recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Arthur Amon (vasakult kolmas) Vastseliina (nüüd Lepassaare raudteejaamas) „Ühistöö" meditsiini- ja toitluspunkti personaliga, 1919
**Arthur Rudolf Voldemar Amon** (19. veebruar (ukj 3. märts) 1884 Tallinn – 21. mai 1940 Tartu) oli eesti arst.

Ta õppis Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas 1906–1914, mille lõpetas. Kinnitati arsti astmes 17. aprillil 1918. Hiljem kaitses Tartu Ülikooli juures doktoriväitekirja.

1913–1914 töötas ta subassistendina Tartu Ülikooli naistekliinikus, 1914–1917 osales arstina Vene sõjaväe koosseisus Esimeses maailmasõjas. 1918. aastal oli ta lühikest aega Varbla jaoskonnaarst, seejärel Vabadussõjas 2. Diviisi sidumissalga arst ja hiljem kuni 1920 Tartu I Sõjaväehaigla noorem-ordinaator. 1920–1924 oli ta Puhja ja 1924–1926 Suure-Jaani jaoskonnaarst, 1926. aastal asus ta Tartusse, oli seal naha-, sugu- ja naistehaiguste alal eraarst. 1927–1936 töötas ta dermatoloogiapolikliinikus Aleksander Paldroki volontäär-assistendina.

Ta oli Tartu Dermato-veneroloogia Seltsi asutajaliige.

Arthur Amon oli abielus Salme Emilie Raagiga, neil oli viis last.

Viited
------

1. 1 2  Tartu Pauluse kiriku personaalraamat 1888-1936, leht 67, EAA.5357.1.17:69
2. 1 2  "Surnud Arthur Amon". *Postimees*. 23.05.1940.

Kirjandus
---------

* Helbe Merila-Lattik. Eesti arstid 1940–1960. Lk. 131.

Välislingid
-----------

* Geni
**Båtsfjordi vald** on vald Norras Finnmargi maakonnas. Ta asub Varangeri poolsaarel Barentsi mere ääres.

Ajalugu
-------

Vald loodi aastal 1868, kui Vardø sadakond eraldati Vardø linnast. 1957. aastast kannab vald praegust nime. Praegustes piirides on vald alates 1964. aastast, mil valla idaosa liideti Vardø vallaga. 2019. aastani kuulus vald Finnmargi maakonda.

Rahvastik
---------

Kogu püsiasustus on koondunud Båtsfjordeni ääres asuvasse vallakeskusesse Båtsfjordi. Endistes kalurikülades asuvad suvilad.

Majandus
--------

Båtsfjordi peamine majandusharu on kalandus.

Transport
---------

Vallas on 1999. aastal valminud lennujaam. Valda läbib Riksvei 891, mis viib Berlevågi. Vallal on ka laevaühendus – Båtsfjordis peatuvad Hurtigruteni laevad.

Viited
------

1. ↑  Arealstatistikk for Norge
2. ↑  07459: Alders- og kjønnsfordeling i kommuner, fylker og hele landets befolkning (K) 1986 - 2023

Välislingid
-----------

* Valla koduleht


Finnmargi maakonna vallad

* Alta
* Båtsfjord
* Berlevåg
* Deatnu (Tana)
* Gamvik
* Guovdageaidnu (Kautokeino)
* Hammerfest
* Hasvik
* Kárášjohka (Karasjok)
* Lebesby
* Loppa
* Måsøy
* Nordkapp
* Porsanger
* Sør-Varanger
* Unjárga (Nesseby)
* Vadsø
* Vardø
Barbi Pilvre, 2022
**Barbi-Jenny Pilvre-Storgård** (sündinud 19. aprillil 1963) on eesti kommunikatsiooniekspert, ajakirjanik ja poliitik. Ta oli XII ja XIII Riigikogu liige.

Haridus
-------

Pilvre on lõpetanud 1981. aastal Tallinna 21. Keskkooli. Tal on MA eesti filoloogias (1987. Tartu Ülikool, eesti keel ja kirjandus) ning M.Sc psühholoogias (TPedI/Tallinna Ülikool 2000). 26. augustil 2011 kaitses ta Tartu Ülikoolis doktoritöö (Ph.D) "Naiste meediarepresentatsioon Eesti ajakirjanduskultuuri ja ühiskonna kontekstis".

Töö
---

Pilvre on töötanud ajalehes Eesti Ekspress, olnud selle kultuurilisa Areen juhataja ja arvamustoimetaja. Ta on sageli võtnud sõna soolisuse teemadel ning nimetanud ennast ise "valvefeministiks", kellelt ajakirjanikud alatasa kommentaare küsivad.

Kuni 2022 oli Pilvre Tallinna Ülikoolis Balti Filmi, Meedia, Kunstide ja Kommunikatsiooni Instituudi (BFM) dotsent. 2022. aasta märtsist töötas ta Fenno-Ugria projektijuhi ja kommunikatsioonijuhina. Alates 1. veebruarist 2023 on ta Fenno-Ugria Asutuse direktor.

Poliitiline tegevus
-------------------

Pilvre kuulub Sotsiaaldemokraatlikku Erakonda. Ta on Pirita linnaosakogu liige ja alates juunist 2023 taas Tallinna volikogu liige. 

2011. aasta Riigikogu valimistel kandideeris ta 2. valimisringkonnas (Tallinna Kesklinna, Lasnamäe ja Pirita linnaosa). Ta sai 1187 häält, kuid valituks ei osutunud. Märtsist 2014 märtsini 2015 oli ta Riigikogu liige justiitsministri kohale asunud Andres Anvelti asendusliikmena. 

2015. aasta Riigikogu valimistel sai ta 909 häält ning valituks ei osutunud. Alates 23. novembrist 2016 kuni 2019. aastani oli ta taas Andres Anvelti asendusliige XIII Riigikogus.

Barbi Pilvre oli vabaühenduste liidu EMSL nõukogu liige 2008–2013, Pirita halduskogu esimees aastatel 2009–2017 ja Tallinna Linnavolikogu liige 2013–2014, märtsist 2015 novembrini 2016.

Teosed
------

* "Formaat". Eesti Ekspressi Kirjastus, 2002 (essee- ja artiklikogu)
* "Sugu telepildis", 2004 (e-õppevahend)
* "Minu võitlused" Tallinn, 2011 (artiklikogu) ISBN 9789949215867
* "Veri ja kord", 2019, esseed ja artiklid
* "Minu Vormsi". Petrone Print, Tartu 2020.

Isiklikku
---------

Tema noorem vend Glen Pilvre on muusikaprodutsent.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Barbi Pilvre** |

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Barbi Pilvre** |

* Barbi Pilvre Eesti Teadusinfosüsteemis Muuda Vikiandmetes
* "Barbi Pilvre, feminist 24h" Eesti Päevaleht, 4. jaanuar 2003
* Barbi Pilvre raamatu "Tilliga ja tillita: retsepte Eesti feministidelt" kodulehel
* Barbi Pilvre kampaanianädal: andke minna, kommentaatorid, nüüd on teie kord!, Postimees, 9. jaanuar 2015
* Barbi Pilvre, Vene veri Eesti soontes, Eesti Ekspress, 26. september 2018
* Barbi Pilvre blogi
Xu Shen
**Xu Shen** (Xǔ Shèn; traditsioonilises kirjas 許慎; lihtsustatud kirjas 许慎; 58 – umbes 147) oli hiina õpetlane.

Ta koostas esimese etümoloogilise hiina mõistemärkide sõnastiku "Shuowen Jiezi" (說文解字) ning korrastas esimesena mõistemärgid ühiste koostisosade järgi. Sõnastikus on üle 9000 mõistemärgi, mis on paigutatud radikaali (部首) järgi. Seal selgitas ta mõistemärkide päritolu, tuginedes varasema pitsatkirja uurimisele. 

Xu sai sõnastiku valmis aastal 100, kuid poliitilistel põhjustel pidi ta ootama 121. aastani, mil ta esitles oma teost Ida-Hani dünastia keisrile Andile. Teistel andmetel valmis teos pärast 100. aastat. 

Xu Shen elas Ida-Hani dünastia ajal. Ta pärines praeguse Henani provintsi Yangchengi allringkonna (郾城区) territooriumilt. 

Ta oli nimekas konfutsiaanlik õpetlane, kes oli spetsialiseerunud suurele klassikale, ning kirjutas teose "Wujing yiyi" (五經異義; "Lahknevad tähendused suures klassikas"). Kuigi algtekst on kaduma läinud ning Tangi dünastia ajal rikutud, rekonstrueeris Qingi dünastia aegne õpetlane Chen Shouqi selle osaliselt, tuginedes fragmentidele ja tsitaatidele.

Vaata ka
--------

* Pitsatikiri
**Adele Reindorff** (sündinud **Adele Mels**; 10. veebruar 1901 Tallinn – 16. juuli 1994 Tallinn) oli eesti naha- ja köitekunstnik.

Elulugu
-------

Adele Reindorff sündis Lutheri vabriku puutöölise ja ämmaemanda peres Tallinnas. Kunstiharidust asus omandama 1915 Riigi Kunsttööstuskoolis, pärast kolmeaastast algõpet jätkas kõrgema astme papitöö ja raamatuköite erialal, mille 1921 lõpetas. Paralleelselt astus 1920 Tallinna Õpetajate Seminari käsitööõpetajate õhtustele ettevalmistuskursustele ning omandas sealt 1922 pedagoogi kutse. Aastal 1929 täiendas ta ennast Hamburgis kõrgemas tarbekunstikoolis professor F. Weisse juures ja Viinis ning aastal 1938 Leipzigis Graafika ja Raamatukunsti Akadeemias professor Ignatz Wiemeleri juures. 

Kuulus RAKÜ-sse ning osales ka naiskunstnike koondise näitustel. Suurematest näitustest tasub mainimist viie tarbekunstniku grupinäitus 1961 Kunstihoones (Mari Adamson, Valli Eller, Ede Kurrel, Ellinor Piipuu, Adele Reindorff) ning 1976. aasta nahkehistöö ülevaatenäitust tollases Eesti NSV Riiklikus Kunstimuuseumis.

Reindorff töötas aastast 1922 Riigi Kunsttööstuskooli lõpetamist sealsamas õppejõuna, seejuures aastast 1925 nahkehistöö ja raamatuköitmise eriala juhendajana. Aastatel 1946–1962 töötas ta ERKI õppejõuna, aastast 1947 dotsendina ja aastatel 1946–1961 nahkehistöö kateedri juhatajana.

Adele Reindorff suri 16. juulil 1994 Tallinnas ja ta maeti 21. juulil 1994 Metsakalmistule.

Isiklikku
---------

Tema vend oli balletitantsija Leo Melts. Tema abikaasa oli graafik Günther Reindorff, nende tütrepoeg on kunstiajaloolane Ravo Reidna.

Tunnustus
---------

* 1955 Eesti NSV teeneline kunstitegelane

Viited
------

1. ↑
2. ↑  "Pärast enam kui kolmekümneaastast vaheaega külastas sünnimaad Leo Melts Pariisist". *Kodumaa : nädalaleht*. 8. oktoober 1975. Vaadatud 6. märtsil 2024.

Kirjandus
---------

* Eesti kunsti ja arhitektuuri biograafiline leksikon. Tallinn 1996
**Percy Ignatius Weasley** on J. K. Rowlingu romaanisarja "Harry Potter" tegelane, Weasleyde seitsmelapselise pere kolmas laps. Ta on pereliikmetest kõige auahnem. 

Harry Potteri esimeses osas on ta Gryffindori prefekt, kaks aastat hiljem saab temast Gryffindori majavanem, mille üle ta on üliuhke. Samuti on Percy väga eeskujulik õpilane, TVT eksamitel saab ta koguni 12 TVT-d. Pärast lõpetamist töötab ta Võlukunsti Ministeeriumis Bartemius Crouch vanema alluvuses. Kui ülemus haigestub, saab Percyst tema asetäitja. 

Viiendas osas edutatakse Percy võlukunstiministri nooremassistendiks. Selleks ajaks on Voldemort juba taassündinud, aga ministeerium eitab seda. Kuna Percy on nooruse ja auahnuse pärast pimestatud, keeldub temagi Voldemorti taassündi uskumast, mistõttu ta hakkab töötama Albus Dumbledore'i vastu. Kuuldes, et ta noorimast vennast Ronist on saanud prefekt, soovitab Percy tal Harry Potterist eemale hoida, sest too võib kahjustada Roni mainet, levitades valesid, nagu oleks Voldemort tagasi. Olles kindel, et temal ja ministeeriumil on õigus ning Harry Potter ja Dumbledore valetavad, pöördub ta ka oma perekonna vastu. Weasleyd aga usuvad Harryt ja Dumbledore'i ning neist saavad Fööniksi Ordu liikmed, kes Voldemorti vastu võitlevad.

Seitsmendas osas saavutab Voldemort kontrolli Võlukunsti Ministeeriumi üle ning Percy hakkab kavandama põgenemisplaani. Raamatu lõpus läheb ta oma endisele koolile appi, et aidata neid võitluses surmasööjatega.
Adam Smith 2015. aastal AFC Bournemouthi mängijana
**Adam James Smith** (sündinud 29. aprillil 1991 Londonis) on Inglismaa jalgpallur, kes mängib kaitsjana Inglismaa Premier League'i klubis AFC Bournemouth.

Ta on Tottenham Hotspuri noortesüsteemi kasvandik. Tottenham Hotspuri põhimeeskonnas debüteeris ta 13. mail 2012 mängus Fulhami vastu, kui sekkus mängu teisel poolajal Younes Kabouli asemele. Pärast seda sai ta Tottenham Hotspuri põhimeeskonnas mänguaega vaid veel ühel korral. Aastatel 2009–2013 oli ta peamiselt laenul Inglismaa teistes klubides: hooajal 2009/10 tugevuselt kolmanda liiga klubis Wycombe Wanderers ja tugevuselt neljanda liiga klubis Torquay United, hooajal 2010/11 kolmanda liiga klubis AFC Bournemouth, hooajal 2011/12 kolmanda liiga klubis Milton Keynes Dons ja esiliigaklubis Leeds United, hooajal 2012/13 esiliigaklubis Millwall ning hooaja 2013/14 esimeses pooles esiliigaklubis Derby County.

2014. aasta jaanuaris naasis ta päris paari aastat Bournemouthi, kellega sõlmis nüüd püsiva lepingu. Bournemouthiga on ta mänginud Inglismaa kõrgliigas viis hooaega aastatel 2015–2020 ning uuesti alates hooajast 2022/23.

Aastatel 2006–2013 mängis Smith Inglismaa noortekoondistes.

Viited
------

1. ↑  "Tottenham 2–0 Fulham". BBC Sport. Vaadatud 14. mail 2012.
2. ↑  "Smith returns for second spell". AFC Bournemouth. 28. jaanuar 2014. Originaali arhiivikoopia seisuga 22. detsember 2015.

Välislingid
-----------

* Profiil AFC Bournemouthi kodulehel

| * v
* r
AFC Bournemouth mängijad  –  Premier League |
| --- |
| 

* 1 Neto
* 2 Fredericks
* 3 Kerkez
* 4 Cook
* 5 Kelly
* 6 Mepham
* 7 Brooks
* 8 Rothwell
* 9 Solanke
* 10 Christie
* 11 Ouattara
* 12 Randolph
* 14 Scott
* 15 Smith
* 16 Tavernier
* 17 Sinisterra
* 19 Kluivert
* 20 Radu
* 21 Moore
* 22 Traorè
* 23 Hill
* 24 Semenyo
* 25 Senesi
* 26 Kilkenny
* 27 Zabarnõi
* 29 Billing
* 32 Anthony
* 37 Aarons
* 42 Travers
* Treener: Iraola

 |
**Tartu ülestõus** oli 10. juulil 1941 Tartus alanud Eesti vastupanuvõitlejate väljaastumine Nõukogude okupatsiooni vastu.

Eellugu
-------

7.-8. juunil sakslaste eest põgenevad punaarmeelased hakkasid taanduma läbi Tartu Emajõe põhjakaldale kaitsepositsioonidele. Tartu lõunaossa jäid vaid NKVD, miilitsa ja hävituspataljonide väed.

9. juulil õhkisid põgenevad punaarmeelased Kivisilla ja Vabadussilla ning Ropka laskemoonalaod. Terveks jäänud ladudest said koolipoisid ja metsavennad sadu vintpüsse. Punaväed korraldasid ka Tartu vangla massimõrva.

Ülestõus
--------

Suurem vastupanu algas Tartu lõunaosas 10. juulil, kui eestlaste lööksalgad lõid sealt järele jäänud punaväed välja. Tartu lõunaosa kaitsele tuldi appi ka äsja vabastatud Lõuna-Eestist. 11. juulil Tartusse jõudnud kapten Karl Talpaku kompanii oli üks esimesi selliseid üksuseid.

11. juulil jõudis Tartusse major Friedrich Kurg, kes hakkas täitma linna komandandi kohustusi ning samal päeval alustas ka tegevust Tartu Linnavalitsus, linnapeaks sai dr Robert Sinka. 

Punaarmee üksused üritasid Emajõge ületada ja ülestõusu maha suruda, kuid ülestõusnud, kellest oli moodustatud neli Omakaitse kompaniid, lõid need rünnakud tagasi. Eestlased hoidsid oma positsioone Emajõe lõunakaldal 12. juulini, mil Saksa üksused linna lõunaosa vallutasid.


Tartu oli rindelinn kaks nädalat, mille jooksul Nõukogude suurtükivägi hävitas suure osa Tartu elamukvartalitest. Viimased Punaarmee üksused taganesid linna põhjaosast 25. juulil.

1. 1 2 3 4  "Ülestõus Tartus". *Tartu juulis 1941*. 30. juuli 2015. Vaadatud 27. veebruaril 2024.
2. 1 2 3 4 5  "Tartu ülestõus, 9-12. juuli 1941 – Postiajalugu.ee". 20. jaanuar 2024. Vaadatud 27. veebruaril 2024.
3. 1 2 3 4  "Mart Laar: möödub 70 aastat Tartu ülestõusu algusest". *Tartu Postimees*. 8. juuli 2011. Vaadatud 27. veebruaril 2024.
4. ↑  "Postimees (1886-1944) 11 juuli 1942 — DIGAR Eesti artiklid". *dea.digar.ee*. Vaadatud 28. veebruaril 2024.
Narva kindlus koos bastionide asukohtadega tänapäevasel Narva kaardil: 1 – Spes, 2 – Justitia, 3 – Pax, 4 – Victoria, 5 – Honori, 6 – Gloria, 7 – Fama, 8 – Triumphi, 9 – Fortuna
Narva kindluse plaan, 1830
Narva linnaplaan, 1876
**Narva bastionid** on Narva linna ümbritsevad Narva muldkindlustusvööndi kaitseehitised, mis peaasjalikult ehitati 17. sajandil Rootsi ajal.

Narva kaitserajatiste uus muldkindlustuste vöönd
------------------------------------------------

Aastatel 1676–1680 alustati Narvas kaitserajatiste uue muldkindlustuste vööndi uuendamist fortifikatsioonide direktor Erik Dahlbergi kavade alusel, Vaubani süsteemi alusel. 

Ehitustöid alustati 1682. aastal ja jätkati kuni Narva vallutamiseni Moskva tsaaririigi poolt Põhjasõjas 1704. aastal. Valmis jõuti ehitada 

* bastionilaadne kindlustus Spes (Lootus), mis asus Narva kindluse lõunamüüri ees ja kuus bastionit:.
* Victoria bastion,
* Honori bastion,
* Gloria bastion,
* Fama bastion
* Triumphi bastion,
* Fortuna bastion.
	+ Pax (Rahu) bastionit, Wrangeli bastionist ei jõutud ümber ehitada,
	+ Justitia (Õiglus) kavandatud poolbastionit linnuse kirdenurka ei jõutud samuti valmis.

Bastionide kaitseks kavandatud viiest raveliinist jõuti valmis ehitada kaks. Ehitamata jäi Triumphi ja Fortuna bastioni vahele planeeritud läänevärav. 

Bastionid ümbritseti vallikraaviga, põhjasuunas ehitati uus värav – Kuningavärav, millest kujundati linna peavärav, vanadest väravatest jäi alles Veevärav ja Uus värav (hiljem Pimevärav). 

### Varasemad Narva kaitseehitised

Varasematest Narva kaitseehitisest on säilinud Narva Hermanni linnus ja 16. sajandil Narva linna kaitseks ehitatud: Vanavall, Kristervall, Kuningavall, Liivavall.

Galerii
-------

* Fortuna bastionFortuna bastion
* Gloria bastionGloria bastion
* Gloria bastioni tunnelGloria bastioni tunnel
* Honori bastionHonori bastion
* Honori bastionHonori bastion
* Victoria bastionVictoria bastion
* Victoria bastioni sisevaadeVictoria bastioni sisevaade
* Pax bastionPax bastion
* Spesi poolbastionSpesi poolbastion

Viited
------

1. ↑  Narva kindlustused ja linnus, Narva Muuseum (vaadatud 4.08.2013

Välislingid
-----------

 Narva bastionid – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
**Leonid "Leo" Komarov** (sündinud 23. jaanuaril 1987 Narvas) on vene ja ingeri päritolu Soome jäähokimängija, kes mängib ründajana Soome kõrgliigaklubis HIFK.

Soome kõrgliigas debüteeris Komarov hooajal 2005–2006 klubis Ässät. Aastatel 2006–2009 mängis ta Soome kõrgliigaklubis Lahti Pelicans. Seejärel liitus ta KHL-i klubiga Moskva Dinamo. Aastatel 2012 ja 2013 võitis ta Moskva Dinamoga Gagarini karika.

2006. aastal valis Toronto Maple Leafs ta NHL-i *draft* '​is 180. valikuna. NHL-is debüteeris ta Maple Leafsi meeskonnas hooajal 2012–2013. Komarov sai esimeseks NHL-i mängijaks, kes on sündinud Eestis. Aastatel 2018–2021 mängis ta NHL-is New York Islandersi ridades. 2016. aastal osales ta NHL-i tähtede mängul. Komarovi edukaim hooaeg NHL-is oli 2015–2016, mil ta lõi Maple Leafsi meeskonnas 19 väravat ja andis 17 väravasöötu.

2021. aasta novembris naasis Komarov KHL-i, sõlmides kaheaastase lepingu Peterburi SKA-ga. Hooajal 2022/23 mängis ta Rootsi kõrgliigaklubis Luleå HF.

2023. aasta augustis naasis Komarov pärast 14 aastat Soome kõrgliigasse ja sõlmis kaheaastase lepingu HIFK-ga.

Ta tuli Soome koondises mängides 2011. aastal maailmameistriks. 2014. aasta taliolümpiamängudel võitis ta Soome koondisega pronksmedali ja 2022. aasta taliolümpiamängudel kuldmedali.

Viited
------

1. ↑  "Лео Комаров – в СКА!". ska.ru. 15.11.2021. Vaadatud 30.11.2021
2. ↑  Hyvärinen, Eetu (23. august 2023). "Leo Komarov HIFK:hon". *HIFK* (soome). Vaadatud 13. septembril 2023.

Välislingid
-----------

 Leo Komarov – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Leo Komarov NHL.com lehel
* Leo Komarov hockeydb.com lehel
* Narvas sündinud Soome hokimees: MM-kuld on kõvem saavutus kui KHL-i tiitel Delfi, 3. mai 2012

Mall:Soome jäähokikoondis 2022 OM
**Antti Sakari Pihlström** (sündinud 22. oktoobril 1984 Vantaas) on Soome jäähokimängija, kes mängib Soome kõrgliigaklubis HIFK ründajana vasakäärel.

Soome kõrgliigas debüteeris ta hooajal 2003–04 Espoo Bluesi ridades. Hooajal 2005–06 mängis ta Soome kõrgliigas SaiPa ja hooajal 2006–07 HPK meeskonnas.

2007. aastal siirdus ta Põhja-Ameerikasse. Esimesel hooajal mängis ta põhiliselt AHL-i klubis Milwaukee Admirals, osaledes lisaks Nashville Predatorsi ridades ühes kohtumises NHL-is. Hooajal 2008–09 kuulus ta Predatorsi põhikoosseisu, osaledes NHL-is 53 kohtumises.

2009. aastal naasis Pihlström Euroopasse, liitudes Rootsi kõrgliigaklubiga Färjestad BK. Samal hooajal suundus ta tagasi Soome kõrgliigasse, kui liitus JYP Jyväskyläga.

2011. aastal suundus ta esmakordselt KHL-i, liitudes Ufa Salavat Julajeviga. 2015. aastal osales ta Columbus Blue Jacketsi treeninglaagris, kuid klubiga lepingut tal sõlmida ei õnnestunud. Seejärel naasis ta KHL-i, mängides hooaja 2015–16 lõpuni Moskva CSKA-s. Ta jõudis Moskva CSKA-ga sel hooajal Gagarini karika finaali, kus kaotati Magnitogorski Metallurgile.

2016. aasta septembris mängis ta Šveitsi kõrgliigaklubis HC Fribourg-Gottéron. Sama aasta oktoobris liitus ta KHL-i klubiga Jokerit. Seal mängis ta viis hooaega. Hooaja 2021/22 eel naasis ta HPK-sse. Hooaja 2023/24 keskel liitus ta teise Soome kõrgliigaklubiga, HIFK-ga.

2014. aasta taliolümpiamängudel võitis Pihlström Soome jäähokikoondise koosseisus pronksmedali. Lisaks tuli ta 2011. aastal Soome koondisega maailmameistriks.

Välislingid
-----------

* Antti Pihlström KHL.ru lehel
* Antti Pihlström NHL.com lehel
* Antti Pihlström hockeydb.com lehel
**Miikka Salomäki** (sündinud 9. märtsil 1993 Raahes) on Soome jäähokimängija, kes mängib Šveitsi kõrgliigaklubis Lausanne HC ründajana vasakäärel.

Karjääri alustas ta hooajal 2010–11 Soome kõrgliigaklubis Kärpät.

2011. aastal valis Nashville Predators ta NHL-i *draft* '​is 52. valikuna. Põhja-Ameerikasse suundus ta hooajal 2013–14. Kaks esimest hooaega veetis ta põhiliselt Predatorsi noorteklubis Milwaukee Admirals American Hockey League'is (AHL). Debüüdi NHL-is tegi ta Capitalsi meeskonnas 8. jaanuaril 2015 Dallas Starsi vastu ning lõi selles mängus ka oma esimese värav NHL-is. Tema resultatiivseim hooaeg NHL-is oli 2015/16, mil ta lõi 61 mänguga viis väravat ja andis viis väravasöötu.

2020. aasta veebruaris liitus Salomäki Toronto Maple Leafsiga, asudes mängima Maple Leafsi noorteklubis Toronto Marlies. Hooajal 2020–21 mängis ta AHL-i klubis Colorado Eagles.

2021. aasta juunis sõlmis ta lepingu Rootsi kõrgliigaklubiga Örebro. 2022. aasta veebruaris naasis Salomäki pärast üheksat aastat Soome kõrgliigasse, liitudes HIFK-ga, kuid ta mängis seal vaid hooaja lõpuni.

2022. aasta juunis sõlmis ta kaheaastase lepingu Šveitsi kõrgliigaklubiga Lausanne HC.

2014. aasta maailmameistrivõistlustel võitis Salomäki Soome jäähokikoondise koosseisus hõbemedali.

Viited
------

1. ↑  "Maple Leafs acquire Miikka Salomaki from Nashville". Toronto Maple Leafs. 22.2.2020. Vaadatud 9.8.2020
2. ↑  "Miikka Salomäki signs with LHC" (prantsuse). Lausanne HC. 10. juuni 2022. Vaadatud 10. juunil 2022.

Välislingid
-----------

* Miikka Salomäki NHL.com lehel
* Miikka Salomäki lehel hockeydb.com
**Janne Tapani Pesonen** (sündinud 11. mail 1982 Suomussalmis) on endine Soome jäähokimängija (vasak ääreründaja).

Ta debüteeris Soome kõrgliigas Oulun Kärpäte meeskonnas hooajal 2001–2002. Hooaegadel 2003–04, 2004–05, 2006–07 ja 2007–08 tuli ta klubiga Soome meistriks. Hooajal 2003–04 oli Soome liiga resultatiivseim uustulnukas (17+13). Hooajal 2006–07 pälvis ta väljalangemismängudele parimale mängijale antava Jari Kurri auhinna. Hooajal 2007–08 oli ta liiga suurim väravakütt (34 väravat) ja resultatiivseim mängija (34+44). Hooaegadel 2006–07 ja 2007–08 valiti ta Soome kõrgliiga hooaja sümboolsesse koosseisu.

2004. aastal valis Mighty Ducks of Anaheim ta NHL-i *draft* '​is 269. valikuna. Karjääri jooksul on ta Põhja-Ameerikas mänginud vaid hooajal 2008–09, kui ta mängis AHL-i klubis Wilkes-Barre/Scranton Penguins ja seitse mängu NHL-i klubi Pittsburgh Penguinsi meeskonnas.

Hiljem mängis ta KHL-i klubis Kaasani AK Bars (2009–2011, 2012–2014), Soome kõrgliigaklubis HIFK (2011–12), Rootsi kõrgliigaklubides Skellefteå AIK (2015–2016) ja Växjö Lakers (2017–2019) ning Šveitsi kõrgliigaklubis HC Ambrì-Piotta (2016–17). Hooajal 2009–10 võitis ta AK Barsiga Gagarini karika ja tuli hooajal 2017–18 Växjö Lakersiga Rootsi meistriks. 2019. aastal naasis ta Oulun Kärpäte meeskonda.

2011. aastal tuli ta Soome jäähokikoondise koosseisus maailmameistriks.

Sportlaskarjääri lõpetas Pesonen 2020. aastal.

Viited
------

1. ↑  Janne Pesonen. eliteprospects.com. Vaadatud 13.9.2019

Välislingid
-----------

* Janne Pesonen KHL.ru lehel
* Janne Pesonen NHL.com lehel
* Janne Pesonen hockeydb.com lehel
**Miro Heiskanen** (sündinud 18. juulil 1999 Espoos) on Soome jäähokimängija. Ta mängib kaitsjana NHL-i klubis Dallas Stars.

Ta alustas karjääri Soome kõrgliiga klubis HIFK. Debüüdi Soome kõrgliigas tegi ta hooajal 2016–17.

2017. aastal valis Stars ta NHL-i *draft* '​is kolmanda valikuna. Sama aasta juulis sõlmis ta Starsiga kolmeaastase lepingu, kuid jäi hooajaks 2017–18 veel HIFK-isse. Sel hooajal valiti ta Soome liiga parimaks kaitsjaks.

NHL-is tegi ta debüüdi 4. oktoobril 2018 mängus Arizona Coyotesi vastu. NHL-i karjääri esimese värava lõi ta 25. oktoobril mängus Anaheim Ducksi vastu.

2019. aastal valiti ta Starsi ajaloo teise uustulnukana NHL-i tähtede mängule. Samal hooajal valiti ta uustulnukate sümboolsesse koosseisu (*NHL All-Rookie Team*). Hooajal 2019–20 jõudis ta Starsiga Stanley karikavõistluste finaali, kus kaotati Tampa Bay Lightningile. Hooaja 2019–20 väljalangemismängudes jäi Heiskaneni arvele 6 väravat ja 20 väravasöötu, millega oli ta Starsi kõige resultatiivseim mängija. Ühe hooaja väljalangemismängudes oli enne teda rohkem punkte teeninud ainult kolm mängijat. 2021. aasta oktoobris jõudis Heiskanen Starsi ajaloo kõikidest kaitsemängijatest kõige kiiremini 100. punkti tähiseni.

2016. aastal tuli Heiskanen Soome kuni 18-aastaste koondisega omavanuste maailmameistriks. 2017. aastal toimunud kuni 18-aastaste maailmameistrivõistlustel valiti Heiskanen turniiri parimaks kaitsemängijaks ja turniiri sümboolsesse koosseisu, kuid finaalis tuli võtta vastu kaotus USA eakaaslastelt. 2022. aastal tuli ta Soome jäähokikoondisega maailmameistriks. Enne seda oli ta Soome koondise koosseisu osalenud ka 2018. aasta taliolümpiamängudel ja 2018. aasta maailmameistrivõistlustel.

Viited
------

1. ↑  "Stars rookie defenseman Miro Heiskanen selected to 2019 NHL All-Star Game". NHL.com. 2.1.2019. Vaadatud 3.1.2019
2. ↑  "Gurianov, Stars rally to defeat Kings in OT; Doughty injured". nhl.com. 23.10.2021. Vaadatud 31.10.2021

Välislingid
-----------

* Miro Heiskanen NHL.com lehel
* Miro Heiskanen hockeydb.com lehel

| * v
* r
Dallas Stars |
| --- |
| 
**Väravavahid**: Jake Oettinger **·** Rémi Poirier **·** Scott Wedgewood |
| 
**Kaitsjad**: Jani Hakanpää **·** Joel Hanley **·** Miro Heiskanen **·** Esa Lindell **·** Nils Lundkvist **·** Colin Miller **·** Ryan Suter |
| 
**Ründajad**: Jamie Benn **·** Jevgeni Dadonov **·** Ty Dellandrea **·** Max Domi **·** Radek Faksa **·** Luke Glendening **·** Roope Hintz **·** Wyatt Johnston **·** Joel Kiviranta **·** Mason Marchment **·** Fredrik Olofsson **·** Joe Pavelski **·** Jason Robertson **·** Tyler Seguin |
**Petteri Wirtanen** (sündinud 28. mail 1986 Hyvinkääs) on Soome endine jäähokimängija (keskründaja).

Ta alustas klubikarjääri Soome klubis HPK, debüteerides Soome kõrgliigas hooajal 2004–05. 2006. aastal tuli ta HPK-ga Soome meistriks.

2006. aastal valis Anaheim Ducks ta NHL-i *draft* '​is 172. valikuna. 2006. aasta juulis sõlmis ta Ducksiga kolmeaastase lepingu. Wirtanen mängis kolm hooaega American Hockey League'is Ducksi tütarklubides Portland Pirates ja Iowa Chops. NHL-is pääses ta Ducksi meeskonnas väljakule vaid hooajal 2007–08 kolmes mängus ning sai kirja ühe värava.

Aastatel 2009–2012 mängis Wirtanen Soome kõrgliigas HIFK ridades. 2011. aastal tuli ta HIFK-ga Soome meistriks. Aastatel 2012–2014 mängis ta KHL-i klubis HK Donbass. Hooaja 2014–15 alguses mängis ta Šveitsi kõrgliigaklubis HC Fribourg-Gottéron. Seejärel liitus ta KHL-i klubiga Jokerit, kus mängis kuni hooaja 2017–18 lõpuni.

Hooaja 2018–19 alguses mängis ta TPS-is ja hooaja teises pooles Rootsi kõrgliigaklubis Djurgårdens IF. 2019. aastal jõudis ta Djurgårdensiga Rootsi meistrivõistlustel finaali, kus kaotati Frölundale. Pärast seda naasis Wirtanen TPS-i. 2021. aastal kaotas ta Soome meistrivõistlustel TPS-iga finaalis Lukkole. 2021. aasta septembris liitus ta taas HIFK-ga, kus mängis ühe hooaja.

2006. aastal võitis Wirtanen Soome kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistrivõistlustel pronksmedali. 2014. aasta maailmameistrivõistlustel võitis ta Soome jäähokikoondise koosseisus hõbemedali.

Välislingid
-----------

* Petteri Wirtanen hockeydb.com lehel
**Ogalik** (*Gasterosteus aculeatus*) on ogalikuliste seltsi kuuluv väike kala, millele on iseloomulikud keha katvad luuplaadikesed ja seljauime ees paiknevad ogad. Nad on laialdaselt levinud põhjapoolkera rannikumeredes ning neid võib kohata nii mere- kui ka magevees.

Ogalikud on tuntud isahoole poolest: just isased kalad ehitavad pesa ning hoolitsevad marja ja vastsete eest.

Kirjeldus
---------

Ogalik on väikekala, kes kasvab kuni 10 cm pikkuseks ja 4 g raskuseks, eluiga ei ületa tavaliselt 4 aastat. Tema seljauime sees on kolm pikka oga, keha katavad luuplaadid, soomused puuduvad. Kehavärvuselt on ülaosa rohekaspruun kuni hõbedane, altpoolt hõbedane või valge. Kudemisajal muutub isaste värvus: silmad sinaka läikega, kõhualune punane, selg sinakas roheline.

Ogalik on levinud jõgedes, järvedes ning väiksema soolsusega meredes kogu Euroopas, Alžeerias, Aasia põhjaosas ja Põhja-Ameerika vetes. Eelistab veekogus taimestikuvööndi liivast või mudast põhja.

Erinevalt enamikust kaladest erineb ogaliku kudemisperiood selle poolest, et esineb lõimetishooldus, kusjuures isane ehitab selle jaoks omapärase pesa.

Rahvapäraseid nimetusi
----------------------

Luuk, krepka, pistakarka, hakk, raudak, raudkala, sitapiik, täägel, traks jne.

Pulmarüüs isane ogalik. Pildistatud Haapsalu lähedal

Püük Eestis
-----------

Eestis on ogalikke kalastatud suuresti ainult Kaberneeme rannas ja Kaberneeme lahe saartel ning rohkem näljaaegadel. Eesti Vabariigi ajal tõusis aga nende järele nõudmine, kuna linnufarmides peeti neid väga heaks söödaks ja munatoodangu tõstjaks. Hiljem lisandusid ka karusloomakasvatused.

Suuremahulist ogalikupüüki alustas Jüri Art ning erilist edu saavutas selles Ferdinand Art. Näiteks 1930. aastate lõpus püüdis viimane aastas 20–25 tonni ogalikke (samas oli kogu küla toodang umbes 40 t ja võib-olla ka natuke enam). Püük oli iseäranis tulusam septembrist detsembri lõpuni ja seda ka Nõukogude ajal, kuna neid oli siis kergem turustada ning erinevalt teistest kalaliikidest sai neid püüda ranna lähedalt, mis oli sügisesi mereolusid arvestades eelistatud. Püügiviis hakkas kaduma 1975. aasta järel seoses Ferdinand Arti surmaga.

Vaata ka
--------

* Eesti kalade süstemaatiline nimestik

Viited
------

1. ↑   (2008). Gasterosteus aculeatus. *IUCNi punase nimestiku ohustatud liigid*. IUCN 2011.
2. 1 2  Eesti kalanduse minevikust II, Stockholm: Eesti Kalurite Koondis, lk 25–26

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Ogalik** |

* Ogalik andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes

* Ogalik TÜ Loodusteadusliku veebipõhises õpikeskkonnas
* Eesti vete kalu. Ogalik Kalastaja
* "Kuidas geenid ogalikel kolida aitavad?" ERR Teadus, 12. aprill 2012
* "Ogalikud eelistavad sugulaste seltskonda" Novaator, 11. juuni 2013
**Ieoh Ming Pei** (hiina 貝聿銘 *Bèi Yùmíng*; 26. aprill 1917 – 16. mai 2019) oli Hiina päritolu Ameerika Ühendriikide arhitekt, Pritzkeri auhinna laureaat. 

Ehitusmaterjalidena kasutas Pei oma töödes peamiselt kivi, betooni, klaasi ja terast. 

Ieoh Ming Pei oli üks tähtsamaid 20. sajandi arhitekte.

Noorpõlv ja haridus
-------------------

Ieoh Ming Pei sündis rikka pankuri peres Guangzhous Guangdongi provintsis Hiinas ning lapsena elas ja õppis Shanghais ja Hongkongis. 1935. aastal läks ta 18-aastaselt Ameerika Ühendriikidesse arhitektuuri õppima. 

Pei õppis esialgu lühikest aega Pennsylvania ülikoolis, vahetas seejärel kooli ning lõpetas 1940. aastal Massachusettsi Tehnoloogiainstituudi. 
Pei sai USA kodakondsuse 1954. aastal.

Töö
---

Pei projekteeritud püramiid Louvre'i õuel
1955. aastal avas Pei oma arhitektuuribüroo I.M. Pei & Partners. 1989. aastal vahetas firma nime, uueks nimeks sai Pei Cobb Freed & Partners. James Ingo Freed ja Henry N. Cobb on Ieoh Ming Pei kõrval selle ettevõtte tähelepanuväärsemaid arhitekte.

Tunnustus
---------

* 1963 – valiti Ameerika Kunstide ja Kirjanduse Akadeemia liikmeks
* 1976 – Thomas Jeffersoni arhitektuurimedal
* 1981 – valiti Ameerika Filosoofiaseltsi liikmeks
* 1983 – Pritzkeri auhind
* 2010 – Briti Arhitektide Kuningliku Instituudi kuninglik kuldmedal
* 2014 – UIA kuldmedal

Eraelu
------

Peil on kolm poega: T'ing Chung Pei, Chien Chung Pei ("Didi") ja Li Chung Pei ("Sandi") ning tütar Liane Pei. Chien Chung Pei oli isal abiks Louvre'i püramiidi projekteerimisel, Li Chung Pei omakorda Hongkongi Bank of China Toweri projekteerimisel 1989. aastal. Mõlemast vennast on isa eeskujul saanud arhitektid ning 1990. aastal asutasid nad koos ettevõtte Pei Partnerships.

Teosed
------

* Green Building Massachusettsi Tehnoloogiainstituudis Cambridge'is (USA)Green Building Massachusettsi Tehnoloogiainstituudis Cambridge'is (USA)
* Rahvuslik Atmosfääriuuringute Keskus Boulderis Colorado osariigis (USA)Rahvuslik Atmosfääriuuringute Keskus Boulderis Colorado osariigis (USA)
* Morton H. Meyerson Symphony Center Dallases Texase osariigis (USA)Morton H. Meyerson Symphony Center Dallases Texase osariigis (USA)
* Rahvusliku Kunstigalerii idatiib Washingtonis (USA)Rahvusliku Kunstigalerii idatiib Washingtonis (USA)
* Dallase linnahall (USA)Dallase linnahall (USA)
* John F. Kennedy Raamatukogu Bostonis Massachusettsi osariigis (USA)John F. Kennedy Raamatukogu Bostonis Massachusettsi osariigis (USA)
* Rock'n'rolli kuulsuste hall Clevelandis Ohio osariigis (USA)Rock'n'rolli kuulsuste hall Clevelandis Ohio osariigis (USA)
* Bank of China Tower HongkongisBank of China Tower Hongkongis
* Suzhou muuseum Jiangsus HiinasSuzhou muuseum Jiangsus Hiinas
* Miho muuseum Shiga prefektuuris JaapanisMiho muuseum Shiga prefektuuris Jaapanis

Välislingid
-----------

* Pei elulugu inglise keeles

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Ieoh Ming Pei** |
**Dorothea Tanning** (25. august 1910 Galesburg, Illinois – 31. jaanuar 2012 New York) oli Ameerika Ühendriikide kunstnik, skulptor ja kirjanik. Ta kujundas ka balleti- ja teatrikostüüme.

Elukäik
-------

Dorothea Tanning sündis ja kasvas USA Illinoisi osariigis Galesburgis. Ta õppis 1928–1930 sealses Knox College'is, elas seejärel mõne aasta Chicagos ning kolis 1935. aastal New Yorki. 1936. aastal avastas ta Moodsa Kunsti Muuseumi erinäitusel "Fantastic Art, Dada and Surrealism" enda jaoks dadaismi ja sürrealismi. 1940. aastail lõi Tanning ise vabakutselise kunstnikuna sürrealistlikke maale. 1941. aastal tutvus ta galerist Julien Levyga, kes viis ta kokku emigrantidest sürrealistidega. Nende hulgas oli ka saksa kunstnik Max Ernst, kellega Tanning abiellus 1946. aastal. 1949. aastal kolisid nad Prantsusmaale. USAsse naasis Tanning pärast abikaasa surma 1976. aastal.

Kunstilooming
-------------

1940. aastail ja 1950. aastate alguses loodud maalide (nt "Birthday", 1942; "Eine kleine Nachtmusik", 1943) sürrealistlike kujundite tõttu on Tanningit sageli peetud sürrealistlikuks kunstnikuks. Sellele aitasid kaasa ka tema lähedased suhted mitme sürrealistiga. Tegelikult arendas ta oma kuue aastakümne pikkuse karjääri jooksul välja täiesti isikupärase stiili. 

Umbes 1955 toimus Tanningi loomingus järsk muutus, tema maalid muutusid üha fragmenteeritumaks (nt "Insomnias", 1957). 1960. aastate lõpuks olid ta maalid peaaegu täiesti abstraktsed, ehkki kujutasid äratuntavalt naisekeha. Sel ajal tegeles Tanning ka trükikunstiga, töötades Georges Visat' ja Pierre Chave'i ateljeedes ning tehes kaastööd mitmele kunstiraamatule koos mitme luuletajaga (nt André Pieyre de Mandiargues ja Lena Leclerq). 

Aastail 1969–1973 keskendus Tanning kolmemõõtmelistele kunstiteostele, luues pehmeid tekstiilist skulptuure.

Tanningi töid on eksponeeritud paljudel isikunäitustel nii Ameerika Ühendriikides kui ka Euroopas. 1974. aastal toimus tema tööde retrospektiiv Pariisis Centre National d'Art Contemporainis (hilisem Pompidou keskus), 1993. aastal Rootsis Malmö Kunstihoones ja Londonis Camdeni Kunstikeskuses.

Kirjanduslooming
----------------

1986. aastal ilmus Tanningi autobiograafia pealkirjaga "Birthday"; 2001. aastal avaldati selle täiendatud versioon "Between Lives: An Artist and Her World". 2004. aastal ilmusid luulekogu "A Table of Content" ja jutustus "Chasm: A Weekend", 2011. aastal luulekogu "Coming to That".

Välislingid
-----------

* Dorothea Tanning Collection and Archive
* Dorothea Tanning (artnet Monographs)
* Eine Kleine Nachtmusik (1943) – Tate Gallery, London, UK
* Dorothea Tanning: Still in the Studio
* Salon.com – "Oldest living surrealist tells all"
* Ten Dreams Galleries
* Dorothea Tanning, Surrealist Painter and Poet, Dies at 101
* In Memoriam: Surrealist painter Dorothea Tanning, 101
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib liigist; perekonna kohta vaata artiklit Maavits (perekond)* |

---

**Harilik maavits** (*Solanum dulcamara*) on maavitsaliste sugukonda maavitsa perekonda kuuluv mitmeaastane poolpõõsas.

Rahvapärased nimetused: **jooksvapuu**, **kuisavits**, **viinapuu**, **soolikarohi**.

Kirjeldus
---------

Hariliku maavitsa oksad on kuni 3 meetrit pikad.

Taime lehed on piklikmunajad, ülemised sageli odajad kuni südajad. Maavitsa vars on maapinna lähedal puitunud. Taime maapealse varre kõrgus on 30–300 cm.

Õite ülesehitus sarnaneb hariliku kartuli õite omaga, õied on lillad (rippuvates ebasarikates) ja kroonlehed on longus. Õitseaeg juunist juulini. Vili on piklik punane mari. 

* ÕiedÕied
* ViljadViljad
* Varred lehtedegaVarred lehtedega

Levila ja kasvukoht
-------------------

Kasvab Euroopas, Aasias ja Põhja-Ameerikas soistes metsades (ka lodumetsades) ja kaldavõsastikes. Maavitsa võib leida ka veekogudeäärsetest võsastikest, soodest ja lodudest. 
Eestis tavaline.

Kasutamine
----------

Alates 16. sajandist on harilikku maavitsa kasutatud ravimtaimena, tema roheliste kuivatatud vartega raviti kuni 20. sajandini bronhiiti ja astmat.

Mürgisus
--------

Marjad sisaldavad mürgiseid alkaloide soladultsiini, tomatidenooli ja solasodiini. Ka oksad ja lehed sisaldavad neid alkaloide.

Mürgistusnähud ja esmaabi
-------------------------

Mürgistusnähtudena esinevad iiveldus, oksendamine, valulik kõhulahtisus, kiire pulss ja hingamishäired, peapööritus, palavik, rasketel juhtudel krambid ja kõnehäired. Suurem osa mürgist väljub oksendamisel. Esmaabiks anda sütt.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  Nielsen, H. 1990, Mürktaimed, Tallinn "Valgus", lk 124
2. 1 2 3  Eesti taimede määraja (toim. M. Leht). 2007. EMÜ, Eesti Loodusfoto, Tartu, lk 242

Välislingid
-----------

* Harilik maavits andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes
**Jaan Pelt** (sündinud 15. märtsil 1947 Tallinnas) on eesti astronoom ja matemaatik.

Elulugu
-------

Jaan Pelt on kooliõpetaja poeg.

Lõpetas 1965 Tallinna 10. Keskkooli, 1974 TÜ rakendusmatemaatika erialal, 1979 aspirantuuri (Teaduste Akadeemia (TA)), füüsika-matemaatikakandidaat (1981, Eesti NSV TA Astrofüüsika ja Atmosfäärifüüsika Instituut (AAI)), väitekiri "Частотный анализ астрономических временных рядов" (Tallinn, 1980). Oli 1974–82 TA AAI eksperimentaalse astrofüüsika sektori nooremteadur, 1982–92 teoreetilise astrofüüsika sektori vanemteadur, 1993– (aastast 1994 Tartu Observatoorium) tähefüüsika töörühma vanemteadur. Lühemat aega töötanud ka Ungari, Soome, Taani, Norra ja Saksamaa observatooriumides. 1987–96, 2004–05 oli ühtlasi TÜ (osalise koormusega) lektor, 1996, 2003 Oulu Ülikooli lektor.

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkond: statistiliste meetodite rakendamine astronoomias ja astrofüüsikas, sh astronoomiliste aegridade sagedusanalüüs. Eesti Statistikaseltsi, Rahvusvahelise Astronoomia Liidu liige. Üle 50 teadustrükise.

Tunnustus
---------

* 2019 Tartu Ülikooli medal

Viited
------

1. 1 2 3 4  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide
2. ↑  "Tartu Ülikooli medali kavalerid". *Tartu Ülikool*. Vaadatud 6.12.2022.

Publikatsioone
--------------

* Pelt, J. Frequency analysis of astronomical time sequences. Tallinn: Valgus. (1980)
* Pelt, J. A method of continuum estimation in spectral classification experiments. // Bull. Inf. CDS 38 (1990)
* Jetsu, L. Pelt, J. Tuominen, I. Spot and flare activity of FK Comae Berenices: Long-term photometry. // Astron. Astrophys. 278 (1993)
* Pelt, J. Kayser, R. Refsdal, S. et al.The light curve and the time delay of QSO 0957+561. // Astron. Astrophys. 305 (1996)
* Brooke, J.M. Pelt, J. Pulkkinen, P. et al.The importance of spatial information in sunspot records. // Highlights Astron. 12 (2002)
* Pelt, J. Tuominen, I. Brooke, J.M. Century-scale persitence in longitude distribution in the Sun and in silico. // Astron. Astrophys. 429 (2005).
* Hackman, T. Pelt, J. Mantere, M.J. et al. Flip-flops of FK Comae Berenices. // Astron. Astrophys. 553 (2013)

Kirjandus
---------

* EE 14, 365.
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013
* Jaan Pelt Eesti Teadusinfosüsteemis

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
Tilly Fleischer 1936. aasta suveolümpiamängudel Berliinis
**Ottilie Fleischer** (abielus **Heuser**, teises abielus **Grote-Fleischer**; 2. oktoober 1911 – 14. juuli 2005) oli Saksamaa kergejõustiklane. 

Ta esindas Saksamaas 1932. aasta suveolümpiamängudel Los Angeleses kolmel alal ja võitis odaviskes pronksmedali. Neli aastat hiljem võitis ta 1936. aasta olümpiamängudel Berliinis odaviskes kuldmedali. Frankfurdi linn kinkis talle olümpiavõidu tunnustuseks auto.

Juba varases nooruses huvitas teda sport, algul võimlemine, kuid teismelisena hakkas ta tegelema kergejõustikuga. Ta treenis paljusid alasid, sealhulgas viievõistlust, odaviset, kettaheidet ja kuulitõuget.

Tilly Fleischer hakkas spordiga tegelema kümneaastaselt. Sportlaskarjääri alguses oli ta edukas ka tennises (Frankfurti meister) ja käsipallis (Saksamaa meister Frankfurdi Eintrachtiga). Ta võistles ka Frankfurdi Eintrachti kergejõustiklasena. 1,68 m pikkusena oli tal võistluskaal 66 kg. Pärast 1936. aasta olümpiamänge lõpetas ta sportlaskarjääri.

Ta oli skulptor Arno Brekeri alastimodell Kolmanda Reichi ajal.

Pärast Teist maailmasõda oli Fleischer kahe nahktoodete kaupluse omanik, Lahris/Schwarzwaldis ja Kehlis. Tal oli esimesest abielust kaks tütart.

Kuulujutud selle kohta, kes oli ühe tema tütre isa, ilmusid 1966. aastal pärast seda, kui tema tütar Giselle väitis ühes raamatus, et on Adolf Hitleri tütar.

Välislingid
-----------

* Tilly Fleischer ROK-i veebilehel
* Tilly Fleischer World Athletics veebilehel
* Tilly Fleischer Olympedia.org veebilehel
* Tilly Fleischer Track and Field Statistics veebilehel
* Tilly Fleischer Munzinger.de veebilehel

| * v
* r
Naiste odaviske olümpiavõitjad |
| --- |
| 
1932: Mildred Didrikson • 1936: Tilly Fleischer • 1948: Herma Bauma • 1952: Dana Zátopková • 1956: Inese Jaunzeme • 1960: Elvīra Ozoliņa • 1964: Mihaela Peneș • 1968: Angéla Németh • 1972: Ruth Fuchs • 1976: Ruth Fuchs • 1980: María Colón • 1984: Tessa Sanderson • 1988: Petra Meier-Felke • 1992: Silke Renk • 1996: Heli Rantanen • 2000: Trine Hattestad • 2004: Osleidys Menéndez • 2008: Barbora Špotáková • 2012: Barbora Špotáková • 2016: Sara Kolak • 2020: Liu Shiying |
**Narusk** on eesti perekonnanimi. 

Venemaa Föderatsioonis oli perekonnanime Narusk kandjaid 2014. aastal 10 isikut, Soomes 5.

Levik Eestis
------------

2024. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Narusk 147 inimesel: 77 mehel ja 70 naisel. Perekonnanimede levikult oli Narusk meeste puhul 1181. kohal ja naiste puhul 1509. kohal. Kõige levinum oli perekonnanimi Narusk vanuserühmas 85+, kus neid on 10 000 elaniku kohta 1,99. Nimi oli kõige sagedasem Põlva maakonnas, kus sellist nime kandis maakonna 10 000 elaniku kohta 14,91 inimest.

19. sajandi algul pandi pärisorjusest vabastamise käigus talupoegadele Võrumaal Põlva kihelkonna Peri mõisavallas ja Räpina kihelkonna Räpina mõisavallas nimeks Narrusk ja Narusk.

Nimede eestistamisel loobus perekonnanimest Narusk 1938. aastal üks isik, kes soovis uueks nimeks võtta Jõemaa.

Nime kandjaid
-------------

* Anu Narusk, eesti majandusteadlane ja sotsioloog (1948-1999)
* Mati Narusk, eesti ajakirjanik (1940–)
* Priit Narusk, eesti murdmaasuusataja (1977–)

Viited
------

1. ↑  Narusk Surnames. Vaadatud 21. veebruar 2024.
2. ↑  Statistikaamet: Nimede statistika. Narusk. Vaadatud 21. veebruar 2024.
3. ↑  Onomastika andmebaas. Nimede panemine: Narusk.
4. ↑  Onomastika andmebaas. Nimede eestistamine: (vana nimekuju): Narusk.

Välislingid
-----------

* Narusk statistikaameti andmebaasis
Saatse saapa asukohaskeem Eesti ja Venemaa piiril

**Saatse saabas** (vene keeles *Саатсеский сапог*) on osa Venemaa Petseri rajooni territooriumist, mis on sopistusena ümbritsetud Eesti territooriumist. Umbes 1 km pikkune saapakujuline ala pindalaga 115 ha asub Saatse küla lähedal, seda läbib Värska–Ulitina tee (ehk Saatse–Värska tee).

Saatse saabas tekitab kohalikele elanikele probleeme, kuna osa olulisest ühendusteest läbib naaberriigi territooriumi, millele tohib siseneda vaid viisaga. 2014. aasta alguse seisuga on Saatse saabast lubatud läbida ainult sõidukiga (bussis, autos või jalgrattaga) ja peatumata, mitte jalgsi. Sesniki külast pääseb kohalikku keskusse Värskasse kas läbi Venemaa territooriumi või 20 km pikkuse ringiga; Lutepää külast viib aga tee nii Värska (nn Lutepää kolmnurk) kui ka Saatse poole (Saatse saabas) üksnes läbi Venemaa.

Saatse saapa probleemi lahendamist loodetakse Eesti-Venemaa piirilepingult. 
18. veebruaril 2014 allkirjastasid Eesti välisminister Urmas Paet ja Venemaa välisminister Sergei Lavrov Moskvas järjekordse Eesti-Venemaa piirilepingu. Uus piirileping ei ole jõustunud, oodates mõlema riigi parlamendis ratifitseerimist.

Piirijoone kulgemises leppisid Eesti ja Venemaa kokku juba 2005. aastal allkirjastatud piirilepingutes. Üldjoontes fikseeriti selles Eesti idapiiriks Eesti NSV kunagine administratiivpiir. Piiri õgvendati mõnes kohas. Muuhulgas likvideeriti Põlvamaal (praegu Võrumaal) asunud nn Saatse saabas – Venemaa territooriumi sopistus Eestisse, mis takistab Saatse ja Lutepää küla elanike vaba liikumist kohalike keskuste vahel.

Viited
------

1. ↑  Arvo Uustalu, "Saatse saapa taga elav vanamemm: piirileppe järel pääseb vähemalt normaalselt arsti manu!" Õhtuleht, 13. veebruar 2014, lk 6–7

Kirjandus
---------

* Arvo Uustalu "Saatse saapa taga elav vanamemm: piirileppe järel pääseb vähemalt normaalselt arsti manu!" Õhtuleht, 13. veebruar 2014, lk 6–7

Välislingid
-----------

* Saapakaotus võtab setolt turismimagneti ja rullnokalt kiirendusraja Postimees, 7. august 2013
* "Saatse saabas" Youtube, 3. juuli 2012
* Saatse saapa piirivalvurite mureks on ülemeelikud turistid Reporter, 18.07.2011
* Ivvo Palomiis Ööpäev arestis ehk kuidas ma "Saatse saapasse" astusin Õhtuleht, 24. november 1997
Dylan Sikura 
**Dylan Sikura** (sündinud 1. juunil 1995 Auroras, Ontario provintsis) on Kanada jäähokimängija, kes mängib keskründajana Rootsi kõrgliigaklubis Skellefteå AIK.

Aastatel 2011–2014 mängis ta Ontario Hockey League'i (OHL) klubis Aurora Tigers ja 2014–2017 Northeastern University jäähokimeeskonnas.

2014. aastal valis Chicago Blackhawks ta NHL-i *draft* '​is 178. valikuna. 2018. aasta märtsis sõlmis ta Blackhawksiga kaheaastase lepingu. NHL-is debüteeris ta sama aasta 29. märtsil mängus Winnipeg Jetsi vastu ning sai samas mängus kirja kaks väravasöötu.

Hooajal 2018/19 sai Sikura NHL-is Blackhawksi meeskonnas 33 mänguga kirja kaheksa väravasöötu, kuid mitte ühtegi väravat. NHL-i kõrvalt mängis ta American Hockey League'is (AHL) Blackhawksi tütarklubis Rockford IceHogs, kus ta lõi 46 mänguga 17 väravat ja andis 18 väravasöötu. NHL-is lõi ta esimese värava 5. jaanuaril 2020 mängus Detroit Red Wingsi vastu, kuid see jäigi tema ainsaks väravaks Blackhawksi mängijana.

2020. aasta septembris kaubeldi Sikura Brandon Pirri vastu Blackhawksist Vegas Golden Knightsi. Suurem osa hooajast 2020/21 mängis Sikura AHL-is Golden Knightsi tütarklubis Henderson Silver Knights, lisaks mängis ta kaheksa mängu NHL-is ning lõi kaks väravat.

2021. aasta juulis sõlmis ta üheaastase kahepoolse lepingu Colorado Avalanche'iga. Suurem osa hooajast mängis ta AHL-is Colorado Eaglesi meeskonnas, kus tegi väga eduka hooaja, kui lõi 33 väravat ja andis 40 väravasöötu, millega oli Kiefer Sherwoodi järel meeskonnas teine resultatiivseim mängija. Hooajal 2022/23 mängis Sikura AHL-i klubides Rockford IceHogs ja San Diego Gulls.

2023. aasta septembris sõlmis ta üheaastase lepingu Skellefteåga.

Tema juured ulatuvad nii Slovakkiasse kui ka Jaapani.

Viited
------

1. ↑  "Blackhawks sign Dylan Sikura to entry-level deal". *sportsnet.ca*. 25. märts 2018. Vaadatud 29. märtsil 2018.
2. ↑  "Emergency goalie plays 14 minutes, makes 7 saves in Blackhawks win". Calgary Sun. 29. märts 2018. Vaadatud 30. märtsil 2018.
3. ↑  "Chicago Blackhawks vs Winnipeg Jets gamecenter". *NHL.com*. Vaadatud 30. märtsil 2018.
4. ↑  "Golden Knights acquire forward Dylan Sikura". Vegas Golden Knights. 28. september 2020. Vaadatud 28. septembril 2020.
5. ↑  "Avalanche signs Matteau, Sikura". Colorado Avalanche. 29. juuli 2021. Vaadatud 29. juulil 2021.
6. ↑  "Welcome, Dylan Sikura to SAIK" (rootsi). Skellefteå AIK. 7. september 2023. Vaadatud 7. septembril 2023.
7. ↑  Wheeler, Scott (18. september 2017). "Blackhawks' Sikura brothers take different paths to childhood team". *theathletic.com*. Vaadatud 29. novembril 2018.
8. ↑  "Draft Day: Dylan Sikura's Journey". *nikkeivoice.ca*. 9. juuli 2014.

Välislingid
-----------

* Dylan Sikura NHL.com lehel
* Dylan Sikura hockeydb.com lehel