recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Iidne Akhal-Teke hobune, pronks, 4. – 1.  

**Ahhal-tekiini hobune** on hobusetõug, mis pärineb algselt Türkmenistani kõrbetest.

Ahhal-tekiini hobune on kõrge, sale ja sihvakas, pika kaela ning hõreda laka ja sabaga. Paljudel ahhal-tekiini hobustel on kuldne läige.

Ahhal-tekiini hobust peetakse üheks vanimaks tõuks maailmas. Arvatakse, et see tõug on ligi 3000 aastat vana. Tõug on pärit Türkmenistanist ning nad on tuntud oma vastupidavuse ja välimuse poolest. Tänapäeval kasvatatakse kõige rohkem ahhal-tekiine Venemaal ja Türkmenistanis, kuid neid ka Euroopas, Austraalias ja Ameerikas. 

Ahhal-tekiinide keskmine turjakõrgus on 157 cm ja neile on iseloomulik metalse läikega värvused. Enim levinud värvused on kõrb, võik, palomino, raudjas, must ja hall. Ahhal-tekiinidel on väike pea, koos sirge või veidi kumera profiiliga ja suhteliselt pikkade kõrvadega. Neil on suured ilmekad silmad, pikk kael (iseloomulik on ka põdrakael), hõredad lakk ja saba, peenikesed jalad ning lauged õlad. 

Iseloomult teatakse ahhal-tekiine kui ühe inimese hobuseid, nad on elavad ja temperamentsed. Nad on vastupidavad ja nõtke liikumisega, samuti väga edukad spordis. Ahhal-tekiinid sobivad väga hästi kestvusratsutamisesse ehk rännakusse, aga ka koolisõitu, krossi ja takistussõitu. Absent, 8-aastane ahhal-tekiini täkk, võitis 1960. aastal Roomas toimunud olümpiamängudel kuldmedali koolisõidus. Neli aastat hiljem võitis ta Filatoviga Tokyos toimunud olümpiamängudel pronksmedali ja 1968. aastal võideti meeskondlik kuld Ivan Kalitaga.

Välislingid
-----------

* Eesti ahhal-tekiinide kasvatus
**Anderson Souza Conceição** (enam tuntud kui **Anderson Talisca** või **Talisca**; sündinud 1. veebruaril 1994 Feira de Santanas) on Brasiilia jalgpallur, kes mängib ründava poolkaitsja või ründajana Saudi Araabia kõrgliigaklubis Al-Nassr.

Ta alustas klubikarjääri Brasiilia klubis Bahia. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta Brasiilia kõrgliigas 2013. aastal.

2014. aasta juulis siirdus ta 4,75 miljoni euro eest Portugali kõrgliigaklubis Lissaboni Benfica. Talisca sai sellega Bahia läbi aegade kõige kallimaks mängijaks. Benfica meeskonnas mängis ta kaks hooaeg ning tuli mõlemal hooajal klubiga Portugali meistriks. Aastatel 2016–2018 oli ta laenul Türgi kõrgliigaklubis Beşiktaş. Kahe hooajaga lõi ta Türgi kõrgliigas 27 väravat ning tuli hooajal 2016–17 klubiga Türgi meistriks.

2018. aasta juunis läks Talisca laenule Hiina kõrgliigaklubisse Guangzhou Evergrande. Sama aasta oktoobris sõlmis ta klubiga püsiva lepingu. 2019. aastal tuli ta Evergrande'iga Hiina meistriks.

Alates hooajast 2021/22 on Talisca mänginud Saudi Araabia kõrgliigaklubis Al-Nassr. Hooajal 2021/22 lõi ta liigas 20 väravat ja jagas sellega väravalööjate arvestuses 2.–3. kohta.

Aastatel 2013–2015 mängis Talisca Brasiilia noortekoondistes.

Saavutused
----------

Bahia
* Campeonato Baiano: 2014

Benfica
* Primeira Liga: 2014–15, 2015–16
* Taça da Liga: 2014–15, 2015–16
* Supertaça Cândido de Oliveira: 2014

Beşiktaş
* Süper Lig: 2016–17

Guangzhou Evergrande
* Chinese Super League: 2019

Viited
------

1. ↑  "Até Breve". Esporte Clube Bahia. Vaadatud 5. juulil 2014.
2. ↑  "Talisca leads Benfica arrivals". *UEFA*. 8. juuli 2014. Vaadatud 12. septembril 2014.
3. ↑  "Relatório e Contas Consolidado e Individual 2014/2015" (PDF) (portugali). S.L. Benfica. 2. november 2015. Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 15. veebruar 2017. Vaadatud 17. septembril 2016.
**Romet Piller** (sündinud 18. aprill 1996 Tõrvas) on Eesti koolijuht, raadiosaatejuht, vabakutseline kriitik ja munitsipaalpoliitik. 

Ta lõpetas 2015. aastal Tõrva Gümnaasiumi ning 2019. aastal Tartu Ülikooli Viljandi kultuuriakadeemia kultuurikorralduse eriala. 2022. kevadel lõpetas Piller *cum laude* Tartu Ülikooli haridusinnovatsiooni magistriõppekava. 

2022. aasta augustist on ta Rõngu Keskkooli direktor.

Osalus poliitikas
-----------------

Romet Piller liitus 2016. aastal Sotsiaaldemokraatliku Erakonnaga. 2017. aasta KOV valimistel kandideeris ta SDE nimekirjas Tõrva vallavolikokku, kogus 33 häält ning ei osutunud valituks. 2021. aasta KOV valimistel kandideeris ta Valimisliit Ühtne Kogukond nimekirjas Tõrva vallavolikokku, ning osutus valituks, kogudes 59 häält. Volikogu liikmena hakkas Piller pidama blogi pealkirjaga "Aruanne valijatele", kus kirjeldab enda vaateid kohalikus poliitikas toimuvast ja annab omapoolse ülevaate volikogu istungitest.

Panus kultuuriellu
------------------

Romet Piller juhendab aastast 2017 Tõrva Noorteteatrit Hingevärvid ja on trupi mitmel korral viinud Vabariiklikule kooliteatrite festivalile. Näidendeid, mida trupiga lavastatakse kirjutab tihti Piller ise. Lisaks teatri tegemisele külastab Piller palju teatrietendusi ja kirjutab nende kohta ülevaateid isiklikus teatriblogis.

Tunnustus
---------

* 2015 Tõrva Gümnaasiumi aasta õpilane
* 2019 Kultuurkapitali Valgamaa Ekspertgrupp "Lootusandev noor"
* 2019 Eesti Rahvamajade Ühing Noor tegija nominent

Viited
------

1. ↑  "Õpetajad". *Rõngu Keskkool*. Vaadatud 7. juunil 2023.
2. ↑  "Rõngu Keskkooli direktor on Romet Piller". *RingFM - Tartumaa, Võru- ja Põlvamaa, Viljandimaa*. Vaadatud 7. juunil 2023.
3. ↑  "Romet Piller". *Valimisliit Ühtne kogukond*. Vaadatud 7. juunil 2023.
4. ↑  "Romet Piller volikogus". *blogi*. Vaadatud 7. juunil 2023.
5. ↑  "Näitering Hingevärvid". *Tõrva kultuur*. Vaadatud 7. juunil 2023.
6. ↑  "Rometi teatrimaailm". *blogi*. Vaadatud 7. juunil 2023.
**Žeimiai** on alev Leedus Jonava rajoonis, Žeimiai valla halduskeskus. Alev asub Lankesa jõe kallastel.
Alevis on keskkool ja raamatukogu. Vaatamisväärsusteks on sealne aastal 1906 valminud kirik ja Žeimiai mõisa hoonetekompleks.

Ajalugu
-------

Küla on esimest korda kirjalikult mainitud aastal 1319 Maciej Stryjkowski kroonikas (*Zeymen*). Aastal 1522 ehitati asulasse esimene kirik, mis aastail 1565 - 1631 oli kalvinistide valduses. Uus kirik ehitati asulasse aastal 1720. Aastal 1777 avati selle juures kihelkonnakool. 

Žeimiai oli üks Novembriülestõusu keskuseid. Tsaariajal kasutati vene keeles alevi kohta nimekujusid Жейме ja Жеймы.

* Neitsi Maarja kujuNeitsi Maarja kuju
* Põhjapoolne kabelPõhjapoolne kabel
* Lõunapoolne kabelLõunapoolne kabel
* Žeimiai kirikŽeimiai kirik
*

Viited
------

1. ↑
2. ↑  Жеймы. Географическо-статистический словарь Российской империи, Kd. 2 (Дабанъ — Кяхтинское Градоначальство). СПб, 1865, 222 lk.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Žeimiai** |

* Alev Poola geograafilises sõnastikus
* Alev portaalis vietoves.Lt
**2011. aasta rahareformiga** võttis Eesti Vabariik rahaühikuna kasutusele euro. Seni kasutusel olnud Eesti kroonid vahetati eurodeks, mis sellest peale on Eestis ainus seaduslik maksevahend.

Esimesed kaks nädalat olid paralleelselt käibel euro ja Eesti kroon. 15. jaanuaril 2011 muutus euro ainukeseks kehtivaks maksevahendiks. Eesti kroone vahetati pangakontorites eurodeks 2011. aasta lõpuni Eesti Panga fikseeritud kursiga 15,6466 ja teenustasuta.

Esimesed võltseurod pärast rahareformi leiti Eestist 4. jaanuaril 2011.

Pikka aega ei vastanud Eesti euroala kriteeriumitele suure inflatsiooni tõttu, see leevenes alles majanduslanguse ajal.

Rahareformile eelnesid seni kehtinud raha Eesti krooni vahetuskampaaniad:

* 2010. aasta lõpp – Eesti müntide tasuta väljavahetamise kampaania
* 2010. aasta detsember – eeljaotuskampaania kommertspankade poolt koos äriettevõtetega
* 2010. aasta 31. detsember – elektroonilise rahaarvestuse üleviimine eurovääringusse
* 2011. aasta 1.–14. jaanuar – Eesti krooni ja euro paralleelne käibelolek
* 2011. aasta jaanuar kuni juuni – Eesti kroone sai kommertspankades välja vahetada ilma vahetustasuta
* Pärast 2011. aasta 1. juulit sai Eesti kroone välja vahetada ainult Eesti Pangas.

Enne rahareformi arutleti ajakirjanduses võimaluse üle, et eurole ülemineku käigus või eel kroon devalveeritakse. Nii kirjutas näiteks kunagine Ühispanga juht Janek Mäggi 2007. aastal Postimehe arvamusloos "Kroon devalveerub niikuini": "Ühel hetkel muutub krooni suhe euro suhtes majanduslikult väljakannatamatuks ning kroon tuleb elujõu säilimiseks devalveerida. Seda nii juhul, kui tahame euroga liituda, kui ka siis, kui ei taha." Eesti krooni siiski ei devalveeritud ning eurole mindi üle ametlikult kehtinud kursi alusel.

Euro kasutuselevõtu eel ja järel korraldati jaekaubanduses kampaania "Euro hinda ei tõsta", millega rõhutati, et eurole üleminek ei too iseenesest kaasa suuremat hinnatõusu, kui oleks toimunud ilma selleta, tavapärase inflatsiooni korral.

Vaata ka
--------

* Eesti Vabariigi rahareform aastal 1992

Viited
------

1. ↑  Pangad hakkavad euro eel kroonimünte kampaania korras koguma, Delfi Majandus, 31. august 2010
2. ↑  Janek Mäggi: Kroon devalveerub niikuinii Postimees, 13. märts 2007 (vaadatud 28.04.2018)

Välislingid
-----------

* Euroveeb
**Pikk-kuub** (põhjaeesti murdes **kuub**, Saaremaal ja Pärnumaal **vammus**, Hiiumaal **jäku**, lõunaeesti murdes ka **särk**) oli paksust villasest riidest meeste ja naiste ülerõivas, mis ulatus poole sääreni.

Kandmine
--------

Pikk-kuub oli tuntud Baltimaades, Soomes, Rootsis jm. Eestis hakati seda kandma hiljemalt 17. sajandil, mil ta asendas hõlmadeta umbkuube. Pikk-kuube kanti aasta ringi, kusjuures see oli kõige pidulikum kehakate. Talvel pandi pikk-kuub kasuka peale. Linast (suvist) käimisrõivast kanti kasuka all.

Kirjeldus
---------

19. sajandi keskpaigani olid meeste ja naiste kuued ühesuguse lõikega, erinevus oli kaunistustes. Naiste kuubedel oli avaram rinnalõige, et jätta nähtavale ehted. Nende kuubede hõlmad kinnitati keskkohalt haakidega, mehed kandsid pikk-kuuel vööd. Enamasti kanti piha ümber hoidvaid, vööst allapoole laienevaid rõivaid, Lõuna-Eestis olid kuued nn. puusadega, s.o. siilud langesid külgedelt volti. Mandril kantavatele pikk-kubedele oli iseloomulik jagamatu seljaosa, saartel ühendati kuued pikiõmblusega kahest tükist. 

Vanemad pikk-kuued olid lambamustad või hallid, harva valged. 19. sajandil levisid maa põhjaosas potisinised, mulgi alal mustaks värvitud (*kahjatud*) kuued. Saartel, Võrumaal ja Setumaal püsisid valged või helehallid kuued. Pikk-kuubede kaunistuseks olid punased või sinised kaarused, nöörid või riide lapid, mis õmmeldi hõlmadele, varrukatele, kraele jm. Kesk-Eestis kaunistas meeste kuue ühte hõlmaäärt tina- või vasknööpide rida, vastashõlmal aga olid värvilised iluaasad.

Vaata ka
--------

* Kaarus
* Kaapotkuub
* Malid
* Saterkuub
* Umbkuub

Viited
------

1. 1 2  Eesti rahvakultuuri leksikon (2. trükk). 2000. Koostanud ja toimetanud Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 206
2. 1 2  Eesti etnograafia sõnaraamat. 1996. Koostanud Arvi Ränk. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus. Lk 141

Välislingid
-----------

* Pikk-kuub, C.R. Jakobsoni Talumuuseum
Tiitrimine
**Tiitrimine** on meetod ainete/ioonide/elementide sisalduse määramiseks, mis põhineb analüüdi (tiitritav aine) reaktsioonil ainega, mille kontsentratsioon on täpselt teada (titrant).

Meetodid
--------

Kasutatakse kolme tiitrimismeetodit:

### Otsetiitrimine

Teatud kogusele tiitritavale lahusele (A) lisatakse titrandi (T) lahust kuni reaktsiooni lõpp-punkti fikseerimiseni.

skeem: A + T = P
### Tagasitiitrimine

Teatud kogusele tiitritavale lahusele (A) lisatakse liias titrandi (T) lahust; titrandi liig tiitritakse tagasi teise teadaoleva kontsentratsiooniga ainega (B), mis reageerib hästi titrandiga, kuid ei lagunda analüüdi ja titrandi reaktsioonil moodustunud produkti (P).

skeem: A + Tliias = P + Tliig
Tliig + B = Q
### Asendustiitrimine

Kasutatakse eelkõige kompleksonomeetrias. Titrandi (T) ja nõrgema kompleksimoodustaja (B) vahelise reaktsiooni produktiga (Q) pannakse reageerima tiitritav lahus (A, peab olema tugevam kompleksimoodustaja); määratakse eralduva nõrgema kompleksimoodustaja (B) hulk.

skeem: A + Q = P + B
B + T = Q

Vaata ka
--------

* Keemiline indikaator
* Ekvivalentpunkt
* Karl Fischeri tiitrimine

Viited
------

1. ↑  "Tartu ülikool Analüütiline keemia I, tiitrimine" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 19. juuli 2007. Vaadatud 29. märtsil 2012.
**Nikolai** Aleksandrovitš **Kozõrev** (vene Николай Александрович Козырев; 2. september (vana kalendri järgi 20. august) 1908 Peterburi – 27. veebruar 1983) oli vene astronoom. 

Ta lõpetas 1928 Leningradi ülikooli astronoomia erialal ning õppis seejärel aspirantuuris Aristarh Belopolski juhendamisel. 

Alates 1931. aastast töötas ta Pulkovo observatooriumis. 

7. novembrist 1936 kuni 14. detsembrini 1946 oli ta vangis. Ta rehabiliteeriti veebruaris 1958. 

Kozõrev on maetud Pulkovo observatooriumi juures asuvale kalmistule.

Teaduslik looming
-----------------

Kozõrev oli üks esimesi teoreetilisi astrofüüsikuid Venemaal ning oskuslik vaatleja. 

Aastal 1934 töötas ta välja tähtede venitatud fotosfääride teooria, mida Subrahmanyan Chandrasekhari poolt üldistatud kujul nimetatakse Kozõrevi-Chandrasekhari teooriaks. 

Ta arendas Päikese laikude teooriat. 

Aastal 1953 avastas ta Veenuse atmosfääris molekulaarset lämmastikku ja 1963 Merkuuri atmosfääris vesinikku. 

Ta jõudis järeldusele, et Jupiteri keskmes võib temperatuur ulatuda 200 000 kelvinini. 

3. novembril 1958 sai ta spektrogrammid Kuu kraatrilt Alphonsuselt, mis annavad tunnistust kraatri keskel olevast mäest väljuvatest gaasidest ja Kuu vulkanismist. 

Kozõrev seadis endale eesmärgiks välja selgitada täheenergia loomus. 10. märtsil 1947, kolm kuud pärast vangist vabanemist kaitses ta Leningradi ülikooli juures doktoriväitekirja "Теория внутреннего строения звезд как основа исследования природы звездной энергии" ("Tähtede siseehituse teooria kui täheenergia loomuse uurimise alus"). Ta jõudis vaatlusi analüüsides järeldusele, et termotuumasüntees ei saa olla täheenergia allikas. Ta püstitas hüpoteesi, et täheenergia allikas on voolav aeg. Selle hüpoteesi avaldas ta suvel 1958 ilmunud raamatus "Причинная или несимметричная механика в линейном приближении" ("Kausaalne ehk asümmeetriline mehaanika lineaarses lähenduses"). Selleks ajaks oli ta juba ligi kakskümmend aastat tegelnud oma hüpoteesi teoreetilise väljatöötamisega ning üle seitsme aasta teinud katseid. Ka Kuu vulkanismi avastamine oli kõrvalsaadus taevakehade seesmise aktiivsuse ilmingute otsimisel: nimelt järeldub tema hüpoteesist, et mis tahes piisavalt massiivsetel kehadel peab olema seesmine aktiivsus. 

Kozõrev nimetas oma teooriat aja füüsikaliste omaduste kohta kausaalseks ehk asümmeetriliseks mehaanikaks.

Tunnustus
---------

* 1969 Rahvusvahelise Astronautikaakadeemia nimeline kuldmedal Kuu vulkanismi avastamise eest.

Tema järgi on nimetatud asteroid 2536 Kozyrev ja Kozõrevi kraater Kuul.

Andrei Voznessenski on kirjutanud Kozõrevi kohta luuletuse, kus ta nimetab teda taevaseks intelligendiks ja prohvetiks.

Isiklikku
---------

Kozõrevil on neli poega.

Välislingid
-----------

* Lühielulugu ja -bibliograafia; Andrei Voznessenski luuletus; foto
* Algusjärgus olev koduleht võimalusega alla laadida Kozõrevi valitud teosed
* Kozõrevi käsikiri "Inimene ja loodus" (*vene keeles*)
* L. S. Šihhobalov. Kozõrevi ideed täna (*PDF; vene keeles*)
* V. J. Žvirblis. Dialoog Kozõreviga (*vene keeles*)
* P. A. Znõkin. Kozõrevi ettenägemine (*pdf;* vene keeles*)*
* Kozõrevi ideedest (*inglise keeles*)
Rodrigo Becão 2018. aastal Moskva CSKA särgis
**Rodrigo Nascimento França** (tuntud enam kui **Rodrigo Becão**; sündinud 19. jaanuaril 1996 Salvadoris) on Brasiilia jalgpallur, kes mängib keskkaitsjana Türgi kõrgliigaklubis Fenerbahçe.

Ta alustas klubikarjääri kodulinnaklubis Bahia. 2015. aastal debüteeris ta klubi põhimeeskonnas Brasiilia esiliigas.

Hooajal 2018/19 oli ta Bahiast laenul Venemaa kõrgliigaklubis Moskva CSKA. 2018. aasta juulis võitis ta CSKA-ga Venemaa superkarika.

2019. aasta juulis siirdus ta 1,6 miljoni euro eest Itaalia kõrgliigaklubisse Udinese. Itaalia kõrgliigas debüteeris ta sama aasta 25. augustil mängus AC Milani vastu ja lõi mängu ainsa värava.

2023. aasta juulis sõlmis ta viieaastase lepingu Fenerbahçega.

Saavutused
----------

Bahia
* Copa do Nordeste: 2017
* Campeonato Baiano: 2018

Moskva CSKA
* Venemaa superkarikas: 2018

Viited
------

1. ↑  "UFFICIALE: Udinese, dal Bahia arriva Becao". Vaadatud 7. juulil 2019.
2. ↑  "Fenerbahçemize hoş geldin Rodrigo Becao" (türgi). Fenerbahçe S.K. 20. juuli 2023. Vaadatud 20. juulil 2023.
3. ↑  "Rodrigo Nascimento França (Becao) transferinin sonuçlanması hk" (türgi). KAP. 20. juuli 2023. Vaadatud 20. juulil 2023.
**Louisenlundi loss** (*Schloß Louisenlund*) on klassitsistlik loss Saksamaal Schleswig-Holsteini liidumaal Rendsburg-Eckernförde kreisis Schlei-Ostsee maakonnas Güby vallas Ahrensberg-Louisenlundis Schlei Große Breite ääres suures inglise pargis, **Louisenlundi mõisa** härrastemaja. 

Mõis kandis algul **Tegeilhave mõisa** nime. Selle pindala oli 600 ha. Aastani 1530 oli selle omanik Schak Seestede, aastast 1530 Gottorfi hertsog Adolf I. 

Aastal 1770 kinkis Taani kuningas Christian VI mõisa oma õele printsess Louisele, Karl von Hessen-Kasseli abikaasale. Loss ehitati 1772–1776 nende suveresidentsiks ja on saanud nime printsess Louise järgi. 

Arhitekt Hermann von Motz laiendas seda 1790. aasta paiku tunduvalt ning ehitas juurde ka kasvuhoone. Praeguse väljanägemise sai loss Schleswig-Holstein-Sonderburg-Glücksburgi hertsogite ajal.

Loss on tsementkrohviga ja kiltkivikatusega telliskivihoone, mis paikneb Schlei kaldal. Suures pargis on pärnaallee. Aastal 1790 rajas Karl parki suure "vabamüürlaste torni", milles peeti koosolekuid ja korraldati alkeemiakatseid. 

Puukabelisse on maetud hertsog Friedrich Ferdinand ja tema abikaasa, viimase Saksa keisrinna õde. 

Loss kuulub hertsog Friedrich zu Schleswig-Holsteinile, kes laskis sinna rajada internaatkooli Stiftung Louisenlund, mis asutati 1949 riiklikult tunnustatud gümnaasiumina. Sealt pärineb tuntud purjetajaid. Seal õpib umbes 350 õpilast. See on üks suuremaid Saksamaa internaatkoole. 

Hoolimata arvukatest ümberehitustest on ka siseruumides säilinud eripärasid, nagu näiteks krohvlaed härrastemajas.
*Mitte segi ajada mõistega Vesikultuur ehk vesiaiandus ehk hüdropoonika.*

---

Töölised ammutavad sumbast sägasid, Delta Pride'i sägakasvatus Mississippil
**Akvakultuur** ehk **vesiviljelus** on üldjuhul kasulike veeorganismide, nii mageveeliste kui ka mereveeliste, kasvatamine vesikeskkonnas. 

Meres kasvatatavat akvakultuuri nimetatakse marikultuuriks. Teatavate organismidega kasvatatavat akvakultuuri võib nimetada vähikasvatuseks, kalakasvatuseks, krevetikasvatuseks jne. 

Akvakultuuris kasvatatakse enamasti limuseid, vähke, veetaimi (ka vetikaid) ja vääriskalu (näiteks vikerforelli).

Akvakultuur on inimkonnale märksa ohutum võrreldes maismaal kasvatatavate liikide pidamisega. Paljud viirushaigused, näiteks rõuged, linnugripp, seagripp ja hullulehmatõbi jõuavad inimesele maismaaloomadelt. Seevastu pole veel teada, et mõni vees kasvatatav taim või loom inimesele nakkust annaks, kui mitte arvestada kalade siseparasiite.

Ajalugu
-------

Akvakultuur pärineb Hiinast, umbes ajast 2500 eKr. Esimesena kasvatati karpkala, kes on pidamistingimuste suhtes vähenõudlik. Karpkala kasvatamine viis kuldkalade aretamiseni Tangi dünastia ajal.

Hawaii põliselanikud rajasid kalatiike rohkem kui 1000 aastat tagasi.

Kalatiike leidus ka Vanas Roomas ja selle kombe võtsid üle varakristlikud kloostrid, sest kala oli paasturoog, mida võis süüa ajal, kui liha ei tohtinud süüa. Keskajal levis kalatiikide rajamise komme kõikjale Euroopasse, kaasa arvatud Eestisse. Kalatiikide tähtsus vähenes 19. sajandil, kui transport arenes ja muutis ka sisemaal värske kala odavamaks.

2007. aasta seisuga kasvatatakse maailmas akvakultuuri abil 430 loomaliiki, mis on suur edasiminek võrreldes 13 liigiga 2000. aastal ja 324 liigiga 1997. aastal.

Tänapäeval akvakultuuri tähtsus suureneb. Selle põhjuseks on paljude kalaliikide looduslike varude üleekspluateerimine ja maailma rahvaarvu kasv, mis suurendab nõudlust kvaliteetsete proteiiniallikate järele.

Vesiviljelus Eestis
-------------------

Eestis on vesiviljelus tõusuteel ja valdava osa toodangust moodustab vikerforell (2016. aastal 78% kogu müüdud kala- ja vähitoodangust). Kokku müüdi 2016. aastal kaubakala ja -vähki 868 tonni ja seda 3,7 miljoni euro väärtuses. Sellest 680 tonni ja 2,6 miljonit eurot oli vikerforelli osa, harilikku jõevähki müüdi 0,7 tonni ja teiste liikide (ahven, arktika paalia, angerjas, aafrika angersäga, karpkala, pakslaup, säga, siberi ja vene tuur ning valgeamuur) osa oli väiksem. Samal aastal läks ekspordiks 9% toodangust.

Vaata ka
--------

* Marikultuur
* Mereannid
* Vesikultuur
* Vetikakasvatus

Viited
------

1. ↑  "Vikerforelli osatähtsus vesiviljeluses aina suureneb" ERR, 19. mai 2017.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Akvakultuur** |

* Tiit Paaver: Akvakultuur ja selle areng maailmas
* Ajakiri "Euroopa kalandus ja akvakultuur"
**Ermanarich** (gooti keeles *Airmanreiks*; surnud 376) oli idagootide (greuthungite) esimene teadaolev kuningas poolmüütilisest Amaalide dünastiast. Tema tegeliku elu kohta on teada väga vähe, tema isikut on kajastanud mitmed ajaloolased, sealhulgas ka Jordanis.

Ermanarichi isa oli Achiulf, vend aga Vultwulf.

Jordanise järgi valitses Ermanarich üle 50 aasta idagootide riiki, mis ulatus Mustast merest Läänemereni. Ta olevat olnud sõjakas, julm ja metsik. Ermanarich olevat teinud enesetapu üle 110-aastaselt, kui hunnid tema riigi hävitasid. Võimalik, et vana kuningas ohverdas end germaani jumalatele (näiteks Wotanile/Odinile). 

On oletatud ka Eesti ala kuulumist Ermanarichi riigi koosseisu. Nii on näiteks Andres Adamson kirjutanud oma gümnaasiumiastme ajalooõpikus: "370. aastail gootide poolt alistatud (maksustatud) rahvaste hulgas on nimetatud ka aeste, mordvalasi, merjalasi, vadjalasi ja tšuude. Aestid tähistavad siingi ilmselt balti hõime, kõik ülejäänud on aga soomesugu rahvad. Tšuudideks kutsusid venelased hiljem läänemeresoome hõime, sealhulgas eestlasi. Võimalik, et eestlasedki sattusid mõneks ajaks gootide võimu alla ning vabanesid tänu hunnide tulekuga alanud Suurele rahvasterändamisele" (*Eesti ajalugu gümnaasiumile. Tallinn: Koolibri, 1999. Lk 15-16.* ISBN 9985-0-0867-7).

Nimest
------

Ermanarich on tema nime saksapärane kuju, kuid ajalooliselt on ta tuntud väga paljude nimede all: Jordanise "Geticas" *Ermanaricus*, eeposes "Beowulf" *Eormenric*, muinaspõhjas *Jörmunrekkr*, keskkõrgsaksa keeles *Ermenrich*. "Hervarari saagas" esineb tegelane *Heiðrekr Ulfhamr*, keda võib ilmselt samastada Ermanarichiga. 

Tema tõenäoline gootikeelse nime *Airmanreiks* lõpp (*reiks*) tähendab sõjalist valitsejat.

Ermanarichi tegelaskuju esineb ka "Nibelungide laulus", kus ta on julm ja halastamatu türann, kes lõpuks Etzeli (Attila) käe läbi hukkub. Reaalselt ei saanud need kaks ajaloolist tegelast muidugi omavahel kuidagi kohtuda.
23-aastane Louise, Taani ja Norra kuninganna
**Louise**, **Suurbritannia printsess**, **Taani ja Norra kuninganna** (saksa keeles Louisa; 7. detsember 1724 Leicester House, London – 19. detsember 1751 Christiansborgi palee, Taani) oli George II ja Ansbachi Caroline'i noorim tütar. Ta oli Frederik V esimene abikaasa ning 1746. aastast kuni surmani Taani ja Norra kuninganna.

Lapsepõlv
---------

Printsess Louise sündis 7. detsembril 1724 Londonis Leicester House'is Walesi printsi viienda tütrena ning ta ristiti 22. detsembril oma kodus.

Kui 11. juunil 1727 sai tema isast kuningas George II, anti Louisele tiitel "Tema Kuninglik Kõrgus printsess".

Abielu
------

11. detsembril 1743 abiellus Louise Kopenhaagenis Taani ja Norra printsi Frederikiga ning sai tiitli "Tema Kuninglik Kõrgus Taani ja Norra printsess". Kui prints Frederik 6. augustil 1746 troonile tõusis, sai Louisest konsort-kuninganna ja ta hakkas kandma tiitlit "Tema Majesteet Taani ja Norra kuninganna".

Lapsed
------

Louisel ja Frederikil oli seitse last, kellest kaks sündisid surnult ning üks ei elanud üle kahe aasta.

* Christian (7. juuli 1745 – 3. juuli 1747), Taani ja Norra prints
* Sophia Magdalena (3. juuli 1746 – 21. august 1813), Taani ja Norra printsess, Rootsi kuninganna
* Caroline (10. juuli 1747 – 19. jaanuar 1820), Taani ja Norra printsess, Hesseni-Kasseli maakrahvinna
* Christian (29. jaanuar 1749 – 13. märts 1808), Taani ja Norra prints, Christian VII
* Louise (30. jaanuar 1750 – 12. jaanuar 1831), Taani ja Norra printsess, Hesseni printsess

Surm
----

Louise suri 19. detsembril 1751 Christiansborgi palees nurisünnitusest põhjustatud tüsistuste tõttu. Surres oli ta vaid 27-aastane. Kuninganna Louise maeti Roskilde katedraali.
**Valge maagia** on üleloomulike jõudude või maagia kasutamine omakasupüüdmatutel eesmärkidel.  
Valge maagia praktiseerijatele on antud tiitleid nagu ravitsejad, valged nõiad. Paljud neist inimestest väitsid, et neil on võime selliseid asju teha teadmiste või jõu tõttu, mis anti neile edasi pärilike liinide kaudu või mõne sündmuse kaudu hilisemas elus. Valget maagiat praktiseeriti tervendamise, õnnistamise, loitsude, palvete ja laulude kaudu. Valge maagia on pahatahtliku musta maagia heatahtlik vaste.

Robert M. Place esitab oma 2009. aasta raamatus "Maagia ja alkeemia" nii musta kui ka valge maagia laia kaasaegse määratluse, eelistades viidata neile kui "kõrgele maagiale" (valge) ja "madalale maagiale" (must), mis põhineb peamiselt neid rakendava praktiku kavatsustel.  Tema definitsioon väidab, et valge maagia eesmärk on "teha head" või "viia praktiseerija kõrgemasse vaimsesse seisundisse", milleks on valgustumine või teadvuse kõrgeim seisund. Ta tunnistab siiski, et see laiem määratlus ("kõrge" ja "madal") kannatab eelarvamuste käes, kuna heade kavatsustega rahvamaagiat võib pidada "madalaks", samas kui tseremoniaalset maagiat, mis hõlmab kalleid või eksklusiivseid komponente, võib mõni pidada "kõrgeks". maagiaks", olenemata kavatsusest.

Place'i järgi oli kogu eelajalooline šamanistlik maagia valge maagia "aitamine" ja seega moodustab selle maagia põhiolemus kaasaegse valge maagia raamistiku: haiguste või vigastuste ravimine, tuleviku ennustamine või unenägude tõlgendamine, kadunud asjade leidmine, vaimude rahustamine, ilma või saagi kontrollimine ning õnne või heaolu loomine.

Viited
------

1. ↑  Miller, JL (2010). "Practice and perception of black magic among the Hittites" (PDF). *Altorientalische Forschungen*. **37** (2). DOI:10.1524/aofo.2010.0015. S2CID 162843793. Vaadatud 15. mail 2020.
2. ↑  Temple, Ian. *Magic and the Common People of Early Modern Europe*.
3. 1 2 3 4  *Magic and Alchemy* by Robert M. Place (Infobase Publishing, 2009)
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib üldmõistest; Eesti seltsi kohta vaata artiklit Laevandus (selts)* |

---

Jõelaev "Pegasus" Emajõel, Tartus. 2018. aasta juuni
**Laevandus** on merenduse oluline valdkond, mis hõlmab laevade ja teiste sarnaste veesõidukite kasutamist veekogudel ja nende kasutamise toetamisega seotud tegevusi. 

Euroopa Komisjoni tõlgenduses ja õigustõlkes mõistetakse laevanduse all peamiselt meremajandust, kuid eesti tavapärases levinud keelekasutuses võib terminil olla laiem tähendus.

Laevanduse jagunemine
---------------------

Tanker "Minerva Astra" Tallinna reidil. 2018. aasta jaaniõhtu
Laevanduse all mõistetakse peamiselt veesõidukite kasutamist majandustegevuseks (inimeste ja lasti vedu, kalapüük), riigihaldusülesannete täitmiseks (veeteede korrashoid, riigikaitse), eriotstarbeks (näiteks teadusuuringud), koolituseks (laevapereliikmete koolitus), rekreatsiooniks (väikelaevandus). Samuti on laevandusega seotud laevaehitus.

Veesõidukeid kasutatakse sisevetel ja merel, millest tulenevalt eristatakse sisevee- ja merelaevandust. Meresõit jaguneb ranna- (kabotaaž), lähi- ja kaugsõiduks. Kaubavedu merel hõlmab eri vorme, nt liinilaevandust ja tramplaevandust.

Vaata ka
--------

* Laevanduse mõisteid
* Eesti laevandus
* Eesti pagulaslaevandus
* Merendus
* Laev
* Sadam

Viited
------

* eRT: Meresõiduohutuse seadus
* eRT: Kaubandusliku meresõidu koodeks
* eRT: RAHVUSVAHELINE LAEVAKOKKUPÕRGETE VÄLTIMISE EESKIRI, 1972 (COLREG)
* eRT: Jäätmete ja muude ainete kaadamisest põhjustatud merereostuse vältimise konventsioon (MARPOL)
* UN: Oceans and Law of the Sea
Kalev Muru 1984. aastal. Foto: Jaan Künnap
**Kalev Muru** (sündinud 29. detsembril 1954 Tartus) on eesti alpinist ja matkaja.

Ta lõpetas 1973. aastal Friedrich Reinhold Kreutzwaldi nimelise Võru 1. Keskkooli ja 1978. aastal Tartu Riikliku Ülikooli füüsika erialal.

Ta on töötanud Eesti Kaitseväes ja Kaitseliidus instruktorina (auastmelt kapten). 2010. aastate esimesel poolel töötas Kalev Muru Tartu Herbert Masingu Koolis riigikaitse ja rekreatsiooni aluste õpetajana, seejärel Pelgulinna Gümnaasiumis füüsikaõpetajana. Varem on ta töötanud ka insenerina Tartu Observatooriumis.

Alpinism
--------

Grupipilt Tartu Ülikool 350 ekspeditsioonist osavõtjatest. August 1982. Kalev Muru on paremalt esimene.
Ta on alpinismiga tegelenud 1974. aastast. Oma mägironija karjääri jooksul on ta tõusnud 16 korral üle 7000 m kõrguste mägede tippu. 1970. aastal kordas ta Eesti kõrgtõusude rekordit, tõustes Pamiiris Ismoili Somoni mäetippu (7495 m). Ta on kuulunud aastatel 1976–1989 Nõukogude Liidu territooriumil korraldatud mägiekspeditsioonidel Eesti koondisse. Ta on meistersportlase kandidaat (1984).

1982. aastal juhtis ta Tartu Ülikooli 350. aastapäeva tähistamiseks ekspeditsiooni Kesk-Pamiiri Tanõmasi mäeahelikku. Selle käigus esmavallutati Nõukogude Liidu tolle aja kõrgeim vallutamata mägi (sai nimeks Tartu Ülikool 350 (tipu kõrgus 6350 m)). Tippu jõudsid kuus alpinisti Kalev Muru juhtimisel.

1986. aastal töötas ta Rahvusvahelises alpilaagris Pamir treener-konsultandi ja mägipäästjana. Koos Alfred Lõhmuse ja Jaan Künnapiga tõusid nad kuue nädalaga kolme kõrgtippu – Korženevskaja (7105 m), Kommunismi (7495 m) ja Lenini mäetipp (7134 m).

1987. aastal korraldati ametiühingute üleliiduline alpinistide ekspeditsioon Tian Shani kõrguselt teisele mäele Han-Tengrile (7010 m). Selle koosseisus tõusid tippu 8. augustil 1987 esimeste eestlastena Kalev Muru ja Jaan Künnap.

Aastatel 1980–2000 oli ta Tartu alpiklubi Firn president. Ta on olnud Eesti Pamiiri mägiekspeditsioonide peakorraldaja. Ta on tegutsenud 1984. aastast matkatehnika ja alpinismikohtunikuna.

Ta on Jaan Künnapi Alpinismiklubi III taseme treener.

Tunnustus
---------

* 1987 – aunimetus "Lumeleopard" (tõusnud nelja Nõukogude Liidu üle 7000 m kõrguse mäe tippu).

Viited
------

1. 1 2 3  Muru, Kalev. ESBL. esbl.ee
2. ↑  Kaks tuhat eurot stipendiumi riigikaitseõpetajale. opleht.ee
3. ↑  Õpetajaskond. pelgulinna.tln.edu.ee
4. ↑  Ülo Kraan: *Alpilangevarjurid*. Noorte Hääl. Nr 125 (13123), 30. mai 1987. Lk 2.
5. 1 2 3 4  Kalev Muru. firn.ee
6. 1 2  1980–1989. ajaveeb.alpinism.ee
7. ↑  Lumeleopardid. jkalpiklubi.ee
8. ↑  MTÜ Jaan Künnapi Alpinismiklubi. jkalpiklubi.ee
9. ↑  Alpinist Kalev Muru jagab ellujäämiskogemusi. tartu.postimees.ee

Välislingid
-----------

* EKRE ridades kandideerib Põhja-Tallinnas roolijoodik, kes põhjustas avarii. delfi.ee, 17. september 2017
Heimtali Põhikool asub Heimtali mõisa peahoones
Heimtali külakooli hoone, kus kool asus 1864–1932
Heimtali külakooli hoone
**Heimtali Põhikool** on kool Viljandi maakonnas Viljandi vallas Heimtali külas. 

Heimtalis asutas vallakooli 1821. aastal Heimtali mõisahärra Peter Reinhold von Sivers. Koolimaja põles maha 11. novembril 1863, kui selle süütas kohalik poisike, kes ei tahtnud koolis käia. Uus Heimtali külakooli hoone püstitati mõisahärra Hermann Friedrich von Siversi toel 1864. aastal juba tulekindlast materjalist. Selles majas tegutses kool 1864–1932. 1932. aasta sügisest tegutseb kool Heimtali mõisa härrastemajas. Heimtali külakooli hoonet kasutati seejärel aga elamuna. 1987. aastal asutati hoones koduloomuuseum, mis on Eesti Rahva Muuseumi filiaal. Ajaloomälestiseks tunnistatud hoones on taastatud ka algne klassituba.

Kooli nimed
-----------

Kool kandis mõisaga sama nime – Heimtali – 1939. aasta juuli lõpuni, mil kool nimetati ümber **Raudna 6-klassiliseks algkooliks**. Kooli nime soovis muuta pikaaegne juhataja Jaan Merilai, et seda ei saaks seostada enam saksa mõisnike ja nende looduga. Jaan Merilai pakkus välja kaks nimevarianti: AO ja AA, viidates aovalgusele või aabitsa esimesele tähele. Nimed ei sobinud, sest Eesti põhjarannikul olid juba sellenimelised kohad olemas. Seoses vallareformiga 1939. aastal liideti väikevallad ja uue suurvalla keskuseks sai Raudna ja 1. aprillist 1939. aastast kandis uus suurvald Raudna valla nime. 1. augustil 1939 nimetati kool Raudna 6-klassiliseks algkooliks. 1. septembrist 2011 kannab kool jälle Heimtali nime.

Viited
------

1. ↑  Heimtali külakooli hoone kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 25.05.2019)
2. 1 2  Heimtali vallakool. Näitus "Koolimajad Eestis".
3. ↑  Imbi-Sirje Torm, Raudna Põhikool nimetati ümber Heimtali Põhikooliks. 6. september 2011.
4. ↑  Imbi-Sirje Torm, Raudna Põhikool nimetati ümber Heimtali Põhikooliks. 6. september 2011.

Välislingid
-----------

* Kooli koduleht
* Imbi-Sirje Torm, Raudna Põhikool nimetati ümber Heimtali Põhikooliks. 6. september 2011
* Heimtali vallakool Näitus "Koolimajad Eestis"
**Nieharełaje** (valgevene *Негарэлае*, transkribeerituna **Negarelaje**, poola keeles *Niehorele*) on agrolinnake (endine alev) Valgevenes Minski oblastis Dziaržynski rajoonis Nieharełaje külanõukogus. Asulas on jaam Minski ja Baranavičy vahelisel raudteel.

Asulas valmistatakse tarusid ja mööblit. Nieharełajes on keskkool ja muusikakool, tegutsevad kino ja raamatukogu. Aastast 1988 asub aastal 1871 valminud raudteejaama hoones muuseum, säilinud on ka teisi XIX sajandist pärinevaid hooneid.

Ajalugu
-------

Nieharełajet on mainitud esimest korda XVI sajandil. Asula kuulus toona Minski vojevoodkonda ja Minski maakonda, seal asus Minski ja Navahrudaki vahelisel postiteel postijaam. Aastal 1588 läks asula Radziwillide valdusse.

Poola jagamisel läks Nieharełaje aastal 1793 Venemaa koosseisu. Aastal 1794 asus seal kaks veskit ja kolm piiritusevabrikut.

Pärast 1831. aasta ülestõusu konfiskeeriti asula Radziwillidelt. Aastal 1871 valmis asulat läbiv Mokva–Varssavi raudtee, jaama juurde kujunes uus asustuskeskus, millest kujunes tänapäevane Nieharełaje. Vana osa asulast kannab tänapäeval nime Enierhietykaŭ. Aastal 1879 sai asula omanikuks Emeryk Hutten-Czapski.

Pärast Esimest maailmasõda kuulus Nieharełaje Valgevene NSV koosseisu. Aastatel 1821–1939 asus seal piiripunkt. 27. septembril 1938 sai asulast alev. Teise maailmasõja ajal asus seal koonduslaager. 30. oktoobril 2009 muudeti alev alevikuks. Aastal 2012 muudeti alevik agrolinnakeseks.

Viited
------

1. ↑
Solfataar Uus-Meremaal, mille ümbrus on kaetud väävliga
**Solfataar** ehk **väävliallikas** on väävlirikkaid gaase eraldav fumarool.

Nimetus "solfataar" viitab Napoli lähedal asuvale Solfatara vulkaanile, mis tegutses viimati aastal 1198.

Solfatara vulkaani ja selle fumaroolide ümber sadestunud väävlikogumeid kirjeldas esimesena Plinius Vanem.

Lääne-India vulkaanilistel saartel nimetatakse solfataare **soufrière'ks**. Sama nime kannavad selles piirkonnas ka mitu vulkaani ja asulat.

Solfataarigaaside peamiseks koostisosaks ei ole väävliühendid, vaid sarnaselt teiste fumaroolidega veeaur. Muud levinud gaasid on süsinikdioksiid (CO2), divesiniksulfiid ehk väävelvesinik (H2S), vesinik (H2), süsinikmonooksiid (CO), vääveldioksiid (SO2), metaan (CH4), vesinikkloriid (HCl) ja vesinikfluoriid (HF). Solfataari peamiseks väävlirikkaks komponendiks on väävelvesinik. Kuna praktiliselt kõik fumaroolid eraldavad väävliühendeid, siis ei moodusta solfataarid selgelt eristuvat rühma. Enamasti on solfataaride ümbrusse sadenenud väävlit, sest väävelvesinik oksüdeerub õhuhapnikuga kokku puutudes veeks ja väävliks.

Solfataarid tekivad peamiselt plahvatusliku pursketüübiga vulkaanide nõlvadele, sest selliste vulkaanide magma gaasisisaldus on suurem kui valdavalt basaltse koostisega magmat purskaval vulkaanil.

Viited
------

1. ↑  Jackson, J. A. (1997). Glossary of Geology (4. trükk). Alexandria, Virginia: American Geological Institute. Lk 605. ISBN 0922152349
2. ↑  Gates, A. E. & Ritchie, D. (2006). Encyclopedia of Earthquakes And Volcanoes (3. trükk). Facts on File. Lk 198–199. ISBN 0816063028
3. 1 2 3 4  Bodvarsson, G. (1990). Solfatara. Entsüklopeedias D. R. Bowes (Toim.), The Encyclopedia of Igneous and Metamorphic Petrology (Encyclopedia of Earth Sciences Series). Springer. Lk 543–544. ISBN 0442206232
4. ↑  Hochstein, M. P. & Browne, P. R. (1999). Surface Manifestations of Geothermal Systems with Volcanic Heat Sources. Kogumikus H. Sigurdsson (Toim.), Encyclopedia of Volcanoes. Academic Press. Lk 837. ISBN 012643140X

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Fumaroolid** |
**Euroopa Kontrollikoda** on üks seitsemst Euroopa Liidu institutsioonist, mis kontrollib Euroopa Liidu rahaliste vahendite korrakohast kasutamist. Järelevalve tulemused esitatakse aastaaruannetes Euroopa Parlamendile, millel on seejärel õigus eelarve täitmisele oma heakskiit anda või mitte. Euroopa Kontrollikoda asub Luxembourgis.

Ülesehitus
----------

Euroopa Kontrollikoja tööd juhib kolleegium, kuhu kuuluvad 27 Euroopa Kontrollikoja liiget – üks igast Euroopa Liidu liikmesriigist. Euroopa Kontrollikoja liikmed nimetab kuueks aastaks ametisse Euroopa Liidu Nõukogu. Liikmed valivad seejärel endi seast presidendi, kelle ametiaeg on kolm aastat ja keda saab tagasi valida.

Aastatel 2004–2016 oli Eesti esindaja Euroopa Kontrollikojas Kersti Kaljulaid. 30. septembril 2016 tema mandaat peatati ja teda asendas Euroopa Kontrollikoja president. Alates 2017. aasta jaanuarist kuni 2022. aasta detsembrini oli Eesti esindaja Euroopa Kontrollikojas Juhan Parts. Alates 1. jaanuarist 2023 on Eesti esindaja Euroopa Kontrollikojas Keit Pentus-Rosimannus.

Kontrollikoda jaguneb viieks auditikojaks, mis koosneb liikmetest ja audititöötajatest. Neli auditikoda tegelevad Euroopa Liidu eri kulu- ja tuluvaldkondade auditeerimisega. Viies, horisontaalne auditikoda (CEAD-auditikoda) vastutab kooskõlastuse, hindamise, kinnitamise ja arendustöö eest.

Ajalugu
-------

Euroopa Kontrollikojale pandi alus 1975. aasta lepinguga ja see moodustati ametlikult 18. oktoobril 1977. Nädal aega hiljem pidas Euroopa Kontrollikoda oma esimese istungi. Sel ajal polnud koda veel ametlik institutsioon, vaid välisorgan, mille eesmärk oli auditeerida Euroopa ühenduste rahalisi vahendeid. See asendas senist kahte eraldiseisvat auditiasutust, millest üks tegeles Euroopa Majandusühenduse ja Euratomi rahaliste vahenditega ning teine Euroopa Söe- ja Teraseühendusega. Kontrollikoja staatus määratleti alles Maastrichti lepinguga, kui sellest sai viies institutsioon, mis oli ühtlasi esimene uus institutsioon alates ühenduse asutamisest. Täieliku õiguse ELi rahalisi vahendeid auditeerida sai Euroopa Kontrollikoda Amsterdami lepinguga.

Viited
------

1. ↑  TV3 VIDEO | Kersti Kaljulaid: kahtlemata võib midagi esmaspäeval nihu minna, kuid olen siiski väga uhke nende 90 allkirja üle, ohtuleht.ee (TV3), 30. september 2016.
2. ↑  Eesti Euroopa Liidus Euroopa Komisjoni esindus Eestis
3. ↑  "Euroopa Kontrollikoja koduleht". Originaali arhiivikoopia seisuga 15. juuli 2014. Vaadatud 13. juulil 2014.
4. ↑  European Court of Auditors, CVCE

Välislingid
-----------

* Euroopa Kontrollikoja koduleht

Euroopa Liidu institutsioonid

Euroopa Parlament – Euroopa Ülemkogu – Euroopa Liidu Nõukogu – Euroopa Komisjon – Euroopa Liidu Kohus – Euroopa Keskpank – Euroopa Kontrollikoda
**Törölä** ehk **Terelevo** (ka **Tereleva**, vana nimetus **Savela**, vene *Терелево*) on endine ingerisoome küla ajaloolises Hietamäki kihelkonnas Kesk-Ingerimaal Peterburi linnast lõunas Kargino jõe ääres. Kaasaegse haldusjaotuse järgi jääb ala Leningradi oblasti Lomonossovi rajooni Annino valla territooriumile.

Küla nimetus Törölä tuleneb külas elanud ingerisoome suguvõsa Törö nimest.

1676. aastal on küla mainitud kui *Savala* ning see kuulus Dudergofi pogostisse (*Duderhoffskoj Pogost*).

1817. aastal oli külas (nimetatud kui *Терилoво*) 10 talu.

1831. aasta oli külas (nimetatud kui *Терелево*) 10 talu.

1838. aastal elas külas (nimetatud kui *Терелевa*) 39 inimest, kellest 14 olid mehed ja 25 naised.

1848. aastal elas külas (nimetatud kui *Sawela*) 72 ingerisoomlast äyrämöist, kellest 34 olid mehed ja 38 naised. Haldusjaotuslikult kuulus küla Hietamäki kihelkonda Oranienbaumi maakonnas Peterburi kubermangus.

1856. aastal oli külas (nimetatud kui *Терелевa*) 14 talu 34 meeshingega.

1860. aastal oli külas (nimetatud kui *Терелево*) 15 talu.

1880–1890. aastail oli külas (nimetatud kui *Терелево*) 23 talu.

1913. aastal oli külas (nimetatud kui *Терелево*) 23 talu.

Aastatel 1917–1928 kuulus küla Pigelevo külanõukokku (aastatel 1922-1923, 1924-1926 Šundorovo külanõukogu) ning aastatel 1928-1941 Finno-Võssotskoje külanõukokku.

1941. aastal oli külas (nimetatud kui *Рахия*) 20 majapidamist.

Teise maailmasõja ajal perioodil 01.08.1941–31.12.1943 oli küla okupeeritud saksa vägede poolt. Küla hävis Teises maailmasõjas.

Viited
------

1. ↑  "Terelevo". *EKI kohanimeandmebaas*. Vaadatud 29.04.2017.
2. ↑  "Peterburi lähiümbruse topograafiline kaart, 1817. etomesto.ru". Vaadatud 29.04.2017.
3. ↑  "Peterburi ümbruse kaart, 1831, Schubert". *etomesto.ru*. Vaadatud 29.04.2017.
4. ↑  "Описание Санкт-Петербургской губернии по уездам и станам, 1838 г." Vaadatud 29.04.2017.
5. ↑  Köppen, Peter v (1867). *Erklärender text zu der ethnographishen karte des St. Petersburger gouvernements*. St. Petersburg.
6. ↑  Jelagin, N (1856). *Алфавитный список селений по уездам и станам С.-Петербургской губернии*. Peterburi. Lk 41.
7. ↑  "Peterburi ja Viiburi kubermangude topograafiline kaart, 1860". *etomesto.ru*. Vaadatud 29.04.2017.
8. ↑  "Peterburi lähiümbruse üheverstaline topograafiline kaart, 1890". *etomesto.ru*. Vaadatud 24.04.2017.
9. ↑  "Peterburi lähiümbruse kaart, 1913". Vaadatud 29.04.2017.
10. 1 2  "Справочник истории административно-территориального деления Ленинградской области". Originaali arhiivikoopia seisuga 6.03.2016. Vaadatud 29.04.2017.
11. ↑  "Leningradi oblasti kaart, 1941". *etomesto.ru*. Vaadatud 29.04.2017.
Tööealine rahvastik Eestis 1989–2013 erinevate vanusepiiride korral. Statistikaameti andmed
**Tööealine rahvastik** ehk **tööealine elanikkond** on osa riigi (või muu haldusüksuse, näiteks maakonna, linna või valla) rahvastikust, keda vanuse alusel loetakse töövõimeliseks.

Vanusevahemik, milles olevaid inimesi loetakse tööealisteks, on kokkulepitav ja võib riigiti olla erinev.

Eurostat käsitleb tööealise rahvastikuna enamasti vanuserühma 15–64. Euroopa 2020 strateegia raames arvutatakse tööhõive määra näitajat aga vanuserühma 20–64 kohta.

Eesti Statistikaamet arvutab tööturu näitajaid järgmiste vanuserühmade suhtes: 

* 15–64
* 15–69
* 15–74
* 15-aastased ja vanemad
* 20–64
* 16 kuni pensioniiga.

Tööjõu-uuringus, kuhu Statistikaameti kirjeldusel *on kaasatud kogu tööealine elanikkond*, arvestatakse tööealisteks inimesed, kes uuringunädalal olid 15–74-aastased.

Tööealise rahvastiku vanusevahemiku alumine väärtus 15 aastat vastab kujunenud rahvusvahelisele tavale, millises vanuses loetakse noori tööle sobivaks. Euroopa sotsiaalharta artikli 7 paragrahvi 1 kohaselt peavad lepinguosalised riigid kehtestama vanuse alammääraks töösuhte alustamisel 15 aastat (erandid on lubatavad vaid laste kergemate tööde suhtes, mis ei kahjusta nende tervist, moraali ega hariduse omandamist). Ka Eesti töölepingu seaduse kohaselt ei tohi tööandja töölepingut sõlmida ega tööle lubada alla 15-aastast või koolikohustuslikku alaealist, välja arvatud sätestatud erijuhtudel. Arengumaades, kus noorte osakaal rahvastikus on suur, võib noorte tegelik tööelu alata sageli ka nooremalt kui 15-aastaselt. Euroopa Liidus on aga Euroopa 2020 strateegia raames seatud eesmärgiks vähendada haridussüsteemist varajast väljalangemist ja suurendada kõrghariduse omandanud noorte osakaalu. Kuivõrd see tähendab õppimise perioodi pikenemist ja tööturule sisenemise vanuse tõusu, on tööhõive indikaatorite arvutamisel nihutatud tööealise rahvastiku alampiir 20-le.

Tööealise rahvastiku vanusevahemiku ülemine väärtus 64 seostub asjaoluga, et paljudes Euroopa riikides on üldine pensioniiga 65 aastat. Oodatava eluea kiire kasv ja rahvastiku vananemine tõstatavad küsimuse, kas vastavalt tuleks üle vaadata ka tööealise rahvastiku definitsiooni vanusevahemiku ülemine väärtus.

Piirkonna tööealise rahvastiku arv annab üldise hinnangu selle piirkonna potentsiaalse tööjõu kohta.

Vaata ka
--------

* Rahvastik
* Majanduslikult mitteaktiivne rahvastik
* Tööjõud
* Tööhõive

Viited
------

1. 1 2  Investopedia. Working-Age Population
2. ↑  Eurostat. Employment statistics
3. ↑  Statistikaamet. Tööjõu-uuring. Metoodika
4. ↑  OECD glossary of statistical terms. Employment to population ratio
5. ↑  Töölepingu seadus
6. ↑  Past trends and latest data for the headline indicators of the Europe 2020 strategy
7. 1 2  João Medeiros & Paul Minty. Analytical support in the setting of EU employment rate targets for 2020. Working Paper 1/2012. European Commission
**Rebukollane** on üks kollastest värvitoonidest, munarebu värvi kollane värvus. See kollane on pigem tume ja soojatooniline. Mõistet kasutatakse tekstiilide ja lõngade, aga ka loodusobjektide värvuse kirjeldamiseks.

Munakollase kaudu määratletuna kirjeldatakse seda tooni sageli saksakeelses kultuuriruumis (*eidottergelb*, *dottergelb*), inglis- ja prantsuskeelses väga harva.

Pildid
------

* MunarebuMunarebu
* Kukeseen on iseloomuliku rebukollase värvusegaKukeseen on iseloomuliku rebukollase värvusega
* Kimalane tsukiini rebukollasel õielKimalane tsukiini rebukollasel õiel

Variatsioonid
-------------

ISCC-NBS-i värvisõnaraamatu "Color: Universal Language and Dictionary of Names" järgi on rebukollane (*Yolk Yellow*, *Vitelline Yellow*, *Vitellinous*) murtud kollane (*strong yellow*)      .

Pantone värvikaardi toon 14-0846 *Yolk Yellow* on tumedam kergelt murtud kollane      .

Viited
------

1. ↑
2. ↑  14-0846 TCX Yolk Yellow. - pantone.com
3. ↑
4. ↑
5. ↑  14-0846 TCX Yolk Yellow. - pantone.com
| Oskar |
| --- |
| Teenistuskäik |
|  **Eesti** |
| **Vette lastud** | 1937 |
| **Saatus** | 
Uppus 15.09.1941 |
| Laeva üldandmed |
| **Tüüp** | mootorkuunar |

**Oskar** oli puistlasti vedamiseks mõeldud mootorpurjekas, mis valmis 1937. aastal Saaremaal Papissaare sadamas. Laeva omanik oli Julius Teär, kellele kuulusid veel mootorpurjekad Jaen Teär ja Juuni.

Oskar sai pommitabamuse Saksa lennukilt 15. septembril 1941 Saaremaal Jaagarahu sadama reidil. Laev sai pommitabamuse paremasse pardasse, mille tagajärjel süttis põlema. Plahvatuse tagajärjel sai surma ka üks meeskonnaliige. 

Laev leiti merepõhjast harrastussukelduja poolt 10. septembril 2007 ehk 66 aastat pärast uppumist.

Sukeldumine
-----------

Praegu lebab laev kiilul 7,5 meetri sügavusel. Säilinud on vöörtääv, vasak parras ja ahtertääv koos sõukruvi ning roolilehega. Laeva keskel võib näha mootorit ja vööris peli. Tekiehitis ja parem parras hävinesid pommitabamuse ja põlengu tõttu. Laevast eemale jookseb vetikatega kaetud ankrukett, mille teises otsas lebab hästi vaadeldav ankur.

Välislingid
-----------

* Harrastussukelduja leidis sõja ajal uputatud laeva vraki, (Eesti Päevaleht, 30.10.2007)
See artikkel See artikkel räägib heraldilisest tinktuurist.  Taevasinise värvuse kui üldmõiste kohta vaata artiklit Taevasinine.  

---

Heraldiline email, taevasinine ja sellele vastav viirutus
Heraldiline email, taevasinine ja sellele vastav lihtsustatud viirutus
**Taevasinine** (prantsuse keeles *bleu celeste*, [ˌbluː səˈlɛst], 'taevasinine'; ka *ciel* 'taevas' ja *celeste*) on harvaesinev heraldiline tinktuur, mis kuulub emailide hulka. Värvus on heledam kui heraldilise emaili sinisel (*azur*), selle viirutus on horisontaalne nagu sinisel emailil, kuid katkendjooned vahelduvad selles punktidega.

Pildid
------

* Taevasinine Argentina vapilTaevasinine Argentina vapil

Viited
------

1. ↑

| * v
* r
Heraldika - Heraldiline tinktuur |
| --- |
| Metallid | 
 Kuld ·  Hõbe |
| Mittetraditsioonilised metallid | 
 Teras ·  Raud ·  Vask |
| Emailid | 
 Punane ·  Sinine ·  Roheline ·  Must ·  Violett |
| Mittetraditsioonilised emailid | 
 Lihavärv ·  Oranž ·  Taevasinine ·  Pruun ·  Mooruspuuvärv ·  Verevärv ·  Tenné ·  Rosé |
| Karusnahad | 
Hermeliin · Oravanahk |