recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Otto-Eduard Kaarma** (7. juunini 1939 **Kramann**; 12. jaanuar 1905 Haabersti, Tallinn – 17. juuni 1975 Lincoln, Nebraska, USA) oli eesti kergejõustiklane ja arst.

Elulugu
-------

Otto Kramann sündis 1905. aastal Harjumaal Harku vallas põllumehe pojana. 

Keskhariduse omandas Tallinna Nikolai gümnaasiumis. Õppis ka klaverit Tallinna Konservatooriumis ja hiljem Gustav Adolfi gümnaasiumis, mille lõpetas 1923. aastal. Sama aasta sügisel astus Tartu ülikooli arstiteaduskonda, mille lõpetas 1929. aastal arsti astmega. O. Kramann oli üliõpilasseltsi Raimla vilistlane. Dr, med. 1937 (Akuutsete keskkõrva- ja nibujätke-põletikkude kliinilis-bakterioloogilisi uurimisi). Teenis Sidepataljonis 1930–1931, lähetatud Sõjakooli aspirantide klassi kursusele side alal 1930–1931 (lõpetas), ülendatud lipnikuks 1931. 

Sai 1932 Tartu Ülikooli kõrva-nina-kurguhaigla assistendiks, kus oli peaarst 1933. aastast kuni 1944. aasta sügiseni. 1942–1944 oli ta ülikooli kõrva-nina-kurguhaiguste dotsent, haigla asetäitja direktor ja pidas loenguid kõrva-nina-kurguhaiguste alal. Oma eriala täiendamiseks viibis 1933/34. õppeaastal Tartu Prantsuse Teadusliku Instituudi stipendiaadina Prantsusmaal. Töötanud Strasbourgi ja mitmes Pariisi kliinikus, tutvunud Bordeaux', Toulouse'i, Montpellier' ja Lyoni ülikooli kõrva-, nina- ja kurgukliinikutega, samuti Hispaanias dr. Hinojari kliinikuga Madridis. 1936. aasta suvel tutvus Berliini, Hamburgi ja Königsbergi kõrva-nina-kurgu-kliinikutega. Trükis ilmunud 25 teadustööd eesti, saksa ja prantsuse keeles.

1944. aasta sügisel põgenes Saksamaale ning töötas Erlangeni Ülikooli kõrva-nina-kurguhaiglas assistendina ja peaarstina. USA-sse asus ta 1949 sügisel, saades arstikoha osariigi Lincolni vaimuhaiglas, Nebraskas. Läks sealt puhkepalgale 1974. USA-s omandas ta praktiseerimise loa Nebraska osariigis ning kuuludes osariigi Meditsiinilise Ühingu ja USA Psühhiaatrilise Ühingu liikmeskonda.

1924. aastal saavutas ta Eesti meistrivõistlustel kergejõustikus 110 m tõkkejooksus ja kolmikhüppes 3. koha, lisaks 5. koht kaugushüppes, 6. koht kõrgushüppes.

Isiklikku
---------

Otto Kaarma oli eesti poksija ja katselenduri Enn Kaarma vanaonupoeg.

Välislingid
-----------

*
Üks katkukividest
**Mazirbe** (vanasti ka *Maģiere* või *Maģirve*, liivi keeles *Irē*, *Piški Īra* või *Irai*, saksa keeles *Klein-Irben*) on liivi küla Kuramaal Lätis. Mazirbe asub Talsi piirkonnas Dundaga vallas. Suurem osa külast asub sama piirkonna Kolka vallas, antud küla (*skrajciems* ehk hajaküla) moodustab faktiliselt ajaloolise Mazirbe küla Mazirbe kiriku ja Mazirbe kirikumõisa ümbruskond, kuigi ametlikult eristatakse seda teisest Mazirbe külast.

Mazirbe asub valla keskusest Dundagast 22 ja Riiast 176 kilomeetri kaugusel. Külas asub Mazirbe kalmistu.

Kuni Läti iseseisvumiseni kuulus küla Dundaga mõisale. Külas asuvad kolm katkukivi. Neist suurimasse on raiutud tekst mälestamaks 1676 aastal katku surnuid, teisel on liivikeelne mälestustekst Karl XII juhitud Kuramaa sadamate blokeerimise ajal hukkunute mälestuseks, kolmandal on mälestustahvel Põhjasõja ajal rüüstajate ja katku läbi surnud Dundaga piirkonna asukatele. Külas asub ka Mazirbe kalmistu.

Külas kasvavad Mazirbe kiriku mänd, Mazirbe kalmistu mänd ja Andrejsārti kask on looduskaitse all. Looduskaitse all on ka üks nimetu mänd ümbermõõduga 2,6 meetrit ja Pitragsupe kaldad. Kogu küla jääb Slītere rahvusparki. Kirikumõisa õpetajamaja on kohaliku mälestisena muinsuskaitse all.

Aastail 2009–2021 kuulus küla Dundaga piirkonda.

Viited
------

1. ↑  Vietvārdu datubāze, vaadatud 21.02 2019
2. ↑  IS Mantojums
3. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS
4. ↑  Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija

Välislingid
-----------

 Mazirbe (Dundaga vald) – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis

| * v
* r
Liivi külad Liivi rannas |
| --- |
|  | 
Jaunciems (Ūžkilā) **·** Kolka (Kūolka) **·** Košrags (Kūoštrõg) **·** Lielirbe (Īra) **·** Lūžņa (Lūž) **·** Mazirbe (Irē) **·** Mazirbe Dundaga valla osa **·** Melnsils (Mustānum) **·** Miķeļtornis (Pizā) **·** Pitrags (Pitrõg) **·** Saunags (Sǟnag) **·** Sīkrags (Sīkrõg) **·** Vaide (Vaid) |  |

| * v
* r
Dundaga valla asulad |
| --- |
| 
Alakste **·**  Anstrupe **·**  Āži **·**  Cirstes **·**  **Dundaga** **·**  Dūmele **·**  Ezermuiža **·**  Gavsene **·**  Ildzere **·**  Jaundundaga **·**  Jaunmuiža **·**  Kaļķi **·**  Kārļmuiža **·**  Klārmuiža **·**  Labdzere **·**  Lapmežciems **·**  Lateve **·**  Laukmuiža **·**  Mazalakste **·**  Mazirbe **·**  Mazoste **·**  Mazpiltene **·**  Muņi **·**  Neveja **·**  Oste **·**  Pāce **·**  Piltene **·**  Plintiņi **·**  Puiškalnciems **·**  Sabdagas **·**  Saustere **·**  Sūde **·**  Sumburciems **·**  Šlītere **·**  Upenieki **·**  Vādzere **·**  Valpene **·**  Vīdale |
Virumaa valdade piirid enne ja pärast 1939. aasta vallareformi
**Iisaku vald** oli vald Virumaal aastatel 1939–1950. Kuni 1940. aastani oli valla nimi **Tärivere vald**. Vallamaja asus Iisakus.

Vald kuulus Riigivolikogu 72. valimisringkonda, kust valiti Hugo Kukke.

Tärivere vald moodustati senise Iisaku valla maa-alast; senise Mäetaguse valla Härjaoja nr. 25, Vahemetsa nr. 26, Vana-Roostoja nr. 27, Uue-Roostoja nr. 28, Nissipõllu nr. 29, Lõppe nr. 30, Uue-Lõppe nr. 31, Suuremurru nr. 32, Mädasoo nr. 102 talude, Riigi tagavaramaa lit. E, Lõppe metsavahikoha, Iisaku küla talu nr. 15 lahus-heinamaatüki maa-aladest ning Iisaku metsandiku osa maa-alast.

1939. aasta detsembris valiti vallavanemaks tagasi August Arju, kes oli vallavanem olnud alates 1905. aastast.

1940. aasta 29. aprillil nimetati vald vallavolikogu ja -valitsuse ettepanekul siseministri otsusega Iisaku vallaks.

Septembris 1944 suri Kruusi talus Tammetaguse külas 100 aasta ja 8 kuu vanuses Mari Juuse (sündinud Päss), kes oli sündinud 1843. aastal.

Viited
------

1. ↑  Maa-ameti kaardirakendused
2. ↑  Väljavõte Vabariigi Presidendi otsusest nr. 88 – 7. oktoobrist 1938 (RT 1938, 87, 776)
3. ↑  Elas vanaks 100 aastat ja 8 kuud. Eesti Sõna, 15. september 1944, nr. 215, lk. 2.
**Meijermuiža** on küla (*vidējciems*) Lätis Cēsise piirkonnas Drabeši vallas. Aastail 2000–2021 kuulus küla Amata piirkonda.

Meijermuiža asub valla põhjaosas merepinnast 105 meetri kõrgusel Koiva jõe kaldal. Küla jääb valla keskusest Ausmasest 11 ja Riiast 89 kilomeetri kaugusele. Seal asuvad Bērzi ja Meijermuiža bussipeatus.

Küla on tänapäeval sisuliselt Võnnu eeslinn. Varem asus seal Līvi valla keskus, ent endise vallamaja ümbruskonda on tänapäeval rajatud Līvi küla.

Asula jääb Gauja rahvusparki. Külas asuv Neļķese tamm on looduskaitse all. Kaitse all on veel kaks tamme kõrgusega 25 meetrit, Euroopa lehis kõrgusega 32 meetrit, Euroopa lehis kõrgusega 30 meetrit ja tamm kõrgusega 27 meetrit.

2015. aastaö oli külas 149 elanikku, 2019. aastal 138.

Viited
------

1. ↑  Läti Ruumiandmete Agentuur
2. ↑  Autotransporta direcija
3. ↑  Autotransporta direcija
4. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS
5. ↑  Vietvārdu datubāze

| * v
* r
Drabeši valla asulad |
| --- |
| 
Agra **·**  Amata **·**  Amatciems **·**  Āraiši **·**  Bille **·**  Drabeši **·**  Ieriķi **·**  Kalnavērši **·**  Kārļi **·**  Līvi **·**  Meijermuiža  **·**  Mūrnieki **·**  Rāceņi **·**  Vāļukalns |
Lee Hazlewood (1968)
Lee Hazlewood ja Nancy Sinatra 1968. aastal telesaates "The Hollywood Palace"
**Barton Lee Hazlewood** (9. juuli 1929 Mannford, Oklahoma osariik – 4. august 2007 Henderson, Nevada osariik) oli USA kantri- ja poplaulja, laulukirjutaja ja muusikaprodutsent.

Ta oli eelkõige tuntud koostöö poolest kitarrist Duane Eddyga 1950. aastate lõpus ning laulja Nancy Sinatraga 1960. ja 1970. aastatel. Hazlewood produtseeris mitmed Eddy tuntumad instrumentaalpalad. Koos Sinatraga salvestas ta sellised näiteks laulud nagu "Summer Wine" (1967) ja "Some Velvet Morning" (1967), mille mõlema autor Hazlewood ise samuti oli. Lisaks oli ta Sinatra kuulsaima soolosingli "These Boots Are Made for Walkin'" (1965) autor ja produtsent. Ajakiri Rolling Stone on valinud Hazlewoodi ja Sinatara kõigi aegade parimate duode seas üheksandale kohale.

Hazlewood oli kuulus oma baritoni poolest. Sinatraga tehtud koostööga ja oma soolosalvestustega 1960. ja 1970. aastatel andis Hazlewood olulise panuse saundile, mida on nimetud "kauboi psühhedeeliaks" või "suhkrumagusaks *underground* '​iks.

Viited
------

1. ↑  "20 Greatest Duos of All Time". Rolling Stone. 17.12.2015. Vaadatud 12.11.2020
2. ↑  Michel, Sia (1.2.2007). "Pop svengali hangs up his boots". The Sydney Morning Herald. Vaadatud 29.3.2022.
**Stephen Kern Robinson** (sündinud 26. oktoobril 1955 Sacramentos) on Ameerika Ühendriikide insener ja endine NASA astronaut.

1973. aastal sai ta California Ülikoolist Davises bakalaureusekraadi masinaehituses ja aerokosmose insenerinduses. 1978. aastal sai ta Stanfordi Ülikoolist magistrikraadi masinaehituses ja 1990. aastal samast ülikoolist samal erialal doktorikraadi.

Robinson liitus NASAga 1975. aastal, mil ta sai Amesi Uurimiskeskuse praktikandiks. 1979. aastal sai ta Amesi Uurimiskeskuse teadlaseks. Robinson kandideeris 1983. aastal esimest korda astronaudiks, kuid ei osutunud valituks. Ta jätkas kandideerimist ja osutus 1995. aastal valituks. Robinson on osalenud neljal Space Shuttle'i missioonil. 1997. aastal osales ta missioonil STS-85 ja 1998. aastal missioonil STS-95. 2005. aastal lendas ta missioonil STS-114, mis oli esimene missioon pärast kosmosesüstik Columbia katastroofi. Tema viimaseks missiooniks jäi STS-130.

Robinson lahkus NASAst 2012. aastal ja asus tööle California Ülikooli Davises.

Viited
------

1. 1 2  "Stephen K. Robinson (Ph.D.)" (PDF). *NASA*. Vaadatud 23. august 2019.
2. ↑  "Veteran Astronaut Steve Robinson Leaves NASA". *AmericaSpace*. Vaadatud 23. august 2019.
3. ↑  "NASA Astronaut Stephen K. Robinson Leaves Agency". *NASA*. Vaadatud 23. august 2019.
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib veepargist; Stilicho naise kohta vaata artiklit Serena (Stilicho naine)* |

---

Serena veepark
**Serena** on veepark ja turismikeskus, mis avati 1989. aastal Soomes Espoos ja Vihti maantee ääres (Soome maantee 120). Tegemist on Põhjamaade suurima siseveepargiga ning ühtlasi on see üks populaarsemaid reisisihtkohti Lõuna-Soomes, kus igal aastal külastab veekeskust üle 200 000 inimese.

Veepargis on erinevad veeliumäed, siseõued ja mullivannid, lastebasseinid ja sädelevad kärestikud ning kalju seest välja kaevatud veepargi osas asuvad saunaosakonnad. Veepargi alal on ka restorane ja kohvikuid.

Hotell Korpilampi asub veepargi lähedal.

Vaata ka
--------

* Lahnus
* Visulahti

Viited
------

1. ↑  Turkoosi keidas metsän keskellä - *Helsingin Sanomat*
2. 1 2 3  Kaikki Suomen kylpylät - Suomimajoitus.fi
3. 1 2  Vesipuisto Serena on koko perheen ajanviettopaikka - Rantakeidas
4. ↑  Matkailu: Joko tunnet pääkaupunkiseudun ulkouimalat? - *Iltalehti*
5. 1 2  Mitä tehdä Espoossa - *Ykkös-Lohja*

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Serena veepark** |

* Koduleht (inglise/soome/vene)
**Mordanga** on küla (*mazciems*) Lätis Talsi piirkonnas Ģibuļi valla lääneosas.

Küla asub Kāņupe jõe ääres merepinnast 46 meetri kõrgusel Mordanga-Kāņi järve läänekaldal. Varem kandis Mordanga nime kogu selle järve ümbruskond, nii oli Mordanga osaks ka kogu Kāņciemsi küla.

XVIII sajandil rajati Mordangasse klaasivabrik, mille juurde ehitati ka vesiveski. XX sajandi teisel poolel valmistati Mordangas savinõusid. Kalvene järve äärde jäävad kaks puhkebaasi - *Kurpnieki* ja *Kalves*.

Mordanga järve ääres kasvab looduskaitsealune mänd.

Aastal 2017 oli külas 10 elanikku, aastal 2020 oli elanikke 16.

Mordanga veski

Viited
------

1. ↑  Vietvārdu datubāze, vaadatud 18.04 2020
2. ↑  «I-albumi»
3. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Mordanga** |

| * v
* r
Ģibuļi valla asulad |
| --- |
| 
Aizupes **·**  Arkliņi **·**  *Dravnieki* **·**  Gaviļnieki **·**  Ģibuļi **·**  Iliņi **·**  Jaunzemes **·**  Kaleši **·**  Kaļķciems **·**  Kāņciems **·**  Kraujas **·**  Kurši **·**  Līči **·**  Mordanga **·**  **Pastende** **·**  Ruņķi **·**  Spāre **·**  Talsciems **·**  Turkmuiža |
Kadri Liik 2021. aasta ArvamusfestivalilKadri Liik esinemas kaheksandal Lennart Meri konverentsil  
Foto: Ave Maria Mõistlik, 26. aprill 2015
Kadri Liik, 2010 (Foto: Välisministeerium)
**Kadri Liik** (sündinud 9. juunil 1970) on eesti ajakirjanik ja poliitikaanalüütik.

Haridus
-------

Kadri Liik lõpetas 1993. aastal Tartu Ülikooli ajakirjandusosakonna bakalaureusekraadiga. Aastal 1998 sai ta magistrikraadi diplomaatias Lancasteri ülikoolis Suurbritannias.

Töökäik
-------

Aastatel 1993–1995 oli ta Hommikulehes kultuuritoimetuse reporter. Aastatel 1995–1996 töötas Kadri Liik pressireferendina Eesti Saatkonnas Moskvas, aastatel 1996–1997 oli Eesti Päevalehe ning BNSi Moskva korrespondent. 

Alates 1998. aastast töötas ta neli aastat Postimehe korrespondendina Moskvas. Aastatel 2002–2004 oli Kadri Liik Postimehe välisuudiste toimetaja. 

Alates Rahvusvahelise Kaitseuuringute Keskuse asutamisest 2006. aastal kuni tagasiastumiseni 2011. aastal töötas Kadri Liik keskuse juhatajana. Aastatel 2004–2010 oli ta välispoliitilise kuukirja Diplomaatia peatoimetaja. Aastatel 2004–2012 juhtis ta Kuku raadios välispoliitikasaadet Välismääraja. 

Alates 2012. aastast töötab Liik mõttekeskuses Euroopa Välissuhete Nõukogu vanempoliitikateadlase ja programmidirektorina. Tema uurimistöö keskendub Venemaale, Ida-Euroopale ja Balti regioonile.

Tunnustus
---------

* 2011 Akadeemilised palmioksad, ohvitserijärk

Publikatsioone
--------------

* Eesti-Vene piiriläbirääkimiste lugu, Diplomaatia, juuni 2005
* President ja välispoliitika, Postimees, 21. september 2006
* Sõda miinus Stalin, Postimees 12. mai 2007
* Tee sõtta, EPL, 11. august 2008
* Väärtused või tehingud, EPL, 3. november 2008
* Obamast, kirjast, väärtustest ja Venemaast EPL, 2. september 2009

Viited
------

1. ↑  "Prantsuse suursaadiku kõne pr. Kadri Liigi autasustamise puhul ordeni "Akadeemilised palmioksad" ohvitserijärguga", Prantsusmaa Eestis, 04.05.2011

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Kadri Liik** |

* Euroopa Välissuhete nõukogu
* Rahvusvahelise Kaitseuuringute Keskuse blogi
* Ajakiri Diplomaatia
* Kuku Raadio saade Välismääraja
* Kadri lõpetab ühe pikema loo
* Online-intervjuu: vastas Venemaa-ekspert Kadri Liik, Postimees 24. jaanuar 2007
* Jüri Aarma. Kadri Liik: Mu elukutse määras Boriss Jeltsin Maaleht, 24. september 2009
* Riina Kallas. Piirilepingut ei tasu nurka visata, epl.ee, 5. jaanuar 2010 (intervjuu)
* Paul Adams. Russia's Putin tests EU unity with visit to Italy's Renzi (BBC News Online, 10.06.2015)
* Steve Gutterman. A 'War Of Obsession' (RFE/RL, 28. veebruar 2022, 13:00 GMT)
* Kadri Liik explains ‘Putin’s archaic war’ and the Russia we lost. Meduza, 9. juuli 2022
More vald
**More vald** (läti keeles *Mores pagasts*) on vald Lätis Sigulda piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Sigulda ja Mālpilsi vallaga ning Līgatne piirkonna Līgatne ja Nītaure vallaga.

Valla pindala on 88,9 km². 2016. aasta seisuga elas seal 659 inimest. Valla keskus on More küla. Vallamaja asub aadressil Siguldas iela 11, vallavanem on Zenta Bite.

Ajalugu
-------

More valla territooriumile jäid varem Kartūži, More, Eglēni ja Akenstaka mõis. Aastal 1935 oli More valla pindala 82,4 km². 1944. aasta septembris toimus valla aladel More lahing.

Aastal 1945 moodustati vallas More ja Kārtuži külanõukogu, aastal 1949 vald likvideeriti. Aastal 1954 liideti More külanõukoguga likvideeritav Kārtuži külanõukogu. Aastal 1977 liideti More külanõukogu Nītaure külanõukoguga. Aastal 1990 moodustati taas More vald. Aastal 1990 moodustati külanõukogust vald. Aastal 2003 läks vald Sigulda piirkonna koosseisu.

Kaitstavad objektid
-------------------

Looduskaitse all on Kalna Vaizuļi tamm, Kalna Mežoki tamm, Kāši tammed, Kartūži mõisa tamm, Kaļļi mänd, Akenstaka pargi tamm, Akenstaka pargi pärn, Krustkalni tamm ja kuusteist nimetut põlispuud. Valla põhjaosa jääb osaliselt Gauja rahvusparki.

Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Kalna Vaizuļi muinaskalmed.

Asustus
-------

Aastal 2011 elas vallas 566 lätlast, 24 venelast, 4 valgevenelast, 4 poolakat ja 3 leedulast.

Vallas on järgmised külad.

| Küla | Küla tüüp | Elanike arv |
| --- | --- | --- |
| Akenstaka | *skrajciems* | 42 (2007) |
| Eglaine | *skrajciems* | 38 (2007) |
| Kārtūži | *skrajciems* | 27 (2007) |
| **More** | *vidējciems* | 192 (2020) |
| Mores muiža | *skrajciems* | 44 (2007) |

Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.

Viited
------

1. ↑  Latvijas iedzīvotāju skaits pašvaldībās (pagastu dalījumā). Iedzīvotāju reģistra statistika uz 01.01.2016, Pilsonības un migrācijas lietu pārvalde.
2. ↑  Siguldas novads
3. ↑  Latvijas pagasti. Enciklopēdija. Rīga : A/S Preses nams. 2001—2002. ISBN 9984-00-412-0.
4. ↑  Latvija Otrajā pasaules karā. Jumava. Rīga. 2008. ISBN 978-9984-38-436-8 365.lk
5. ↑  Okupētās Latvijas administratīvi teritoriālais iedalījums. Latvijas Valsts arhīvu ģenerāldirekcija. Rīga, 1997. ISBN 9984-9256-0-9
6. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS, vaadatud 27.12 2018
7. ↑  [Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija. Valsts aizsargājamo nekustamo kultūras pieminekļu saraksts
8. ↑  Ethnic composition of Latvia 2011
9. 1 2  Vietvārdu datubāze, vaadatud 27.12 2018

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **More vald** |

| * v
* r
Sigulda piirkonna haldusjaotus |
| --- |
| 
Allaži vald **·**  Inčukalnsi vald **·**  Krimulda vald **·**  Lēdurga vald **·**  Mālpilsi vald **·**  More vald **·**  Sigulda linn **·**  Sigulda vald |
**Tábor** (saksa keeles *Tabor*) on linn Tšehhis Lõuna-Tšehhi maakonnas, Tábori ringkonna halduskeskus.

31. augustist 1961 on Tábori vanalinn ajalooline linnakaitsereservaat.

Geograafiline asend
-------------------

Tábor asub Lužnice jõe ääres, České Budějovicest ligikaudu 50 km põhjas ja Prahast umbes 75 km lõunas.

Ajalugu
-------

Linna rajasid hussiidid 1420. aastal. Táborist kujunes hussiitide liikumise keskus. Hussiitide radikaalse suuna esindajad taboriidid said endale nime linna järgi. 1452. aastal vallutas kuningas Jiří Poděbradyst linna ja hussiitide liikumisele saabus lõpp. 15. sajandi lõpul algas linna arengus rahulikum periood, mil ehitati palju. 1532. ja 1559. aastal laastasid linna suured tulekahjud. Uuesti ülesehitatud linn koosnes kivimajadest. Kolmekümneaastase sõja ajal rüüstati linna 1621. ja 1648. aastal. 19. sajandi keskpaiku kujunes Tábor oluliseks kultuurikeskuseks, 1862. aastal avati linnas esimene tšehhi õppekeelega reaalgümnaasium.

Viited
------

1. ↑  Tábor Národní památkový ústav. Památkový katalog. Vaadatud 4. novembril 2023
2. ↑  About city Visit Tabor. Vaadatud 4. novembril 2023
3. ↑  Christ’s communists: the radical religious sect that challenged the Holy Roman Empire History Extra. Vaadatud 4. novembril 2023
"**As It Was**" on Briti laulja Harry Stylesi laul, mis avaldati Erskine'i ja Columbia kaudu 31. märtsil 2022 peasinglina tema kolmandalt stuudioalbumilt "Harry's House" (2022). Loo kirjutas Styles koos laulu produtsentide Kid Harpooni ja Tyler Johnsoniga.

"As It Was" tõusis Ühendkuningriigi singlite edetabeli tippu, saades 2017. aasta aprillis Stylesi singli "Sign of the Timesi" järel edetabelis teiseks esikohaks, ning oli kümme nädalat Ühendkuningriigi singlite edetabeli tipus (kauem on esikohal olnud ainult Ed Sheerani "Bad Habits"). Lisaks oli see edetabeli Billboard Hot 100 esikohal, saades tema teiseks esinumbriks singel 2020. aasta augustis "Watermelon Sugar" järgses edetabelis, ja on seni olnud seitse nädalat järjest edetabelis Billboard Hot 100. Peale Ühendkuningriigi ja USA oli "As It Was" edetabelite esikohal Austraalias, Austrias, Belgias, Kanadas, Taanis, Prantsusmaal, Saksamaal, Kreekas, Iirimaal, Leedus, Hollandis, Uus-Meremaal, Singapuris ja Rootsis.

Välislingid
-----------

* "As It Was'i" muusikavideo YouTube'is
**Piero di Giovanni** (u 1370 – u 1425) oli 15. sajandi alguse Firenze üks juhtivaid maalikunstnikke. Teda tuntakse nimega Lorenzo Monaco (munk Lorenzo), kuna ta võttis nime Lorenzo, kui astus 1391. aastal Camaldolese kloostrisse Santa Maria degli Angeli. Teda on peetud Giotto stiili viimaseks oluliseks esindajaks enne renessansirevolutsiooni, mis saabus koos Fra Angelico ja Masaccioga.

Monaco looming ja stiililised huvid esindavad Firenze kunstis kullatud tausta hiilguse lõppu.

Elulugu
-------

Monaco nooruspõlve kohta on teada vaid see, et ta oli õpipoisiks Firenzes.

Lorenzo töötas Firenzes peaaegu 30 aastat, alates 1390. aastate keskpaigast kuni tema surmani umbes 1424. aastal. 1390. aastal astus ta rangesse Kamalduli mungaordusse Santa Maria degli Angeli kloostrisse, mis oli Firenze kultuurikeskus ja linnas populaarne asutus poliitilise eliidi seas. 

Võttes oma sünnipärase nime Piero di Giovanni asemel nimeks Don Lorenzo, keskendus ta usulistele uuringutele aastatel 1390 kuni 1395 või 1396, mil ta kloostrist lahkus, et alustada karjääri kunstnikuna - ametit, mille jaoks ta eeldatavasti oli juba teismelisena välja õppinud enne oma otsust astuda mungaelu ametisse.

Tööd
----

Lorenzo Monaco on tuntud eelkõige lopsakate ja suursuguste tahvelmaalide poolest, mille ta valmistas Santa Maria degli Angeli ja mõne muu valitud kloostriinstitutsiooni jaoks Firenzes.

Lorenzo monaco, Neitsi kroonimine
Lorenzo Monaco kõige olulisem ja mõjukam teos oli "Neitsi kroonimine", mis oli allkirjastatud ja dateeritud veebruaris 1413 ning paigaldatud Santa Maria degli Angeli altarile.

Allikad
-------

* Luciano Bellosi, Lorenzo Monaco, collana i maestri del colore n. 73, Milan, Fabbri, 1965
*
**Ulf Hjalmar Ed Kristersson** (sündinud 29. detsembril 1963 Lundis) on Rootsi poliitik, alates 18. oktoobrist 2022 Rootsi peaminister.

Alates 2017. aastast on ta Mõõduka Koalitsioonipartei juht ja oli kuni valitsusjuhiks saamiseni opositsiooniliider. Kristersson oli Riksdagi liige 1991–2000 ja 2014–2022.  Aastatel 2010–2014 oli ta sotsiaalminister.

Elukäik
-------

Aastatel 1983–1984 läbis Kristersson ajateenistuse.

Aastatel 1988–1992 juhtis ta moderaatide noorteühendust. 1992. aastal kaotas ta koha kolme häälega hilisemale peaministrile Fredrik Reinfeldtile. Kristerssonis nähti moderaatide neoliberaalsema tiiva esindajat, Reinfeldtis konservatiivsema tiiva esindajat.

Tal on majandusteaduste kraad Uppsala Ülikoolist.

Aastatel 1995–1998 töötas Kristersson parempoolse mõttekoja Timbro kirjastuse juures, olles samal ajal ka Riksdagi liige. 

Aastal 1994 andis kirjastus välja Kristerssoni raamatu "Non-working Generation". Kristersson kritiseerib seal Rootsi heaoluriiki, mis muutvat inimesed passiivseks. Kristerssoni hinnangul on Rootsi mudel võrreldav apartheidiga.

2000. aastal suundus Kristersson parlamendist erasektorisse, kus töötas kommunikatsiooni valdkonnas.

Pärast 2002. aasta valimisi hakkas ta kaasa lööma omavalitsuse taseme poliitikas, tegutsedes algul Strängnäsi vallas ja hiljem Stockholmi linnas. 

Aastatel 2010–2014 oli ta Fredrik Reinfeldti valitsuses sotsiaalminister, pärast seda Riksdagi liige. 

2017. aasta 1. oktoobril valiti ta aasta enne üldvalimisi moderaatide juhiks. 

2018. aasta Riksdagi valimiste järel tegi spiiker Andreas Norlén Kristerssonile ettepaneku valitsuse moodustamiseks, kuid Kristerssoni peaministrikandidatuur ei saanud Riksdagis vajalikku toetust. Pärast neljakuist valitsuskriisi jätkas peaministrina sotsiaaldemokraat Stefan Löfven.

Isiklikku
---------

Kristersson abiellus 1991. aastal Birgitta Ediga. Paaril on kolm Hiinast adopteeritud tütart.

Viited
------

1. ↑  Ametlik: Ulf Kristersson sai Rootsi peaministriks, ERR uudised, 17. oktoober 2022
2. ↑  Ulf Kristersson (M). Riksdagen.se
3. 1 2  CV | Ulf Kristersson. Moderaterna.se
4. ↑  Tidslinje: Det här är Ulf Kristersson. Sydsvenskan. 01.10.2017
5. ↑  Ulf Kristersson: "Den svenska modellen är som apartheid". Dagens Arena. 13.08.2012
6. ↑  Rootsi parlament hääletas pakutud valitsuskoalitsiooni maha. Delfi. 14.11.2018
7. ↑  5 saker du inte visste om Ulf Kristersson. Expressen. 13.10.2017
**Põiekivi** on kivitaoline moodustis põies. See on üks liik kuseteedes tekkivatest kusekividest ehk uroliitidest, mille alla käivad veel ka neerukivid, kusitikivid ja kusejuhakivid. Põiekivid on sage nähtus just koduloomadel, eriti kassil ja koeral.

Põiekivid tekivad uriini üleküllastumisel mineraalühenditest. Moodustuvad kristallid, mille omavahelisel koondumisel kujunevad kivid. Sellise üleküllastumise põhjuseks võib olla kristallide suurenenud eritumine neerudest, vee neeldumine neerutuubulite kaudu (põhjustab uriini kontsentratsiooni suurenemist) ja muutused uriini pH-s. Lisaks mõjutab põiekivide teket looma dieet, urineerimise sagedus ja geneetika. Kõige enam on põiekivisid kaltsiumoksalaadist (CaC2O4) ja struviidist (MgNH4PO4 · 6H2O).

### Sümptomid ja diagnoos

Üheks põiekivide sümptomiks on hematuuria ehk vererakkude esinemine uriinis, mis jätab mulje, et loom kuseb verd. Lisaks võivad põiekivid tekitada ka düsuuriat ehk raskusi ja valulikkust urineerimisel. Siiski on need sümptomid loomadel ka põiepõletiku puhul ning seega pole nende esinemine kindel põiekivide märk. Väiksemad põiekivid võivad jääda eriti isasloomadel kinni kusitisse, põhjustades võimetust urineerida. 
|
Suuremaid põiekive on tunda kompimisel, ent kõiki põiekive, mille suurus ületab 3 millimeetrit, on näha radiograafiaga. Põiekivid, mille koostises olevad mineraalained ei peegelda saadetud elektromagnetilist kiirgust tagasi, ei ilmne ka siis. Neid saab näha ultraheliga.

### Ravi

Suuremate põiekivide eemaldamiseks on vajalik operatsioon. Selle käigus lõigatakse lahti kõht ja põis ning eemaldatakse kivid. Järgneb umbes nädalapikkune taastumisperiood, mille käigus võib loomal siiski veel esineda hematuuriat. 

Mõningat tüüpi põiekive on võimalik ka lahustada kindla dieediga, vältides kirurgiat. See aga ei toimi kõigi kivide puhul ning võtab ka rohkem aega, mõnest nädalast paari kuuni. Lisaks võib sellel ajal jätkuda nii hematuuria kui ka düsuuria. Nii võib toimida näiteks struviidist põiekivide puhul, üritades vähendada uriinis NH4+, Mg2+, ja PO4-3 ioonide kontsentratsiooni.

Viited
------

1. 1 2 3   Brown, S. A. "Urolithiasis in Small Animals". In MSD Veterinary Journal. USA: University of Georgia. (Viimati vaadatud 07.11.2019)
2. ↑   "Bladder stones". USA: Animal Care Veterinary Hospital. (Viimati vaadatud 07.11.2019)
3. 1 2  [*alaline kõdulink*] Ernest E. Ward Jr. 2012. "Bladder stones". Northpark Animal Hospital. (Viimati vaadatud 07.11.2019)
Columbanuse haud Bobbio kloostri krüptis
Püha Columbanust kujutav maaling sambal Brugnato kirikus Liguurias
**Columbanus Luxeuil'st** ehk **Columbanus Bobbiost** (\*sündinud Leinsteris Iirimaal, surnud 23. novembril 615 Bobbios Itaalias) oli iiri munk ja rändav misjonär, kes tegutses 7. sajandil Prantsusmaal ja Itaalias. Teda austatakse pühakuna nii katoliku kui ka õigeusu kirikus.

Tema mälestuspäev on 23. novembril.

Asutas mitu kloostrit, millest kuulsaimad on Annegray (tänapäeval säilinud vaid alusmüürid) ja Luxeuil' kloostrid Prantsusmaal ja Bobbio klooster Itaalias, kuhu maeti tema põrm. Kolm aastat pärast tema surma kirjutas Bobbio munk Jonas püha Columbanuse eluloo, milles kirjeldab abti õpetlasena, luuletajana ja müstikuna. On arvatud, et pärimus Columbanuse austusest ja armastusest looduse kui jumala loomingu vastu mõjutas ka Franciscust Assisist.

Viited
------

1. ↑  St. Columbanus. - Catholic Encyclopedia
2. ↑  Celts to the Crèche. St. Columbanus - Saints' Bridge

Kirjandus
---------

A. Breen. Columbanus' Monastic Life and Education in Ireland. - Seanchas Ardmhacha: Journal of the Armagh Diocesan Historical Society; Vol. 23, No. 2 (2011), pp. 1-21

Välislingid
-----------

* St. Columbanus. - Catholic Encyclopedia
* Saint Columban. Christian missionary. - britannica.com
* Vita sancti Columbani abbatis discipulorumque eius. Auctore Jona monacho Bobiensi fere equali /.../ - Sancti Aurelii Augustini Hipponensis episcopi Opera omnia : post Lovaniensium theologorum recensionem castigata denuo ad manuscriptos codices Gallicanos, Vaticanos, Belgicos etc. necnon ad editiones antiquiores et castigatiores. - Pariis, 1836
**Jirkov** (saksa keeles *Görkau*) on linn Tšehhis Ústí maakonnas Chomutovi ringkonnas. Jirkov asub Chomutovist vahetult kirdes, Ústí nad Labemist ligikaudu 61 km lääneedelas. Linna läbib Bílina jõgi.

Jirkov paikneb merepinnast 305 meetri kõrgusel.

Asula on rajatud tõenäoliselt 13. sajandi viimasel kolmandikul. Kirik ehitati 1300. aasta paiku. Ürikutes on Jirkovit esmamainitud 1321. aastal. Linnaõigused sai Jirkov 1455. aastal. Linna pruulikoda avati 1480. aastal. 16. sajand oli linna õitseaeg, tegutses kuus käsitööliste gildi, kaevandati alumiiniumi. Valgemäe lahingu järel kaotas Jirkov enamuse oma privileegidest. Kolmekümneaastase sõja ajal rüüstati linna korduvalt. Sakslased muutusid linnas enamusrahvaks. Jirkov sai raudteeühenduse 1872. aastal. Linnas arenes tekstiili- ja paberitööstus. Teise maailmasõja järel saadeti saksa rahvusest elanikkond riigist välja ja nende asemel asustati Jirkov tšehhidega.

Viited
------

1. ↑  Malý lexikon obcí České republiky – 2017, vaadatud 28.08.2018.
2. ↑  Population in municipalities – 1 January 2023, vaadatud 25.05.2023.
3. ↑  Jirkov Místopisný seznam obcí České republiky
4. ↑  History Oficiální stránky města Jirkov
Üks Lastekangrute kivikirstkalmetest
Kalme keskel asuv kirst
**Rebala Lastekangrud** on Harju maakonnas Jõelähtme vallas Rebala külas asuvad kivikirstkalmed.

Lastekangrud asuvad umbes 1,5 km põhja pool Rebala külast ja 0,8 km kaugusel Põhja-Eesti pankrannikust. Kalmed paiknevad loopealsel ja nende ümbruse on kunagine fosforiidi kaevandamine osaliselt hävitanud. Kalmerühma registreeris esimesena 1974. aastal Vello Lõugas, kes viis seal 1982. ja 1985. aastal läbi ka arheoloogilised kaevamised. Kaevamised toimusid ka aastatel 2002–2004.

Kalmerühmas oli 6 kalmet, kuid üks neist oli pea täielikult hävinenud. Üks kalmetest on ainuke teadaolev näide kivikirstuga kalmest, kus puudus ringmüür. Kokku avastati kalmetest 40 laibamatust ja 3 kogumikku põletusmatuseid. Neist 24 olid alla 10-aastased lapsed, sealhulgas 15 imikut.

Saadud leidude põhjal on hinnatud, et vanim kalme rajati hilispronksiajal või eelrooma rauaaja alguses ning ülejäänud kalmed järgneva paarisaja aasta jooksul. Samas kolme kalme alt kogutud söeproovid kuuluvad varasemasse aega, vahemikku 12.–10. sajandil eKr.

Lastekangrud on arvele võetud arheoloogiamälestistena.

Vaata ka
--------

* Rebala kivikalmed

Viited
------

1. 1 2 3  Rebala Lastekangrud kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 02.05.2015)
2. ↑  Gurly Vedru (2007). Experiencing the landscape. Eesti Arheoloogiaajakiri = Estonian Journal of Archaeology, 11 (1), lk 43–44
3. ↑  Rebala Lastekangrud veebiportaalis eestigiid.ee
4. 1 2  Valter Lang. Baltimaade metalliaeg. Õppematerjale. Tartu, 2003, lk 17
5. ↑  Valter Lang (2007). Pronksiaeg ja vanem rauaaeg Eestis. Lk 111
6. ↑  Valter Lang 2007, lk 113

Välislingid
-----------

* 17773 Kivikalme "Lastekangur" kultuurimälestiste riiklikus registris
* 17774 Kivikalme "Lastekangur" kultuurimälestiste riiklikus registris
* 17775 Kivikalme "Lastekangur" kultuurimälestiste riiklikus registris
* 17776 Kivikalme "Lastekangur" kultuurimälestiste riiklikus registris
* 17777 Kivikalme "Lastekangur" kultuurimälestiste riiklikus registris
Tanner Pearson (2018)
**Tanner Pearson** (sündinud 10. augustil 1992 Kitcheneris Ontario provintsis) on Kanada jäähokimängija, kes mängib NHL-i klubis Montreal Canadiens ründajana vasakäärel.

Aastatel 2010–2012 mängis ta Ontario Hockey League'i klubis Barrie Colts.

2012. aastal valiti ta NHL-i *draft* '​is Los Angeles Kingsi poolt 30. valikuna. Samal aastal asus ta mängima Kingsi noorteklubis Manchester Monarchs American Hockey League'is. NHL-is tegi Pearson Kingsi meeskonnas debüüdi 18. mail 2013 väljalangemismängus San Jose Sharksi vastu. Järgmisel hooajal võitis ta klubiga Stanley karika.

2018. aasta novembris liitus Pearson Pittsburgh Penguinsiga, kuid juba 2019. aasta veebruaris siirdus ta Vancouver Canucksi. Hooaeg 2019/20 on NHL-is olnud seni tema resultatiivseim (21+24).

2023. aasta septembris kaubeldi Pearson koos tulevase *draft* '​i valikuga väravavahi Casey DeSmithi vastu Canucksist Montreal Canadiensi.

2012. aastal võitis Pearson Kanada kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistrivõistlustel pronksmedali.

Viited
------

1. ↑  "Canadiens acquire Tanner Pearson and a 2025 3rd-round pick from Vancouver". *NHL.com*. Montreal Canadiens. 19. september 2023. Vaadatud 19. septembril 2023.

Välislingid
-----------

* Tanner Pearson NHL.com lehel
* Tanner Pearson hockeydb.com lehel

| * v
* r
Montreal Canadiens |
| --- |
| 
**Väravavahid**: Jake Allen **·** Sam Montembeault **·** Carey Price |
| 
**Kaitsjad**: Justin Barron **·** Kaiden Guhle **·** Jordan Harris **·** Johnny Kovacevic **·** Gustav Lindström **·** Mike Matheson **·** David Savard **·** Chris Wideman **·** Arber Xhekaj |
| 
**Ründajad**: Josh Anderson **·** Cole Caufield **·** Kirby Dach **·** Christian Dvorak **·** Jake Evans **·** Brendan Gallagher **·** Rafaël Harvey-Pinard **·** Sean Monahan **·** Alex Newhook **·** Tanner Pearson **·** Michael Pezzetta **·** Juraj Slafkovský **·** Nick Suzuki **·** Jesse Ylönen |
**Sirje Eesmaa** (sündinud **Hoffert**; 27. märtsil 1952) on eesti ajakirjanik, endine modell ja tantsija.

Koolipõlves tegeles ta algul iluvõimlemisega, seejärel estraaditantsuga Jaan Kreuksi nimelise Noorsoo Kultuuripalee liikumisrühmas. Tallinna Polütehnilise Instituudi üliõpilasena ja aastaid pärast sedagi töötas Sirje Eesmaa modellina ja tantsis Viru Varietees. Tantsijana on kaasa teinud ka muusikafilmides, näiteks filmis "Duett-duell" (ETV 1979).

1983. aastal jõudis ta Eesti Raadio diktorite konkursi kaudu raadiodiktoriks. 1989. aastal kutsus Enn Eesmaa ta raadiotöö kõrvalt ka Eesti Televisiooni "Aktuaalse kaamera" uudistediktoriks.

1999. aastal kutsusid Viktor Siilats ja Harry Kõrvits ta osaajaga tööle EVTV uudistesaatesse. Eesmaa põhitöö Eesti Raadio diktorina aga jätkus. Sellest peale, kui 1996. aastal sündis EVTV ja RTV ühinemise järel telekanal TV3, on Sirje Eesmaa töötanud seal, algul teadustaja ja saatejuhina, 1998. aastast aga juba praeguses ametis "Seitsmeste uudiste" saatejuhina.

Tunnustus
---------

* 2011 – Kuldmikrofon

Isiklikku
---------

Sirje Eesmaa isa oli Leopold Eduard Hoffert. 

Sirje Eesmaa abikaasa Priit hukkus 1983. aastal liiklusõnnetuses. Abielust sündinud tütar Ulrika on jurist ja poeg Richard logistik.

Sirje Eesmaa on kirjutanud oma elust ja kohtumistest mälestusteraamatu "Minu inimesed" (koostajad Sirje Eesmaa ja Annely Adermann, Tänapäev, 2014).

Viited
------

1. ↑  Ivo Linna Sirje Eesmaast: „Mina mäletan Sirjet esmalt modelli ja tantsijannana Viru varieteest." Delfi / Eesti Naine, 09.01.2015.
2. ↑  Juubilar Sirje Eesmaa: Viru varietee lavalt diktorimikrofoni taha!. Õhtuleht.ee, 27.03.2017.
3. ↑  Katharina Toomemets. Sirje Eesmaa: Kuldmikrofon tuli mulle tõelise üllatusena. Õhtuleht.ee, 20.12.2011.
4. ↑  Kui Sirje Eesmaa kaotas kokkuhoiu tõttu AK diktoritöö ja läks EVTVSse. Delfi / Eesti Naine, 17.01.2015.
5. ↑  Katharina Toomemets. Sirje Eesmaa: Kuldmikrofon tuli mulle tõelise üllatusena. Õhtuleht.ee, 20.12.2011.
6. ↑  Sirje Eesmaa raskes avariis elu kaotanud abikaasast: ma ei saa öelda, et see lein läheb mööda. Kroonika, 07.01.2019.
7. ↑  Aita Kivi, Liis Auväärt. Sirje Eesmaa: elu tänases päevas[*alaline kõdulink*]. Delfi / Eesti Naine. 03.01.2011.
8. ↑  Raamat "Minu inimesed" kirjastuse Tänapäev veebilehel. Vaadatud 16.08.2020.
Tiibrakett BGM-109 Tomahawk
**Tiibrakett** (inglise keeles *cruise missile*) on sõjanduses kasutatav, lõhkelaenguga varustatud, atmosfääris ühtlase kiirusega, madalal kõrgusel maastiku kohal kulgev turboreaktiivmootoriga varustatud mehitamata programmjuhtimisega lennuaparaat (ka robotlennukmürsk), peamiselt maapealsete (pind-pind, õhk-pind) sihtmärkide hävitamiseks.

Selline ühekordselt kasutatav lennuaparaat erineb taktikalistest ja ballistilistest rakettidest lennutrajektoori ja lennukestuse poolest, mida võimaldab atmosfääriõhku "hingav" mootor. Robotlennuk (eesti keeles juurdunult *tiibrakett*) püsib õhus aerodünaamilist tõstejõudu tekitava tiiva toel, lennukiiruse annab tavaliselt turboreaktiivmootor, mis vajab tööks õhku. Lõhkepeaks võib olla ka tuumalaeng. Pärast konteinerist väljatulistamist, kui lennukmürsk on saavutanud vajaliku kiiruse, asetuvad lennuasendisse klapitav tiib, stabilisaatorid ja reaktiivmootori õhukanali suue, tühjakspõlenud mittevajalik rakettkiirendi eraldub ning heidetakse kõrvale. Tiibraketi lennukiirus on tavaliselt alla helikiiruse, kuid arendamisel on juba ka ülehelikiirusega uusarendused.

Esimeseks reaalselt kasutuses olnud tiibraketiks võib pidada Saksamaal konstrueeritud ja Teises maailmasõjas kasutatud "lendavat pommi" V1, mille lennusuunda hoidis gürokompass ja mis võis pulsatsioon-reaktiivmootori jõul lennata kuni 250 km kaugusele.

Tänapäevaseid kõrgtehnoloogilisi tiibrakette tulistatakse rakettkiirendi abil välja maapinnalt, laevadelt nii vee alt kui ka vee pinnalt ning heidetakse lendu lennukeilt. Lõhkelaenguga robotlennukid on varustatud navigatsiooniseadmetega madalal lendamiseks maastikureljeefi jälgimise radariga, raadiokõrgusmõõdikuga, mälusse sisestatud lennuteekonna digitaalkaardiga, satelliitnavigeerimisseadmega (GPS) jne, parda-arvutiga, mis on laaditud tarkvaraga optimaalseks lennuks madalal kõrgusel (100 m - 15 m) ning maapealsete radarite jälgimispiirkondadest kõrvalt mööda lendamiseks.

Tiibrakettide lennukaugus ulatub mitme tuhande kilomeetrini, lennuaeg tundideni. Sihtmärgi tabamise täpsus on suur (kõrvalekalle vaid mõni meeter). Näiteks 7. oktoobril 2015 tulistati Venemaa sõjalaevalt Kaspia merelt 26 tiibraketti 1500 km kaugusele Süüria aladele sealse sõjategevuse piirkonna sihtmärkide pihta.

Tiibrakette
-----------

* AGM-86C/D, AGM-129A
* BGM-109 Tomahawk
* Apache AP
* R-40 (NATO koodnimetus AA-6 Acrid)
* R-60 (NATO koodnimetus AA-8 Aphid)
* R-33 (NATO koodnimetus AA-9 Amos)
* R-27 (NATO koodnimetus AA-10 Alamo)
* H-55 (NATO koodnimetus AS-15 Kent)

Viited
------

1. ↑  Eesti Entsüklopeedia, EE9, 1996, lk 423
2. ↑  Russian missiles 'hit IS in Syria from Caspian Sea'

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Tiibrakett** |
Avo Üprus ja Heiki Ahonen 1989. aastal Lindamäel
**Heiki Ahonen** (sündinud 3. septembril 1956 Pärnus) on endine dissident ja vabadusvõitleja Eesti NSV-s ning Eesti Vabariigi Okupatsioonide Muuseumi esimene direktor.

Perekondlik taust
-----------------

Tema isapoolne vanaisa oli ingerlane. Ahoneni mõlemad vanemad olid Nõukogude võimu poolt represseeritud: isa mõisteti 1946. aastal koolinoorte vabadusliikumises osalemise eest vangi; ema küüditati 1949. aastal. Emapoolne vanaisa oli ohvitser, kes lasti 1941. aastal maha. Ta ise on öelnud: "Meie perekonnas polnud ainsatki inimest, kes poleks olnud represseeritud."

Haridus
-------

1971–1975 õppis ta Tallinna Ehitus- ja Mehaanikatehnikumis geodeesiat.

Töö
---

* Restaureerimisvalitsus 1977–1978
* Korstnapühkija Pääskülas 1978–1983
* Raadio Vaba Euroopa ajakirjanik 1988–1998
* Elekterside Inspektsioon 1998
* Kistler-Ritso Eesti Sihtasutuse juhatuse esimees 1999–2003
* Okupatsioonide Muuseumi direktor 2003–2012

Tegevus dissidendina
--------------------

1977 liitus ta põrandaaluse vastupanuliikumisega. Ta kirjutas alla kollektiivsetele protestikirjadele ja pidas sidet Moskvas töötavate välismaiste ajakirjanikega.

1983 ta vahistati ja Eesti NSV Ülemkohus mõistis ta Nõukogude-vastases agitatsioonis ja propagandas süüdi ning määras talle viis aastat vangilaagrit koos kaheaastase asumisajaga.

Karistust kandis ta Permi oblastis.

1987 vabastati ta ennetähtaegselt ja ta asus freesijana tööle Tallinna tehases Pioneer.

Ta oli 23. augustil toimunud Hirvepargi miitingu üks peakorraldajaid ja MRP-AEG asutajaliige.

Paguluses
---------

1988 arreteeriti ta taas sõjaväe kordusõppustest kõrvalehoidmise ettekäändel ja saadeti Rootsi, kus ta elas aastatel 1988–1989. Rootsis oli ta Eesti Vangistatud Vabadusvõitlejate Abistamiskeskuse abiesimees.

1989–1998 töötas ta Münchenis ja Prahas raadiojaama Vaba Euroopa eesti toimetuse toimetaja ja juhatajana.

Tegevus vabas Eestis
--------------------

1998 tuli ta tagasi Eestisse. Ta on Kistler-Ritso Eesti Sihtasutuse juhatuse esimees. Samuti oli ta selle sihtasutuse eestvedamisel loodud Okupatsioonide Muuseumi esimene direktor aastatel 2003–2012.

Isiklikku
---------

Ta on abielus Rita Ahoneniga ja neil on kaks last. Tema tädi (ema õde) on Lagle Parek, emapoolne vanaema kunstiajaloolane Elsbet Parek, emapoolne vanaisa ohvitser Karl Parek, vanavanaema näitleja Anna Markus.

Tunnustus
---------

* 2000 Riigivapi IV klassi teenetemärk
* 2004 Valgetähe III klassi teenetemärk
* 2009 Kolme Tähe IV klassi orden

Viited
------

1. 1 2  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 31. august 2009. Vaadatud 22. märtsil 2012.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
2. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 2. november 2013. Vaadatud 22. märtsil 2012.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
3. ↑  Klaats, Erika (4. november 2023). "Sirje Eesmaa: pimedal ajal pole põhjust mossitada, kui töötad helendaval ekraanil". *Maaleht*. Vaadatud 4. novembril 2023.

Välislingid
-----------

* Vabadusvõitleja Heiki Ahonen: kott oli mul juba valmis pandud
**Väikekägu** (*Cuculus poliocephalus*) on linnuliik kägulaste sugukonnast käo perekonnast.

Väikekägu 1954. aasta Jaapani postmargil
Isaslinnu laul
Linnu kehapikkus on kuni 25 cm ja kaal umbes 40 g.

Väikekägu on levinu Ida- ja Lõuna-Aasias, talvitub detsembrist aprilli keskpaigani Lõuna-Aafrikas. Rändel ületab India ookeani ning teda on kohatud sel ajal Mauritiusel ja Seišellidel.

Väikekägu on pesaparasiit, kes muneb oma munad värvuliste pessa.

Jaapani luules (jaapani 不如帰; ほととぎす; *hototogisu*) on väikekägu sage kirjanduslik motiiv. Vanadel aegadel peeti käo esmakordse vidistamise kuulmist heaks endeks ja selle kohta kirjutati tihti luuletusi. Erakmunk Saigyō kirjutas:

*Vaikimisharjutuse ajal väikekäo esmakordset vidistamist kuuldes*

> Suvine kägu --
> 
> 
> lauluvidinat kuulsin
> 
> 
> esimesena,
> 
> 
> kuid sellest teatamata
> 
> 
> 
> kasu pole midagi.
> 
>

Viited
------

1. ↑  Saigyō (2012). *Mägikodu*. Tallinn: TLÜ Kirjastus. Lk 86.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Väikekägu** |
Raudonė loss
**Raudonė loss** (*Raudonės pilis*) on loss Leedus Jurbarkase rajoonis Raudonė vallas Raudonė alevis.

Ajalugu
-------

Algselt asus lossi kohal Saksa ordu Bayersburgi linnus, mis valmis pärast seda, kui leedulased olid hävitanud algse Bayersburgi praeguses Veliuona alevis. Linnus on Ida-Preisimaa legendi "Bayersburgi lossi neitsi" toimumispaik. Pärast Tannenbergi lahingut oli ordu sunnitud kindlusest loobuma.

Algselt oli linnus kohaliku riigimõisa keskuseks, kuid XVI sajandil andis Zygmunt II August selle Preisi kaupmehe Hieronymus Krispin-Kirschensteini valdusse. Tema poeg hakkas vana kindluse asemele uut lossi ehitama. Kindlustatud loss valmis aastaks 1610. Arvatakse, et renessansiajastule tüüpilise kindlustatud elamu arhitekt oli hollandlane Peter Nonhardt. Ehitise väljapaistvaim osa oli 33,5 meetrit kõrge torn.

XVIII sajandil läks loss Olędzkite suguvõsa valdusse. Nemad võtsid käsile hoone renoveerimise, projekti autoriks oli arhitekt Laurynas Gucevičius. Hoone sai klassitsistliku ilme.

Aastal 1811 läks hoone Platon Zubovi valdusse. Ta lasi samuti hoone rekonstrueerida, palgates selleks arhitekt Cesare Anighini. Kompleksis jätkusid ehitustööd ka järgmise omaniku, Platon Zubovi vennatütre Sophia von Pirch-Kaisarova ajal. Hoone kujundati ümber uusgooti stiilis, samuti ehitati selle juurde aastal 1877 valminud kõrvalhoone, mida kasutati algul lao ja teenijate elupaigana, hiljem ehitati see ümber veskiks. Aastast 1898 olid omanikud Sophia von Pirch-Kaisarova tütretütar Sophia Waxell ja tema abikaasa José Carlos de Faria e Castro, pärast Sophia surma aga nende poeg Joseph Carlo de Faria e Castro, tema abikaasa Olga Kordaševskaja ja nende lapsed. 

Aastal 1937 loss võõrandati ja see anti üle Leedu Pangale. Teise maailmasõja ajal sai loss kannatada.

Aastal 1965 loss rekonstrueeriti, projekti autoriteks olid arhitektid S. Čerškutė ja V. Jurkštas. Loss anti Raudonė põhikooli kasutusse. Aastal 1968 taastati ka lossi peatorn, mis avati külastajatele.

Park
----

Lossi juures asub 26,8 hektari suurune park, mida hakati rajama XVI sajandi alguses. Pargis asub aastal 1977 valminud kõrvalhoone, mis tegutseb aastast 1923 veskina. Platon Zubov rajas parki ka paisjärve. Pargis asub mälestusmärk langenud Punaarmee sõduritele.

Pargis domineerivad kohalikud liigid: harilik vaher, harilik pärn, harilik saar, harilik tamm, harilik kuusk, harilik haab sookask ja arukask. pihlakad ja pajud. Sophia von Pirch-Kaisarova ajal lisandus ka võõrliike, näiteks Euroopa lehiseid ja pähklipuid. Samuti kasvab seal harilik hobukastan. Vanim puu on harilik tamm, mille legendi kohaselt istutas Gediminas.

* Raudonė lossi tornRaudonė lossi torn
* LossihoovLossihoov
* Raudonė lossRaudonė loss

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Raudonė loss** |

* Loss YouTube'is
EELK **Tallinna Püha Neitsi Maarja Piiskoplik Toomkogudus** on luterlik kogudus Tallinnas.
Kogudus kuulub Tallinna praostkonda. 

Tallinna toomkirik
Koguduse õpetaja on Arho Tuhkru, organistid Kadri Ploompuu ja Piret Aidulo. Juhatuse esimees on Indrek Treufeldt.

Jumalateenistused on igal pühapäeval algusega kell 11.00 Tallinna toomkirikus.

Ajalugu
-------

1927. aastast võeti kirik seniselt Tallinna Toomkiriku saksa koguduselt ära ja asutati uus, Eesti Evangeelne Luterlik Kiriku Toomkogudus, hilisem EELK Piiskoplik Toomkogudus. Senised saksa koguduse liikmed astusid Oleviste ja Niguliste kogudusse. Kiriku uksed avati muukrauaga ja kirik anti Toompea lossi komandandi major Konstantin Kanepi järelevalve alla. 3. aprillil 1927 pidas piiskop Hugo Bernhard Rahamägi kirikus esimese eestikeelse jumalateenistuse. Tallinna toomkogudus allus otse EELK Konsistooriumile.

* 1933, asetäitja õpetaja Rein Uhke
* 1934, asetäitja õpetaja Paul Kuusik
* 1934–1939, Hugo Bernhard Rahamägi Tallinna Toomkoguduse ülemõpetaja
* 1934–1941, Kurt Saarse
	+ 1936–1938, asetäitja õpetaja Leopold Raudkepp, Heino Karm, Georg Klaus
* 1941, asetäitja õpetaja Heino Karm
* 1941–1944, August Pähn
* 1945–1948, Elmar Paldra
* 1949, Jaan Kiivit seenior
* 1950–1975, Rein Premet
* 1975–1990, Eerik Hiisjärv
* 1990–2010, titulaarpraost Ivar-Jaak Salumäe
* 2010–2015, Urmas Viilma
* 2015 – Arho Tuhkru

### Kiriku nõukogu liikmed

Tallinna Piiskopliku Toomkoguduse nõukogu endised ja praegused tuntumad liikmed:

* Riho Terras
* Enn Kunila
* Kristjan Lemmsalu
* Raido Rüütel
* Vahur Glaase
* Mati Maanas
* Jüri Kraft
* Hannes Võrno
* Riivo Sinijärv
* Indrek Treufeldt

Vaata ka
--------

* Tallinna Toompea saksa kogudus

Viited
------

1. ↑  Tallinna sakslased sõjajalal. Esmaspäev, 21. veebruar 1927, nr 8, lk 1.
2. ↑  Piiskop oma kirikus. Esmaspäev, 4. aprill 1927, nr 14, lk 1.
3. ↑  Tallinna Piiskoplikku Toomkoguduse vaimulikud, Tallinna Piiskoplikku Toomkirik (vaadatud 16. august 2013)
4. ↑  "Nõukogu liikmed". 20.12.2016.

Välislingid
-----------

* EELK Tallinna toomkoguduse koduleht