recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Kihlevere raamatukogu** on raamatukogu Lääne-Viru maakonnas Kadrina vallas Kihlevere külas – üks Kadrina valla raamatukogu neljast filiaalist.

Ajalugu
-------

Raamatukogu täpne asutamisaasta on teadmata, esimesed sissekanded dokumentidesse on Kihlevere mõisahoones asunud raamatukogu kohta tehtud 1947. aasta lõpus.

1994 kolis raamatukogu keskküttega kortermaja (Kihlevere 11-9) kolmetoalisse korterisse esimesel korrusel – ühte trepikotta kolhoosi Kalevipoeg kontoriga. 1995. aastal registreeriti Kihlevere raamatukogus lugejaid 127, sh lapsi 39, külastusi 2168, laenutusi 5358. 

Pärast kolhoosi tegevuse lõpetamist hakkasid inimesed laiali valguma, maja, kus asus raamatukogu, jäi tühjaks ja kütmine lõpetati. 1999. aasta augustis saadi ruumid kõrvalolevasse majja (praegusel aadressil Külavahe tee 1–2). Varasem kultuuritegevus (huviringid, kino, pereõhtud jm) Kihlevere mõisahoones jäi soiku, raamatukogu jäi piirkonna ainsaks kultuuri- ja ühiskondliku elu keskuseks. Aastal 2000 ehitati raamatukokku duširuum, mida said kasutada külaelanikud, kes pärast kolhoosi sauna sulgemist olid jäänud pesemisvõimaluseta. Kogukonna soove arvestades on raamatukogus aegade jooksul pakutud ka juuksuri, kosmeetiku, küünetehniku ja massööri teenuseid, seal on vastu võtnud perearst ja tegutsenud postipunkt. 

Aastail 1998–2013 tegutses Kihlevere raamatukogu laenutuspunkt Ama külas. 

2002. aastast nimetati raamatukogu ümber Kadrina valla raamatukogu Kihlevere filiaaliks. 2004. aastast alustati elektroonilise laenutamisega, 2005. aastast on raamatukogus Wifi leviala. 

2014. aastal paigaldati Kihlevere külla valguskaabel ELA, mis tõi kaasa külainimestele kiirema internetiühenduse.

Töötajad
--------

Aastatel 1963–1990 raamatukoguhoidjana töötanud Malle Pärnamäe info kohaselt on tema eelkäijad selles ametis olnud Leida Undeldorf (Tipp), Aino Liinver, pr Mikiver ja Aina Maamets. Aastail 1990–1994 töötas raamatukogus Anneli Sild (Eller). 1995. aasta jaanuarist töötab Kihleveres raamatukogu juhatajana Eha Tingas.

Viited
------

1. ↑   (vaadatud 23.12.2017)

Välislingid
-----------

* Raamatukogust Kadrina valla raamatukogu kodulehel
**Vive Tolli** (ka Viive Tolli; aastani 1952 **Vive Pajusoo**; 28. juuli 1928 – 8. aprill 2020) oli eesti graafik.

Elukäik
-------

Ta lõpetas 1947. aastal Tallinna 3. Keskkooli. Aastatel 1947–1949 õppis ta Tallinna Riiklikus Tarbekunsti Instituudis keraamikat. Lõpetas 1953. aastal Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi graafika erialal. Ta täiendas end muu hulgas aastal 1969 Jugoslaavias ja aastal 1987 Kanadas.

Töötas aastatel 1953–1982 vabakunstnikuna. Seejärel töötas ta Eesti NSV Riiklikus Kunstiinstituudis õppejõuna; aastast 1987 dotsendina ja aastast 1992 professorina.

Oli 1957. aastast Kunstnike Liidu liige ja 1972. aastast Soome Kalevala seltsi auliige.

Looming
-------

Vive Tolli looming hõlmab peale vabagraafika ka raamatuillustratsioone, eksliibriseid ja plakateid.

Teda on rahvusvahelistel näitustel pärjatud paljude auhindadega.

Tunnustus
---------

* 1965 Eesti NSV teeneline kunstnik
* 1967 Eesti NSV rahvakunstnik
* 1978 Kristjan Raua preemia (illustratsioonid raamatule "Mees, kes teadis ussisõnu" ja graafiline sari "Aastaajad" ("Paastumaarjapäev", "Jaanipäev", "Mardipäev", "Nuudipäev"))
* 1982 Eesti NSV Kunstnike Liidu maali aastapreemia
* 1982 Eesti NSV Kunstnike Liidu graafika aastapreemia
* 1985 Jaan Jenseni raamatugraafika aastapreemia (T. Toometi "Lapikiri ja lastekiri")
* 1998 Eduard Wiiralti kunstiauhind
* 2001 Valgetähe III klassi teenetemärk
* 2001 Eesti Vabariigi kultuuripreemia elutöö eest
* 2008 Eesti Rahvuskultuuri Fondi elutöö tänuauhind

Isiklikku
---------

Tema abikaasa Lembit Tolli oli skulptor, tütar Tuulikki Tolli on teatrikunstnik. Tema ema oli Tallinna I Tütarlaste Gümnaasiumi inspektor, vanaisa Timotheus Kuusik oli koolmeister ja kirjanik, onu Aleksis Kuusik oli koolmeister ja koolijuht, teine onu Vladimir Kuusik oli Viljandi, Tartu ja Tallinna ringkonnakohtu esimees.

Viited
------

1. ↑  Eesti kunsti ja arhitektuuri biograafiline leksikon. Tallinn 1996
2. 1 2  "Kunst 63/1 1984" Kujutava ja tarbekunsti almanahh. Kirjastus "Kunst", 1984.
3. ↑  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 3460

Kirjandus
---------

* Vappu Thurlow. Vive Tolli. Läbi kohtade aegade kätte, Fonet Kustannus Oy, 2012.

Välislingid
-----------

* Päeva kunstitöö. Viive Tolli. Uksed. ERR Arhiiv
* Vaal Galerii. Vive Tolli
**Viisk** (mitmuses: viisud, kirdemurdes *virs*) on 2–3 cm laiustest puukoore ribadest valmistatud pastlataoline ilma sääreta tööjalats.

Viiske kanti kogu Kirde-Euroopa metsavööndis. Tavalised olid nad Ida- ja Lõuna-Eestis, aga ka Lätis, Leedus, Venemaal ja Valgevenes. Eestis kanti viiske peamiselt suvel (nädalas võis kuluda mitu paari), 20. sajandi algusaastail juba vähesel määral, põhiliselt heina tehes vesistel sooheinamaadel.

Viisud koosnesid ninast, põhjast, kannast ja paeltest. Enamasti tehti nad paju või pärna koore ribadest (sugadest), harvem kase (Kirde-Eestis) või kadaka koorest. Erinevalt venelaste ja soomlaste tugevamatest diagonaalkoega viiskudest olid eestlaste viisud lihtsad, ristkoelised.

Vaata ka
--------

* viisuluda
* pastlad
* sussid

Viited
------

1. ↑  Murdekaart
2. 1 2  Eesti rahvakultuuri leksikon (3. trükk). 2007. Koostanud ja toimetanud Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 353
3. 1 2  Eesti etnograafia sõnaraamat. 1996. Koostanud Arvi Ränk. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus. Lk 239

Kirjandus
---------

* Eesti rahvariiete ajalugu. Ilmari Manninen. 1927, 2009.

Välislingid
-----------

* Viisud, Eesti Põllumajandusmuuseum
* Soome-ugri rahvaste esemed, E-varamu
**Saint-Pierre ja Miquelon** on Prantsusmaa osalise omavalitsusega meretagune ühisala.

Saared asuvad Kanada Newfoundlandi lõunaranniku lähedal.

* Saint-Pierre ja Miqueloni kohalik mitteametlik lippSaint-Pierre ja Miqueloni kohalik mitteametlik lipp

Viited
------

1. ↑  Populations légales 2019

Ameerika maad

**Iseseisvad riigid:** Ameerika Ühendriigid | Antigua ja Barbuda | Argentina | Bahama | Barbados | Belize | Boliivia | Brasiilia | Colombia | Costa Rica | Dominica | Dominikaani Vabariik (Quisqueya) | Ecuador | El Salvador | Grenada | Guatemala | Guyana | Haiti | Honduras | Jamaica | Kanada | Kuuba | Mehhiko | Nicaragua | Panama | Paraguay | Peruu | Saint Kitts ja Nevis | Saint Lucia | Saint Vincent ja Grenadiinid | Suriname | Trinidad ja Tobago | Tšiili | Uruguay | Venezuela  

 **Sõltuvad alad:** Anguilla | Aruba | Bermuda | Bonaire | Briti Neitsisaared | Curaçao | Falklandi saared | Gröönimaa | Guadeloupe | Kaimanisaared | Lõuna-Georgia ja Lõuna-Sandwichi saared | Martinique | Montserrat | Navassa | Prantsuse Guajaana | Puerto Rico | Saba | Saint-Barthélemy | Saint-Martin | Saint-Pierre ja Miquelon | Sint-Eustatius | Sint Maarten | Turks ja Caicos | USA Neitsisaared

 Aafrika maad | Aasia maad | Austraalia ja Okeaania maad | **Ameerika maad** | Euroopa maad
1961. aasta Eesti NSV – Soome sõpruskohtumine poksis toimus 23. novembril Tallinnas, Kadrioru tennisehallis (praeguse aadressiga L. Koidula 38). Eesti NSV võitis 7:3.

  

Kärbeskaal (kuni 51 kg): Rein Pajur (Eesti NSV) - Ossi Palvalin (Soome) 2 - 1

Kukk-kaal (kuni 54 kg): Jüri Repin (Eesti NSV) - Börje Karvonen (Soome) 2 - 1

Sulgkaal (kuni 57 kg): Jorma Limmonen (Soome) - Toivo Laitamm (Eesti NSV) 3 - 0

Kergekaal (kuni 60 kg): Boriss Andrejev (Eesti NSV) - Seppo Kolkka (Soome) 3 - 0

I kergekeskkaal (kuni 63,5 kg): Pertti Purhonen (Soome) - Viktor Petšenkov (Eesti NSV) 2 - 1

II kergekeskkaal (kuni 67 kg): Gennadi Tšeburanov (Eesti NSV) - Jarmo Berglöf (Soome) 3 - 0

I keskkaal (kuni 71 kg): Pekka Lauhakari (Soome) - Arvo Lukner (Eesti NSV) 2 - 1 

II keskkaal (kuni 75 kg): Enn Kaarma (Eesti NSV) - Kurt Mattsson (Soome) 3 - 0

Poolraskekaal (kuni 81 kg): Peeter Lõuk (Eesti NSV) - Kalevi Åhlgren (Soome) RSC 2

Raskekaal (üle 81 kg): Rego Varsamaa (Eesti NSV) - Matti Hohkuri (Soome) KO 1

Vaata ka
--------

* Eesti-Soome maavõistlused poksis

Kirjandus
---------

* P. Matsov. "Eesti NSV–Soome maavõistluse eel. Soomlaste poksikoondis on tugev. *Spordileht* 20.11.1961.
* P. Hannes. "Maavõistlus poksis. Eesti NSV–Soome 7:3". *Spordileht* 25.11.1961.
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel on vulkaani kraatrist; meteoriidikraatri kohta vaata artiklit Meteoriidikraater; asteroidi-, komeedi- ja meteoriidikraatrite kohta vaata artiklit Impaktstruktuur; spetsiaalselt Kuu kraatrite kohta vaata artiklit Kuu kraatrid.* |

---

Saint Helensi kraater (1980)
Kameruni mäe kraatrid
**Kraater** ehk **vulkaanikraater** on vulkaanilise materjali, vahel ka muu materjali kuhjumisel moodustunud ümara põhiplaaniga negatiivne pinnavorm. Harilikult asuvad kraatrid mäe (vulkaani) tipus.

Tegevvulkaani kraatri põhjas on lõhed või lõõrid, mille kaudu pääsevad maapinnale magma, gaasid ja muud ained. Kustunud vulkaanidel on lõõrid sageli läbipääsmatud. Kraatrist väljuvad ained pärinevad magmakambrist ja on seal suure rõhu all, harilikult ka väga kuumad. Mõnikord väljuvad nad kraatrist väga suure kiirusega. Seetõttu on tegevvulkaani kraatris ohtlik viibida.

Kraater võib moodustuda peale vulkaanilise materjali kraatrivallidele kuhjumise ka plahvatusliku vulkaanipurske tagajärjel.

Vulkaanipursete tagajärjel võivad vulkaanis olevad lõhed ja lõõrid sulguda ja mujal tekkida. Võib juhtuda, et ühte kraatrisse viivad avaused sulguvad ja tekivad mujale vulkaani välispinnale viivad avad. Seetõttu on vulkaane, millel on mitu kraatrit. Kui üks nendest on vulkaani tipus, nimetatakse seda peakraatriks, ülejäänuid, mäe küljel olevaid, nimetatakse kõrvalkraatriteks.

Kui kraater täitub veega, nimetatakse tekkinud järve kraatrijärveks. Kraatrijärved on tavaliselt sügavad. Maailma kõige sügavam kraatrijärv Crater Lake on 594 m sügav.

Kraatri kõik servad ei pruugi olla ühekõrgused. Juhtub, et vulkaanipurske või maavärina tagajärjel variseb osa mäest kokku ja seetõttu on kraatri üks serv oluliselt madalam teistest. Niisugune olukord võib tekkida ka siis, kui kraatrijärv suudab erosiooni tulemusena vulkaaniseina läbi uuristada ja sealtkaudu täielikult või osaliselt tühjaks voolab.

Kõik kraatrid ei asu mäe tipus. Leidub suhteliselt madalaid, lameda põhjaga ja laiu kraatreid, mida nimetatakse maarideks. Maarid on tavaliselt täitunud veega ja niimoodi moodustanud maarijärve.

Kraatri ja sellega koos osa vulkaani kokkukukkumisel tekkinud negatiivset pinnavormi nimetatakse kaldeeraks. Maailma kõige suurem kaldeerajärv on Sumatral asuv Toba järv, mille pindala on 1000 km².

Lisaks Maale on vulkaanikraatreid tuvastatud mitmel teiselgi Päikesesüsteemi taevakehal. Maast suurematel Päikesesüsteemi taevakehadel kraatreid ei ole, sest neil puudub tahke pind.
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib süvendist; perekonnanime kohta vaata artiklit Kraav (perekonnanimi).* |

---

Korrashoitud kraav Hollandis
Laurits Andersen Ring, "Kraavikaevajad" (1885)
**Kraav** on kitsas inimtekkeline süvend (sageli vooluveekogu) maapinnas.

Kraave kaevatakse mitmel põhjusel, näiteks kuivenduskraave liigvee pinnasest ärajuhtimiseks, niisutuskraave maa-ala niisutamiseks, kaitsekraave sõjanduses jne. Kuivenduskraavidega kuivendatakse madalaid alasid eriti selleks, et teha need põllupidamiseks sobivamaks. Samuti on kraavid tavalised maanteede ääristajad. Nende eesmärk on hoida teetamm kuivana, et vältida külmuva vee põhjustatud teekahjustusi.

Paljud kraavid sisaldavad vett vaid suurvee ajal.

Paljud Eesti kraavid on rajatud maaparanduse käigus. Kokku on Eestis umbes 150 000 km kuivenduskraave ja drenaaže.

Vaata ka
--------

* Kanal

Viited
------

1. ↑  Taavi Pae: "VIGURIGA KAART ⟩ 150 000 kilomeetrit «Tõde ja õigust»" Postimees, 30. aprill 2022

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Kraav** |
Košice nõo asukoht Slovakkias on tähistatud halliga
Košice nõgu
**Košice nõgu** (slovaki *Košická kotlina*) on maastikuregioon Slovakkia idaosas, mis on osa Lääne-Karpaatidest ja ühtlasi ka Lučeni-Košice alangust. Selle regiooni kõrgemad tipud on Diaľna (384 m) ja Červený grúnik (305 m). 

Nõos asuvad Košicei ja Prešovi linnad. Suuremad jõed on Bodva, Hornád, Torysa ja Ida jõgi. Seal kasvavad valdavalt lehtmetsad, kus levinumad puud on kased, tammed, pöögid ja valgepöögid. Nõgu on põhja-lõunasihiline ala, kus tasandikud vahelduvad künklikumate aladega.

Nõgu jaotatakse geograafiliselt kolmeks piirkonnaks. Košicest edelas eristatakse Košice orgu (Hornádi jõe ääres asub selle madalaim koht – 160 m). See piirkond ei ole eriti tiheda asustusega, ent see on intensiivpõllunduse ja suurte tööstusettevõtete ala, kus puutumata loodust on säilinud üksnes Períni kalatiikide juures. Sellele piirkonnale on omased ka suured liiklustrassid – raudteed ja maanteed. Medzevi küngastiku madalaim koht ulatub 200 meetrit üle merepinna. See piirkond on kergelt lainjas kuhjunud setete piirkond. Erandlik piirkond asub Jasovi ja Moldava nad Bodvou vahel, kus õhuke setete kiht katab triiase Wettersteini lubjakive. Sellele alale on omased karstinähtused; sealt on avastatud üle 50 koopa. Nende seas on ka kõige kauem külastajatele avatud olnud Slovakkia koobas – Jasovi koobas. Piirkonna idapoolsed alad on metsased, läänes on põllumajanduslikud piirkonnad. Küngastiku põhjapoolses osas asub mitu suurte koobastikega seotud ponoori. Nõo ida- ja põhjapoolne osa kannab nime Torysi küngastik. Selle madalaim koht ulatub 160 meetrit üle merepinna. Piirkond on keskmise asustustihedusega ja põllumajanduslik ala. Sinna jääb ka Herľany geiser, mis 1870. aastal purskas vett 112 meetri kõrgusele ja on üks kaheksast külma veega geisrist maailmas.

Václav Král eristab Košice nõgu laiemalt, arvates selle osaks ka Bodva küngastiku idapoolsed alad.

Asend
-----

Košice nõgu piirneb järgmiste geograafiliste piirkondadega:

* põhjas Čierna hora, Šariša kõrgustiku, Spiši-Šariša keskmäestiku ja Beskiidide eelmäestikuga,
* läänes Voloveci mäestiku ja Slovaki karsti,
* idas Slanské kõrgustiku,
* lõunas Ungariga.

Viited
------

1. ↑  Geyser in Herlany, UNESCO
2. ↑  Václav Král. *Fyzická geografie Evropy*, Academia 1999
3. ↑  KOČICKÝ, Dušan; IVANIČ, Boris. Geomorfologické členenie Slovenska [online]. geology.sk, 2011,
Autotehase peavärav
**KrAZ** ehk **AvtoKrAZ** (ukraina keeles *КрАЗ – Кременчуцький автомобільний завод*) on Ukrainas Krementšukis veoautosid ja erisõidukeid tootev ettevõte.

KrAZ-e peetakse üldiselt lihtsateks ja kindlateks veokiteks. Sõjaväe taktikaliste veoautode (maastikuveoautode) puhul on hinnatud nende hea läbivus.[*viide?*]

Ajalugu
-------

Ettevõte asutati Kremetšukis 1945. aastal ja see tootis alates 1946. aastast mehaanilisi sildu. Aastal 1956 alustati põllumajandustehnika tootmist ja 1958. aastal raskeveokite tootmist. Veokite tootmine toodi praktiliselt üle Venemaalt Jaroslavlist.

Galerii
-------

* KrAZ-214 sillapontooniga PMPKrAZ-214 sillapontooniga PMP
* KrAZ-255BKrAZ-255B
* KrAZ-255 paigaldatava sillaga TMMKrAZ-255 paigaldatava sillaga TMM
* KrAZ-256B kallurKrAZ-256B kallur
* KrAZ-260 sadulautoKrAZ-260 sadulauto
* KrAZ-258 poolhaagisegaKrAZ-258 poolhaagisega
* KrAZ-65032 (eesmine) ja KrAZ-6140TE kalluridKrAZ-65032 (eesmine) ja KrAZ-6140TE kallurid
* KrAZ-6322KrAZ-6322
* KrAZ-6510ТЕKrAZ-6510ТЕ
* KrAZ-6322RA raketiheitja BastionKrAZ-6322RA raketiheitja Bastion
* KrAZ Shrek OneKrAZ Shrek One
* KrAZ FionaKrAZ Fiona
* KrAZ SpartanKrAZ Spartan
* KrAZ-63221 on aluseks liikursuurtükile 2S22 Bohdana KrAZ-63221 on aluseks liikursuurtükile 2S22 Bohdana

Välislingid
-----------

* Firma koduleht
Košķele mõis (Läti)Košķele mõis
Asendikaart
Košķele mõis 1903. aasta kaardil. Väljavõte kaardilt "Wegekarte des Wolmarschen Kreises mit den Kirchspiels- und Gutsgrenzen" (1903). Mõisa maad on kaardil tähistatud numbriga 54
**Košķele mõis** (saksa keeles *Osthof*, varem *Ostrominsky*, läti keeles *Košķeles muiža*) oli rüütlimõis Liivimaal Volmari kreisis Väike-Salatsi kihelkonnas. Praegu asub Lätis Valmiera piirkonnas Vecate vallas Košķeles.

Ajalugu
-------

Aastal 1585 andis Poola kuningas Stefan Batory selle mõisa Ostrominsky-nimelisele isikule. Aastal 1632 kinkis Rootsi kuningas Gustav II Adolf mõisa Carl Gustaf Koskullile, kes kaotas selle aga mõisade reduktsiooni käigus. Jelizaveta Petrovna andis selle Karl von Sieversile kasutada, tolle lapsed ostsid mõisa aga aastal 1805 oma sugulase Jacob Johann von Sieversi tarbeks.

Aastal 1865 ostis mõisa paruness von Fölkersahm. Toona muudeti ka mõisa saksakeelne nimi Osthofiks. Aastal 1872 ostis mõisa Carl von Mensenkampff. Aastal 1878 ta suri ja tema lesk ning lapsed pärisid mõisa. Aasta hiljem ostis neilt mõisa Ernst von Mensenkampff.

Mõisa suurus
------------

Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 8 ja 1/2 adramaad, sellele allus 365 mees- ning 442 naishinge. Aastal 1757 oli adramaid 8 ja 1/8. Aastal 1734 oli mõisal adramaid 6 ja 3/4, aastal 1688 aga kaheksateist. Aastal 1641 oli mõisa suurus 3 ja 3/4 adramaad. Aastal 1832 oli mõisal adramaid kaheksa, aastal 1881 aga 2 ja 12/80, lisaks veel 9 ja 5/80 adramaad maad mõisale alluvate talude koosseisus.

Karjamõisad
-----------

Aastal 1816 kuulus mõisale üks karjamõis: *Johannenhof* või *Rudek*.

Viited
------

1. ↑  Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, Heinrich von Hagemeister; lk. 138
2. ↑  Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 220.
3. ↑  Bienestamm, H. von. Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner, 1826, lk 244.
4. ↑  Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, Heinrich von Hagemeister; lk. 134
5. ↑  Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 213.

Väike-Salatsi kirik.
Väike-Salatsi kihelkond

**Kirik**: Väike-Salatsi kirik  

**Mõisad**: Väike-Salatsi kirikumõis | Iduse mõis | Jaunate mõis | Košķele mõis | Pantene mõis | Sēļi mõis | Skulberģi mõis | Valtenbergi mõis | Vecate mõis
**Suurupi pank** on pank Põhja-Eesti klindi Lääne-Harju klindilõigus Suurupi poolsaare põhjaosas; halduslikult Harju maakonnas Harku vallas.

Panga kõrgus on kuni 40 m üle merepinna. Pangal asub Suurupi ülemine tuletorn. Pangapealsel avaneb Lasnamäe lademesse kuuluv lubjakivi..

Suurupi panga kohal on klint Suurupi tüüpi, ehk siis paekalda all on Kambriumi liivakividest terrass, mis on kohati järsk ja murrutatud ning kannab nime Ninamaa pank.

Suurupi panga lõik tuletornist 200-300 meetrit lääne pool on Suurupi kihistiku stratotüübiks. Seal paljandub ligi 2 meetrit paekivi. Ülemised 1,1 meetrit moodustab Malla kihistiku ooididega lubjakivi, selle all on 20 cm Osmussaare kihistiku suure pruunide götiitsete ooididega lubjakivi, selle all on aga Suurupi kihistiku monoliitne suure liivasisaldusega lubjakivi. Alumised 30 cm moodustavad Tõlinõmme kihistiku savikas lubjakivi ja mergel.

Viited
------

1. ↑  K. Suuroja. 2004. Põhja-Eesti pangad. Ilo Kirjastus. Lk 77
2. ↑  Kalle Suuroja *Põhja-Eesti klint Eesti looduse sümbol*, Tallinn 2006, lk. 80
3. ↑  Kalle Suuroja *Põhja-Eesti klint Eesti looduse sümbol*, Tallinn 2006, lk. 127
4. ↑  Eesti stratotüüpsed paljandid
Lihtsa elektroskoobi ehitus ja tööpõhimõte
**Elektroskoop** (kreeka k sõnadest *elektron* ’merevaik’ ja *skopeo* ’vaatan’) on vahend, millega saab teha kindlaks elektrilaengu olemasolu.
Elektroskoobi töö põhineb nähtusel, et samaliigilise (positiivse või negatiivse) elektrilaenguga kehad tõukuvad omavahel. 

Elektrilaengu mõju demonstreerimine (video)
Elektroskoopide väljatöötajateks olid 18. sajandil teadlased, kelle seas oli ka Alessandro Volta. Ühes esimeses elektroskoobis mõjub elektrostaatiline tõukejõud (Coulomb'i jõud) metallvarda küljes rippuva kaheks murtud kuldlehekese otste vahel, kui varda teises otsas olevat metallkuuli puudutada elektriseeritud (elektrilaengut kandva) kehaga (tol ajal eboniitpulgaga, mida oli hõõrutud karusnahaga). Kuldlehekese asemel võib olla ka näiteks alumiiniumfooliumi riba ja eboniitpulga asemel klaaspulk.

Saadud elektrilaeng hoiab lehekesed peaaegu rõhtasendis vähemalt mitu minutit, olenevalt õhu niiskusest, sfäärilise kuuli pinna siledusest ja sellest, kui hästi on metallvarb isoleeritud.

Skaalaga elektroskoopi nimetatakse elektromeetriks.

Vaata ka
--------

* Elektrilaeng
* Elektromeeter

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Elektroskoop** |
**Heinrich Georg *Eduard* von Ungern-Sternberg** (9. oktoober 1782 Kuuste – 17. august 1861 Kõrgessaare) oli baltisaksa mõisaomanik ja Venemaa sõjaväelane.

Vabahärra Eduard von Ungern-Sternbergile kuulusid Kõrgessaare mõis Hiiumaal ja Nõva mõis Harjumaal.

1829. aastal asutas ta koos vend Peter Ludwig Konstantin von Ungern-Sternbergiga Hiiu-Kärdla kalevivabriku.

Isiklikku
---------

Ungern-Sternberg abiellus 1810. aastal Maria Stella Petronella Wynniga (sünninimi Chiappini), kes pidas ennast Orléansi hertsog Louis Philippe'i äravahetatud lapseks. Abielust sündis üks poeg, Nõva mõisnik vabahärra Edward (Ned) James Archibald Percival von Ungern-Sternberg (1811–1842)

Viited
------

1. ↑  Heinrich Georg Eduard von Ungern-Sternberg, Stackelberg, Otto Magnus von: Genealogisches Handbuch der estländischen Ritterschaft, Bd.: 1, Görlitz, [1931]
2. ↑  Hiiu-Kärdla Kalevivabriku Osaühisus - EAA.4635 Ajalooarhiivi fondiloendis.
3. ↑  Anu Allikvee. Hõissa, pulmad! Eesti Ekspress, 16. august 2009.
4. ↑  Encyclopædia Britannica, vol. 17, 1911, lk 708.
5. ↑  Edward (Ned) James Archibald Percival von Ungern-Sternberg, Stackelberg, Otto Magnus von: Genealogisches Handbuch der estländischen Ritterschaft, Bd.: 1, Görlitz, [1931]

Kirjandus
---------

* Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften. Teil 2, 1.2: Estland. Görlitz 1930, lk 457–458.
**Heinrich Christopher Wrede** (18. veebruar 1691 Harju-Jaani – november 1764) oli Eesti vaimulik.

Ta sündis Harju-Jaani kirikumõisas sealse pastori Heinrich Wrede pojana. Aastatel 1704–1708 õppis ta Tallinna gümnaasiumis, aastatel 1708–1709 Tartu Ülikoolis. Aastatel 1709–1711 õppis Kieli ja 1711. aastal Halle ülikoolis teoloogiat. Ordineeriti 5. septembril 1711 õpetajaks.

Oli aastatel 1711–1742 Harju-Jaani koguduse pastor, täites lisaks 1712–1713 Jüri koguduse ja 1714–1734 ka Jõelähtme koguduse pastori kohuseid. 1717. aastal pani Harju-Jaanis tööle köstrikooli, mille lõpetajatest said ümbruskonna esimesed külakoolmeistrid. 1718. aastast oli Wrede ka Albu mõisa juurde asutatud vaestekooli direktor. Seda õppeasutust pidas ülal Kaalepi, Kukevere, Seidla ja Albu mõisa omanik vabahärra Magnus Wilhelm von Nieroth. Koolis õppis nii saksa kui ka eesti soost lapsi.

1721. aastast tegutses Christopher Wrede konsistooriumi erakorralise assessorina, aastatel 1741–1742 Ida-Harju praostkonna praostina. Aastatel 1742–1753 oli ta Tallinna superintendent ja Oleviste kiriku pastor. Kui ta sellest ametist 1753. aastal kehva tervise tõttu loobus, määrati viitsesuperintendendiks Peter Christian Krause. Tema algatusel loodi Tallinna Toomkiriku juures maakirikute arhiiv.

Wrede Harju-Jaanis ja Jõelähtmel peetud kirikuraamatud on olulised ajalooallikad.

> „Wrede Jõelähtme kirikukroonika kajastab ühe maakihelkonna koguduse ja inimeste eluolu 18. sajandil. Maakihelkonna kroonikate osi on ka varem vahendatud, aga mitte kunagi pole üks ajaloo talletaja ette võetud sellise põhjalikkusega"
> 
> 
>  – Tiina Kala
> 
> 

Aastal 1721. avaldas ta ümbertöötatud kujul Heinrich Stahli "Kodu- ja Käsiraamatu" ja 1727. aastal Tallinnas raamatukese "Jummala Nou Innimesse iggawessest õnnistussest". Mõlema raamatu toimetamisel olid Wredel abiks ülikoolikaaslased Anton thor Helle ja Heinrich Gutsleff.

Wrede suri 1764. aasta novembris Tallinnas ja maeti sama aasta 15. detsembril Oleviste kirikusse.

Isiklikku
---------

Tema isa Heinrich Wrede oli samuti Harju-Jaani koguduse pastor, vend Carl Christian Wrede oli pärast teda Harju-Jaani koguduse õpetaja ja hiljem luterlik pastor Volga jõe äärsetes kogudustes. Ta abiellus 24. oktoobril 1711 Anna Elisabeth Meyeriga Tallinnast.

Kirjandus
---------

* Jõelähtme kirik ja kogudus 18.sajandi esimesel poolel. Tõlkinud Tiina Kala. ISBN 9985-9371-5-5.
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib Hesseni kuurvürstliku ja suurhertsogliku perekonna peast; Schaumburg-Lippe vürstliku perekonna pea pärija kohta vaata artiklit Heinrich-Donatus* |

---

**Heinrich Donatus** (**Heinrich Donatus Philipp Umberto Prinz und Landgraf von Hessen**; sündinud 17. oktoobril 1966 Kielis) on alates 23. maist 2013 Hesseni kuurvürstliku ja suurhertsogliku perekonna pea.

Ta on maakrahv Moritzi (1926–2013) ja viimase abikaasa, Sayn-Wittgenstein-Berleburgi printsessi Tatiana (sündinud 1940) vanem poeg.

25. aprillil 2003 Wiesbadenis (kiriklik laulatus) ja 17. mail Kronbergis abiellus ta Faber-Castelli krahvinna Floria-Franziskaga (sündinud 14. oktoobril 1974 Düsseldorfis), kellega tal on üks tütar ja kaks poega:

* printsess **Paulina** Elisabeth Adelheid Tatiana Suzanne (sündinud 26. märtsil 2007 Frankfurdis);

* prints **Moritz** Ludwig Georg Wolf (sündinud 26. märtsil 2007 Frankfurdis);

* prints **August** (sündinud 24. augustil 2012).
**Heinrich Borwin III** (u.1220 – 1. august 1278) oli Mecklenburgide dünastia liige. Ta valitses Rostocki isandkonda koos oma vendadega aastatel 1226–1234, seejärel üksi kuni oma surmani.

Ta oli Heinrich Borwin II poeg, viimane sai Rostocki isandaks 1225. aastal. Kuna Heinrich Borwin III oli veel alaealine, kui tema isa 1226. aastal suri, toimis tema vend Nikolaus I regendina aastani 1234. Sel ajal sai Mecklenburg taas Saksimaa hertsogkonna lääniks. 1234. aastal jagasid vennad Mecklenburgi isekeskis; Heinrich Borwin III sai Rostocki isandkonna.

Heinrich Borwin III sattus konflikti kasvavate hansalinnade Rostocki ja Wismariga. Ta pidas sõda ka oma vendadega. Pärast Pribislaw I tagandamist sai Heinrich Borwin oma kontrolli alla osa Parchim-Richenbergist.

Sõjas Pommeri vastu vallutas ta 1236. aastal tsirtsipaanide asuala, sealhulgas Gnoieni ja Kaleni linnad. Ta abistas Taanit sõjas Holsteini vastu.

Heinrich Borwin III suri 1278. aastal ja maeti Doberani.

Abielu ja lapsed
----------------

1237. aastal abiellus ta Rootsi kuninga Erik Knutssoni tütre Sofiaga. Nad said järgmised lapsed:

* Johann (suri enne 27. oktoobrit 1266), kaasregent koos oma isaga aastast 1262
* Waldemar, Rostocki isand (1278–1282)
* Heinrich, suri noorelt
* Erich, suri noorelt

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Heinrich Borwin II Mecklenburgi isand** | **Rostocki isand**1226–1278 | Järgnev**Waldemar** |
Mindaugas Sinkevičius (2016)
**Mindaugas Sinkevičius** (sündinud 20. juunil 1984 Jonavas) on Leedu majandusteadlane ja poliitik, Leedu majandusminister (2016–2017).

Ta lõpetas 2003. aastal kiitusega Jonava Vanalinna Gümnaasiumi. 2007. aastal lõpetas ta Vilniuse ülikooli majandusteaduskonna bakalaureusekraadiga juhtimises ja ärijuhtimises. 2008. aastal lõpetas ta Mykolas Romerise Ülikooli õigusteaduse bakalaureusena. 2009. aastal lõpetas ta ISM Juhtimis- ja Majandusülikooli (*ISM Vadybos ir ekonomikos universitetas*) rahvusvahelise magistrikraadiga turunduse ja juhtimise alal. 2010. aastal sai ta sotsiaalteaduste doktori kraadi väitekirjaga "Alkoholitarbimine ühiskondlike ja isiklike tegurite vastandlikes olukordades" (leedu *Alkoholio vartojimas prieštaringų visuomeninių ir asmeninių veiksnių kontekste*, inglise *Alcohol Consumption in the Context of Conflicting Societal and Personal Factors*). Väitekirja juhendaja oli professor Sigitas Urbonavičius (Vilniuse ülikool).

Ta oli 13. detsembrist 2016 kuni 12. oktoobrini 2017 Leedu majandusminister.

Ta oli aastatel 2011–2016 ja uuesti aastast 2019 Jonava rajooni pealik.

Leedu Sotsiaaldemokraatliku Partei liige.

Isiklikku
---------

Ta on 2017. aastast abielus sisekujundaja Aistė Sinkevičienėga (sündinud 1989, neiuna *Plūkaitė*). Tema isa Rimantas Sinkevičius oli aastatel 2012–2016 Leedu transpordi- ja sideminister, ema Ligita Sinkevičienė on insener-tehnoloog, õde Rūta Sinkevičiūtė on jurist.

Välislingid
-----------

* Mindaugas Sinkevičiuse koduleht (leedu keeles)
Minamoto no Yorimasa (tundmatu autori portree 13. sajandist)
Selles Jaapani isikunimes on perekonnanimeks Minamoto.

**Minamoto no Yorimasa** (源 頼政; 1104 – 20. juuni 1180) oli Jaapani aadlik, väejuht ja luuletaja.

Ta isa oli väejuht ja luuletaja Minamoto no Nakamasa.

Tema luuletused ilmusid mitmes keiserlikus luuleantoloogias, täpsemalt "Senzai Wakashūs" (koostaja Fujiwara no Shunzei, 1187) ja "Shin Kokin Wakashūs" (u 1205). Samuti on need kogutud isikukogusse "Yorimasa kashū".

1180. aastal puhkenud Genpei sõjas sai temast üks Minamoto klanni väejuhtidest. Sama aasta juunis Kyoto lähistel Ujis toimunud sõja esimeses lahingus juhtis Yorimasa Byōdō-ini pühamu ja troonipretendent prints Mochihito kaitset Taira klanni vägede vastu. Yorisama umbes 1500-meheline väesalk, millesse kuulus ka Mii-dera templist pärit sõdalasmunkasid ja Watanabe klanni sõjamehi, sai aga lahingus lüüa. Mochihito vangistati ja tapeti vahetult pärast seda. Yorimasa sooritas kaotuse tõttu templis rituaalse enesetapu ehk seppuku. Tema enesetapp oli ühtlasi ajaloo esimene allikatest teadaolev seppuku.

Ta tütar Nijōin no Sanuki (u 1141–1217) oli samuti luuletaja. Yorisama pojad Minamoto no Nakatsuna ja Minamoto no Kanetsuna hukkusid koos isaga Uji lahingus.

Viited
------

1. ↑  Frédéric, Louis (2002). *Japan Encyclopedia*. Harvard University Press. Lk 635. ISBN 9780674017535
2. ↑  Sansom, George (1958). *A History of Japan to 1334*. Stanford University Press. Lk-d 277–279. ISBN 0804705232.
3. ↑  Turnbull, Stephan R. (1977). *The Samurai: A Military History*. New York: MacMillan Publishing Co. Lk 47. ISBN 0-304-35948-3.
**Rohujuuretasand**, ka **rohujuure tasand** (inglise keeles *grassroots*), on ühiskonnas mõiste, millega tähistatakse n-ö lihtsa inimese tasandit. 

Rohujuuretasandi mõiste pärineb angloameerika kultuuriruumist. Oxford English Dictionary viitab väljaandele "McClure’s Magazine" aastast 1912, kus kasutati esimest korda rohujuuretasandi mõistet kampaania või organisatsiooni tähenduses. Paljud allikad tunnistavad, et rohujuuretasandi mõistet kasutas oma presidendivalimiste kampaanias Theodore Roosevelt.

Saksa keeleruumis on mõiste kasutamise täpne algusaeg teadmata. Anarhismiuurija Günter Bartsch viitab seostele ameerika kirjaniku Walt Whitmaniga, keda inspireeris "rohujuuretasandi liikumise" mõiste. Whitmani ainsa teose, luulekogu pealkiri ongi "Rohulehed". Rohujuuretasandist on kirjutanud ka rahuuurija Theodor Ebert. 

1970. aastatel seostati rohujuuretasandi liikumisi uusvasakpoolsusega. Sealt võeti idee üle anarhistlike patsifistide (*Anarchopazifismus*) poolt. 1994. aastal kasutas rohujuuretasandi mõistet Howard Rheingold oma raamatus "Virtuelle Gemeinschaft", et iseloomustada virtuaalsete kogukondade teket Internetis.

Tänapäeval on rohujuuretasandi mõiste tihedalt seotud kodanikuühiskonna ja kodanikualgatuse mõistetega ja seda kasutatakse igasuguste poliitiliste ja ühiskondlike altpoolt-üles liikumiste puhul. 

Poliitilisele ja ühiskondlikule tegevusele rohujuuretasandil on iseloomulik orienteeritus konsensusele. Tavaliselt välditakse erakondlikke *lobby*- või parteipoliitilist tüüpi arvamuste kujundamise protsesse ja püütakse viia lihtsate inimeste hääl otse riigi või kohaliku omavalitsuse otsustajateni. 

Rohujuuretasandil tegutsetakse tihti ka abiorganisatsioonide ja tarkvaraarenduse valdkonnas. Tüüpiliseks rohujuuretasandi projekti näiteks on vaba veebientsüklopeedia Vikipeedia.

Vaata ka
--------

* Altpoolt tulev algatus
* Kodanikualgatus
* Kodanikuühiskond
* Täielik läbipaistvus
Rohuneeme raketibaasi asukoht 2022. aasta juunis
Droonivideo Rohuneeme raketibaasi aladest 2022. aasta juunis
**Rohuneeme raketibaas** oli NSV Liidu sõjaväeobjekt ligi 48 hektarit hõlmaval alal Viimsi poolsaare tipus, Kelvingi ja Rohuneeme küla lähistel. 

Baasis asus NSV Liidu õhukaitsevägede seniitraketidivisjon aastatel 1959–1989 ning seal hoiti rakette S-75 ja S-300. Aastatel 1968–1970 kuulusid baasi varustusse ka 100 mm õhutõrjekahurid. 1970. aastatel lisandusid relvastusse tuumalõhkepeadega raketid, mis olid ette nähtud suurte sihtmärgigruppide hävitamiseks või sellise lennuki allatulistamiseks, mille pardal oli tuumarelv. Tuumalõhkepäid rakettidele S-75 hoiti hoidlates „rajatis 7A", mille tüüpideks oli „Granit" või „Pantsir", mis mahutas kolm raketti. 1990. aasta märtsis toodi baasi uuem süsteem S-300PS.

Uuem divisjon S-125 loodi 1968. aastal Viimsis aadressile Kalmistu tee 17, kalmistu juures olnud linnakuhooned jäid vanema divisjoni S-75 käsutusse.

Hiljem on aladele rajatud tervise- ja suusarajad.

Pilte
-----

* Raketihoidla
* Raketihoidla
* 
* 
* 
* 
*

Vaata ka
--------

* NSV Liidu õhukaitseväed Eestis

Viited
------

1. ↑  "S-75 seniitraketidivisjon". *Eesti Sõjaajaloo Teejuht*. 30. märts 2020. Vaadatud 6. juunil 2022.
2. 1 2  "Rohuneeme". *Militarist*. Vaadatud 6. juunil 2022.
3. ↑  Ain Tähiste, Mart Mõniste (2018). "Rohuneeme uuem raketibaas (S-125) Viimsi vallas Harju maakonnas" (PDF). *Projekt „Eesti 20. sajandi (1870–1991) sõjalise ehituspärandi kaardistamine ja analüüs"*. Vaadatud 6.6.2022.
Kuueosalise roidvõlvi roiete asetus
Eendtoele koonduvad roided (39). Roide ristlõige näitab, kuidas õhukesed võlvisiilud toetuvad tugevale raidkivist vööle, mis kannab võlvi põhiraskuse (40)
Kaheksa roidega domikaalvõlvi ehitamine (kaks erinevat kivilao varianti)
**Roidvõlv** on igasugune võlvitüüp, millel on toetavatest võlviroideist skelett. Roidestik kannab võlvisiile, mis võivad olla õhukesed ja kerged, sest peamine konstruktiivne osa on roietel. Levinuim roidvõlv on ristroidvõlv (neljaosaline), varagootikas oli kasutusel kuueosaline roidvõlv, aga roidestiku kuju järgi on nimetatud ka hilisgooti võlvitüübid täht-, võrk-, lehvikvõlv jm.

Pildid
------

* Romaani roidvõlv Lessay kloostrikirikus Normandias (11. sajand)
* Kuueosalistest roidvõlvidest lagi, Pariisi Jumalaema kirik
* Morienvali Notre-Dame'i kloostrikirik Pikardias (12. sajand)
* Maavärinas on varisenud võlvisiilud, kuid roided on jäänud püsima

Vaata ka
--------

* kuueosaline roidvõlv
* domikaalvõlv

Viited
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  V. Vaga. Üldine kunstiajalugu. Tallinn, 1999
Matthew Jurman 2010. aastal Sydney FC-ga treenimas
**Matthew John Jurman** (sündinud 8. detsembril 1990 Wollongongis) on Austraalia jalgpallur, kes mängib keskkaitsjana Austraalia kõrgliiga klubis Newcastle Jets.

Austraalia kõrgliigas debüteeris ta hooajal 2007–08 Sydney FC meeskonnas. Hooajal 2009–10 tuli ta Sydneyga Austraalia meistriks. Aastatel 2011–2013 mängis ta Austraalia kõrgliigas Brisbane Roari ja 2013–2017 taas Sydney ridades. Hooajal 2012–13 võitis ta Roariga Austraalia kõrgliiga põhihooaja. 2016. aastal valiti Jurman Sydney hooaja parimaks mängijaks.

2017. aasta jaanuaris liitus ta Lõuna-Korea kõrgliiga klubiga Suwon Samsung Bluewings. 2018. aasta juulis siirdus ta Saudi Araabia kõrgliiga klubisse Al-Ittihad, kus mängis ühe hooaja. Hooajal 2019–20 mängis ta Austraalia kõrgliigas Western Sydney Wanderersi meeskonnas ning hooajal 2020–21 Kreeka esiliiga klubis Xanthi. Seejärel naasis Jurman Austraalia kõrgliigasse, liitudes Newcastle Jetsiga.

Austraalia jalgpallikoondises debüteeris Jurman 5. oktoobril 2017 MM-i valikmängus Süüria vastu. Ta on kuulunud Austraalia koondisse 2018. aasta maailmameistrivõistlustel ja 2019. aasta Aasia meistrivõistlustel.

Saavutused
----------

Sydney FC
* A-League'i Championship: 2009–10
* A-League'i Premiership: 2009–10

Brisbane Roar
* A-League'i Championship: 2012–13

| * v
* r
Austraalia koondis  –  2018. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused |
| --- |
| 

* 1 Ryan
* 2 Degenek
* 3 Meredith
* 4 Cahill
* 5 Milligan
* 6 Jurman
* 7 Leckie
* 8 Luongo
* 9 Juric
* 10 Kruse
* 11 Nabbout
* 12 Jones
* 13 Mooy
* 14 Maclaren
* 15 Jedinak (c)
* 16 Behich
* 17 Arzani
* 18 Vukovic
* 19 Risdon
* 20 Sainsbury
* 21 Petratos
* 22 Irvine
* 23 Rogic
* Treener: Van Marwijk

 | Austraalia |
Matthias
**Matthias** (24. veebruar 1557 – 20. märts 1619) oli Saksa-Rooma keiser ja Austria ertshertsog aastast 1612, Ungari kuningas aastast 1608 (Mátyás II nime all) ja Böömimaa kuningas (Matyáš) aastast 1611 kuni surmani. Ta oli keiser Maximilian II poeg ja Rudolf II noorem vend.

Ta abiellus 1593 oma onu Austria ertshertsogi Ferdinand II tütre Tiroli Annaga aastal 1593 ja suri lastetuna. Ka tema noorem vend Maximilian oli aasta varem surnud, mistõttu keisritiitel pärandus Habsburgide Ferdinandi liini noorema haru kätte. 1595 sai Matthias oma onu pärijana Austria ertshertsogiks. 1606 sai ta Habsburgide dünastia peaks ja seega troonipärijaks.

1606 sooritas ta sõjakäigu Ungari protestantlike mässuliste vastu. See lõppes samal aastal Viini rahulepinguga, mille järgi Ungari sai usuvabaduse.

Matthias sundis oma melanhoolia ja hullumeelsushoogude all kannatava vanema venna Rudolfi 1608 Ungari kuninga ja 1611 Saksa-Rooma keisri tiitlist loobuma ning sai ise keisriks. Rudolfile jättis ta Böömimaa kuninga tiitli. Järgmisel aastal suri Rudolf seaduslike järglasteta ja Matthias sai ka Böömimaa kuningaks.

Saksa-Rooma riik 1618. aastal
Matthias oli suhteliselt mõõdukas ja tolerantne valitseja, püüdes lepitada katoliiklasi ja protestante, lubades usuvabadust kogu impeeriumis. Sellele vaatamata algas konflikt, millest kasvas välja Kolmekümneaastane sõda, just tema ajal. 1618. aastal algasid rahutused Tšehhi kuningriigis, mida loetaksegi tolle sõja alguseks (1618. aasta Teine Praha defenestratsioon). Sõda saanuks ära hoida, kui keiser ja tšehhid oleksid kompromissile jõudnud, ent vana keiser suri juba järgmisel aastal ning tema järeltulija Ferdinand II oli tõsiusklik katoliiklane, kes tahtis Tšehhi protestandid ja iseseisvuslased täielikult põrmustada.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev:**Rudolf II** | **Saksa-Rooma keiser**1612–1619 | Järgnev:**Ferdinand II** |
| **Ungari kuningas**1608–1619 |
| **Böömimaa kuningas**1611–1619 |

Vaata ka
--------

* Habsburgid

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Matthias (Saksa-Rooma keiser)** |
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib linnuperekonnast; eesnime kohta vaata artiklit Sylvia (eesnimi)* |

---

Põõsalind
Aed-põõsalind
**Põõsalind** (*Sylvia*) on põõsalindlaste sugukonda kuuluv lindude perekond.

Esimesena kirjeldas põõsalinde teaduslikult itaalia bioloog Giovanni Antonio Scopoli 1769.

Tänapäeval arvatakse põõsalindude hulka 28 liiki.

Levila ja elukoht
-----------------

Põõsalinnud elavad Euroopa parasvöötmes ja lähistroopikas, Lääne- ja Kesk-Aasias ning Aafrikas. Nende suurim liigiline mitmekesisus on Vahemere maades. Parasvöötmes elavad liigid on kõik rändlinnud. Lähistroopikas elavad linnud on paigalinnud või osaliselt rändlinnud. Nad tegutsevad aktiivselt, põhiliselt avatud metsamaastikul, võsas, hekkides ja põõsastikes, kus nad osavalt liiguvad.

Kirjeldus
---------

Põõsalinnud on tugeva kehaehitusega ja tugevate jalgadega. Nokk on natuke jämedam kui enamikul värvulistel. Kõige väiksem nendest on aafrika kõrbe-põõsalind (*Sylvia deserti)*, kes on 11 cm pikk ja kaalub 7 g, kõige suurem on vööt-põõsalind, kes on kuni 17 cm pikk ja kaalub 36 g.

Nende sulestik on mitut karva pruun ja hall, tavaliselt pealtpoolt tumedam ja altpoolt kahvatum. Mitmel liigil on sinakaid ja roosakaid toone, mitmel on tiivad ääristatud oranžikaspruunide või ruugete tiivasulgedega. Saba on enamasti ristkülikukujuline, mõnel otsast kergelt ümardunud. Paljudel liikidel on kerge suguline dimorfism, mis väljendub sulestiku värvis. Sellistel juhtudel on isaslindude pealagi must või erehall, aga emastel pruunikas. Umbes kolmandikul liikidel on isaslindudel silma ümber silmatorkav punane rõngas.

Põõsalinnud toituvad põhiliselt putukaist. Mõned liigid söövad ka palju vilju, eriti väikseid marju, näiteks leedripuu ja luuderohu omi. Mustpea-põõsalind sööb meeleldi mitmesugust toitu, mida inimesed lindudele talvel lindude söögimajadesse panevad.

Põõsalinnud laulavad tavaliselt üsna valjusti. Laulu järgi saab liike üksteisest eristada.

Liigid
------

Eestis on kohatud järgmisi liike:

* mustpea-põõsalind *Sylvia atricapilla*
* aed-põõsalind *Sylvia borin*
* vööt-põõsalind *Sylvia nisoria*
* väike-põõsalind *Sylvia curruca*
* pruunselg-põõsalind *Sylvia communis*

```
*kõrbe-põõsalind *Sylvia nana*
```
**Vilja Volens** (30. aprill 1944 Rūjiena, Läti – 17. jaanuar 2012) oli eesti klaasikunstnik ja kunstipedagoog.

Ta sündis Lätis eesti skulptori Martin Saksa tütrena. Erialase ettevalmistuse sai ta aastatel 1966–1971 Eesti Riiklikus Kunstiinstituudis. Seal õppis ta professor Maks Roosma juhendamisel klaasiehistööd. Diplomitööks oli sari puhutud klaasfiguure, mis valmisid tehases Tarbeklaas.

Oma loomingus lähtus Volens popstiilist, talle oli omane naljatlev-groteskne loomelaad. Volensi loomingut on kirjeldatud ka kui fantaasiarikast. Tema teoseid leidub Eesti Tarbekunsti- ja Disainimuuseumi, Eesti Ajaloomuuseumi, Eesti Kunstifondi ja Tallinna Linnamuuseumi kogudes.

Aastatel 1992–2011 oli Vilja Volens Tallinna Kunstigümnaasiumis klaasi-, keraamika-, maali- ja joonistamise eriala õpetaja, samuti pidas ta seal klassijuhataja ametit. 2011. aastal said tema juhendatud kunstikooli õpilased üle-eestilisel klaasikunsti õpilaskonkursil "Minu klaas 2011" mitu auhinda.

Teoseid
-------

* "Suusad, saapad, kepid" (1977, kuumtöötlustehnikas)
* "Kübarad ja kaabud" (1980)
* "Kommid" (1982, puhutud klaasist)
* "Praetud monad" (1983)
* "Keedetud monad" (1983)
* Klaasripatsid (1984, laboratoorsest klaasist, leekpõletitehnikas)

Kirjandus
---------

* Vilja Volens : [nekroloog]. – Sirp, 20. jaanuar 2012, lk 32.
**Rannapatarei nr 46** oli 1917. aastal ehitatud Peeter Suure merekindluse mererinde Väinamere positsiooni rannakaitsesüsteemi kuulunud rannapatarei Saaremaal Ninase poolsaarel Tagaranna küla juures. 

Peeter Suure merekindluse Väinamere positsioon

Patareipositsioon
-----------------

Rannapatarei nr 46 suurtükid asetsesid Ninase pangal, kaks keskmist umbes 50-meetrise vahekaugusega teineteise kõrval, kaks äärmist eelmistest veidi tahapoole nihutatud. Kuna suurtükid paiknesid otse Ninase poolsaare tipus, olid need merelt kergesti nähtavad. Relvad asusid ajutistel puidust suurtükialustel, positsioonide eesvall oli betoneeritud.

152 mm (6") Canet' suurtükk avatud puitplatvormil

Rannapatarei nr 46
------------------

Rannapatarei nr 46 oli relvastatud nelja 6″/152 mm Canet' suurtükiga, Suurtükkide laskekaugus oli 22 km, raua pikkus 16 m ja kogu suurtükitorn kaalus 20 tonni. 

Suurtükipatareide sümbolite tähendus nimes (6″ või 152 mm):

* 6″/152 – kahurite kaliiber tollides/millimeetrites.

Rannapatarei nr 46 eesmärgiks oli tõkestada võimalikku Saksa dessanti Tagalahte. Esimese maailmasõja ajal Saksamaa keisririigi mereväe dessantoperatsioonil Albion sisenes 29. septembril 1917 Saksa dessant Tagalahte. Ninase patarei avaldas vaid nõrka vastupanu ning pärast lühikest tulevahetust Saksa sõjalaevadega piirati patarei tagalast ümber ning sunniti alistuma. Surma sai 7 sõdurit, ülejäänud sunniti alistuma.

Ninase rannakaitsepatarei nr 46 neli kahurialust Esimese maailmasõja ajast on tunnistatud ajaloomälestiseks[*viide?*].

Vaata ka
--------

* Rannapatarei nr 45 (Undval)
* Balti laevastiku Läänemere rajooni rannakaitse Rannakaitsepatarei nr 317

Välislingid
-----------

* Saare maakonna militaarobjektide ekspertiis. Koostaja: Endel Püüa. 2006.a. NINASE RANNAKAITSEPATAREI NR. 46
* Tagaranna 6" patarei, Kultuurimälestiste register
**Wilken von Endorp** (ka *Wilhelm von Nindorf*, *Willeken von Schurborg*, *Villikn de Endorp*) (surnud 26. märtsil 1287), Viljandi komtuur kuni 1281 ja Liivimaa ordumeister 1281–1287. 

Endorp pärines Bremeni peapiiskopkonnast Nindorfist. Tema suguvõsa kuulus ministeriaalide hulka.

Sõdis korduvalt leedulaste, semgalite ja žemaitidega. Wilken von Endorp andis 1283. aastal Viljandile linnaõigused ning tema valitsusajal ehitas Liivi ordu Valmiera, Burtnieki ja Trikāta linnused. 

Wilken von Endorp langes 1287 lahingus semgalite vastu (Garoze lahing - lahing Garoze jõel Emburga juures).

Kirjandus
---------

* *Ritterbrüder im livländischen Zweig des Deutschen Ordens*. Köln: Böhlau, 1993. Nr. 624 (lk 474–475).

Välislingid
-----------

* Russow, Balthasar: Nye Lyfflendische Chronice, Rostock 1578
* Theodor Hirsch, Max Töppen, Ernst Strehlke: Scriptores Rerum Prussicarum: Die Geschichtsquellen der Preussischen Vorzeit bis zum Untergange der Ordensherrschaft, Leipzig 1861, lk. 644

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Mangold** | **Liivi ordu maameister**1282–1287 | Järgnev**Konrad von Hattstein**

 |
Will Rogers (1922)
Will Rogers
**William Penn Adair Rogers** (4. november 1879 Oologah, Indiaanlaste territoorium (praegune Oklahoma) – 15. august 1935 Barrow' neem, Alaska) oli USA näitleja, koomik ja kauboi.

Tema vanemad olid tšerokii päritolu. Rantšos üles kasvades õppis ta hobusega sõitma ja lassoga trikke tegema. Ta esines paljudel Metsiku Lääne meelelahutusetendustel USA-s ja välisriikides. Edasi töötas ta New Yorgis vodevillis. 1912. aastal esines ta Broadway lavastuses "The Wall Street Girl", kus esitles etteastete vahel oma lasso käsitlemise oskust. 1915. aastal esines ta Florenz Ziegfeldi varietees "Midnight Frolic".

Et oma esinemisi värskena hoida, hakkas Rogers nalja viskama publiku hulgas olevate kuulsate inimeste üle ja tegi märkusi päevakohaste teemade, eriti poliitiliste teemade kohta. 1916. aastal hakkas ta esinema prestiižsetel "Ziegfeld Folliesi" esinemistel Broadwayl. 1918. aastal tegi ta oma filmidebüüdi filmis "Laughing Bill Hyde". Rogers ei tunnistanud kunagi, et oli vaid harrastusnäitleja, kuid kriitikud tunnustasid tema loomulikku võlu ja lihtsat näoilmet. Järgmistel aastatel esines ta paljudes Samuel Goldwyni toodetud tummfilmides, samuti enda toodetud komöödiates ja Hal Roachi filmides. Rogers avaldas mitu raamatut ja artiklit, kirjutas ajalehtedes ning esines sageli raadios.

1929. aastal sõlmis ta lepingu filmitootjaga Fox Film Corporation. Samal aastal mängis ta oma esimeses helifilmis "They Had to See Paris". Helifilmid sobisid Rogersile paremini ning ta kogus nendega enam tuntust. Tema tuntumad helifilmid on "A Connecticut Yankee" (1931) ja "State Fair" (1933).

Poliitikas eelistas Rogers jääda vaatlejarolli, kuid 1926. aastal oli ta paar nädalat Beverly Hillsi aulinnapea, enne kui tema ametikoht California seadustega ebaseaduslikuks kuulutati. 1935. aastal toetas ta presidendikandidaat Franklin Delano Roosevelti. Rogers hukkus 1935. aastal lennuõnnetuses Barrow' neeme lähedal Alaskal, mil oli oma kuulsuse tipus.

Tema järgi on saanud nime USA allveelaev Will Rogers ja Oklahoma Citys asuv lennujaam. Tal on Hollywoodi kuulsuste alleel omanimeline täht. Maantee Route 66 on tuntud ka kui Will Rogers Highway.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Will Rogers *Encyclopædia Britannica*

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Will Rogers** |

* IMDb link puudub Will Rogers andmekogus IMDb (inglise)
Will Hughes (2011)
**William James Hughes** (sündinud 17. aprillil 1995 Weybridge'is) on Inglismaa jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Premier League'i klubis Crystal Palace.

Ta alustas klubikarjääri Derby Countys, millega liitus 2011. aastal. Alates hooajast 2012–13 kuulus ta klubi põhikoosseisu. Hooajal 2013–14 valiti ta Inglismaa esiliiga sümboolsesse koosseisu. 2014. aastal The Football League'i aasta parimaks noormängijaks. 2015. aastal valiti ta Derby County aasta mängijaks.

2017. aasta juunis sõlmis Hughes viieaastase lepingu Inglismaa kõrgliigaklubiga Watford. Arvatav üleminekusumma oli kaheksa miljonit naelsterlingit.

2021. aasta augustis sõlmis Hughes kolmeaastase lepingu Crystal Palace'iga.

Aastatel 2012–2017 mängis Hughes Inglismaa noortekoondistes.

Viited
------

1. ↑  "Official: Hughes Is A Hornet". Watford F.C. 24.6.2017. Vaadatud 27.2.2019
2. ↑  "Crystal Palace sign Will Hughes – News" (Briti inglise). Crystal Palace F.C. Vaadatud 28. augustil 2021.

Välislingid
-----------

 Will Hughes – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Profiil Watford FC kodulehel