recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
"**Pöördes**" on autosid kajastav telesaade. 

Esimene hooaeg esilinastus Elisa Huubis 2022. aasta oktoobri lõpus. 

Koit Toome on tutvustanud järgmisi autosid: Porsche Carrera GT. Saates sattus ta kahe BMW-ga avariisse, ühega neist sõitis vastu majaseina ja teisega juhtus midagi tema esmakordsel driftimisel.

Osatäitjad
----------

* Koit Toome
* Saara Pius
* Indrek Raadik

Osad
----

### 1. hooaeg

Telesaade "Pöördes" ei ole lihtsalt kodumaine autosaade, kus kihutavad erilised autod. Ekraanilt pedaalib su tuppa mootorite maailm, mis avab autode hingeelu täiesti uudsel moel – kiirus, ekstreemsused, adrenaliin! Luksusautod ja vormelid, autod, mis sõidavad kiiremini kui lennukid! Ole valmis ootamatusteks, sest see telesaade nihutab nii saatejuhtide kui ka tehnika piire. Fraas "Kiirus, ma olen kiirus!" saab siin täiesti uue mõtte, sest võidusõidud ja võistlusmoment on iga autosaate paratamatu osa ning pöördes saatejuhid testivad kõige kallimaid autosid, mida on võimalik Eestisse tuua.

|  | Eetris | Pealkiri |
| --- | --- | --- |
| 01 | Elisa Huubis | "Piirid on nihutamiseks" |
| 02 | Elisa Huubis | "Loll saab bensukaski peksa" |
| 03 | Elisa Huubis | "Õhus, maal, mudas!" |
| 04 | Elisa Huubis |  |
| 05 | Elisa Huubis |  |
| 06 | Elisa Huubis |  |

Välislingid
-----------

 Elisa Huub voogedastuskeskkond

Viited
------

1. ↑  Sky.ee toimetaja (10. november 2022). "Pöördes Koit Toome sõitis kaks BMW-d puruks: ma proovisin esimest korda elus driftida". *Sky Plus*. Vaadatud 10.11.2022.
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib luuleteose osast; tantsu kohta vaata artiklit Stroof (tants); geograafia mõiste kohta vaata artiklit Salm (geograafia); riigi kohta vaata artiklit Salm (riik)* |

---

**Stroof** (vanakreeka sõnast *strophē* 'pöörlemine') ehk **salm** on luuleteose osa, mis kujutab endast värsside rühma. Stroofi seob tervikuks värsside sarnane rütm, intonatsioon, riim või mõte. Kirjapildis on stroofid enamasti üksteisest graafiliselt eraldatud. 

Stroofe eristatakse värsside arvu järgi: distihhon ehk kaksikvärss, tertsett ehk kolmikvärss (ka tristihhon), katrään ehk nelikvärss (ka kvaträän ehk kvart ehk kvartett), kvint ehk viisikvärss (ka kvintett ehk pentastihhon), sekstett ehk kuuikvärss (vahel ka sekstiiin ehk heksastihhon), septett ehk seitsmikvärss (ka septiim ehk heksastihhon), oktett (vahel ka oktaav) ehk kaheksavärsiline stroof. Pikemaid stroofe esineb harva; üheksarealisi stroofe nimetatakse noonideks ja kümnerealisi deetsimiteks, pikemaid Tiit-Rein Viitso soovitatud terminiga teismendstroofid. Teismendstroofide hulka kuulub ka Onegini stroof.

Luuletusi, mis seovad eri liiki stroofe, nimetatakse heterostroofilisteks. Esineb ka salmideta luuletusi, millest monostroofilistes esineb vaid üks stroof (pikkuse tingliku ülempiiriga 16 rida), pseudostroofilised koosnevad aga värsside arvult võrdseist gruppidest, mille seesmine ehitus siiski ei kordu.

Värsside grupeerimist stroofideks uurib värsiõpetuse osa, mida nimetatakse stroofikaks. Eesti stroofiterminoloogia pole lingvistiliselt süsteemne, vaid pärineb eri keeltest.

Vaata ka
--------

* Onegini stroof

Kirjandus
---------

* Arne Merilai, "Luule poeetika" lk 81, raamatus: "Poeetika. Gümnaasiumiõpik" (A. Merilai, A. Saro, E. Annus) Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus, 2007
* Jaak Põldmäe, "Eesti värsiõpetus" lk 185-235, Tallinn: Eesti Raamat, 1978 (lk 217-225); Eesti Keele Sihtasutus, 2002
```
**Lua tõrge kohal Moodul:Kaart 442. real: attempt to index local 'entity' (a nil value).**
```

Malinaŭka metroojaam
**Malinaŭka metroojaam** (vene keeles Малиновка (*Malinovka metroojaam*), valgevene Малінаўка (transkribeerituna **Malinavka metroojaam**)) on üks Minski metroo jaamadest Maskoŭskaja liinil Maskoŭski rajoonis Malinaŭka linnaosas.

Jaam avati 3. juunil 2014. Tegemist on liini lõppjaamaga. Projektis kandis see nime Univiersitjetśka, kuna selle läheduses asus mitu Valgevene Riikliku Ülikooli osakonda, ent tegelik nimi on pandud Malinaŭka linnaosa järgi.

Jaama kujundas valgevene kunstnik Maksim Piatrul. Jaam ise on kasutusel näitusesaalina, kus traditsiooniliste paikade (galeriid, muuseumid, kunstisaalid) kõrval võiks olla esindatud uuem visuaalne kunst. Värvidest on seal kasutusel roheline ja heledad toonid. Jaam on mõeldud kujutama väikest salu. Perroonil on pingid istekohtadega 36 inimesele.

Viited
------

1. ↑
2. ↑  Минский скульптор рассказал о том, как создавался образ станции «Малиновка»

Välislingid
-----------

 Malinaŭka metroojaam – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis

  


|  |  |
| --- | --- |
| **Eelnev peatus** |  **Metroojaam Maskoŭskaja liinil** |
|  Piatroŭščyna |  **Malinaŭka** |
**September 2023**, kroonika.

2023. aasta september algas reedel ja lõppes 30 ööpäeva hiljem laupäeval.

**Kuupäevad:**  
1
2
3
4
5
6
7
8
9
10
11
12
13
14
15
16
17
18
19
20
21
22
23
24
25
26
27
28
29
30

6. september
------------

* 2023. aasta 6. septembri rünnak Kostjantõnivkale

8. september
------------

* 2023. aasta Marrakechi-Safi maavärin: Marokot tabas kell 23.11 kohaliku aja järgi 7,2-palline maavärin, mille epitsenter asus Atlase mägede populaarsest suusakeskusest Oukaïmedenist umbes 56 kilomeetrit läänes, 18 kilomeetri sügavusel maapinnas. Esialgsetel andmetel on hukkunud üle 1300 ja vigastada saanud ligi 2000 inimest.

10. september
-------------

* Toimub 19. korvpalli maailmameistrivõistluste finaalmäng.

22. september
-------------

* 2023. aasta raketirünnak Musta mere laevastiku staabile

30. september
-------------

* Slovakkias toimusid parlamendivalimised.

Viited
------

1. ↑

Sündmused kuude lõikes

**2019**: jaanuar | veebruar | märts | aprill | mai | juuni | juuli | august | september | oktoober | november | detsember  

**2020**: jaanuar | veebruar | märts | aprill | mai | juuni | juuli | august | september | oktoober | november | detsember  

**2021**: jaanuar | veebruar | märts | aprill | mai | juuni | juuli | august | september | oktoober | november | detsember  

**2022**: jaanuar | veebruar | märts | aprill | mai | juuni | juuli | august | september | oktoober | november | detsember  

**2023**: jaanuar | veebruar | märts | aprill | mai | juuni | juuli | august | september | oktoober | november | detsember
Pompadouride vapp
**Madame de Pompadour** ehk **markiis de Pompadour**, kodanikunimega **Jeanne Antoinette Poisson** (29. detsember 1721, Pariis, Prantsusmaa – 15. aprill 1764, Pariis) oli Prantsuse õukondlane, kuningas Louis XV favoriit ja 1745–1751 tema ametlik armuke. Ta hoolitses kuninga päevakava eest, oli hinnatud abiline ja nõuandja, vaatamata ta nõrgale tervisele ja paljudele poliitilistele vaenlastele. Kuningalt hankis ta endale ja sugulastele rea tiitleid ning rajas terve võrgustiku toetajatest ja sõltlastest. Madame de Pompadour vältis hoolikalt vastandumist kuningannale Marie Leszczyńskale. 8. veebruaril 1756 nimetati Madame de Pompadour kuninganna 13. saatjadaamiks, mis oli tollal õukonnas üks hinnatumaid ameteid.

Pompadour paistis silma arhitektuuri ja tarbekunstide, eriti portselanikeraamika toetajana. Samuti toetas ta valgustusajastu filosoofe, nende seas Voltaire'i. Kaasaegsed kriitikud pidasid tema poliitilist mõju kahjulikuks, kuid tänapäeva ajaloolased suhtuvad temasse positiivsemalt, rõhutades ta edu kunstide edendajana ning Prantsusmaa rahvusliku uhkuse kaitsjana – nii näiteks asutati tema algatusel 1751 Pariisis maailma vanim sõjaakadeemia École Militaire, 1756. aastal aga tänini tegutsev Sèvres'i portselanivabrik. Kunstiloolase Melissa Hyde'i sõnul ajendas Pompadouri-vastast kriitikat hirm muutuste ees ühiskondlikus ja soolises hierarhias, mida esindas madalale päritolule vaatamata esile tõusnud Pompadouri mõjuvõim.

Tema isa oli François Poisson, ema Madeleine de la Motteb. 1741. aastal abiellus ta Charles Guillaume Le Normant d'Étiolles'iga (1717–99).

Viited
------

1. ↑  Eleanor Herman, *Sex with Kings: 500 Years of Adultery, Power, Rivalry, and Revenge* (New York: Barnes and Noble, 2011), lk 9; Gere Charlotte and Marina Vaizey, *Great Women Collectors* (London: Philip Wilson, 1999), lk 45.
2. ↑  Algrant, Christine Pevitt (2002). *Madame de Pompadour Mistree of France*. New York: Grove Press. Lk-d 9, 13, 115, 187.
3. ↑  James A. Moncure, ed. *Research Guide to European Historical Biography: 1450–present* (4 vol 1992); 4:1646–53
4. ↑  Hyde, Melissa (2000). "The "Makeup" of the Marquise: Boucher's Portrait of Pompadour at Her Toilette". *The Art Bulletin*. **82** (3): 457. DOI:10.2307/3051397. JSTOR 3051397.

Kirjandus
---------

* Évelyne Lever. "Madame Pompadour (1721–1764): metress, poliitik, metseen" Tallinn: Kunst, 1997 (sari "Kuningaraamat")
* Algrant, Christine Pevitt. "Madame de Pompadour: Mistress of France" (2003)
* Jones, Colin. "Madame de Pompadour: Images of a Mistress" (2002)
* Mitford, Nancy. "Madame De Pompadour" (1954)

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Madame de Pompadour** |

* Madame de Pompadouri koduleht
* Madame de Pompadour, Encyclopædia Britannica
* Madame de Pompadour, Find a Grave
* The real Madame de Pompadour, National Gallery
* The Life of the Marquise de Pompadour in 3 minutes, Youtube, HistoryVersailles Channel, 10.11.2012
**Mägi-kanepilind** (*Carduelis flavirostris*) on vintlaste sugukonda ohakalinnu perekonda kuuluv lind.

Esimest korda kirjeldas mägi-kanepilindu teaduslikult Carl von Linné aastal 1758.

Levila
------

Mägi-kanepilind on pesitsusajal levinud Briti saartel, Norras, Türgi idaosas, Kaukasuses, Iraanis ja Kesk-Aasias kuni Mongoolia, Nepali ja Tiibetini ning üldse Euroopa ja Aasia mäestike alpi- ja lähisalpivööndis. Ta kuulub soodsas seisundis liikide hulka.

Eestis on ta vähesearvuline läbirändaja ja talikülaline oktoobrist märtsini, esinedes peamiselt Lääne-Eesti rannikul. Talvist arvukust hinnatakse 10 - 200 isendile.

Välimus
-------

Mägi-kanepilinnu üldpikkus on 12,5–14 cm. Suuruse ja kuju poolest sarnaneb ta kanepilinnuga, kuid tal on pikem ja sügavama väljalõikega saba, väiksem pea ja kohevam sulestik. Talvel eristab teda kanepilinnust iseloomulikult ruuge pea ja rind, mustrita kurgualune ja kahvatukollane nokk. Isaslinnu päranipuala roosakaspunane värvus on hästi näha lendutõusul. Kutsehüüd on tunnuslik *djuää(r)* (selle järgi on saanud oma ingliskeelse nimetuse), seda kuuleb nii toituvatelt kui lendavatelt lindudelt. Laul on karedakõlaline sädin..

Mägi-kanepilind tegutseb enamasti maapinnal, kus ta liigub jõnksuliselt nagu hiir. Väljaspool pesitsusaega tegutseb salkadena rannaniitudel, kõrrepõldudel, umbrohuväljadel, prügimägedel ja mujal avamaastikul.

Elupaik ja pesitsemine
----------------------

Mägi-kanepilinnu munad
Mägi-kanepilind pesitseb Briti saartel ja Norras lagedatel rannanõmmedel ja ranniku nõmmrabades ning mägitundras.

Kurnas on 4–7 muna. Haudumine kestab 12–13 päeva. Pärast poegade koorumist toidavad mõlemad vanemad neid 15 päeva, mil pojad on pesas, ja teist sama palju, kui pojad on juba pesast lahkunud.

Väljaspool pesitsushooaega hulguvad mägi-kanepilinnud ringi rannikul, mõnikord segamini teiste vintlastega.

Viited
------

1. ↑  "Loomade elu", 6. kd. lk. 409
2. ↑
3. ↑  "*Bird guide*". Collins 1999
4. 1 2  L. Jonsson "Euroopa linnud". Eesti entsüklopeediakirjastus 2000

Välislingid
-----------

* Mägi-kanepilind andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes
*Yunomi*, kivikeraamika, Edo periood, 16.–17. sajand
***Yunomi*** (jaapani keeles 湯のみ) on Jaapani teetassi kõrge vorm, mis on tavaliselt valmistatud keraamilisest materjalist ja millel puudub kõrv.

Kirjeldus
---------

Võrreldes ametlikumate teejoomise tassidega on *yunomi* kõrgem, kitsam ja mahukam. *Yunomi* toetub jalale, mis on tassist endast natuke kitsam ja massiivsem. Kitsa ja suhteliselt massiivse jala mõte on selles, et kõrva puudumisel vaid peopesale toetuv tass ei oleks käele liiga kuum. Erinevalt ametlikumast *chawan*'i teetassist, mida kasutatakse Jaapani teetseremoonia ajal, on *yunomi* mõeldud igapäevaseks (või mitteametlikuks) teejoomiseks.

Variatsioonid
-------------

On olemas ka spetsiaalsed *yunomi*-paarid, mida nimetatakse *meoto yunomi* (*meoto* tähendab abielupaari). *Meoto yunomi* koosneb tavaliselt kahest ühesuguse mustriga (mõnikord eri värvi), kuid veidi erineva suuruse ja sageli veidi erineva kujuga tassist (suurem tass on mehe ja väiksem on naise tass). Sellised paarikaupa müüdavad tassid on populaarne pulmakink Jaapanis.

Stiil
-----

Paljud kaasaegsed keraamikud, nii idas kui ka läänes, valmistavad *yunomi* stiilis tasse. Paljud kollektsioneerivad neid.

Viited
------

1. 1 2 3  "What is a Yunomi?". Originaali arhiivikoopia seisuga 22. september 2022. Vaadatud 18. septembril 2022.
**Lee Kang-in** (korea keeles 이강인; sündinud 19. veebruaril 2001 Incheonis) on Lõuna-Korea jalgpallur, kes mängib ründava poolkaitsjana Prantsusmaa kõrgliiga klubis Paris Saint-Germain ja Lõuna-Korea jalgpallikoondises.

2011. aastal liitus ta Hispaania jalgpalliklubi Valencia akadeemiaga. Hooajal 2017/18 debüteeris ta Valencia reservmeeskonnas Hispaania tugevuselt kolmandas liigas. Valencia põhimeeskonnas tegi ta debüüdi 30. oktoobril 2018 Hispaania karikamängus Ebro vastu. Hispaania kõrgliigas tegi ta debüüdi 12. jaanuaril 2019 mängus Valladolidi Reali vastu. 17 aasta, 10 kuu ja 24 päeva vanuselt sai Lee Valencia kõige nooremaks mittehispaanlasest debütandiks ning üldse viiendaks lõunakorealaseks Hispaania kõrgliigas. 17. septembril 2019 debüteeris ta UEFA Meistrite Liigas alagrupimängus Chelsea vastu, saades 18 aasta ja kuue kuu vanuselt kõige nooremaks Lõuna-Korea jalgpalluriks Meistrite Liigas. Hispaania kõrgliigas lõi ta esimese värava 25. septembril 2019 mängus Getafe vastu ning sai Valencia kõige nooremaks mittehispaanlasest väravalööjaks. 13. septembril 2020 sai ta 19 aastas ja 207 päeva vanuselt mängus Levante vastu Hispaania kõrgliiga kõige nooremaks mängijaks, kes on ühes mängus andnud kaks väravasöötu.

2021. aasta augustis sõlmis ta nelja-aastase lepingu RCD Mallorcaga.

Suvel 2023 liitus Lee Kang-in Pariisi Saint-Germainiga.

2019. aastal võitis Lee Lõuna-Korea kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistrivõistlustel hõbemedali. Seitsme mänguga lõi ta turniiril kaks väravat ja andis neli väravasöötu ning valiti turniiri parimaks mängijaks. Lõuna-Korea jalgpallikoondises tegi ta debüüdi 5. septembril 2019 sõprusmängus Gruusia vastu.

2019. aastal valiti Lee Aasia aasta noorjalgpalluriks.

Viited
------

1. ↑  "Kang In Lee Joins RCD Mallorca on a free transfer". RCD Mallorca. 30. august 2021. Vaadatud 30. augustil 2021.
Mr.Kitty esinemas Saksamaal 2017. aastal
**Forrest Avery Carney** (sündinud 24. märtsil 1992), paremini tuntud kui **Mr.Kitty** või **Michael Kenneth Echo Strobes**, on USA laulja-laulukirjutaja, muusikaprodutsent ja DJ.

Tema muusikat on paigutatud stiilidesse *synthwave*, *synth-pop*, *new wave*, *dark wave* ja *witch house*.

Tema tuntuim lugu on "After Dark", mis ilmus 2014. aastal ja muutus YouTube keskkonnas viraalseks 2019. aastal, kui fänn avaldas selle kohta muusikavideo, mis kombineeris laulu 1991. aasta filmiga "Career Opportunities".

Stuudioalbumid
--------------

* 2010: Until Death Do Us Part (enda avaldatud)
* 2011: D E Δ T H (enda avaldatud)
* 2012: Eternity (Keep It Dark Records)
* 2013: Life (Engraved Ritual)
* 2014: Time (Juggernaut Music Group)
* 2015: Fragments (Negative Gain Production)
* 2017: A.I. (Negative Gain Production)
* 2019: Ephemeral (enda avaldatud)

Viited
------

1. ↑  "The Reason The Internet Is Suddenly Obsessed With Jennifer Connelly" The Things, 17. jaanuar 2022

Välislingid
-----------

* Mr.Kitty Discogs
Khwae Yai jõgi on jõgi Lääne-Tais, mis on tuntud oma ajaloolise ja kultuurilise tähtsuse poolest. Jõgi on seotud nii Teise maailmasõja sündmuste kui ka mitmete kirjandus- ja filmiteostega.

Geograafia
----------

Khwae Yai jõgi saab alguse Salweeni idaosast Bilauktaungi mäestiku põhja-lõuna seljandikult, lähedal, kuid mitte üle Birma piiri. See tekib Ranti, Songkalia ja Bikhli jõgede ühinemisel. Kanchanaburis ühineb see Khwae Noi jõega, moodustades Mae Klongi jõe, mis suubub Tai lahte Samut Songkhramis. Jões asuvad Vajiralongkorni tamm (endine Khao Laemi tamm) ja Srinagarindi tamm, mis on hüdroelektrijaamad.

Ajalugu
-------

Jõgi on tuntud peamiselt seetõttu, et see on seotud Pierre Boulle'i romaaniga "Sild üle Kwai jõe" ja David Leani filmiga "Sild Kwai jõel", milles Austraalia, Hollandi ja Briti sõjavangid ning põlisrahvad sunniti jaapanlaste poolt ehitama kahte paralleelset silda, mis ületasid jõge kui osa Birma raudteest, mida nimetatakse ka "Surma raudteeks" või "Tai-Birma surmaraudteeks", kuna selle ehitamisel hukkus palju inimesi. Üks sild oli puidust ja ajutine. Teine oli betoonist ja terasest ning eksisteerib siiani. Sillad tegelikult ületasid Mae Klongi, kuid kuna raudtee järgnes hiljem Khwae Noi orule, said sillad kuulsaks vale nime all. 1960. aastatel nimetati Mae Klongi ülemine osa ümber Khwae Yaiks ('suur lisajõgi').

Kultuur
-------

Jõge kasutati ka Michael Cimino Oscari-võitnud filmis "Hirvekütt". Vangilaagri ja esialgse vene ruleti stseen filmiti Kwail. Sildade ehitamise sõjaloolise kirjelduse leiab professor Peter Davies'i biograafiast Briti ohvitserist Philip Tooseyst, kes oli nende ehitamise juures: "Mees silla taga: kolonel Toosey ja Kwai jõgi". Raamat ja sellega seotud BBC Timewatch dokumentaalfilm vaidlustavad paljud ebatäpsused, mis esinesid Boulle'i romaanis ja Leani filmis.

Viited
------

[1] Route "1. Vajiralongkorn Dam - Ban Hin Dat Kayak Track" - Route

[2] Khwae Noi River - Wikipedia

[3] Filming Locations for The Deer Hunter (1978)

[4] Davies, Peter N. (1991). The Man Behind the Bridge: Colonel Toosey and the River Kwai. Athlone Press. ISBN 0-485-11402-X.
**Liu Shaoqi** (traditsioonilises hiina kirjas 劉少奇; lihtsustatud hiina kirjas 刘少奇; *pinyin*'is *Liú Shàoqí*; 24. november 1898 – 12. november 1969) oli hiina revolutsionäär ning Hiina Rahvavabariigi partei- ja riigitegelane.

Liu Shaoqi oli pärit jõuka talupoja perekonnast. 1921. aastal astus ta Hiina Kommunistlikku Parteisse. Samal aastal asus ta Moskvas õppima Ida Töörahva Kommunistlikus Ülikoolis. 1922. aastal pöördus ta Hiinasse tagasi ja hakkas organiseerima töölisliikumist. 1925. aastal sai ta vastasutatud Ülehiinalise Tööföderatsiooni esimeseks esimeheks. 1927. aastal valiti ta Hiina Kommunistliku Partei Keskkomitee liikmeks, 1931. aastal sai ta Poliitbüroo liikmeks. Liu Shaoqi osales Pikal marsil (1934–1935) ja tegutses nii kommunistide baasis Yananis kui ka kommunistide võimule mitte alluvatel aladel. 1939. aastal avaldas ta brošüüri "Kuidas olla hea kommunist".

Pärast Hiina Rahvavabariigi loomist 1949. aastal asus Liu Shaoqi juhtima Hiina majanduse ümberkorraldamist Nõukogude mudeli järgi. Kui Mao Zedong alustas 1958. aastal Suurt hüpet, andis Liu Shaoqi sellele oma täieliku toetuse. Pärast Suure hüppe läbikukkumist astus Mao Zedong Hiina Rahvavabariigi esimehe kohalt tagasi. Tema ametijärglaseks sai Liu Shaoqi, kes asus juhtima Hiina majanduse reforme.

27. aprillist 1959 kuni 31. oktoobrini 1968 oli Liu Shaoqi Hiina Rahvavabariigi esimees.

Kultuurirevolutsiooni ajal langes Liu Shaoqi terava kriitika alla, alates 1967. aastast oli ta koduarestis. 1968. aasta oktoobris vabastati ta kõigist ametitest ja heideti Hiina Kommunistlikust Parteist välja. Seejärel Liu Shaoqi arreteeriti ja ta suri vangla haiglas.

Hiina Kommunistlik Partei rehabiliteeris Liu Shaoqi postuumselt 1980. aasta veebruaris.

Viited
------

1. ↑  Liu Shaoqi Chinese Posters
2. ↑  Liu Shaoqi Alpha History
3. ↑  China rulers.org
**Réunioni iibis** (*Threskiornis solitarius*) on India ookeanis Réunioni saarel elanud endeemne, juba 18. sajandi alguses välja surnud iibiseliik. Esimesed subfossiilid leiti 1974. aastal ja liik kirjeldati 1987. aastal. Réunioni iibise lähimaks sugulasliigiks peetakse Madagaskari valgesilm-iibist, pühaiibist ja kaelusiibist. 17. ja 18. sajandi rändurite teadete järgi Réunionil elanud valgest linnust, kes vaevalt lendas ja eelistas üksindust, oletati, et lind on drondi sugulane, "valge dodo" või "réunioni dront".

Väljasuremine
-------------

Réunioni sisemaa mäed, mis võisid olla pelgupigaks iibistele hiljem, kui asustus ja sissetoodud koduloomad olid nad madalamatel aladelt välja tõrjunud.
Arvatakse, et kui Réunionile saabusid asunikud, tõrjuti réunioni iibis mäetippude metsadesse. Sisse toodud võõrliigid nagu kassid, sead ja rotid tapsid kindlasti osa linde ja nende järelkasvu; oma panuse andis üleküttimine, sest palju kaasaegseid teateid kõneleb lindude tapmisest söögiks. 1625. aastast pärineb John Tattoni kirjeldus sellest, kui taltsas on see lind ja kui lihtne on teda küttida, samuti kütitud iibiste suurest hulgast.

*"Seal on metslinde väikeseid ja suuri, rikkalikult tuvisid, suuri papagoisid ja nendetaolisi, ja kalkuni suurune suur lind, väga rammus, ja nii lühikeste tiibadega, et nad ei saa lennata, valget värvi ja tasase loomuga: ja nii olid kõik linnud, muretud ega kartnud laske. Meie mehed lõid neid maha keppide ja kividega. Kümme meest võisid küttida linde nii palju, et neid jätkus neljakümnele päevaks."*
Viimane Réunioni "drondi" nimetamine pärineb Jean Feuilley'lt aastast 1708, osutades, et ilmselt on liik millalgi sajandivahetusel välja surnud. 1820. aastatel päris Prantsuse meresõitja Louis de Freycinet ühelt vanalt orjalt drontide kohta ning sai tollelt vastuse, et see lind elas Saint-Josephi kandis siis, kui tema isa oli veel laps. See võis olla umbes sajand varem, kuid aruanne ei pruukinud olla usaldusväärne. Anthony Cheke ja Julian Hume on arvanud, et metsistunud kassid hävitasid iibise populatsiooni esmalt saare madalamatel aladel ja seejärel liikusid alles jäänud lindude järel kõrgemale sisemaale, kus võis olla Réunioni iibise viimane pelgupaik; kus nad ja nende pesad olid vähemalt sissetoodud sigadele kättesaamatud. Liik arvatakse olevat välja surnud umbes aastate 1710–1715 paiku.

Viited
------

1. ↑  Reunion Ibis Threskiornis solitarius. - IUCN Red List
2. ↑  W. Rothschild. Extinct Birds. Didus solitarius (Selys). Réunion dodo. - Extinct birds. 1907, London: Hutchinson & Co. lk 175
Esimesi kirimale suurmeistreid Olaf Barda
**Kirimale rahvusvaheline suurmeister** (inglise keeles *International Correspondence Chess Grandmaster*; lühend **GM**) on kirimales sportlike saavutuste eest tulemuspõhiselt antav kõrgeim nimetus.

Nimetuse võttis kasutusele Rahvusvaheline Kirimaleföderatsioon (ICCF) 1953. aastal. Samal aastal said selle nimetuse 4 kirimaletajat, kes äsjalõppenud esimestel kirimale maailmameistrivõistlustel (1950–1953) jõudsid esinelikusse: Cecil Purdy (Austraalia), Mario Napolitano (Itaalia), Harald Malmgren (Rootsi) ja Olaf Barda (Norra). 

1991. aasta alguseks oli nimetuse saanud 109 kirimaletajat, sealhulgas Lūcijs Endzelīns (1959), Lothar Schmid (1959), Vjatšeslav Ragozin (1959), Igor Bondarevski (1961), Albéric O'Kelly de Galway (1962), Risto Kauranen (1977), Donatas Lapienis (1979) ja Pertti Lehikoinen. 

Rahvusvahelise suurmeistri nimetus antakse kirimaletajatele, kes on tulnud kirimale maailmameistrivõistluste finaalturniiril esikolmikusse või kes saab kirimaleolümpia finaalturniiril esimesel laual mängides parima tulemuse või täitnud kaks suurmeistri normi rahvusvahelistel kirimale tiitlivõistlustel.

2019. aasta oktoobri seisuga on suurmeistri nimetuse saanud kokku 470 kirimaletajat, sealhulgas Eestist viis maletajat.

Kirimale suurmeistri nimetuse saanud naiskirimaletajad
------------------------------------------------------

Teise naisena on GM nimetuse saanud Annemarie Burghoff
* 1999 – Olita Rause
* 2006 – Annemarie Burghoff

Kirimale suurmeistri nimetuse saanud Eesti kirimaletajad
--------------------------------------------------------

* 1981 – Tõnu Õim
* 2006 – Raul Kukk
* 2007 – Alvar Kangur
* 2009 – Tõnu Tiits
* 2011 – Jüri Siigur

Vaata ka
--------

* Kirimale rahvusvaheline seeniormeister
* Kirimale rahvusvaheline meister
* Kirimale naiste suurmeister
* Rahvusvaheline suurmeister

Viited
------

1. ↑  I.C.C.F. serverchess.com
2. ↑  ICCF Rules iccfwebfiles.blob.core.windows.net

Välislingid
-----------

* ICCF-i andmebaas. iccf.com
* Suurmeistrite nimistu 2012. aasta seisusga. iccf.com
* Jüri Siigur: Eestis on nüüd kuus kirimale suurmeistrit. parnu.postimees.ee, 25. november 2011
Jumalaema rüü toomine. 15. sajandi Vene ikoon, meister Dionisi järgijad
**Jumalasünnitaja aulise rüü toomine Konstantinoopoli Blachernae kirikusse** (kirikuslaavi keeles *Положение честно́й Ризы Пресвятой Богородицы во Влахерне*, *Ризоположение*) on Maarja püha, mida õigeusu kirikus tähistatakse 2. juulil (heinamaarjapäev).

Pärimus
-------

Õigeusu ja katoliku kirikus levinud pärimuse kohaselt jäid Maarjast pärast tema taevassevõtmist hauda tema rõivad. Nende leidmise kohta Bütsantsi keisri Leo Suure valitsemisajal kõneldakse, et vennad Kandidos ja Golbios, jäänud teel Palestiinasse Naatsareti lähedal ühe juudi naise juurde öömajale, said nad teada, et tema käes on hoiul põlvest põlve pärandatud Jumalaema rüü, mis teeb imesid. Keiser, kuulnud sellest vendade käest, käskis tuua rüü kõigi sellekohaste austusavalduste saatel Konstantinoopolisse. Jumalaema rüü viidi Blachernaesse, mere äärde, kuhu just selle jaoks oli ehitatud uus kirik.

Ajaloost
--------

Jumalaema rüüna (*maphorion*) austatavate tekstiilreliikviate jaoks käskis keisrinna Aelia Pulcheria 452. aastast ehitada Blachernae palee juurde kabeli. Pärast kabeli valmimist toodi reliikviad pidulikult sellesse 2. juulil 458. aastal, päeval, mida tähistatakse Jumalasünnitaja aulise rüü toomise pühana. 473. aastal toodi pühamusse veel mõned Maarja reliikviad - omofor ja osa vööst - ning ehitati Blachernae Jumalaema kirik.

Jumalaema aulise rüü toomise püha, nagu ka ristiülendamise püha rajaneb mitte evangeeliumil ega pärimusel Maarja elust, vaid reliikviate leidmise lool.

Püha kuupäevaga seostub kaks hilisemat ajaloosündmust, mida seostatakse Jumalaema abi ja eestkostega. 2. juulil 860. aastal tõrjusid Konstantinoopoli väed edukalt russide rünnaku pealinnale. 2. juulil 1451. aastal taganes tatarlaste sõjavägi pärast rünnakut Moskvale üllatuslikult võitluseta. Selle sündmuse auks ehitati Moskva Kremlisse aastail 1484-1486 Jumalaema Aulise Rüü Toomise kirik.

Vaata ka
--------

* Jumalaema kaitsmise püha

Viited
------

1. ↑  Pantokrator. EAÕK Pärnu ja Saare piiskopkonna leht. nr 25, juuli 2014
**Läti kunsti** all võidakse mõista nii Lätis kui ka lätlaste loodud kunsti.

19. sajand kuni 20. sajandi algus
---------------------------------

Üheks esimeseks läti maalikunsti rajajaks peetakse Oto Bērtiņšit (1817–1885), kes oli saanud oma kunstnikuhariduse Antwerpeni kunstiakadeemiast. Läti eeliseseisvusaegsed kunstnikud pidid õppima Venemaa kunstikoolides ja hiljem jätkasid enda kunstialast harimist harilikult Lääne-Euroopas, kas Prantsusmaal, Skandinaavia riikides, Belgias või Itaalias. Lätis ei olnud sellel ajal kunstikoole, ainukesed võimalused olid kas joonistustunnid tavalistes koolides või iseseisvalt. Arhitektuuri sektoris oli olukord parem. 1869. aastal avati Riia Polütehnikum, kus avati ka arhitektuuri osakond. Pärast Bērtiņšit töötasid Lätis kunstnikena Jānis Roze (1823–1897), Kārlis Hūns (1830–1877) ja maastikumaalija Jūlijs Feders (1838–1909).

Teadliku rahvusliku stiili on näha Ādams Alksnise (1864–1897) loomingus, kelle maalingutel ja akvarellidel on kujutatud Läti talupoegi tööd tegemas. Rahvuslikku stiili viljelesid ka Janis Rozentāls (1866–1916) ja Vilhelms Purvītis (1872–1945). Rozentāls oli ka oskuslik portreekunstnik ning tema käe all on õppinud Villem Ormisson kui ka Konstantin Süvalo. Purvītis oli pühendunud Läti maastikumaali arendamisele. Purvītist peetakse impressionismi rajajaks läti maalikunstis. Tänu temale pälvis läti kunst ka rahvusvahelist tuntust. Purvītis mõjutas oma loominguga Aleksandrs Štrālsi (1879–1947) ja Läti Kunstiakadeemia asutajat ja tolleaegset rektorit prof. Jānis Kugat (1878–1969), kes on Läti teatri dekoratsioonikunsti looja. Kõige kuulsamad olid Kuga Läti rahva elust jutustavate lavastuste jaoks loodud dekoratsioonid. Kuulus dekoratsioonikunstnik oli ka Eduards Vītols (1877–1954), kelle teoste hulgas leidub palju akvarelle.

Lätis, nagu ka mujal, hakati 20. sajandi algul kasutama kunstis uusi väljendusviise. Uuenduslikuma kunsti teerajajaks võib pidada Voldemārs Matvejsi (1877–1914). Prantsuse järelimpressionismi tutvustas lätlastele Jēkabs Kazaks (1895–1920) ja Jāzeps Grosvalds (1891–1920), kes hakkas hiljem maalima monumentaalseid teoseid läti sõjapõgenikest. Kunstiajaloolane prof. Boriss Vipers on nende stiili nimetanud „fantastiliseks realismiks". Sellel stiilil oli Lätis veel mitmeid järgijaid.

20. sajandi alguse poolel, kui Läti oli saavutatud iseseisvuse, hakkasid paljud kunstnikud näitama üles huvi ka Läti rahvakunsti vastu. Näiteks hakkasid rahvakunstiga tegelema Ansis Cīrulis, Niklāvs Strunke, impressionist Jēkabs Bīne, Teodors Zaļkalns ja Burkards Dzenis. „Värsket jõudu ja loomingutahet" said nad 1934. aasta ajaloolisest sündmusest, mil algas Lätis n-ö uus ajajärk.

Vaata ka
--------

* Eesti kunst

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  Läti kunstnikud ja kujutawa kunsti areng. (1936). *Päewaleht*, 17. november, lk 4
2. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 2. november 2018. Vaadatud 5. novembril 2018.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
**Ezra Weston Loomis Pound** (30. oktoober 1885 Hailey, Idaho, USA – 1. november 1972 Veneetsia, Itaalia) oli ameerika luuletaja, muusik ja kriitik.

Elukäik
-------

Ezra Pound õppis USA-s Pennsylvanias, kus ta sai väga põhjaliku filoloogiahariduse, mida ta hiljem täiendas provanssaali, itaalia, hiina, jaapani ja teiste vanade kultuurrahvaste kirjanduse uurimisega.

Ezra Pound
Ezra Pound (1963)

Tähtsus
-------

Ezra Pound oli angloameerika moodsa luule üks kõige mõjukamaid esindajaid. Ta oli imažismi looja ja üks esimesi, kes vabavärssi õnnestunult pikkades luuleteostes kasutas.

Kriitiku ja toimetajana on ta palju kaasa aidanud William Butler Yeatsi, Thomas Elioti, Robert Frosti, Ernest Hemingway, James Joyce'i, David Herbert Lawrence'i ning paljude teiste kirjanike edule. Tugevalt on ta mõjutanud Allen Ginsbergi ja kogu biitnike põlvkonna luulet ning objektiviste. On arvatud, et tema mõjusid on kõikide 20. sajandi eksperimentaalsete luuletajate loomingus.

Ta tegi tõlkijana väga palju provanssaali ja hiina kirjanduse tutvustamiseks Euroopas, ehkki ta neid keeli arvatavasti väga hästi ei vallanud. Ta elustas huvi Kong Fuzi loomingu vastu ning tutvustas Läänes jaapani klassikalist draamat ja luulet. Samuti tõlkis ta inglise keelde kreeka, ladina ja anglosaksi klassikuid ajal, mil klassikalisele haridusele järjest vähem tähelepanu pöörati.

Muusikakriitikuna oli ta üks esimesi, kes hakkas 1920. aastatel Antonio Vivaldi loomingut ülistama (varem ei pööratud Vivaldile tähelepanu). 

Pound äratas suurt tähelepanu oma fašistlike ja juudivaenulike vaadetega ning toetusega Benito Mussolinile. Sageli jäetakse tähele panemata, et umbes sama palju kui antisemitismi leidub tema loomingus kiriku- ja budismivastasust.

1945-1948 hoiti teda kinni sõjavangide laagris ja 1948-1958 vaimuhaiglas.

Tunnustus
---------

* 1938 – valiti Ameerika Kunstide ja Kirjanduse Akadeemia liikmeks

Teosed
------

* "Cantos" (1911)
* "Ripostes" (1912)
* "Hugh Selvyn mauberly" (1920)

Välislingid
-----------

* Ezra Poundi luuletusi eesti keeles
Lievenhofi ehk Borherti mõis 1782. aastal. Johann Christoph Brotze kogust
**Borherti mõis**, vanasti ka **Grāve mõis** (läti keeles *Borherta muiža*, *Grāves muiža*, *Vites muiža*, *Līvena muiža* või *Fītinghofa muižiņa*, saksa keeles *Lievenhof*, *Wittenhof* või *Vitinghof*) on mõis Lätis Riia linnas Bieriņi asumis peahoone aadressiga Zvārdes iela 1.

Borherti mõis tekkis ilmselt 16. sajandil. Mõisal on olnud palju omanikke, nende seas Lievenid ja Vietinghoffid. 1782. aastal asus mõisa maadel ka Jeruzaleme kõrts, millest sai hiljem Altona mõis. Mõisa puidust peahoone püstitati 1750. ja 1760. aastatel, baroksel hoonel on ka rokokooajastule omaseid elemente. Teine hoone on pärit 19. sajandist. Lisaks neile kahele hoonele on osaliselt säilinud ka mõisa allee ja park.

Galerii
-------

* Vaade Lievenhofile 1782. aastal. Johann Christoph Brotze kogustVaade Lievenhofile 1782. aastal. Johann Christoph Brotze kogust
* Vaade Lievenhofile 1782. aastalVaade Lievenhofile 1782. aastal

Välislingid
-----------

* Sissekanne Läti mõisate veebisaidil; fotod (*läti keeles*)
* Sissekanne Riia mõisate veebisaidil; fotod (*läti keeles*)
**Evi Mitt** (sündinud 4. jaanuaril 1936) on eesti matemaatik ja matemaatikapedagoog.

1954. aastal lõpetas Tartu 3. Keskkooli. 1959. aastal lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli (TRÜ) matemaatika-loodusteaduskonna matemaatiku kvalifikatsiooniga.

Töötas Võnnu Keskkoolis matemaatikaõpetajana.

1965. aastast töötas ta TRÜ matemaatika õpetamise metoodika kateedris assistendina, hiljem dotsendina.

1973. aastal sai ta Tartu Riiklikust Ülikoolist pedagoogikateaduste kandidaadi kraadi väitekirjaga "Hulgateooria ja matemaatilise loogika elemendid koolimatemaatikas" (juhendaja Olaf Prinits).

Ta on koostanud matemaatikaõpikuid, ülesannete kogusid ja õppevahendeid ning korraldanud matemaatikaolümpiaade.

Tunnustus
---------

* 1992 Gerhard Rägo nimeline mälestusmedal
* 2001 Tartu Ülikooli medal

Viited
------

1. ↑  Tartu Raatuse Kool. Vilistlased 1954
2. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 14. märts 2016. Vaadatud 16. veebruaril 2016.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
3. ↑  "MITT 65 Tartu Ülikool. Evi Mitt 65". Originaali arhiivikoopia seisuga 1. märts 2016. Vaadatud 15. veebruaril 2016.
4. ↑  Evi Mitt. Hulgateooria ja matemaatilise loogika elemendid koolimatemaatikas. Tartu: Tartu Riiklik Ülikool, 1973
5. ↑  "Tartu Ülikooli medali kavalerid". *Tartu Ülikool*. Vaadatud 5.12.2022.

Välislingid
-----------

* Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Tartu Ülikooli dotsent Evi Mitt
Map
Lāčupe raudteejaam
**Lāčupe raudteejaam** on raudteejaam Riia–Bolderāja raudteeliinil Riia linnas Iļģuciemsi ja Imanta asumi piiril. Jaam allub tänapäeval administratiivselt Bolderāja raudteejaamale. Jaam asub Riia keskraudteejaamast 10 km kaugusel. Jaamas on neli teed. Tegemist on kaubajaamaga, kus võib toimuda kaupade rongidele ja neilt maha laadimine.

Jaama territooriumile jääb kaks raudteeülesõitu – raudteega ristuvad Slokas iela ja Buļļu iela. Jaamast hargneb tee Iļģuciemsi raudteejaama, sealt on lähtunud ajalooliselt mitmed haruteed, millest tänapäeval on säilinud kaks. Esimene neist teenindab Kleistu iela piirkonna ettevõtteid, millest olulisim on firma ABAVA, teine valmis aastal 2013 ja viib jaamast Nordeka autobaasi.

Jaam sai alguse aastal 1951, mil Riia–Bolderāja raudteel avati 4. kilomeetri teepost. Teepost reguleeris liiklust paigas, kus raudteelt lähtus Iļģuciemsi raudteejaama viiv harutee. XX sajandi seitsmekümnendatel aastatel muudeti teepost ümbersõiduks, raudteejaam sai sellest sama sajandi kaheksakümnendatel aastatel.

* Vaade raudteejaamaleVaade raudteejaamale
* AbihooneAbihoone
* VeetornVeetorn

Viited
------

1. ↑  RailWayz.info
2. ↑  T. Altbergs, K. Augustāne, I. Pētersone. Dzelzceļi Latvijā. R: Jumava, 2009, 58. lk. ISBN 978-9984-38-698-0

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Lāčupe raudteejaam** |

* Infot jaama kohta; fotod (*vene keeles*)
* Jaam (toona veel teepost) vanal kaardil

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Eelnev peatus** |  **Raudteepeatus Läti reisirongiliinidel** | **Järgnev peatus** |
|  Zasulauks |  **Lāčupe** | Bolderaja poole: |
| Bolderāja II  |
| Iļģuciemsi poole: |
| Iļģuciems  |
Kolonel Martinezi otsingubloki liikmed tähistavad Pablo Escobari surnukeha juures 2. detsembril 1993. Pablo surm lõpetas kuusteist kuud kestnud operatsiooni, mis läks maksma sadu miljoneid dollareid.
**Otsingublokk** ( hispaania keeles *Bloque de Búsqueda*) on Colombia riikliku politsei (Policía Nacional de Colombia) kolme erineva ad hoc erioperatsioonide üksuse nimi. Algselt loodi need väga ohtlike isikute või üksikisikute rühmade tabamiseks või tapmiseks.

Esimene otsingublokk
--------------------

Algse otsingubloki lõi 1986. aastal president Virgilio Barco Vargas, eesmärgiga tabada narkoparun Pablo Escobar ja tema lähikond. Selle esialgne ülem oli kolonel Hugo Martinez.   

Otsingubloki liikmed said Colombia armee väljaõppe ja nad valiti spetsiaalselt välja nii, et kartellidel oleks neid raske korrupeerida ja mõjutada. Kogu oma missiooni jooksul seisis Otsingublokk silmitsi paljude takistustega. Väideti, et otsingublokk tegi koostööd Escobari-vastaste rühmitustega, nagu Los Pepes ning tappis ja piinas kinnipeetuid.

Escobar tapeti 2. detsembril 1993 tulistamises Otsingubloki liikmete poolt. 

Pärast Medellíni kartelli hävitamist viidi otsingublokk üle Calisse, et leida ja hävitada Cali kartell.

Teine otsingublokk
------------------

Otsingublokk taaselustati 2004. aastal, et juurida välja kokaiini- ja heroiinikaubitsejad Edela-Colombiast. Uue otsingubloki ülesandeks oli Norte del Valle'i kartell hävitada ja selle juht Diego León Montoya Sánchez vahistada, mida ta 2007. aastal edukalt ka tegi.

Kolmas otsingublokk
-------------------

2007. aastal andis Colombia valitsus taas korralduse luua uus otsingublokk Águilas Negrase ehk Mustade Kotkaste vastu, mis on endiste paramilitaarsete üksuste jõuk.

Popkultuuris
------------

Algne otsingublokk oli põhifookuses Netflixi originaalsarjas *Narcos*, mis kujutab Pablo Escobari tõusu ja langust. Sarjas juhib otsingublokki tegelane nimega kolonel Horacio Carrillo, kes kriitikute väitel põhineb kolonel Hugo Martinezil; Martinezit tutvustatakse aga 2. hooajal eraldi tegelasena.

Otsinguplokk oli teemaks ka Colombia miniseriaalis *Bloque de Busqueda*, mis on otsingubloki hispaaniakeelse tõlge.

Viited
------

1. ↑  Killing Pablo, Mark Bowden, Atlantic Monthly Press, 2001, ISBN 978-1-84354-651-1
2. ↑  Killing Pablo, Mark Bowden, Atlantic Monthly Press, 2009, ISBN 978-1-84354-651-1
3. ↑  Cran, William (Author, Director, Producer) & Tepper, Stephanie (Producer) (25. märts 1997). "The Godfather of Cocaine". *Frontline (#1309)*. PBS. `{{cite news}}`: parameetris `|last=` on üldnimi (juhend)CS1 hooldus: mitu nime: autorite loend (link)
4. ↑  "Carlos Castaño Gil – TRIAL International". *trialinternational.org*. Originaali arhiivikoopia seisuga 8. juuli 2016. Vaadatud 27. septembril 2020.
5. ↑  Killing Pablo, Mark Bowden, Atlantic Monthly Press, 2009, ISBN 978-1-84354-651-1
6. ↑  Captured nine presumed members of the Águilas Negras Colombian Army Accessed 20 August 2007.
Vaade Tuutari mäelt
**Tuutari kõrgustik** ehk nn **Tuutari mäed** (vene *Дудергофские высоты, Dudergofskije vysoty*) on jääajal moodustunud vallseljak Venemaal Peterburist edelas. Kõrgustik on osa Ingeri klindist. Nime oletatavaks päritoluks on saamikeelne sõna *tunturi* ehk mägi.

Kõrgustiku kõrgeim punkt on 176 meetri kõrgune **Äijänmäki** ehk **Tuutarinmäki** (vene *Orehovaja*), olles Peterburi lähiümbruse ning kogu Loode-Venemaa üks kõrgemaid punkte. Selle põhjaosa moodustab 147 meetri kõrgune **Variksiinmäki** (vene *Voronja gora*) vaatega Soome lahele ja Peterburile, mis sai nime seal hulgaliselt elanud vareste järgi. Leidub maakaarte, kus kõrgeimaks punktiks on ekslikult märgitud Variksiinmäki. Äijänmäki lõunapoolset osa on rahvasuus nimetatud Suurmäe ninaks (soome *Suurenmäennenä, Surmannenä*). Äijänmäkist lääne pool asub Peterburi Krasnoje Selo rajooni kuuluv Tuutari (vene *Možaiskaja*) linnaline asula ja Tuutari ehk Villasinjärvi järv, mis asub mäetipust ligi sada meetrit allpool. 

Katariina II ajal harrastati Äijänmäel jahindust ja mäge nimetati seetõttu ka Faasanimäeks. Keisrinna poolt rajatud jahimaja säilis Teise maailmasõjani. Lahingutegevuse käigus hävisid sõja ajal ka mäel asunud algupärased männi- ja kuusemetsad.

Äijänmäki mäest lõuna pool asub 155 meetri kõrgune **Mölkönmäki** ehk **Kirkonmäki** (vene *Kirhgof*), kus enne sõda asus Tuutari Püha Kolmainu luteriusu kirik ja koguduse kalmistu. Nüüdisajal tegutseb seal suusakeskus Tuutari park.

Tänapäeval on Tuutari mäed looduskaitsealana ka populaarne matkasihtpunkt. Mägede nõlvadel kasvavad muu hulgas vaher ja saar. Paiguti on säilinud sarapuupõõsad.

Allikad
-------

1. 1 2 3  "Entsiklopedija Sankt-Peterburga: Dudergofskije vysoty". Vaadatud 01.04.2017.
2. ↑  G.P.Smolitskaja (2002). *Toponimitšeski slovar Tsentralnoi Rossii*. Moskva: Armada-press. Lk 97. ISBN 5-309-00257-X.
3. 1 2 3  *Sankt-Peterburg. Petrograd. Leningrad: Entsiklopeditšeski spravočnik*. Moskva: Bolšaja Rossijskaja Entsiklopedija. 1992. Lk 97. ISBN 5-85270-037-1.
4. 1 2 3 4 5  Othman, Helvi: Tuutarin kolme kuuluisaa mäkeä. *Inkeriläisten Viesti*, 1992, nr 6–7, s. 6–8. Artikli võrguversioon, kasutatud 01.04.2017
Psalmodikon koos poogna ja nootidega ühes talus Skorpa saarel Norras Helgelandis
**Moldpill** (ka **psalmodikon**, **laulupill** või **laulukannel**) on Rootsist Eestisse ja ka teistesse Baltimaadesse levinud rahvapill: ühekeelne, tagurpidi molli kujuline poogenpill, mille keele all on sõrmlaud ja nootide tähtmärgid. Moldpilli mängitakse vibukujulise poognaga, pill toetatakse põiki sülle.

Algelisuse tõttu peetakse moldpilli sageli vanaks pilliks, kuid tegelikult konstrueeris selle 1829. aastal Rootsi pastor Johannes Dillner (1785–1852) monohordi ja hummeli põhjal.

Psalmodikoni nimetusega levis see kiiresti talurahva seas vaimuliku muusika saatepillina, mida kasutati nii vaestes kogudustes ja koolides kui ka koduste palvetundide ajal. Seepärast nimetati seda ka laulupilliks või laulukandleks. Rootsis oli moldpill eriti populaarne 1840.–1860. aastail, sealt jõudis see ka luterlikesse naabermaadesse.

Nõukogude ajal on antud välja postkaart, millel moldpilli mängib Ullo Toomi. Uuemal ajal on moldpilli kasutanud näiteks Luhatsi pereansambel 1990. aastail rahvamuusik Elmar Luhatsi mälestuseks avaldatud kassetil "Lugusid 15 eesti rahvapillil" ja Läti ansambel Auļi 2007. aasta plaadil "Auļos", kuid ka Eesti raskemuusikakollektiiv Metsatöll plaadil "Ulg" (2011).

Leedus tuntakse moldpilli nimetusega *manikarka*. Lätis leiutati sellest kahe keelega variant, mille nimi on ģīga.

Viited
------

1. 1 2 3  Moldpill rahvakultuuri veebilehel Kultuurilaegas
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑  Jan Riemersma "Metsatöll: ängipill, moldpill en wolven" Rockportaal
6. ↑

Välislingid
-----------

* Moldpill rahvakultuuri veebilehel Kultuurilaegas
* Nordic-American Psalmodikonforbundet (sh fotod ja muusikanäide; inglise keeles)
* Nordiska Psalmodikonförbundet (rootsi keeles)
**ANK '64** oli aastatel 1964–1969 Tallinnas tegutsenud kunstirühmitus, millele panid alused Eesti Riikliku Kunstiinstituudi (ERKI) lõpetanud üliõpilased.

Rühmitusse kuulusid Jüri Arrak, Kristiina Kaasik, Tõnis Laanemaa, Malle Leis, Marju Mutsu, Enno Ootsing, Tiiu Pallo-Vaik, Vello Tamm, Aili Vint ja Tõnis Vint. 

Rühmituse nime ANK võis lahti lugeda mitmeti, noortele kunstnikele oligi see võimalusterohke sõnademäng. 

Rühmitus ei viljelenud mingit kindlat kunstistiili, kunstiteostes kajastati noortekultuuriga seotut, opkunsti. 

Rühmituse liikmed kuulasid ja ka pidasid loenguid 20. sajandi kunstist. Rühmituse liikmed olid seotud Leningradi ja Moskva *underground*-kunstnikega.

Esimene rühmituse näitus toimus 1964. aastal Estonia teatri ruumes.

Vaata ka
--------

* 1960. aasta kunstirühmitis (Tartus)
* SOUP '69
* Eesti kunst

Viited
------

1. 1 2 3   (vaadatud 18.01.2013)
2. 1 2 3 4  EE 12. köide, 2003: 22.

Välislingid
-----------

* Jüri Arrak, Pildike ANKist, Eesti Ekspress, 21.04.1995
* Leonhard Lapin, ANKiga-ANKita, Eesti Ekspress, 21.04.1995
* Tõnis Tatar. Igatsus kommunikatiivse ühtsuse järele. Sirp, 12. detsember 2013
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel on ettevõttest; EMT on ka organisatsiooni Eesti Maaturism ja epiteel-mesenhüüm-ülemineku lühend* |

---

**EMT** (*AS EMT*, varasem ärinimi *AS Eesti Mobiiltelefon*) oli Eesti suurim mobiilsideoperaator. Ettevõte tegutses aastatel 1991–2014.

Endine EMT peahoone, Valge tänav 16
Koostööd tehti lauatelefonide operaatoriga Elion (mõlemad kuulusid valdusettevõttele Eesti Telekom).

Endine EMT peahoone, Valge tänav 16
AS EMT alustas tegevust 28. aprillil 1991, mil ühisettevõtte moodustasid Eesti Telekom (51%), Rootsi Telia (24,5%) ja Soome Sonera (24,5%). 1. septembril 2014 ühendati ettevõte oma emaettevõttega Eesti Telekom, mis jätkas mobiilsideteenuste pakkumisel kaubamärgi EMT kasutamist. 20. jaanuaril 2016 muutis Eesti Telekom oma ärinime Telia Eesti AS-ks ning ühendas ka senised brändid Elion ja EMT üheks Teliaks.

Seoses Eesti Telekomi restruktureerimisega sai 1999. aasta aprillis AS EMT ainuomanikuks AS Eesti Telekom – rahvusvaheline börsiettevõte, mille aktsiad on noteeritud nii Tallinna kui ka Londoni börsil ning kelle strateegiline investor TeliaSonera tagab rahvusvahelise oskusteabe.

AS EMT tegevusala ja eesmärk on üldkasutatavate telekommunikatsioonivõrkude loomine ja opereerimine ning üldkasutatavate telekommunikatsiooniteenuste osutamine või vahendamine Eesti Vabariigis ja välismaal.

AS EMT haldab GSM 900, GSM 1800, 3G-, 3.5G- ja 4G-mobiilsidevõrku. 

AS EMT on seadnud eesmärgiks olla turuliider innovaatiliste lahenduste pakkumistel ja rakendamisel, mis põhinevad nüüdisaegseimal telekommunikatsiooni- ja infotehnoloogial. AS EMT loob ettevõtetele, asutustele ja eraklientidele keskkonna ja võimalused edukaks ning efektiivseks tegutsemiseks globaalses infoühiskonnas.

EMT innovatsiooni näited: 

* 1998 – Eesti esimese GSM 1800 võrgu avamine
* 2000 – mobiilse positsioneerimise ja WAP-teenuse turuletoomine
* 2000 – mobiilparkimine (rahvusvahelise GSM-i Assotsiatsiooni aastaauhinna nominent innovaatilisema teenuse kategoorias)
* 2001 – GPRS-teenuse turuletoomine esimesena Eestis
* 2003 – MMS-teenuste avamine
* 2004 – EDGE-i turuletoomine esimesena Eestis
* 2005 – 3G turuletoomine esimesena Eestis
* 2006 – 3.5G (HSDPA) turuletoomine esimesena Eestis
* 2007 – mobiil-ID turuletoomine esimesena Eestis

2007. aasta lõpu seisuga osutas EMT teenuseid 765 000 kliendile. Neist 469 000 on lepingulised kliendid ja 296 000 kõnekaardi kasutajad.

Välislingid
-----------

* EMT koduleht
* EMT ajalugu: 2006–
* EMT teenis teises kvartalis 87 miljonit krooni kasumit, Eesti Päevaleht, 18. juuli 2007
* Digitark: Telia pressikonverents 20.01.2016
HKScani peakontor Turus (märts 2010)
**HKScan Oyj** (varasema nimega *HK Ruokatalo Oyj*) on Soome toiduainetööstuse ettevõte. See on noteeritud Helsingi börsil (HKSAV). Ettevõtte peakontor asub Turus. Ettevõttel on tütarettevõtted mitmes Läänemerega piirnevas riigis, sh Eestis (AS HKScan Estonia), Rootsis, Lätis, Leedus, Taanis.

Ettevõte asutati 1913. aastal nimega Lounais-Suomen Osuusteurastamo ('Edela-Soome osatapamaja').

2007. aastast kannab ettevõte praegust nime **HKScan**.

Ettevõtte käive 2015. aastal oli 1,92 miljardit eurot, 2020. aastal 1,78 miljardit eurot 2020. aastal oli ettevõtte kasum 17 miljonit eurot, 2019. aastal kahjum 2,2 miljonit eurot.

Ettevõtte toodangu kaubamärgid on HK, Kariniemen, Via, Scan, Pärsons, Rakvere, Tallegg ja Rose.

HKScan Baltikumis
-----------------

Ettevõtte Eesti tütarettevõte on **AS HKScan Estonia**. Eestis on kasutusel kaubamärgid Rakvere ja Tallegg. HKScan Estonia on Eesti suurim sealihatöötleja.

AS HKScan Estonia ja selle tütarettevõtete käive oli 2013. aastal 98,8 miljonit eurot ja sellega oli see käibe suuruselt 66. ettevõte Eestis. 2014. aastal oli käive juba 151,66 miljonit ja ettevõtte paigutus selle järgi 36. positsioonile.

2020. aastal käive oli 165 mln eurot ja kahjum 2,6 mln eurot (2019. aastal vastavalt 160 mln ja 461 tuhat eurot).

HKScan on tegev ka Lätis ja Leedus ning seal kuuluvad ettevõttele kaubamärgid Rīgas Miesnieks, Jelgava ja Klaipedos Maistas.

2022. aasta lõpul teatas ettevõte, et müüb oma Eesti, Läti ja Leedu ärid Maag Grupile.

Viited
------

1. 1 2 3  Rakvere и Tallegg поднимут цены на готовую продукцию Деловые ведомости 02.12.2021 (vaadatud 05.12.2021)
2. ↑  HKSAV
3. 1 2  HKSAV, HKSCAN OYJ A, (FI0009006308) OMX
4. ↑  Владелец Раквереского мясокомбината удвоил прибыль Деловые ведомости 04.02.2021
5. ↑  "Eesti suurim sealihatöötleja hakkas Soomest elussigu importima" Postimees, 30. september 2015
6. ↑  "TOP100: mis on Eesti suurim firma?" Äripäev, 24. november 2014
7. ↑  "Eesti 100 suurima ettevõtte edetabel peegeldab majanduse seisakut" Postimees, 30. oktoober 2015
8. ↑  HKScan: результаты в странах Балтии разочаровывают dv.ee, 16.07.2021 (vaadatud 16.07.2021)
9. ↑  Three countries HKScan
10. ↑  "HKScan müüb oma Balti ärid Maag Grupile" ERR, 13. detsember 2022

Välislingid
-----------

* Ettevõtte koduleht