recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Sean M. Carroll (2006)
**Sean Michael Carroll**, ka **Sean M. Carroll**, (sündinud  5. oktoobril 1966 Philadelphias Pennsylvanias) on Ameerika Ühendriikide füüsikateoreetik ja teaduskirjanik. 

Ta on California Tehnoloogiainstituudi füüsika uurimisprofessor. Tema peamised uurimisvaldkonnad on kvantmehaanika, gravitatsioon, kosmoloogia ja statistiline mehaanika.

Teadusteemalisi kirjutisi avaldab ta ajalehes New York Times ning teadusajakirjades Nature, Sky & Telescope ja New Scientist. Ta on kolme populaarse teadusraamatu autor: üks neist käsitleb aja noolt (ilmus 2010), teine Higgsi bosonit (2013) ja kolmas raamat (ilmus 2016) räägib teadusavastustest, mis muutsid meie maailma, muuhulgas vastab ta küsimustele, mis on elu ja surm ning milline on meie koht selles Universumis. Ta toob ära võrdluse, et Universumiga võrreldes on inimene veel väiksem kui aatom võrreldes Maaga.

Haridus ja töökäik
------------------

Sean M. Carroll (2017)
Ta lõpetas 1988. aastal Villanova Ülikooli bakalaureusekraadiga astronoomias ja astrofüüsikas ning kaitses 1993. aastal Harvardi Ülikoolis doktoritööi astronoomias.

Pärast järeldoktorina töötamist  Massachusettsi Tehnoloogiainstituudis ja California Ülikoolis Santa Barbaras töötas ta aastatel 1999–2006 Chicago Ülikoolis abiprofessorina. Alates 2006. aastast töötab ta California Tehnoloogiainstituudis: 2006–2014 Teoreetilise füüsika Walter Burke instituudis vanemteadurina ja alates aastast 2014 uurimisprofessorina.

Tunnustus
---------

* 2010 – valiti Ameerika Füüsikaseltsi *fellow'*ks panuse eest kosmoloogiasse, relatiivsusteooriasse ja kvantväljateooriasse
* 2013 – Londoni Kuningliku Seltsi teadusraamatu auhind ("The Particle at the End of the Universe")
* 2014 – Ameerika Füüsikainstituudi Andrew Gemanti auhind osakestefüüsika ja kosmoloogia populariseerimise eest

Teosed
------

* 2003 – *Spacetime and Geometry: An Introduction to General Relativity*. ISBN 0-8053-8732-3
* 2010 – *From Eternity To Here: The Quest for the Ultimate Theory of Time*. ISBN 0-525-95133-4
* 2012 – *The Particle at the End of the Universe: How the Hunt for the Higgs Boson Leads Us to the Edge of a New World*. ISBN 0-525-95359-0
* 2016 – *The Big Picture: On the Origins of Life, Meaning, and the Universe Itself*. ISBN 0-5259-5482-1

Isiklikku
---------

Tema abikaasa on teaduskirjanik Jennifer Ouellette.

Viited
------

1. 1 2  Sean Carroll. preposterousuniverse.com
2. ↑  Вселенная. ozon.ru
3. 1 2  Sean M. Carroll. preposterousuniverse.com
4. ↑  APS Fellow Archive. aps.org
5. ↑  Gemant Award Winners. aip.org

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Sean M. Carroll** |

* Sean Carroll. Koduleht. preposterousuniverse.com
* Sean Carroll. Videos. preposterousuniverse.com
Horst Dohlus (1986)
**Horst Paul Dohlus** (30. mai 1926 Plauen – 28. aprill 2007 Berliin) oli Saksa DV riigitegelane.

Horst Dohlus õppis aastatel 1939–1942 juuksuriks ja töötas kuni 1943. aastani juuksuriabilisena. 1943. aastal kutsuti Dohlus Riigi Tööteenistusse ja seejärel teenis Wehrmachtis. Teise maailmasõja lõpus langes ta Ameerika vägede kätte sõjavangi, kus oli kuni 1946. aastani.

Sõjavangist vabanenuna astus Dohlus Saksamaa Sotsialistlikku Ühtsusparteisse ja tegutses parteitöötajana kaevandusettevõttes Wismut. 1950. aastal sai temast Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee liikmekandidaat.

Lisaks sellele oli ta aastatel 1950–1954 Rahvakoja (parlamendi) liige. 1955. aastal tehti talle noomitus "parteid kahjustava käitumise ja jätkuva parteimoraali rikkumise" eest.

Pärast õppimist Kõrgemas Parteikoolis Moskvas aastatel 1954–1955 sai temast kuni 1958. aastani Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee parteiorganisaator gaasikombinaadis Schwarze Pumpe ja Cottbusi ringkonna partei keskkomitee teine sekretär kuni 1960. aastani.

Aastatel 1960–1986 juhtis Horst Dohlus Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee parteiorganite osakonda. 1971. aastal sai ta uuesti Rahvakoja liikmeks ja Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee sekretariaadi liikmeks. Alates 1973. aastast oli ta Keskkomitee parteiorganite sekretär. 1976. aasta mais sai ta Keskkomitee Poliitbüroo liikmekandidaadiks ja 1980. aasta mais liikmeks. Lisaks sellele oli ta 1986. aastast Keskkomitee kaadrikomisjoni liige.

Horst Dohlus astus 8. novembril 1989 koos kogu Poliitbürooga ametist tagasi. 20. jaanuaril 1990 heideti ta Saksamaa Sotsialistlikust Ühtsusparteist välja.

1995. aastal anti Dohlus kohtu alla seoses Saksa DV-s toimunud piiriületajate tapmistega, kuid halva tervisliku seisundi tõttu tunnistati ta vastutusvõimetuks.

Viited
------

1. ↑  Horst Dohlus : deutscher Politiker; fr. SED-Politbüromitglied Munzinger
2. ↑  SED-Führungsgremien : Übersicht über die Mitglieder und Kandidaten des Politbüros des ZK der SED (1949-1989) Bundesarchiv. SED- und FDGB-Archivgut
3. ↑  Dohlus, Horst Paul \* 30.5.1925, † 28.4.2007 :Mitglied des Politbüros u. Sekretär des ZK der SED Bundesstiftung zur Aufarbeitung der SED-Diktatur
Vytautas Grivickas
**Vytautas Grivickas** (5. november 1925 Beinarova, Šiauliai maakond, Leedu – 22. november 1990 Vilnius) oli leedu balletitantsija, ballettmeister, ooperilavastaja ja lavakunsti õppejõud. 

Grivicas õppis aastatel 1940–1944 Kaunase teatri balletistuudios ja 1947–1952 Moskvas GITIS-es.

Loomekarjäär
------------

Grivickas töötas aastatel 1944–1947 Kaunases  Leedu NSV Riiklikus Ooperi- ja Balletiteatris balletitantsijana. Pärast Moskvast naasmist (1952) oli ta Vilniuse Konservatooriumi balletiosakonna rajajaid. 1960.–1970. aastatel töötas ta lavakunsti õppejõuna kõrgkoolides.

Aastatel 1983–1987 töötas Grivickas Vilniuses Leedu NSV Riiklikus Ooperi- ja Balletiteatris peaballettmeistrina. 

### Külalislavastajana Estonias

* Julius Juzeliūnase ballett "Mere kaldal" (1958; peaosas Uno Puusaag)
* Lydia Austeri ballett "Põhjamaa unenägu" (1960; peaosas Uno Puusaag)

Tunnustus
---------

* 1964 – Leedu NSV rahvakunstnik

Viited
------

1. 1 2  Lea Tormis. "Eesti balletist". Tallinn, Eesti Raamat 1967, Lk 190–191

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Vytautas Grivickas** |
**Horst Köhler** (sündinud 22. veebruaril 1943 Poolas Skierbieszówis) on Saksamaa poliitik. Aastatel 2004–2010 oli ta Saksamaa liidupresident. Ta astus 31. mail 2010 ametist tagasi.

Host Köhler sündis Bessaraabia sakslaste Eduard ja Elisabeth Köhleri seitsmenda lapsena. Tema vanemad olid lahkunud tänapäeva Moldovas asuvast kodust 1940 pärast Molotovi-Ribbentropi pakti sõlmimist, mis jättis Bessaraabia NSV Liidu mõjusfääri. 1944 põgenes perekond Leipzigisse, kus elas 1953. aastani, mil emigreerus Lääne-Berliini kaudu Ludwigsburgi.

Köhler teenis kaks aastat Bundeswehris ja sai reservleitnandiks. Seejärel õppis ta majandust ja politoloogiat Tübingeni ülikoolis, mille lõpetas doktorikraadiga. 1969–1974 töötas ta majandusuuringute instituudis assistendina.

1993–1998 oli ta Saksamaa säästupankade assotsiatsiooni president. 1998–2000 oli ta Euroopa Rekonstruktsiooni- ja Arengupanga presidendiks. Sel ajal elas ta Londonis, kus panga peakorter asus. 2000–2004 oli ta Rahvusvahelise Valuutafondi tegevdirektor. Sel ajal elas ta Washingtonis.

23. mail 2004 valis Saksamaa Rahvusassamblee ta napi ülekaaluga (604 häälega 1205-st) Gesine Schwani ees Saksamaa presidendiks. Schwan sai 580 häält, 20 häält läks teistele kandidaatidele ja 1 saadik puudus südameataki tõttu. Köhler astus ametisse 1. juulil 2004.

23. mail 2009 valiti ta ametisse tagasi ka järgmiseks ametiajaks.

Horst Köhler on abielus õpetaja Eva Köhleriga (sündinud Eva Luise Bohnet). Neil on kaks last: tütar Ulrika (sündinud 1972) ja poeg Jochen (sündinud 1977).

Välislingid
-----------

* Saksamaa president astus ametist tagasi, 31. mai 2010

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Johannes Rau** | **Saksamaa president**2004–2010 | Järgnev**Christian Wulff** |
**Hematiit** ehk **raudläik** on oksiidne mineraal.

Hematiit on kolmevalentse raua oksiid (Fe2O3).

Hematiit on magnetiidi kõrval peamine rauamaak.

Hematiit võib esineda nii kristallide kui ka neerjate, muldjate või kiudjate agregaatidena. Hematiit on enamasti hallikat värvi, kuid temaga tõmmatud kriips on alati iseloomulikult kirsipunane. Hematiit annab punaka värvuse rauda sisaldavaile settekivimeile ja mineraalidele. Näiteks liivakivi ja lateriit on punakad peamiselt hematiidisisalduse tõttu. Graniit on enamasti punakat värvi, sest üks tema koostisosa, kaaliumpäevakivi, sisaldab peendispersset hematiiti, mis värvib puhtana valge mineraali roosakaks.

Tardkivimeis on hematiit vähem levinud kui settekivimeis ja nende moondunud ekvivalentides. Hematiit on tihti sekundaarne mineraal, mis tähendab seda, et ta on tekkinud mõne teise rauda sisaldava mineraali arvelt. 

Hematiit on polarisatsioonimikroskoobis praktiliselt läbipaistmatu, mistõttu tabelis esitatud kristallooptilised andmed pole enamasti reaalselt jälgitavad.

Pigment
-------

Hematiidi peenestamisel saadakse hea värviandvusega mittemürgine ja lihtsalt kasutatav anorgaaniline pigment, mida nimetatakse punaseks (ja lillaks) ookriks. Savi ja kriidiga segatult on hematiit punase kriidi ehk sangviini peamine koostisosa. Savirikkam hematiiti sisaldav värv on punane boolus, mida kasutatakse kuldamisalusena.

Keraamikas kasutatakse hematiiti angoobide koosseisus savinõude maalimiseks ja katmiseks.

Analoogfotograafias kasutatakse punast hematiitpigmenti suureformaadiliste negatiivide retušeerimiseks selle pigmendi omaduse tõttu kuivada opaakseks, valgust mitte läbilaskvaks, samas jäädes negatiivilt kergesti mahapestavaks.

Vaata ka
--------

* punane ooker
* sangviin
* boolus

Viited
------



|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Hematiit** |
**Power Big Meet** on maailma suurim klassikaliste Ameerika autode näitus, mis toimub Rootsis iga aasta juuli esimesel nädalavahetusel, 4. juuli (USA iseseisvuspäeva) aegu, neljapäevast laupäevani.

Esimene Power Big Meet toimus 1978. aastal Anderstorpis (Jönköpingi lään), kuhu kogunes 80 autot ja 400 külastajat. 1979. aasta näitus toimus Skövdes (Västra Götalandi lään), 1980.–1982. aastal Jönköpingis ja 1983. aastal Norrköpingis. Alates 1984. aastast on näitus toimunud Västeråsis Johannisbergi lennuväljal, välja arvatud 1986. aastal, kui näitus toimus Kinnekulles (Västra Götalandi lään). 2017. aasta näitus toimus Lidköpingis (Västra Götalandi lään).

Rootsi politsei teatel osales 2004. aasta üritusel 12 000 autot. 2014. aastal osales seal 17 000 autot ja 200 000 külastajat.

Viited
------

1. ↑  Power Big Meet. "Power Big Meet: History".
2. ↑  Power Big Meet. "Big Move for Power Big Meet July 6–8 2017".

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Power Big Meet** |

* Ametlik koduleht
**Hemant Divate** (sündinud 1967. aastal) on Mumbais elav ja töötav marathi luuletaja, tõlkija, toimetaja ja kirjastaja.

Looming
-------

Hemant Divate esimest kaht marathikeelset luulekogu "Chautishiparyantchya Kavita" ("Luuletused kolmekümne neljani", 2001) ja "Thambtach Yet Nahi" ("Võimatu on lakata", 2006) võib pidada marathi kirjanduses teedrajavateks. Ta luulet on tõlgitud inglise, prantsuse, hispaania, saksa, urdu, araabia, gudžarati, bengali, hindi, oria, tamili, telugu, kannada ja malajalami keelde. 2012. aastal andis kirjastus Poetrywala välja ta kolmanda marathikeelse luulekogu "Ya Roommadhye Aale Ki ife Suru Hote" ('elu algab hetkel, kui sa sesse ruumi sisened').

Luuletaja ja tõlkija Dilip Chitre on tõlkinud inglise keelde "Chautishiparyantchya Kavita", pealkirjaga "Virus Alert". Selle raamatu on oma keeles välja andnud ka hispaanlased ja iirlased. 2012. aastal ilmus tema teine inglise keelest tõlgitud luulekogu, "A Depressingly Monotonous Landscape".

Hemant Divate on Indias mitme kirjandusajakirja nõustaja. Ta on marathikeelse väikese kirjandusajakirja Abhidhanantar asutaja ja toimetaja. See ajakiri, neli numbrit aastas, on järjepidevalt ilmunud 15 aastat. Ajakiri Abhidhanantar ja kirjastus Poetrywala kokku on publiku ette toonud üle 45 marathi- ja ingliskeelse luulekogu.

Ta on oma loomingut tutvustanud mitmel omamaisel ja rahvusvahelisel luule- ja kirjandusfestivalil nii Aasias, Euroopas kui ka Ladina-Ameerikas, sealhulgas Tartus kirjandusfestivalil Prima Vista 2015. ja 2016. aastal.

Tunnustus
---------

Hemant Divate on pälvinud mainekaid auhindu, sealhulgas Kolkata kirjandusorganisatsiooni Bharatiya Bhasha Parishadi auhinna (Kolkata, India) ja Maharashtra Fondi preemia (Maharashtra Foundation, USA).

Välislingid
-----------

*
Jeremy Meeks
**Jeremy Ray Meeks** (sündinud 7. veebruaril 1984 Tacomas) on Ameerika Ühendriikide kurjategija ja modell. Tema politseifoto, mis avaldati Facebookis 2014. aastal, omandas tohutu populaarsuse. Jeremy Meeksi hakati foto internetis avaldamise järel nimetama "maailma kuumimaks kurjategijaks", naised palusid ennast temaga vangikongi kokku lukustada, modelliagentuurid hakkasid ridamisi pakkumisi tegema. Ta oli varem kandnud 9aastast vanglakaristust varguse pärast. Pärast vanglast vabanemist 2016. aastal alustas Meeks modellikarjääri, rikastus, ja omas The Suni andmeil 612 000 jälgijat. Ta lahutas hiljem oma naisest ja abiellus Chloe Greeniga, kes on Briti miljardäri Sir Philip Greeni tütar. Noorpaari laps sündis 29. mail 2018. aastal (Jeremy Meeksil juba oli laps eelmise naisega). 

Ka Jeremy Meeksi vanemad on kurjategijad. Tema isa on mõrvar ja vägistaja, kes on vangis istunud 33 aastat. Jeremy Meeksi ema oli heroiinisõltlane, kes käis pidevalt vanglavahet.

Allikad
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
Munad
**Punapea-vart** (*Aythya ferina*) on partlaste sugukonda vardi perekonda kuuluv veelind.

Levila
------

Punapea-vart on levinud Euraasia metsa- ja stepivööndis. Levila ulatub Briti saartest Baikalini.

Suuremas osas levilast on punapea-vart rändlind. Ta talvitub Lõuna- ja Lääne-Euroopas, Vahemere maadel, Niiluse jõgikonnas, Jaapanis, Koreas, Lõuna-Aasias ja Kesk-Ameerikas. 

Punapea-vart on Eestis harv haudelind, kokku pesitseb neid 1000–1500 paari, talvine arvukus on 10–30 isendit.
Soomes pesitseb 13 000 – 17 000 paari ja Venemaal 90 000 – 100 000 paari.

Välimus
-------

Punapea-vart on 42–48 cm pikk ja kaalub 700–1100 g.

Isaslinnu pea on punakaspruun. Tal on musta tipuga hall nokk. Keha sulestik on helehall.

Eluviis
-------

Pesitseb rohketoiteliste järvede ja merelahtede siseosades. 

Kurnas on 7–11 muna, harva rohkem. Emaslind haub mais-juunis 22–28 päeva.

Jahilind
--------

Punapea-vart on Eestis jahilind. Teda lastakse paarsada isendit hooaja jooksul.

Viited
------

1. ↑  "Eesti lindude staatus, pesitsusaegne ja talvine arvukus 2003–2008" (PDF). *Hirundo*. Eesti Ornitoloogiaühing. 2009. Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 14. detsember 2011. Vaadatud 27. oktoobril 2011.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Punapea-vart** |

* Punapea-vart andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes

* Punapea-vart YouTube'is
**Neurasteenia** ehk **närvinõrkus** on neuroosi vorm, psühhogeenne haigus. 

Paljudel juhtudel mõjutab neurasteenia kujunemist kaasasündinud soodumus. Vahetult tekitavad neurasteeniat krooniline emotsionaalne pinge või konflikt (psühhotrauma), krooniline kehaline haigus või pidev valusündroom. Mõnel juhul kujundab neurasteeniat ennatlik raske haiguse diagnoosimine (iatrogeenia). Neurasteenia kujunemist soodustab ka krooniline desünkronoos. 

Nähud: erutuvus, keskendumis- ja töövõime vähenemine, jõuetus (asteenia). Neurasteeniast võivad areneda psühhovegetatiivsed häired või hüpohondria. 

Ravi: sobiva elu- ja töökorralduse kujundamine, psühhoteraapia; paljudel juhtudel aitab tervisesport. Ravimite valik on suur, ravi nõuab arsti ja haige pikaajalist koostööd.

Vaata ka
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Neurasteenia** |

* Neurootik
* Depressioon
* Kadedus
* Süütunne
* Ärevushäire

Viited
------

1. ↑  *Eesti entsüklopeedia.* 6. köide: *LÕUNA–NÕUD.* Tallinn: Valgus, 1992 (= Eesti Entsüklopeediakirjastus, 1995), lk 598.

Kirjandus
---------

* Eesti Entsüklopeedia 6. köide, Kirjastus Valgus, 1992
Virumaa valdade piirid enne ja pärast 1939. aasta vallareformi
**Assamalla vald** oli vald Viru maakonnas aastail 1939–1950. Vallamaja asus Assamalla külas.

Vald moodustati senise Porkuni valla maa-alast, välja arvatud Aburi küla ja Mütta metsavahikoha nr. A-177 piirkonnad, Porkuni mõisa Kadila küla talude nr. 1–18, I–V, XXII ja XXIII ning Inju-Meriküla mõisa järgi olevate talude nr. 40 ja 3 heinamaatükkide maa-alad; senise Küti valla Meriküla mõisa järgi oleva maakoha nr. A-15 maa-alast; senise Saksi valla Kadapiku küla ja osa Induniidu küla piirkonnast.

Assamalla valda kuulusid: Assamalla, Võhmetu, Lemküla, Täru, Kullenga, Kadila, Veadla, Kõrtsiküla, Nurmetu, Tõnuvere, Porkuni asundus, Piisopi, Kadapiku, Lasila asundus, Lasila külad ja Karunga asundus.

Vald kuulus Riigivolikogu 70. valimisringkonda, kust valiti Karl-Eduard Pajos.

Vald kuulus Väike-Maarja põllumeeste konvendi tegevus- ja valimispiirkonda.

Esimene vallavanem oli Jakob Siipan.

Viited
------

1. ↑  Maa-ameti kaardirakendused
2. ↑  Väljavõte Vabariigi Presidendi otsusest nr. 88 – 7. oktoobrist 1938 (RT 1938, 87, 776)
3. ↑  590. Viru Maavanema otsus Viru maakonna vallavolikogude valimisringkondade arvu ja nende piiride kohta. Riigi Teataja, nr. 75, 9 september 1939
Malnava mõisa peahoone (1929)
**Malnava mõis** (läti keeles *Malnavas muiža*, poola keeles *Małnow*) oli mõis Vitebski kubermangus Ludza maakonnas Kārsava vallas. Tänapäeval asub mõisasüda Lätis Ludza piirkonnas Malnava vallas Malnava külas.

Ajalugu
-------

Szadurski suguvõsa aadlivapp
Malnava oli alguses Cecina (hilisem Salnava) mõisa karjamõis. Valdus kuulus kuni 1724. aastani Latgale suurmaavaldajatest Hülseni suguvõsale. Jadwiga Hülsen naitus Jan Szadurskiga ja mõis pärandus abielu kaudu viimase suguvõsale. Szadurskite nimel seisis mõis 1774. aastal. 1784. aasta hingerevisjoni andmetel olid valdajateks vennad Józef Szadurski ja Ksawery Szadurski. Viimase pojad Mikolaj Szadurski ja Vikenty Szadurski jagasid Malnava ja Salnava mõisad omavahel ära: Malnava omanikuks sai Mikolaj. Pärast pärisorjuse kaotamist toimusid mõisas 1863. aastal rahutused. 1878. aastal ostis mõisa parun Julius von der Ropp, kelle ajal talupojad protestisid hingeloenduse vastu (1881). 1906. aastal omandas mõisa S. F. Agarkov. Vahetult enne Esimest maailmasõda sai mõisaomanikuks kindralleitnant Ivan Nikolajevitš Svetšini (1863−1930) abikaasa Ljubov Aleksandrovna Svetšina (sündinud Svetšina) (1865−1935), kes elas Peterburis.

Mõisa suurus
------------

Enne võõrandamist aastal 1920 oli mõisa pindala 12 402 hektarit.

Mõisaansambel
-------------

Malnava mõisa peahoone
### Häärber ja kõrvalhooned

Mõisa peahoone on küll vanem, pärinedes 19. sajandist, aga kui mõisakompleksi juurde aastal 1924 Läti põllumajanduskool rajati, siis ehitati see kooli vajadusteks tundmatuseni ümber. Tänapäeval asub hoones Malnava kolledž. Kõrvalhoonetest on säilinud 19. sajandil peahoonega koos ehitatud klassitsistlikud aidad.

### Park

Pargi pindala on 6,9 hektarit, sellest ühe hektari võtab enda alla tiik. Park on vanim säilinud mõisa osa, pärinedes 17. sajandist. Aastal 1830 ehitasid Szadurskid pargi uhkemaks, rajades selle ümber müüri ja lisades väravad. Park on regulaarse planeeringuga, väravate juurest algab aga kahe kilomeetri pikkune allee. Pargis kasvavad sarapuud, pärnad, tammed, vahtrad, kõige levinumad puud on aga lehised.

Välislingid
-----------

 Malnava mõis – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Analoogsignaali diskreetimise tulemused (diskreedid mõõtepunktides) on kujutatud püstnooltega
Diskreedihoidelülituse läbinud diskreetsignaal
**Diskreetimine** on digitaalses signaalitöötluses pidevsignaali asendamine selle järjestikuste hetkväärtustega. Diskreetimise mõiste on pärit matemaatikast, kus see tähendab pidevate funktsioonide ja muutujate asendamist nende järjestikuste üksikväärtustega. 

Digitaaltehnikas on diskreetimine (ingl *sampling*) esimene samm analoogsignaalist digitaalsignaali saamisel. Analoogsignaali ajalise diskreetimise tulemusena saadakse signaali hetkväärtuste – diskreetide – jada.

Et ajalisel diskreetimisel signaali sagedusspekter ei moonutuks, peab signaalipingest mõõtenäitude võtmise (lugemite tegemise) sagedus ehk diskreetimissagedus {\displaystyle f} olema enam kui kaks korda suurem kõrgeimast signaalisagedusest {\displaystyle f\_{\text{max}}}:

{\displaystyle f>2f\_{\text{max}}}.
Kui analoogsignaalist võtta mõõtenäite harvemini, siis ei ole diskreetide järjendist enam võimalik moonutusvaba signaali saada. 

See tingimus põhineb Nyquisti-Shannoni teoreemil ja kehtib eeldusel, et analoogsignaali spektris puuduvad täielikult piirsagedusest {\displaystyle f\_{\text{max}}} kõrgemad sageduskomponendid. Seepärast lastakse analoogsignaal eelnevalt läbi madalpääsfiltri.

Sageust, mis on poole väiksem diskreetimissagedusest, nimetatakse Nyquisti sageduseks.

Moonutused
----------

 *Pikemalt artiklis Diskreetmoonutus*
Analoogsignaali diskreetimisega võib kaasneda mitut liiki moonutusi.

* Aliase efekt avaldub siis, kui diskreeditavas signaalis on Nyqvisti sagedusest kõrgemaid sagedusi. Aliase efekt võib avalduda ka piisava diskreetimissageduse korral, kui diskreeditav signaal sisaldab mürasignaale, mis on üldiselt väga laia sagedusspektriga, ületades kaugelt Nyquisti sageduse. Sellist moonutust saab vähendada seda enam, mida kõrgemat järku on neid sagedusi äralõikav madalpääsfilter.
* Apertuurmoonutus tuleneb asjaolust, et diskreet esindab pigem diskreetimisvahemiku väärtuse ajalist keskmist, kui on võrdne signaali väärtusega sämplimismomendil.
* Diskreetimisvahemike ebaühtlus tingituna hodelülituse kondensaatori lülitamise lülitamisest.
* Sisendsignaali mittelineaarsetest efektidest põhjuststud moonutused

Kui tõsta diskreetimissagedus piisaval määral üle kahekordse Nyquisti sageduse, saab audiosignaali diskreetimismoonutusi peaaegu täielikult kõrvaldada ja analoog-digitaalmuundamisel osutuvad määravaks diskreetide kvantimisega kaasnevad mittelineaarsed moonutused.

Edasiseks töötlemiseks muudetakse signaali üksikväärtuste järjend pidevaks trepikujuliseks diskreetsignaaliks. Seda tehakse enamasti diskreedihoidelülitusega (ingl *sample and hold*), mis salvestab igas mõõtepunktis diskreedi signaalipinge ja hoiab seda väärtust püsivana kuni järgmise mõõtepunktini. Signaali taset hoiab hoidelülituses kondensaatorisse mõõtehetkel salvestuv laeng.

Signaali analoog-digitaalmuundamise protsessis järgneb ajapõhisele diskreetimisele väärtuspõhine kvantimine.

Vaata ka
--------

* Nyquisti-Shannoni teoreem
* Diskreetimissagedus
* Kvantimine
* Digitaalne signaalitöötlus

= Viited
--------

1. ↑  VSL
**Disenchantment** on täiskasvanutele suunatud USA päritolu animeeritud situatsioonikomöödia imeulme žanris, mille Matt Groening lõi Netflixile. Sari on Groeningi esimene lavastus, mis ilmus ainult voogedastusteenuses; varem lõi ta Fox Broadcasting Company jaoks Simpsonid ja Futurama.

Dreamlandi keskaegses fantaasiariigis asuv sari järgib mässumeelse ja alkoholilembese printsessi, tema naiivse päkapikukaaslase Elfo ja tema hävitava "isikliku deemoni" Luci lugu. Oma hääled annavad tegeleskujudele Abbi Jacobson, Eric Andre, Nat Faxon, John DiMaggio, Tress MacNeille, Matt Berry, David Herman, Maurice LaMarche, Lucy Montgomery ja Billy West.

Esimesed kümme osa ilmusid 17. augustil 2018 ja järgmised kümme jagu 20. septembril 2019. Oktoobris 2018 tellis Netflix sarja veel 20 jagu. Neist kümme esimest avaldati 15. jaanuaril 2021 ja järgmised 9. veebruaril 2022.

Tegelased
---------

Bean on teismeline printsess Dreamlandist. Tema täielik nimi on printsess Tiabeanie Mariabeanie de la Rochambeau Grunkwitz. Ta naudib joomist ja on mässulise loomusega. Tegeleaskujule annab hääle Abbi Jacobson.

Luci on Beani isiklik deemon. Tegelaskujule annab hääle Eric André, kes annab hääle ka kuningas Zøgi rüütlite pealikule Pendergastile.

Elfoks on 18-aastane päkapikk Elfwoodist. Ta on optimistlik ja armastab komme. Talle annab hääle Nat Faxon.

Kuningas Zøg on Beani isa ja Grunkwitzi kuningakoja Dreamlandi valitseja. Talle annab hääle John DiMaggio.

Kuninganna Oona, kuningas Zøgi endina abikaasa ning Beani kasuema. Ta on humanoidna kahepaikne olend Dankmire'ist, kes abiellus perekonda kuningriikide vahelise liidu raames. Tegelaskujule annab hääle Tress MacNeille, kes annab hääle ka prints Derekile, kes on Oona ja Zøgi poeg ja Beani poolvend.

Bentwoodi kuningriigist pärit prints Merkimer, kes pidi abielluma Beaniga, kuid muudeti seaks. Talle annab hääle Matt Berry.

Dreamlandi kolme silmaga peaminister Odval, kellele annab hääle Maurice LaMarche.

Kuninganna Dagmar, kes on Beani ema ja kuningas Zøgi esimene naine, kes on ühtlasi kuri nõid ja türann. Talle annab hääle Sharon Horgan.
***Discantus*** (tuletis kreekakeelsest sõnast *diaphonia*, ladina keeles 'lahku laulma' (*singing apart*)) on keskaja muusika kompositsioonimeetod ja polüfoonilise faktuuri tüüp, mille puhul

* muude häälte aluseks on *cantus firmus* tenoris,
* liikumine toimub põhiliselt noot noodi vastu
* häältejuhtimine toimub vastupidistes suundades
* kooskõlades toimub konsonantsete intervallide (oktav, kvint, kvart) vaheldumine.

*Discantus* kui kompositsioonimeetod kasvas välja gregooriuse koraalile lisahäälte improviseerimise praktikast.

Kirjalikul kujul leiab *discantus*'t gregooriuse koraali olemasolul organumis ja klauslites (*clausula*) ning gregooriuse koraali puudumisel ja melismaatilise tenori puhul ka konduktusest.

Säilinud on nii kahe-, kolme- kui ka neljahäälseid *discantus*-meetodi abil loodud seadeid.

12.-17. sajandi muusikas kasutati sõna *discantus* mitmes lähedases tähenduses:

* *discantus* kui polüfoonia üldiselt
* *discantus* kui organumist eristuv polüfoonia tüüp, mida mõisteti ka kui improviseeritud organumit
* *discantus* kui tenorile lisatud hääl, mis muutis polüfoonia üldse võimalikuks
* *discantus* kui sopran ehk tiiskant, polüfoonilise faktuuri kõrgeim partii, mida nimetati ka kui *cantus*, *superius* või *soprano*, mida laulsid tavaliselt poisid
* *discantus* kui koorina mängivate muusikainstrumentide, nagu näiteks plokkflöötide, kornetite, viiulite või ka oreli teatud kõrge register

*Discantus*'e erinevus organumist
---------------------------------

12. sajandil kujunes *discantus* mõisteks, mille abil teha vahet uuel ja vanal organumil. Muusikauurijate jaoks ongi olnud põhiline küsimus, kuidas mõisted 'organum' (kitsamas tähenduses) ja *discantus*, mida üldiselt kasutatakse organumi laiemas tähenduses siseselt erinevate kontseptsioonide tähistamiseks, teineteisest tegelikult erinevad.

Keskaja muusikateooria mõistete puhul oli tihti nii, et kui kontseptsioon tervikuna läbis ümberkujundamise protsessi, siis allusid sellele ka üksikud terminid, omandades uusi tähendusi ja kasutuse. Sellised tähendusnihked ei toimunud aga isoleeritult: asjad, millele terminid viitasid, muutusid ja need muutused ei pruukinud toimuda ja nähtavaks muutuda üheaegselt. Nii on ka *discantus*'t võimatu määratleda ilma viideteta organumile kui tunduvalt keerukamale kontseptsioonile.
Lunastaja Kristuse kuju Rio de Janeiros
Kuju täiskuuga
**Lunastaja Kristuse kuju** või **Kristus Lunastaja kuju** (portugali keeles *O Cristo Redentor*) on Brasiilia ja kogu maailma suurim *art déco* stiilis skulptuur, mis asub Rio de Janeiros Corcovado mäe tipus. Kuju on 39,6 meetrit kõrge ja kaalub 635 tonni. Lunastaja Kristuse kuju on merepinnast umbes 700 meetri kõrgusel. Selle jalamilt avaneb vaade Floresta da Tijuca metsapargile. Kuju on valmistatud raudbetoonist ja voolukivist.

Lunastaja Kristuse kuju on katoliikluse sümbol Brasiilias. Kuju hakati ehitama juba 1921. aastal, kuid töödega jõuti lõpule alles 1931. aastal. Monument avati 12. oktoobril 1931. 

10. veebruaril 2008 tabas kuju pikselöök. Märtsis 2010 alustati kuju renoveerimist. See taasavati 30. juunil 2010.

7. juulil 2007 arvati Lunastaja Kristuse kuju uute maailmaimede hulka.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Lunastaja Kristuse kuju** |

* Koduleht
* Jeesuse kuju Google Mapsi kaardil
**Sae** on küla Harju maakonnas Kose vallas Pirita jõe ääres.

Kuni 2013. aastani kuulus küla Kõue valda.

Küla läbis varem Tallinna–Tartu maantee (uus neljarealine trass rajati kaugemale lõunasse). Külast saab alguse Paunküla–Vetla tee.

Viited
------

1. ↑  Maa-amet, vaadatud 21.11.2020.
2. ↑  Statistikaamet, vaadatud 10.11.2020.
3. ↑  Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.

Kose valla lippKose valla lipp
Kose valla asulad

**Alevikud:** Ardu | Habaja | Kose | Kose-Uuemõisa | Ravila   

**Külad:** Aela | Ahisilla | Alansi | Harmi | Kadja | Kanavere | Kantküla | Karla | Kata | Katsina | Kirivalla | Kiruvere | Kolu | Krei | Kuivajõe | Kukepala | Kõrvenurga | Kõue | Laane | Leistu | Liiva | Lutsu | Lööra | Marguse | Nutu | Nõmbra | Nõmmeri | Nõrava | Ojasoo | Oru | Pala | Palvere | Paunaste | Paunküla | Puusepa | Rava | Raveliku | Riidamäe | Rõõsa | Saarnakõrve | Sae | Saula | Silmsi | Sõmeru | Sääsküla | Tade | Tammiku | Triigi | Tuhala | Uueveski | Vahetüki | Vanamõisa | Vardja | Vilama | Virla | Viskla | Võlle | Äksi
**Sadulsepp** (ka polsterdaja) on pehme mööbli valmistaja.

Sadulsepa ametinimetus tuleneb sellest, et ajalooliselt tegelesid sadulsepad hobustele sadulate ja rakmete valmistamisega. Aja möödudes on lisandunud sadulsepatööde hulka mitmed uued, erinevad pehme mööbli valmistamisega seotud tööd. Tänapäeval nimetatakse sadulseppadeks meistreid, kes tegelevad kas antiikpolstrite, eritellimusel tehtavate kaasaegsete polstrite või autopolstrite paigalduse, vahetuse jms. Kaasaegsemat nimetust – polsterdaja – kasutataksegi eelkõige tööstuslikus tootmises pealistamise ja pehmendusega tegelevate spetsialistide kohta.

Sadulsepa või polsterdaja töövaldkondade hulka kuuluvad pehme mööbli või muu polstri valmistamine ja parandamine; uute katete õmblemine ja paigaldus; voodite ja toolide vedrude vahetamine, tugitoolidele uue polsterduse meisterdamine; autoistmete, salongi, pakiruumi ning armatuurlaua uuendamine ja remont.

Vaatamata tehnika arengule on kõik sadulsepatööd jäänud siiski peamiselt käsitööks.
Sadulamägi, 2007
Sadulamägi, 2021
**Sadulamägi** (ka *Neeruti Sadulamägi*) on linnamägi Lääne-Viru maakonnas Kadrina vallas Neeruti külas. Linnamägi asub Eesjärve ääres.

Kirjeldus
---------

Esimene ja peamine osa on suhteliselt väike Kalevipoja sängi tüüpi linnus. Õueala on seal ligikaudu 900 ruutmeetrit.

Sellega liituvad kagu pool eeslinnustena kaks ülejäänud osa. Sealsete siseõuede pindala on ligikaudu 5000 ja 2500 ruutmeetrit.

Pealinnuse ala on loode poolt eraldatud 5–6 m sügavuse ja 15–20 m laiuse kraavi ning valliga. Valli kõrgus välisküljelt on 6–7 m, siseküljelt aga 2 m. Kagupoolse valli kõrgus on 1,5 m. Valli ääres on kuni 6 m sügavune kraav. Muinaslinna teise, keskmise osa kaguküljel, vastu kolmandat osa, on kahest vallist ja kraavidest moodustuvad kaitseehitised. Neist esimese, sisemise valli kõrgus on siseküljelt 3 m, välisküljelt aga 4–5 m. Valli laius jalamilt on kuni 20 m. Sisemise ja välimise valli vahel on 20 m laiune lame kraavinõgu. Kohati ebamäärase ilmega välise valli kõrgus on kuni 2 m. Valli ääres on ebaühtlase sügavuse ja laiusega madal kraav. Kolmanda linnuseosa kaguküljel oleva valli kõrgus on siseküljelt 0,7–0,8 m, välisküljelt aga 1,2 m. Valli välisküljel on 0,5 m sügavune kraav. Muinaslinna eri osad ja nende kaitseehitised on rajatud tõenäoliselt eri aegadel. Oletatavasti pärineb I aastatuhande viimasest ja II aastatuhande esimesest veerandist.

Viited
------

1. ↑  Eesti arhitektuur III. Üldtoimetaja Villem Raam. Tallinn 1997.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Sadulamägi** |

* Sadulamägi kultuurimälestiste riiklikus registris
* Sadulamägi veebiportaalis eestigiid.ee
| Medalikohad |
| --- |
| Ungari esindaja |
|  Olümpiamängud |
| Esimene koht | 1928 | Kärbeskaal |
| Euroopa meistrivõistlused |
| Teine koht | 1927 | Kärbeskaal |

**Antal Kocsis** (17. november 1905 Budapest – 25. oktoober 1994 Titusville, Brevardi maakond, Florida osariik) oli Ungari poksija.

Kocsis oli kokku neljakordne Ungari meister: kärbeskaalus (kuni 112 naela ehk 50,8 kg) aastatel 1926–1928 ning kukk-kaalus (kuni 118 naela ehk 53,5 kg) 1929. aastal.

Kocsis võitis kärbeskaalus (kuni 112 naela ehk 50,8 kg) 1928. aasta Amsterdami olümpiamängude poksivõistlustel kuldmedali ja tuli olümpiavõitjaks.

Kocsis sai kärbeskaalus (kuni 112 naela ehk 50,8 kg) 2. Euroopa meistrivõistlustel (Berliin, 1927) hõbemedali, kaotades finaalis kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Lennart Bohmanile (Rootsi).

Kocsis poksis aprillist 1930 kuni augustini 1935 elukutselisena ning pidas kokku 40 kohtumist. Ta võitis neist 22 (neist 4 nokaudiga), kaotas 13 (neist 3 nokaudiga) ja viigistas 5 kohtumist.

Viited
------

1. ↑  9. suveolümpiamängude poksivõistlus. Amsterdam 1928. Tulemused inglise keeles
2. ↑  2. Euroopa meistrivõistlused poksis. Berliin 1927. Tulemused inglise keeles

Välislingid
-----------

* Antal Kocsis veebisaidil Olympedia Muuda Vikiandmetes
* Antal Kocsis saidil BoxRec
**Nitriitimine** on terase pinna rikastamine lämmastikuga. Protsessi eesmärk on saada suure kõvaduse ja kulumiskindlusega pinnakiht. Nitriitimisel suureneb ka pinna väsimustugevus ja korrosioonikindlus.

Nitriitimisprotsess seisneb detaili kauaaegsel (kuni 60 tundi) kuumutamisel ammoniaagis kõrgel temperatuuril. Selleks kasutatakse terasmuhvleid, millest läbi lastakse ammoniaak. Temperatuuril 500–600 °C ammoniaak dissotsieerub, seejuures moodustub vesinik ja atomaarne lämmastik

 NH3 = 3H+N.

Lämmastiku aatomid difundeeruvad α-raua kristallvõrre, moodustades selle raua nitriidid. Suure kõvaduse annavad terasele legeerelementide kroomi, molübdeeni ja alumiiniumi nitriidid. Nitriiditud terase kõvadus Vickersi skaala järgi ulatub kuni 1200 HV, samas kui tsementiiditud terase kõvadus ei ületa 900 HV.

Nitriitimiseks kasutatakse kesksüsinikusisaldusega legeerteraseid kroomiga, alumiiniumiga ja molübdeeniga (vene terased 38Х2МЮА, 35ХМА, 38Х2Ю), sobivad ka mõned sarnased stantsiterased (3Х2В8, 5ХНМ).

Tavaliselt nitriiditakse pärast detaili lõplikku mehaanilist ja termilist töötlemist-karastamist kõrgnoolutusega. Selle tulemusena saab detail suure tugevuse ja sitkusega sorbiitse struktuuri, mis säilib ka pärast nitriitimist. Südamiku suur tugevus tagab selle, et kõva ja habras pealiskiht ei vaju kõrgel koormusel sisse. Kõva nitriiditud pind ei vaja järgnevat karastamist nagu tsementiitimisel – see on nitriitimise eelis tsementiitimisega võrreldes.

Nitriiditud kihi paksus on tavaliselt 0,2–0,3 mm. Madala temperatuuri (500–600 °C) tõttu on lämmastiku difusiooni temperatuur tunduvalt madalam (alla 0,01 mm/tunnis) kui süsiniku difusioon tsementiitimisel. Seetõttu on ka nitriitimise kestus pikem, kuni 60 tundi.

Eelised (võrreldes tsementiitimisega)
-------------------------------------

Eelisteks on suur pinnakõvadus ja kulumiskindlus, need omadused säilivad ka kuumutusel kuni 500 °C. Pinnakihis on suured survepinged, mis soodustavad detaili väsimustugevust. Pärast nitriitimist ei ole vaja karastamist, mis vähendab võimalike karastusdefektide ilmumist. Nitriiditud pind on korrosioonikindel.

Puudused (võrreldes tsementiitimisega)
--------------------------------------

Peamiseks puuduseks nitriitimisel on protsessi pikk kestus ja (erinevalt tsementiitimisest) kasutatavate legeerteraste kallidus. Samuti on nitriitimine ammoniaagi kasutamise tõttu keskkonnaohtlik, kuna ammoniaak on inimesele väga mürgine. Seepärast kasutatakse nitriitimist ainult selliste vastutusrikaste, raskkoormatud detailide valmistamiseks, mille puhul on nõutav pinna kõrget kvaliteet.

Terase termiline töötlemine

Aliteerimine | Karastamine | Lõõmutamine | Nitriitimine | Noolutamine | Normaliseerimine | Tsementiitimine | Tsüaneerimine
**Kurt Saarse** (aastani 1936 **Kurt Steinberg**; 7. mai 1909 Tartu – 14. juuni 1942 Solikamsk) oli eesti vaimulik ja teoloog.

Ta lõpetas aastal 1927 Hugo Treffneri Gümnaasiumi. Aastatel 1927–1932 õppis ta Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Kaitses aastal 1934 tööga *"Die Pharisäer und ihre Darstellung im Neuen Testament"* mag theol väitekirja. Täiendas ennast aastal 1937 Strasbourgi ülikoolis. Kuulus EÜS-i. Prooviaastal oli ta Ülikooli ja Pilistvere Andrease koguduses. Ordineeriti 25. veebruaril 1934 õpetajaks.

12. juulil 1934 valiti ta Tallinna linnamisjoni õpetajaks. Ta oli aastatel 1934–1935 Tallinna toomkoguduse abiõpetaja, aastatel 1935–1941 oli ta sama koguduse õpetaja. Lisaks töötas ta aastatel 1934–1935 ja 1938 Tallinna Konservatooriumis usuõpetajana ning aastatel 1935–1936 Tallinna Kaarli Koguduse Eragümnaasiumis ja hiljem Tallinna Riiklik Inglise Kolledžis.

Saarse arreteeriti aastal 1941 ja ta hukati 14. juunil 1942 Permi oblastis Solikamskis.

Viited
------

1. ↑  Konrad Veem Eesti Vaba Rahvakirik Dokumentatsioon ja leksikon EVR Stockholm 1988
2. ↑  Linnamisjon – koguduseks. Rahvaleht, 13. juuli 1934, nr. 81, lk. 5.
3. ↑  Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944. II, lk. 490
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib Paparčiai valla külast; Barstyčiai valla küla kohta vaata artiklit Paparčiai (Barstyčiai vald)* |

---

**Paparčiai** on küla Leedus Kaišiadoryse rajoonis, Paparčiai valla halduskeskus. Külas on põhikool, raamatukogu ja postkontor, samuti asub seal aastal 1994 rajatud klooster. Vaatamisväärsuseks XVII sajandil rajatud dominiiklaste kloostri säilmed ja aastal 1916 rajatud katoliku kirik. Sealsel kalmistul asub kolumbaarium.

Paparčiais asub kaks linnamäge. Paparčiai linnamäge uuriti aastal 1974, see oli kasutusel esimesel aastatuhandel ja teise aastatuhande alguses. Linnamäe kõrgus on 16-18 m, pindala 3-7x25m. Küla ennast mainiti esimest korda XIV sajandil (*Pobarthin*), aastal 1394 toimus selle all lahing leedulaste ja ristisõdijate vahel. XVII sajandil rajas Stanislovas Beinartas sinna dominiiklaste kloostri, mis suleti XIX sajandil tsaarivõimude vastu suunatud ülestõusude tagajärjel. Tsaariajal kandis küla vene keeles nime Попорце. Aastail 1927-1928 oli sealseks kirikuõpetajaks Alfonsas Petrulis. Aastal 1994 rajati külla peapiiskop Audrys Juozas Bačkise eestvedamisel uus klooster.

* KolumbaariumKolumbaarium
* Paparčiai uus kloosterPaparčiai uus klooster
* Vana kloostri väravadVana kloostri väravad
* LinnamägiLinnamägi
* KalmistuKalmistu
* KoolimajaKoolimaja
* Katoliku kirikKatoliku kirik

Viited
------

1. ↑
2. ↑  Попорце. Географическо-статистический словарь Российской империи, Kd. 4 (Павастерортъ — Сятра-Касы). СПб, 1868, 187 lk.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Paparčiai** |

* Küla portaalis vietoves.Lt
Kurt Beyeri hauaehitis Loschwitzeri kalmistul Dresdenis
Dresdeni tehnikaülikooli hoone, mis kannab 1952. aastast Kurt Beyeri auks nime Beyer-Bau.
**Kurt Beyer**, täisnimi **Friedrich August Kurt Beyer** (27. detsember 1881 Dresden – 9. mai 1952 Dresden) oli Saksa ehitusinsener ja tehnikateadlane.

Tema erialastest töödest sai 1927. aastal ilmunud "'Die Statik im Eisenbetonbau", mis käsitles raudbetoonkonstruktsioonide arvutusmeetodeid, tuntuks kui "Beyeri piibel".

1945. aastal osales Beyer sõjas hävinud Dresdeni Elbe silla ajutise taastamisel.

Haridus- ja töökäik
-------------------

Beyer lõpetas 1905. aastal Kuningliku Saksimaa tehnikakõrgkooli tsiviilehituse erialal.

1906. aastal asus Beyer tööle assistendina ehitiste staatika, tugevusõpetuse ja terassildade kateedrisse. Georg Christoph Mehrtensi juhendamisel kaitses Beyer 1907. aastal doktoriväitekirja.

Aastail 1908–1914 töötas Beyer Siiamis, kus projekteeris ja ehitas sildu, sealhulgas Bondora silla üle Menami jõe ja vesiehitisi, sealhulgas dokid Bangkokis. Hiljem töötas Beyer Siiami siseministeeriumis ehitusnõunikuna. Sel ajal oli Siiam kaasanud oma majanduse ülesehitamisel kümneid Saksa insenere. 

1919. aastal asus Beyer tööle õppejõuna Dresdeni tehnikakõrgkooli ehitusmehaanika kateedris, algul dotsendina, hiljem professorina. 

Beyer läks pensionile 1951. aastal.

Tunnustus
---------

* 1949 – valiti Saksimaa Teaduste Akadeemia Leipzigis liikmeks
* 1950 – valiti Saksa Teaduste Akadeemia Berliinis liikmeks
**Soolehattudeks** (ladina ains *villus intestinalis*; mitm *villi intestinales*) nimetatakse osade selgroogsete loomade peensoole ringkurdudes (*plica circularis*) paiknevaid limaskestajätkeid.

Soolehattude areng, anatoomia, morfoloogia, histoloogia ja patoloogia võivad erineda nii liigiti kui ka indiviiditi.

Soolehatud sisaldavad rohkelt vere- ja lümfisooni ning närvikiude ja on kaetud arvukate mikrohattudega.

Funktsioon
----------

Soolehattude ülesandeks on peensoole imendumispinna suurendamine.

Skeem
-----

Soolehatus paiknevad perifeerselt arteriool ning tsentraalselt lümfikapillaar ja veenul.

Soolehatu tipul voolab veri anastomoosi kaudu arterioolist veenulisse.

Imetajatel
----------

### Inimestel

Inimeste peensoole hatud on erineva kõrgusega, kuid harilikult on need 0,3–1,5 mm kõrgused limaskesta väljasopistised. Normaalselt elunevas peensooles on soolehattusid ühel ruutmillimeetril 20–40 ja terves peensooles seega u 5 miljonit.

Soolehattude kuju on varieeruv ja oleneb paljudest teguritest, enamik soolehatte on silinderjad. 

Soolehattude vahel paiknevad soolenäärmete suudmed, mille ülesandeks on ka soolenõre eritamine.

Viited
------

1. ↑  "Meditsiinisõnastik" 250:2004.
2. 1 2  Arne Lepp."Inimese anatoomia, I osa. Liikumisaparaat, siseelundid", Tartu Ülikooli Kirjastus, lk 360, 2013, ISBN 978-9949-32-239-8.
3. ↑  Meeli Roosalu."Inimese anatoomia", Kirjastus Koolibri, lk 113, 2010, ISBN 978-9985-0-2606-9.
4. ↑  Walter Nienstedt, Osmo Hänninen, Antti Arstila, Stig-Eyrik Björkqvist. "Inimese füsioloogia ja anatoomia", Werner Söderström Osakeyhtiö, Kirjastus Medicina, 6 trükk, lk 328, 2011, toimetaja Georg Loogna, tõlkija Heli Kõiv, keeletoimetaja Tiiu Sulsenberg, ISBN 9985-829-36-0.

*Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:Intestinal villus seisuga 27.02.2014.*
**Nikolai Drozdov** (vene keeles Николай Николаевич Дроздов, sündinud 20. juunil 1937 Moskvas) on vene teadlane (zooloog ja biogeograaf), reisijuht ja looduskaitse propagandist, populaarse telesaate "В мире животных" ('loomade maailmas') pikaaegne autor ja saatejuht (1977–2019).

Aastal 1963 lõpetas ta Moskva Riikliku Ülikooli ja õppis seejärel aastani 1966 samas aspirantuuris.

Alates 1968. aastast on Drozdov töötanud Moskva Riikliku Ülikooli geograafiateaduskonna biogeograafia kateedris, algul teadurina, alates 1979. aastast dotsendina ning aastast 2000 professorina.

1968 esines ta esmakordselt populaarses telesaates "В мире животных" ja 1977 sai ta enam kui 40 aastaks selle saate juhiks.

1971–1972 stažeeris ta 10 kuud Canberras Australian National University zooloogia teaduskonna juures ja kirjutas reisiraamatu «Полёт бумеранга» ('Bumerangi lend').

Hiljem on ta reisinud ka paljudes Aafrika, Aasia ning Ameerika riikides ja teinud neist reisidest filme, tele- ja raadiosaateid ning kirjutanud üle 200 teadusliku artikli, üle 20 monograafia ja kooliõpikuid.

Moskva Riikliku Ülikooli bioloogiateaduskonnas õppimise ajal tutvus ja sõbrunes ta hilisema kuulsa telesaatejuhi Vladimir Pozneriga.

Pärast India külastamist aastal 1975 sai temast taimetoitlane.

1979. aastal tõusis ta Elbruse tippu.

Aastatel 1993, 1995 ja 2002 võttis ta osa Venemaa teadlaste ekspeditsioonist põhjapoolusele, Alaskale ja Kanadasse.

Ta on kuulunud paljude rahvusvaheliste filmi- ja telefestivalide loodusest ja loomateemaliste populaarteaduslike filmide žüriidesse.

Tunnustus
---------

* 1992 – Bristoli loodusfilmide festivali auhind Kuldne panda
* 1995 – UNESCO Albert Einsteini medal teaduse populariseerimise eest
* 1998 – Maailma Looduse Fondi audiplom
* 2006 – Austuse orden
* 2010 – Venemaa Geograafia Seltsi Suur Konstantini medal
* 2011 – orden Teenete eest Isamaa ees IV järk
* 2017 – Venemaa Valitsuse preemia
* 2018 – Venemaa Föderatsiooni teeneline ajakirjanik
**Nikolai Goldschmidt** (8. november 1900 Pärnu – 15. aprill 1964 Tallinn) oli Eesti muusikategelane ja dirigent.

Aastatel 1920–1927 õppis ta Tallinna Konservatooriumis.

1927. aastal asutas ta Tallinna Töölismuusika Ühingu.

Enne Teist maailmasõda oli ta Tallinna Töölismuusika Ühingu sümfooniaorkestri ja Narva Orkestrantide Ühingu sümfooniaorkestri dirigent.

1945. aastal oli ta Eesti Muusikafondi juhataja, hiljem Eesti NSV Riikliku Filharmoonia kunstiline juht, 1953. aastast RAT Estonia muusika- ja kirjandusala juhataja.

Ta on maetud Tallinna Metsakalmistule.

Tunnustus
---------

* 1940 Eesti Punase Risti V klassi teenetemärk
* 1963 Eesti NSV teeneline kultuuritegelane

Viited
------

1. ↑  Eesti Muusikafond
2. ↑  "Eesti NSV Teatri- ja Muusikamuuseum. Fondi nr M53. Goldschmidt, Nikolai Georgi p. dirigent ja helilooja" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 14. oktoober 2018. Vaadatud 14. oktoobril 2018.

Välislingid
-----------

* ERR arhiiv. Keskööprogramm. Nikolai Goldschmidt
Nikolai Burdenko
Akadeemik Nikolai Burdenko (1876–1946). NSV Liidu postmark, 1976 (Michel nr 4471, Scott nr 4438)
**Nikolai** Nilovitš **Burdenko** (vene keeles *Николай Нилович Бурденко*; 22. mai 1876 – 11. november 1946 Moskva) oli vene kirurg, neurokirurgia rajaja Venemaal.

Ta õppis Tomski ülikoolis ja seejärel Tartu ülikoolis, mille ta lõpetas 1906. aastal. Alates 1910. aastast töötas Tartu ülikoolis professorina. Alates 1918. aastast töötas Voroneži ülikoolis ja 1923. aastast Moskva Riiklikus Ülikoolis. 1934. aastal asutas ta maailma esimese neurokirurgia instituudi. Aastatel 1937–1946 oli ta Punaarmee peakirurg.

1944. aastast juhtis ta Katõni massimõrva uurimise komisjoni, mis tegi vastavalt Nõukogude parteivõimude korraldusele süüdlasteks sakslased, kuigi tegelikult oli massimõrv Nõukogude Liidu Kommunistliku Partei (ÜK(b)P KK Poliitbüroo) korraldatud ja NKVD toime pandud sõjakuritegu.

Burdenko nime kannab neurokirurgia instituut Moskvas. Nõukogude ajal nimetati N. Burdenko tänavaks varasemat ja praegust Veski tänavat Tartus. Toomemäel oli Nikolai Burdenko mälestussammas. Tema auks on nimetatud ka asteroid 6754 Burdenko.

Ta oli abielus Vana-Kuuste mõisast pärit baltisakslase Agnes Helene (Ella) von Siversiga (1876–1939), kes oli Vana-Kuuste mõisniku August Friedrich von Siversi (1837–1896) ja tema abikaasa Helene (Lolo) von Seidlitzi (1845–1930) tütar. Abielu lahutati.

Tunnustus
---------

* Sotsialistliku töö kangelane (1943)
* Stalini preemia (1941)
* Lenini orden (1935, 1943, 1945)

Viited
------

1. ↑  Tartu. Nikolai Burdenko mälestussammas Toomemäel Tartu Ülikooli Raamatukogu fotokogu
2. ↑  Genealogisches Handbuch des Adels. Adlige Häuser B. Band IV. Limburg a. d. Lahn: C. A. Starke Verlag, 1959. Lk 494, 495.

Kirjandust
----------

* Maie Toomsalu artikkel Nikolai Burdenkost raamatus "Tartu Ülikooli Vana Anatoomikumi professorid". Tartu, 2002, lk 186–191

Välislingid
-----------

* Teoseid
* Nikolai Burdenko bareljeefportree Toome kliinikus
* Nikolai Burdenko rindportree. Nooremas eas
**Nikolai Buzulukov** (4. mai 1905 – 15. september 1979) oli vene majandusteadlane, Eesti NSV Teaduste Akadeemia tegevliige (akadeemik) 1951. aastast.

Buzulukov tuli Eestisse 1946. aastal. ÜK(b)P KK Eesti büroo likvideerimise järel töötas ta Eesti NSV Teaduste Akadeemia majanduse instituudis, valmistades ette oma doktoritööd põllumajanduse kollektiviseerimise teemal. 1951. aastal valiti ta Eesti NSV Teaduste Akadeemia akadeemikuks ja oli 1951–1953 akadeemik-sekretär,.

1953. aastal aga "avastas" EKP Keskkomitee tema teaduslikes töödes "tõsiseid poliitilisi vigu". Tegelikult oli see "süüdimõistmine" seotud asjaoluga, et Buzulukov oli oma uurimustes tsiteerinud ka selleks ajaks põlu alla sattunud Nikolai Karotamme sõnavõtte. See saigi talle saatuslikuks. 1953. aastal kaotas ta oma koha Eesti NSV Teaduste Akadeemias ja 1955. aastal oli ta üldse sunnitud Eestist lahkuma

Viited
------

1. ↑  Eesti Teaduste Akadeemia. Facts of history
2. ↑  Kalling, K. Tammiksaar, E. Eesti Teaduste Akadeemia. Ajalugu. Arenguid. Järeldusi. Tallinn, 2008, lk. 122-124
3. ↑  Olaf Kuuli. Stalini-aja võimukaader ja kultuurijuhid Eesti NSV-s (1940–1954). Tallinn: O. Kuuli, 2007, lk 138