recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Bürokratism** ehk **bürokraatlik valitsuskultuur** (mesogrupp) märgib ühiskonnakorda, milles riigi bürokraatlik aparaat on koondanud võimutäiuse enda kätte (maksutulud, teadmised, seadusloome ja karistuspoliitika) ning allutab kõigi teiste isikute ja gruppide elukorralduse oma huvidele. Bürokratism on kahedimensioonilises ühiskonnakorralduse mudelis üks neljast sotsiaalsest korrast. Bürokraatia saavutab oma ülemvõimu, apelleerides hädas või puuduses olevate inimeste abistamise vajadusele.

Bürokratism tekib, kui ametnikud riigi haldussüsteemi ära kasutades koondavad võimu enda kätte ja hakkavad kas otse või kaudselt kogukonna või ühiskonna esindusorganit ära kasutades kehtestama seadusi enda huvidest lähtudes. Seetõttu on bürokratismi tunnuseks õigusaktide arvu kiire kasv ning karistuspoliitika, mis on suunatud ametnike poolt kehtestatud õiguskorra rikkujate karistamisele, kuid mis jätab tegelike kuritegude ohvrid ilma nii kaitsest kui ka kompensatsioonist. Teiseks tunnuseks on maksukoormuse kasv, mis on tingitud ühelt poolt riigieelarvest töötasu saavate ametnike arvu kasvust ja teiselt poolt sunnist, maksta üha suuremas koguses raha nendele, kes ise oma elu ja toimetulekuga hakkama ei saa. Kõik see on võimalik, kui tootmises minnakse üle plaanimajandusele ning raha asendatakse tšekkidega, millega kindlustatakse, et iga inimene saab soetada enesele vajaliku koguse eluks tarvilikke kaupu.

Bürokratistliku maailmavaate pooldaja tunnuseks on arusaam, et inimeste toimetuleku ja heaolu eest vastutab riik, s.t selle bürokraatlik aparaat.

Vaata ka
--------

* Bürokraatia
* Individualism
* Elitarism
* Kooperativism
* Personalism
* Sotsiaalne kord

Viited
------

1. ↑  Paul Tammert, Liberaalne või kapitalistlik turumajandus – selles on küsimus, Riigikogu Toimetised 25/2012, lk 77-94;
**Plebeid** (ladina keeles *plebs*) oli Rooma riigi vabade kodanike seisus, mis kujunes arvatavasti 7. sajandil eKr. Sinna ei kuulunud patriitsid ehk kõrgem seisus.

Ei ole täpselt selge, kuidas ja millal seisusteks jagunemine toimus. Kuningriigi ajal olid plebeid hõimud, mille hulgast polnud kuninga juures nõuandjat ehk saadikut senatis. 

Vabariigi algusajaks olid patriitsiperekonnad saanud kindla monopoli poliitilistes ja sotsiaalsetes institutsioonides. Plebeid ei võinud olla magistraadiks ja nad ei võinud õppida tundma seadusi, mille järgi neid valitseti. Nad teenisid armees, kuid said harva sõjapealikeks. Plebeid moodustasid elanikkonna enamiku ja tootsid linnale vajaliku toidu ja muud ressursid.

Rahulolematus sellise olukorraga põhjustas aeg-ajalt plebeide streike, kus nad lahkusid Roomast. See tähendas, et kõik kauplused ja töökojad lakkasid töötamast ning patriitsid pidid ise hakkama saama. Selle tulemusena seati plebeidele sisse rahvatribuuni ja ediilide ametikohad.

Rooma riigi algusaja kohta ei ole päris kindlalt teada, millised sugukonnad (*gens*) olid plebeide ja millised patriitside seisusest. Kaheteistkümne tahvli seadused, mis koostati aastatel 450-451 eKr, püüdsid seisused selgelt eraldada, keelates plebeidele kõik tähtsamad magistraadiametid (kuni 367 eKr jõustunud *Lex Licinia Sextia* selle vormiliselt lubas). Keelati ka seisustevahelised abielud, kuid see keeld tühistati juba 445 eKr. Paljud sugukonnad jagunesid haruti kahe seisuse vahel. Põhjuseks võis olla lapsendamine, kahe sama nimega sugukonna segunemine, patriitsiseisusest vabatahtlikult lahkumine või väljaheitmine. 1. sajandiks olid paljud vanad auväärsed sugukonnad oma patriitsiseisuse kaotanud, kuna esile olid tõusnud ja pärilusliini edasi kandnud nendest sugukondadest plebeid. Mitmed varem plebei seisuses sugukonnad olid tõusnud patriitsi seisusse. Selleks ajaks oli praktiline eristus seisuste vahel vähene ja kaotas keisririigi ajaks enamiku oma endisest tähtsusest.
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib ajakirjast; üldmõiste kohta vaata artiklit Pleiboi; laulu kohta vaata artiklit Playboy (laul).* |

---

**Playboy** on 1953. aasta detsembris Hugh Hefneri väljaandmisel USA-s ilmuma hakanud meesteajakiri, mis tänapäeval on üks maailma tuntumaid kaubamärke.

Ajakirjas leidub nii alasti naiste pilte, lühijutte, intervjuusid kuulsustega kui ka elustiiliartikleid. Autorite hulgas on olnud nii mõnigi hilisem menukirjanik, näiteks Stephen King, ja intervjuusid kuulsate poliitikutega, näiteks intervjuu Jimmy Carteriga 1980. aastal presidendivalimistekampaania ajal.

Ajakirja esimese numbri kaanelt puudus väljaandmise aeg ja number, sest Hefner ei olnud kindel, kas ajakirja teine number üleüldse ilmavalgust näeb. Kuna aga seda numbrit õnnestus müüa 54 175 eksemplari kaanehinnaga 50 senti, siis jätkati ajakirja väljaandmist. Esimese numbri müügiedu tagas ajakirja kaanel olnud Marilyn Monroe pilt ja ajakirjas oli ka poster, kus ta poseeris alasti. Monroe kandis nimetust "Sweetheart of the Month", edaspidi sai postritüdrukute nimetuseks "playmate". Monroe pildid ei olnud algselt mitte selle ajakirja jaoks mõeldud, vaid Hefner oli need ostnud ühelt kalendrite kirjastajalt. Ajakirja esimesel leheküljel kirjutas Hefner: 

*We want to make it clear from the very start, we aren't a 'family magazine.' If you're somebody's sister, wife or mother-in-law and picked us up by mistake, please pass us along to the man in your life and get back to your Ladies Home Companion.*
Lisaks USA-le ilmub ajakiri tänapäeval omakeelsena juba rohkem kui 20 riigis. Eesti keeles anti ajakirja välja aastail 2007–2011.

Vaata ka
--------

* Playboy Playmate'ide loend
* Playboy Eesti väljaanne
* Playboy Eesti väljaande Playmate'ide loend
* Playboy Poola väljaande Playmate'ide loend
* Playboy Saksa väljaande Playmate'ide loend

Välislingid
-----------

* Playboy.com
* Playboy.ee
* Playboy from 2005
* Unofficial Playboy Statistics
**Meulebeke** on hollandikeelne vald Belgias Flandria piirkonnas Lääne-Flandria provintsis Tielti haldusringkonnas.

Asulad
------

Meulebeke jaguneb järgmisteks asulateks ja piirkondadeks:

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Kollakaks toonitatud alad tähistavad linnastunud piirkondi. | 

| # | Asula |
| --- | --- |
| I | Meulebeke |
| II | 't Veld |
| III | Marialoop |
| IV | De Paanders |

 |

* MarialoopMarialoop
* 't Veld't Veld

Viited
------

1. ↑  Wettelijke Bevolking per gemeente op 1 januari 2018, vaadatud 9.03.2019.

Välislingid
-----------

 Meulebeke – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Koduleht (hollandi keeles)

Lääne-Flandria provintsi vallad

Alveringem | Anzegem | Ardooie | Avelgem | Beernem | Blankenberge | Bredene | Brugge | Damme | De Haan | De Panne | Deerlijk | Dentergem | Diksmuide | Gistel | Harelbeke | Heuvelland | Hooglede | Houthulst | Ichtegem | Ieper | Ingelmunster | Izegem | Jabbeke | Knokke-Heist | Koekelare | Koksijde | Kortemark | Kortrijk | Kuurne | Langemark-Poelkapelle | Ledegem | Lendelede | Lichtervelde | Lo-Reninge | Menen | Mesen | Meulebeke | Middelkerke | Moorslede | Nieuwpoort | Oostende | Oostkamp | Oostrozebeke | Oudenburg | Pittem | Poperinge | Roeselare | Ruiselede | Spiere-Helkijn | Staden | Tielt | Torhout | Veurne | Vleteren | Waregem | Wervik | Wevelgem | Wielsbeke | Wingene | Zedelgem | Zonnebeke | Zuienkerke | Zwevegem
**Vagula järv** on järv Võru maakonnas Võru linnast 2 km lääne pool. Selle pindala on 518,7 hektarit.

Ta pikkus ida-lääne suunas on 4,6 km, laius ligi 1,7 km. Kõige sügavam (11,5 m) on järv keskosast kagu pool (keskmine sügavus 5,3 m). Järve veetaset alandati 1934 üle 1 m. Praegu on järve kõrgus merepinnast 69,2 m. Vagula kaldad on madalad, kohati lausad, põhja, ida ja lääne pool enamasti liivased, kohati kruusased või klibused, lõunas ja kirdenurgas lubimudased. Põhja pool leidub ka turbakallast. Suurem asula Vagula ääres on loodekaldal paiknev Järvere, seal on endise Võru metsamajandi keskus ja looduskaitse alla kuuluv park. Järve põhi on kalda lähedal enamasti liivane või kruusane, järve kaguosas on Liivapealseks nimetatav ulatuslik liivase põhjaga ala. Sügavamal on põhi kaetud mudaga, milles paiguti leidub limuste kodasid ja järve põhjaosas 3-6 m sügavusel järvemaaki. Järvest on leitud mammuti ja ürgveise luid.

Järv on suure valgala ja tugeva läbivooluga. Järve voolavad Võhandu ehk Pühajõgi, Kondi oja, Kivioja, Üra oja, lisaks pisemad kraavid ja kaldaallikad. Järve kirdesopist lähtuv Võhandu jõgi viib (nn Itaalia kanali kaudu) Vagula vee Peipsisse.

Järve vesi paistab vähe läbi. Olulist temperatuurikihistust ei ole, kuid põhjalähedane veekiht on väga hapnikuvaene.

Taimestik kattis 1952. aastal viiendiku järvepinnast. Füto- ja zooplankton on rohke ja liigirikas. Viimaste hulgas leidub haruldusi. Põhjaloomastikku oli 1952. aastal keskmiselt; on leitud haruldusi. 19. sajandi lõpul oli järv väga vähirikas; vähikatk jõudis sinna 1898. aastal ja pärast seda vähistik ei taastunud.

Järve kalastik on liigirikas. Kõige ohtramad on latikas, ahven ja särg; leidub hauge, kohasid, säinaid, linaskeid, kiisku, viidikaid, rünte, hinke, vingerjaid, luukaritsaid, teibe, turbi, jõeforelle, vikerforelle, ojasilmu, lepamaime ja isegi peipsi siigu. Sealt on saadud kuni 7 kg raskusi kohasid ja 14 kg raskusi hauge.

Veelinnustikult on Vagula vaesem kui Tamula järv. Seal pesitsevad tuttpütt, lauk, sinikael, piilpart, rootsiitsitaja ja teised linnuliigid.

Vagula on Võru elanike armastatud ujumis- ja puhkekoht.

Kirjandus
---------

* Aare Mäemets. Eesti NSV järved ja nende kaitse. Tln. 1977
**Üheidulehelised** (*Monocotyledoneae* või *Liliopsida*) on katteseemnetaimede ehk õistaimede klass, kel on seemnes ainult üks iduleht.

Iseloomulikud tunnused
----------------------

Üheiduleheliste taimede lehed on tavaliselt rööp- või kaarroodsed ja piklikud, hästi arenenud lehetupega. Õis koosneb kolmest osast. Enamasti on nad rohttaimed ning neil on narmasjuurestik.

Üheiduleheliste taimede üheseemnelistel viljadel on tugev viljakest, mis on õhukese seemnekestaga kokku kasvanud. Seemnes on väike idu ja rohkesti toitekudet. Nende teine iduleht on täielikult taandarenenud. Seeme on seemnekestas tugevasti kinni, teris on ühest osast tömp, teisest otsast terav. Teravas osas paikneb idu koos idulehe, iduvarre ja idujuurega.

Üheidulehelistel puudub kambium. Sellepärast nende vars ei muutu jämedamaks, kui taim kasvab. Üheidulehelistele on omane pikk ja peenike, tavaliselt harunemata vars. Juhtsooned paiknevad varres korrapäratult.

Päritolu
--------

Arvatakse, et üheidulehelised on kaheiduleheliste varases arengustaadiumis tekkinud haru. Nende võimalikud esivanemad olid ürgsed magnoolialised ja vesiroosilised. Igatahes eristusid nad teineteisest kiiresti pärast õistaimede tekkimist, sest vanimad üheiduleheliste kivistised pärinevad varajasest kriidiajastust.

Paljunemine
-----------

Üheiduleheliste seas võib eristada tolmlemise alusel kolm evolutsioonisuunda: 

* loomtolmlemine (orhideelised)
* tuultolmlemine (kõrrelised ja lõikheinalised)
* isetolmlemine (suletud õiekattega veetaimed)

Arvukus
-------

Rahvusvaheline Looduskaitseliit eristab 59 300 liiki üheidulehelisi. Kõige liigirikkam üheiduleheliste sugukond on käpalised, kuhu kuulub üle 20 tuhande liigi.

Kasutamine
----------

Põllumajanduses kasvatatavast biomassist enamuse moodustavad üheidulehelised. Näiteks enamik teravilju on üheidulehelised. Üheidulehelised on ka suhkruroog ja bambus. Teised majanduslikult tähtsad üheiduleheliste sugukonnad on palmilised, banaanilised, ingverilised ja laugulised. Viimasesse kuuluvad sellised sageli kasutatavad köögiviljad nagu sibul ja küüslauk.

Paljusid üheidulehelisi kasvatatakse ilutaimena. Niisugused on näiteks liilia, nartsiss, iiris, amarüll, orhideed, kellukad ja tulbid.

Kõige kõrgem üheiduleheline on palm *Ceroxylon quindiuense* , mis kasvab Colombias ja kuni 60 m kõrguseks.

Vaata ka
--------

* Eesti üheiduleheliste süstemaatiline nimestik
* Eesti NSV floora
* kaheidulehelised

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Üheidulehelised** |
**Mettmanni kreis** on haldusüksus Saksamaa Nordrhein-Westfaleni liidumaa keskosas. See on kõige tihedamini asustatud maaringkond Saksamaal; kreisi loodeosas Ratingeni linna piires on Düsseldorfi lennujaam ning ka Kölni-Bonni lennujaam on lähedal.

Ajalugu
-------

12. sajandil läks tänase kreisi ala Bergi krahvkonna valdusse. Kui Napoleon selle ala 1792. aastal okupeeris, sai sellest kanton Düsseldorfi ringkonnas.

Pärast Viini kongressi läks ala 1816. aastal Preisimaale kui Vestfaali provintsi osa ja loodi esimene Mettmanni kreis. Kreis oli aastatel 1820-1861 liidetud Elberfeldi kreisiga, mis seejärel eraldi linnaks sai (nüüd Wuppertali osa). 1877. aastal viidi halduskeskus Vohwinkelisse. 1929. aastal anti veel alasid Wuppertalile ja kreis liideti Düsseldorfi kreisiga (*Landkreis*, ilma linna endata), moodustus *Düsseldorf-Mettmanni kreis* halduskeskusega Düsseldorfis. 1952. aastal sai taas keskuseks Mettmann ja pärast viimast reorganiseerimist 1975./76. aastal sai kreis tagasi oma vana nime. Langenfeldi ja Monheimi linnad liideti siis kreisiga, samas kui Kettwig sai Esseni linna osaks.

Geograafia
----------

Mettmanni kreis asub Ruhrimaast vahetult lõunas, Düsseldorfi kõrval.

Huviväärsused
-------------

Kõige kuulsam on väikese *Düsseli* jõe org *Neanderthal*, kus leiti esmakordselt inimliigi neandertallase fossiile.

Linnad ja vallad
----------------

Linnad ja vallad Mettmanni kreisis
1. Erkrath
2. Haan
3. Heiligenhaus
4. Hilden
5. Langenfeld
6. Mettmann
7. Monheim am Rhein
8. Ratingen
9. Velbert
10. Wülfrath

Viited
------

1. ↑
2. ↑
**Miroslav Bartak** (sündinud 6. juuni 1938 Košice) on tšehhi illustraator ja karikaturist.

Miroslav Bartek õppis Varnas Bulgaarias mereväeakadeemias, kus temast sai diplomeeritud mereväeinsener. 

Pärast akadeemia lõpetamist sõitis ta mereväemehaanikuna pea kümme aastat kaubalaevadel. 

1969. aastal hakkas ta vabakutseliseks kunstnikuks, keskendudes peamiselt karikatuuride joonistamisele, raamatute illustreerimisele ja joonisfilmidele. Tema joonistuskangelasi iseloomustab suu puudumine. Miroslav Barteki karikatuure on avaldatud üle maailma paljudes väljaannetes. Kokku on ta avaldanud 11 karikatuurikogumikku, millest 7 on avaldatud välismaal (Šveitsis 3, Saksamaal 3 ja Slovakkias 1), lisaks on illustreerinud üle 60 raamatu.

Alates 1970. aastast on tal olnud 86 näitust Euroopa eri paigus. 

Praegu elab Miroslav Bartek Prahas.

Tunnustus
---------

* 2007 Hollandi Ton Smithi medal
* 2005 Tšehhi karikaturistide liidu aastaauhind
* 1986 Emil Stadion Praha peapreemia

### Võistluste auhinnad

* I koht Humorestil (2000, 2008)
* I koht FOR FOR FOR Prague (2002, 2007)
* I koht Píseki biennaali (2007)

Viited
------

1. ↑  "Miroslav Bartak". *www.cartoongallery.eu*.

Välislingid
-----------

* Miroslav Bartaki Facebooki fännileht
Raudtee pildistatud endise Vagula peatuse lähedal.
**Vagula raudteepeatus** oli raudteepeatus Võrumaal Võru vallas Vagula järve lõunaküljel Juba külas.

Läbi endise peatuskoha kulgeb Valga–Petseri raudteelõik, mis valmis 1889. aastal osana Riia–Pihkva raudteest. Peatus jäi avamisel Nursi valda. Praeguseks asub endine raudteepeatus Juba küla territooriumil. Reisirongid sõitsid läbi Vagula liinil Valga–Veski kuni 2001. aastani. Praegu kasutatakse raudteed ainult kaubaveoks.

Vagula raudteepeatuses asus üks madal perroon ja ootepaviljon.

Vagula raudteepeatusele eelnes Valga poolt tulles Sõmerpalu raudteejaam ja järgnes Võru raudteejaam.

Välislingid
-----------

* Mis on saanud endistest raudteejaamadest ja -peatustest, Vagulast Otsani; Wõrumaa Teataja, nr. 84, 30 juuli 2009 (DIGAR)
* Vagula raudteepeatus; pskovrail.ru (vene keeles)
* Infot peatuse kohta; fotod (*vene keeles*)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Eelnev peatus** | **Endine raudteepeatus**  | **Järgnev peatus** |
|  Sõmerpalu |  **Vagula** | Võru  |
**2. Lennuväedivisjon** (kuni 13. maini 1939 Üksik Lennuväedivisjon nr. 2) oli aastatel 1930–1940 eksisteerinud Õhukaitse koosseisu kuulunud Tartus paiknenud 2. diviisi operatiivalluvuses Eesti lennuväeosa.

21. mail 1939 jõustunud koosseisu järgi kuulusid divisjoni koosseisu staap, kaks salka, tehnika-, majandus-, sanitaarjaoskond ja divisjonikomando, kokku 103 meest. Salkades oli ette nähtud 4–7 ohvitseri (ülem, lendurid, lendurvaatlejad), 10–11 kaadriallohvitseri ja 3–4 lennukit.

Ajalugu
-------

Divisjon luges oma asutamiskuupäevaks 28. juulit 1919, mil 2. diviisi ülema käsutusse lendas luurelennukil DFW C.V nr 10 lendur Karl Haas vaatleja Jaan Schultziga. Lennuk hakkas paiknema Võru lähistel asunud Vana-Nursi lennuväljal, kuuludes algul 1. lennurühma, hiljem diviisi lennusalga nr. 1 koosseisu. Vabadussõja lõppedes kolis nelja lennuki suuruseks kasvanud lennusalk Tartusse Raadi lennuväljale.

Raadi lennuväljal paiknenud üksus kandis nimetusi Tartu lennurühm, eskadrill nr 1 ja eskadrill nr 5 kuni 1. juulil 1930 Lennuväerügement likvideeriti ning selle koosseisu kuulunud väeosad iseseisvusid. Tartus moodustati senise 5. eskadrilli baasil **Üksik Lennuväedivisjon nr 2**. Üksus oli varustatud Potez 25 luure- ja kergepommituslennukitega ning pidi sõja korral tegutsema 2. diviisi (mille staap asus samuti Tartus) operatiivalluvuses. 

Potez 25 jäi üksuse peamiseks lennukitüübiks kuni 1937. aastani, mil need rahvusvahelisele relvaärimehele müüdi, kes need omakorda Hispaania Vabariigi valitsusele maha müüs. Ajutise lahendusena toodi Tartusse üle senini Rakveres asunud 1. Lennuväedivisjonis olnud Letov Š-228E luure- ja pommituslennukid. 1940. aastal jõuti kätte saada ka viis esimest (kaheteistkümnest tellitud) Henschel Hs 126 luurelennukit.

1939. aastal toimunud Õhukaitse koosseisude järjekordse ümberkorraldamise käigus kaotati kõigi lennuväedivisjonide nimetustest *üksik* ning nii hakkas ka Tartus asunud üksus kandma nimetust 2. Lennuväedivisjon. 

1940. aastal, pärast Eesti okupeerimist Nõukogude Liidu poolt, paigutati divisjon Tartust ümber Jõgevale ja ta moodustas Jõgeva Garnisoni. Garnisoni ülem oli divisjoni ülem major Evald Döring, ajutised ülemad tema lähetusel või puhkusel oleku ajal major August Kitsapea ja major Alfred Patska.

Divisjon likvideeriti 1940. aasta sügisel pärast Eesti Vabariigi annekteerimist Nõukogude Liidu poolt.

Ülemad
------

* Johannes Robert Sööt,1930–1931
* Juhan Karl Fischer, 1931–1939
* Evald Döring, 1939–1940

Kasutatud lennukid
------------------

* Potez 25, 1930–1937
* Hanriot HD.321, 1930–1935
* Avro 504R, 1932–1936
* PON-1a, 1937–1940
* Letov Š-228E, 1938–1940
* Henschel Hs 126, 1940

Viited
------

1. ↑  Frederik Gerdessen, Toivo Kitvel, Johannes Tilk. Aeg, mehed, lennukid. Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2001, lk 192.

Kirjandus
---------

* Arvo Lennart Vercamer ja Toivo Kitvel. "Põhjakotkad 2. Eesti lennukid 1918. aastast kuni 1940. aastani.". Külim, Tallinn 2015
* Toivo Kitvel, Toomas Türk, Arvo Lennart Vercamer (koostajad). "Põhjakotkad. Eesti lendurid ja lendurvaatlejad tsaariajast kuni 1940. aastani". Tallinn, 2011.

Välislingid
-----------

* Kaarel Piirisalu. Üksik Lennuväedivisjon nr 2
Henri-Léopold Lévy, foto autor Nadar
"Orpheuse surm"
**Henri-Léopold Lévy** (23. september 1840 Nancy – 29. detsember 1904 Pariis) oli Prantsuse maalikunstnik, tuntud peamiselt mütoloogiliste ja piibellike teemade poolest.

Elulugu
-------

Ta oli juudi päritolu sisekujundaja ja tikanditootja poeg. Tema kunstiharidus algas École des beaux-arts de Paris's, kus ta töötas François-Édouard Picot', Alexandre Cabaneli ja Eugène Fromentini stuudiotes.

Tema esimene näitus Pariisi salongis toimus 1865. aastal, kus tal oli väljas maal, millel Hekabe leiab mererannalt oma poja, Trooja printsi Polydoruse surnukeha. See teos tõi talle esimese järgu medali. Kaks aastat hiljem sai ta auhinna maali eest, mis kujutas Joase pääsemist Athaliahi tapatalgutest. 1869. aastal anti talle auhind maali "Vangistatud juut nutab Jeruusalemma varemetel" eest. 1872. aastal nimetati ta pärast Herodiase portree esitlemist Auleegioni rüütliks.

Lisaks tahvelmaalidele lõi ta mitu seinamaali: stseenid püha Denis' elust Saint-Merri kirikus, "Karl Suure kroonimine" (1881) Panthéonis ja "Etüüd Burgundia hiilgustest" Dijonis.

Henri-Léopold Lévy karjäär kannatas tugevalt antisemitismi tõttu, mis Prantsusmaad Dreyfusi afääri järel haaras ja ta kaotas kliente, sest ta keeldus oma maalidele teise nimega alla kirjutamast. Ta sai siiski jätkata Pariisi salongi näitustel osalemist kuni 1903. aastani. Selle aja jooksul tegi ta pikema reisi Lähis-Itta ja produtseeris mitmeid orientalistlikke teoseid.

Ta töötas ka õpetajana. Tema tähelepanuväärsetest õpilastest võib mainida Georges A. L. Boisselier'd, Henri Dabadied, Lluïsa Vidali ja Eugène Trigoulet'd.

Viited
------

1. 1 2  Galerie Emeric Hahn
2. ↑  Citation @ the Base Leonore
3. ↑  Stephen Ongpin Gallery
Metsotintotehnikas teose näide
**Metsotinto** (itaalia sõnast *mezzo-tinto* 'poolmaalitud') on sügavtrükitehnika, mille puhul vask- või tsinkplaat esmalt karestatakse ning seejärel kujutist plaadile kandes kaabitakse kujutise heledamaks jäävad kohad madalamaks. 

Sõna "**metsotinto**" võib tähendada ka selles tehnikas teostatud graafikateost.

Tehnika
-------

Metsotinto Karl Linnést pärast tema retke Lapimaale
Vask- või tsinkplaadi pind karestatakse mehaaniliselt, kasutades kumeraotsalist hambulist kiigerauda. 

Plaadile joonistust kandes poleeritakse karestatud pinda kohati madalamaks. Mida siledamaks on see pind poleeritud, seda heledam toon jääb tõmmisele. Kõrgemate karedate pindade kohale jäävad trükkimisel tumedad toonid.

Eelised
-------

Metsotintotehnika sobib eriti motiividele, kus on ülekaalus tumedad pinnad ja maalilised, varjundirohked üleminekud. Erinevalt teistest tehnikatest, kus pind kujundatakse valgel taustal olevate mustade joonte abil, moodustavad metsotinto puhul kujutise mustal taustal olevad valged pinnad.

Metsotinto oma sujuvate must-valgete toonide üleminekuga võimaldab hästi edasi anda maaliteoste koloriidivarjundeid.

Ajalugu
-------

"Lapsed lumepalle viskamas" (1785)  
William Ward
Metsotintotehnika leiutas Ludwig von Siegen (1609–1680) 17. sajandi keskpaigas.

18. sajandi Inglismaal, kus graafikaga tegeleti muidu suhteliselt vähe, saavutas uus tehnika seninägematu populaarsuse. Seetõttu on seda tehnikat nimetatud ka "*la manière anglaise*" ('inglise maneer').

Vaata ka
--------

* Graafika
* Kõrgtrükk
* Sügavtrükk
* Lametrükk
**Siret** (rumeenia keeles; ukraina keeles Серет) on Doonau lisajõgi.

Jõgi on 706 km pikk, millest esimesed 110 km on Ukrainas ja ülejäänud 596 km Rumeenias. Tema valgla pindala on 44 835 km², millest põhiosa asub Rumeenias ja põhjaots ulatub ka Ukrainasse.

Siret algab Ukrainast Tšernovtsõ oblastist Bukoviinast Ida-Karpaatidest. Tema lähtest kümmekonna kilomeetri kaugusele edelasse jääb 1366 m kõrgune Osseredoki mägi. Ta voolab ida suunas läbi Beregometi ja Storožinetsi. Seal pöördub ta kagusse ja voolab läbi Glõboka, kus jõe ületab Tšernovtsõ–Suceava raudtee. Seejärel ületab jõgi Ukraina-Rumeenia piiri. 

Rumeenias jääb Sireti vasakule kaldale Moldova piirkond, aga vasakule kaldale Ida-Karpaadid, sealhulgas Stănișoara ja Tarcău mäed. Siret voolab algul Botoșani ja Suceava maakonna piiril. Peaaegu piiril voolab ta läbi Sireti linna. Allavoolu jõuab ta Iași maakonda, kus voolab läbi Pascani. Enne Iași maakonna piiri suubub Siretisse paremalt Suceava jõgi. Seejärel jõuab Siret Neamți maakonda, kus jõe paremale kaldale jääb Romani linn. Romanis suubub Siretisse Moldova jõgi. Siis jõuab Siret Bacău maakonda ja voolab ka läbi selle keskuse Bacău, kus temasse suubub paremalt Bistrița jõgi. Lühikest aega voolab Siret Vrancea maakonnas, kus läbib Adjudi linna. Selle lähedal suubub temasse Trotuși jõgi. Üsna pikalt voolab Siret Vrancea ja Galați maakonna piiril. Sel ajal suubub temasse vasakult Bărladi jõgi ja paremalt Putna. Lõpuks voolab ta Galați ja Brăila maakonna piiril kuni Galațini, kus suubub Doonausse. 

Sireti allikas on 1238 m kõrgusel merepinnast. Tema suue on 5 m kõrgusel merepinnast. Seetõttu on tema langus 1233 m.

Sireti vooluhulk suudmes on 230 m³/s.

Sireti jõeorg on oluline liiklustee. Alates Suceava ja Botoșani vahelisest joonest kuni suudmeni kulgeb jõe kaldal raudtee, alates Romanist kuni suudmeni ka maantee. Maantee kulgeb Sireti orus ka alates tema lähtest kuni Storožinetsini.

Viited
------

1. 1 2 3  Suur maailma atlas, lk. 65, 70

Välislingid
-----------

 Sireti jõgi – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
**Henri Aruküla** (sündinud 25. septembril 1991 Räpinas) on Eesti saksofonimängija.

Haridus
-------

Ta on õppinud Räpina Muusikakoolis trombooni ja *jazz-pop*-kitarri, seejärel Heino Elleri Muusikakoolis[*viide?*] ning Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias trombooni erialal ja Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis saksofoni erialal.[*viide?*]

Teist korda lõpetas Heino Elleri Muusikakooli 2016. aastal saksofoni erialal Lembit Saarsalu õpilasena.[*viide?*]

Henri Aruküla on osa võtnud ameerika saksofonisti Eric Marienthali meistriklassidest. [*viide?*]

Muusikaline tegevus
-------------------

Henri Aruküla on mänginud saksofoni mitmes ansamblis. 2015. aastal tõi ta Eestisse LED-saksofoni (väidetavalt Baltikumi esimese[*viide?*]) ja alustas soolokarjääri. Ta esitab nii džäss- kui ka popmuusikat. 

Fail:Led-saksofonist Henri Aruküla ööklubis.jpgSaksofonist Henri Aruküla
### Ansamblid

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| * Wrupk Urei – 2009
* Opium Flirt – 2010
* Superliustik – 2010
 | * Uebanda – 2011
* Odd Hugo – 2012
* Uus Energia – 2013
 | * The Stoves – 2013
* Little Italy – 2013
* Plan Caliente – 2019
 |

### Albumid

|  |  |
| --- | --- |
| * Opium Flirt / Dejavoodoo – 2010
* Wrupk Urei / Kõik saab korda – 2012
* Wrupk Urei / Teahupoo – 2013
* Dahling / Left – 2013
* Odd Hugo / Odd Hugo – 2013
* Odd Hugo / Pocket – 2015
 | * Tantsiv Munk / Koosseisvumine aka ARÜ!!! – 2016
* Uus Energia / For the Benefit of Dub EP. Chapter one – 2016
* Tantsiv Munk / Hetk on – 2017
* Steps To Synapse / New Limit – 2017
* Von Dorpat / Kõik jutud – 2018
 |

Viited
------
**Sünteetiline teater** ehk kammerteatri prototüüp on 20. sajandil tekkinud teatriliik, mis ühendab orgaaniliselt erinevad vaatepildilised kunstid üheks etteasteks, mis tavaliselt on üksteisest eraldatud – dialoog, tantsimine, pantomiim, ballett, laulmine ja isegi tsirkuseelemendid – on harmooniliselt ühendatud üheks terviklikuks ehk monoliitseks lavastuseks.

Ajalugu
-------

Sünteelise teatri lõi 20. sajandi algul Aleksandr Tairov. Ta eksperimenteeris imiteerimise/matkimise, näitlemise, individuaalse ja grupiliikumisega, lava ja -kostüümidisaini ja töötas iga detailiga, et välja murda traditsioonilisest teatrist ning tänu sellele saavutas Kammerteatris ideaalse distsipliini. Tairovi eksperimentaalne lähenemine levis kõikidesse faasidesse etenduse loomel sealhulgas ka proovidesse ja praktikasse. Ta kasutas Ludvig Van Beethoveni ja Frederick Chopini muusikat, et aidata näitlejatel jõuda erilisse vaimuseisundisse ja arendada vaimset ühtsust stseenides.

Mõte
----

Sünteetiline teater muudab uuenduslike tehnikate ja liikumiste kombineerimisega teatrikogemuse iga publiku jaoks unustamatuks.
Teatrisüntees, kombineerides erinevaid elemente terviku kujundamiseks ehk kunsti dünaamiline süntees.

Tänapäev
--------

Tänapäeval tegutseb 2001. aastast sünteetiline teater Ameerika Ühendriikides Washingtonis, kus tuuakse igal aastal teatrilavale 4–5 uuslavastust.

Viited
------

Kirjandus
---------

* 
* Raamat: Mei Lanfang and the Twentieth-Century International Stage: Chinese Theatre
Henri Cartan (1968)
**Henri Paul Cartan** (8. juuli 1904 Nancy –13. august 2008 Pariis) oli prantsuse matemaatik.

Ta oli 1965. aastast Pariisi Ülikooli professor. Ta andis suure panuse kõigis peamistes algebralise topoloogia valdkondades. Ta oli 1935. aastal loodud Bourbaki ühenduse asutajaliige. Aastatel 1967–1970 oli ta Rahvusvahelise Matemaatikaliidu president.

Haridus- ja töökäik
-------------------

Ta lõpetas Pariisis École normale supérieure'i. 1928. aastal kaitses ta kompleksmuutuja funktsioonide teooria alase dissertatsiooniga matemaatikadoktori kraadi.

 Henri Cartan (vasakul) ja Peter Thullen (1987)
Aastatel 1929–1931 töötas ta õppejõuna Lille'i Ülikoolis ja 1931–1940 Strasbourgi Ülikoolis (1936. aastast professorina). Hiljem on ta töötanud või olnud tihedalt seotud erinevate Prantsusmaa õppeasutustega, sealhulgas Pariisi Ülikooliga ja École normale supérieure'iga. 1948. aastal töötas ta külalisteadurina Chicago Ülikoolis ja 1950. aastal Harvardi Ülikoolis. 1965. aastal sai ta Pariisi 11. Ülikooli professoriks. 

Cartan pooldas Saksa ja Prantsuse matemaatikute koostööd. Tihedamalt käis ta läbi Heinrich Behnkega ja Peter Thulleniga. Viimasega avaldas ta ühisartikleid. 1932. esitasid nad Cartani-Thulleni teoreemi.

Tunnustus
---------

* 1969 – Cambridge'i Ülikooli audoktor
* 1976 – Rahvusliku Teadusuuringute Keskuse (CNRS) CNRS kuldmedal
* 1980 – Wolfi auhind
* 1980 – Oxfordi Ülikooli audoktor

#### Valitud teadusakadeemiate liikmeks

* 1950 – Ameerika Kunstide ja Teaduste Akadeemia
* 1962 – Taani Kuninglik Teaduste Akadeemia
* 1971 – Göttingeni Teaduste Akadeemia
* 1971 – Hispaania Kuninglik täppis- ja loodusteaduste akadeemia
* 1972 – USA Rahvuslik Teaduste Akadeemia
* 1974 – Prantsuse Teaduste Akadeemia
* 1974 – Baieri Teaduste Akadeemia
* 1978 – Belgia Kuninglik Teaduste ja Kaunite Kunstide Akadeemia
* 1979 – Jaapani Akadeemia
* 1981 – Rootsi Kuninglik Teaduste Akadeemia
* 1985 – Poola Teaduste Akadeemia
* 1999 – Venemaa Teaduste Akadeemia

Isiklikku
---------

Helilooja Jean Cartan (1906–1932) ja füüsik Louis Cartan (1909–1943) olid tema vennad. Sorbonne'i professor Élie Cartan oli tema isa.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Henri Paul Cartan. history.mcs.st-andrews.ac.uk

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Henri Cartan** |

* Henri Paul Cartan. history.mcs.st-andrews.ac.uk
Marigold IceUnity 2005. aastal Soome meistrivõistlustel, vabakava, element kavast: kolme tiivaga veski
**Sünkroonuisutamine** on üks iluuisutamise alakategooriaid, kus 12–24 uisutajat (sõltuvalt seeriast) uisutavad korraga jääl, moodustades mitmesuguseid mustreid. Võistkond esitab elemente sünkroonis ehk täpselt samal ajal muusika saatel. Ala on pärit Ameerika Ühendriikidest, kus see arendati välja 1970. aastatel.

Kava elemendid
--------------

Elementide hulka kuuluvad 

* plokk,
* vooluring,
* liugur,
* veski,
* erinevad käigud,
* mittehaaramise samm,
* joon,
* soololiikumine,
* paarielement,
* loominguline element ja
* komposiitelement.

Tiitlivõistlused
----------------

Esimesed sünkroonuisutamise maailmameistrivõistlused peeti 2000. aastal Ameerika Ühendriikide Minnesota osariigis Minneapolises. Ülekaalukalt on medaleid võitnud Rootsi ja Soome. Edukaim võistkond on olnud Rootsit esindanud Surprise, kes on võitnud kuus maailmameistrivõistluste kulda. Soome Marigold IceUnity on tulnud viis korda maailmameistriks ning Rockettes on tulnud kolmel korral maailmameistriks. Soome on kolme eri võistkonnaga tulnud kokku 9 korda maailmameistriks, järgnevad Rootsi 6, Venemaa 3 ja Kanada 2 korraga. 

Esimesed ametlikud juunioride maailmameistrivõistlused toimusid Helsingis 2013. aastal. Musketärid (Soome 2) ja Team Fintastic (Soome 1) tõid Soome kaksikvõidu. 

Sünkroonuisutamise viis Soome 1980. aastatel Jane Erkko.
Vagel-ebaheinik Anna Maria Hussey joonistusel (1865)
**Vagel-ebaheinik** (*Lepista personata*) on šampinjonilaadsete seltsi heinikuliste sugukonda kuuluv seeneliik.

Esimesena kirjeldas seda liiki teaduslikult 1818. aastal rootsi mükoloog Elias Magnus Fries nime all *Agaricus personatus*. 1871. aastal andis inglise mükoloog Mordecai Cubitt Cooke liigile selle praeguse nime *Lepista personata*. Liigiepiteet *personatus* tähendab ladina keeles 'varjatud' või 'peidetud'.

Vagel-ebaheinik on morfoloogiliselt lähedane lilla ebaheinikuga (*Clitocybe nuda*).

Seene kübar on noorena poolkerakujuline või kumer, vanemaks muutudes muutub see peaaegu lamedaks ja on kuni 16 cm lai. Kübar on hügrofaanne, mis tähendab seda, et muudab sõltuvalt niiskustingimustest värvi. Kübara värvus on tavaliselt kahvatupruunikas või -hallikas, mõnikord ka violetse tooniga. Kübara alaosale on nõgusalt külge kasvanud roosakad, valkjad või helepruunid eoslehekesed.

Seene jalg on silinderjas ja kaetud kahvatulillaka kiulise võrgustikuga, mis vanematel seentel tuhmub. Jalg on võrreldes kübara ja eoslehekestega kontrastne. Jalg on 6–7 cm pikk ja 2,5–3 cm jäme. Seene viljaliha on valkjas ja maitselt mahe. Eosed on laielliptilised, mõõtmetega 6–8 × 4–5 mikromeetrit. Eospulber on kahvaturoosa.

Vagel-ebaheinik on Euroopas laialt levinud. Ta kasvab avatud rohumaadel, parkides, karjamaadel, metsalagendikel ja metsaäärtes. Erinevalt lillast ebaheinikust ei kasva ta metsades. Vagel-ebaheinik võib moodustada seeneringe. Eestis esineb ta Põhja- ja Lääne-Eestis ning saartel lubjarikkal pinnasel. Viljakehad ilmuvad septembris ja neid võib leida kuni novembrini.

Vagel-ebaheinikut peetakse hinnaliseks ja väga maitsvaks söögiseeneks, kuid ta võib tundlikel inimestel esile kutsuda allergilisi reaktsioone.

2016. aastal oli vagel-ebaheinik Saksamaa aasta seen.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  Kalamees, Kuulo; Liiv, Vello (2005). *400 Eesti seent*. lk. 148. Eesti Loodusfoto. ISBN 978-9985-830-63-5.
2. ↑  Pilz des Jahres. Deutsche Gesellschaft für Mykologie e. V. Vaadatud 5.12.2016

Välislingid
-----------

* Vagel-ebaheinik andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes
**Lyduvėnai** on alev Leedus Raseiniai rajoonis Šiluva vallas. Alevist voolab läbi Dubysa jõgi, ka läbib seda Šiauliai ja Sovetski vaheline raudtee. Alevi vana saksakeelne nimi on *Lydowen*, venekeelne aga Лидовяны.

Alevis on raamatukogu ja kool, kus asub ka Dubysa regionaalpargi infokeskus. Vaatamisväärsusteks on aastal 1761 valminud katoliku kirik ja sealne raudteesild, mis on Leedu sildadest pikim ja kõrgeim.

Ajalugu
-------

Lyduvėnai ümbrus oli asustatud juba esimesel aastatuhandel, alevis ja selle lähemas ümbruskonnas asuvad kolm linnamäge. Esimesed kirjalikud andmed asula kohta pärinevad siiski aastast 1499, mil mainitakse Lyduvėnai mõisa. Asula vana nimi oli *Lydavėnai*. Asula on kuulunud läbi aegade Chodkiewiczitele, Rudzinskitele, Szemetitele, Stanevičiustele.

Aastal 1558 andis Zygmunt II August Lyduvėnaile alevi staatuse. Sealset kirikut on esimest korda mainitud aastal 1593. Algselt katoliku kirikut hakkasid reformatsiooni järel kasutama protestandid, praegune katoliku kirik pärineb aastast 1761. Aastal 1831 asusid alevisse elama juudid. Aastal 1853 asutati sealne kihelkonnakool.

Aastal 1916 valmis alevit läbiv raudtee. Aastal 1941 hukkasid Saksa okupatsiooniväed ligi 300 alevi elanikku. Teise maailmasõja ajal tegutsesid alevi ümbruskonnas P. Markevičiause juhitud partisanid.

* Lyduvėnai kirikLyduvėnai kirik
* LyduvėnaiLyduvėnai
* Lyduvėnai sildLyduvėnai sild

Viited
------

1. ↑
2. ↑  Лидовяны. Географическо-статистический словарь Российской империи, Kd. 3 (Лаарсъ — Оятъ). СПб, 1867, 50 lkl.

Välislingid
-----------

 Lyduvėnai – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Alev portaalis vietoves.Lt
* alevi kohta (*leedu keeles*)
* Lyduvėnai ajalugu (*leedu keeles*)
**Plekk** (saksa k *Blech*) ehk **lehtmetall** (inglise k *sheet metal*) on metallist või metallisulamist valtsimistöötlemisel tahvlina või lindina saadud metall-leht. Plekki kasutatakse ehituses ja tarbeesemete tootmiseks.

Vanasti taoti plekk metallitükist välja, tänapäeval saadakse plekki kuum- või külmvaltsimise teel. Kõige rohkem valmistatakse plekki terasest, alumiiniumist, vasest ja mitmesugustest sulamitest.

Paksuse järgi eristatakse paksu (üle 4–6 mm) ja õhukest (02–3,9 mm) plekki. Õhukest plekki paksusega alla 0,2 mm nimetatakse fooliumiks.

Pleki paksuse piirid võivad olenevalt standardist, materjalist ja tehnoloogiast olla ka teistsugused. Terastoodete standardi EVS-EN 10079 kohaselt on õhukese ja paksu pleki paksuse piir 3 mm. Külmvaltsitud ja lõõmutatud õhukese teraspleki paksus võib olla vahemikus 0,08–0,5 mm. 

Tüüpilised plekitahvlite formaadid (lehe laius × pikkus): 

* 500 mm × 1000 mm
* 1000 mm × 2000 mm
* 1250 mm × 2500 mm
* 1500 mm × 3000 mm
* 2000 mm × 4000 mm

Plekki kaitstakse korrosiooni eest galvaanilise pindamise teel. Nii saadakse näiteks tsinkpindega terasplekki ehk tsinkplekki. Samal eesmärgil kasutatakse teraspleki tinatamist (tinakihiga pindamist), lakkimist ja värvimist. 

Tinakihiga pinnatud külmvaltsitud terasplekki nimetatakse valgeplekiks, pinnakatte puudumisel on tegemist mustplekiga.

Vaata ka
--------

* Foolium
* Stanniol
* Lehtkuld

Viited
------

1. 1 2  Sõnaveeb
2. 1 2  "Jakob Kübarsepp, Priit Kulu. Materjalitehnika seletav sõnaraamat. 2015" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 29. märts 2019. Vaadatud 29. märtsil 2019.
Elena Jončeva (2006)
**Elena Jončeva** (bulgaaria keeles Елена Николова Йончева; sündinud 27. mail 1964 Sofias) on bulgaaria ajakirjanik, alates 2. juulist 2019 Euroopa Parlamendi liige.

Ta on endine Bulgaaria Televisiooni korrespondent, kes on teinud telereportaaže paljudest konfliktipiirkondadest, näiteks Kosovost, Alžeeriast, Tšetšeeniast, Iisraelist, Somaaliast, Afganistanist, Iraagist, Venezuelast ja Colombiast. Ta on teinud dokumentaalfilme ka Antarktikas asuvast Bulgaaria polaarjaamast Ohridi Püha Klimenti baasist, mis asub Lõuna-Shetlandil Livingstoni saarel, ja Loode-Bulgaarias asuva Lomi linna mustlastest. Ühtekokku on tema kaasabil valminud üle 25 dokumentaalfilmi.

Aastatel 1994–2009 elas ta koos Bulgaaria endise peaministri Sergej Staniševiga. Tal ei ole lapsi. Stanišev sai hiljem lapse teise naisega, kellega seejärel abiellus.

2008. aastal osales Jončeva saatesarja "Tantsud tähtedega" Bulgaaria versioonis. Saatesari osutus menukaks: seda vaatas keskmiselt 40% nendest, kes sel ajal Bulgaarias telerit vaatasid. Kuid Jončeva langes esimesena välja.

Mais 2019 valiti ta Euroopa Parlamendi liikmeks Bulgaaria Sotsialistliku Partei nimekirjas.
**Lyduokiai** on alev Leedus Ukmergė rajoonis, Lyduokiai valla halduskeskus. Alev asub Siesartise jõe kaldal, sellest kirdesse jääb Siesartise geomorfolooogiline kaitseala.

Lyduokiais on põhikool, postkontor ja raamatukogu. Vaatamisväärsusteks on aastal 1884 ehitatud Lyduokiai kirik, Lyduokiai mõisa hoonetekompleks koos seda ümbritseva pargiga ja sealne tulpkabel.

Ajalugu
-------

Lyduokiais asub muinaskalmistu, mis oli kasutusel ristisõdade perioodil. Aastast 1499 pärinevad esimesed teated sealsest mõisast, XVI sajandist ka selle juurde tekkinud külast. Aastal 1623 rajati Lyduokiasse esimene kirik, mille juures XVIII sajandil hakkas tegutsema ka kihelkonnakool. Aastal 1884 ehitati Lyduokiai mõisniku, sõjainsener Heinrik Voinicki ja kohaliku kihelkonna rahaga praegune kirikuhoone.

XX sajandi alguses rajasid mõisa omanikud sealsesse mõisa põllumajanduskooli. Aastaks 1923 oli Lyduokiai saanud alevi saatuse; toona oli alevis 471 ja mõisas 137 elanikku. Teise maailmasõja järel tegutsesid alevi ümbruskonnas Leedu metsavennad, nende mälestuseks püstitati aastal 1998 alevi vanale surnuaiale mälestusmärk. Nõukogude perioodil oli Lyduokiai kohaliku kolhoosi keskasulaks.

Elanikkond
----------

|  |  |
| --- | --- |
| * 57 (1782)
* 608 (1923)
* 129 (1959)
* 127 (1970)
* 197 (1979)
 | * 195 (1986)
* 174 (1989)
* 169 (2001)
* 183 (2006)
* 142 (2011)
 |

* Lyduokiai kirikLyduokiai kirik
* Alevi tänavavaadeAlevi tänavavaade
* PõhikoolPõhikool
* Vabadussammas Lyduokiai pargisVabadussammas Lyduokiai pargis
* TulpkabelTulpkabel
* Kiriku sisevaadeKiriku sisevaade

Viited
------

1. ↑
2. ↑  „Lyduokių seniūnija". vilnijosvartai.lt.
3. ↑  Lyduokiai. Visuotinė lietuvių enciklopedija, Kd. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 126 lk.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Lyduokiai** |

* Alev portaalis vietoves.Lt
**Laios** oli vanakreeka mütoloogias Teeba kuningas, Oidipuse isa.

Laios oli Labdakose poeg, mistõttu teda ja tema järglasi kutsutakse ka labdakiidideks.

Kui Labdakos suri, oli Laios vaid aastane. Regendiks saanud Lykos korraldas oma venna Nykteusega paleepöörde ja nad pagendasid Laiose. Nykteus sai kuningaks.

Laios kasvas üles Peloponnesoses Elises sealse kuninga Pelopsi juures. Siiski tal vedas: Teeba kuningasugu tabasid suured õnnetused, Nykteuse ja Lykose järglased surid ning Laios sai uuesti Teeba kuningaks.

Laios lubas Pelopsi noorema poja Chrysippose viia Nemea mängudele, kus poiss pidi võistlema. Selle asemel röövis Laios nooruki ja vägistas ta. Vanad kreeklased pidasid kohati Laiost esimeseks pederastiks ja mõne allika järgi nimetasid pederastiat Laiose patuks. Laios viis nooruki Teebasse ja hoidis teda seal vägisi kinni. Selle karistuseks keelasid jumalad tal lapsi saada.

Laios abiellus oma kauge sugulase Iokastega. Laios muutus väga murelikuks, kui Iokaste rasestus, ja läks Teiresiaselt nõu küsima. Ennustaja vastas, et sünnib poeg, kellele on määratud tappa oma isa ja abielluda emaga. Kui laps sündis, sidus Laios tal jalad kokku ja viis mägedesse, lootes, et laps nii peatselt sureb. Mõne allika järgi saatis Hera selle teo eest karistuseks Sphinxi teebalasi kiusama.

Poisi leidsid karjased, kes viisid ta Korintosesse. Sealne kuningas Polybos ja tema naine Periboia kasvatasid poisi üles ja andsid talle nimeks Oidipus. Kui poiss oli täiskasvanuks saanud, ennustati tallegi, et ta tapab oma isa ja abiellub emaga. Oidipus, kes uskus, et tema tõelised vanemad on Polybos ja Periboia, lahkus seepeale Korintosest ja suundus Teebasse. Teel kohtus ta kaarikus sõitva Laiosega, kes nõudis, et Oidipus annaks talle teed. Nad läksid tülli ja Oidipus tappis Laiose. Kumbki ei teadnud siis, et nad on sugulased.

Oidipus kohtus enne Teebasse jõudmist ka Sphinxiga ja tappis ta. Laiosel sugulasi ei olnud ja Oidipus valiti uueks kuningaks. Ta abiellus vana kuninga lese Iokastega.

Välislingid
-----------

* Laiose ja Chrysippose lugu (*inglise keeles*)
**Püha Martin** (ka **Martin Tours'ist**, ladina keeles *Martinus*, *Sanctus Martinus Turonensis*; u 316 Savaria – 11. november 397 Candes) oli munk ja Toursi kolmas piiskop. Ta on kuulutatud pühakuks, tema mälestuspäev on 11. november (eesti rahvakalendri mardipäev on nihkunud päev varasemaks).

Martin rajas Liguges esimese kloostri – Gallia kloostri.

Martin on nii kerjuste kui Prantsuse kuningate kaitsepühak.

Eestis on Martinile pühitsetud Käina kirik, Martna kirik, Türi kirik, Valjala kirik, Vändra kirik ja Rannu kirik.

Lugu Martini mantlist
---------------------

Martin oli Rooma kaardiväes nekrut, kui ühel ööl nägi külmetavat kerjust. Ta rebis pooleks oma mantli ja andis teise poole kerjusele. Järgneval ööl nägi ta unes Jeesus Kristust, kellel oli ümber see pool mantlit, mille ta oli ära andnud. Martinist sai kristlane, ta keeldus sõdimast ja pandi vangi, kuid lõpuks lasti vabaks.

Vaata ka
--------

* Martin (eesnimi)
* Mart
* Mardipäev

Viited
------

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Püha Martin** |

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Püha Martin** |
**Orienteerumisklubi** on orienteerumissportlasi ja orienteerumisest huvitatud inimesi koondav spordiklubi.

Orienteerumisklubid tegelevad enamasti võistluste ja treeningute korraldamisega. Klubide ülesanne on orienteerumisest huvitatud inimeste (võistlussportlaste, harrastajate, kohtunike, treenerite jt) koondamine ning nende professionaalse arengu toetamine.

Eesti Orienteerumisliit koondab 2018. a seisuga 34 liikmesklubi, mis tegutsevad erinevates asukohtades üle Eesti. Eesti Spordiregistri andmetel tegeletakse 2018. aastal orienteerumisega 54-s spordiorganisatsioonis.

Viited
------

1. ↑  "Orienteerumisklubi põhikiri". *Värska Orienteerumisklubi Peko koduleht*. Vaadatud 15.11. `{{netiviide}}`: kontrolli kuupäeva väärtust: `|Kasutatud=` (juhend)
2. ↑  "Orienteerumisklubi põhikiri". *Orienteerumisklubi Ilves koduleht*. Vaadatud 15.11. `{{netiviide}}`: kontrolli kuupäeva väärtust: `|Kasutatud=` (juhend)
3. ↑  Eesti Orienteerumisliit. "Klubid".
4. ↑  Eesti Spordiregister. "Orienteerumine".
**Koksijde** on hollandikeelne vald Belgias Flandria piirkonnas Lääne-Flandria provintsis Veurne haldusringkonnas.

Asulad
------

Põhjamere ääres paiknev Koksijde jaguneb järgmisteks osavaldadeks, asulateks ja piirkondadeks:

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Suuremas kirjas Rooma numbritega on tähistatud osavallad. Kollakad alad on linnastunud piirkonnad | 

| Nr | Asula | Pindala(km²) | Elanikke (1.01.2006) |
| --- | --- | --- | --- |
| I     (IV) (V) | Koksijde  - Koksijde-Keskus - Koksijde-Bad - Sint-Idesbald | 14,19          | 12272  3336  5764  3172 |
| II | Oostduinkerke | 17,47 | 8465 |
| III | Wulpen | 12,29 | 533 |
|

 |

* WulpenWulpen
* KoksijdeKoksijde
* KoksijdeKoksijde
* OostduinkerkeOostduinkerke
* Sint-IdesbaldSint-Idesbald
* OostduinkerkeOostduinkerke

Sõpruslinnad
------------

Koksijde sõpruslinnad on 

* Austria – Bad-Schallerbach
* Saksamaa – Konz

Oostduinkerke sõpruslinnad on

* Saksamaa – Biedenkopf
* Prantsusmaa – La Charité-sur-Loire
* Belgia – Wépion

Sint-Idesbaldi sõpruslinn on

* Belgia – Wanze

Viited
------

1. ↑  Wettelijke Bevolking per gemeente op 1 januari 2018, vaadatud 9.03.2019.

Välislingid
-----------

 Koksijde – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Koduleht (prantsuse, hollandi, inglise ja saksa keeles)

Lääne-Flandria provintsi vallad

Alveringem | Anzegem | Ardooie | Avelgem | Beernem | Blankenberge | Bredene | Brugge | Damme | De Haan | De Panne | Deerlijk | Dentergem | Diksmuide | Gistel | Harelbeke | Heuvelland | Hooglede | Houthulst | Ichtegem | Ieper | Ingelmunster | Izegem | Jabbeke | Knokke-Heist | Koekelare | Koksijde | Kortemark | Kortrijk | Kuurne | Langemark-Poelkapelle | Ledegem | Lendelede | Lichtervelde | Lo-Reninge | Menen | Mesen | Meulebeke | Middelkerke | Moorslede | Nieuwpoort | Oostende | Oostkamp | Oostrozebeke | Oudenburg | Pittem | Poperinge | Roeselare | Ruiselede | Spiere-Helkijn | Staden | Tielt | Torhout | Veurne | Vleteren | Waregem | Wervik | Wevelgem | Wielsbeke | Wingene | Zedelgem | Zonnebeke | Zuienkerke | Zwevegem
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel on vanakreeka mütoloogia tegelaskujust; tähtkuju kohta vaata artiklit Orion (tähtkuju), teiste samanimeliste objektide ja nähtuste kohta vaata lehekülge Orion (täpsustus).* |

---

**Orion** oli vanakreeka mütoloogias jahimees. Tema päritolu on segane. Tema isaks ja emaks on peetud paljusid mütoloogilisi tegelasi. Homeros nimetas teda kõige ilusamaks meheks maa peal.

Algul töötas Orion Chiosel Oinopioni juures jahimehena. Ta palus Oinopionilt tema tütre Merope kätt, ent Oinopion keeldus, sest Orion oli nii metsik. Selle peale Orion vägistas Merope. Karistuseks jootis Oinopios Orioni purju ja torkas ta siis pimedaks.

Hephaistosel ja Heliosel hakkas Orionist kahju. Hephaistos andis talle poisikese (või sepaselli) talutajaks, kes juhatas ta saare idakaldale. Kui tõusev päike Orioni näole paistis, sai too nägemise tagasi. Orion läks kohe Oinopionile kätte maksma, ent Hephaistos oli Oinopioni perele ehitanud maa-aluse varjendi ja Orion ei leidnud neid. Siis läks ta Delosele.

Delosel kohtus ta koidujumalanna Eosega, kellel oli nõrkus ilusate jahimeeste vastu. Eos sai paljude kenade jahimeestega lapsi. Ta röövis Orioni, kui see magas. Ent Orion ei vastanud jumalanna tunnetele ning too laskis mehe lahti. (Samuti andis Eosele korvi Kephalos.)

Siis kohtus Orion plejaadidega ning jälitas neid lakkamatult, kuni Zeus halastas plejaadidele ja tõstis nad taevavõlvile tähtedeks.

Järgmiseks valis Orion välja Artemise ning luuras teda, kuni nägi Artemist (võib-olla koos nümfidega) suplemas. Selle eest tappis Artemis Orioni kas skorpioni või noolega. 

Pärast surma tõsteti Orion samuti tähtkujuks ning ta jätkas taevaski plejaadide jälitamist. Ka skorpionist sai tähtkuju.