recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Janukjärv 2018. aasta mais (vaade järve läänekaldalt)
**Janokjärv** (ka **Jänukjärv**, **Janutjärv**, **Jaanekjärv**) asub Kanepi vallas Põlvamaal.

Järve keskmine sügavus on 3,7 m, kõige sügavam koht on 9,3 m. Järve pikkus on 680 m ja laius 280 m. Järve pindala on 11,4 ha. Järvest voolab läbi Piigaste oja. Järvest väljuvat orgu nimetatakse Kooljaoruks (või Kuulmaoruks või Koolmaoruks).

Tsähkna veski talu on olnud mõnda aega ka Anna Haava vanematekoduks. Kuulmaoru veerel, vaatega Janukjärvele on tähistatud koht, kus poeet kirjutas luuletuse "Järv leegib eha paistel".

Järveäärses sovhoosisaunas ööbis legendaarne Krootuse EÕM-rühm (juunis ka TPL). Järve kõrvalt kulgevat teed pidi sõitis igal hommikul ja õhtul just samasugune PAZ-buss, kes malevlased töölt ära tõi, millega algas ka "Sigade revolutsiooni" film. Filmi režissöör Rene Reinumägi pärineb ise endisest Krootuse EÕM rühmast.

Legendid
--------

Esimese vabariigi ajal oli üks talumees tahtnud heinakoormaga läbi oru minna. Enne orgu tuli mees hobuselt maha, et mäest alla hobuse kõrval kõndida. "Jõudnud mäe alla, jäänud ohjad talle jalgu ja ta kukkus maha. Hobune aga arvas, et teda ohjast tõmmati, ja keeras vankri perve otsa ning koorem kukkus mehele pääle." Nii saanudki mees hukka. Samas pajatavat teised muistendid, et järve olla peaaegu tühjaks joonud Kalevipoeg ise. M. J. Eiseni kogutud materjalide järgi olla järves ka kuldsammas, mida võivat selge ilmaga näha.

Oru nõlvadel on rohkelt kääpaid. Legendide järgi olla neisse maetud Põhjasõjas vaherahu ajal järve tühjaks joonud ja lõhkijoomise tõttu hukkunud sõdurid. Legendist on mitmesuguseid versioone:

```
See oli Rootsi sõja ajal, kui oli verine kokkupõrge rootslaste ja venelaste vahel. Väed sõdisid teine teisel pool järve, nii et rootslased olid põhja pool ja venelased lõuna pool. Kange põua ajal oli järv järk-järgult kuivemaks jäänud. Et aga palju sõdijaid oli ja sõda 7 kuud järve ääres kestis, siis joodi see järv tühjaks. Pärast, kui järv oli tühi, kihutasid venelased rootslaste kannul läbi tühja järve. Pääle sõja oli järve jällegi vett kogunenud ja järv oli endine. Ja siis oligi selle järvele nimeks pandud "Januk" järv. Seejärv asub Valgjärve vallas, Võrumaal, Vana-Piigaste mõisa läheduses, Tiksi külas.
```

```
Valgjärve vallas Tiksi talu juures on järv nimega Janukjärv. Põhjasõja ajal olnud lähedal orus palju Rootsi sõdureid haavatutena sääl maas. Neil olnud kange janu ja nad tahtnud järvest minna janu kustutama. Enne, kui nad aga sinna jõudsid, surid nad janusse. Sellest saanudki see järv nimetuse ja seda orgu, kus nad surid, hakatud kutsuma Kuulmeoruks.
```

```
Võrumaal, Piigastes, Janutjärve ümbruses on palju Rootsi sõjaaegseid pikerkuisi ja ümarikke kääpaid. Janutjärv on kahe mäe vahel. Lahingu ajal on seisnud venelased ühel pool järve, rootslased teisel pool. Sõjamehed olla niivõrd janunenud olnud, et järve tühjaks joonud. Sellest saanudki järv nimetuse.
```

Viited
------

1. ↑  "Järv leegib eha paistel. Anna Haava luuletuse sünnipaigas käisid Juhani Püttsepp ja Merilin Mühlberg" (PDF). *Looduse sõber*. 2014.
2. 1 2 3

Välislingid
-----------

* Janokjärvest Kalapeedias
Janne Rydberg
 Janne Rydbergi haud Lundis
**Janne Rydberg** [rü:dbär] (inglispäraselt *Johannes Robert Rydberg*; 8. november 1854 Halmstad – 28. detsember 1919 Lund) oli rootsi füüsik (aatomifüüsik). 

Ta oli 1901. aastast Lundi Ülikooli professor. Tema peamine uurimisvaldkond oli aatomispekrite süstemaatika. Tema järgi on nimetatud aatomifüüsikas konstant aatomite energiatasemete ja spektrijoonte seeriate valemites (Rydbergi konstant), energiaühik rüdberg ning Rydbergi valem.

Teda on kahel korral (1917, 1920) esitatud  Nobeli füüsikaauhinna saamiseks, kuid 1917. aastal auhinda välja ei antud ja 1920. poleks ta auhinda saanud, sest postuumselt seda auhinda ei anta.

Haridus- ja töökäik
-------------------

Ta lõpetas 1875. aastal Lundi Ülikooli bakalaureusekraadiga. 1879. aastal sai ta Lundi ülikoolist litsentsiaadikraadi matemaatika-alase väitekirjaga "Konstruktioner af kägelsnitt i 3- och 4-punktskontakt". Ta sai Lundi ülikoolis 1880. aastal matemaatikadotsendiks ning 1882. aastal füüsikadotsendiks. 1897. aastal esitas ta taotluse täisprofessori ametikoha saamiseks, kuid taotlust ei rahuldatud. Sellegipoolest, professoriks ta sai – 1901. aastal erakorraliseks ja 1909. aastal täisprofessoriks.

Tunnustus
---------

* 1919 – valiti  Londoni Kuningliku Seltsi välisliikmeks

Viited
------

1. 1 2 3 4  Johannes Robert Rydberg. groups.dcs.st-and.ac.uk

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Janne Rydberg** |
**Ave Mattheus** (sünninimi **Tarrend**; sündinud 1. oktoobril 1971 Võrus) on eesti kirjandusteadlane, germanist, tõlkija ja õppejõud. 

Ta on lõpetanud 1998. aastal Ludwig-Maximiliani nimelise Müncheni ülikooli ja õppinud seal ka doktoriõppes. 2013. aastal on ta kaitsnud doktoriväitekirja Tallinna Ülikoolis, kus töötab aastast 2014 eesti kirjanduse dotsendina. 

Ta on olnud külalisõppejõud Müncheni ja Göttingeni ülikoolis Saksamaal.

Kuulub korporatsiooni Filiae Patriae. Teinud kaastööd raadiojaamale Vaba Euroopa[*viide?*].

Isiklikku
---------

Ave Mattheuse abikaasa on eesti kirjanik ja publitsist Ülo Mattheus.

Artikleid
---------

* Mattheus, A. Väikesed inimesed mõistsid Ernst Ennot paremini kui suured. Õpetajate Leht, 04.05.2018.
* Mattheus, A. Noortekirjandus tuli, nägi ja võitis. Õpetajate Leht, 15.04.2016.
* Mattheus, A. Massidele tundmatu, asjatundjatele suur kirjandus. Sirp, 30.10.2009.
* Mattheus, A. Õelust trotsides, vendlust otsides. Postimees, 12.04.2008.
* Tarrend, A. 10 käsku XXI sajandi inimesele. Delfi, 19.04.2001.

Välislingid
-----------

* 
*
"Ave verum" gregoriuse koraalina Liber Usualises
**"Ave verum"** on hiliskeskaegne kristlik palve, mis pärineb arvatavasti 13. sajandist, palve autor pole teada.

Tekst
-----

### Liturgiline tekst

Ave verum Corpus natum  

de Maria Virgine  

Vere passum, immolatum  

in cruce pro homine:  

Cujus latus perforatum  

fluxit aqua et sanguine:  

Esto nobis praegustatum  

mortis in examine.  

O Jesu dulcis!  

O Jesu pie!  

O Jesu fili Mariae.

### Mozarti tekst

Ave, ave, verum corpus,  

natum de Maria virgine,  

vere passum immolatum  

in cruce pro homine,  

cuius latus perforatum  

unda fluxit et sanguine  

esto nobis praegustatum  

in mortis examine,  

in mortis examine!

### Tõlge

Ole tervitatud tõeline Ihu,  

mis Maarjast sündinud,  

tõeliselt kannatanud,  

ristil ohverdatud inimeste eest,  

kelle läbitorgatud külg  

voolab vett ja verd:  

meie toit, et surmakatsumust  

ette maitsta.  

Oo Jeesus, sulnis!  

Oo Jeesus, helde!  

Oo Jeesus, Maarja poeg!

Viisistused
-----------

Teksti lauldi palju juba keskajal.

Teksti on viisistanud paljud heliloojad, sealhulgas Guillaume Du Fay, Josquin Desprez, Francisco de Peñalosa, Orlando di Lasso, William Byrd, Peter Philips, Richard Dering, Wolfgang Amadeus Mozart, Franz Liszt, Charles Gounod, Camille Saint-Saëns, Edward Elgar, Francis Poulenc, Colin Mawby, Alwin Michael Schronen, Karl Jenkins, Imant Raminsh ja György Orbán.

Tänapäeval on neist tuntuimaks ning enim esitatuimaks Mozarti motett Ave verum corpus.

Viited
------

1. ↑  *Liber Usualis.* Parisii, Tornaci, Romae 1954, S. 1856.
2. ↑  Loreta: Ave verum corpus[*alaline kõdulink*]
**Maie Vikat** (sündinud 8. aprillil 1936) on eesti kasvatusteadlane ja muusikapedagoog.

1979. aastal kaitses ta pedagoogikateaduste kandidaadi kraadi Moskvas, NSV Liidu Pedagoogikateaduste Akadeemia Koolieelse Kasvatuse Instituudis väitekirjaga "Индивидуально-дифференцированный подход к певческой деятельности детей (6-7 лет) в процессе коллективных занятий в детском саду" (Diferentseeritud lähenemine 6–7-aastaste laste laululisele tegevusele lasteaia tegelustes)

Töötas 1967. aastast Tallinna Pedagoogilises Instituudis õpetajana, hiljem vanemõpetaja ja dotsent. 1992. aastast Tallinna Pedagoogikaülikooli eelpedagoogika ja lapse psühholoogia õppetooli juhataja, kaasprofessor, hiljem professor. 2001. aastast on ta Tallinna Ülikooli emeriitprofessor.

Tunnustus
---------

* 2001 Eesti Muusikaõpetajate Liidu auliige
* 2006 Riho Pätsi Koolimuusika Fondi stipendium
* 2004 Valgetähe IV klassi teenetemärk
* 2016 Tallinna Ülikooli teenetemärk

Viited
------

1. ↑  E-kataloog ESTER. Викат, Майе. Индивидуально-дифференцированный подход к певческой деятельности детей (6-7 лет) в процессе коллективных занятий в детском саду: автореферат кандидата педагогических наук. Москва: Научно-исследовательский институт дошкольного воспитания АПН СССР, 1978
2. ↑  ERIS. Maie Vikat
3. ↑  Eesti Muusikaõpetajate Liidu auliikmed
4. ↑  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 4433

Välislingid
-----------

* ERR arhiiv. Elul on värvid. Maie Vikat - laps ja muusika (1994)
Gustav Rutopõld
**Gustav Rutopõld** (3. detsember 1875 Nabala vald, Jüri kihelkond, Harjumaa – 7. jaanuar 1936 Tartu) oli eesti vaimulik.

Ta õppis Tallinna Kreiskoolis. 1918. aastal lõpetas eksternina Rakvere Gümnaasiumi. Samal aastal astus Tartu Ülikooli usuteaduskonda, mille lõpetas 1922. aastal. Ta oli Eesti Üliõpilaste Seltsi liige.

Ta töötas aastatel 1895–1905 köstrina Tuhala koguduses, 1905–1914 Viru-Nigula koguduses ja 1914–1919 Rakvere Kolmainu koguduses. 1906. aastal asutas Viru-Nigulas saksakeelse erakooli, mis 1909. aastal õpilaste vähesuse tõttu suleti. 1919. aastast töötas Hugo Treffneri Gümnaasiumi usuõpetuse õpetajana.

Ordineeriti kirikuõpetajaks 19. juulil 1922 Otepää kirikus.

1923. aastal valiti ta Tartu Peetri koguduse 1. pihtkonna õpetajaks. 1925 kinnitati Tartu praostkonna praostiks ja oli selles ametis kuni surmani. Oli ka Ülema Kirikukohtu liige ja Akadeemilise Usuteadlaste Seltsi revisjonikomisjoni esimees.

Ta oli Viru Panga juhatuse liige. 1926. aastal asutas koos Eduard Tennmanni ja Jaan Järvega Eesti Evangeeliumi Luteri Usu Koguduste Ühispanga.

Viited
------

1. ↑  "Rakvere Poeglaste Gümnaasiumi lõpetanud (1918)". Originaali arhiivikoopia seisuga 2. juuni 2014. Vaadatud 29. augustil 2014.
2. 1 2  Praost Gustav Rutopõld †. Eesti Kirik, nr 2, 9 jaanuar 1936
3. ↑  "EELK Tartu Peetri kogudus. Tartu Peetri koguduse õpetajate akadeemiline kuuluvus". Originaali arhiivikoopia seisuga 23. september 2015. Vaadatud 13. augustil 2015.
4. ↑  Viru-Nigula vald. Hariduse ajaloost Viru-Nigula mail
5. ↑  Tartu praost G. Rutopõld suri. Uus Eesti, 8. jaanuar 1936
6. ↑  Konrad Veem. Eesti Vaba Rahvakirik. Dokumentatsioon ja leksikon. EVR Stockholm, 1988
7. ↑  Priit Rohtmets. Kirikud poliitilise survegrupina: Maailmaliit rahvusvahelise sõpruse edendamiseks kirikute kaudu ja selle Eesti rahvuskomisjon aastatel 1914–1940. Acta Historica Tallinnensia, 2013, 19, 61–88

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**August Osvald Westrèn-Doll** | **Tartu praost**1925–1936 | Järgnev**Aleksander Kuusik** |
**HANZA Mechanics Tartu AS** (varem ka: *AS Tarkon ja HANZA Tarkon AS*) on Tartus asuv ja mitmesuguseid elektroonikakomponente valmistav ettevõte.

Ajalugu
-------

Ettevõtte ajalugu ulatub 1907. aastasse, mil asutati telefonitehas **Edisson-Kompagnie**. 1930. aastast kandis tehas nime **AS Tartu Telefonivabrik** ja asus aadressil Puiestee tänav 9/11. Ettevõte natsionaliseeriti 1940. aastal.

Nime **Tarkon** (riikliku aktsiaseltsina) sai ettevõte 1. detsembril 1992. 

1996. aastal Tarkon erastati ning suuromanikuks sai Rootsi ettevõte Hallberg-Sekrom Fabriks AB.

2008. aastast on Tarkon Hanza Groupi liige, ettevõte sai nimeks **HANZA Tarkon AS**.

2012. aastal loodi uus lehtmetalli töötlemisega tegelev tehas Vahi tööstusparki. Ettevõtte sai uue nime **HANZA Mechanics Tartu AS**. 

2014. aastal sisenes HANZA Grupp **Nasdaq First North** börsiturule, saades avalikuks ettevõtteks.

2019. aastal liikus HANZA Grupp Nasdaq First North börsiturult **Nasdaq Stockholm** **Main Market** börsile.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6   (vaadatud 04.01.2013)
2. ↑  Natsionaliseerimisele kuuluvad tööstusettevõtted, Riigi Teataja, nr. 81, 26 juuli 1940
3. ↑  "HANZA Grupi koduleht".
4. ↑  "NASDAQ press release".
5. ↑  "Nasdaq Stockholm press realease".

Välislingid
-----------

* Ettevõtte koduleht (vaadatud 10.01.2013)
**Eda-Tiia Pungar** (aastani 1966 **Eda-Tiia Perle**, sündinud 16. oktoobril 1942 Tallinnas) on eesti matemaatik ja majandusteadlane.

Elulugu
-------

Eda-Tiia Pungar on töölise tütar.

Lõpetas 1960 Tartu I Töölisnoorte Keskkooli, 1966 TÜ matemaatikaosakonna, 1972 TÜ-s aspirantuuri füüsika-matemaatikakandidaat teoreetilise mehaanika elastsus- ja plastsusteooria erialal (1974, TÜ), väitekiri "Kolmekihiliste telgsümmeetriliste jäik-plastsete konstruktsioonide optimaalsest projekteerimisest". Oli 1967–1969 Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI) arvutusmatemaatika kateedri assistent, 1972–1975 teadur, 1975–1979 majandusmatemaatika kateedri vanemõpetaja, 1979–1989 dotsent, 1989–1992 TTÜ teoreetilise majandusteaduse ja -metodoloogia instituudi majandusmatemaatika õppetooli dotsent, 1992–2005 rahvamajanduse instituudi majandusmatemaatika õppetooli dotsent, aastast 2005 emeriitdotsent. Ühtlasi oli 1993–2001 Tallinna Kõrgema Tehnikakooli ja 2006–2008 Tallinna Tehnikakõrgkooli matemaatika dotsent. Lugenud matemaatilist analüüsi, tõenäosusteooriat ja statistikat, operatsioonianalüüsi ja majanduse matemaatika modelleerimist; koostanud õppevahendeid, sh 1979–1985 majandusmatemaatika kateedri 8-osalise sarja "Abiks majandusmatemaatika õppijaile" üks autoreid.

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkonnad: elastsus- ja plastsusteooria, koorikute optimaalne planeerimine (1967–1979; professor Ülo Lepiku koolkond); signaalitöötluse matemaatilised mudelid ja meetodid (1980–1988; professor I. Arro töörühm); majandusmatemaatika mudelid ja meetodid (1989–2005). 32 teadustrükist.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Teoseid
-------

* Abiks majandusmatemaatika õppijaile. VIII. Juhtimise ja planeerimise matemaatilised mudelid ja meetodid. Tallinn, 1982
* Sama. VII. Matemaatiline planeerimine (kaasautor H. Krusberg). Tallinn, 1983, 1987
* Tootmissüsteemide matemaatiline modelleerimine (kaasautor E. Übi). Tallinn, 1989
* Tõenäosusteooria ja matemaatiline statistika. Tallinn, 1992
* Teatmik majandusmatemaatika õppijaile. I–IV (I–III kaasautor K. Ruubel/Keres). Tallinn, 1996–2004.

Kirjandus
---------

* Tallinna Polütehniline Instituut 1936–1986. Tallinn, 1986, 352, 499
* Tartu ülikooli ajalugu: kolmes köites. Tallinn, 1982, III, 311.
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
Marfa Boretskaja Klavdi Lebedevi maalil "Novgorodi veetše purustamine" (Марфа Посадница. Уничтожение новгородского веча, 1889)
Marfa mälestusmärgil "Tuhandeaastasele Venemaale" (1862)
**Marfa Boretskaja** oli possaadniku Issaak Boretski lesk, kes juhtis Ivan III võimuambitsioonide vastu seisjaid Novgorodis ja on keskaegse Venemaa poliitilises elus osalenud naistest üks tuntumaid.

Eluloolist
----------

Marfa sündis poliitiliselt mõjukas Lošinskite bojaariperekonnas ja abiellus rikka bojaari Issaak Andrejevitš Boretskiga, kes oli Novgorodi possaadnik aastail 1438–1439 ja 1453. aastal. Tal oli kaks poega, Dmitri ja Fjodor. Marfa jäi 1460. aastatel leseks, ent oli jätkuvalt üks Novgorodi rikkamaid inimesi, kellel olid oma orjad ja märkimisväärsed maavaldused. Talupojad tema Novgorodist põhja pool paiknevates valdustes tegelesid kalastamise, karusloomade küttimise, karjakasvatuse ja soolakeetmisega, lõunapoolsetes maavaldustes lina ja teravilja kasvatamisega.

15. sajandi keskel teravnesid Moskva suurvürstiriigi ja Novgorodi vabariigi suhted, mis ennegi olid olnud pingelised vaidluste tõttu kaubanduse, maksude ning kohtuvõimu ja seaduste pädevuse ja alluvusalade küsimustes, avaliku sõjategevuseni. 1471. aastal võttis Ivan III ette sõjakäigu Novgorodi bojaaride vastu, kes olid valmis hakkama Leedu suurvürsti Kazimierz IV liitlasteks. Anonüümne kirjutis, mis on ainsas eksemplaris säilinud Sofia esimeses kroonikas, süüdistab Marfa Boretskajat sepitsuses abielluda leedu aadlimehe Mihhail Olelkovitšiga ja valitseda koos temaga Novgorodi Leedu kuninga vasallina.

Teised allikad seda süüdistust ei kinnita, olgugi et tema poeg Dmitri, possaadnik 1470–1471, võitles Novgorodi vägedes Moskva vastu 14. juulil 1471 toimunud lahingus Šeloni jõe ääres, langes vangi ja hukati Ivan III käsul kümmekond päeva hiljem. Marfa teine poeg Fjodor oli samuti Leedu-meelsete leeris, kuid tema tegevusest pole palju teada. Viimases sõjakäigus Novgorodi vastu 1478. aastal kehtestas Ivan III Novgorodi allumise Moskva suurvürsti määratud asevalitsejatele ja nõudis kohalike rikaste maaomanike küüditamist ning ümberasustamist, 7. veebruaril 1478 Marfa vahistati, tema omand konfiskeeriti ja ta ise saadeti pagendusse, ühe versiooni järgi pühitseti sunniviisil nunnaks. Sealtmaalt puuduvad tema elukäigu kohta igasugused teated.

Ilukirjanduses
--------------

Marfa Boretskaja on peategelane N. Karamzini ajaloolises jutustuses "Marfa-possaadnikulesk ehk Novgorodi alistamine" ("Марфа-Посадница, или покорение Новагорода"). See on tugevasti mõjutanud Marfa Boretskaja kuvandit Venemaa ajalookirjanduses.

Sergei Jessenin on 1914. aastal kirjutanud poeemi "Марфа Посадница".

Muud
----

Marfa on ühe figuurina kujutatud 1862. aastal püstitatud mälestusmärgil "Tuhandeaastasele Venemaale" ("Тысячелетие России") Veliki Novgorodis.

Viited
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  V. Sergejev, D. Vseviov. Venemaa – lähedane ja kauge. Aegade algusest Vassili III-ni. lk 358
4. ↑
|  |
| --- |
|  |
| Medalikohad |
| Euroopa U-19 meistrivõistlused |
| **Kuld** | 2011 | jalgpall |

**Alejandro Fernández Iglesias** (sündinud 15. oktoobril 1992 Madridis) on Hispaania jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Hispaania kõrgliiga klubis Cádiz.

2005. aastal liitus ta Madridi Reali noorteakadeemiaga. Aastatel 2010–2013 mängis ta põhiliselt Madridi Reali reservmeeskonnas Hispaania tugevuselt kolmandas ja teises liigas. 2010. aasta augustis osales ta Madridi Reali põhimeeskonnas hooajaeelsetes sõprusmängudes. Hispaania kõrgliigas debüteeris ta 6. märtsil 2011 mängus Racing de Santanderi vastu. Madridi Reali põhimeeskonnas osales ta pärast seda veel ühel korral hooajal 2012–13 Hispaania karikamängus.

2013. aasta augustis sõlmis ta lepingu Hispaania kõrgliiga klubiga Espanyol. Hooaja 2014–15 teises pooles oli ta laenul Horvaatia kõrgliiga klubis Rijeka ning hooajal 2015–2016 Inglismaa esiliiga klubis Reading.

Hooajal 2016–17 mängis ta Hispaania esiliigas klubis Elche. 2017. aasta augustis siirdus Cádizi, mis mängis toona Hispaania esiliigas. Hooajal 2019–20 lõi Fernández Hispaania esiliigas 13 väravat ja aitas Cádizil pärast 14 aastat tagasi Hispaania kõrgliigasse pääseda. 10. jaanuaril 2021 lõi ta mängus Deportivo Alavési vastu üldse oma esimese värava Hispaania kõrgliigas. Fernández lõi samal hooajal Hispaania kõrgliigas kokku neli väravat, sh 21. veebruaril penaltist FC Barcelona vastu.

Aastatel 2008–2011 mängis Fernández Hispaania noortekoondistes. 2011. aastal tuli ta Hispaania kuni 19-aastaste koondisega Euroopa omavanuste meistriks ja Fernández valiti turniiri parimaks mängijaks.

Tema vanem vend Naco on samuti jalgpallur ja alustas samuti jalgpallurikarjääri Madridi Realis.

Viited
------

1. ↑   (vaadatud 19.4.2022)
2. ↑  "'I have told him many times, to come and join me at Cadiz': Alex Fernandez offers Nacho chance for Madrid exit". Tribuna. 30.3.2020. Vaadatud 19.4.2022
Ambra
**Ambra** on kašeloti seedekulglas moodustuv vahajas materjal. Seda eraldatakse kašeloti soolestikust või korjatakse merepinnalt.

Ambra tükid on ümarad. Suuruselt võivad nad olla väga erinevad: on leitud nii 14 g kui mitmekümne kilo raskusi tükke. Kõige suurem ambratükk leiti 1942 Madeira kaldalt ja see kaalus 340 kg. Ambra tihedus on 900–820 kg/m³. Käes hoides muutub ambra pehmemaks, temperatuuril +62 °C sulab kollakaks venivaks vedelikuks ja 100 °C juures aurustub, moodustades valge auru. Ambra on põlev. Ta lahustub hästi piirituses, eetris, eeterlikes õlides ja rasvõlides, aga ei lahustu vees.

Värske ambra on pehme must või hallikasmust mass, millel on ebameeldiv fekaalilõhn. Merevee ja valguse mõjul muutub ambra pikapeale heledamaks, nimelt pruunikaks või helehalliks (viimast nimetatakse valgeks ambraks), ja tugevamaks. Ühtlasi muutub tema lõhn pehmemaks ja meeldivamaks, isegi magusamaks või muskuse moodi. Parfümeeriatööstuses öeldakse, et ambra hakkab lõhnama maa, mere või looma järgi. Pärast puhastamist ja kuivatamist võib ambra värv olla alates mustast üle kollase kuni valgeni. Viimased liigid on kõige hinnalisemad.

Keemiliselt koostiselt on ambra lendumatute polüterpeenühendite segu.

Ambra oli tuntud juba iidsetel aegadel.

Tänapäeval kasutatakse ambrat peamiselt parfümeeriatööstuses lõhnafiksaatorina. Nüüdisajal asendatakse ambra sageli sünteetilise aine amroksiidiga.

Vaata ka
--------

* merevaik
**Eda Kalmre** (sündinud 12. septembril 1958) on eesti folklorist, tänapäeva folkloori uurija ja populariseerija.

Eda Kalmre on õppinud aastatel 1964–1971 Sillaotsa 8-klassilises koolis ja 1971–1973 Tartu 7. Keskkooli ajalookallakuga klassis. Aastatel 1973–1984 õppis ta Tartu Riikliku Ülikooli filoloogiateaduskonnas.

Kalmre on Eesti Kirjandusmuuseumi folkloristika osakonna vanemteadur, Eesti-uuringute Tippkeskuse narratiiviuuringute töörühma juht. Eda Kalmre töötab Eesti Kirjandusmuuseumis alates 1978. aastast, aastatel 1984–2007 oli ta teadur Eesti Rahvaluule Arhiivis ja 2007. aastast on Eesti Kirjandusmuuseumi folkloristika osakonna vanemteadur.

Ta on olnud 1991.–2007. aastani Eesti Rahvaluule Arhiivi kogumistöö juhendaja, juhendanud üliõpilaste arhiivipraktikat, organiseerinud ja läbi viinud rahvaluule kogumise võistlusi, osalenud välitöödel paljudes Eesti kihelkondades, organiseerinud pärimuse kogumist Sõrve poolsaarel jm. Peale selle on ta aastaid kogunud ja salvestanud tänapäeva pärimust, tudengifolkloori, mälestusi Tartu sõjajärgsest ajast jpm. Ta on arhiivi albumitekogu hea tundja, koostanud näituse rahvaluule arhiivi albumite kogudest ja Sõrve materjalidest arhiivis, pidanud loenguid ja kirjutanud populaarseid raamatuid ning entsüklopeediaartikleid tänapäeva folkloorist, sh laste- ja noortefolkloorist jm.

Folkloristika osakonnas on Eda Kalmre põhilisteks uurimisteemadeks tänapäeva meediakeskne rahvajutt, tänapäeva muistendid ja kuulujutud (ka vandenõuteooriad) – nende ideed ja praktikad, kontekst ja mudelid, mis levivad nt uudisfolkloorina, valeuudistena ja igasugustes muudes kommunikatsioonivormides. Ta on kirjutanud neil teemadel artikleid ja monograafiaid, koostanud ja toimetanud ajakirjade erinumbreid, juhendanud ja oponeerinud üliõpilase teadustöid. Ta kuulub paljudesse erialaühingutesse, on organiseerinud mitmeid rahvusvahelisi konverentse (sh rahvusvahelise tänapäeva muistendite uurijate konverentsi Tallinnas 2016). Ta osaleb mitme kodumaise ja rahvusvahelise väljaande ja ajakirja kolleegiumi töös (nt Keel ja Kirjandus, Contemporary Legend (USA), Sphairos (Leedu) jmt). Eda Kalmre on seeriaväljaande „Tänapäeva folkloorist" peatoimetaja.

Oma töö eest on ta pälvinud kodumaist tunnustust (populariseerimise preemia, kahel korral ajakirja Keel ja Kirjandus parima artikli preemia, folkloristika aastapreemia jm) ning oma monograafia eest rahvusvahelise Brian McConnelli preemia. 

1990. aastate keskpaigast on Kalmre osalenud mitmes tänapäeva folkloori ja jutu-uurimise teadusprojektis ning mõnda neist ka juhtinud. Eda Kalmre osaleb Eesti külaliikumises oma koduküla Kriimani esindajana.

Tunnustus
---------

* 2014 Eesti folkloristika aastapreemia

Viited
------

1. 1 2 3 4  "Eda Kalmre, FO vanemteadur". *folklore.ee*.
Kaart, mis näitab **Prantsuse Flandria** paiknemist Nord-Pas-de-Calais piirkonnas. Leie jõgi jagab selle kaheks. Põhja poole jääb Prantsuse Westhoek ja lõunas on Lille
Romaani (roheline) ja germaani (oranž) keelte murded Prantsuse Flandrias umbes aastal 1789
Territoriaalsed muudatused Püreneede rahu järgi (1659), sealhulgas Prantsuse Flandria
Hollandikeelne Taalgebied (Keeleruum), sealhulgas Prantsuse Flandria põhjaosa
**Prantsuse Flandria** (prantsuse *La Flandre française*; hollandi *Frans-Vlaanderen*) on ajaloolise Flandria krahvkonna osa tänapäeva Prantsusmaal. 

Ala laiub Nord-Pas-de-Calais piirkonnas ja vastab laias laastus Lille'i, Douai ja Dunkerque'i ringkonnale praeguse Belgia kuningriigi lõunapiiril. Koos Prantsuse Hainaut'ga moodustab see Nordi departemangu.

Geograafia
----------

Prantsuse Flandria on enamasti lame rabamaa söerikkal alal Põhjamere lõunakaldal.

Prantsuse Flandria koosneb kahest piirkonnast:

1. Prantsuse Westhoek loodes, Leie jõe ja Põhjamere vahel, laias laastus Dunkerque'i ringkonna ala.
2. Lille'i Flandria (prantsuse *La Flandre Lilloise*; hollandi *Rijsels-Vlaanderen*), ajalooliselt ka Vallooni Flandria kagus, Leie jõest lõunas ning Lille'i ja Douai ringkonna ala.

Ajalugu
-------

Olles kord osa keskaegsest Frangi riigist, langes Flandria järk-järgult Inglismaa ja siis Hispaania kontrolli alla. Kui Prantsuse sõjaline võim Bourbonide Päikesekuninga Louis XIV (1638–1715) ajal kasvas, läks ajaloolise Prantsuse Flandria osa kuningriigile.

Prantsuse Flandria oli algselt Flandria krahvkonna osa ja siis Lõuna-Madalmaade osa (tänapäeva Belgia). See eraldati krahvkonnast (Habsburgide Burgundia pärandi osa) aastal 1659 Püreneede rahuga, mis lõpetas Prantsuse-Hispaania konflikti Kolmekümneaastases sõjas (1618–1648), ja teisi piirkonna osi lisandus järgnevate lepingutega aastatest 1668 ja 1678. Piirkond loovutati Prantsusmaale ning sai Flandria ja Hainaut' provintsi osaks. Lõviosa on Prantsuse Nordi departemangus, kuigi mõned piirkonna lääneosad, mis eraldati aastal 1237 ja said enne Prantsusmaale loovutamist Artois' krahvkonnaks, on nüüd Pas-de-Calais' departemangu osa.

Teise maailmasõja ajal tähendas Prantsuse Flandria kogu Nord-Pas-de-Calais piirkonda, mis allutati esmalt Saksamaa okupeeritud Belgia sõjalisele haldusele, sai siis Belgien-Nordfrankreichi osaks *Reichskommissar*'i alluvuses ja lõpuks teoreetilise Flandria Reichsgau osaks.

Rikas kivisöe poolest ja külgnedes Põhjamerega, mille ümber olid tavaliselt võimsad naabrid, on Prantsuse Flandrias võideldud palju kordi tuhande aasta jooksul keskajast ja teise maailmasõjani.

Keel
----

Prantsuse Flandria (Prantsuse Westhoeki) põhjaosa traditsiooniline keel on hollandi keele lääneflaami murre, täpsemalt prantsuseflaami alammurre, mida räägib igapäevase keelena umbes 20 000 inimest ja aeg-ajalt 40 000 inimest.  
Lille'i Flandria traditsiooniline keel on pikardi (ja selle murded, nagu *ch'ti* või *rouchi*).

Vaata ka
--------

* Vallooni Flandria
* Burgundia Madalmaad
* Nordi departemang
* Nord-Pas-de-Calais
* Prantsuseflaami alammurre
* Friisid
* Suur-Madalmaad
* Seitseteist Provintsi
* Belgia
* Holland
* Prantsusmaa
* Valloonia
**Maret Kalviste** (aastani 1981 Ints, sündinud 19. aprillil 1955 Keilas) on Eesti endine kergejõustiklane, odaviskaja.

Sportlastee
-----------

Maret Ints (Kalviste) õppis TSIK-is, kus tema meelisalaks kujunes odavise ja treeneriks sai Toomas Merila.

1973 võitis ta X Ülemaailmsel Noorsoo- ja Üliõpilasfestivalil Berliinis tulemusega 50.96 esikoha. Samal aastal saavutas sportlane juunioride EM-il Duisburgis 7. koha tulemusega 45.70.

1974 tuli Maret Ints (Kalviste) NSV Liidu juunioride meistriks. Tema tulemus oli 56.44, mis jäi Virve Põldsamile kuuluvale Eesti rekordile alla vaid 3 cm-ga.

Veel on ta tulnud spordiseltsi Dünamo ja maaspordiühingute üleliiduliseks meistriks. Ta on tulnud odaviskes viis korda Eesti meistriks ning saanud kuus hõbemedalit, lisaks on võitnud noorteklasside medaleid..

Tulemused (vana oda) Eesti meistrivõistlustel:

| Aasta | Medal | Tulemus | Aeg ja koht |
| --- | --- | --- | --- |
| 1994 | kuld | 48.90 | 17.07 Tallinn |
| 1993 | kuld | 50.82 | 25.07 Tallinn |
| 1991 | hõbe | 49.06 | 10.08 Tallinn |
| 1990 | hõbe | 49.52 | 21.07 Tartu |
| 1989 | hõbe | 49.60 | 13.08 Tallinn |
| 1983 | hõbe | 50.92 | 20.08 Tallinn |
| 1978 | kuld | 49.88 | 27.06 Tartu |
| 1976 | hõbe | 54.00 | 17.07 Tallinn |
| 1975 | hõbe | 50.20 | 04.07 Tallinn |
| 1974 | kuld | 53.84 | 11.08 Tallinn |
| 1974 | kuld U20 | 54.26 | 18.08 Tallinn |
| 1973 | kuld | 48.60 | 06.07 Tallinn |

1990. aastatel võistles Maret Kalviste edukalt muudelgi kergejõustikualadel. Teivashüppes püstitas ta 1994. aastal 35–39-aastaste naiste maailmarekordi tulemusega 2.90. Ta on võitnud veteranide MM-il 4 kuldmedalit (2 odaviskes, 1 teivashüppes ja 1 seitsmevõistluses) ning lisaks muid medaleid.

Isiklikku
---------

Sportlasena oli Maret Kalviste pikkus 173 cm ja kaal 62 kg.

Pärast TSIK-i lõpetamist on ta end täiendanud ärijuhtimis-, arvuti- ja keelekursustel. Ta on töötanud Kirovi-nimelises kalurikolhoosis, müügi- ja projektijuhina turvafirmas ESS ning müügiesindajana Infokaitsesüsteemide OÜ-s.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  ESBL
2. ↑  Eesti kergejõustik 100. Erlend Teemägi. TEA Kirjastus. Tallinn. 2009. lk 425

Välislingid
-----------

* Postimees 14. august 1997
* Biograafia ESBL-is
|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

|  |
| --- |
|  |
|  | 

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  |  |  |  |  |  |  |
|  |  |  |  |  |  |  |  |
|  |  |  |  |  |  |  |  |
|  |  |  |  |  |  |  |  |
|  |  |  |  |  |  |  |  |
|  |  |  |  |  |  |  |  |
|  |  |  |  |  |  |  |  |
|  |  |  |  |  |  |  |  |

 |  |
|  |

 |
| Prantsuse kaitse |

**Prantsuse kaitse** on maleavang, mis algab käikudega e4 ja e6.
Maret Merisaar Erakonna Eestimaa Rohelised Tallinna piirkonna asutamiskoosolekul 12. jaanuaril 2008
**Maret Merisaar** (sündinud 13. veebruaril 1958 Tallinnas) on Eesti bioloog ja poliitik.

Haridus
-------

Maret Merisaar on lõpetanud Tallinna 7. Keskkooli 1976 ning Tartu Riikliku Ülikooli bioloogia erialal 1981. Ta sai 1991 Eesti Loomakasvatuse ja Veterinaaria Instituudist põllumajandusteaduste kandidaadi kraadi. Tema kandidaaditöö teemaks oli "Kartulitärklise tootmise kõrvalsaaduste – pulbi ja kartulimahla ärakasutamine loomasöödana".

Töökäik ja tegevus ühingutes
----------------------------

Merisaar on töötanud Tallinna Tehnikaülikooli keskkonnatehnika instituudis nooremteadurina, teadurina ja vanemteadurina 1981–1995, Kesk- ja Ida-Euroopa Keskkonnakeskuse Eesti esinduse juhatajana 1995–1996, Eesti Teadusfondis peaspetsialistina 1997–1998, Eesti Veeühingu sekretärina 2001–2006 ning Eesti Roheline Liikumise / Puhta Läänemere Ühenduse projektijuhina 1998–2007. Pärast Riigikogu XI koosseisu töö lõppemist töötab taas Tallinna Tehnikaülikoolis vee- ja keskkonnatehnika uurimisrühmas.

Ta on olnud Eesti Rahvusringhäälingu nõukogu ja Tallinna Teadlaste Maja liige, nüüd aga kuulub Eesti Rohelisse Liikumisse, on Eesti Veeühingu juhatuse liige ning Puhta Läänemere Ühenduse (Coalition Clean Baltic, CCB) juhatuse aseesimees.

Poliitiline tegevus
-------------------

Maret Merisaar Erakonna Eestimaa Rohelised arengu teemalises avatud ruumis 2008. aastal
Maret Merisaar oli 2007–2011 XI Riigikogu liige (kultuurikomisjonis ja sotsiaalkomisjonis). Ta oli Eesti Roheliste liige 1985–1998 ning ta on Erakonna Eestimaa Rohelised liige alates 2005. On olnud erakonna juhatuses ning Euroopa Rohelise Partei siseaudiitorite kogus.

Merisaar kandideeris 1995. aastal VIII Riigikogusse Eesti Roheliste ja Eesti Rojalistliku Partei moodustatud valimisliidu Neljas Jõud nimekirjas, kuid ei osutunud valituks.

Ta kandideeris 2011. aasta Riigikogu valimistel, sai 223 häält ega osutunud valituks.

Novembrist 2017 kuulub ta Tallinna volikogu keskkonnakomisjoni.

Skandaalid
----------

2009. aastal mai keskpaigaks läks Merisaar kuluhüvitiste kasutamisega 921 krooni võrra üle selle ajavahemiku maksimumpiiri (tol ajal 45 188 krooni).

Viited
------

1. ↑  Riigikogu valimine. 5. märts 1995. Vabariigi valimiskomisjoni koduleht. (Kasutatud 14. aprillil 2010)
2. ↑

Välislingid
-----------

* Maret Merisaar Eesti Teadusinfosüsteemis Muuda Vikiandmetes
* Puhta Läänemere Ühendus (Coalition Clean Baltic, CCB) www.ccb.se
**Prantsuse Sõjakool** (prantsuse keeles *École de guerre*) on kõrgem sõjakool Pariisis, mis loodi aastal 1876.

Sõjakool toimis institutsioonina järjepidevalt kuni 1993. aastani, mil see läks Prantsuse Ühendatud Kaitsekolledži (*Collège interarmées de Défense* ehk CID) käsutusse. See reorganiseeriti omakorda 2011. aastal taas Sõjakooliks (*École de guerre*), mis töötab kõrgema sõjakoolina ka praegu.

Ajalugu
-------

Kooli eesmärk oli pärast Prantsusmaa 1870. aastatel kogetud sõjalisi kaotusi koolitada kõrgemaid ohvitsere ja staabiohvitsere, kes suudaksid moodsa sõjapidamise nippe ka praktikas rakendada. Kõrgema Sõjakooli loomise taga seisis tollane Prantsuse sõjaminister Ernest Courtot de Cissey, kes seadis sisse kaheaastased kursused. 1880. aastal käis Kõrgema Sõjakooli nimi juba ka seadusandlusest läbi ja kool riigistati. 

Kooli üks tugevamaid külgi oli praktiliste olukordade lahendamine ja taktika õpetamine. 1890. aastatel hakati suuremat rõhku panema militaarajaloole, strateegiatele ning üldtaktikale. 

Kooli kodulehe andmetel on koolis õppinud kokku ligikaudu 12 000 õpilast, nende hulgas 3000 välismaalast.

### Seosed Eestiga

1920.–1930. aastatel oli Pariisi Kõrgem Sõjakool üks mainekamaid maailmas ja teiste hulgas lähetati sinna õppima ka kümmekond Eesti Kaitseväe kõrgemat ohvitseri, kellest taheti koolitada Kaitseväe juhatuse liikmeid. Õppeaeg akadeemias kestis kaks aastat ja korraga õppis Pariisis kaks ohvitseri, eestlaste puhul esimese aasta õppur-ohvitser ja teise aasta õppur-ohvitser.

  

### Eestlased Prantsuse Kõrgemas Sõjakoolis

* 1923–1925 Nikolai Reek (endine Bažõkov; 1890–1942), kindralleitnant; hukati Nõukogude võimu poolt Usollagis Siberis.
* 1924–1926 Richard Tomberg (1897–1982 Tallinn), kindralmajor.
* 1925–1927 Aleksander Jaakson (1892–1942), kindralmajor; hukati Nõukogude võimu poolt Sverdlovskis Sosva vangilaagris.
* 1926–1928 Herbert Grabbi (1896–1942), kolonel, Pätsi vanem käsundusohvitser; hukati Nõukogude võimu poolt Norilskis Norillagis.
* 1927–1929 Herbert Brede (1888–1942), kindralmajor, hukati Nõukogude võimu poolt Norilskis Norillagis.
* 1928–1930 August Traksmaa (end Traksmann, 1893–1942), kindralmajor, hukati Nõukogude võimu poolt Sevurallagis.
* 1929–1931 Herbert Voldemar Freiberg (alates 1936 Raidna, 1897–1942), kolonel, kaitseväe atašee Poolas ja Rumeenias, Kõrgema Sõjakooli õppejõud ja ülem, hukati Nõukogude võimu poolt Norilskis Norillagis.
* 1930–1932 Artur Normak (1895–1941), kolonel, Sõjaväe Tehnikakooli ülem, hukati Tallinnas NKVD poolt.
* 1933–1935 Karl Johann Laurits (1892–1941), kolonel, kaitseväe atašee Prantsusmaal ja Belgias, hukati Tallinnas NKVD poolt.
* 1936–1938 Johannes Reinola (end Reinglas, 1896–1942), hukati Nõukogude võimu poolt Norilskis Norillagis.

Väidetavalt alustas õpinguid ja õppis Prantsuse Kõrgemas Sõjakoolis mõned kuud (kuid ei lõpetanud) ka Johannes Soodla (1897–1865, suri Saksamaal), kolonel. (Info pärineb üllitisest Vaba Eesti Sõna, 03.06.1965)

Viited
------

1. ↑  www.ecole-superieure-de-guerre.fr
2. ↑
3. ↑
**Valdek Raiend** (13. juuni 1922 Mäetaguse vald Virumaa – 7. detsember 2005 Toronto) oli eesti geodeet ja ajakirjanik.

Elulugu
-------

Valdek Raiend oli talupidaja poeg.

Lõpetas 1939 Jõhvi Gümnaasiumi, 1942 Tallinna Tehnikumi maamõõtjana ja 1966 Toronto ülikooli tsiviilinsenerina. Oli 1942–1944 maamõõtja Saksa Sõjakaartide- ja Mõõduameti Tallinna osakonnas (*Zweigstelle Reval*). Osales Saksa armee võitlejana II maailmasõjas 1944–1945. Viibis 1945–1947 Saksamaal DP-laagris ja õppis Balti Ülikoolis Pinnebergis. 1947–1950 Inglismaal põllutööline. Aastast 1950 töötas Kanadas, Arktikas ja Peruus geodeedina. Olnud 1966–1988 Ryersoni Polütehnilises Ülikoolis geodeesia õppejõud, 1977–1988 professor. Ta oli Fraternitas Estica auvilistlane.

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkonnad: geodeesia ja sõjaajalugu. Olnud juhtivalt tegev paljudes väliseesti organisatsioonides, mh 1968–1977 Eestlaste Kesknõukogu Kanadas juhatuse liige ja 1996–2003 Torontos ajakirja Eesti Kirik toimetaja.

Tunnustus
---------

* Kaitseministeeriumi III klassi teeneterist, 1998
* Kotkaristi IV klassi teenetemärk, 2002

Teoseid
-------

* Maamõõtmise areng Kanadas ja USA-s. // Geodeet 2 (1992)
* Ühena Nurmiste poistest. // Enn Nurmiste sõnas ja pildis 1894–1968. Tallinn, 1994
* Kui pikk on 1 meeter. // Geodeet, 10 (1996)
* Geodeetilistest töödest Saksa okupatsiooni aastail 1942–1945. // Geodeet, 21 (2000).

Viited
------

1. 1 2 3 4  *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013
2. ↑
3. ↑

Kirjandus
---------

* *Eesti entsüklopeedia.* 14. köide: *Eesti elulood.* Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2000, lk 401.
* Heinsoo, Ilmar. Valdek Raiend 75. // Geodeet, 13 (1997)
* Lindaja, Endel. Valdek Raiend – 80. // Võitleja, 4 (2002)
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Stanley** on mägi Ruwenzori mäestikus Uganda ja Kongo Demokraatliku Vabariigi piiril. See on mõlema riigi kõrgeim mägi.

Stanley geograafilised koordinaadid on 0° 23′ 9″ N, 29° 52′ 18″ E.

Mäel on mitu tippu. 5109 meetri kõrgune Margherita mäetipp on Aafrika kõrguselt kolmas tipp Kilimanjaro (5895 m) ja Keenia mäe (5199 m) järel. Stanley mäe kõrguselt järgmised tipud on Alexandra (5091 m), Albert (5087 m), Savoia (4977 m), Ellena (4968 m), Elizabeth (4929 m), Phillip (4920 m), Moebius (4916 m) ja Great Tooth (4603 m). Kõrgematel tippudel on liustikud.

Mägi sai nime Briti maadeuurija ja ajakirjaniku Henry Morton Stanley järgi.

Esimesena ronis Stanley mäe tippu Itaalia prints Luigi Amedeo di Savoia-Aosta koos kolme kaaslasega aastal 1906. Seetõttu on mitmel tipul itaaliapärane nimi. Margherita tipu nimetas ta tollase Itaalia kuninganna Savoia Margherita järgi, kes oli tema onunaine.

Stanley mägi kuulub Ruwenzori rahvusparki. See rahvuspark kuulub UNESCO maailmapärandi loendisse.
**Andrus Siimon** (sündinud 16. juunil 1965) on eesti koorijuht.

Ta alustas muusikaõpinguid Kingissepa Lastemuusikakoolis, kus ta õppis akordioni, lõpetas 1980. aastal.
1989. aastal lõpetas ta Tallinna Pedagoogilise Instituudi kultuurhariduse teaduskonna koorijuhtimise eriala Ants Sootsi õpilasena. 1996. aastal lõpetas Eesti Muusikaakadeemia koorijuhtimise eriala Jüri Rendi klassi.

1991. aastast on ta olnud Eesti Rahvusmeeskoori laulja ja koormeister. Ta on Eesti Teaduste Akadeemia Meeskoori, Virumaa Noorte Meeskoori ja Eesti Koorijuhtide Naiskoori peadirigent. 2006. aastast on ta Eesti Teaduste Akadeemia Naiskoori peadirigent.

Ta on Georg Otsa nimelise Tallinna Muusikakooli kooridirigeerimise õpetaja.

Ta on dirigeerinud X noorte laulupeol ja XXV üldlaulupeol.

Ta on Eesti Naislaulu Seltsi juhatuse liige.

2003. aastast elab ta Raasikul.

Tunnustus
---------

* 2006 Eesti Kultuurkapitali rahvakultuuri sihtkapitali aastapreemia (Virumaa Noorte Meeskoori muusikalise arendamise eest)
* 2011 Eesti Kooriühingu aasta dirigent
* 2011 Arvo Ratassepa mälestusauhind

Viited
------

1. ↑  "Kuressaare Muusikakool. Lennud läbi aegade". Originaali arhiivikoopia seisuga 11. veebruar 2021. Vaadatud 30. detsembril 2017.
2. ↑  Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lõpetajad
3. ↑  Eesti Teaduste Akadeemia Naiskoor. Dirigendid
4. ↑  "Georg Otsa nimeline Tallinna Muusikakool. Kooridirigeerimise õpetajad". Originaali arhiivikoopia seisuga 22. detsember 2017. Vaadatud 30. detsembril 2017.
5. ↑  Inforegister. Andrus Siimon[*alaline kõdulink*]
6. ↑  Gertrud Kaljuvee. Dirigent Andrus Siimon Raasikult hindab rahulikku kodukohta. Sõnumitooja, 15. jaanuar 2013
Anthony Joshua 2017. aastal
**Anthony Oluwafemi Olaseni Joshua** (sündinud 15. oktoobril 1989) on Suurbritannia elukutseline poksija. Praegu on ta maailma raskekaalu meister (79 kg), kes on võitnud kolm neljast meistrivõistlustest.

Joshua esindas Suurbritanniat 2011. aasta meistrivõistlustel amatöörina raskekaalu osakonnas ja võitis hõbemedali. 2012. aasta olümpiamängudel võitis ta kuldmedali. Aastal 2014 sai temast elukutseline poksija. 2017. aastal poksis ta Volodõmõr Klõtško vastu, see matš nimetati hiljem aasta võitluseks.
2018. aasta septembris nimetati ta parimaks aktiivseks raskekaalu poksijaks. Ta pidas kokku 22 kohtumist ning võitis need kõik (sh 21 nokaudiga).

Harrastajana
------------

Joshua hakkas poksimisega tegelema 2007. aastal 18-aastaselt. Talle pakuti 50 000 naelsterlingit, et ta hakkaks elukutseliseks poksijaks, aga ta keeldus ("Ma ei hakanud poksijaks raha pärast, vaid selleks, et võita medaleid."). Aastal 2010 tänu tema edule sai ta koha GB Boxing tiimis.

Elukutselise poksijana
----------------------

11. juulil 2013 sai Joshuast elukutseline poksija. Ta tegi profidebüüdi 5. oktoobril 2013 O2 Arenal Londonis. Joshua teine elukutselise matš oli Paul Butlini vastu, mille Anthony võitis nokaudiga. Kolmas matš Hrvoje Kiscieki vastu sai teoks sama aasta 14. novembril. Selle matši võitis ta teises raundis nokaudiga.

Eraelu
------

Anthonyt huvitab male ja lugemine. Enne poksijaks hakkamist oli ta ehitaja. 2009. aastal läks ta vangi, kuna oli tänavatel kakelnud. Kui ta välja sai, pidi ta kandma jalavõru. 2011. aastal vahistati ta kiiruse ületamise tõttu ja ta autost leiti üle 200 grammi kanepit. Teda süüdistati narkootikumide omamises ja kavatsuses neid müüa. Joshua lasti selle tõttu lahti GB boxing tiimist. Talle määrati karistuseks 12 kuud ühiskondlikult kasulikku tööd.
Leedu 1. järgu haldusüksused (eristatud värvustega) ning 2. järgu haldusüksused nende sees
**Vald** (leedu keeles *seniūnija*, mitmuses *seniūnijos*) on Leedu 2. järgu haldusüksus. Leedu on jagatud 546 vallaks.

Esimesed vallad moodustati Leedu aladel XIV sajandi teisel poolel. Tegemist oli haldusüksustega, mis ümbritsesid suurvürstide valduses olevaid linnuseid. Olukord muutus aastal 1413, mil Poola alade eeskujul moodustati maal Vilniuse vojevoodkond ja Trakai vojevoodkond. Neist väljapoole jääv Žemaitija ala hakkas kandma nime Žemaitija vald. Selle koosseisus oli ligi kolmkümmend maakonda ja oma staatuselt vastas see pigem vojevoodkondadele.

Tänapäevased vallad said aluse aastal 1919 kui maakonnasisesed haldusüksused, kus pidi olema vähemalt 100 elanikku. Nõukogude perioodil moodustati nende asemele külanõukogud, ent Leedu taasiseseisvumisel taastati ka vallad.

Leedu valdasid juhivad vallavanemad, kes on määratavad riigiametnikud. Nende ülesandeks on Irena Degutienė määratluse kohaselt tegeleda haldusüksuse finantsiliste ja juriidiliste küsimustega ning olla sealse rahva probleemide esindaja kõrgemal, omavalitsuslikul tasandil.

Haldusüksustena eksisteerivad vallad Leedus ka suuremate linnade sees.

Viited
------

1. ↑  Lietuvos Didžiosios Kunigaikštijos administracinio teritorinio suskirstymo raida. Visuotinė lietuvių enciklopedija, Kd. XII (Lietuva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 15 lk.
2. ↑  Savivaldybių įstatymas. // „Vyriausybės žinios", 1919-10-28, nr. 14, lk. 8.
**Andreas Schening** (ka **Anders Schening**; 27. jaanuar 1810 Kerimäki, Soome – 8. juuli / 20. juuli 1868 Ingerimaa) oli Eesti vaimulik.

Schening sündis Soomes Kerimäel (praeguse haldusjaotuse järgi Lõuna-Savo maakonnas Savonlinna lähedal). Ta õppis koolis Savonlinnas ja aastatel 1825–1830 gümnaasiumis Viiburis. 1830. aastal asus ta õppima (immatrikuleeriti 30. novembril 1830) usuteadust Helsingi Ülikoolis. Ordineeriti 19. detsembril 1838 Porvoos õpetajaks.

Oli lühikest aega vaimulik Sääminkis (Lõuna-Savo maakonnas). Aastatel 1839–1845 oli ta Peterburi Maria soome koguduse adjunktõpetaja. 10. maist / 22. maist 1845 oli ta Narva soome-rootsi Püha Mihkli koguduse ja selle filiaalkoguduse Kosemkina õpetaja. 

1864. aastal lasi ta ehitada Korovinasse (Narvusisse) kabeli, kus ta muu hulgas pidas neli korda aastas eestikeelseid jumalateenistusi. Narva eestlaste teenimiseks võttis ta 1860. aastate alguses adjunktõpetajateks noored vaimulikud Paul Loppenowe ja Ferdinand Gottlieb Tannenbergi.

Viited
------

1. ↑  "Schening-suku". Originaali arhiivikoopia seisuga 19. märts 2015. Vaadatud 21. jaanuaril 2013.
2. ↑  Ylioppilasmatrikkeli 14813 (Anders Schening)
3. ↑  Liivi Aarma Põhja-Eesti vaimulike lühielulood 1525-1885 Tallinn 2007
**"Anti-Monopoly"** on lauamäng, mille tegi Ralph Anspach vastusena "Monopoli" lauamängule. Algselt anti mäng välja 1973. aastal nimega "Bust the Trust", kuid hiljem pandi uueks nimeks "Anti-Monopoly". 1984. aastal anti sellest välja uus versioon "Anti-Monopoly II". 2005. aasta versioonis saavad mängijad juba alguses otsustada, kas nad mängivad monopoolsete või konkurentsireeglite järgi.

Mängu kirjeldus
---------------

"Anti-Monopolys" põrkuvad konkurendid vabaturukonkurentsis kokku hoolimatute monopolistidega. Nii konkurendid kui ka monopolistid soovivad suurendada oma tulusid, kuid teevad seda eri viisidel. Konkurendid müüvad oma kaupu mõõdukate hindadega, teenides mõõduka kasumi. Monopolistid seevastu üritavad rivaalid välja trügida, et neil oleks võimalik tõsta hinnad võimalikult kõrgele, teenides seega ülisuuri summasid. "Anti-Monopolys" jagatakse mängijad kahte gruppi: konkurendid ja monopolistid, kes järgivad erinevaid reegleid. Mängu saab mängida kahe- kuni kuuekesi ja soovitatavalt alates kaheksandast eluaastast.
Valdai kõrgustik
**Valdai kõrgustik** (vene keeles *Валдайская возвышенность*, *Валдай*) on ulatuslik kõrgustik Ida-Euroopa lauskmaa loodeosas Tveri oblasti lääneosas ja Novgorodi oblasti lõunaosas. Laiemas mõttes Valdai kõrgustiku koosseisu kuuluvad ka Tihvini ja Vepsa kõrgustik Leningradi ja Pihkva oblastis ning mõned teised kõrgustikud Tveri ja Smolenski oblastis. Keskmine kõrgus on 150-250 m, kõrgeim tipp 346,9 m.

Valdai kõrgustiku pealiskord koosneb karboni ajastu lubjakivist, merglist ja savist, ta on kaetud mandrijää ning liustikujõgede ja jääjärvede setetega. Loodenõlv on järsk, kagunõlv on lame. Pinnamood on künklik, peamised pinnavormid on moreentasandikud. Esineb palju järvi, sealhulgas Ülemvolga järvestik (Peno järv, Vselugi järv, Volgo järv jt), Seligeri järv ja teised. Valdai kõrgustik on tugevalt soostunud. Kõrgustiku kaguosaga külgneb Valdai jääaja lõunapiir. 

Kõige kõrgem punkt on 346,9 meetri kõrgune küngas Tsna ülemjooksul, mille mitteametlik nimi on Verhuška Valdaja. Ta asub Tveri oblasti Võšni Volotšoki rajoonis Potšinoki külast 2,5 km kagu suunas punktis koordinaatidega 58° 18′ 0″ N, 33° 54′ 0″ E.

Valdai kõrgustik on Volga jõgikonna ja Läänemere vesikonna veelahe. Kõrgustikul saavad alguse Volga, Daugava, Dnepr, Lovat, Msta, Pola, Mologa ja teised jõed.

Viited
------

1. ↑  "Значение слова "Валдайская возвышенность" в Большой Советской Энциклопедии" (vene).
2. ↑  "Вышневолоцеий район" (vene).
3. ↑  "Вышневолоцеий район" (vene).
Suguvõsavapp
**Otto Friedrich von Fölkersahm** (poola **Otto Fryderyk Felkerzamb**; 1641 – 27. november 1705) oli baltisaksa päritolu Rzeczpospolita riigitegelane ja sõjaväelane. 

Ta oli senaator, kastellaan Liivimaal, Galiitsias Czorsztyni ja Podlaasias Rajgródi staarost, Tšernigivi ja Poola-Liivimaa vojevood (kuberner) ja kindralmajor.

Perekond
--------

Tema vanemad olid Kuramaa Nīgranda mõisnik Johann von Fölkersahm (1603–1686) ja Elisabeth von den Brincken.

Ta abiellus 1676. aastal Czorsztyni staarosti, kindralmajor Ernst Magnus von Grotthusi (Magnus Ernest Grothus) lese riigikrahvinna Catharina von Buttlariga, kes oli Kuldīgast pärit Kuramaa Laidze mõisniku, Poola kuningliku kammerhärra ja riigikrahvi (a-st 1651) Gotthard Wilhelm von Buttlari (Gotard Wilhelm Butler; 1600–1660) ja Konstancja Wodyńska tütar. 

11. märtsil 1700 abiellus ta riigikrahvitar Catharina Elisabeth von Windischgrätziga. Abieludest tal lapsi ei olnud.

Viited
------

1. ↑  *Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften, Teil 3, 1: Kurland, Bd.:1*, Görlitz, 1939 lk.243
2. ↑  genealog.home.pl: Gotard Wilhelm Butler[*alaline kõdulink*]

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Jan Krzysztof Gniński** | **Tšernigivi vojevood**1694–1695 | Järgnev**Franciszek Jan Załuski** |
| Eelnev**Jan Andrzej Plater** | **Poola-Liivimaa vojevood**1696–1705 | Järgnev**Fabian Plater** |