recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Eel-Rooma rauaaja kultuur(id), mida seostatakse germaani algkeelega, u 500–50 eKr. Skandinaaviast lõunasse jääv ala tähistab Jastorfi kultuuri
**Germaani algkeel** ehk **protogermaani keel** on germaani keelte hüpoteetiline algkeel.

Sellest keelest puuduvad kirjalikud allikad ning keel on rekonstrueeritud võrdlev-ajaloolisel meetodil. Säilinud on ruunikirjas pealiskirjad umbes aastast 200, mis paljude arvates tähistavad muinaspõhja keele taset, kuid see pole just identne. Ümberkaudsetes mittegermaani keeltes esinevad laensõnad, mis arvatavasti laenati germaani algkeele ajal; näiteks sõna *kuningas* soome ja eesti keeles, mis meenutab lähedalt taastatud germaani algkeele sõna \**kuningaz*.

Germaani algkeel on omakorda indoeuroopa algkeele järglane, mis on algkeeleks mitmetele keeltele Euroopas ja Aasias.

Germaani algkeelel oli kaks ajavormi (minevik ja olevik), võrreldes kuue-seitsmega kreeka, ladina ja sanskriti keeles. Erinevusi põhjustab ka täismineviku vormi kaotus indoeuroopa algkeeles.

Keele areng
-----------

Indoeuroopa keelte rääkijad saabusid Lõuna-Rootsi ja Taani aladele pronksiajal (u 4000 aastat tagasi). Need on ainsad alad, kus pole leitud eelgermaani kohanimesid.

Toimusid Grimmi seaduseks nimetatavad hääldusmuutused, mis arvatavasti algasid u 500 eKr ja lõppesid hiljemalt 2. sajandil eKr.

Paljud arvavad, et germaani algkeel arenes mõnd aega teatud eralduses. Nende tõestus põhineb peamiselt sõnavaral, mis on väidetavalt 1/3 mitteindoeuroopa keelte päritolu, eriti sõnades, mis puudutavad merendust, sõda ja loomi. Teised õpetlased on selle vaidlustanud ning on neile sõnadele pakkunud indoeuroopa algkeelel põhinevaid vasteid.

Germaani algkeel on kõigi praeguste germaani keelte lähim ühine algkeel, mida kasutati alates 5. aastatuhande eKr teisest poolest. Indoeuroopa algkeelele järgnenud murdeid, mida räägiti Põhja-Euroopa pronksiajal (u 2500–500 eKr), nimetatakse eelgermaani algkeeleks, neil pole teisi järglaseid kui germaani keeled. Et kolmandik germaani algkeele sõnavarast ei pärine indoeuroopa keeltest pole ebatavaline keele kohta, mida räägiti u 500 eKr, sama näitavad ka teised keeleharud.

### Ristumine

Arvatakse ka, et germaani algkeel tekkis kreoolkeelena kultuuri levimisel geograafiliste alade algasukatele. Kuna germaani keeled on omadustelt vähe muutunud ja neil on homogeensed vormid, siis oleks seesuguse kreoolkeele teke unikaalne.

On pakutud, et germaani algkeel tekkis kahe indoeuroopa keele murde ristumisel. Need murded oleks pidanud ristumise ajal olema aga vastastikuselt mõistetavad.

### Mitteindoeuroopa keelte elemendid

Taastatud germaani algkeele sõnavara sisaldab hulgaliselt sõnu (mis puudutavad nt. kehaosi, loomi ja loodust), mis pole indoeuroopa päritolu. Mõjutusteks olid ilmselt Põhja-Euroopa algasukad. Mõju mehhanism on teadmata, tegu võis olla lihtsalt laenamistega või ka vanade sõnade säilitamisega inimeste poolt, kes läksid üle germaani algkeelele.

Vaata ka
--------

* Germaani laenud eesti keeles
Stockholmi kuningaloss tagantvaates
**Stockholmi kuningaloss** (rootsi keeles *Stockholms slott*) on Rootsi kuninga ametlik residents, kus asuvad kuningapaari ja teiste pereliikmete tööruumid, vastuvõtusaalid, kuningliku majapidamise peakontor ning mitu muuseumi. Kuningaloss paikneb Stadsholmeni saarel Stockholmi vanalinnas ning lossi naabruses asub Rootsi parlament Riksdag.

Ajalugu
-------

Praeguse lossi kohale lasi Birger Jarl juba 13. sajandil ehitada kivilinnuse, mis ajapikku kasvas lossiks ning sellele pandi nimeks *Tre Kronor* ('kolm torni').

16. sajandi lõpus lasi Johan III lossi ümber ehitada renessanss-stiili ning 1690. aastal otsustati loss muuta hoopis rokokoolossiks. 1692. aastal hakkas Nicodemus Tessin noorem ümber ehitama põhjatiiba ning tööd lõpetati 1697. aastal. Sama aasta 1. mail põles aga suurem osa lossist maha.

Ülesehitustööd võttis enda kanda taas Nicodemus Tessin noorem ning 1734. aastal rajati läänefassaadi välisküljele poolkaarekujulised ehitised. 1740. aastal saadi valmis ka lossikirik ning 1754. aastal lõpetati välisseinte taastamine. Samal aastal asus kuningapere lossi elama. 1824–1830 rajati põhjafassaadi ette nn *Lejonbacken* ehk Lõvide kallak, mille nimetus tuleneb seal asuvatest lõviskulptuuridest. 

Lõviskulptuuridega kaldtee
Lossis on 609 ruumi ning see on üks suuremaid tänapäeval kasutatavaid losse.

Lossi valvab Rootsi Sõjaväe alla kuuluv *Högvakten* ehk kuninglik ihukaitsevägi, mille ajalugu ulatub tagasi 16. sajandi algusse.

Palee välisilme
---------------

Loss on ehitatud tellistest, mis on ida-, lääne- ja lõunatiiva keskosas kaetud liivakiviga. Katus on kaetud vasega ja ümbritsetud kivist balustraadiga. 

Kõik neli fassaadi on erineva kujundusega ning sümboliseerivaid erinevaid asju: lõunafassaad esindab rahvast, läänefassaad esindab kuningat, idafassaad esindab kuningannat ja põhjafassaad esindab monarhiat. Läänest itta on loss 115 m pikk ning põhjast lõunasse 120 m. 

Välisnurkade külge on ehitatud 4 tiiba: 2 kaarjat ja 2 sirget. Lossi tagaküljel kahe sirge tiiva vahel paikneb pisike aed, mida nimetatakse *Logården'*iks.

Sisekujundus
------------

### Lääneosa

Teisel korrusel vasakul paikneb Bernadotte'ide galerii ja paremal on Rüütliordude saal. Kolmandal korrusel vasakul paiknevad külalisteruumid ja paremal ametiruumid.

### Idaosa

Selle ühel korrusel paikneb *Livrustkammaren*, Rootsi vanim muuseum, kus saab vaadata relvi, ordeneid ja kroonijuveele.

### Põhjaosa

Seal asuvad kunagiste kuningate ja kuningannade eluruumid ning peosaalid, mille hulka kuulub ka ballisaal *Vita Havet* ehk Valge Meri. Lisaks asub seal Karl XI galerii. Esimesel korrusel asub *Konseljrummet* ehk Nõukogusaal. Keldrisse on rajatud *Museum Tre Kronor*, kus on väljapanek Birger jarli rajatud kindlusest.

### Lõunaosa

Seal paiknevad Riigisaal, lossikirik ja varakamber, kus asuvad kuninglikud juveelid.

Välislingid
-----------

* Lossi koduleht
**Gerhard von der Bürggen** (surnud 1529) oli Liivi ordu liige ja Kuldīga komtuur.

Gerhardi vanemad olid Philipp von der Brüggen ja Margarete von Beeck. Ta sündis Bockumi kihelkonnas Krefeldi lähedal Reinimaal. Brüggenite suguvõsa juured olid Marki krahvkonnas, kuid 14. sajandil olid nad Kölni peapiiskopi vasallidena Reinimaale ümber kolinud. Gerhardi kaks venda, Eberthard ja Heinrich, tulid samuti Liivimaale, neist esimesest sai orduvasall ja teisest Liivi ordu maamarssal.

Gerhard sai ordu liikmeks enne 1493. aastat, mil temast sai Kuldīgas kumpan, samal ajal oli tema vanem vend Heinrich seal komtuur. 1502. aastal sai tast Dobele komtuur ja 1519. aastal Kuldiga komtuur. Sel ametipostil oli ta kümme aastat, kuni oma surmani.

Kirjandus
---------

* *Ritterbrüder im livländischen Zweig des Deutschen Ordens*. Köln: Böhlau, 1993. Nr. 119 (lk 147).

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Otto Goes** | **Dobele komtuur**1502–1519 | Järgnev**Gerhard von Rossem** |
| Eelnev**Otto Goes** | **Kuldīga komtuur**1519–1529 | Järgnev**Heinrich von Galen**

 |
**Lilian Hansar** (neiuna **Lilian Virveste**; sündinud 6. septembril 1949 Kuressaares) on Eesti arhitekt, muinsuskaitsja ja Eesti Kunstiakadeemia emeriitprofessor.

Aastal 1968 lõpetas ta Kingissepa Keskkooli ja aastal 1975 Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi. 

Pärast kooli lõpetamist töötas aastani 1979 Vabariiklikus Restaureerimisvalitsuses. 1979–1994 oli ta Saaremaa peaarhitekt. 1994–2003 oli ta Kuressaare peaarhitekt. 2003–2007 töötas ta Muinsuskaitseametis Saare maakonna vaneminspektorina.

2007. aastast õpetas ta Eesti Kunstiakadeemias. Oli 2010–2015 Eesti Kunstiakadeemia muinsuskaitse ja restaureerimise osakonna juhataja ning 2016–2021 Kunstikultuuri teaduskonna dekaan.

Tunnustus
---------

* 1982 – Eesti NSV riiklik preemia
* 1988 – Alar Kotli arhitektuuripreemia
* 1997 – Hendrik Krummi nimeline kultuuristipendium
* 2003 – Eesti Kultuurkapitali arhitektuuri aastapreemia (linnakeskkonna pikaajaline ja eeskujulik arendamine linnaarhitektina)
* 2006 – Valgetähe IV klassi teenetemärk

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Eesti kunsti ja arhitektuuri biograafiline leksikon. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 1996. Lk 98
2. 1 2   (vaadatud 07.02.2016)
3. ↑  Emeriitprofessorid ja -dotsendid EKA (vaadatud 28. novembril 2022)
4. ↑  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 4966 (vaadatud 07.02.2016)

Kirjandus
---------

* Eesti kunsti ja arhitektuuri biograafiline leksikon. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 1996. Lk 98
Mälestusmärgi kujutis aastast 1803. Johann Christoph Brotze joonistustekogust
**Blasius Hochgrewe monument** ehk **Marta tänava rist** on Tallinnas Kesklinna linnaosa Kitseküla asumis Marta tänaval asuv Vene-Liivi sõja Jeruusalemma mäe lahingus langenud Tallinna kodaniku ja suurkaupmehe Blasius Hogreve mälestuseks püstitatud mälestusmärk.

Nelinurksest kivist postamendil asuv u 2,8 meetri kõrgune ja 1,5 meetri laiune paekivist rist Marta tänaval on pühendatud Tallinna kodanikule ja suurkaupmehele Blasius Hogrevele (ka Hoegreve, Hochgreve), kes hukkus seal 1560. aasta septembris.

 Risti tagumise poole ülaosas paikneb alamsaksakeelne tekst, mis tõlkes on järgmine: 

> „„Aastal 1560, 11. septembril on siin härra Blasius Hochgreve venelaste poolt armutult maha löödud. Jumal olgu talle armuline ning andku talle viimsel päeval rõõmsat ülestõusmist igavesele elule. Aamen."
> 
> 
> 

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Blasius Hochgrewe monument** |

See mälestusmärk on teadaolevalt Tallinna vanim.

Galerii
-------

* 
* 
*

Vaata ka
--------

* Vene-Liivi sõda
* Jeruusalemma mäe lahing

Viited
------

1. ↑  Eero Kangor (31.3.2017). "Tallinna vanim mälestusmärk tähistab keskaja lõppu Eestis". *Kesklinna Sõnumid*. Vaadatud 4.11.2021.

Välislingid
-----------

* Blasius Hochgrewe monument kultuurimälestiste riiklikus registris
* Jaak Juske, Tallinn peab tähistama linna vanima mälestusmärgi, 15. mai 2014
Karula künkad
**Lõuna-Eesti maastikuvaldkond** on maastikuvaldkond Kõrg-Eesti lõunaosas, millele on iseloomulikud lavamaade, kõrgustike (sh suurvoorte), nõgude ja orundite vaheldumine, laialt esinevad ürgorud. Lõuna-Eesti maastikuvaldkonda kuuluvad Vooremaa, Ugandi ja Irboska lavamaad, Sakala, Otepää, Haanja ja Karula kõrgustikud, Valga ja Hargla nõod ning Võru ja Väike-Emajõe orundid. 

* Haanjamaa maastik.Plaani-Kündja teeHaanjamaa maastik.Plaani-Kündja tee
* Vaskna järv Vaskna järv
* Palujüri järv varavalgesPalujüri järv varavalges
* Küntud põld Lõuna-EestisKüntud põld Lõuna-Eestis
* Karula kuplistikKarula kuplistik
* Vaade külale Haanja kõrgustikulVaade külale Haanja kõrgustikul
* Ähijärve küla Karula rahvuspargisÄhijärve küla Karula rahvuspargis
* Kavadi järvKavadi järv
* Väikene Saarjärv Antsla vallasVäikene Saarjärv Antsla vallas
* KaussjärvKaussjärv
* Karula PikkjärvKarula Pikkjärv
* Tsilgutaja järv hobusegaTsilgutaja järv hobusega
* Suur Saarjärv oksakesega veesSuur Saarjärv oksakesega vees
* Suur Saarjärv paadigaSuur Saarjärv paadiga
* Tamula järvTamula järv

Vaata ka
--------

* Lõuna-Eesti
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib alkohoolsest joogist; kakaopuu viljade töötlemisel saadud massi kohta vaata artiklit Liköör (kakaomass)* |

---

Kodus valmistatud maasikaliköör
**Liköör** on alkohoolne jook, mis sisaldab rohkesti suhkrut. Liköörid jagunevad lahjadeks (kangusega alla 25–30%) ja kangeteks (kangusega üle 25–30%). Alkoholi (olenevalt likööri sordist võib selleks olla ka brändi, konjak, *grappa* jne) ja suhkru kõrval lisatakse likööri maitsestamiseks ka puuvilja- ja marjamahla, taimeleotisi, vürtse. Nüüdisajal valmistatakse suur osa likööre tegelikult kunstlikest essentsidest. Kodusel teel saab likööre valmistada, lastes alkoholil tõmmata suhkru ja marjade või näiteks pähklite peal.

Ajalugu
-------

Alates 11. sajandist raviti paljudes Euroopa kloostrites haigeid originaalsete vedelikega, mida nimetati eliksiirideks. Nende hulka kuulusid ka liköörid. Mungad valmistasid neid ravimtaimedest. Mõni neist taimedest on tänini likööride põhikoostisosa. Euroopa vanimad liköörid benediktiin ja kümmel said tuntuks 16. sajandil. 

Eesti liköör Vana Tallinn, mis põhineb rummil
Tuntud liköörid on näiteks šartröös, *amaretto*, *limoncello*, kürassao, benediktiin; Eestis Vana Tallinn.

Vaata ka
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Liköör** |

* *Amaretto*
* Amarula
* Nalivka
* Nastoika
* Pirita ürdiliköör

Viited
------

1. ↑  Bickel, G. Maanõia ravinapsid, Kirilill, lk 19.
2. ↑  Bickel, G. Maanõia ravinapsid, Kirilill, lk 19
**Lilian Semper** (30. oktoober 1933 Tartu – 12. detsember 2007 Tallinn) oli eesti pianist ja muusikapedagoog.

Ta alustas klaveriõpinguid ema juhendamisel, õppis aastani 1949 Tartu Muusikakoolis, lõpetas aastal 1959 Tallinna 7. Keskkooli ja aastal 1952 klaveri erialal Tallinna Muusikakooli (Irmgard Kaudre juhendamisel). Aastal 1957 lõpetas ta klaveri erialal Tallinna Riikliku Konservatooriumi (Heljo Sepa klassis) ja aastal 1961 aspirantuuri Moskva Konservatooriumis (Jakov Zaki juhendamisel).

Ta töötas 1961. aastast Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias õppejõuna, oli 1982. aastast dotsent, 1995. aastast professor ja 2007. aastast emeriitprofessor; ta oli aastatel 1991–2000 klaveriosakonna juhataja. Lisaks töötas ta õpetajana Tallinna Muusikakeskkoolis.

Tema õpilasi on Lille Randma, Tiina Ehin, Lea Gabral, Olga Belova, Ira Floss, Maido Maadik, Riina Pikani, Anne Tüür, Heili Vaus, Sven Kullerkupp, Kai Ratassepp, Ia Remmel, Irina Zahharenkova ja Marek Vilba.

Lilian Semper suri 12. detsembril 2007 Tallinnas ja maeti 18. detsembril 2007 Metsakalmistule.

Tunnustus
---------

* 1979 Eesti NSV teeneline kunstnik
* 2003 Eesti Kultuurkapitali helikunsti aastapreemia (mitmekülgne muusikaline tegevus)

Isiklikku
---------

Tema isa oli kirjanik Johannes Semper, ema muusikakriitik ja -pedagoog Aurora Semper. Lilian Semper oli kunstnik Adamson-Ericu õetütar. Tema abikaasa oli Jüri Plink.

Viited
------

1. ↑  Kalmistute register Haudi

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Lilian Semper** |
Piiskopkonna vapp
**Stockholmi piiskopkond** (ladina keeles *Dioecesis Holmiensis*; rootsi keeles *Stockholms katolska stift*) on katoliku piiskopkond Rootsis.

Piiskopkonda kuulub 44 kogudust ja 121 274 usklikku (2018). Püha Eriku katedraal ehitati 1893. aastal.

Rootsi apostellik prefektuur asutati 1781. vikariaat 1783. aastal ja praegune Stockholmi piiskopkond 1953. aastal. Tema piiridesse kuulub kogu Rootsi maa-ala, ta allub otse paavstile ja on ainus Rootsi katoliku piiskopkond.

Mitte segi ajada samanimelise luterliku piiskopkonnaga, mis asutati 1942. aastal; keskajal Stockholmis katoliku piiskopkonda polnud.

Rootsi apostellikud vikaarid
----------------------------

* 1783–1790 Nicolaus Oster
* 1790–1795 Rafael d'Ossery
* 1795–1804 Paolo Moretti
* 1805–1833 Jean Baptiste Gridaine
* 1833–1873 Jacob Laurentius Studach
* 1874–1886 Johan Georg Huber
* 1886–1922 Albert Bitter
* 1922–1953 Johannes Erik Müller

Stockholmi katoliku piiskopid
-----------------------------

* 1953–1957 Johannes Erik Müller
* 1957–1962 Knut Ansgar Nelson
* 1962–1976 John E. Taylor
* 1977–1998 Hubertus Brandenburg
* 1987–2006 William Kenney (sufragaanpiiskop)
* 1998– kardinal Anders Arborelius
**Kärt Miil** (kuni 1974 **Kärt Kaasikmäe**; 14. august 1951 Rakvere – 14. september 2016 Tartu) oli eesti raamatukogutegelane ja õigusinfospetsialist.

1958–1969 õppis ta Rakvere 1. Keskkoolis. 1978. aastal lõpetas Tartu Riikliku Ülikooli filoloogiateaduskonna eesti filoloogia erialal ning sügisel asus tööle sama ülikooli raamatukogusse. Esialgu töötas ta hoiu-, seejärel vanaraamatu ja siis teenindusosakonnas. 1989. aastal sai Kärt Miilist Tartu Ülikooli Raamatukogu teenindusdirektor. 

1990. aastatega algas Eesti raamatukogunduses suurte muutuste aeg. Oli igati loogiline, et otsiva vaimu, uutele ideedele avatud ja probleemidele süsteemselt läheneda eelistava inimesena pidas Kärt Miil vajalikuks oma praktilisi oskusi täiendada teoreetiliste teadmistega ning 1993. aastal omandas ta töö ja pere kõrvalt teise kõrghariduse Tallinna Pedagoogikaülikooli sotsiaalteaduskonna infoteaduste osakonnas. 

1996. aastal sai Kärt Miil vastrajatud Eesti Õiguskeskuse raamatukogu juhatajaks. Osalemisega õigusalastel koolitustel ja töötamisega suurte andmebaasidega kujunes temast väga hinnatud õigusinfospetsialist. 

2000. aastal sai Miil Tartu Ülikooli Raamatukokku teatme- ja erialainfoteeninduse juhiks. Olulisele kohale tema töös tõusis infopädevuse kursuste väljatöötamine ja läbiviimine nii üliõpilastele kui ka õppejõududele.

Tunnustus
---------

* 2002 Tartu Ülikooli Raamatukogu aastapreemia
* 2004 Tartu Ülikooli Raamatukogu aastapreemia
* 2010 Tartu Ülikooli aumärk
* 2010 Tartu Ülikooli Raamatukogu teenetemärk

Viited
------

1. ↑  "Tartu Ülikooli aumärgi kavalerid". *Tartu Ülikool*. Vaadatud 8.12.2022.
Taga-Kaukaasia
**Lõuna-Kaukaasia** ehk **Taga-Kaukaasia** on piirkond Suur-Kaukasuse mäestikust lõunas, mis hõlmab Gruusiat, Armeeniat ja Aserbaidžaani. Oli suurema osa 19.–20. sajandist Venemaa (ja Nõukogude Liidu) võimu all. 

Piirkond on keeleliselt, rahvuslikult ja religioosselt väga kireva koosseisuga. Teda võib lugeda täielikult või osaliselt kuuluvaks Lähis-Itta (aluseks ajalugu), Aasiasse (loodusgeograafia), SRÜ-sse (ajalugu, poliitika) või Euroopasse (poliitika, religioon, kultuur).

Suur-Kaukasusest põhja poole jääv Kaukaasia osa kannab nime Põhja-Kaukaasia (ka Ees-Kaukaasia).

Loodus
------

### Pinnamood

Taga-Kaukaasia lääneosas asuvad Kolhethi madalik ja Surami ehk Lihhi ahelik, idaosas Kura-Araksi madalik ning lõunasse jääb Väike-Kaukasus ja Armeenia mägismaa kirdeosa.

### Loodusressursid

* Nafta

Ajalugu
-------

* Gruusia ajalugu
* Armeenia ajalugu
* Aserbaidžaani ajalugu

### Taga-Kaukaasia 1917–1918

#### Taga-Kaukaasia Komissariaat

Taga-Kaukaasia Komissariaadi moodustasid novembris 1917 Gruusia esseerid ja menševikud, Armeenia dašnakid ning Aserbaidžaani mussavatistid.

Komissariaadi esimees oli 28. novembrist 1917 kuni 26. märtsini 1918 Е. P. Gegetškori.

#### Taga-Kaukaasia Seim

23. veebruar 1918 avatakse Thbilisis Taga-Kaukaasia Seim. Selle esimees oli 8. juunini 1918 Nikoloz Tšheidze.

#### Taga-Kaukaasia Demokraatlik Föderatiivne Vabariik

President oli Nikoloz Tšheidze. 

Vabariik lagunes, kui Gruusia ja tema järel ka Aserbaidžaan ja Armeenia kuulutasid end iseseisvaks.

* 26. mai 1918: Gruusia kuulutatakse iseseisvaks
* 28. mai 1918: Armeenia kuulutatakse iseseisvaks
* 28. mai 1918: Aserbaidžaan kuulutatakse iseseisvaks

### Taga-Kaukaasia Föderatsioon

*Taga-Kaukaasia Föderatsiooni kohta (1922–1936 Nõukogude Liidus) vaata artiklit Taga-Kaukaasia SFNV.*

Vaata ka
--------

* Põhja-Kaukaasia
*Latium*, 1671
**Athanasius Kircher** (2. mai 1602 – 27. või 28. november 1680) oli saksa jesuiit ja õpetlane, kes avaldas umbes 40 tööd erinevates valdkondades, muu hulgas orientalistika, geoloogia ja meditsiin. Ta tegi varajase teadusliku töö Egiptuse hieroglüüfide alal. Ta pidas egiptuse keelt keeleks, milles Aadam ja Eeva suhtlesid ning hieroglüüfe okultistlikeks sümboliteks. Samuti uskus ta, et suudab lugeda ja tõlkida hieroglüüfe ja avaldas sel teemal neli teost. Kõik tema tõlked on osutunud siiski valedeks. Tema avastuseks peetakse siiski seose leidmist vana-egiptuse ja kopti keele vahel ning mõned kommentaatorid peavad teda egüptoloogia rajajaks.

Ta oli ka üks esimesi, kes jälgis mikroobe mikroskoobiga, ning käis välja mõtte, et katku põhjustavad bakterid. Kircherit on peetud oma tööde kvaliteedi ja ulatuse tõttu viimaseks, kes püüdis kõike teada saada. Tänapäeva vaatenurgast oli tal vahel õigus, vahel mitte ja vahel võivad tunduda tema vaated ja teooriad naeruväärsed.
Atgāzene raudteepeatus
**Atgāzene raudteepeatus** on raudteepeatus Riia-Jelgava raudteeliinil Riia linna Atgāzene asumis. 

Iga päev peatub seal 36 reisirongi, tööpäeviti 45. Peatus asub Riia raudteejaamast 4,4 km kaugusel. Piletihinnalt kuulub peatus A-tsooni.

Peatus rajati 1928. aastal. Algul kandis see *Ģimnastikas iela* nime. 1929. aastas sai peatus tänapäevase nime. 1972. aastal raudtee elektrifitseeriti. 2007. aastal põles vana jaamahoone maha, selle asemele rajati uus ootepaviljon.

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 12. august 2016. Vaadatud 22. juunil 2016.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
2. ↑
3. ↑  T. Altbergs, K. Augustāne, I. Pētersone. Dzelzceļi Latvijā. R: Jumava, 2009, 43. lk.
4. ↑

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Atgāzene raudteepeatus** |

* Infot peatuse kohta; fotod (*vene keeles*)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Eelnev peatus** |  **Raudteepeatus liinil Riia-Jelgava** | **Järgnev peatus** |
|  Torņakalns |  **Atgāzene** | Turība  |
**Nätsi-Võlla looduskaitseala** on kaitseala Pärnu linna ja Lääneranna valla territooriumil Pärnu maakonnas.

Kaitseala ajalugu ulatub 1957. aastasse, mil kaitse alla võeti Nätsi raba. 1987. aastal kaitstavat ala laiendati: kaitse alla võeti kogu Nätsi-Võlla rabalaam (*Nätsi-Võlla sookaitseala*).

Kunagisest suurest veekogust kujunenud hiiglaslik Nätsi-Võlla rabalaam on Lääne-Eestile iseloomulik järsu nõlva ja tasase laega lageraba, mida ümbritsevad kitsa ribana soometsad. Ääretult ühetoonilist mätlikku soomaastikku liigestavad suured, raskesti läbipääsetavad älvestikud ja laukalabürindid ning metsased rabasaared. Kaht erisuunalist laugastikku eraldab vesisest märest ümbritsetud Punaoja, mille lätted on raba idaosas soolangendiku kohale kerkivate Salusaarte all. Rabas on haruldaste mesimurakate kasvukoht. Kaitseala idapiiril kasvavad tamme, saare, jalaka, pärna ja vahtraga salumetsad – endised puisniidud ja karjamaad, kus leidub palju mets-õunapuid ja käpalisi. Säilinud on tammikud, kus puude vanus küündib 300 aastani ja tüve läbimõõt üle meetri.

Avar rabamaastik on linnurikas, haudeliike on registreeritud 46. Seal elavad paljud tüüpilised rabalinnud: väike-koovitaja, mustsaba-vigle, niidurüdi, rüüt, mudatilder, teder, punaselg-õgija, sookurg, soo- ja roo-loorkull, aga ka haruldased rabapüü ja tutkas. Põline pesitseja on kaljukotkas, soos elavad ka laululuik ja väikepistrik.

Kaitseala maismaa pindala on 11 390 ja siseveekogude pindala 227,3 hektarit.

Viited
------

1. 1 2  *Eesti entsüklopeedia.* 12. köide: *Eesti A–Ü.* Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2003, lk 374.
2. ↑  Sissekanne Eesti looduse infosüsteemis

Välislingid
-----------

* Nätsi-Võlla looduskaitseala kaitse-eeskiri
* Sissekanne Eesti looduse infosüsteemis
OlümpiarõngadOlümpiarõngad
LauatennisLauatennis
**Lauatennis 2020. aasta suveolümpiamängudel** toimus 25. juulist kuni 7. augustini Tokyos Jaapanis. Lauatennises osales 172 lauatennisiti (meeste ja naiste vahel võrdselt jaotatud), kes võistlesid nii üksik- kui ka võistkondlikel võistlustel, aga ka uuel segapaarismängude segavõistlusel. Lauatennis on suveolümpiamängudel esinenud kaheksal varasemal korral, alustades 1988. aasta Seouli suveolümpiamängudest.

Kvalifikatsioon
---------------

Korraldava riigina on Jaapanil automaatselt kvalifitseerunud kuus sportlast; kolmest mehest ja naisest koosnev võistkond, kus nad võistlevad nii üksikmängus kui ka segapaarismängude võistkonnas. 

Võistkondlikele võistlustele kvalifitseerus 16 võistkonda. Igal mandril (kusjuures ameeriklased jagunevad ITTF-i võistluseks Põhja-Ameerikasse ja Lõuna-Ameerikasse) oli üks võistkondade kvalifitseerumise võistlus. Üheksa võistkonda kvalifitseeruvad läbi maailma kvalifikatsioonivõistluse. 

Segapaarismängudes kvalifitseerus ka 16 paari. Igal mandril (kusjuures ameeriklased jagunevad ITTF-i võistluseks Põhja-Ameerikasse ja Lõuna-Ameerikasse) oli segapaari kvalifikatsiooniturniir. Neli võistkonda kvalifitseeruvad 2019. aasta maailmaturniiri finaalturniirilt ja viis võistkonda läbi World Tour 2020. aasta finaali. Ka Jaapanile on tagatud koht. Kui riigil on nii segapaar kui ka võistkond, kes kvalifitseerub ühest või mõlemast soost, peab paarismängija kuuluma oma soost võistkonda. 

Üksikmängude võistluste jaoks kvalifitseerus 64–70 individuaalset mängijat. Iga kvalifitseeritud võistkonnaga riik võis individuaalsel võistlusel osaleda selle meeskonna kahe liikmega. Kontinentaalsete meistrivõistluste kaudu antakse 22 kvoodikohta üksikmängijatele, kes esindavad riiki ilma kvalifitseeritud võistkonnata. Seal toimub üks kolmepoolse komisjoni kutsekoht. Ülejäänud 172 kvoodikohast täidetakse üksikmängude kvalifikatsiooniturniiril (vähemalt kaks ja mitte rohkem kui kaheksa kvalifikatsiooni) ja seejärel ITTF-i maailma edetabeli alusel.

Välislingid
-----------

* Lauatennise ametlik koduleht Tokyo OM-il

| * v
* r
Spordialad 2020. aasta suveolümpiamängudel (Tōkyō) |
| --- |
|  | 
Aerutamine • Golf • Jalgpall • Jalgrattasport • Judo • Karate • Kergejõustik • Korvpall • Kujundujumine • Käsipall • Laskmine • Lauatennis • Maadlus • Maahoki • Moodne viievõistlus • Pesapall • Pehmepall • Poks • Purjetamine • Ragbi • Ratsutamine • Rulasõit • Sportronimine • Sulgpall • Surfamine • Sõudmine • Taekwondo • Tennis • Triatlon • Tõstmine • Ujumine • Veepall • Vehklemine • Vettehüpped • Vibulaskmine • Võimlemine • Võrkpall |
**Hans Jónatan** (1784 St. Croix – 1827 Island) oli orjana Taani Lääne-Indias sündinud mees, kes põgenes Islandile ning elas seal Djúpivoguri külas elu lõpuni pidades kaubajaama. Teadaolevalt oli ta esimene Islandile jõudnud Aafrika päritolu inimene.

Hans Jónatani ema oli Lääne-Aafrika päritolu ori Emilia Regina ja arvatav isa saarel töötanud taanlane Hans Gram. Tema omanik oli Taani Lääne-India kuberner Heinrich Ludwig Ernst von Schimmelmann ja pärast tolle surma tema lesk. Kui tema omanikud naasid Taani, võeti ori kaasa ning Hans Jónatan teenis Taani-Norra mereväes, osaledes Napoléoni sõdades. Pärast sõjaväeteenistust taheti teda viia tagasi orjusesse, sest Taanis erinevalt Taani asumaast oli orjus keelatud. 1802. aastal otsustas kohus, et mees on Taani Lääne-India kuberneri lese Henriette Cathrine von Schimmelmanni eraomand ja tal on õigus Hans Jónatan endaga kaasa võtta. Hans Jónatan põgenes ning jõudis riigivõimu teadmata tollal Taanile kuulunud Islandile. 1820 abiellus ta Katrín Antoníusdóttiriga ja sai temaga kolm last, kellest kaks jõudsid täiskasvanuikka ning said järglasi.

2018. aastal avaldati uuringu tulemused, mille käigus oli uuritud Hans Jónatani järeltulijaid ning tehtud nende geenide põhjal kindlaks 38% Hans Jónatani ema genoomist. Selleks tehti kindlaks tema 788 elusolevat järeltulijat, kellest 182 uuriti geneetiliselt, sealhulgas 20 neist tehti täielik DNA-analüüs, ülejäänutel uuriti üksiku nukleotiidi polümorfismi. Tema ema genoomi põhjal tehti kindlaks, et ema esivanemad olid pärit tänapäeva Benini, Nigeeria ja Kameruni aladelt jorubate seast.

Gísli Pálsson on Hans Jónatani elust kirjutanud raamatu "Mees, kes varastas iseenda" (2014).

Välislingid
-----------

* Järglaste geenid paljastasid 200 aastat tagasi elanud inimese genoomi, Postimees, 22. jaanuar 2018
* Genome of Man Who Died in 1827 Has Been Reverse-Engineered Without Any Remains
**Näärivana** (vene keeles *Дед Мороз* 'Külmataat') oli Nõukogude Liidus aastavahetuse rituaalne kingitooja, kes asendas jõuluvana. Näärivanaga püüdis Nõukogude võim jõulude kui usupüha tähistamist välja juurida ja nääride tähistamisega asendada.

Näärivana on enamasti prillide ja pika valge habemega vana mees, kes kannab punaseid rõivad, sh maani ulatuvat mantlit ja pikka punast mütsi, mis on valgete ääristega. Ta saabub traditsiooniliselt kodudesse, lasteaedadesse, koolidesse, ametiasutustesse jne kinke tooma 31. detsembril, kasutades liiklusvahendiks põhjapõdrarakendit või sõidab saanil, mida veavad hobused. Kuna nääripidusid peetakse sageli ka muudel kuupäevadel kui 31. detsembril, siis võib näärivanasid kohata ka juba nädal või paar enne aastavahetust.

Kingitused on näärivanal kaasas suure kotiga, vööl võib olla ka vits. Kingitusi jagab ta nimeliselt kunstilise etteaste alusel, enamasti loetakse näärivanale luuletusi, aga ka lauldakse või tehakse vaatemängulisi kehalisi harjutusi. Vits on näärivanal kaasas pahade laste karistamiseks, kuigi seda peaaegu kunagi ei juhtu.

Näärivana käib kinke jagamas üksi, päkapikud nääriõhtul kinkide toomisega ei tegele. Nõukogude ajal käis näärivanaga abiliseks kaasas Lumehelbeke (Снегурочка).

Eestis eelistatakse tänapäeval näärivanale ja nääripeole jõuluvana ja jõulupidusid. Venemaal on aga endiselt näärivana.

Näärivana tänapäevane kanooniline kuju pärineb 1930. aastate Nõukogude Liidust. Algselt oli *Дед Мороз* aga samasugune isikustatud loodusjõud nagu ka eestikeelseis muistendeis esinev Külmataat.

Vaata ka
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Näärivana** |
Hans Jörg Schelling 2015
**Hans Jörg Schelling** (sündinud 27. detsembril 1953 Hohenemsis Dornbirni ringkonnas Vorarlbergi liidumaal) on austria ettevõtja ja poliitik; 1. septembrist 2014 kuni 18. detsembrini oli ta Austria rahandusminister.

Ta lõpetas aastal 1972 Feldkirchis gümnaasiumi. Seejärel õppis ta ärijuhtimist Linzi ülikoolis, mille lõpetas aastal 1978 Magister rer.soc.oec kraadiga (tööga "Die Absatzchancen von Silhouette Modellbrillen"). Aastal 1981 sai ta doktorikraadi väitekirjaga "Möglichkeiten zur Förderung des Exports von Klein- und Mittelbetrieben" ('Kuidas edendada väikeste ja keskmise suurusega ettevõtete eksporti'). Ta töötas aastani 1996 Linzi ülikoolis õppejõuna.

Aastal 1981 alustas ta juhtimiskonsultandina tööd Rudolf Leiner&kika mööblimajas, aastal 1988 sai ta ettevõtte tegevdirektoriks. Aastal 1990 asutas ta juhtimise nõustamise firma Schelling GesmbH.

Ta oli aastast 2001 Austria Rahvapartei liikmena Sankt Pölteni volikogu liige. 1. veebruarist 2007 28. oktoobrini 2008 oli ta Austria Parlamendi alamkoja Nationalrati liige. 1. septembril 2014 vannutati ta Austria rahandusministriks (kui Michael Spindelegger 26. augustil 2014 teatas oma tagasiastumisest).

Isiklikku
---------

Hans Jörg Schelling on abielus, tal on esimesest abielust kaks tütart.
**Hans Lohk** (13. september 1867 Vanamõisa küla, Viljandimaa – 23. jaanuar 1942 Ussollag, Permi oblast, Venemaa) oli eesti arst ja diplomaat.

Ta õppis Kabila küla- ja Suure-Jaani kihelkonnakoolis. Gümnaasiumihariduse sai Hugo Treffneri eragümnaasiumis. 1890. aastal astus ta Tartu ülikooli arstiteaduskonda, mille lõpetas 1895. aastal. Akadeemiliselt kuulus Eesti Üliõpilaste Seltsi.

Peale ülikooli lõpetamist tegutses ta ühe aasta arstina Viljandis. 1897. aastal siirdus ta Peterburi, kus tutvus eksperimentaal-arstiteaduse instituudis marutõve raviga. Organiseeris seejärel Vladivostokis Pasteuri asutuse ja oli selle juhataja aastail 1898–1923, oli samal ajal sadama karantiini ja kommertskooli arst, keskvangla hospidali juhataja ja Vladivostoki linna tervishoiuarst. Ta asutas Vladivostoki Eesti seltsi ja oli selle esimees aastatel 1917–1923. Oli ka Kaug-Ida Eesti organisatsioonide keskbüroo esimees. Aktiivse erialase tegevuse eest valiti ta Vladivostoki Arstide Seltsi auliikmeks.

Aastatel 1919–1923 oli ta Eesti Vabariigi esindaja ja Soome asekonsul Kaug-Idas ja Hiina valitsuse juures. 1923. aastal pöördus ta tagasi Eestisse ja määrati sekretär-konsuliks, hiljem saadiku kohusetäitjaks Leedus, Kaunases. 1926–1933 oli ta Eesti Vabariigi peakonsul Leningradis. Lahkus siis diplomaatiliselt töölt ja asus elama Tartus. Ka pensionipõlves osales ta seltskondlikus tegevuses: oli sihtasutuse Bergmanni abiraha valitsuse laekur ja kinnisvarade valitseja, Tartu linna kaunistamise ja heakorra seltsi juhatuse liige. 

Vangistati 22. juunil 1941 Tartus ning saadeti Permi oblastisse Ussollagi, kus suri.

Isiklikku
---------

Hans Lohu poeg on tuntud arhitekt Elmar Lohk.

Välislingid
-----------

* Kiri Eesti Vabariigi esindajale Hans Lohk'ile 6. aprill 1921
* Eesti biograafiline andmebaas ISIK
* Geni
**Piirsalu jõgi** (ka *Kuijõgi, Kuie jõgi, Tagaveski jõgi*) on jõgi Harjumaal Lääne-Harju vallas Hatu külas ning Läänemaal Lääne-Nigula vallas Kuijõe, Piirsalu ja Seljaküla külas.

Piirsalu jõe lähe on Harju- ja Läänemaa piiril, Ellamaa külast 2 km lääne pool. Lähe asub Palivere-Risti vallseljaku põhjanõlval ja Turvaste Mustjärvest 3 km lõuna pool. Jõgi suubub paremalt Vihterpalu jõkke 17,3 km kaugusel viimase suudmest.

Lisajõed:

1. Lepaste oja (suubumine paremalt, 15,7 km Piirsalu jõe suudmest),
2. Kõrtsioja (vasakult, 3,1 km suudmest),
3. Kaldamäe oja (paremalt, 1,3 km suudmest),
4. Pennu oja (paremalt, 0,3 km suudmest).

Lepaste oja suubumiskohast umbes 1,5 km kirdesse jääb Mustjärve raba hoiuala (Mustjärve raba ja Turvaste Mustjärv). Alates Kõrtsioja suubumiskohast voolab jõgi Läänemaa Suursoo maastikukaitseala idaservas.

Jõe ületab Keila–Haapsalu maantee (Kuijõe-Mõisa sild). Silla lähedal on Kuie rahaallikas.

Kaladest leidub jões haugi, jõeforelli, ahvenat, luukaritsat.

Jõgi on tumedaveeline ja humiinaineterikas avalik veekogu, mille piiranguvöönd on 100 m.

Piirsalu jõe keskkonnaregistri kood on VEE1102100.

Välislingid
-----------

1. 1 2  Piirsalu jõgi. Keskkonnaregister, vaadatud 18.05.2022.
2. 1 2 3 4  Arvi Järvekülg. *Eesti jõed*, Tartu 2001.
**Aterno-Pescara** (ladinakeelne nimi *Aternus*) on jõgi Itaalias Abruzzo maakonnas. Aterno-Pescara on Abruzzo pikim jõgi.

Jõgi saab alguse Laga mägedest (L'Aquila provintsis Montereales) Aterno nime all. Alates ühinemisest Sagittario jõega kuni liitumiseni Pescara jõega kutsutakse jõge Aterno-Sagittario jõeks. 

Popoli juures (Pescara provints) ühineb Aterno Pescaraga ning hakkab kandma Aterno-Pescara nime või siis kutsutakse seda lihtsalt Pescara jõeks. Jõgi suubub Aadria merre Pescaras.

Jõe kallastel asuvad Montereale, Cagnano Amiterno, Barete, Pizzoli, L'Aquila, San Demetrio ne' Vestini, Raiano, Popoli, Brecciarola, Bussi sul Tirino, Castiglione a Casauria, Chieti ja Pescara.

Galerii
-------

* PescaraPescara
* AternoAterno
* AternoAterno
* Pescara allikasPescara allikas
* Pescara allikasPescara allikas
* Aterno-Pescara suueAterno-Pescara suue
* Aterno San Venanzio mäekurus.Aterno San Venanzio mäekurus.
* Risorgimento sild PopolisRisorgimento sild Popolis

Välislingid
-----------

 Aterno-Pescara jõgi – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
**Lauasaag** (ka **plokksaag**) on suur kaldhammastusega saag puidu piki kiudu lõikamiseks, palkidest laudade saagimiseks.

Baltimaade linnades kasutati lauasaage juba 14. sajandi lõpul. 19. sajandi algusest lõikasid mõisatele laudu vene rändlauasaagijad. Eesti talurahvas lõhestas omale vajalikke laudu pikka aega kirve ja kiilude abil. 

19. sajandi II poolel suurenes tunduvalt lauamaterjali vajadus. Selle põhjuseks oli purjelaevaehituse kiire areng rannaaladel ning taluelamutes laudpõrandate ja - lagede kasutuselevõtt. Seetõttu võeti maal lauasaed laialdaselt kasutusele. Saeti kõrgetel pukkjalgadel, kuhu palgid tõsteti erilise vinna abil. Sae valdaja töötas ülal ja abiline all. Saagimisjoon märgiti palgile tahma- või kriidinööriga - vastu palki venitati nöör käetega pingule ning lasti siis lõdvaks, mille tulemusena jäi palgile tahmajoon. Lauasaagimistöödel kasutati palju rändtööjõudu, enamasti olid need venelased (*saevenelased*), abitöölisteks olid ka saarlased. 20. sajandil taandus lauasae kasutamine saeveskite ja rändaurusaekaatrite ees.

Tänapäeval on lauasae mõiste kasutuses raamil, jalgadel, ratastel või kokkuklapitava alusega saepingi kohta.

Vaata ka
--------

* Augusaag
* Jõhvsaag
* Kahemehesaag
* Ketassaag
* Käsisaag
* Lintsaag
* Mootorsaag ehk kettsaag
* Nurgasaag ehk järkamissaag
* Põõnasaag
* Raamsaag
* Rauasaag
* Spoonisaag
* Tapisaag ehk roogsaag
* Tikksaag
* Vibusaag
* Vineerisaag
* Vukssaag

Viited
------

1. ↑  Eesti keele seletav sõnaraamat Vaadatud 12.1.2021
2. 1 2  Eesti rahvakultuuri leksikon (3. trükk). 2007. Koostanud ja toimetanud Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 130
3. ↑  Eesti etnograafia sõnaraamat. 1996. Koostanud Arvi Ränk. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus. lk 186

Kirjandus
---------

Ants Viires, Eesti rahvapärane puutööndus. 2006. Kirjastus Ilo.

Välislingid
-----------

* Lauasaag. Eesti Rahva Muuseum
* Plokksaag Käsmu Meremuuseum
**Hans Kauri** (aastani 1935 **Hans Mühlberg**; 30. mai 1906 Majala, Konguta vald – 30. jaanuar 1999 Stockholm) oli eesti zooloog ja loomaökoloog; filosoofiadoktor (1959, Lundi ülikool).

Elukäik
-------

Aastatel 1928–1939 ja 1940–1941 oli ta Tartu ülikooli zooloogia instituudi assistent, 1941–1944 sealsamas ajutine teaduslik sekretär. Aastatel 1938–1940 oli ta Eesti Teaduste Akadeemia teaduslik sekretär. 

Aastal 1944 põgenes Rootsi. 

Tema eestvõttel loodi Eesti Loodusuurijate Seltsi Koondis Eksiilis, kus ta oli teaduslik sekretär. Ta töötas Lundi zooloogiainstituudis, 1963. aastast Bergeni ülikoolis Norras. 

Ta on põhjalikult uurinud roomajaid, kahepaikseid, ämblikulaadseid jt. Oma eluajal oli ta üks Põhjamaade nimekamaid herpetolooge ehk roomajate uurijaid. 

Hans Kauri. Foto: Rootsi Eestlaste Liidu arhiiv
Aprillis 1947 asutasid Kauri, Edgar Kant, Julius Mägiste ja veel mitu eesti teadlast Eesti Teadusliku Seltsi Rootsis Lõuna-Rootsi osakonna keskusega Lundis.

Ta oli Rootsi Eestlaste Esinduse juhatuse esimees 1963-1967, 1974-1975 ja 1977-1979.

Viited
------

1. ↑  *Eesti teadlased paguluses*. Tallinn: Tallinna Ülikool. 2009. Lk 11.

Välislingid
-----------

* *Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944*
* Hans Kauri Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
* Hans KAURI - papers on Opiliones
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib Tallinna linnaaednikust; väliseestlasest kultuuritegelase kohta vaata lehekülge Hans Peter Lepp (sündinud 1950).* |

---

**Hans Lepp** (1. jaanuar 1873 Ohukotsu mõis, Rapla kihelkond – 4. november 1951 Tallinn) oli Tallinna linnaaednik 1907–1940.

Tema ajal heakorrastati Balti jaama esine, Harjuvärava mägi, Vene ja Heinaturg, Rannavärava mägi, Kaitseväe kalmistu, rajati Tiigiveski park. Samuti töötas ta Vanamõisa, Lohu ja teiste mõisate pargiehitustööl.

1933. ostis ta Standardi autode esindajalt 4-silindrilise auto.

Väljavõte 1935. aasta ajalehest: "Puiesteed paigutatakse ümber. Ligi 2500 ruutmeetrit uut pinda platsi all. Wabaduseplatsil, õieti selle Jaani kiriku poolsel serval ja kunstihoone ees käib praegu tihe töö. Linnaaedniku H. Lepa juhatusel ligemale 40 inimest rühmab ümber istutada suuri tugevaid puid... Varemalt Wabaduseplats kujutas enesest mingit vormitut riba. Nüüd antakse talle aga ilusa neljakandilise platsi kuju, mistõttu kunstihoone eest tulew allee teeb niinimetatud Jaani kiriku "abikiriku" [tollane käimla] juures täisnurga." 

Haabersti linnaosas Haabersti asumis Vabaõhumuuseumi tee ja Lillevälja tänava nurgal paikneb tema kunagine puukool-aed, mis osaliselt (2 ha) on looduskaitse all.

Tema poeg Erich (Eerik) Lepp (1903–1981) oli mootorisportlane, Tallinna Rotary Klubi liige, aiandus- ja maastikuarhitekt Tallinnas ja hiljem Montréalis.

Hans Lepp on maetud Tallinna Rahumäe kalmistule.

Tunnustus
---------

* 1938 – Eesti Punase Risti IV klassi teenetemärk

Teosed
------

* Uussünd, ja miks me seda vajame?, Keila: Külvaja 1934; trükis Hans Lepp E-kataloogis ESTER

Viited
------

1. 1 2  Hans Lepp (1873 – 1951) linnaaednik (haljastusarhitekt) Haudi (vaadatud 07.08.2017)
2. ↑  Auto uudiseid: "Standard" autode esindaja müüs kaks prooviks tellitud masinat: ühe 4-tsilindrilise masina ostis linnaaednik Lepp, arvatavasti oma poja jaoks. Rahvaleht 16.05.1933
3. ↑  Heldur Sander: Lasteaia pargist Vabaduse väljakuni. Keskus 11/2007
4. ↑  Auto uudiseid: Uusi mootorrattaid. Aiandusteadlane Erich Lepp, linnaaedniku poeg, kes tuntud ka mootorsportlasena, ostis endale "Harley Davidsoni" soolomasina. Rahvaleht 12.05.1934, lk.2
5. ↑  TLÜAR väliseesti isikud: Lepp, Eerik
**Gaia** on Euroopa Kosmoseagentuuri kosmoseteleskoop, mis tegeleb astromeetriaga: tähtede asukohtade ja kauguste mõõtmisega. Missiooni eesmärgiks on koostada suurim ja täpseim 3D kataloog, mis sisaldaks umbes 1,3 miljardit astronoomilist objekti. 

Gaia jälgib vaadeldavaid objekte viie aasta jooksul umbes 70 korda, et teha kindlaks nende täpne asukoht ja liikumine. Kosmoseteleskoobil on piisavalt kütust, töötamaks umbes 9 aastat ning kuna mõõteseadmete kulumine on olnud arvatust väiksem, siis on võimalik missiooni pikendada. Gaia vaadeldavad objektid moodustavad Linnuteest 1% ja arvatakse, et Gaia tuvastab missiooni jooksul kümneid tuhandeid uusi eksoplaneete , pool miljonit kvasarit ja Päikesesüsteemis kümneid tuhandeid uusi asteroide ja komeete. 

Gaia missiooniga loodav astronoomiliste objektide 3D-kaart, kaardistab vaadeldavad objektid ja nende liikumissuuna ja spektrofotomeetrilised mõõtmised teevad kindlaks nende heleduse, temperatuuri, gravitatsiooni ja koostise. Need mõõtmised võimaldavad paremini uurida Linnutee tekkelugu, struktuuri ja ajalugu.

Gaia startis 19. detsembril 2013 Guajaana kosmosekeskusest Prantsuse Guajaanas ja see asub Lagrange'i punktis L2, olles Lissajous' orbiidil.

Viited
------

1. ↑  "Gaia's Map of 1.3 Billion Stars Makes for a Milky Way in a Bottle". *The New York Times*. Vaadatud 15. mai 2018.
2. ↑  "Gaia's Summary". *European Space Agency*. Vaadatud 15. mai 2018.
3. ↑  "Gaia science objectives". *European Space Agency*. Vaadatud 15. mai 2018.
4. ↑  "Gaia's Journey to Orbit". *European Space Agency*. Vaadatud 15. mai 2018.
**Kehavedelik** ehk **orgaaniline kehavedelik** (inglise *body fluid*) on elavate organismide sees leiduv bioloogiline vedelik. Kehavedelikud on nii need, mis organismi sees ringlevad, kui ka need, mida erinevad elundid, sooned, rakud eritavad ja vastu võtavad.

Kehavedelikega ringlevad keres rakud, molekulid, viirused, bakterid, patogeensed mikroorganismid jm. Kehavedelike ringlust reguleerib ka humoraalne regulatsioon.

Imetajatel
----------

### Inimestel

* aju-seljaajuvedelik ehk liikvor
* astsiit
* piimand ehk küülus ehk hüülus
* *chymen*
* endolümf
* eksudaat
* higi
* klaaskehaneste
* kolostrum
* kõhuõõne vedelik
* kõrvavaha
* liigesevõie
* lima
* lootevesi
* lümf
* lümfiplasma
* maomahl
* mäda
* nääpsuvedelik
* okse
* pankreasenõre
* perilümf
* pisaravedelik
* pleuraõõne vedelik
* rasu
* rinnapiim
* roe (kõhulahtisus)
* röga ehk sülitis
* rähm
* sapp
* seemneplasma
* smeegma
* sperma
* südamepaunavedelik
* sülg
* turse
* uriin
* vereseerum
* vereplasma
* veri
* vesi
* vesivedelik
* ödeem.

Patoloogia
----------

Patoloogiaga seostatakse (teatud tingimustel) enim näiteks järgmisi kehavedelikke: astsiit, mäda, okse, roe, röga, turse, ödeem jt.

Biokeemias ja kliinilises meditsiinis
-------------------------------------

Kehavedelike biokeemiline koostis võib näidata inimorganismis toimuvaid patoloogilisi muutusi, häireid ja ka haiguslikke seisundeid. Seetõttu kasutatakse kliinilises meditsiinis hulgaliselt analüüse, näit vere- ja uriinianalüüse, tuvastamaks patoloogiat ja/või kinnitamaks diagnoosi ja ka välistamaks haigusi.

Viited
------

*Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:Body fluid seisuga 13.02.2014.*
**Kehapuue** on tugi- või liikumiselundite kaasasündinud moonutus (anatoomiline puue) või haigus või traumajärgsest tugi- või liikumiselundite või närvikahjustusest tulenev liigutustalitluse puue (lihaste lõtvus, ala- ja ülepinge).

Võimalikud põhjused
-------------------

Kehapuuded on varieeruv erivajaduste liik, mis sõltub puudeid põhjustanud või põhjustavate traumade ja haiguste raskustest, algusajast ja intensiivsusest. Kehapuue võib tingitud olla üldisest kaasasündinud südamepuudulikkusest, kroonilisest neerupuudulikkusest, omandatud immuunpuudulikkuse sündroomist (OIPS) ehk AIDS-ist, traumaatilisest ajukahjustusest, ajuhalvatusega kaasnevast düsartriast ja seljapuuetest, luustiku haprusest jm.

Avaldumisviis
-------------

Kehapuuded avalduvad eelkõige toimetulekupiirangutena. Kõige suurema allrühma moodustavad lapsed, kellel on diagnoositud varajane laste tserebraalparalüüs (PCI), mille puhul on tegemist kesknärvisüsteemi kahjustusega, mis esineb eri vormides ja raskusastmetes. Motoorse kohmakusega kaasneb tihti nägemisruumilise tunnetuse puudulikkus.

Organisatsioonid
----------------

* Tallinna Laagna Lasteaed link
* Tartu Herbert Masingu Kool link

Tuntud kehapuudega inimesed
---------------------------

* Wolfgang Schäuble
* Enn Soosaar

Viited ja allikad
-----------------

* Jaan Kõrgesaar, Sissejuhatus hariduslike erivajaduste käsitlusse, Tartu Ülikooli Kirjastus, 2002
* Pille Häidkind, Erivajadustega lapsed lasteaias. (Ilmunud kogumikus "Õppimine ja õpetamine koolieelses eas" (toim. E. Kikas, 2008).)
**Kehtivuskinnituse teenus** on Sertifitseerimiskeskuse (SK) teenus, mille kaudu on võimalik kontrollida, kas isikut tõendava dokumendi sertifikaadid on kehtivad või mitte. 

Sertifikaatide kõrval pakub SK erinevaid info- ja kehtivusteenuseid, mille kaudu saab infot sertifikaatide kehtivuse kohta ning mis on muuhulgas vajalikud digitaalallkirja kasutamiseks. Kehtivusteenused on oluline komponent digitaalallkirjade kehtivuse tagamisel. Digitaalallkirja seaduse kohaselt kehtivad ainult need allkirjad, mis on antud allkirja andmise hetkel kehtiva sertifikaadiga. Samas peab olema võimalik kontrollida allkirja õigsust ka peale sertifikaadi kehtivusaja lõppu või tühistamist. Selleks pakubki SK kehtivusteenuseid, mille kaudu saab digitaalallkirjale lisada vajaliku tehnilise tõestusmaterjali.

Kehtivuskinnituse teenus lisab digitaalallkirjadele õigusjõu. Teenuse käigus lisatakse digitaalallkirjale automaatselt elektrooniline märge, mis määratleb ära allkirja andmise aja ja näitab, et allkirja andmiseks kasutatud sertifikaat sel hetkel kehtis. Kui allkirja andmise aeg pole digitaalallkirja seaduse nõuetele vastaval viisil ära näidatud, on digitaalallkiri kehtetu. 
Kehtivuskinnituse teenuse teine kasutusvaldkond on isikutuvastusel sertifikaadi kehtivuse reaalajas kontrollimine.

Viited
------

1. ↑

Välislingid
-----------

* Kehtivuskinnituse teenus Sertifitseerimiskeskuse kodulehel
**VAZ-2801** oli 1975. aastal Nõukogude Liidus Togliatti VAZ-i tehases esimene ehitatud elektriauto prototüüp.

Auto ehitati VAZ-2102 baasil. Katsepartii autodele oli valmistatud alumiiniumraam, mis võimaldas auto kaalu vähendada.

Sõiduk oli kahe uksega ja furgooniga, mis oli kohandatud nikkel-tsinkakude paigutamiseks. Akudele juurdepääs käis (tinglikult) parempoolse tagaukse juurest. Esimese põrkeraua kohal asetses samuti luuk, mis tagas juurdepääsu elektrimootori alumisele osale. Elektrimootor paiknes ees, kapoti all.

Auto mootoriks oli 12 kW elektrimootor võimsusega 35 hobujõudu. Auto suutis ühe laadimisega sõita kuni 85 kilomeetrit ja arendada kiirust kuni 87 km/h. Auto akupakk kaalus 380 kg. Osad mudelid oli 25 kW mootoriga, mis töötasid 125 A nikkel-tsinkakudel, mis võimaldas autol kiirusega 40 km/h läbida 110 km.

Aastatel 1976–1981 toodeti katsepartiina kokku 47 elektriautot, mis ei olnud identsed, vaid sisaldasid inseneride tehtud edasiarendusi. Tootmisse auto siiski ei jõudnudki, sest elektriauto seeriatootmine ei tundunud piisavalt otstarbekas, kuna puudusid laadimiskeskused ning akud olid rasked ja tehnika kallis.

Suurem osa autodest leidis kasutamist Togliatti tehases ja riigiasutustes, lisaks kasutati elektriautot ka posti ja toidu laialivedamisel.

Välislingid
-----------

* Üllatav autoajalugu: nõukogude Tesla ehk VAZ-2801 elektriauto prototüüp valmis aastal 1975. Accelerista.com, 2. oktoober 2017
Piirsalu kiriku portaal

Piirsalu kirik (Eesti)Piirsalu kirik
Asendikaart
**Piirsalu kirik** on Lääne maakonnas Lääne-Nigula vallas Piirsalu külas asuv kirik. 

Kiriku ehitus algas 1859. aastal Piirsalu mõisniku Arthur von zur Mühleni eestvõttel ja valmis 1863. Enne seda oli Piirsalus puukirik, mis asus praeguse Piirsalu kalmistu kohal. Aastani 1926 oli Piirsalu kirik Kullamaa kiriku abikirikuks. 

Kirikut kasutab EELK Piirsalu kogudus, mille hooldajaõpetaja on Kari Tynkkynen ja juhatuse esimees Maie Hinno. Korralised jumalateenistused toimuvad Piirsalu kirikus iga kuu 1. ja 3. pühapäeval algusega kell 13.00.

Kirikus on mitmeid kultuurimälestisteks arvatud objekte.

Viited
------

1. 1 2 3  Liivi Aarma, 2005. Põhja-Eesti kirikud, kogudused ja vaimulikud matriklid 1525–1885. 1. raamat. Tallinn: Aarma Maja, lk 147
2. ↑  EESTI EVANGEELIUMI LUTERIUSU KIRIKUD. Toimetanud Bruno Ederma, Asta Jaik. Konstantin Jaik'i kirjastus Tartu 1939

Välislingid
-----------

* Piirsalu kirikust ja kogudusest Piirsalu küla kodulehel