recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Futebol Clube Paços de Ferreira** on Portugali jalgpalliklubi, mis tegutseb Paços de Ferreiras. See mängib riigi kõrgliigas Primeira Liga.

Klubi on asutatud 1950. aastal. Klubi kodustaadion on alates 1973. aastast olnud Estádio da Mata Real.

2007. aastal osales klubi UEFA karika esimeses ringis. Hooajal 2012–13 sai Paços de Ferreira liigas kolmanda koha ja jõudis esimest korda UEFA Meistrite Liiga väljalangemismängudele. Seal tuli vastu võtta kaotus Venemaa klubilt Peterburi Zenit. Seejärel osaleti samal hooajal UEFA Euroopa Liiga alagrupiturniiril, kus jäädi oma alagrupis kolmandaks.

2009. aastal jõudis klubi Portugali karikavõistluste Taça de Portugali finaali ja samal aastal ka Portugali superkarikavõistlustel; mõlemal korral tuli tunnistada Porto paremust. 2011. aastal jõuti Portugali liigakarika finaali, kus kaotati Lissaboni Benficale.

Pärast väga edukat perioodi langes Paços de Ferreira hooajal 2017–18 esimest korda 14 aasta jooksul kõrgliigast välja. Järgmisel hooajal suudeti esiliiga võita jatõusta tagasi kõrgliigasse.

Saavutused
----------

* **Taça de Portugal**

*Teised kohad (1):* 2008–09
* **Taça da Liga**

*Teised kohad (1):* 2010–11
* **Supertaça Cândido de Oliveira**

*Teised kohad (1):* 2009
* **Segunda Liga/LigaPro**

**Võitja (4):** 1990–91, 1999–00, 2004–05, 2018–19
* **Portugali kolmas liiga**

**Võitja (1):** 1973–74

Välislingid
-----------

* Ametlik koduleht

| * v
* r
Primeira Liga |
| --- |
| Klubid 2020–2021 | 
Belenenses SAD **·**  Benfica **·** Boavista **·** Braga **·** Famalicão **·** Farense **·** Gil Vicente **·** Marítimo **·** Moreirense **·** Nacional **·** Paços de Ferreira **·** Portimonense **·** Porto **·** Rio Ave **·** Santa Clara **·** Sporting CP **·** Tondela **·** Vitória de Guimarães |
Brasiilia presidendi lipp
**Brasiilia president** on Brasiilia riigipea ja valitsusjuht.

Esimene president astus ametisse aastal 1889, kui kehtestati vabariik.

Brasiilia presidendiks võib kandideerida vähemalt 35-aastane isik, kes on sünnilt Brasiilia kodakondsusega, elab Brasiilias, on valimisõiguslik ning on mõne partei liige.

President valitakse enamusvalimistel neljaks aastaks. Sama inimese võib ametisse valida järjest kaheks ametiajaks. Kui valimiste esimeses voorus ei õnnestu ühelgi kandidaadil saada üle 50 protsendi häältest, korraldatakse kahe enam hääli saanud kandidaadi vahel teine voor.

Viimased presidendivalimised toimusid oktoobris 2022, kus presidendiks valiti Luiz Inácio Lula da Silva, kes oli president olnud ka varem, aastail 2003–2010. Enne teda oli 2019–2022 presidendiks Jair Bolsonaro ja 2016–2018 Michel Temer. Temer sai seejuures presidendiks pärast Dilma Rousseffi ametist tagandamist.

Vaata ka
--------

* Brasiilia riigipeade loend

Välislingid
-----------

* Brasiilia presidendi koduleht
Kahealuselised fenoolid: katehhool, resortsinool ja hüdrokinoon
Bifenool 
Terminit **fenoolid** kasutatakse keemiliste ühendite kohta, milles on aromaatse tsükliga seotud hüdroksüülrühm (-OH), seega on tegu hüdroksübenseenidega. Nende lihtsaim asendusrühmadeta esindaja on fenool. 

Metüülrühma sisaldavaid fenoole nimetatakse orto-, meta- ja para-kresoolideks. 

Hüdroksüülrühmade arvu põhjal eristatakse ühe-, kahe- või mitmealuselisi fenoole. Lihtsaimad kahealuselised fenoolid on katehhool, resortsinool ja hüdrokinoon.

Fenoole ei klassifitseerita alkoholidena, kuna siin OH-rühm ei ole seotud küllastunud süsiniku aatomiga. Fenoolide OH-rühmaga seotud happesus on reeglina alifaatsete alkoholide ja karboksüülhapete vahepealne. Prootoni (H+) eraldumisel OH-rühmast moodustub **fenolaatioon**, millele vastavad soolad on **fenolaadid**. Näiteks võib tuua fenooli reaktsiooni naatriumhüdroksiidiga:

C6H5OH + NaOH -> C6H5ONa + H2O
Vahel arvatakse fenoolide klassi ka ühendid, milles OH-rühm asendab vesiniku aatomit polütsüklilises aromaatses molekulis, need on siis **hüdroksüareenid**.

Paljude tööstusprotsesside heitveed sisaldavad mürgiseid fenoole, mida ei tohi loodusesse juhtida. Eesti põlevkivi termilise töötlemise uttevees sisaldub unikaalseid kahealuselisi fenoole, nagu metüülresortsinoolid. Viimaste kui väärtuslike keemiatoodete eraldamiseks on välja töötatud vastavad tehnoloogiad.

Fenoole leidub ka eluslooduses, eeskätt taimeriigis. Mõned taimed toodavad fenoole selleks, et nende vegetatiivsed osad oleksid mürgised ja et neid ei söödaks. Selle näiteks võib tuua tammelehise mürgipuu (*Toxicodendron diversilobum*).

Vaata ka
--------

* Fenool
* Polüfenoolid
* Kresool
* Resortsinoolid

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Fenoolid** |
Anne B. Ragde 2010
**Anne Birkefeldt Ragde** (sündinud 3. detsembril 1957 Oddas) on norra kirjanik.

Anne B. Ragde sündis 1957. aastal Oddas, kuid kasvas üles Trondheimis, lõpetas seal ülikooli ning töötas mõnda aega samas Trondheimi Ülikoolis lektorina.

Oma kirjanikudebüüdi tegi ta 1986. aastal lasteraamatuga "Hallo! Her er Jo" ("Tere, siin on Jo") ning jätkas kirjutamist lastele ja noortele. Muuhulgas võitis ta ka omamaise ihaldatuima Bragepriseni kirjandusauhinna noortele kirjutatud Sigrid Undseti eluloo eest.

1990. aastal avaldas ta esimese täiskasvanutele mõeldud romaani "En tiger for en engel" ("Tiiger inglile") ning kriminaallugusid, lühijutte ja romaane.

Aastal 2005 ilmus Anne B. Ragde sulest romaan "Berlinerpopline" ("Berliini paplid", eesti keeles ilmunud 2008, tõlkija Elvi Lumet), mis sai ühtviisi sooja vastuvõtu osaliseks nii kriitikute kui ka lugejate poolt ning mis pärjati hea keelekasutuse eest ka auhinnaga Riksmålsforbundets litteraturpris. Praeguseks on seda teost Norras müüdud üle 250 000 eksemplari ning tõlgitud enam kui 15 keelde.

Vähese populaarsuse üle ei saanud kurta ka autori järgmised teosed: esimese romaani järjena samal aastal kirjutatud "Eremittkrepsene" ("Erakvähid", eesti keeles ilmunud 2008, tõlkija Elvi Lumet), 2007. aastal kirjutatud "Ligge i grønne enger" ("Rohelised aasad", eesti keeles 2008, tõlkinud Elvi Lumet), 2008. aastal kirjutatud "Nattønsket" ("Öine soov", eesti keeles 2010, tõlkinud Maris Kuuda), 2011. aastal kirjutatud "Jeg skal gjøre deg så lykkelig" ("Ma teen su nii õnnelikuks", eesti keeles 2012, tõlkinud Elvi Lumet), 2016. aastal kirjutatud "Alltid tilgivelse" ("Andestada saab alati", eesti keeles 2017, tõlkinud Riina Hanso), "Elunautijad" (2018), tõlkinud Kristina Porgasaar ning 2019. aastal kirjutatud "Datteren" ("Tütar", eesti keeles 2021, tõlkinud Kristina Porgasaar).

Triloogiast on tehtud ka televisioonisari, millel on Norra televisioonis üle miljoni vaataja.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Anne B. Ragde** |
**Ala veski** oli vesiveski Õhne jõel Alal, Valga-Uulu maantee ääres.

Veski hävis 1944. aasta septembrilahingute ajal.

> „Riigi veski põletati maha. Öine tulekahju Taageperas. Tõrvast, 6. sept. Täna [6. september] hommikul kella 3 paiku süttis põlema Taagepera Ala alevikus asuv riigile kuuluv vesiveski. Ära põlesid täielikult kivist veskihoone puuosad ja sisseseade. Süttis ka ligidalasuv palkait, mis ära põles ühes seesoleva kraamiga. Tulle jäi ka ümbruskonna põllupidajate poolt veskisse toodud vili umbes 5000 kr. väärtuses. Päästa suudeti juurde rutanud naabrite poolt ainult veski rentniku August Veidenbergi toakraam. Tule kustutamiseks saadeti politsei poolt kohale Tõrva vabatahtlik tuletõrje. Kogu kahjusumma tõuseb 20.000 kr. peale. Sellest oli riigile kuuluv osa kinnitatud 4500 kr. eest. Sisseseadet, mis kuulus Veidenbergile, hinnatakse 10.000 kroonile. Kuna tuli algas ajal, mil veskis ei töötatud, ja veski jõe pool olevast osast, siis oletatakse süütamist. Krim.-politsei sõitis kohale."
> 
> 
>  – Postimees 06.09.1934
> 
>
**Silvestre Selva Sacasa** (1777 Granada – 31. detsember 1855 sealsamas) oli Nicaragua advokaat ja poliitik, aastail 1844-1845 Nicaragua ülemdirektori kohusetäitja.

Silvestre Selva oli abielus Sabina Estrada Carrilloga. Neil oli ka tütar Lorenza Selva Estrada.

Kui El Salvadori riigipea Francisco Malespíni vastu sõda alustati, saatis riigipea Manuel Pérez Chinandegas kogunevad Nicaragua väed Chichigalpasse, takistades nii sõjategevust. See Malespínile osutatud toetus kutsus aga esile parlamendi vastuseisu, nii tagandas põhiliselt Liberaalse partei poolt kontrollitav parlament Péreze 16. septembril ja tema kohuseid asus täitma liberaalide hulka kuuluv Emiliano Madriz. 25. oktoobril tungisid Malespíni juhitavad El Salvadori ja Hondurase ühisväed Nicaraguasse. 26. novembril alustasid nad rünnakut Leónile. Rünnak kestis 45 päeva. Konfliktid tekkisid ka Nicaragua konservatiivide ja liberaalide vahel, konservatiivid lahkusid linnast ja otsustasid valida endi seast uue ülemdirektori kohusetäitja, kelleks sai 16. detsembril Silvestre Selva, osad konservatiivide väesalgad liitusid ka linna ründajatega. Uue konservatiivide valitsuse residentsiks kujunes Masaya.

Viited
------

1. ↑  Nicaragua worldstatesmen.org

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Emiliano Madriz** | **Nicaragua ülemdirektor**16. detsember 1844 – 20. jaanuar 1845 | Järgnev **Manuel Blas Antonio Sáenz** |
**Amalfi hertsogkond** (itaalia: *Ducato di Amalfi*) või **Amalfi vabariik** (itaalia: *Repubblica di Amalfi*) oli 10. ja 11. sajandil *de facto* sõltumatu riik keskusega Lõuna-Itaalia linnas Amalfis. Linn ja selle territoorium olid algselt suurema *ducatus Neapolitanuse* osa, mida valitses patriits, kuid see vabastas end Bütsantsi alluvusest ja valis aastal 958 hertsogi (või doodži). Riik kerkis majandusvõimuks, ärikeskuseks, mille kaupmehed domineerisid Vahemerel ja Itaalia kaubanduses sajand varem, enne kui neid ületati ja tõrjuti teiste Põhja merevabariikide poolt, nagu Pisa, Veneetsia ja Genova. Aastal 1073 kaotas Amalfi oma sõltumatuse ja langes normannide kätte, kelle ikkest ei suutnud see end kahes eraldi katses vabastada.

Ajalugu
-------

Amalfi linn asutati kaubapunktina aastal 339. Selle esimene piiskop nimetati aastal 596. 

Aastal 838 vallutati linn Sicardo di Benevento poolt linnasiseste reeturite abil, kes juhatasid ta läbi veepoolse kaitse. Paljud amalfilased Salernos rüüstasid selle linna ja lahkusid. Aastal 839 vabastas Amalfi end langobardide alluvusest ja valis prefekti. Lähedalasunud Atrani osales esialgu prefekti valimisel. Seejärel aitas Amalfi vabastada Siconolfo di Salernot valitseva Benevento vürsti vastu. 

Aastal 897 võideti ikka veel nominaalselt Bütsantsiga seotud omavalitsuslikku vabariiki sõjas Sorrento hertsogkonnaga, keda toetas Napoli hertsogkond, kus Amalfi prefekt vahistati ja hiljem lunaraha vastu vabastati. Aastal 914 nimetas prefekt Mastalo I esimese kohtuniku. Aastal 958 mõrvati Mastalo II ja esimeseks hertsogiks (või doodžiks) valiti Sergio I. 

Aastatel 981 kuni 983 valitses Amalfi Salerno vürstkonda. Aastal 987 ülendati Amalfi piiskopkond peapiiskopkonnaks. 

Aastast 1034 läks Amalfi Capua vürstkonna kontrolli alla ja aastast 1039 Salerno vürstkonna kontrolli alla. Aastal 1073 vallutas Apuulia ja Calabria hertsog Robert Guiscard linna ja võttis tiitli *dux Amalfitanorum*: "Amalfilaste hertsog". 

Aastal 1096 Amalfi mässas, kuid see suruti aastal 1101 maha. See mässas taas aastal 1130 ja rahustati lõpuks aastal 1131 maha, kui emiir Giovanni marssis Amalfi peale maad pidi ning Giorgio Antiookiast blokeeris linna merelt ja rajas baasi Capril. Aastatel 1135 ja 1137 rüüstasid linna Pisa vabariigi väed ja Amalfi hiilgus oli minevik. 

Tiitel "Amalfi hertsog" taaselustati 14. sajandi lõpul, seda kasutati Napoli kuningriigis.

Vaata ka
--------

* Amalfi hertsog
* Amalfi rannik
* Merevabariigid
Cody Gakpo (2017)
**Cody Mathès Gakpo** (sündinud 7. mail 1999 Eindhovenis) on Hollandi jalgpallur, kes mängib äärepoolkaitsjana Inglise kõrgliiga klubis Liverpool ja Hollandi jalgpallikoondises.

PSV Eindhoveni noorteakadeemiaga liitus Gakpo 2007. aastal. Hooajal 2016/17 debüteeris ta klubi reservmeeskonnas Hollandi esiliigas. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta 2018. aastal. Hollandi kõrgliigas lõi Gakpo esimese värava 3. veebruaril 2019 mängus Fortuna Sittardi vastu. PSV põhikoosseisu liige on ta olnud alates hooajast 2019/20. Hooajal 2021/22 lõi Gakpo Hollandi kõrgliigas 12 väravat ja andis 13 väravasöötu ning valiti hooaja lõpus Hollandi aasta jalgpalluriks.

Kuigi Gakpo ei olnud kordagi Hollandi jalgpallikoondises mänginud, valiti ta 2021. aasta Euroopa meistrivõistlustel osalevasse Hollandi koondisse. Koondisekdebüüdi tegi ta Euroopa meistrivõistlustel viimases alagrupimängus 21. juunil Põhja-Makedoonia vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 4. septembril 2021 MM-i valikmängus Montenegro vastu.

Gakpo liitus 2023. aasta jaanuaris ligi 42 miljoni euro eest Premier League'i klubiga Liverpool.

Saavutused
----------

PSV
* KNVB beker: 2021–22
* Johan Cruijff Schaal: 2021

| * v
* r
Holland koondis  –  UEFA Euro 2020 |
| --- |
| 

* 1 Bizot
* 2 Veltman
* 3 De Ligt
* 4 Aké
* 5 Wijndal
* 6 De Vrij
* 7 Berghuis
* 8 Wijnaldum (c)
* 9 Weghorst
* 10 Depay
* 11 Promes
* 12 Van Aanholt
* 13 Stekelenburg
* 14 Gravenberch
* 15 De Roon
* 16 Klaassen
* 17 Blind
* 18 Malen
* 19 L. de Jong
* 20 Van de Beek
* 21 F. de Jong
* 22 Dumfries
* 23 Krul
* 24 Koopmeiners
* 25 Gakpo
* 26 Timber
* Treener: De Boer

 | Holland |
**Lea Veelma-Sinissaar** (25. mai 1947 Tallinn – 9. mai 2007 Tallinn) oli eesti ajakirjanik, kes sai tuntuks Vikerraadio keskööprogrammide ja Raadio 2 saate "Kunstikanal" juhina.

Elulugu
-------

Esmase hariduse omandas Lea Veelma Tallinnas Allika tänava põhikoolis. Tema õpingud jätkusid Tallinna 2. Keskkoolis, mille ta lõpetas 1965. aastal. Pärast keskkooli lõppu astus ta Tartu Riiklikusse Ülikooli, mille lõpetas inglise keele ja kirjanduse erialal.

Ülikooli kõrvalt alustas Lea Veelma tööd ajakirjanikuna. Aastatel 1966–1970 töötas ta ajalehes Rahva Hääl ja aastast 1973 Eesti Raadios. Tuntust kogus ta Eesti Raadio esimese kanali (Vikerraadio) keskööprogramme juhtides. Aastatel 1993–2004 juhtis Lea Veelma Raadio 2 eetris olnud kunstisaadet "Kunstikanal", mis valmis koostöös aktsiaseltsiga Restor.

Lisaks ajakirjanikutööle oli ta tegev ka Tallinna Riiklikus Konservatooriumis (1971–1973) ning Teatri- ja Muusikamuuseumis (1973–1979).

Hiljem oli ta seotud eelpool mainitud aktsiaseltsiga Restor (1993–1998) ja töötas ka kaks aastat ettevõttes Ajakirjade Kirjastus (1998–2000).

Lea Veelma-Sinissaar suri pärast pikka ja rasket haigust Tallinnas 9. mail 2007.

Isiklikku
---------

Aastast 1987 oli Lea Veelma abielus ajakirjaniku ja hilisema poliitiku Tiit Sinissaarega. Nende kooselust sündis 1989. aastal poeg Roald-Henrik Sinissaar.

Viited
------

1. 1 2 3 4  "Lea Veelma-Sinissaar 25. V 1947 – 9. V 2007" Sirp, 18.05.2007
Leah Goldberg 1946. aastal
Mälestustahvel Leah Goldbergi majal Tel Avivis
**Leah Goldberg** (ka **Lea Goldberg**; 29. mai 1911 Königsberg, Saksamaa – 15. jaanuar 1970 Jeruusalemm, Iisrael) oli viljakas heebreakeelne kirjanik, näitekirjanik, tõlkija ja kirjandusteadlane, keda tänapäeval peetakse Iisraeli kirjanduse klassikuks.

Goldbergi perekond elas Leedus Kaunases, kus ta õppis heebreakeelses juudi koolis. Leah Goldberg kaitses doktorikraadi Berliini ja Bonni ülikoolides semiidi keelte ja saksa keele alal ning emigreerus 1935. aastal Iisraeli. Seal liitus ta Ida-Euroopa päritolu heebrea luuletaja rühmitusega Yakhdav, mida juhtis Avraham Shlonsky. Nende luulet iseloomustas lähedus sümbolismile, eriti vene akmeismi mõju; samas vastandusid nad heebrea luulestiilile, mida kasutas vanem põlvkond, eriti Haim Nachman Bialik.

Ta töötas keskkooliõpetajana ja toimetajana heebreakeelsetes ajalehtedes Davar ja Al HaMishmar. Samuti toimetas ta lasteraamatuid kirjastuses Sifriyat Po'alim, kirjutades samal ajal teatri- ja kirjanduskriitikat. 1954. aastal sai temast kirjanduslektor Jeruusalemma Heebrea Ülikoolis, 1957. aastal vanemlektor ning 1963. aastal professor ja võrdleva kirjandusteaduse osakonna juht.

Leah Goldberg kirjutas heebreakeelset luulet, näidendeid ja lastekirjandust. Tema lasteraamatuist on kujunenud heebreakeelse lastekirjanduse klassika. 1946. aastal ilmus Goldbergi esimene romaan, mis oli suuresti autobiograafiline. Osates soravalt seitset keelt, tõlkis Goldberg heebrea keelde kirjandust vene, leedu, saksa, itaalia, prantsuse ja inglise keelest. Suurteoseks tema tõlgete seas kujunes Lev Tolstoi romaan "Sõda ja rahu", kuid silmapaistvad olid ka tema tõlked Rainer Maria Rilke, Thomas Manni, Anton Tšehhovi, Anna Ahmatova, Shakespeare'i ja Petrarca teostest, millele lisandus hulk laste- ja aimekirjandust. 1949. aastal pälvis Leah Goldberg Ruppini auhinna.

Leah Goldberg ei abiellunud kunagi ning elas elu lõpuni koos emaga, algul Tel Avivis ja hiljem Jeruusalemmas. Ta suitsetas ohtralt ning suri lõpuks rinnavähki. Postuumselt anti talle Iisraeli auhind, mille Leah' asemel võttis vastu ta ema.

Leah Goldbergi portreega 100-seekline rahatäht (2017)
2011. aastal teatati, et Goldberg valiti nelja suure luuletaja hulka, kelle portreed pannakse Iisraeli paberrahadele (ülejäänud kolm olid Rachel Bluwstein, Shaul Tchernichovsky ja Natan Alterman). Tema portree on 2017. aastal väljalastud 100-seeklisel rahatähel (Iisraeli uus seekel).

"**Songs of My Beloved Country**" - Draft, handwriting of Leah Goldberg

Viited
------

1. ↑  Nadav Shemer. – *Jerusalem Post*, 10. märts 2011.
Leandro Almeida 2010. aastal Kiievi Dinamo särgis
**Leandro Almeida da Silva** (tuntud lihtsalt ka kui **Leandro Almeida**; sündinud 14. märtsil 1987 Belo Horizontes) on Brasiilia jalgpallur, kes mängib keskkaitsjana Malta kõrgliiga klubis Hibernians.

Ta alustas klubikarjääri Brasiilia klubis Atlético Mineiro, mille põhimeeskonnas debüteeris ta 2007. aastal.

Aastatel 2009–2013 mängis ta Ukraina kõrgliiga klubis Kiievi Dinamo. Aastatel 2010–2012 tuli ta Dinamoga Ukraina kõrgliigas teisele kohale.

Aastatel 2013–2015 mängis ta Brasiilia kõrgliiga klubis Coritiba. 2015. aasta juunis liitus ta Brasiilia kõrgliiga klubiga Palmeiras. Alates 2016. aasta juunist oli ta Palmeirasest laenul teistes Brasiilia klubides: Internacionalis (2016), Figueirenses (2017), Londrinas (2018) ja Paranás (2019). 2019. aasta juulis sõlmis ta Paranága püsiva lepingu. 2020. aasta esimeses pooles mängis ta Guaranis. 2020. aasta augustis sõlmis ta kaheaastase lepingu Hiberniansiga.

Viited
------

1. 1 2   (vaadatud 6.7.2021)
**Lea Vakra** (a-ni 1980 **Lea Griffel**; sündinud 29. aprill 1959 Tallinn) on endine eesti kergejõustiklane (keskmaajooksja).

Ta lõpetas 1977. aastal Tallinna 4. Keskkooli ja 1981. aastal Tallinna Pedagoogilise Instituudi. 

Ta alustas kergejõustikutreeninguid 1974. aastal oma ema Milvi Akberg-Griffeli ja kooli kehalise kasvatuse õpetaja Õie Uuehendrik-Laidi suunamisel ning jätkas hiljem Kalevi kergejõustikukoolis Maie Tiigi juhendamisel.

Ta tuli aastatel 1975–1985 400 m, 800 m ja sisevõistluste 800 m jooksus Eesti NSV meistriks ning võitis 8 korral 400 m – 1500 m jooksus hõbeda või pronksi, oli 6 korral ka teatejooksus Eesti meister ning on üks 1978. aastast seni kehtiva 4x800 m teatejooksurekordi püstitajaid. 

Ta töötas aastatel 1985–1995 Tallinna 4. Keskkoolis kehalise kasvatuse õpetajana.

Isiklikku
---------

Lea Vakra ema on endine keskmaajooksja Milvi Akberg-Griffel ja isa oli autovõidusõitja Enn Griffel. 

Tema abikaasa on endine keskmaajooksja Andres Vakra, nende pojad Rainer Vakra ja Raigo Vakra on samuti tegelenud kergejõustikuga.

Viited
------

1. ↑  Biograafia ESBL-is (vaadatud 30.10.2015)

Välislingid
-----------

* Biograafia ESBL-is
**Thomas Cook Airlines (UK) Limited** oli Briti lennufirma, mis asus Manchesteris Inglismaal. Lõpetas tegevuse 23. septembril 2019.

Lennufirma teenindas puhkusereiside sihtkohti üle maailma kahest peamisest kodulennujaamast: Manchesteri ja Londoni Gatwicki lennujaamast. Lennufirma opereeris ka lende oma teistest kodulennujaamadest üle Suurbritannia.

Thomas Cook Airlines oli osa Thomas Cook Groupist, mis koosnes veel mitmest lennufirmast: Thomas Cook Scandinaviast, Saksamaal asuvast Condorist ja Thomas Cook Balearicsist.

Suurbritannia
Suurbritannia lennufirmad

Air Southwest **·** 
Astraeus Airlines **·** 
Atlantic Airlines **·** 
Atlantic Express **·** 
Aurigny Air Services **·** 
BA CityFlyer **·** 
Blue Islands **·** 
BMI **·** 
Bmibaby **·** 
BMI Regional **·** 
Bond Aviation Group **·** 
Bristow Helicopters **·** 
British Airways **·** 
British International Helicopters **·** 
DHL Air UK **·** 
Eastern Airways **·** 
EasyJet **·** 
Flybe **·** 
Global Supply Systems **·** 
Isles of Scilly Skybus **·** 
Janes Aviation **·** 
Jet2.com **·** 
Loganair **·** 
Lydd Air **·** 
Manx2 **·** 
MK Airlines **·** 
Monarch Airlines **·** 
Norwegian Air UK **·** 
ScotAirways **·** 
Thomas Cook Airlines **·** 
Thomson Airways **·** 
Titan Airways **·** 
Virgin Atlantic
**Thomas Heilmann** (sündinud 16. juulil 1964 Dortmundis) on Saksa ettevõtja ja Kristlik-Demokraatliku Liidu (CDU) poliitik.

Haridus ja töö
--------------

1985–1993 aastatel õppis Heilmann õigusteadust Bonni ja Harvardi ülikoolis. Ta lõpetas oma õigusalast praktikat Münchenis 1990–1993. 1990. aastal asutas ta reklaamiagentuuri Delta-Design, mis ühendati ettevõttega Scholz & Friends 1991. aastal. 
Ligi 10 aastat oli ta Scholz & Friendsi Berliini filiaali tegevdirektor. 2001–2008 oli ta kogu Euroopa Scholz & Friendsi grupi kaasesimees.
Ta on ka nelja kontserni aktsionär ja nõukogu liige, mis tegelevad meedia, ettevõtete huvi, Interneti ja kinnisvara valdkondades. Alates 1991. aastast on tal palju firmasid erinevates valdkondades. 

Kuni 2010. aasta lõpuni oli ta Facebooki osanik. Aastal 1998 oli ta külalisprofessor Berliini Kunstiülikoolis.

Poliitiline karjäär
-------------------

1980. aastal astus Heilmann Saksamaa Kristlik-Demokraatlikku Liitu.
Aastal 1980 oli ta Bonni Rahufoorumi (Friedensforum) liige. Alates 2000. aastast oli ta interneti ametnik Saksamaa CDU-s.
2009. aastal valiti ta CDU Berliini aseesimeheks. 2012–2016 oli ta justiits- ja tarbijakaitse senaator Berliini linnavalitsuses.

Isiklikku
---------

Ta elab koos oma elukaaslasega Berliinis, neil on neli poega.

Välislingid
-----------

* Isiklik koduleht
* CDU
* CDU/CSU-Fraktion
* Taz.de
* Der Tagesspiegel news
**Michael Bauerfeind** oli Tartu toomkapiitli dekaan enne 1485 – vähemalt 1526.

Bauerfeind pärines Ermlandi (Warmia) diötseesist Preisimaalt. 1465. aastal asus ta õppima Kölnis, hiljem Leipzigis ja Bolognas, viimases aastal 1470. Ta omandas teoloogiamagistri kraadi. 

1482. aastal sai Bauerfeindist Riia Peetri kiriku jutlustaja, kolm aastat hiljem, 6. jaanuaril 1485, on teda aga mainitud Tartu toomdekaanina Riiga saabumas. Seetõttu on tõenäoline, et ta sai dekaaniks juba varem, millalgi ajavahemikus 1482–1484. 

Dekaanina reisis Bauerfeind mitmel korral Rooma, näiteks aastal 1499, et saada piiskop Johann von der Ropele paavstipoolset kinnitust. Ta osales ka Liivimaa maapäevadel, viimast korda 1526. aasta suvel. See on ka viimane teade temast. Järgmist dekaani on mainitud aga alles 1528. aastal. Igal juhul oli Bauerfeind Tartu toomkapiitli pikaajalisim dekaan, olles selles ametis vähemalt 41 aastat.

1509. aastal ringles Preisi- ja Liivimaal kuulujutt, et Tartu piiskop Gerhard Schrove olla surnud ja dekaan Bauerfeind tema asemel piiskopiks valitud. Selle kuulujutu päritolu pole teada.

Kirjandus
---------

* Leonid Arbusow vanem. *Livlands Geistlichkeit vom Ende des 12. bis ins 16. Jahrhundert*.
**Jan Andreas Isaksson** (sündinud 3. oktoobril 1981 Smygehamnis) on endine Rootsi jalgpallur, väravavaht.

Isaksson kasvas üles Lõuna-Rootsis Trelleborgi lähistel asuvas Smygehamnis.

Ta on kümnel korral valitud Rootsi aasta väravavahiks.

Karjäär
-------

Isaksson alustas oma jalgpallurikarjääri Östra Torp GIF-is, kuid liitus 12-aastaselt Trelleborg FF-iga. Östra Torpis oli ta olnud väljakumängija, kui Trelleborgi siirdudes katsetas ta esimest korda väravavahi positsiooni, kus teda esialgu ei peetud kuigi andekaks. 15. eluaastaks oli Isakssonist saanud aga juba talendikas väravavaht ning ta kutsuti ka Rootsi omaealiste koondisse. Trelleborgi esindusmeeskonnas sai Isaksson võimaluse 1999. aastal, kui klubi kaks põhiväravavahti olid vigastatud.

Pärast vaid kahte kuud Rootsi kõrgliigas Allsvenskanis mängimist ostis Isakssoni Itaalia suurklubi Juventus FC. Torino klubi esindusmeeskonnas rootslane siiski oma klubis oldud aja jooksul ei mänginud. Isakssoni enda sõnul jõudis ta tippklubisse liiga kiiresti ega suutnud noorena kohaneda eluga välismaal. 

2001. aastal pöördus ta tagasi Allsvenskanisse, sõlmides lepingu Stockholmi klubiga Djurgårdens IF. Klubis sai Isakssonist kohe esiväravavaht ning 2002. ja 2003. aastal tuli ta meeskonnaga Rootsi meistriks. Debüüdi Rootsi koondises tegi Isaksson 2002. aastal kohtumises Šveitsiga. 

Isaksson oli 2004. aasta Euroopa meistrivõistlustel Rootsi koondise esiväravavaht ning seal tehtud edukate esinemiste järel ostis väravavahi Prantsuse kõrgliigaklubi Stade Rennais FC. 

2006. aasta suvel siirdus Isaksson Inglise kõrgliigameeskonda Manchester City FC-sse, kuid oma debüüdi klubis tegi vigastuse tõttu alles detsembris. 2007/2008. aasta hooajast suurema osa veetis Isaksson Manchester City teise väravavahina pingil, sest klubi tollane treener Sven Göran Eriksson eelistas esiväravavahi kohal Joe Harti. Kokku osales Isaksson sel hooajal vaid viies liigamängus.

2008. aasta Euroopa meistrivõistlustel kaitses Isaksson Rootsi koondise väravat kõigis kolmes alagrupimängus. Vahetult pärast finaalturniiri lõppu 2. juulil 2008 sõlmis Isaksson lepingu Hollandi kõrgliiga meeskonna PSV Eindhoveniga. 

Ta lõpetas koondisekarjääri pärast 2016. aasta Euroopa meistrivõistlusi.

Isiklikku
---------

Andreas Isaksson on 199 cm pikk. Ta on abielus Mariellega ja neil on poeg Filip.

Saavutused
----------

* Rootsi meister 2002 ja 2003 (Djurgårdens IF)
* Rootsi karika võitja 2002 ja 2018 (Djurgårdens IF)
* Hollandi karikavõitja 2008 (PSV)

| * v
* r
Rootsi koondis  –  UEFA Euro 2016 |
| --- |
| 

* 1 Isaksson
* 2 Lustig
* 3 Johansson
* 4 Granqvist
* 5 Olsson
* 6 Forsberg
* 7 Larsson
* 8 Ekdal
* 9 Källström
* 10 Ibrahimović (c)
* 11 Berg
* 12 Olsen
* 13 Jansson
* 14 Lindelöf
* 15 Hiljemark
* 16 Wernbloom
* 17 Augustinsson
* 18 Lewicki
* 19 Kujović
* 20 Guidetti
* 21 Durmaz
* 22 Zengin
* 23 Carlgren
* Treener: Hamrén

 | Rootsi |
**Andreas Choringius** (ka **Anders Churingius** ja **Andreas Andreæ, Aboensis**; 1662 Turu– 1. august 1753 Vändra) oli soome päritolu Liivimaa vaimulik, Vändra Martini koguduse õpetaja 1699–1728 ning Pärnu-Jakobi koguduse õpetaja alates 1711. aastast.

Sündis Turu kodaniku pojana. On mainitud 12. märtsil 1679 Turu toomkooli õpilasena, 1689. aastal Turu ülikooli ning 22. juulil 1697 Tartu ülikooli üliõpilasena. Oli stipendiant 13. aprillil 1698.

Pühitseti kirikuõpetajaks Pärnus 7. detsembril 1700.

Vabastati õpetajaametist 1728. aastal ebasobivate elukommete tõttu.

Vändra koguduse surmameetrika andmeil suri 95-aastaselt (mis annaks sünniaastaks 1658) ja maeti Vändra Martini kirikusse.

Perekond
--------

Andreas Choringius oli abielus kolmel korral. Tema esimene abikaasa oli Margareta Elisabet Neubau, teine abikaasa Brigitte Berg ja kolmas abikaasa Hedvig Helene Hoffmann.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  Sissekanne AcademySampo portaalis
2. ↑  Karl E. Napiersky "Beiträge zur Geschichte der Kirchen und Prediger in Livland: Livländische Kirchen- und Prediger-Matrikel", 1843, lk. 103-104
3. ↑  Väljavõte Vändra kiriku surmameetrikast

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Heinrich Teucher** | **Vändra Martini koguduse õpetaja**1699–1728 | Järgnev**Gottfried Hirschberger** |
| Eelnev**adjunkt Donnerhack** | **Pärnu-Jakobi koguduse õpetaja**1711–... | Järgnev**Martin Goldfisch** |
François de La Rochefoucauld
**François de La Rochefoucauld** (15. september 1613 Pariis – 17. märts 1680 Pariis) oli prantsuse kirjanik, aforismiklassik, hertsog.

Võtnud oma tormilises nooruses kõrgaadlikuna osa kõikvõimalikest poliitilistest intriigidest (sealhulgas armuintriigidest), vandeseltsidest ja mässudest, pühendus ta kirjandusele alles vanemas eas, kui oli saanud lahingus raske näohaava. 1662 ilmusid ta "Memuaarid", mis kajastavad tema osalust Fronde'i liikumises, kusjuures autor kirjutab endast kolmandas isikus.

La Rochefoucauld' peateos on aforismikogu "Mõtisklused ehk Moraalsed sententsid ja maksiimid" (*Réflexions ou Sentences et Maximes morales*), mille juhtmõtteks on inimeste egoismi paljastamine. Nähes kõigi ülevate tunnete ja kõrgete vooruste taga eelkõige inimeste omakasupüüdlikkust, esitab La Rochefoucauld omamoodi inimkonna universaalse psühholoogia, mis sobiks kõikidele aegadele ja rahvastele. Aforismide üldistav, kohati abstraktne laad lähendab La Rochefoucauld' klassitsismi kunstimeetodile, autori üldine tundetoon aga on lähemal barokksuuna kirjanikele.

Abielus oli tal kaheksa last ja lisaks üks vallaslaps.

Molière kasutas teda "Misantroobi" prototüübina.

Näiteid aforismidest
--------------------

* Kui loll meid kiidab, ei näigi ta enam nii loll.
* Meil kõigil on küllalt jõudu, et taluda teise õnnetusi.
* Miski ei takista loomulikkust niivõrd kui soov loomulikuna näida.
* Need, kes liialt kiinduvad pisiasjusse, muutuvad tavaliselt võimetuks suurte jaoks.
* On üpris vähe inimesi, kes siiralt tahaksid kuulda enda kohta kogu tõtt.
* Meie mistahes puudus on andestatavam kui kavaldamine, millega püüame seda puudust varjata.
* On inimesi, kes poleks kunagi olnud armunud, kui nad poleks kuulnud kõneldavat armastusest.
* Meelsamini räägitakse endast halba kui üldse mitte midagi.
* Kiitust tagasi ajada tähendab soovi veel kord kiita saada.
* Midagi ei anta nii heldelt kui nõuandeid.
* Enamik ausaid naisi on nagu peidetud aarded: nad on väljaspool ohtu seepärast, et neid keegi ei otsi.
* Õige sageli paistab meile teiste inimeste käitumine naeruväärne, kuna selle arukad ja kaaluvad põhjused on meie eest varjatud.

Teosed eesti keeles
-------------------

* "Maksiime" – teoses "Valik prantsuse esseid", tõlge, sissejuhatus ja saatesõnad: Aleksander Aspel, EKS, Tartu 1938, lk 83–96

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **François de La Rochefoucauld** |

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **François de La Rochefoucauld** |

* Muusikaline tund, saade aastast 1970, La Rochefoucauld' aforisme loevad näitlejad, ERR arhiiv
**Harilik harakkuljus** (*Linnaea borealis*) on harakkuljuseliste sugukonda harakkuljuse perekonda kuuluv rohttaim.

Süstemaatika
------------

Harilik harakkuljus Mägede külas Albu vallas
Süsteem APG II (2003) eraldas nad omaette harakkuljuselised eraldi sugukonnaks uniohakalaadsete seltsis. Varem kuulus harakkuljuse perekond kuslapuuliste sugukonda.

Kirjeldus
---------

Harilik harakkuljus on igihaljas poolpõõsas. Taime vars on peen, läbimõõt umbes 1 millimeeter. Hariliku harakkuljuse varred kasvavad enamasti 20–40 cm pikkuseks, harva ka kuni meetriseks[*viide?*].

Harilikul harakkuljusel eristatakse kolme alamliiki:

* *Linnaea borealis* subsp. *borealis*, levinud Euroopas
* *Linnaea borealis* subsp. *americana*, levinud Põhja-Ameerikas
* *Linnaea borealis* subsp. *longiflora*, levinud Aasias

Sümboolika
----------

Harakkuljus on tuntud eelkõige rootsi loodusteadlase Carl von Linné lemmiklillena. Paljudel portreedel on kujutatud Linnéd harakkuljus käes.

Välislingid
-----------

* Harilik harakkuljus andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Harilik harakkuljus** |
**Harilik guajakipuu** (*Guaiacum officinale*) on puu seigleheliste sugukonna guajakipuu perekonnast.

Harilik guajakipuu õis on Jamaica rahvuslill.

Botaanilised tunnused
---------------------

Harilik guajakipuu on igihajas puu. Tüvi ja puit on rohekaspruuni värvusega. 

Hariliku guajakipuu lehed on kuni 7 cm pikkused, vastakud, sulgjad ja tumerohelise värvusega. 

Õied on guajakipuul sinised ja meenutavad sinilille õisi.

Hariliku guajakipuu õied
Köhler's Medizinal-Pflanzen

Levila
------

Guajakipuu kasvab looduslikult USA-s Floridas, Antillidel ning Lõuna-Ameerikas Venezuelas, Colombias ja Guyanas.

Guajakipuid kasvatatakse Dominical, Haitil, Venezuelas ja Colombias.

Kasutamine
----------

 *Pikemalt artiklis Guajakivaik*
Droogina kasutatakse puidust (*Guaiaci lignum*) saadavat guajakivaiku (*Guaiaci resina*), mis voolab puu vigastamise järel lülipuidust välja.

Puidust valmistatud keedis ja vaigu alkoholitõmmise toime on inimesele, seespidiselt tarbides, reumavaevusi ja podagravalu leevendav. Saadused pärsivad seente kasvu.

Rahvameditsiinis on kasutatud guajakipuu seemneid süüfilise, hingamisteede põletiku ja nahahaiguste raviks.

Ulrich von Hutten, kes olevat 1508. aastal nakatunud Leipzigis süüfilisse, kirjutas taime ravitoime kohta teoses "De Guaiaci Medicina et morbo gallicus liber unus" (1519).

Puitu loetakse kõige kõvemaks, raskemaks ja vastupidavamaks väärispuiduks.

Viited
------

1. ↑  Barstow, M. (2019). Guaiacum officinale. *IUCNi punase nimistu ohustatud liigid*. IUCN 2019.
2. ↑  *Guaiacum officinale* L. Germplasm Resources Information Network, United States Department of Agriculture, vaadatud 14.04.2015
3. ↑  Jamaican National Symbols. Jamaica Rahvusraamatukogu. nlj.gov.jm. Vaadatud 24.7.2023
4. 1 2  Ain Raal, "Maailma ravimtaimede entsüklopeedia", Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2010, lk 414.
5. ↑  Thomas Adam. Germany and the Americas: O-Z. 2005, lk 534.

Kirjandus
---------

* Ulrich von Hutten's Ueber die Heilkraft des Guaiacum und die Franzosenseuche (1902)
* Samuel Hahnemann. Materia Medica
* Sarkar A, Datta P, Das AK, Gomes A. 2014. Anti-rheumatoid and anti-oxidant activity of homeopathic Guaiacum officinale in an animal model. Homeopathy, 103(2):133-8. doi: 10.1016/j.homp.2013.08.006.
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib aedheliotroobist; perekonna kohta vaata artiklit Heliotroop (perekond); mineraali kohta vaata artiklit Heliotroop (mineraal); Eesti ansambli kohta vaata artiklit Heliotroop (ansambel)* |

---

**Harilik heliotroop** ehk **peruu heliotroop** ehk **aedheliotroop** (*Heliotropium arborescens*) on Peruust pärit soojalembene lühiealine tugeva lõhnaga poolpõõsas. Eestis kasvatatakse suvelillena.

Kirjeldus
---------

Kõrgus, sõltuvalt sordist, on vahemikus 30–60 sentimeetrit. Lehed tumerohelised või lillakad. Õied valged või lillakassinised.

Nõuded kasvukohale
------------------

Päikesepaisteline ning soe kasvukoht. Eeldab toitaineterikast ja vett hästi läbilaskvat pinnast. Võib kasvatada peenral (nt rühmadena), aga ka konteineris.

Ettekasvatamine
---------------

Heliotroop kuulub keskmise kasvuperioodiga taimede hulka, st külvist õitsemiseni kulub u 3 kuud. Ettekasvatamisel külvatakse seemned märtsis.

Galerii
-------

* 
* 

* 
*

Viited
------

1. ↑

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Heliotroop** |
**Vilju Lilleleht** (sündinud 16. septembril 1939) on eesti ornitoloog, linnuökoloog ja looduskaitsja, bioloogiakandidaat (1972).

Elukäik
-------

Aastatel 1965–1970 töötas ta Tartu Riikliku Ülikooli meditsiini kesklaboratooriumis ja 1993–1998 Tartu ülikooli zooloogia ja hüdrobioloogia instituudis. Aastal 1970 alustas tööd TA Zooloogia ja Botaanika Instituudis. 

Oma teadustöös on ta uurinud lindude ökoloogiat, levikut, etoloogiat ja tegelenud nende kaitse korraldamisega. Samuti tegelenud teoreetilise bioloogia ja neurokeemiaga.

Aastatel 1991–2000 oli Eesti Ornitoloogiaühingu juhatuses liige (1999. aastast auliige).

Alates 1985. aastast on ta Eesti Teaduste Akadeemia Looduskaitse Komisjoni liige. Ta on 1991. aastal asutatud Eestimaa Looduse Fondi asutajaid.

Aastast 1994 kuulub ta Rahvusvahelisse Ornitoloogiakomiteesse.

Tunnustus
---------

* 1994 EV teaduspreemia Eesti linnuatlase kollektiivi liikmena
* 1999 Eerik Kumari looduskaitsepreemia
* 2001 Valgetähe medaliklassi teenetemärk
**Vilkaviškise piiskopkond** (leedu *Vilkaviškio vyskupija*, ladina *Dioecesis Vilkaviskensis*) on katoliku kiriku diötsees, mis allub Kaunase peapiiskopkonnale. 

Piiskopi residents on Vilkaviškises ja katedraaliks on Vilkaviškise katedraal. Diötsesaanpiiskop on 2002. aastast Rimantas Norvila.

Vilkaviškise piiskopkond asetseb Leedus riigi lõunaosas. Ta piirneb idas Kaišiadoryse piiskopkonnaga ja Vilniuse peapiiskopile otseselt alluvate aladega, põhjas Kaunase peapiiskopile otseselt alluvate aladega ning edelas Poola Ełcki piiskopkonnaga.

Piiskopkonna pindala on 6 280 km². Seisuga 2014 oli piiskopkonnas 331 154 katoliiklast, kes moodustasid piiskopkonna elanikest 97,6%. Piiskopkonna territooriumil on 104 kogudust. Piiskopkonna aladele jääb ka Marijampolės asuv basilica minoris (Marijampolė Püha Peaingel Miikaeli basiilika).

Vilkaviškise piiskopkond asutati 4. mail 1926, mil see eraldati Łomża piiskopkonnast. Aastal 1880 rajati piiskopkonda vaimulik seminar. Teise maailmasõja ajal seminar hävis. Aastail 1949-1989 oli piiskopkond liidetud Kaunase peapiiskopkonnaga.

Piiskopkond jaguneb seitsmeks dekanaadiks. Aleksotase dekanaadile alluvad kogudused Zapyškises, Rokais, Tabariškiais, Šlienavas, Pažėrais, Margininkais, Garliavas, Ežerėlises, Braziūkais, Panemunės ja Aleksotases. Alytuse dekanaadile alluvad kogudused Ūdrijas, Santaikas, Simnases, Rumbonysis, Miroslavases, Krokialaukises ja kolm kihelkonnakirikut Alytuses. Lazdijai dekanaadile alluvad kogudused Būdvietises, Gerdašiais, Kapčiamiestises, Krikštonysis, Krosnas, Kučiūnais, Lazdijais, Leipalingises, Liškiavas, Meteliais, Paveisininkais, Rudaminas, Seirijais, Šeštokais, Šlavantais, Šventežerises ja Veisiejais. Marijampolė dekanaadile alluvad kogudused Akmenynais, Ąžuolų Būdas, Bagotojis, Daukšiais, Gudeliais, Igliaukas, Kalvarijas, Kazlų Rūdas, Liubavases, Liudvinavases, Mindaugase kogudus Kamšais, Patašinės, Patilčiais, Plutiškėses, Riečiais, Sangrūdas, Sasnavas, Skardupiais, Šunskais, Višakio Rūdas ja kolm kihelkonnakirikut Marijampolės. Prienai dekanaadile alluvad kogudused Balbieriškises, Išlaužases, Naujoji Ūtas, Pakuonises, Prienais, Skriaudžiais, Šilavotases ja Veiveriais. Šakiai dekanaadile alluvad kogudused Barzdais, Gelgaudiškises, Griškabūdises, Ilguvas, Kaimelises, Keturnaujienas, Kretkampises, Kudirkos Naumiestises, Lekėčiais, Lukšiais, Nemirais, Paežerėliais, Paluobiais, Plokščiais, Sintautais, Slabadais, Slavikais, Sudargases, Sutkais, Šakiais, Valakbūdises, Žemoji Panemunės ja Žvirgždaičiais. Vilkaviškise dekanaadile alluvad katedraal ja kogudused Alksnėnais, Alksninės, Alvitases, Bartninkais, Didvyžiais, Gižais, Gražiškiais, Keturvalakiais, Kybartais, Lankeliškiais, Paežeriais, Pajevonysis, Pilviškiais, Vilkaviškises, Virbalises, Vištytises ja Žaliojis.

Vilkaviškise piiskopid
----------------------

* Antanas Karosas (1926–1947)
* Vincentas Vizgirda (1947–1949) (administraator piiskopi ülesannetes)
* Juozas Žemaitis (1989–2002)
* Rimantas Norvila (2002–)

Viited
------

1. ↑
2. ↑

Välislingid
-----------

* Koduleht
**Piret Õunapuu** (sünninimi **Piret Kalm**; sündinud 19. augustil 1955) on eesti etnograaf.

Haridus
-------

Piret Õunapuu (toona Piret Kalm) on lõpetanud 1973. aastal Tallinna 2. Keskkooli. Õppis aastal 1973–1979 Tartu Riiklikus Ülikoolis, mille lõpetas etnograafina, kaitstes diplomitöö "Rannarootslaste elamusisustus XIX sajandi lõpul ja XX sajandi algul" (juhendaja Arved Luts). 2003. aastal sai teadusmagistri kraadi Tallinna Pedagoogikaülikooli filoloogiateaduskonnas kaitstud magistritööga "Eesti Rahva Muuseumi vanem ajalugu" (juhendaja Mare Kõiva). 2011. aastal sai doktorikraadi Tartu Ülikoolis kaitstud doktoriväitekirjaga "Eesti Rahva Muuseumi loomine ja väljakujunemine" (juhendaja Tiit Rosenberg).

Töö
---

1979. aastast töötas ta Eesti Vabaõhumuuseumis, kus uuris taluarhitektuuri ja -mööblit. 1980. aastast töötas Eesti NSV Riiklikus Etnograafiamuuseumis. 2015. aasta seisuga töötab Eesti Rahva Muuseumi teadur-kuraatorina.

Tema peamised uurimisvaldkonnad on olnud Eesti pärimuslik kombestik, Eesti Rahva Muuseumi ajalugu, rannarootslaste rahvakultuur ja etnograafilise mööbli ajalugu.

Ta on Eesti Muuseumiühingu juhatuse aseesimees[*viide?*] ja ajakirja Muuseum peatoimetaja.[*viide?*]

Raamatud
--------

* Piret Õunapuu. Pühad ja kombed. Tallinn: Tänapäev, 2001
* Piret Õunauu. Eesti pulm. Tallinn: Tänapäev, 2003
* Liina Karron, Piret Õunapuu. Nii meil jõulud tuppa toodi. Tallinn: Varrak, 2012
* Piret Õunapuu. 101 Eesti vana aja asja. Tallinn: Varrak, 2015

Tunnustus
---------

* 2011 Eesti Kultuurkapitali rahvakultuuri sihtkapitali aastapreemia (silmapaistva tegevuse eest Eesti muuseumiloo teadvustamisel)
* 2015 Jakob Hurda rahvuskultuuri auhind

Isiklikku
---------

Tema vend on arhitektuuriteadlane Mart Kalm.

Viited
------

1. ↑  "Tallinna Reaalkooli vilistlased". Originaali arhiivikoopia seisuga 14. veebruar 2012. Vaadatud 2. septembril 2015.
2. ↑  Eesti Teadusportaal. Piret Õunapuu
3. ↑  Niina Siirmann. Rahvuskultuuri auhinna laureaadid on Piret Õunapuu ja Heino Tartes. Koit, 16. juuli 2015.
4. ↑  "Eesti Rahva Muuseum. Teadurid. Piret Õunapuu". Originaali arhiivikoopia seisuga 24. september 2015. Vaadatud 2. septembril 2015.
Kaija Saariaho (2013)
**Kaija Anneli Saariaho** (sünninimi **Laakkonen**; 14. oktoober 1952 Helsingi – 2. juuni 2023 Pariis) oli soome helilooja.

Ta lõpetas Helsingi Waldorfi kooli ja õppis Sibeliuse Akadeemias kompositsiooni. Seejärel täiendas Saariaho end Freiburgis ja Pariisis, kuhu 1982. aastal ka elama asus. 

Helilooja varasem looming koosnes peamiselt kammermuusikast, kuid alates 1990. aastate keskpaigast hakkas ta kasutama suuremaid esituskoosseise ning jõudis sajandivahetusel ooperižanrini (esimene Saariaho viiest ooperist "L'Amour de loin" ('Kauge armastus') esietendus 2000. aastal Salzburgi festivalil).

Looming
-------

### Ooperid

* L'Amour de loin (2000)
* Adriana Mater (Amin Maalouf, 2006)
* Émilie (Amin Maalouf, 2010)
* Only The Sound Remains (Ezra Pound, 2016)
* Innocence (Sofi Oksanen, 2020)

Tunnustus
---------

* 2005 – Pro Finlandia teenetemärk
* 2011 – Léonie Sonningi muusikaauhind
* 2017 – valiti Ameerika Kunstide ja Kirjanduse Akadeemia välisliikmeks

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Kaija Saariaho** |

* Vastab Kaija Saariaho. TMK 1999/6
*
**Kaie Ritslaid** (sündinud 5. veebruaril 1953 Raplas) on eesti keemik.

Elulugu
-------

Lõpetas 1971 Järvakandi Keskkooli ja 1977 Tartu Ülikooli füüsika-keemia erialal.

Oli 1977–1991 TÜ-s lepinguliste tööde insener ja vaneminsener, 1991–1997 nooremteadur, 1997–98 EPMÜ teadur, samas OÜ Tallinna Tehnikumi Labor vedelkütuste koguste mõõtmise ja analüüsi laborant, 1999–... OÜ Analiit-AA katselaboris laborant, 2004– juhataja. 2005 ja 2006 pidanud loenguid Tartu Lennukolledžis.

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkonnad: kristallfosfooride struktuur ja omadused; vedelkütuste kvaliteedi analüüs.

Teoseid
-------

* Investigation of structure of Ce3+ phospors (kaasautor). // J. Applied Spectroscopy 64 (1997) 2
* The spectral dependencies of optical absorption SrS-Ce phosphors (kaasautor). // J. Applied Spectroscopy 64 (1997) 4
* On the impurity absorption of SrS-Ce phosphors (kaasautor). // The 4th Baltic Symp. on Atomic Layer Epitaxy, Balt ALE-4, 1997.

Viited
------

1. 1 2  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Kirjandus
---------

* Tartu Ülikooli õppe-teaduskoosseisu biobibliograafia nimestik 1981–1995 (käsikiri), 151.
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
Värska sadam 1972. aastal, vasakul Vanemuine, paremal Lermontov
**Vanemuine** on nõukogude ajal ehitatud Tartus tegutsenud projekt 839 Moskvitš Ozernõi tüüpi jõelaev. Ei ole praegu kasutusel.

Ajalugu
-------

Jõelaev Vanemuine Tartus Emajõel, Ropka sadamas, enne Lodjakoja juurde viimist. 2014. a.
Jõelaev Vanemuine osaliselt taastatuna Tartus Emajõel, Lodjakoja juures. 2021. aasta juuli
Vanemuine ehitati 1963. aastal Moskvas. Tartus alustas laev sõite alates 1964. aastast. 

Algul kurseeris Vanemuine vaheldumisi Lermontoviga Tartu-Pihkva liinil, kuid 1990ndate alguses jäi Aardlapalusse seisma. Tänapäeval on tehtud plaane taastada laev õppelaevana.

Kirjeldus
---------

Moskvitš Ozernõi (MO) tüüpi laevu ehitati kolmes variandis. Vanemuine oli ehitatud projekti 839 järgi ja selle ahtritekk oli kinnine. Näiteks projekti 839A järgi ehitatud laeva ahtritekk on lahtine. MO-tüüpi laevu kasutati põhiliselt banketi- ja liinialustena. Vanemuisele suudeti ära mahutada 33 magamiskohta – trümmis kajutitena, tekkidel rongivaguni "platskaardi" moodi.

Põhiandmed
----------

* Pikkus: 29,4 m
* Laius: 4,8 m
* Süvis: 1,3 m
* Magamiskohti: 33
* Laevakere materjal: teras
* Peamasin: 110 kW

Viited
------

1. ↑  "Sinimere lainekündjad" Tehnikamaailm, Juuni 2008

Välislingid
-----------

* "Vanemuine roostetab Aardlapalus" Tartu Postimees, 5. juuni 2008
Vaade kindlusele kolmandast eesõuest, sissekäigu poolt
**Pernštejni kindlus** (tšehhi keeles *hrad Pernštejn*, saksa keelest *Bernstein* < *Bärenstein*) on keskaegne kindlus, püstitatud kitsale kaljule, mis kõrgub Nedvědice küla ning Svratka ja Nedvědička jõe kohal. Kindlus asub Lõuna-Määrimaal, Brnost 40 km loodes.

Ajaloost
--------

Kindlus ehitati Medlovi valitsejate poolt ligikaudu 1270.–1285. aastal, selle nimi on tšehhipärastatud variant saksa nimest Bärenstein 'karukalju'. 1285. ilmus kindluse nimi esmakordselt kirjalikes allikates. 15. sajandil ehitati linnus ulatuslikult suuremaks, lisati barbakaan ja eeslinnused, *bergfried* ja uuemad eluruumid ehitati üheks hoonemassiks kokku. 16. sajandi keskpaigas ehitas mõjukas Pernsteinide suguvõsa (Pernštejnové), kelle käes oli linnus juba 13. sajandil, hooned suuremaks ja kaasajastas ruume vararenessansi maitse järgi. 1596. aastal müüsid nad linnuse maha. 1618. aastal, Kolmekümneaastase sõja alguses, kuulus linnus keisrit pooldavatele Lichtenstein-Kastelcornidele. 1645. aastal oli Rootsi sõjavägi kindluses laagris, sellest ajast pärineb kuuliauk neljandas kindluseväravas. 1828. aastal rekonstrueerisid ja parandasid hooneid kindluse viimased omanikud Mitrovskýd, kes muutsid selle viimaks ka külastajatele ligipääsetavaks. 1945. aastal läks kindlus riigi valdusse.

Pernštejni kindlus on üks paremini säilinud keskaegseid kindlusi Tšehhis. See on olnud mitme mängufilmi võttekoht, näiteks Werner Herzogi "Nosferatu – öö fantoom" (1979) ja Stephen Sommersi "Van Helsing" (2004).

* BarbakaanBarbakaan
* Kaitsekäigud seina ülaosasKaitsekäigud seina ülaosas
* Eenduvad erkerid lääneküljelEenduvad erkerid lääneküljel
* Hoone põhiosa ja Nelja aastaaja torni ühendav sildHoone põhiosa ja Nelja aastaaja torni ühendav sild

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Pernštejni kindlus** |

Viited
------

1. ↑  Pernštejn (Pernstein). - zamky-hrady.cz
2. ↑  Burg Pernstein - Tschechien. - Burgenwelt

Välislingid
-----------

* Burg Pernstein - Tschechien. - Burgenwelt
* Pernštejn Castle. To Pernštejn in search of the White Lady. - visitczechrepublic.com
**Pero Antić** (sündinud 29. juulil 1982 Skopjes) on Põhja-Makedoonia endine elukutseline korvpallur, kes töötab 2019. aastast Põhja-Makedoonia korvpalliliidu presidendina. Kolm korda Euroliiga meistriks tulnud Antić on mänginud ka NBA klubis Atlanta Hawks.

Karjäär
-------

Antić on mänginud Põhja-Makedoonia, Kreeka, Serbia, Bulgaaria, Venemaa ja Türgi klubides ning NBA klubis Atlanta Hawks.

Mitme riigi meistriks ja karikavõitjaks tulnud Antić on aastaid mänginud ka Euroliigas ning tulnud kolmekordseks Euroliiga meistriks: 2012. ja 2013. aastal Piraeuse Olympiacose ja 2017. aastal Istanbuli Fenerbahçega.

Hooajad 2013/14 ja 2014/15 mängis Antić USA-s, kus tõi NBA klubi Atlanta Hawksi kasuks kokku 113 mänguga keskmiselt 6,3 punkti ja 3,5 lauapalli.

Rahvuskoondis
-------------

Antić on mänginud Põhja-Makedoonia korvpallikoondises ja olnud selle kapten. 2011. aastal Leedus peetud Euroopa meistrivõistlustel viskas ta keskmiselt 11,5 punkti ja hankis 8,8 lauapalli mängus ning aitas koondise nelja parema sekka. Poolfinaalis kaotati 80 : 92 Hispaaniale ja kolmanda koha mängus 68 : 72 Venemaale.

Saavutused
----------

* 3-kordne Euroliiga võitja (2012, 2013, 2017)
* 2-kordne Kreeka meister (2002, 2012)
* 2-kordne Türgi meister (2016, 2017)
* Serbia meister (2018)
* 2-kordne Bulgaaria meister (2008, 2010)
* Türgi karika võitja (2016)
* Venemaa karika võitja (2011)
* Venemaa karikavõistluste kõige väärtuslikum mängija (2011)
* Serbia karika võitja (2006)
* Bulgaaria karika võitja (2008)
* Bulgaaria meistriliiga kõige väärtuslikum mängija (2008)

Välislingid
-----------

* Pero Antić – NBA.com
* Pero Antić – Basketball-Reference.com