recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
ELA 07S lennul
**Autožiiro** (kreeka α’υτός + γύρος, 'ise pöörlev') ehk **gürokopter** (vananenud nimetus *tiiviklennuk*) on õhusõiduk, mille tõstejõu tekitab õhuvoolu suhtes teatud kohtumisnurkseadega vabalt pöörlev tiivik.

Autožiiro tõstejõu tekitab lendamisel vastuvoolava õhu toimel iseeneslikult pöörlev (autoroteeruv) mitme püsisammuga labast koosnev rootor. Autožiiro on horisontaalsks lendamiseks varustatud jõuallikaga, mille propeller või reaktiivjuga tekitavad tõmbe.

Montgomerie Merlini üheistmeline autožiiro tagaosas asuva propelleriga
Tavaliselt asub sisepõlemismootor koos tõmmet tekitava propelleriga autožiiro tagaosas.

Autožiiro leiutajaks peetakse Hispaania inseneri Juan de la Cierva y Codorníut, kelle ehitatud tiiviklennuki esmalend toimus 9. jaanuaril 1923 Cuatro Vientose lennuväljal Madridis. Autožiiro lennupõhimõte oli siiski tuntud juba varem.

Vaata ka
--------

* HAI-24

Viited
------

1. ↑  "LENNUNDUSTERMINOLOOGIA KOMISJONI KOOSOLEK, PROTOKOLL, Tallinn, 19. detsember 2012 (docx)". Originaali arhiivikoopia seisuga 24.05.2015. Vaadatud 24.05.2015.
2. ↑  "MKM Terminid". Originaali arhiivikoopia seisuga 25. mai 2015. Vaadatud 24. mail 2015.

Kirjandus
---------

* Peter W. Brooks: *Cierva Autogiros*. Smithsonian Institution Press, Washington 1988

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Autožiiro** |

* Autožiiro Tallinnas (1935). Eesti Kultuurfilmi ringvaade nr 50, 8/8. Kestus: 00:37
* Jeff Lewis' in-depth history of the Autogyro
* "Will Autogiro Banish Present Plane?", March 1931, pg 28
* "Feathering Of Blades Increase Gyro's Speed", April 1932, Popular Mechanics
* Sito ufficiale del C.I.A. Club Italiano Autogiro
**Ripsussid** ehk **turbellaarid** (*Turbellaria*) on alamate usside klass lameusside hõimkonnas. Ripsusse võiks lugeda lameusse kõige paremini kirjeldavaks rühmaks. Ripsusside kehapikkus võib olla väiksem kui 1 cm ja ulatuda kuni 60 cm-ni. 
Suur osa rühmadest elab üksnes meres, vähemik ka mageveekogudes ja maismaal. 

Eesti magevetest on ripsusse leitud umbes 50 liiki[*viide?*]. Maailmas on neid kokku umbes 3000 liiki.

Et üldiselt peetakse tänapäeval lameusside hõimkonda obsoleetseks rühmaks (selle parafüleetilisuse tõttu), siis ripsusside seltsid nagu *Acoela* ja *Nemertodermata* on klassist välja arvatud ning kuuluvad omaette, suhteliselt uude loomade hõimkonda *Acoelomorpha*.

Ripsusside nimetus tuleb sellest, et nende keha kõhupoolt katavad väikesed ripsed, mille abil ussike liigub. Ripsusside keha on lülistumata. 

Enamik ripsusse on karnivoorid.

Süstemaatika
------------

### Seltsid

Sulgudes olevaid rühmi enam ripsusside seltsideks ei loeta.

* (*Acoela*)
* *Catenulida*
* *Haplopharyngida*
* *Lecithoepitheliata*
* *Macrostomida*
* *(Nemertodermata)*
* *Polycladida*
* *Prolecithophora*
* *Rhabdocoela*
* *Seriata*
* *Temnocephalida*
Sieversi suguvõsa aadlivapp
Vabahärra **Joachim Christian von Sievers** (Venemaal tuntud kui *Jefim Hristianovitš*, vene keeles *Ефим (Иоахим) Христианович фон Сиверс*) (6. aprill (vkj) 1719 Moskva – 29. detsember (vkj) 1778 Tallinn) oli baltisaksa päritolu Venemaa sõjaväelane ja riigitegelane.

Elulugu
-------

Põlvnes nimekast aadlisuguvõsast. Tema isa oli Rootsi teenistusest ooberstleitnandi auastmes erru läinud Christian Peter von Sievers (suri pärast 1727), ema Anna Magdalena von Bruemmer (suri pärast 1746). Sündis Moskvas, kus tema isa oli sõjavangis. Astus noorelt Holsteini teenistusse. Alates 1740. aastast teenis Venemaa sõjaväes. Osales Seitsmeaastases sõjas, kus oli 3. grenaderipolgu komandör. Sai Zorndorfi lahingus (1758) raskelt haavata ja langes Preisimaa sõjavangi. Alates 1762. aastast oli Uglitši jalaväepolgu šeff. 1773−1778 oli Eestimaa viitsekuberner ja Eestimaa kuberneri kohusetäitja.

Auastmed
--------

| Aasta | Kuupäev | Auaste |
| --- | --- | --- |
| 1758 | 1. juuni | brigadir |
| 1759 | 1. jaanuar | kindralmajor |
| 1763 | 3. märts | kindralporutšik |

Autasud
-------

* Püha Anna orden
* Püha Aleksander Nevski orden

Perekond
--------

Ta abiellus 1763. aastal Tallinnas Natalie Margarethe von Tiesenhauseniga, kes oli Lautna mõisniku kindralleitnant ja Tallinna komandant Fabian Georg von Tiesenhauseni (1715–1769) ja Böömimaalt pärit vabaproua Anna Josephine Hildprandt von und zu Ottenhauseni tütar.
Abielust sündisid:

* Peter Karl (1765–1801), alampolkovnik
* Jakob Fabian (1768–1784/86), adjutant

Viited
------

1. ↑  Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften. Teil: Estland. Bd III. Görlitz: Verlag E. U. Starke, 1930, lk 391, 393.
2. ↑  Lenz, Wilhelm. Deutschebaltisches biographisches Lexikon 1710-1960. Köln-Wien: Böhlau Verlag, 1970, lk 732−733.
3. ↑  Erik Amburgeri andmebaas. Nr 77955.
4. ↑  Lenz, Wilhelm. Deutschebaltisches biographisches Lexikon 1710-1960. Köln-Wien: Böhlau Verlag, 1970, lk 733.
5. ↑  Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften. Teil: Estland. Bd III. Görlitz: Verlag E. U. Starke, 1930, lk 416.

Kirjandus
---------

* ID puudub saidil "BBLD - Baltisches biografisches Lexikon digital"
* Erik Amburgeri andmebaas. Nr 77955 .
* Paucker, Carl Julius Albert. *Die Civil- und Militär-Oberbefehlshaber in Ehstland: zur Zeit der Kaiserlich Russischen Regierung von 1704 bis 1855*. Dorpat: Gedruckt bei Heinrich Laakmann, 1855. Lk 20 .


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Karl Gustav von Cahdeus kuni 1768** | **Eestimaa viitsekuberner**1773–1778 | Järgnev**Vabahärra Georg Friedrich von Grotenhielm** |


‎
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel on Tartu skulptuurist; Tallinna ehitisest vaata Isa ja poeg (ehitis)* |

---

"Isa ja poeg", 2008
Skulptuur "Isa ja poeg" Tartus Küüni tänaval
"**Isa ja poeg**" on Eesti skulptori Ülo Õuna skulptuur Tartus Küüni tänaval. Teos sümboliseerib eri põlvkondade suhet, kus lapsed üha vanematest üle kasvavad.

Tartust pärit Õun modelleeris "Isa ja poja" 1977. aastal. Kunstiajaloolase Enriko Talvistu väitel kujutab skulptuur Õuna ennast ja tema imikueas poega Kristianit; sama kinnitas Ülo Õuna lesk Inara Õun. Võrdlus tekitas skulptuuri esmaesitlusel 1977. aastal Tallinna Kunstihoones furoori.

Skulptuur valati pronksi kümme aastat hiljem, 1987. aastal Tallinna kunstiametnike tellimusel. 1990. aastate alguses jäi see seisma Ars Monumentaali hoovi. 2001. aasta sügisel otsustas teose osta Tartu linnavalitsus. Tartus taheti see algul paigaldada Toomemäe nõlvale Inglisilla kõrval. Jõuti valmistada ka graniitaluse detailid, kuid siis selgus, et Toomele võib paigaldada vaid ülikooliga seotud monumente.

Skulptuur avati lastekaitsepäeval, 1. juunil 2004. See seisab Keskpargi veeres pärnaalleel, näoga Raekoja platsi poole.

"See on minu meelest fantastiline töö, nagu kogu Õuna looming," on kinnitanud skulptor Ahti Seppet. Tartu Kunstimuuseumi peavarahoidja Tiiu Talvistu iseloomustas teost järgmiselt: "See on üks õige skulptuur! Enamik, mis seni püsti on pandud, on *bullshit*. Me oleme ridamisi saanud koledaid skulptuure, mille tipp on Kalevipoeg – anakronism juba 1930. aastail."

Viited
------

1. 1 2  Enriko Talvistu "Puhtalt dekoratiivsed Isa ja Poeg" Postimees, 09.11.2010
2. 1 2 3  Jüri Saar "Isa ja poeg paljastuvad Küüni tänaval homme keskpäeval"[*alaline kõdulink*] Postimees, 31.05.2004
3. ↑  "Ülo Õuna skulptuuri 'Isa ja poeg' avamine"[*alaline kõdulink*] tartu.ee

Välislingid
-----------

* Jüri Saar "Isa ja poeg paljastuvad Küüni tänaval homme keskpäeval" Postimees, 31. mai 2004
* Enriko Talvistu "Puhtalt dekoratiivsed Isa ja Poeg" Postimees, 9. september 2010
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel on 1939 moodustatud vallast; varasema valla kohta vaata Kolga vald (Kuusalu kihelkond)* |

---

**Kolga vald** oli vald Harju maakonnas aastail 1939–1950. Vallamaja asus Kolga külas.

Vald moodustati 1939. aasta vallareformiga senise Kolga valla maa-alast, välja arvatud Suurekõrve küla maa-ala ja Hara küla idapoolse osa maa-ala kuni Juurika taluni, viimane kaasa arvatud; senise Kiiu valla Kõrveveski ja Tõrrepõhja küla piirkonnast ja osa Anija metsandiku maa-alast.

Eesti valdade kaart. Musta kontuuriga vanad vallapiirid, punasega 1939. aastal moodustatud vallad
Valla pindala oli 25 966,22 ha (259,66 km²), elanikke 3343 (1940).

Esimene vallavanem oli Jakob Kalle.

Vald kuulus Riigivolikogu 17. valimisringkonda, kust valiti Jakob Kalle, ja Kuusalu põllumeeste konvendi tegevus- ja valimispiirkonda.

1939. aastal kuulusid Kolga valla koosseisu: Andineeme, Sõitme, Soorinna, Muuksi, Tsistre, Pudisoo, Uuri, Kolga asundused, Kahala, Liiapeksi, Vahastu, Sigula, Mustametsa, Aru, Hirvli, Kosu, Koitjärve, Kursi, Kõrveveski ja Tõrrepõhja, Pedaspea, Kiiu-Aabla, Kolga-Aabla, Leesi, Tammistu, Tapurla, Virve, Hara ja Juminda küla.

Harju Maavanema otsusega 7. septembrist 1939 jagati vald kaheks valimisringkonnaks:

1. valimisringkond: Andineeme, Sõitme, Soorinna, Muuksi, Tsistre(Tsitre), Pudisoo, Uuri, Kolga asundused, Kahala, Liiapeksi, Vahastu, Sigula, Mustametsa, Aru, Hirvli, Kosu, Koitjärve, Kursi, Kõrveveski ja Tõrrepõhja küla.
2. valimisringkond; Pedaspea, Kiiu-Aabla, Kolga-Aabla, Leesi, Tammistu, Tapurla, Virve, Hara ja Juminda küla.

24. augustil 1941 valiti vallavanemaks Konstantin Tomingas.

Külanõukogude moodustamine ja valla likvideerimine
--------------------------------------------------

8. augustil 1945 moodustati Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi seadlusega vallas Hirvli külanõukogu, Kolga külanõukogu ja Leesi külanõukogu. 

26. septembril 1950 arvati vald Loksa rajooni koosseisu.

Vaata ka
--------

* Kolga mõis

Viited
------

1. ↑  Maa-ameti kaardirakendused
2. ↑  Väljavõte Vabariigi Presidendi otsusest nr. 87 – 7. oktoobrist 1938 (RT 1938, 87, 776)
3. ↑  588. Harju Maavanema otsus Harju maakonna vallavolikogude valimisringkondade arvu ja nende piiride kohta. Riigi Teataja, nr. 75, 9 september 1939
4. ↑  RT 1939, 75, 588
5. ↑  EESTI NSV TEATAJA, Nr. 35 26. oktoobril 1945, Art 543. Seadlus Harju maakonna valdades küla töörahva saadikute nõukogude moodustamise kohta.
|  |  |
| --- | --- |
| Hoiatus! | **Võimalik autoriõiguste rikkumine!**  Kui on olemas/saadud luba teksti kasutamiseks litsentsi CC BY-SA 3.0 tingimustel, siis edasta aadressile permissions-etättwikimedia.org kiri, milles autor kinnitab, et on nõus teksti kasutamisega selle litsentsi tingimustel.

Võimalikuks lahenduseks on ka teksti ümbersõnastamine, sest faktid ei ole autoriõigustega kaitstud. |

   Teksti allikas: Aleksander Suur, Ruth Vaher. "Sisemere lainekündjad". Tehnikamaailm, 5. juuni 2008 
**Joala** oli 1909. aastal Soomes ehitatud sisevete reisilaev.

Ajalugu
-------

Laev ehitati 1909. aastal Soomes Varkauses reisilaevana spetsiaalselt liini Narva–Narva-Jõesuu jaoks. Omaniku järgi sai laev nimeks **Pavel**. 1919. aastal laev mobiliseeriti ja määrati vahilaevana Eesti sõjaväe koosseisu. Aastail 1919–1921 sõitis see ikka vanal liinil, kuid täitis nii vahi-, kauba- kui ka reisilaeva ülesandeid.

1931. aastal laeva nimi eestistati ning uueks nimeks sai **Paul**. 1937. aastast oli laeva uueks omanikuks Narva linnavalitsus ning laeva nimeks sai **Linda**. 1939. aastal oli taas nimevahetus ja siis antigi laevale nimeks **Joala**. 1940. aastal laev küll natsionaliseeriti Peipsi jõe-järve laevanduse koosseisu, kuid jäi siiski sõitma liinile Narva–Narva-Jõesuu.

Sõja-aastail 1941–1945 oli Joala kodusadam Rõbinsk. Saabunud 1945. aasta sügisel tagasi Eestisse, jätkas Joala kurseerimist vanal tuttaval liinil.

1947. aastal viidi Joala üle Tartusse, kus hakkas sõitma Tartu–Pihkva liinil. 

1959. aastal lõpetas Joala navigatsiooni, jäi ankrusse Tartusse ja ehitati ümber kohvikuks nimega Emajõe – rahvasuus oli laev rohkem tuntud nime all **Santa-Maria**. 

Kohvikuperioodil on see laev inspireerinud Alo Ritsingut looma meeskoorilaulu "Sass, röövime õige laeva" Paul-Eerik Rummo sõnadele.

Viited
------

1. ↑  "Paul-Erik Rummo sõnad". Vaadatud 10. aprill 2019.

Välislingid
-----------

* Aleksander Suur, Ruth Vaher. "Sisemere lainekündjad". Tehnikamaailm, 5. juuni 2008

|  |  |
| --- | --- |
| Hoiatus! | **Võimalik autoriõiguste rikkumine!**  Kui on olemas/saadud luba teksti kasutamiseks litsentsi CC BY-SA 3.0 tingimustel, siis edasta aadressile permissions-etättwikimedia.org kiri, milles autor kinnitab, et on nõus teksti kasutamisega selle litsentsi tingimustel.

Võimalikuks lahenduseks on ka teksti ümbersõnastamine, sest faktid ei ole autoriõigustega kaitstud. |

   Teksti allikas: Aleksander Suur, Ruth Vaher. "Sisemere lainekündjad". Tehnikamaailm, 5. juuni 2008
**Niiske von Lipwig** (inglise keeles **Moist von Lipwig**) on inglise kirjaniku Terry Pratchetti välja mõeldud tegelaskuju, kes on raamatute "Postiteenistus" ja "Rahategu" peategelane.

Niiske pärineb Pratchetti järgi Überwaldist Lipwigi linnast. Tema noorus oli raske ning peagi asus ta endale elatist teenima petisena, peamiselt pangatšekkide, juveelide ja muu sellesarnase võltsijana. Teda aitas sealjuures asjaolu, et ta oli välimuselt ilmetu ning oskas ennast edukalt maskeerida. "Postiteenistuses" väitis ta end olevat 26-aastane. Lipwig tabati Ankh Morporki linnas Albert Spangleri valenime all ning ta poodi. Kuid linna türann, patriits Vetinari, otsustas siiski ta elu säästa ning tegi talle ülesandeks uuesti käima panna Ankh Morporki postiteenistus. Pärast võitlust klaksikompanii omaniku Sirus Kullatisega see tal ka õnnestus. Muuhulgas tõi Lipwig käibele postmargid.

Raamatus "Rahategu" saab Lipwigist Ankh Morporki Kuningliku Panga ja Mündikoja juht. Ta viib läbi eduka rahareformi, millega Ankh Morporkis hakkab käibima paberraha.

Lipwigil on suhe Adora Belle Kallikesega, kellega ta raamatus "Rahategu" on ka kihlatud.

Teleseriaalis "Postiteenistus" kehastab Lipwigit Richard Coyle.
Smith Tower 2005. aastal
**Smith Tower** on 38-korruseline historitsismile omaselt uusklassitistlik kõrghoone, mis asub Vaikse loode keskuses Seattle'is. Vaid 45 aastat varem linnastaatuse saanud linna vanim pilvelõhkuja valmis 1914. aastal, pärast kolmeaastaseid tarindustöid. Valmimise ajal 140,8-meetri kõrgune torn, millele lisandub tänapäeval 6,7-meetrine tipp, oli kolmas kõrgeim hoone väljaspool New Yorki.

Kõrgusvõrdlus
-------------

L. C. Smith Building pärast valmimist 1914. aastal.
Valmimise ajal olid veelgi kõrgemad hooned maailmas, vaid: Woolworth Building (241,4 m), Metropolitan Life Insurance Company Tower (213,4 m), Manhattan Municipal Building (182,9 m), Philadelphia City Hall (167 m), Bankers Trust Company Building (164 m) ja Union Central Tower (150,9 m). 

Kuni Kansas City Power & Light Buildingu (146,6 m) ja Fidelity National Bank & Trust Buildingu (145,1 m) valmimisteni 1931. aastal Kansas City'is, oli Smith Tower kõrgeim hoone Ameerika Ühendriikides, mis asus Mississippi jõest lääne pool. Hoone jäi Vaikse ranniku kõige kõrgemaks ehitiseks kuni Kuldvärava silla valmimiseni 1937. aastal.

1962. aastal valmis Seattle'is maailmanäituse "Century 21 Exposition" tarvis vaatetorn Space Needle, mis ületas esimest korda linnas Smith Toweri kõrgust.

Ajalugu
-------

Smith Tower on nimetatud selle tellija, tulirelvade ja kirjutusmasinate magnaadi Lyman Cornelius Smithi, nime järgi. 1987. aastal määrati see üheks Seattle'i mälestusmärkidest.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Smith Tower** |

* Ametlik koduleht
Kuninganna Isabel II.
**Isabel II** (10. oktoober 1830 Madrid – 10. aprill 1904 Pariis) oli Hispaania kuninganna aastatel 1833–1868. Ta kuulus Borbónide dünastiasse.

Elulugu
-------

Isabel II oli kuningas Fernando VII tütar. Soovimata jätta trooni oma vennale Carlosele, lasi kuningas muuta enne surma troonipäriluskorda, mis võimaldas troonile tõusta tema tütrel Isabelil.

Kui Fernando VII 29. septembril 1833 suri ja Isabel kolmeaastaselt kuningannaks sai, esitas don Carlos nõude Hispaania troonile, pannes aluse karlistide liikumisele ja algatades kuus aastat kestnud kodusõja.

Alaealise Isabeli asemel valitses aastatel 1833–1840 regendina tema ema María Cristina ja 1840–1843 kindral Baldomero Espartero. Kui Espartero 1843. aastal kukutati, lasi uus valitsus parlamendil Isabeli 13-aastaselt täisealiseks kuulutada.

Ka Isabeli iseseisev valitsusaeg oli täis paleeintriige, vandenõusid, sõjaväelisi riigipöördeid, ühiskondlikke pingeid ja kodusõdasid. 1846–1849 laastas riiki teine kodusõda, 1859–1860 peeti edutu Hispaania-Maroko sõda, 1864–1866 samuti edutu Chincha saarte sõda Tšiili ja Peruu vastu.

Poliitilise ebastabiilsuse kasvades läks Isabel 30. septembril 1868 eksiili, kuigi jäi formaalselt kuningannaks edasi. Ametlikult loobus ta troonist 25. juunil 1870.

1846. aastal oli kuninganna moderaatide survel abiellunud oma sugulase Francisco de Asís de Borbóniga. Nende abielust sündis 12 last, kellest vaid 5 elasid täisealiseks. Tema pojast Alfonsost sai 1874. aastal Hispaania kuningas Alfonso XII nime all.

Hispaania kuninganna Isabella II püha tähistamine Saigonis (Annam) 17. jaanuaril 1863.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Fernando VII** | **Hispaania monarh**1833–1868 | Järgnev**Amadeo I** |
| Eelnev**Fernando VII** | **Jeruusalemma monarh**1833–1870 | Järgnev**Alfonso XII** |
Kolme Risti kirik

**Kolme Risti kirik** ehk **Vuoksenniska kirik** (soome keeles *Kolmen Ristin kirkko* või *Vuoksenniskan kirkko*) on kirik Soomes Imatra Vuoksenniska linnaosas.

Kolme Risti kiriku projekteeris Alvar Aalto. See valmis 1957. aastal ja selle õnnistas 1958. aastal Mikkeli piiskop Martti Simojoki. Kolme Risti kiriku nime sai kirik altaril asuvast kolmest ristist, mis sümboliseerivad Kolgata riste.

Lisaks ristidele kordub kolmainsuse motiiv veel mujalgi kirikus. Kolmainsusest on lähtunud kiriku siseruumi kujundus – altar, kantsel ja orelikompleks. Kolme Risti kirikus on 103 akent, kirikutornis on kolm kella.

Kiriku sisustuses on püüeldud lihtsuse ja selguse suunas. Altar ja poodium on valmistatud itaalia marmorist, pingid Ida-Karjala punasest männist (soome keeles *itäkarjalan punahonka*) ja tekstiilid linast.

Alvar Aalto kujundas kiriku mitmekülgsena. Lisaks kirikusaalile on kirikus veel koosolekute saalid ja klubiruumid.

Kirikusaal on projekteeritud mahutama umbes 800 inimest.

Kirikutorni kõrgus on 34 meetrit.

Pildid
------

* Kiriku esikKiriku esik
* AltarAltar
* KantselKantsel
* Vaade altari suunastVaade altari suunast
* Vaade altari suunasVaade altari suunas
* Rõdu oreligaRõdu oreliga
* AknavitraažAknavitraaž
* Liturgia vahendLiturgia vahend
* Liturgia vahendLiturgia vahend

Kirjandus
---------

* "Kolmen Ristin Kirkko", Imatran seurakunta. (teabeleht)
Joachim Winteri loodud Pühalepa kiriku kantsel
Ristimiskivi Haapsalu toomkiriku ristimiskabelis
**Joachim Winter** oli 17. sajandi esimeses pooles Haapsalus ja Lääne-Eestis töötanud kiviraidur ja skulptor.

Looming
-------

Joachim Winter töötas De la Gardie perekonna teenistuses. Tema kunstnikukäekirja iseloomustab juba baroki vormikeel, eelkõige kõhrornament. Pärast Arent Passeri koolkonna hääbumist muutus Winter Eesti 17. sajandi esimese poole kunstis üheks hinnatumaks skulptoriks ja tema barokne looming mõjutas kohalikku kiviraidkunsti, eelkõige Tallinna meistreid.

Joachim Winteri kõige silmapaistvamad teosed on Haapsalu Jaani kiriku kivialtar (1630), Noarootsi kiriku epitaaf pastor Martin Winterile (1630), Pühalepa kiriku kantsel (1636) ning samuti on tema loodud Haapsalu toomkiriku ristimiskivi (1634). Haapsalu altarit iseloomustab varabarokile omane figuuride ja peade lopsakas modelleering, looduse realistlik kujutusviis ja mänglev dekoratiivornament.

Viited
------

1. ↑  U. Treisalt. Tallinna raikivikunsti eripäradest. Varauusaegsete aknasammaste inventeerimine. Bakalaureusetöö. Eesti Kunstiakadeemia, 2019
***Steatoda*** on keraämblikuliste sugukonda kuuluv perekond, kuhu kuulub üle 120 liigi. Tavaliselt on nad tumedat värvi, tagakehal on neil valge triip, millele lisandub veel heledaid täppe ja/või triipe. 

Neid kiputakse segi ajama musta lesega ja seepärast kutsutakse neid mõnikord ka valedeks mustadeks leskedeks. Igatahes on *Steatoda* perekonna ämblikud inimesele vähem ohtlikud kui must lesk (*Latrodectus*). Segi ajamist võimaldab see, et nad mõlemad on keraämblikute perekonnad, mille iseloomustajaks on ilus ümmargune tagakeha. Üldjuhul on *Steatodad* mustadest leskedest ka väiksemad.

Eestis on meie elamutes ja kõrvalhoonetes üpris tavaline elanik kuni 4-7 millimeetri pikkune tumepruun ümara läikiva tagakehaga rasvämblik (*Steatoda bipunctata*), kelle Euroopa Arahnoloogiaselts valis 2018 Euroopa aasta ämblikuks.

Liigid
------

*Steatoda bipunctata* rasvämblik   

*S. borealis*  

*S. capensis*  

*S. grossa*  

*S. iheringi*  

*S. hespera*  

*S. nobilis*  

*S. paykulliana*  

*S. triangulosa*  

Nimekiri pole täielik.

Viited
------

1. ↑  "Spider of the year 2018". Originaali arhiivikoopia seisuga 12. aprill 2019. Vaadatud 12. detsembril 2018.
**Kolmas tee** ehk **modernne sotsiaaldemokraatia** on poliitiline ideoloogia ja praktika, mida sotsiaaldemokraatlikud parteid hakkasid kasutama 20. sajandi lõpus ja 21. sajandil. Saksa keeles on kasutusel ka väljend *Die Neue Mitte* – uustsentrism.

Algne idee on pärit Inglise sotsioloog Anthony Giddensilt ("The Third Way", 1998) ning teostus Tony Blairilt ja Gerhard Schröderilt ("Europe: The Third Way – Die Neue Mitte", 1999)

Populaarsemad ideed:

* võrdsed võimalused;
* ettevõtlikkus;
* õigused koos vastutusega;
* rõhk töötamisel, tööl kui eetilisel kohustusel.

Esikohal on hõivepoliitika. Teisi aktuaalseid teemasid on kolm:

1. tööhõive maksimeerimine
2. avalike kulude kokkuhoid
3. suund heaoluriigi sotsiaalsetele investeeringutele (pere- ja tööelu ühitamine, koolitus)

Kuigi need ideed pole uued ja näiteks tööeetika on ka konservatiivide ja kristlike demokraatide väärtus ja üldse mitte tüüpiline klassikalisele leiborismile, on need aktiivsemalt leidnud kasutamist just Inglismaal ja Saksamaal sotsiaaldemokraatide ja leiboristide seas. Saksamaal on Kolmas Tee olnud vähem edukas kui Inglismaal. Inglismaal oli poliitikate lähteprintsiibiks neoliberaalne konvergents, st püüd säilitada konservatiivideaegne madal kulutuste tase, kuid vähendada samas ebavõrdsust ja heaolusõltuvust.

Varem oli Briti hõivepoliitikas kasutusel põhimõte – täisajaga hõive tööeas meestöölistele. Nüüd peetakse oluliseks pigem hõivata eeskätt neid, kes on tööturu servadel või üldse tööturult väljas. Kasutatakse mitmekesiseid poliitikainstrumente: abirahade karmistamine, madalapalgaliste mõjutamine soodsama maksupoliitikaga, tööõiguse paindlikumaks muutmine jne, pensionireform, erasektori kaasamine sotsiaalteenuste pakkumisse. Rahalisi väljamakseid kärbiti mitte ainult majanduslikel kaalutlustel, vaid ka sotsiaalset õiglust silmas pidades.
**Alice Bel Colle** on vald Itaalias Piemonte maakonnas Alessandria provintsis. Alice Bel Colle asub linnulennult 5,8 km kaugusel Acqui Termest.

418 meetri kõrgusel merepinnast asuva Alice Bel Colle asustustihedus on keskmiselt 64 inimest ruutkilomeetri kohta.

Alice Bel Colle piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Acqui Terme, Cassine, Castel Rocchero (AT), Castelletto Molina (AT), Maranzana (AT), Quaranti (AT), Ricaldone.

Alice Bel Colle halduspiirides asuvad järgmised asulad: Boidini, Causolo, Gaviglio, Stazione, Valle Boidi.

Alice Bel Collet läbib Asti-Genova raudteeliin, raudteejaam asub Stazione asulas.

Galerii
-------

* Madonna del Poggio kirikMadonna del Poggio kirik
* Ristija Johannese kirikRistija Johannese kirik
* Ristija Johannese kirikRistija Johannese kirik

Viited
------

1. ↑  DiPI Online - Dizionario di Pronuncia Italiana
2. ↑  Popolazione Residente al 1° Gennaio 2018, vaadatud 16.03.2019.

Kirjandus
---------

* *Il Piemonte paese per paese* - Ed. Bonechi - Firenze - 1993

Välislingid
-----------

 Alice Bel Colle – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Koduleht (itaalia keeles)
**Väike-Paljassaare tähtfort** on Tallinna lähedale 1726–1727 Venemaa keisririigi võimude poolt rajatud Tallinna kindluse suhtes ettenihutatud kindlustis (tähtfort), mille eesmärk oli eelkõige Tallinna sõjasadama ja selle läänepoolse sissesõidu kaitsmine. Sarnast ehitist olid plaaninud juba Rootsi võimud 17. sajandi I kolmandikul, kuid suure maksumuse tõttu neid plaane ei teostatud ja Rootsi aja lõpu kindlustustööde aegu keskenduti peamiselt Tallinna linna ümbritseva muldkindlusvööndi väljaehitamisele.

Paljassaare poolsaar õhust. Taamal paistab ka Kopli poolsaar. Väike Paljassaar on pildi keskosas. Sellest paremale jääb Suur Paljassaar 
Väike-Paljassaare tähtfordi rajamise põhjustas Vene keiser Peeter I surmale 8. veebruaril 1725 järgnenud ootus, et Venemaa sõjaline võimsus Läänemerel ei suurene enam oluliselt. Seepärast tõid Suurbritannia ja Taani 1726. aasta suvel Soome lahele oma laevastikuüksuse. Venemaa vastas sellele jõunäitamisele Tallinna ümbrusesse vanade ettenihutatud rannakindlustiste (Läänepatarei, Idapatarei) korrastamise ja suurendamisega ning uute ehitamisega (Miiduranna tähtfort ja Naissaare bastionaalfort ning Tsitadell).

Väike-Paljassaare tähtforti tugevdati oluliselt Venemaa keiser Paul I 1796. aasta kaitsekava järgi ning sealsed muldvallid vooderdati kividega. Kohe 19. sajandi algul ehitati fordist edelasse vall ühe suurtükipatarei jaoks, et paremini katta Tallinna reidi lõunaosa. Forti ehitati 1810. aastal kivist vahtkonnamaja, 1834. aastal püssirohukelder ja kuulikuumutusahi. 1834. aastal oli fordis 16 suurtükki ja 180 meest, kes elasid puidust kasarmutes. Valle ja nende rinnatisi korrastati aastatel 1846–1848.

Hiljem pole tähtfort enam Tallinna kaitsekavades sisaldunud ning 1857. aastal on märgitud, et forti kui sellist pole enam olemas. Samas on 1866. aastal märgitud vallide ja vahtkonnahoone varemeid. Need lammutati 1867. aastal. Ühel 1876. aasta kaardil on endist märgitud kui sõjalaevade õppelaskmise märklauda (saksa keeles *Schussziel der Kiegsschiffe*), mistõttu fordi maapealsed ehitised on õppelaskmiste käigus suuremalt jaolt hävinenud. Tänapäeval on tähtfordi säilmed jäänud endiste sõjaväeladude ning praeguse teeristmiku ja heinamaa alla bussi nr 59A lõpp-peatuse ümbruses Pikakari ranna lähedal.

Kirjandus
---------

* Heino Gustavson. "Tallinna rannakaitse kuni 1864. aastani". ENSV TA Toimetised, Ühiskonnateadused 37/ 2. Tallinn 1988
* Heino Gustavson. "Tallinna vanemad merekindlused". Olion. Tallinn 1994
**Urve Paaver** (sündinud 21. septembril 1958 Tartus) on eesti proviisor, Tartu Ülikooli farmaatsia instituudi õppejõud ja teadlane, aastast 2018 farmatseutilise tehnoloogia dotsent.

Elulugu
-------

Lõpetas 1976. aastal Tartu 5. Keskkooli ja 1981. aastal Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna farmaatsia osakonna, M.Sc. org keemias (2006, TÜ), väitekiri "Eestis kasvava nõmm-liivatee eeterliku õli keemilise koostise analüüs ja droogi (*Serpylli herba*) vastavus Euroopa farmakopöa nõuetele". Urve Paaver, doktorikraad, 2015, (juh) Karin Kogermann; Jyrki Tapio Heinämäki, New perspectives for the amorphization and physical stabilization of poorly water-soluble drugs and understanding their dissolution behavior (Uued võimalused vees halvasti lahustuvate raviainete amorfse vormi saamiseks ja füüsikaliseks stabiliseerimiseks ning nende lahustumiskäitumise uurimine), Tartu Ülikooli arstiteaduskond (). Lugenud farmakognoosia, meditsiinilise kaubatundmise, ravimtaimede kultiveerimise kursusi, praegu õpetab peamiselt farmatseutilist tehnoloogiat ja farmatseutilisi abiaineid; koostanud õppevahendeid.

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkonnad: multifunktsionaalsete nanomeditsiiniliste süsteemide väljatöötamine ja kvaliteedi hindamine. Tahkete raviainete füsikokeemilised omadused ja nende modifitseerimise võimalused. Abiainete funktsionaalsusega seotud omaduste iseloomustamine farmatseutiliste ravimvormide valmistamiseks. Üle 140 publikatsiooni autor või kaasautor, koostanud õppevahendeid ja toimetanud "Koduapteegi käsiraamatu" ning kaks konverentsiteeside kogumikku.

Eesti Akadeemilise Farmaatsia Seltsi asutajaliige ja juhatuse liige.

Tunnustus
---------

* 2018 Tartu Ülikooli aumärk
* 2018 Hea õpetamise grant
* 2017 Tartu Ülikooli Meditsiiniteaduste valdkonna aasta parim õppejõud farmaatsia valdkonnas

Teoseid
-------

*

Viited
------

1. 1 2  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide
2. ↑
3. ↑  U.Paaver (2015). "New perspectives for the amorphization and physical stabilization of poorly water-soluble drugs and understanding their dissolution behavior".
4. 1 2  "U.Paaver CV". 2019. Vaadatud 08.07.2019.
5. ↑  [ UT, oktoober 2018
6. ↑  "Tartu Ülikooli aumärgi kavalerid". *Tartu Ülikool*. Vaadatud 9.12.2022.

Kirjandus
---------

* Tartu Ülikooli õppe-teaduskoosseisu biobibliograafia nimestik 1981–1995 (käsikiri), 122
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

Välislingid
-----------

* Urve Paaver Eesti Teadusinfosüsteemis Muuda Vikiandmetes

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Jānis Reiters** (saksapäraselt **Johannes Reuter** (**Rytter**), u 1632, Riia – u 1695, ) oli läti teoloog ja keeleteadlane, esimene lätlasest üliõpilane Tartu Ülikoolis,

Elulugu
-------

Õppis Riia Toomkoolis 8 a. Immatrikuleeriti TÜ-i 10. september 1650. Õpingute ajast on säilinud kaks teoloogia-alast väitekirja. 

1) Lidenius, Petrus (P) -Reuter (Reiter, Reiters), Johannes. Die mansuetudine. Dorpati 1654; 

2) Elvering (Elffring), Gabriel (P) -Reuter (Reiter, Reiters), Johannes (R). Positiones theologicae de coena Dominica, quas in Regia Gustaviana Academia, quae Dorpati… est sub moderamine,,, Gabrieis Elvering… publico doctorum examini submittit Johannes Reuter a.d. /18 / Januarij… 1656. Dorpati Livonorum (1656/ ning kõne :Oratio in salutiferam nativitatem Domini et Salvatoris nostri Jesu Christi: quam … in Regia Gustaviana Adolphina Universitate .. die 18 , Decembris, anno 1652. publice … enarrabat Johannes Reiter…Dorpati Livonorum /1652/. 

1656 sai Reiters Rauna kihelkonna pastoriks. Kohalike talupoegade tülis mõisavalitsejaga asus ta esimeste poolele. Konflikt läks nii kaugele, et mõisavalitseja Tumbs peksis Reitersi abikaasat ja haavas pastorit noaga näkku. Reiters vallandati ametist, kuna ta olla kritiseerinud Lutheri saksakeelset piiblitõlget ning talupoegade soovil pidanud jumalateenistusi katoliiklikel pühakupäevadel. Seejärel veetis Reiters mõned aastad Poolas, Saksamaal, Itaalias ja Prantsusmaal, pöördus 1670 tagasi Liivimaale, nõudes ennistamist pastoriametisse. Reiters töötas lühemat aega luterliku pastorina Moskvas, hankis seejärel Wittenbergi ülikoolist tunnistuse, et ta vaated on kooskõlas Augsburgi usutunnistusega ning pöördus õiguse saamiseks Rootsi kuninga Karl XI poole. Kuninga käsk 1676 sundis Liivimaa konsistooriumi lubama Reitersi tegutsemist pastorina. Temast sai Koknese garnisoni pastor. Seoses Riia suurtulekahjuga 1677 Reiters vangistati süüdistatuna süütamises, vabastati aga pärast tõeliste süüdlaste kindlakstegemist. Ta sõitis uuesti välismaale, kus olevat tegelnud Hamburgis alkeemiaga. Reiters jäädvustas oma nime kultuuriloos mehena, kes võitles läti keele eluõiguse eest trükisõnas. Ta kavatses üksinda tõlkida läti keelde kogu Piibli. Reitersi tõlkes ilmus 1664 trükist Matteuse evangeelium, 1675 katkendeid Piiblist. Arendas oluliselt tolleaegset läti kirjakeelt.

Viited
------

1. 1 2  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Kirjandus
---------

* Tartu ülikooli ajalugu: kolmes köites. Tallinn, 1982, I, 264–266, 278
* J. Reitera Tēvreižu krājums. 1675. gada gera ievadr. /Kopenhāgena, 1950/.
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
Leet-käosulane
**Leet-käosulane** (*Hippolais pallida*) on roolindlaste sugukonda kuuluv lind.

Süstemaatika
------------

Euroopas leidub kaks alamliiki, mida uuema süsteemi järgi on hakatud käsitlema liikidena: idapoolne *elaeica* ja läänepoolne *opaca* (mauri käosulane). Mauri käosulane on pisut suurem ja suurema nokaga ning tema keha alaküljel on pruunikas varjund. Leet-käosulase kõhupool on vahel rohekas ja teda on väga keeruline eristada lõuna-käosulasest (*Hippolais rama*). Aafrikas leidub lisaks veel kolm alamliiki.

Levila
------

Leet-käosulane on levinud Lõuna- ja Kagu-Euroopas, Väike-Aasia, Lähis-Idas ja Aafrikas põhja pool ekvaatorit.

Ta on rändlind. Talvitumisalad asuvad Saharast lõunas ja Araabia poolsaarel.

Eestis on leet-käosulast kohatud ainult ühel korral, 2004. aasta varasuvel Läänemaal.

Välimus
-------

Leet-käosulane on 12–14 cm pikk, beežikashalli ülapoole ja valge alapoolega käosulane. Sugupooled on sarnased nagu teistelgi käosulastel. Talle on iseloomulik saba allapoole vibutamine.

Leet-käosulase laul on üksluine sädin.

Elupaik
-------

Leet-käosulane elab poolkõrbete ja orgude kuivades põõsastikes, oaasides, aedades ja kultuurmaastikul.

Pesitsemine
-----------

Leet-käosulase munad
Leet-käosulase pesa paikneb madalal puul või põõsas, tavaliselt vähem kui kahe meetri kõrgusel. Kurnas on 2–5, sagedamini 3–4 muna, mida haub peamiselt emaslind 11–13 päeva. Pojad väljuvad pesast 11–15 päeva vanuselt. Leet-käosulane pesitseb suve jooksul tavaliselt kaks korda.

Toitumine
---------

Leet-käosulane on peamiselt putuktoiduline nagu enamik teisigi põõsalindlasi. Sügisel sööb ta ka marju.

Viited
------

1. ↑   (vaadatud 2.1.2022)

Välislingid
-----------

* Leet-käosulane andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes
**Jānis Zutis** (16. august 1893 Serene vald – 28. juuni 1962 Jūrmala) oli läti ajaloolane.

Ta võttis osa revolutsioonilisest liikumisest ja Esimesest maailmasõjast. 

Ta lõpetas 1924 Moskva ülikooli ja kaitses 1946 ajaloodoktori väitekirja. 

Ta töötas õppejõuna Voronežis, Moskvas ja Almatõs ning 1940–1949 NSVL TA Ajaloo Instituudis. Aastast 1945 oli ta Läti Riikliku Ülikooli keskaja ajaloo, hiljem üldajaloo kateedri juhataja (1947. aastast) professor. Aastast 1946 oli ta ka Läti NSV TA Ajaloo Instituudi vana- ja keskaja ajaloo sektori juhataja. 

Ta on uurinud Läti 18. sajandi ning 19. sajandi esimese poole agraarajalugu, Baltimaade küsimust ja Baltimaade (baltisaksa) historiograafiat. 

Ta oli Moskvas välja antud "Maailma ajaloo" 5. köite ning "Läti NSV ajaloo" esimese köite ja paljude ajalooõpikute vastutav toimetaja.

Tunnustus
---------

* 1953 Läti NSV teeneline teadlane
* 1951 Läti NSV Teaduste Akadeemia akadeemik
* 1953 NSV Liidu Teaduste Akadeemia korrespondentliige
* Lenini orden
* kaks Tööpunalipu ordenit

Välislingid
-----------

* Artikkel "Läti NSV väikeses entsüklopeedias" (*läti keeles*)
**First Come First Served** (FCFS) algoritm on tuntud ka nime all **First In, First Out** (FIFO). Ressursse eraldatakse protsessidele tellimiste saabumise järjekorras. Heaks näiteks on järjekord kassas – kes tuli esimesena järjekorda seisma, seda ka teenindatakse esimesena, kes tuli teisena, seda teenindatakse teisena jne.

FDFS sarnaneb algoritmiga, mis oli kasutusel näiteks MS-DOS-is ja Mac OS-is. Tegemist väga omapärase algoritmiga, sest näiteks kui panna arvuti arvutama välja pii komakohti, ei saa samal ajal mitte midagi teha, ehk teisisõnu ei saa teha midagi enne, kui arvuti vooluvõrgust lahti ühendada. Samas oleks mõistlik kasutada seda algoritmi näiteks satelliidikeskuse arvutivõrgus, kus päeval, mil töötajad kasutavad arvuteid, on algoritmiks näiteks SRTN, aga tööpäeva lõppedes lülitub kogu arvutivõrk automaatselt ümber analüüsima satelliitidelt kogutud andmemüra ning hommikul lülitub jälle tagasi. Kindlasti aga ei sobiks selline algoritm oma kõrge latentsuse tõttu hästi personaalarvutites kasutamiseks – näiteks kui kasutaja klõpsab ikoonil ja see ei avane, sest parasjagu on töös mõni teine protsess, siis natukese aja pärast klõpsab kärsitu kasutaja uuesti ikooni, pannes ühe ja sama programmi kahekordselt avamist ootama.

Vaata ka
--------

* Ressursijaotus
Map

Jāņavārti raudteepeatus
**Jāņavārti raudteepeatus** ehk **Šķirotava raudteejaama J-park** on raudteepeatus Riia-Krustpilsi raudteeliinil Riia linnas aadressil Salaspils iela 18. Peatus asub Ķengaragsi asumis. 

Peatuses peatuvad kõik elektrirongid ja enamik diiselronge, välja arvatud ekspressrongid. Jāņavārtis on kolm perrooni, kuid üks neist pole kasutusel (jääb Ērgļi suunale). Seal on kaheksateist teed, lisaks veel kaheksa tupikteed.

Peatus asub Riia keskraudteejaamast 5,8 km kaugusel ja jääb Šķirotava raudteejaama territooriumile. Peatust läbiv raudtee on elektriraudtee. Peatuses on tegutsev piletikassa. Piletihinnalt kuulub peatus A-tsooni.

Peatus rajati aastal 1935, mil valmis Riia–Ērgļi raudtee. Algselt teenindaski peatus ainult seda liini, Daugavpilsi suunal liiklevad rongid hakkasid seal peatuma aastal 1958, mil 5. km postenise peatus suleti. Raudtee elektrifitseerimise eel asus tolle peatuse ja Jāņavārti vahel veel Dreiliņi raudteepeatus Jāņavārtist Zemitāni raudteejaamani viib Zemitāni–Šķirotava raudtee.

Jāņavārti juures asuv J-park on kaubaronge teenindav kompleks, kus teostatakse ka vagunite tehnilist kontrolli. 2003. aastani viis peatuse juures üle raudtee jalakäijate sild, ent seejärel suleti see halva seisukorra tõttu.

Peatus on saanud nime Riia eeslinna kindlustusvööndis asunud väravate järgi, mis rajati 1963. aastal peatuse kohal palissaadi. 1650. aastal valmis insener van Roodenburgi projekti järgi tamm, mis nende väravateni viis, hiljem hakkas seda mööda kulgema postimaantee.

Viited
------

1. ↑
2. ↑  T. Altbergs, K. Augustāne, I. Pētersone. Dzelzceļi Latvijā. R: Jumava, 2009, 28. lk

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Jāņavārti raudteepeatus** |

* Infot peatuse kohta; fotod (*vene keeles*)
* Peatus vanal kaardil

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Eelnev peatus** |  **Raudteepeatus liinil Riia-Krustpils** | **Järgnev peatus** |
|  Vagonu parks |  **Jāņavārti** | Daugmale  |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Eelnev peatus** | **Endine raudteepeatus**  | **Järgnev peatus** |
|  Dreiliņi |  **Kalpaka postenis** | Rīga Preču  |
**Jānis Kristaps Čakste** (14. september 1859 Lielsesava – 14. märts 1927 Riia) oli Läti poliitik ja jurist, Läti esimene president (1922–1927).

Čakste sündis talupoja perekonnas ning õppis Moskva Ülikoolis õigusteadust. Seal olles puutus ta tihedalt kokku Läti rahvusliku liikumise suurkuju Krišjānis Valdemarsiga, kellelt ta sai tugevaid poliitilisi mõjutusi. Pärast ülikooli lõpetamist 1886. aastal naasis ta Lätisse.

Čakste osales poliitikas alates 1905. aasta revolutsioonist. 1906. aastal sai temast Venemaa I Riigiduuma liige ning peagi sai temast üks autoriteetsemaid lätlasest poliitikuid. Vaadetelt kuulus ta pigem parempoolsete ridadesse.

Esimese maailmasõja ajal osales Čakste Läti sõjapõgenikke abistava ja lätlaste rahvuslikke püüdlusi edendava Läti Hooldusabi Keskkomitee töös, olles selle juhi Vilis Olavsi järel tähtsuselt teine mees. Veebruarirevolutsiooni järel sai Čakstest 1917. aasta märtsis aga Kuramaa Ajutise Maanõukogu esimees, tema peamiseks taotluseks oli Läti rahvuskubermangu loomine. Et Kuramaa oli Saksamaa poolt okupeeritud, siis tegutses Čakste Tartus.

Ka pärast oktoobripöörde toimumist jätkas Čakste rahvusliku poliitika ajamist, kuuludes Läti autonoomia ja hiljem ka iseseisvuse eest võidelnud Läti Ajutise Rahvanõukogu koosseisu. Kuni 1918. aasta lõpuni viibis ta Venemaal. Seejärel naasis ta aga iseseisvasse Läti Vabariiki, kus sai selle esimese parlamendi, Läti Rahvanõukogu, esimeheks. Ta valiti 1920. aastal ka järgmise, Läti Asutava Kogu esimeheks. 1922. aastal valiti ta aga Läti esimeseks presidendiks. 1925. aastal valiti Čakste ametisse tagasi, kuid ta suri kaks aastat hiljem, mistõttu Lätis toimusid erakorralised presidendivalimised, mille järel sai riigipeaks Gustavs Zemgals.

Jānis Čakste on maetud Riia metsakalmistule.

Viited
------

1. ↑  9:00, 14. septembris 2019, Viesturs Sprūde, 1859. gada 14. septembrī. Dzimis latviešu politiķa ideāls, la.lv

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Jānis Čakste** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**uus amet** | **Läti president**1922–1927 | Järgnev**Gustavs Zemgals** |

Läti presidendi lipp
Läti presidendid

Čakste • Zemgals • Kviesis • K. Ulmanis • Kalniņš (eksiilis) • Rancāns (eksiilis) • Gorbunovs (kohusetäitja) • G. Ulmanis • Vīķe-Freiberga • Valdis Zatlers • Andris Bērziņš • Raimonds Vējonis • Egils Levits • Edgars Rinkēvičs
Leetse Lodukivi 2008. aastal
**Leetse Lodukivi** (ka *Sarapuu rahn*) on rabakivist hiidrahn Harju maakonnas Pakri poolsaarel Paldiski linnas.

Kivi pikkus on 10,3 m, laius 5,1 m, kõrgus 4,0 m ja ümbermõõt 24,8 meetrit.

Rahn on korrapäratu kujuga, ida suunas kaldu laega ja osaliselt luiteliivadesse mattunud. Mandripoolsel lääneküljel on rahnu külg silmatorkavalt püstine, edelanurga all hambulise karniisina eenduv, mistõttu sellesse koopasse võib varjuda seisev inimene. Idapoolne rahnuosa on sujuvalt luiteliivadesse laskuv, mistõttu rahnu kontuure on raske määrata. Läheduses on rahnust eraldunud kaks selle suuremat tükki, mille täpne mõõdistamine osalise mattumise tõttu on raskendatud. Rahnus on palju lõhesid, need paiknevad rombjalt-rööptahukalise süsteemina.

Rahn pole üksikobjektina looduskaitse all, kuid jääb Pakri maastikukaitseala territooriumile.

Vaata ka
--------

* Eesti hiidrahnude loend

Viited
------

1. ↑  Pirrus, Enn (2009). *Eestimaa suured kivid*. Tallinn: Teaduste Akadeemia kirjastus.
2. ↑  "Leetse lodurahn". *EELIS Infoleht*. Vaadatud 30.12.2022.

Välislingid
-----------

* Leetse Lodukivi ürglooduse objektina Eesti looduse infosüsteemis
Punaarmee diviisikomissari lõkmed vormirõiva kraenurgal
**Diviisikomissar** (vene keeles *дивизионный комиссар*) oli Punaarmees ja NSV Liidu Sõjalaevastikus aastatel 1935–1942 kehtinud spetsiaalne sõjaväeline auaste poliitilisele juhtivkoosseisule. 

Punaarmee maa- ja lennuväes aastatel 1935–1940 vastas diviisikomissarile diviisikomandöri auaste. Sõjalaevastikus vastas diviisikomissarile 2. järgu flagmani auaste. Diviisikomissarist kõrgem auaste oli korpusekomissari ja madalam brigaadikomissari auaste. 

1940. aasta mais kehtestati sõjaväe kõrgemale juhtivale koosseisule kindralite ja admiralide auastmed, kuid poliittöötajate seni kehtinud auastmed jäid muutmata. 

9. oktoobril 1942 NSV Liidu Riikliku Kaitsekomitee määrusega poliittöötajate auastmed kaotati ja asendati üldväeliste auastmetega.

Diviisikomissare
----------------

* Daniel Plau, Virumaalt pärit Punaarmee poliittöötaja, diviisikomissar (1935). Represseeriti ja hukati 1938. aastal, rehabiliteeriti 1956. aastal. ENE andmeil anti talle 1956. aastal postuumselt kindralmajori auaste.
**Diyarbakıri provints** on 1. järgu haldusüksus (provints) Kagu-Türgis. Provintsi keskus on Diyarbakır.

Haldusjaotus
------------

* Bağlari ringkond
* Bismili ringkond
* Çermiki ringkond (Zaza keeles Çêrmûg)
* Çınari ringkond
* Çüngüşi ringkond (zaza Sankus)
* Dicle ringkond (zaza Pîran, kurdi keeles Pîran)
* Eğili ringkond (zaza Gêl, kurdi Êgil)
* Ergani ringkond (zaza Erğeni, kurdi Erxenî)
* Hani ringkond (zaza Hêni)
* Hazro ringkond (kurdi Hezro)
* Kayapınari ringkond (kurdi Payas)
* Kocaköy ringkond (kurdi Karaz)
* Kulpi ringkond (zaza Pasor, kurdi Pasûr)
* Lice ringkond (zaza Lıcê, kurdi Pîran)
* Silvani ringkond (kurdi Silîvan, aramea keeles ܡܝܦܪܩܝܛ Mîyafariqîn)
* Suri ringkond (kurdi Sûr)
* Yenişehiri ringkond (kurdi Bajarê Nû)

Viited
------

1. ↑  Population of provinces by years - 2000-2018, vaadatud 9.03.2019.

Välislingid
-----------

* Diyarbakıri provintsi koduleht (türgi keeles)

Türgi provintsid

Adana **·**  Adıyaman **·**  Afyonkarahisar **·**  Ağrı **·**  Aksaray **·**  Amasya **·**  Ankara **·**  Antalya **·**  Ardahan **·**  Artvin **·**  Aydın **·**  Balıkesir **·**  Bartın **·**  Batman **·**  Bayburt **·**  Bilecik **·**  Bingöl **·**  Bitlisi **·**  Bolu **·**  Burdur **·**  Bursa **·**  Çanakkale **·**  Çankırı **·**  Çorum **·**  Denizli **·**  Diyarbakır **·**  Düzce **·**  Edirne **·**  Elazığ **·**  Erzincan **·**  Erzurum **·**  Eskişehir **·**  Gaziantep **·**  Giresun **·**  Gümüşhane **·**  Hakkâri **·**  Hatay **·**  Iğdır **·**  Isparta **·**  İstanbul **·**  İzmir **·**  Kahramanmaraş **·**  Karabük **·**  Karaman **·**  Kars **·**  Kastamonu **·**  Kayseri **·**  Kilis **·**  Kırıkkale **·**  Kırklareli **·**  Kırşehir **·**  Kocaeli **·**  Konya **·**  Kütahya **·**  Malatya **·**  Manisa **·**  Mardin **·**  Mersin **·**  Muğla **·**  Muş **·**  Nevşehir **·**  Niğde **·**  Ordu **·**  Osmaniye **·**  Rize **·**  Sakarya **·**  Samsun **·**  Şanlıurfa **·**  Siirt **·**  Sinop **·**  Şırnak **·**  Sivas **·**  Zonguldak **·**  Tekirdağ **·**  Tokat **·**  Trabzon **·**  Tunceli **·**  Uşak **·**  Van **·**  Yalova **·**  Yozgat
**Jāņamuiža raudteepeatus** on raudteepeatus Valga–Riia raudteeliinil Cēsise piirkonnas Priekuļi vallas Jāņmuižas. Peatus on nime saanud küla vananenud nimekuju järgi. Päevas peatub peatuses seitse reisirongi.

Peatus asub Riiast 97,5 km kaugusel. See avati 1941. aastal ja jäi Võnnu kreisi Cēsise valda. Aastani 1942 kandis see nime *Bušleja*, seejärel kuni Teise maailmasõja lõpuni *Priecene*. Pärast sõja lõppu peatus suleti. Taas avati see aastal 1971 nimega *98. km izmaiņas punkts*. Nüüd jäi peatus Cēsise rajooni Priekuļi külanõukogu territooriumile. Tänapäevast nime kannab peatus aastast 1994.

Cēsise raudteejaama ja Jāņamuiža raudteepeatuse vahel on Valga–Riia raudtee kaheteeline. Peatuse ja Lode raudteejaama vahel asub Rauna jõel kultuurimälestisena kaitse all olev raudteesild, mis on kõrgeim raudteesild Lätis.

Viited
------

1. ↑  ""Līnijai Rīga-Valka 120 gadi"". Originaali arhiivikoopia seisuga 1. september 2018. Vaadatud 25. detsembril 2015.
2. ↑
3. ↑

Välislingid
-----------

* Infot peatuse kohta; fotod (*vene keeles*)
* Peatus vanal kaardil

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Eelnev peatus** |  **Raudteepeatus liinil Riia-Valga** | **Järgnev peatus** |
|  Cēsis |  **Jāņamuiža** | Lode  |
Vaade Fiskari peatänavale
Fiskari mõisahoone
**Fiskari** (rootsi kl. *Fiskars*) on küla Raseborgi linna lääneosas Uusimaa maakonnas. Külas asub endine Fiskarsi rauatehas (*Fiskarsin rautaruukki*), mis on asutatud 1649. aastal. Fiskari väljapaistvamaks vaatamisväärsuseks on 1818. aastal ehitatud Charles Bassini projekteeritud mõisahoone. Tänapäeval on alla 1000 elanikuga küla suvel populaarne turismisihtkoht, kus tegutseb käsitöö- ja kunstnike ühing. Külast läbi voolav Fiskarsi jõgi või Fiskari jõgi ja selles olev Fiskari kosk on kaasa aidanud sellele, et külasse sai rajada kunagi rauatehase. Uusimaa maakonna valitsus valis Fiskari 2000. aasta Uusimaa aasta külaks.

Ajalugu
-------

Fiskari küla arenes 1649. aastal sakslase Peter Thorwöste loodud sepikoja ja valukoja ümber, kus toodeti rauda ja vaske. 1822. aastal ostis sepi- ja valukoja Turu apteeker John Jacob von Julin. 1830. aastatel hakati tehases tootma majapidamises vajaminevaid tarbeesemeid, nagu näiteks nuge, kääre ja söögiriistu. 1836. aastal asutati seal Soome esimene rauatehas. Tööstuse areng oli kiire. Toodete veoks rajati Fiskarist Pohjankuru sadamasse kitsarööpmeline raudtee, mis oli kasutusel aastatel 1891–1952. Ettevõtte Fiskars OY ajalugu algab Fiskari rauatehasest, kuid äriühingul ei ole enam külas tööstuslikku tegevust.

Tänapäev
--------

Välislingid
-----------

* Fiskari koduleht