recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Valgus** oli ajaleht, mis ilmus aastatel 1880–1906 (1880–1882 Rakveres ja seejärel Tallinnas). Aastatel 1880–1881 andis lehte välja Selts Kalevipoeg, 1882–1906 Jakob Kõrv ja 1906 Karl August Hermann. 1906. aastal hakkas Valguse asemel ilmuma ajaleht Hüüdja.

Aastatel 1880–1881 kandis ajaleht alapealkirja "Majesteedi Aleksandri II Nikolajevitshi XXV aasta juubeli mälestuseks priiannete kapitaaliga asutav Eesti rahva ajaleht".

Ajalehe suur populaarsus võis tulla sellest, et seal avaldati joonealusena põnevusromaane. Näiteks ilmusid "Nana Sahib ehk mässamine Indias" ja Gregor Danilevski "Patjomkin Donau ääres". Kirjanduslike lisalehtede maht võis kohati ületada ka põhilehe oma.

Arvustajad hindasid kõrgemalt alupäraseid jutte ja nii olid ka mitmed Jakob Kõrva kirjutised sellena reklaamitud. 1887. aastal avaldatud "Luigemäe Olli" eest sai Kõrv ka esimese auhinna Kirjameeste Seltsilt. Hiljem aga selgus, et tegemist oli kohandusega prantslase Chateaubriandi teose "Atala" saksakeelsest tõlkest. Samamoodi osutus algupärandipettuseks ka samal aastal ilmunud jutt "Kiired kosjad". Sellised tõlke- ja põnevusjutud oli aga jätkuvalt minev kaup ning ajalehe trükiarv oli enamasti suurem kui teistel väljaannetel.

Viited
------

1. 1 2 3  Eestikeelne ajakirjandus 1766–1940. I, A-N. Tallinn : Teaduste Akadeemia Kirjastus, 2002. Lk 759
2. 1 2 3  Herbert Salu. *Utoopia ja futuroloogia*, Lund: 1972. Lk 110–111
**Konstantin Nieländer** (ka **Niländer** 27. veebruar1848 Rakvere vald – 15. august 1928) oli Eesti kunstnik ja joonistusõpetaja. 

Varsti pärast poja sündi kolis perekond Kadrina lähedale Undla mõisa. Seal tutvus noor Konstantin Kreutzwaldi perekonnaga ning sõbrunes viimase poja Alexisega, kes oli hiljem Kadrinas jaamaülem. Konstantin Nieländer on kujutanud oma sõpra maalil, mis asub tänapäeval Kreutzwaldi Memoriaalmuuseumis. 

20-aastaselt asus ta õppima Müncheni Kunstiakadeemiasse ning lõpetas kooli kõrgeima auhinnaga – Ludvigi medaliga. 

Järgnevad 11 aastat reisis ta Itaalias, Prantsusmaal, Kaukaasias, Türgis, Kreekas, Palestiinas ja Egiptuses. Sealt viis tee teda Adeni kaudu Sri Lankale ja Indiasse. Tagasi Euroopas, võttis ta ette kaheksakuulise jalgsirännaku Itaalias, Saksamaal ja Prantsusmaal.

1877. aastal esines oma teostega Peterburi Kunstide Akadeemia näitusel ja sai auhinnaks hõbemedali. Naasnud kodumaale, töötas ta kolm aastat Tallinnas Toomkooli joonistusõpetajana, reisis siis taas välismaal ning leidis teenistuse Riias Linna Reaalkooli joonistusõpetajana, kuhu jäi järgmiseks 35 aastaks. Kui kool Esimese maailmasõja ajal Tartusse evakueeriti, läks Tartusse ka Nieländer. Ta töötas Treffneri gümnaasiumis kuni 1926. aastani.

Nieländeri looming on jäänud valdavalt välismaale. Eesti Kunstimuuseumi kogus on kolm tema maali.

Viited
------

1. 1 2  Pukits, Märt. Konstantin Niländer. Mälestusleht. - Olion, nr 10, 1930.
2018
**Konstantin Kossatšov** (Константин Иосифович Косачев; sündinud 17. septembril 1962 Moskva oblastis) on Venemaa poliitik, alates 17. märtsist 2021 Föderatsiooninõukogu aseesimees. 

2004–2011 ja 2014–2021 oli ta Föderatsiooninõukogu väliskomisjoni esimees. 

Kossatšov on lõpetanud Venemaa Välisministeeriumi Moskva Riiklik Rahvusvaheliste Suhete Instituudi ning töötanud seejärel Rootsis Venemaa saatkonnas. 

1998. aastal asus ta tööle Venemaa peaministri nõunikuna ja hiljem abina välissuhete alal. 1999–2003 oli ta Riigiduuma 3. koosseisu saadik, Isamaa – Kogu Venemaa fraktsiooni aseesimees. 2003. aastal kaitses ta kandidaadikraadi Venemaa Välisministeeriumi Diplomaatia Akadeemias. 2003–2007 oli ta Riigiduuma 4. koosseisu saadik Ühtse Venemaa fraktsioonis ning Riigiduuma väliskomitee esimees. 2007 valiti ta Riigiduuma 5. koosseisu saadikuks ja 2011 Riigiduuma 6. koosseisu saadikuks. 

2012 määras Putin ta Rossotrudnitšestvo juhiks. 18. detsembril 2014 nimetati ta Tšuvaši Vabariigi valitsuse esindajaks Föderatsiooninõukogus. 21. septembril 2015 nimetati ta Mari-Eli Vabariigi valitsuse esindajaks Föderatsiooninõukogus. Septembris 2017 volitas Mari-Eli Vabariigi ajutine pea Aleksandr Jevstifejev ta samasse ametisse uueks ametiajaks. Septembris 2022 volitas Mari-Eli uus juht Juri Zaitsev ta veel üheks ametiajaks esindajaks Föderatsiooninõukogus.

2004–2012 oli ta Venemaa delegatsiooni juht Euroopa Nõukogu Parlamentaarses Assamblees.

Kossatšov on Eestis tuntud oma Eesti-vaenulike sõnavõttude poolest.
2008. aastal esines ta Soome-ugri rahvaste maailmakongressil Eestit laimava kõnega, mistõttu saalis viibinud president Toomas Hendrik Ilves keset kõnet saalist lahkus.

Ta on abielus Ljudmilaga (sünd. Muranova), neil on kolm last.

Tunnustus
---------

* 2003 – Sõpruse orden
* 2004 – Põhjatähe orden (Rootsi)
* 2006 – ordeni "Teenete eest Isamaa ees" 4. järk
* 2012 – Austuse orden
* 2018 – Aleksander Nevski orden
* 2018 – Stolõpini medal

Viited
------

1. ↑
2. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 27. jaanuar 2016. Vaadatud 9. märtsil 2018.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
3. ↑  Ilves lahkus protesti märgiks soomeugri kongressilt, EPL, 29. juuni 2008

Välislingid
-----------

* Konstantin Kossatšov Föderatsiooninõukogu kodulehel
**Konstantin Mihailov** (19. märts 1908 Tallinn –jaanuar 1997 Tallinn) oli eestivene maalikunstnik.

Ta lõpetas 1930. aastal Olga Amoretti erareaalgümnaasiumi eksternina.Peale juunipööret tegutses Tallinnas kommunistlike noorte organisaatorina.Oli koos Igor Dobrohhotovi ja Õie Reintam-Tomingaga ENSV pioneeriorganisatsiooni loojaid. Mittesõjaväekohuslasena töötas ta Teise maailmasõja ajal Nõukogude Liidus Tšeljabinski oblastis Kišigino külanõukogu sekretärina ning koos Selma Tellmanniga Engelsis ja Moskvas. Aastatel 1947–1950 õppis ta Tallinna Riiklikus Tarbekunsti Instituudis. 1950. aasta sügisel läks ta üle NSV Liidu Kunstide Akadeemia I. Repini nim Instituuti (võeti maalikateedri kolmandale kursusele), mille lõpetas 1954. aastal. Aastatel 1954–1978 töötas ta dotsendina Eesti NSV Riiklikus Kunstiinstituudis. Aastatel 1960–1962 oli ta Tallinna 23. Keskkooli joonistusõpetaja. Aastatel 1970–1974 oli ta kaugõpperühmade joonistusõpetaja Tallinna Pedagoogilises Instituudis. 1965. aastast Jaan Tombi nimelise kultuuripalee kunstistuudio juhendaja.

1955. aastal osales ta esmakordselt vabariiklikul kunstinäitusel Tallinnas, eesrindliku lüpsja-töökangelase Erna Mihkelsoni portreega. 1959. aastal toimus esimene isikunäitus Retla koolis. Ta on maalinud maastikke ning põllutööteemalisi kompositsioone ning kaevurite ja tööeesrindlaste portreid. 1970. aastatel pani ta näitustele välja sõjaveteranide portreid ning vaikelusid.

Viited
------

1. ↑  Konstantin Mihailov : maalid, Ajakirjandusmajas 20. nov. – 20. dets. 1984 : näituse nimestik
2. 1 2  Omakäeline elulugu. EKMA.136.13.17/80-81
Väliskeermed poldil ja kruvil ning sisekeere mutri sisepinnal
Keere on detaili silindrilise või koonilise kujuga sise- või välispinnale mööda kruvijoont moodustatud kindla profiiliga soon. Välis- ja sisekeerme koos kasutamine võimaldab masinaelemente lahtivõetavalt ühendada (keermesliide), muuta pöördliikumist sirgliikumiseks (käigukruvi) või üle kanda jõudu (kruvipress).

Keermesliite kruvidel ja mutritel on peaaegu alation paremakäelised keermed.

Mõõtmine
--------

Levinud keermete õigsust saab hinnata väliste parameetrite järgi: keerme diameeter, keerme samm ja keerme profiili nurk. ISO üldtarbelised meeterkeermed on enamjaolt 60-kraadise profiilinurgaga ja peamiselt on torukeermed 55-kraadise profiilinurgaga.

Keerme õigsust hinnatakse keermekammiga, mille abil on võimalik hinnata keermesammu ja keermenurka. Keerme sammu tuvastamiseks peab sobima nii keermeprofiil kui ka samm.

Keermete täpsemaks mõõtmiseks mõõdetakse keerme keskmist. Üks võimalus keerme keskmise mõõtmiseks on keermemikromeeter, mis võimaldab keerme keskmist mõõta täpsusega 0,01–0,05. Mõõteriista täpsus sõltub tootjast ja mõõteriista täpsusklassist. 

Keermetraatidega mõõtmist kasutatakse juhul, kui on vaja saada võimalikult täpne tulemus. Keermetraadiga mõõtmist saab teha ühe, kahe või kolme traadi meetodil. Väliskeerme keskmise läbimõõdu täpseks määramiseks kasutatakse kolme traadi meetodit. Keermetraat valitakse vastavalt keerme sammule. Keerme süvenditesse asetatakse ühele poole kaks traati, teisele poole üks traat, mõõdetakse suurust M ning arvutatakse keerme keskläbimõõt toodud valemite abil. Keerme keskläbimõõdu mõõtmisel on eriline tähtsus, et selle summaarne tolerants arvestab keerme sammu, profiili nurga ja keskläbimõõdu enese tolerantsi.

* Keerme mõõtmine keermemikromeetrigaKeerme mõõtmine keermemikromeetriga
* KeermemikromeeterKeermemikromeeter
* KeermekammKeermekamm
* Keermekammiga mõõtmineKeermekammiga mõõtmine

Vaata ka
--------

* täisnurkkeere
* ümarkeeremine\_keermemikromeetriga.jpg
* meeterkeere
* tollkeere
* torukeere
* koonuskeere
* koonus-torukeere
* tugikeere
* trapetskeere
* keermesliide
* keermesülekanne
* keermetamine

Viited
------

1. ↑  ENE 4. köide, 1989
Al2SiO5 faasi diagramm
**Goldschmidti reeglid** on kolm geokeemilist seaduspärasust, mille sõnastas Victor Moritz Goldschmidt 20. sajandi esimesel poolel. 

Goldschmidti reeglid käsitlevad keemiliste elementide käitumist magma kristalliseerudes või kivimite sulades. Teatud elemendid on eelistatult vedelas, teised jälle tahkes faasis. Reeglid käsitlevad kahe erineva iooni valentsi ja ioonraadiuse erinevusest tulenevat erinevat käitumist. 

* Kaks erinevat iooni, millel on sama valents ja väga sarnane ioonraadius, omavad sama tahke ja vedela faasi vahelist jaotuskoefitsienti.
* Kui ioonraadiused on pisut erinevad, siis on väiksema ioonraadiusega ioon eelistatult tahkes faasis ning suurema ioonraadiusega ioon vedelas faasis.
* Väga sarnase ioonraadiuse, kuid erineva valentsi korral on tahkes faasis eelistatult kõrgema valentsiga ioon.

Reegleid tuleb mõista nii, et kui kristallstruktuuris on vaba koht, mille saaksid täita kaks erinevat iooni, siis teeb seda statistiliselt tõenäolisemalt (seega mitte alati) ioon, mis vastab Goldschmidti reeglites sõnastatud tingimustele. Samuti ei arvesta Goldschmidti reeglid ioonide kontsentratsiooni vaadeldavas süsteemis. Seetõttu võib vastava koha kristallstruktuuris hõivata sagedamini ioon, millel on Goldschmidti reeglite kohaselt selleks halvemad võimalused ning seda lihtsalt seepärast, et teda on vaadeldavas süsteemis suuremal hulgal.
**Andres Lemba** (sündinud 6. detsembril 1968 Tallinnas) on eesti helilooja, koorijuht ja pedagoog.

Haridus
-------

Ta on lõpetanud koorijuhtimise erialal Tallinna Muusikakeskkooli 1987. aastal Eda Kõrgemägi juhendamisel ja Eesti Muusikaakadeemia 1994. aastal professor Ants Sootsi juures.

Töökäik
-------

Andres Lemba töötab alates 1992. aastast Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis muusikateoreetiliste ainete õpetajana.

Aastatel 2000–2006 oli ta Raplamaa noorte meeskoori peadirigent, aastatel 2005–2016 Vanalinna Muusikamaja tütarlastekoori kontsertmeister. 2003. aastast on ta Rahvusooper Estonia poistekoori koor- ja kontsertmeister.

Looming
-------

Andres Lemba on kirjutanud nii kammer- kui ka koorimuusikat ning seadnud eri žanrites muusikat koorile ja orkestrile. 2014. aasta üldlaulupeol kõlas naiskooride esituses Ly Seppeli sõnadele kirjutatud "Haned-luiged"[*viide?*] ja ühendkooride esituses tema seatud[*viide?*] Kait Tamra laul "Oma saar".

2014. aastal toimunud rahvusvahelise vokaalmuusika festivali VocalEspoo kooriloomingu konkursil võitis tema meeskooriteos "Sanctus" I preemia ning segakoorile kirjutatud "Miserere" jagas II preemiat.

2017. aasta noorte laulupeol kõlas poiste- ja noormeestekooride esituses tema "Minu juurte lugu"[*viide?*] (tekst Anli Eha), lastekooride esituses seade[*viide?*] Mari Jürjensi laulust "Paradiis" ning neidudekoorile kirjutatud seade[*viide?*] Mari Kalkuni "Om laulust".

Tunnustus
---------

* 2015 – aasta koorihelilooja
* 2016 – Riho Pätsi Koolimuusika Fondi stipendium

Viited
------

1. ↑  Vanalinna Muusikamaja, Vanalinna Hariduskolleegium, vaadatud 28.03.2018
2. ↑  Aasta koorihelilooja, Eesti Kooriühing, vaadatud 28.03.2018
3. ↑  Riho Pätsi Koolimuusika Fondi laureaat, Tallinna Ülikool, vaadatud 28.03.2018

Välislingid
-----------

* Andres Lemba Eesti Muusika Infokeskuse veebilehel
**Salazar Slytherini medaljon** on maagiline ese J. K. Rowlingi romaanisarjas "Harry Potter". Medaljon on üks Lord Voldemorti varikätkidest.

Eseme ajalugu
-------------

Viiendas osas leidsid medaljoni Grimmauld Place'i elanikud, kes üritasid sellega midagi ette võtta, kuid tulutult. Tol hetkel ei olnud Harry Potter teadlik sellest, et medaljon on määratu tähtsusega. Kuldne medaljon visati majast välja. Kuid Sirius Blacki majahaldjas Kreacher varastas selle nende teadmata tagasi.

Seitsmendas osas põgenesid Harry Potter ja ta kaks paremat sõpra Ron Weasley ja Hermione Granger Grimmauld Place'ile peale Voldemorti ja tema surmasööjate riigipööret võlumaailmas. Harry Potter, kes oli pool aastat tagasi leidnud tolle medaljoni täpse koopia, milles oli olnud kiri, kus keegi R.A.B oli ähvardanud varikätki hävitada. Olles Grimmauld Place'il taipas ta, et too isik oli olnud Siriuse noorem vend Regulus Black. Hermione'ile tuli aga meelde too varikätk, mis oli ära visatud ning trio kutsus Kreacheri enda juurde, kes ütles järelepärimise peale, et medaljon on kadunud ning Mundungus Fletcher selle ära varastanud. Kreacheril kästi üles otsida varas ning Fletcher teatas, et ta oli selle kärnkonna moodi roosa kampsuniga naisele maha müünud. Harry tapipas, et too indiviid oli Dolores Umbridge ning seetõttu tungiti Võlukunsti Ministeeriumisse, kust see Umbridge'i käest ära võeti.

Kolm sõpra hakkasid seda kordamööda kandma, sest neil ei olnud seda millegagi hävitada. Nende teadmata võttis see ese tihti nende üle võimust ja süstis neisse viha. Kogu asi kulmineerus sellega, et Ron Weasley põgenes oma sõprade juurest ära, jättes medaljoni neile. Hiljem aga, kui oli leitud viis, kuidas varikätk hävitada, tuli Ron tagasi ning päästis Harry elu. Tänutäheks andestasid Harry ja Hermione talle ning Ron hävitas selle kohutava eseme Gryffindori mõõgaga.
**Keenia Aafrika Rahvuslik Liit** (tuntud ka lühendiga **KANU** ingliskeelsest nimest *Kenya Africa National Union*) on Keenia poliitiline partei, mis oli võimul aastatel 1963–2002 ehk peaaegu 40 aastat pärast Keenia vabanemist Briti koloniaalvõimu alt. Kuni aastani 1960 oli partei nimi Keenia Aafrika Liit (*Kenya Africa Union* ehk KAU).

Ajalugu
-------

Alates oktoobrist 1952 kuni detsembrini 1959 oli Keenia riik eriolukorras Mau Mau ülestõusu tõttu Briti koloniaalvõimu vastu. Selle aja jooksul kasvas märgatavalt aafriklaste enda osalus riigi poliitilistes protsessides.

1960. aastal asutati Keenia Aafrika Demokraatlik Liit (*Kenya African Democratic Union* ehk KADU) vastuseisuks KANU-le. Tegemist oli suurel määral etnilise vastasseisuga. KADU esindas KAMATUSA (Kalejin, Maasai, Turkana, Samburu) gruppe, KANU aga suuremaid Luo ja Kikuyu gruppe. Viimasesse neist kuulus ka tolleaegne president Jomo Kenyatta. KADU pooldas föderaalset riigivalitsemist, KANU aga tsentraliseeritust. Keenia iseseisvumisel jäi võitluses peale KANU ning kuigi esialgu võeti vastu föderaalne süsteem, siis sellest peagi loobuti.

Ideoloogia
----------

Enne 1960. aastat ühendas KANU mitmesuguste ideoloogiatega poliitikuid. 1965. aastal võeti aga konkreetsem suund, eriti pärast vasakule kalduvate Oginga Odinga juhtimisel tegutsenud poliitikute lahkumist. Asuti pooldama segamajandust ning riigi sekkumist majandusse riigiettevõtete kaudu. Sellega liitus Keenia külma sõja ajal Läänega. Nii Jomo Kenyatta kui ka temale järgnenud president Daniel arap Moi kasutasid seoseid Nõukogude Liiduga ettekäändena poliitiliste dissidentide mahasurumiseks.

Struktuur
---------

KANU juhtimisstruktuur koosneb esimehest, peasekretärist ja mitmest aseesimehest. Nad valitakse rahvuslikul delegaatide konverentsil. Viimane selline toimus aastal 2005, kui partei esimeheks valiti Uhuru Kenyatta, kes nüüdseks on aga erakonnast lahkunud. 

Delegaadid konverentsile valitakse valimisringkondade tasandil.

Esimehed
--------

* 1960–1962 James Gichuru
* 1961–1978 Jomo Kenyatta
* 1978–2005 Daniel arap Moi
* 2003–2012 Uhuru Kenyatta
* alates 2013 Gideon Moi

Viited
------

1. ↑  KANU Facebooki lehekülg. Kasutatud 29.05.2016.
**Andres Mathiesen** (kuni 1932 **Andrei Mathiesen**; 19. november / 1. detsember 1890 Sindi – 3. mai 1955 Stockholmi lähistel) oli eesti metsateadlane.

Haridus
-------

Ta lõpetas 1904. aastal Sindi ministeeriumikooli, 1911. aastal Pärnu linna gümnaasiumi ja 1915. aastal Peterburi metsainstituudi. Aastatel 1925–1926 viibis Rockefeller Foundationi stipendiaadina Austrias, Saksamaal, Šveitsis ja Itaalias.

17. novembril 1928 kaitses ta esimesena Tartu Ülikoolis metsateaduse doktori (dr. rer. silv.) väitekirja.

Töö
---

Aastatel 1915–1918 oli ta sõjaväeteenistuses. 1918 Tori-Võlla riigimetsa ülem, 1919 Lääne maakonna metsaülem. 1920. aasta veebruarist Metsade Peavalitsuse ülema abi, hiljem ülema kohusetäitja. 1920. aasta augustist Tartu Ülikooli põllumajandusteaduskonna metsaosakonna metsakorralduse õppetooli metsaasjanduse ja geodeesia õpetaja. Õpetas metsatakseerimise, dendroloogia, metsakorralduse ja geodeesia aineid. 1921. aastast metsakorralduse dotsendi kohusetäitja, 1924. aastast erakorraline professor, 1929. aastast metsakorralduse õppetooli korraline professor. 1922. aastast ka põllumajandusteaduskonna dekaani asetäitja, 1927. aastast teaduskonna sekretär, 1928–1937 põllumajandusteaduskonna dekaan. Tartu Ülikooli õppe- ja katsemetskonna juhataja.

Teadustegevus
-------------

### Uurimusi

* Tüve pikuti läbilõike pind kui faktor tüve massi määramiseks, 1925
* Kastre-Peravalla kasepuistutest, 1926
* Ülikooli õppemetskond, 1927
* Mõõtmise täpsusest, 1927
* Metsade boniteerimisest kuivendatud soodel, 1928
* Riigimetsade Valitsuse uued massitabelid meetermõõtudes, 1930
* Puistu kõrgus puistu vanuse asendajana metsakorralduses, 1935
* Metsakorralduse arenemine Eestis, 1935
* Jahinduse ja metsanduse vahekordadest, 1939

### Õpikud ja käsiraamatud

* Andrei Mathiesen, Karl Weerberg. Puude ja põõsaste määraja lehtede, pungade ja anatoomiliste tunnuste järgi, 1921
* Geodeesia põhijooned, 1930
* Metsamehe abiraamat, 1923
* Dendroloogia käsiraamat, 1934

Vaata ka
--------

* Mathieseni park

Viited
------

1. 1 2  Professor dr. rer. for. Andrei Mathiesen 50-aastane. Eesti Mets, 1940, nr. 11, lk. 409
2. ↑  Kaja, 20. november 1928, nr. 273, lk. 6. Esimene metsateaduse doktor

Välislingid
-----------

* Andres Mathiesen Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
Viljad
**Salat-euterpepalm** (*Euterpe oleracea*) on palmiliste sugukonda euterpepalmi perekonda kuuluv liik.

Levila ja kasvukoht
-------------------

Euterpepalmi perekonna kaheksa liiki kasvavad Kesk- ja Lõuna-Ameerikas, Belize'ist lõunas kuni Brasiilia ja Peruuni. Peamiseks kasvukeskkonnaks on soo või perioodilise tõusu ja mõõnaga jõekaldad.

Kirjeldus
---------

Salat-euterpepalmid on sihvakad, 15–30 meetri kõrgused, kuni kolme meetri pikkuste lehtedega puud. 

Palmi viljaks on **assai** – väike, ümar, mustjaslilla luuvili, mille ümbermõõt on u 25 mm. Väliselt sarnaneb assai viinamarjaga, kuid on väiksem ja vähema viljalihaga. Viljaliha on õhuke, u 1 mm paksune. See ümbritseb kogukat seemnekesta, milles on üks 7–10 mm suurune seeme. Seeme moodustab viljast u 80%. Viljad kasvavad 500–900-marjalistes kobarates. Palm viljub kaks korda aastas.

Assaid

Kasutamine
----------

Salat-euterpepalmi kasvatatakse tema viljade – assaide pärast. Salat-euterpepalmi lähedast liiki söödavat euterpepalmi kasvatatakse söödava palmisüdamiku saamiseks.

Assaid moodustavad mitmete Brasiilia Amazonase põlisrahvuste toidumenüüs põhiosa – kuni 42% kogu tarbitud toidu kaalust.

### Viited

* Murrieta RSS, Dufour DL, Siqueira AD (1999). "Food consumption and subsistence in three Caboclo populations on Marajo Island, Amazonia, Brazil". Human Ecology 27: 455–75.
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib eesti näitlejast; ettevõtja kohta vaata artiklit Andres Ots (ettevõtja).* |

---

**Andres Ots** (sündinud 3. oktoobril 1944 Tallinnas) on eesti näitleja ja laulja.

Andres Ots lõpetas Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri 1968. aastal (III lend).

Seejärel suunati ta Pärnusse Lydia Koidula nimelisse draamateatrisse, kus ta esines ka mitmes muusikalavastuses, nagu Gerd Natschinski "Servus, Peter" (1970), Ernst Bruun Olseni "Billy Jacki lugu" (1970) ja Agnieszka Osiecka "Murelimaik" (1971). 1974. aastal siirdus ta Eesti NSV Riiklikku Noorsooteatrisse, kus töötas kuni 2010. aastani. Praegu töötab ta Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikoolis lavakõne õppejõuna.

Lauljana on Ots tegev olnud alates 1965. aastast, mil ta oli vokaalartist orkestris Rütm. 1968. aastal tuli ta esikohale vabariikliku estraadilauljate konkursi nooremas grupis, 1980. aastal osutus ta ka parimaks etlejaks Voldemar Panso nimelisel konkursil.

Tunnustus
---------

* 2013 – Karl Adra nimeline auhind
* 2021 – Valgetähe V klassi teenetemärk

Isiklikku
---------

Andres Otsa vanemad olid näitlejad Jori Ots ja Made Varango.

Viited
------

1. ↑  Koosseisud Tallinna Linnateater
2. ↑  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 20129

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Andres Ots** |

* Andres Ots andmekogus IMDb (inglise)
* Andres Ots andmebaasis MusicBrainz (*inglise keeles*)
* Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikooli lennud
Alevi keskväljak
**Raguva** on alev Leedus Panevėžysi rajoonis, Raguva valla halduskeskus. Alev asub Nevėžisi kaldal.

Alevis on gümnaasium ja raamatukogu. Vaatamisväärsusteks on 1887. aastal valminud katoliku kirik ja 1875. aastal valminud õigeusu kirik, püha Floriani skulptuur alevi keskel, kalmistu ja sealne kabel.

Alevis on sündinud Lõuna-Aafrika Vabariigi poliitik Esther Barsel.

Ajalugu
-------

Küla on esimest korda mainitud 1501. aastal, mil asula ja mõis anti pärusomandiks B. Semenavičiusele. 1586. aastal on kirjalikult esmamainitud selle nimega alevit. XVI sajandi lõpus kuulus asula Žilinskitele.

1610. aastast pärit mõisavarade nimekirjas on mainitud ka Raguvas asuvat kirikut. XVII sajandil kuulus Raguva Ogińskitele, seejärel (kuni 1831. aasta ülestõusuni) oli alev Straszewiczite valduses.

XIX sajandil elas alevis leedulasi vähe, sealsed asukad olid venelased ja juudid, vähem elas seal karaiime. Sealse vene kogukonna moodustasid vanausulised, 1840. aastal moodustasid nad seal ka oma kihelkonna. Sajandi lõpus püstitati alevi keskele kivist sammas, mille tippu paigutati Püha Floriani kujutav skulptuur. Nõukogude ajal oli Raguva kohaliku kolhoosi keskasula.

Pilte
-----

* Katoliku kirikKatoliku kirik
* RaguvaRaguva
* Õigeusu kirikÕigeusu kirik
* Sild üle Nevėžisi jõeSild üle Nevėžisi jõe

Viited
------

1. ↑

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Raguva** |

* Alev portaalis vietoves.Lt
Hnefatafl
***Hnefatafl*** on ajalooline lauamäng, mida mängiti 4.–12. sajandil Skandinaavias. Selle nimi tuleb sõnadest *hnefi* 'esimene' ja *tafl* 'laud'.

*Hnefatafl*'it on kutsutud ka viikingite maleks, aga mängureeglid on malest siiski erinevad.

*Tafl*'id on mängud, mida tuntakse ka *hnefatafl*'i nime all. Need on iidsed Põhjala ja keldi lauamängud, mida mängiti ruudulistel laudadel. *Tafl*'imänge mängiti Norras, Rootsis, Taanis, Islandil, Suurbritannias, Iirimaal ja Lapimaal. *Tafl*'imängud tõrjus välja 12. sajandil male, kuid tahvlipõhine versioon, mida mängisid saamid, oli kasutusel veel 18. sajandini. *Tablut*’i reeglid kirjutas üles Rootsi loodusteadlane Linnaeus 1732. aastal ja need tõlgiti ladina keelest inglise keelde 1811. aastal. Kõik tänapäevased *tafl*'imängud põhinevad 1811. aasta tõlkel, milles oli mitmeid vigu. Uutel reeglitel kõrvaldati need vead, mis viis tänapäevaste *tafl*'imängude loomiseni.

Maailma suurim *hnefatafl*'i nuppude kogu on pärit Salme laevmatustelt. Sealt on leitud vähemalt 322 *hnefatafl'*i nuppu ja vähemalt 10 täringut. Nupud pärinevad mitmest eri komplektist.

Käigud
------

### Liikumine ja ära võtmine

* Iga nupp võib liikuda mis iganes vabasse ruutu otsejoones [←↑→↓], kuid mitte diagonaalselt (nagu oda males).
* Ükski nupp ei tohi kunagi üle mõne teise nupu liikuda.
* Vastase nupp on ära võetud või mängust eemaldatud siis, kui ta jääb kahe teise mängija nupu vahele kahel vastasküljel (horisontaalselt või vertikaalselt – mitte diagonaali pidi) kahe sinu nupu poolt.
* Vastase nupp on "ära võetud" või "kinni püütud" siis, kui ta on vastaskülgedelt sinu nuppude poolt kaetud (st et ta ei saa neis suundades enam liikuda). Ka kuningas võetakse sel meetodil ära, välja arvatud mõnel juhul, kui ta on lossi kaitse all.

Viited
------

1. ↑  *Eesti ajalugu I*. Tartu 2020. Lk 328.
**Hobujõud** (tähis **hj**) on mittesüsteemne võimsuse mõõtühik. Hobujõudu defineeritakse kui võimsust, mida tuleb rakendada 75 kg raskuse keha (mass {\displaystyle m=1\,{\text{kg}}}) ühtlaseks vertikaalseks tõstmiseks kiirusega 1 meeter sekundis (kiirus {\displaystyle v=1\,{\text{m/s}}}). SI-süsteemis vastab ühele hobujõule võimsus 735,49875 vatti:

{\displaystyle 1\,{\rm {{hj}=75\,{\rm {{kg}\cdot 9{,}80665\,{\frac {\rm {m}}{\rm {s^{2}}}}\cdot 1\,{\frac {\rm {m}}{\rm {s}}}=735{,}49875\,{\frac {\rm {{kg}\,{\rm {{m}^{2}}}}}{\rm {{s}^{3}}}}=735{,}49875\,W.}}}}}
Inglismaal ja USA-s on hobujõud (tähis **hp** sõnast *horsepower*) võrdne 745,7 vatiga. See väärtus põhineb ühikutel nael,  jalg ja minut.

SI-süsteemi kasutavates maades pole SI-väliste ühikute kasutamine soovitatav.

Hobujõu kui võimsusühiku kasutuselevõtt ulatub tagasi James Wattini, kes selle ühikuga soovis kujukalt väljendada aurumasina võimsust – mitme hobuse veojõudu suudab masin asendada. Ühe tööhobuse keskmiseks kestvaks veovõimsuseks (näiteks veskikivi ringiajamisel) loeti 75 kgf·m/s.
**Kiri** on postisaadetis, mille põhiosa on paberile (või sarnasele materjalile) kantud tekst. Üldjuhul saadetakse kirju ümbrikus ja selle edastamise eest maksmist tähistatakse postmargiga. Suure osa kirjadest moodustavad sõnumid.

Eesti Post liigitab kirju järgmiselt:

* riigisisesed standardkirjad,
* riigisisesed maksikirjad,
* rahvusvahelised standardkirjad,
* rahvusvahelised maksikirjad.

Eesti postiseaduse kohaselt (§ 4 lg 2) on kiri üks kirisaadetise liike, teiste kirisaadetise näidetena on toodud trükis ja pisipakk.

* 19. sajandil Derptist Leipzigisse saadetud kiri19. sajandil Derptist Leipzigisse saadetud kiri
* 20. sajandi alguses Arensburgist Erfurti saadetud kiri20. sajandi alguses Arensburgist Erfurti saadetud kiri
* 1963. aastal Paidest (Eesti NSV) Sarajevosse saadetud kiri1963. aastal Paidest (Eesti NSV) Sarajevosse saadetud kiri
* 20. sajandi lõpus taasiseseisvunud Eestist Haabneemest Wolgasti saadetud kiri20. sajandi lõpus taasiseseisvunud Eestist Haabneemest Wolgasti saadetud kiri
**Veršvai** on Kaunase linnaosa, mis asub linna lääneosas Vilijampolė valla territooriumil. Veršvai asub Nemunase kaldal, see piirneb idas Vilijampolėga ja läänes Lampėdžiaiga. Linnaosa läbib Via Baltica, mis ületab selle viaduktina. Samuti läbib linnaosa Veršvase oja. 

Veršvais eristatakse Žemutiniai Kaniūkai asumit, mis on kujunenud varasema sellenimelise küla kohale ja kuhu erinevalt ülejäänud Veršvaist on rajatud põhiliselt eramuid.

Ajalugu
-------

Esimesel aastatuhandel rajati Nemunase orunõlvale Veršvai linnamägi, mis oli kasutusel kuni XIV sajandini. Selle jalamil asus muinasasula, mis oli kasutusel kuni XIII sajandini. Ka asus linnuse juures kalmistu, kuhu maeti surnuid alates II–XIV sajandini.

Hiljem kujunes Veršvai piirkonnaks, kus kaevandati Kaunase ehitiste tarbeks kruusa. Aastal 1900 rajati sinna Veršvai kalmistu, kuhu aastal 1966 maeti ümber osa Vytautase prospekti rajamisel töödele ette jäänud Kaunase vana kalmistu surnutest, samuti viidi sinna üle osa sealsetest vanadest kivist hauasammastest. Aastal 1933 rajati Veršvaisse esimene tööstusettevõte – kummivabrik Inkaras. Aastal 1946 liideti piirkond Kaunasega. Seejärel rajati Veršvaisse veel teisigi tööstusettevõtteid, sealjuures aastal 1959 ka Leedu ainus lõhkeaineid valmistav tehas.

* Veršvai. Taamal paistab maapinnast kõrgemale viidud Via BalticaVeršvai. Taamal paistab maapinnast kõrgemale viidud Via Baltica
* Žemutiniai KaniūkaiŽemutiniai Kaniūkai
* Vanad vaimulike hauasambad Veršvai kalmistulVanad vaimulike hauasambad Veršvai kalmistul

Viited
------

1. ↑  Detonas
Kiri Te Kanawa (2011)
Dame **Kiri Janette Te Kanawa** (sündinud 6. märtsil 1944 Te Tai Rāwhitis Uus-Meremaal) on Uus-Meremaa ooperilaulja. 

1981. aastal, kui abiellusid Walesi prints Charles ja Diana Spencer, laulis ta Händeli pala "Let the Bright Seraphim", mida kuulis maailmas umbes 600 miljonit inimest.

Kui Te Kanawa oli laps, siis ta lapsendati. Nii sai ta iirlasest ema ja maoorist isa. Teismeeas ja 20. eluaastates oli ta Uus-Meremaa popstaar ja meelelahutaja.

Hariduse sai ta Aucklandis Saint Mary's College'is. Ooperilaulu õppis ta Dame Sister Mary Leo juhendusel. Lauljakarjääri alustas ta metsosopranina, hiljem – arengu käigus – jäi sopraniks. Tema salvestis "Nunnade koor" Starussi operetist "Casanova" oli Uus-Meremaa esimene kuldplaat (seda müüdi üle 5000 eksemplari).

2001. aasta juunis laulis ta Pärnus.

Augustis 2009 teatas ta, et lõpetab lauljakarjääri aprillis 2010 Saksamaal Kölni Ooperiteatris toimuva kontserdiga.

Isiklikku
---------

Te Kanawa abiellus 1967. aastal Desmond Parkiga, kellega oli tutvunud Aucklandis. Paar lapsendas kaks last: Antonia (1976) ja Thomase (1979). Abielu lahutati 1990. aastate lõpus.

Viited
------

1. ↑  "Kaablipõleng katkestas Kiri Te Kanawa kontserdi" Eesti Päevaleht, 11. juuni 2001
2. ↑  "Kuulus sopran Kiri Te Kanawa lahkub ooperilavalt" ERR, 18. august 2009

Välislingid
-----------

* Kiri Te Kanawa Fondi koduleht
* Kiri Te Kanawa andmekogus IMDb (inglise)
Siegfried liini plaan
**Siegfriedi liin** (saksa keeles: *Siegfriedstellung*) ka **Läänevall** oli tankitõrjekraavidest ja takistustest koosnev kaitserajatis, mis ehitati sakslaste poolt ja mida kasutati Hindenburgi liini osana Esimeses maailmasõjas, kuid mis leidis rohkesti kasutust Teises maailmasõjas.

Enamasti mõeldakse Siegfriedi liini all 1930. aastatel rekonstrueeritud kaitseliini, mille sakslased võtsid kasutusele Teises maailmasõjas. Sakslased ise nimetasid Siegfriedi liini Läänevalliks.

Siegfriedi liini kogupikkus oli 630 km, mille sisse mahtus üle 18 000 punkri, tunneli ja tankitõrjekraavi. Siegfriedi liin algas Hollandi vastast Reini äärest Klevest, kulges mööda Saksa Keisririigi läänepiiri ning lõppes Šveitsi piiri ääres.

Siegfriedi liin rekonstrueeriti pigem propaganda eesmärkidel. Kaitserajatist korrastati ja ehitati üles pärast Reinimaa remilitariseerimist.

Vaata ka
--------

* Atlandi vall
* Maginot' liin

Viited
------

1. ↑  John Keegan, *Teine maailmasõda* (Tallinn: Varrak, 2004), lk 447
**Palsamipappel** (*Populus balsamifera*) on pajuliste sugukonna papli perekonda kuuluv lehtpuuliik. Eestisse on palsamipappel pargipuuna sisse toodud 18. sajandil.

Kirjeldus
---------

Palsamipappel on Põhja-Ameerika üks põhjapoolsema levikuga lehtpuid. Kasvab boreaalse vööndi mäestikes kui ka tasandikel kogu kontinendi ulatuses.

Palsamipappel on vastupidav, kiirekasvuline ja lühiealine puu, elades harva vanemaks kui 200 aastat. Lehed on ümara alusega ja pikalt ahenevad, pealt tumerohelised, alt rohekasvalged ja veidi kleepuvad.

Paljunemine
-----------

Paljuneb seemnetega, kuid enamasti vegetatiivselt. Palsamipappel on kahekojaline puu, see tähendab, et ühel puuisendil on ainult emasõied ja teisel ainult isasõied. Palsamipappel kasvab üksikult või väikeste saludena. Ühe salu puud on tavaliselt ühest soost, kuna on hakanud kasvama ühe ja sama algpuu juurevõsudest.

Levik
-----

Levinud Põhja-Ameerika põhjaosas, Eestis introdutseerituna parkides, metsakultuurides, hajusalt metsistunult.

Ökoloogia
---------

Paljud loomad kasutavad palsamipapli oksi toiduks. Lehtedest toituvad mitmete liblikaliste röövikud.

Kasutamine
----------

Pehmet heledat puitu kasutatakse ehituses.

Vaata ka
--------

* haavik
* triploidne haab
* hübriidhaab
* pappel

Viited
------

1. ↑  Leht, M. (toim.). 2010. *Eesti taimede määraja*. EMÜ, Eesti Loodusfoto, Tartu
2. 1 2 3  Zasada, John C.; Phipps, Howard M. (1990). "*Populus balsamifera*". In Burns, Russell M.; Honkala, Barbara H. *Hardwoods*. *Silvics of North America*. Washington, D.C.: United States Forest Service (USFS), United States Department of Agriculture (USDA). **2**. Retrieved 30 August 2012
3. 1 2  Kukk, T. 2009. *Eesti taimede kukeaabits*. Trükikoda OÜ Greif, Varrak, Tallinn

Välislingid
-----------

* Palsamipappel andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes
**Kirg** (vanakreeka keeles πάσχω – 'kannatus', 'piin') on termin, mida kasutatakse väga tugevate tunnete tähistamiseks mõne asja või inimese suhtes. Kirg on intensiivne emotsioon, vastupandamatu tunne, entusiasm või iha millegi järele.

Rene Descartesi käsitluses on kired hinge tajud, tundmused või emotsioonid, mis on seotud hinge endaga ning mis on põhjustatud, alal hoitud ja võimendatud teatud hinge liikumiste poolt. On olemas 6 algkirge, mis on lihtsad ja primitiivsed. Kõik teised on nende alaliigid või kombinatsioonid. Algkired on: uudishimu/üllatus, armastus, viha/vihkamine, iha, rõõm ja kurbus.

Benedictus (Baruch) Spinoza emotsioonide õpetus on mõjutanud psühholoogiat. Keha funktsiooniks on tekitada kirgi. Mõistuse funktsiooniks on luua idee keha loodud kirgedest. Juhul kui need kaks toimuvad korraga, siis tekib emotsioon. Kirgede jaotus Spinoza järgi: himu, rõõm ja kurbus. Kõik ülejäänud emotsioonid on nende kolme kombinatsioonid.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Kirg** |
**Aposterioorsuse** all mõistetakse filosoofias näiteks otsustuse või propositsiooni tõesuse tunnetatavuse sõltuvust kogemusest (kogemuse vältimatust tunnetamiseks), arutluse sõltuvust aposterioorsetest eeldustest (kui arutlusel on nii aprioorseid kui ka aposterioorseid eeldusi, peetakse teda aposterioorseks), teadmise sõltuvust aposterioorsetest põhjenditest ja mõiste või kaemuse vormi omandatavuse sõltuvust kogemusest. **Aposterioorsust** omistatakse ka muudele tunnetusüksustele. **Aposterioorseks** nimetatakse ka kogemusest sõltuvat tunnetusviisi. 

Aposterioorsusest hakkas esimesena rääkima Immanuel Kant, kasutades sõna "aposterioorne" (saksa *aposteriorisch*) ladina väljendi "*a posteriori*" (mida ta enamasti kasutas) sünonüümina. Hiljem on Kanti aposterioorsusekontseptsiooni sageli modifitseeritud.

Aposterioorsus analüütilises filosoofias
----------------------------------------

### Aposterioorsuse määratlus

Analüütilises filosoofias vaadeldakse aposterioorsust primaarselt uskumuse või teadmise õigustuse omadusena. Aposterioorne õigustus on kogemusest sõltuv (tulenev) õigustus. 

Seejuures mõistetakse kogemust enamasti laiemalt kui meelelist kogemust, lugedes kogemuse alla ka näiteks mälu ja introspektsiooni (ning selgeltnägemise ja telepaatia, kui need peaksid olemas olema). Kogemuse alla ei saa selles seoses siiski lugeda kõiki teadlike vaimunähtusi ja -protsesse, sest aprioorse õigustuse teooriates räägitakse sageli aprioorsete väidete tõesuse või paratamatuse ratsionaalsest "tajumisest". 

Aposterioorselt õigustatud uskumuste hulka kuuluvad paljud igapäevased tajule, mälule ja introspektsioonile tuginevad otsustused ning paljude loodusteaduse väidete uskumine. Näiteks on aposterioorselt õigustatud minu järgmised uskumused:

* Praegu on talv.
* Ma käisin täna poes.
* Inimestele meeldib tavaliselt, kui neile naeratatakse.
* Vesi on H2O (üks filosoofide lemmiknäiteid).
* Kunagi olid Eesti alal korallrahud.

Vaata ka
--------

* Aposterioorne teadmine
* Aposterioorne õigustus
* Aposterioorne tõde
* Aposterioorne mõiste
* Aprioorsus

Kirjandus
---------

* Immanuel Kant. *Kritik der reinen Vernunft*, 1781/1787, Sissejuhatus §I–IV.
* Saul Kripke. *Naming and Necessity*, 1980.
* Paul K. Moser. A posteriori. – *Routledge Encyclopedia of Philosophy*, kd 1, 1998.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikisõnastiku artikkel: **a posteriori** |
**Keeni raamatukogu** on Otepää valla rahvaraamatukogu. Raamatukogu aadress on Keeni tn 12, Keeni küla, Valga maakond.

Ajalugu
-------

Mõnedel andmetel asutati Keeni raamatukogu enne 1920. aastat, kuid selle kohta dokumendid puuduvad. Igatahes kindlad andmed raamatukogu tegevuse kohta on 1925. aastast. 1925. aastal määras haridusministeerium Keeni valla avalikule raamatukogule riikliku toetuse 2500 marka.

1928. aastal kolis raamatukogu Keeni koolimaja Keeni vallamaja juurde, kuhu jäi kuni 1930. aastani. 1930. aasta septembris koliti raamatukogu Keeni Ministeeriumikooli, see asus Kihul. Liideti kooli ja valla raamatukogu. Raamatuid laenutasid õpetajad Saar ja Luigemäe. 17. septembril 1930 põles Kihu koolimaja, hävisid peaaegu kõik raamatud. Inimeste kätte jäi umbes 45 raamatut. Need korjati inimestelt kokku ja raamatukogu hakati uuesti rajama. Rahalist toetust saadi ka vallast. Raamatukogu asus nüüd Keeni mõisahoones. Seal asusid veel kool ja Keeni metsaülem. 1940. aastal hävis raamatukogu jälle. Koolimajas olid sõdurid. Raamatud toodi koolimaja ette ja põletati, alles jäid raamatud, mis olid inimeste käes. 

1948. aastal asus raamatukogu Keeni koolimajas, hiljem koliti Keeni külanõukogu hoonesse, mis asus Keeni–Sangaste tee ääres endises Simsoni talus. Kui külanõukogu likvideeriti, koliti Keeni klubisse. 

1958. aasta oktoobris hakkas Keeni raamatukogu juhatajana tööle Viivi Stenov (Oras). Raamatukogu asus sovhoosi kontori kohal pisikeses toapugerikus, kus kirjatöö tehti põlve peal, sest puudus laud ja ruumgi selle paigutamiseks. Aastatel 1958–1983 kolis raamatukogu kolmel korda. 

1993. aastal kolis raamatukogu küla servas asuvasse kolmekorruselise keskküttega kortermaja 1. korrusele, endistesse lasteaia ruumidesse. 

2008. aastal saadi raamatukoguprogramm RIKS. Elektroonilisele laenutusele mindi üle 2013. aastal.

Juhatajad/laenutajad
--------------------

* J. Saarmann
* Õp. Saar
* Õp. Luigemäe
* Eha Oha (Veske) 1948–1955
* Virve Falkenberg 1955–1957
* Tiiu Teder 1957
* Astra Mõtus 1958
* Viivi Štenov (Oras) 1958–2001
* Aino Oja alates 2001

Statistika
----------

Statistika 2014. aasta seisuga

Kogusid: 12 996

Kasutajaid: 142

Külastusi: 1519

Laenutusi: 3503

Töökohti: 0,5

Vaata ka
--------

* Sangaste raamatukogu

Viited
------

1. ↑  Ajaleht Lõuna-Eesti, 19. september 1930, esileht.

Kirjandus
---------

* Valgamaa rahvaraamatukogud 1920-2010. Valga, 2010
* Valga Keskraamatukogu arhiiv. Valga rajooni/maakonna raamatukogude aastaaruanded 1956–2014

Välislingid
-----------

* Sangaste valla raamatukogud
Munk Jakobos Kokkinobaphose homiiliate kogu (12. sajand). Illustratsioonil kujutatud taevaminemispüha võib olla paigutatud Apostlite kirikusse. Bibliothèque nationale de France, Paris, MS gr. 1208, fol. 3v.
Püha Johannes Kuldsuu säilmete viimine Apostlite kirikusse. Miniatuur Basileios II *menologion*'ist, 985. aastast, Vatikani raamatukogu
**Apostlite kirik** (kreeka keeles Ἅγιοι Ἀπόστολοι *Agioi Apostoloi*; türgi keeles *Havariyyun Kilisesi*; inglise keeles *Church of the Holy Apostles*) oli Ida-Rooma riigi pealinnas Konstantinoopolis paiknev õigeusu kirik. Sinna olid maetud keiser Constantinus Suur ja mitmed teised Rooma keisrid.

Ajalugu
-------

Esialgne ehitis püstitati juba 4. sajandil, hilisemad keisrid laiendasid kirikut. Hagia Sophia järel oli see suuruselt ja tähtsuselt teine pühakoda Konstantinoopolis. Nikolaos Mesarites kirjutas ajavahemikus 1198–1203 "Ekphrasise", Pühade Apostlite kiriku kirjelduse. Tekst on koos teiste Mesaritese tekstidega säilinud ühes 13. sajandi käsikirjas, mis on kahes köites (Cod. Ambrosianus gr. 350 ja Cod. Ambrosianus gr. 352).

Kui osmanid Konstantinoopoli 1453. aastal vallutasid, oli Apostlite kirik lühikest aega oikumeenilise patriarhi residents. Kuid kolm aastat hiljem lahkus patriarh lagunema hakkavast kirikust ja 1461. aastal lammutati hoone ning ehitati selle asemele Fatih-mošee.

Arhitektuur
-----------

Hoone ehitusskeem on rekonstrueeritud kirjelduste põhjal. Hoone oli Kreeka risti kujulise põhiplaaniga. Iga ristiosa (keskpaik ja risti harud) oli kaetud kupliga, mida kandsid võimsad piilarid. Kiriku idaosa külge liitus ümmargune Constantinuse mausoleum ja põhjapoolse ristiharu idaküljele Justinianus I kolmeosaline matusekabel. Interjööri kaunistasid rikkalikud mosaiigid.

Konstantinoopoli Apostlite kiriku arhitektuurist arvatakse mõjutatud olevat Johannese basiilika Efesoses (varemeis), Püha Markuse kirik Veneetsias, Saint-Front' katedraal Perigueux's ja Padova Püha Antoniuse basiilika.

Viited
------

1. ↑  Nicholas Mesarites, Ekphrasis on the Church of the Holy Apostles

Välislingid
-----------

* Konstantinoopoli Apostlite kiriku 3D-rekonstruktsioon
* The Church of the Holy Apostles, Constantinople, 330. – NYIT Arch161 Student (kiriku põhiplaan ja 3D-rekonstruktsioon)
* Constantinuse mausoleum ja keisrite hauad (osa "Ekphrasisest", inglise keeles)
|  |
| --- |
|  |
|  |
| Kuld | 2018 | jäähoki |
|  |
| Pronks | 2017 | jäähoki |
| Pronks | 2019 | jäähoki |

**Vladislav Andrejevitš Gavrikov** (vene keeles Владислав Андреевич Гавриков; sündinud 21. veebruaril 1995 Jaroslavlis) on Venemaa jäähokimängija, kes mängib kaitsjana NHL-i klubis Los Angeles Kings.

Gavrikov alustas profikarjääri hooajal 2014–15 KHL-i klubi Jaroslavli Lokomotivi ridades, kus mängis kuni 2017. aastani. Seejärel mängis ta hooaegadel 2017–18 ja 2018–19 Peterburi SKA-s. 2019. aastal osales ta KHL-i tähtede mängul.

2015. aastal valis Columbus Blue Jackets ta NHL-i *draft* '​is 159. valikuna. 2019. aasta aprillis sõlmis ta klubiga kaheaastase lepingu. Blue Jacketsi meeskonnas debüteeris ta NHL-is sama hooaja väljalangemismängudes. Esimese värava lõi Gavrikov NHL-is 13. aprillil 2019 mängus St. Louis Bluesi vastu. Debüüthooajal sai ta NHL-is kirja viis väravat ja 13 väravasöötu. Tema seni resultatiivseim hooaeg on olnud 2021/22 (5+28). 2020. aasta novembris pikendas ta Blue Jacketsiga lepingut kolme aasta võrra.

2023. aasta märtsis kaubeldi Gavrikov koos Joonas Korpisaloga Blue Jacketsist Los Angeles Kingsile.

2017. ja 2019. aastal Venemaa koondise koosseisus maailmameistrivõistlustelt pronksmedali. 2018. aasta taliolümpiamängudel tuli ta Venemaa olümpiakoondisega olümpiavõitjaks.

Viited
------

1. ↑  "Blue Jackets sign Vladislav Gavrikov". Columbus Blue Jackets. 13.4.2019. Vaadatud 18.5.2019
2. ↑  TSN ca Staff (5. november 2020). "Columbus Blue Jackets sign defenceman Vladislav Gavrikov to three-year, $8.4 million extension - TSN.ca". *TSN*. Vaadatud 5. novembril 2020.
3. ↑  "LA Kings Acquire Vladislav Gavrikov and Joonas Korpisalo from Columbus". *NHL.com*. 1. märts 2023. Vaadatud 1. märtsil 2023.

Välislingid
-----------

* Vladislav Gavrikov NHL.com lehel
* Vladislav Gavrikov KHL.ru lehel
* Vladislav Gavrikov hockeydb.com lehel

| * v
* r
Los Angeles Kings |
| --- |
| 
**Väravavahid**: Pheonix Copley **·** Joonas Korpisalo |
| 
**Kaitsjad**: Mikey Anderson **·** Drew Doughty **·** Sean Durzi **·** Alexander Edler **·** Vladislav Gavrikov **·** Matt Roy **·** Jordan Spence **·** Sean Walker |
| 
**Ründajad**: Jaret Anderson-Dolan **·** Viktor Arvidsson **·** Quinton Byfield **·** Phillip Danault **·** Kevin Fiala **·** Carl Grundström **·** Alex Iafallo **·** Arthur Kaliyev **·** Adrian Kempe **·** Anže Kopitar **·** Rasmus Kupari **·** Blake Lizotte **·** Zack MacEwen **·** Trevor Moore **·** Gabriel Vilardi |
**Apostellik suktsessioon** (ka **apostlik suktsessioon**, **apostlik järjepidevus**, **apostellik järjepidevus**, **apostellik järgnevus**) on kiriku õpetus, mille kohaselt on praeguse kristliku kiriku piiskopid apostlite järglased. Erinevad kristlikud voolud tõlgendavad seda õpetust erinevalt. 

Apostellik suktsessioon väljendab vaimulikuameti õiguslikku järjepidevust. Idee preestri (vaimuliku) pühitsuse edasiandmisest pärineb Vana-Egiptusest ja Vanast Testamendist ning on eri variatsioonides tuntud ka teistes usundites.

Katoliku traditsioon
--------------------

Kõige olulisem on see doktriin katoliku traditsiooni kirikutes, kus apostelliku järjepidevuse väljenduseks on piiskoppide katkematu liin Uue Testamendi apostlitest alates. Apostlik suktsessioon antakse edasi piiskopi pühitsemisel käte pealepanekuga juba pühitsetud piiskoppide poolt. Selle arusaama puhul on kirik tõeline kui ta järgib apostlite õpetust ja suudab tõendada oma vaimulike pühitsusliini Kristuse apostlitest alates.

Kuna Vatikani arhiivi vanim dokument pärineb Markioni kirikust, siis arvestatakse võimalusega, et katoliku kirik lähtub Markionismist, mitte algkristlusest.

Katoliku kirikus on praegu neli katkematut piiskoplikku pühitsusliini, mida nimetatakse esimese teadaoleva piiskopi järgi:

* Estouteville'i liin: vanim iseseisev pühitsusliin, mis algab kardinal Guillaume d'Estouteville'iga (1412–1483). Siia kuulub umbes 43 praegu elavat piiskoppi, endistest paavstidest Sixtus IV, Julius II ja Leo X.
* Rebiba liin: siia kuuluvad kardinal Scipione Rebiba (1504–1577) pühitsetud piiskoppide järglased, üle 90% praegu teenivatest katoliku piiskoppidest, ja kõik paavstid alates 1724. aastast (Benedictus XII). Ta ise pühitseti piiskopiks 14. mail 1541 piiskopi poolt, kelle nimi pole teada.
* Bodmani liin: algab Johannes Wolfgang von Bodmaniga (1651–1691), kes oli Konstanzi abipiiskop 1686. aastast kuni surmani.
* Bovet' liin: algab François de Bovet'ga (1745–1838), kes oli Sisteroni piiskop alates 1789. aastast ja pühitseti piiskopiks 13. septembril 1789 Pariisis. Siia kuulub alates novembrist 2020 kaheksa elavat piiskoppi.

Peale ülalnimetatute kuuluvad katoliku kirikusse veel mõned idakirikust ületulnud iseseisvad pühitsusliinid.

Protestantlik traditsioon
-------------------------

Apostliku suktsessiooni põhimõtet tunnistavad ka mõned protestantlikud kirikud, näiteks anglikaani kirik ja osa luterlikke kirikuid. Suurema osa protestantlike koguduste ja mitmete kristlike uususundite jaoks ei oma katkematu pühitsuse liin, apostlitest tänaste vaimulikeni, mingit tähtsust. Selle asemel tähtsustatakse doktriini kiriku õpetuslikust järjepidevusest ehk Uue Testamendi ja apostlite õpetuse sõnumit.

Välislingid
-----------

* Catholic Answers : Apostolic Succession (*ingliskeelne tutvustus katoliiklikust vaatepunktist*)
* Catholic Encyclopedia : Apostolic Succession (*ingliskeelne tutvustus katoliiklikust vaatepunktist*)
* Bibel und "apostolische Sukzession" (*saksakeelne analüüs protestantlikust vaatepunktist*)
* Apostolic Succession in the Roman Catholic Church
Nick Powell 2012. aastal Manchester Unitedi särgis
**Nicholas Edward Powell** (sündinud 23. märtsil 1994 Crewe'is) on Inglismaa jalgpallur, kes mängib poolkaitsja või ründajana Inglismaa esiliiga klubis Stoke City.

Ta alustas klubikarjääri kodulinna klubis Crewe Alexandra, mille noorteakadeemiaga liitus ta 1999. aastal. Hooajal 2010–11 debüteeris ta klubi põhimeeskonnas Inglismaa tugevuselt neljandas liigas. Kui esimesel hooajal ei löönud ta liigas ühtegi väravat, siis hooajal 2011–12 koguni 14.

2012. aasta juulis liitus ta Inglismaa kõrgliiga klubiga Manchester United. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta Inglismaa kõrgliigas 15. septembril 2012 mängus Wigan Athleticu vastu, sekkudes mängu 71. minutil Ryan Giggsi asemele. 82. minutil lõi Powell Javier Hernándeze söödust Manchester Unitedi neljanda värava selles mängus. Vaatamata edukale debüüdile Inglismaa kõrgliigas sai Powell pärast seda Manchester Unitedi meeskonnas väljakule väga harva. Hooajal 2013–14 oli ta laenul Inglismaa esiliiga klubis Wigan Athletic, kus jäi tema arvele 31 liigamänguga seitse väravat. Hooaja 2014–15 esimeses pooles oli ta laenul Inglismaa kõrgliiga klubis Leicester City ja hooaja 2015–16 teises pooles Inglismaa esiliiga klubis Hull City, kuid ühtegi väravat neis klubides ei löönud.

2016. aasta juulis naasis Powell Wigan Athleticu, kellega sõlmis kolmeaastase lepingu. Hooajal 2017–18 lõi ta Inglismaa tugevuselt kolmandas liigas 15 väravat ja valiti liiga hooaja sümboolsesse koosseisu.

2019. aasta juunis liitus ta Stoke Cityga. Hooajal 2020–21 tegi Powell oma seni edukaima hooaja Inglismaa esiliigas, kui lõi 12 väravat. Hooaja lõpus valiti ta Stoke City hooaja parimaks mängijaks.

Aastatel 2009–2013 mängis Powell Inglismaa noortekoondistes.

Viited
------

1. ↑  "Manchester United 4–0 Wigan Athletic". BBC Sport. 15.9.2012. Vaadatud 17.8.2021

Välislingid
-----------

 Nick Powell – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis