recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Haridus Soomes** koosneb üldhariduslikust koolitusest, ametlikust koolitusest ja kõrgkoolitusest. Põhikool kestab üheksa aastat ja see on kõigile kohustuslik. Pärast põhikooli on võimalus valida gümnaasiumi ja kutsekooli vahel. Pärast seda on võimalik kandideerida ülikooli või rakenduskõrgkooli. 

Soomlased on väga haritud inimesed, umbes 70% jätkab õpinguid pärast põhikooli ja enamik inimestest läheb edasi õppima ka kõrgkooli. Soome põhikoolis on väga kõrged õpitulemused. Umbes 70% läheb põhikoolist edasi kutsekooli, 30% gümnaasiumi.

Praegune koolitussüsteem on olnud kasutusel alates 1970. aastast.

### Põhikool

Põhiharidus viitab põhikooli ehk tasuta üldhariduslikule koolitusele. Põhikooli astutakse tavaliselt 7-aastaselt. Kooli alustamise aastat on võimalik muuta, siis kui psühholoogilised testid näitavad et laps on juba 6-aastaselt valmis kooli minema või teisel juhul vajab rohkem aega enda arendamiseks. Põhikool kestab üheksa aastat. 

Kõigile 7–16-aastastele on seaduse poolt kohustuslik hariduse omandamine, mis tähendab, et nad on kohustatud omandama põhihariduse või vanemad peavad hoolitsema hariduse täitmise eest muul viisil.

2014. aastal oli Soomes 2633 põhikooli, milles õppis kokku 542 900 õpilast.

Viited
------

1. ↑  "Mihkel Nestor: kutseharidus ei tõmba noori madala palga tõttu".
Varnja vanausuliste palvemaja
**Varnja vanausuliste palvemaja** on vanausuliste pühakoda Varnjas. Palvelat kasutab Varnja vanausuliste kogudus.

Esimene vanausuliste palvemaja (puidust) õnnistati Varnjas sisse aastal 1785. 

20. sajandi alguseks oli palvemaja lagunemise äärel ning kohaliku ehitusettevõtja Saveli Fomini algatusel koguti annetusi uue palvela ehitamiseks. Ehitusmeister Wilhelm Schilling tegi 1902. aastal uue telliskividest palvela projekti. 15. juunil 1903 õnnistati hoone sisse. Palvemaja ehitati parvedele, sest hoonealune pinnas oli nõrga kandvusega. Palvemaja uhkus on viierealine 84 pühapildist koosnev ikonostaas, mille maalis Gavriil Frolovi õpilane Filipp Mõznikov koos abilistega. 

Aastal 1935 ehitati palvela ümber. Esiküljele lisati kellatorn ning püstitati väike tornike katuseharjale. Torn ehitati jälle parvedele, ümberehituse konstruktiivse osa projekteeris ehitusinsener Nikolai Oll ning arhitektuurse osa tegi arhitekt Voldemar Tippel.

Kirjandus
---------

* Роберт Трейфельдт. *"Старообрядческие храмы в эстонской архитектуре 1920-1930-х годов"*. // Очерки по истории и культуре староверов Эстонии. Tartu Ülikooli Kirjastus. Tartu 2007
* Kaur Alttoa. "89. Varnja vanausuliste palvela". // 101 pühakoda. Varrak. Tallinn 2015
Soome Lõvi ordeni komandöri suurristi rinnatäht
Soome Lõvi ordeni komandöri suurrist (rinnatähega)
Soome Lõvi ordeni I klassi komandör (rinnatähega)
**Soome Lõvi orden** (soome keeles *Suomen Leijonan ritarikunta*) on üks Soome kolmest ametlikust ordenist (teised kaks on Soome Vabadusrist ja Valge Roosi orden). Ordenit antakse tsiviil- ja sõjaväeliste teenete eest. 

Soome Valge Roosi ja Soome Lõvi ordenil on ühine juhatus. Soome president on kõigi kolme ordeni suurmeister ning kannab Soome Lõvi ordeni rinnatähte.

Ajaloost
--------

Soome Lõvi orden asutati 11. septembril 1942. Sel ajal pidas Soome Jätkusõda ning sõjaaegne diplomaatia hõlmas vajadust autasustada välisriikide (peamiselt Saksamaa) kodanikke. Kuna seniste Soome ordenite (Vabadusristi ja Valge Roosi orden) kõrgete astmete kavaleride arvu ei peetud vajalikuks välismaalaste arvel liialt suurendada, siis loodi selleks otstarbeks Soome Lõvi orden, kuigi seda ordenit võib anda ka Soome kodanikele. Uus orden võimaldas lisaks paindlikumat autasustamist, võttes arvesse autasusaajate auastet ja saavutusi. 

Oma ametikohalt lahkuvatele Helsingisse akrediteeritud suursaadikutele antakse Soome Lõvi ordeni komandöri suurrist arvestusega, et vastav riik käitub samaväärselt.

Ordeni klassid
--------------

Soome Lõvi ordeni klassid on: 

* Soome Lõvi ordeni komandöri suurrist
* Soome Lõvi ordeni I klassi komandör
* Soome Lõvi ordeni komandör
* Pro Finlandia Soome Lõvi ordeni medal (antakse kunstnikele ja kirjanikele)
* Soome Lõvi ordeni I klassi rüütel
* Soome Lõvi ordeni rüütel
* Soome Lõvi ordeni teeneterist

Viited
------

1. 1 2  Matikkala, Antti. Suomen Valkoisen Ruusun ja Suomen Leijonan ritarikunnat. Helsinki. ISBN 978-951-37-7005-1.
2. ↑  Matikkala, Antti. Kunnian ruletti: Korkeimmat ulkomaalaisille 1941-1944 annetut suomalaiset kunniamerkit. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. ISBN 978-952-222-847-5.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Soome Lõvi orden** |

* Soome Lõvi ordeni aumärgid.
* Soome Lõvi ordeni kandmine.
Demokraatliku Partei logo
**Demokraatlik Partei** (*Partia Demokratyczna – demokraci.pl*, *Partia Demokratyczna*, *PD*) oli Poola sotsiaalliberaalne partei. 

Partei asutati 7. mail 2005 ning see liitus 12. novembril 2016 Euroopa Demokraatide fraktsiooniga Poola seimis, mille tagajärjel tekkis Euroopa Demokraatide Liit.

Juriidiliselt oli erakond Vabaduse Liidu eelkäija.

Partei esimees oli Janusz Onyszkiewicz. Juhtivate liikmete seas olid ka Marcin Święcicki, Wojciech Baluch, Władysław Frasyniuk, Bronisław Geremek, Tadeusz Mazowiecki, Jerzy Hausner ja Marek Belka.

##### Valimised

Erakond on kandideerinud seimi kahel korral: 2005. aastal ja 2007. aastal.

2005. aastal osales erakond valimistel ja sai 2,5 protsenti häälest. Kuna valimiskünnis Poolas seimi valimistel on 5%, ei saanud nad ühtegi kohta seimis.

2007. aastal osaleti valimistel Vasakpoolsete ja Demokraatide valimisliidu osana. Valimisliit sai 13,15% häältest ning sai 53 kohta seimis, millest 3 läksid Demokraatliku Partei liikmetele.

Viited
------

1. ↑  "Euroopa Demokraadid liituvad Demokraatliku Parteiga". *onet.pl*. 12. november 2016. Vaadatud 20.02.2020.
2. ↑  "2005. aasta seimi valimistulemused Poolas". *Poola valimiskomisjon*. 2005. Vaadatud 20.02.2020.
3. ↑  "2007. aasta seimi valimistulemused Poolas". *Poola valimiskomisjon*. 2007. Vaadatud 20.02.2020.
Kuressaare Teatri hoone Kuressaares aadressil Tallinna 20
**Kuressaare Teater** on teater Kuressaares. Oluline osa teatri repertuaaris on eesti näitekirjandusel, eeskätt kohaliku temaatika ja kohalike kirjanike näidendite ja muude kirjandusteoste dramatiseeringutel.

Kuressaare Linnateater loodi Kuressaare linna allasutusena 1998. aastal ning värskelt renoveeritud teatrimaja avati publikule 4. detsembril 1999 Albert Uustulndi romaani "Tuulte tallermaa" dramatiseeringu lavastusena (lavastaja Väino Uibo). 

1. juulil 2019 moodustati seni tegutsenud linnateatri asemele sihtasutus ja sellest ajast kannab teater nime Kuressaare Teater.

Teatrimaja
----------

Kuressaare Teatri maja ehitati arvatavasti 19. sajandi alguses, mil seda tunti "Meedla uue kojana" ja see kuulus von Pollide suguvõsale. 19. sajandi lõpus müüdi hoone Peterburi salanõunikule Ivan Mierzeyewskile suvilaks.

1911. aastal ostis maja Kuressaare Eesti Selts. Ilus kivimaja maksis hiigelsumma – 12 000 rubla, kuid selts suutis selle kiiresti kokku saada. Üle poole laenati pangast, ülejäänud saadi võlatähtede müügist ning seltsi liikmete ja kohalike majandustegelaste annetustest. Heldeim annetaja oli ettevõtja Johannes Kingissepp. 1914. aastaks oli selts nii palju kosunud, et majale tehti 3500 rubla maksnud juurdeehitus (laiendati saali ja ehitati näitelava). 

I maailmasõja ajal oli maja küll Vene, küll Saksa sõjaväe kasutuses ja 1918. aastal oli majas saksa keskkool. Seltsielu sai uue hoo Eesti Vabariigi alguses. 1919. aasta lõpus tegutsesid seal lisaks lauljatele, muusikutele, näitlejatele, sportlastele jt ka Kuressaare Eesti Seltsi haridusosakonna raamatukogu ja lugemislaud, nelja aasta pärast avati kino. 

1921. aastal renditi maavalitsuselt kõrvalasuv krunt ja ühendati see seltsi aiaga avaraks pargiks. 1925. aastal ehitati ümber lava, 1930. aasta remondi käigus ehitati teatrisaali juurde jalutusruum, 1935–1936 muudeti ruumijaotust ja seati sisse keskküte.

Kui 1924. asus näitejuhi ja lavastajana tööle Jaan Metua, saab rääkida süsteemsest teatritegevusest Kuressaares. Aastast 1935 on teater kutseline, ametliku nimega Kuressaare Teater, mis vääristas seda maja kuni teatri likvideerimiseni 1951. aastal.

Pärast Kuressaare Teatri sulgemist tegutses ajaloolises Kuressaare Eesti Seltsi majas rajooni kultuurimaja, hiljem okupatsiooniarmee ohvitseride klubi. Koos Eesti taasiseseisvumisega tekkis maja renoveerimise idee. Üsna kehvas seisus olnud hoone taasavati teatrimajana vaatajatele 1999. aastal.

Viited
------

1. ↑  Kuressaare Teatri hoone kohta.
**Demokraatlik Partei** (itaalia keeles *Partito Democratico*) on sotsiaaldemokraatlik Itaalia erakond. Erakond asutati 2007. aastal, mil omavahel liitusid erinevad vasakpoolsed ja vasaktsentristlikud parteid. Kuigi eriti Matteo Renzi juhtimise all oli partei mõjutatud ka sotsiaalliberalismist ja "kolmanda tee" progressivismist, on Partito Democratico (PD) peaasjalikult sotsiaaldemokraatlik. Ajavahemikus 2013–2018 juhtisid Itaalia valitsust kolm Demokraatliku Partei peaministrit: Enrico Letta (2013–2014), Matteo Renzi (2014–2016) ja Paolo Gentiloni (2016–2018). Septembris 2019 naasti valitsusse Giuseppe Conte teises kabinetis Viie Tähe Liikumise väiksema koalitsioonipartnerina ning veebruaris 2021 liitus partei ka Mario Draghi juhitava rahvusliku ühtsuse valitsuskabinetiga, kuhu kuuluvad ka Lega Nord ja Forza Italia.

Erakonna peakorter asub Roomas. 2019. aasta seisuga on neil 376 733 liiget. Euroopa Parlamendis, kus parteil on 16 kohta Itaaliale kuuluvast 76 kohast, kuulutakse Sotsialistide ja Demokraatide Progresiivse Liidu fraktsiooni (Progressive Alliance of Socialists and Democrats (S&D)).
**Kuressaare Vanalinna Kool** on Eesti põhikool, mis asub Kuressaares aadressil Pikk tänav 31.

Kooli sünniaasta on 1995, kui kool sai Kuressaare Vanalinna Keskkoolist Kuressaare Vanalinna Kooliks. Kool oli alates aastast 1996 kuueklassiline, aastal 1999 sai üheksaklassiliseks. Praeguse nime sai kool 1995. aastal.

Kronoloogia
-----------

1811 – valmis kooli uus hoone (praegu Pikk tänav 31 Kuressaare Vanalinna Kool). Hoones asus kolmeklassiline Kuressaare Kreiskool, mis moodustati 15. septembril 1804. aastal asutatud Kuressaare linnakooli kolmest kõrgemast klassist.

1839 – Kuressaare kreiskool reorganiseeriti Kõrgemaks Aadli Kreiskooliks, õppetöö toimus saksa keeles. Aastatel 1842/1943 toimus koolihoone ümberehitus

1861 – Venemaa keisririigi määrusega reorganiseeriti kool neljaklassiliseks progümnaasiumiks

1865, 12. mail – Kuressaare Poeglaste Gümnaasium reorganiseeriti 7-klassiliseks gümnaasiumiks

1887 – gümnaasium muudeti venekeelseks kooliks, sajandivahetusel lubati eesti keelt õpetada fakultatiivselt. Venestusajal, aastail 1887–1892 mindi koolides kõikides ainetundides (v.a usuõpetus) järk-järgult üle venekeelsele õpetusele. 1893. aastast keelati emakeel linnas mitte ainult õppekeelena, vaid ka õpilaste suhtlemiskeelena koolis. 

1891 – gümnaasium reorganiseeriti 8-klassiliseks gümnaasiumiks

1907–1910 – koolihoone restaureeriti juugendstiilis

1910 – gümnaasium nimetati Venemaa keisri Nikolai II poja auks Aleksei Nikolajevitši nimeliseks – Aleksei Gümnaasium

1915–1917 õppetöö katkes I maailmasõja tõttu, kooli evakueerimine Danilovisse

1919 – Saaremaa Eesti Segagümnaasium (esmakordselt eestikeelne)

1922–1937 – Saaremaa Ühisgümnaasium

1934 – gümnaasiumi juurde asutati 5-aastane Saaremaa Keskkool

1937 – Saaremaa Gümnaasium

1940 – Kuressaare Keskkool

1941–1944 – Kuressaare Gümnaasium

1944 – sõja käigus hävines koolihoone peaaegu täielikult

1960 – Kingissepa 8-klassiline kool

1978/1979 – vene õppekeelega V. Gumanenko nimeline Kingissepa 3. Keskkool

1993/1994 – Kuressaare 3. Keskkool (vene ja eesti õppekeelega)
Kooli juurde tulid osaliselt I–IV klass Kuressaare 1. Keskkooli juurest. Nii kaotati Kuressaare koolides õhtupoolne vahetus.
Seda aastat loeme Kuressaare Vanalinna Kooli algusaastaks.

1994/1995 – Kuressaare Vanalinna Keskkool

1995/1996 – Kuressaare Vanalinna Kool

1999/2000 – kool muudeti ainult eesti õppekeelega kooliks
**Demokraatlik Ühendus "Vaba Eesti" (VE)** oli nn rahvuskommunistide asutatud poliitiline ühendus, mis tegutses aastatel 1990–1993. Ühenduse peamine tegutsemispiirkond oli Eesti NSV / EV XII Ülemnõukogu (1990–1992). Ühenduse esimees oli Indrek Toome.

Ajalugu
-------

Vaba Eesti asutamine oli ühenduses EKP võimu autoriteedi kokkuvarisemise ja partei lagunemisega. EKP-l ei nähtud enam olevat ühist ideoloogiat, platvormi või poliitilist eesmärki, mille pärast sooviti koguda eestimeelsete kommunistide Indrek Toome ja Mikk Titma juhatusel kokku kõiki demokraatiat toetavad ja rahvuslikult meelestatud piirkonnad laiapõhiliseks ühenduseks. Peamiselt oli küsimus juba väljakujunenud EKP juhitud Eesti NSV ühiskonnategelastega, kellest kõik polnud siiski EKP liikmeid. Sekka sooviti ka rahva seas populaarseid või hästi tuntud ajakirjanikke, kultuuritegelasi ja ettevõtjaid. 

Demokraatlik Ühendus "Vaba Eesti" loodi 26. jaanuaril 1990 Tallinnas. Asutajate hulgas olid Toomas Alatalu, Jaak Allik, Siim Kallas, Rein Otsason, Mart Siimann, Arvo Sirendi, Mikk Titma, Ülo Vooglaid, Igor Gräzin, Kaljo Kiisk, Jaak Kangilaski jpt. Ühenduse liikmeid oli ligi 100. Oma koostöövalmidust Vaba Eestiga väljendasid Eesti NSV Töökollektiivide Liidu poolt Ülo Nugis ja Endel Lippmaa, Maaliidust Arvo Sirendi ja Juhan Telgmaa, Rahvuslike Kultuuriseltside Assotsiatsioonist Enn Leisson ja Hagi Šein. Ka Edgar Savisaar oli Ühenduse liige, aga ta hakkas varsti nägema selles endale ebameeldivat konkurenti ning hakkas nimetama Vaba Eestit EKP variorganisatsiooniks.

Eesti NSV XII Ülemnõukogu valimistel 18. märtsil 1990 valituks osutunud 15 Vaba Eesti esindajat moodustasid **Sõltumatu Demokraadide fraktsiooni**, mida hakkas juhtima Ülo Uluots. Lisaks Uluotsale olid fraktsiooni liikmed Jaak Allik, Hillar Eller, Ants Järvesaar, Toomas Kork, Ahti Kõo, Ants Käärma, Alar Maarend, Mart Madissoon, Aavo Mölder, Juhan Telgmaa, Mikk Titma. Ülemnõukogus oli Vaba Eesti opositsioonis Rahvarindega. Impeeriumimeelsed organiseerusid Lembit Annuse juhatusel kommunistiseks fraktsiooniks (NLKP platvormil). See kaheks jagamine kinnitati ametlikult EKP viimasel parteikongressil 23.–25. märtsil 1990. 

Aasta 1992. riigikogu valimistel said Vaba Eesti tegelastest valituks Jaak Allik, Ants Käärma, Aavo Mölder, Juhan Telgmaa, aga ühendus oli tegelikult oma tegevuse lõpetanud juba enne Riigikogu valimisi.

Viited
------

1. 1 2  AIS Infosüsteem: ERA.4981, Demokraatlik Ühendus Vaba Eesti 1990-1993
2. 1 2 3  Vundamendi taastamine iseseisvale riigile. Dokumente, materjale ja meenutusi Eesti Vabariigi Ülemnõukogu tegevusest aastatel 1990–1992. Täiendatud väljaanne. 2. trükk. Heino Kostabi, Tartu 2012, 136, 185.
**Rääbise mõis** (saksa keeles *Repshof*) oli mõis Tartumaal Laiuse kihelkonnas, Jõgeva mõisa karjamõis. Tänapäeval jääb kunagine mõis Jõgeva maakonda.

Mõisa peahoone on hävinud.

Ajalugu
-------

Mõisa on esmamainitud 1408. aastal, mil selle omanik oli Tyle Brincken. 1600. aastast kuulus mõis Gersdorffide suguvõsale, 1686. aastal redutseeriti ning 1720. aastatel tagastati. 1802. aastal omandas selle Laiuse pastor Heinrich Johann von Jannau, kes müüs Rääbise kohe edasi Otto Friedrich Jürgensonile. Hiljem oli mõis von Wahlide ja Walterite valduses, viimane võõrandamiseelne omanik oli Hermann von Walter.

Viited
------

1. 1 2 3  Alo Särg "Jõgevamaa mõisad ja mõisnikud" Tallinn: Argo, 2012, lk 72-73

Kirjandus
---------

* Alo Särg "Jõgevamaa mõisad ja mõisnikud" Tallinn: Argo, 2012.
* *Tartumaa: maadeteadusline, majandusline ja ajalooline kirjeldus*. Peatoim. J. Rumma, toim. J. G. Granö, J. V. Veski. − Eesti I. Tartu: Eesti Kirjanduse Selts, 1925. Lk 251 .

Laiuse kirik
Laiuse kihelkond

**Kirik**: Laiuse kirik  

**Mõisad**: Jõgeva mõis | Kaave mõis | Kivijärve mõis | Kurista mõis | Kärde mõis | Laius-Tähkvere mõis | Laiuse mõis | Laiuse kirikumõis | Leedi mõis | Mõra mõis | Pakaste mõis | Reastvere mõis | Ripuka mõis | Rääbise mõis | Tirma mõis | Vaimastvere mõis | Võikvere mõis
**U1** on Berliini metrooliin, mis on 9 km pikk ja millel asub 13 peatust. 

Liin on ida–läänesuunaline, alustades idas Warschauer Straße linnakiirrongi (*S-Bahn*) jaamast ja liikudes läbi Kreuzbergi, lõpetab Kurfürstendammis Uhlandstraße metroojaamas. Wittenbergerplatzi ja Schlesisches Tori jaamade vaheline lõik on alates 1966. aastast spetsiaalselt mõeldud U1-liinile. Liini läänepoolses otsas on marsruuti kahel korral muudetud. Liini idaosa on Berliini metroo vanim lõik, kuigi see asub suures osas maapinnal. 

U1 on kitsavaguniline liin, kuna see ehitati vana plaani järgi. 

| Peatus | Tsoon | Ümberistumised |
| --- | --- | --- |
| Warschauer Straße | A | S3,S41, S42, S5, S7, S75, S9 |
| Schlesisches Tor | A |  |
| Görlitzer Bahnhof | A |  |
| Kottbusser Tor | A | U8 |
| Prinzenstraße | A |  |
| Hallesches Tor | A | U6 |
| Möckernbrücke | A | U7 |
| Gleisdreieck | A | U2 |
| Kurfürstenstraße | A |  |
| Nollendorfplatz | A | U2, U3, U4 |
| Wittenbergplatz | A | U2, U3 |
| Kurfürstendamm | A | U9 |
| Uhlandstraße | A |  |
|
**Carlos José Solórzano Gutiérrez** (17. jaanuar 1860 Managua) – 30. aprill 1936 San José, Costa Rica) oli Nicaragua poliitik, Nicaragua president 1. jaanuarist 1925 14. märtsini 1926.

Carlos José Solórzano sündis 1860. aastal Managuas. Tema abikaasaks oli Leonor Rivas Solórzano. Võimule tuli ta Bartolomé Martíneze loodud Partido Conservador Republicano kandidaadina (Martineze ja Emiliano Chamorro Vargase vaheliste konfliktide tõttu oli konservatiivide partei toona lõhenenud). Tema asepresidendiks oli aga liberaal Juan Bautista Sacasa.

25. oktoobril 1925 korraldas Emiliano Chamorro riigipöörde. 17. jaanuariks 1926 oli ta võimu riigis faktiliselt enda kätte võtnud. Asepresident Sacasa pagendati kaheks aastaks Nicaraguast ja Carlos José Solórzano kaotas sisuliselt oma ameti, kuigi Chamorro kuulutas end presidendiks alles hiljem.

Carlos José Solórzano suri 30. aprillil 1936 San Josés.

Viited
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑   El Nuevo Diario 20. März 1999, Bartolomé Martínez, presidente de Nicaragua (1923 - 1924)
4. ↑  La Prensa, 8. Januar 2007, Las turbulentas tomas de posesión presidenciales

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Bartolomé Martínez** | **Nicaragua president**1. jaanuar 1925 – 14. märts 1926 | Järgnev**Emiliano Chamorro Vargas (*de facto* riigipea)** |
Brenes 1936
**Carlos Alberto Brenes Jarquín** (2. detsember 1884 Masaya – 2. jaanuar 1942 Managua) oli Nicaragua arst ja poliitik, Nicaragua presidendi kohusetäitja 9. juunist 1936 1. jaanuarini 1937.

Carlos Alberto Brenes sündis Masayas konservatiive toetavas peres. Ta õppis meditsiini Guatemala San Carlose ülikoolis, kus tutvus liberaalset maailmavaadet pooldava Manuel Estrada Cabreraga, kelle mõjul ta astus liberaalide parteisse. Hiljem jätkas ta õpinguid San Franciscos.

Adolfo Díaze võimuloleku ajal saabusid Nicaraguasse USA väed, mille vastu peetud võitlus aitas liberaalide partei võimule. Kuna USA väed pidid Nicaraguast lahkuma, siis formeeris esimene liberaalist president José María Moncada sandinistide vastu võitlemiseks rahvuskaardi, mille esimeseks juhiks sai Anastasio Somoza García. Järgmise presidendi Juan Bautista Sacasa võimulolekut kahjustasid ülemaailmne majanduskriis, mis tõi kaasa kohvihindade languse ja Nicaragua majanduse kokkuvarisemise, samuti ka aastal 1934 toimunud parlamendivalimistel aset leidnud pettusejuhtumid. Aasta 1936 alguses kasutas Somoza rahvuskaardi abi, et eemaldada võimult Sacasale lojaalsed isikud. Sacasa oli sunnitud juunis ametist lahkuma, tema järglaseks sel postil sai Somozale lojaalne presidendi kohusetäitja Carlos Alberto Brenes, kes oli ametis aastavahetuseni. Carlos Alberto Brenesit toetasid nii liberaalid kui ka konservatiivid, samuti oli tal diplomaatilise korpuse toetus (kuna USA valitsus oli otsustanud sellel perioodil Nicaragua siseasjadesse mitte sekkuda, siis kiitis selle valiku heaks ka USA saadik Arthur Bliss Lane). Novembris, valimiste ajal, pidas Brenes riigi esimese raadiokõne.

Viited
------

1. ↑  Nicaragua worldstatesmen.org
2. ↑  Time, juuni. 22, 1936, "Time to End"
3. ↑  Time, Nov. 23, 1936, Less Rum, More Radios

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Juan Bautista Sacasa** | **Nicaragua president**9. juuni 1936 – 1. jaanuar 1937 | Järgnev**Anastasio Somoza García** |
**Demokraatlik Partei** (Демократска странка, Demokratska stranka) on vasaktsentristlik Serbia partei, Sotsialistliku Internatsionaali liige.

2008. aasta parlamendivalimistel sai Demokraatliku Partei juhitav koalitsioon 38,5% häältest ja 102 kohta 250-liikmelises parlamendis. Peaministriks sai parteilise kuuluvuseta Demokraatliku Partei poolehoidja Mirko Cvetković.

Partei asutamise ajaks loetakse 1919. aastat, mil asutati Serbia, Horvaatia ja Sloveenia liberaalseid parteisid ühendav partei. Josip Broz Tito ajal partei keelustati ja taasloodi 1989. aastal.

Slobodan Miloševići võimu lõpupäeviks 2000. aastal oli Demokraatlikust Parteist saanud Serbia Demokraatliku Opositsiooni suurim partei. Sama aasta detsembris peetud parlamendivalimistel võitis partei 176 parlamendikohta 250-st.

2001. aastal sai parteijuht Zoran Đinđić riigi valitsusjuhiks.

2003. aastal peaminister Đinđić mõrvati. 2004. aastal sai uueks parteijuhiks Boris Tadić. Samal aastal valiti ta Serbia presidendiks.
**Merck & Co. Inc.** on USA ravimifirma.

Väljaspool Ameerika Ühendriikide ja Kanada turge kasutab kontsern nime **Merck Sharp & Dohme** ehk **MSD**. 

Mercki aktsia on noteeritud New Yorgi börsil ja kuulub Dow Jonesi tööstuskeskmise indeksisse.

Eestis tegutseb Merck Sharp & Dohme OÜ, mis registreeriti 2004. aasta 11. märtsil, kasutades ka nime MSD Eesti.

Ettevõte asutati 1891. aastal. Ettevõte oli Saksamaal Darmstadtis asuva Merck KGaA tütarettevõte, kuid praeguseks on tegu kahe eraldi ettevõttega.

Viited
------

1. ↑  Äriregistri päring. (Kasutatud 11. aprillil 2011.)

Välislingid
-----------

* Merck & Co koduleht


Dow Jonesi tööstuskeskmise indeksisse kuuluvad ettevõtted

3M |
American Express |
AT&T |
Boeing |
Caterpillar |
Chevron Corporation |
Cisco Systems |
Coca-Cola |
DuPont |
ExxonMobil |
General Electric |
Goldman Sachs  |
Home Depot |
Intel |
IBM |
Johnson & Johnson |
JPMorgan Chase |
McDonald's |
Microsoft |
Nike |
Pfizer |
Procter & Gamble |
Travelers |
UnitedHealth Group |
United Technologies Corporation |
Verizon Communications |
Visa |
Walmart |
Walt Disney
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib metrooliinist; allveelaeva kohta vaata artiklit U-55* |

---

U55 skeem
U55 avamine
Olemasolev ja kavandatav liinilõik
**U55** on Berliini metroo uusim ja lühim liin. See avati 8. augustil 2009 ning selle 1,8-kilomeetrisel trassil on praegu ainult 3 jaama. See liin ei ole ühendatud ühegi teise metrooliiniga.

U55 oli mõeldud U5 liini pikenduseks, kuid töid ei alustatud liini lõpp-peatusest, vaid kavandatud trassi keskelt. U5 jätk, mis ühendab praeguse U5 liini U55-ga, avatakse seniste plaanide kohaselt 2020. aastal.

Liin peaks praeguste kavade järgi ühendama Alexanderplatzi Tegeli lennujaamaga, kuid kuna kavas on too lennujaam sulgeda (6 kuu jooksul pärast Berliini Brandenburgi lennujaama lõplikku valmimist, eeldatavalt 2017. aastal), siis pole metrooliini tulevane kulgemine veel praegu selge.

Avatud jaamad
-------------

* Berlin Hauptbahnhof (Berliini pearaudteejaam)
* Bundestag (Liidupäevahoone)
* Brandenburger Tor (Brandenburgi värav)

Viited
------

1. ↑  Die neue U5
Mootorvagun DeM 31 "Lendav Läänlane".
**Lendav Läänlane** tüübitähisega *DeM 31* oli aastal 1935 Eestis valminud elektriliste veomootorite ja diisel-jõuallikaga laiarööpmeline mootorvagun.

Vagun valmis Raudtee Peatehastes Tallinna–Haapsalu liini tarbeks. Mootorvagun komplekteeriti diiselmootoriga Taanist, veoelektrimootoritega Rootsist, generaatori valmistas Eesti Volta tehas. Saksamaal Berliini ja Hamburgi vahel ühendust pidanud Lendava Hamburglase (*Fliegender Hamburger*) eeskujul nimetati vagun Lendavaks Läänlaseks. 

Sõit Tallinnast Haapsallu kestis ligikaudu kaks tundi, Rohuküla sadamast sai laevaga jätkata reisi Kuressaarde.

Sama nime kannab ka üks Elroni FLIRT-tüüpi elektrirong.

Tehnilised andmed
-----------------

Tehnilised andmed:

* valmimisaasta: 1935
* tähis: DeM 31
* pikkus: 21 m
* laius: 3,2 m
* tühimass: 41,5 t
* jõuallikas: 240 hj diiselmootor 6175 CA
* jõuülekanne: elektriline
* maksimaalne kiirus: 100 km/h
* istekohti: 88
* piduritüüp: õhkpidur
* järelvaguneid: 1

Viited
------

1. ↑  Juhani Haapasalo: Junat ja rautatiet, Viro, Haapsalu, katkelma vuoden 1930 aikataulukirjasta veebiviide, vaadatud 14.12.2012
2. ↑  "Lendav Läänlane" tegi esimese sõidu, Esmaspäev, 23. juuni 1935
3. ↑  Rongidest Elron
4. ↑  Elektrimootorvagunist rööbasbussini, Tehnikamaailm, November 2009 / Tõnu Tammearu, Kees Vanamölder

Välislingid
-----------

* Legendaarne Eesti kiirrong Tehnikamaailm, 2. veebruar 2014
Küürvaalad on vee-eluks eriti hästi kohastunud
Vee-eluline randalhüljes elab ka Läänemeres
**Mereimetajad** (laiemas mõttes veeimetajad) on mitmekesine imetajate rühm, kuhu kuulub umbes 120 liiki. Mereimetajaks loetakse neid imetajaid, kes elavad meres või kes suure osa oma toidust saavad merest. Mereimetajad on vaalalised, loivalised, meriveiselised ja mõned kiskjalised (merisaarmas ja kassiksaarmas). Mõnikord loetakse mereimetajaks ka jääkaru. 

Vaalalised on suurim mereimetajate selts, sinna kuulub enam kui 84 liiki[*viide?*]. Loivaliste hulka kuulub 33 liiki[*viide?*]. 

Mereimetajad on vee-elulised sekundaarselt, see tähendab, et nende esivanemad elasid maismaal. Mereimetajail on vees elamiseks tekkinud mitmeid kohastumusi: suhteliselt suured kehamõõtmed, voolujooneline kehakuju, modifitseerunud jäsemed ja mitmed termoregulatsiooniga seotud iseärasused. Sellele vaatamata on erinevad liigid vee-eluks kohastunud isemoodi. Veekeskkonnaga on kõige paremini adapteerunud vaalalised ja meriveislased, kelle kogu elutsükkel möödub vees; teised imetajarühmad veedavad mingi aja ka maismaal. 

Tänapäeval on paljude mereimetajate populatsioonid sattunud inimese poolt üleekspluateerimise tõttu ohtu. Juba ajalooliselt on kommertseesmärkidel kasutatud näiteks hülgenahku, vaalaliha jne. Nüüdisajal on enamik mereimetajaid range (loodus)kaitse all.
**Lahinguluure** ehk **taktikaline luure** on lahinguüksuste tegevus rindejoonel ja rinde lähitagalas vaenlase asetuse, tegevuse, arvukuse ja relvastuse kindlakstegemiseks lahingutegevuse piirkonnas.

Üksused
-------

Lahinguluure on reeglina jalaväe- või soomusväe üksuste üks ülesanne. Jalaväe või soomusvägede koosseisus on reeglina spetsiaalsed luurepataljonid, luurekompaniid (diviis, brigaad) või luurerühmad (rügement, pataljon). Lahingkompaniide ülesandeks on vajadusel saata välja enda allüksuste koosseisust ajutiselt määratavaid luurejagusid või luuregruppe.

Tegevus
-------

Lahinguluurel liigutakse kas jalgsi, maasturitega, soomusautodega, luuresoomukitega või muu sobiva soomustehnikaga. Luure ülesandeks võib olla kas vastase kohta info hankimine või oma põhiüksuste julgestamine. Lahinguüksuste luurajatele võidakse anda mõnikord ülesandeks väiksemate kallaletungide või diversioonide korraldamine vastase tagalas, kuid reeglina on see eriüksuste ülesandeks. Lahinguluure eesmärgil võidakse provotseerida vaenlase üksusi reetvalt tuld avama või manöövreid tegema, et nii paremini luureinfot koguda. Seda nimetatakse vägivaldseks luureks[*viide?*].

Vaata ka
--------

* Maastikuluure

Välislingid
-----------

* Полковник АЛЕКСЕЕВ В, ВОЙСКОВАЯ РАЗВЕДКА, www.vrazvedka.ru
* Основы войсковой разведки, www.desant.com.ua
* Советская войсковая разведка в 1941-1945 гг. agentura.ru
* Полковник С.И. СУРИН, ВОЙСКОВАЯ РАЗВЕДКА В НЕМЕЦКОЙ АРМИИ
* U.S. War Department "Handbook On German Military Forces" (Mar'45)
* US Army FM 17-95 Chapter 3. RECONNAISSANCE OPERATIONS
* US Army FM 21-75 Chptr 6 Combat Intelligence And Counterintelligence
**Carlo Urbani** (19. oktoober 1956 – 29. märts 2003) oli Itaalia arst ja mikrobioloog.

Urbani lõpetas arstiteaduskonna 1981. aastal, spetsialiseerudes nakkus- ja troopilistele haigustele. Ta töötas pärast ülikooli lõpetamist Aafrikas, võideldes seal erinevate nakkushaiguste vastu. 1993. aastal sai ta Maailma Tervishoiuorganisatsiooni (WHO) konsultandiks ja 1996. aastal asus ta tööle organisatsiooni Piirideta Arstid.

2003. aastal kutsuti Urbani Vietnamis Hanois vaatama ühte Ameerika Ühendriikide ärimeest, kellel kohalikud arstid kahtlustasid raskekujulist grippi. Urbani märkas, et sama haiguse sümptomid olid ka mitmel haigla töötajal, ning mõistis, et tõenäoliselt on tegemist uue ja väga nakkava haigusega. Ta hoiatas WHOd, mis omakorda hoiatas ülejäänud maailma. Tänu Urbani hoiatusele õnnestus haigete karantiini paigutamise ning muude meetmete abil Urbani tuvastatud SARSi levik kiiresti piirata ning SARSi haiguspuhang lõppes viie kuuga.

Urbani osales ka ise Hanois SARSi nakatunute ravimisel ning 11. märtsil 2003 tekkisid Urbanil SARSi sümptomid, kui ta oli parajasti lennul Hanoist Bangkokki. Bangkoki saabudes keelas ta lennujaama vastu tulnud töökaaslasel endale läheneda ning töökaaslane kutsus Urbanile kiirabi. Haiglas tema seisund halvenes ning ta suri 29. märtsil.

Viited
------

1. ↑  "Carlo Urbani". *The Guardian*. Vaadatud 21. märts 2020.
2. ↑  "WHO remembers Dr Carlo Urbani as a hero who fought SARS". *WHO*. Vaadatud 21. märts 2020.
3. ↑  "SARS and Carlo Urbani". *NEJM*. Vaadatud 21. märts 2020.
**Sonetipärg** on 15 sonetist koosnev ringkompositsioonil põhinev läbiva teemaga seeria, milles 14 soneti puhul iga soneti viimane rida on ühtlasi järgmise soneti esimene rida, viimase soneti viimane värss kordab aga esimese soneti esimest värssi. Pärja 1. või 15. luuletus – magistraal ehk juhtsonett ehk meistersonett – koosneb teisi sonette siduvatest värssidest.

Tehnilise keerukuse tõttu peetakse sonetipärga tihti luulemeisterlikkuse mõõdupuuks. Eesti keeles muudab pärja koostamise raskemaks riimsõnade nappus, kuna neid vajab sonetipärg paarikümnete kaupa. Samas on just raskus kutsunud nii tuntud kui ka harrastusluuletajaid sonetipärja kallal jõudu proovima. Kui 1978. aastal ilmunud "Eesti värsiõpetuses" teadis Jaak Põldmäe eesti kirjandusest üles lugeda vaid kuus seda vormi viljelenud autorit, siis hilisematel aastakümnetel on pärgade arv mitmekordistunud. Teadaolevalt on sonetipärgi kirjutanud Kaarel Krimm, Rudolf Reiman, Aivo Lõhmus, Bernard Kangro, J. Mihkla, Valmar Adams, Urve Tinnuri, Katrin Tammik, Lembit Eelmäe, Mait Raun, Helve Poska, Leelo Tungal, Lembit Saarts, Arne Merilai, Märt Väljataga ja Merle Jääger, Daivi Jõerand. Väliseesti luuletaja August Pihlak on kirjandusteadlase Rebekka Lotmani andmeil ainus eesti luuletaja, kes on kirjutanud koguni kuus sonetipärga.

Viited
------

1. ↑  Eksiilis ja varjus: Sonettide kuningas August Pihlak" Keel ja Kirjandus 3/2016

Kirjandus
---------

* Jaak Põldmäe, "Eesti värsiõpetus" Tallinn: Eesti Raamat, 1978 (lk 223-225); Eesti Keele Sihtasutus, 2002
* Arne Merilai, "Bernard Kangro sonetipärg "Eikuskimaa, metamaailm"." Kogumikus "Väliseesti kirjanduse konverents. Ettekanded 22. ja 23. oktoobril. K. Lepik 70, B. Kangro 80, A. Mälk 90, I. Külvet 70" Tallinn: ETA Keele ja Kirjanduse Instituut, 1991
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib üldmõistest; perekonna kohta vaata artiklit Lendkala* |

---

Kunstniku kujutlus pääsukalast *Parexocoetus brachypterus*, kalal on silmatorkavad rinnauimed
**Lendkalad** ehk **lendavad kalad** on selliste kalade koondnimetus, kes suhteliselt pika aja jooksul suudavad veepiirist kõrgemal "lennata" ning kellel on selleks tekkinud teatud kohastumusi. 

Enamik lendkalu kuulub pääsukalalaste (*Exocoetidae*) sugukonda, neist tuntuim on harilik pääsukala (*Exocoetus volitans*). Pääsukalad elavad soojades troopika ja subtroopika vetes. 

Lendkalade, eriti hästi ilmneb see pääsukalade puhul, silmatorkavaim morfoloogiline iseärasus on nende ebatavalised suured rinnauimed, mis talitlevad justkui tiibadena.

Pääsukalalaste sugukonda kuuluvad mõned liigid suudavad "lennata" tavaliselt 30–50 m, kuid täheldatud on ka üle 100 m lende. 

Lendkalu on ka teistes sugukondades, kuid enamasti pole nende lennuvõime nii täiuslik kui pääsukaladel.

Lendamise rekord
----------------

2008. aasta mais filmiti Jaapani ranniku lähedal ühe pääsukala 45-sekundilist õhulendu, mis on ka praegune kalade "lendamise" maailmarekord.

Viited
------

1. ↑  "BBC article and video of flying fish" (video). 2008. Vaadatud 31.10.2008.
**Lendava Nafta** (ametlikult *Nogometni klub Nafta Lendava*) on Sloveenia jalgpalliklubi, mille kodulinn on Lendava ja -väljak Športni park Lendava.

Nafta on Sloveenia vanim jalgpalliklubi: asutati juba 1903. Jugoslaavia kõrgeimas liigas on ta mänginud ühe hooaja, 1946/47, ja jäi seal 14. kohale.

2011. aasta seisuga on Nafta mänginud Sloveenia kõrgeimas jalgpalliliigas PrvaLiga Slovenije 7 hooaega. Kogutud punktide poolest on ta iseseisva Sloveenia 13. klubi. Nafta kõrgeim koht PrvaLigas on olnud hooajal 2009/10 saavutatud 6. koht. Karikavõistlustel on ta pääsenud 3 korda poolfinaali, sealhulgas kohe esimesel hooajal 1991/92 ja 2009/10.

Kui pärast Sloveenia iseseisvumist asutati PrvaLiga, pääses sinna 21 meeskonda, kes mängisid kaheringilise turniiri. Nafta kvalifitseerus sinna kui Sloveenia Vabariigi Liiga eelmise hooaja 5. koha saanud meeskond. Debüüthooaja lõpetas ta 15. kohaga ja jõudis Sloveenia karikavõistlustel poolfinaali.

1992./93. aasta hooajal vähendati meeskondade arvu PrvaLigas 18-ni. Nafta jäi viimaseks ja langes liigast välja.

10 aastat mängis Nafta Sloveenia teises liigas. Kuna PrvaLiga meeskondade arvu vähendati sel ajal pikkamööda 10-ni, tähendas mängimine teises liigas sportlikus mõttes järjest paremat saavutust. Hooaegadel 1994/95 ja 1995/96 saavutas ta liigas teise koha ning pääses üleminekumängudele, aga mõlemal aastal kaotas mõlemad üleminekumängud. 1998/99 jõudis ta karikavõistlustel veerandfinaali. 2002/03 jäi Nafta ka teises liigas 14. kohale ja kuna sel aastal arvati liigast välja 5 võistkonda teise liiga meeskondade arvu vähendamise tõttu 16-lt 12-le, langes Nafta kolmandasse liigasse, kuigi jõudis karikasarjas veerandfinaali.

2003/04 võitis Nafta kolmanda liiga idatsooni ja tõusis teise liigasse tagasi. Samal aastal jõudis ta karikasarjas veerandfinaali. Juba järgmisel hooajal (2004/05) saavutas Nafta teises liigas teise koha ja tõusis PrvaLigasse. Karikasarjas jõudis ta sel aastal juba poolfinaali.

PrvaLigas on Nafta olnud igal aastal 6.–8. kohal. Aastail 2006/07 kuni 2009/10 jõudis ta karikasarjas igal aastal veerandfinaali ja neist viimasel aastal poolfinaaligi.

Eesti mängijad
--------------

* Konstantin Vassiljev (2008–2011)
**Zaraisk** on linn Venemaal Moskva oblastis.

Linn asub 162 km Moskvast kagus. 2010. aastal oli elanike arv 24 648.


Moskva oblasti vapp
Moskva oblasti linnad

Aprelevka  | Balašihha  | Beloozjorski  | Bronnitsõ  | Dedovsk  | Dmitrov  | Dolgoprudnõi  | Domodedovo  | Drezna  | Dzeržinski  | Dubna  | Elektrogorsk  | Elektrostal  | Elektrougli  | Frjazino  | Golitsõno  | Himki  | Hotkovo  | Istra  | Ivantejevka  | Jahroma  | Jegorjevsk  | Kašira  | Klin  | Kolomna  | Koroljov  | Kotelniki  | Krasnoarmeisk  | Krasnogorsk  | Krasnozavodsk  | Krasnoznamensk  | Kubinka  | Kurovskoje  | Likino-Duljovo  | Ljubertsõ  | Lobnja  | Lossino-Petrovski  | Luhhovitsõ  | Lõtkarino  | Možaisk  | Mõtištši  | Naro-Fominsk  | Noginsk  | Odintsovo  | Orehhovo-Zujevo  | Ozjorõ  | Pavlovski Possad  | Peresvet  | Podolsk  | Protvino  | Puškino  | Puštšino  | Ramenskoje  | Reutov  | Rošal  | Ruza  | Sergijev Possad  | Serpuhhov  | Solnetšnogorsk  | Staraja Kupavna  | Stupino  | Šatura  | Štšolkovo  | Zaraisk  | Zvenigorod  | Žukovski  | Taldom  | Tšehhov  | Tšernogolovka  | Vereja  | Vidnoje  | Volokolamsk  | Voskressensk  | Võssokovsk
Labradori meri
**Labradori meri** on ääremeri Atlandi ookeani loodeosas Põhja-Ameerika rannikul.

Piirneb edelas Labradori poolsaarega, loodes Baffini saarega ja kirdes Gröönimaaga. Põhjas Davise väina kaudu ühenduses Baffini lahega.
Mere pindala on 841 tuhat km2, suurim sügavus 4316 m. 

Valitseb jahe paras ja lähisarktiline kliima. Merevee keskmine soolsus on 34,88‰ (põhja lähedal 34,94‰) ja veetemperatuur on +3,5...+2,0°C. Labradori meri Gröönimaa rannikul ja mere keskosa on aasta ringi jäävaba, mujal on talviti jääd (maksimaalne jääkate on aprillis-mais). On ka jäämägesid. Suvel sulab ajujää ära. 

Loodete kõrgus on Kanada rannikul 1,8 m ja Gröönimaa rannikul kuni 4 m. Gröönimaa ranniku lähedal läbib merd lõunast põhja suunas soe ja ümbritsevast soolasema veega Lääne-Grööni hoovus. Labradori poolsaare ranniku lähedal läbib merd põhjast lõunasse külma ja vähesoolase veega Labradori hoovus.

Nimi inglise keeles *Labrador Sea*, vene keeles *море Лабрадор* ja saksa keeles *Labradorsee*.
**Aerofloti** lennuk registritunnusega **CCCP** (SSSR)**-65856** oli kahe reaktiivmootoriga lennuk Tupolev Tu-134, mis lendas liinil Tallinn – Kišinjov ja mille lend lõppes katastroofiga.

Lennuk tõusis lendu Tallinna lennuväljalt 3. mail 1985 kell 10.38 regulaarsele liinilennule sihtkohaga Kišinjov Moldaavia NSV-s. Kütuse tankimiseks oli ette nähtud vahemaandumine Lvovi lennuväljal Ukraina NSV-s. Olles laskumisel Lvovi lähedal lauspilvisuses, lendas Tu-134 ristuval kursil kell 12.13 kokku Nõukogude sõjaväele kuuluva Antonov An-26 lennukiga (nr 101, registritunnus CCCP-26492), mis oli äsja tõusnud õhku Lvovi lennuväljalt. Mõlemad lennukid kaotasid õhus tiiva parema poole ja sabaosa ning kukkusid juhitamatult Zolotševi küla lähedal põllule. Ellujäänuid ei olnud.

Õnnetuse põhjus
---------------

Õnnetuse põhjuseks loeti kogenematu dispetšeri (lennujuhi) Pavel Savtšuki viga, kes lohakalt töökohustusi täites andis Aerofloti Eesti NSV lennukile liiga vara käsu laskumiseks, jättes tähelepanuta ristuval kursil õhkutõusva An-26. Mõne sekundi jooksul, mil lennukite piloodid hädaohtu märkasid, ei olnud enam võimalik katastroofi vältida. Dispetšer vahistati ning ta suri teadmata põhjustel paar nädalat pärast seda.

Õnnetuses hukkunuid
-------------------

Katastroofis hukkus 94 inimest, neist Tu-134 pardal 79 ja An-26 pardal 15. Peaaegu poolesajal hukkunud reisijal oli elukoha sissekirjutus Eestis.

Katastroofi ohvrite hulgas olid Lvivi võistlustele sõitev noor lauatennise tulevikulootus Alari Lindmäe (sündinud 15. septembril 1967) ja kaks Nõukogude armee kindralit, kes olid teel Moskvasse Kõrgema Sõjanõukogu töökoosolekule. 

Tu-134 komandör (lennuki kapten) Nikolai Dmitrijev (sündinud 18. oktoobril 1931), oli suurte kogemustega ja kõrgesti hinnatud Aerofloti liinilendur, keda peeti üheks parimaks Nõukogude Liidus.

Viited
------

1. 1 2 3  ""Accident description. Type: Tupolev 134A. Registration: CCCP-65856"". *aviation-safety.net* (inglise). Originaali arhiivikoopia seisuga 12.11.2013. Vaadatud 01.07.2011.
2. 1 2  ""Accident description. Type: Antonov 26. Registration: 101 red"". *aviation-safety.net* (inglise). Originaali arhiivikoopia seisuga 12.11.2013. Vaadatud 01.07.2011.

Välislingid
-----------

* "TU! Sa lendad liiga madalalt!"
* Столкновение Ту-134А и Ан-26 над Львовом
See artikkel See artikkel räägib Saksamaa jõest.  Saksamaa valla kohta vaata artiklit Lahn (Hümmling).  

---

Lahni kaart
**Lahn** [laan] on jõgi Saksamaal. 

Jõe pikkus on 246 km. Valgla on 5925 km². Keskmine vooluhulk suudmes on 54 m³/s.

Jõgi algab Reini Kiltkivimäestikust 602 m kõrguselt. Esimesed 23 km voolab ta NordRhein-Westfaleni liidumaal. Seejärel ületab ta Hesseni piiri, kuhu jääb suurem osa tema voolusängist. Ülemjooksul voolab jõgi itta. Ta läbib Biedenkopfi ja pöördub pisut enne Marburgi lõunasse. Giessenis pöördub jõgi läände ja edelasse ning läbib Wetzlari, Weilburgi ja Limburgi. Limburgis ületab jõgi Rheinland-Pfalzi piiri ja voolab sellel liidumaal oma alamjooksu viimased 57 km. Ta läbib Bad Emsi ja suubub Lahnsteinis Reini. Jõe suue asub 61 m kõrgusel merepinnast ja jõe lang on seega 541 m.

Lahnil ei ole suuri lisajõgesid. Tema lisajõed on Ohm (suubub Marburgis vasakult), Lumda (enne Giessenit vasakult), Dill (Wetzlaris paremalt), Weil (Weilburgis vasakult), Elbbach (Limburgis paremalt) ja Aar (Limburgis vasakult).

Lahn on laevatatav kuni Limburgini. Selles vahemikus tagab Saksamaa Veeteede ja Laevanduse Amet minimaalse veesügavuse 160 cm. Kuid Lahnil on suhteliselt levinud sõitmine aeru- ja sõudepaatidega ning seda saab teha praktiliselt lähteni välja. Üleujutuste vältimiseks on Lahnile rajatud tamme ja nendel on küll lüüsid, kuid paatidega on nende kasutamine raske.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  Suur maailma atlas, lk 56
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib Suurbritannia ja Hannoveri kuningast, teiste samanimeliste valitsejate kohta vaata: William IV (täpsustus)* |

---

**William IV** (21. august 1765 – 20. juuni 1837) oli Suurbritannia ja Iirimaa Ühendkuningriigi kuningas ning Hannoveri kuningas (*Wilhelm IV*) aastatel 1830–1837. 

William IV oli Suurbritannia kuninga (1760–1801), Iirimaa kuninga (1760–1801), Suurbritannia ja Iirimaa Ühendkuningriigi kuninga (1801–1820 (1811)), Braunschweig-Lüneburgi kuurvürsti (1760–1806), Hannoveri kuninga (1814–1820) George III poeg ja 

Suurbritannia ja Iirimaa Ühendkuningriigi kuninga (1820 (1811)–1830), Hannoveri kuninga (1820 (1811)– 1830) George IV vend.

Tal ei olnud legitiimseid järglasi, mispeale sai peale tema surma kuningannaks tema venna prints Edwardi tütar Victoria. Kuna aga Hannoveri kuningas võis olla vaid meessoost, siis lõppes sellega Suurbritannia ja Hannoveri personaalunioon ja Hannoveri kuningaks sai hoopis tema vend Ernst August I.

Välislingid
-----------

 William IV – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**George IV** | **Suurbritannia ja Iirimaa Ühendkuningriigi kuningas**1830–1837 | Järgnev**Victoria** |
| Eelnev**Georg IV** | **Hannoveri kuningas**1830–1837 | Järgnev**Ernst August I** |
**Helga Jõerüüt** (aastani 1955 **Helga Imelik**; 9. mai 1925 Tartu – 27. november 2011 Aa) oli eesti graafik.

Ta sündis Tartus arsti perekonnas, lõpetas 1943 (või 1944?) Tartu Tütarlaste Gümnaasiumi. Õppis Pallase kunstikoolis skulptuuri professor Anton Starkopfi juhendamisel, Tartu Riiklikus Kunstiinstituudis maali professor Ado Vabbe juhendamisel. Lõpetas 1951. aastal Eesti Riikliku Kunstiinstituudi. 

Jõerüüdi lähemate Pallase-kaaslaste seas olid temaga samal aastal õpinguid alustanud Lüüdia Vallimäe-Mark, Helju Sarnet Zauram ja Ülo Sooster, aga ka vanemad olijad Valve Janov, Kaja Kärner, Silvia Jõgever ja Lembit Saarts.

Looming
-------

Ta on illustreerinud lasteraamatuid, õpikuid ja ajakirja Täheke.

Akvarellmonotüüpia oma tahte ja juhuse võluga kujunes aja jooksul Jõerüüdi autoritehnikaks. Tema põhiampluaa olid maastikud ja aedlinnamotiivid nii Eestist kui Lõunast, vaikelud ja lilled.

Liikmesus
---------

* 1958 Eesti Kunstnike Liit
* 1993 Kunstiühing Pallas

Isiklikku
---------

Tema isa Johannes Imelik (1889–1957) oli arst, samuti oli arst tema emapoolne vanaisa Mihkel Ostrov (1863–1940); tema onu Mihkel Ostrov-Laid oli kirikuõpetaja ja sõjaväelane. Vend Olaf Imelik (1923–2014) oli spordifüsioloog, publitsist ja luuletaja.

Ta oli 1955. aastast abielus majandusteadlase Ivar Jõerüüdiga (1927–2000).

Viited
------

1. ↑  Suri akvarellikunstnik Helga Jõerüüt
2. ↑  Suri akvarellikunstnik Helga Jõerüüt
3. ↑  "Helga Jõerüüdi monotüüpiad Rahvusraamatukogus". Originaali arhiivikoopia seisuga 8. august 2007. Vaadatud 30. novembril 2011.

Välislingid
-----------

* Haud Tallinna Metsakalmistul
|  |
| --- |
|  |
| Pansarbil m/39
Pansarbil m/40 |
| Tehnilised andmed: |
| Pikkus | 5,10 m |
| Laius | 2,30  m |
| Kõrgus | 2,20  m |
| Kaal | 7,8  t |
| Kiirus | maastikul -maanteel 73 km/h |
| Käiguvaru | maanteel km |
| Suurtükk | 20 mm |
| Kuulipildujad | 3X8 mm |
| Soomus | 18 mm |
| Mootor | m/39: Scania-Vabise 6-silindriline bensiinimootor m/40: Volvo FBT 6-silindriline mootor |
| Mootori võimsus | m/39: 142 hjm/40: 135 hj |
| Meeskond | 6 inimest |

**Pansarbil m/39** (**Pbil m/39**, ka **Lynx**) oli neljarattaveoga Rootsi soomusauto, mis konstrueeriti enne teist maailmasõda. Soomukit toodeti aastatel 1939–1942 ning seda kasutasid Taani, Rootsi ja Dominikaani Vabariik.

Ajalugu
-------

Rootsi ettevõte AB Landsverk hakkas Pansarbil m/39-t Lynxi nime all välja töötama 1937. aastal Taani jaoks. Masin valmis 1938. aastal ja esimesed kolm anti sama aasta aprillis Taanile üle. Kui Saksamaa Taani tungis, ootas Kopenhaagenisse saatmist veel 15 masinat. Rootsi võimud konfiskeerisid saadetise ja Rootsi armee võttis masinad kasutusele Pansarbil m/39 nime all. Esimesed masinad tootis Landsverk. Lisaks telliti veel 30 soomusautot, mis esimesest partiist veidi erinesid ja mille tähiseks sai **Pansarbil m/40**. Teine partii toodeti Volvos, sest Landesverkil puudusid võimalused tellimust täita.

Rootsis kasutati neid peamiselt soomusüksustes luuremasinatena. Kolmteist masinat müüdi 1956. aastal Dominikaani Vabariigile.

Ehitus
------

Pansarbil m/39 oli madala kerega. Soomus oli suhteliselt õhuke, maksimaalselt 18 millimeetrit, kuid oli hästi paigutatud ja kaldus. Meeskond oli kuue liikmeline ees istusid juht ja kuulipildur, taga tagumine juht ja tagumine kuulipildur. Keskel 360 kraadi pööratavas tornis paiknesid komandör ja üks laskur. Taani masinad olid relvastatud 20 mm Madseni automaatkahuriga, Rootsi masinad 20 mm Boforsi automaatkahuriga m/40. Lisaks oli soomusautol kolm 8 mm kuulipildujat: üks kummagi juhi kõrval ja üks tornis kahuriga paralleelselt. Mootor paiknes vasakul keskel. Landsverki toodetud masinad kasutasid 142-hobujõulist Scania-Vabise mootorit ja Volvo toodetud masinad 145-hobujõulist Volvo mootorit. Volvo toodetud masinatel kasutati tähistt m/40, kuid väliselt on versiooni eristamatud.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Ness 2002, lk 181
2. 1 2 3 4  Pansarbil m/39 och 40. Svensk PansarHistorisk Förening (*rootsi keeles*). Kasutatud: 24. augustil 2012

Kirjandus
---------

* Leland Ness *Jane's World War II Tanks and Fighting Vehicles* Harper Collins Publishing 2002 ISBN 978-0007112289

Välislingid
-----------

* Pansarbil m/39 and m/40 "Lynx"
**Friedrich Wilhelm Herschel** (inglispäraselt Sir **Frederick William Herschel**) (15. november 1738 – 25. august 1822) oli saksa päritolu Briti astronoom, tehnikaekspert ja helilooja.

Wilhelm sündis Hannoveris. Tema isa Issak Herschel (1707–1767) oli muusik sõjaväeorkestris. Wilhelmist sai samuti muusik (oboemängija) ning ta mängis sõjaväeorkestris koos isa ja vend Jacobiga. Pärast Hannoveri lüüasaamist 1757. aastal Hastenbecki lahingus otsustas isa saata pojad 1759. aastal Inglismaale. Wilhelm oli siis 19-aastane. Jacob naasis pärast kahte võõrsil veedetud aastat kodumaale, kuid Wilhelm (keda Inglismaal kutsuti Williamiks) jäigi sinna.

Pärast mõnda aega kestnud muusikaõpetaja ametit sai Williamist 1766. aastal organist ja dirigent Bathi linnas. 1772. aastal tõi ta oma noorema õe Caroline samuti Inglismaale.

1773. aastal hakkas William huvi tundma astronoomia vastu. Samuti pakkusid talle huvi teleskoobid ning temast sai tuntud teleskoobivalmistaja. 13. märtsil 1781 märkas Hershel taevakeha, mida ta pidas algselt komeediks. Hiljem selgus, et see on tegelikult planeet, mis sai nimeks Uraan. Tunnustades seda avastust, võeti Herschel 1781. aastal Londoni Kuningliku Seltsi liikmeks ning kuningas George III tasustas teda aastastipendiumiga, mis omakorda võimaldas Herschelil loobuda muusikukarjäärist ja pühenduda täielikult astronoomiale. 1787. aastal avastas Hershel kaks Uraani kaaslast – Titania ja Oberoni.

8. mail 1788 abiellus William Mary Pittiga. Abielupaaril sündis vaid üks laps: John Herschel (1792–1871), kellest sai samuti tuntud astronoom. Aastal 1800 uuris W. Herschel prisma abil spektriks lahutatud erinevate valguslainete temperatuure. Ta avastas, et punasest valgusest on veel kõrgema temperatuuriga nähtamatu kiirgus. Seda loetakse infrapunakiirguse avastuseks.

Tunnustus
---------

Friedrich Wilhelm Herschel valiti 1785. aastal Ameerika Filosoofiaseltsi välisliikmeks.

Vaata ka
--------

* Herscheli kosmoseteleskoop

Viited
------

1. 1 2 3 4  ""Friedrich Wilhelm (William) Herschel (November 15, 1738 – August 25, 1822)"". *seds.org* (inglise). Originaali arhiivikoopia seisuga 16.08.2011. Vaadatud 11.08.2011.

Välislingid
-----------

* Vapp