recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
James Ward
**James Ward** (27. jaanuar 1843 – 4. märts 1925) oli Inglise psühholoog ja filosoof. Ta oli ka vaimulik Cambridge'is.

Elulugu
-------

James Ward sündis Kingston upon Hullis ja oli pere üheksast lapsest vanim. Tema isa oli edutu kaupmees. Ward õppis Liverpooli instituudis ja koolis Mostyn House, kuni pidi isa pankroti pärast kooli pooleli jätma.

Ward oli Liverpoolis neli aastat arhitekti õpipoiss. Seejärel õppis ta kreeka keelt ja loogikat ning oli pühapäevakooli õpetaja. Ta astus 1863. aastal Spring Hilli kolledžisse, kus õppis 1869. aastani, mil lõpetas teoloogiaõpingud ja omandas Londoni Ülikooli bakalaureusekraadi.

Aastatel 1869–1870 avanes Wardil võimalus saada stipendium Saksamaale. Enne Göttingeni kolimist ja Hermann Lotze käe all õppimist otsustas ta osa võtta Isaac Dormeri loengutest Berliinis. Kui ta jõudis tagasi Inglismaale, sai temast Cambridge’i Emmanueli koguduse kiriku vaimulik, kus tema teoloogilist liberalismi pahaks pandi. Wardi olukorrale kaasa tundes, julgustas Henry Sidgwick teda Cambridge’i Ülikooli sisse astuma. Algselt, mitte veel üliõpilasena, võitis ta stipendiumi Trinity Kolledžisse ja seda väitekirjaga "Füsioloogia seos psühholoogiaga" ("The relation of physiology to psychology"). Osa tööst avaldati 1876. aastal uue ajakirja Mind esimeses numbris.

Kogu Wardi järgneva elu kohta oli Briti riiklikus biograafia sõnaraamatus öeldud, et ta hoidis eemale institutsioonilisest religioonist, samuti ei kaldunud ta sekularismi ega agnostitsismi poole, ning tema varajane usk vaimsetesse väärtustesse ja siiras suhtumine kõigisse religioonidesse ei kadunud kunagi.

Aastatel 1876–1877 viibis Ward taas Saksamaal, kus õppis Leipzigis Carl Ludwigi nimelises füsioloogia instituudis. Tagasi Cambridge’i minnes jätkas ta füsioloogia uurimistööd Michael Fosteri käe all.
Siiski 1880. aastal otsustas Ward selle teema juurest edasi psühholoogia juurde liikuda. Tema artikkel "Psühholoogia" Encyclopædia Britannica üheksandas numbris oli aga väga mõjuvõimas.

Ward oli Aristotelese Seltsi president ja tema naine Mary oli intellektuaalse naisseltsi liige (Ladies Dining Society) Cambridge'is.

James Ward suri Cambridge'is ja ta kremeeriti sealses krematooriumis.
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel on Eesti ajakirjanikust; Venemaa filosoofiaprofessori kohta vaata artiklit Mihhail Ivanovitš Vladislavlev.* |

---

Mihhail Vladislavlev teatrifestivali "Kuldne mask Eestis 2012" vastuvõtul Tallinna raekojas 5. oktoobril 2012
Mihhail Vladislavlev 1996. aastal
**Mihhail Vladislavlev** (sündinud 17. novembril 1957) on Eesti insener ja ajakirjanik.

Ta on õppinud Tallinna Polütehnilises Instituudis elektriinseneriks. Aspirantuuri ajal tegi uurimistööd TPI laboris ja töötas hiljemgi aastaid põhikohaga TPI-s/TTÜ-s.

Tema raadioajakirjanikutee algas mittekoosseisulisena Eesti Raadios, kui ta juhtis saadet "Noor leninlane". Seejärel oli ta inseneritöö kõrvalt pikka aega raadios Tallinn saatejuht ja lühemat aega raadio 100 FM peatoimetaja.

Laiemalt tuntuks on ta aga saanud teleajakirjanikuna: mitmes Eesti telekanalis näidatud telesaate "Subboteja" kaassaatejuhina Aleksander Zukermani kõrval. Saatesarja alustati 1996. aastal Kanal 2-s keeleõppe- ja kultuuri tutvustava sarjana, kuid peagi kasvas see suurepäraseks ühiskonna lõimumise saatesarjaks, mis oli suunatud eeskätt Eesti muukeelsele elanikkonnale, kuid mida vaatasid meelsasti paljud eestlasedki.

Koos Aleksander Zukermaniga on nad alates 2008. aastast pidanud Vene Draamateatris restorani Subboteja.

Tunnustus
---------

* 2000 Koosmeele auhind (koos Aleksandr Zukermaniga)
* 2011 Tallinna teenetemärk

Viited
------

1. ↑  Ivar Sild. «Mina olen nagu venelane, Miša on nagu eestlane.» Õhtuleht.ee, 27.08.2003.
2. ↑  Anastassia Belitško-Popovitš. "Subboteja": venelastest maailmarändurid, keda eestlased armastavad Pealinn.ee, 29.09.2008.
3. ↑  Anastassia Belitško-Popovitš. "Subboteja": venelastest maailmarändurid, keda eestlased armastavad Pealinn.ee, 29.09.2008.
4. ↑  Anastassia Belitško-Popovitš. "Subboteja": venelastest maailmarändurid, keda eestlased armastavad Pealinn.ee, 29.09.2008.

Välislingid
-----------

* Raul Sulbi, Vladislavlev: eestlastel on vaid üks moodus identiteeti säilitada, Postimees, 20. oktoober 2011
Düsseldorfi Kunstiakadeemia
**Düsseldorfi Kunstiakadeemia** (saksa keeles *Kunstakademie Düsseldorf*) on Saksamaal Düsseldorfis tegutsev kunstiakadeemia.

Kunstiakadeemia on asutatud 1773. aastal. Pfalzi kuurvürst Johann Wilhelm oli kunstihuviline valitseja, kes hakkas koguma kunsti peamiselt Hollandi koolkonda kuuluvailt kunstnikelt. Tema järglane, kuurvürst Karl Theodor, asutas 1767. aastal Düsseldorfis akadeemia.

Kunstiakadeemia kui niisugune asutati 1819. aastal. Esimene direktor oli tuntud kunstnik Peter von Cornelius. Tema mantlipärijaks sai kunstnik Wilhelm Schadow (1826–1859). Kooli õpilaskonda kuuluvad kunstnikud Carl Friedrich Lessing, Julius Hübner, Theodor Hildebrandt, Karl Ferdinand Sohn, Heinrich Mücke, Christian Köhler, Eduard Bendemann ja Adolf Schroedter panid aluse Düsseldorfi koolkonnale.

Akadeemia populaarseim oli maastikuklass Johann Wilhelm Schirmeri, Hans Gude ja Oswald Achenbachi juhtimisel. 1864 avati skulptuuriklass, 1866 arhitektuuriosakond ja 1869 kirikukunstiklass professor Ernst Degeri juhtimisel. Düsseldorfi kunstiakadeemia tegevuse hiilgeajaks loetakse aastaid 1830–1846. Sel ajajärgul õppis Düsseldorfis ka Tartu päritoluga Hermann Hartmann, kes töötas hiljem oma kodulinnas ksülograafina. 18. sajandi viimasel veerandil asusid akadeemiasse tööle Eduard von Gebhardt ja Eugen Dücker (1874) ja Gregor von Bochmann (1895), mis tõi kaasa mitme eestlase, näiteks Tõnis Grenzsteini, Paul ja Kristjan Raua ning Ants Laikmaa õppima asumise sellesse kooli.

Viited
------

1. 1 2  Aleksander Tassa (5.08.1944). "Düsseldorfi kunstiakadeemia 125-aastane". *Eesti Sõna*. Vaadatud 4.11.2020.

Välislingid
-----------

* Kunstiakadeemia koduleht
Mihhaili teater
Mihhaili teatri vaatesaal
**Mussorgski Peterburi Riiklik Akadeemiline Ooperi- ja Balletiteater – Mihhaili Teater** (vene keeles Санкт-Петербургский государственный академический театр оперы и балета им. Мусоргского – Михайловский театр) on muusikateater Peterburis.

Ajalugu
-------

Keiserlik Mihhaili teater asutati 1833. aastal keiser Nikolai I ukaasiga. Teater on saanud nime suurvürst Mihhail Pavlovitši järgi ja asub tänini arhitekt Aleksandr Brüllovi projekteeritud hoones (valmis 1833).

Teatri endised nimed
--------------------

Nõukogude perioodil kandis teater nime **Leningradi Väike Riiklik Akadeemiline Ooperi- ja Balletiteater**, 1989. aastast Modest Mussorgski auks **Mussorgski Leningradi Väike Riiklik Akadeemiline Ooperi- ja Balletiteater**. 

Nõukogude-järgses Peterburis kannab teater 2007. aastast kaksiknime *Mussorgski Peterburi Riiklik Akadeemiline Ooperi- ja Balletiteater – Mihhaili Teater*.

Viited
------

1. 1 2  История. mikhailovsky.ru ne

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Mihhaili teater** |

* Koduleht
**Villem Aleksander Reinok** (15. märts 1882 Riia – 10. märts 1958 Elva) oli eesti tehnikateadlane.

Elulugu
-------

Reinok oli veovoorimehe poeg.

Lõpetas 1902 Riia reaalkooli ning 1908 Riia Polütehnilise Instituudi insener-tehnoloogina. Oli 1909–1911 Trans-Baikali raudteel Olovjannajas ja Verhneudinskis piirkonnaülema abi, 1911–1912 Kramatorski tehastes (Harkivi kubermang) insener, 1914–1917 Tallinnas elektriäri Reinok & Co omanik (ehitas Peeter Suure Merekindlusele elektrijaamu), 1918 Eesti Tehnika Seltsi tehnika erikursuste elektrotehnika osakonna juhataja (luges elektri algõpetuse kursust), 1918–1919 Raudtee Valitsuse veoosakonna juhataja ja 1919–1927 Raudtee Valitsuse ülem, 1927–1930 Tallinna Tehnikumi õppejõud ja soojusjõu labori juhataja, ühtlasi Riikliku Katsekoja soojustehnika osakonna juhataja, osales 1929–1931 Tartu–Petseri raudtee ehitusel, 1935–1937 Insenerikoja sekretär, 1935–1940 Narva Linaketramise Manufaktuuri juhatuse liige, Riigi Turbatööstuse nõukogu ja juhatuse liige. 

Asunud 1941. aastal Saksamaale, tuli ta 1942. aastal tagasi ja töötas 1942–1944 trustis Eesti Elekter. 1945–1955 oli represseerituna Siberis vangilaagris.

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkonnad: soojustehnika, aurukatlad ning põlevkivi ja selle saaduste kasutamise võimalused kütusena. Juhtis Eesti raudtee veduripargi üleviimist põlevkivi- ja põlevkiviõliküttele ning bensiini- ja diiselmootorvagunite projekteerimist ja ehitamist. Eesti Tehnika Seltsi asutajaid ja juhatuse liige ning Eesti Tehnika Seltsi ajakirja väljaandmise mõtte algatajaid, ühtlasi eesti insenerihariduse rajajaid ja kujundajaid, Tallinna Tehnikumi hoolekogu liige. Eesti Rahvusliku Jõukomitee liige.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Kirjandus
---------

* Tallinna Tehnikumi ja TTÜ õppe- ja abijõud 1918–1944, 54
* Tallinna Polütehniline Instituut 1936–1986, 27, 33, 287, 300
* Tallinna Tehnikum 1918–1928. Tallinn, 1928, 11, 30, 43-44, 56
* Eesti majandustegelased. Tallinn, 1938, 174
* Tehnika Ajakiri (1935), 7 133
* Eesti Rahvuslik Jõukomitee: 1939. aasta tegevuse aruanne. Tallinn, 1940, 4
* Album Vironorum I. Toronto, 1975, 54–55
* E. V. Raudteevalitsuse loomispäevilt. // 20 aastat Eesti raudteed. Tallinn, 1938, 33–36
* Metusala, T. Juhtivad elektrotehnika õppejõud Eestis aastatel 1918–1940. // Tallinna Polütehnilise Instituudi Toim 678 (1988), 52–59
* Ritso, A. Eesti esimese põlve tehnikaharitlastest ja mehaanikainsener Villem Reinokist. // Insenerikultuur Eestis 1. Tallinn, 1992, 144–149
* Tehnika ja Tootmine (1992) 9, 48
* Mägi, V. Inseneriühendused Eesti riigi ülesehituses ja kultuuriprotsessis (1918–1940). Tallinn, 2004, 36, 42.
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib aastatel 1991–2017 eksisteerinud vallast; 1939. aastal loodud valla kohta vaata artiklit Mäksa vald (1939); varasema valla kohta vaata artiklit Mäksa vald (Võnnu kihelkond)* |

---

**Mäksa vald** oli vald Tartu maakonnas.

Loodus
------

Mäksa valla pindala oli 136,5 km2, suuruse järgi oli Tartumaa 19 valla hulgas kuuendal kohal. Mäksa vald ulatus läänest itta umbes 25 kilomeetrit ja põhjast lõunasse umbes 9 kilomeetrit. Omavalitsuses oli umbes 4700 ha metsamaad, 600 ha rohumaad ja 4600 haritavat maad.

Looduslikult asus Mäksa vald Peipsi madaliku ja Ugandi lavamaa vahel. Maastikku iseloomustab lainjas tasandik, mis kohati omandab väikekühmustikulise ilme. Valda läbis Võrtsjärvest alguse saav ja Peipsi järve suubub Emajõgi, mis on ainsa jõena Eestis täies ulatuses laevatatav.

Mäksa vald jäi Ida-Eesti suurte soomassiivide piirkonda, rohkem kui kolmandiku omavalitsuse pinnast hõlmab looduskaitse alla kuuluv Emajõe-Suursoo. Emajõe-Suursoo puhul on tegemist ühe vanima Tartumaa sooga. Aegade jooksul on soomassiivist välja kujunenud Eesti suurimaks deltasoostikuks, mille ulatus põhjast lõunasse on 30 kilomeetrit ja läänest itta 18 kilomeetrit. Soo pindala on umbes 200 km2. Emajõe-Suursoo põhiline väärtus on märgade elupaikade suur mitmekesisus ning ulatuslik ja terviklik, regioonile ainuomane Emajõe deltasoostik koos haruldaste, ohustatud ja kaitsealuste liikide ja kooslustega.

Maavaradest leidus Mäksa vallas ehitusliiva, ehituskruusa, hästilagunenud turvast, järvemuda ja järvelupja.

Ajalugu
-------

Mäksa vald moodustati 1991. aasta 16. mail.

Mäksa vallavanemad olid:

* Margus Pleksner 1999–2009
* Arvo Lehemets 2009–2010
* Taivo Tali 2010–2012
* Elina Madal 2013 jaanuar–oktoober
* Timo Reinthal 9. detsember 2013 – oktoober 2017.

2016. aastal sõlmisid Haaslava, Mäksa ja Võnnu vald ühinemislepingu. 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformi käigus moodustus nende kolme valla ning Meeksi valla Järvselja ja Rõka küla ühinemisel uus omavalitsusüksus – Kastre vald.

Asustus
-------

### Külad

Aruaia – Kaagvere – Kaarlimõisa – Kastre – Melliste – Mäksa – Mäletjärve – Poka – Sarakuste – Sudaste – Tammevaldma – Tigase – Vana-Kastre – Veskimäe – Võruküla – Võõpste

Viited
------

1. ↑  Maakatastri statistika, vaadatud 22.03.2020.
2. ↑  Statistikaamet, vaadatud 30.05.2017.
3. ↑  Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator
4. ↑  Tartu maakonna Elva linna ning Alatskivi, Kambja, Konguta, Luunja, Mäksa, Puhja, Tartu, Tähtvere ja Võnnu valla omavalitsusliku staatuse kinnitamise kohta
5. ↑  Siseministeerium: Kohalike omavalitsuste juhid 2014. a. jaanuari seisuga, vaadatud 17. oktoober 2014
6. ↑  Haaslava, Mäksa Ja Võnnu valla ühinemisleping www.riigiteataja.ee/
Mäksa valla lipp
**Mäksa valla lipp** on endise Eesti haldusüksuse Mäksa valla lipp.

Lipp kinnitati 4. juulil 1997.

Lipu kirjeldus
--------------

Mäksa valla lipp on ruudukujuline vapilipp. Kangas on jaotatud lainelise valge horisontaalse laiuga kaheks. Ülemine väli on sinine ning sellel on kujutatud valget tuuleveskit, sinisest kitsam alumine väli on aga roheline. 

Sinine ja roheline, mis on ka Tartumaa vapivärvid, meenutavad, et Mäksa vald asub selles maakonnas. Sinine sümboliseerib vaimsust ja karskust ning ka taevast. Roheline on looduse ja põllunduse, samuti nooruse ja lootuse võrdkuju. Põllumehe töid-tegemisi, leiba ja üldisemalt toitu sümboliseerib lipu keskne kujund tuulik. Lainelõikeline valge laid tähistab vallaga piirnevat Emajõge.

Lipu normaalmõõtmed on 105×105 cm.

Lipu kasutamise kord
--------------------

Lippu kasutatakse Mäksa valla ajaloolistel pidupäevadel ja muudel tähtsündmustel, kõrvuti Eesti riigilipuga. Lipu heiskamise otsustab vallavalitsus.

Kasutamiskõlbmatuks muutunud lipp tuleb sündsal viisil hävitada.

Vaata ka
--------

* Mäksa valla vapp
* Tartu maakond

Välislingid
-----------

* Mäksa valla sümboolika valla kodulehel
* Mäksa valla sümboolika Riigikantselei kodulehel
**Mihheil Džanelidze** (gruusia keeles მიხეილ ჯანელიძე; sündinud 29. märtsil 1981) on Gruusia poliitik. Ta oli 30. detsembrist 2015 kuni 13. juunini 2018 Gruusia välisminister.

Ta lõpetas aastal 2002 Thbilisi Riikliku Ülikooli, kust ta sai bakalaureusekraadi rahvusvaheliste suhete alal. Seejärel jätkas ta aastatel 2003–2006 õpinguid rahvusvahelise- ja euroopa õiguse alal Venemaa Välisministeeriumi Moskva Riiklikus Rahvusvaheliste Suhete Instituudis. Lisaks on tal magistrikraad ärijuhtimises (Grenoble Graduate School of Business'ist) ja Caucasus School of Business'ist (Thbilisist). Aastatel 1996–1997 õppis ta Saarimaal Wadernis Hochwaldi Gümnaasiumis.

Ta oli 25. oktoobrist 2012 kuni 1. septembrini 2015 Gruusia majanduse ja säästva arengu aseminister. 1. septembrist 2015 kuni 30. detsembrini 2015 oli ta Gruusia asevälisminister. 30. detsembrist 2015 kuni 13. juunini 2018 oli ta Gruusia välisminister.

Isiklikku
---------

Mihheil Džanelidze on abielus ning tütre isa. Tema emakeel on gruusia keel, lisaks gruusia keelele valdab ta vene, saksa ja inglise keelt.

Välislingid
-----------

* Minister Mihheil Džanelidze Gruusia välisministeeriumi kodulehel (inglise keeles)
Otsene fort
**Otsene fort** (hollandi keeles **Fort Ronduit**) on fort Hollandi keskosas Põhja-Hollandi provintsis Gooise Mereni vallas Naardeni linnast põhjas. 

Fort asub Naardeni kindlusest põhja pool ning Amsterdamist läände minevast riigi ühest põhimaanteest (A1) umbes 200 meetrit lõuna pool. Üle maantee põhja suunas on IJsselmeeri lõunapoolne osa Gooimeer.

Ajalugu
-------

Naardeni kindluslinnast põhja pool oli juba 1747. aastal reduut, mis 1786. aastal ühendati retranšmendiga linna põhikindlusvööndiga. Nende eesmärk oli kaitsta Naardeni kindlust põhja poolt Zuiderzeelt (tänapäeval IJsselmeer) ja tammiteedelt lähtuva vaenlase rünnaku eest ning Muideni kindlust idapoolse vaenlase rünnaku eest.

1815. aastal rajama hakatud Uus Hollandi Veeliin hõlmas ka nimetatud kindlustised. Aastatel 1873–1875 ehitati nende asemele uus fort, mille põhiosad olid kasemateeritud tellisehitised. 

Aastatel 1914–1918 oli fort lahinguvalmis, ehkki Holland jäi lõpuks Esimeses maailmasõjas neutraalseks.

Hollandil oli 1930. aastatel kava teha võimaliku Saksamaa sissetungi puhul réduit umbkaudu Lõuna-Hollandi, Põhja-Hollandi keskosa ja Utrechti provintsi alale. Ka Otsese fordi ehitisi tugevdati ja täiendati ning sellest itta ehitati tankitõkkeid.

Tänapäeval on fort endiselt Hollandi kaitsejõudude käsutuses. Seda on oluliselt rekonstrueeritud aastatel 1986 ja 2019.

Mälestisena
-----------

Alates 11. jaanuarist 2013 on Otsene fort arvatud Hollandi kultuurimälestise nr 531378 koosseisu.

Punker nr 599 on alates 17. augustist 2011 objekti "Uue Hollandi veeliini" koosseisus UNESCO maailmapärandi nimistu objekti kandidaat.

Viited
------

1. ↑  Mälestis nr 531378 "NHW-Fort Ronduit". Hollandi keeles. Vaadatud 22. september 2019
2. ↑  Nieuwe Hollandse Waterlinie (Uus Hollandi veeliin), maailmapärandi objekti kandidaat nr 5631. UNESCO maailmapärandi koduleht. Inglise keeles. Vaadatud 28. juuni 2019

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Otsene fort** |

* "Fort Ronduit". Hollandi keeles
**Ville-Markus Kell** (28. juuli 1960 – 18. september 2014) oli eesti helilooja ja pedagoog. 

Ta lõpetas 1978. aastal Tallinna Muusikakeskkooli muusikateooria erialal ja 1983. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi kompositsiooni erialal Lepo Sumera õpilasena. Seejärel töötas muusikaõpetaja ning kooli- ja kultuurijuhina. 

Aastatel 1980–1984 töötas ta helirežissöörina Eesti Raadios, aastatel 1983–1985 õpetajana Nõmme Lastemuusikakoolis, 1987–1989 Tallinna Muusikakeskkoolis, 2003–2004 Raasiku Põhikoolis, 2004–2005 Lasila ja Võsu Põhikoolis. 

Aastatel 1987–1989 oli ta Tallinna Polütehnilise Instituudi üliõpilasklubi kontsertmeister, 1989–1993 Eesti Raadio segakoori direktor, 1989. aastal Orkester Akademie Hamburg projektijuht, aastatel 1994–1998 Eesti Riikliku Sümfooniaorkestri direktor, 1999–2001 Kõrvemaa Muusikakooli direktor ja 2001–2003 Georg Otsa nimelise Tallinna Muusikakooli direktor, 2004–2005 Loksa kultuurikeskuse juhataja, 2005–2011 Väike-Maarja valla rahvamaja direktor. Alates 2012. aastast oli ta Mustvee Kultuurikeskuse juhataja.

Tema loomingusse kuuluvad kaks sümfooniat, instrumentaalkontserte, kaks saksofonikvartetti, tromboonikvartett, vokaalkammermuusikat ja koorilaule. Tema teoseid on esitanud Noorte Filharmoonia, Jaan Tamme nimeline kvintett, pianistid Risto Laur ja Marrit Gerretz. Tema muusika on kõlanud Eesti muusika päevadel.

Välislingid
-----------

* Lahkus helilooja Ville-Markus Kell
* Nekroloog ERSO kodulehel
**Kubinka** (vene keeles Кубинка) on linn Venemaal Moskva oblastis 63 km Moskvast läänes Setuni jõe ääres.

Elanike arv on 2002. aasta rahvaloenduse andmetel 26 260.

Kubinkal on raudteeühendus Moskvaga.

Kubinkas asus Nõukogude Liidu tankide katsepolügoon, mis rajati 1931. aastal. Tänapäeval asub seal Kubinka tankimuuseum.

Linnas asub ka MAPO lennukite remonditehas nr 121 ja Kubinka lennuväli, mis rajati varsti pärast tankipolügooni.

Ajalugu
-------

Kubinka küla asutati 15. sajandil ja võib olla nimetatud vürst Ivan Kubenski järgi, kes oli tähtis kohalik maaomanik.

Küla tähtsus kasvas 19. sajandi teisel poolel, kui Moskva-Smolenski raudtee hakkas piirkonda läbima.

Kubinka sai linnaks 2004. aastal.

Viited
------

1. ↑  "Rahvaloenduse andmed". Originaali arhiivikoopia seisuga 30. august 2011. Vaadatud 20. augustil 2011.

Moskva oblasti vapp
Moskva oblasti linnad

Aprelevka  | Balašihha  | Beloozjorski  | Bronnitsõ  | Dedovsk  | Dmitrov  | Dolgoprudnõi  | Domodedovo  | Drezna  | Dzeržinski  | Dubna  | Elektrogorsk  | Elektrostal  | Elektrougli  | Frjazino  | Golitsõno  | Himki  | Hotkovo  | Istra  | Ivantejevka  | Jahroma  | Jegorjevsk  | Kašira  | Klin  | Kolomna  | Koroljov  | Kotelniki  | Krasnoarmeisk  | Krasnogorsk  | Krasnozavodsk  | Krasnoznamensk  | Kubinka  | Kurovskoje  | Likino-Duljovo  | Ljubertsõ  | Lobnja  | Lossino-Petrovski  | Luhhovitsõ  | Lõtkarino  | Možaisk  | Mõtištši  | Naro-Fominsk  | Noginsk  | Odintsovo  | Orehhovo-Zujevo  | Ozjorõ  | Pavlovski Possad  | Peresvet  | Podolsk  | Protvino  | Puškino  | Puštšino  | Ramenskoje  | Reutov  | Rošal  | Ruza  | Sergijev Possad  | Serpuhhov  | Solnetšnogorsk  | Staraja Kupavna  | Stupino  | Šatura  | Štšolkovo  | Zaraisk  | Zvenigorod  | Žukovski  | Taldom  | Tšehhov  | Tšernogolovka  | Vereja  | Vidnoje  | Volokolamsk  | Voskressensk  | Võssokovsk

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Kubinka** |

* Ametlik koduleht
**Mäksa külanõukogu** oli külanõukogu Eesti NSV-s 

Külanõukogu moodustati 1945. aastal Tartumaal Mäksa vallas. Külanõukogu keskus asus algselt Mäksa asunduses. Seoses maakondade ja valdade likvideerimise ja maarajoonide moodustamisega arvati Mäksa külanõukogu 1950 septembrist Tartu rajooni koosseisu. 

1954. aastal liideti Mäksa külanõukoguga likvideeritud Melliste külanõukogu alad. 1954. aasta seisuga tegutsesid Mäksa külanõukogu piirides V. Kingissepa nimeline, Nõukogude Armee nimeline ja Kalinini-nimeline kolhoos ning Kaagvere Lastekodu, Kastre Invaliidide Kodu ja Tartu Kliinilise Haigla Abimajand. Külanõukogu keskus asus siis Tamme külas.

1957. aastal viidi Mäksa külanõukogu keskus üle Tamme külast Melliste külla.

1977. aasta seisuga oli külanõukogu pindala oli 108 km².

16. mail 1991 sai omavalitsusliku staatuse Mäksa vald ning Mäksa külanõukogu lõpetas tegevuse.

Viited
------

1. ↑  Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 13. septembri 1945 seadlus Tartu maakonna valdades küla töörahva saadikute nõukogude moodustamise kohta. Eesti NSV Teataja, 1945, 33, 516
2. ↑  Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 26. septembri 1950 seadlus maarajoonide moodustamise kohta Eesti NSV-s. Eesti NSV Teataja, 1950, 11, 114
3. ↑  Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 17. juuni 1954 seadlus Eesti NSV külanõukogude ühendamisest. Eesti NSV Teataja, 1954, 10, 104
4. ↑  Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 13. aprilli 1957 seadlus Mäksa külanõukogu keskuse asukoha muutmisest. Eesti NSV Teataja, 1957, 8, 90
5. ↑  Mäksa külanõukogu Eesti nõukogude entsüklopeedia faksiimileversioonis (vaadatud 26.11.2017)
6. ↑  Tartu maakonna Elva linna ning Alatskivi, Kambja, Konguta, Luunja, Mäksa, Puhja, Tartu, Tähtvere ja Võnnu valla omavalitsusliku staatuse kinnitamise kohta
**Otsingutabel** (inglise keeles *lookup-table*) on andmete tabel arvutiteaduses, kuhu on salvestatud mingi funktsiooni väärtused, et asendada jooksvalt nende arvutamine. Programmi tööajas võib sellest tulenev säästmine olla väga suur, sest tavaliselt on mälust andmete lugemine kordades kiirem, kui seda on mõni kallis arvutustehe. Otsingutabel võib olla enne valmis arvutatud ja juba programmi salvestatud või siis arvutatakse selle väärtused programmi initsialiseerimise faasis. Otsingutabeleid kasutatakse ka tihti igasuguse sisendi valideerimiseks: võrreldakse sisendit lubatud sisendite nimekirjaga jne.

Ajalugu
-------

Enne arvutite tulekut kasutati paberile prinditud otsingutabeleid, et kiirendada käsitsi keeruliste funktsioonide arvutamist. Nendeks funktsioonideks olid enamasti trigonomeetrilised funktsioonid ja logaritmid.

Koolis õpetatakse lastele korrutustabelit, mis on ka tegelikult otsingutabel, et kiirendada kõige sagedamine kasutatavate numbrite korrutamist.

Esimeste arvutite juures olid sisend/väljund operatsioonid eriti aeglased. Ja nii tundus loogiline vähendada kulukaid lugemisoperatsioone kasutades tabeleid, kus olid ainult kõige sagedamini esinevad andmed. Tänapäeval on see protsess automatiseeritud (vt vahemälu), aga siiski on kasulik kasutada ka rakenduse otsingutabeleid nende andmete jaoks, mis ei muutu üldse või muutuvad harva.

Muud kasutusalad
----------------

### Vahemälud

 *Pikemalt artiklis Vahemälu*
Erinevad vahemälud töötavad ka nagu otsingutabel.

### Riistvaralised otsingutabelid

Digitaalses loogikas saab implementeerida *n*-bitilist otsingutabelit multiplekseriga, mille sisendiks on otsingutabeli sisendid ja väljundid on konstantsed. *n*-bitine otsingutabel saab kujutada endast ükskõik millist *n* sisendiga Boole'i funktsiooni, modelleerides tõeväärtustabelit. Selliseid otsingutabeleid kasutatakse laialdaselt FPGA-des.

Viited
------

1. ↑  Campbell-Kelly, Martin; Croarken, Mary; Flood, Raymond; Robson, Eleanor, toim-d (2. oktoober 2003) [2003]. *The History of Mathematical Tables From Sumer to Spreadsheets* (1st ed.). New York, USA: Oxford University Press. ISBN 978-0-19-850841-0.
Kaart
Villardi tänav
**Villardi tänav** on tänav Tallinna Kesklinna linnaosas Kassisaba ja Uue Maailma asumis. Villardi tänav algab Wismari tänavalt, ristub Roopa, Luise ja Endla tänavaga ning lõpeb Komeedi tänaval. Villardi tänav on enam-vähem põhja-lõunasuunaline ja ligikaudu 520 meetri pikkune.

Villardi 23 asub 1937. aastal ehitatud Alfred Rudolf Kehva projekteeritud algne Simeon Tsõpukovi üürimaja ja Villardi 24 asub 1937. aastal ehitatud Karl Tarvase projekteeritud korterelamu

Eesti NSV ajal asus Joosep Laari tänav 23 hoones, Tallinna Linna RSN TK SAV Oktoobri rajooni siseasjade osakond.

Tänava nimed
------------

Tänava vanimaks nimeks oli Willase tänav (1875), mis tulenes selle ja Wismari tänava nurgamaja omaniku talupoeg Karl Willase (ka Wilas) perekonnanimest. Hiljem (1885) on see nimi saanud moonutatud kuju – Willari tänav (saksa keeles *Willarstrasse* või *Willertstrasse*, vene keeles *Виллертская улица*, *Виллардская улица*), sest nähtavati arvati, et tänava nimi tuleneb Koidu tänaval elanud kinnisvaraomaniku Johann Christian Willerti nimest. Viimasel ei olnud aga tänava rajamisega mingit seost, sest endisest Willerti krundist viidi tänav läbi alles 20. sajandi algul. 27. juunil 1950 sai tänava nimeks Joosep Laari järgi **Joosep Laari tänav** ehk **Laari tänav**.

18. oktoobril 1991 sai tänav oma endise nime tagasi.

Viited
------

1. ↑  Leele Välja, OÜ Arhitektuuriväljad. Tallinna kesklinna väärtuslikud hooned. Tallinn 2020, lk 38
2. ↑  Aleksander Kivi. Tallinna tänavad. Tallinn, 1972, lk. 62
3. ↑  Päring kohanimeandmebaasist. Eesti kohanimed

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Villardi tänav** |

| * v
* r
Kassisaba asumi tänavad |
| --- |
| Tänavad | 
Amandus Adamsoni tänav · Ao tänav · Eha tänav · Endla tänav · Artur Kapi tänav · Kevade tänav · Loite tänav · Loode põik · Loode tänav · Luise tänav · Roopa tänav · Tehnika tänav · Toompuiestee · Villardi tänav · Wismari tänav |

| * v
* r
Uue Maailma asumi tänavad |
| --- |
| Tänavad | 
Aasa tänav · Kesk-Ameerika tänav · Kesk-Luha tänav · Kiire tänav · Koidu tänav · Komeedi tänav · Kristiina tänav · Luha tänav · Lõkke tänav · Pilve tänav · Planeedi tänav · Pärnu maantee · Saturni tänav · Suur-Ameerika tänav · Tehnika tänav · Toom-Kuninga tänav · Uue Maailma tänav · Vana-Lõuna tänav · Videviku tänav · Villardi tänav · Vineeri tänav · Virmalise tänav · Väike-Ameerika tänav |
1976 
**Alla Borissovna Pugatšova** (vene keeles Алла Борисовна Пугачёва; sündinud 15. aprillil 1949 Moskvas) on vene poplaulja ja muusikaprodutsent.

Lauljatar on teinud koostööd paljude kodu- ja välismaiste heliloojate ja esinejatega. Näiteks on talle laule kirjutanud heliloojad Aleksandr Zatsepin ja Raimonds Pauls. Juulis 1979 andis ta Moskvas kontserdi koos prantsuse laulja Joe Dassiniga. 1986 algas koostöö saksa helilooja Udo Lindenbergiga.

1988 asutas Pugatšova teatristuudio «Театр Песни» ('lauluteater'). Selle kunstilise juhina organiseeris ta hulgaliselt ringreise NSV Liidu linnades. Sellest stuudiost on välja kasvanud mitu hilisemat estraaditähte: Filipp Kirkorov, Vladimir Presnjakov, Kristina Orbakaite jt.

1997. aastal esindas ta Venemaad Eurovisiooni lauluvõistlusel lauluga "Primadonna" ("Примадонна"). Festivali lõppkontserdil sai ta 33 punktiga 15. koha.

2005 hakkas ta koos helilooja Igor Krutoiga korraldama festivali «Песня года» ('aasta laul'), samast aastast on ta igasuvise Jūrmala laulufestivali Uus Laine («Новая Волна») ametlik muusa.

Paljudes endise NSV Liidu linnades tegutsevad Pugatšova austajate klubid.

Аlla Pugatšova on saanud palju autasusid ja aunimetusi.

1980. aastal valisid ajakirja «Советский экран» ('nõukogude ekraan') lugejad lauljatari aasta näitlejaks ja talle anti aunimetus – Vene NFSV teeneline kunstnik.

1985. aastal sai temast Vene NFSV rahvakunstnik ja 1991 NSV Liidu rahvakunstnik.

Teda on korduvalt valitud aasta parimaks lauljatariks, talle on antud ka nimetus "Elav legend" (1994).

Väljapaistva panuse eest kunsti arendamisse sai ta 1995. aastal Venemaa riikliku preemia.

1999 andis president Boriss Jeltsin Pugatšovale ordeni "Teenete eest isamaa ees. 2. järk".

5. märtsil 2009 teatas Pugatšova, et lõpetab kontserditegevuse lauljana.

60. sünnipäeva puhul andis Alla Pugatšova Moskvas mõned soolokontserdid. 7. 8. ja 9. aprillil 2009 toimusid juubelikontserdid Kremli palees, 15. aprillil aga Lužniki kontserdisaalis.

Välislingid
-----------

* Alla Pugatšova ametlik veebileht
* Venekeelne fännileht
* Alla Pugatšova: "Peamine on ise armastada!" Delfi Naistekas.ee, mai 2009
* Tanel Veenre, "Kas Alla annab alla?", Eesti Päevaleht, 6. veebruar 2010

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Alla Pugatšova** |

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Alla Pugatšova** |

| * v
* r
Venemaa esindajad Eurovisiooni lauluvõistlusel |
| --- |
| 

* 1994 Judif
* 1995 Filipp Kirkorov
* 1997 Alla Pugatšova
* 2000 Alsou
* 2001 Mumiy Troll
* 2002 Premier Ministr
* 2003 t.A.T.u.
* 2004 Julija Savitševa
* 2005 Natalia Podolskaja
* 2006 Dima Bilan
* 2007 Serebro
* 2008 Dima Bilan
* 2009 Anastassija Prõhhodko
* 2010 Peter Nalitch
* 2011 Alexey Vorobyov
* 2012 Buranovskije Babuški
* 2013 Dina Garipova
* 2014 Õed Tolmatšovad
* 2015 Polina Gagarina
* 2016 Sergei Lazarev
* ~~*2017 Julia Samoilova*~~
* 2018 Julia Samoilova
* 2019 Sergei Lazarev
* ~~2020 Little Big~~
* 2021 Maniža

 |
**Allan Laur** (21. september 1945 – 18. august 2004) oli eesti usutegelane. 

Ta on olnud nelipühi kiriku juht ja Tallinna koguduse vanempastor, mentor ja Eesti usuelu integreerija, oikumeenilise töö eestvedaja Eesti Kirikute Nõukogus ja Eesti Evangeelses Alliansis. Ta aitas kaasa Eesti Kristliku Nelipühi Kiriku loomisele.

Elulugu
-------

Allan Laur sündis Rootsis Hiiumaalt pärit sõjapõgenike pere lapsena. Ta teenis algul Rootsis, seejärel Kanadas. Mõni kuu enne Eesti taasiseseisvumist tuli ta koos oma perekonnaga kodumaale. Siin alustas Allan Laur Eesti Kristliku Nelipühi Kiriku loomist.

Kuidas inimesed teda mäletavad
------------------------------

Allan Lauri mäletavad teda tundnud inimesed võimeka ja inspireeritud organisaatori ja kirikujuhina. Kolmeteistkümne aasta vältel, mis Allan Laur sai veeta pagulusest naasmise järel kodumaal, juhtis ta terve uue kiriku, kristliku nelipühikiriku ülesehitamist ja oli ka ise tunnistajaks oma töö viljale, koguduste tekkele ja kasvule.

Allan Laur oli tähelepanuväärne inimene ka Eesti oikumeenias.

Tema eestvõttel ja juhtimisel sai uuemast evangelikaalsest ja karismaatilisest liikumisest, mida nelipühikirik esindab, osa Eesti oikumeenilisest liikumisest. Paljuski tõi just Allan Lauri oikumeeniline avatus kristliku nelipühikiriku Eesti Kirikute Nõukogu liikmeskonda. 

Allan Lauri matusetalitus toimus 28. augustil 2004 EELK Tallinna Kaarli kirikus, ta maeti Metsakalmistule.
Alla Kushnir (1973)
**Alla Kushnir-Stein** (vene keeles Алла Шулимовна Кушнир *Alla Šulimovna Kušnir*; 11. august 1941 Moskva – 2. august 2013 Tel Aviv) oli maletaja ja ajaloolane, naiste suurmeister (1976).

Kušnir emigreerus 1974. aastal Nõukogude Liidust Iisraelisse. Ta kaitses 1990. aastal numismaatikaalase doktoriväitekirja ja sai filosoofiadoktoriks (PhD). Ta töötas Tel Avivi Ülikoolis õppejõuna ja tegeles antiikaja müntide uurimisega.

Males pääses Kušnir kolmel korral mängima tiitlimatši maailmameistriga: 1964. ja 1967. aastal pärast naiste MM-i pretendentide turniiri võitmist ja 1971. aastal võites pretendentide finaalmatšis Nana Alekhsandriat. Tiitlimatši mängis ta kõigil kolmel juhul Nona Gaphrindašviliga, kuid kaotas need matšid.

Kushnir mängis kolmel naiste maleolümpial, kust sai kolm kuldmedalit, neist kahel korral esinedes Nõukogude Liidu (1969, 1972) ja ühel korral Iisraeli naiskonna koosseisus (1976).

Ta sai FIDE-lt 1962. aastal naiste rahvusvahelise meistri ja 1976. aastal naiste suurmeistri nimetuse.

Tunnustus
---------

* 1972 – teeneline meistersportlane (seoses emigreerumisega võeti 1974. aastal Kushnirilt aunimetus ära)

Välislingid
-----------

 Alla Kushnir – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
**Otsekorrutis** defineeritakse matemaatikas kahe teatud liiki objekti jaoks teatava kolmanda sama liiki objektina. Defineerime otsekorrutise kõigepealt hulkade, siis teiste matemaatiliste objektide jaoks.

Hulkade otsekorrutis
--------------------

Kui on antud kaks hulka *X* ja *Y*, siis nende **otsekorrutis** ehk **Descartesi korrutis** ehk **Cartesiuse korrutis** ehk **ristkorrutis** *X* × *Y* on kõikide niisuguste järjestatud paaride hulk, mille esimene liige on hulga *X* element ja teine liige on hulga *Y* element.

*X* × *Y* = { (*x*,*y*) | *x* ∈ *X* ja *y* ∈ *Y* }
Näiteks kui *X* on hulk {A, K, E, S, 10, 9, 8, 7, 6, 5, 4, 3, 2} ja *Y* on hulk {poti, ruutu, ärtu, risti}, siis nende hulkade otsekorrutis *X* × *Y* on hulk { (A, poti), (K, poti), ... (2, poti), (A, ärtu), ... (3, risti), (2, risti) }.

Kui *A*={*a*, *b*} ja B={c,d,e}, siis A×B = { (a, c), (a, d), (a,e), (b, c), (b, d), (b, e)}

Juhul kui *X*=*Y*, siis hulga *X* otsekorrutist iseendaga tähistatakse *X*2.

Teine näide on tasand {\displaystyle \mathbb {R} \times \mathbb {R} }, kus {\displaystyle \mathbb {R} } on kõikide reaalarvude hulk.

Kahe hulga otsekorrutise alamhulgad on definitsiooni kohaselt binaarsed seosed.

Mõned otsekorrutise omadused on:

* Mis tahes hulga otsekorrutis tühja hulgaga on alati tühi hulk.
* Kui *X* ja *Y* on lõplikud hulgad, siis hulga X × Y võimsus (elementide arv) on hulkade *X* ja *Y* võimsuste korrutis.
* Hulk A × B on üldjuhul erinev hulgast B × A.

Kahe hulga otsekorrutise üldistamisel saame *n* hulga *X*1,... ,*Xn* (üldistatud) otsekorrutise:

*X*1 × ... × *Xn* = { (*x*1,... ,*xn*) | *x*1 ∈ *X*1 ja ... ja *xn* ∈ *Xn* }
Teine tähistusviis on

{\displaystyle \prod \_{i=1}^{n}X\_{i}} .
Otsekorrutist võib samastada hulgaga (*X*1 × ... × *Xn–1*) × *Xn*. See on *n*-korteežide hulk.

Juhul kui *X*1= ... =*X*n=*X*, tähistatakse otsekorrutist *X*n.

Üks niisuguse korrutise näide on kolmemõõtmeline eukleidiline ruum {\displaystyle \mathbb {R} \times \mathbb {R} \times \mathbb {R} =\mathbb {R} ^{3}}, kus {\displaystyle \mathbb {R} } on reaalarvude hulk.

Kui *X*={0,1}, siis *X*3 = *X* × *X* × *X* = {(0,0,0), (0,0,1), (0,1,0), (0,1,1), (1,0,0), (1,0,1), (1,1,0), (1,1,1)}.

Kui mõne *i* korral *X*i=f, siis *V*1×*V*2×*V*3×....*V*n = f.

Otsekorrutist nimetatakse René Descartesi nime järgi ka Descartesi ehk Cartesiuse korrutiseks. See mõiste sündis koos analüütilise geomeetriaga, kui Descartes võttis tarvitusele Descartesi koordinaadid.

Vaata ka
--------

* Hulgateooria
Virtsu jaamahoone ja kitsarööpmeline rong enne II maailmasõda
**Virtsu raudteejaam** oli raudteejaam Virtsus, Rapla–Virtsu kitsarööpmelisel raudteel. 
Jaam oli kasutusel aastail 1931–1968. 

Peale kolme endise raudteelaste elamu on jaamast tänini alles ka veduridepoo, pagasikuur, perroon ja kauba ümberlaadimisjaama hoone.

Ajalugu
-------

Virtsu algne jaamahoone 1930. aastatel. Hoone hävis sõjategevuse käigus 1944
Virtsu jaama depoo ja veetorn 1932. aastal
Jaam teenindas ronge Rapla–Virtsu raudtee lõpp-peatusena ning asus Rapla raudteejaamast 95,3 km kaugusel. Virtsust sai sellal sõita kitsarööpmelisel raudteel Tallinna. 
Kuigi tegemist oli liini lõppjaamaga, jätkus raudtee sealt veel Virtsu sadamasse.

Algne puidust kahekorruseline jaamahoone ehitati tõenäoliselt Leon Johansoni eriprojekti järgi. Hoone asus hilisema jaamahoone vastas, kuid hävis sõjategevuse käigus 20. septembril 1944. Samuti hävis veetorn ja üks raudteeametnike elamu.

Hiljem võeti jaamahoonena kasutusele algselt raudteelaste elamuks kavandatud hoone, mis täitis seda funktsiooni kuni raudtee sulgemiseni. 
Peale sulgemist tegutses hoone raudteelaste puhkekoduna. 

Viimane reisirong väljus Virtsust 25. mail 1968 kell 21.06.
Raudtee demonteeriti suuremas osas 1969. aastal.

Virtsu jaamas töötas alaliselt reparatsioonivedur Kc4-100, mis aastatel 1974–2021 seisis Tallinna Transpordikooli ees.

Tänapäeval on endised raudteejaama hooned erakätes ja enamasti kasutusel elamutena.

Pilte
-----

* Virtsu jaam aastal 1932Virtsu jaam aastal 1932
* Virtsu raudteelaste elamu, mida hiljem kasutati jaamahoonena. Pärast raudtee sulgemist oli see Tallinna vagunidepoo puhkekoduVirtsu raudteelaste elamu, mida hiljem kasutati jaamahoonena. Pärast raudtee sulgemist oli see Tallinna vagunidepoo puhkekodu
* Endine Virtsu veduridepooEndine Virtsu veduridepoo
* Virtsu raudteejaama juurde kuulunud raudteelaste elamuVirtsu raudteejaama juurde kuulunud raudteelaste elamu
* Endine Virtsu raudteetööliste elamuEndine Virtsu raudteetööliste elamu
* Ka endine Virtsu jaama pagasikuur on nüüdseks kasutusel elamunaKa endine Virtsu jaama pagasikuur on nüüdseks kasutusel elamuna

Vaata ka
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Virtsu raudteejaam** |

* Kitsarööpmeline raudtee Eestis
* Eesti raudteetransport
* Rapla–Virtsu raudtee

Viited
------

1. ↑  Eesti kitsarööpmelised raudteed
2. ↑  Virtsu ajalugu
3. ↑  RAPLA - VIRTSU; Eesti Raudteeajaloo Selts

Välislingid
-----------

* Kus lõpevad rööpad, seal varitseb kaos. Virtsu raudtee on endiselt sõidukõlblik!; Sõnumileht: SL, nr. 142, 19 juuni 1996 (DIGAR)
* Nostalgiline matk raudteel, kus viimane vedur andis vilet pool sajandit tagasi; Pärnu Postimees, 02.06.2018
* Kui rong veel Virtsu viis…; tehnikamaailm.ee
* YouTube'i video: Viimane kitsarööpmeline rong
* YouTube'i video: Virtsu rong

|  |  |
| --- | --- |
| **Eelnev peatus** | **Endine raudteepeatus**  |
|  Hanila |  **Virtsu**  |
Miguel Indurain (2009)
**Miguel Indurain Larraya** (sündinud 16. juulil 1964 Villavas) on Hispaania endine jalgrattur, viiekordne Tour de France'i võitja.

Karjäär
-------

Indurain on viiekordne Tour de France'i võitja (1991, 1992, 1993, 1994, 1995) ning saavutanud 12 etapivõitu. Ta on sõitnud liidri kollases särgis 60 etapi jooksul. 

Indurain on võitnud kaks Itaalia velotuuri (1992, 1993) ning olnud korra kolmas (1994). Giro d'Italial on ta võitnud neli etappi. Hispaania velotuuril on ta tulnud 1991. aastal teiseks ja 1990. aastal seitsmendaks.

Indurain oli 1991. aasta maailmameistrivõistlustel grupisõidus kolmas ning 1993. aasta maailmameistrivõistlustel teine, kaotades 19 sekundiga Lance Armstrongile. 1995. aastal tuli ta maailmameistriks temposõidus, edestades MM-il Abraham Olanot ja Uwe Peschelit, ning MM-i hõbemedali maanteesõidus, kaotades Olanole 35 sekundiga.

1996. aastal tuli Indurain olümpiavõitjaks temposõidus, edestades OM-i hõbemedali võitnud Olanot ning kolmandaks tulnud Chris Boardmani. Grupisõidus oli ta 26.

Ta on endine tunnisõidu maailmarekordiomanik. 1994. aastal püstitas ta Bordeaux's rekordiks 53,040 km.

Isiklikku
---------

Indurain on abielus ja tal on kolm last. Ka tema noorem vend Prudencio on endine jalgrattasportlane.

Indurain on Prantsusmaa Auleegioni rüütel.
**Mihhail Abramovitš Abdurahmanov** (vene keeles Михаил Абрамович Абдурахманов) (sündinud 18. septembril 1934 Dušanbes) oli juudi päritolu Tadžikistani maalikunstnik.

Abdurahmanov lõpetas 1959. aastal Leningradis NSVL Kunstide Akadeemia Repini-nimelise maalikunsti, skulptuuri ja arhitektuuri instituudi maalikunsti erialal.

Abdurahmanov oli NSVL Kunstnike Liidu liige.

1985. aastal lõi ta etappiloova maali "Kurjuse impeeriumi krahh". Loonud ka piibliteemalisi maale.

Alates 1994. aastast elab Abdurahmanov Ameerika Ühendriikides.

Tunnustus
---------

* Tadžiki NSV teeneline kunstitegelane (1988)

Isiklikku
---------

Tema vend oli Ilja Abdurahmanov. Ka abikaasa Gretta Jaralova on maalikunstnik.

Viited
------

1. 1 2 3  АБДУРАХМАНОВ МИХАИЛ АБРАМОВИЧ. asia-israel.co.il
2. ↑  Абдурахманов Михаил Абрамович. artru.info
3. 1 2  Михаил Абрамович Абдурахманов. alexstamps.wordpress.com
**Miguel Ángel Asturias Rosales** (19. oktoober 1899 – 9. juuni 1974) oli Guatemala kirjanik ja diplomaat (Guatemala suursaadik Pariisis). 1967. aastal sai ta Nobeli kirjandusauhinna.

Asturias sündis kohtuniku perekonnas. Ilukirjandust hakkas kirjutama 1920. aastate lõpul Pariisis.

Tema esimene raamat "Guatemaala legendid" ilmus 1930. aastal. Tema esimene romaan, "Härra president", valmis 1933. aastal, kuid trükki jõudis see aastal 1946. Romaan "Maisiinimesed" 1949 ning aasta hiljem valmis esimene osa Asturiase peateosest, triloogia esimene raamat "Marutuul". Sellele järgnesid "Roheline paavst" (1954) ja "Maetute silmad" (1960). Hiljem ilmusid romaanid "Keegi mulatinaine" (1963) ja "Kevaduim" (1965).

Lisaks romaanidele on ta kirjutanud luulet. Tema esimene suurem luuleraamat ilmus 1949. aastal.

Asturiase jutustus "Nädalalõpp Guatemaalas" (1959) on ilmunud sarjas "Loomingu Raamatukogu".

Teda on tunnustatud Lenini rahupreemiaga.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6  "Nobeli preemia Guatemaala kirjanikule". *Sirp ja Vasar*. 27. oktoober 1967. Vaadatud 31.12.2020.

Nobel
Nobeli kirjandusauhinna laureaat

1901 Prudhomme • 1902 Mommsen • 1903 Bjørnson • 1904 F. Mistral, Echegaray • 1905 Sienkiewicz • 1906 Carducci • 1907 Kipling • 1908 Eucken • 1909 Lagerlöf • 1910 von Heyse • 1911 Maeterlinck • 1912 Hauptmann • 1913 Tagore • 1915 Rolland • 1916 von Heidenstam • 1917 Gjellerup, Pontoppidan • 1919 Spitteler • 1920 Hamsun • 1921 France • 1922 Benavente • 1923 Yeats • 1924 Reymont • 1925 Shaw • 1926 Deledda • 1927 Bergson • 1928 Undset • 1929 Mann • 1930 Lewis • 1931 Karlfeldt • 1932 Galsworthy • 1933 Bunin • 1934 Pirandello • 1936 O'Neill • 1937 du Gard • 1938 Buck • 1939 Sillanpää • 1944 Jensen • 1945 G. Mistral • 1946 Hesse • 1947 Gide • 1948 Eliot • 1949 Faulkner • 1950 Russell • 1951 Lagerkvist • 1952 Mauriac • 1953 Churchill • 1954 Hemingway • 1955 Laxness • 1956 Jiménez • 1957 Camus • 1958 Pasternak • 1959 Quasimodo • 1960 Perse • 1961 Andrić • 1962 Steinbeck • 1963 Seféris • 1964 Sartre • 1965  Šolohhov • 1966 Agnon, Sachs • 1967 Asturias • 1968 Kawabata • 1969 Beckett • 1970 Solženitsõn • 1971 Neruda • 1972 Böll • 1973 White • 1974 Johnson, Martinson • 1975 Montale • 1976 Bellow • 1977 Aleixandre • 1978 Singer • 1979 Elýtis • 1980 Miłosz • 1981 Canetti • 1982 García Márquez • 1983 Golding • 1984 Seifert • 1985 Simon • 1986 Soyinka • 1987 Brodski • 1988 Mahfuz • 1989 Cela • 1990 Paz • 1991 Gordimer • 1992 Walcott • 1993 Morrison • 1994 Ōe • 1995 Heaney • 1996 Szymborska • 1997 Fo • 1998 Saramago • 1999 Grass • 2000 Gao • 2001 Naipaul • 2002 Kertész • 2003 Coetzee • 2004 Jelinek • 2005 Pinter • 2006 Pamuk • 2007 Lessing • 2008 Le Clézio • 2009 Müller • 2010 Vargas Llosa • 2011 Tranströmer • 2012 Mo • 2013 Munro • 2014 Modiano • 2015 Aliaksijevič • 2016 Dylan • 2017 Ishiguro • 2018 Tokarczuk • 2019 Handke • 2020 Glück • 2021 Gurnah • 2022 Ernaux
**Tiia Reimand** (aastani 1996 **Tiia Pruuli**, sündinud 19. septembril 1967 Tartus) on eesti arstiteadlane, pediaater ja geneetik.

Elulugu
-------

Tiia Reimand on Eesti filoloogi Külvi Pruuli tütar.

Lõpetas 1985 Tartu 2 Keskkooli, 1991 TÜ arstiteaduskonna. Meditsiinidoktor (2007, TÜ), väitekiri "Down syndrome in Estonia". 

Oli 1991–1993 TÜ geneetika internatuuris, 1993–1994 Tallinna Meditsiinikooli anatoomia ja geneetika õppejõud, 1995–1997 TÜ lastekliiniku resident, aastast 2000 Tartu Ülikooli Kliinikumi ühendlabori meditsiinigeneetika keskuse pediaater-geneetik, 2000–2007 ka TÜ pediaatria doktorant. Täiendas end 1995 Kopenhaagenis ja 2000 Soomes. 

Ta on ka ECARUCA (European Cytogenetic Assotiation Register of Unbalanced Chromosome Aberration) Eesti koordinaator, Eesti Inimgeneetika Ühingu asutajaliige, Eesti Lastearstide ja Arstide Liidu liige. Uurinud kromosoomhaigusi. Temalt on ilmunud 15 teadustrükist.

Tunnustus
---------

* 2017 Tartu Ülikooli aumärk

Viited
------

1. 1 2 3  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide
2. ↑  "Tartu Ülikooli aumärgi kavalerid". *Tartu Ülikool*. Vaadatud 9.12.2022.

Teoseid
-------

* The incidence of Down Syndrome in Estonia during 1990–2000 (kaasautor). // Eur J. Human Genetics 10 (2002)
* Parents' satisfaction with medical and social assistance provided to children with Down Syndrome: experience in Estonia. (kaasautor). // Community Genetics, 6 (2003) 3
* Descriptive epidemiology of Down syndrome in Estonia (kaasautorid K. Õunap, R. Zordiani). // Paediatric and Perinatal Epidemiology, 20 (2006) 6
* Downi sündroom Eestis (kaasautor). //. Eesti Arst (2006) 6
* Downi sündroomiga isikute meditsiinilise käsitluse juhend (kaasautor). // Eesti Arst( 2006) 10
* Downi sündroom – immuunsüsteemi häiretega kromosoomihaigus (kaasautor). // Eesti Arst (2007) 8.

Kirjandus
---------

* Tartu Ülikooli arstiteaduskond 1982–2007. Trt, 2007, 282
* Meditsiinidoktor Tiia Reimand. // Eesti Arst 2 (2008), 161.
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
Miguel de la Madrid
**Miguel de la Madrid Hurtado** (12. detsember 1934 Colima – 1. aprill 2012 Mexico) oli Mehhiko poliitik.

Ta sündis tuntud juristi Miguel de la Madrid Castro ja tema naise Alicia pojana. Vanaisa Enrique de la Madrid oli Colima osariigi kuberner. Isa suri, kui poeg oli 2-aastane.

Miguel sai Mehhiko Riiklikust Autonoomsest Ülikoolist bakalaureusekraadi õigusteaduse alal ja Harvardi ülikoolist magistrikraadi haldusjuhtimise alal. Pärast töötas ta Mehhiko Keskpangas ja õpetas Mehhiko RAÜ-s õigusteadust.

1965 sai ta tööle Mehhiko rahandusministeeriumisse, 1970–72 töötas ta Mehhiko riiklikus naftakompaniis Petróleos Mexicanos. Seejärel töötas ta bürokraadina mitmel kohal Luis Echeverría valitsuses, kuni 1976 määras José López Portillo ta oma valitsuse eelarve- ja plaanimisministriks.

Portillo oli Mehhiko president 1976–82. Kui tema ametiaeg hakkas lõppema, valis ta endale kaks võimalikku järeltulijat: Javier García Paniagua, juhul kui on vaja suuremat poliitilist osavust, ja de la Madrid, kui on vaja suuremaid rahandusalaseid ja halduslikke võimeid. 1982. aasta veebruaris Hispaania peeso devalveeriti ja see pani riigi rahanduse pingelisse olukorda, mis kallutas vaekausi de la Madridi kasuks.

1. detsembrist 1982 kuni 30. novembrini 1988 oli de la Madrid Mehhiko president.

1959 abiellus ta Paloma Cordero Tapiaga. See abielu kestis mehe surmani.
**Miguel Hidalgo y Costilla** (täieliku nimega **Don Miguel Gregorio Antonio Ignacio Hidalgo y Costilla y Gallaga Mandarte Villaseñor**, lühendatult ka lihtsalt **Miguel Hidalgo**; 8. mai 1753 Pénjamo, Hispaania - 30. juuli 1811 Nueva Vizcaya, Mehhiko) oli Mehhiko vabadussõja eestvedaja ning on tuntud ka kui "Mehhiko rahva isa".

Hidalgo sündis 1753. aastal kreooli peres. Juba 15-aastaselt saadeti Hidalgo kolledžisse. Hiljem vahetas ta kooli, et õppida preestriks. Õpingud lõpetas ta Mehhiko Kuninglikus ja Paavstlikus Ülikoolis. 1778. aastal ordineeriti Hidalgo preestriks ning alustas ka ülikoolis loengute andmist. Hidalgo innustust 18. sajandi valgustusajastust ning hakkas seadma küsimärgi alla Hispaania kuninga autoriteeti ning ka Rooma paavsti võimu. Teda kutsuti liituma Hispaania kuninga vastase vandenõuga. 

Kui Napoleon I väed ründasid Hispaaniat, mõjutas see ka Mehhikos toimuvat. Hidalgo näitas Mehhiko inimestele, kuidas hoida majandust ise üleval ja mitte olla nii sõltuv Hispaaniast. See muidugi Hispaania võimudele ei sobinud ning Hidalgo elas pidevalt arreteerimise hirmus. 1810. aastal korraldas ta mässu, millest võttis osa 300 inimest. Mässu eesmärk oli astuda vastu Hispaania kuningavõimule. Ilma sõjaväelise erihariduseta Hidalgo leidis hulgaliselt kaasvõitlejaid kuni temaga oli liitunud ligi 800-meheline armee, mis liikus Mehhikos ning levitas oma sõnumit. 1810. aasta septembriks oli tema vägi muutunud juba 5000 liikmeliseks armeeks. Kuu aega hiljem jõuti Valladolidi (tänapäeva Morelia) lausa 15 000 liikmelisega väega. Hidalgo lasi kohalikud Hispaania kubernerid vangistada ning pani linna juhtima enda kokku pandud valitsuse. Peagi lahkuti linnast ning mindi edasi teistesse linnadesse, kus sunniti kuningriigi väed taganema. Hidalgo vangistati 1811. aastal ning ta tapeti.

Miguel Hidalgo auks on mitmes Mehhiko linnas püstitatud skulptuurid.

Viited
------

1. ↑  Mets, Maiu. "Mehhiko".
2. ↑  Mets, Maiu (28.11.2021). "Napoleon I".