recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |
| --- |
|  **Poks** |
| Riik |  | Jugoslaavia |
|  |
| Kuld | 1984 | Poolraskekaal |
|  |
| 2. ring | 1982 | II keskkaal |

**Anton (Ante) Josipović** (sündinud 22. oktoobril 1961 Banja Lukas Bosnia ja Hertsegoviinas) on Bosnia ja Hertsegoviina ning Jugoslaavia endine poksija, rahvuselt horvaat.

Harrastajana
------------

### Jugoslaavia meistrivõistlustel

Ta oli Jugoslaavia meister II keskkaalus (kuni 75 kg) 1982. aastal.

### Kaasaegsetel olümpiamängudel

Ta võitis poolraskekaalus (kuni 81 kg) 1984. aasta Los Angelese olümpiamängude poksivõistlustel kuldmedali ja tuli olümpiavõitjaks. Tema võit oli ebaharilik, sest teises poolfinaalis, kust pidi tulema tema finaalivastane, diskvalifitseeriti Evander Holyfield (USA) ning selle kohtumise võitjaks kuulutatud Kevin Barry (Uus-Meremaa) ei saanud jälle tervislikel põhjusil (Holyfield lõi ta poolfinaalis nokauti) osaleda finaalis. Josipović sai finaalis seega loobumisvõidu.

### Maailmameistrivõistlustel

Ta osales II keskkaalus (kuni 75 kg) 3. maailmameistrivõistlustel (München, 1982), kus kaotas 2. ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.

Elukutselisena
--------------

Ta poksis juulist 1990 kuni aprillini 1992 ning uuesti 10. detsembril 1994 ja 17. juunil 1995 elukutselisena. Ta pidas kokku 10 kohtumist, millest võitis 8 (neist 4 nokaudiga) ja kaotas 2 kohtumist.

Viited
------

1. ↑  Jugoslaavia meistrivõistlused poksis. Tulemused Inglise keeles
2. ↑  23. suveolümpiamängude poksivõistlus. Los Angeles 1984. Tulemused inglise keeles
3. ↑  3. maailmameistrivõistlused poksis. München 1982. Tulemused inglise keeles

Välislingid
-----------

* Anton Josipović veebisaidil Olympedia Muuda Vikiandmetes
* Anton Josipović lehel *BoxRec*. Inglise keeles
**Weyler** (prantsuse hääldus [vε.lεʁ] või [wε.lεʁ]; letseburgi keeles *Weller*) on küla Belgias Valloonias Luxembourgi provintsis Arloni vallas Autelbas' osavallas Arlonist 4 km lõuna pool. Geograafilised koordinaadid on 49°39′22″ N, 5°49′25″ E.

Läänes läbib küla Arlonist tulev ning Prantsusmaa poole suunduv tiheda liiklusega maantee *route nationale 81*, mis on alates maantee A4 mahasõiduteest nr 32, mis asetseb küla lõunaotsas, osa Euroopa teest E411.

Nimi
----

Nimi pärineb saksa sõnast *Weiler* 'väike küla'.

Haldusajalugu
-------------

Weyler kuulus Autelbas' valda. Valdade liitmisel 1977 läks ta Arloni valla koosseisu.

Majandus
--------

Küla lõunaosas maantee A4 mahasõidutee nr 32 juures on käsitöövöönd.

Liiklus
-------

Küla teenindab bussiliin 1011 (Liège-Bastogne-Arlon-Athus).

Ajalugu
-------

Küla on rahvusvaheliselt tuntud põletusmatuse väljakaevamistel 1977 Schlamfeldis Arlonist Metzi viiva Rooma maantee ääres leitud 1. sajandist pärineva Vana-Rooma kiivri järgi. See on esimene Belgiast leitud "salgukiiver". Pärast teistkordset restaureerimist 2011 on kiiver jälle Arloni arheoloogiamuuseumi ekspositsioonis. 

9. juunil 1793 toimus kuuetunnine Arloni lahing, kus Prantsuse Esimese Vabariigi väed lõid Austria suurhertsogkonna vägesid, mistõttu Arloni mainitakse Pariisi Arc de Triomphe'il.

Vaatamisväärsused
-----------------

Külas on Weyler' jalgrattamuuseum, mis kajastab jalgratta arengut 1818–1990.

Külas on Weyler' Saint-Laurenti kirik.

Sport
-----

Külas on 1976 loodud jalgrattaklubi.

Weyler's on keeglirada.

Viited
------

1. ↑  Jalgrattamuuseumi koduleht
2. ↑  Weyler' jalgrattaklubi koduleht

Välislingid
-----------

* Sissekanne Arloni turismisaidil
**Anton Hamulecki** (vene keeles Антон Маркович Гамулецкий *Anton Markovitš Gamuletski*; 1753 Poola –1850) oli Venemaa Keisririigi mustkunstnik.

Hamulecki sündis Preisi armee oobersti perekonnas. 27-aastaselt sai ta tuttavaks okultist krahv Alessandro Cagliostroga, kes külastas 1780. aasta mais Varssavit. Cagliostro "maagilised seansid" avaldasid Hamuleckile suurt muljet. Kasutades oma teadmisi optikast, mehaanikast ja füüsikast hakkas Hamulecki tõsiselt tegelema erinevate illusionistlike leiutistega. 

Arendades edasi Cagliostro võtteid, lõi ta originaalseid illusiooniefekte. 1794. aastal sõitis Hamulecki Venemaale, kus töötas Riias ja Peterburis. 1808. aastal hülgas ta riigiteenistuse kolleegiumiregistraatori teenistusastmes.

Juba olles auväärses eas avas ta laiemale publikule oma Mehaanikakabineti ja hiljem täiustatud sisustusega Võlumiste Templi ehk Härra Hamulecki Mehaanika-, Füüsika- ja Optikakabineti.

Viited
------

1. 1 2  Пономарев В. Т. "Тайны знаменитых фокусников". Lk 63. rulit.me
2. ↑  A. Vadimov, M. Trivas. "Muistsetest maagidest tänapäeva illusionistideni". Tallinn: Eesti Raamat, 1971. Lk 186

Välislingid
-----------

* Иван Кулибин, Антон Гамулецкий и другие дореволюционные фокусники России. homsk.com
Salomėja Nėris
**Salomėja Nėris** (sünninimi **Salomėja Bačinskaitė**, kodanikunimi alates 1936. aastast **Salomėja Bačinskaitė-Bučienė**; 17. november 1904 Kiršiai – 7. juuli 1945 Moskva) oli leedu luuletaja.

Salomėja Nėris oli pärit talupoja perekonnast. 1928. aastal lõpetas ta Kaunases Vytautas Suure Ülikooli. Ülikooli lõpetamise järel töötas ta kuni 1931. aastani õpetajana Lazdijais. 1931–1934 elas Salomėja Nėris Kaunases, kus andis tunde ja töötas toimetajana. 1934–1936 oli ta gümnaasiumiõpetaja Panevėžysis. 1936. aasta lõpus abiellus ta arhitekt Bernardas Bučasega ja elas kuni 1937. aastani Pariisis. Kaunasesse tagasipöördumise järel töötas gümnaasiumiõpetajana.

Juba alates 1928. aastast oli Salomėja Nėrisel kontakte vasakpoolsete poliitiliste jõududega, 1931. aastal sai temast Kominterni sidepidaja. 1940. aastal kuulus ta Leedu Rahvaseimi saadikute delegatsiooni, kes käis Moskvas taotlemas Leedu vastuvõtmist Nõukogude Liitu. 1941. aasta jaanuaris valiti Salomėja Nėris NSV Liidu Ülemnõukogu saadikuks.

1941. aasta juunis evakueerus ta Nõukogude tagalasse, kus elas Ufas, Pensas ja Moskvas. Suri Moskvas haiglas maksavähki.

Luulekogud
----------

* "Anksti rytą" ("Varasel hommikul"), 1927
* "Per lūžtantį ledą" ("Üle murduva jää"), 1935
* "Diemedžiu žydėsiu" ("Puhken kanarbikuna õitsele"), 1938
* "Dainuok, širdie gyvenimą" ("Laula, süda, elust"), 1943
* "Lakštingala negali nečiulbėti" ("Ööbik ei saa olla laulmata"), 1945

Poeemid
-------

* "Eglė žalčių karalienė" ("Ussikuninganna Eglė"), 1940
* "Poema apie Staliną" ("Poeem Stalinist"), 1940

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 5. märts 2016. Vaadatud 11. augustil 2015.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
2. ↑
3. ↑
4. ↑
Anton Kovalyov (2009)
**Anton Kovalyov** (ukraina keeles Антон Ковальов *Anton Kovaljov*; vene keeles Антон Ковалёв *Anton Kovaljov*; sündinud 4. märtsil 1992 Harkivis) on Kanada maletaja, rahvusvaheline suurmeister (2008). 

Kovalyov sündis Ukrainas vene perekonnas. 2000. aastal asus ta koos vanematega Argentinasse, kus ta parandas oma maleoskusi suurmeistrite Pablo Ricardi ja Oscar Panno juhendamisel. 2004. aastal tuli ta Panameerika noortemeistriks U12-vanuseastmes. 2007. aastal kolis ta vanematega Montreali. 

Ta sai suurmeistriks 16-aastaselt 2008. aastal. Aasta varem oli ta FIDE-lt saanud rahvusvahelise meistri nimetuse. 2008. aastal mängis ta maleolümpial Argentina võistkonna koosseisus. Kovalyov on kolmel korral tulnud Québeci juunioride meistriks (2010–2012). 

2013. aastast esindab Kovalyov rahvusvahelistel malevõistlustel Kanadat. 2014. aastal mängis ta Tromsøs maleolümpial Kanada võistkonna koosseisus (esimesel laual). 2015. aastal tuli ta Ameerika maailmajao meistrivõistlustel kolmandaks ja pääses samal aastal Bakuus toimunud maailmakarikavõistlustele (128 osavõtjat), kus avaringis võitis eksmaailmameister Rustam Qosimjonovit, teises ringis Sandro Marecot, kuid kaotas kolmandas ringis Fabiano Caruanale.

2016. aastal Ameerika maailmajao meistrivõistlustel saadud teine koht tagas talle pääsu 2017. aastal Thbilisis peetud maailma karikale, kus ta võitis teises ringis eksmaailmameister Viswanathan Anandit, kuid kolmandas ringis kaotas Maxim Rodshteinile.

2016. aastal maleolümpial Bakuus mängis Kovalyov Kanada võistkonna teisel laual. 2008. aastal Kanada maleolümpia võistkonda ta ei pääsenud.

Kovalyov lõpetas 2017. aastal Texase Ülikooli Dallases magistrikraadiga arvutiteaduses.

Välislingid
-----------

* Anton Kovalyov – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Anton Kovalyov FIDE andmebaasis
**Võhma raudteejaam** (saksa *Wöchma*) on raudteejaam Viljandimaal Võhmas.

Võhma jaamas on üks madal perroon. Jaamas peatub 8 reisirongi päevas liinil Tallinn–Viljandi (pooled Viljandi poole, pooled Tallinna poole). Tavarong sõidab Balti jaamast Võhma umbes 2 tundi, kiirrong aga umbes 1 tund ja 50 minutit. Jaamas paikneb lisaks peateele veel üks kõrvaltee ja tupiktee. Jaamas saab kaupu rongidele ja neilt maha laadida.

Ajalugu
-------

Võhma jaamaesine 20. sajandi alguses
Võhma raudteejaama hoone, vaade linna poolt, suvi 2011
Võhma jaam rajati koos raudteeliiniga 1900. aastal, jaamahoone avati aastal 1901. Algselt jäi jaam Pilistvere kihelkonda Arussaare mõisa maadele.

1970. aastate esimesel poolel asendati senine kitsarööpmeline raudtee (rööbaste vahekaugus 750 mm) laiarööpmelisega.

Nõukogude ajal toimus Võhma raudteejaamas tihe liiklus, sest Võhma Lihakombinaati tuli pidevalt loomavaguneid, kuhu läks jaamast ka eraldi harutee.

Jaamahoone
----------

Jaamahoone ehitati aastal 1901 analoogselt Surju, Halliste, Olustvere jmt jaamahoonetega. 

Puidust jaamahooneid iseloomustab ühe-kahekorruseline asümmeetriline fassaad, mille ülesehitus sarnaneb laiarööpmelise raudtee jaamahoonetega. Kitsarööpmelise raudtee jaamahoonena torkab esile aga tagasihoidlikum dekoorikasutus. Hoone keskel asub läbi maja ulatuv vestibüül, millest paremal asuvas ühekorruselises külgtiivas asus reisijate ootesaal. Vasakul asus kontori- ja postiruum koos vestibüüli avaneva piletimüügiaknaga. Teisel korrusel asus jaamaülema korter.

Aastal 1926 tehti hoonele juurdeehitis. Sellisena on ta säilinud tänini ning on Edelaraudtee kasutada.

Viited
------

1. ↑  LELLE - VILJANDI; Eesti Raudteeajaloo Selts
2. ↑  Mehis Helme "Eesti Raudteejaamad" (Tänapäev 2003)

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Võhma raudteejaam** |

* Raudruunal olid Viljandimaal praegusest kitsamad rajad; Sakala, nr. 138, 18 juuli 2013. DIGAR
* FOTO: Esimene laiarööpaline reisirong Võhma jaamas, aasta 1974; Baltic Trains Picture Gallery
* Infot jaama kohta; fotod (*vene keeles*)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Eelnev peatus** |  **Raudteepeatus lõunasuunalistel reisirongiliinidel** | **Järgnev peatus** |
|  Ollepa |  **Võhma** | Olustvere  |
**Ottersberg** on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Verdeni kreisis. Valla pindala on 99,07 km². 31. detsembril 2017 elas seal 12 818 inimest. Vald asub umbes 20 km Verdenist põhjas ja 28 km Bremenist idas.

Ottersberg asub liivarannal, mis on liustikumoreeni osa Wümme orus. Talvel on madalad alad sageli nädalaid vee all ja moodustavad väärtusliku rahvusvahelise tähtsusega lindude varjupaiga. Ottersberg asub maanteel A 1 Bremeni ja Hamburgi vahel. Bremeni-Hamburgi raudteeliin läbis algselt küla lõunaosa. Pärast Teist maailmasõda arenes jaama ümbruse piirkond raudteest lõunasse. Jaama kutsutakse Ottersberg (Hannover), kuna see asub ajaloolisel Hannoveri maal.

Ajalugu
-------

Ottersberg kuulus ilmalikus mõttes 1180. aastal loodud Bremeni peapiiskopkonda. Kuid vaimulikus mõttes kuulus Ottersberg Verdeni piiskopkonda. 1648. aastal muudeti vürstlik peapiiskopkond Bremeni hertsogkonnaks, mida valitseti esmalt personaalunioonis Rootsi – mille katkestas Taani okupatsioon (1712–1715) – ja 1715. aastast Hannoveri krooniga. Hannoveri kuningriik liidendas hertsogkonna reaaluniooni ja hertsogkonna territooriumist sai 1823. aastal loodud Stade regiooni osa.

Kultuur
-------

Kunstnik Otto Modersohn (1865–1943) elas Ottersbergis ja on maetud Quelkhorni kirikuaeda.

Juudi kalmistu asub Otterstedti ja Ottersbergi tee ääres, seal on 27 juudi hauakivi Ottersbergi piirkonnast, kes surid aastatel 1835–1920. Kalmistu on kaitsealune kultuurisäile.

Viited
------

1. ↑  Alle politisch selbständigen Gemeinden mit ausgewählten Merkmalen am 31.12.2018 (4. Quartal), vaadatud 10.03.2019.
2. ↑  Register of German municipalities (4th quarter 2022), vaadatud 12.02.2023.

Välislingid
-----------

* www.flecken-ottersberg.de
* Freie-Rudolf-Steiner-Schule
* Hochschule für Künste im Sozialen Ottersberg


Verdeni kreisi vallad

* Achim
* Blender
* Dörverden
* Emtinghausen
* Kirchlinteln
* Langwedel
* Ottersberg
* Oyten
* Riede
* Thedinghausen
* Verden
**Abavnieki** (nõukogude perioodil **Jaunsāti**) on küla (*vidējciems*) Lätis Tukumsi piirkonnas, Jaunsāti valla halduskeskus. Küla asub merepinnast 55 meetri kõrgusel Abava jõe kaldal, asudes piirkonna keskusest Tukumsist 16 ja Riiast 78 kilomeetri kaugusel. Abavniekis asuvad rahvamaja, raamatukogu ja postkontor. Külla jääb Abavnieki bussipeatus..

Abavnieki rajati nõukogude perioodil endise Jaunsāti kirikumõisa juurde. Aastal 1975 sai sellest Jaunsāti külanõukogu halduskeskus (varem oli külanõukogu keskuseks Vecsāti) ja kolhoosi Draudzība keskasula.

Aastal 2018 oli külas 157 elanikku, aastal 2020 oli elanikke 151.

Viited
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  IS Mantojums
4. ↑  Okupētās Latvijas administratīvi teritoriālais iedalījums. Latvijas Valsts arhīvu ģenerāldirekcija. Rīga, 1997. ISBN 9984-9256-0-9

| * v
* r
Jaunsāti valla asulad |
| --- |
| 
**Abavnieki** **·**  Aizas **·**  Bruži **·**  Jaunsāti **·**  Ķīši **·**  Kukšas **·**  Pičas **·**  Sautiņi **·**  Zvejnieki **·**  Vecsāti |
**Vanaküla mõis** (saksa keeles *Wannaküll*) oli Vanamõisa mõisa karjamõis Haljala kihelkonnas Virumaal, tänapäeva Vanamõisa küla lähedal Haljala vallas Lääne-Virumaal.

Viited
------

1. ↑  Vanaküla mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris
2. ↑  Vanaküla krjms, www.eki.ee

Välislingid
-----------

* Vanaküla mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris

Haljala kirik
Haljala kihelkond

**Kirik**: Haljala kirik  

**Mõisad**: Aari mõis | Aaspere mõis | Annikvere mõis | Aru mõis | Ernemaa mõis | Essu mõis | Haljala kirikumõis | Harmi mõis | Holsta mõis | Idavere mõis | Jalumäe mõis | Kaliküla mõis | Kandle mõis | Karula mõis | Kavastu mõis | Koigi mõis | Kodavere mõis | Kärmu mõis | Käsmu mõis | Lihulõpe mõis | Loobu mõis | Läsna mõis | Maheda mõis | Metsiku mõis | Mõisalõpe mõis | Oandu mõis | Paduri mõis | Rassivere mõis | Sagadi mõis | Sauste mõis | Selja mõis | Tammispea mõis | Tatruse mõis | Telliste mõis | Tereski mõis | Tõikvere mõis | Tõugu mõis | Vanaküla mõis | Vanamõisa mõis | Varangu | Veltsi mõis | Vihula mõis | Võle mõis
Šeik **Salmān ibn Ḩamad Āl Khalīfah** (araabia keeles سلمان بن حمد آل خليفة; elas 10. oktoober 1894 – 2. november 1961) oli Bahreini monarh (*ḩākim*) aastatel 1942–1961.

Ta oli eelmise hakimi Ḩamad ibn ‘Īsá Āl Khalīfah vanim poeg ja tõusis troonile pärast isa surma 20. veebruaril 1942.

Hariduse omandas ta eraõpetajate käe all. Aastatel 1937–1942 oli šeik Salmān Al-Muharraq'i kuberner. Troonipärijaks nimetati ta ametlikult veebruaris 1940.

Bahreini valitsejana osales ta 1953. aastal Suurbritannia kuninganna Elizabeth II kroonimisel.

Šeik Salmānil oli kolm abikaasat. Nendest abieludest sündis kokku üheksa last, kolm poega ja kuus tütart. Tema surma järel tõusis troonile vanim poeg ‘Īsá. Tema teine poeg Khalīfah sai 1971. aastal Bahreini esimeseks peaministriks.

Tunnustus
---------

* 1943 – Suurbritannia India Impeeriumi ordu rüütel-komandör
* 1952 – Suurbritannia Püha Miikaeli ja Püha Jüri Ordu rüütel-komandör
* 1952 – Iraagi Al-Rafidaini ordeni I klass
* 1952 – Taani Dannebrogi ordu suurkomandör
* 1953 – Suurbritannia Elizabeth II kroonimise mälestusmedal

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Ḩamad ibn ‘Īsá Āl Khalīfah** | **Bahreini ḩākim**1942–1961 | Järgnev**‘Īsá ibn Salmān Āl Khalīfah** |
**Carl Philipp Knieper** (1675 Järva-Peetri – 1. veebruar / 12. veebruar 1752 Vaivara) oli Eesti vaimulik.

Ta õppis (immatrikuleeriti 25. veebruaril 1696, oli aastatel 1697–1698 stipendiaat) Tartu Ülikoolis ja (immatrikuleeriti 10. juunil 1710) Rostocki ülikoolis. Ordineeriti 19. märtsil / 30. märtsil 1711 õpetajaks.

Ta oli aastatel 1711–1718 Viru-Jaakobi koguduse õpetaja ja 1721–1752 Vaivara koguduse õpetaja. Sai 24. veebruaril / 7. märtsil 1751 Eestimaa pastorkonna vanemaks (*Senior ministerii*).

4. veebruaril / 15. veebruaril 1697 kirjutas ta Michael Dau abikaasa Margareta Lemckenile leinaluuletuse.

Isiklikku
---------

Tema isa Stephan Knieper (ja ka tema poolvend Paul Johann Knieper) olid Jõhvi Mihkli koguduse õpetajad, vanaisa Johannes Knieper oli Järva-Peetri Püha Peetruse koguduse õpetaja. Tema esimese abikaasa (ta oli kolm korda abielus) Maria Elisabethi (1685–1713) isa Johannes Aulinus oli Tallinna Mihkli koguduse ja Harju-Madise koguduse õpetaja.

Viited
------

1. ↑  Liivi Aarma Põhja-Eesti vaimulike lühielulood 1525–1885 Tallinn 2007
**Abbe arv** on dimensioonita suurus optikas, mis iseloomustab läbipaistva materjali, eeskätt optilise klaasi dispersiooni toimet ehk materjali murdumisnäitaja ja materjalist keskkonna piirpinnale langeva valguse lainepikkuse suhet. Abbe arv on dispersiooniga pöördvõrdeline: mida väiksema dispersiooniga materjal, seda suurem on selle Abbe arv. Oma nimetuse on see arv saanud saksa füüsik Ernst Abbe (1840–1905) järgi kes oli arvu esmane defineerija.

Murdumisnäitaja muutus sõltuvalt lainepikkusest räniklaasil SF-11 (ülemine joon), boorsilikaatklaasil BK-7 (keskmine joon) ja sulakvartsil (kriipsjoon)
Materjali Abbe arvu väljendatakse harilikult valemiga:

{\displaystyle V\_{D}={\frac {n\_{D}-1}{n\_{F}-n\_{C}}}\,},
kus *n*D, *n*F ja *n*C on materjali murdumisnäitajad Fraunhoferi D-, F- ja C- spektraaljoonte lainepikkustel (vastavalt 589,3 nm, 486,1 nm ja 656,3 nm).

Abbe arvu kasutatakse klaasi ja teiste optikasüsteemides kasutatavate materjalide liigitamisel nende kromaatilisuse alusel. Sellel arvul on oluline tähtsus näiteks väikese kromaatilise aberratsiooniga läätsede väljatöötamisel.

Vaata ka
--------

* Valguse dispersioon
* Kromaatiline aberratsioon

Viited
------

1. ↑  Hovestadt, H. (1902). *Jena Glass and Its Scientific and Industrial Applications*. London: Macmillan and Co. Lk-d 1–81.
2. ↑  Bergmann, Ludwig; Clemens Schaefer (1999). *Optics of Waves and Particles*. Berlin: Walter de Gruyter. Lk-d 198–201. ISBN 3-11-014318-6.
Võrukeste lipp
**Võrukeste lipp** või ka **võru (võro) lipp** on lipp, mis on mõeldud sümboliks võru keelele, selle kõnelejaile ja nende maale – vanale Võrumaale, mis on võru keele- ja kultuuriala. Valge kaheksakannaga roheline lipp valiti lipukonkursi paljude kavandite hulgast võrukeste lipuks 2013. aastal.

Tähendus
--------

Võrukeste lipul on kujutatud valge kaheksakand tumerohelisel taustal. Seda märki on näha rahvarõivastel, kinda- ja vöökirjades ja muial. Usutakse, et märk kaitseb halva eest ja toob õnne.

Kaheksakanna kaheksa nurka tähendavad vana Võrumaa kaheksat kihelkonda (Urvaste, Kanepi, Põlva, Räpina, Vastseliina, Rõuge, Hargla, Karula).

Roheline värv tähendab vana Võrumaa rohelist metsa ja võrukeste loodusega koos elamist. Valge värv tähendab võrukese puhast ja ausat hinge. Valge on ka rahvarõiva särgi värv.

Ajalugu
-------

Võru lipu – võru keele, võrukeste ja Võrumaa lipu kavand 2004. aastast
Vajadus võrukeste oma lipu järele tekkis koos võru keele ja kultuuri liikumisega, mis algas suurema hooga 1980ndate lõpus. Suurem nõudmine võru lipu järele tekkis võru keele tähistamiseks Interneti keelevalikutes ja võrukeelsetel suurematel ettevõtmistel, nagu Kaika suveülikool ja Uma Pido.

Kuniks polnud ametlikku võru lippu, pakuti välja kavandeid, millest üht esimest, 2004. aastal loodud kavandit – kolla-sinine ring sini-rohelisel taustal – hakati ka juba mitmel veebilehel kasutama.

Võru lipp koos Eesti ja Rõuge valla lipuga Haanja koolihoone ees

Vaata ka
--------

* Võrumaa lipp

Välislingid
-----------

* Võrukeste lipukonkursi tulemustest ajalehes Uma Leht

* Võrukeste lipust Võro Seltsi VKKF kodulehel
**Palais Equitable** on linnahäärber Stephansplatzi ääres Viini südalinnas Innere Stadtis. See ehitati Ameerika Ühendriikide kindlustusselts Equitable Life Assurance Society jaoks 19. sajandi teisel poolel. Hoone kirdenurka kaunistab õnnetoov puutüvi Stock im Eisen.

Historitsistlik hoone ehitati viie väikse keskaegse hoone asemele, need lammutati aastail 1856–1886, osaliselt Kärntner Straße laiendamise eesmärgil. See on üks väheseid härrastemajasid Austria pealinnas, mis ei ole kunagi olnud aristokraatlik elukoht.

Rikkalikult detailne fassaad on kujundatud *beaux-arts* stiilis, seda kaunistavad Ühendriikide rahvuslinde valgepea-merikotkaid kujutavad skulptuurid. Rudolf Weyri kavandas pronksreljeefid peaustel, ülejäänud ornamentika on Viktor Oskar Tilgneri ja Johann Schindleri töö.

Interjöör on samuti silmapaistvalt uhke. Eeskoja ja dramaatilise trepi jaoks kasutati Halleini marmorit ja Saksimaa graniiti. Fuajee laemaaling ja krohvist ornamentika teisel korrusel on Julius Victor Bergeri töö.

Hoones oli omal ajal Austria-Ungari mundrirõivaste tootja Wilhelm Beck & Söhne kauplus. Seal asus ka Ameerika Ühendriikide konsulaat. Teises maailmasõjas sai hoone kannatada, kuid taastati 1949. aastal.

Sisevaade

Vaata ka
--------

* Graben

Välislingid
-----------

 Palais Equitable – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Võrumaa Kutsehariduskeskuse peahoone
**Võrumaa Kutsehariduskeskus** (lühendatult VKHK) on kutsekeskharidust, kutseharidust, üldharidust ning täiendkoolitust andev kool Võrumaal Väimelas.

Ajalugu
-------

Võrumaa Kutsehariduskeskus on 1920. aastal loodud Võru Põllutöökooli ja 1925. aastal loodud Võru Tööstuskooli järglane. Mõlema kooli nimetust on korduvalt muudetud ning neis koolitati suurtootmisega põllumajanduses vajaminevaid spetsialiste ning metalli- ja puidutöötlemise spetsialiste. Võrumaa Kutsehariduskeskus loodi 1999. aastal Väimela Põllumajandustehnikumi ja Võru Tööstustehnikumi liitmise tulemusel.

11. jaanuaril 2008 avati uus Võrumaa Kutsehariduskeskuse tehnomaja-laboratoorium.

### Koolijuhid

* 1922–1944 Peeter Keitzberg
* 1944–1950 Hugo Polna
* 1950–1954 Ilmar Jürisson
* 1954–1962 Jaan Ollino
* 1962–1964 Arno Kivi
* 1964–1992 Heino Kuusik
* 1993–1999 Eino Peedel
* 1999–2000 Mait Klaassen
* 2001–2021 Tanel Linnus
* 2021-... Eveli Kuklane

Õppetöö
-------

Võrumaa Kutsehariduskeskuses õpib üle 600 õpilase ning töötab ligi 40 kutseõpetajat. Õppetöö toimub viies valdkonnas: metallide töötlemine ja mehhatroonika, puidutehnoloogia, infotehnoloogia, turismikorraldus ning ärikorraldus.[*viide?*]

Tunnustus ja programmid
-----------------------

Võrumaa Kutsehariduskeskus sai 2006. aastal Eesti kutseõppeasutuste kvaliteediauhinna ning 2007. aastal rahvusvahelise kvaliteediauhinna Arch of Europe.

Võrumaa Kutsehariduskeskus on liitunud ülikoolide rahvusvahelise ERASMUSe programmiga ning osaleb e-õppe programmis VANKeR.

Alates juunist 2008 on kool Eesti Üliõpilaskondade Liidu (EÜL) liige ning veebruarist 2010 Läänemere Akadeemia (Baltic Sea Academy) liige.

* Toitlustusteeninduse klassToitlustusteeninduse klass
* RaamatukoguRaamatukogu
* MetallitöökodaMetallitöökoda
* Mehhatroonika laborMehhatroonika labor
* PuidutöökodaPuidutöökoda
* EhituslaborEhituslabor
* Kompetentsikeskus TSENTERKompetentsikeskus TSENTER
* ÕpilaskoduÕpilaskodu
* TeenindusklassTeenindusklass
* MetallitöökodaMetallitöökoda

Viited
------

1. ↑  ""Võrumaa Kutsehariduskeskuse ajalugu"". Võrumaa Kutsehariduskeskus. Originaali arhiivikoopia seisuga 6.07.2014. Vaadatud 06.07.2014.
2. ↑  Triinu Raam, Võrumaa Teataja, 12.01.2008 "Väimelas avati tehnomaja-laboratooriumi juurdeehitis"
3. ↑  Rein Sikk, Eesti Päevaleht, 16.05.2007 "Väimela kool jäädvustab kõik direktorid taiestena"
4. ↑  Kaidi Holm, Õpetajate Leht, 27.10.2006 "Kvaliteedimärk näitab sihikindlust"[*alaline kõdulink*]
5. ↑  Kerttu Kaldoja, Eesti Päevaleht, 28.9.2006 "Kutseõppeasutuste kvaliteediauhinna pälvis Võru kutsehariduskeskus "
6. ↑  Karl Ruuda, Võrumaa Teataja, 26.6.2008 "Võrumaa kutsehariduskeskus sai üliõpilaskondade liidu liikmeks"

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Võrumaa Kutsehariduskeskus** |

* Võrumaa Kutsehariduskeskuse koduleht
* Programm VANKeR
Kaart
**Võru–Räpina maantee** (registrinumbriga 65) on üks Eesti tugimaanteedest. 

See saab alguse Võru linnas Võru–Põlva maantee ja Võru–Verijärve maantee alguses (Võru linnas Tartu tänava ja Jüri tänava ristmikul). Tee pikkus on 44 km. Tee lõpeb Räpina linnas Tartu–Räpina–Värska maantee 64. kilomeetril (Räpina linnas Võru maantee ja Võõpsu maantee ristmikul). Võru linna tänavatena kannab nimesid Jüri tänav ja Räpina maantee. Võrumõisa külas kannab nime Räpina maantee. Räpina linna tänavana kannab nime Võru maantee.

Sillad Võru–Räpina maanteel
---------------------------

Sildade nimistu pärineb Maa-ameti andmebaasist

| Silla nimi | Kaugus maantee algusest, km | Ületatav takistus |
| --- | --- | --- |
| Kääpa sild | 8,5 | Võhandu jõgi |
| Pindi sild | 12 | Võhandu jõgi |
| Räpina sild | 43,2 | Võhandu jõgi |

Asulad Võru–Räpina maanteel
---------------------------

Võru linn, Võrumõisa küla, Puusepa küla, Kääpa küla, Listaku küla, Pindi küla, Paidra küla, Leevi küla, Jõeveere küla, Vinso küla, Viluste küla, Veriora alevik, Pahtpää küla, Kirmsi küla, Rahumäe küla, Sillapää küla, Räpina linn.

Tee korrashoid
--------------

2020. aastal rekonstrueeritakse Vinso–Kirmsi teelõiku (maantee km 26–35,1). Ehitustööde maksumus on 3,9 miljonit eurot.

Viited
------

1. ↑  Maa-amet
2. ↑  "INTERAKTIIVNE TEEKAART | Vaata täpselt järele, kus ja kui kaua sellel suvel teid ehitatakse" Delfi, 19. juuni 2020
**Epp Maria Kokamägi** (sündinud 28. jaanuaril 1959 Tallinnas) on eesti maalikunstnik, elab Sepamaa talus Tõstamaa lähistel Pärnumaal.

Elukäik
-------

1983. aastal lõpetas ta Eesti Riikliku Kunstiinstituudi maalijana. Alates 1984. aastast kuulub ta Eesti Kunstnike Liitu. 2008. aastal avas omanimelise peregalerii Epp Maria Galerii, kus on pidevalt üleval nii ta enda kui ka teiste pereliikmete looming.

Looming
-------

Kokamäe loomingulised tegevusalad on õlimaal, akvarell, raamatukujundus ning teatri- ja kinokujundus. Kunstniku kodupaiga maastikud Liivi lahe ääres ning mere valguspeegeldused on ta loomingut otseselt mõjutanud ja jätnud sellesse oma kordumatu jälje. Aastatel 2009–2015 valminud maalide läbivateks teemadeks olid inglid ja karge põhjamaine loodus.

Isiklikku
---------

Epp Maria Kokamäe vanemad on maalikunstnikud Imbi Lind ja Luulik Kokamägi ning tema abikaasa on maalikunstnik ja laulja Jaak Arro. 

Epp Maria Kokamäe lapsed on kokk ja telesaatejuht Anni Arro, keraamik Liisu Arro ja fotokunstnik Johannes Arro. 

Tema õde metallikunstnik Ilo Kokamägi oli abielus näitleja Urmas Kibuspuuga.

Tunnustus
---------

* 1988 – Balti akvarellitriennaali medal, Riia
* 1988 – IV Balti noorte kunstnike triennaali medal, Vilnius
* 1992 – Eesti Haridusministeeriumi medal "Meie aabits ja lugemik" illustratsioonide eest
* 1992 – Eesti Kultuurifondi aastapreemia "Meie aabits ja lugemik" illustratsioonide eest
* 1992 – ajalehe Rahva Hääl aastapreemia "Meie aabits ja lugemik" illustratsioonide eest
* 1992 – Forseliuse Seltsi medal "Meie aabits ja lugemik" illustratsioonide eest
* 2010 – Haapsalu vapimärk
* 2017 – Valgetähe IV klassi teenetemärk

Vaata ka
--------

* Epp Maria galerii

Viited
------

1. ↑  Epp Maria Kokamägi Rannarahva muuseumis -  vaadatud 8.03.2016
2. ↑  "Kes? Mis? Kus?" 2008, lk. 446
3. ↑  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 19464

Kirjandus
---------

* Margit Kilumets, Elo-Mirjam Peil. Elu. Kunst. Epp Maria monograafia. Menu Kirjastus 2009 (Raamatukoi)

Välislingid
-----------

* Epp Maria Kokamägi ametlik koduleht
* Ants Juske. Kokamägi tähistab juubelit näitusega EPL, 24. jaanuar 2009
**Dwight David Howard** (sündinud 8. detsembril 1985 Atlantas) on Ameerika Ühendriikide elukutseline korvpallur, kes mängib 2020. aastast NBA klubis Philadelphia 76ers.

NBA karjäär
-----------

2004. aasta NBA *draft'*ist esimesena Orlando Magicusse valitud Howard veetis Orlandos kaheksa hooaega, kogudes oma statistiliselt parimal, 2010/11. hooajal keskmiselt 22,9 punkti, 14,1 lauapalli ja 2,4 viskeblokeeringut mängus. Howard vedas Magicu 2009. aastal ka NBA finaali, kus jäädi 1 : 4 alla Kobe Bryanti juhitud Los Angeles Lakersile.

2012. aastal vahetati Howard Lakersisse, kuid juba pärast üht hooaega siirdus keskmängija edasi Houston Rocketsisse, kus mängis järgmised kolm aastat. 2016. aastast on Howard igal hooajal klubi vahetanud – esmalt siirdus ta Houstonist Atlanta Hawksi, siis Charlotte Hornetsisse ja seejärel Washington Wizardsisse, jõudes 2019. aasta augustiks ringiga tagasi Lakersi ridadesse. 

Lakersis selgelt vahetusmängija rolli taandunud Howard tõi pingilt sekkudes ligi 19 minutiga keskmiselt 7,5 punkti ja 7,3 lauapalli mängus, aidates LeBron Jamesi ja Anthony Davise juhitud Lakersi 2020. aasta NBA meistriks.

2020. aasta novembris sõlmis Howard aastase lepingu Philadelphia 76ersiga.

Saavutused
----------

* NBA meister (2020)
* 8 korda valitud NBA tähtede mängule (2007–2014)
* 5 korda valitud NBA sümboolsesse 1. viisikusse (2008–2012)
* 1 kord valitud NBA sümboolsesse 2. viisikusse (2014)
* 2 korda valitud NBA sümboolsesse 3. viisikusse (2007, 2013)
* 3-kordne NBA parim kaitsemängija (2009–2011)
* 4 korda valitud NBA sümboolsesse 1. kaitseviisikusse (2009–2012)
* 1 kord valitud NBA sümboolsesse 2. kaitseviisikusse (2008)
* 5-kordne NBA parim lauavõitleja (2008–2010, 2012, 2013)
* 2-kordne NBA blokikuningas (2009, 2010)
* NBA pealtpanekuvõitluse võitja (2008)

Rahvuskoondis
-------------

USA korvpallikoondisega tuli Dwight Howard 2008. aastal olümpiavõitjaks. 2012. aastal ei saanud ta seljaoperatsiooni tõttu USA võistkonnas kaasa lüüa. 2006. aastal võitis Howard USA koondisega Jaapanis peetud korvpalli maailmameistrivõistlustel pronksmedali.

Vaata ka
--------

NBA drafti esimeste valikute loend

Välislingid
-----------

* Dwight Howard – NBA.com
* Dwight Howard – Basketball-Reference.com
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel Peeter Suure merekindluse jaamahoonest. Tsiviilkasutuses olnud jaama kohta vaata artiklit Nõmme-Väike. Elektrirongide peatuse kohta vaata Hiiu raudteepeatus.* |

---

Nõmme-Kindluse jaamahoone. Vääna tänav 17
**Nõmme-Kindluse** on ajalooline raudteejaam Tallinnas Nõmme linnaosas, Peeter Suure merekindluse objekt. Jaama ligidal on vedurite ringdepoo (1919). Hoone on kultuurimälestis.

Ajalugu
-------

Nõmme-Kindluse raudteejaam oli Peeter Suure merekindluse kitsarööpmelise raudtee peajaam. Peajaam valmis 1913–1914 ja oli kasutusel aastani 1920, mil Liiva-Vääna liin anti tsiviilkasutusse ja hoone läks üle erakättesse (tegutses saunana). Tänapäeval on seal elamu.

Kultuurimälestiseks (number 8847) tunnistas hoone kultuuriminister 18. augustil 1997.

Asukoht
-------

Jaamahoone asub tänapäeval aadressil Vääna tänav 17.

Arhitektuur
-----------

Hoone on ehitatud paekivist, väike, T-kujulise põhiplaaniga, ühekorruseline ja viilkatusega. Paekvaadritest puhtalt laotud fassaadi ilmestavad tellistest laiad nurgapilastrid, segmentkaaravade piirded ja kitsad rõhtvööd. Vaksalis olid teenistujate ameti- ja eluruumid. Lisaks veetornile püstitati jaama ka puidust abihooneid.

Vaata ka
--------

* Liiva – Nõmme-Väikse raudtee
* Tallinna–Vääna raudteeliin
* Nõmme-Väike

Viited
------

1. ↑  Eesti raudteejaamad: vanu fotosid Aivo Aia ja Mehis Helme kogust. Tänapäev, 2003. Lk. 131
2. ↑  Mälestis nr. 8847. Kultuurimälestiste riiklik register.
3. ↑  Jaam: Nõmme-Väike. Eesti kitsarööpmelised raudteed.
4. ↑  Eesti raudteearhitektuur. Estonica

Välislingid
-----------

* Käesoleva otsuse eelnõu eesmärgiks on teha Tallinna Linnavalitsusele ülesandeks esitada 1. septembriks 2008 endise Esimese Juurdeveoraudtee ja Peeter Suure merekindluse raudtee trassile rajatava kergeliiklustee planeering koos projekti eelarvega. Tallinna Linnavolikogu, November 2007.
* Raudteearhitektuuri ajaloost ja säilitamisest. Koostajad: Martin Jänes, Mari Loit. Muinsuskaitseamet. Tallinn, 2006


|  |  |
| --- | --- |
|  | ***Portaal Nõmme***  |

* Nõmme-Kindluse kultuurimälestiste riiklikus registris
Dwight Gayle 2017. aastal Newcastle Unitedi särgis
**Dwight Devon Boyd Gayle** (sündinud 17. oktoobril 1989 Walthamstow's) on Inglismaa jalgpallur, kes mängib ründajana Inglismaa Premier League'i klubis Newcastle United.

Gayle alustas karjääri Inglismaa madalamates liigades. 2011. aasta suvel liitus ta League Two klubiga Dagenham & Redbridge. Sealt läks ta üheks hooajaks laenule Conference Northi liiga klubisse Bishop's Stortford, kus ta lõi hooajal 2011–12 kokku 29 väravat. Dagenham & Redbridge'i meeskonnas debüteeris ta hooajal 2012–13 ning hooaja esimese 18 mänguga lõi ta liigas seitse väravat. 2012. aasta novembris läks ta laenule esiliiga klubisse Peterborough United. Pärast seda, kui ta oli löönud kuue mänguga viis väravat, otsustas klubi juba järgmise aasta jaanuaris Gayle'iga püsiva lepingu sõlmida. Kokku lõpetas hooaja 2012–13 Peterborough Unitedis 13 väravaga.

2013. aasta juulis sõlmis ta nelja aasta pikkuse lepingu äsja Premier League'isse tõusnud Crystal Palace'iga. Debüüdi Premier League'is tegi ta 18. augustil mängus Tottenham Hotspuri vastu. Esimese värava lõi ta liigas 31. augustil penaltist Sunderlandi vastu. Kokku lõi ta hooajal 2013–14 Premier League'is seitse väravat ja see jäi ka tema kõige edukamaks hooajaks Crystal Palace'is.

2016. aasta juulis sõlmis ta viie aasta pikkuse lepingu äsja esiliigasse kukkunud Newcastle Unitediga. Newcastle Unitedi meeskonnas tegi ta debüüdi 5. augustil mängus Fulhami vastu. Esimese värava lõi ta järgmises mängus, 13. augustil Huddersfield Towni vastu. Newcastle United tuli sel hooajal esiliiga võitjaks ja kindlustas pääsu tagasi Premier League'isse. Gayle lõi hooaja jooksul kokku koguni 23 väravat ja jäi selle tulemusega liigas jagama teist kohta. Samal hooajal valiti ta ka esiliiga hooaja sümboolsesse koosseisu. Hooajal 2017–18 jäi tema väravasaak tagasihoidlikumaks, kui ta lõi vaid kuus väravat.

2018. aasta augustis suundus ta üheks hooajaks laenule West Bromwich Albioni, mis oli äsja esiliigasse langenud. Esimese värava lõi ta klubi meeskonnas 18. augustil mängus Queens Park Rangersi vastu. Septembris lõi ta liigas kokku viis väravat ja valiti liiga kuu parimaks mängijaks. Hooajal 2018–19 lõi ta esiliigas kokku 23 väravat ja valiti West Bromwich Albioni aasta mängijaks.

Saavutused
----------

Newcastle United
* EFL Championship: 2016–17

Viited
------

1. ↑  "Posh confirm permanent Gayle deal". BBC Sport. 24.12.2012. Vaadatud 8.12.2018
2. ↑  "Crystal Palace complete £4.5m deal for Peterborough's Dwight Gayle". The Guardian. 3.7.2013. Vaadatud 8.12.2018
3. ↑  "United complete Gayle capture". Newcastle United F.C. 1.7.2016. Vaadatud 8.12.2018
4. ↑  "Gayle arrives at The Hawthorns". West Bromwich Albion F.C. Vaadatud 8.1.2018
5. ↑  "Player of the Month: Dwight Gayle". EFL.com. 5.10.2018. Vaadatud 8.12.2018

Välislingid
-----------

 Dwight Gayle – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Profiil West Bromwich Albion F.C. kodulehel
Sale kuusk Koorvere-Kiidjärve tee ääres.
**Kiidjärve kuklasterada** on Põlva maakonnas Kiidjärve–Koorvere tee läheduses asuv õpperada.

Raja tutvustus
--------------

Rada tutvustab laanekuklaste elukorraldust spetsiaalselt selleks ehitatud 1,5 km pikkusel õpperajal. See asub 20 hektari suurusel alal, kus paikneb 200 pesa.

Ekskursioonide kõrgperioodil on Kiidjärve kuklaste kuningriik jagatud kahe võrdväärse õpperaja vahel. Mõlemad rajad on varustatud viitade ja infotahvlitega.

Matkarajal käies tuleks kasutada pesade läheduses liikumiseks vaid sinna paigaldatud sillakesi, et vältida sipelgate hukkumist. 14.02.2019 seisuga tegeleb Riigimetsa Majandamise Keskus (RMK) Kiidjärve kuklaste õpperaja ääres süsteemse metsahävitamise ja lageraiega. RMK kahjustab seal nii loodust ennast kui muudab õpperaja mõttetuks.

Vaatamisväärsused
-----------------

Suurim kuklasepesa on 1,7 meetri kõrgune. 

Näha saab ka heakasvulist kuusemetsa rekordkõrgete kuuskedega ja üle-eestilise kampaania korras istutatud kuusekultuuri. Raja kõrgeim kuusk on 42 meetrit kõrge.

Viited
------

1. 1 2  Puhka Eestis. "Kiidjärve kuklasterada".
2. ↑  RMK. "Kiidjärve kuklasterada".
3. ↑  Turismiweb. "Kiidjärve kuklasterada".
Kootud vest
**Vest** on ülakeha kattev ilma varrukateta riietusese.

Vestid võivad olla lõngast kootud, kangast või nahast õmmeldud, neid valmistatakse nailonist ja polüestritest, aga ka keskkonnasõbra­likest materjalidest - linast, kanepist, orgaanilisest puuvillast, lüotsellist, taaskasutatud polüestrist jne. Vesti kinnitus võib olla eest nööpide, trukkide, naastude või tõmblukuga või üldse mitte lahtikäiv (pannakse selga üle pea). Veste tehakse mustriga ja ühevärvilisi, tepituid, taskutega, püstkrae või kõrge kaelusega, stiililt on nad ametlikud, elegantsed, sportlikud, igapäevased jne. 

Vesti kantakse tavaliselt mõne muu ülakeha katva rõivaeseme peal (näiteks triiksärgi või T-särgi). Vesti peal võidakse kanda pintsakut.

Ajaloost
--------

Euroopas võeti vest kasutusele 18. sajandi lõpul. Eestis said vestid rahvarõivana tuntuks 19. sajandi alguses, kui neid kanti Põhja- ja Lääne-Eestis ning saartel.

Eesti meeste vestid olid sirglõikelised ning neid kanti pikk-kuue või vati all. Vestid õmmeldi kas ülerõivaga samast villasest riidest või kooti selleks eri värvi riidest, mis võis olla triibuline või ruuduline. Jõukuse tunnuseks oli lillelisest siidist või trükimustriga puuvillasest riidest vestid. Vesti seljatagune õmmeldi linasest kangast või isegi 
takusest riidest, sest see ei paistnud üleriiete alt välja. Vestid olid enamasti kahe nööbireaga, varasemad kurguni nööbitavad, hilisemad revääridega.

Talumeeste vestikandmine muutus tavaliseks 19. sajandi teisel poolel, kui moodi tulid linnamoelised ülikonnad.

Vaata ka
--------

* Jakk
* Kampsun
* Killuvest ja Kuulivest
* Päästevest
* Särgik
* Vatt (riietus)

Viited
------

1. 1 2  Eesti rahvakultuuri leksikon (3. trükk). 2007. Koostanud ja toimetanud Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastus. lk 349
2. ↑  Eesti etnograafia sõnaraamat. 1996. Koostanud Arvi Ränk. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus. Lk 238

Kirjandus
---------

* Eesti rahvariiete ajalugu. Ilmari Manninen. 1927, 2009.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Vest** |

* Vest. Eesti Rahva Muuseum
* Vest, naiste. Eesti Rahva Muuseum
* Kudumid. Muhu vest
Dvortsovõi sild öösel
**Dvortsovõi sild**, ka **Paleesild** (vene *Дворцовый мост*) on sild Peterburis, mis ühendab Admiraliteedi saart Vassili saarega. See ületab Neeva peasängi. Aastail 1920–1944 kandis sild Vabariigi silla (vene *Республиканский мост*) nime.

Viie kaaravaga malmist sild on ülestõstetava keskosaga. Sild on 260,1 meetrit pikk ja 27,8 meetrit lai.

Dvortsovõi silla ehitamist alustati 1912. aastal poola inseneri Andrzej Pszenicki projekti järgi. Sild avati 23. detsembril 1916, kuid Esimese maailmasõja tõttu avati see ajutiste puitpiiretega. Puidust piirded asendati malmist võrepiirdega alles 1939. aastal (autorid arhitekt Lev Noskov ja skulptor Igor Krestovski).

1970. aastatel sild osaliselt rekonstrueeriti 
.

Vaata ka
--------

* Peterburi sillad

Viited
------

1. ↑  Все о реке Неве: мосты, притоки, наводнения...  Vaadatud 29.09.2009

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Dvortsovõi sild** |

* Peterburis Neeva jõel lagunes Dvortsovõi sild, Postimees.ee 27. september 2009
* Peterburi infoportaal (vene keeles)
Kaart
**Kiia – Vääna-Viti tee** (registrinumber 11410) on kõrvalmaantee Harku ja Saue vallas. Tee pikkus on 13,6 km.

Tee saab alguse Tallinna–Paldiski maantee 19. kilomeetril Püha ja Kiia küla piiril. Tee kulgeb läbi Püha, Kiia, Vahi, Vääna, Vaila, Liikva, Viti ja Suurupi küla. Tee lõpeb Tallinna–Rannamõisa–Kloogaranna tee 17. kilomeetril Viti ja Suurupi küla piiril. Tee ületab kaht silda (Vahioja sild üle Pihuoja tee 3. kilomeetril, Vaila sild üle Vääna jõe tee 9. kilomeetril) ja kaheksat truupi. Teele jääb 10 bussipeatust: Kiia, Uuevälja, Vahiküla, Kruusaaugu, Vääna kool, Vääna, Vaila, Liikva, nimeta.

Teega ristub 6. kilomeetril Vääna – Keila-Joa tee ja 11. kilomeetril Liikva–Rannamõisa tee.

Kuni Vaila külani on tee mustkattega, edasi kuni Liikva–Rannamõisa teeni asfaltkattega, tee lõpuosa katte kohta andmed puuduvad. Tee klass on alates Liikva–Rannamõisa teest kuni lõpuni V, tee alguses andmed tee klassi kohta puuduvad. Kuni Vääna – Keila-Joa teeni on liiklussagedus 1000–3000 autot ööpäevas, edasi kuni Liikva–Rannamõisa teeni 500–1000 autot ööpäevas ning tee lõpuosas andmed liiklussageduse kohta puuduvad. Kiiruspiirangud on tee alguses ja Vääna – Keila-Joa teeristi piirkonnas (50 ja 70 km/h). Teevalgustus on Vääna – Keila-Joa teeristi piirkonnas.
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib aiandusteadlasest; dramaturgi kohta vaata artiklit Priit Põldma (dramaturg).* |

---

**Priit Põldma** (sündinud 6. oktoobril 1969 Tartus) on eesti aiandusteadlane.

Elulugu
-------

Priit Põldma on inseneri poeg.

Lõpetas 1988 Räpina Sovhoostehnikumi aiandusagronoomina, 1994 EPMÜ aianduse erialal, põllumajandusmagister (1997, EPMÜ), väitekiri "Talirõika saak ja säilivus sõltuvalt külviajast ja külvitihedusest". Täiendas end 1993 ja 1999 Saksamaal, 1994 ja 1995 Soomes, 1997, 2000 ja 2001 Taanis, 1998 Iisraelis, 1999 Lätis, 2000 Norras, 2001 Kanadas. Oli 1988 Alatskivi sovhoosi agronoom, 1994–97 EPMÜ aianduse instituudi assistent, 1997–2005 lektor, 2005 EMÜ aianduse osakonna lektor. Loengukursused: köögiviljandus ja eriköögiviljandus, aiasaaduste tootmine ja turustamine, aia- ja põllusaaduste kvaliteet ning standardid, infotehnoloogia põllumajanduse erialade õpetamisel; koostanud õppevahendeid.

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkond: köögiviljakasvatus, väetussüsteemid, kasvatustehnoloogiad. Olnud 1995–2005 mitme grandi ning 1999 EPMÜ ja Rootsi Põllumajandusülikooli ühisprojekti täitja, mitme sihtfinantseeritud köögiviljandusalase uurimistöö vastutav täitja. Eesti Aiandusliidu juhatuse liige (2002–05), Akadeemilise Põllumajanduse Seltsi (aastast 2000), kvaliteedimärgi "Tunnustatud eesti maitse" eksperdikomisjoni, International Society of Horticultural Scientistsi liige (aastast 2005). Üle 30 teadustrükise, aimeartikleid.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Teoseid
-------

* Mullaseene *Trichoderma viride* toime kurgi kasvule ja saagikusele (kaasautor). // EPMÜ teadustööde kogumik 192 (1997)
* Lubiväetiste toimest avamaaköögiviljadele (kaasautor M. Järvan). // Akadeemilise Põllumajanduse Seltsi Toimetised 6 (1998)
* Väetamise mõju valge peakapsa saagikusele ning saagi kvaliteedile (kaasautor A. Merivee). // EPMÜ teadustööde kogumik 208 (2000)
* Umbrohud ja nende tõrje. // Mahepõllunduse alused. Tartu, 2001
* Kartuli ja kartuliproduktide turustamine. // Kartulikasvatus. Tartu, 2002
* Content of plant nutrients in vegetable depending on various lime materials used for neutralising of bog peat (kaasautor M. Järvan). // Agronomy Res. 2 (2004)
* Onion bulb growing directly from seed (kaasautor). // Horticulture and Vegetable Growing 24 (2005) 3

Kirjandus
---------

* "Eesti Põllumajandusülikool: audoktorid, töötajad ja vilistlased 1991–1995" Tartu, 1996, lk<41
* Eesti Maaülikooli Projekt, SIBULKÖÖGIVILJADE AGROTEHNIKA TÄIUSTAMINE TOODANGU KVALITEEDI, SÄILIVUSE JA KONKURENTSIVÕIME TÕSTMISE EESMÄRGIL, Projektijuht: pm. mag. Priit Põldma, Vastutav täitja: pm. mag Agnes Merivee, Tartu 2008
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
Astrud Gilberto, 1970.
**Astrud Gilberto** (sünninimi **Astrud Evangelina Weinert**, 30. märts 1940 – 5. juuni 2023) oli Brasiilia laulja ja laulukirjutaja. Ta on tuntud eelkõige laulu "Tüdruk Ipanemast" esitajana.

Elukäik
-------

Astrud Weinert sündis brasiillannast ema ja sakslasest isa lapsena Brasiilias Bahia osariigis Salvadoris ning kasvas üles Rio de Janeiros. 1959. aastal abiellus ta João Gilbertoga, ent 1960. aastate keskpaiku abielu lahutati ning Astrudi elukaaslaseks sai tema muusikaline partner, USA džäss-saksofonist Stan Getz.

Alates 1963. aastast elas Astrud Gilberto Ameerika Ühendriikides.

Ehkki ta ei olnud kunagi varem kutselise lauljana esinenud, laulis Gilberto mõjukal albumil "Getz/Gilberto", kus tegid kaasa João Gilberto, Stan Getz ja Antonio Carlos Jobim. Laulu "Tüdruk Ipanemast" salvestis tõi talle kuulsuse bossanoovalauljana. Albumit müüdi üle miljoni eksemplari ning see jõudis kuldplaadi staatusse.

1964. aastal mängis Gilberto filmides "Get Yourself a College Girl" ja "The Hanged Man". Tema esimene sooloalbum oli "The Astrud Gilberto Album" (1965). Ameerika Ühendriikides läks ta koos Stan Getziga turneele. 1970. aastail alustas Gilberto endakirjutatud laulude plaadistamist, kusjuures plaadistused olid nii portugali, inglise, hispaania, itaalia, prantsuse, saksa kui ka jaapani keeles.

1982. aastal liitus Gilberto ansambliga tema poeg Marcelo, kes osales bassimängijana turneedel rohkem kui kümme aastat. Ta oli ka albumite "Live in New York" (1996) ja "Temperance" (1997) kaasprodutsent. Astrud Gilberto teine poeg Gregory Lasorsa mängis albumi "Temperance" loos "Beautiful You" kitarri.

1992. aastal sai Gilberto USA latiinodžässi elutööauhinna, 2002. aastal sai ta rahvusvahelise latiinomuusika kuulsuste halli liikmeks.

2002. aastal teatas ta, et loobub määramata ajaks avalikest esinemistest.[*viide?*]

Diskograafia
------------

### Albumid

* 1964 "Getz Au Go Go"
* 1965 "The Astrud Gilberto Album"
* 1965 "The Shadow of Your Smile"
* 1965 "Look To The Rainbow"
* 1966 "Beach Samba"
* 1967 "A Certain Smile, a Certain Sadness" (koos Walter Wanderleyga)
* 1968 "Windy"
* 1969 "September 17, 1969"
* 1970 "I Haven't Got Anything Better To Do"
* 1971 "Gilberto with Turrentine" (koos Stanley Turrentine'iga)
* 1972 "Now"
* 1977 "That Girl From Ipanema"
* 1987 "Astrud Gilberto Plus James Last Orchestra"
* 1996 "Live In New York" (salvestatud 1989)
* 1997 "Temperance"
* 2002 "Jungle"

Viited
------

1. 1 2  Twomey, John. "The Troubled Genius of Stan Getz". jazzsight.com. Vaadatud 7. septembril 2013.
2. ↑  Murrells, Joseph (1978). *The Book of Golden Discs* (2nd ed. ed.). London: Barrie and Jenkins. Lk 175. ISBN 0-214-20512-6. `{{cite book}}`: parameetris `|edition=` on üleliigne tekst (juhend)

Välislingid
-----------

* Astrud Gilberto ametlik koduleht
* Joey Sweeney, "Desperately Seeking Astrud Gilberto", *Philadelphia Weekly*, 5. juuni 2002
**Priit Piilmann** (14. mai 1965 – 20. november 2022) oli Eesti ettevõtja, Viru Keemia Grupi üks suuromanikke.

Piilmann alustas oma äritegevust seakasvatusega, kust jõudis kütuseärini ning kütusega kaubeldes jõudis ka oma esimese miljonini. Koos Elar Sarapuuga alustasid nad 1990. aastate alguses väikest kütuseäri, tuues Leedust Eestisse autokütust, alguses ühe paakautoga, hiljem mitmega ning siis juba rongidega. 1994. aastal asutasid nad kahasse firma Eriõli. 1995. aastal ostsid nad ära Tartu kütuseärimehe Jüri Lõsaku pankrotistunud LMRA ning alustasid koostööd Vene firmaga Orenburgneft. Aasta hiljem soetasid nad osaluse Bekkeri sadamas. 1997. aastal erastas Eriõli põlevkivikeemiakombinaadi Kiviter, mille järglaseks sai Viru Keemia Grupp. 1998. aastal kuulus Viru Keemia Grupi eelkäija riigiettevõtte Kiviter erastajate ringi. 

Firma Tristen Trade kaudu oli ta aastakümneid Viru Keemia Grupi üks suuremaid aktsionäre, kellele kuulus kuni 2022. aasta septembrini 39 protsenti. 2022. aasta septembris jagas Priit Piilmann selle osaluse oma abikaasa, enda ja kolme poja vahel viieks. 

Piilmann oli üks Eesti jõukamaid inimesi, Äripäeva 2020. aasta edetabelis oli ta seitsmendal kohal ning tema vara väärtuseks hindas majandusleht 252,9 miljonit eurot. Piilmannide perele kuuluva Viru Keemia Grupi osaluse väärtus oli 2022. aasta Rikaste TOPi andmetel 450 miljonit eurot .

Piilmann kuulus ka Eesti Jahimeeste Seltsi juhatusse (aseesimees ja asepresident) ning oli aastatel 2013–2016 Eesti Maadlusliidu president. Lisaks investeeris ta kinnisvaraprojektidesse ning oli Järvamaal asuva Toosikannu puhkekompleksi tegelik kasusaaja.

Tunnustus
---------

* 2022 Eesti Jahimeeste Seltsi vapimärk Metsis

Viited
------

1. 1 2 3 4  "Suri suurettevõtja Priit Piilmann". *Postimees*. 20. november 2022.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  "Täna suri raske haiguse tagajärjel suurettevõtja, Viru Keemia Grupi üks omanikest Priit Piilmann". *Äripäev*. 20. november 2022.
3. ↑  "Suurettevõtja Priit Piilmann jagas vara poegadele ja abikaasale". *Äripäev*. 28. september 2022.
4. ↑  "Suri Viru Keemia Grupi üks suuromanikke Priit Piilmann". *ERR*. 20. november 2022.
5. ↑  "Juhatus". *Eesti Jahimeeste Selts*.
6. ↑  "Eesti jahimeeste seltsi volinike koosolek". *Eesti Jahimees nr 4. 2022*.