recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Uno Leisner** (22. august 1929 Tartu[*küsitav*] – 4. märts 1989 Tartu) oli eesti arst (günekoloog), arstiteadlane. 

Ta lõpetas aastal 1947 Tallinna 7. Keskkooli hõbemedaliga. Samal aastal astus ta Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonda, mille lõpetas aastal 1953 arstina.

Pärast ülikooli lõpetamist suunati ta Kohtla-Järvele peaarsti asetäitjaks ja naistearstiks, kuid samal aastal pääses ta Tartu Kliiniline Haigla sünnitusmajas kliinilisse ordinatuuri, mille lõpetas aastal 1956. Aastatel 1956–1961 oli ta Tartu Kliinilise Sünnitusmaja arst, lisaks oli ta 1959–1961 Tartu Naistenõuandla juhataja. Aastast 1961 töötas Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna sünnitusabi- ja günekoloogiakateedris assistendina. Aastal 1971 valmis kandidaadi väitekiri teemal "Vee-, mineraal- ja valguainevahetuse muutustest abdominaalse keisrilõike korral", mille ta kaitses samal aastal ning sai meditsiinikandidaadi kraadi. Dotsendikutse sai ta aastal 1978 ja oli pärast seda Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna dotsent.

Talt ilmus üle 100 teadusliku publikatsiooni. Ta on loote üsasisese seisundi funktsionaalse diagnostika aluste rajaja Tartus, aastal 1983 rajas ta kateedri baaskliiniku juurde funktsionaaldiagnostika kabineti.

Uno Leisner suri aastal 1989 Tartus kopsuvähi tagajärjel, ta on maetud Tartu Raadi Vana-Jaani kalmistule.

Isiklikku
---------

Tema abikaasa Irene Leisner oli eesti keele ja kirjanduse õpetaja. Tema isa Tõnis Leisner oli arst; arst oli ka ta onu Gustav Leisner.

Kirjandus
---------

* Helbe Merila-Lattik. Eesti arstid 1940–1960. Lk. 775.
MV Goya 1940. aastal Akeri laevatehases Oslos.
**Goya** oli 1940. aastal Oslos vette lastud Norra mootorkaubalaev.

Kui sakslased Norra okupeerisid, konfiskeeriti ka laev.

Üldkirjeldus
------------

Goya oli suur kaubalaev, mille veeväljasurve oli 5230 brt ja pikkus 141 m. Kahe sisepõlemismootoriga, mille koguvõimsus oli 8400 hj, võis laev saavutada kiiruse kuni 16 sõlme. Algusest lõpuni oli selle kapten Otto Plünnecke. Ookeanisõitudeni laev ei jõudnud.

1940. aasta jaanuaris sai Goya endale Hamburgis peale geomeetrilise moondamismustri, ühtlasi lisati liivast ballast, et lastita laev merelainetel püsti seisaks. Hiljem sõidutati see Königsbergi, kus laevast sai allveelaevnike kooli märklaev – laeva pihta lasti lõhkepeadeta õppetorpeedosid.

Mereretked
----------

1944. aasta septembris võeti laev kasutusele transpordilaevana, et viia põgenikke Läänemere ida- ja lõunarannikult läänekaldale. Kuna Goyal puudusid kajutikohad, tuli põgenikke transportida lastiruumides. Laeva ahtritekile ehitati laudadest kemmergud. Mahukad külmkapid võimaldasid Läti ja Leedu põgenike pealevõtul alati kaasa võtta suurt hulka liha.

Goya torpedeerimine
-------------------

Nelja põgenikeveoga oli Goya Läänemere idarannikult ära viinud 19 785 inimest. 1945. aasta 16. aprillil võeti Helast peale rekordiliselt 7000 inimest. Nende hulka kuulusid põgenikud, sõdurid ja haavatud. Pealelastimine toimus paanikas.

Samal ajal seadsid sihi läände aurik Mercator, mille pardal oli 5500 inimest, veetanker Ägir, mis kandis 1604 inimest, miinitraalerid M 256 ja M 328 ning laev Kronenfels. Samal ööl andis Kronenfels valgussignaaliga Goyale märku, et neil on masinarike.

Mõne kilomeetri kaugusel paiknevat valgussignaali märkas Nõukogude allveelaev L-3 3, mida juhtis kapten Vladimir Konovalov. Veerand tundi hiljem, kell 23.45, oli L-3 jõudnud Goyale torpeedolaskekaugusele, mistõttu lähetas Konovalov neli torpeedot mootorkaubalaeva suunas. Goyat tabas kaks lasku: üks vööriosa ja teine masinaruumi. Pihtasaamise tagajärjel jäi laeval seisma dünamomasin, ka kustus kogu valgustus. Hetk hiljem vajus Goya tüürpoordi suunas viltu, murdudes masinaruumi kohalt pooleks. Viis minutit hiljem oli laev vajunud vee alla.

Kuigi miinitraaler M 328 oli õnnetuse ilmnedes allveelaeva taga ajama asunud, naasis see hetk hiljem koos veetanker Ägiriga õnnetuspaika. Laevade koostöös õnnestus päästa 334 inimest, hukkunuid oli 6666. Tegemist on 20. sajandi suurima ühel laeval hukkunute arvuga.

Vrakk
-----

Goya vraki avastasid Poola sukeldujad 26. augustil 2002. 16. aprillil 2003 määras 3D-sonari abil vraki asukoha kindlaks rahvusvaheline uurimisrühm.

Vrakk asub 78 m sügavusel, on püstasendis ja heas seisukorras. 2006. aastal kehtestas Poola valitsus 500 m lähenemisraadiuse, et mitte häirida hauarahu.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Õun, Mati (2015). Laevahukud Läänemerel 20. sajandi sõdades. Grenader.
2. 1 2  Katastroofid Läänemerel palju suuremate ohvritega. Eesti Päevaleht, 02.10.1985, lk 6.
3. 1 2 3  MV Goya [+1945]. https://www.wrecksite.eu/wreck.aspx?13274
**Bibliomaania** on obsessiiv-kompulsiivse häire sümptom, mis väljendub vajaduses koguda raamatuid koguses, mis häirib suhteid teiste inimestega ja võib kahjustada tema tervist.

Bibliomaaniat ei tohi segamini ajada bibliofiiliaga, mille korral inimene lihtsalt armastab raamatuid, aga see ei ole haiglaslik kogumiskirg.

Bibliomaan kogub raamatuid, millel pole väärtust kollektsionäärile ega ka tavalisele raamatute kogujale. Näiteks võib bibliomaan osta endale sama raamatu sama väljaande mitu eksemplari. Tema raamatute kogu kuhjub nii suureks, et neid pole võimalik nautida ega kasutada ning nende kogus võib hakata segama ruumis liikumist. 

Termini "bibliomaan" võttis kasutusele Manchesteri kuningliku haigla arst John Ferriar (1761–1815) 1809. aastal luuletuses, mille ta pühendas oma bibliomaanist sõbrale Richard Heberile (1773–1833). XIX sajandi alguses kasutati terminit "bibliomaania" populaarses diskursuses (näiteks perioodikaväljaannetes ilmunud esseedes ja luuletustes), tähistades sellega obsessiivseid raamatukogujaid.

Aastal 1809 avaldas reverend Thomas Frognall Dibdin teose "Bibliomania; or Book Madness" ('Bibliomaania ehk raamatuhullus'), mis on kirjanduskriitiku Philip Connelli sõnul "veidrate dialoogide sari omamoodi dramatiseeritud pilkepatoloogiaga, ilmekalt illustreeritud ja ulatuslike joonealuste märkustega täiendatud bibliograafia raamatute kogumise ajaloost." Selle teose järgi kuuluvad sümptomite hulka kinnisidee saada töötlemata või selliseid eksemplare, kus on peenest paberist või vellumist (naturaalsest nahast) lehed, ainulaadseid eksemplare, esimesi väljaandeid, toimetusvigadega raamatuid, illustreeritud eksemplare, raamatuga seotud inimestele kuulunud eksemplare ning ärakeelatud teoseid.

Vaata ka
--------

* Bibliofiilia
**Enn-Arno Sillari** (sündinud 4. märtsil 1944 Tallinnas) on eesti ettevõtja ja endine Nõukogude Liidu parteitegelane.

Ta lõpetas 1958. aastal Tallinna 27. 7-klassilise kooli ja 1962. aastal Tallinna 39. Keskkooli. Seejärel õppis ta Tallinna Polütehnilises Instituudis mehaanikat, kust läks üle Kaunase Polütehnilisse Instituuti, mille lõpetas 1967. aastal kiudainete mehaanilise töötlemise erialal, spetsialiseerudes kammketrusele.

1974. aastast EKP Tallinna Linnakomitee Lenini rajoonikomitee tööstus- ja transpordiosakonna juhataja, 1974–1976 oli ta EKP Lenini rajoonikomitee tööstus- ja transpordiosakonna juhataja.

Ta oli Eesti NSV Ülemnõukogu juhataja 18. maist 1989 kuni 18. märtsini 1990. 

Ta oli 25. märtsist 1990 kuni 15. oktoobrini 1992 EKP KK esimene sekretär. 

Ühtlasi oli ta esimese ja viimase eestlasena alates 14. juulist 1990 kuni 23. augustini 1991 Nõukogude Liidu Kommunistliku Partei Keskkomitee Poliitbüroo liige.

Ta on vanne tootva ettevõtte Balteco üks omanikke.

Viited
------

1. ↑  Mati Graf. Rahvuskommunistid. Enn-Arno Sillari ja teised. Argo. 2020
2. ↑  Vanad kommunistid tüssasid riskikapitalisti
**Ahvenlased** (*Percidae*) on kalade sugukond, mis kuulub ahvenaliste seltsi. Sugukonda kuuluvad peamiselt põhjapoolkeral mageveekogudes ja riimvetes levinud röövkalad. Enamus liike elavad nearktises, aga on ka liike palearktises. Sugukonnas on üle 200 liigi ja 11 perekonda, FishBase'i andmete järgi 239 liiki ja 11 perekonda. Ahvenaid nendest liikidest on 3: ahven, kollane ahven ja balhaši ahven. Ahvenlased on ühed kõige arvukamad kalad Põhja-Ameerikas, ainult karplased on arvukamad. Eesti vetes on esindatud kolm liiki: ahven (*Perca fluviatilis)*, koha (*Sander lucioperca*) ja kiisk (*Gymnocephalus cernuus)*.

Kõige suurem ahvenlane on koha, kes võib kasvada kuni 100 sentimeetri pikkuseks. Aga enamus ahvenlased on palju väiksemad.

Üks kõige väiksemaid ahvenlasi on pärisdarteri perekonda kuuluv *Etheostoma microperca*, kes kasvab maksimaalselt ainult 45 mm pikaks. Ta on levinud Põhja-Ameerikas.

Eesti kõige suurem püütud ahvenlane on koha, kes kaalus 14,25 kg ja oli 90 cm pikk, püüti Võrtsjärvest aastal 1975.

Eesti kõige suurem püütud ahven kaalus 2,8 kg, pikkus on teadmata. Kala püüti Peipsi järvest aastal 1964.

Eesti kõige suurem püütud kiisk kaalus 0,195 kg, pikkuseks 27,5 cm ja püüti Uulu vallast (Pärnu kihelkond) aastal 1999.

Töönduslik püük Eestis
----------------------

Eestis püütakse ahvenlasi ka töönduslikult. Kõige rohkem püütakse ahvenat, teisena koha. Kiisal tööndusliku tähtsust ei ole.

Ahvenat püüti Eestis aastal 2020 sisevetest 1251 tonni ja Läänemerest 749 tonni. Kusjuures, sisevetest pole nii palju ahvenat püütud alates 2005. aastast.

Koha püüti Eestis aastal 2020 sisevetest 949 tonni ja Läänemerest 20 tonni. Ka koha püüginumbrid olid väga kõrged, ainult 2006. aastal püüti rohkem sisevetest (1127 tonni).

KiiskAhven

Anatoomilisi erijooni
---------------------

Sugukonda iseloomustab 2 seljauime, mis on üksteisest eraldi või vähesel määral ühildunud. Esimene seljauim ogakiirtega, teine seljauim harunenud kiirtega. Anaaluimel tavaliselt 1 või 2 ogakiirt, teine ogakiir üldiselt harunenud. Kõhuuimed ühe ogakiirega ja 5 harunenud kiirega. Nende soomused on ktenoidsed ja kehad enamasti piklikud. Koonilised hambad kinnituvad peale lõualuude veel mitmele teisele suuõõne luule.

Süstmaatika
-----------

Koha
Teose "Fishes of the World" viies väljaanne jagab ahvenlased viite alamsugukonda.

Sugukonda kuulub 11 perekonda:

* Liivakala (*Ammocrypta*)
* *Crystallaria*
* Pärisdarter (*Etheostoma*)
* Kiisk (*Gymnocephalus*)
* *Nothonotus*
* Ahven (*Perca*)
* Perkariin (*Percarina*)
* Karedarter (*Percina*)
* Võldasahven (*Romanichthys*)
* *Sander*
* Süstikahven (*Zingel*)

Viited
------

1. 1 2 3  "Family Percidae - Perches". *FishBase*. Originaali arhiivikoopia seisuga 14.12.2021. Vaadatud 12.12.2021.
2. 1 2  "Percidae". *Encyclopedia of Arkansas*. Vaadatud 12.12.2021.
3. 1 2 3  "Ahvenlased (Percidae)". *KALAPEEDIA*. Vaadatud 12.12.2021.
4. 1 2 3  "Eesti rekordkalad". *Maaleht*. 07.03.2016. Vaadatud 18.01.2022.
5. 1 2 3  "Kalandus". *Statistikaamet*. Originaali arhiivikoopia seisuga 18.01.2022. Vaadatud 18.01.2022.
Agustín Canobbio 2018. aastal Peñaroli särgis
**Agustín Canobbio Graviz** (sündinud 1. oktoobril 1998 Montevideos) on Uruguay jalgpallur, kes mängib ründava poolkaitsja või äärepoolkaitsjana Brasiilia kõrgliigaklubis Athletico Paranaense ja Uruguay jalgpallikoondises. 

Ta alustas klubikarjääri kodulinnaklubis Fénix, mille meeskonnas debüteeris ta Uruguay kõrgliigas 2016. aasta oktoobris. Fénixi meeskonnas mängis ta Uruguay kõrgliigas aastatel 2016–2018 ja 2020–2021. Lisaks on ta Uruguay kõrgliigas mänginud veel Peñaroli ridades (2018–2019 ja 2021–2022). Peñaroliga tuli ta aastate 2018 ja 2021 Uruguay meistriks. 2021. aastal valiti Canobbio Uruguay kõrgliiga hooaja parimaks mängijaks.

2022. aasta märtsis sõlmis ta kuni 2026. aasta lõpuni kehtiva lepingu Athletico Paranaensega.

2017. aastal tuli Canobbio Uruguay kuni 20-aastaste koondisega omavanuste Lõuna-Ameerika meistriks. Uruguay jalgpallikoondises tegi ta debüüdi 27. jaanuaril 2022 MM-i valikmängus Paraguay vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 12. septembril 2023 MM-i valikmängus Ecuadori vastu. Ta kuulus Uruguay koondisse 2022. aasta maailmameistrivõistlustel, kus pääses vahetusest väljakule viimases alagrupimängus Ghana vastu.

Tema isa Osvaldo Canobbio on jalgpallitreener ja endine jalgpallur.

Saavutused
----------

Peñarol
* Uruguay Primera División: 2018, 2021
* Supercopa Uruguaya: 2018

Athletico Paranaense
* Campeonato Paranaense: 2023, 2024
* Copa Libertadores: Teine koht 2022

Uruguay U20
* Lõuna-Ameerika noorte meistrivõistlused: 2017

Viited
------

1. ↑  Agustín Canobbio - Player profile. Vaadatud 15.4.2024
2. ↑  Agustín Canobbio - National team. transfermarkt.com. Vaadatud 15.4.2024

| * v
* r
Uruguay koondis  –  2022. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused |
| --- |
| 

* 1 Muslera
* 2 Giménez
* 3 Godín (c)
* 4 Araújo
* 5 Vecino
* 6 Bentancur
* 7 De la Cruz
* 8 Pellistri
* 9 Suárez
* 10 De Arrascaeta
* 11 Núñez
* 12 Sosa
* 13 Varela
* 14 Torreira
* 15 Valverde
* 16 Olivera
* 17 Viña
* 18 Gómez
* 19 Coates
* 20 Torres
* 21 Cavani
* 22 Cáceres
* 23 Rochet
* 24 Canobbio
* 25 Ugarte
* 26 Rodríguez
* Treener: Alonso

 | Uruguay |
**Andres Skuin** (3. detsember 1962, Võru – 8. jaanuar 2003) oli eesti võrkpallitreener.

Ta lõpetas 1981. aastal Friedrich Reinhold Kreutzwaldi nimelise Võru 1. Keskkooli ja 1985. aastal Tartu Riikliku Ülikooli kehakultuuriteaduskonna.

Mängis alates 1973. aastast Võru spordikoolis võrkpalli, tema treener oli Aksel Saal. 1973 tuli ta Eesti noortemeistriks ja 1990 Eesti täiskasvanute meistriks Tallinna Autobussikoondise meeskonna koosseisus. Ta oli spordiühingute Kalev ja Jõud liige.

1985–1987 töötas Andres Skuin Võru LNSK treenerina, 1987–2000 ESG ja aastast 2000 Audentese spordikooli treenerina.

1993. aastast oli Andres Skuin Eesti Võrkpalli Liidu juhatuse liige ja EVL-i treeneritekogu esimees.

Ta juhendas mitu aastat Eesti juunioride koondnaiskonda, aastal 2000 oli ka Eesti koondnaiskonna treener ja Eesti meeste rahvuskoondise vanemtreener.

2002. aasta detsembris valiti ta Eesti parimaks võrkpallitreeneriks.

Tunnustus
---------

* 2003 Eesti Vabariigi spordipreemia (postuumselt, tulemusliku töö eest treenerina Eesti võrkpalli rahvusmeeskonna ja noorte järelkasvu ettevalmistamisel)

Isiklikku
---------

Ta oli abielus Aive Skuiniga, neil sündis kaks last (Mari, 1985 ja Jane, 1989).

Viited
------

1. 1 2 3  Peep Pahv, Gunnar Press "Ta oli saatusest suurem", Õhtuleht, 09.01.2003
2. 1 2 3 4  Täna suri Andres Skuin, Virumaa nädalaleht, 08.01.2003
3. 1 2  Suri Andres Skuin, Eesti Päevaleht, 09.01.2003

Välislingid
-----------

* Biograafia ESBL-is
**Alfred Kõiv** (26. juuni 1899 Varstu – 1979) oli eesti vaimulik.

Ta lõpetas aastal 1920 Hugo Treffneri Gümnaasiumi. Aastatel 1920–1924 õppis ta Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Ta oli Eesti Üliõpilaste Seltsi vilistlane. Aastatel 1918–1920 töötas ta köstri ja koolijuhina Vana-Roosas, aastatel 1920–1922 õpetajana Tartus, aastatel 1924–1926 Rakveres. Prooviaastal oli ta Rakvere Kolmainu koguduses. Ordineeriti õpetajaks 31. oktoobril 1925.

Ta oli aastatel 1925–1930 Halliste Püha Anna koguduse abiõpetaja, aastatel 1930–1933 oli ta sama koguduse (introdutseeriti 10. augustil 1930) õpetaja. Aastatel 1933–1937 oli ta Põltsamaal kooliõpetaja. Aastatel 1937–1939 oli ta Kaarma Peeter-Pauli koguduse õpetaja, aastatel 1939–1945 teenis ta Vahastu kogudust. Aastatel 1945–1961 oli ta jälle Halliste Püha Anna koguduse õpetaja, hooldades aastatel 1946–1954 ka Karksi Peetri kogudust.

Alfred Kõiv suri aastal 1979.

Viited
------

1. ↑  Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944. II, lk. 86
2. ↑
Kaart
Hobujaama ümberpööramisringis
**63** on Tallinna bussiliin, mis ühendab Priisle asumit Lasnamäel Kompassi asumiga Kesklinnas mõlemal suunal. Liini teenindab Tallinna Linnatranspordi AS Lasnamäe osakond (VKO nr 3[*küsitav*]).[*viide?*] Liin on olnud käigus tööpäeviti ja laupäeviti, alates 1. septembrist 2021 ka pühapäeviti. Väljumised 20-40 minuti tagant.[*viide?*]

Liin avati 1. septembril 1988 ekspressliinina, kui Vormsi ja Kihnu tänavale ehitati tolle aja kohta luksuslikud[*viide?*] merevaatega kortermajad. Pärast Eesti taasiseseisvumist muudeti bussiliin 63 tavaliiniks, kuid 2005. aastani ei peatunud buss Kadriorus. Tööpäeviti sõidavad liinil lõõtsbussid, millest vähemalt kaks on madala sisenemisega sõidukid; laupäeviti sõidavad lühikesed bussid ja madala sisenemisega on neist ainult üks.

Marsruut
--------

### Priisle–Maneeži

Buss nr 63 alustab marsruuti Priisle asumis Kärberi tänava lõpust. Sealt pöörab buss Ussimäe teele ja peatub samanimelises peatuses. Sealt pöörab ta vasakule Priisle tänavale ning liigub mööda teetõusu Narva maantee ristmikule. Esimene peatus Narva maanteel sellel suunal on Kelluka tee, kus on võimalik ümber istuda bussidele 5, 6, 29 ja 31. Marsruut jätkub mööda Narva maanteed V. Reinmanni tänava ristmikuni, kust algab ümberpööramisring.

### Ümberpööramisring

Ümberpööramiseks kasutatakse 2003. aastast alates vastupäevasuunalist ringi, mille moodustavad V. Reinmanni, Gonsiori ja A. Laikmaa tänav. Enne 2003. aastat kulges liin mööda Maneeži tänavat, kuid bussidel läks sageli katki püsikiiruseühendus (vanades bussides oli teine mehaaniline süsteem, viimane Tallinnas sõitev Ikarus 280 lõpetas töö 2003. aasta alguses). Tänu Hobujaama peatusele on sõitjatel mugav ümber istuda trammidele.

### Maneeži–Priisle

Pärast lõpp-peatusest lahkumist[*küsitav*] kulgeb liin mööda Narva maanteed kuni ristumiseni Priisle teega ja pöörab seejärel paremale Ussimäe tee suunas. Priisle – Ussimäe tee ristmikust kulgeb bussiliin Kärberi tänaval asuvasse lõpp-peatusse.

### Tähtsad asutused

Bussiliiniga 63 on võimalik sõita näiteks Tallinna lauluväljakule ja Tallinna Ülikooli.

Välislingid
-----------

* Bussi nr 63 sõiduplaan

| * v
* r
Tallinna bussiliinid |
| --- |
| 1–9 | 
1 **·**  2 **·**  3 **·**  4 **·**  5 **·**  6 **·**  7 **·**  8 **·**  9 |
| 10–19 | 
10 **·**  11 **·**  12 **·**  13 **·**  14 **·** 15 **·**  16 **·**  18  **·**  18A |
| 20–29 | 
20 **·**  20A **·**  21 **·**  21A **·**  21B **·**  22 **·**  23 **·**  24 **·**  26 **·**  26A **·**  27 **·**  28 **·**  29 |
| 30–39 | 
30 **·**  31 **·**  32 **·**  33 **·**  34 **·** 35 **·**  36 **·**  37 **·**  38 **·**  39 |
| 40–49 | 
40 **·**  41 **·** 41B **·** 42 **·** 44 **·**  45 **·**  46 **·**  47 **·**  49 |
| 50–59 | 
50 **·**  51 **·** 54 **·** 55 **·** 57 **·**  58 **·**  59 |
| 60–69 | 
60 **·**  61 **·**  62 **·**  63 **·**  64 **·**  65 **·**  66 **·** 67 |
| 70–79 | 
72 **·**  73 |
| Muud bussiliinid | 
52 **·**  81 |
**Jakov Milatović** (serbia kirillitsas *Јаков Милатовић*; sündinud 7. detsembril 1986) on Montenegro poliitik ja majandusteadlane, kes on alates 20. maist 2023 Montenegro president.

4. detsembrist 2020 kuni 28. aprillini 2022 oli ta Montenegro majandusminister Zdravko Krivokapići valitsuskabinetis. Enne seda töötas ta Euroopa Rekonstruktsiooni- ja Arengupangas.

36-aastaselt presidendiks saanud Milatović on noorim iseseisva Montenegro president. 2023. aasta presidendivalimistel alistas ta eelmise presidendi Milo Đukanovići häältega 221 592 (58,88%) – 154 769 (41,12%).[*viide?*] Oma ametiaja prioriteetideks on ta seadnud elujärje parandamise, korruptsioonivastase võitluse ja Montenegro viimise Euroopa Liitu 2025. aastaks.

Milatović on liberaalse ja euroopameelse Euroopa Nüüd! erakonna kaasasutaja ja asejuht. Ta on toetanud Montenegro liitumist Euroopa Liiduga. Pidades Venemaa sissetung Ukrainasse agressiooniaktiks, on Milatović toetanud Venemaa sanktsioneerimist.

Perekond ja haridus
-------------------

Milatovići isa oli ametiühingutegelane ja üks 1997. aastal loodud Montenegro Rahvapartei asutajaid.

Ta on lõpetanud bakalauruseõppes Montenegro Ülikooli majandusteaduskonna. Hiljem sai ta magistrikraadi majandusteaduses Oxfordi Ülikooli St Johni kolledžist.

Isiklikku
---------

Ta on abielus Milena Milatovićiga ja neil on kolm last.

Milatović on Serbia Õigeusu Kiriku liige.

Viited
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑

Välislingid
-----------

* Jakov Milatović – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
**Golub-Dobrzyńi maakond** (poola *powiat golubsko-dobrzyński*) on 2. järgu haldusüksus (maakond) Poolas Kujawy-Pomorze vojevoodkonna keskosas. Maakonna keskus asub Golub-Dobrzyńi linnas.

Golub-Dobrzyńi maakond moodustati 1956. aastal. Maakond likvideeriti 1975. aastal, kuid see taasloodi 1999. aastal haldusreformi käigus.

Haldusjaotus
------------

Maakonnas on kaks linna: Golub-Dobrzyń ja Kowalewo Pomorskie.

Golub-Dobrzyńi maakonnas on viis valda:

* Ciechocini vald
* Golub-Dobrzyńi vald
* Kowalewo Pomorskie vald
* Radomini vald
* Zbójno vald

Viited
------

1. ↑  Zarys historii Powiat golubsko-dobrzyński. Vaadatud 30. septembril 2023

Kujawy-Pomorze vojevoodkonna vapp
Kujawy-Pomorze vojevoodkond

**maakonnaõigustega linnad:** Bydgoszcz |
Grudziądz |
Toruń |
Włocławek  

**maakonnad:** Aleksandrów Kujawski |
Brodnica |
Bydgoszcz |
Chełmno |
Golub-Dobrzyń |
Grudziądz |
Inowrocław |
Lipno |
Mogilno |
Nakło |
Radziejów |
Rypin |
Sępólno |
Świecie |
Żnin |
Toruń |
Tuchola |
Wąbrzeźno |
Włocławek
**Soontaga mõis** (saksa keeles *Sontack*, ka 1439 Sontacke, 1518 Sodatz, 1585 Sotak) oli metsamõis Rõngu kihelkonnas Tartumaal. Tänapäeval jääb kunagine mõis Tõrva valda Valga maakonnas.

Ajalugu
-------

Soontaga mõisa (saksa k. Sontack, Sotack) kohta vanim teade on aastast 1439, kui Tartu stiftifoogt Klaus Holstver müüs mõisa koos veski ja 16 adramaaga Ludeke Zögele (Soygerile). Zöged, kellele kuulus ka lähedalasuv Puka mõis, pidasid mõisa kuni Poola ajani. Poola ajal kaotasid rootsimeelsed Zöged mõisa ja pärijad parun Reinhold Gustav Ungern ja kindralmajor Wolmar Anton von Schlippenbach said selle tagasi aastal 1697. 1726. aastal jäi Soontaga mõis vabahärra Carl Heinrich von Wrangellile. Tema järglane Sophia Helena von Wrangell pantis valduse 3000 hõberubla eest Valga kaupmehele Heinrich Johann Franzenile. Enne 1776. aastat ostis mõisa rittmeister Valentin Johann von Loewenstern, kes liitis selle oma kõrvalasuva Kuigatsi mõisaga ja Soontagast sai karjamõis.

Kuna Soontaga mõisas on läbi ajaloo olnud väga vähe põllumaad (min 1725. aastal 2 1/4 adramaad), siis on ta olnud põhiliselt Aakre, vähem Puka, Kuigatsi ja Õru mõisate koosseisus niinimetatud metsamõisana. Lisaks metsarohkusele on metsanduse eelisarengule põllunduse ja karjanduse suhtes tuge pakkunud Soontaga oja oma suure languga alamjooksul ja stabiilse toitega Priipalu ja Rooni soodest ning seeläbi suhteliselt võimsa saeveskiga (38 kW, 4 turbiini 1940. aastal Eesti Rahvusliku Jõukomitee andmetel) ning mugav lähedus Väiksele Emajõele, mis lubas saematejalide toimetamist isegi Tartu linnani.

Ametliku metsamõisa staatuse sai Soontaga mõis Esimese maailmasõja eel, Aakre mõisa koosseisus. Vaid väike ala mõisasüdames jäi põllumaana kasutusse möldrile, metsavahile ja puulõikajaile. Pärast Eesti iseseisvumist ja viimase Aakre metsamõisa metsaülema Adalbert Walteri lahkumist Saksamaale moodustati Soontaga ja ümberasuvate mõisate (Aakre, Puka, Ruuna, Kuigatsi, Vaalu, Mägiste, Pringi) metsadest Aakre metskond kontoriga Soontagas Saeveskil.

Mõisakompleks
-------------

20. sajandi keskpaigaks oli säilinud puust mõisahoone (1960. aastatel Aakre metskonna kontor), härjatall ehk Valgemaja, sepikoda (lammutatud 1989. aastal uue metskonnahoone ehituse käigus) ja niinimetatud Adleri vesiveski. Mõisahoone paikneb miniatuurses pargis, mis on piiratud idast sarapuuhekiga ja läänest Soontaga oja ja Soontaga Veskijärvega.

Viited
------

1. ↑   A.Tiideberg, Puka 2005, "Puka vald läbi ajaloo tuulte" ISBN 9949-13-154-5
2. ↑   ERA f.1011, n.1, s.99
3. ↑   Eesti Metsaselts, Tartu 2007, "Valgamaa metsad ja metsamajandus", ISBN 978-9985-9602-6-4

Rõngu kihelkond

**Kirik**: Rõngu  

**Mõisad**: Aakre mõis | Hellenurme mõis | Rõngu mõis | Soontaga mõis | Uderna mõis | Uue-Kirepi mõis | Vana-Kirepi mõis | Väike-Rõngu mõis
**Inowrocławi maakond** (poola *powiat inowrocławski*) on 2. järgu haldusüksus (maakond) Poolas Kujawy-Pomorze vojevoodkonna lõunaosas. Maakonna keskus asub Inowrocławi linnas.

Inowrocławi maakond moodustati 1772. aastal. Maakond likvideeriti 1975. aastal, kuid see taasloodi 1999. aastal haldusreformi käigus.

Haldusjaotus
------------

Maakonnas on viis linna: Gniewkowo, Inowrocław, Janikowo, Kruszwica ja Pakość.

Inowrocławi maakonnas on kaheksa valda:

* Dąbrowa Biskupia vald
* Gniewkowo vald
* Inowrocławi vald
* Janikowo vald
* Kruszwica vald
* Pakośći vald
* Rojewo vald
* Złotniki Kujawskie vald

Viited
------

1. ↑  Inowrocław Encyklopedia PWN. Vaadatud 29. septembril 2023

Kujawy-Pomorze vojevoodkonna vapp
Kujawy-Pomorze vojevoodkond

**maakonnaõigustega linnad:** Bydgoszcz |
Grudziądz |
Toruń |
Włocławek  

**maakonnad:** Aleksandrów Kujawski |
Brodnica |
Bydgoszcz |
Chełmno |
Golub-Dobrzyń |
Grudziądz |
Inowrocław |
Lipno |
Mogilno |
Nakło |
Radziejów |
Rypin |
Sępólno |
Świecie |
Żnin |
Toruń |
Tuchola |
Wąbrzeźno |
Włocławek
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel on rüütlimõisast; Vana-Puka mõisa kõrvalmõisa kohta vaata artiklit Uue-Puka mõis; Sangaste kihelkonnas oli ka Väike-Puka mõis* |

---

"Puka mõis" suunab siia. Viru-Jaagupi mõisa kohta vaata artiklit Puka mõis (Viru-Jaagupi).
**Vana-Puka mõis** (saksa keeles *Alt-Bockenhof*, varem *Bockenhof, Buxhövdenshof*) oli rüütlimõis Sangaste kihelkonnas Tartumaal.

Mõisat mainiti esimest korda 1529. Esialgu oli mõisa nimi Perende ja seda mainiti 1543 kujul *Perrend*. Nimi tuli omaniku Lippold Perendi perenimest. Keskajal kuulus mõis Buxhoevedenitele.

16. sajandi lõpus said mõisa omanikuks Bockid. Sajandi lõpus oli mõisa omanik Thomas Bock. Saksa keeles tähendab *Bock* või *Buck* sikku või sokku. See varieerumine on nii eesti kui saksa keelde andnud nimevariante, kus teine täht on kas o või u. Saksa keelde kinnistus o-ga variant *Bockenhof*, eesti keelde u-ga variant Puka. Need nimed tulevad mõisniku perenimest.

Soome keeleteadlane ja Vabadusristi kavaler Heikki Ojansuu arvas, et nime alus on sama mis Soome kohanimel Putko ja saksakeelne nimi on rahvaetümoloogiline mugandus sellest. K. Uustalu lükkas selle väite ümber.

18. sajandil jagati Puka mõis kolmeks: Vana-Puka mõis ehk *Alt-Bockenhof*, Väike-Puka mõis ehk *Klein-Bockenhof* ja Vastse-Puka mõis ehk *Neu-Bockenhof*. 1819 said kõik mõisad sama omaniku. Väike-Puka karjamõisa nimeks kujunes eesti keeles Koosa ja Vastse-Puka karjamõisa nimeks Ruuna. Koosa mõis asus tänapäevases Kolli külas ja on tänapäevaks kadunud.

Mõisa viimased omanikud enne 1919. aasta mõisate võõrandamist olid Samson-Himmelstjernad.

Viited
------

1. ↑  Puka minevik. Postimees (1886-1944), nr. 198, 25 juuli 1927
2. 1 2 3 4 5 6  Vana-Puka mõis Eesti mõisaportaalis (vaadatud 06.03.2016)
3. 1 2 3 4 5 6  Eesti kohanimeraamat, lk. 504

Välislingid
-----------

* Vana-Puka mõis Eesti mõisaportaalis

Sangaste kirik
Sangaste kihelkond

**Kirik**: Sangaste  

**Mõisad**: Iigaste mõis | Keeni mõis | Kuigatsi mõis | Laatre mõis | Lota mõis  | Pringi mõis | Restu mõis | Sangaste mõis | Tõlliste mõis | Uniküla mõis | Uue-Puka mõis | Vaalu mõis | Vastse-Tõlliste mõis
**Eda Peäske** (sündinud **Eda Šur**, aastatel 1980–1992 **Eda Rajasalu**; sündinud 18. jaanuaril 1961 Tallinnas) on eesti harfimängija ja muusikapedagoog.

Ta lõpetas aastal 1979 Tallinna Muusikakeskkooli ja aastal 1984 Tallinna Riikliku Konservatooriumi (Zvenislava Sillamaa klassis).

Ta töötab 1981. aastast Estonia teatris ja on 1990. aastast harfirühma kontsertmeister. Ta on mänginud teatri kammerorkestris, NYYD Ensemble'is, Tallinna Kammerorkestris, Põhjamaade Sümfooniaorkestris ja paljudes teistes muusikakollektiivides. Ta on esinenud solistina ja aastast 1982 duos Raivo Peäskega, kellega on esmaesitanud mitme Eesti helilooja (Raimo Kangro, Mati Kuulbergi, Alo Põldmäe, Jüri Reinvere ja Erkki-Sven Tüüri) neile kirjutatud teoseid.

Ta on aastast 1996 Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia õppejõud (aastast 2001 dotsent) ja ka Tallinna Muusikakeskkooli pedagoog. Tema õpilased on Saale Kivimaker ja Liis Jürgens. Aastal 2017 anti Eda Peäskele Haridus- ja Teadusministeeriumi korraldatud õpetajate päeva galal aasta juhendaja nimetus.

Tunnustus
---------

* 2024 Otto Hermanni nimeline auhind (rahvusooperi Estonia harfimängija (aastast 1981) ja harfirühma kontsertmeister (aastast 1990), hinnatud nii orkestrandi, solisti, kammermuusiku kui ka pedagoogina, kelle tipptasemel mängus kõlab muusika rütmitäpselt ja nõtkelt, just nii tagasihoidlikult või ekstravagantselt, nagu helilooja on mõelnud)

Isiklikku
---------

Tema abikaasa on flötist Raivo Peäske.

Kirjandus
---------

* *Eesti muusika biograafiline leksikon.* 2. köide: *N–Y.* Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2008, lk. 95.
**Grodzisk Mazowiecki maakond** (poola *powiat grodziski*) on 2. järgu haldusüksus (maakond) Poolas Masoovia vojevoodkonna keskosas. Maakonna keskus asub Grodzisk Mazowiecki linnas.

Grodzisk Mazowiecki maakond moodustati 1. jaanuaril 1999.

Haldusjaotus
------------

Maakonnas on kolm linna: Grodzisk Mazowiecki, Milanówek ja Podkowa Leśna.

Grodzisk Mazowiecki maakonnas on neli valda:

* Baranówi vald
* Grodzisk Mazowiecki vald
* Jaktorówi vald
* Żabia Wola vald

Viited
------

1. ↑  O Powiecie Powiat Grodziski. Vaadatud 17. septembril 2023

Masoovia vojevoodkonna vapp
Masoovia vojevoodkond

**maakonnaõigustega linnad:** Ostrołęka |
Płock |
Radom |
Siedlce |
Varssavi (Warszawa)   

**maakonnad:** Białobrzegi |
Ciechanów |
Garwolin |
Gostynin |
Grodzisk Mazowiecki |
Grójec |
Kozienice |
Legionowo |
Lipsko |
Łosice |
Lääne-Varssavi maakond |
Maków |
Mińsk |
Mława |
Nowy Dwór Mazowiecki |
Ostrołęka |
Ostrów Mazowiecka |
Otwock |
Piaseczno |
Płock |
Płońsk |
Przasnysz |
Przysucha |
Pruszków |
Pułtusk |
Radom |
Siedlce |
Sierpc |
Sochaczew |
Sokołów |
Szydłowiec |
Żuromin |
Zwoleń |
Żyrardów |
Węgrów |
Wołomin |
Wyszków
**Łosice maakond** (poola *powiat łosicki*) on 2. järgu haldusüksus (maakond) Poolas Masoovia vojevoodkonna idaosas. Maakonna keskus asub Łosice linnas.

Łosice maakond moodustati 1809. aastal, kuid likvideeriti 1842. aastal. Łosice maakond taastati 1956. aastal, kuid kaotati 1975. aastal. Maakond taasloodi 1999. aastal.

Haldusjaotus
------------

Maakonna ainus linn on Łosice.

Łosice maakonnas on kuus valda:

* Huszlewi vald
* Łosice vald
* Olszanka vald
* Platerówi vald
* Sarnaki vald
* Stara Kornica vald

Viited
------

1. ↑  Powiat Łosicki. Rys historyczny samorzad.gov.pl Vaadatud 16. septembril 2023

Masoovia vojevoodkonna vapp
Masoovia vojevoodkond

**maakonnaõigustega linnad:** Ostrołęka |
Płock |
Radom |
Siedlce |
Varssavi (Warszawa)   

**maakonnad:** Białobrzegi |
Ciechanów |
Garwolin |
Gostynin |
Grodzisk Mazowiecki |
Grójec |
Kozienice |
Legionowo |
Lipsko |
Łosice |
Lääne-Varssavi maakond |
Maków |
Mińsk |
Mława |
Nowy Dwór Mazowiecki |
Ostrołęka |
Ostrów Mazowiecka |
Otwock |
Piaseczno |
Płock |
Płońsk |
Przasnysz |
Przysucha |
Pruszków |
Pułtusk |
Radom |
Siedlce |
Sierpc |
Sochaczew |
Sokołów |
Szydłowiec |
Żuromin |
Zwoleń |
Żyrardów |
Węgrów |
Wołomin |
Wyszków
**Ilmar Jürisson** (13. juuli 1912 Lehtmetsa – 13. veebruar 1985 Tallinn) oli eesti põllumajandusteadlane ja teadusjuht ning Teise maailmasõja ajal Eestis (puna)partisanisalga komandör.

Ta lõpetas aastal 1936 Jäneda Põllutöökeskkooli, aastal 1948 NLKP KK juures asuva Kõrgema Parteikooli ja aastal 1953 loomakasvatajana Eesti Põllumajanduse Akadeemia. Aastal 1977 kaitses ta väitekirja "Söötade majanduslik hinnang Eesti NSV veisekasvatuses ning kultuurkarjamaade osa suurfarmide väljaarendamisel." ja sai põllumajandusdoktori kraadi.

Aastatel 1936–1940 praktiseeris ta Taanis ja töötas kodutalus. Aastatel 1940–1941 oli ta Halinga valla Töörahva Saadikute Nõukogu Täitevkomitee esimees ja Pärnumaa Töörahva Saadikute Nõukogu Täitevkomitee sekretär. Teise maailmasõja ajal oli ta Saksa okupatsiooni all Eestis tegutsenud partisanisalga komandör. Aastatel 1944–1949 oli ta Pärnumaa Töörahva Saadikute Nõukogu Täitevkomitee esimees. Lisaks oli ta 18. aprillist 1946 26. veebruarini 1947 Eesti NSV loomakasvatuse minister. Aastatel 1949–1950 ja 1957–1959 oli ta Eesti NSV põllumajandusministri asetäitja. Aastatel 1950–1953 oli ta Väimela Loomakasvatustehnikumi direktor, aastatel 1953–1957 Kehtna kolhoosiesimeeste ettevalmistamise põllumajanduskeskkooli direktor. Aastatel 1959–1979 oli ta Eesti Maaviljeluse ja Maaparanduse Instituudi direktor, aastatel 1979–1985 teadusdirektor.

Ta kujundas Eesti Maaviljeluse ja Maaparanduse Instituudist suure ja mitmekülgse teadusasutuse (rajas Sakku uurimiskeskuste ja elamurajooniga teaduslinnaku), mille juurde kuulus aastal 1974 14 katsemajandit.

Ta oli aastast 1942 NLKP liige; ta oli aastast 1971 NSVL-Soome teaduslik-tehnilise koostöö komisjoni liige ja aseesimees. Ta oli NSV Liidu Ülemnõukogu II koosseisu saadik (aastatel 1946–1950) ning VII ja VIII koosseisu saadik, ühtlasi oli ta Eesti NSV Ülemnõukogu põllumajanduskomisjoni esimees.

Ilmar Jürisson suri 13. veebruaril 1985 Tallinnas ja ta maeti 19. veebruaril 1985 Metsakalmistule.

Tunnustus
---------

* 1944 Lenini orden
* 1962 Lenini orden
* 1967 Nõukogude Eesti preemia
* 1971 NSV Liidu riiklik preemia
* 1971 Oktoobrirevolutsiooni orden

Viited
------

1. ↑  Olev Liivik, Eesti NSV Ministrite Nõukogu institutsionaalne areng ja kaadrid 1940-1953, Kirjastus: Tartu Ülikooli Kirjastus, Tartu, 2014, lk 286-287
2. ↑

Kirjandus
---------

* "Kes on kes Eesti poliitikas", Eesti Entsüklopeediakirjastus 1992
* Eesti majanduse biograafiline leksikon 1951–2000 AS Kirjastus Ilo, 2003
**Nowy Dwór Mazowiecki maakond** (poola *powiat nowodworski*) on 2. järgu haldusüksus (maakond) Poolas Masoovia vojevoodkonna keskosas. Maakonna keskus asub Nowy Dwór Mazowiecki linnas.

Nowy Dwór Mazowiecki maakond moodustati 1952. aastal. Maakond likvideeriti 1975. aastal, kuid taastati haldusreformi käigus 1999. aastal.

Haldusjaotus
------------

Maakonnas on kolm linna: Nasielsk, Nowy Dwór Mazowiecki ja Zakroczym.

Nowy Dwór Mazowiecki maakonnas on viis valda:

* Czosnówi vald
* Leoncini vald
* Nasielski vald
* Pomiechóweki vald
* Zakroczymi vald

Viited
------

1. ↑  Historia Starostwo Powiatowe w Nowym Dworze Mazowieckim. Vaadatud 17. septembril 2023

Masoovia vojevoodkonna vapp
Masoovia vojevoodkond

**maakonnaõigustega linnad:** Ostrołęka |
Płock |
Radom |
Siedlce |
Varssavi (Warszawa)   

**maakonnad:** Białobrzegi |
Ciechanów |
Garwolin |
Gostynin |
Grodzisk Mazowiecki |
Grójec |
Kozienice |
Legionowo |
Lipsko |
Łosice |
Lääne-Varssavi maakond |
Maków |
Mińsk |
Mława |
Nowy Dwór Mazowiecki |
Ostrołęka |
Ostrów Mazowiecka |
Otwock |
Piaseczno |
Płock |
Płońsk |
Przasnysz |
Przysucha |
Pruszków |
Pułtusk |
Radom |
Siedlce |
Sierpc |
Sochaczew |
Sokołów |
Szydłowiec |
Żuromin |
Zwoleń |
Żyrardów |
Węgrów |
Wołomin |
Wyszków
**Ostrów Mazowiecka maakond** (poola *powiat ostrowski*) on 2. järgu haldusüksus (maakond) Poolas Masoovia vojevoodkonna idaosas. Maakonna keskus asub Ostrów Mazowiecka linnas.

Ostrów Mazowiecka maakond moodustati 1. jaanuaril 1999.

Haldusjaotus
------------

Maakonnas on kaks linna: Brok ja Ostrów Mazowiecka.

Ostrów Mazowiecka maakonnas on kümme valda: 

* Andrzejewo vald
* Boguty-Pianki vald
* Broki vald
* Małkinia Górna vald
* Nuri vald
* Ostrów Mazowiecka vald
* Stary Lubotyńi vald
* Szulborze Wielkie vald
* Zaręby Kościelne vald
* Wąsewo vald

Viited
------

1. ↑  Miasto i Mieszkańcy Ostrów Mazowiecka. Brama na wschód. Vaadatud 17. septembril 2023

Masoovia vojevoodkonna vapp
Masoovia vojevoodkond

**maakonnaõigustega linnad:** Ostrołęka |
Płock |
Radom |
Siedlce |
Varssavi (Warszawa)   

**maakonnad:** Białobrzegi |
Ciechanów |
Garwolin |
Gostynin |
Grodzisk Mazowiecki |
Grójec |
Kozienice |
Legionowo |
Lipsko |
Łosice |
Lääne-Varssavi maakond |
Maków |
Mińsk |
Mława |
Nowy Dwór Mazowiecki |
Ostrołęka |
Ostrów Mazowiecka |
Otwock |
Piaseczno |
Płock |
Płońsk |
Przasnysz |
Przysucha |
Pruszków |
Pułtusk |
Radom |
Siedlce |
Sierpc |
Sochaczew |
Sokołów |
Szydłowiec |
Żuromin |
Zwoleń |
Żyrardów |
Węgrów |
Wołomin |
Wyszków
**Sokołów Podlaski maakond** (poola *powiat sokołowski*) on 2. järgu haldusüksus (maakond) Poolas Masoovia vojevoodkonna idaosas. Maakonna keskus asub Sokołów Podlaski linnas.

Sokołów Podlaski maakond moodustati 1999. aastal.

Haldusjaotus
------------

Maakonnas on kaks linna: Kosów Lacki ja Sokołów Podlaski.

Sokołów Podlaski maakonnas on kaheksa valda:

* Bielany vald
* Ceranówi vald
* Jabłonna Lacka vald
* Kosów Lacki vald
* Repki vald
* Sabnie vald
* Sokołów Podlaski vald
* Sterdyńi vald

Viited
------

1. ↑  Powiat sokołowski - Informacje Info-Polska. Vaadatud 17. septembril 2023

Masoovia vojevoodkonna vapp
Masoovia vojevoodkond

**maakonnaõigustega linnad:** Ostrołęka |
Płock |
Radom |
Siedlce |
Varssavi (Warszawa)   

**maakonnad:** Białobrzegi |
Ciechanów |
Garwolin |
Gostynin |
Grodzisk Mazowiecki |
Grójec |
Kozienice |
Legionowo |
Lipsko |
Łosice |
Lääne-Varssavi maakond |
Maków |
Mińsk |
Mława |
Nowy Dwór Mazowiecki |
Ostrołęka |
Ostrów Mazowiecka |
Otwock |
Piaseczno |
Płock |
Płońsk |
Przasnysz |
Przysucha |
Pruszków |
Pułtusk |
Radom |
Siedlce |
Sierpc |
Sochaczew |
Sokołów |
Szydłowiec |
Żuromin |
Zwoleń |
Żyrardów |
Węgrów |
Wołomin |
Wyszków
**Wyszkówi maakond** (poola *powiat wyszkowski*) on 2. järgu haldusüksus (maakond) Poolas Masoovia vojevoodkonna keskosas. Maakonna keskus asub Wyszkówi linnas.

Wyszkówi maakond moodustati 1956. aastal. 1975. aastal maakond likvideeriti, kuid taastati haldusreformi käigus 1999. aastal.

Haldusjaotus
------------

Maakonna ainus linn on Wyszków.

Wyszkówi maakonnas on kuus valda:

* Brańszczyki vald
* Długosiodło vald
* Rząśniki vald
* Somianka vald
* Zabrodzie vald
* Wyszkówi vald

Viited
------

1. ↑  Powiat wyszkowski - Informacje Info-Polska. Vaadatud 17. septembril 2023

Masoovia vojevoodkonna vapp
Masoovia vojevoodkond

**maakonnaõigustega linnad:** Ostrołęka |
Płock |
Radom |
Siedlce |
Varssavi (Warszawa)   

**maakonnad:** Białobrzegi |
Ciechanów |
Garwolin |
Gostynin |
Grodzisk Mazowiecki |
Grójec |
Kozienice |
Legionowo |
Lipsko |
Łosice |
Lääne-Varssavi maakond |
Maków |
Mińsk |
Mława |
Nowy Dwór Mazowiecki |
Ostrołęka |
Ostrów Mazowiecka |
Otwock |
Piaseczno |
Płock |
Płońsk |
Przasnysz |
Przysucha |
Pruszków |
Pułtusk |
Radom |
Siedlce |
Sierpc |
Sochaczew |
Sokołów |
Szydłowiec |
Żuromin |
Zwoleń |
Żyrardów |
Węgrów |
Wołomin |
Wyszków
**Oskar Sepre** (vene *Оскар Адович Сепре*) (20. mai 1900 Kabala vald, Viljandimaa – 23. november 1965 Tallinn) oli Eesti kommunist ja Eesti NSV Riikliku Plaanikomitee esimees, Eesti NSV Teaduste Akadeemia liige (1946).[*viide?*]

Oskar Sepre kuulus II Riigikogusse Töörahva Ühise Väerinna nimekirjast, alates 10. märtsist 1924 (Hans Heidemanni asemel) kuni 9. aprillini 1924, teda asendas August Mühlberg. 

Aastal 1924 Oskar Sepre arreteeriti ning mõisteti 149 protsessil eluaegsele sunnitööle süüdistatuna osalemises riigivastases organisatsioonis Töörahva ühine väerind, vabanes 1938. aasta amnestiaseadusega.

Alates 25. augustist 1940 oli Oskar Sepre Eesti NSV Rahvakomissaride Nõukogusse (alates 25. märtsist 1946 Eesti NSV Ministrite Nõukogu) kuuluva Eesti NSV Riikliku Plaanikomitee esimees ja Rahvakomissaride Nõukogu esimehe esimene asetäitja kuni 1948. aastani. 

17. juunist 1942 kuni 26. septembrini 1944 oli Oskar Sepre Eesti NSV Rahvakomissaride Nõukogu esimehe kohusetäitja.

1946. aastal valiti Oskar Sepre Eesti NSV Teaduste Akadeemia korrespondentliikmeks majandusteaduse alal ja ta töötas aastaid Eesti NSV TA Majanduse Instituudis, kus ta juhatas kõige väiksemat, transpordiökonoomika sektorit. Oskar Sepre suri oma sektori eest võideldes. Nimelt otsustas direktsioon transpordiökonoomika sektsiooni likvideerida ja Sepre pensionile saata. Too läks instituudi üldkoosolekul kõnepulti ja hakkas erutatult rääkima, kui vajalik tema sektor on. Järsku vakatas ta poolelt sõnalt ja kaotas kõnevõime. Väljakutsutud kiirabi toimetas ta haiglasse. Oskar Sepre suri Tallinna Magdaleena haiglas (nn neljandas haiglas) veresoone lõhkemise tagajärjel.

Raamatud
--------

* Kodanliku Eesti põllumajanduse "õitseng". Tallinn. Eesti Riiklik Kirjastus, 1959
* Eesti kodanlik riik monopolide teenistuses. Tallinn. Eesti Riiklik Kirjastus Punane Täht, 1963
* Kodanliku Eesti sõltuvus imperialistlikest maadest. Tallinn. Eesti Riiklik Kirjastus Ühiselu, 1964

Viited
------

1. ↑  III. Riigikogu juhatuse teadaanne muudatuste kohta Riigikogu koosseisus. Riigi Teataja, nr. 50, 11 aprill 1924
2. ↑  "ENSV valitsusest Eesti Majandusloo projekti veebisaidil". Originaali arhiivikoopia seisuga 17. aprill 2010. Vaadatud 22. mail 2010.
3. ↑  Lembit Aader, Plaan: Tallinn venelaste abil miljonilinnaks!, Sakala, 22.04.2006

Kirjandus
---------

* Rasvunud revolutsionäär. Võitleja, jaanuar 1963, nr 1, lk 3.
**Ostrołęka** on maakonna õigustega linn Poolas Masoovia vojevoodkonnas, Ostrołęka maakonna halduskeskus. Ostrołęka asub Narewi jõe ääres, Varssavist umbes 103 km põhjakirdes.

Ostrołęka sai linnaõigused 1373. aastal. Kolmanda Poola jagamise tulemusel läks linn 1795. aastal Preisi kuningriigi võimu alla. 1807–1815 oli linn Varssavi hertsogiriigi koosseisus. Neljanda Poola jagamise tagajärjel läks Ostrołęka 1815. aastal Venemaaga reaalunioonis olnud Poola Kuningriigi (nn. Kongressi-Poola) koosseisu.

Novembriülestõusu ajal toimus 26. mail 1831 Ostrołękas ja ümbruskonnas Poola ja Vene vägede vahel Ostrołęka lahing.

Galerii
-------

* 
* 
* 
*

Viited
------

1. ↑
2. ↑  Ostrołęka Encyklopedia PWN
3. ↑  Tracing the Ostrołęka Battle of 1831 Ostrołęka

Masoovia vojevoodkonna vapp
Masoovia vojevoodkond

**maakonnaõigustega linnad:** Ostrołęka |
Płock |
Radom |
Siedlce |
Varssavi (Warszawa)   

**maakonnad:** Białobrzegi |
Ciechanów |
Garwolin |
Gostynin |
Grodzisk Mazowiecki |
Grójec |
Kozienice |
Legionowo |
Lipsko |
Łosice |
Lääne-Varssavi maakond |
Maków |
Mińsk |
Mława |
Nowy Dwór Mazowiecki |
Ostrołęka |
Ostrów Mazowiecka |
Otwock |
Piaseczno |
Płock |
Płońsk |
Przasnysz |
Przysucha |
Pruszków |
Pułtusk |
Radom |
Siedlce |
Sierpc |
Sochaczew |
Sokołów |
Szydłowiec |
Żuromin |
Zwoleń |
Żyrardów |
Węgrów |
Wołomin |
Wyszków
Arthur Behrsing 1920. aastatel. Foto: Jaan Niilus, Võrumaa muuseum VK F 1360 7 F
**Arthur Alfred Behrsing**, pseudonüüm **Erich Grote** (17. jaanuar 1873 vkj Velēna – 26. juuni 1929 Köln) oli baltisaksa ja eesti pedagoog, kunstikriitik, kirjanik, tõlkija ja näitleja.

Arthur Behrsing sündis Liivimaa kubermangus Velēna külas (sks k *Wellan*) läti päritolu kirikuõpetaja Peter Behrsingi ja Charlotte Knappe pojana. Õppis Riia kubermangugümnaasiumis ning 1893.–1896. aastal Tartu Ülikoolis usuteadust ning 1901. aastal Jena Ülikoolis.

Alates 1897. aastast töötas koduõpetajana Liivimaal ja Saksamaal, sh aastatel 1902–1907 Paide lähedal Prääma mõisas, kus juhatas ka käsitöökursusi ja korraldas Paides kunstinäitusi.

1902. aastal abiellus hilisema keeleteadlase Helene Siegfriediga.

1907.–1921. aastal elas Tallinnas ning töötas aastail 1907–1914 Tallinna Hansakooli, 1915–1920 Tallinna Toomkooli ja 1919–1920 Eliisekooli õpetajana ning 1920/21. aastal Tallinna Hansa-kooli juhatajana. 1921. aastal kolis Viljandisse ja töötas aastail 1921–1927 Viljandi Saksa Gümnaasiumi juhatajana. Seejärel kolis Võrru ja oli aastail 1927–1929 Võru Õpetajate Seminari saksa keele ja käsitööõpetaja. 26. juunil 1929 suri Kölnist Inglismaale reisides äkksurma.

1906.–1914. aastal avaldas baltisaksa ajakirjanduses (peamiselt ajalehes "Revalsche Zeitung") asjatundlikke kunstinäituste arvustusi, milles jälgis sümpaatiaga ka eesti kunsti arengut. Käsitles baltisaksa ja eesti kirjandust, kirjutas luuletusi ja näidendeid. Tõlkis eesti kirjandust saksa keelde, mh August Gailiti romaani "Nipernaadi".

Alates 1908. aastast oli Eestimaa Kirjanduse Ühingu liige.

Viited
------

1. 1 2 3  "Behrsing, Arthur Alfred". *Eesti biograafiline andmebaas ISIK*. Vaadatud 27.02.2024.[*alaline kõdulink*]
2. 1 2 3  Loodus, Rein (1996). "Arthur Behrsing". Eller, Mart-Ivo (toim). *Eesti Kunsti ja Arhitektuuri Biograafiline Leksikon*. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 42.
Michael Walzer
**Michael Walzer** (sündinud 3. märtsil 1935 New Yorgis) on USA poliitikafilosoof. 

Ta on emeriitprofessor instituudis Institute for Advanced Study Princetonis New Jerseys ja vasakliberaalse poliitilise kvartaliaajakirja Dissent toimetaja. Ta on kirjutanud paljudel teemadel, näiteks õiglane ja ebaõiglane sõda, natsionalism, rahvuskuuluvus, majanduslik õiglus, sotsiaalne kriitika, radikalism, tolerants ja poliitiline kohustus. Ta on kaastoimetaja ajakirjas The New Republic, toimetuse liige ajakirjas Philosophy & Public Affairs. Ta on kirjutanud 27 raamatut ja avaldanud üle 300 artikli, essee, ja retsensiooni. Ta on mitme filosoofiaühenduse (nt American Philosophical Society) liige.

Michaeli vanem vend on ajaloolane Judith Walzer Leavitt.

Walzerit teatakse kui kommunitaristliku poliitilise teooria suuna pooldajat koos Alasdair MacIntyre ja Michael Sandeliga. Ta on arutlenud teemal, et poliitiline teooria peaks põhinema traditsioonil ja konkreetse ühiskonna kultuuril ning ei poolda liigseid abstraktsioone poliitilises filosoofias. Tema oluline vaimne panus on õiglase sõja teooria, mis väidab, et sõjaaja eetika on oluline ning sealjuures väldib ta patsifismi.

"Keerulise võrdsuse" teooria. Kui mõõta üksikjuhtudel vaid võrdsust, siis ei pruugi see moraalselt õige olla vaid egalitaarne õiglus nõuab, et iga hüve peaks olema jaotatud vastavalt oma sotsiaalsele tähendusele ja et ükski hüve (nagu raha või poliitiline jõud) ei või domineerida või moonutada hüvede levikut teise sfääri. Walzeril on väide, et õiglus on peamiselt konkreetse rahva ja ühiskonna moraalne standard ja seda ei saa universaalses abstraktsioonis käsitleda.

Eesti keeles on ilmunud raamat "Sallivusest", mille on tõlkinud Märt Väljataga ja mis ilmus 1998 kirjastuses Vagabund.

Tunnustus
---------

Michael Walzer valiti 1990. aastal Ameerika Filosoofiaseltsi liikmeks.
Saul Kripke (2005)
**Saul Aaron Kripke** (13. november 1940 New Yorgi osariik, Bay Shore – 15. september 2022) oli juudi päritolu USA filosoof ja loogik.

Ta oli Princetoni Ülikooli emeriitprofessor ning CUNY Graduate Centeri distingeeritud filosoofiaprofessor.

Ta on tuntud modaalse loogika, osutusteooria ja Ludwig Wittgensteini "Filosoofiliste uurimuste" alaste tööde järgi. Paljud tema tööd on avaldamata ning neist on olemas ainult lindistused või eraviisiliselt levitatavad käsikirjad.

Looming
-------

Kripke panuseks filosoofiasse loetakse järgmist:

1. Modaalloogika, intuitsionistliku loogika ja mõningate muude mitteklassikaliste loogikate Kripke semantika, mille avaldamist ta alustas juba teismelisena.
2. Tema 1970. aasta loengud Princetoni Ülikoolis "Nimetamine ja paratamatus" (avaldatud 1972 ja 1980), mis avaldasid keelefilosoofia arengule olulist mõju ning andsid tõuke metafüüsika taaselustumisele.
3. Tema tõlgendus Ludwig Wittgensteini filosoofiale.
4. Tema tõeteooria ("Outline of a Theory of Truth").

### Modaalloogika

 *Pikemalt artiklis Kripke semantika*
Kripke varajased tööd (sealhulgas "A Completeness Theorem in Modal Logic" (selle ta kirjutas teismelisena) ja "Semantical Considerations on Modal Logic") olid pühendatud modaalloogikale. Kõige tuntumad modaalsed loogikad on konstrueeritud ühe nõrga loogika K baasil; see loogika on saanud nime Kripke järgi.

Artiklis "Semantical Considerations on Modal Logic" (1963) pakkus Kripke lahenduse ühele klassikalise predikaatloogika raskusele. Maailmasõlteline lähenemine pidi näitama, kuidas ühe võimaliku maailma objektid võivad teises mitte eksisteerida. Ent tavalised reeglid kvantoritega ümberkäimiseks nõuavad, et iga term osutaks millelegi, mis eksisteerib kõikides võimalikes maailmades. See paistab olevat ühitamatu meie tavapraktikaga: me kasutame termineid kontingentselt eksisteerivatele asjadele osutamiseks. Kripke vastab sellele raskusele terminite elimineerimisega. Ta toob näite loogikasüsteemist, mis kasutab maailmasõltelist interpretatsiooni ja säilitab klassikalised reeglid. Ent selle hinnaks on keele vaesustumine ning modaalse lauseloogika nõrgenemine.

### Nimetamine ja paratamatus

 *Pikemalt artiklis Nimetamine ja paratamatus*
 *Pikemalt artiklis Kausaalne osutusteooria*
Kripke kolm loengut on rünnak Gottlob Frege ja Bertrand Russelli pärisnimede kirjeldusteooriale, mille kohaselt nimi (pärisnimi) osutab mingile objektile seetõttu, et nime seostatakse kirjeldusega (määrava kirjeldusega), millele objekt vastab. Kripke tõi mitu näidet, mis näitavad seda teooriat ebausutavana.

Tunnustus
---------

* 2001 – Schocki auhind loogika ja filosoofia alal
* 2004 – valiti Ameerika Filosoofiaseltsi liikmeks

Isiklikku
---------

Saul Kripke oli abielus filosoof Margaret Gilbertiga.

Eesti keeles ilmunud teos
-------------------------

* "Nimetamine ja paratamatus" (tlk Anto Unt) Tartu Ülikooli Kirjastus, 2001

Välislingid
-----------

* Kripke, Saul 1963. Semantical Considerations on Modal Logic (pdf)