recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Y-galerii** (ka **Y galerii**) oli Tartu kesklinnas Tartu üliõpilasmaja egiidi all tegutsenud kunstigalerii, mis peamiselt tutvustas kaasaegset Eesti kunsti avangardi. Galerii tegutses aastatel 2004–2015. 

Y-galerii asutati 2004. aastal tollase Tartu linnapea Laine Jänese eestvedamisel ning on saanud igal aastal ka linna toetust. Galeriis toimus muuhulgas Kiwa, Lauri Kulpsoo, Rauno Thomas Mossi, Rait Rosina ja Anna-Stina Treumundi näitusi. Galeristidena töötasid seal Margus Kiis (2004–2007) ja Kaisa Eiche (2007–2015). Y-galerii osales aastaid Tartu kaasaegse kunsti festivalil ART IST KUKU NU UT.

Aastatel 2004–2014 asus galerii aadressil Küütri 2, Küütri ja Ülikooli tänava nurgal. 2014. aasta jaanuaris teatati, et üüritõusu tõttu kolib galerii 1. märtsist 2014 uude kohta. Suvel 2014 viidi Y-galerii üle Tartu Ülikooli kunagise kiriku hoone teisele korrusele aadressil Jakobi 1. Galerii viimane näitus oli Nadežda Tšernobai postuumseks osutunud "Altarid. Vol 3" detsembris 2015.

Viited
------

1. 1 2 3  Raimu Hanson Kas? Postimees 29.01.2014

Välislingid
-----------

* Y-galerii blogi
* Raimu Hanson. Kas? Postimees 29. jaanuar 2014
* Mari Peegel. Y galerii ootab "keeniuste" töid Päevaleht 28. jaanuar 2007
* Y-galerii teemaleht Postimehes
Codex Basilicanus St. Petri
Hilariuse-käsikiri, 6. sajand
**Pooluntsiaal** on varakeskaegne tekstikiri, mida kasutati eelkõige patristiliste ja juriidiliste tekstide kirjapanemiseks. See ei sarnane kirjapildilt untsiaaliga peaaegu üldse. Tunnuslikud on minuskelkirja m ja d, suurtähe vormiga n, pikk s (ſ) ja erilise kujuga g (ᵹ).

Kirjeldus
---------

Pooluntsiaal arenes välja nooremast rooma kursiivist (minuskelkursiivist). Erinevalt untsiaalist on see minuskelkiri, d on ülapikendiga ja p alapikendiga; tähtede ühtne kõrgus, mis oli iseloomulik untsiaalkirjale, on kadunud.

Väljakujunenud pooluntsiaalis, mida kasutati varakeskajal, on juba märgatavad selle karaktertähekujud. Võrreldes untsiaaliga erinevad enim tähed A, B, D, E, F, G, M, P, Q, R, S, and T.

Pooluntsiaal polnud nii levinud kui untsiaal, kuid seda siiski kasutati Itaalias, Prantsusmaal ja Hispaanias. Pooluntsiaalist on tugevasti mõjutatud insulaarkiri.

Pildid
------

* Liviuse epitoomi fragment, 4. sajandLiviuse epitoomi fragment, 4. sajand
* Lehekülg Poitiers' Hilariuse kirjadest, 6. sajandLehekülg Poitiers' Hilariuse kirjadest, 6. sajand
* Lehekülg Kellsi evangeliaarist, u 800Lehekülg Kellsi evangeliaarist, u 800

Viited
------

1. ↑  Uncial / Half-Uncial (Historical Background and How to). - Darthmouth Ancient Books Lab

Välislingid
-----------

* Overview — Uncials and Half-Uncials. - Latin Scripts: Christian Late Antiquity. HMML School
**Pontevedra provints** on provints Hispaanias Galicia autonoomse piirkonna edelaosas.

Kliima
------

Pontevedra provintsi aasta keskmine temperatuur on +15,0 °C, jaanuaris +9,9 °C, augustis +20,5 °C.

Aastas sajab keskmiselt 1720 mm, sealhulgas jaanuaris 232 mm ja augustis 34 mm sademeid. Aastas paistab päike keskmiselt 2286 tundi, sealhulgas jaanuaris 110 ja augustis 284 tundi.

Viited
------

1. 1 2 3  Guía Oficial de Campings. TURESPAÑA. Secretaría de Estado de Comercio y Turismo, Ministerio de Economía. Madrid 2003
2. ↑  National Statistics Institute, vaadatud 31.08.2022.

Välislingid
-----------

 Pontevedra provints – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis

Hispaania 2. järgu haldusüksused

A Coruña **·**  Albacete **·**  Alicante **·**  Almería **·**  Araba **·**  Astuuria **·**  Ávila **·**  Badajoz **·**  Baleaarid **·**  Barcelona **·**  Biskaia **·**  Burgos **·**  Cáceres **·**  Cádiz **·**  Castellón **·**  Ceuta **·**  Ciudad Real **·**  Córdoba **·**  Cuenca **·**  Gipuzkoa **·**  Girona **·**  Granada **·**  Guadalajara **·**  Huelva **·**  Huesca **·**  Jaén **·**  Las Palmas **·**  León **·**  Lleida **·**  Lugo **·**  Madrid **·**  Málaga **·**  Melilla **·**  Murcia **·**  Navarra **·**  Ourense **·**  Palencia **·**  Pontevedra **·**  Salamanca **·**  Santa Cruz de Tenerife **·**  Santander **·**  Segovia **·**  Sevilla **·**  Soria **·**  Zamora **·**  Zaragoza **·**  Tarragona **·**  Teruel **·**  Toledo **·**  Valencia **·**  Valladolid
Werner Lamberz (vasakult teine) Fidel Castroga Brandenburgi väravate juures, juuni 1972
Werner Lamberz (paremal) ja Frank Beyer 1975. aasta aprillis
**Werner Lamberz** (14. aprill 1929 Mayen – 6. märts 1978 Wadi Suf al-Jin, Liibüa) oli Saksa DV riigitegelane.

Werner Lamberz oli saksa kommunistliku poliitiku Peter Lamberzi poeg. 1939–1943 oli ta organisatsiooni Deutsches Jungvolk liige, kuni 1945. aastani kuulus ta Hitlerjugendisse. Aastatel 1941–1944 õppis Werner Lamberz Sonthofenis Adolf Hitleri Koolis.

1945–1948 õppis Werner Lamberz Mayenis ja Luckenwaldes küttesüsteemide ehitajaks ja montööriks. 1947. aastal astus ta Saksa Vaba Noorsoo Liitu (FDJ) ja Saksamaa Sotsialistlikku Ühtsusparteisse ning sai Luckenwalde ringkonnas nende organisatsioonide funktsionääriks. 1949–1952 oli ta Saksa Vaba Noorsoo Liidu ja SSÜP funktsionäär Brandenburgis.

1950. aastal õppis ta parteikoolis Schmerwitzis ja 1952–1953 Moskvas Komsomoli Kõrgemas Koolis. 1953–1963 töötas ta Saksa Vaba Noorsoo Liidu Kesknõukogus, kus ta oli algul agitatsiooni- ja propagandasekretär, seejärel kultuuritöö sekretär.

1963. aastal sai Werner Lamberzist Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee liikmekandidaat, ta töötas seal kuni 1966. aastani agitatsioonikomisjonis. 1967. aastal sai ta Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee liikmeks, ta oli seal agitatsiooni- ja propagandasekretär. Samal aastal sai ta ka Rahvakoja (parlamendi) liikmeks. Alates 1969. aastast oli ta Saksa DV Rahvarinde Rahvusnõukogu Presiidiumi liige. 1970. aasta detsembris sai Werner Lamberz Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee Poliitbüroo liikmekandidaadiks, alates 1976. aasta maist oli ta Poliitbüroo liige.

Kui Walter Ulbricht 1971. aastal võimult kõrvaldati, siis pidas Werner Lamberz Erich Honeckeri ülesandel sel teemal läbirääkimisi Nõukogude Liidu parteijuhtkonnaga.

Intelligentset ja küllalt liberaalset Werner Lamberzit peeti Erich Honeckeri võimalikuks järglaseks Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee peasekretäri kohal.

Werner Lamberz hukkus 1978. aasta märtsis Liibüas visiidil viibides helikopteriõnnetuses.

Viited
------

1. ↑  Werner Lamberz (\*14.4.1929, +6.3.1978) : Mitglied des Politbüro der SED ddr-wissen.de
2. ↑  Werner-Lamberz-Straße luise-berlin.de
3. ↑  SED-Führungsgremien : Übersicht über die Mitglieder und Kandidaten des Politbüros des ZK der SED (1949-1989) Bundesarchiv. SED- und FDGB-Archivgut
4. ↑  6. März 1978 - Tod des DDR-Politikers Werner Lamberz WDR
5. ↑  Der Tag, an dem die Hoffnung der DDR starb. Der mysteriöse Tod von Honeckers Kronprinzen. Jetzt redet der Leibarzt Werner Lamberz[*alaline kõdulink*] Berliner Kurier, 7. märts 2008
**Huelva provints** on provints Hispaanias Andaluusia autonoomse piirkonna lõunaosas. Provintsi keskus on Huelva linn.

Kliima
------

Huelva provintsi aasta keskmine temperatuur on +18,3 °C, jaanuaris +12,1 °C, augustis +25,6 °C.

Aastas sajab keskmiselt 516 mm, sealhulgas jaanuaris 78 mm ja augustis 3 mm sademeid. Aastas paistab päike keskmiselt 2982 tundi, sealhulgas jaanuaris 161 ja augustis 353 tundi.

Viited
------

1. 1 2 3  Guía Oficial de Campings. TURESPAÑA. Secretaría de Estado de Comercio y Turismo, Ministerio de Economía. Madrid 2003
2. ↑  Población por provincias, edad (grupos quinquenales), Españoles/Extranjeros, Sexo y Año

| * v
* r
Andaluusia provintsid |
| --- |
| 
Almería provints  **·**  Cádizi provints  **·**  Córdoba provints  **·**  Granada provints  **·**  Huelva provints  **·**  Jaéni provints  **·**  Málaga provints  **·**  Sevilla provints |  |

Hispaania 2. järgu haldusüksused

A Coruña **·**  Albacete **·**  Alicante **·**  Almería **·**  Araba **·**  Astuuria **·**  Ávila **·**  Badajoz **·**  Baleaarid **·**  Barcelona **·**  Biskaia **·**  Burgos **·**  Cáceres **·**  Cádiz **·**  Castellón **·**  Ceuta **·**  Ciudad Real **·**  Córdoba **·**  Cuenca **·**  Gipuzkoa **·**  Girona **·**  Granada **·**  Guadalajara **·**  Huelva **·**  Huesca **·**  Jaén **·**  Las Palmas **·**  León **·**  Lleida **·**  Lugo **·**  Madrid **·**  Málaga **·**  Melilla **·**  Murcia **·**  Navarra **·**  Ourense **·**  Palencia **·**  Pontevedra **·**  Salamanca **·**  Santa Cruz de Tenerife **·**  Santander **·**  Segovia **·**  Sevilla **·**  Soria **·**  Zamora **·**  Zaragoza **·**  Tarragona **·**  Teruel **·**  Toledo **·**  Valencia **·**  Valladolid
Valik renessanslikke groteskimotiive
**Grotesk** (itaalia keeles *grottesca* sõnast *grotta* 'koobas'), ka **raffaelesk** on arhitektuuris ja dekoratiivkunstis kasutatud fantaasiaküllane ornament, mis moodustub arabeskist ja sellesse põimunud erisugustest motiividest, nagu looma-, inim- ja taimekujud, maskid ja mütoloogilised olendid.

Ornamendimotiiv on pärit Vana-Rooma kunstist, see taaselustati renessansis. Nimetus viitab päritolule – 16. sajandi algul välja kaevatud Rooma majades, näiteks Nero Domus Aurea, nähti esimest korda pärast antiikaega seda ehismotiivi. Kunstis hakkas groteskimotiivi esimesena kasutama Raffael, maalides seda Vatikani *stanza*'dele, seepärast nimetatakse ornamenti mõnikord ka raffaeleskiks. Ornament muutus 16. sajandi Itaalias suurmoeks ja levis sealt üle kogu Euroopa. Dekoorina kasutati seda 19. sajandini, eriti freskodes, kuid ka raamatukujunduses, mööblikunstis ja mujal. Grotesk kombineeris üksikuid figuraalseid elemente puhtdekoratiivse sihiga, hoolimata sellest, et kasutatud motiividel võib mõnes muus kontekstis olla tähendus, näiteks heraldiline.

Eesti kunsti jõudis renessanslik groteskornament umbes 1530. aastatel mitmesuguste mustriraamatute vahendusel.

Pildid
------

* Domus Aurea siseruume kaunistavad groteskidDomus Aurea siseruume kaunistavad groteskid
* Nicoletto da Modena gravüür groteskornamendiga, 1500–1512Nicoletto da Modena gravüür groteskornamendiga, 1500–1512
* Palveränduri majoolikapudel groteskidega, u 1560-1570Palveränduri majoolikapudel groteskidega, u 1560-1570
* Ehispaneel maskiga, 1590–1610Ehispaneel maskiga, 1590–1610
* Groteskmask. Kuldtikand sadulapadjal, 1600–1650Groteskmask. Kuldtikand sadulapadjal, 1600–1650
* Klassitsistlikud raffaeleskid buduaari seinal Fontainebleau lossis, 1780. aastadKlassitsistlikud raffaeleskid buduaari seinal Fontainebleau lossis, 1780. aastad

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Grotesk (ornament)** |

Vaata ka
--------

* kandelaaberornament
* arabesk
* moresk
* akantusmotiiv

Viited
------

1. ↑  Kunstileksikon. Tallinn, 2001
2. ↑
**Castellóni provints** ehk **Castelló provints** on provints Hispaanias Valencia autonoomse piirkonna põhjaosas. Provintsi keskus on Castellón de la Plana.

Kliima
------

Castellóni aasta keskmine temperatuur on +16,7 °C, jaanuaris +10,1 °C, augustis +24,4 °C.

Aastas sajab keskmiselt 478 mm, sealhulgas jaanuaris 36 mm ja augustis 35 mm sademeid. Aastas paistab päike keskmiselt 2638 tundi, sealhulgas jaanuaris 173 ja augustis 271 tundi.

Viited
------

1. 1 2 3  Guía Oficial de Campings. TURESPAÑA. Secretaría de Estado de Comercio y Turismo, Ministerio de Economía. Madrid 2003

Välislingid
-----------

* Provintsi koduleht

Hispaania 2. järgu haldusüksused

A Coruña **·**  Albacete **·**  Alicante **·**  Almería **·**  Araba **·**  Astuuria **·**  Ávila **·**  Badajoz **·**  Baleaarid **·**  Barcelona **·**  Biskaia **·**  Burgos **·**  Cáceres **·**  Cádiz **·**  Castellón **·**  Ceuta **·**  Ciudad Real **·**  Córdoba **·**  Cuenca **·**  Gipuzkoa **·**  Girona **·**  Granada **·**  Guadalajara **·**  Huelva **·**  Huesca **·**  Jaén **·**  Las Palmas **·**  León **·**  Lleida **·**  Lugo **·**  Madrid **·**  Málaga **·**  Melilla **·**  Murcia **·**  Navarra **·**  Ourense **·**  Palencia **·**  Pontevedra **·**  Salamanca **·**  Santa Cruz de Tenerife **·**  Santander **·**  Segovia **·**  Sevilla **·**  Soria **·**  Zamora **·**  Zaragoza **·**  Tarragona **·**  Teruel **·**  Toledo **·**  Valencia **·**  Valladolid
**Nikolai Davõdenko** (vene keeles Николай Владимирович Давыденко; sündinud 2. juunil 1981 Ukrainas Sjevjerodonetskis) on endine Venemaa profitennisist. Profikarjääri kestel jõudis ta 2006. aastal maailmatabeli kolmandale kohale, võitis 21 ATP turniiri, jõudis neljal korral suure slämmi turniiride poolfinaali ning võitis 2009. aasta ATP finaalturniiri. 

Davõdenko hakkas tennist mängima 7-aastaselt endast üheksa aastat vanema venna kõrval. 11-aastaselt läks venna juurde Volgogradi, kes töötas seal laste tennisetreenerina. 1996. aastal läksid vennaga kahekesi Saksamaale. Elasid seal kolm aastat ja proovsid saada saksa kodakondsust, aga ei saanud. 18-aastaselt võttis Nikolai endale vene kodakondsuse. ATP debüüdi tegi Davõdenko 2000. aastal Amsterdamis ja suure slämmi debüüdi 2001. aastal Austraalia lahtistel meistrivõistlustel. 2003. aastal jõudis ta esimese ATP turniiri võiduni Adelaide'is. Viimase turniirivõidu sai 2011. aastal Münchenis. Veel seitsmel turniiril jõudis ta finaali, viimati 2015. aastal Dohas. Profikarjääri lõpetas 2014. aastal.

Davõdenko sai karjääri jooksul mitmeid kokkuleppemängude süüdistusi. Kõik tema võidud on loetletud venekeelses Vikipeedias, muukeelsed Vikipeediad kirjutavad ka kokkuleppemängudest ja kaasnenud karistustest.
**Cádizi provints** on provints Hispaanias Andaluusia autonoomse piirkonna lõunaosas. Provintsi keskus on Cádizi linn.

Kliima
------

Cádizi aasta keskmine temperatuur on +16,1 °C, jaanuaris +12,7 °C, augustis +24,5 °C.

Aastas sajab keskmiselt 120 mm, sealhulgas jaanuaris 92 mm ja augustis 3 mm sademeid. Aastas paistab päike keskmiselt 3016 tundi, sealhulgas jaanuaris 174 ja augustis 343 tundi.

Viited
------

1. 1 2 3  Guía Oficial de Campings. TURESPAÑA. Secretaría de Estado de Comercio y Turismo, Ministerio de Economía. Madrid 2003
2. ↑  National Statistics Institute

| * v
* r
Andaluusia provintsid |
| --- |
| 
Almería provints  **·**  Cádizi provints  **·**  Córdoba provints  **·**  Granada provints  **·**  Huelva provints  **·**  Jaéni provints  **·**  Málaga provints  **·**  Sevilla provints |  |

Hispaania 2. järgu haldusüksused

A Coruña **·**  Albacete **·**  Alicante **·**  Almería **·**  Araba **·**  Astuuria **·**  Ávila **·**  Badajoz **·**  Baleaarid **·**  Barcelona **·**  Biskaia **·**  Burgos **·**  Cáceres **·**  Cádiz **·**  Castellón **·**  Ceuta **·**  Ciudad Real **·**  Córdoba **·**  Cuenca **·**  Gipuzkoa **·**  Girona **·**  Granada **·**  Guadalajara **·**  Huelva **·**  Huesca **·**  Jaén **·**  Las Palmas **·**  León **·**  Lleida **·**  Lugo **·**  Madrid **·**  Málaga **·**  Melilla **·**  Murcia **·**  Navarra **·**  Ourense **·**  Palencia **·**  Pontevedra **·**  Salamanca **·**  Santa Cruz de Tenerife **·**  Santander **·**  Segovia **·**  Sevilla **·**  Soria **·**  Zamora **·**  Zaragoza **·**  Tarragona **·**  Teruel **·**  Toledo **·**  Valencia **·**  Valladolid
**2008. aasta Brasiilia *grand prix*** (ametlikult **Formula 1 Grande Prêmio do Brasil 2008**) oli Vormel 1 sõit 2. novembril 2008 Autódromo José Carlos Pacel Interlagoses São Paulos Brasiilias. See oli 2008. aasta Vormel 1 hooaja 18. ja viimane etapp. Sõidu võitis Ferrari piloot Felipe Massa ja see jäi tema 11-st *grand prix* '​ võidust viimaseks. Renault' piloot Fernando Alonso tuli teiseks, kolmandaks jäi Massa tiimikaaslane Kimi Räikkönen.

Massa alustas sõitu Toyota sõitja Jarno Trulli kõrval. Räikkönen oli koos McLareni piloodi Lewis Hamiltoniga kolmas. Enne sõidu algust sadas vihma ning starti tuli edasi lükata. Kui rada kuivas, saavutas Massa paarisekundilise edu. Sõidu lõpus hakkas uuesti vihma sadama, kuid Massa ei kaotanud enda liidripositsiooni. Neljandana jõudis finišisse Toro Rosso piloot Sebastian Vettel. Hamilton läks sõidu lõpus mööda Toyota Timo Glockist ning kogus seega piisavalt punkte, et tulla maailmameistriks.

Hamilton pälvis meistriks tulemisega paljude asjatundjate, sealhulgas Damon Hilli ja Michael Schumacheri kiituse. Ametlikud õnnesoovid edastasid ka Suurbritannia kuninganna Elizabeth II ja peaminister Gordon Brown. Massa võidu ja Räikköneni kolmanda koha tõttu võitis Vormel 1 konstruktorite karika Ferrari. See GP jäi 13-kordse GP-võitja David Coulthardi viimaseks; ta osales kokku 246 sõidus.

Viited
------

1. ↑  "Brazil". *Formula1.com*. Originaali arhiivikoopia seisuga 5. detsember 2008. Vaadatud 20. detsembril 2020.
2. ↑  Alan Henry (detsember 2008). *Autocourse 2008–09*. CMG Publishing. Lk-d 270–271. ISBN 978-1-905334-31-5.
3. ↑  Jones, Bruce (2008). "The Races: Brazil – Round 18". *The Official Formula 1 Season Review 2008*. Haynes/Haymarket. Lk-d 258–259. ISBN 978-1-84425-566-5 – via Internet Archive.
Virica oja
**Žīguri vald** (läti *Žīguru pagasts*) on vald Lätis Balvi piirkonnas. Vald asub Venemaa piiri ääres.

Vald piirneb sama piirkonna Vecumi, Susāji ja Vīksna valla ning Alūksne piirkonna Liepna vallaga, samuti ka Pihkva oblasti Palkino ja Põtalovo rajooniga.

Valla pindala on 111 km². 2016. aasta seisuga elas seal 694 inimest. Valla keskus on Žīguri küla. Vallamaja asub aadressil Ciemata iela 4, vallavanem on Oļegs Kesks. Aastal 2011 olid valla elanikest 74,48 % lätlased ja 23,85 % venelased.

Valla tähtsamad jõed on Liepna jõgi, Bolupe ja Veda jõgi.

Aastal 1958 sai Abrene rajoonis Sosnīca külanõukogus asunud Žīguri alevi staatuse, millega liideti ka osa Pļeševa külanõukogu alasid. Aastal 1959 liideti Žīguriga osa likvideeritavast Sosnīca külanõukogust (kolhooside «Gaišais rīts» ja «Jaunkatleši» maad) ja moodustati Žīguri maapiirkond. Žīguri kaotas alevi staatuse aastal 1990 ja küla ning maapiirkond liideti ühiseks Žīguri vallaks. Enne 2009. aasta haldusreformi kuulus vald Balvi rajooni. Aastatel 2009–2021 kuulus vald Viļaka piirkonda.

Muinsusmälestistest on riikliku kaitse all Cirnava muinaskalmed ehk Sõjakalmed. Looduskaitse all on Zelma kask, Ussikuusk, Līkāse mänd, Seimaņi tamm, Katleši kalmistu Suur mänd, Stārķase mänd ja Šalgunova kask. Valda jäävad ka 64 ha suurune Posolnīca hoiuala ja 98 ha suurune Zodāni soo hoiuala ning osaliselt ka 7842 ha suurune Vecumi metsade looduspark.

Vallas on üksteist küla. Valla keskuses Žīguris (*lielciems*) oli aastal 2018 603 elanikku. Teised valla külad on staatusega *skrajciems* – Brizgova 3 elanikuga aastal 2018, Cirnova 6 elanikuga aastal 2016, Gārša 5 elanikuga aastal 2018, Glazunova 2 elanikuga aastal 2007, Jaunkantoris 1 elanikuga aastal 2018, Katleši 15 elanikuga aastal 2018, Pritikova 2 elanikuga aastal 2018, Sasnīcas 1 elanikuga aastal 2018, Šalgunova 1 elanikuga aastal 2018 ja Žeigurova. Ülejäänud valla elanikud elavad külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.

Viited
------

1. ↑  Pilsētu (blīvi apdzīvotu) un lauku (reti apdzīvotu) teritoriju iedzīvotāju skaits reģionos, pilsētās, novados un pagastos (pēc administratīvi teritoriālās reformas 2021. gadā) – Teritoriālā vienība, Laika periods un Rādītāji, vaadatud 22.12.2022.
2. ↑  Latvijas iedzīvotāju skaits pašvaldībās. Pilsonības un migrācijas lietu pārvalde.
3. ↑  Viļakas novads, vaadatud 30.09 2018
4. ↑
5. ↑  Okupētās Latvijas administratīvi teritoriālais iedalījums. Latvijas Valsts arhīvu ģenerāldirekcija. Rīga, 1997. ISBN 9984-9256-0-9
6. ↑  Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija, vaadatud 29.06 2017
7. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS, vaadatud 29.06 2017
8. ↑  Vietvārdu datubāze. Latvijas Ģeotelpiskās informācijas aģentūra.

| * v
* r
Balvi piirkonna haldusjaotus |
| --- |
| 

* Baltinava vald
* Balvi linn
* Balvi vald
* Bērzkalne vald
* Bērzpilsi vald
* Briežuciemsi vald
* Krišjāņi vald
* Kubuli vald
* Kuprava vald
* Lazdukalnsi vald
* Lazduleja vald
* Medņeva vald
* Rugāji vald
* Susāji vald
* Šķilbēni vald
* Žīguri vald
* Tilža vald
* Vectilža vald
* Vecumi vald
* Vīksna vald
* Viļaka linn

 |
Namibi liivaluited 2011. aastal
**Namibi kõrb** on kõrb Aafrikas. Piirneb läänes Atlandi ookeaniga, idas Suure astanguga, lõunas Oranje ja põhjas Cunene jõega. Laius 50–130 km.

Kõrb tõuseb Suure astangu jalamil lavamaadeks, kohati on mägesid.

Rannikul esineb mõnevõrra udu, Suure astangu jalami lähedal sajab suviti mõnevõrra vihma, Oranje jõe lähedal sajab väikeses koguses vihma talviti. Namibi kõrbe keskosas on aga väga kuiv kliima ja vähe taimi.

Suurelt astangult laskub Namibi kõrbe jõgesid, mis suviti mõnikord voolavad. Namibi kõrbe lõunaosa on liivakõrb. Kõik jõed kaovad liiva. Namibi keskosa läbib Kuisebi jõgi, mis voolab piisavalt tihti, et tuiskliiva ära uhtuda ja Atlandi ookeani suubuda. Väikesi jõgesid on ka Namibi kõrbe põhjaosas, mis on valdavalt kivikõrb, kuigi kohati on sealgi liivakõrbe.

Namib-Nauklufti rahvuspark Namibi kõrbes 2018. aastal

Suurenda
Namib-Nauklufti rahvuspark Namibi kõrbes 2018. aastal

KliimadiagrammidNamibi kõrbe keskosas rannikul asuva Walvis Bay kliimadiagrammNamibi kõrbe lõunaosas rannikul asuva Lüderitzi kliimadiagramm

Vaata ka
--------

* Luukererannik
* Velvitšia

Välislingid
-----------

 Namibi kõrb – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Bruno Kalniņš (1936)
**Bruno Kalniņš** (täisnimega **Brūno Haralds Kalniņš**; 7. mai 1899 Tukums – 26. märts 1990 Stockholm) oli läti poliitik ja ajaloolane.

Kalniņš sündis 1899. aastal ja omandas kõrghariduse õigusteaduses. Oli Lätis tuntud poliitiku Pauls Kalniņši poeg ning sai rahvasaadikuks asutavas kogus ja kõigis Läti Vabariigi parlamentides Läti Sotsiaaldemokraatliku Erakonna esindajana. Juhtis Töölisspordiliitu. Pärast Ulmanise riigipööret 15. mail 1934. aastal mõisteti ta kolmeks aastaks vangi. 1937. aastal emigreerus ta Soome. Omas reservleitnandi auastet.

Ta naasis Lätti 3. juulil 1940 ning sai Kirhenšteinsi nukuvalitsuse ajal Läti sõjaväe poliitiliseks juhiks ning vastutas armee sotsialistlikuks muutmise eest. Nõukogude ajal oli ta dotsent Nõukogude Läti ülikoolis Riias.

Teise maailmasõja lõpul pages Rootsisse, kus keskendus vaba uurimistöö organiseerimisele ja kirjutamisele Baltimaade kohta. Juhtis 1970–1975 Balti Instituuti ning Läti sotsiaaldemokraatide ühingut Rootsis, võideldes oma uurimustes ja poliitilises tegevuses Nõukogude okupatsiooni ning Rootsis balti pagulaste tagastamise vastu.

Viited
------

1. ↑  "Sõjakohtu otsus Läti sotsidele". *Sakala*. 28.11.1934.
2. ↑  "Läti töölissportlased muudawad silti". *Päewaleht*. 07.09.1933.
3. 1 2  "Läti sõjaväe poliitiliseks juhiks Bruno Kalninsh". *Postimees*. 11.07.1940.
4. ↑  "Läti sõjavägi puhastatakse reaktsionäärilistest ohvisteridest". *Uudisleht*. 25.07.1940.
5. ↑  "Läti komitee põhikirjatüli esitati Rootsi võimudele". *Stockholms-Tidningen Eestlastele*. 02.02.1949.
6. ↑  "Terav kriitika suuna vastu". *Estniska Dagbladet*. 07.02.1981.
7. ↑  "Protestid, meeleavaldsused". *Teataja : poliitika, kultuuri, ühiskonna- ja noorteprobleemide häälekandja*. 18.11.2000.
**Osterwald** on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Grafschaft Bentheimi kreisis. Kuulub valdade ühendusse Samtgemeinde Neuenhaus.

Valla osad on Osterwald, Alte Piccardie ja Hohenkörben (Veldhauseni kihelkond). Valla pindala on 33,38 km². 31. detsembril 2015 elas seal 1172 inimest.

Osterwaldis on kaks oja: Soermannsbecke ja Böltbecke, mis voolavad Leesse.

Ajalugu
-------

Nime *Osterwald* on esmamainitud 14. sajandi dokumentides.

Majandus
--------

Osterwaldi majanduslik tugisammas on põllumajandus ja selle järgmine kõige olulisem elatusallikaks on naftatööstus. Lisaks sellele leidub palju väiksemaid ettevõtteid, nagu puusepatöökoda, autokool ja kingapood. Kunagi oli naftatööstus valla suurim majanduslik tegur. Sel ajal ehitati ka ujula, mille lagi langes sisse; sellest ajast seda enam ei kasutata.

Sport
-----

Jalgpalliväljaku kõrval, mida kasutab BCO n.e.V. (Bolz Club Osterwald), on ka spordisaal, kus mängitakse võrkpalli, käsipalli, korvpalli ja jalgpalli.

Rahvastik
---------

Mõned kohalikud inimesed, peamiselt vanemad, kõnelevad ikka veel alamsaksa keelt.

Kultuur
-------

Osterwaldis on naftamuuseum ja talumuuseum. Küla kogukonnamajas jagavad teatrietenduste või lastemuusikalidega ruumi pulmad ja teised pidustused.

Osterwald on ka lemmikkoht, kuhu inimesed tulevad ja mängivad piirkondlikku mängu *Kloatscheeten*, mis hõlmab meeskondi, kes veeretavad väikest puidust pliisüdamikuga ketast piki maanteid.

Viited
------

1. ↑  GeoNames
2. ↑  Register of German municipalities (4th quarter 2022), vaadatud 12.02.2023.

Grafschaft Bentheimi kreisi vallad

* Bad Bentheim
* Emlichheim
* Engden
* Esche
* Georgsdorf
* Getelo
* Gölenkamp
* Halle
* Hoogstede
* Isterberg
* Itterbeck
* Laar
* Lage
* Neuenhaus
* Nordhorn
* Ohne
* Osterwald
* Quendorf
* Ringe
* Samern
* Schüttorf
* Uelsen
* Wielen
* Wietmarschen
* Wilsum
**Eesti looduskaitsemärgid** on tunnustusavaldused, mida annab Kliimaministeerium välja alates 2010. aastast märkimisväärse tegevuse eest looduskaitses.

Eesti looduskaitsemärke on kolme liiki:

1. **Eesti looduskaitse kuldmärk** – antakse koos Eerik Kumari looduskaitsepreemiaga;
2. **Eesti looduskaitsemärk** – hõbemärk, mis antakse oluliste looduskaitseliste teenetega isikuile;
3. **Noore looduskaitsja märk** – valgevasest märk, mis on mõeldud tublidele loodushuvilistele koolinoortele.

Kuld- ja hõbemärk kujutavad endast vastavalt kullast või hõbedast tammelehe kontuuri, noore looduskaitsja märk on valgevasest valmistatud emaileeritud tammeleht.

Looduskaitsemärkide autor on kunstnik Julia Maria Künnap.

Eesti looduskaitsemärkide ajalugu
---------------------------------

Eesti Vabariigi esimesed looduskaitsemärgid anti Loodushoiu Nõukogu otsusega välja 1940. aasta kevadel. Märgi saajate seas olid sellised Eesti looduskaitse rajajad nagu Teodor Lippmaa, Andres Mathiesen, Gustav Vilbaste, Mihkel Härms, Peeter Päts, Artur Toom jt.

Pärast Teist maailmasõda taastus looduskaitse riiklik korraldamine 1957. aastal, kui jõustus seadus "Eesti NSV looduse kaitsest". Sama aasta novembris anti välja ka esimesed uue kujundusega looduskaitsemärgid. Märgi esimeste saajate seas olid looduskaitsetegevuse taastajad, ENSV TA Looduskaitse Komisjoni liikmed Eerik Kumari, Endel Varep, Jaan Eilart, Herbert Viiding, Malev Margus jt.

Eesti Vabariigi taastamisega lõppes nõukogudeaegse looduskaitsemärgi aeg. Alates 1989. aastast hakati välja andma Eerik Kumari looduskaitsepreemiat, kuid looduskaitsemärkide väljaandmiseni jõuti alles 2010. aastal – Eesti looduskaitse juubeliaastal, mil hakati taas tunnustusena märkimisväärse tegevuse eest looduskaitses välja andma looduskaitsemärke. Otsustati, et Eerik Kumari preemia saaja saab ka Eesti looduskaitse kuldmärgi. Peale selle antakse igal aastal välja Eesti looduskaitsemärke ja noore looduskaitsja märke.

Vaata ka
--------

* Looduskaitsemärk
* Eerik Kumari looduskaitsepreemia
* Eesti looduskaitsemärk

Viited
------

1. ↑  Eesti looduskaitsemärgid. Keskkonnaministeeriumi veebisait.
2. ↑  Eesti looduskaitsemärgid. Keskkonnaministeeriumi veebisait.
3. ↑  Eesti looduskaitsemärgid. Keskkonnaministeeriumi veebisait.
4. ↑  Eesti looduskaitsemärgid. Keskkonnaministeeriumi veebisait.
5. ↑  Otsime kandidaate Eerik Kumari nimelise looduskaitsepreemia konkursile. Keskkonnaministeeriumi veebisait.
**Paulopriit Voolaine** (eesnimi kuni 1939 **Paul Friedrich**, perekonnanimi kuni 1921 **Pedmanson**; 9. oktoober 1899 Loomuse (Pauna) talu, Tooste küla, Räpina vald, Võrumaa – 17. oktoober 1985 Tartu) oli eesti arhivaar, raamatukoguhoidja ja koduloolane. 1920.–30. aastatel kasutas ta pseudonüümi P. W.

Aastatel 1908–13 õppis Voolaine Räpina Raadamaa Ministeeriumikoolis, 1913–16 Räpina Kõrgemas Algkoolis, 1916–17 Tartusse evakueeritud Riia Reaalkoolis ja 1917–19 Tartu Kommertskooli reaalosakonnas. 1918.–19. aastal osales ta Vabadussõjas. Aastatel 1919–20 õppis Voolaine Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas, 1920–25 filosoofiateaduskonnas eesti keelt, rahvaluulet ja läänemeresoome keeli, 1940 samas eesti keelt. 1922. aastal pälvis filosoofiateaduskonna I auhinna tema töö "Liivi keele kvantiteedi suhted eksperimentaalfoneetika valgusel", mida professor Lauri Kettunen olevat pidanud magistritöö vääriliseks.

Voolaine toimetas Ernst Puusepa setu keelde tõlgitud Uue Testamendi neli evangeeliumi, mis avaldati 1926. aastal nime all "Mii' Issändä Jeesusõ Kristusõ pühä Evangeelium: Matteusõ, Markusõ, Luukasõ ja Johannõsõ kirotõt.

Paulopriit Voolaine oli setu lugemiku koostaja, kes muuhulgas kirjutas lugemiku jaoks regivärsilise lugulaulu "Kuningas Seto", mis värsitehniliselt küll ebaõnnestus. Tutvumine Anne Vabarnaga 1927. aastal andis talle uue idee, kuidas setu eepost luua: eepose teksti võiks sõnastada laulik, kellele antakse ette sobiv teema ja sündmustik. Sama aasta veebruaris Annele saadetud kirjas visandas ta eepose tegevustiku, mille põhjal rahvalaulikul sündiski setu eepos "Peko".

Aastatel 1928–29 töötas Voolaine Setumaa pühapäevakoolide instruktorina, 1933–45 Tartu Ülikooli Eesti Keele Arhiivis ja eesti keele kateedris arhivaarina (töötades murdekogudega), 1945–60 Tartu Riikliku Ülikooli Teadusliku Raamatukogu raamatukoguhoidjana.

Voolaine uuris Koiva ja Lutsi maarahvast, liivi keelt, Räpina kandi rahvaluulet ning eestlaste asunduste rahvaluulet. Ta kogus murdematerjali ja etnograafilist ainest Lätimaal, Pihkva oblastis, Velikije Lukis ja nende naaberaladel. Samuti avaldas ta arvukalt artikleid, luuletusi ja näidendeid.

Paolopriit Voolaine hukkus autoõnnetuses 1985. aastal.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  Paulopriit Voolaine Eesti raamatukogunduse biograafilises andmebaasis
2. ↑
3. ↑  Paul Hagu. Setu lauluema Anne Vabarna www.folklore.ee
4. ↑  Paul Hagu. "Saateks". In: *Peko. Setu rahvuseepos.* Kuopio: Snellman-Instituutti, 1995, lk 22.
5. ↑  Uldis Balodis. "Maq Sinnu Sali": The South Estonian Dialect Spoken in Deepest Latvia. Deep Baltic 14. november 2016.

Kirjandus
---------

* *Mii' Issändä Jeesusõ Kristusõ pühä Evangeelium : Matteusõ, Markusõ, Luukasõ ja Johannõsõ kirotõt*. Seto kiilde ümbre pannu' Ernst Puusepp, keele poolõst õiõnduisi tennü' P. Voolaine. Tartoh: Akadeemiline Emakeele Selts, 1926. - 302 lk.
* Paulopriit Voolaine. "Setu lauluema Vabarna Anne "Peko (Pekolanõ)"". Eesti Kirjandus nr 22, 1928, lk 6-21.
* Paulopriit Voolaine. "Setu lauluema Vabarna Anne "Peko laulu" II osa". Eesti Kirjandus nr 24, 1930, lk 378-389.
Meremäe noortekeskus 2013. a sügisel
**Meremäe noortekeskus** on noortekeskus Setomaa vallas Meremäe külas.

Meremäe valla algusaastal asus kantselei perekond Kärneri majapidamises Põrste külas[1]. Vallakeskuse asukoha ja nime ümber toimunud vaidluste tulemusena otsustati ehitada vallamaja valla geograafilisse keskpunkti, Mihailova puustusele, ajalooliste Võru-Petseri ja Pankjavitsa-Kiirova-Orava-Räpina teede ristumiskohta[2]. Meremäe noortekeskuse maja oligi esimene spetsiaalselt Meremäe vallamajaks ehitatud hoone. 

Alates 1920. aastate keskpaigast tekkis tõsine vajadus lahendada Serga Algkooli ruumiküsimus, sest selle kooli pidamine mitmes talumajas nii Serga kui ka Keerba ja Vaarkali külas muutus järjest keerulisemaks. Leiti, et Serga kool tuleks vallamajja üle tuua ning juba 1926.–1927. aasta paiku võtsid vallanõukogu ja -valitsus plaani uue ja suurema vallamaja ehk administratiivhoone ehitamise. 31. jaanuaril 1929 allkrjastasid Meremäe valla kodanik, Unkipa talu omanik Semen Prokofi p. Põhja ja Efim Liivik Meremäe vallakogukonna volinikuna Petseris avaliku notari Johan Piipi juures kinkelepingu, mille kohaselt Semen Põhja annab oma kinnistust Meremäe vallakogukonna kätte 0,575 ha suuruse hoonestamata maatüki nime "Meremäe vallamaja" all.

1932. aastal alustas vallamajas õppetööd Serga Algkooli 1.–4. klass. 5.–6. klassi jaoks tuli esialgu veel ruume üürida lähedal asuvas Valter Seimi majapidamises. Seda kuni mahuka juurdeehituse valmimiseni 1936. aastal. Pärast seda pandi koolile Meremäe nimi. Hiljem asus selles majas kooli ühiselamu. Nüüd asuvad seal Meremäe noortekeskus, Meremäe kooli tehnoloogiaklass ja käsitööruumid.

Viited
------

1. ↑  "Meremäe noortekeskuse koduleht". Originaali arhiivikoopia seisuga 4. detsember 2013. Vaadatud 4. detsembril 2013.
2. ↑   Anni Lahe. *Pilguheit läbikäidud teele*, käsikiri.
Tobias Josef Zech (2009)
**Tobias Josef Zech** (sündinud 9. juulil 1981 Trostbergis) on saksa poliitik, Kristliku-Sotsialistliku Liidu (KSL) liige.

Pärast ärihariduse saamist oli Zech kontrakti sõdur Brannenburgis. Alates 2009. aastast õppis ta ärijuhtimist Müncheni Ülikoolis ja 2010. aastal alustas tööd EADSis Münchenis. Hiljem töötas ta ka Ludwig Bolkówi teaduslinnakus projektijuhina.

Tobias Zech on katoliiklane; ta on abielus ja tal on kaks last.

Poliitiline tegevus
-------------------

Aastal 2002 valiti ta Garching an der Alzi piirkondlikku nõukogusse, kus alates 2007. aastast töötas ta turismi konsultandina ning alates 2008. aastast KSL fraktsiooni esimehena. 
Aastal 2009 valiti ta KSL Garching linnaosa esimeheks ja Noorteliidu Altötting piirkondlikuks esimeheks, alates 2011. aastast oli ta Ülem-Baieri Noorte Liidu esimees.
Alates 2013 on ta tööhõive- ja sotsiaalkomisjoni liige, majanduskoostöö ja arengukomisjoni liige, parlamentaarse säästva arengu nõuandekomisjoni asetäitja, samuti Euroopa Nõukogu Parlamentaarses Assamblees Saksamaa esindaja.
**Peeter Viiard** (sündinud 22. juunil 1961) on eesti ühiskonnategelane, veterinaar ja talunik. 

Hariduselt on ta loomaarst. Aastatel 1984–1985 ja 1987–1989 töötas S. M. Kirovi nimelises kolhoosis vanemloomaarstina. 

Aastatel 1989–1990 oli ta ELKNÜ Võru Rajoonikomitee I sekretär. 

Taasiseseisvunud Eesti esimeses maavalitsuse koosseisus, Võru Maavalitsuses töötas 1994–1996, algul välissuhete spetsialistina ja seejärel 1996 arenguosakonna juhatajana. 1997. aastast töötas Eesti Kindlustus Lõuna-regiooni direktorina, hallates Viljandi, Tartu, Põlva, Võru ja Valgamaa maakondlikke kindlustusüksusi. Aastatel 1999–2004 töötas Võrumaa Kutsehariduskeskuses, algul projektijuhina kahe Võrumaa tehnikumi, Võru Tööstustehnikumi ja Väimela Põllumajandustehnikumi ühendamisega, hiljem Võrumaa Kutsehariduskeskuse arengu- ja majandusjuhi ja seejärel majandusjuhina. 

Alates 2004. aastast peab ta Võrumaal Virve talus talu ning kasvatab sporthobuseid.

Viited
------

1. ↑  Peeter Viiard Inforegister
**Viktor Jullinen** (7. august 1935 Krasnoje Selo – 11. märts 2021) oli ingerisoome päritolu Eesti majandus- ja põllumajandusteadlane.

Ta sündis taluniku pojana. Ta lõpetas aastal 1955 Tallinna Mäetehnikumi ja aastal 1965 Eesti Põllumajanduse Akadeemia põllumajanduskönoomika erialal. Aastal 1992 täiendas ta end Soomes. Ta oli aastast 1973 majanduskandidaat.

Ta töötas aastatel 1959–1962 Järva-Jaani Põllumajanduse Mehhaniseerimise Koolis õpetajana, aastatel 1962–1965 Paide Keskkoolis asedirektorina tootmisõpetuse alal ja aastatel 1965–1966 Paide Rajooni Masinaarvutusjaama juhatajana.

Aastatel 1966–1977 ja 1980–2001 töötas ta Eesti Maaülikoolis, sealhulgas aastatel 1966–1977 ja 1980–1988 dotsendina, aastatel 1988–1994 põllumajanduse ökonoomika kateedri (hiljem õppetooli) juhatajana, aastast 1992 ühtlasi professorina, aastatel 1994–2001 oli ta majandus- ja sotsiaalteaduskonna dekaan ning agraarökonoomika ja turunduse instituudi juhataja. Aastatel 1977–1980 töötas ta Guineas Conakry Polütehnilises Instituudis põllumajandusökonoomika professorina.

Tal on uurimusi põllumajanduse ökonoomika ja põllumajanduspoliitika alalt. Aastal 1998 valmis tal Eesti Teadusfondi tellimusena uurimus Eesti põllumajanduse arengu, efektiivsuse ja konkurentsivõime kohta. Ta juhendas Eesti põllumajanduse Euroopa Liidu nõuetega kohandamise ning maaelu ja maamajanduse arendamise projekti. Aastast 1999 oli ta Eesti Maaülikooli majandus- ja sotsiaalinstituudi emeriitprofessor.

Tunnustus
---------

* 2001 Eesti Maaülikooli teenetemedal

Töid
----

* *Tootmisvahendite efektiivne kasutamine põllumajanduses* (1975)
* *Planeerimine ja efektiivsus rahvamajanduses* (1988)
* *Possibilities of the formation of protectionism policies in Estonia considering its joining the international structure*. – Maatalouden taloudellinen tutkimuslaitos (Helsingi, 1995)

Välislingid
-----------

* Viktor Jullinen Eesti entsüklopeedia digiversioonis
**Aizupe** (ka **Aizupes muiza**) on küla (*mazciems*) Lätis Tukumsi piirkonnas Vāne vallas.

Küla asub valla keskosas merepinnast 83 meetri kõrgusel Imula jõe kaldal. Aizupe jääb valla keskusest Vānest 1,9 ja Riiast 107 kilomeetri kaugusele.

Küla on kujunenud endise Aizupe mõisa (*Ahsuppen*) keskuse juurde. Endises koolimajas on sotsiaalse rehabilitatsiooni keskus Dzīvesprieks, kus antakse ka noortele kutseharidust. Aastail 2009–2021 kuulus küla Kandava piirkonda.

Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Aizupe mõisa hoonetekompleks (sealhulgas häärber ja tallid). Kohaliku kaitse all on Aizupe mõisa kelder.

Looduskaitse all on pärn ümbermõõduga 4,3 meetrit, harilik valgepöök ümbermõõduga 3,35 meetrit, sanglepp ümbermõõduga 3,81 ja kõrgusega 26 meetrit, haab ümbermõõduga 4,75 meetrit ja tamm ümbermõõduga 4,3 ning kõrgusega 25 meetrit. Veel on kaitse all üks sanglepp, üks haab ja üks tamm.

Aastal 2006 oli külas 55 elanikku.

Aizupe mõisakompleks

Viited
------

1. ↑  Vietvārdu datubāze
2. ↑  Latvijas pagasti. Enciklopēdija. Rīga : A/S Preses nams. 2001—2002. ISBN 9984-00-412-0.
3. ↑  Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija. Valsts aizsargājamo nekustamo kultūras pieminekļu saraksts
4. ↑  Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija. Valsts aizsargājamo nekustamo kultūras pieminekļu saraksts
5. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS

| * v
* r
Vāne valla asulad |
| --- |
| 
Aizupe **·**  Jaunvarieba **·**  Laukmuiža **·**  Mežmuiža **·**  Pūces **·**  Varieba **·**  **Vāne** |
**Alsunga** (vanasti ka *Alšvanga* või **Alsvanga**) on küla (*lielciems*) Lätis Kuldīga piirkonnas, Alsunga valla halduskeskus. Küla asub merepinnast 32 meetri kõrgusel. Aastail 1950–1990 oli Alsunga alev. Asulas oli Alsunga mõisa (*Alswangen*) süda.

Alšvanga oli vana kuralaste küla, mille juures asus ka muinaslinnus. Asulat on esimest korda mainitud aastal 1231 nimega *Aliswangis*. Alsunga kuulus toona kuralaste Bandava muinasmaakonda. Aastal 1341 rajas Kuldīga komtuur sinna väikese tugipunkti, mis aastal 1372 kivist lossiks ümber ehitati.

Ajal, mil Alsunga kuulus Kuramaa hertsogiriiki, hakkasid Alsunga (saksa keeles *Allschwangen*) ümbruses tegutsema jesuiidid. Osa sealsest rahvast pöördus katoliku usku ja on selle säilitanud tänapäevani. Alsunga on selle suitide nimetusega tuntud rahvakillu keskuseks. Alsungas asub aastal 1623 valminud katoliku kirik, kus suitid koos käivad. 

Külas on raamatukogu. Piirkonna omavalitsus on kultuuriväärtuslike objektina ära märkinud represseeritutele püstitatud mälestuskivi, Alsunga apteegi ja kirikuõpetaja maja. Alsungas asub Kalnbirze kalmistu.

Alsungat läbis raudteeliin Ventspils–Liepāja. Selle ääres asus kaks raudteejaama, neist põhjapoolsemast hargnes kitsarööpmeline raudtee Kuldīgasse. Külas on Rijase bussipeatus.

Alsungas kasvavad Kalnbirze kalmistu mänd, Alsunga Bērzkalni tiigi ääres kasvav mänd (kõrgus 27 m) ja tamm aadressil Upes iela 3 on looduskaitse all.

Muinsusmälestistest on riikliku kaitse all Alsunga loss, Alsunga katoliku kirik ja selle orel, Kalniņi muinaskalmed ning linnamägi Dižgabalkalnsi mägi.

Külas oli 2015. aastal 789 elanikku, 2019. aastal aga 684 elanikku. Aastail 2009–2021 asus seal Alsunga piirkonna halduskeskus.

*

Viited
------

1. ↑
2. ↑  Alsungas novads Alsungas novada kultūras mantojumu skatīt
3. ↑  IS Mantojums
4. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS
5. ↑  Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija, vaadatud 15.02 2018
6. ↑  Vietvārdu datubāze

  


| * v
* r
Alsunga valla asulad |
| --- |
| 
Almāle **·**  **Alsunga** **·**  Balande **·**  Bērzkalni **·**  Būcmaņciems **·**  Dienvidstacija **·**  Reģi **·**  Ziedlejas |
**Tsongkhapa** (tiibeti keeles ཙོང་ཁ་པ *tsong kha pa*, 1357–1419), ka Lobsang Drakpa (*blo bzang grags pa*) või Dže Rinpotše (*rje rin po che*) oli tiibeti budismi geluki koolkonna rajaja, suur reformaator ja paljude teoste autor.

Elulugu
-------

Tsongkhapa sündis Põhja-Tiibetis Amdos, paigas nimega Mägisibulate Org, millest on tuletatud ka tema nimi. Ta õppis erinevate koolkondade õpetajate juures. Külastades paljusid kloostreid, leidis Tsongkhapa, et algupärane India budism on Tiibetis alla käinud. Seepärast rajas ta koos oma õpilastega uue koolkonna, mille liikmeid hakati kutsuma ‘vooruslikeks’ (tiibeti keeles *dge lugs pa*). Tsongkhapa süstematiseeris ja taastas õpetusi ja rituaale ning kehtestas oma koolkonnas varasema kadami koolkonna eeskujul kloostrikorra, mis põhines rangel vinajal.

Õpetus
------

Tsongkhapad peetakse Tiibetis üheks olulisimaks õpetlaseks, kes oli ühtviisi kõrgel tasemel nii suutrate, šaastrate, tantrate kui ka meeleharjutuste valdkonnas. Tsongkhapa kogutud teosed hõlmavad 12 köidet; olulisemad teosed on «Suur astmeline tee» (tiibeti keeles *lam rim chen mo)*, «Suur mantra astmete esitus» (*rim chen mo*) ning joogatšaara ja madhjamaka õpetusi käsitlev «Suurepäraste selgituste tuum» (*legs bshad snying po*).

Tiibetis peetakse Tsongkhapad Mandžušrī kehastuseks.

Tsongkhapa õpilastest sai alguse dalai-laamade ja pantšen-laamade institutsioon.

Kirjandus
---------

* Tsongkapa. "Budismi peamised õpetused." (Tallinn: H.P.B. Loož, 2007) ISBN 978-9949-15-088-5 (originaalis "*The principal teachings of Buddhism by Tsongkapa with a commentary by Pabongka Rinpoche*.")

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Ida mõtteloo leksikoni" materjale.*
**Keava II linnamägi** ehk **Keava Võnnumägi** on linnamägi, mis asub Keava linnusest 700–800 m põhja pool, Keava–Hõreda teest 150 m läänes Linnaalustes.

Muistise kirjeldus
------------------

Neemiklinnus, mis avastati 2002. aastal Keava ekspeditsiooni käigus. Neemiklinnus on 95 m pikk ning 54–60 m lai, õueala on ülejäänud neemikust eraldatud 6–8 m laiuse ja 0,5–1,5 m kõrguse suurtest kividest koosneva valliga. Eriti järsud on linnamäe lääne- ja edelanõlv, mille kõrgus jalamilt on 9–20 m, lõuna-kagupoolne nõlv on 12 m kõrgune. Idanõlv on mõnevõrra laugem ning põhjast kaitseb linnust nimetatud kivivall ning astangult põhjasuunal 3,7–4,4 laiune ja kuni 90 cm kõrgune liivavall, mille peale on muinasajal laotud raudkividest 3 m laiune müür, millest on säilinud kolm kihti.

Arheoloogilised uuringud
------------------------

Arheoloogilised uurimistööd toimused aastatel 2003–2005. Uuriti läbi 57,5 m² suurune ala. Kultuurikiht puudub. Leiti 24 savinõukildu.

Linnus on dateeritud 14C-prooviga perioodi 410–160 ekr.

Keave II linnamäest on 2023. aastal tehtud 3D-mudel, mille sisu on avaandmetena kättesaadav.

Viited
------

1. ↑  Evald Tõnisson, Eesti muinaslinnad. Tartu-Tallinn 2008, lk 205–206.
2. ↑  "Keava II linnamägi (Estonia)". *Hillforts and ancient sites (Pilskalni un senvietas)*. 28. märts 2023. Vaadatud 8. oktoobril 2023.
3. ↑  "Keava II linnamägi". *Latvijas Pilskalni*. 21. märts 2023. Vaadatud 8. oktoobril 2023.
Nyiragongo
Gahinga (vasakpoolne) ja Muhabura
**Virunga mäed** on vulkaanilised mäed Ida-Aafrika riftivööndis Rutanzige ja Kivu järve vahel.

Mäed asuvad Rwanda, Kongo Demokraatliku Vabariigi ja Uganda alal.

Mägede nimi on pärit ruandakeelsest sõnast *ibirunga* ('mäed').

Mäestiku suuremad mäed on kaheksa vulkaani. Nyiragongo ja Nyamuragira on jätkuvalt purskavad tegevvulkaanid, Bisoke purskas viimati 1957. aastal. Ülejäänud on kustunud või uinunud vulkaanid. Kõrgeim mägi on 4507 meetri kõrgune Karisimbi, vanim mägi on Sabyinyo.

Virunga mägedes elab väljasuremisohus liikide hulka kuuluv mägigorilla. Karisimbi ja Bisoke vahel asub 1967. aastal USA zooloogi Dian Fossey rajatud Karisoke uurimiskeskus. Mäestik kuulub Kongos Virunga rahvusparki, Rwandas Vulkaanide rahvusparki ja Ugandas Mgahinga gorillade rahvusparki.

Mäed
----

* Karisimbi Rwanda ja Kongo DV piiril (4507 m)
* Mikeno Kongos (4437 m)
* Muhabura Rwanda ja Uganda piiril (4127 m)
* Bisoke Rwanda ja Kongo DV piiril (3711 m)
* Sabyinyo Rwanda ja Uganda piiril (3674 m)
* Gahinga Rwanda ja, Uganda piiril (3474 m)
* Nyiragongo Kongos (3470 m)
* Nyamuragira Kongos (3058 m)
**Voldemar Enno** (15. juuli 1926 Võnnu vald, Tartumaa – 2. märts 2023 Tallinn) oli eesti insener, ettevõtja ja hüdroelektrijaamade arendaja.

Haridus
-------

1943. aastal lõpetas Peravalla algkooli. 1964. aastal lõpetas ta kaugõppes Tallinna Polütehnikumi tööstusettevõtete elektriseadmete eriala. 1973. aastal lõpetas ta kaugõppes Tallinna Polütehnilise Instituudi elektrotehnikateaduskonna automaatika ja telemehaanika eriala.

Töö
---

1950. aastast töötas Järvselja õppe- ja katsemetsamajandi majandusülemana, hiljem Lääniste kolhoosi elektrikuna, 1962. aastast Kostivere sovhoosis.

Aastatel 1963–1965 oli ta Väike-Maarja Maakutsekooli nr 27 tootmisõpetuse meister, 1965–1968 sama kutsekooli elektrotehnika õpetaja.

Aastatel 1969–1986 oli ta Põlva rajooni põllumajandusvalitsuse elektrigrupi peainsener. 1986–1987 töötas Eduard Vilde nimelises kolhoosis, 1987. aastast kolhoosi Koit peaenergeetikuna.

1990. aastal asutati tema initsiatiivil AS Generaator, mis asus tegelema hüdroelektrijaamade taaskäivitamisega. Ta oli Saesaare, Leevaku ja Räpina hüdroelektrijaama majandava AS Generaator üks omanikest ning erinevatel aegadel juhatuse esimees ja nõukogu esimees. Ta osales 15 hüdroelektrijaama taastamisel.

Ta oli Eesti Inseneride Liidu asutajaliige ja Eesti Elektroenergeetika Seltsi auliige.

Tunnustus
---------

* 2001 Põlvamaa elutöö preemia
* 2002 Eesti Inseneride Liidu aasta insener
* 2016 Põlvamaa Vapimärk

Viited
------

1. ↑  "Tallinna Polütehnikumi lõpetanute nimekirjad 1921-2015". Originaali arhiivikoopia seisuga 14. veebruar 2015. Vaadatud 29. septembril 2017.
2. ↑  TTÜ lõpetajad 1918–2006
3. 1 2  Raivo Sihver. Hüdroenergeetika hing Voldemar Enno saab täna kaheksakümneseks. Koit, 15.07.2006
4. ↑  "Väike-Maarja Õppekeskus 50" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 29. september 2017. Vaadatud 29. septembril 2017.
5. ↑  Andres Reimer. Mehed, kes teevad ise elektrit. Ärileht, 26.11.2001
6. ↑  Katrin Pauts. Luksus, mis ei maksa sentigi. Õhtuleht, 14. november 2001
7. ↑  Räpinasse tuleb kaks elektrijaama. Postimees, 7. november 1996
8. ↑  "Põlvamaa kõrgeima autasu pälvis Voldemar Enno". Originaali arhiivikoopia seisuga 29. september 2017. Vaadatud 29. septembril 2017.
9. ↑  "Eesti Elektroenergeetika Seltsi liikmed". Originaali arhiivikoopia seisuga 29. september 2017. Vaadatud 29. septembril 2017.
Ülimassiive must auk ülimassiivse elliptilise galaktika Messier 87 tuumas (Neitsi tähtkujus). Selle mass on Päikese massist mitu miljardit korda suurem. Tegemist on esimese musta auguga, mis on jäädvustatud raadioteleskoopide võrgustiku (Event Horizon Telescope) abil (10. aprillil 2019 avaldatud foto). Rõnga läbimõõt on umbes 700 aü (10 korda suurem kui Neptuuni orbiit ümber Päikese)
**Ülimassiivne must auk** (inglise keeles *supermassive black hole*) on must auk, mille mass on sadu tuhandeid kuni kümneid miljardeid kordi suurem kui Päikese mass.

Vaatlusandmed viitavad sellele, et peaaegu iga suure galaktika keskmes leidub ülimassiivne must auk. Linnutee galaktika puhul vastab ülimassiivse musta augu arvatavale asukohale galaktika tuuma keskmes asuv Sagittarius A\*. Olgugi et välja on pakutud mitmeid teooriaid, on ülimassiivsete mustade aukude päritolu siiani üks füüsika lahendamata probleeme.

10. aprillil 2019 avaldas rahvusvaheline teadusprojekt Event Horizon Telescope esimese pildi elliptilise galaktika Messier 87 keskmes asuvast ülimassiivsest mustast august.

Viited
------

1. ↑  Overbye, Dennis (10.04.2019). "Black Hole Picture Revealed for the First Time - Astronomers at last have captured an image of the darkest entities in the cosmos - Comments". *The New York Times*.
2. ↑  The Event Horizon Telescope Collaboration (10.04.2019). "First M87 Event Horizon Telescope Results. I. The Shadow of the Supermassive Black Hole". *The Astrophysical Journal Letters*. **87**: L1. DOI:10.3847/2041-8213/ab0ec7.