recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib filmist; kooli kohta vaata artiklit Edu valem (kool)* |

---

**"Edu valem"** (inglise "Moneyball") on 2011. aastal linastunud Ameerika Ühendriikide draamafilm, mille lavastas Bennett Miller. Linateos põhineb Michael Lewise romaanil "Moneyball: The Art of Winning an Unfair Game" (2003) Oakland Athleticsi pesapallimeeskonnast ja nende tegevjuhist Billy Beane'ist. 

Filmis mängivad Brad Pitt, Jonah Hill, Casey Bond, Chris Pratt ja Philip Seymour Hoffman.

Eestis linastus "Edu valem" 23. novembril 2011 PÖFFi Panoraami programmis.

2012. aastal kandideeris linateos kuuele Oscarile, nende seas parima filmi, meesnäitleja (Brad Pitt) ja meeskõrvalosatäitja (Jonah Hill) ning mugandatud käsikirja Oscarile.

Arvustused
----------

* Andres Laasik. Brad Pitt õpetab võitma ilma suure summata. Eesti Päevaleht, 6. jaanuar 2012
* Mathura. Mängu ilu on elu. Sirp, 13. jaanuar 2012

Välislingid
-----------

* Ametlik koduleht
* Edu valem andmekogus IMDb (inglise)
* Edu valem andmebaasis Box Office Mojo (inglise)
* Edu valem andmekogus Filmiveeb

‎
Aleksandr Lebedev (2012)
Aleksandr Lebedev Venemaa presidendi Vladimir Putini kabinetis (2002)
**Aleksandr Lebedev** (sündinud 16. detsembril 1959 Moskvas) on Venemaa suurärimees, literaat ja endine poliitik.

1977. aastal astus Lebedev Moskva Riiklikku Rahvusvaheliste Suhete Instituuti, mille lõpetas 1982. Seejärel alustas ta Sotsialistliku Maailmasüsteemi Majandusinstituudis tööd oma kandidaadiväitekirja "Globaliseerumise väljakutsed ja võlaprobleemid" kallal. Ta kaitses selle alles 2000. aastal.

Aastatel 2004–2007 oli ta Venemaa Riigiduuma saadik, Ühtse Venemaa fraktsiooni liige ning Riigiduuma SRÜ ja kaasmaalaste komisjoni aseesimees. Ta on endine NSV Liidu Riikliku Julgeoleku Komitee ja Nõukogude Liidu välisluure töötaja.

Luurajakarjäär
--------------

1984 lõpetas Lebedev NSV Liidu RJK Punalipulise Instituudi. 1987 saadeti ta stažeerima Londonisse, kus töötas NSV Liidu saatkonnas ning ühtlasi NSV Liidu RJK Esimeses peavalitsuses. Diplomaatilise esinduse katte all töötas ta NSV Liidu Londoni esinduses atašeena (1987–1988), 3. sekretärina (1988–1990) ja 2. sekretärina (1990–1992). 1991 läks ta NSV Liidu riiklikest julgeolekuorganitest ametlikult erru alampolkovniku auastmes.

Tegevus äris
------------

Tema varanduse hindas ajakiri Forbes 2006. aastal 3,5 miljardile USA dollarile. 2009. aastal kaebas Lebedev ajakirja kohtusse, kuna see hindas tema varandust vähem kui miljardile dollarile.

Lebedevile kuuluva panga omanduses on muu hulgas 1/3 lennufirmast Aeroflot ja 39% ajalehest Novaja Gazeta. Talle kuulub 44% lennukitootjast Iljušin, samuti on tal suur osalus Sberbankis, Gazpromis ning Venemaa Ühtses Energiasüsteemis, kuhu kuuluvad kõik endise NSV Liidu maad, sealhulgas kogu Baltikum. Talle kuuluvad Briti ajaleht London Evening Standard ja Saksa lennuliin Blue Wings.

15. jaanuaril 2007, kui hakkasid tekkima pinged pronkssõduri ümber, tegi Lebedev Eesti presidendile Toomas-Hendrik Ilvesele ettepaneku osta ära Tallinna kesklinnas asuv maa, millel paikneb pronkssõdur ja kuhu on maetud maailmasõjas hukkunute säilmed. 

2009. aasta märtsis seadis Lebedev üles oma kandidatuuri Sotši linnapea kohale. Kohus tühistas Lebedevi kandidatuuri aprillis, kuigi tema nimi oli juba valimissedelitele trükitud ja eelvalimised alanud.

2010. aasta alguses omandas Lebedev Suurbritannia ajalehe The Independent.

Isiklikku
---------

Aleksandr Lebedevi isa Jevgeni Lebedev oli NSV Liidu koondislane veepallis ja hiljem Baumani-nimelise Moskva Kõrgema Tehnikakooli professor.

Aleksandr Lebedevi poeg Evgeny Lebedev sai 2020. aastal Suurbritannia Lordide koja liikmeks.

Viited
------

1. ↑  "Kes? Mis? Kus?" 2008, lk. 107
2. ↑  Former KGB spy Alexander Lebedev adds to his pile with The Independent. timesonline, March 5, 2010
3. ↑  Endine KGB agent ostis Briti ajalehe, Postimees, 26. märts 2010

Välislingid
-----------

* Lebedevi veebileht
* Лебедев, Александр Lentapedias
* Sven Randlaid. Vene miljardär püstitab Sotši lähedale pronkssõduri koopia ERR, 5. aprill 2009
* Vene meediamagnaat läks saatekaaslasele kallale, www.DELFI.ee, 18. september 2011
**Hannes Toomsalu** (sündinud 1960) on Eesti sõjaväelane (kolonel).

Ta on olnud Kaitseliidu Pärnumaa maleva pealik, Kuperjanovi pataljoni Pärnu õppekompaniii ülem ja Kalevi pataljoni ülem.

5. septembril 1991 andis peaminister vabariigi presidendi ülesandeis Heinrich Mark oma käskkirjaga Toomsalule ülemleitnandi sõjaväelise auastme.
Eesti Vabariigi sõjaväelised auastmed
1992 nooremleitnant,
1993 leitnant,
1995 kapten,
1998 major,
2007 kolonelleitnant,
2010 kolonel.

Tegevus poliitikas
------------------

Toomsalu kuulub alates 2022. aastast erakonda Isamaa. Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 1 (Haabersti, Põhja-Tallinn ja Kristiine) 48 häält ning ei osutunud valituks.

Tunnustus
---------

Tänukirjad, kiitused, hinnalised kingitused,
Kaitseväe teenetemärk,
Kaitseväe teenetemärk (2011),
Mälestusmedal „10 aastat Eesti Kaitseväge",
Kaitseministeeriumi kuldrinnamärk,
Mereväe teenetemärk „Usk ja austus" III klass „Raudankur"
Kotkaristi V klassi teenetemärk,
Kaitseministeeriumi II klassi teeneterist,
Kaitseväe Eriteenete rist,
Kaitsejõudude Peastaabi teeneterist,
Kaitseliidu Pärnumaa maleva teenetemärk,
Valgeristi III klass, 

* 2020 Pärnumaa vapimärk (erukolonel, Kaitseliidu Pärnumaa maleva taasloomise eestvedaja)

Viited
------

1. ↑  Ester Vilgats "Kaitseliidu asupaika tähistab mälestustahvel" Pärnu Postimees. 12. november 2008[*alaline kõdulink*]

Välislingid
-----------

* Hannes Toomsalu "Raukade armee ehk Eesti 15 aastat hiljem" Eesti Ekspress. 26. veebruar 2010
* Kolonel-Hans trehvas kol-ltn Hannes Toomsalu ja pani tal sõrmed sahtli vahele
* Aleksander Krjukov "Ajakirjanik: kõrge sõjaväelane ahistas mind internetis" delfi.ee 14. aprill 2010
* Kuidas teha õigeid asju õigesti
* Tapale ehitatakse hiigelsuur sõjaväelinnak
* Kaitseväelased osalevad Euroopa suurimal rahuvalveõppusel
* Sõjaväelisi objekte hakkavad valvama Kaitseliidu liikmed
* Eripensionireeglite muutmine pälvis huvigruppide meelepaha
* Kolonel-Hans
* 
*
**Harilik sirel** (*Syringa vulgaris*) on õlipuuliste sugukonda sireli perekonda kuuluv heitlehine põõsas.

Nimi
----

Sireli nimetus arvatakse tulenevat kreekakeelsest sõnast syrinx, mis tähendab seest õõnsat toru ja viitab sireli õõnsatele okstele.

Levila ja kasvukoht
-------------------

Looduslik levila on Balkanil ja Lõuna-Karpaatides. Eestis kasvatatakse kultuurtaimena. Kasvab ka poolvarjus ja kuivemal mullal.

Kirjeldus
---------

Sirel on 2–5 (7) m kõrgune püstine põõsas või madal puu. Koor on hallikaspruun, rõmeline. Noores võrsed rohekashallid või hallikaspruunid. Võrse lõpeb kahe külgpungaga. Vastakud lehed on nahkjad, terveservalised, südaja lehelabaalusega. Varisevad sageli rohelisena. 

Õied moodustuvad eelmise aasta võrsetel. Lõhnavad väikesed õied paiknevad suurtes, enamasti kahekaupa asuvates, tihedates kuni 20 cm pikkustes püramiidjates pööristes. Õied on värvuselt lillad, sinised, violetjad või valged. Õitseb mai–juunis. Vili on kahepesaline kupar, mis avaneb kaheks pooleks, mõlemas pooles kaks tiivaga seemet. Viljad valmivad augustis–septembris.

Kasutamine
----------

Ennekõike kasutatakse ilutaimena hekkide rajamisel. Rahvameditsiinis kasutatakse värskeid sirelilehti mädaste haavade tohterdamiseks, lehetõmmis sobib haava pesemiseks. Sirelist tehtud preparaatidel on palavikku alandav, higile ajav ja põletikuvastane toime. 

Sireli puit on kõva, tihke, raske ja kergesti poleeritav. Kasutatakse jalutuskeppide, rehapulkade jms tegemisel. Sireli puidust saab valmistada häid piipusid [*viide?*].

Viited
------

1. 1 2  Sirel – uimastava lõhnaga aiakaunitar

Välislingid
-----------

* Harilik sirel andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes

* Urmas Laansoo Sirel – uimastava lõhnaga aiakaunitar
* Urmas Laansoo Sirel on asendamatu suvekuulutaja
Idarahaskandaali peategelane Edgar Savisaar on kõiki süüdistusi eitanud
**Idarahaskandaal** oli poliitiline skandaal Eestis, mis sai alguse, kui 2010. aasta lõpus avalikustas ajaleht Postimees Kaitsepolitsei ettekande, mille kohaselt olevat Keskerakonna esimees Edgar Savisaar Keskerakonnale raha hankinud Venemaalt.

Katse tõttu hankida Venemaalt poliitilist rahastust nimetati Savisaart kapo materjalides ja Eesti ajakirjanduses Venemaa mõjuagendiks. Samuti pidas kapo presidendile, peaministrile ja siseministrile tehtud suulistes ettekannetes Savisaare tegevust julgeolekuriskiks ning kahtlustas teda mõjuvõimuga kauplemises.

Edgar Savisaar ise on eitanud nii raha küsimist kui ka Venemaa poliitilise mõju vahendamist Eesti poliitikas, süüdistades kaitsepolitseid ja ajakirjandust kallutatuses. 2013. aasta detsembris esitas Savisaar Postimehe vastu tsiviilhagi, nõudes Postimees AS-ilt ebaõigete faktiväidete ümberlükkamist või väärtushinnangute avaldamise õigusvastasuse tuvastamist ja mittevaralise kahju hüvitamist.

Keskerakonna liikme Enn Eesmaa hinnangul mõjutas skandaal Keskerakonna valimistulemusi 2011. aasta parlamendivalimistel, kui erakond kaotas parlamendis kolm kohta.

Viited
------

1. 1 2 3  Urmas Jaagant Edgar Savisaar tahab kohtu kaudu Vene mõjuagendi mainest vabaneda EPL 03. jaanuar 2014
2. ↑  Aleksander Krjukov Enn Eesmaa: meie kehva valimistulemuse tingis idaraha skandaal Delfi 14. märts 2011

Välislingid
-----------

* Urmas Jaagant Edgar Savisaar tahab kohtu kaudu Vene mõjuagendi mainest vabaneda EPL 3. jaanuar 2014
* Ainult Delfis: Kuidas põhjendab Savisaar kahtlusi Keskerakonna mustalt rahastamise kohta? Delfi 3. oktoober 2013
* Saar heideti Keskerakonnast välja idarahaskandaalile viitamise eest Postimees, BNS 16. mai 2011
* Kristin Aasma Savisaare idarahaskandaal on kapo aastaraamatust välja jäetud Õhtuleht 12. aprill 2011
* Aleksander Krjukov Enn Eesmaa: meie kehva valimistulemuse tingis idaraha skandaal Delfi 14. märts 2011
* Tarmo Vahter Savisaare rahaskandaal: Klandorfi ja Seppiku versioonid Eesti Ekspress 30. detsember 2010
* Ester Vaitmaa ÜLEVAADE PILDIS: Edgar Savisaare elu võimaliku mõjuagendina Delfi 25. detsember 2010
Dieter Noll (1955)
Dieter Noll (1966)
**Dieter Noll** (31. detsember 1927 Riesa – 6. veebruar 2008 Zeuthen) oli saksa kirjanik.

Dieter Noll oli pärit apteekri perekonnast. Tema ema oli pooleldi juudi rahvusest. 1944. aastal võeti ta Lennuväe Abiteenistusse. Alates 1944. aasta lõpust teenis ta Wehrmachtis. Sõja lõpus langes Noll Ameerika vägede kätte vangi, ta oli lühikest aega vangilaagris. Sõja järel lõpetas ta poolelijäänud gümnaasiumiõpingud. 1946. aastal astus ta Saksamaa Kommunistlikku Parteisse, mis samal aastal läks Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei koosseisu. 1948. aastal alustas ta õpinguid Jena Ülikoolis. 1950. aastast alates elas ta Berliinis ning töötas ajakirja Aufbau ja ajalehe Neues Deutschland toimestuses. Alates 1956. aastast oli ta vabakutseline kirjanik.

Dieter Nolli põhiteos on autobiograafiline romaan "Die Abenteuer des Werner Holt" (1. kd. 1960, 2. kd. 1963; eesti keeles "Werner Holti seiklused", 1967–1968). Romaani põhjal valmis 1965. aastal film.

1979. aastal kirjutas Dieter Noll avaliku kirja Erich Honeckerile, milles ta kritiseeris teravalt mitmeid dissidentlikke kirjanikke.

Elu lõpuperioodil elas Dieter Noll tagasitõmbunult Königs Wusterhausenis.

Isiklikku
---------

Dieter Nolli poeg Chaim Noll (sündinud Hans Noll, 1954) elab Iisraelis ja on saksa-iisraeli kirjanik.

Viited
------

1. ↑
2. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 11. august 2014. Vaadatud 9. augustil 2014.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
3. ↑
4. ↑
5. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 12. august 2014. Vaadatud 9. augustil 2014.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
Konstantin Rudakov (1933)
**Konstantin Ivanovitš Rudakov** (vene keeles Константин Иванович Рудаков; 26. märts 1891 Peterburi – 1949 Leningrad) oli vene graafik, kunstnik, karikaturist ja disainer.

Ta sündis Maria teatri dekoraatorite peres Peterburis. Joonistamist ja maalimist hakkas ta õppima Tsarskoje Selo lütseumis Vassili Savinski erastuudios Pavel Tšistjakovi juhendamisel. 1910. aasta alguses külastas ta uut kunstistuudiot, mida juhtisid Boriss Kustodijev, Jevgeni Jevgenjevitš Lansere ja Mstislav Valerianovitš Dobužinski. Aastal 1913 astus ta IAH-i maalimise, skulptuuri ja arhitektuuri kõrgkunstikooli, kus algul õppis arhitektuuriosakonnas, kuid 1915. aastal läks üle maali erialale, mida juhendas Dmitri Kardovski. Ta lõpetas selle kursuse 1922. aastal. Aastatel 1918–1920 töötas ta kunstistuudio juhendajana ja samal ajal õpetas ka matemaatikat Läänemere laevastiku meremeestele.

1918. aastal hakkas ta osalema näitustel. Ta kuulus revolutsioonilise Venemaa kunstnike assotsiatsiooni ühendusse. 1920. aastatel joonistas ta karikatuure ajakirjadele Siskin, Hedkid, Behemoth, Laughers, Krokodil, Nepmen (1928–1932), Lääs (1932–1934), Alasti Kunstniku Mudel (1930).

Alates 1929. aastast õpetas ta Leningradis VHUTEIN-is (proletariaadi kunstiinstituut, Leningradi maali-, skulptuuri- ja arhitektuuriinstituut) Repini graafikaosakonnas.

Aastal 1930 töötas ta riigi kirjastuse lasteosakonnas, kus illustreeris raamatuid, näiteks Aleksander Puškini "Jevgeni Onegin" (1934), Emile Zola "Nana" (1935–1937), Guy de Maupassanti "Kallis sõber" (1935–1937), E. T. A. Hoffmanni "Pähklipureja" (1937), Lev Tolstoi "Anna Karenina" (1942–1945) ja "Sõda ja rahu" (1941–1948), Nikolai Gogoli "Audiitor" (1948), Antoine François Prévosti "Manon Lescaut" (1948) jm.

Aastatel 1938–1940 töötas ta eksperimentaalses litograafia töörühmas LOSSH. 1940. aastatel hakkas ta tegelema teatraalse-dekoratiivkunstiga. Leningradi Akadeemilises Suures Draamateatris tegi ta kostüümide eskiise (Aleksandr Gribojedovi "Häda mõistuse pärast", "Aleksander Puškin" (1940–1941), "Anton Tšehhovi pulmad" (1942)) ja Leningradi Music Halli teatrile (William Shakespeare'i "Palju kära ei millestki" (1943, mida ei esitatud)).

Ta on maetud Peterburi Literatorski surnuaeda.

Rudakovi teoseid leidub paljudes muuseumides ja erakogudes, sealhulgas Vene Muuseumis, Tretjakovi galeriis, Puškini muuseumis ja mujal.

Viited
------

1. ↑  ARTinvestment.RU

Välislingid
-----------

* Konstantin Ivanovitš Rudakovi tööd
* Konstantin Rudakovi elulugu
**Lõhnav kananga** (*Cananga odorata*) ehk **ilang** ehk **ilang-ilang** on kõrge troopiline puu, mis õitseb aastaringselt ning lõhnab tugevalt. See kuulub õistaimede hõimkonda magnooniataoliste ülemseltsi ja anoonaliste sugukonda.

Kirjeldus
---------

Lõhnava kananga lehed
Lõhnav kananga on igihaljas, umes 20–30 m kõrgune puu, mis kasvab kiiresti, umbes viis meetrit aastas. Puu õied on suured, rippuvad, õrnad ja aromaatsed ning värvuselt võivad olla kollased, roosad või kahvatulillad. Õied on kujult kitsad ja toodavad palju eeterlikku õli. Puu lehed on ovaalsed, terava otsaga, laineliste äärtega ja kuni 20 cm pikad.

Lõhnav kananga on pärit Indoneesiast ja sellest toodetakse eeterlikku õli, mida kasutatakse eelkõige parfüümides. Peamised eeterliku õli tootjad on Madagaskar ja Komoori saared.

Päritolu
--------

Lõhnav kananga kasvab algupäraselt troopilises kliimas Vaikse ookeani maades. Puu on pärit peamiselt Indoneesiast, Malaisiast, Filipiinidelt, Madagaskarlt ja Komoori saartelt. Lõhnav kananga on väga tugeva lõhnaga, mistõttu on seda taime viidud ka Ameerikasse, Hiinasse, Aafrikasse ja Indiasse.

Kasutamine
----------

### Droog

Droogiks kasutatakse lõhnava kananga õisi, millest toodetakse eeterlikku õli. Eelistatakse kollaseid õisi, mida värskelt korjatuna destilleeritakse. Saadud õli on väga magusa, lillelise ja kergelt vürtsise lõhnaga ning värvuselt kahvatukollane.

#### Näidustused ja toime

Lõhnava kananga eeterlikku õli kasutatakse depressiooni leevendamiseks, meeleolu parandamiseks, vererõhu alandamiseks ja sugutungi suurendamiseks. Samuti on see vähesel määral üldtugevdava ja antiseptilise toimega. Indoneesias ja Vietnamis kasutatakse seda malaaria raviks. Indialased on lõhnava kananga eeterlikku õli kasutanud ka silmapõletiku, peavalu ja podagra raviks. Indias ja India ookeanis asuvatel saartel usustakse, et lõhnava kananga lehed leevendavad sügelust ja ravivad kõõma.

#### Välispidine kasutamine

Lõhnava kananga eeterlikku õli kasutatakse välispidiselt juuste väljalangemise, akne, putukahammustuste ja nahaärrituste puhul. Samuti leevendab see nahale määrides spasme ja lihasevalu.

#### Vastunäidustused ja ohud

Eeterliku õli kasutamine on peaaegu ohutu, kuid raseduse ajal tuleks olla ettevaatlik. Eeterliku õli sissehingamine võib tekitada peavalu ja iiveldust.

### Muud kasutusalad

Ilang ilangi kasutatakse laialdaselt parfümeeriatööstuses ja kinnitina seepides. Samuti on see kasutusel ka maitseainena peamiselt alkohoolsetes ja alkoholivabades jookides ning magustoitudes.

Viited
------

1. 1 2 3  "Traditional Uses, Phytochemistry, and Bioactivities of Cananga odorata (Ylang-Ylang)".
2. 1 2 3 4  Ain Raal (2010). *Maailma ravimtaimede entsüklopeedia*. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus.
3. 1 2  Julia Lawless (1992). *The Encyclopaedia of Essential Oils*.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Lõhnav kananga** |
**Pjotr Kontšalovski** (21. veebruar (9. veebruar vkj) 1876 Slovjansk – 2. veebruar 1956 Moskva) oli vene maalikunstnik.

Kontšalovski alustas kunstiõpinguid Harkivi kunstikoolis ja seejärel õppis ta Moskvas G. Stroganovi tehnilise joonistamise kooli õhtuklassis. Aastail 1897–1898 õppis ta Pariisis Académie Julianis ja 1898–1907 Peterburi Kunstide Akadeemias Vassili Savinski ja Pavel Kovalevski käe all.

Ta oli kunstirühmituse Ruutu Soldat algataja ja eestvedaja.

Perekond ja suguvõsa
--------------------

Kontšalovski isa Pjotr Kontšalovski (1839–1904) oli vene tõlkija ja kirjastaja. Vend Maksim Kontšalovski (1875–1942) oli tuntud arst. 

Pjotr Kontšalovski oli abielus tuntud maalikunstniku Vassili Surikovi tütre Olga Surikovaga (1878–1958). Nende tütar Natalja Kontšalovskaja (1903–1988) oli lastekirjanik, luuletaja ja tõlkija, kes abiellus Sergei Mihhalkoviga. Nende lapsed (st Pjotr Kontšalovski lapselapsed) on Jekaterina Mihhalkova-Kontšalovskaja, tuntud filmirežissöör Andrei Kontšalovski, filmirežissöör ja näitleja Nikita Mihhalkov.
Katsealusele süstitakse platseebot
**Tuskegee süüfiliseuuring** oli Ameerika Ühendriikide Terviseteenistuse tehtud kliiniline uuring, mis toimus aastail 1932–1972 Alabama osariigis Tuskegees. 

Eksperimendi käigus uuriti ravimata süüfilise loomulikku kulgu vaeste põlluharijatest afroameerika meeste näitel. Uurimisaluseks olevad inimesed arvasid, et nad saavad lihtsalt tasuta meditsiinilist abi, ega teadnud uuringu täpsemaid detaile.

1932. aastal alustati uuringut 600 vaesest põlluharijate klassist mustanahalise mehega, kellest 399 olid eelnevalt nakatunud süüfilisse ja 201 ei olnud. Katsealustele oli tagatud tasuta ravi, toit ja matusekindlustus. Kuid neile ei öeldud, et neil on süüfilis, ning tegelikult ei ravitud neil seda.

1940. aastatel tunnistati penitsilliin efektiivseks süüfiliseravimiks. Tuskegee uuringu läbiviijad oleksid pidanud katsealustel süüfilise välja ravima ning eksperimendi lõpetama või eraldama katsealustest kontrollgrupi, kelle peal penitsilliini katsetada, kuid nad ei teinud seda. Nad varjasid patsientide eest teavet penitsilliini kohta ning takistasid neil saamast süüfiliseravi mujalt. 1972. aastal jõudsid uuringu eetilised vastuolud ajakirjandusse, mis põhjustas uute regulatsioonide seadmist meditsiinilistes uuringutes osalevate inimeste õiguste kaitseks.

Vaata ka
--------

* teaduseetika
* Stanfordi vanglaeksperiment
* natside inimkatsed

Kirjandus
---------

* Haiguste Kontrolli ja Tõrje Keskus, U.S. Public Health Service Syphilis Study at Tuskegee,The Tuskegee Timeline
* Fred D. Gray, "The Tuskegee Syphilis Study: An Insiders' Account of the Shocking Medical ...", 1998, Google'i raamatu veebiversioon (vaadatud 6.04.2015)(*inglise keeles*)
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib müütilisest esemest; sõna teiste tähenduste kohta vaata lehekülge Kuldvillak (täpsustus)* |

---

Iason kuldvillakuga. Punafiguuriline krateer umbes 340–330 eKr
**Kuldvillak** oli vanakreeka mütoloogias kullast jääranahk. Seda oli kandnud kuldne jäär *Krios Khrysomallos*.

Boiootias asuva Orchomenose valitseja Athamas jättis oma naise Nephele maha Boiootia pealinna Teeba printsessi Ino pärast ja ajas naise minema, kuid lapsed, kaksikud Phrixose ja Helle jättis enda kasvatada.

Ino sai Athamasega kaks poega. Oma kasulapsi Ino vihkas. Ta kõrvetas ära kogu seemnevilja, nii et seeme ei idanenud. Kui rahvas läks oraaklilt nõu küsima, mida ikalduse vastu teha, sundis Ino oraaklit vastama, et Phrixos tuleb jumalatele ohverdada. Rahva sunnil pidi Athamas seda soovi täitma.

Kuuldus sellest jõudis ka Nepheleni, kes palus abi jumalatelt. Hermes andis talle jäära, kelle nahk oli puhtast kullast. Kui Phrixos oli toodud ohvrialtari juurde, laskis Nephele jäära lahti. See tormas altari juurde, haaras ohvriks määratud poisi ja tema õe ning kandis lapsed läbi õhu minema.

Jäär lendas kirdesse üle Egeuse mere. Kohal, kus Euroopat eraldab Aasiast kõigest kitsas väin, kukkus Helle jäära seljast merre ja uppus. Seda väina hakkasid kreeklased kutsuma Hellespontoseks ehk Helle mereks. Tänapäeval nimetatakse seda väina Dardanellideks.

Jäär lendas edasi piki Külalislahkusetu mere (tänapäeval Musta mere) lõunarannikut, kuni jõudis Kolchisesse (tänapäeval Lääne-Gruusias asuv Samegrelo ja Imerethi piirkond). Seal jäär maandus.

Phrixos jäi Kolchisesse elama ja sealne kuningas Aietes andis talle oma tütre Chalkiope naiseks. Tänutäheks ohverdas Phrixos oma jäära Zeusile ning kinkis selle naha, kuldvillaku, Aietesele. Aietes riputas selle Arese hiide, kus seda valvas lohe. Phrixose saatuse kohta pärast abiellumist puuduvad andmed. Jäärast sai Jäära tähtkuju.

Iolkose kuningas Pelias käskis varsti pärast seda oma vennapojal Iasonil kuldvillaku Kreekasse tagasi tuua, lubades talle selle eest oma trooni. Selleks pani Iason kokku laeva "Argo" meeskonna, keda argonautideks kutsutakse. Aietese tütre Medeia abiga sai Iason kuldvillaku kätte, viis selle Iolkosesse, sai kuningaks ja abiellus Medeiaga. Kuldvillaku edasine saatus on teadmata.

Kuldvillaku-nimelised autasud
-----------------------------

1429. või 1430. aastal asutati Burgundias Kuldvillaku ordu, kuhu kuulusid eeskätt katoliiklikud kõrgaadlikud.

1975. aastal asutas USA senaator William Proxmire kuldvillaku auhinna, mida antakse aasta kõige suuremale raha raiskajale avalikus sektoris. Seda anti välja 1988. aastani. 2000. aastast annab seda välja USA Maksumaksjate Ühing.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Kuldvillak** |

1. ↑  "CHRYSOMALLUS (Khrysomallos) - Golden-Fleeced Ram of Greek Mythology". *www.theoi.com*. Vaadatud 12. augustil 2023.
**Marpa** (1012–1097), tuntud ka kui **Tõlkija Marpa** (Marpa Lotsāwa), oli Tiibeti budismi õpetlane, keda teatakse kui paljude vadžrajaana õpetussõnade, sealhulgas Mahamudra õpetuste, Indiast tiibetlasteni toojat. Ta oli Milarepa õpetaja.

Elulugu
-------

Marpa sündis ühes Lõuna-Tiibeti jõukas peres. Ta alustas oma õpinguid noores eas, kuid oli võrreldes teiste lastega metsik ja taltsutamatu. Esmalt õppis Marpa kolm aastat Mangkharis Drokmi Shakya Yeshe juures, kus omandas sanskriti keele. Seejärel otsustas Marpa reisida Indiasse, et omandada teadmisi kuulsate india budismi õpetlaste juures. Oma esimese reisi Nepali ja Indiasse tegi Marpa Nyo Lōtsawa seltsis, kelle juures ta teenis.  Marpa naasis koju ja vahetas kogu oma päranduse kullaks, et rahastada oma reisikulusid ja teha annetusi oma õpetajatele.

Kõigepealt reisis Marpa Nepali, kus õppis kahe kuulsa Naropa õpilase Paindapa ja Chitherpa juures. Paindapa saatis Marpa hiljem Nālandā ülikooli lähedale Pullaharisse, kus Naropa õpetas. Marpa veetis kaksteist aastat Naropa ja teiste suurte India gurude juures. Kõige kauem oli ta Maitripada õpilane. Kaheteistkümne aasta pärast asus ta teele tagasi Tiibetisse, et hakata nüüd ise õpetajaks ja jätkata oma tegelemist dharmaga.

Marpa reisis veel kaks korda Indiasse ja kolm korda Nepali ning õppis Naropa ja teiste kuulsate õpetajate, sealhulgas Maitripa juures. Väidetavalt viibis ta ka Phugtali kloostri koopas. Tema kolmandal visiidil Indiasse osutus tantrapraktikatega tegeleva Naropa leidmine raskeks ülesandeks. Kuid lõpuks leidis Marpa Naropa üles ja sai temalt viimased vajalikud õpetused ja juhised. Naropa ütles Marpale, et tal ei saa siin ilmas olema järglasi (selle sõna tavatähenduses), sest Marpa järglasteks saavad olema tema jüngrid.

Nüüd oli Marpa omandanud kogu Naropa tarkuse ja Naropa kuulutas Marpa ametlikult oma mantlipärijaks, kuigi tal oli teisigi häid õpilasi nagu Paindapa, Chitherpa, Shri Shantibhadra ehk Kukuripa ja Maitripa.

Tiibetisse naastes veetis Marpa aastaid budistlikke pühakirju tõlkides. Seeläbi andis ta hoogu budistlike õpetussõnade jõudmisele Tiibetisse. 

Tiibeti õpilastele. Pärast teist India-külastust sai tema jüngriks Milarepa. Pärast Marpa poja Darma Dode surma päris Milarepa tema liini täielikult. 

Marpa, tema naine Dakmema ja nende pojad elasid Tiibeti lõunaosas Lhodrakis. Väidetavalt asutas Marpa aastal 1052 e. m. a. Stongdey kloostri Zanskaris aastal. 

Marpa järgijate seas on aukohal "Naropa kuus õpetust" ja "Suur pitser" (Mahamudra). "Naropa kuus õpetust" sisaldavad muuhulgas juhiseid, kuidas parandada oma kirgaste unenägude nägemise tehnikaid, et saada unenägemise vallas lausa meistriks.

Viited
------

1. ↑  "Marpa Chokyi Lodro". *The Treasury of Lives* (inglise). Vaadatud 11. detsembril 2018.
2. ↑  "Phuktal Monastery". Originaali arhiivikoopia seisuga 19. november 2015. Vaadatud 19. novembril 2015.
3. ↑  Stongdey Monastery, Buddhist Temples
4. ↑  Kapstein, M. (2013). Tibetan Buddhism: A very short introduction.

Välislinke
----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Marpa** |
**Liivimaa Maagümnaasium**, ka **Viljandi maagümnaasium**, (saksa keeles *Livländischen Landesgymnasium zu Fellin*) oli õppeasutus (gümnaasium), mis tegutses aastatel 1875–1892 Viljandis.

Liivimaa Maagümnaasium hoone Uueveski tee 1
Kool oli 1875 suletud Gustav Max Schmidti Eragümnaasiumi järglane. Algul tegutses kool endise eragümnaasiumi hoones, ent aastal 1877 valmis uus hoone. 

Liivimaa Maagümnaasiumi direktorina tegutses Riiast pärit keelteõpetaja ja koolimees Carl Heinrich Hoheisel, kesaga paraku suri juba 1877. aasta algul. 

1875–1892 õppis koolis 498 õpilast. 

1876. aasta suvel algaski uue Liivimaa Maagümnaasiumi koolimaja ehitamine kooli krundi idaserval Veski tänaval paiknenud Wittichi majas (praegu Jakobsoni tänav 47, Eha tänava alguse vastas). Tänini püsiv maja pühitseti pidulikult sisse 17. detsembril (v. k. j.) 1877. aastal. Saksakeelse maagümnaasiumi direktor oli tollal teoloog Heinrich Seesemann, kes seejärel siirdus pastoriks Kuramaale. 1883. aastal edutati maagümnaasiumi direktoriks senine vanade keelte õpetaja ja juba Schmidti ajal aasta õpetajaks olnud Franz Waldmann, kes juhtis maagümnaasiumi kuni selle lõpuaktuseni (v. k. j. 10. juunil 1892. aastal), kui alates 1887. aastast, pärast Venemaa keiser Aleksander III korraldusel ülikoolid ja gümnaasiumid vene õppekeelele üle viia, ei võtnud maagümnaasium enam uusi õpilasi vastu.

Viljandi Kesklinna Kool loeb seda gümnaasiumi oma eelkäijaks.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5   (vaadatud 10.09.2020)
2. ↑  Olav Renno, 160 aastat gümnaasiumiharidust Viljandis, sakala.postimees.ee, 10. september 2005

Välislingid
-----------

* Viljandi maagümnaasium Näitus "Koolimajad Eestis"
|  |
| --- |
|  |
| Medalikohad |
| Aafrika rahvaste karikavõistlused |
| **Pronks** | 2019 | jalgpall |

**Temitayo Olufisayo Olaoluwa Aina** (sündinud 8. oktoobril 1996 Londonis) on Nigeeria jalgpallur, kes mängib kaitsjana Inglismaa kõrgliigaklubis Nottingham Forest ja Nigeeria jalgpallikoondises.

Klubikarjäär
------------

Ta alustas klubikarjääri Chelseas, mille noorteakadeemiaga liitus ta 2007. aastal. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta 2016. aasta augustis Inglismaa liigakarikavõistlustel. Inglismaa kõrgliigas tegi ta debüüdi 15. oktoobril 2016 mängus Leicester City vastu.

Hooajal 2017–2018 mängis Aina Chelseast laenul Inglismaa esiliiga klubis Hull City. 2018. aasta augustis läks ta laenule Itaalia kõrgliigaklubisse Torino, kellega sõlmis 2019. aasta juunis püsiva lepingu.

2020. aasta septembris läks ta Torinost laenule Inglismaa Premier League'i klubisse Fulham. 2. novembril 2020 lõi ta mängus West Bromwich Albioni vastu oma esimese värava Inglismaa kõrgliigas ning see värav valiti liigas kuu parimaks.

2023. aasta juulis naasis Aina Inglismaa kõrgliigasse, kui sõlmis üheaastase lepingu Nottingham Forestiga.

Koondisekarjäär
---------------

Ola Aina Nigeeria koondises
Aastatel 2011–2016 kuulus Aina Inglismaa noortekoondistesse, kuid debüteeris 2017. aastal Nigeeria jalgpallikoondises. Ta on kuulunud Nigeeria koondisse 2019. ja 2022. aasta Aafrika rahvaste karikavõistlustel.

Viited
------

1. ↑  Club, Nottingham Forest Football (22. juuli 2023). "Forest complete Aina signing". *Nottingham Forest Football Club*.

| * v
* r
Nottingham Forest FC mängijad  –  Premier League |
| --- |
| 

* 1 Turner
* 2 Biancone
* 4 Worrall
* 5 Mangala
* 6 J. Shelvey
* 7 Williams
* 8 Kouyaté
* 9 Awoniyi
* 10 Gibbs-White
* 11 Wood
* 13 Hennessey
* 14 Scarpa
* 15 Toffolo
* 17 Mighten
* 18 Felipe
* 19 Niakhaté
* 20 Johnson
* 21 Elanga
* 22 Yates
* 23 Freuler
* 24 Aurier
* 25 Dennis
* 26 McKenna
* 27 Richards
* 28 Danilo
* 30 Boly
* 32 O'Brien
* 34 Horvath
* 35 Hwang
* 36 Mbe Soh
* 38 G. Shelvey
* 39 Panzo
* 41 Aguilera
* 42 Dräger
* 43 Aina
* 44 Fornah
* Treener: Cooper

 |
**Žygaičiai** on alev Leedus Tauragė rajoonis, Žygaičiai valla halduskeskus. Alev asub Ežeruona jõe kaldal.

Alevis on gümnaasium ja raamatukogu. Vaatamisväärsusteks on XIX sajandi esimesel poolel rajatud kalmistu, katoliku kirik aastast 1863, asula keskel teede ristumiskohas asuv pühamu aastast 1893, kabel aastast 1936.

Ajalugu
-------

Žygaičiaid on esmamainitud 1561. aastal. Esimene kirik ehitati sinna aastal 1608, teine aga aastal 1785. XIX sajandil põles see maha, praegune kirik valmis aastal 1863.

XIX sajandi teisel poolel oli alev knygnešyste keskuseks. Sinna toimetati raamatuid Tilsitist, kohalik vaimulik Norvaiša toimetas need aga Kaunasesse edasi. Aastal 1893 rajati alevi keskele pühamu püha Jüri skulptuuri ja ristiga.

Veel Leedu NSV ajal jagunes Žygaičiai kaheks: aleviks ja samanimeliseks külaks. Tänapäeval on need üheks asulaks kokku kasvanud.

* Žygaičiai kirikŽygaičiai kirik
* Pühamu Žygaičiai keskelPühamu Žygaičiai keskel

Välislingid
-----------

 Žygaičiai – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Alev portaalis vietoves.Lt
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel on Rootsi ettevõttest; teiste tähenduste kohta vaata AGA (täpsustus)* |

---

AGA Gas AB. Luleå, Rootsi
**AGA** on Rootsi päritolu ettevõte, mis tegeleb tööstus- ja meditsiinigaasidega.

AGA (esialgse nimega Aktiebolaget Gasaccumulator) asutati 1904. aastal. Samal aastal pandi Saltsjö-Järlas Nackas tööle AGA esimene tehas. Rahvusvahelise kontserni peakontor asub Stockholmis Lidingöl, tütarettevõtted on loodud paljudesse riikidesse.

AGA arengut on tugevalt mõjutanud Gustaf Dalén, kelle leiutised panid aluse ettevõtte edule. 1912. aastal anti Dalénile Nobeli füüsikaauhind. 

Alates 2000. aastast on AGA omanikuks maailma juhtiv tööstusgaasi- ja inseneriteadusettevõte The Linde Group, millel on enam kui 50 000 töötajat umbes sajas maailma riigis. Linde peakontor asub Saksamaal Münchenis.

AGA tegevusalad
---------------

AGA on läbi aegade tegelenud tööstusgaaside (atsetüleen, hapnik, lämmastik, süsihappegaas, argoon jpt) ning meditsiinigaasidega (nt hapnik, naerugaas). 

Kontsern on juba enam kui sada aastat rõhku pannud innovatsioonile. Lisaks majakate jaoks mõeldud süsteemidele ning raadio- ja teleseadmetele on AGA tootnud ka filmiprojektoreid, sihikuid, kaugusmõõtjaid, periskoope, vereringe- ja hingamisaparaate, patareisid, radiaatoreid jpm. Juba 1919. aastal tõi AGA turule raadiosaatja ja 1927. aastal esitles Euroopa esimest võrku ühendatud raadiovastuvõtjat. 1950.–1960. aastatel oli AGA tegev ka televaldkonnas, töötades välja koguni oma värviteleri.

1960. aastate teisel poolel hakkas AGA üha enam tähelepanu pöörama gaasivaldkonnale. Raadio- ja teleseadmete tootmine lõpetati järk-järgult, suurem osa sellest harust müüdi Philipsile. Osa tehnikaettevõtteid koondati börsil noteeritud tütarettevõttesse Pharos, soojustootmisettevõte CTC müüdi Saabile. 

Tänapäeval on AGA Skandinaavias ja Baltikumis üks juhtivaid tööstusgaasiettevõtteid. Lisaks tööstus-, toiduaine-, meditsiini- ja erigaaside tootmisele ning müügile tegeleb AGA ka uute rakenduste väljatöötamisega. Samuti on kontsernil juhtiv roll vedelgaasisektoris ning jõudsalt arendatakse ka LNG (veeldatud maagaas) valdkonda. AGA on ka aktiivne biogaasi tarnija ning haldab Skandinaavias paljusid biogaasitanklaid.

AGA Eestis
----------

Eestis tegutseb AGA alates 1908. aastast. 1920. aastal asutati Eestis AGA esindus ning aasta hiljem tütarettevõte Eesti AGA, mis 1940. aastal natsionaliseeriti. 1991. aastal Eesti AGA taasasutati ning sellest on saanud Eesti juhtiv tööstus- ja meditsiinigaaside tootja ja müüja.

Välislingid
-----------

* Eesti AGA koduleht
* The Linde Groupi koduleht
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib raamatutegelasest; teiste tähenduste kohta vaata lehekülge Karupoeg Puhh (täpsustus)* |

---

Originaalne Karupoeg Puhh (keskel), Kängu, Tiiger, Iiah ja Notsu
**Karupoeg Puhh** on tegelane Alan Alexander Milne'i lasteraamatutes.

Tegelane on saanud nime mängukarult, mille kirjanik Alan Alexander Milne kinkis 21. augustil 1921 oma pojale Christopher Milne'ile sünnipäevaks. Nime, mis originaalis on *Winnie-the-Pooh*, sai karupoeg alles kolm aastat hiljem, seni kutsuti mängukaru Edwardiks. Mängukaru omakorda on saanud nime *Winnie* Londoni loomaaias elanud baribali Winnipegi järgi, keda kirjanik oma pojaga korduvalt vaatamas käis.

1924. aastal hakkas Milne karupojast lugusid kirjutama. 1926 valmis raamat "Winnie-the-Pooh" ja 1928 "The House at Pooh Corner". Milne kirjutas Puhhist ka lasteluuletusi, millest esimene ilmus 1924 raamatus "When We Were Very Young" ja veel 11 raamatus "Now We Are Six" (1927).

Nende juttude tegelased on Christopher Robin, kelle tegelaskuju aluseks oli kirjaniku poeg Christopher, ning poja mänguloomade põhjal loodud põrsas Notsu, eesel Iiah, Jänes, Öökull, känguru Kängu oma poja Ruuga ja Tiiger. Lisaks mainitakse aeg-ajalt veel paljusid loomi, kes ei ole aga lugude seisukohalt kuigi tähtsad ning keda nimetatakse kokkuvõtlikult Jänese sõpradeks ja sugulasteks.

Tõlgetes on Karupoeg Puhhil palju nimekujusid: Pu der Bär, Medvídek Pú, Winnie l'ourson, Kubuś Puchatek, Micimackó, Peter Plys, Ole Brumm, Nalle Puh, Kahropoig Puhh ja Mikė Pūkuotukas. 1958 avaldas Alexander Lenard Karupoeg Puhhi lugude ladinakeelse tõlke. Eesti keeles ilmus "Karupoeg Puhh" kirjastuse Eesti Raamat väljaandel 1968. aastal, tõlkis Valter Rummel, värsid tõlkis Harald Rajamets, kaane kujundas Ede Peebo; tuntuima Puhhi-illustraatori Ernest H. Shepardi illustratsioonid olid pärit raamatu algupärandeist: A.A. Milne, Winnie-the-Pooh, Bernhard Tauchnitz, Leipzig, 1933 ja A.A. Milne, The House at Pooh Corner, Methuen and Co. Ltd. 36 Essex Street, London, 1936. 1968. aasta eestikeelses väljaandes olid Milne'i mõlemad algselt eraldi ilmunud raamatud koos.

Seto keeles on "Karupoeg Puhh" ilmunud pealkirja "Kahropoig Puhh" all 2021. aasta jaanuaris kirjastuse Seto Kiri väljaandel, tõlkija Lea Ojamets.

Karupoeg Puhh on saanud mitme filosoofilise, psühhoanalüütilise ja satiirilise käsitluse aineks. Tuntuim neist on Puhhi kujutamine taoistina. Milne ise ei soovinud Puhhiga kujutada mingit filosoofilist maailmavaadet.

Puhhi on kujutatud vähemalt 18 riigi postmarkidel. Poola pealinnas Varssavis on temanimeline tänav Ulica Kubusia Puchatka ja Ungari pealinnas Budapestis on temanimeline tänav Micimackó utca. Tartus tegutseb Puhhi lasteaed.

Viited
------

1. ↑  Seto Infoselts (6. jaanuar 2021). "Kahrupoig Puhh". *Seto Kaubamaja*. Originaali arhiivikoopia seisuga 5.01.2021. Vaadatud 06.01.2021.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Karupoeg Puhh** |

* Jaak Urmet, "Karupoeg Puhh dollarimetsast" – Eesti Päevaleht 18. oktoober 2001, lk 13
2022. aastal eraldati Tartu logo ja tunnuslause üksteisest.
**Tartu tunnuslause** on "Heade mõtete linn", inglise keeles "*City of good thoughts*". Tartu linna tunnuslause valiti 1999. aastal, selle autor on ajakirjanik Aivar Viidik. 

6. jaanuaril 1999 langetas Tartu linnavalitsus otsuse korraldada Tartu logo juurde kuuluva tunnuslause konkurss, preemiafondiks eraldati 15 000 krooni. 11. märtsil 1999 kinnitas linnavalitsus konkursi tulemused: 1. koha pälvis endise Tartu linna avalike suhete juhi ning hilisema Maalehe peatoimetaja Aivar Viidiku ettepanek "Heade mõtete linn/*City of good thoughts*", teise koha "Sajandeid noor/*Young for ages*" (autorid Anneli Tarkmeel, Margit Ainla ja Aivar Reidla), kolmanda koha "Voolav vaim ei vanane/*Flowing spirit never ages*" (Jüri Kull). Kokku esitati konkursile 793 ideed.

Aastal 2022 kujundas disainibüroo AKU Tartule uue visuaalse identiteedisüsteemi, kus logo ja tunnuslause eraldati üksteisest. Tunnuslause "Heade mõtete linn" jäi endiselt kasutusele, olles ametlikult sätestatud ka Tartu linna põhimääruses. Tartu linna tunnuslauset kasutatakse Tartut kui turismiobjekti tutvustavatel trükistel, meenetel, üritustel, linna esitlustel, messidel, transparentidel, rekvisiitidel, plakatitel, meedias ja mujal.

2007. aastal Eesti Päevalehe korraldatud küsitluse andmeil oli Tartu tunnuslause Eesti omavalitsuste tunnuslausetest tuntuim. Selle järgi tundis Tartu ära 86% vastanutest, teisele kohale tuli Otepää "Talvepealinn" (83%) ja kolmandale Paide "Eestimaa süda" (73%).

Vaata ka
--------

* Tartu vapp
* Tartu lipp
* Tartu logo

Viited
------

1. ↑  Tartu logo ja tunnuslause saamislugu Tartu linna kodulehel
2. ↑  "Tartu tunnuslause". *www.tartu.ee*. 31. juuli 2023. Vaadatud 14. augustil 2023.
3. ↑  "Logo ja tunnuslause kasutamise kord". *Tartu linna koduleht*. Tartu Linnavalitsus. Vaadatud 13.10.2007.
4. ↑  Tartu tunnuslause kõige tuntum Delfi/EPL, 5. oktoober 2007

Välislingid
-----------

* Tartu tunnuslause saamise lugu Tartu linna kodulehel
* Konkursil pakutud tunnuslaused Tartu linna kodulehel
* Rein Sikk Kui saan, siis teen, adra ja sulega, Kalevipoja jõu ja aegumatu väärikusega EPL, 5. oktoober 2007
Täiskasvanud hõberebane
**Hõberebane** on punarebase tumeda karvaga vorm, mis aretati 19. sajandi lõpus.

Karv on punarebase omast tumedam tänu suuremale melaniinisisaldusele. Hõberebaste karvatoon varieerub suuresti: mõni neist on must, välja arvatud valge sabaots, samas leidub sinakashalle ning selliseidki, kelle küljed on tuhkhallid. Ajalooliselt on hõberebased olnud kõige hinnalisemate karusloomade seas ning nende nahku kandis sageli Venemaa ja teiste Euroopa riikide kõrgklass, samuti kanti neid Hiinas.

Metsikud hõberebased ei paljune üksnes sama karvatooni rebastega ning võivad pärineda ühest pesakonnast tavaliste punarebastega. Vangistuses ristatakse naha pärast peetavaid hõberebaseid praktiliselt ainult teiste sama värvi hõberebastega.

Hõberebane kaalub keskmiselt 7–8 kilo, pesakonnas on 3–4 poega. Karusloomadest on hõberebane pikima tootmistsükliga: märtsis-aprillis sündinud loomad nahastatakse alles novembris.

Eestis kasvatatakse hõberebaseid alates 1928. aastast, mil Kanadas Prints Edwardi saarel asuvast Daltoni kasvandusest toodi esimesed hõberebased. Hõberebaste osakaal Eesti karusloomakasvatuses on olnud suur. 1938. aastal oli Eestis 60 karusloomakasvanduses kokku üle 10 000 looma, neist 6500 olid hõbe- ja sinirebased. Nõukogude ajal oli Eestis rebasekasvandusi paarikümne ringis, tänapäeval on neid jäänud alla kümne (Pärnumaal Audrus, Harjumaal Karjakülas, Rakvere lähedal Huljal, Tartumaal jm). 1990. aastal oli hõberebaseid Eestis 38 102, 1995. aastal aga 16 141 – ligi poole vähem.

Vaata ka
--------

* Rebane

Viited
------

1. ↑  Audubon, John James (1967). *The Imperial Collection of Audubon Animals*. Lk-d p307. ASIN B000M2FOFM. `{{cite book}}`: parameetris `|pages=` on üleliigne tekst (juhend)
2. ↑  Macdonald, David (1987). *Running with the Fox*. Unwin Hyman. Lk-d p224. ISBN 0-04-440199-X. `{{cite book}}`: parameetris `|pages=` on üleliigne tekst (juhend)
3. ↑  *The Fur Trade of America* by Agnes C. Laut, published by Kessinger Publishing, 2004, ISBN 0-7661-9616-X
4. 1 2  Vilja Kohler "Krae ja kasukas kasvavad otse koduakende all"[*alaline kõdulink*] Postimees, 12.04.2000
5. ↑  Vilja Kohler "Väike talukoht juhtis rebaste juurde"[*alaline kõdulink*] Postimees, 12.04.2000
6. ↑  Karusloomad Eesti Tõuloomakasvatuse Liidu kodulehel

Välislingid
-----------

* Karusloomad Eesti Tõuloomakasvatuse Liidu kodulehel
* "Hõbe- ja sinirebaste värvusmutandid ja nende kasvatamine", Eesti Maaülikooli õppeaine "Karusloomakasvatus" õppevideo
* Vilja Kohler "Krae ja kasukas kasvavad otse koduakende all" Postimees, 12.04.2000
* Vilja Kohler "Väike talukoht juhtis rebaste juurde" Postimees, 12.04.2000
* Hetlin Villak, "Maailma suurim rebaste farm Audrus suleb uksed". Ärileht, 23. november 2007
**Dietrich Bock** (surnud 1532) oli Liivi ordu liige ja Tallinna komtuur aastatel 1525–1532.

Bocki täpset päritolu pole teada, sest tema perekonnanimi oli Saksamaal liialt levinud. Temast pole enne Liivimaale asumist sisuliselt midagi teada. Seetõttu ei saa ka täpselt öelda, kust ta pärines, ehkki on oletatud, et ta tuli Alam-Saksimaalt. Samuti ei saa kindlaks teha tema võimalikku sugulust teise Bocki-nimeliste orduvenna, Erkenbertiga.

1520. aastal on Bocki mainitud Viljandi kumpanina, 1523. aastal sai temast aga Rakvere foogt. Pärast Paul von Steineni surma sai tast Tallinna komtuur, kelleks ta jäi kuni enda surmani 1532. aasta lõpus, tõenäoliselt detsembris.

Kirjandus
---------

* *Ritterbrüder im livländischen Zweig des Deutschen Ordens*. Köln: Böhlau, 1993. Nr. 81 (lk 122–123).


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Paul von Steinen** | **Rakvere foogt**1523–1525 | Järgnev**Loeff von Loe** |
| Eelnev**Paul von Steinen** | **Tallinna komtuur**1525–1532 | Järgnev**Johann von Witten**

 |
**Ookeanibassein** ehk **ookeaninõgu** on maailmamerega kaetud suur nõgu Maa pinnal, mille põhjaks on ookeaniline maakoor. Ookeaninõo mandripoolsed alad on mandrinõlvad.

Hüdrolooglises tähenduses võidakse ookeanibasseiniks nimetada ka kogu maailmamerega kaetud Maa pinda. 

Geoloogias eristatakse ookeanibasseini mandrilavast, sest viimane on lihtsalt maailmamere poolt üleujutatud osa mandrist. Ookeanibasseini hulka ei arvata tavaliselt ka ookeanide keskahelikke, süvikuid, mandrijalameid, ookeanilisi saari ja ookeanilisi platoosid. Osade ookeanibasseinide põhjaks on abüssaalne tasandik.

Ookeanibasseinid võivad olla aktiivsed või passiivsed, nende pindala võib väheneda (Vahemeri), suureneda (Atlandi ookean) või püsida enam-vähem stabiilsena (Mehhiko laht). Mõnikord on ookeanibassein täielikult mandrilisest maakoorest ümbritsetud (Beringi meri). 

Ookeanibasseinid tekivad mandrilise maakoore riftistumise tulemusel. Nende sulgumisega kaasneb orogenees ning sageli ka ofioliitsete komplekside moodustumine.

Vaata ka
--------

* Wilsoni tsükkel
Aktsiaselts **Air Livonia** oli Pärnumaal tegutsev Eesti ettevõte.

Firma eelkäija asutati 1994. aastal aktsiaseltsi **Baltic Aeroservis** nime all, aktsiaselts Air Livonia alustas ametlikult tegevust septembris 1997. Aastatel 1994–2006 tegeles firma tellimus-, kauba- ja liinilendudega, selle kodulennujaamaks oli Pärnu lennujaam. Lennufirmana oli Air Livonia ICAO koodiks **LIV**.

Esimestel tegevusaastatel kasutas ettevõte rahvuslikult lennukompaniilt Estonian Air renditud lennukeid. 1995. aastal hakati tegema regulaarlende Kihnu saarele. 1996. aastal lisandus ka marsruut Pärnu–Ruhnu–Kuressaare, kus esialgu veeti ainult kaupa, hiljem aga ka reisijaid. Aastatel 2001–2003 osutati lennuteenust ka liinil Tallinn–Kärdla.

1990. aastate lõpul ostis firma kolm Nõukogude Liidus valmistatud lennukit: 2 Antonov An-28 ja 1 Antonov An-2. 

Air Livonia lõpetas regulaarlennud 30. aprillil 2006, põhjendades seda liinide vähese kasumlikkusega ja An-tüüpi lennukitega seotud kõrgete kuludega Euroopa Liidus.

Hiljem tegeles firma kütuse jaemüügi ja tellimuslendudega. Äriregistri andmetel tegutseb ettevõte praegugi, kuid selle täpsema tegevuse kohta andmed puuduvad.

Aktsiaseltsi Air Livonia omanikuks ja tegevjuhiks on Ants Aringo. Esimestel tegevusaastatel oli firma ametlik aadress Pärnu linn, alates 2000. aastast on see registreeritud Sauga vallas asuvas Eametsa külas.

Lennukipark
-----------

| Lennuki tüüp | Lennukeid | Reisijaid | Lisainfo |
| --- | --- | --- | --- |
| Antonov An-28 | 2 | 18 | 2 meeskonnaliiget, lennukaugus 1160 km |
| Antonov An-2 | 1 | 12 | 2 meeskonnaliiget, lennukaugus 900 km |

An-28

Sihtkohad
---------

Sihtkohad olid regionaalsed: Eesti saared Kihnu, Ruhnu, Saaremaa, Hiiumaa ja Pärnu.

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 8. juuni 2003. Vaadatud 8. juunil 2003.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
2. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 17. juuni 2004. Vaadatud 17. juunil 2004.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)

  


|  Eesti lennufirmad |
| --- |
| Toimivad lennufirmad | 

* Airest
* Avies
* Nordica
* Panaviatic
* Smartlynx Airlines Estonia

 |  |
| Tegevuse lõpetanud lennufirmad | 

* Aero Airlines
* Aeronaut
* Ago
* Air Livonia
* Copterline
* ELK Airways
* Enimex
* Estonian Air

 |
**Air Transat** on Kanada odavlennufirma, mis asub Québeci provintsis Montréalis ning mis korraldab regulaarlende ja tellimuslende, teenindades 63 sihtkohta 30 riigis. Lennufirmat omab ja haldab Transat A.T. Inc.

  


Kanada
 Kanada lennufirmad

**A** **·** Adlair Aviation **·** 
Aeropro **·** 
Air Canada **·** 
Air Canada Jazz **·** 
Air Canada Jetz **·** 
Air Creebec **·** 
Air Georgian **·** 
Air Inuit **·** 
Air Labrador **·** 
Air Mikisew **·** 
Air Montmagny **·** 
Air North **·** 
Air Nunavut **·** 
Air Saguenay **·** 
Air Satellite **·** 
Air Southwest **·** 
Air Tindi **·** 
Air Transat **·** 
Aklak Air **·** 
Alberta Citylink **·** 
Alkan Air **·** 
Alta Flights **·** 
Arctic Sunwest Charters **·** 
**B** **·** Bar XH Air **·** 
Bearskin Airlines **·** 
Brock Air Services **·** 
Buffalo Airways **·** 
**C** **·** Calm Air **·** 
Canadian Helicopters **·** 
Canadian North **·** 
CanJet **·** 
Cargojet Airways **·** 
Central Mountain Air **·** 
CHC Helicopter **·** 
Cougar Helicopters **·** 
**E** **·** Enerjet **·** 
**F** **·** First Air **·** 
Flair Airlines **·** 
**H** **·** Harbour Air **·** 
Hawkair **·** 
Helijet **·** 
**I** **·** Innu Mikun Airlines **·** 
Integra Air **·** 
Island Express Air **·** 
**K** **·** KD Air **·** 
Keewatin Air **·** 
Kelowna Flightcraft Air Charter **·** 
Kenn Borek Air **·** 
Keystone Air Service **·** 
Kivalliq Air **·** 
Kootenay Direct Airlines **·** 
**M** **·** Maritime Air Charter **·** 
Morningstar Air Express **·** 
**N** **·** Nakina Air Service **·** 
Nolinor Aviation **·** 
Nor-Alta Aviation **·** 
North Cariboo Air **·** 
Northern Thunderbird Air **·** 
Northwestern Air **·** 
North-Wright Airways **·** 
**O** **·** Orca Airways **·** 
**P** **·** Pacific Coastal Airlines **·** 
Pascan Aviation **·** 
Perimeter Aviation **·** 
Porter Airlines **·** 
Prince Edward Air **·** 
Pronto Airways **·** 
Provincial Airlines **·** 
**R** **·** Regional 1 **·** 
**S** **·** Salt Spring Air **·** 
Seair Seaplanes **·** 
SkyLink Aviation **·** 
SkyNorth Air **·** 
Skyservice BAS **·** 
Skyxpress Airline **·** 
Summit Air **·** 
Sunwest Aviation **·** 
Sunwing Airlines **·** 
Superior Airways **·** 
**T** **·** Thunder Airlines **·** 
Tofino Air **·** 
Transwest Air **·** 
**U** **·** Universal Helicopters **·** 
**V** **·** Vancouver Island Air **·** 
Voyageur Airways **·** 
**W** **·** Wasaya Airways **·** 
West Coast Air **·** 
WestJet **·** 
West Wind Aviation **·** 
Wilderness Air