recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Hermann Johann Friedrich von Harten** (18. jaanuar/29. jaanuar 1794 Mustjala – 27. september/9. oktoober 1841 Kaarma) oli Eesti vaimulik.

Õpetuse sai ta koduõpetaja käest. Aastatel 1811–1814 õppis ta usuteadust Tartu Ülikoolis. Aastatel 1814–1820 töötas ta Eestimaa kubermangus koduõpetajana.

Aastatel 1821–1841 oli ta Kaarma Peeter-Pauli koguduse õpetaja. Lisaks hooldas ta aastatel 1825–1831 Mustjala Anna kogudust. Aastatel 1833–1836 oli ta Konsistooriumi assessor, 1836–1841 oli ta Saaremaa superintendent.

Kultuurilukku on Harten läinud eelkõige sellega, et ta asutas aastal 1835 Kaarmal Saaremaal esimese, Eestis ühe esimestest eestlastest koosneva laulukoori. Sellega rajas ta väga tugeva koorilaulutraditsiooni Kaarmal. Samuti rajas ta Kaarmal piibliseltsi ning hoolitses agaralt ka kihelkonna- ja külakoolide eest.

Isiklikku
---------

Tema isa Georg Friedrich Harten oli Mustjala Anna koguduse õpetaja, vend Carl Eduard Harten oli Vigala Maarja koguduse õpetaja. Tema äi Christoph Friedrich Mickwitz oli Kaarma Peeter-Pauli koguduse õpetaja. Aastal 1840 tõsteti ta aadliseisusse Püha Stanislavi III järgu ordeni andmisega. Vanaisa Johannes Heinrich Felicius oli Harju-Jaani Ristija Johannese koguduse õpetaja, onu Johannes Heinrich Felicius oli Harju-Jaani Ristija Johannese koguduse õpetaja, vanavanaisa (emaemaisa) Johann Heinrich Jürgens oli Pöide Maarja koguduse õpetaja, tädimees Benedict Witte oli Ambla Maarja koguduse õpetaja.

Tunnustus
---------

* 1840 Püha Stanislavi orden III klass.

Viited
------

1. ↑  Die Pastoren des Konsistorialbezirk Estland 1885-1919. Böhlau Verlag Köln Wien

Välislingid
-----------

* Väljavõte Saaremaa rüütelkonna genealoogilisest käsiraamatust
* Hermann Joh. von Friedrich HARTEN (Kaarmal 1821–1841)
* Hermann Johann Friedrich Harten Eesti vanema kirjanduse digitaalses tekstikogus EEVA
**Jaan Noolandi** (sündinud 23. augustil 1942 Tartus) on eesti päritolu Kanada füüsik.

Elulugu
-------

Jaan Noolandi on inseneri poeg.

1944. aastal läks Noolandi koos vanematega Rootsi, sealt edasi Kanadasse. 1961 lõpetas ta Torontos Bathursti Kolledži (Heights Collegiate Institute), 1961–64 õppis Toronto Ülikoolis inseneriteadust ja 1964–65 teoreetilist füüsikat, kaitstes M. Sc. teoreetilises füüsikas 1966. aastal Toronto Ülikoolis. 1965–70 oli ta samas stipendiaat tuumafüüsikas ning kaitses Ph. D. teoreetilises füüsikas 1970. aastal väitekirjaga "Theory of quantum crystals". 1970–71 oli ta Inglismaal Oxfordi Ülikooli järeldoktorant, 1971–72 labori teadur San Diegos (Californias) ja 1972–74 Murray Hillis (New Jerseys), ühtlasi oli ta 1975–76 Toronto Ülikooli külalisprofessor ja aastast 1974 Mississaugas (Kanadas) Xeroxi firma materjalifüüsika uurimiskeskuse teadur, aastast 1980 uurimissuuna juht.

Noolandi on töötanud külalisuurijana USA, Jaapani, Saksamaa ja Prantsusmaa ülikoolides ning instituutides. Ta on arendanud nõrkade mittehomogeensete polüelektrolüütide teooriat. Ta on Ameerika Füüsika Instituudi ja Kanada Füüsikute Assotsiatsiooni liige.

Aastatel 2007–2010 oli ta Tartu Ülikooli loodus- ja tehnoloogiateaduskonna polümeeride füüsika professor.

Teoseid
-------

* Theory of harmonic generation of ultrasound in A 15 compound. // Physics Review B 10, 2172 (1974)
* Theory of photogeneration and fluorescence quenching (kaasautor K. M. Hong). // Journal of Chemical Physics 70, 3230 (1979)
* Theory of inhomogrneous polymers in presence of solvent (kaasautor K. M. Hong). // Ferroelectrics, 30, 117 (1980);
* Sequencing using pulsed field and image reconstruction (kaasautor) // Proceedings of Advances on DNA Sequencing Technology, 1891 (1993)

Tunnustus
---------

* 1996 – Kanada Kuningliku Seltsi liige füüsika alal

Viited
------

1. 1 2 3 4  "Eesti teaduse biograafiline leksikon", 3. köide, lk 24

Kirjandus
---------

* "Eesti teadlased väljaspool kodumaad: biograafiline teatmik = Estonian scholars and scientists abroad: biographical directory" Stockholm, 1984, lk 81
* "Eesti entsüklopeedia" kd 14, lk 326
* "EÜS paguluses" nr 46 (1970), lk 99; nr 52 (1974), lk 19
* "Tema töö seisab ainult mõtlemises. Eesti noorest teadlasest Jaan Noolandist" // Vaba Eestlane 19.071979
* "Jutuajamine rahvusvaheliselt tunnustatud eestlasest teadlase dr. Jaan Noolandiga" // Vaba Eestlane 03.02.1987

Välislingid
-----------

* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013, lk. 24
* Jaan Noolandi Eesti Teadusinfosüsteemis Muuda Vikiandmetes

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Jaan Pulk** (võru keeles **Pulga Jaan**; sündinud 27. novembril 1947 Varstus) on Võrumaa talupidaja, muusik, laululooja ja kirjamees.

Ta on sündinud Varstus, õppinud Kuldre 8-klassilises Koolis, Valga 1. Keskkoolis ning seejärel Tartu Riiklikus Ülikoolis meditsiini ja Eesti Põllumajandusakadeemias, mille lõpetas zootehnikuna. Ta on töötanud zootehnikuna Kamara sovhoosis ja Antsla sovhoosis. Hiljem hakkas ta Antsla vallas Oe külas talupidajaks.

Jaan Pulk on võru liikumise eestvedajaid, ta oli Kaika suveülikooli korraldaja ning on kirjutanud võru kirjaviisi probleemidest. 1993–1996 oli ta Võro Keele ja Kultuuri Fondi esimees.

Tema võrukeelset ilukirjanduslikku loomingut on avaldatud raamatus Võrokiilne lugõmik ('võrukeelne lugemik') ning ta on loonud palju laulutekste. Tema rahvalikke laule on ta esitanud kitarri saatel ise, ja neid on esitanud mitmed ansamblid (Nipernaadi, Ummamuudu, Lõkõriq). Teda on nimetatud Võrumaa Võssotskiks.

Tema loomingut on plaadistatud. Temalt ise või koostöös teistega on ilmunud järgmised albumid:

* 1998: "Pini hind"
* 2002: "Aknõ kyigi raamega"
* 2002: "Elläv Pulga Jaan"
* 2004: "Hoitmise vägi"
* 2006: "Murõt ei olõ" (ansambel Ilves, Pulk ja Rahman)
* 2013: "Letipäälne elu"

Viited
------

1. ↑  EMÜ vilistlased
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib jõest Venemaal; Prandi jõe lisajõe kohta vaata artiklit Neeva kanal.* |

---

Neeva valgla (oranžiga) ja Soome lahe valgla (rohelisega)
**Neeva** on jõgi Ida-Euroopas Venemaa loodeosas.

Neeva on 74 kilomeetrit pikk ning saab alguse Laadoga järvest. Lähtel on kaks haru, nende vahel on Schlüsselburg. Suudmes on harusid palju, nende vahel on saari, sealhulgas Vassili saar. Suurest järvest lähtumise tõttu on Neeva alati ühtlaselt veerohke. Jõgikonna suurus on 281 000 km². Keskmine vooluhulk on 2530 m³ sekundis. 

Neeval on 26 lisajõge. Suuremad lisajõed on parempoolsed Ohta, Tšornaja retška ning vasakpoolsed Mga, Tosna, Ižora, Slavjanka ja Murzinka jõgi.

Neeva on Läänemerre suubuvatest jõgedest suurima vooluhulgaga.

Neeva suudmealal asub suurlinn Peterburi, kus jõgi jaguneb kaheks peaharuks ning kaheks kõrvalharuks: Väike- ja Suur-Neevaks, Väike- ja Suur-Neevakeseks.

Välislingid
-----------

* Neeva – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
|  |
| --- |
|  **Kergejõustik** |
| Riik |  | Eesti |
|  |
| eeljooks | 1936 | Meeste1500 m jooks |

**Reginald Uba** (kuni 19. november 1936 **Reginald Su(u)ban**; 13. juuli (vkj)/ 26. juuli 1911 Kohtla vald, Jõhvi kihelkond, Virumaa – 15. august 1972 Tallinn) oli eesti kergejõustiklane (keskmaajooksja).

Lõpetas Rakveres gümnaasiumi.

Töötas keemiatööstuses, sh lakikeetjana Floras.

Sportlasena
-----------

Sportimist alustas Kohtla vallas, harrastas keskmaajooksu. Tõusis 1932. aastal esile Virumaa rekordimehena. Kuulus Narva Võitlejasse ja hiljem Tallinna Kalevisse. Võistles 2 korda Eesti maavõistluskoondises.

Sai 1939. aastal 2. Eesti mängudel 1500 m 3. koha.

1936. aasta Berliini olümpiamängudel sai ta 1500 m eeljooksus tulemuse 4.26,2.

Sporditegelase ja spordikohtunikuna
-----------------------------------

Oli valitud Tallinna Kalevi juhatusse ja Kalevi Tallinna Kalaspordiklubi eestseisusse. Tegutses kergejõustikukohtunikuna (vabariiklik kategooria) ja kalakaitseinspektorina.

Isiklikku
---------

Tema poeg oli spordiajakirjanik Toomas Uba.

Viited
------

1. ↑  Eesti Rahvusarhiiv, RA ERA.76.4.2494
2. ↑  Biograafia ESBL-is (vaadatud 25. juulil 2022)

Välislingid
-----------

* Biograafia ESBL-is
* Reginald Uba sporditulemusi
* Olympedia
* Haud Tallinna Rahumäe kalmistul
Aloja kirikumõis 1903. aasta kaardil. Väljavõte kaardilt "Wegekarte des Wolmarschen Kreises mit den Kirchspiels- und Gutsgrenzen" (1903). Mõisa maad on kaardil tähistatud ristiga
**Aloja kirikumõis** (saksa keeles *Pastorat Allendorf*, läti keeles *Alojas mācītājmuiža*) oli kirikumõis Liivimaal Volmari kreisis Aloja kihelkonnas. Tänapäeval asub Lätis Limbaži piirkonnas Alojas.

Mõisa suurus
------------

Bienenstammi andmetel ei kuulunud mõisale 1816. aastal ühtki adramaad maad, ka ei allunud sellele mitte ühtki hinge. Sama kehtib ka teiste aastate kohta, mille kohta andmed on olemas.

Viited
------

1. ↑  Bienestamm, H. von. Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner, 1826, lk 247.
2. ↑  Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 127.

Kirjandus
---------

* *Baltisches historisches Ortslexikon*. Teil II. Lettland (Südlivland und Kurland). − Quellen und Studien zur baltischen Geschichte. Köln-Wien: Böhlau Verlag, 1990. Lk 16.

Aloja kirik.
Aloja kihelkond

**Kirik**: Aloja kirik  

**Pastoraat**: Aloja kirikumõis  

**Peamõisad**: Aloja mõis | Dripati mõis | Limšeni mõis | Puikule mõis | Rozēni mõis | Stakenberģi mõis | Ungurpilsi mõis | Urga mõis | Vīķi mõis  

**Kõrvalmõisad**: Ahre mõis | Kārlītise mõis  

**Karjamõisad**: Brinemoise mõis | Dilga mõis | Dudele mõis | Elisabethhofi mõis | Ermuiža mõis | Graudiņi mõis | Großhofi mõis | Kabbuli mõis | Kalna Rigali mõis | Karolinenhofi mõis | Ķīlise mõis | Krumini mõis | Mankaini mõis | Ņurka mõis | Paurise mõis | Puršēni mõis | Radsini mõis | Skarbuļi mõis | Staicele mõis | Strunķise mõis | Teterise mõis | Valdrava mõis | Vēverīte mõis | Vītiņši mõis
**Aloja mõis** (saksa keeles *Allendorf*, läti keeles *Alojas muiža*) oli rüütlimõis, hiljem Ungurpilsi kõrvalmõis Liivimaal Volmari kreisis Aloja kihelkonnas. Tänapäeval jääb mõisakompleks Limbaži piirkonda Aloja linna.

Ajalugu
-------

Algselt oli see Orgistele kuulunud Stabegi vasallilinnuse apartemendiks ehk omanike esinduselumaja asukohaks. Aastal 1565 ostsid selle Ungurpilsi mõisa omanikud Ungernid. Neile kuulus Aloja kuni 1760. aastani. Seejärel ostsid need valdused Buddenbrockid. Aastal 1817 eraldati Aloja mõis ametlikult Ungurpilsi mõisast. Aastal 1840 ostis need Hollandi konsul Johann Friedrich von Schröder.

Mõisa suurus
------------

Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 9 ja 1/4 adramaad, sellele allus 127 mees- ning 174 naishinge. Aastal 1757 oli mõisa suurus koos Ungurpilsi mõisaga 16 ja 7/8, aastal 1734 oli adramaid 5 ja 8/8, aastal 1688 aga kolmteist. Aastal 1641 oli mõisa suurus 10 ja 3/4 adramaad. Aastal 1832 oli Ungurpilsi ja Aloja mõisal adramaid 14 ja 3/20, aastal 1881 aga 11ja 3/20, lisaks veel 15 ja 42/80 adramaad maad mõisale alluvate talude koosseisus.

Viited
------

1. ↑  Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, Heinrich von Hagemeister; lk. 139-140
2. ↑  Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 129.
3. ↑  Bienestamm, H. von. Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner, 1826, lk 246.
4. ↑  Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, Heinrich von Hagemeister; lk. 138
5. ↑  Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 127.

Kirjandus
---------

* *Baltisches historisches Ortslexikon*. Teil II. Lettland (Südlivland und Kurland). − Quellen und Studien zur baltischen Geschichte. Köln-Wien: Böhlau Verlag, 1990. Lk 16.

Aloja kirik.
Aloja kihelkond

**Kirik**: Aloja kirik  

**Pastoraat**: Aloja kirikumõis  

**Peamõisad**: Aloja mõis | Dripati mõis | Limšeni mõis | Puikule mõis | Rozēni mõis | Stakenberģi mõis | Ungurpilsi mõis | Urga mõis | Vīķi mõis  

**Kõrvalmõisad**: Ahre mõis | Kārlītise mõis  

**Karjamõisad**: Brinemoise mõis | Dilga mõis | Dudele mõis | Elisabethhofi mõis | Ermuiža mõis | Graudiņi mõis | Großhofi mõis | Kabbuli mõis | Kalna Rigali mõis | Karolinenhofi mõis | Ķīlise mõis | Krumini mõis | Mankaini mõis | Ņurka mõis | Paurise mõis | Puršēni mõis | Radsini mõis | Skarbuļi mõis | Staicele mõis | Strunķise mõis | Teterise mõis | Valdrava mõis | Vēverīte mõis | Vītiņši mõis
Aloysius Liliuse büst
**Aloysius Lilius** (ka **Luigi Lilio** või **Luigi Giglio** (*Aluise Lilio*, *Aloisius Lilius*); umbes 1510–1576) oli itaalia arst, astronoom, filosoof ja kronoloog, kes pakkus välja Gregoriuse kalendri.

Tema järgi on nimetatud kraater Lilius Kuul.

Elu ja tegevus
--------------

Liliuse varasest elust on väga vähe teada. Ta oli pärit Calabriast Ciròst. Lilius õppis Napolis meditsiini, misjärel teenis ta Paliano hertsogi Giovanni Carafa juures. 1552. aastast alates pidas ta Perugia Ülikooli juures loenguid meditsiinist.

Ta on peamiselt tuntud kui Gregoriuse kalendri väljamõtleja, mille kirjelduse esitas ta manuskriptis nimega *Compendium novae rationis restituendi kalendarium*. Kalendrireform viidi läbi aga alles kuus aastat pärast Liliuse surma, kui tema vend Antonio tutvustas manuskripti paavst Gregorius XIII-le. Seejärel rändas käsikiri reformikomisjoni kätte ning mõne Christopher Claviuse tehtud muudatusega võeti see 1582. aastal paavsti bullaga "Inter gravissimas" vastu.

Vaata ka
--------

* Gregoriuse kalender
* Juliuse kalender

Välislingid
-----------

* Katoliku entsüklopeedia sissekanne (inglise keeles)
**Vittorio Amedeo I** (8. mai 1587 Torino – 7. oktoober 1637 Vercelli) oli Savoia hertsog alates 1630 kuni surmani. Ta kandis ka tiitleid Küprose kuningas ja Jeruusalemma kuningas.

Ta oli Savoia hertsogi Carlo Emanuele I ja tema naise, Hispaania printsessi Catalina Micaela teine poeg. Suure osa oma lapsepõlvest veetis ta Hispaania õukonnas Madridis.

Ta sai troonipärijaks siis, kui tema vanem vend Felipe Emanuele 13. veebruaril 1605 18-aastaselt suri.

Vittorio Amedeo I oli tark ja populaarne valitseja. Teda hüüti Susa lõviks (Susa on Savoiale kuuluv asula Alpides).

Savoia vapp 1630–1720
Kui tema isa 1630 suri, okupeerisid prantslased Savoiat. Carlo Emanuele poliitika oli tekitanud nii suhetes Hispaania kui Prantsusmaaga ebastabiilsuse ja hertsogkonna kaitsmiseks oli vaja sõjaväge, kuid riigikassa oli tühi ning nii ei saanud hästi palgata palgasõdureid ega välja õpetada omamaiseid sõdureid. Seetõttu sõlmis Vittorio Emanuele rahu Hispaaniaga, astus Prantsusmaaga liitu ja tal õnnestus 1631 sõlmitud Cherasco lepinguga säilitada kolmandik Monferratost: Pinerolo, Alba ja Trino linna ning saada ülejäänu eest rahalist kompensatsiooni. Vastavalt salakokkuleppele tuli Pinerolo seejärel Prantsusmaale tagasi anda.

Vastavalt kardinal Richelieu juhistele pidi Savoia lõpetama rahu Hispaaniaga ja organiseerima Itaalias Hispaania-vastase liidu. Savoia saavutas Hispaania vägede üle kaks võitu: 1636 Tornavento lahingus ja 8. septembril 1637 Mombaldone lahingus.

Samal aastal 25. septembril haigestus Vittorio Emanuele pärast Créqui hertsogi Charles de Créquy de Lesdiguières antud pidusööki. Ta viidi tagasi Savoiasse, kus suri 7. oktoobril.

Pärast Vittorio Emanuele surma sai hertsogiks tema 5-aastane poeg Francesco Giacinto, kes aga aasta hiljem suri. Seejärel sai hertsogiks tema noorim poeg, 4-aastane Carlo Emanuele II. Mõlema eest valitses regendina laste ema Christine kuni oma surmani 1663.

Perekond
--------

Vittorio Amedeo I abiellus 10. veebruaril 1619 Henri IV ja Marie de' Medici tütre Christinega (1606–1663). Neil oli seitse last, kolm poega ja neli tütart:

* Luigi Amadeo di Savoia (1622–1628), Savoia prints
* Luisa Cristina di Savoia (27. juuli 1629 – 14. mai 1692), Savoia printsess
* Francesco Giacinto di Savoia (14. september 1632 – 4. oktoober 1638), Savoia hertsog
* Carlo Emanuele II di Savoia (20. juuni 1634 – 12. juuni 1675), Savoia hertsog
* Margherita Iolanda di Savoia (15. november 1635 – 29. aprill 1663), Parma hertsoginna
* Caterina Beatrice di Savoia (6. november 1636 – 26. august 1637), Savoia printsess
* Adelaide Henrietta di Savoia (6. november 1636 – 18. märts 1676), Baieri hertsoginna.

Vittorio Emanuele noorem vend, Savoia kardinal Maurizio di Savoia pani 1637 vaimulikuameti maha ja abiellus Luisa Cristinaga, kes oli 15-aastane. Sellest abielust lapsi ei sündinud.
**Vivianiit** on mineraal keemilise valemiga Fe3(PO4)2×8H2O. Nimetus on tulnud mineraloogi John Henry Viviani järgi, kes selle 1817. aastal Cornwallis avastas. Värvipigmendina on seda nimetatud ka "**siniseks ookriks**".

Kõige rohkem leidub vivianiiti Venemaal, Ukrainas ja Inglismaal.

Koostis
-------

Vivianiit sisaldab raud(II)fosfaati ja seda nimetatakse **mineraalseks raudfosfaadiks**.

Vivianiiti leidub paljudes kivimites, see moodustub rauamaagilademete moondel maapinna lähedal või fosfaatide moondel pegmatiidis. Neid leidub ka turbasoodes. Vivianiidikristalle leidub sageli karpide ja tigude fossiilsetes kodades. Sarnastes paikades leidub götiiti, kipsi ja limoniiti. Fosforisisalduse tõttu peetakse teda rauamaagis kahjulikuks lisandiks.

Omadused
--------

Vivianiidikristallid on tumesinist või tumesinakasrohelist värvi, prismakujulised või lamedad.

Vivianiidi kõvadus on Mohsi skaala järgi 2, tihedus 2,6–2,7. Ta võib olla nii läbipaistev kui läbipaistmatu. Läige on klaasjas. Süngoonia on monokliinne. Murdejoon on helesinine või valge. Ta lahustub soolhappes ja lämmastikhappes. Keemiliselt stabiilne, välja arvatud tumenemine õhuhapniku toimel, kui Fe2+-ioonid oksüdeeruvad Fe3+ ioonideks.

Kasutamine värvipigmendina
--------------------------

Vivianiiti kasutatakse dekoratiivse materjalina, kuid ajalooliselt on seda kasutatud värvipigmendina maalikunstis indigosinise värvi saamiseks. Pigmendi saamiseks vivianiidikristallid koguti, purustati, hõõruti peeneks ja puhastati saadud pulber lisanditest. Jahvatatud ja puhastatud pigment on pastellsinise värvusega, kollase linaseemneõliga segatult annab indigosinise õlivärvi. Pigmendina on tuntud antiigist alates, kuid selle kasutamine õlivärvis on haruldane.

#### Näiteid

Jan Vermeeri maalil "Kupeldaja" on esiplaanil oleva idamaise vaiba mustri rohekas-sinakad osad maalitud vivianiidivärviga.

* Jan Vermeer. Kupeldaja. 1656.Jan Vermeer. Kupeldaja. 1656.

Viited
------

1. ↑  Vivianite. - colourlex.com
2. ↑

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Vivianiit** |

* Vivianiit portaalis webmineral.com
* Vivianiit kunsti- ja värviajaloo portaalis colourlex.com
* Youtube: Vivianite - the blue ochre (värvi valmistamine vivianiidist; inglise keeles)
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib lauljast; teiste tähenduste kohta vaata lehekülge Prince (täpsustus)* |

---

Prince Rogers Nelson
**Prince Rogers Nelson** (esinejanimega **Prince**; 7. juuni 1958 Minneapolis – 21. aprill 2016) oli USA laulja ja näitleja.

1970. aastatel
--------------

25. juunil 1977 sõlmis Prince lepingu plaadifirmaga Warner Bros.

> „Kui ma teen teile *rock'n'roll*'i, siis ärge tulge näpuga näitama, et ma seda ei oska, kuna olen mustanahaline"
> 
> 
>  – Prince Rogers Nelson
> 
> 

1. oktoobril 1977 algas debüütalbumi "For You" salvestamine. Albumit saatis küll vaid tagasihoidlik edu, kuid sellest tuli hitt "Soft and Wet", mille sõnad näitavad, kuhu Prince suuna võttis.

Aastail 1993–2000 kasutas Prince oma pseudonüümina tundmatut "armastuse sümbolit", mida keegi ei osanud hääldada. Tollal kutsuti teda "artistiks, keda varem tunti nimega Prince".

Viited
------

1. ↑  Princevault

Välislingid
-----------

* "Prince salvestab tänavu kolm albumit". *elu24.ee*. 4. jaanuar 2009.
Zemfira Kuzmina
**Zemfira Makarovna Kuzmina** (vene keeles Земфира Макаровна Кузьмина; sündinud 2. veebruaril 1942 Jakutskis) on jakuudi arst (neuroloog), Venemaa teeneline arst.

Ta töötab Jakutskis Vabariiklikus haiglas nr 2 veresoonte uuringute regionaalses keskuses neuroloogilise osakonna juhatajana. Ta on aastaid uurinud veresoonte patoloogiat Kaug-Põhja tingimustes. Tema initsiatiivil avati Sahhas esimene veresoonte uuringute regionaalkeskus.

Ta pälvis 2016. aastal Ülevenemaalise meditsiinipreemia saavutuste eest võitluses insuldiga "Aeg elada!".

Haridustee
----------

Ta lõpetas 1965. aastal Irkutski Riikliku Meditsiiniinstituudi.

Tunnustus
---------

Venemaa teenelise arsti rinnamärk
* Sahha (Jakuutia) Vabariigi teeneline arst
* Venemaa Föderatsiooni teeneline arst
* 2015 Sahha (Jakuutia) Vabariigi aukodanik
* 2016 Ülevenemaaline meditsiinipreemia saavutuste eest võitluses insuldiga "Aeg elada!"

Isiklikku
---------

Tema ema Anna Jegorova oli ooperilaulja.

Viited
------

1. 1 2  Первая Российская премия за достижения в области борьбы с инсультом. stop-insult.ru
2. 1 2  Земфира Кузьмина стала Почетным жителем Республики Саха. yakutsk.bezformata.ru
3. 1 2  Заведующая неврологическим отделением Земфира Кузьмина стала Почетным жителем Якутии. news.ykt.ru
Map

Zemitāni raudteejaam
**Zemitāni raudteejaam** on raudteejaam Valga–Riia raudteeliinil ja Riia–Skulte raudteeliinil Riia linna Purvciemsi asumis. 

Jaamas on viisteist teed ja kolm ooteplatvormi. Jaamas võib toimuda ka kaupade rongidele ning neilt maha laadimine. Jaam asub Riia keskraudteejaamast 4,2 km kaugusel. Jaama läbiv raudtee on elektriraudtee. Piletihinnalt kuulub jaam A-tsooni. Zemitānist Jāņavārti raudteepeatuseni viib Zemitāni—Šķirotava raudtee.

Jaam rajati aastal 1877 ja algul kandis see nime **Aleksandra Vārti** (vene *Александровские ворота*; *Aleksandrovskije vorota* /Aleksandri värav/). Aleksandri värav (või ka Aleksandri triumfikaar) on seal lähedal asunud 1812. aasta Vene-Prantsuse sõja võidu tähistamiseks ja Vene tsaari Aleksander I auks 1815. aastal püstitatud triumfikaar. 1918 sai jaam praeguse nime Läti vabadusvõtleja, Karutapja ordeni ja Eesti Vabadusristi kavaleri Jorģis Zemitānsi järgi. Teise maailmasõja ajal kandis jaam nime *Rīga-Gaisa tilts* või *Riga-Hohe Brücke*. Aastal 1948 hakkas jaam Otomārs Oškalnsi järgi kandma nime Oškalni raudteejaam. Tänapäevase nime sai jaam tagasi aastal 1995.

Viited
------

1. ↑
2. ↑  T. Altbergs, K. Augustāne, I. Pētersone. Dzelzceļi Latvijā. R: Jumava, 2009, 76. lk

Välislingid
-----------

* Infot jaama kohta; fotod (*vene keeles*)
* Jaam vanal kaardil

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Eelnev peatus** |  **Raudteepeatus idasuunalistel reisirongiliinidel** | **Järgnev peatus** |
|  Riia |  **Zemitāni** | Valga poole: |
| Čiekurkalns  |
| Skulte poole: |
| Brasa  |
**Rubene kirik** on luteri kirik Lätis Valmiera piirkonnas Kocēni vallas Rubenes. See oli Rubene kihelkonnakirik. 

Kirik ja selle piirdemüür on riikliku kaitse all olevad muinsusmälestised.

Ümera alade ristimisel ehitati esimene kirik lätlaste aladele just Rubenesse. Üks sealse koguduse vaimulikke oli aastal 1208 Läti Henrik. Algne kirik oli puidust. Eestlaste vanem Lembitu laskis selle kiriku põletada kättemaksuks kristlaste poolt Eestisse tehtud röövretkede ja inimestetapmiste eest. 

Praegune kirik ehitati Rubenesse aastal 1739, kuid selle ehitamisel säilitati 14. sajandil ehitatud kiriku altariosa. Kirikus on säilinud mitmed kunstimälestised – 18. sajandil valmistatud kantsel ja selle maalid, oblaadikarp aastast 1755 ja kauss aastast 1849. 19. sajandil ehitati kirik ümber.

Viited
------

1. ↑
2. ↑  "Rubenē norisināsies Livonijas Indriķa dienas pasākumi". Originaali arhiivikoopia seisuga 8. märts 2017. Vaadatud 6. septembril 2018.
3. ↑  Kocēnu novads
4. ↑

Välislingid
-----------

 Rubene kirik – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Koguduse koduleht

Rubene kirik.
Rubene kihelkond

**Kirik**: Rubene kirik  

**Mõisad**: Rubene kirikumõis | Brieži mõis | Ķieģeļi mõis | Pāpēni mõis | Podzēni mõis | Sprēstiņi mõis | Vaidava mõis | Veļķi mõis
Ruan Lingyu (1935)
20-aastane Ruan Lingyu filmis "Armastus ja kohustus" (1931)
**Ruan Lingyu** (sünninimega **Ruan Fenggen**; 26. aprill 1910 Shanghai – 8. märts 1935 Shanghai) oli Hiina näitleja. Ta oli üks silmapaistvamaid Hiina filmitähti 1930. aastatel. Ta mängis kokku 29 tummfilmis. Teda on nimetatud "Hiina kino Greta Garboks".

Tema isa suri, kui ta oli viieaastane; ema töötas koduabilisena.

Ruan sõlmis 1926. aastal lepingu tunnustatud filmiettevõttega Mingxing Film Company. Ta mängis oma esimeses filmis, kui oli 16-aastane. Aastal 1930 sõlmis ta lepingu Lianhua Film Companyga, kus ta saavutas suurt edu. Samal aastal tegi ta rolli filmis "Unistus iidses pealinnas" (故都春夢; lavastaja Sun Yu), millega sai ta kuulsaks.

Lianhuaga tegi ta oma tuntumad filmid, seal hulgas "Armastus ja kohustus" (戀愛與義務; 1931; lavastaja Bu Wancang), "Kolm moodsat naist" (三个摩登女性; 1932; lavastaja Bu Wancang), "Väikesed lelud" (小玩意; 1933; lavastaja Sun Yu), "Jumalanna" (神女; 1934; lavastaja Wu Yonggang) ja "Uued naised" (新女性; 1935; lavastaja Cai Chusheng). Filmis "Uued naised" kehastas ta 1934. aastal enesetapu sooritanud hiina näitlejannat Ai Xiat. Ruani viimane film "Rahvuslikud tavad" (國風; 1935; lavastajad Luo Mingyou ja Zhu Shilin) avaldati veidi aega pärast tema surma.

Oma üheksa aastat kestnud filmikarjääri jooksul mängis ta palju rolle, seal hulgas kirjanikku, tehasetöölist, jõukat seltskonnadaami, prostituuti, lilleneiut, nunna ja kerjust.

Paljud tema filmid on osaliselt või täielikult kadunud. 1990. aastatel avastati Uruguayst pikka aega kaotsiläinuks peetud Ruani üks tuntumaid filme, "Armastus ja kohustus".

Ta sooritas 24-aastaselt enesetapu, kui võttis uimasti üledoosi. Enesetapu põhjusena on arvatud abielulahutusest ja tema eraelu kohta liikunud kuulujuttudest tulenenud vaimseid pingeid. Tema enesetapp pälvis palju tähelepanu ning tema matustele kogunes mitusada tuhat leinajat. Hiina kirjanik Lu Xun avaldas pärast Ruani surma essee, milles laitis kuulujuttude levitamist.

Hongkongi filmitegija Stanley Kwan on teinud Ruan Lingyu elulool põhineva filmi, kus nimirollis on Maggie Cheung.

Viited
------

1. 1 2 3 4  "Ruan Lingyu-Tragic Goddess". china.org.cn. Vaadatud 27.3.2017
2. ↑  "The Asian aesthetic". prospectmagazine.co.uk. 21.11.2004. Vaadatud 27.3.2017
3. ↑   (vaadatud 27.3.2017)
4. ↑  Zhiwei Xiao; Yingjin Zhang (2002). *Encyclopedia of Chinese Film*. lk. 292. Routledge. ISBN 1-134745-54-0.`{{cite book}}`: CS1 hooldus: mitu nime: autorite loend (link)
5. ↑  Lingzhen Wang (2011). *Chinese Women's Cinema: Transnational Contexts*. lk. 250. Columbia University Press. ISBN 0-231156-75-8.
6. ↑  "Film "Love and Duty". sino.uni-heidelberg.de. Vaadatud 27.3.2017

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Ruan Lingyu** |

* IMDb link puudub Ruan Lingyu andmekogus IMDb (inglise)
* "Ruan Lingyu - Queen in Silent Film Period". china.org.cn
**Trumani doktriin** oli USA välispoliitiline doktriin, mis lubas Kreeka ja Türgi valitsustele sõjaväelist ja majandusabi, vältimaks nende riikide langemist Nõukogude Liidu mõjusfääri. Doktriini tegi avalikuks president Harry S. Truman 12. märtsil 1947 ettekandega Kongressile. Doktriin viis USA välispoliitika *détente*'ilt lähemale George F. Kennani sõnastatud ohjeldamispoliitikale. Paljude ajaloolaste arvates märgib Trumani doktriini väljakuulutamine külma sõja algust.

Teisele maailmasõjale järgneval ajal võistlesid USA ja Nõukogude Liit jõutasakaalu pärast. Suurbritannia teatas, et ei saa pärast 1947. aasta 31. märtsi enam lubada Kreeka ja Türgi toetamist. Pärast Trumani kõnet Kongressile eraldas viimane kiiresti abiks 400 miljonit dollarit.

Ettekandes ütles Truman järgmist:

*Maailm pole staatiline ning* status quo *ei ole püha. Siiski ei saa me lubada muudatusi* status quo*'s ÜRO harta vastaselt, kasutades selliseid meetodeid nagu ähvardus või petlikke vahendeid nagu poliitiline sisseimbumine. Aidates vabadel ja sõltumatutel rahvastel säilitada vabadust, aitab USA ÜRO harta põhimõtteid ellu viia.*

Sellest tulenevalt võisid edaspidi analoogsele abile loota ka teised riigid.

Välislingid
-----------

* 12. märtsi 1947 ettekande tekst (inglise k.)
Truup
**Truup** (ka **teetruup**; varasemas eesti keeles on kasutatud ka sõna **trumm**) on rajatis, mille abil juhitakse voolavat vett. Truupi võib defineerida nii: truup on mistahes suuruse ja mistahes kujuga kinnise perimeetriga veejuhe. Tavaliselt juhitakse truubiga vesi tee alt läbi. Levinuim truup on teetammi läbiv toru.

Tänapäeval valmistatakse truupe peamiselt terasest, betoonist või plastmassist. Minevikus valmistati truupe sageli kivist. Leidub ka nende materjalide kombinatsioone, näiteks võidakse truubi põhi valmistada betoonist ja ülejäänud osa terasest, samuti võib muus osas terasest tehtud truubile lisada betoonist otsad.

Läbilõikelt võivad truubid olla väga erinevad. Kõige sagedasemad on ümmarguse, elliptilise, tasase põhjaga, pirni- ja ristkülikukujulise ristlõikega truubid. Ka mõõtmetelt, nii läbilõike kui pikkuse poolest leidub väga mitmesuguseid truupe.

Teealuseid torutunneleid rajatakse ka läbipääsuks loomadele.

Kui vooluveekogu on olemasolevatest truupidest märksa laiem, võib mitu truupi kõrvuti panna. Ameerika Ühendriikide seadused näevad ette, et kui kõrvuti asetatud truubid on kokku laiemad kui 20 jalga (6 meetrit), siis moodustavad nad juriidilises mõttes silla. Riiklikul sillainspektsioonil tekib seejärel kohustus neid truupe korrapäraselt kontrollida.

Truupe on vaja kontrollida sellepärast, et kui truup kokku variseb, siis tavaliselt saab ka üle truubi kulgev tee tugevalt kahjustada. Kergesti võib ka juhtuda, et kui veevool läbi truubi katkeb, siis võib endise truubi juurde tekkida üleujutus, kuni vesi endale uue väljapääsu leiab (ja mitte tingimata sobivas kohas). Mõlemad on ennegi põhjustanud inimohvritega õnnetusi.

Vaata ka
--------

* Düüker ehk altjuhe

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Truup** |
**"Aadama mäng"** (**Le Jeu d'Adam**) on prantsuse müsteerium (prantsuskeelne näidend liturgilise draama eeskujul, ladinakeelsete märkustega). 

Seda peetakse kõige vanemaks teadaolevaks prantsuskeelseks näidendiks. Dialoog on prantsuskeelne, remargid ladinakeelsed. 

Näidend on teada koopiana ühes inglise-normanni käsikirjas. Ta arvatakse pärinevat 12. sajandi Inglismaalt. Autor on teadmata. 

Näidend jutustab Aadama ja Eeva ning Kaini ja Aabeli loo. 

Näidend on mõeldud ettekandmiseks Septuagesima missa raames vaheldumisi ladinakeelsete kooripartiidega. 

Analoogilist liturgilist draamat ei ole teada. 

Kirjandusteadlased on kiitnud näidendi dialoogi elavust, oskuslikku ja mitmekesist värsitehnikat ning tegelaste väljajoonistamist ja tegevuse motiveeritust. 

Eesti keeles on "Aadama mäng" ilmunud Kaia Sisaski tõlkes 2007. aastal välja antud kogumikus "Kirik ja teater: müsteeriumist farsini" (ISBN 9789985968017).

Välislingid
-----------

* Katkend: Eeva kiusatus (*prantsuse keeles*)
* Grace Frank. The Genesis and Staging of the Jeu D' Adam (JSTOR)
Bekir Pakdemirli (2019)
**Bekir Pakdemirli** (sündinud 10. novembril 1973 İzmiris) on Türgi poliitik ja ettevõtja, ta on Õigluse ja Arengu Partei liige. Ta oli 10. juulist 2018 kuni 4. märtsini 2022 Türgi põllumajandus- ja metsandusminister.

Ta õppis Bilkenti Ülikoolis (asub Ankaras) ärijuhtimist, kust sai bakalaureusekraadi. Seejärel õppis ta Başkenti Ülikoolis (asub samuti Ankaras) ja sai ärijuhtimise alal magistrikraadi. Hiljem kaitses ta doktoriväitekirja Celal Bayari Ülikoolis (asub Manisas Manisa provintsis).

Bekir Pakdemirli on töötanud ettevõtjana toiduainete, põllumajanduse, loomakasvatuse, tehnoloogia ja autotööstuse valdkonnas. Ta on asutanud mitu ettevõtet ja neid ise juhtinud. Olnud ka suurettevõtte ja riikliku toiduettevõtte peadirektor. Pärast rahvusvahelise toiduettevõtte kõrgema juhtkonna ametit töötas ta samas ettevõttes ka konsultandina. Ta oli mobiilsidevõrguoperaatori Turkcell, sooduskaupluste keti BİM ja panga Albaraka Türk juhatuse liige.

10. juulist 2018 on ta Türgi põllumajandus- ja metsandusminister.

Isiklikku
---------

Ta on abielus ja tal on kolm last. Tal on merekapteni, õhusõiduki piloodi ja harrastusraadiooperaatori tegevusluba.
Ebasarikas
**Ebasarikas** ehk **tsümoosne õisik** ehk **ebasarikõisik** (inglise keeles *cyme*) on sümpodiaalne lihtõisik, mille kõik raod lõpevad õiega. Külgharud võivad seejuures olla suhteliselt pikad, ka pikemad peaharust.

Ebasarika peamised tüübid on monohaasium, dihaasium ja pleiohaasium.

**Dihaasium** on õisik, millel on järgmine ehitus: pearaag lõpeb õiega, millest allpool paikneb kaks külgharu, mis kumbki lõpeb õiega; nende õite raagudel on samuti kaks külgharu, mis lõpevad õiega, kummastki külgharust võib omakorda lähtuda kaks külgharu, millest kumbki lõpeb õiega; jne. Vahel võib pearao tipmine õis ka mitte välja areneda.

Dihaasium esineb näiteks nelgilistel, loalistel ja linalistel.

**Monohaasiumil** areneb tipmisest õiest allpool ainult üks külgharu, sellel omakorda ainult üks külgharu jne.

**Pleiohaasiumil** on harudel külgharusid enamasti rohkem kui kaks.

* Õitsev kuradipuu
* Lapik luga

Vaata ka
--------

* ratsemoosne õisik ehk kobarõisik

Viited
------

1. ↑  Trass, H. (toim.) 1965. *Botaanika*. Tallinn: Valgus, lk. 356.
2. ↑  Vahel on eestikeelses erialakirjanduses kasutatud terminit "ebasarikas" üksnes dihaasiumi kohta, näit. Leht, Malle (toim.) 1999. *Eesti taimede määraja*. Tartu: EPMÜ ZBI, Loodusfoto, lk. 20.

Välislingid
-----------

* Dihaasiumi joonis ja fotod
Ernst von Bergmann
**Ernst Gustav Benjamin von Bergmann** (16. detsember 1836 Riia – 25. märts 1907 Wiesbaden) oli baltisaksa kirurg, aseptika rajaja.

Ernst von Bergmann oli Ruhja pastori Richard von Bergmanni (1805–1878) ja Bertha Krügeri (1816–1877) poeg.

Ta lõpetas erakooli, õppis 1854–1859 Tartu Ülikoolis ja sai 1860 samas doktorikraadi. Ta oli 1863–1864 Tartus eradotsent, 1864–1871 dotsent, 1871–1878 professor, kirurgiakateedri juhataja ja I kirurgiakliiniku direktor. Ta läks 1878 kirurgiaprofessoriks Würzburgi Ülikooli ja sealt 1882 Berliini Charitésse. Ta oli Preisi-Austria (Balkanil, 1866), Saksa-Prantsuse (1870–1871) ja Vene-Türgi sõjas (1877–1878) välikirurg.

Bergmann oli üks esimesi aseptika rakendajaid haavaravis, hakates steriliseerima kirurgiainstrumente. Ta avaldas 1870. aastal uurimuse leeprast ja selle ravist Liivimaal. Tema uurimistöö pani aluse leprosooriumide avamisele. Rahvusvahelise tuntuse tõid talle koljuvigastusi ja ajuhaigusi käsitlevad uurimused. Ta tegeles palju aastaid pahaloomuliste kasvajatega, mille tulemusena avaldas teose "Die gegenwärtigen Forschungen über den Ursprung des Krebses". Arstiteaduses on tuntud Bergmanni sündroom (valu kadumine kaksteistsõrmikuhaavandi korral pärast verejooksu algamist) ja Bergmanni meetod (hüdrotseele kirurgilises ravis).

Tema teeneks loetakse ka Tartu Toome kliiniku juurdeehitise rajamist (avati septembris 1875). Tänu soodsatele tingimustele sai uues haavakliinikus käsitleda operatiivkirurgiat mitte ainult üliõpilastega, vaid ka sõjaväearstidega, keda sageli saadeti Tartusse täiendkoolitustele.

Ta oli mitme käsiraamatu ja kirurgiaajakirja (Archiv für Klinische Chirurgie, Centralblatt für Chirurgie) toimetaja ja kaastööline.

Ta oli üks kolmest arstist, kes oli ravinud Friedrich III-l kõrivähki, enne kui too 1888. aastal sellesse suri.

Mälestuse jäädvustamine
-----------------------

Ernst von Bergmanni büst Tartus Toomemäel
Bergmannile on püstitatud ausammas Tartus Toomemäel (Ernst Bergmanni monument).

Tema järgi on nimetatud Ernst von Bergmanni meditsiinikeskus Potsdamis ja Münchenis asuv Bundeswehri sõjaväehaigla Ernst-von-Bergmann-Kaserne, suuruselt teine hoone Pentagoni järel, mida USA sõjavägi on kunagi kasutanud.

Tema tegelaskuju esineb ühe olulise tegelasena 18-jaolise saksa seriaali "Charité" (2017–2021) esimese hooaja jagudes, kus teda kehastab näitleja Matthias Brenner. Eestis näitas seriaali alates 2021. aastast ETV.

Isiklikku
---------

Esimest korda abiellus ta 16. märtsil 1866 Tartus Tartu Ülikooli meditsiiniprofessori Georg von Adelmanni tütre Hildegard Adelmanniga (17. juuli 1846 – 30. mai 1868). Teist korda abiellus Bergmann 24. aprillil 1871 Karlsruhes Pauline Asbrand genannt von Porbeckiga (3. august 1842 – 17. juuli 1917). Nende poeg Gustav von Bergmann (1878–1955) oli sisehaiguste arst.

Viited
------

1. ↑  Lõik telesaates "Ringvaade" ETV, 06.04.2021.

Välislingid
-----------

* Teoseid
* Ilo Käbin. Kas Eesti teadlased ennetasid Louis Pasteuri? - Horisont, 1997: 8
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib Wehrmachti sõjaväelasest, saksa laulja ja näitleja kohta vaata artiklit Ernst Busch (näitleja)* |

---

Ernst Busch (1940)
**Ernst Bernhard Wilhelm Busch** (6. juuli 1885 – 17. juuli 1945 Aldershoti sõjavangilaager Londoni lähedal) oli Saksa sõjaväelane (kindralfeldmarssal).

Ernst Busch oli kadett, 1904. aastast leitnant. Kasseli sõjakoolis õppis ta aastatel 1912–1913. I maailmasõjas oli kompanii- ja pataljoniülem, hauptman. 1919 Watteri vabakorpuses ja juba 1920. aastast Reichswehris staabikohtadel.

1925. aastast töötas ta Kaitseministeeriumis majori auastmes ja 1928. aastast 2. diviisi staabis. 1930 ooberstleitnant, pataljoniülem. 1935. aastast Wehrmachti kindralmajor, 23. diviisi ülem. 1938 jalaväekindral, VIII armeekorpuse ülem. 1940 kindralooberst, 16. armee juhataja. 

1943 kindralfeldmarssal; oktoobrist kuni 1944. aasta juunini väegrupi Mitte ülemjuhataja. Pärast seda arvati juhtide reservi.
Juba 20. märtsist 1945 oli ta väegrupi Nordwest ülemjuhataja.

Ernst Busch oli Saksamaa Wehrmachti sõjaväelane, II maailmasõja ajal kindralfeldmarssal. 

Ernst Busch oli ka Tammelehtedega Raudristi Rüütliristi (saksa keeles: *Ritterkreuz des Eisernen Kreuzes mit Eichenlaub*) kavaler.

Ta langes Briti sõjavangiks 23. märtsil 1945 ja suri seal infarkti tagajärjel.

Viited
------

1. ↑  Eberle ja Uhl 2006: 405.

Välislingid
-----------

* Henrik Eberle, Matthias Uhl, "Hitleri toimik. NKVD salajane ettekanne Jossif Stalinile, koostatud Hitleri isikliku adjutandi Otto Günsche ja kammerteener Heinz Linge ülekuulamise protokollide põhjal Moskvas 1948/1949", 2006, lk 405.
**Ernst Friedrich Baden-Durlachist** (17. oktoober 1560, Durlach – 14. aprill 1604, Remchingen) valitses Baden-Durlachi markkrahvkonna põhjaosa. Ta tuli võimule 1584. aastal täisikka jõudmisel. Ta asutas markkrahvkonnas esimese gümnaasiumi *Illustrie*. Tema pöördumine luterlusest kalvinismi ja Ülem-Badeni okupeerimine põhjustasid tõsiseid konflikte – isegi keisriga – mille tagajärjed kahjustasid Alam-Badenit ja viisid lõpuks ka territooriumi kaotuseni.

Elu
---

Ernst Friedrich oli Baden-Durlachi markkrahvi Karl II ja Anna von Pfalz-Veldenzi vanem poeg. 1577. aastast alates sai ta haridust oma eestkostja, Württembergi luterliku hertsogi Ludwig III õukonnas.

### Regentvalitsus 1577–1584

Pärast isa surma moodustati regentnõukogu, kuhu kuulusid tema ema Anna, Pfalzi kuurvürst Ludwig VI (aastani 1583), Neuburgi hertsog Philipp Ludwig ja Württembergi hertsog Ludwig "Vaga". Nõukogu valitses Baden-Durlachi markkrahvkonda tema nimel, kui ta selle alaealisena päris.

### Territooriumite jaotamine

Ernst Friedrich ja Karl II vanuselt teine poeg Jakob tahtsid mõlemad omada valdusi. Karl II testament keelas selle, kuid see ei olnud allkirjastatud ega pitseeritud, mistõttu otsustasid ülejäänud eestkostjad neile oma tee anda ja riigi jagada. Ernst Friedrich sai Alam-Badeni, sealhulgas suured linnad Durlachi ja Pforzheimi.

Tema nooremad vennad Jakob ja Georg Friedrich said ka osi riigist, nii et maa jagati olemasolevast jaotusest Baden-Durlachiks ja Baden-Badeniks veelgi edasi. Baden-Hachbergi markkrahvkond läks Ernst Friedrichile tagasi 1590. aastal pärast Jakobi surma. Tema noorim vend Georg Friedrich sai pärast Ernst Friedrichi surma kogu Baden-Durlachi markkrahvkonna taasühendada.

### Abielu

Ernst Friedrich abiellus 21. detsembril 1585 Ida-Friisimaa krahvi Edzard II tütre Annaga (26. juuni 1562 – 21. aprill 1621). Abielu jäi lastetuks.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Anna von Pfalz-Veldenz kui regent** | **Baden-Durlachi markkrahv**1584–1604 | Järgnev**Georg Friedrich** |
**Fianarantsoa** ('hea õpetus') on omavalitsusega linn Madagaskari kaguosas, Haute Matsiatra piirkonna keskus. Geograafilised koordinaadid on 47°05' E, 21°28' S.

Linn paikneb 1200 m kõrgusel merepinnast. 

Kuni 2009. aastani oli linn ka Fianarantsoa provintsi keskus.

Rahvastik
---------

Fianarantsoa on suuruselt neljas linn Madagaskaril. Elanike arv on 2001. aasta rahvaloenduse andmetel 144 225. 

* 2001: 144 225 (rahvaloendus)
* 2005: 160 550
* 2008: 174 654

Majandus
--------

Fianarantsoa on tuntud Madagaskari viinamarjakasvatuse pealinnana.

Ajalugu
-------

Linn on asutatud 1830. Linna asutamine omistatakse merinade kuningannale Ranavalonale, kes olevat kavandanud selle Antananarivo kõrval teise pealinnana ning sõjalise eelpostina Madagaskari keskplatoode põhjaosa kaitseks. Linna planeering järgib tõesti Antananarivo oma. 

Kui saabusid Euroopa misjonärid, sai Fianarantsoast erinevalt Antananarivost, mis oli protestantide kontrolli all, katoliikluse levitamise keskus. 

Suur osa linna praegusest planeeringust kujunes 1920ndatel ikka veel Antananarivo eeskujul. Linnas on katedraali ja ajalooliste hoonetega ülalinn, kontorite ja pankadega kesklinn ning kaupluste ja raudteejaamaga alalinn.

Galerii
-------

* AsendikaartAsendikaart
* Fianarantsoa ülalinnFianarantsoa ülalinn

Viited
------

1. ↑  Mongabay.com

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Fianarantsoa** |

* Fotod
**Fiat 500** on Fiati väikeauto ning Fiat 500 nime on kandnud kolm autopõlvkonda.

Kolmanda põlvkonna Fiat 500 on olnud tootmises alates 2007. aastast.

Fiat 500 Topolino
-----------------

Fiat 500 Topolino
Fiat 500 A oli pisike linnaauto, mida toodeti aastatel 1936–1955. Mootoriks oli 569 cm3 neljasilindriline mootor. 13-hobujõulise mootoriga Topolino maksimaalne kiirus oli 85 km/h.

Fiat 500 B mootor oli juba 16-hobujõuline.

1949. aastal toodi turule Fiat 500 C, millel oli B-mudeli mootor, aga juba uus välisdisain. 

* Fiat 500 C GiardinieraFiat 500 C Giardiniera

Fiat 500 (1957–1975)
--------------------

1. põlvkonna Fiat 500 oli tagaveoline ja tagamootoriga väikeauto, mida toodeti aastatel 1957–1975.

* 1. põlvkonna mudel1. põlvkonna mudel
* 1. põlvkonna Abarth1. põlvkonna Abarth
* 1. põlvkonna Abarth Zagato Coupe1. põlvkonna Abarth Zagato Coupe
* 1. põlvkonna Lucertola1. põlvkonna Lucertola
* 1. põlvkonna Giandiera1. põlvkonna Giandiera
* 1. põlvkonna Jolly1. põlvkonna Jolly
* 1. põlvkonna Giannini1. põlvkonna Giannini
* 1. põlvkonna Moretti Coupe1. põlvkonna Moretti Coupe
* 1. põlvkonna Vignale Gamine1. põlvkonna Vignale Gamine

Fiat 500 (2007 – tänapäev)
--------------------------

Retrostiilist inspireeritud 2. põlvkonna 500 tutvustati 2007. aastal – 50 aastat pärast esimese põlvkonna müügiletulekut. 

Mootorivalikus on 0,9-liitrine turboga bensiinimootor (105 hj, kütusekulu 4,2 l / 100 km). 2014. aastal lisandus uus tippversioon Fiat 500 Cult. 

* 2. põlvkonna mudel2. põlvkonna mudel
* 2. põlvkonna Abarth2. põlvkonna Abarth
* 2. põlvkonna C-mudel2. põlvkonna C-mudel
* 2. põlvkonna C Abarth2. põlvkonna C Abarth
* 2. põlvkonna e-mudel2. põlvkonna e-mudel
* 2. põlvkonna S-mudel2. põlvkonna S-mudel
* 2. põlvkonna Lounge2. põlvkonna Lounge
* 2. põlvkonna Erdgas2. põlvkonna Erdgas
* 2. põlvkonna Zagato Coupe2. põlvkonna Zagato Coupe
* 2. põlvkonna Barbie2. põlvkonna Barbie
* 2. põlvkonna Diesel2. põlvkonna Diesel
* 2. põlvkonna C-mudel Diesel2. põlvkonna C-mudel Diesel
* 2. põlvkonna Gucci2. põlvkonna Gucci
* 2. põlvkonna Pink2. põlvkonna Pink
* 2. põlvkonna Rosso Corsa2. põlvkonna Rosso Corsa
* 2. põlvkonma Valentino2. põlvkonma Valentino

Fiat New 500 (2020 – tänapäev)
------------------------------

Fiat New 500 on täiselektriline Fiat 500 mudel, mida tutvustati 4. märtsil 2020 Milanos.
Hermann Axen (1946)
Hermann Axen tervitab Aafrika Rahvuskongressi juhti Oliver Tambot, Ida-Berliin, 1978
Hermann Axen (paremal) ja Albert Norden Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei VI kongressil 1963. aastal
**Hermann Axen** (6. märts 1916 Leipzig – 15. veebruar 1992 Berliin) oli juudi päritolu Saksa DV riigitegelane.

Hermann Axen sündis Leipzigis Galiitsiast sisserännanud kodanlikus juudi perekonnas. Alates 1932. aastast osales ta Saksamaa Kommunistliku Noorsooliidu tegevuses. 1934. aasta novembris ta vahistati ja mõisteti kolmeks aastaks vangi. Vanglast vabanemise järel saadeti ta riigist välja. Poola ja Austria kaudu jõudis Axen 1940. aasta jaanuaris Pariisi, kus ta tegi juhu- ja abitöid ning osales kommunistlikus tegevuses. 1940. aasta mais interneeriti ta Prantsuse võimude poolt ja augustis 1942 anti Gestapole välja. Hermann Axen viidi Saksamaale, kus teda hoiti kinni Oświęcimi ja Buchenwaldi koonduslaagrites.

1946. aastast alates oli ta kommunistide ja sotsiaaldemokraatide ühendamise järel moodustatud Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei liige. Ta oli ta üks Saksa Vaba Noorsoo Liidu rajajaid, kuni 1949. aastani oli ta selle Keskkomitee sekretär. Alates 1949. aastast oli Axen Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee liige. 1954–1989 oli ta ka Rahvakoja (parlamendi) liige ja alates 1971. aastast Rahvakoja väliskomisjoni esimees.

1953–1956 oli Axen Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Berliini ringkonnaorganisatsiooni teine sekretär. 1958–1966 oli ta ajalehe Neues Deutschland peatoimetaja. 1963. aastal sai Axen Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee Poliitbüroo liikmekandidaadiks ja 1970. aastal liikmeks. Ta oli vastutav rahvusvaheliste suhete eest ning alates 1960. aastate lõpust kujundas ta Saksa DV välispoliitikat. Ta valmistas ette Erich Honeckeri välisvisiite ning saatis teda väliskülaskäikudel.

8. novembril 1989 astus Axen kõigist ametitest tagasi ja sõitis Moskvasse silmaoperatsioonile. Saksa DV-sse tagasipöördumise järel vahistati ta 18. jaanuaril 1990 süüdistatuna korruptsioonis ja riigi raha raiskamises. 31. jaanuaril 1990 vabastati ta tervislikel põhjustel vahi alt.

Viited
------

1. ↑  Hermann Axen uni-protokolle.de
2. ↑  Axen, Hermann \* 6.3.1916, † 15.2.1992 : Mitglied des Politbüros des ZK der SED Bundesstiftung zur Aufarbeitung der SED-Diktatur
3. ↑  Hermann Axen, geb. 6. März 1916 Leipzig gest. 15. Februar 1992 Chronik der Wende
Hermann Weseli piiskoplik vapp on vasakpoolne
**Hermann II** (surnud 15. juunil 1563) oli viimane Tartu piiskop 1552–1558. 

Sünninimega Hermann Weilandit hakati kutsuma tema kodulinna Weseli järgi, kus tema isa oli kingsepp.

Kärkna abti Hermann Weseli valis Tartu toomkapiitel piiskopiks 17. oktoobril 1552. Kokkulepe senise piiskopi Jodokus von der Reckega, kes oli teatanud toomhärra Peter von Tiesenhauseni valimisest oma järglaseks, saavutati Horneckis 22. oktoobril 1553, mille järel 25. juunil 1554 kinnitas Hermann II piiskopiks ka paavst Julius III. Oma ametiajal säilitas Hermann II endale ka Kärkna kloostri juhtimise.

Hermann II välispoliitilised nurjumised (lubadus Tartu maksu maksta, lootus riigivürstina Saksa-Rooma keisri abile) andsid Moskva tsaaririigile ettekäände alustada Vene-Liivi sõda, milles hävisid peale Tartu piiskopkonna ka teised Vana-Liivimaa väikeriigid.

Pärast Tartu kapituleerumist 18. juulil 1558 lubasid venelased piiskopile eluks ajaks Kärkna kloostri seda ümbritsevate maadega, kuid juba 23. augustil samal aastal, küüditati Hermann II Venemaale, kus ta ka suri.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Jodokus von der Recke** | **Tartu piiskop**1552–1558 | Järgnev**viimane** |
| Eelnev**Gerardus** | **Kärkna abt**1544–1558 | Järgnev**viimane** |

Viited
------

1. ↑  Herzog Albrecht von Preussen und Livland (1560–1564). Toim Stefan Hartmann, 2008. Lk 471.

Kirjandus
---------

* Madis Maasing, Markkrahv Wilhelmi suhted Tartu piiskoppidega (1530.–1550. aastatel). In: *Õpetatud Eesti Seltsi Aastaraamat*, 2012 (2013), lk-d 93–128. PDF-ina

Välislingid
-----------

* Pitser