recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*Ranunculus asiaticus*
**Aasia tulikas** (*Ranunculus asiaticus*), ka *Pärsia tulikas*, on tulikaliste sugukonda kuuluv rohttaim. See liik on pärit Lõuna-Euroopast, Edela-Aasiast ja Kagu-Aasiast. Tänu oma erksatele ja mitmekesistele õitele on Aasia tulikas populaarne aiataim üle maailma.

Kasvutingimused
---------------

Aasia tulikat on suhteliselt lihtne kasvatada, kuid nõuab mõningast hoolt, et tagada rikkalik õitsemine. Taim eelistab hästi vettläbilaskvat viljakat mulda. Vajalik on mõõdukas kastmine, vältides liigniiskust, mis võib juuremädanikku tekitada. Kõige paremini kasvab taim täispäikeses, kuigi talub ka poolvarju. Soovitatav on regulaarne väetamine õitsemisperioodi eel, et soodustada rikkalikku õitsemist.

Paljundamine
------------

Paljundamine toimub peamiselt seemnete või mugulate jagamise teel. Juuremugulaid peab enne istutamist umbes 6 tundi vees leotama. Peale leotamist istutada need harudega allapoole. Parim istutusaeg on varakevadel. Peale lehtede kuivamist tuleb mugulad üles kaevata ja paigutada jahedasse, pimedasse kohta, et neid üle talve hoida.

Õitsemisperiood
---------------

Aasia tulikas õitseb hiliskevadest varasuveni olenevalt kliimatingimustest. Taime õied on suured, läbimõõduga 3-5 cm ning neid leidub laias värvivalikus: kollasest, oranžist, roosast kuni punaseni. Mõnedel sortidel võivad olla isegi mitmevärvilised või topeltõied.

Kasutusalad
-----------

Aasia tulikat kasutatakse laialdaselt lõikelillena tänu sellele, et õied säilitavad hästi oma värske väljanägemise vaasis. Lisaks on see taim suurepärane valik peenarde kaunistamiseks lisades aeda erksaid värve ja ilu.

Viited
------

1. 1 2 3  "Tulikas". *Aiasõber*. Vaadatud 27. märtsil 2024.
2. 1 2  "RANUNCULUS - Flowers We Love - Flower.Style Magazine". *www.flower.style* (inglise). Vaadatud 27. märtsil 2024.
3. ↑  "Ranunculus asiaticus (Persian Buttercup)". *Gardenia*. Vaadatud 27.03.2024.
**Fårö** on Rootsile kuuluv väike saar Ojamaast põhjas. Halduslikult kuulub saar Ojamaa lääni Ojamaa valda.

Fårö pindala on 111,35 km², millest 9,7 km² on veealad ja saarekesed. Rannajoone pikkus on 97 km.

Fårö saart eraldab Ojamaast Fårösundi väin.

Nimi
----

Saare nimi pärineb gutni keelest. 15. sajandist on teada nimekuju *Faroyna*. Rootsi keeles tähendab *får* 'lammas' ja *ö* 'saar', kuid nime esimese poole algne tähendus on teine, sest 'lammas' on gutni keeles *lamm* või *lamb*. *Far-* tähendab 'sõidu-'. Teise etümoloogia järgi on nime algusosa pärit inglise sõnast *far* 'kauge'.

Loodus
------

Fårö looduses on hulgaliselt omapäraseid moodustisi, mida nimetatakse *rauk*'ideks (rootsi keeles mitmuses *raukar*). Need on moodustunud jääajal erosiooni tulemusena. Peale Ojamaa ja Fårö neid mujal ei kohta. Nende kaitseks on loodud Digerhuvudi looduskaitseala.

Rahvastik
---------

Fåröl elab vähem kui 600 inimest. Saarel ei ole panka, postkontorit, arsti ega politseid. Saarlased räägivad oma murret, mis on väidetavalt kõige arhailisem Rootsis.

Saarega peavad ühendust kaks parvlaeva; ülevedu korraldab Rootsi Teedeamet ja sõit kestab pool tundi.

Saare kirdetipus asub Fårö tuletorn. See on 30,3 m kõrge ja püstitatud aastail 1846–1847.

Fårö tuletorn

Ajalugu
-------

Külma sõja ajal oli Fårö välismaalastele suletud. Saarele viiva tee ääres olid suured mitmekeelsed sildid, mis teatasid, et pääs saarele on rangelt keelatud. Saarel asus Rootsi rannikusuurtükiväe üksus. Pärast külma sõja lõppu 1990. aastatel viidi sõjaväeüksus saarelt ära ja saar avati turistidele. Jäänukiks saare militaarsest minevikust on 203 m kõrgune raadiomast.

Kultuur
-------

Iga aasta septembris korraldatakse turistide ligimeelitamiseks kultuuriüritus Fårönatta ('Fårö ööd'), mille ajal on kõik saare baarid ja muud toitlustuskohad avatud öö otsa ja kohalikus kirikus algab keskööl jumalateenistus.

Fårö kirik
Saarel elas Ingmar Bergman, kes seal ka 30. juulil 2007 suri  ja on maetud Fårö kirikaeda. Fåröl on filmitud paljud Bergmani filmid: "Nagu peeglis" (1961), "Persona" (1966), "Hunditund" (1968), "Häbi" (1968), "Kirg" (1969) ja "Stseenid ühest abielust" (1973).

Tema mälestuseks korraldatakse Fåröl iga aasta juunis nädalapikkune Bergmani festival.

Fåröl on filmitud ka Andrei Tarkovski viimane film "Ohverdus" (1986).

Viited
------

1. ↑  The Enchanted Island That Bergman Called Home - New York Times
2. ↑  "Kes? Mis? Kus?" 2008, lk. 279

Välislingid
-----------

 Fårö – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Visit Sweden. Fårö – Ingmar Bergman's favourite island (inglise keeles)
Kerli Kivilaan esinemas ööklubis Café Amigo
**Kerli Kivilaan** (sündinud 15. detsembril 1992) on eesti laulja.

Haridus
-------

Kerli Kivilaan on üles kasvanud Viljandis ning 2008. aastal lõpetanud Viljandi Muusikakooli[*viide?*].

Ta on õppinud Tartu Ülikoolis riigiteadusi[*viide?*] ning töötab tarkvaraettevõttes Scoro ärianalüütikuna[*viide?*].

Muusikakarjäär
--------------

Aastatel 2013–2016 oli ta ansambli Põhja-Tallinn liige. Pärast seda on Kivilaan andnud välja mitu soolosinglit ning esinenud ühise ansamblina koos laulja Norman Salumäega.

Ta on osalenud saates "Laulukarussell" (2004 ja 2006). 2009. aastal pääses ta saates "Eesti otsib superstaari" viimasesse stuudiovooru, kuid jäi napilt finaalist välja.

2019. aastal osales ta Eesti Laulu konkursil looga "Cold Love", mille kaasautorid on muusikud Egert Milder ja Andres Kõpper. Lugu pääses Saku Suurhallis toimunud finaalkontserdile, kus saavutas 9. koha.

2022. aastal liitus ta ansambliga Vanilla Ninja.[*viide?*]

Diskograafia
------------

#### Albumid

* 2013 – "Maailm meid saadab" (Põhja-Tallinn)
* 2014 – "Regeneratsioon" (Põhja-Tallinn)

#### Soolosinglid

* 2015 – "Mõõnast tõusuni"
* 2016 – "Siis kui"
* 2017 – "Explore" ft. Philip
* 2018 – "Cold Love"

Isiklikku
---------

Tema elukaaslane on muusik Karl-Erik Taukar.

Tema vanem õde on Triinu Kivilaan, kes on laulnud ansamblis Vanilla Ninja.

Välislingid
-----------

* Kerli Kivilaan – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Kerli Kivilaan saates "Eesti otsib superstaari" (YouTube'is)
* Kerli Kivilaan andmekogus IMDb (inglise)
* Kerli KIvilaan muusikavideo laulule "Cold Love" (YouTube'is)
* Kerli Kivilaan "Cold Love" – Eesti Laul 2019 II poolfinaal (Eesti Rahvusringhääling)
* Kerli Kivilaan "Cold Love" – Eesti Laul 2019 finaali etteaste (YouTube'is)
**Frölunda HC** on Rootsi jäähokiklubi, mis tegutseb Göteborgis. Klubi mängib Rootsi kõrgliigas Svenska Hockeyligan (SHL).

See sai alguse 1938. aastal spordiklubi Västra Frölunda IF võistkonnana. Iseseisva klubina on see tegutsenud alates 1984. aastast. Klubi oli seejärel tuntud nimede all **Västra Frölunda HC** (1984–2004) ja **Frölunda Indians** (2004–2020).

Rootsi meistriliigas mängis Frölunda esimest korda 1960. aastal. Viis aastat hiljem tuli see esimest korda Rootsi meistriks. Frölunda on tulnud Rootsi meistriks veel neli korda, ülejäänud meistrivõidud pärinevad 21. sajandist.

Frölunda on kõige edukam klubi Jäähoki Meistrite Liigas, kui vahemikus 2016–2020 võideti Meistrite Liiga neli korda. Samuti on see ainus klubi, mis on võitnud Meistrite Liiga rohkem kui ühel korral.

Praegune koosseis
-----------------

*Seisuga hooaeg 2023/24*

* **Väravavahid**: Lars Johansson, Frans Tuohimaa
* **Kaitsjad**: Christian Folin, Albin Sundin, Filip Hasa, Henrik Tömmernes, Pontus Johansson, Isac Heens, Linus Högberg, Tom Nilsson
* **Ründajad**: Erik Borg, Max Friberg (*kapten*), Gustav Rydahl, Otto Stenberg, Isac Born, Linus Öberg, Jere Innala, Linus Nässén, Nicklas Lasu, Noah Hasa, Mikael Ruohomaa, Carl Klingberg, Mats Rosseli Olsen, Jayden Halbgewachs, David Edstrom, Erik Thorell, Malte Strömwall

*Vaata ka Kategooria:Frölunda HC mängijad*.

Saavutused
----------

* **Rootsi meistriliiga**:
	+ Võidud (5): 1965, 2003, 2005, 2016, 2019
* **Jäähoki Meistrite Liiga:**
	+ Võidud (4): 2015–16, 2016–17, 2018–19, 2019–20

Välislingid
-----------

* Ametlik koduleht
Riina Sildos
**Riina Sildos** (sündinud 21. juulil 1964 Tallinnas) on eesti filmiprodutsent.

Sildos on lõpetanud 1982. aastal Tallinna 7. Keskkooli. Õppis 1982–1987 Tartu Riiklikus Ülikoolis vene filoloogiat, 1987. aastal kaitses filmisemiootikaalase diplomitöö "Graafiline sõna kaadris ja väljaspool kaadrit" (juhendaja professor Juri Lotman). Samal aastal astus Teaduste Akadeemia aspirantuuri, väitekirja teema "Filmilik kompositsioon 70.–80. aastate Eesti romaanis".

Sildos töötas aastatel 1987–1992 TA Keele ja Kirjanduse Instituudis. Seejärel töötas ta kuni 2000. aastani Eesti Raadios (1993. aastast Raadio 2 (R2) toimetajana, aasta hiljem R2 vanemtoimetajana ja 1995. aastast peatoimetajana). Aastatel 1998–2000 oli ta Raadio 2 programmidirektor ja Eesti Raadio juhatuse liige. Aastatel 2000–2003 oli ta Eesti Filmi Sihtasutuse juhataja.

Aastatel 2003–2011 töötas ta produtsendina Eesti Joonisfilmis, olles muu hulgas Heiki Ernitsa ja Janno Põldma täispikkade joonisfilmide "Leiutajateküla Lotte" ning "Lotte ja kuukivi saladus" produtsent. Ta on olnud paljude auhinnatud Eesti filmide produtsent, näiteks Ilmar Raagi "Kertu" (2013), "Eestlanna Pariisis" (2012), "Klass" (2007), René Vilbre "Mina olin siin" (2008) ja Moonika Siimetsa "Seltsimees laps" (2018).

Sildos on alates 2004. aastast reisikorraldusfirma Vespalo osanik.
Mitme kohtu hinnangul "optimeeriti" Vespalos makse.

Sildosel on kaks tütart, vanem neist on Johanna-Maria Lehtme.

Tunnustus
---------

* 2008 Valgetähe V klassi teenetemärk

Viited
------

1. 1 2 3   Riina Sildos Eesti Filmi Andmebaasis
2. ↑
3. ↑  Käbi ei kuku... Riina Sildos ja Johanna-Maria Lehtme
**Madis Mihkels** (sündinud 31. mail 2003 Tartus) on Eesti profijalgrattur.

Ta lõpetas aastal 2022 Tartu Kristjan Jaak Petersoni Gümnaasiumi.

Ta alustas jalgrattatreeninguid aastal 2011 TÜ Akadeemilises Spordiklubis Caspar Austa juhendamisel.

Karjäär
-------

Võistelnud järgmistes profimeeskondades:

* 2022 Tartu2024 Cycling Team

* 2022 - ...... Intermarché–Wanty

Saavutused
----------

2020
2. koht Eesti meistrivõistlustel temposõidus (juuniorid)
2. koht Eesti meistrivõistlustel grupisõidus (juuniorid)
2021
 Eesti meister temposõidus (juuniorid)
 Eesti meister grupisõidus (juuniorid)
3. koht Maailma meistrivõistlustel grupisõidus (juuniorid)
2022
Tour of Estonia
4. koht üldkokkuvõttes
1. koht noortekokkuvõttes
1. etapp
4. koht Maailma meistrivõistlustel grupisõidus U-23
2023
3. etapp Deutschland Tour
4. koht Euroopa meistrivõistlustel grupisõidus U-23
2024
10. koht Paris–Roubaix

Intsidendid
-----------

2. jaanuaril 2023 Madis Mihkelsile sõitis otsa auto ja tabas teda küljepeegliga, tekitades alaselga sügava lõikehaava.

Viited
------

1. ↑  "Madis MIHKELS". *UCI* (Briti inglise). Vaadatud 10. aprillil 2024.
2. ↑  "Eesti tippratturile sõideti Ihastes otsa, autojuht ülbitses ja lahkus. Politsei: juhi ja ratturi ütlused on vastuolulised". *Delfi Sport*. Vaadatud 10. aprillil 2024.

Välislingid
-----------

* Madis Mihkels – *ProCyclingStats*
**Malik Ahmedilov** (vene keeles *Малик Ахмедилов*; c. 1976 – 11. august 2009), tuntud ka kui **Abdulmalik Ahmedilov**, oli Venemaa uuriv ajakirjanik, kes tegutses Dagestani Vabariigis.

Karjäär
-------

Ahmedilov oli avaarikeelse päevalehe Hakikat (ХIакъикъат, 'tõde') juhtiv uuriv korrespondent. Ta töötas ka poliitilise kuukirja Sogratl (Согратль, 'mägiküla') peatoimetajana.

Ahmedilov oli tuntud Dagestanis mitmete ametnike lahendamata mõrvade uurimise poolest. Hakikati veergudel kritiseeris Ahmedilov tugevalt Venemaa föderaaljõude ja kohalikke õiguskaitseorganeid usu- ja poliitilise vabaduse piiramise eest "äärmuslusevastase" kampaania varjus.

Surm
----

Ahmedilov leiti 11. augustil 2009 autost mõrvatuna Dagestani pealinna Mahhatškala servas Ta oli mõrva ajal 33-aastane. Politsei arvas, et Ahmedilovit tulistati lähedalt püstolist, kuigi sõltumatud allikad on väitnud, et teda tulistati Winchesteri vintpüssist. Sama allika sõnul väidavad pealtnägijad, et lasud sooritasid tundmatud isikud, kes väljusid numbrimärkideta ja toonitud klaasidega autost. Samuti on nad väitnud, et nägid autot mitu päeva ajakirjaniku maja lähedal.

Ahmedilovi tapmine toimus pärast mitut reporterite ja ajakirjanike mõrva Dagestanis, sealhulgas teleajakirjanik Abdullah Ališajevi mõrva 2008. aasta septembris. 2009. aasta märtsis tapeti veel kaks Dagestani ajakirjanikku.

Viited
------

1. ↑  "Journalist shot dead in Russia's Dagestan-police". Reuters. 11. august 2009. Vaadatud 11. augustil 2009.
2. 1 2 3 4  "Investigative Journalist Killed in Russia's Dagestan". *Radio Free Europe*. 11. august 2009. Vaadatud 11. augustil 2009.
3. ↑  "Investigative Journalist Killed in Russia's Dagestan". *Radio Free Europe*. 11. august 2009. Vaadatud 11. augustil 2009.
4. ↑  Editor shot and killed in Dagestan. Committee to Protect Journalists. 11 August 2009
5. ↑  "Investigative Journalist Killed in Russia's Dagestan". *Radio Free Europe*. 11. august 2009. Vaadatud 11. augustil 2009.
6. 1 2   `{{citation}}`: tühi viide (juhend)
7. ↑  "Investigative Journalist Killed in Russia's Dagestan". *Radio Free Europe*. 11. august 2009. Vaadatud 11. augustil 2009.
Dickey Betts (2008)
**Forrest Richard Betts** (tuntud kui **Dickey Betts**; 12. detsember 1943 West Palm Beach, Florida – 18. aprill 2024 Osprey, Florida) oli USA kitarrist, laulja ja laulukirjutaja.

Ta oli eelkõige tuntud rokkansambli The Allman Brothers Band asutajaliikmena. Ta mängis ansamblis vaheaegadega aastatel 1969–2000. Ansamblis lõi ta kitarripartnerluse Duane Allmaniga. Betts kirjutas ansambli paljud tuntumad laulud, sealhulgas "Ramblin' Man" ja instrumentaalpala "Jessica". Pärast Duane Allmani surma 1971. aastal sai Betts The Allman Brothers Bandis endale suurema juhirolli ning alates 1973. aastal neljandast stuudioalbumist "Brothers and Sisters" oli Betts aeg-ajalt ansamblis ka laulja. 1995. aastal võeti Betts The Allman Brothers Bandi liikmena vastu Rock'n'rolli Kuulsuste Halli.

Alates 1970. aastatest tegutses Betty samuti sooloartistina. Tema esimene sooloalbum "Highway Call" ilmus 1974. aastal.

2003. aastal valis ajakiri Rolling Stone Bettsi kõigi aegade saja parima kitarristi seas 58. kohale.

Viited
------

1. ↑  Dickey Betts. Rolling Stone. 22.9.2003

Välislingid
-----------

* McArdle, Terence (18. aprill 2024). "Dickey Betts, hit-crafting mainstay of Allman Brothers Band, dies at 80". The Washington Post.
* "Suri ansambli Allman Brothers kitarrist". kultuur.postimees.ee. 18.4.2024.
FAI 15-meetri klassi purilennuk PIK-20E
**PIK-20** on üheistmeline epoksüvaigul põhinev komposiitkonstruktsiooniga purilennuk, mida valmistas seeriaviisiliselt ettevõte Eiri Avion.

Ajalugu
-------

Purilennuk PIK-20 on loodud Helsingi Polütehnilise Instituudi üliõpilaste konstruktorite Marku Hiedenpää, Hannu Korhonen ja Pekka Tammi juhtimisel. PIK-20 konstrueerimisel lähtuti sel ajal kehtinud FAI standardklassi purilennukite reeglitest, kui veel oli lubatud tagatiiva kasutamine. Prototüübi esmalend toimus 1972. aasta lõpul. 1975. aastal võideti purilennukil PIK-20 meistrivõistlused Suurbritannias, USA-s ja Soomes.

1976. aasta maailmameistrivõistlustel võitis Ingo Renner esikoha PIK-20-l lennates ka 2. ja 3. koht saavutati PIK-20-ga lennates. Pik-20 oli üks esimestest purilennukitest, mille tiivatala vormiti süsinikkiu baasil. Purilennuki kandepindade kogukaal vähenes süsinikkiu kasutamise tulemusel 30 kg võrra. Omapärane oli purilennuki kupliraami pneumaatiline tihendus, mis aitas märgatavalt vähendada müra kabiinis.

PIK-20 baasil on arendatud ka abimootoriga Rotax 501 (43hj) õhkutõusmisvõimeline PIK-20E.

Tehnilised andmed
-----------------

PIK-20D purilennukite

* Pikkus: 6,45 m
* Kõrgus: 1,45 m
* Tiivaulatus: 15 m
* Tiiva pindala: 10 m²
* Tiiva külgsuhe: 22,5
* Tiiva profiil: tüves FX67-K-179, otstes FX67-K-150
* Min vajumine: 0,56 m/s(73 km/h, 300 kg)
* Aerodünaamiline väärtus: 42 (103 km/h)
* Tühikaal: 220 kg
* Ballast(vesi): 140 liitrit
* Max lennukaal: 450 kg
**Belfast** on Suurbritannia kuningliku mereväe tarbeks ehitatud Towni-klassi kergristleja. Tänapäeval on ta Impeeriumi Sõjamuuseumi hallatav muuseumilaev Thamesi jõel Londonis.

Laeva ehitust alustati Belfastis Harland and Wolffi töökojas 10. detsembril 1936. Ühtlasi oli ta esimene Põhja-Iirimaa pealinna järgi nimetatud Kuningliku Mereväe alus ja üks kümnest Towni-klassi ristlejast.

Belfast lasti vette Püha Patricku päeval ehk 17. märtsil 1938, misjärel paigaldati alusele varustust ja sooritati merekatseid. Ametlikult võeti laev mereväe teenistusse 1939. aasta augusti alul, vahetult enne Teise maailmasõja algust. Sõja alul kasutati teda Saksamaa vastu suunatud Briti mereblokaadis, ent 1939. aasta novembris sõitis Belfast Saksa miinile ja sai raskelt viga. Laev läbis järgneva kahe aasta jooksul ulatuslikud parandustööd, kusjuures algselt kaaluti ka selle lõplikult teenistusest välja arvamist. 1942. aastal naasis Belfast tegevteenistusse tugevdatud soomuse ning täiendatud radari- ja relvasüsteemidega, osaledes 1943. aastal Põhja-Jäämerel Nõukogude Liitu sõjamoona tarninud konvoide turvamisel ning sama aasta lõpus toimunud Nordkapi merelahingus, milles mängis rolli Saksa lahingulaeva Schanhorsti hävitamisel. 1944. aasta juunis osales Belfasti operatsioonis Overlord, toetades merelt Normandia dessanti. 1945. aasta juunis suunati ta ümber Kaug-Itta Briti Vaikse ookeani laevastiku koosseisu, jõudes kohale pisut enne sõja lõppu. Belfast osales hiljem ka Korea sõjas, täites lahinguülesandeid aastatel 1950–1952. Vahemikus 1956–1959 läbis ta ulatuslikud kaasajastamistööd ning teenis veel mitmel välismaisel teenistuspostil kuni ta 1963. aastal reservi arvati.

Seoses planeeritavate lammutustööde lähenemisega avaldati 1967. aastal arvamust, et Belfast tuleks kohandada laevmuuseumiks. Asja arutanud Impeeriumi Sõjamuuseumi, Riikliku Meremuuseumi ja kaitseministeeriumi ühiskomitee otsustas 1968. aasta juuniks, et laeva säilitamist võib pidada praktiliseks. Sellegipoolest langetas Briti valitsus 1971. aastal otsuse, et laeva ei säilitata, mispeale asutati erasektori initsiatiivil survegrupp HMS Belfast Trust, mis pidi tegema mõjutustööd laeva alles jätmiseks. Survegrupi pingutused osutusid edukaks ning 1971. aasta juulil andis Briti valitsus laeva üle trustile. 1971. aasta oktoobris avati Belfast laiemale avalikkusele ning anti 1978. aastal üle Impeeriumi Sõjamuuseumile. Hiljem on laev saanud populaarseks turismiobjektiks: 2019. aastal külastas seda üle 327 000 turisti.

Viited
------

1. 1 2  Blake, John (2018). *HMS Belfast Pocket Manual*. Bloomsbury Publishing. lk 12 ISBN 9781472827838.
2. ↑  McCluskie, Tom (2013). *The Rise and Fall of Harland and Wolff*. Stroud: The History Press. lk 146. ISBN 978-0-75248-861-5.
3. ↑  Wingate, John (2004). In Trust for the Nation: HMS Belfast 1939–1972. London: Imperial War Museum. lk 11. ISBN 1-901623-72-6.
4. ↑  Wingate 2004, lk 9 & 11.
5. ↑  Wingate 2004, lk 101.
6. ↑  "2019 Visitor Figures" (inglise). Association of Leading Visitor Attractions. Vaadatud 14. august 2022.

Välislingid
-----------

 Belfast (laev 1938) – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Koduleht (inglise keeles)
**Martin Terasmaa** (enne eestistamist **Martin-Aleksander Teimann** 31. oktoober 1908 Keila – 21. juuni 1994 Viljandi) oli Eesti luterlik vaimulik. 

Ta sündis Keilas, koolis käis ta Gustav Adolfi Gümnaasiumis (mille lõpetas aastal 1926). Ta oli kõva spordimees, oli Keila jalgpallimeeskonna asutajaid ja gümnaasiumi võrkpallimeeskonna liige. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1931–1937. Prooviaastal oli ta Viljandi Jaani koguduses August Oswald Westren-Dolli juures. Terasmaa ordineeriti 26. detsembril 1938 Tallinna toomkirikus piiskop Hugo Bernhard Rahamägi poolt õpetajaks.

Ta oli aastatel 1939–1940 Tõstamaa Maarja koguduse õpetaja. Töötas seejärel Tartu Noorsoo Kasvatuse Seltsi Tütarlaste Gümnaasiumis usuõpetajana. Aastatel 1942–1943 hooldas ta (kuna õpetaja Arnold Kerem oli vangistatud ja Venemaale saadetud) Tartu Jaani kogudust. 

Aastatel 1943–1949 oli ta Harju-Risti, Harju-Madise ja Nõva Püha Olevi koguduse õpetaja. Aastatel 1949–1967 oli ta Kullamaa ja Piirsalu koguduse õpetaja, hooldades aastal 1950 Martna Püha Martini kogudust. 

Aastal 1967 määrati Terasmaa teenima Viljandi Pauluse kogudust. Samaaegselt oli ta Viljandi praostkonna praost. Emerituuri jäi ta aastal 1978. Terasmaa suri aastal 1994. Tema hauakivisse on raiutud piiblisalm: "Oh Jumal, ole mulle patusele armuline" (Lk 18:13).

Viited
------

1. ↑  Konrad Veem Eesti Vaba Rahvakirik Dokumentatsioon ja leksikon EVR Stockholm 1988

Välislingid
-----------

* Toivo Vilumaa "Sina, Martin, peaksid olema peapiiskop, aga sind ei valita". Eesti Kirik 29. oktoober, 2008.
**Tammiku kaevandus** oli allmaakaevandus Ida-Viru maakonnas Jõhvi vallas, mis alustas tööd 1951 ja suleti 1999. aastal. 

Tammiku põlevkivikaevandus asus Kukruse ja Jõhvi vahel, praeguse Jõhvi valla Tammiku asula piires.

Tammiku kaevandus (Eesti)Tammiku kaevandus
Asendikaart
Tammiku põlevkivikaevanduse ehitamist alustati 1946, seoses põlevkivienergeetika intensiivse arendamisega Eesti NSV-s 1950. aastatel. Kaevandus alustas tööd Eesti Põlevkivi 8. kaevanduse nime all. 

Tammiku kaevandus saavutas 1957. aastal projektvõimsuse – 600 000 tonni põlevkivi aastas ja 1967. aastal valmis ka põlevkivirikastusvabrik. Rikastusvabrik võimaldas loobuda põlevkivi käsitsi kaevandamisest ja sorteerimisest ning toota põlevkivi nii elektrijaamade kui õlivabrikute tarbeks, Tammiku kaevanduse projektvõimsus tõusis 1,6 miljoni tonnini aastas. 1976. aastal kaevandati kaevanduses põlevkivi 1,94 miljonit tonni ja 1977. aastal oli kaevanduses 949 töötajat. 

Eesti iseseisvuse taastamise järel, 8. aprillil 1996 võttis EV Valitsus vastu korralduse, mille alusel kujundati senine riigiettevõte Eesti Põlevkivi ümber aktsiaseltsiks Eesti Põlevkivi.

1997. aastal moodustati aktsiaseltsi Eesti Põlevkivi 14 tütarettevõtet, kellele Eesti Põlevkivi loovutas oma varad: AS Ahtme Kaevandus, AS Aidu Karjäär, AS Eesti Põlevkivi Ehitus, AS Estonia Kaevandus, AS Kohtla Kaevandus, AS Mäetehnika, AS Narva Karjäär, AS Põlevkivi Kaubandus, AS Põlevkivi Raudtee, AS Sirgala Karjäär, AS Sompa Kaevandus, AS Tammiku Kaevandus, AS Toila Sanatoorium ja AS Viru Kaevandus. 

Tammiku kaevanduses toimunud kaevandamise käigus, veeti välja lisaks põlevkivile ka põlevkivikihindi lubjakivikihti, millest on moodustunud terrassidena tõusev Tammiku aherainemägi, mis moodustab platoo (ladestuste kogupindala on ligikaudu 32 hektarit ja kogus umbes 11,5 miljonit tonni).

Viited
------

1. ↑  Eesti Põlevkivi suleb kolm kaevandust, www.aripaev.ee, 29. jaanuar 1999

Välislingid
-----------
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib alkohoolsest joogist; teiste tähenduste kohta vaata artiklit Oghi (täpsustus)* |

---

**Oghi** (armeenia: օղի, *òġi*) on puuviljadest või marjadest valmistatud Armeenia alkohoolne jook.

Oghi on kodustes tingimustes destilleeritud ning koduaias kasvatatud puu- ja aedviljadest aga ka metsamarjadest tehtud Armeenia *puskar*, mida pakutakse külalistele tervitusnapsuks või juuakse näiteks toidu kõrvale. Nimetatakse vahel ka "aragh", mis on Armeenias üldine nimetus viinalaadsetele jookidele.

Aniisiga maitsestatud alkohoolset jooki, mida nimetatakse Armeenias oghiks, kutsutakse Kreekas ja Küprosel ouzoks, Prantsusmaal *pastis* ja *pernod*, Türgis *arak* ja *raki*.

Müügiks ja ekspordiks toodab mooruspuu viljadest tehtud oghit ("Artsakh") Artsakh-Alco bränditehas.

Variante
--------

Vastavalt oghi valmistamiseks kasutatavatele viljadele eristatakse erinevaid oghisid:

* *Tuti oghi* ("Artsakh") – mooruspuu viljadest (marjadest) tehtud oghi
* *Honi oghi* – kirss-kontpuu (*Cornus mas*) viljadest
* *Dzirani oghi* – aprikoosidest
* *Tandzi oghi* – pirnidest
* *Khaghoghi oghi* – viinamarjadest
* *Salori oghi* – ploomidest
* *Moshi oghi* – põldmarjadest või aedmurakatest
* *Tzi oghi* – viigimarjadest
* *Khundzori oghi* – õuntest.

Viited
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  Artsakh mulberry vodka
4. ↑  *Drinks in Armenia*

*See artikkel on täielikult või osaliselt tõlgitud artikli(te)st Oghi (beverage).*
Leopold Hörschelmann
**Magnus Heinrich Ferdinand Hörschelmann** (21. september 1836 Ridala – 14. jaanuar 1908 Tallinn) oli Eesti vaimulik.

Õppis aastatel 1850–1854 Tallinna toomkoolis. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1855–1858. Oli seejärel koduõpetaja. Aastatel 1862–1863 reisis Euroopas. Ordineeriti 3. juulil 1866 Tallinna toomkirikus õpetajaks.

Oli aastatel 1866–1868 Eestimaa vikaarõpetaja. Oli aastatel 1868–1888 (kutsuti 5. augustil 1868, introdutseeriti 8. oktoobril 1868) Ridala Püha Maarja Magdaleena koguduse õpetaja. Oli aastatel 1877–1881 Läänemaa koolikomisjoni liige, aastatel 1878–1888 Eestimaa konsistooriumi assessor. Aastatel 1888–1904 oli ta Tallinna toomkoguduse ülemõpetaja, Eestimaa kindralsuperintendent ja konsistooriumi asepresident. Aastal 1904 jäi emerituuri.

Ta esines Eestimaa pastorite sinodil aastal 1881 ettekandega "Kas oleks kasulik, et ka meie võtaksime osa Aleksandrikooli asutamisest?" Ettekanne ilmus esmalt saksa keeles (Baltische Monatschrift, 1881) ja siis eesti keeles pealkirjaga "Eesti Aleksandrikool ja pastorid" (Tallinna Sõber, 1882).

Isiklikku
---------

Tema isa Aleksander Ferdinand Leopold Hörschelmann oli Ridala Püha Maarja Magdaleena koguduse õpetaja, vanaisa Ferdinand Ludwig Hörschelmann oli Järva-Madise Püha Matteuse koguduse õpetaja, vanavanaisa Ernst August Wilhelm Hörschelmann oli Tallinna gümnaasiumi professor ja aastatel 1786–1807 "Revalische Wöchentliche Nachrichten"i väljaandja, onu Otto August Leopold Hörschelmann oli Martna Püha Martini koguduse õpetaja. Teine vanaisa Christoph Heinrich Rinne oli arst, vanavanaisa Johann Friedrich Rinne oli Järva-Peetri Püha Peetruse koguduse õpetaja. Tema äi Ernst Wilhelm Woldemar Schultz oli Saarde ja Pärnu Eliisabeti koguduse õpetaja ning Tallinna toomkoguduse ülemõpetaja, Eestimaa kindralsuperintendent ja konsistooriumi asepresident, naisevend Otto Woldemar Ludwig Schultz oli Pärnu-Jakobi koguduse õpetaja.

Viited
------

1. ↑  Liivi Aarma Põhja-Eesti vaimulike lühielulood 1525-1885 Tallinn 2007
**Joonissari** on samade tegelaste ja jätkuva süžeega joonisfilmide ehk joonisanimatsioonide sari. Sarja saab edastada televisioonis, näidata kinodes, avaldada Internetis veebiseeriana või lasta otse videosse. Nagu teisigi loometöid, võib ka joonissarju olla väga erinevatest žanritest ja neil võib olla ka erinev sihtrühm, mis sõltub vaatajate soost või vanusest. Joonissarjas võib olla mitte ettemääratud arv episoode või olla piiratud arv episoode, nagu miniseeriates.

Televisioon
-----------

Televisioonis esitatakse animeeritud telesarju iga päev või teatud nädalapäevadel ettenähtud aegadel, nagu hommikutel uudiste vahel.

Episoodide kestus saab olla erinev. Traditsiooniliselt toodetakse neid täielike pooletunniste või peaaegu pooletunniste saadetena; paljud on aga esitatud animeeritud lühifilmidena, mida saab kombineerida teatud ajaperioodi täitmiseks "telesegmentidena", sisaldades mitut sellist lühifilmi. Reklaami arvesse võttes võib multikas ise olla pooltunnist vaid 15-20 minutit. On ka sarju, mille episoodid kestavad umbes viis minutit.

Vaata ka
--------

* joonisfilm

* joonisanimatsioon

Viited
------

1. ↑  "[EKSS] "Eesti keele seletav sõnaraamat" 2009". *www.eki.ee*. Vaadatud 17. aprillil 2024.
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib üldmõistest; ansambli kohta vaata artiklit Ratt (ansambel)* |

---

Buldersi talu ait Ruhnus. Foto tehtud augustis 2011.
**Ait** (tartu murdes *ratt*) on taluhoonete kompleksi kuuluv varude hoidmiseks mõeldud laohoone. Taluhoonet, kus hoitakse heina ja põhku, nimetatakse küüniks.

Saaremaa lõunapoolsetes kihelkondades – Jämajas, Ansekülas, Kaarmal ja Pühas – tarvitati aida asemel sõna "**õuekamber**".

Aida tekkimine
--------------

Hinni talu ait.
Ait on välja arenenud sammaslavast, kus hoiti iidsetel aegadel jahisaaki, et kiskjad seda kätte ei saaks. Sammaslava edasiarenduseks on kõige ehedamal kujul lapi sammasait. Tuntakse ka magasiaita, mis oli riigi varude hoidmise kohaks. 

Ait on Eesti taludes tuntud ehitis hiljemalt 10.–11. sajandist.

Aida ehitus
-----------

Ühe katuse alla ehitatud aitadel oli tavaliselt jäetud kahe aida vahele nõndanimetatud vahek. Vahekuks nimetati varjualust põllutööriistade hoidmiseks.

Vilja- ja riideait
------------------

Varbuse mõisa ait-kuivati.
 *Pikemalt artiklis viljaait*
 *Pikemalt artiklis riideait*
19. sajandist oli talus vähemalt kaks aita: vilja- ja riideait, saartel ja Lõuna-Eestis ka liha-, kala- ja võrguait. 

Vilja hoiti aidas kirstudes ja tünnides, alates 19. sajandi keskelt aga salvedes, riideid hoiti kirstudes. Riideaidas magasid suvel tüdrukud.

Vaata ka
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Ait** |

* Küün

Viited
------

1. ↑  Eesti rahvakultuuri leksikon (3. trükk). 2007. Koostanud ja toimetanud Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 122
2. ↑  Eesti etnograafia sõnaraamat. 1996. Koostanud Arvi Ränk. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus. Lk 250
3. ↑  Eesti rahvakultuuri leksikon (3. trükk). 2007. Koostanud ja toimetanud Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 17
Paikuse Spordi Kompleks asub Paikuse vallas Pärnumaal, Eestis. 

Paikuse Spordihoone: Kohaliku Spordikeskuse Ajalugu ja Tähtsus

Sissejuhatus

Paikuse Spordihoone on oluline spordikeskus Pärnumaal, Eestis. Selle ajalugu ja tähtsus kohalikule kogukonnale on märkimisväärsed. Käesolev artikkel uurib spordihoone ehitamise ajalugu, selle tähtsust kohalikule kogukonnale ning selle rolli laiemas spordi- ja kultuurikeskkonnas.

Ehitamine ja arendamine

Paikuse Spordihoone ehitamine algas 1980. aastatel ning selle avamine toimus 1985. aastal. Hoone kavandamisel ja ehitamisel võeti arvesse mitmeid olulisi aspekte, sealhulgas kohalike elanike spordivajadusi ja -soove, tehnilisi nõudeid, eelarvepiiranguid ja keskkonnaalaseid kaalutlusi. Hoone on läbi aegade läbinud mitmeid renoveerimisi ja täiendusi vastavalt muutuvatele nõudmistele ja standarditele.

Spordihoone tähtsus kohalikule kogukonnale

Paikuse Spordihoone on oluline osa kohalikust kogukonnast, pakkudes mitmekesiseid spordivõimalusi erinevatele vanuserühmadele ja huvigruppidele. See on olnud koht, kus korraldatakse mitmesuguseid spordiüritusi, võistlusi, treeninguid ja ühiskondlikke koosolekuid. Lisaks on spordihoone toiminud oluliseks kogukonnakeskuseks, edendades ühtekuuluvustunnet ja tervislikke eluviise.

Laialdasem kontekst ja seosed Eestiga

Paikuse Spordihoone on osa laiemast spordikeskuste võrgustikust Eestis, mis toetab spordi populariseerimist ja noorte sportlaste arengut üle kogu riigi. Lisaks on spordihoone oluline osa Eesti spordikultuurist ja -ajaloost, kajastades kohaliku kogukonna pühendumust spordile ja tervislikele eluviisidele.

Kokkuvõte

Paikuse Spordihoone on oluline spordikeskus, mis on teeninud kohalikku kogukonda aastaid, pakkudes mitmekülgseid spordivõimalusi ja edendades tervislikke eluviise ning ühtekuuluvustunnet. Selle ajalugu ja tähtsus ulatuvad kaugemale kohalikust kontekstist, kajastades Eesti spordikultuuri rikkust ja mitmekesisust.

Peamised põhjused, miks Paikuse Spordihoone ehitati:

1. Sportliku tegevuse edendamine: Spordi kompleksid pakkusid kohalikele elanikele võimalusi erinevate spordialade harrastamiseks ja spordiürituste korraldamiseks.
2. Tervislike eluviiside toetamine: Spordikeskused julgustasid inimesi aktiivselt eluviisi harrastama, mis oli oluline osa nõukogude ideoloogiast.
3. Noorte sportlaste arendamine: Need kompleksid võimaldasid noortel treenida ja arendada oma spordioskusi ning toetasid noorte sportlaste talentide avastamist ja arendamist.
4. Ühiskonna sidumine: Spordikeskused olid ka koht, kus kogukond sai kokku tulla ja osaleda erinevates üritustes, suurendades ühtekuuluvustunnet.

Allikad:

1. Paikuse Vallavalitsus. "Spordihoone". Paikuse valla ametlik koduleht. Külastatud 19. aprillil 2024.
2. Pärnu Postimees. "Paikuse spordihoone sai värske välimuse". 15. november 2019. Artikkel veebis. Külastatud 19. aprillil 2024.
3. Eesti Spordiregister. "Paikuse Spordihoone". Andmed spordihoone kohta. Külastatud 19. aprillil 2024.
**Herbert Andreas Hold** (23. jaanuar 1887 Mõisamaa, Kaarepere vald, Tartumaa – 22. veebruar 1981 Minden, Saksamaa LV) oli Eesti arst ja sõjaväelane (sanitaarkapten). VR I/2.

Herbert Hold õppis aastatel 1908–1913 Tartu Ülikoolis arstiteaduskonnas ja kuulus korporatsiooni Fraternitas Estica. 

Töötas aastatel 1913–1914 Riia linnahaiglas ja 1914–1919 Simuna jaoskonnaarstina. Eesti Vabadussõja puhkedes mobiliseeriti ta 1919. aastal Eesti Rahvaväkke ning määrati laiarööpmelise soomusrongi nr. 4 arstiks. 1919. aasta 3. aprillist edutati ta soomusrongide divisjoni arstiks ning ta oli ka soomusrongide diviisi arst.

Aastatel 1920–1922 töötas taas Simunas jaoskonnaarstina ja 1922–1925 Taagepera sanatooriumi ülemarstina. 1927. aastal sai merekindluste arstiks, samal aastal viidi üle sidepataljoni arstiks. Aastatel 1938–1939 oli ta Nõmme (Kivimäel Särje tänav 22a) asuva sõjaväesanatooriumi juhataja.

1939. aastal repatrieerus koos perega Saksamaale, kus töötas kopsuhaiguste eraarstina. 

Herbert Hold suri 22. veebruaril 1981 Saksamaa Liitvabariigis Mindenis.

Viited
------

1. ↑  Saksamaale asunud Tallinnast 50 arsti. Uus Eesti, nr. 309, 12 november 1939

Kirjandus
---------

* "Eesti riigi-, avaliku- ja kultuurielu tegelased. 1918–1938". Eesti Kunstnike Liidu väljaanne; Tallinn 1939.

Välislingid
-----------

* Kirje ohvitseride andmebaasis
Simon Sebag-Montefiore Tallinna kirjandusfestivalil HeadRead mais 2010. Pildistas Avjoska
**Simon Jonathan Sebag Montefiore** (sündinud 27. juunil 1965 Londonis) on Briti ajaloolane ja kirjanik, kes on spetsialiseerunud Venemaa ja Nõukogude Liidu ajaloole.

Ta on rahvuselt juut. Tema isa Stephen Eric oli arst ja pärines mõjukast Sefaradi juudi suguvõsast, kuhu kuulus diplomaate ja pankureid kõikjal Euroopas. Tema ema Phyllis April oli romaanikirjanik ning pärines vaesest õpetlaste perest. Ema vanemad olid Leedu juudid, kes püüdsid emigreeruda New Yorki, aga nad said petta ja nad tõsteti Iirimaal Corkis laevalt maha.

Sebag Montefiore õppis Cambridge'i ülikoolis ajalugu. 1990. aastatel reisis ta palju endises NSV Liidus ning tegi kaastööd ajalehtedele Sunday Times, New York Times, The New Republic ja The Spectator.

Tema raamatuid on tõlgitud enam kui 35 keelde ja neist on saanud ülemaailmsed menukid, mis on võitnud ka kirjandusauhindu. Tema teos "Stalin" võitis 2004. aasta Briti raamatuauhinna aasta parima ajalooraamatu kategoorias. "Noor Stalin" võitis Los Angeles Timesi raamatuauhinna parima eluloo kategoorias ja kaks filmistuudiot on ostnud selle põhjal filmi tegemise õiguse.

Sebag Montefiore on Kuningliku Kirjandusühingu liige. Tema abikaasa Santa Montefiore on samuti romaanikirjanik. Nad elavad koos laste Lily ja Sašaga Londonis.

Teosed eesti keeles
-------------------

Teadusteosed
* "Potjomkin". Varrak 2002 ISBN 9985306023
* "Stalin". Varrak 2005. ISBN 9985310292
* "101 ajaloo suurkuju". Varrak 2008 (tõlkinud Kaja Riikoja ja Rein Turu). ISBN 9789985316771
* "Noor Stalin". Varrak 2008. ISBN 9789985316047
* "Koletised". Varrak 2009. ISBN 9789985319031
* "Jeruusalemm. Biograafia". Varrak 2011 (tõlkinud Aldo Randmaa).

Ilukirjandusteosed
* "Sašenka". Varrak 2010. ISBN 9789985320457
* "Ühel talveööl". Varrak 2013 (tõlkinud Kersti Unt). ISBN 9789985329085
* "Verev keskpäevataevas". Varrak 2017 (tõlkinud Uno Abram). ISBN 9789985342466

Välislingid
-----------

* Video "Ajaloolane: stalinismi kuritegude hukkamõistmiseks on hilja" – ETV uudiste arhiiv 10. mai 2010
* Vaapo Vaher, "Suurmõrvari elu" – Maaleht 9. juuni 2005
* Aivar Kull, "Stalini uued seiklused" – Postimees 9. juuli 2005
* Jaak Valge, "Stalin ja tema meeskond" – Sirp 5. august 2005
* Marek Laane, "Punase tsaari *reality show*" – Eesti Päevaleht 5. september 2005
* Teet Veispak, "Montefiore Stalin" – Virumaa Teataja 21. september 2005
* Kalev Kesküla, Nädala raamat: Simon Sebag Montefiore, "Stalin. Punase tsaari õukond" – Eesti Ekspress 17. november 2005
* Ivo Paulus, Simon Sebag Montefiore "Noor Stalin" – Eesti Ekspress 14. august 2008
* Heiki Suurkask, "Õppida, õppida, õppida, ütleb Stalin" – Eesti Päevaleht 12. september 2008
**Südasuutra** ehk **Ületava Mõistmise Südasuutra** (sanskriti keeles *prajñāpāramitā-hṛdaya-sūtra*; tiibeti keeles *shes rab kyi pha rol tu phyin pa’i snying po’i mdo*; hiina keeles 般若波羅蜜多 ⼼經 *banruo boluomiduo xinjing*; jaapani keeles *hannya haramitta shingyō*) on üks lühemaid ja tuntumaid ületava mõistmise suutraid. 

Südasuutral on pikem ja lühem versioon. Mõlemad on loodud umbes 4. sajandi lõpul. Ilmselt tekkis pikem versioon varem, sest seal on edasi antud ka traditsiooniline suutravorm. Teise seisukoha järgi on lühike versioon loodud hoopis Hiinas ja hiljem sanskriti keelde tõlgitud. Pikem versioon on au sees Tiibetis ja lühem Kaug-Ida maades. 

Südasuutra pikem versioon algab traditsioonilise avalausega: "Nõnda olen ma kuulnud", misjärel räägitakse, kuidas Buddha koos bodhisattvate ja munkadega kogunesid pistriku mäele.

Sisu
----

Südasuutra esitab ületava mõistmise õpetuse tuuma ehk südame, milleks on kõikide seadmuste tühjus. Sellega on Südasuutra vaadeldav budismi tühjuse kontseptsiooni omamoodi sissejuhatusena või ka kokkuvõttena.

### Tekstinäide

> „Kuju on tühjus, tühjus ongi kuju; tühjus pole kujust eraldi, kuju pole tühjusest eraldi. Mis on kuju, see on tühjus; mis on tühjus, see on kuju. Nõnda on ka tunne, mõte, kujutlused ja teadvus tühjus. Nõnda, Shariputra, on kõik dharmad märgistatud tühjusega: nad ei teki ja nad ei hävi; nad ei ole määrdunud ja nad ei ole määrdumisest vabad; nad ei ole puudulikud ja nad ei ole täiuslikud."
> 
> 
> 

Eesti keeles Linnart Mälli tõlkes.

Vaata ka
--------

* Ületava mõistmise suutrad

Välislingid
-----------

* Eestikeelne tekst
* A New Look at the Heart Sutra, from Thich Nhat Hanh and Norman Fischer. September 1, 2017

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Ida mõtteloo leksikoni" materjale.*
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib Suurpea külast; suurpea kohta eesti rahvausundis vaata artiklit Suurpea (rahvausund). Suurpea on ka mustpea-põõsalinnu rahvapärane nimetus.* |

---

**Suurpea** on küla Harju maakonnas Kuusalu vallas Pärispea poolsaare läänerannikul Hara lahe ääres, Pärispea külast lõunas.

Elanike arv:

* 1974: 481
* 2000: 176

Külavanem on Tiina Perminov.

Küla läbivad bussiliinid 151, 153, 152 ja 155. 

Suurpea rannik

Vaata ka
--------

* Mustpea soo
* Suurpea mereväebaas

Viited
------

1. ↑  Maa-amet, vaadatud 21.11.2020.
2. ↑  Statistikaamet, vaadatud 28.09.2023.
3. ↑  Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.

Kuusalu valla vapp
Kuusalu valla asulad

**Alevikud:** Kiiu | Kolga | Kuusalu  

**Külad:** Allika | Andineeme | Aru | Haavakannu | Hara | Hirvli | Ilmastalu | Joaveski | Juminda | Kaberla | Kahala | Kalme | Kasispea | Kemba | Kiiu-Aabla | Kodasoo | Koitjärve | Kolga-Aabla | Kolgaküla | Kolgu | Kosu | Kotka | Kupu | Kursi | Kuusalu | Kõnnu | Külmaallika | Leesi | Liiapeksi | Loksa | Murksi | Mustametsa | Muuksi | Mäepea | Nõmmeveski | Pala | Parksi | Pedaspea | Pudisoo | Põhja | Pärispea | Rehatse | Rummu | Salmistu | Saunja | Sigula | Soorinna | Suru | Suurpea | Sõitme | Tammispea | Tammistu | Tapurla | Tsitre | Turbuneeme | Tõreska | Uuri | Vahastu | Valgejõe | Valkla | Vanaküla | Vihasoo | Viinistu | Virve
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib liigist; perekonna kohta vaata artiklit Pöialpoiss (perekond)* |

---

**Pöialpoiss** (*Regulus regulus*) on linnuliik pöialpoislaste sugukonnast pöialpoisi perekonnast. 
Pöialpoiss on Eesti ja Euroopa väikseim linnuliik.

Pöialpoiss on Luksemburgi rahvuslind.

Leviala
-------

Pöialpoiss on levinud katkelisel areaalil kogu parasvöötme Euraasias Assooridelt, Briti saartelt ja Norrast kuni Sahhalini ja Jaapanini.
Eestis on pöialpoiss tavaline lind, tema pesitsusaegset arvukust hinnatakse 300 000 – 400 000 paarile, talvist arvukust 200 000 – 600 000 isendile.Ta on Eestis

Välimus
-------

Pöialpoisi kehapikkus on 9 cm, kaal 4–7 g. Värvuselt on ta pealt hallikasroheline, kõhupoolel helehall. Iseloomulikuks tunnuseks on isaslinnu mustaservaline ereoranž ja emaslinnu kollane kiird.
Pöialpoisi häälitsused ja laul on ülipeened. Laul on enamasti valsitaktis, kolm neljandikku taktimõõdus peenekõlaline sidin, nt. "*tsii-tii-tidi tsii-tii-tidi tsii-tii-tidi tsiidih*". Kutsehüüd on ülipeen "*sii-sii-sii*".

Toitumine
---------

Toitub putukatest.

Elupaik
-------

Elupaigana eelistab kuusikuid. Elutseb okas- ja segametsades, parkides ja kalmistutel. Eestis üldlevinud ja rohkearvuline haudelind, hulgulind ja läbirändaja. Osa lindudest lendab talvituma Kesk-Euroopasse.

Pesitsemine
-----------

Pesa ehitab tavaliselt kuusele. Kurnas on mais 8–12 muna, mida emaslind haub 15–17 päeva. Mõlemad vanemad toidavad poegi 17–22 päeva. Juunis-juulis pesitseb teist korda.

Viited
------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Pöialpoiss (lind)** |

1. ↑  Veedla, Peep (2021). *Rahvuslinnud ja sümbollinnud Euroopas ja kaugemal*. Mõedaka: Pesapaik. Lk 99.
2. ↑  Renno, O. *Eesti linnuatlas*. Tallinn Valgus 1993
3. ↑  "Eesti lindude staatus, pesitsusaegne ja talvine arvukus 2003–2008" (PDF). *Hirundo*. Eesti Ornitoloogiaühing. 2009. Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 14. detsember 2011. Vaadatud 27. oktoobril 2011.
**Vera Okolo** (sündinud 5. jaanuaril 1985) on Nigeeria jalgpallur, kes mängib Nigeeria naiste jalgpallikoondises. Ta mängis Nigeeria naiste meistrivõistlustel Delta Queensi eest.

Mängijakarjäär
--------------

### Rahvusvaheline

Okolo tuli 2004. aasta olümpiamängudel koondisesse treeneri poolt Isamaila Mabo. Pärast matše nimetati ta Aafrika aasta naisjalgpalluri kandidaadiks, kuid lõpuks anti auhind Perpetua Nkwochale. 

Ta mängis 2007. aastal Alžiiris ja lõi mängu võiduvärava. Okolo kuulus meeskonda, kes keeldus Alžiirist tagasi tulemast, kuni neile maksti. Nigeeriasse naastes lubati neile raha, kuid kogemused ütlesid, et need lubadused murtakse. President maksis lõpuks igale meeskonnaliikmele 1 miljon dollarit Nigeeria päritolu. 

Okolo oli seotud vaidlusega Nigeeria jalgpalliliiduga pärast seda, kui ta 2007. aastal oma kodumaa eest mängides sai vigastuse. Ta soovis Saksamaal operatsiooni, kuid tekkis vaidlus selle üle, kes selle eest maksab.

Viited
------

1. Vera Okolo, Atleedid, 2 veebruar 2016
2. Okolo otsib abi seoses vigastustega Okolo otsib abi seoses vigastusega, 20 Detsember 2007

Välised lingid
--------------

* Vera Okolo FIFA andmebaasis (arhiivis)



1. ↑  Vera Okolo, Sports Reference, Retrieved 2 February 2016
2. 1 2  Okolo seeks help for injury, Oluwashina Okeleji, December 2007, BBC, Retrieved 2 February 2016
3. ↑  Vera Okolo, Vanguardngr.com, Retrieved 2 February 2016
James Mirrlees (2010)
**James Alexander Mirrlees** (5. juulil 1936 – 29. august 2018) oli Šotimaa majandusteadlane.

James Mirrlees uuris majanduslikke stiimuleid ja maksusüsteeme. 

James Mirrlees pälvis 1996. aastal Nobeli majandusauhinna. 1998. aastal löödi ta rüütliks.

Viited
------

1. ↑  James A. Mirrlees Library of Economics and Liberty

Välislingid
-----------

* Autobiograafia Nobeli auhinna saamise puhul: James A. Mirrlees - Biographical. Nobelprize.org
* Risto Kaarna. Maksukirjandusest elevil. Praxis mõtleb ja kirjutab.

Nobel
Nobeli majandusauhinna laureaadid

1969 Frisch, Tinbergen • 1970 Samuelson • 1971 Kuznets • 1972 Hicks, Arrow • 1973 Leontief • 1974 Myrdal, Hayek • 1975 Kantorovitš, Koopmans • 1976 Friedman • 1977 Ohlin, Meade • 1978 Simon • 1979 Schultz, Lewis • 1980 Klein • 1981 Tobin • 1982 Stigler • 1983 Debreu • 1984 Stone • 1985 Modigliani • 1986 Buchanan • 1987 Solow • 1988 Allais • 1989 Haavelmo • 1990 Markowitz, Miller, Sharpe • 1991 Coase • 1992 Becker • 1993 Fogel, North • 1994 Selten, Nash, Harsanyi • 1995 Lucas • 1996 Mirrlees, Vickrey • 1997 Merton, Scholes • 1998 Sen • 1999 Mundell • 2000 Heckman, McFadden • 2001 Akerlof, Spence, Stiglitz • 2002 Kahneman, Smith • 2003 Engle, Granger • 2004 Kydland, Prescott • 2005 Aumann, Schelling • 2006 Phelps • 2007 Hurwicz, Maskin, Myerson • 2008 Krugman • 2009 Ostrom, Williamson • 2010 Diamond, Mortensen, Pissarides • 2011 Sargent, Sims • 2012 Roth, Shapley • 2013 Fama, Hansen, Shiller • 2014 Tirole • 2015 Deaton • 2016 Hart, Holmström • 2017 Thaler • 2018 Nordhaus, Romer • 2019 Banerjee, Duflo, Kremer  • 2020 Milgrom, Wilson  • 2021 Card, Angrist, Imbens  • 2022 Bernanke, Diamond, Dybvig; 2023 Goldin
**Grete Treier** (aastani 2002 **Grete Pedmanson**; sündinud 12. detsembril 1977 Tartus) on eesti maanteejalgrattur. 

Ta esindas Eestit 2008. aasta suveolümpiamängudel naiste maantee grupisõidus ning tuli 30. kohale. 

2012. aasta suveolümpiamängudel naiste maantee grupisõidus sai ta 17. koha.

Mitmekordne Eesti meister grupisõidus ja eraldistardis. 

Tema treener on abikaasa Edgari Treier.

Isiklikku
---------

Tal on tütred Anete Treier ja Lisete Treier.

Ta teatas pärast Londoni olümpia grupisõitu, et sõidab veel kaks velotuuri Prantsusmaal ja Itaalias ning lõpetab siis karjääri. Ta kavatseb sünnitada kolmanda lapse.

Viited
------

1. ↑  Treier sai naiste grupisõidus 17. koha, võitis suursoosik Vos, Postimees, 29.07.2012
2. ↑  Viimase tiitlivõistluse pidanud Treier planeerib kolmandat last, Delfi, 29. juuli 2012

Välislingid
-----------

* Tarmo Paju, "Treier tahab olla Pekingis üllataja", SLÕhtuleht 8. august 2008
* Jaan Martinson, ""Tütar aina küsib, millal ma tippspordi lõpetan ja ta õe või venna saab".", SLÕhtuleht, 2. juuli 2008
* Treier lõpetas Giro 13. kohal, 11. juuli 2010
* Biograafia ESBL-is
* Grete Treier *ProCyclingStats*
See artikkel See artikkel räägib 1997. aastal sündinud jalgpallurist.  1964. aastal sündinud jalgpalluri kohta vaata artiklit Félix Torres (sündinud 1964).  

---

Félix Torres (2017)
**Félix Eduardo Torres Caicedo** (sündinud 11. jaanuaril 1997 San Lorenzos) on Ecuadori jalgpallur, kes mängib kaitsjana Brasiilia kõrgliigaklubis Corinthians ja Ecuadori jalgpallikoondises.

Ecuadori kõrgliigas debüteeris ta 2017. aasta juulis Barcelona meeskonnas. Ecuadori kõrgliigas lõi ta esimese värava 5. novembril 2017 mängus Guayaquil City vastu.

Aastatel 2019–2023 mängis ta Mehhiko kõrgliigaklubis Santos Laguna.

2024. aasta jaanuaris sõlmis ta kuni 2027. aasta lõpuni kehtiva lepingu Corinthiansega.

2017. aastal saavutas ta Ecuadori kuni 20-aastaste koondisega Lõuna-Ameerika omavanuste meistrivõistlustel teise koha. Samal aastal toimunud juunioride maailmameistrivõistlustel ta Ecuadori koondisega alagrupiturniirist edasi ei pääsenud. Ecuadori jalgpallikoondises tegi Torres debüüdi 10. septembril 2019 sõprusmängus Boliivia vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 2. septembril 2021 MM-i valikmängus Paraguay vastu. Ta kuulus Ecuadori koondisse 2021. aasta Copa Américal ja 2022. aasta maailmameistrivõistlustel.

Viited
------

1. 1 2  F. Torres. soccerway.com. Vaadatud 18.4.2024
2. ↑  "Corinthians acerta a contratação de Félix Torres". corinthians.com.br. Vaadatud 18.4.2024
3. ↑  Félix Torres (player). national-football-teams.com. Vaadatud 18.4.2024

| * v
* r
Ecuadori koondis  –  2022. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused |
| --- |
| 

* 1 Galíndez
* 2 Torres
* 3 Hincapié
* 4 Arboleda
* 5 Cifuentes
* 6 Pacho
* 7 Estupiñán
* 8 Gruezo
* 9 Ay. Preciado
* 10 Ibarra
* 11 Estrada
* 12 Ramírez
* 13 Valencia (c)
* 14 Arreaga
* 15 Mena
* 16 Sarmiento
* 17 Án. Preciado
* 18 Palacios
* 19 Plata
* 20 Méndez
* 21 Franco
* 22 Domínguez
* 23 Caicedo
* 24 Reasco
* 25 Porozo
* 26 Rodríguez
* Treener: Alfaro

 | Ecuador |
Rodenecki valla paiknemine Lõuna-Tiroolis
*Lombardia linna kohta vaata Rodengo-Saiano.*
**Rodeneck** (itaalia: *Rodengo*) on vald *(comune)* Lõuna-Tiroolis Põhja-Itaalias.

Geograafia
----------

Rodeneck külgneb järgmiste valdadega: Kiens, Lüsen, Mühlbach, Natz-Schabs, St. Lorenzen ja Vintl.

Ajalugu
-------

### Päritolu

Mittekohalike ränikivi- ja kvartsileidude olemasolu näitab, et keskmisel kiviajal (5000 eKr) asustasid ala kütid. Keskmise pronksiaja linnuste avastamine dateerib püsiasustuse vähemalt 1500 eKr.

Kogukonda on nimega esmamainitud 1050. aasta dokumendis *Actum Rotungun* kohana, mis tegi annetusi piiskopile. Järgnenud sajanditel esines nimi eri vormides. 1140. ja 1147. aasta vahel tegi Brixeni piiskop Hartmann linnast alloodi ning annetas selle oma ministeriaalile Friedrich II-le ja selle naisele Gerbirgile, kes ehitasid sinna lossi.

19. sajandi alguses sai Rodeneck iseseisvaks omavalitsuseks, 1822. aastast haldas seda oma meer. 1926. aastal kaotas omavalitsus autonoomia ja sai Mühlbachi osaks, kuid võitis 1955. aastal pärast pikka võitlust oma iseseisvuse tagasi.

Kogukond
--------

### Keeleline jaotus

2011. aasta rahvaloenduse järgi kõneleb 99,65% rahvastikust esimese keelena saksa keelt, 0,26% itaalia keelt ja 0,09% ladiini keelt.

Välislingid
-----------

* Valla koduleht (saksa ja itaalia keeles)