recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Wevelgem** on hollandikeelne vald Belgias Flandria piirkonnas Lääne-Flandria provintsis Kortrijki haldusringkonnas.

Wevelgemi pindala on 38,76 km². Elanikke oli 1. jaanuari 2006 seisuga 31 020 ja 1. jaanuari 2012 seisuga 31 076. Rahvastiku tihedus on 800 in/km².

Wevelgemi saab sõita mööda maanteed, raudteed ja Leie jõge, samuti lennukiga Kortrijk-Wevelgemi lennujaama.

Jalgrattasportlastele toimub alates 1934 igal aastal Genti–Wevelgemi maanteesõit, mis lõpeb Wevelgemis.

Asulad
------

Wevelgemi vald moodustati 1977. See koosneb järgmistest osavaldadest ja asulatest:

|  |
| --- |
|  Rooma numbritega on tähistatud osavallad.Kollakad alad tähistavad linnastunud piirkondi. |
| Nr | Asula | Pindala | Elanikke(31.12.2006) |
| I | Wevelgem | 14,18 km² | 15 808 |
| II | Gullegem | 9,60 km² | 8863 |
| III | Moorsele | 14,98 km² | 6251 |

Ajalugu
-------

Wevelgemi varaseim teadaolev mainimine pärineb 1197. aastast.

Vanasti oli Leie jõgi Wevelgemi jaoks väga tähtis. Inimesed leotasid seal linu enne töötlemist. Wevelgemis oli palju linatöötlemisettevõtteid ja Leiet hüüti kuldseks jõeks, viidates sellega lina värvile. Linavabrikuid leidub Wevelgemis tänini, kuigi linatööstus on tähtsust sealkandis kaotanud.

Esimese maailmasõja ajal ehitasid sakslased Wevelgemi lennujaama. See eksisteerib tänapäevani. Põhiliselt kasutatakse seda eralendudeks. Wevelgemi Saksa sõjaväekalmistule on maetud 47 864 sõdurit, kes kõik langesid Esimeses maailmasõjas. Wevelgemis on Belgia suurim Saksa sõjaväekalmistu. Selle lähedale rajasid sakslased valelennuvälja puulennukitega, tänapäeval on sellest järel raudtee lähedal üks suur ja üks väiksem punker.

* WevelgemWevelgem
* GullegemGullegem
* WevelgemWevelgem
* MoorseleMoorsele

Viited
------

1. ↑  Wettelijke Bevolking per gemeente op 1 januari 2018, vaadatud 9.03.2019.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Wevelgem** |

* Koduleht (hollandi keeles)

Lääne-Flandria provintsi vallad

Alveringem | Anzegem | Ardooie | Avelgem | Beernem | Blankenberge | Bredene | Brugge | Damme | De Haan | De Panne | Deerlijk | Dentergem | Diksmuide | Gistel | Harelbeke | Heuvelland | Hooglede | Houthulst | Ichtegem | Ieper | Ingelmunster | Izegem | Jabbeke | Knokke-Heist | Koekelare | Koksijde | Kortemark | Kortrijk | Kuurne | Langemark-Poelkapelle | Ledegem | Lendelede | Lichtervelde | Lo-Reninge | Menen | Mesen | Meulebeke | Middelkerke | Moorslede | Nieuwpoort | Oostende | Oostkamp | Oostrozebeke | Oudenburg | Pittem | Poperinge | Roeselare | Ruiselede | Spiere-Helkijn | Staden | Tielt | Torhout | Veurne | Vleteren | Waregem | Wervik | Wevelgem | Wielsbeke | Wingene | Zedelgem | Zonnebeke | Zuienkerke | Zwevegem
|  |
| --- |
| 
**Aegna** |
| **Ehitaja** | Howaldtswerke, Kiel, Saksamaa |
| **Vette lastud** | 8. oktoober 1904 |
| **Pikkus** | 59,45 meetrit |
| **Laius** | 7,45 meetrit |
| **Süvis** | 3,4 meetrit |
| **Veeväljasurve** | 671,34 brt |
| **Jõuallikas** | aurumasin võimsusega 750 hj |
| **Kiirus** | 12 sõlme |
| **Sõuseade** | 1 sõukruvi ahtris |

Aegna plakatil
**Aegna** oli Eesti reisi-kaubalaev, mis sõitis enne teist maailmasõda Tallinna – Helsingi liinil, laeva omanik oli Gustav Sergo & Ko. 

Huvitava kokkusattumusena uppus laev hiljem Nõukogude Liidu teenistuses olles Aegna saare juures.

Ajalugu
-------

### Saksamaal

Laev ehitati 1904. aastal Kielis katseliselt uuendusliku auruturbiinmasinaga, kuid võeti kasutusele pärast tavaliseks aurikuks ümberehitamist alles 1912. aastal. Tema algne nimi oli Adler. Aastail 1912–1914 oli Adler Hamburg America Line'i omanduses lõbusõidulaevana. Aastail 1914–1918 oli laev mobiliseeritud keiserlikku sõjalaevastikku 117 voodikohaga hospidallaevana, seejärel jätkas aastail 1918–1935 endise omaniku teenistuses. 1926. aastal vahetati välja Adleri katlad. 

1935. aastal omandas laeva L. Köstner ja pani sellele nimeks Seeadler. See omanik müüs laeva 1935. aasta 6. detsembril 30 000 Saksa marga eest Eestisse Gustav Sergole.

### Eestis

1936. aasta algul laeva modifitseeriti ja valmistati ette kevadel Soome liinile asumiseks. Suurendati ka reisijakohtade arvu. Laev sai 30 1. klassi ja 40 2. klassi kajutikohta ning lisaks suurendati tekireisijate kohtade arvu 170ni. Laevas oli seega kokku pea 250 reisijakohta, erijuhul võeti hiljem peale isegi 375 reisijat. 

Esimesele liinireisile Tallinnast Helsingisse sõitis Aegna 18. mail 1936. Enne seda sõitis Tallinna – Helsingi liinil Soome laev Suomi. Eesti laeva liinile tulekuga langes pileti hind 25%. 

Iga nädal tegi Aegna vähemalt 2 reisi. 

### Nõukogude Liidu teenistuses

Augustis 1940 Aegna natsionaliseeriti ja omanikuks sai Eesti Riiklik Merelaevandus. 1941. aastal jõudis laev Tallinnast evakueeruda ja sai 1941. aasta lõpul uueks nimeks Volhov. 

Alates 1944. aastast teenis Volhov Leningradis 5. allveelaevade õppedivisjoni baaslaevana. 

23. novembril 1944 teel Porkkalast Tallinna sattus Volhov navigatsioonivea tõttu Aegna saarest põhja pool madalale ja jäigi sinna. Pärast sõda kasutati laeva arvatavasti samas õppelaskmistel märklauana. 

Laeva vraki jäänused on siiani uppumiskohas merepõhjas, põhiosa on lagunenud. Laeva kella on sukeldujad vrakilt välja toonud ja see on hoiul Eesti meremuuseumis.

Välislingid
-----------

* Eesti kaubalaevastik, lk. 4
* Olaf Esna. "Kuidas eestlased oma laevadest ilma jäeti". Pärnu Postimees, 7. detsember 2012
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel on Laptevite meres asuva saare kohta, Kamtšatka poolsaare juures asuva saare kohta vaata artiklit Stolbovoi saar (Kamtšatka), Leena jõe deltas asuva saare kohta vaata artiklit Stolbovoi saar (Leena). Samuti nimetati varem Stolbovoi saareks Baklannõi saart Baikali järves ja Petrovski saart Peterburis.* |

---

**Stolbovoi saar** (vene *остров Столбовой*) on piklik ja kitsas saar Põhja-Jäämere Laptevite meres, Ljahhovi saarte kõige läänepoolsem saar. Ta paikneb Kotelnõi saarest umbes 100 km kaugusel edelas ja Siberi rannikust 184 km põhjas. Ta kuulub Sahha Vabariigi koosseisu.

Saare pikkus on 47 km, laius kuni 10 km ja pindala on 170 km². Pinnamood on tasane, kõrgus kuni 220 m üle merepinnast. Saare loodeosas on 5 km pikkune järv.

Skalistõi neemel asub saare kõige põhjapoolsem punkt (74° 12′ N, 135° 30′ E).

Saare avastas Jakov Sannikov, kaupmees Ivan Ljahhovi tööndusartelli liige, 1800. aastal. Saar sai nime tumedate tulpade järgi, sest tumedad kaljud on valge lume taustal hästi nähtavad.

Saart külastas 1822. aastal kapteni Pjotr Anjou ekspeditsioon.

Saar on asustamata. Seal tegutseb hüdrograafiajaam.

Saare kliima on väga karm. Valitseb jääkõrb. Suurema osa aastast on saare ümbruse veed jääs.

Tektooniliselt moondunud settekivimid, millest saar koosneb, on moodustunud hilisjuura ja varakriidiajastul. Neist on leitud karpide säilmeid. Liivakivikihid vahelduvad kiltkivi- ja argilliidikihtidega ja kõik nad on muutunud sünklinaalseteks struktuurideks. Leidub kvartsdioriidi daike.

Stolbovoi saarel kasvavad samblad ja samblikud. Elutsevad põhjapõdrad, polaarrebased, jääkarud, lemmingud. Kevadel ja suvel on palju linde.

Viited
------

1. 1 2  Большие учения на Столбовом
2. 1 2  Столбовой остров. Энциклопедический словарь Брокгауза и Ефрона
Fabricio Bustos 2022. aastal Internacionali särgis
**Fabricio Tomás Bustos Sein** (sündinud 28. aprillil 1996 Córdoba provintsis Ucachas) on Argentina jalgpallur, kes mängib paremkaitsjana Brasiilia kõrgliigaklubis Internacional. Ta võib mängida ka parempoolkaitsja positsioonil.

Ta alustas klubikarjääri Argentina klubis Independiente, mille noortesüsteemiga liitus ta 2008. aastal. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta 2016. aasta detsembris ning kindlustas seejärel koha põhikoosseisus. 2017. aasta detsembris võitis ta Independientega Lõuna-Ameerika tugevuselt teise klubisarja Copa Sudamericana, kui finaalis alistati Brasiilia klubi Flamengo.

2022. aasta veebruaris sõlmis ta kolmeaastase lepingu Internacionaliga. Esimese värava Brasiilia kõrgliigas lõi ta 20. juunil 2022 mängus Botafogo vastu.

2013. aastal tuli Bustos Argentina kuni 17-aastaste koondisega Lõuna-Ameerika omavanuste meistriks. Argentina jalgpallikoondises debüteeris ta 23. märtsil 2018 sõprusmängus Itaalia vastu.

Viited
------

1. ↑   (vaadatud 3.8.2023)
2. ↑   (vaadatud 3.8.2023)
3. ↑   (vaadatud 3.8.2023)
Optiline suitsuandur  
1 ‒ labürintkamber  
 2 ‒ kambrihoidik  
3 ‒ anduri korpus  
4 ‒ fotodiood infrapunakiirguse vastuvõtjana  
 5 ‒ valgusdiood infrapunakiirguse allikana
**Suitsuandur** on tulekahjuandur, mis reageerib põlemisel tekkivas suitsus sisalduvatele tahmaosakestele. Suitsuandureis kasutatakse peamiselt fotoelektrilisi ehk optilisi tajureid, mille talitlus põhineb valguse hajumisel suitsuosakestel. Valgusdioodi infrapunane valgus suunatakse optilises kambris labürinditaoliselt paiknevatele mittepeegeldavatele pindadele. Seetõttu puhtas õhus valgus fotodioodi ei taba. Kui optilisse kambrisse sisenevad suitsuosakesed, hajutavad need valgust, millest osa jõuab ka fotodioodini. Kui suitsu kontsentratsiooni tõustes fotodioodi väljundpinge ületab etteantud läviväärtuse, lülitub alarm sisse. Eriti tundlikud on niisugused optilised suitsuandurid, milles valgusdioodi (LED) asemel on valgusallikaks heleda kiirega laserdiood.

Optiline andur reageerib niisiis hõõguval põlemisel tekkivale külmale suitsule, andes tuleohust aegsasti märku. Leegiga põlemisel tekivad peenemad suitsuosakesed, millele reageerib paremini ionisatsioonitajur. Selles ioniseerib alfakiirguse allikas (ameriitsiumi isotoop) õhuosakesi, mille tulemusena anduri elektroodide vahel tekib teatav elektrijuhtivus. Suitsu ilmumisel seovad tahmaosakesed elektrostaatilise tõmbe tõttu õhuioone, mille tagajärjel elektrivoolu edasikandvate ioonide hulk väheneb; voolu nõrgenemisel läviväärtuseni hakkab summer tööle. Kumbki nimetatud tüüpi suitsuandur ei reageeri vingugaasile, selleks on spetsiaalsed andurid.

Andur paigaldatakse elamu igale korrusele ruumi lakke (mitte seinale), soovitatavalt ruumi keskossa, esikus või koridoris magamistoa ukse lähedale, teisel korrusel trepikäigu lähedale; paigutuskoha ümber peab olema vähemalt pool meetrit vaba ruumi. Elu- ja magamistoa andur hoiatab näiteks teleri süttimisest, küünlast või sigaretist tekkida võiva tulekahju eest. Suitsuandurit ei panda kööki, vannituppa ega sauna, kus nad võiksid asjatult tööle rakenduda.

Andurid on enamasti patarei- või akutoitel. Leelispatarei (*alkaline*) peab vastu 2–3 aastat, liitiumpatarei kuni 10 aastat. Patarei vahetamise vajadusest annab seade märku vaiksete piiksudega. Ka sel juhul, kui andur saab toidet elektrivõrgust, on vajalik varutoide patareist. Suitsuanduri töövõimet on soovitatav kontrollida kord kuus, vajutades vastavale nupule. Suitsuanduri tööiga on 8–10 aastat.
Tulekahjuandurid võivad olla ühendatud teatekeskusega juhtmete abil, samuti on häiresignaali raadioedastust võimaldavaid andureid. Viimased loovad raadioühenduse keskusega või elamu (korteri) teiste anduritega. Sel juhul ei rakendu mitte ainult suitsuallikale kõige lähem andur, vaid häire kandub raadio teel elamu kõigisse teistesse anduritesse.

Vaata ka
--------

* Tulekahjuandur

Välislingid
-----------

* Suitsuanduri kasutamine
**Léa Sprunger** (sündinud 5. märtsil 1990 Nyonis) on Šveitsi endine kergejõustiklane.

Ta alustas karjääri seitsmevõistlejana ning võitis 2009. aasta Euroopa juunioride meistrivõistlustel seitsmevõistluses kuldmedali.

2011. aastal otsustas ta keskenduda sprindile. 2012. aasta suveolümpiamängudel Londonis osales ta 200 meetri jooksus ja 4×100 meetri teatejooksus. 

2015. aastal otsustas Sprunger keskenduda 400 meetri tõkkejooksule. Ta võitis 2016. aasta Euroopa meistrivõistlustel Amsterdamis Sara Slott Peterseni ja Joanna Linkiewiczi järel pronksmedali.

2017. aasta maailmameistrivõistlustel Londonis pääses ta finaali ja oli viies.

2018. aasta Euroopa meistrivõistlustel Berliinis võitis Sprunger ajaga 54,33 kuldmedali.

2019. aasta Euroopa sisemeistrivõistlustel Glasgow's võitis Sprunger kuldmedali 400 meetri jooksus. Maailmameistrivõistlustel Dohas sai ta 400 meetri tõkkejooksus Šveitsi rekordiga 54,06 4. koha.

Sprunger lõpetas sportlaskarjääri 2021. aasta septembris.

Isiklikud rekordid
------------------

Väljas

| Ala | Tulemus | Aeg | Koht |
| --- | --- | --- | --- |
| 100 m jooks | **11,34** | 12. juuli 2014 | Šveits Bulle |
| 200 m jooks | **22,38** | 17. juuli 2016 | Šveits Genf |
| 300 m jooks | **35,70** NR | 25. mai 2017 | Šveits Langenthal |
| 400 m jooks | **50,52** NR | 1. juuli 2018 | Šveits La Chaux-de-Fonds |
| 300 m tõkkejooks | **38,93** NR | 3. august 2016 | Šveits Langenthal |
| 400 m tõkkejooks | **54,06** NR | 4. oktoober 2019 | Katar Doha |
| Seitsmevõistlus | **5651** | 29. mai 2011 | Austria Götzis |

Sees

| Ala | Tulemus | Aeg | Koht |
| --- | --- | --- | --- |
| 60 m jooks | **7,31** | 15. veebruar 2020 | Šveits Sankt Gallen |
| 200 m jooks | **22,88** NR | 18. veebruar 2018 | Šveits Magglingen |
| 400 m jooks | **51,28** NR | 15. veebruar 2018 | Poola Torun |
| Viievõistlus | **4047** | 19. veebruar 2012 | Šveits Sankt Gallen |

Allikas: Rahvusvaheline Kergejõustikuliit

Isiklikku
---------

Léa Sprungeri vanem õde Ellen on samuti kergejõustiklane, seitsmevõistleja.

Viited
------

1. 1 2  "Léa Sprunger". *www.eurosport.com*. Vaadatud 28. veebruaril 2022.

Välislingid
-----------

* Léa Sprunger Rahvusvahelise Kergejõustikuliidu kodulehel Muuda Vikiandmetes

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Léa Sprunger** |
**Tartu Ülikooli Eesti geenivaramu** (kasutatud ka nimekujusid **TÜ Eesti geenivaramu** ja **Eesti geenivaramu**) on 2001. aastast Tartu Ülikooli (sh 2018. aastast Tartu Ülikooli genoomika instituudi) koosseisus olev teadus- ja arendusasutus. Geenivaramu haldab Eesti rahva tervise-, sugupuu- ja geeniandmete kogu.

2012. aasta seisuga sisaldas kogu 51 535 inimese (geenidoonori) andmeid. 2018. ja 2019. aasta jooksul liitus 150 000 geenidoonorit. 2021. aasta seisuga on seal üle 200 000 inimese (geenidoonori) andmed.

Projekti idee sündis 1999. aastal. Riigikogu võttis inimgeeniuuringute seaduse vastu 13. detsembril 2000 ning see jõustus 2001. aastal. Inimgeeniuuringute seadusest tulenevalt asutas Vabariigi Valitsus 2001. aasta märtsis sihtasutuse Eesti Geenivaramu (SA EGV), mis kuulus Sotsiaalministeeriumi haldusalasse.

Geenivaramust saab andmeid konkreetse geenidoonori kohta ainult geenidoonor ise ja geenidoonori nõusolekul tema arst. Teadlased saavad vaid anonüümseid andmeid. Geenivaramu anonüümseid andmeid võib anda teadusuuringuteks ka välismaale. Geenivaramust ei väljastata andmeid geenidoonori pereliikmetele ega sugulastele.

Geenidoonoriks võivad saada kõik inimesed alates 18. eluaastast. Vanuse ülempiiri ei ole. 
Geenivaramu projektis võivad osaleda inimesed sõltumata sellest, mis haigusi nad põevad või on põdenud. Geenidoonoriks hakata soovija peaks pöörduma oma perearsti poole või andmekogumiskabinetti.

Vaata ka
--------

* Eesti Biokeskus

Viited
------

1. ↑  EE 12. köide, 2003: 53.
2. ↑  "Instituudist | Tartu Ülikooli genoomika instituut". Originaali arhiivikoopia seisuga 24.09.2021. Vaadatud 24.09.2021.
3. ↑   (vaadatud 01.03.2013)
4. 1 2   (vaadatud 01.03.2013)
5. 1 2  "Tartu Ülikooli Eesti geenivaramu". Vaadatud 24.09.2021.

Välislingid
-----------

* Koduleht
* Genoomika instituudi koduleht
Léo Matos 2018. aastal PAOK FC särgis
**Leonardo de Matos Cruz** (tuntud enam kui **Léo Matos**; sündinud 2. aprillil 1986) on Brasiilia jalgpallur, kes mängib paremkaitsja või parempoolkaitsjana Brasiilia kõrgliiga klubis CR Vasco da Gama.

2004. aastal siirdus ta Flamengost Prantsusmaa kõrgliiga klubisse Marseille Olympique, kuid Prantsusmaal tal läbilööki teha ei õnnestunud ning ta naasis peagi Brasiiliasse, mängides seejärel Flamengos, Tombenses, Paranás, Figueirenses ja Vila Novas.

2010. aastal liitus ta Ukraina kõrgliiga klubiga Odessa Tšornomorets. Aastatel 2014–2016 mängis ta Ukraina kõrgliigas Dnipro Dnipropetrovski ridades.

Aastatel 2016–2020 mängis ta Kreeka kõrgliiga klubis PAOK FC. Hooajal 2018–19 tuli ta klubiga Kreeka meistriks. Hooaegadel 2016–17 ja 2017–18 valiti ta Kreeka kõrgliiga hooaja sümboolsesse koosseisu.

2020. aasta oktoobris sõlmis ta kaheaastase lepingu Vasco da Gamaga.

2003. aastal tuli Léo Matos Brasiilia kuni 17-aastaste koondisega noorte maailmameistriks.

Saavutused
----------

Dnipro Dnipropetrovsk
* UEFA Euroopa Liiga: Teine koht 2014–15

PAOK
* Kreeka Super League: 2018–19
* Kreeka karikas: 2016–17, 2017–18, 2018–19

Välislingid
-----------

 Léo Matos – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
**Eluslaevnike triloogia** (inglise keeles *The Liveship Traders*) on raamatusari, mille autoriks on USA ulmekirjanik Robin Hobb ja mille tegevus toimub väljamõeldud Elderlingide maailmas. Teose läbivateks teemadeks on omandisuhe, kuuluvus, identiteediotsingud ja isiklik areng.

Tegelased
---------

Raamatu tegelasteks on Bingtown'i linna kaubaisandad, Vihmaoru elanikud, piraadid, hoorad, preestrid, meremaod, lohed ja teised, ning kogu tegevus keerleb võlupuidust eluslaevade ümber, kes romaanitriloogia sündmustekeerises korduvalt omanikke vahetavad. 
*Eluslaev* on võlupuidust valmistatud, elava käilakujuga laev. Teine võimalik eestikeelne tõlge oleks *elavlaev*, see annaks ühtlasi edasi ka nende *elavat* (inglise keeles *lively, vivid*) iseloomu ja hingelaadi. Raamatus on kõige enam mainitud eluslaevad Vivacia (kelle käilakujuks on noor iludus) ja Paragon (kelle käilakujuks on robustse olemisega sõjamees; jutustuse alguses on ta haavatud ja meeleheitel seisundis). Raamatu sündmuste arenedes hakkavad eluslaevad järk-järgult oma algset idenditeeti (taas)avastama, mis viib pöördeliste muutusteni sündmuste käigus ja viimaks ("Maagilise Laeva" lõpus, viimastes peatükkides) ka lennuka lõpplahenduseni.

Viited
------
**Lumevarblane** (*Montifringilla*) värvuliste seltsi lindude perekond sugukonnast varblaslased (*Passeridae*). Perekonnas on 3 liiki. Tegemist on kõrgel mäestikes elavate lindudega, kes on levinud Lõuna-Euraasia mäestikupiirkondades Püreneedest Himaalaja, Tiibeti ja Lääne-Hiinani.

Kirjeldus
---------

Lumevarblased on jässaka kehaga ja tugeva koonilise nokaga varblased kehapikkusega 13,5–17 cm. Nende ülakülg on kahvatupruun, alakülg valge ja tiibadel säravvalged laigud, mis moonutavad lennul lindude kuju. Täiskasvanud lindudel võib olla musti laike noka all ja silmade ümber. Emas- ja isaslinnud on enamasti väga sarnased, ehkki Euroopas elava lumevarblase (*Montifringilla nivalis*) isaslinnul on iseloomulik hall pea. Noorlinnud on tuhmimat värvi kui täiskasvanud. Laul on lühike ja korduv, esitatud kas kivi otsas istudes või iseloomulikul ringleval demonstratsioonlennul.

Pildid
------

* Pruun-lumevarblased (Montifringilla henrici) parves pärast lumesaduPruun-lumevarblased (*Montifringilla henrici*) parves pärast lumesadu
* Lumevarblane (Montifringilla nivalis) talvesulestikus Tarnis PrantsusmaalLumevarblane (*Montifringilla nivalis*) talvesulestikus Tarnis Prantsusmaal
* Noor tuhkrind-lumevarblane (Montifringilla adamsi) LadakhisNoor tuhkrind-lumevarblane (*Montifringilla adamsi*) Ladakhis

Levik ja eluviis
----------------

Enamik lumevarblasi asustab piirkondi, mis on kõrgemal kui 3500 m merepinnast. Vaid Euroopas elav lumevarblane võib esineda juba 1800 m kõrgusel ja kõrgemal. Linnud tegutsevad avatud mägiaasadel. Lumevarblane pole rändlind, kuid võib talviti liikuda allapoole, inimasulate lähedusse, moodustades suuri parvesid. Lumevarblased toituvad eelkõige maapinnal seemnetest, kuigi nad võivad süüa ka väikesi lülijalgseid, eriti pesitsusperioodil. Nad on tüüpiliselt kartmatu loomuga, uidates uudishimulikult suusakuurortide, inimasulate ja prahipaikade ümbruses.

Lumevarblased pesitsevad kaljulõhedes või näriliste (näiteks pika) mahajäetud urgudes. Kurna suurus on tüüpiliselt 3–6 muna.

Taksonoomia
-----------

Varem paigutati *Montifringilla* perekonda ka *Pyrgilauda* ning *Onychostruthus* liigid, kes nüüd on eristatud omaette perekondadesse DNA molekulaarsete uuringutega kindlaks tehtud fülogeneetiliste suhete, erineva eluviisi ja erineva häälitsuse järgi.

Viited
------

1. ↑  Montifringilla. - animalia.bio
2. ↑  Y. Qu, P. Ericson, F. Lei, A. Gebauer, M. Kaiser, A. Helbig. Molecular phylogenetic relationship of snow finch complex (genera Montifringilla, Pyrgilauda, and Onychostruthus) from the Tibetan plateau
Nõmme IV laulu- ja tantsupäev 2018. aastal
Nõmme V laulu- ja tantsupäeva rongkäik 2022. aastal
**Nõmme laulupäeva** tähistati Nõmme linnas aastail 1926–1934 iga nelja aasta tagant suvel. Traditsiooni taaselustasid ja täiendasid tantsukavaga Tallinna Nõmme linnaosa vabatahtlikud 2018. aastal.

Esimene laulupäev toimus ajal, mil Nõmme ei olnud veel linn, 11. juulil 1926. Osales kaks orkestrit ja 11 koori, osalisi kokku oli umbes 600. Nõmme II laulupäev toimus 22. juunil 1930 ja sellest võttis osa juba 28 koori. III laulupäev toimus 23.–24. juunil 1934 ning sellega tähistati ühtaegu ka võidupüha. Siis oli osavõtjaid üle 7000 ja aukülalisena osales ka sõjavägede ülemjuhataja kindral Johan Laidoner. Muutunud poliitiliste olude tõttu katkes laulupäeva traditsioon aastakümneteks. 

2018. aasta 17. juunil korraldasid Nõmme kogukonna vabatahtlikud Eesti Vabariigi 100. aastapäeva ürituste raames Nõmme IV laulu- ja tantsupäeva. See toimus Vabaduse pargis Tähe kõlakojas. Kui varasematel pidudel ainult lauldi, siis nüüd lisandus lauludele ka tantsukava. Esinejad olid Nõmme koolide laulukoorid ja rahvatantsurühmad, naiskoorid ning täiskasvanute rahvatantsurühmad. Muusikat tegi Kaitseliidu Tallinna maleva orkester. 

Nõmme V laulu- ja tantsupäev motoga "Nõmme läbi aegade" toimus 4. juunil 2022 Nõmmel Vabaduse pargis Tähe kõlakojas. Kontserdile eelnes Kaitseliidu Tallinna maleva orkestri hommikune äratus Nõmme suurimates kauplemiskohtades, vanasõidukite näitus ja lipu õnnistamine. Laulupäeva esinejate rongkäiku alustasid vanasõidukite näitusel osalenud autod ja lõpetas isesõitev buss. Kontserdil kanti ette 32 laulu ja tantsu, esinesid Nõmme koolide koorid ja rahvatantsurühmad, naiskoorid, segakoorid, TTÜ meeskoor ja täiskasvanute rahvatantsurühmad. Muusikat tegi Kaitseliidu Tallinna maleva orkester. Õhtu lõpetas pärimusmuusika ansambel Duo Ruut.

Viited
------

1. ↑  Nõmme malevkond
2. ↑  Nõmme IV laulu- ja tantsupäev
3. ↑  "Nõmme laulu- ja tantsupäeva koduleht". Originaali arhiivikoopia seisuga 1. juuni 2022. Vaadatud 1. juunil 2022.

Välislingid
-----------

* Nõmme III laulupäev
* Nõmme laulu- ja tantsupäeva koduleht
Sergio Reguilón (2018)
**Sergio Reguilón Rodríguez** (sündinud 16. detsembril 1996 Madridis) on Hispaania jalgpallur, kes mängib vasakkaitsjana Inglismaa Premier League'i klubis Tottenham Hotspur ja Hispaania jalgpallikoondises.

Ta alustas klubikarjääri Madridi Realis, mille noorteakadeemiaga liitus ta 2005. aastal. 2015. aastal debüteeris ta klubi reservmeeskonnas Hispaania tugevuselt kolmandas liigas. Hooaegadel 2015–16 ja 2016–17 mängis ta Hispaania kolmandas liigas laenul UD Logroñéses.

Madridi Reali põhimeeskonnas tegi ta debüüdi 2. oktoobril 2018 UEFA Meistrite Liiga alagrupimängus Moskva CSKA vastu. Hispaania kõrgliigas tegi ta debüüdi 3. novembril 2018 mängus Valladolidi Reali vastu. Hooajal 2019–20 mängis ta laenul Sevillas.

2020. aasta septembris sõlmis ta viieaastase lepingu Tottenhamiga.

Saavutused
----------

Madridi Real
* Klubide maailmameistrivõistlused: 2018

Sevilla
* UEFA Euroopa Liiga: 2019–20

| * v
* r
Tottenham Hotspur FC mängijad  –  Premier League |
| --- |
| 

* 1 Lloris
* 4 Skipp
* 5 Højbjerg
* 6 Sánchez
* 7 Son
* 9 Richarlison
* 10 Kane
* 12 Emerson
* 14 Perišić
* 15 Dier
* 16 Danjuma
* 17 Romero
* 19 Sessegnon
* 20 Forster
* 21 Kulusevski
* 23 Porro
* 25 Tanganga
* 27 Lucas
* 29 Sarr
* 30 Bentancur
* 33 Davies
* 34 Lenglet
* 38 Bissouma
* 48 Paskotši
* Treener: Mason

 |
Sügisene hetk ürgorus. Foto: Marek Vahula.**Vao ürgorg** ehk **Vao-Porkuni ürgorg** on ürgorg Väike-Maarja valla lääneosas ning Tapa valla kaguosas. 

Ürgorg on umbes 3 km pikk ja 100–200 m lai ning metsamaastiku või luhtadega. Vao ürgoru lõunas asuvad allikad, mis on Põltsamaa jõe lätteiks. Keset Pandivere kõrgustikku on säärased allikad haruldased. Kõik allikad ei ole aasta ringi püsivad ja "töötavad" vaid suurvee aegadel. 

Ürgorus võib kohata suurtest kaitsealustest lindudest sookurge, kassikakku, väike-konnakotkast ja must-toonekurge; pesitseb kanakull; toiduotsinguil käib merikotkas. 
Suurimetajatest leiduvad põtra, pruunkaru ja metssiga. Kiskjatest hulguvad vahel ürgorus hundid ja sagedamini ilves. 

Ürgorg ei ole kaitse all. 2018 aasta kevadel loodud MTÜ "Uus Ürgorg" on loodud Vao ürgoru kaitse alla viimiseks ja tema paremaks tutvustamiseks. 

Marek Vahula eestvõttel on seal avatud matkamarsruut (koos giid-matkajuhiga) "Tunnid Vao Ürgorus". Viimane sobib läbimiseks eelkõige kevadise suurvee aegadel. Väike-Maarja - Tamsalu teest põhja suunas, Ilumäelt alates, tuntakse ürgorgu **Porkuni ürgoru** nime all. Selle põhjaosas avanevad omakorda Valgejõe lätted, seda Porkunist ning need suunduvad põhja suunas.
Hauasammas Udaltsovide perekonna matmispaigas Moskvas Novodevitšje kalmistul. Sinna on maetud ajaloolane ja diplomaat Ivan Udaltsov
**Ivan Ivanovitš Udaltsov** (vene keeles Иван Иванович Удальцов; 12. märts 1918 Moskva, Venemaa Nõukogude Vabariik – 20. märts 1995 Moskva, Venemaa Föderatsioon) oli Nõukogude Liidu ajaloolane ja diplomaat.

Ta lõpetas 1940. aastal Moskva Riikliku Ülikooli. Aastatel 1940–1945 teenis ta Punaarmees ja 1943. aastal astus Üleliidulise Kommunistliku (bolševike) Partei liikmeks. Aastatel 1947–1950 oli ta NSV Liidu Teaduste Akadeemia Slavistika Instituudis teadur, 1950–1959 NLKP Keskkomitee aparaadi töötaja, 1959–1962 NSV Liidu Teaduste Akadeemia Slavistika Instituudi direktor, 1962–1965 NLKP Keskkomitee ideoloogiaosakonna asejuhataja, 1965–1970 Nõukogude Liidu Tšehhoslovakkia saatkonna nõunik, 1970–1976 uudisteagentuuri APN Novosti juhatuse esimees.

Aastatel 1976–1979 oli Ivan Udaltsov Nõukogude Liidu suursaadik Kreekas.

Tunnustus
---------

* 1985 – Isamaasõja 2. järgu orden

Isiklikku
---------

Ivan Udaltsovi isa Ivan Udaltsov oli lühikest aega Moskva ülikooli rektor ja lell Aleksandr Udaltsov NSV Liidu Teaduste Akadeemia liige. Tütrepoeg Sergei Udaltsov sai 2010. aastatel tuntuks opositsioonipoliitikuna. 

Ivan Udaltsov on maetud Novodevitšje kalmistule Udaltsovide matmispaigas. Hauasambale on raiutud tema, tema ema Margarita Udaltsova (1887–1964) ja majandusteadlasest isa Ivan Udaltsovi (1885–1958) nimi.

Viited
------

1. ↑  Удальцов Иван Иванович. pamyat-naroda.ru
Uisk Moonland augustis 2013 Kuivastu sadamas, vaade vöörile
Uisk Moonland augustis 2013 Kuivastu sadamas, vaade ahtrile
**Moonland** on Eestis ehitatud uisk-tüüpi purjelaev, mis on ajaloolise Väinamere uisu taastatud koopia.

Kirjeldus
---------

### Andmed

Nimi: Moonland  

Tüüp: uisk   

Kodusadam: Kuivastu  

Ehitusaasta: 2013   

Ehituskoht: Koguva   

Ehitaja/omanik: MTÜ Väinamere Uisk  

Ristiema: Kristiina Maria Huum  

Kogupikkus: 20,0 m   

Kerepikkus: 15,0 m  

Laius: 5,2 m   

Süvis: 1,0 m   

Purjepind: 148 m2  

Aerud: kaks paari (pikkus 8 m)  

Peamasin: BMW D190, 163 hj

Ajalugu
-------

### Muhu uisu lugu

(väljavõte Mihkel Jürissoni uurimistööst, 2009)

Alates 1532. aastast kohustati Muhumaa vabasid talupoegi korraldama meretransporti Väinamere saarte vahel. Muhulased arendasid viikingiaegsest sõjapaadist (uisk - uss) suuremahulise purjelaeva, mis vedas reisijaid ja kaupu üle mere 20. sajandi alguseni. Hilisematel uisk-tüüpi laevadel oli hiiglaslik ruudukujuline kahvelpuri ja kaks paari aerusid, mis meenutasid viikingite pärandit. Aastal 2013 ehitatud purjelaev Moonland jätkab traditsiooni ajaloolistel veeteedel.

### Muhu uisu ehitamine

Laev veesati 20. juulil 2013 Muhu vallas Kuivastu sadamas.
Fotosid ehitusest.

* 
* 
* 
* 
*

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Moonland** |

* Ühingu Väinamere Uisk koduleht
* Aldo Maksimov, Väinamere uisk saab vette uuel aastal. Meie Maa, 7. juuli 2012
* Muhumaal sai valmis ajaloolise uisulaeva koopia, ERR uudised, 20. juuli 2013
* Kuivastus lasti vette ajalooline purjelaev "Uisk", Kanal 2, 21. juuli 2013
* Sirli Tooming. Muhu uisk sai purjed kätte Kuressaare merepäevadeks. Meie Maa, 8. august 2015
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib linna osast; rahva kohta vaata artiklit Agulid* |

---

Brisbane'i agul
**Agul** on linna kaugem osa, kus asub enamik töökohti. See on peamiselt äri- või elamupiirkond ja hõlmab sageli segakasutusega piirkondi ja võib mõnikord sisaldada rohkem töökohti kui elanike arv. Agul võib eksisteerida kas suurema linna/linnapiirkonna osana või eraldiseisva poliitilise üksusena. Nimi kirjeldab piirkonda, mis on rohkem või vähem tihedalt asustatud kui siselinn.

Arengumaade suurimate linnade agulid muutuvad slummideks.

Tartu ja Tallinna ajaloolistesse agulitesse – rahvalikult poeetiliste nimedega Supilinn, Kalamaja, Pelgulinn, Kitseküla – rajasid oma esimese eluaseme maalt linna pürgivad inimesed. Tallinna agulites Kalamajas, Koplis, Pelgulinnas, Kassisabas elasid tehasetöölised pruunikashallides, kopitanud, pimedates ja ülerahvastatud, veevärgita toauberikes. Vaevalt kuskil mujal Euroopas, välja arvatud ehk Rootsi omaaegsed mäetööstuspiirkonnad, oli töölisagulite olme nii masendavalt troostitu kui see oli I maailmasõja eelses Tallinnas.[*viide?*] Osa sellest viletsusest on talletatud ka Johannes Pääsukese ajaloolistel fotodel aastast 1914.

Omaaegsed sotsiaaldemokraatlikud utoopiad, mis püüdsid maailma parandada linnaehituse läbi, ei jätnud puudutamata ka Eestit. Eliel Saarise projekt "Suur-Tallinn" oleks õnnestumise korral võinud muuta Tallinna Helsingi- või Riia-sarnaseks esinduslike kvartalitega euroopalikuks suurlinnaks. Kuid siis algas maailmasõda ning üle 8000 Krulli, Dvigateli, Lutheri ja mõnegi muu omaaegse suurtöösturi juures töötanud tööstustöölise pere vajas elamispinda.

1920.–1930. aastail omandasid agulid Eestis mahedamad vormid. "Säärvandiga tubade" asemel hakati ehitama nn Tallinna majade odavaid pisikortereid ja tööliselu omandas üha väikekodanlikumaid vorme.

Viited
------

1. ↑  "Suburbs (Continue to) Dominate Jobs and Job Growth | Newgeography.com". *www.newgeography.com*. Vaadatud 8. septembril 2023.
2. ↑  "Cities and Suburbs and the Gray Areas in Between | National Apartment Association". *www.naahq.org*. Vaadatud 8. septembril 2023.
3. ↑  "The Demographic Statistical Atlas of the United States - Statistical Atlas". *statisticalatlas.com*. Vaadatud 8. septembril 2023.
4. ↑  Moodne agul ÄP Online 18.06.2004

Välislingid
-----------

* Agulimiljöö eesti kunstis
Friisi keele leviala ██ Läänefriisi keel
██ Põhjafriisi keel
██ Idafriisi keel
**Friisi keel** kuulub läänegermaani keelte inglise-friisi alarühma. Eesti keeles kasutatakse nimetust "friisi keel" ka läänefriisi keele tähenduses.

Friisi keele lähimaks sugulaskeeleks on inglise keel. Ajaloolistest põhjustest tulenevalt ei ole friisi keel ühtne, vaid jaguneb kolmeks üksteisest üsna erinevaks murderühmaks, mida võib pidada ka keelteks: läänefriisi, idafriisi ja põhjafriisi keel. Enam väljaarenenud on läänefriisi keel, kuivõrd selle rääkijaid on kõige rohkem ning nad moodustavad piirkonna üldisest elanike arvust suhteliselt suure osa. 

Friisi keele rääkijate arvuks Euroopas hinnatakse umbes 425 000 inimest. Nendest ligi 410 000 elab Hollandis Friisimaa provintsis.

Keelenäide
----------

**Idafriisi**

* Die Wänt strookede dät Wucht uum ju Keeuwe un oapede hier ap do Sooken.

**Põhjafriisi**

* Di dreng aide dåt foomen am dåt kan än mäket har aw da siike.

**Läänefriisi**

* De jonge streake it famke om it kin en tute har op 'e wangen.

**Taani**

* Drengen aede pigen på hagen og kyssede hende på kinderne.

**Hollandi**

* De jongen streelde/streek het meisje rond haar kin en kuste haar op haar wangen.

**Saksa**

* Der Junge streichelte das Mädchen ums Kinn und küsste sie an den Wangen.

**Inglise**

* The boy stroked the girl on the chin and kissed her on the cheeks.

**Eesti**

* Poiss silitas tüdruku lõuga ja suudles tema põski.

Vaata ka
--------

* Friisid
* Friisi Akadeemia

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Läänefriisikeelne Vikipeedia** |

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Põhjafriisikeelne Vikipeedia** |

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Idafriisikeelne Vikipeedia** |
**Giorgos Gerapetritis** (kreeka keeles *Γιώργος Γεραπετρίτης*; sündinud 26. juunil 1967 Kárpathose saarel) on Kreeka jurist, õigusteadlane ja poliitik. Ta on 27. juunist 2023 Kreeka välisminister.

Ta sündis aastal 1967 Kárpathose saarel. Üles kasvas ta Pireuses. Pärast juuraõpinguid Ateena ülikoolis õppis ta Edinburghi ülikoolis magistriõppes ja sai doktorikraadi Oxfordi ülikoolist. Oma akadeemilise karjääri raames on ta olnud ka külalisprofessor Oxfordi ülikoolis ja London School of Economics and Political Science'is. Temast sai Ateena ülikooli õigusteaduskonna riigiõiguse professor ja ta töötas ka juristina.

Ta on Pireuse Advokatuuri liige ja on kohtuasju menetlenud Kreeka Riiginõukogus, Euroopa Liidu Kohtus ja Euroopa Inimõiguste Kohtus. Tema spetsialiseerumisvaldkonnad on avalik õigus ja EL õigus, eelkõige haldusõigus, inimõigused ja telekommunikatsiooniõigus.

Oma tööalase karjääri jooksul on ta töötanud olulistel ametikohtadel rahvusvahelistes ja riiklikes organisatsioonides ning töötanud ka paljudes seadusandlikes organites. Ta on kirjutanud kreeka, inglise ja prantsuse keeles teaduslikke raamatuid ja artikleid Kreeka ja rahvusvahelistes teadusajakirjades. 2005. aastal oli ta Kreeka telekommunikatsiooniettevõtte OTE juhatuse liige.

Kyriakos Mitsotakis nimetas Gerapetritise 2016. aastal põhiseadusõiguse eksperdiks seitsmeliikmelisse nõuandvasse kogusse, et jälgida uue parteiprogrammi Uue Demokraatia koostamise protsessi.

Juulist 2019 kuni maini 2023 oli ta Kreeka parlamendi liige ja Kyriákos Mitsotákise esimeses valitsuses riigiminister. Alates 1. märtsist 2023, pärast Kostas Karamanlise lahkumist transpordiministri kohalt Témpi rongiõnnetuse tõttu, juhtis ta peaministri otsusel taristu- ja transpordiministeeriumi haldusala.

Pärast 2023. aasta Kreeka parlamendivalimisi sai tast 27. juunist 2023 Kreeka välisminister (Kyriákos Mitsotákise teises valitsuses).

Isiklikku
---------

ta on abielus ja kahe lapse isa.
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib Läti muinasmaakonnast; samanimelise küla kohta vaata artiklit Ventava küla* |

---

Kuramaa 13. sajandil
**Ventava** oli piirkond 13. sajandi Kuramaal Venta jõe alamjooksul. Ta piirnes läänes Läänemere, idas Vanema piirkonna ja lõunas Bandava piirkonnaga. Ventava rahvastiku moodustasid kuralased ja Kuramaa liivlased; jõe äärde asus ka skandinaavlasi; sealt on leitud muinasaegne ruunikirjadega kivirist. Piirkonda (tolleaegse nimega *Saggara*, sel nimel oletatakse läänemeresoome algupära) on mainitud 1230. aasta "Kuramaa paganate" ja paavst Gregorius IX esindaja Alna Balduini vahelises lepingus, millega see piirkond kohustus võtma vastu preestrid ja laskma neil end ristida, tasuma paavsti määratud piiskoppidele ja prelaatidele maksu, osalema paganate-vastasetes sõjakäikudes ning andma leppe kinnituseks pantvange. Leppes rõhutati ka piirkonna sõltumatust Taanist ja Rootsist. Hiljem jagati Ventava ala siiski Liivi ordu ja Kuramaa piiskopkonna vahel. Kaks kolmandikku Ventava maadest pidi sealjuures jääma ordule, piiskopile jäi kolmandik.

Ainuke teadaolev Ventava valitseja on Lammekin. 1230. aasta 28. detsembril "Kuramaa paganate" ja paavst Gregorius IX saadiku Alna Balduini vahel sõlmitud alistumis- ja ristimislepingus on ära toodud ka sealsed muinaskihelkonnad. Nendeks on:

* Tārgale (*Thargolae*) tänapäeva Tārgale valla aladel
* Užava (*Osua*) tänapäeva Užava valla kesk- ja põhjaosas (keskuseks Užava)
* Landze (*Langis*) tänapäeva Vārve valla lõunaosas ja Piltene ümbruskonnas (keskuseks Landze)
* Sārnate (*Sarnitus*) Užava valla lõunaossas (keskuseks Sārnate muinasasula)
* Ēdole (*Edualia*) tänapäeva Ēdole valla aladel
* Vendzava (*Venelis*) - tänapäeva Zirase valla aladel (keskuseks Vendzava, hiljem Vendze)
* Nurme (*Normis*) tänapäeva Zlēkase valla aladel
* Pigava (*Pygawas*) tänapäeva Padure valla põhjaosas (keskuseks tänapäeva Tigas, toonasel kujul *Tygwe*)

Viited
------

1. ↑  Pritsak, Omeljan. (1981). The origin of Rus'. Cambridge, Mass.: Distributed by Harvard University Press for the Harvard Ukrainian Research Institute. ISBN 0-674-64465-4
2. ↑  Arveds Švābe. *Senā Kursa*. Straumes un avoti. Riia, 1938.
3. ↑  Latvijas vēstures avoti. 2. köide: Senās Latvijas vēstures avoti. 1. vihik. Toimetaja Arveds Švābe, Rīga: Latvijas Vēstures institūta apgādiens, 1937. Internetis
4. ↑  Valsts izglītības satura centrs, kaardid.
**Eestlased Luksemburgis** on Luksemburgis elanud või elavad eestlased. 

1990. aastatel asusid Luksemburgi tööle välisfirmadesse suunatud eestlased. 1997. aastal asutasid kohalikud Eesti-huvilised Luksemburgi Eesti Seltsi, millega liitus hiljem ka eestlasi. 

Eesti liitumise järel Euroopa Liiduga hakkas eestlaste arv Luksemburgis aasta-aastalt kasvama, kuid on 2020. aastatel on see jäänud püsima 650 juurde. Luksemburgi statistikaameti andmetel elas 1. jaanuaril 2015 Luksemburgis 574 eestlast, 1. jaanuaril 2019 aga 645 eestlast ning 1. jaanuari 2023. aasta seisuga elab Luksemburgis 651 eestlast.

Paljud Luksemburgis elavad eestlased töötavad Luxembourgis asuvates Euroopa Liidu institutsioonides, näiteks Euroopa Komisjonis, Euroopa Parlamendis, Euroopa Liidu Kohtus, Euroopa Kontrollikojas, Eurostatis. 

Riigis tegutseb Luksemburgi Eesti Kool. Eesti keelt õpetatakse ka Luxembourgi I Euroopa Koolis. Riigis tegutsevad veel laste lauluringid, käsitööring Muhu Pätid, ansambel Meloodilised Tordid ja naisrahvatantsurühm Laiali.

Luksemburgis elab kunstnik Tiina Laan-Dondelinger.

Vaata ka
--------

* Eesti-Luksemburgi suhted
* Eestlased Belgias

Viited
------

1. ↑  Luksemburgi rahvastik. Luksemburgi statistikaamet.
2. ↑  Luksemburgi Eesti Seltsi koduleht.

Välislingid
-----------

* Eestlased Luksemburgis, Luksemburgi Eesti Seltsi koduleht
* Eestlased Euroopas: Eestlased Belgias, Luksemburgis ja Šveitsis, Eesti Suursaatkond Belgias ja Luksemburgis, 25.10.2013
**Venta** (Helifaili info leedu i) on linn Põhja-Leedus Šiauliai maakonnas Akmenė rajoonis, Venta valla halduskeskus. Asub Venta jõe ääres Venta regionaalpargis merepinnast 84 meetri kõrgusel. Linna läbib Liibavi–Romno raudtee.

2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli linnas 2392 elanikku, kellest 97,41% olid leedulased, venelasi oli 1,42% ja teiste rahvaste esindajaid 1,17%

Aastal 1935 asutati linna koha peale firma AB „Kalkės" lubjatehas, kus toodeti 1/3 Leedu lubjast. Teise maailmasõja järel rajati sinna ehitusmaterjalide tehas, kus toodeti silikaattelliseid. Asula ise asutati 1966. aastal, aastal 1978 sai Ventast alev, linnaõigused sai 1995. aastal. Tänapäeval on sealne vabrik ainus lubjatootja Leedu territooriumil. Vahemikus 2001–2011 vähenes Venta elanike arv 29,9%, mis oli suhteliselt suurim elanike arvu langus Leedu linnade seas.

* Venta keskusVenta keskus
* Venta muusikakoolVenta muusikakool
* Venta kirikVenta kirik

Viited
------

1. ↑  Resident population by city / town at the beginning of the year, vaadatud 12.02.2023.
2. ↑  "2011 m. surašymas". Originaali arhiivikoopia seisuga 2. aprill 2015. Vaadatud 13. aprillil 2015.
3. ↑

Välislingid
-----------

 Venta – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Linn portaalis vietoves.Lt
Brenden Dillon 2014. aastal Dallas Starsi mängijana
**Brenden Dillon** (sündinud 13. novembril 1990 Surreys Briti Columbias) on Kanada jäähokimängija, kes mängib kaitsjana NHL-i klubis Winnipeg Jets.

Aastatel 2007–2011 mängis ta Western Hockey League'i (WHL) klubis Seattle Thunderbirds.

2011. aasta märtsis sõlmis Dillon lepingu NHL-i klubiga Dallas Stars. Hooaja 2010/11 lõpus debüteeris ta American Hockey League'is (AHL) Dallas Starsi tütarklubis Texas Stars. NHL-is debüteeris Dillon järgmise hooaja viimases mängus 8. aprillil 2012 St. Louis Bluesi vastu. Starsi põhikoosseisus mängis Dillon alates hooajast 2012/13. 1. veebruaril 2013 tegi ta mängus Phoenix Coyotesi vastu Gordie Howe'i kübaratriki (värav, väravasööt ja kaklus ühes mängus).

2014. aasta novembris kaubeldi Dillon Starsist San Jose Sharksi. Sharksis asus ta ühes kaitsepaaris mängima koos Brent Burnsiga. 2015. aasta juunis pikendas Dillon Sharksiga lepingut viie aasta võrra. Hooajal 2015/16 jõudis ta Sharksiga Stanley karikamängude finaali, kus kaotati Pittsburgh Penguinsile.

2020. aasta veebruaris kaubeldi Dillon Sharksist Washington Capitalsi, 2021. aasta juulis aga Winnipeg Jetsi.

Kanada jäähokikoondise koosseisus osales Dillon 2013. aasta maailmameistrivõistlustel.

Viited
------

1. ↑  Stepneski, Mark (1. veebruar 2013). "Quick Recap: Stars 4, Coyotes 3 (SO)". *nhl.com*. National Hockey League. Vaadatud 23. mail 2021.
2. ↑  Stepneski, Mark (21. november 2014). "Stars Continue to Reshape Defense, Acquire Jason Demers from Sharks for Brenden Dillon". *nhl.com*. National Hockey League. Vaadatud 23. mail 2021.
3. ↑  Kurz, Kevin (29. juuni 2015). "Brenden Dillon signs 5-year contract extension with Sharks". *CSN Bay Area*. Originaali arhiivikoopia seisuga 2. juuli 2015. Vaadatud 29. juunil 2015.
4. ↑  "Sharks Acquire Two Draft Selections From Capitals for Brenden Dillon". National Hockey League. 18. veebruar 2020.
5. ↑  "Dillon traded to Jets by Capitals". nhl.com. 26. juuli 2021.

Välislingid
-----------

* Brenden Dillon NHL.com lehel
* Brenden Dillon hockeydb.com lehel

| * v
* r
Winnipeg Jets |
| --- |
| 
**Väravavahid**: Connor Hellebuyck **·** David Rittich |
| 
**Kaitsjad**: Kyle Capobianco **·** Dylan DeMelo **·** Brenden Dillon **·** Josh Morrissey **·** Neal Pionk **·** Dylan Samberg **·** Nate Schmidt **·** Logan Stanley |
| 
**Ründajad**: Mason Appleton **·** Morgan Barron **·** Kyle Connor **·** Pierre-Luc Dubois **·** Nikolaj Ehlers **·** Sam Gagner **·** David Gustafsson **·** Axel Jonsson Fjällby **·** Karson Kuhlman **·** Adam Lowry **·** Saku Mäenalanen **·** Vladislav Namestnikov **·** Nino Niederreiter **·** Cole Perfetti **·** Mark Scheifele **·** Kevin Stenlund **·** Blake Wheeler |
**Venta Vīgante** (sünninimi **Venta Brūvere**, kodanikunimi abielus olles **Venta Bērziņa**; 9. oktoober 1913 Jelgava – 22. märts 1994 Riia) oli läti õpetaja ja näitekirjanik.

Venta Vīgante sündis Jelgavas töölisperekonnas. Ta lõpetas 1932. aastal Jelgava Klassikalise Gümnaasiumi ja 1935. aastal Jelgava Õpetajate Seminari. 1946–1948 õppis ta Läti Riikliku Ülikooli filoloogiateaduskonnas läti keelt ja kirjandust, kuid ülikool jäi lõpetamata. Töötas aastatel 1935–1944 õpetajana mitmel pool Lätis. Alates 1944. aastast töötas ta õpetaja ja õppealajuhatajana Dzērve 7-klassilises Koolis, 1948–1952 oli sama kooli direktor. 1953–1961 oli Venta Vīgante Irlava Keskkooli direktor. 1961–1989 töötas ta õpetajana Pļavniekkalni 8-klassilises Koolis, Riia 14. Õhtukeskkoolis ja Riia 9. Õhtukeskkoolis.

Venta Vīgante esimene näidend "Kad ūdeņi palo" ("Kui veed tulvavad") ilmus almanahhis "Jauno vārds" 1959. aastal. Tema kõige populaarsem näidend on 1959. aastal lavastatud "Palmas zaļo vienmēr" ("Igavesti haljad palmid"). Kõik Venta Vīgante näidendid on avaldatud 1973. aastal ilmunud näidendikogumikus "Cilvēks sākas ar atbildību" ("Inimene algab vastutusest"). Venta Vīgante kirjutas ka laule ja kolme opereti libretod.

Venta Vīgante näidendeid on lavastatud ka Eesti teatrites.

Viited
------

1. ↑
2. ↑
**Ieng Thirith** (khmeeri keeles អៀង ធីរិទ្ធ; sünninimi **Khieu Thirith**; 10. märts 1932 – 22. august 2015) oli Kambodža riigitegelane, punaste khmeeride ühe liidri Ieng Sary abikaasa. Ieng Thirithi õde Khieu Ponnary oli aastatel 1956–1979 abielus punaste khmeeride liidri Pol Potiga.

Ieng Thirith õppis Phnom Penhis Sisowathi lütseumis ja seejärel Pariisis Sorbonne'i Ülikoolis inglise kirjandust, spetsialiseerudes William Shakespeare'i loomingule. Ta oli esimene khmeer, kes sai teaduskraadi inglise kirjanduse alal. 1957. aastal pöördus ta Kambodžasse tagasi ja töötas seejärel Sisowathi lütseumis õppejõuna. 1960. aastal asutas ta inglise õppekeelega erakooli. 9. oktoobril 1975 määras Kambodža Kommunistlik Partei Alaline Komitee ta Demokraatlik Kampuchea sotsiaalministriks. Pärast Vietnami invasiooni 1979. aastal põgenes Ieng Thirith koos oma abikaasa Ieng Saryga Taisse. 1996. aastal andis kuningas Norodom Sihanouk Ieng Saryle armu ja nad pöördusid Kambodžasse tagasi. 2007. aastal nad vahistati ja Ieng Thirithile esitati süüdistus inimsusvastastes kuritegudes ja genotsiidis. 17. novembril 2011 tunnistas kohus ta Kambodža genotsiidikuritegude kohus ta vastusvõimetuks. Ülemkohus tühistas selle otsuse. 13. septembril 2012 otsustas Kambodža genotsiidikuritegude kohus Ieng Thirithi vabastada, kuna tema tervislik seisund ei võimaldanud kohtuprotsessis enam osaleda.

Viited
------

1. ↑  Ieng Thirith (Former Accused) Extraordinary Chambers in the Courts of Cambodia
2. ↑  Endine Punaste khmeeride juht vabastati haiguse tõttu vahi alt Rahvusringhääling, 13. september 2012
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib sportlasest; arsti kohta vaata artiklit Vladimir Kärk (arst)* |

---

**Vladimir Kärk** (19. märts 1915 Tallinn – 23. juuli 1998 Royal Oak, Michigan, USA) oli eesti korv- ja võrkpallur.

Lõpetas 1934. aastal Tallinna Reaalkooli, õppis aastatel 1935– 1937 Tartu Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonnas ja lõpetas 1944. aastal Tallinna Tehnikaülikoolis masinaehituse eriala, töötades seal ka nooremassistendina.

1931. aastal hakkas ta mängima korvpalli Hertbert Niileri juhendamisel, võisteldes 1941. aastani Tehnika klubi, Tallinna ja Tartu NMKÜ, EASK, Kalevi, Dünamo ja Eesti koondise liikmena, osaledes ka 1936. aasta OM-il. Sai 1937. aastal EM-il 5. koha, 1939. aasta ülemaailmsetel üliõpilasmängudel hõbeda (ka võrkpallis) ja 1937. aastal pronksi. Tuli aastatel 1936–1937 korvpallis ning 1933 ja 1935–39 võrkpallis Tartu NMKÜ meeskonnas Eesti meistriks.

1944. aastal läks ta lennuväelasena Saksamaale, 1949 siirdus Kanadasse ja 1959 USA-sse. Töötas masinatööstuses konstruktori ja insenerina.

Viited
------

1. 1 2 3  "Kärk, Vladimir - Eesti Entsüklopeedia". *entsyklopeedia.ee*. Vaadatud 29. juulil 2023.
2. ↑  "Kärk, Vladimir 1915-1998 - TalTech ISIK". *ws.lib.ttu.ee*. Vaadatud 29. juulil 2023.

Välislingid
-----------

* Biograafia ESBL-is
Felipe Vizeu 2020. aastal Groznõi Akmati särgis
**Felipe Vizeu** (sündinud 12. märtsil 1997 Três Rioses) on Brasiilia jalgpallur, kes mängib ründajana Brasiilia esiliigaklubis Criciúma.

Ta alustas klubikarjääri Brasiilia kõrgliigaklubis Flamengo, millega liitus 2013. aastal. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta 2016. aastal. Esimesel hooajal lõi ta Brasiilia kõrgliigas 15 mänguga viis väravat. 2017. aasta Lõuna-Ameerika klubide karikavõistlustel Copa Sudamericana lõi ta viis väravat, millega jagas sel hooajal Copa Sudamericana suurima väravaküti nimetust. Flamengo jõudis Copa Sudamericana finaali, kus kaotati Argentina klubile Independiente.

2018. aasta juulis siirdus ta Itaalia kõrgliigaklubisse Udinese, kellega sõlmis viieaastase lepingu. Udineses ei suutnud ta ennast klubi põhimeeskonda murda ning naasis 2019. aasta jaanuaris Brasiiliasse, suundudes laenulepingu alusel Grêmiosse. Hooaja 2019–20 teises pooles mängis ta laenul Venemaa kõrgliigaklubis Groznõi Akmat. 2020. aasta oktoobris läks ta laenule Brasiilia kõrgliigaklubisse Ceará. 2021. aastal läks ta laenule Jaapani kõrgliigaklubisse Yokohama.

2022. aasta augustis sõlmis Vizeu lepingu Moldova meisterklubiga Tiraspoli Sheriff, kus mängis vaid 2022. aasta teises pooles.

2023. aasta alguses mängis ta Atlético Goianienses. 2023. aasta aprillis sõlmis ta kuni aasta lõpuni lepingu Criciúmaga.

Aastatel 2016–2017 mängis Vizeu Brasiilia kuni 20-aastaste koondises.

Saavutused
----------

Flamengo
* Campeonato Carioca: 2017

Grêmio
* Campeonato Gaúcho: 2019

Ceará
* Copa do Nordeste: 2020

Atlético Goianiense
* Campeonato Goiano: 2023

Viited
------

1. ↑  "Felipe Vizeu é anunciado pela Udinese". globoesporte.com. 7.2.2018. Vaadatud 5.6.2019
2. ↑  "Добро пожаловать, Фелипе" (vene). Sheriff Tiraspol. 30. august 2022. Vaadatud 30. augustil 2022.
3. ↑   (vaadatud 4.8.2023)