recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Georg Kold** (Georg Gold, 1. detsember 1884 Katsioja talu, Pööravere vald – 8. juuni 1948) oli Põltsamaa linnapea aastail 1930–1938 ja linnavanem 1938–1940 ning 1941–1942.

Aastail 1918–1919 oli ta Irkutski kubermangu Kirenski maakonnalinna linnapea. Ta võitles bolševike vastu, langes vangi, põgenes, varjas end, vangistati 1923 uuesti ja mõisteti surma; vahetati 1926 välja bolševik Juri Jurkovski vastu.

1941. aastal oli ta metsavend, 24. juulil 1941 asus uuesti Põltsamaa linnavanema kohuste täitmisele. Aastatel 1942–1944 oli ta vangis. 

Aastast 1944 kuni oma surmani 1948. aastal oli Georg Kold metsavend.

Kirjandus
---------

Heiki Raudla. "Georg Kold - igavesti truu Eesti Vabariigile". - Viljandi Muuseumi Aastaraamat 2008. Lk 62-90

Välislingid
-----------

* Heiki Raudla. "Georg Kold - igavesti truu Eesti Vabariigile". - Viljandi Muuseumi Aastaraamat 2008
* "Põltsamaa Muuseumis avatakse Georg Koldi 125. sünniaastapäevale pühendatud näitus". Eesti Muuseumide Infokeskus, 2009
* Toomas Reinpõld. "Linnapea Georg Kold mõisteti kolm korda surma". Vooremaa, 5. detsember 2009
**Georg Krüdener** (ka **Georg von Krüdener zu Rosenbeck** või *Jürgen Krüdener*) oli Riia peapiiskopkonna ametnik ja vasall 16. sajandil.

Krüdener sai Turaida stiftifoogtiks, mis oli olulisemaid ametikohti peapiiskopkonnas, juba 1514. aastal ja jäi sellesse ametisse kuni 1534. aastani. Pärast stiftifoogti ametit elas ta Rozula (*Rosenbeck'*i) mõisas (sellest ka tema lisanimi *zu Rosenbeck*). 1520. aastatel pöördus ta luterlusse ja oli Riia koadjuutori Wilhelm von Hohenzollerni olulisemaid toetajaid kuni tolle peapiiskopiks saamiseni 1539. aastal. Hiljem läksid nad aga peamiselt aastarahade maksmise ja valdustega seotud probleemide tõttu omavahel tülli, Wilhelmi kitsidus kaugendas 1540. aastatel temast ka teisi tema teenreid, nagu Meinecke von Schierstedti, Paul von Spandeni ja Christoph Sutrtzi. 

Võimalik, et hilisematel aastatel kaldus Krüdener taas katoliikluse poole, sest 1552. aastal koostas Krüdener testamendi, kus kavatses pärandada suure osa oma varast Riia lähedal asuvale kloostrile.

1556. aastal, koadjuutorivaenuse alguses, oli Krüdener üks peapiiskopkonna ametnikest, kes ordu ja teiste Liivimaa seisustega tülli läinud Wilhelmist lahti ütles. Pärast seda kaob tema nimi ajalooürikutest, tõenäoliselt suri ta varsti pärast seda.
**Helgiheitja** ehk **prožektor** on valgusti, mille tugev valgus on peeglite või läätsede abil suunatud kitsasse ruuminurka.

**Prožektor** teisisõnu **helgiheitja**  (ing. *stage lighting instrument/fixture*) on valgusti, mida kasutatakse lava nähtavaks tegemisel.

Komponendid:

1.      Kest – liidab kõik üheks valgustiks, koosneb enamjaolt metallist

2.      Lääts – koondab valguse kitsamaks, et see ei valguks laiali ja valgustit saaks paremini kasutada.

3.      Reflektor – peegeldab valguse läätsele, mis valgusallika ümber tekib.???

4.      „Yoke" – kinnitusvahend kesta külge kinnitatuna, et lihtsustada prožektori kinnitamist.

Tüübid:

Punk- ja „*wash*" valgus on põhilised alused valgustite liigitamisel. 

 (Punktvalgus ja laialdane valgus on põhilised, mille järgi pannakse valgustid paika.)

Punktvalgustid annavad täpsemini kontrollitavaid valguskiiri, neid tuntakse ka profiilidena.

*Wash* tüüpi on kindlat fookusega, ehk võimalik muuta ainuld punkti suurust, punkti fookus vastavalt eesolevale klaasile, mida tuntakse kui lääts. 

Jaotatakse ka omakorda laiali:

Laiali valguv (tulvar):

**PAR**

Kõige tuntum ja laialdasemalt kasutust leidev valgusti. Ehituselt samuti lihtne – koosneb metallist tehtud kestast, mille sees on lamp.

**Triipvalgus**

Näevad välja ristkülikulised ja tekitavad vastava valguspunkti, ruuduline punkt või ristkülikuline, kasutatakse suurte pindade valgustamiseks.

Punktvalgus:

On üldine nimetus teatrites kasutatavate valgustitele, tekitavad punkti lavale.

Jaguneb kolmeks.

**Fresnel spot**

Lääts on sakiline ja tänu sellel on valguskiir udune, millega on lihtne „pesta" lava, ehk teha lava ühtlaselt valgusega kaetuks. Valguspunkti saab suurendada ja vähendada.

**Profiil**

Fookuse ja punktisuuruse muutmise võimalus. Laialdaselt kasutatav, väga tihti ka näitleja valguse nime all tuntud.

**PC (Pebble Convex)**

Läheldane *fresnel spot*ile, aga lääts on sileda pinnaga ja kumer, valguse punkt konkreetsem kui *fresnelil*.

Ajalugu

„Prožektor" kui valgusti tuli kasutusele alates 1580. aastatest.  Siis tutvustati küünlaid kindla eesmärgiga teatri rollis, mis täitsid valgusti rolli millega tehti ruum ühtlaselt valgeks, ennist tehti teatrid päevavalgusega, ehk päikese abil. 

Küünlaid hakati asendama õlilampidega kui need kasutusele hakti laialdaselt võtma – nimelt aastal 1780, kui Šveitsi keemik Aimé Argand oma leiutist tutvustas. 

Juba 1816. aastal võeti lisaks õlilampidele kasutusele ka gaasilambid. 

Alles 62 aastat hiljem, 1878. aastal tulid kasutusele elektrilised lambid. Need patenteeris Joseph Wilson Swan.

Elektrilised lambid on püsinud kuni tänapäevani, kuid nende töömeetoid ja tüübid on erinenud läbi aastate.
**Vesivedelikuks** ehk **silma vesivedelikuks** (ladina keeles *humor aquosus*) nimetatakse paljude loomade silmamuna ees- ja tagakambrit täitvat orgaanilist kehavedelikku.

Vesivedelik tekib ripskeha ripsjätketes ja tema funktsioonideks on silmaläätse ainevahetuse tagamine, sarvkesta ja klaaskeha toitmine. Vesivedeliku normaalne juurde- ja äravool tagavad normaalse silmasisese rõhu.

Vesivedeliku biokeemiline koostis, kogused ja patoloogia võivad erineda nii liigiti kui ka indiviiditi.

Roomajatel
----------

### Madudel

Madudel täidab vesivedelik silmaläätse ees paiknevat kambrit.

Imetajatel
----------

### Koduloomadel

Vesivedelik komplekteeritakse (sh filtreeritakse) verest. Tagakambrist valgub ta silmamuna-eeskambrisse ning imendub viker- ja sarvkesta vaheliste iridokorneaalnurkade ja Schlemmi kanali kaudu kõvakesta veenipõhimikku.

### Inimestel

Inimestel täidab vesivedelik nii sarvkesta ja vikerkesta vahelist eeskambrit kui ka vikerkesta ja silmaläätse vahelist tagakambrit.

Viited
------

1. 1 2 3  Enn Ernits, Esta Nahkur,  *Koduloomade anatoomia*, Eesti Maaülikool, Tartu, Halo Kirjastus, lk 394, 2013, ISBN 978-9949-426-28-8.
2. ↑  Laurie J. Vitt, Janalee P. Caldwell,Herpetology: An Introductory Biology of Amphibians and Reptiles, 4 ed, lk 70, 2014, Elsevier, Google'i raamat veebiversioon (vaadatud 30.01.2014) (inglise keeles)
3. ↑  Meeli Roosalu."Inimese anatoomia", Kirjastus Koolibri, lk 232, 2010, ISBN 978-9985-0-2606-9.

Välislingid
-----------

* Sissekanne Encyclopædia Britannicas
* Sissekanne Terminologia Anatomicas A15.2.06.002: Humor aquosus. Vesivedelik
Georg Johann von Staal. George Dawe' maal
**Georg Johann von Staal** (venepäraselt Егор Федорович Сталь) (28. oktoober 1777 Ingliste mõis – 11. aprill 1862 Tallinn) oli baltisakslasest Venemaa sõjaväelane.

Georg Johann sündis Ingliste, Hõreda, Pae ja Raikküla mõisniku Friedrich von Staali ja Margarethe Elisabeth von Focki pojana.

Ta alustas teenistust 1. jaanuaril 1785 ihukaardiväe ratsapolgu asevahtmeistrina. 1792–1794 sõitis ta vabatahtlikuna mitšmanina kolmel laeval.

1. jaanuaril 1796 asus ta kapteni auastmes teenima Astrahani 12. grenaderipolgus. 1802 lasti ta alampolkovniku auastmes erru, aga võeti juba järgmisel aastal tagasi teenistusse.

1805 sõdis ta Prantsusmaa vägedega Amstettini, Sankt Pölteni, Schöngrabeni ja veel mõnes lahingus. Schöngrabeni lahingu eest pälvis ta Püha Vladimiri IV klassi ordeni. 1806–1807 sõdis ta Golymini, Preußisch-Eylau, Gutstadti ja Heilsbergi lahingus. 12. detsembril 1807 viidi ta üle Pavlodari 2. husaaripolku. 13. augustil 1811 sai ta polkovnikuks.

1812 juhatas ta Lubeni 8. husaaripolku, mis kuulus Fabian Osten-Sackeni juhitavasse 3. tagavara-luurearmee koosseisu. Ta osales Kobrini ja Gorodetšno lahingus. 22. novembril 1812 pälvis ta Georgi IV klassi ordeni. Ta osales sõjategevuses Brest-Litovski, Slonimi ja Vilniuse all ning Berezina lahingus. 1813 osales ta Magdeburgi ja Wittenbergi piiramisel, Großbeereni ja Dennewitzi lahingus ning vaenlase jälitamises Torgauni. 15. septembril 1813 anti talle kindralmajori auaste. Ta osales Rahvastelahingus ning Münsteri ja Amsterdami vallutamises. 25. detsembril 1815 määrati ta 4. tragunidiviisi ülemaks, aga juba 17. veebruaril 1816 läks ta haiguse tõttu erru.

Staali autasustati Püha Georgi IV klassi, Püha Vladimiri III klassi ja Püha Anna II klassi ordeniga ja teemantidega kuldmõõgaga vapruse eest, samuti Preisimaa Punase Kotka ordeni teise klassi ning Rootsi Mõõgaordeniga. Tema portree asub Ermitaaži Isamaasõja galeriis.

Staalile kuulusid Raikküla, Kergu ja Kõnnu mõis.

Perekond
--------

Georg Johann von Staal abiellus 1801. aastal Kuusiku mõisas Amalie Juliane von Lilienfeldiga, kes oli Eestimaa rüütelkonna peamehe Georg Woldemar von Lilienfeldi tütar. Abielust sündisid:

* Elisabeth Christine von Staal (1819–1891)
* Amalie Sophie Adelaide von Staal (1820–1910), abiellus Niguliste kiriku pastori Justus Nikolaus Ripkega
* Parun (alates 25.04.1901) Georg Friedrich Karl von Staal (*Егор Егорович фон Сталь*; 1822 Raikküla mõis – 1907 Pariis), Venemaa Keisririigi diplomaat, saadik Londonis ja poliitik
* Otto Viktor von Staal (1824–1907), Venemaa Keisririigi sõjaväelane (major)
* Nikolai Alexander von Staal (1828–1906), Venemaa Keisririigi sõjaväelane (kindralmajor)
* Maria Luise von Staal (sündis 1832)
* Elise Helene von Staal (sündis 1834)
* Parun (alates 25.04.1901) Karl Rudolf von Staal (*Карл Рудольф фон Сталь*) (1842–1925), Ingliste mõisnik

Välislingid
-----------

* Väljavõte Eestimaa rüütelkonna genealoogilisest käsiraamatust
* Teenistuskäik (vene k)
**Heli Martin** (6. november 1926 Pilistvere – 15. detsember 2012 Pilistvere) oli Põltsamaa muusikaõpetaja ja koorijuht.

Hariduskäik
-----------

Heli Martin lõpetas Pilistvere 6-klassilise kooli ja õppis seejärel aasta Tartu Tütarlaste Gümnaasiumis. 1944. aastal lõpetas ta Viljandi Haridusseltsi Tütarlaste Gümnaasiumi. Pärast gümnaasiumi lõppu omandas Heli Martin muusikaõpetaja kutse Viljandimaal Saarepeedil ja töötas mõnda aega Õisu koolis.

Aastatel 1949–1983 töötas Heli Martin Põltsamaa Keskkooli muusikaõpetajana.

Töö koorijuhina
---------------

Põltsamaale asudes hakkas ta juhendama ka rohkem kui 100 aasta vanust Põltsamaa segakoori. Esimesed koorid viis ta üldlaulupeole 1950. aastal. 

1958. aastal pandi Põltsamaa segakoorile dirigendi auks nimi "Heli". 1965. aastal, koori 125. aastapäeval tunnustati koori Nõukogude Liidu Ülemnõukogu Presiidiumi aukirjaga.

Heli Martin juhatas segakoori "Heli" 1990. aastani, mil kooril täitus 150 aastat.

Tunnustus
---------

1996. aastal tunnustati Heli Martinit Põltsamaa linna teenetemärgiga.

Viited
------

1. ↑  In memoriam. Heli Martin 06.11.1926–15.12.2012. Vali Uudised. Põltsamaa piirkonna ajaleht, 21.12.2012, lk 7
2. ↑  Aukodanikud ja teenetemärgi kavalerid. Põltsamaa linna koduleht. Vaadatud 24.12.2012
**Leo Gustav Treumann** (18. detsember 1890 Tallinn – 2. oktoober 1963 Niederstetten) oli Eesti vaimulik.

Lõpetas aastal 1910 Tallinna Toomkooli. Õppis 1910–1918 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Võttis 1916–1917 osa ohvitserina Esimesest maailmasõjast ja 1918–1919 Vabadussõjast Balti pataljoni koosseisus. Oli prooviaastal Kuusalu Laurentsiuse koguduses. Ordineeriti õpetajaks 14. novembril 1920 Kuusalu kirikus.

Oli aastal 1920 Kuusalu kogudus abiõpetaja. Aastatel 1921–1939 oli ta Vaivara koguduse õpetaja. Lisaks oli ta Vaivara kõrgemas algkoolis usuõpetaja ja aastatel 1926–1939 Vaivara koguduse perekonnaseisuametnik. Leo Treumanni 15. teenistusaastapäeva puhul tahtsid tema abikaasa ja koguduse naisliikmed anda talle kuldristi ja korraldasid selleks korjanduse. Politsei konfiskeeris ülekullatud hõbedase risti ja selle ostmisest üle jäänud raha, Jõhvi jaoskonnakohtunik mõistis Pauline Treumanile, Hilda Veltbachile, Anna Kruusteinile, Anna Puksmanile ja Elisabet Tammele igaühele 2 krooni rahatrahvi või 1-päevase aresti loata korjanduse toimepanemise eest, rist ja raha anti Vaivara koguduse nõukogule.

Siirdus aastal 1939 Saksamaale. Oli 1940–1945 pastor Lääne-Preisimaal Mewe-Münsterwaldes (praegu Gniew, Tczewi maakonnas, Pomorze vojevoodkonnas). 1945–1949 oli põgenikelaagris Taanis. Aastal 1949 oli ta Wermutshauseni koguduse õpetaja (Württembergi maakiriku teenistuses), Niederstetteni juures (Baden-Württembergi liidumaa põhjaosas). Seal jäi ta ka aastal 1950 emerituuri. Sai aastal 1963 (koos abikaasaga) surma autoõnnetusel.

Isiklikku
---------

Tema äi Christfried Brasche oli Juuru Mihkli koguduse õpetaja.

Tunnustus
---------

* 1938 – Kuldrist

Viited
------

1. ↑  Konrad Veem Eesti Vaba Rahvakirik Dokumentatsioon ja leksikon EVR Stockholm 1988
2. ↑  Pastori rist tõi naistele karistuse. Rahvaleht, 22. veebruar 1937, nr. 23, lk. 1.
3. ↑  Lexikon deutschbaltischer Theologen seit 1920. Bearbeitet von Wilhelm Neander. 2 auflage 1988, bearbeitet von C. Helmut Intelmann

Välislingid
-----------

*
Vesipüks Mallorca lähedal
Vesipüks Kuivastus 13. juulil 2011
 2021. aasta augustis Peipsi järve põhjaosa kohal vaadeldud vesipüks
**Vesipüks** ehk **pilvesammas** on laias tähenduses ükskõik milline tornaado vee kohal, olles tavaliselt 100 kuni 600 m läbimõõduga ümber madala rõhu keskme pöörlev keeristuul. Kitsas tähenduses on vesipüks mittemesotsüklonaalne tornaado vee kohal, mistõttu see maismaale jõudes enamasti hajub ja ei tekita kahju, sellest ka vahel kasutatav nimetus "hea ilma" vesipüks.

Vesipükside tekkimiseks peab õhumassi kihistus olema labiilne, et saaks tekkida konvektsioon. Parasvöötmes on vesipükside tekkeks soodsad tingimused siis, kui sooja vee kohal on külm õhumass, mistõttu õhu vertikaalne liikumine on soodustatud ja arenevad konvektsioonipilved. Vesipüks võib hakata arenema juba siis, kui konvektsioonipilv on alles rünkpilve staadiumis, st tipp pole jäätunud. Sel juhul puuduvad nii sademed kui äike. Kui nüüd tõusev õhuvool haarab endasse mõne keerise, nii et see saavutab püstteljelisuse ja ühenduse pilvega, võibki tekkida vesipüks. Sellised vesipüksid on üpris ohutud ja lühiealised (alla 20 minuti). Kui aga vesipüks areneb mesotsüklonist, siis on sel kõik omadused ja sama ohtlikkus nagu klassikalisel tornaadol. Seda tüüpi vesipüksid on märksa haruldasemad.

Vesipüksid ei ime vett üles, küll aga võib vesipüks pihustada vett, mistõttu tekib pritsmetest pilv samba alumisse ossa. Vesipüksina nähtav pikk ja ümar londitaoline moodustis on tegelikult silinderjas pilv. Kuna rõhk langeb õhu pöörlemisel, siis tekib veeauru kondenseerumine ja näemegi algul lehterpilve teket, mis võib lõpuks jõuda veepinnani välja..

Eestis on vesipüksid iga-aastased ja tüüpilised saarte läänerannikule, kuid üsna sagedased ka Väinamerel, Liivi lahel ja Soome lahel. Vesipüksihooaeg on augustis ja septembris, kui vesi on soe, aga kohale võivad jõuda üpris külmad õhumassid. Mõnikord võivad tekkida vesipüksiseeriad, mis tähendab, et korraga tekib mitu vesipüksi või tekivad need üksteise järel.

Vesipüksiga analoogne tornaado maismaa kohal on tuulispask.

Mõned vesipüksid Eestis
-----------------------

* Lääne-Virumaa, Vergi 12.07.2015
* Väike väin 16.07.2015
* Haapsalu laht 23.07.2015
* Soela väin 30.08.2015
* Pakri saarte läheduses 06.09.2015
* Suur väin 18.07.2017

Viited
------

1. ↑  Märksõna vesipüks (waterspout) : AMS Glossary
2. ↑  Keeristorm? Tornaado? Tromb? Vesipüks? : Jüri Kamenik, Ilm.ee, 22.10.2010
3. ↑  About Waterspouts : National Weather Service Weather Forecast Office
4. ↑  waterspout (märksõna) : Britannica Online Encyclopedia
5. ↑
6. ↑
7. ↑
8. ↑  Foto:
9. ↑
10. ↑  Andres Einmann (18.07.2017). "Video: Suures väinas tekkis vesipüks". *Postimees*. Vaadatud 18.07.2017.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Vesipüks** |

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Vesipüks** |

* Kadri Ratt: "Haruldane vaatepilt: Saaremaal nähti korraga kolme vesipüksi" Postimees, 16. juuli 2011
* Kristin Aasma: "VIDEO: Häädemeeste kandis tuhises vesipüks" Õhtuleht, 14. juuli 2012
Kaart
Kreenholmi sadamaladude hoone aadressil Jõe 1
Narva sadam, Jõe 3
**Jõe tänav** on tänav Narvas Vanalinna linnaosas Narva jõe ääres. Tänava pikkus on umbes 1,16 km. Tänav algab Linnuse tänava jätkuna Sõpruse silla juurest ja kulgeb põhja poole piki jõekallast, möödub Paxi ja Victoria bastionist, ristub Sadama teega ning lõpeb Tolli tänavaga ristudes. 

Tänav sai nime 1982. aastal (vene keeles *Речная улица*).

Ajalugu
-------

1900. aasta linnaplaanil oli selle tänava nimi vene keeles *Береговая улица*. 1912. aasta linnaplaanil kandis tänav nime *Kalda tänav* ja laevasadamast põhja pool nime *Sadama tee*.

1912. aasta linnaplaanil on Jõe tänav teises kohas, see algab Vestervalli tänavalt, kulgeb kirde suunas, ristub Laeva tänavaga ning lõpeb Kalda ja Tapamaja tänavaga ristudes. 1905. aasta linnaplaanil on selle tänava nimi *Наровская улица* ('Narova tänav').

Hoonestus
---------

Jõe tänaval asuvad:

* Jõe 1, endised Kreenholmi Manufaktuuri Kreenholmi sadamalaod. Tänapäeval Narva Spordikool Energia sõudebaas.
* Jõe 3, endised Kreenholmi Manufaktuuri Kreenholmi sadamalaod. Tänapäeval Narva sadam ja Art Club Ro-Ro.

* Art Club Ro-Ro söögikohtArt Club Ro-Ro söögikoht
* Art Club Ro-Ro söögikohtArt Club Ro-Ro söögikoht

Vaata ka
--------

* 1. Jõe tänav (Narvas)
* 2. Jõe tänav (Narvas)

Välislingid
-----------

 Jõe tänav – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
**Helgi Polli** (sündinud 22. aprillil 1952) on eesti tekstiilikunstnik.

Elukäik
-------

Helgi Polli on õppinud joonistamise, joonestamise ja tööõpetuse õpetajaks.

Ta on teinud lepingulist tööd kostüümikunstnikuna nii Viljandi kui Rakvere teatrile. Aastatel 1980–1991 töötas ta Tallinna Laustekstiili Teadus-Tootmiskoondises Mistra kunstnik-dessinaatorina. Aastast 1991 on ta Indigo galerii omanik ja galerist.

Isiklikku
---------

Helgi Polli abikaasa on kunstnik Heitti Polli. Nende tütred Eeli-Ethel Polli ja Üüli-Heivi Polli on samuti kunstnikud.

Isikunäitused
-------------

* 1985 Rakvere teater
* 1990 Kuusankoski, Soome
* 1995 Kunstihoone galerii, Tallinn
* 2007 Rahvusooperi Estonia talveaed (koos Tauno Kangroga)

Liikmesus
---------

Ta on Eesti Kunstnike Liidu liige aastast 1991 ja Eesti Tekstiilikunstnike Liitu aastast 1993.

Viited
------

1. 1 2  Sigrid Huik, Maasike Maasik, Aet Ollisaar, Tiina Puhkan "Eesti tekstiilikunst 1915–2015" Eesti Tekstiilikunstnike Liit, 2015. ISBN 9789949385751
2. ↑   Sakala, nr. 28, 9. veebruar 2008
**Peleus** (paremal) annab oma poja **Achilleuse** (keskel) kasvatamiseks kentaur **Cheironile** (vasakul). Kujutis savianumal u. 500 eKr. Ateena Rahvuslik Arheoloogiamuuseum
**Peleus** (lad *Peleus*) on kreeka mütoloogias Aígina kuningas Aiakose poeg (ehk aiakiid). Ta oli üks argonautidest, kes saatis Iasoni kuldvillaku otsinguil. Peleuse kuulsaim poeg oli Achilleus, keda hüüti isa järgi peleiidiks.

Pagendused
----------

Peleus tappis koos oma venna Telamoniga poolvend Phokose ning oli sunnitud seetõttu Aíginast lahkuma. Ta suundus Phthiasse, kus kuningas Euryhinos puhastas ta tehtud kuritööst, ning kus Peleus abiellus Eurytioni tütre Antigonega. See oli ka aeg, mil argonanudid suundusid kuldvillaku järgi ja Peleus liitus nendega. Rännakult tagasi jõudnud, osales Peleus Kalydoni metsseajahil, tappis seal aga kogemata oma naiseisa Eurytioni ja pagendati seetõttu Phthiast.

Ta läks Iolkosesse, kus Akastos, Iolkose uus kuningas puhastas ta tema teisest kuriteost. Iolkoses osales Peleus Akastose isa Peliase matuste auks korraldatud mängudel ning kaotas seal maadluses kuulsale naiskütile Atalantele. Akastose naine Astydameia armus Peleusse, kuid peale tema lähenemiskatsete tõjumist Peleuse poolt, saatis Astydameia kättemaksuks Peleuse naisele Antigonele teate, nagu sooviks Peleus abielluda Akastose tütrega. Sellest kuuldes poos Antigone end üles.

Astydameia rääkis ka oma mehele, et Peleus olevat püüdnud teda võrgutada, mille peale viis Akastos Peleuse jahile, peitis tema mõõga ning jättis ta üksinda ja relvitult maha. Selles olukorras ründasid Peleust kentaurid, kes oleksid temast kergesti võitu saanud, kui mitte Cheiron, üks kentauridest, poleks Peleusele mõõka tagasi andnud. Kentauride rünnaku tagasi löönud maksis Peleus kätte rüüstates Iolkose ning tappes Astydameia (ta tükeldas surnukeha ning marssis oma sõjaväega sellest üle).

Abielu Thetisega
----------------

Pärast Antigone surma abiellus Peleus nereiid Thetisega. Pulmapeol osalesid kõik Olümpose jumalad ja tõid kaasa suurejoonelisi kingitusi, sealhulgas Hephaistose sepistatud soomusrüü ning Poseidoni surematud hobused. 
Peleuse ja Thetise pulmapidu on kuulsaks saanud ka vahejuhtumiga, kus Eris põhjustas ilusaimale määratud õunaga tüli jumalannade Hera, Aphrodite ja Athena vahel.

Thetisel ja Peleusel sündis poeg Achilleus, kuid Thetis hülgas oma mehe ja poja pärast seda, kui Peleus oli takistanud tal last tulle kastmisega surematuks muuta. Peleus andis siis Achilleuse kasvatamise kentaur Cheironi kätesse.

Peleuse edasise saatuse kohta on erinevaid legende. Ühe versiooni järgi ajasid Akastose pojad ta Phthiast välja ning ta suri. Teise versiooni kohaselt taasühines ta aga oma naise Thetisega ning muutus seeläbi surematuks.

Välislingid
-----------

* Ülevaade Peleuse elust ja genealoogiast (inglise keeles)
**Lemmit Mark** (kuni 1937. aastani **Leonhard Mark**; 3. juuli 1912 Tartu – 21. juuni 1962 Karjala ANSV) oli eesti ajaloolane.

Mark lõpetas 1931. aastal Hugo Treffneri Gümnaasiumi. Ta õppis aastatel 1932–1936 Tartu Ülikoolis ajalugu ja sai 1936. aastal magistriks. Akadeemiliselt oli ta Eesti Üliõpilaste Seltsi liige.

Teise maailmasõja ajal mobiliseeriti ta Saksa sõjaväkke. Ta läks 1944. aastal Saksamaale, oli 1946–1947 UNRRA ametnik Lübeckis, läks 1947. aastal Rootsi. 

1948. aastal tuli ta Eesti NSV-sse, kuid ei saanud alates 1951. aastast töötada oma erialal ja pidi leiba teenima maaparandajana. 

Samas jätkas ta eraviisiliselt ajaloo uurimist, kirjutades mahukad ja heal tasemel uurimused eestlaste muistsest vabadusvõitlusest ja Eesti ajaloo varasemast historiograafiast. Neid käsikirju säilitatakse Tartu Ülikooli raamatukogus.

Mark suri reisil Karjala ANSV-sse.

Teoseid
-------

* Saksa poliitika Bosnia küsimuses 1908.–1909. aastal. Tartu 1935
* Vene-Inglise suhted XX sajandi 1. kümnendil I-II. Tartu 1936

Artikleid
---------

* Saksa poliitika Bosnia küsimuses 1908.-1909. aastal. Ajalooline Ajakiri nr 1, 2/ 1935
* Vene-Inglise suhted Vene-Jaapani sõja taustal. Ajalooline Ajakiri 1/ 1937

Välislingid
-----------

* *Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944*
**Tsitre** on küla Harju maakonna Kuusalu vallas.

Vaata ka
--------

* Tsitre mõis
* Tsitre fosforiidimaardla
* Tsitre kihistu

Pilte
-----

* Merila puhketaluMerila puhketalu
* Tsitre bussipeatusTsitre bussipeatus
* Tsitre randTsitre rand
* Tsitre telkimisplatsTsitre telkimisplats

Viited
------

1. ↑  Maa-amet, vaadatud 21.11.2020.
2. ↑  Statistikaamet, vaadatud 10.11.2020.
3. ↑  Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.

Kuusalu valla vapp
Kuusalu valla asulad

**Alevikud:** Kiiu | Kolga | Kuusalu  

**Külad:** Allika | Andineeme | Aru | Haavakannu | Hara | Hirvli | Ilmastalu | Joaveski | Juminda | Kaberla | Kahala | Kalme | Kasispea | Kemba | Kiiu-Aabla | Kodasoo | Koitjärve | Kolga-Aabla | Kolgaküla | Kolgu | Kosu | Kotka | Kupu | Kursi | Kuusalu | Kõnnu | Külmaallika | Leesi | Liiapeksi | Loksa | Murksi | Mustametsa | Muuksi | Mäepea | Nõmmeveski | Pala | Parksi | Pedaspea | Pudisoo | Põhja | Pärispea | Rehatse | Rummu | Salmistu | Saunja | Sigula | Soorinna | Suru | Suurpea | Sõitme | Tammispea | Tammistu | Tapurla | Tsitre | Turbuneeme | Tõreska | Uuri | Vahastu | Valgejõe | Valkla | Vanaküla | Vihasoo | Viinistu | Virve
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib supelrannast; bussipeatuse kohta vaata artiklit Pelguranna bussipeatus* |

---

Pelgurand ja mereudu 2022. aasta mais
**Pelgurand** ehk **Stroomi rand** on supelrand Tallinnas. See asub Kopli lahe kagurannikul ning jaguneb Merimetsa ja Pelguranna asumi vahel.

Rannas on olnud probleeme ka veekvaliteediga.

Ajalugu
-------

Õhtune aeg Pelgurannas, juuni 2007
Palljää Pelgurannas 2014. aasta detsembris
Pelgurand on tuntud ka nimega Stroomi rand, mis on tulnud umbes praeguse Paldiski maantee ja Pirni tänava nurgal (Wittenhofi ja Baltischporti ristmikul) asunud Tallinna Suurgildi oldermann Bengt Fromhold Strohmile kuulunud Strohmi kõrtsi (*Strohmischer Krug*) järgi.

Enne seda, kui Pelgurannast kujunes supelrand, käisid voorimehed seal oma hobuseid ujutamas ning seal liikus vabalt Kopli ja Pelgulinna karjapidajate kari. Rand tekkis Pelgulinna Ranna Heakorra ja Kaunistamise Seltsi eestvedamisel. Ranna lähedal olnud liivaküngaste asemele rajati sirgete alleedega park. 1935. aastal anti Tallinna Linnavalitsuse poolt Pelgulinna Ranna Heakorra ja Kaunistamise Seltsile Stroomi rannas 25 aastaks kasutada 37,7 hektarit maad. Algselt oli Pelgurannas ka 100 meetri pikkune supelsild, mis viis sügavamasse vette. 1936. aastal ehitati Stroomi rannahoone keskosa koos kahekorruselise einelauahoonega (arhitekt Anton Soans), lisati ka riietusruume ja kabiine, rajati supelsild ja kiiged. 1937. aastal valmis rannahoone teine tiib, 1938. aastal lisandus muusikapaviljon ja 1939. aastal laiendati rannahoone baariruumi ja kööki ning suurendati rannakabiinide arvu. 1939. aastal rajati ka Seewaldi metsa paviljon, kus võis korraga viibida 200 inimest.

Paviljon hävis tulekahjus 1949. aastal, Stroomi rannahoone põles maha 1950. aastatel. Randa ei korrastatud enam, ka Kopli lahe vesi reostus. Kui 1950. aastate lõpul võeti kasutusele Klooga rand, jäeti Pelgurand üldse maha. Uuesti hakati Pelguranda kasutama 1980. aastate II poolel, ametlik kasutus lubati 1990. aastatel. 1998. aastal avati uus Pelguranna rannahoone.

1939. aastal nimetati Stroomi rand ametlikult Pelgurannaks ümber, aga Pelguranna nime oli kasutatud juba varem. See nimi on lühenenud Pelgulinna ranna nimest. 2012. aastal lubati Pelguranna rööpnimena ametlikult kasutada "Stroomi randa".

Pildid
------

* 
* 
* 
* 
* 
*

Vaata ka
--------

* Rocca al Mare promenaad

Viited
------

1. ↑  "Stroomi rannas ja kahes Pärnu rannas tänavu ujuda ei soovitata" ERR, 23. juuni 2021
2. ↑  Josef Kats, RAEHÄRRA STROHM JA TEMA TRAHTER, Kristiine Leht, nr. 7, 26 juuli 2013
3. ↑  Jaak Juske, Jaak Juskega kadunud Eesti avastamas: kauni Stroomi rannahoone ja selle hävingu lugu, forte.delfi.ee, 05.08.2017
4. ↑  "Pelgurannast saab pealinna moodsaim supelrand". Waba Maa. 5.06.1937. Lk 15. Vaadatud 16.09.2018.
5. ↑  Eesti kohanimeraamat, lk. 474
6. ↑  Rööpnime määramine Põhja-Tallinnas Tallinna Linnavalitsuse määrus 28. juuni 2012 nr 30 (vaadatud 30.jaanuar 2017)

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Pelgurand** |

* "Tallinna Stroomi rannast on kadunud vesi" ERR, 18. aprill 2023
|  |  |
| --- | --- |
| 5 | 
32 |
| B
10,81 |
| Boor |

**Boor** on keemiline element järjenumbriga 5.

Tal on kaks stabiilset isotoopi massiarvudega 10 ja 11.
Stabiilseima radioaktiivse isotoobi massiarv on 8 ja poolestusaeg 0,84 s.

Boor on poolmetall.

Normaaltingimustel on ta tahke aine, mis esineb mitme kristallmodifikatsioonina, mille sulamistemperatuur on 2076 kraadi Celsiust (2349 kelvinit).

Kuna Boor kuulub perioodilisustabelis IIIA-rühma, siis on tema oksüdatsiooniaste ühendites valdavalt +3. Kolmevalentsel booril on vaba orbitaal; seetõttu on ta hea aktseptor ning annab doonor-aktseptorsidemeid, isegi üksiksidemetega, moodustades kolme otsaga sideme: üks elektronpaar seob samaaegselt kolme aatomit tema ümber.

Boorhape on nõrk hape. Vesinikuga moodustab boor mitmesuguseid boorhüdriide, mis on tugevad redutseerijad.

Raviomadused
------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikisõnastiku artikkel: **boor** |

Boor ennetab liigesepõletiku tekitatud allergiat ning põletikku ja luuhõrenemist ning leevendab menopausil kuumahooge ja öist higistamist. Boor mõjutab verehüübefaktoreid ja parandab peaaju funktsioone. Boori vähesus organismis häirib kaltsiumi ja magneesiumi ainevahetust, kilpnääret, tasakaalu suguhormoonides ja närvisüsteemis. Boor aitab kaltsiumil imenduda kõhredesse ja luudesse.

Boori liigne tarbimine tekitab iiveldust, oksendamist, nõrkust, dermatiiti ja skeleti väärarenguid.

Boori leidub õunas, apelsinis, punases viinamarjas, pirnis, ploomis, kiivis, avokaados, sojaoas, pähklis, kikerhernes, sarapuupähklis, sõstras, punases aedoas, läätses, maapähklivõis, oliiviõlis, tomatis, sibulas, kartulis, veinis ja õlles.

Viited
------

1. ↑  Kuidas aitab boor luid?, Õhtuleht (vaadatud 8.2.2016)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Keemiliste elementide perioodilisussüsteem |
| --- |
| Metallid | Poolmetallid | Väärisgaasid | Mittemetallid | Leelismetallid | Leelismuldmetallid | Lantanoidid | Aktinoidid |
| Vesinik - Boor - Süsinik - Lämmastik - Hapnik - Fluor - Räni - Fosfor - Väävel - Kloor - Seleen - Broom - Jood |

 |
Caeliuse küngas lõunast vaadatuna
Seitset küngast ja Serviuse müüri kujutav Rooma kaart
**Caeliuse küngas** (ladina keeles *Collis Caelius*, itaalia keeles *Celio*) on üks Rooma seitsmest künkast. Rooma legendaarse kolmanda kuninga Tullus Hostiliuse valitsemise ajal sunniti kogu muistse Latiumi linna Alba Longa elanikkond Caeliuse künkale ümber asuma. Titus Liviuse poolt edasi antud pärimuse järgi on küngas saanud nime etruskist üliku Caelius Vibenna järgi ja seda kas seetõttu, et ta rajas sinna asustuse või kuna tema sõber Servius Tullius soovis teda pärast ta surma sel viisil austada.

Rooma riigi vabariigi ajajärgul oli Caeliuse küngas moekas elamupiirkond ja jõukate inimeste residentside asukoht. Caracalla termide kohal läbi viidud arheoloogiliste tööde käigus on leitud külluslike villade rususid koos seinamaalingute ja mosaiikidega. Caeliuse künkal asuvad ka Santi Giovanni e Paolo basiilika ja muistne Santo Stefano Rotondo basiilika, mis on kuulus oma tsentraliseeritud, ringikujulise põhiplaani poolest. Veel asuvad künkal San Gregorio Magno al Celio, San Tommaso in Formis ja Santa Maria in Domnica kirikud. Suure osa künkast võtab enda alla Villa Celimontana koos sinna juurde kuuluvate aedadega.

Tänapäevase haldusjaotuse järgi asub küngas Rooma 19. linnaosas (*rione*), mis kannab nime Celio.

Vaata ka
--------

* Rooma seitse küngast

Viited
------

1. ↑  Titus Livius. "28-30". *From the Founding of the City: Book 1: The Earliest Legends of Rome*. Canon Roberts (tõlkija). Vaadatud 23.01.2011.

Allikad
-------

* Titus Livius. "Linna rajamisest", 1. raamat.

Välislingid
-----------

* Samuel Ball Platner. "A Topographical Dictionary of Ancient Rome"
**Abba Dorotheos** (ka **Dorotheos Gazast**; oletatavad eluaastad 505–620) oli Palestiina aladel tegutsenud kristlik munk, keda austatakse katoliku kirikus ja õigeusu kirikus pühakuna. Tema mälestuspäev on 5. juunil.

Elulugu
-------

Konkreetseid fakte on tema elust teada vähe. Ta oli pärit Ashqelonist ja sai hea hariduse; oma sõnul näitas ta algul õppimise vastu üles ülimat vastumeelsust, kuid tegi seejärel läbi meelemuutuse ja edaspidi lausa neelas raamatuid, veetes kogu oma vaba aja lugedes. Seetõttu tundis ta hästi nii paganlike kui ka kristlike autorite loomingut. Ka on esile tõstetud tema võimeid kõnemehena.

Millal ja miks ta täpselt kloostrisse läks, ei ole teada, kuid tema teoste põhjal võib järeldada, et eelkõige motiveeris teda soov elada täiuslikult evangeeliumi nõuetele vastavat kristlikku elu.

Ta liitus Abba Seridose kloostriga Gazas, kus elasid ka tulevased pühakud Barsonophios Suur ja Johannes Prohvet. Nende munkade käest oli Dorotheos juba varem õpetust saanud ja ilmselt just nende mõjul liitus ta selle kloostriga.

Kloostris sai Johannes Prohvetist tema vaimulik juhendaja. Umbes kümme aastat elas Dorotheos kuuletujana temaga samas kongis. Esialgu oli Dorotheose vastutusalaks kloostri külaliste eest hoolitsemine, hiljem aga kloostri haigla juhatamine.

Pärast vaga Seridose ja Johannes Prohveti surma asutas ta oma senise elupaiga lähedale uue kloostri. Oletatakse, et see sündmus toimus umbes aastal 540. Uue kloostri ülemaks jäi ta kuni oma surmani.

Tema enda esimeseks õpilaseks oli Dositheos Gazast, keda austatakse samuti pühakuna.

Õpetused
--------

Abba Dorotheos jättis endast maha 21 õpetust oma munkadele, mis on tuntud täispika pealkirja all "Meie vaga isa Abba Dorotheose südantkosutavad õpetused oma õpilastele". 

Lisaks neile õpetustele moodustavad tema pärandi veel kümme lühikest läkitust ning tema küsimused pühadele Barsonophiosele ja Johannesele. Viimaste hulka kuulub 87 küsimust koos tema vaimulike juhendajate vastustega.

Need teosed moodustavad osa klassikalisest kristliku askeetika varamust ning kuuluvad ka tänapäeval õigeusu munkade ja ilmikute poolt hinnatud lugemisvara hulka.

Kirjandus
---------

* Преподобный Авва Дорофей. *Душеполезные поучения.* Москва : Издательство Сретенского Монастыря, 2004.

Välislingid
-----------

* Душеполезные поучения Аввы Дорофея *(Dorotheose õpetuste venekeelse tõlke täistekst 2000. aasta väljaandes)*
* Pravoslavie.ru: Преподобный авва Дорофей *(venekeelne elulugu)*
Siksakvööt portaalil, Tulle'i katedraal (Cathédrale Notre-Dame de Tulle)
Topeltsiksak (*lozenge moulding*), portaal Bayeux's Normandias. Joonistused raamatust
"Dictionnaire raisonné de l’architecture française du XIe au XVIe siècle"
**Siksakfriis** või **siksakvööt** (prantsuse keeles *bâtons-rompus*, *bâtons brisés*, *zigzags*, inglise keeles *chevron moulding*, *zig-zag moulding*) on ehisliist, mille ornamendi moodustab perioodiliselt vastupidistes suundades murtud, siksakiliselt looklev ümarvööt või ümarvöödid siksakis mitmekaupa reas. 

See on iseloomulik kaunistuselement romaani arhitektuuris, väga omane 11.–12. sajandi Inglismaa arhitektuurile (nn normanni stiil, *Norman architecture*), aga seda kohtab ka Saksamaa ja Prantsusmaa romaanikas (ehitised Wormsis, Bambergis, Tulle'is jne). Võib kaunistada portaalide palestikke, arhivolte, võlviroideid ja aknaraamistusi.

Pildid
------

* Kirikuportaal Guiting Poweris, Gloucestershire, 11.-12. sajandKirikuportaal Guiting Poweris, Gloucestershire, 11.-12. sajand
* Tellisportaal siksakvöötidega arhivoldi kaartel, St Bees Priory, Cumbria, u 1160Tellisportaal siksakvöötidega arhivoldi kaartel, St Bees Priory, Cumbria, u 1160
* Durhami katedraali Galilea kabel, u 1170Durhami katedraali Galilea kabel, u 1170
* Durhami katedraali trifoorium, valgmik ja võlvidDurhami katedraali trifoorium, valgmik ja võlvid
* Wormsi toomkiriku läänekoor, 12. sajandi lõppWormsi toomkiriku läänekoor, 12. sajandi lõpp
* Püha Leonhardi kiriku Palverändurite portaal, Frankfurt Maini ääresPüha Leonhardi kiriku Palverändurite portaal, Frankfurt Maini ääres
* Siksakvööt Tulle'i katedraali võlvidel, AkvitaaniaSiksakvööt Tulle'i katedraali võlvidel, Akvitaania

Vaata ka
--------

* Sakkfriis
* Saehammasfriis
* Romaani arhitektuur

Viited
------

1. 1 2
2. ↑
3. ↑
**Abaújvár** on vald Ungaris Borsod-Abaúj-Zempléni komitaadis.

Abaújvár asub Hornádi paremal kaldal Slovakkia piiri ääres.

Asula on nime (tõlkes 'Aba uus kindlus') saanud seal elanud ungarlaste Aba hõimu järgi, mis oli tollal üks kõige tähtsamaid Ungaris. Asulat on esmamainitud 1046. aastal, mil kuningas Sámuel Aba lasi sinna uue kivikindluse rajada. Asula uus nimi annab alust oletada, et sellel kohal asus loss juba varem. Kumbki loss ei ole säilinud.

Keskajal läbis Abaújvári Ungarist Poolasse viiv kaubatee – Ungari ja Poola olid tollal naaberriigid. 1647. aastani oli Abaúj-Torna komitaadi keskus. Aastatel 1994–2012 kuulus Abaújvár Abaúj-Hegyközi väikepiirkonda.

1920. aastal sõlmiti Trianoni rahuleping, millega pandi paika Slovakkia ja Ungari vaheline piir. Abaújvár sattus üsna piiri äärde ja kaotas kogu oma varasema strateegilise tähtsuse.

Abaújvári kirik

Viited
------

1. ↑  Magyarország helységnévtára, Detailed Gazetteer of Hungary, vaadatud 16.12.2022.
**Preisimaa hertsog** (saksa keeles *Herzog von Preußen*) oli Preisimaa hertsogiriigi valitseja 16.–18. sajandil.

Esimeseks Preisimaa hertsogiks oli endine Saksa ordu kõrgmeister Albrecht von Hohenzollern, kes 1525. aastal muutis Preisimaal asuvad orduvaldused ilmalikuks hertsogkonnaks. Sellest ajast kuni 1660. aastani oli Preisimaa hertsog Poola kuninga vasall. Lisaks viis esimene hertsog Albrecht Preisimaal läbi reformatsiooni, mistõttu sellest sai esimene ametlikult luterlik riik Euroopas.

Preisimaa hertsogi võim oli küllaltki suur, kuid 1560. aastatel hakkas esimese hertsogi vananedes omandama olulist mõju hertsoglik nõukogu, mille roll tugevnes veelgi, kui hertsogiks sai nõrgamõistuslik Albrecht Friedrich. Pärast viimase surma 1618. aastal sai Preisimaa hertsogiks Brandenburgi kuurvürst Johann Sigismund ning sellest alates olid kuni 1701. aastani Preisimaa hertsogiteks Brandenburgi markkrahvid. Kuni selle ajani oli ametlikult tegemist kahe eraldiseisva riigi, Brandenburgi ja Preisimaaga, mis olid omavahel personaalunioonis. Kui moodustati Preisimaa kuningriik, kadus ka Preisimaa hertsogi tiitel.

Preisimaa hertsogid
-------------------

* 1525–1568 Albrecht von Hohenzollern
* 1568–1618 Albrecht Friedrich
	+ 1577–1603 markkrahv Georg Friedrich, administraator
	+ 1603–1608 kuurvürst Joachim Friedrich, regent
	+ 1608–1619 kuurvürst Johann Sigismund, kaasregent
* 1618–1619 hertsog Johann Sigismund
* 1619–1640 hertsog ja kuurvürst Georg Wilhelm
* 1640–1688 hertsog ja kuurvürst Friedrich Wilhelm, Suur Kuurvürst
* 1688–1701 hertsog ja kuurvürst Friedrich III

Vaata ka
--------

* Saksa ordu kõrgmeister
* Preisi maameister
* Preisimaa kuningas
* Brandenburgi kuurvürst
**Tsispadaani vabariik** (itaalia **Repubblica Cispadana**) oli lühiealine vabariik Põhja-Itaalias, mis asutati aastal 1796 Prantsuse armee kaitse all, mida juhtis Napoleon Bonaparte. Järgmisel aastal ühendati see Tsisalpiini vabariigiga.

16. oktoobril 1796 toimus Modenas pärast eelmise valitseja, hertsog Ercole III, Prantsuse edenemise eest Veneetsiasse põgenemist kongress. Kongress moodustati Modena, Bologna, Ferrara ja Reggio Emilia provintsi esindajatest. Kongressi organiseeris mitteametlikult Napoleon, kelle Prantsuse armee oli varem sel aastal üle Põhja-Itaalia pühkinud, ja vajas Itaalia olukorra klaarimist ja uute vägede kogumist pealetungiks Austria vastu. Kongress kuulutas, et neli provintsi moodustavad *Repubblica Cispadana*, ja kutsus teisi itaallasi nendega ühinema. Moodustati kodanike kaart, mis koosnes jäägritest ja suurtükiväest. 7. jaanuaril 1797 otsustas kongress Reggio Emilias valitsuse moodustada. Lipp, esimene trikoloor Itaalias, oli horisontaalne trikoloor, punase (ülemine), valge ja rohelise laiuga. Keskel oli embleem, millel nooletupp, milles neli noolt kujutasid vabariiki moodustavaid nelja provintsi.

Vastavalt põhiseadusele valitses vabariiki direktoorium, mis põhines Prantsuse Direktooriumil; riigil oli kahekojaline parlament, mis koosnes Kuuekümne nõukogust ja Kolmekümne nõukogust, ning riik oli jagatud departemangudeks ja valdadeks. 9. juulil 1797 ühendati Tsispadaani vabariik Transpadaani vabariigiga Tsisalpiini vabariigi moodustamiseks.

Vaata ka
--------

* Itaalia ajalooliste riikide loend
* Prantsusmaa tütarvabariik
**Abandoon** on omandiõigusest loobumine hüvitise eest või kohustusest vabastamise eest. 

Kõige enam on tuntud laeva või lasti omandiõigusest loobumine kogu kindlustussumma väljamaksmise eest. Kõige sagedamini toimub see juhul, kui laev on teadmata kadunud või lootusetult rikutud või hõivatud. 

Enamikus mereriikides on abandooni reguleerivatele sätetele eeskujuks Prantsusmaa *Code de commerce'*i paragrahvid 216, 241, 310, 369−396 ja 431. Abandooni lubatakse hõivamise, laevahuku, karilejooksu, laeva arestimise või muu mereõnnetuse ning kaupade kaotamise või kahjustuse korral kuni kolmveerandi väärtuse ulatuses. Avaldus tuleb esitada kuue kuu jooksul pärast teate saabumist Euroopa ranniku ja Vahemere meresõidu puhul, ühe aasta jooksul Lääne-India kolooniate, Assooride ja Kanaari saarte meresõidu puhul ning kahe aasta jooksul kõigi muude kohtade puhul. Pärast teate saabumist tuleb see kolme päeva jooksul edasi anda kindlustusandjale. Kui laevast pole pikka aega teateid, tuleb abandoonist teatada aasta jooksul pärast viimase teate saamist Euroopa ja Vahemere meresõitude korral ning kahe aasta jooksul kaugemate meresõitude korral.

Eesti
-----

Kaubandusliku meresõidu koodeksi järgi kehtisid kuni 30. septembrini 2002 järgmised sätted. 

Merekindlustuslepingu korral on laeva või lasti kindlustusvõtjal õigus kindlustusandjale teatada, et ta loobub õigusest kindlustatud varale, ja saada täielik kindlustussumma, kui 

* laev on teadmata kadunud,
* kindlustatud laeva taastada või remontida ei ole majanduslikult otstarbekas,
* vigastuse likvideerimine või kindlustatud lasti sihtsadamasse toomine ei ole majanduslikult otstarbekas
* või hõivamise vastu kindlustatud laev või last on üle kahe kuu olnud hõivatud. (§ 258)

Avaldus abandooni kohta tuleb kindlustusandjale teha kuue kuu jooksul pärast ülalnimetatud asjaolude tekkimist. Seda avaldust eri saa teha tingimisi ega tagasi võtta. (§ 259)

Välislingid
-----------

* Mereleksikon
Konpantzia Irunist vaadatuna
**Konpantzia** [konp'antsia] (baskikeelne nimi; prantsuse keeles Ile des Faisans, hispaania keeles Isla de los Faisanes, tõlkes 'Faasanisaar') on jõesaar piirijõe Bidasoa alamjooksul riikidevahelisel piiril, Prantsusmaa ja Hispaania ühisvaldus (kondomiinium).

Saart haldavad kordamööda poole aasta kaupa Hispaania Gipuzkoa provintsi Iruni vald (1. veebruarist 31. juulini) ja Prantsusmaa Pyrénées-Atlantiquesi departemangu Hendaia vald (1. augustist 31. jaanuarini). Mõlemal riigil on aasta läbi õigus oma kodanikke saarel toime pandud õigusrikkumiste eest karistada. 

Varem on ta kuulunud Hondarribia valda. 

Saare pindala on praegu 2000 m²[*viide?*], laius 40 meetrit ja pikkus veidi üle 200 meetri. Tänu tehtud kaitsetöödele on saar nüüdseks hävimise eest kaitstud[*viide?*], kuid aegade jooksul on see erosiooni tõttu kaotanud oma pindalast umbes poole. 

Prantsuse keeles nimetatakse saart enamasti *île de l'Hôpital* ['il də lɔpit'al]. Rööpnimed on *île des Faisans* ['il də fɛz'ã], mida on tõlgendatud 'faasanite saareks', mistõttu teda hispaania keeles hüütakse *isla de los Faisanes*, ja *île de la Conférence* ['il də la koƞfer'ãs] 'nõupidamisesaar' (17. sajandil seal peetud paljude riikidevaheliste läbirääkimiste järgi), millest tuleneb baskikeelne nimi *Konpantzia*.

Saar on olnud Hispaania ja Prantsusmaa vaheline neutraalne ala, kus on toimunud palju ajaloolisi sündmusi. 

9. novembril 1615 "vahetati" seal Prantsusmaa kuningaga abielluv Hispaania infanta Anna ja Hispaania infandi Felipega abielluv Prantsuse printsess Élisabethiga. 

Aastal 1659 sõlmiti Konpantzia saarel pärast 24 läbirääkimistevooru Luis de Haro ja kardinal Mazarini vahel Pürenee rahu[*viide?*], millega kaasnes Prantsusmaa kuninga Louis XIV ja Hispaania infanta Maria Theresia abielu. Rahulepinguga kehtestati ka Konpantzia kondomiinium Prantsusmaa ja Hispaania vahel, mis on tänapäeval kehtivaist kondomiiniumeist üks vanimaid.

Saarel on toimunud ka pantvangide vahetamisi. 

Saare keskel kõrgub monument, millel on pealdis 1659. aasta Prantsuse-Hispaania rahulepingu tähistamiseks.

Tänapäeval on saar asustamata ning sellele minek on keelatud, välja arvatud avalike ürituste ajal tähtpäevadel. Samas on saar veetaseme kõikumise tõttu aeg-ajalt Hispaania-poolse kaldaga ühendatud, mistõttu käib Hispaania politsei vahel illegaalseid turiste saarelt ära ajamas.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  The island that switches countries every six months BBC, 28. jaanuar 2018

Välislingid
-----------

* The island that switches countries every six months BBC, 28. jaanuar 2018
**Tsitre suvemõis** (saksa Zitter) oli 19. sajandi II poolel krahv Karl Magnus Stenbocki (1804–1885) rajatud suvemõis Tsitres, kus Kolga mõisaomanike Stenbockide pere terve suve elas.

Seda Soome lahe ääres asunud suvemõisa nimetati Eesti silmapaistvamaks. Suvemõisa peahoones ja seda ümbritsenud villades elasid suviti ka Stenbockide sugulased ja sõbrad.

Seal sai supelda, purjetada, ratsutada ja tennist mängida.

Mõisa hooned hävitati Nõukogude okupatsiooni ajal, alles jäi ainult kapteni ja sadamahaldaja talu – Merila talu – ning 1892. aastal püstitatud mälestuskivi mõisapargi rajajale krahv Karl Magnus Stenbockile.

Viited
------

1. 1 2 3  Harjumaa Muuseum: Suvemõisad (foto)
2. ↑  Karl Montan: Kolk/Kolga - Stenbockide mõis Eestis, mis kajastab Läänemere maade ajalugu. Söderköping 2000, lk 25, ISBN 91-630-9628-5

Pilte
-----

* Merila puhketaluMerila puhketalu
* Krahv Karl Magnus Stenbocki mälestuskiviKrahv Karl Magnus Stenbocki mälestuskivi
* Nõukogude sõjaväe objektide varemed endise suvemõisa kohalNõukogude sõjaväe objektide varemed endise suvemõisa kohal
* Endine suvemõisa puiesteeEndine suvemõisa puiestee
**Zederhaus** on vald *(Gemeinde)* Austria Salzburgi liidumaa Tamswegi ringkonnas.

Alpikarjamaad Riedingi kõrgorus
Zederhausi org asub Salzburgi Lungau piirkonna loodeosas, Madal-Tauerni mäestiku lõunanõlval, ulatudes Weißecki mäele (2711 m). Radstadti Tauerni hari põhjas eraldab selle Pongau piirkonnast. Riedingi kõrgorust, täna kaitseala, voolab Zederhausi oja kagu suunas, jõudes Sankt Michaelis Muri jõkke. Väiksem külaoja läbib mitut ajaloolist vesiveskit.

Hõredalt asustatud vallas, mis on suurim Tamswegi ringkonnas, on järgmised vallaosad: Lamm, Rothenwand, Wald ja Zederhaus.

Orgu iseloomustab täna Tauern Autobahni ehitus 1970. aastatel, mis on suur põhja-lõuna suunaline maanteeühendus, mis on osa Euroopa teest E55. Tauerni maanteetunneli, mis on üks pikimaid Austrias, lõunapoolne sissepääs asub Zederhausi keskuse juures. Liiklussõlm viib kiirteele Salzburgi suunas. Laiendatud mürakaitseseinte ehitamise abil on heitkoguseid vähendatud mitu korda; praegu ehitatakse Zederhausi külakeskuse lähedale 900 m pikkusele lõigule õhumüra barjääri.

Ajalugu
-------

*Prangstangeni* protsessioon
Zederhaus jagab maalähedase Lungau piirkonna ajalugu, mis oli kunagi Rooma Noricumi provintsi osa. Võimalik, et kauge piirkond asustati alles 14. sajandil. Sajandeid kuulusid valdused Salzburgi peapiiskopkonda, kuni see 1803. aastal sekulariseeriti.

Kohalikku kabelit on esmamainitud 1445. aasta dokumendis, toona Weißpriachi Püha Ruperti kiriku filiaal. 1813. aastast on Püha Johannes Zederhausis omaette kihelkond.

Kohalikud talupojad lootsid hooajalisele mägikarjamaa majandamisele, samas kui täna on paljud elanikud pendeldajad. Kohalik tava vähemalt 17. sajandist on iga-aastane protsessioon *Prangstangeniga*, kuni 8 m kõrguse puidust teibaga, mis on kaunistatud lilledega ja mille kohalikud poissmehed jaanipäeval kirikusse kannavad.

Tuntud inimesi
--------------

* Heimo Pfeifenberger (\* 1966), jalgpallur

Viited
------

1. ↑  Dauersiedlungsraum der Gemeinden Politischen Bezirke und Bundesländer - Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 10.03.2019.
2. ↑  Einwohnerzahl 1.1.2018 nach Gemeinden mit Status, Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 9.03.2019.

Tamswegi ringkonna vallad

* Göriach
* Lessach
* Mariapfarr
* Mauterndorf
* Muhr
* Ramingstein
* Sankt Andrä im Lungau
* Sankt Margarethen im Lungau
* Sankt Michael im Lungau
* Zederhaus
* Tamsweg
* Thomatal
* Tweng
* Unternberg
* Weißpriach
**Kaleši** (vanasti ka **Kalešmuiža**) on küla (*mazciems*) Lätis Talsi piirkonnas Ģibuļi valla lõunaosas.

Küla asub merepinnast 59 meetri kõrgusel Kalešupīte oja ääres.

Kaleši tekkis endise Kaleši mõisa (*Kalitzen*) keskuse juurde. Maareformi järel jagati mõisale kuulunud 24 hektarit maad 12 uusmaasaaja vahel taludeks. Aastal 1934 asutati külas Jānis Balodise eestvedamisel kultuuriselts *Gaisma*, millel oli 43 liiget. Selts tegutses mõisa viinaköögis, põhiliselt tegeleti koorilauluga, ent aeg-ajalt esitati ka näidendeid. Aastail 1945-1954 oli Kaleši kolhoosi *Centība* keskasulaks.

Külas asuv Strautmaļi keskaegne kalmistu on muinsusmälestisena kohaliku kaitse all. Kalešis asub mälestusmärk 1905. aasta revolutsioonis hukkunud küla elanikele.

Aastal 2017 oli külas 13 elanikku, aastal 2020 oli elanikke 15.

Kaleši kõrts

Viited
------

1. ↑  Vietvārdu datubāze, vaadatud 18.04 2020
2. ↑  Ģibuļu ciema vēsture, 1986 a. Lk. 18
3. ↑  Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija. Valsts aizsargājamo nekustamo kultūras pieminekļu saraksts
4. ↑  Ģibuļu ciema vēsture, 1986 a. Lk. 10

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Kaleši** |

| * v
* r
Ģibuļi valla asulad |
| --- |
| 
Aizupes **·**  Arkliņi **·**  *Dravnieki* **·**  Gaviļnieki **·**  Ģibuļi **·**  Iliņi **·**  Jaunzemes **·**  Kaleši **·**  Kaļķciems **·**  Kāņciems **·**  Kraujas **·**  Kurši **·**  Līči **·**  Mordanga **·**  **Pastende** **·**  Ruņķi **·**  Spāre **·**  Talsciems **·**  Turkmuiža |