recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Kuldse sõdalase riietuse rekonstruktsioon
**Issõki kuldne sõdalane** ehk **Issõki kuldmees** on Issõki kurgaanist 1969. aastal leitud hauapanused, eelkõige katafraktisõdalasele kuulunud tuhandetest kullast naastudest koosnev soomusrüü, ehted ja rõivakaunistused.

Leid
----

Almatõst lõunas asuva Issõki kurgaani matus leiti 1969. aastal juhuslikult teeremondi ja garaažide ehitamise käigus. Matusekohta uurisid Kasahstani Ajaloo, Etnograafia ja Arheoloogia Instituudi arheoloogid Kimal Akiševi juhtimisel.

Tõlgendus
---------

Alates Kasahstani iseseisvumisest 1991. aastal on Kuldne sõdalane saanud Kasahhi rahvusliku kultuuripärandi üheks sümboliks. Haud koos panustega arvati olevat kuulunud sküütidele või sakadele. Kuldne sõdalane on oletatavasti olnud umbes 18-aastane saka prints või printsess, sest matus on dateeritud 4. sajandisse eKr ja piirkond, kust kurgaan leiti, oli sel ajal sakade valitsuse all. Leid asub Kasahstani Rahvusmuuseumis Almatõs, seda eksponeeriti 2019. aastal kaks nädalat ajutiselt Ankaras.

Viited
------

1. ↑  P. Kangur. Kes me oleme. - Eesti Ekspress, 24.04.2002
2. ↑  Kuldmees Issõki kurgaanist. - Horisont, 1981, nr. 9, lk. 35—37
3. ↑  Kazakh 'Golden Man' to be reburied. - BBC, 4 January 2019
4. ↑  Kazakh 'Golden Man' to be reburied. - BBC, 4 January 2019
5. ↑  B. Quinn. Golden history of Kazakhstan’s Saka warrior people revealed. - Guardian, 9 Aug 2021

Kirjandus
---------

* Kuldmees Issõki kurgaanist. – *Horisont*, 1981, nr 9, lk 35–37.
**Otto Mamberg** (ka **Otto Evald Mamberg**; pseudonüümiga -erg; 16. veebruar 1904 Paide – 23. august 1984 Stockholm, Rootsi) oli eesti rakenduskunstnik ja karikaturist.

Otto Mamberg sündis 16. veebruaril 1904 Paides ehitusettevõtja pojana. Perekonnas oli viis poega ja üks tütar. Algul õppis Paides, kuid kui pere kolis Tallinna, õppis edasi Tallinna Reaalkoolis. Pärast kooli lõpetamist õppis 1926. aastal Tartu Ülikoolis õigusteaduskonnas, kus kuulus Sakala korporatsiooni. 

Seejärel töötas Eesti Tarvitajateühisuste Keskühisuse (ETK) rahandusosakonnas ning pärast seda kindlustusseltsides kuni kodumaalt lahkumiseni. 

1944. aastal siirdus Otto Mamberg Soome kaudu Rootsi. Rootsis kuulus ta Järvakate Ühingusse ja oli selle esimees. Stockholmis asuvas Rootsi Loodusmuuseumis (*Naturhistoriska riksmuseet*) leiutas ta tehnilise menetluse tušijoonistuste paberile ülekandmiseks. Rootsis töötas ta aastaid kindralstaabi kaardijoonistajana ja oli mitme suurkirjastuse koosseisus. 

Enne emigreerumist joonistas ta karikatuure Eestis väljaannetele Päevaleht, Esmaspäev, Kratt, Rahvaleht ja Agu. Rootsis jätkas karikatuuride joonistamist, need ilmusid väljaannetes Åhlén & Åkerlund, Semic Press ja Eesti Päevaleht Rootsis. Tema karikatuure ilmus ka mõnes väljaandes USA-s ja Kanadas Võitlejas .

Kujundatud raamatud
-------------------

* Arnold Kokk. "Maarjamaalt marjamaale (valimik vestekroonikat 1947-1984)", 128 lk, Boreas 1984
* Elmar Õun. "Meri ja maa", 216 lk, Välis-Eesti & EMP (Stockholm) 1977

Viited
------

1. ↑  "Eesti biograafiline andmebaas ISIK". Originaali arhiivikoopia seisuga 21. veebruar 2017. Vaadatud 20. veebruaril 2017.
2. ↑  TLÜAR väliseesti isikud
3. ↑  "Karikatuur". *Võitleja = The Combatant*. November 1977.
4. ↑  Eesti Päevaleht = Estniska Dagbladet, 31 august 1984 (lk 3)
TAPKE KÕIK NEEGRID.

Ajalugu
-------

Kirik u 1920. aastal
Ehitus algas 22. novembril 1643 ning kirik pühitseti sisse 22. aprillil 1644.

Stockholmi ajaloomuuseumis (Historiska museet) asub Ruhnu puukiriku klaasimaalide ("rubiinide") kogu. See on Eesti klaasikunstiajaloo vanim ja kõige väärtuslikum kollektsioon, sisaldades kuut 17. sajandi klaasimaali. Kui ruhnlased 1944. aastal Rootsi põgenesid, võtsid nad klaasimaalid koos muu väärtusliku kirikuvaraga endaga kaasa. Ruhnu kiriku tinaraamides aknad restaureeriti ja klaasmaalid kopeeriti 1998. aastal Eesti Kunstiakadeemia klaasiosakonnas.

2000. aastate algul koostatud Ruhnu kiriku dendrokronoloogilised uuringud kinnitasid kiriku vanust. Uuringus selgus, et altariruumi seinapalkide viimane kasvuaasta oli 1641 ja pikihoone idaseina palkidel 1643, mis langevad kokku kiriku teadaoleva ehitusajaga. Palkide erinev langetusaasta võib olla tingitud ehitusmaterjali pikemast kogumisest. Kiriku altariraami palkide viimane kasvuaasta oli 1645, mistõttu paiknes altar kiriku valmimise ajal ilmselt ajutisel alusel. Kiriku meestepoole pingistiku alustala viimane kasvuaasta oli 1642, millest järeldati, et see pingistik ehitati kirikuga samal ajal. Naistepoole pingistikku on ilmselt hiljem uuendatud, sest selle alustala viimane kasvuaasta oli 1772. Veel hilisem kasvuaasta (1850) avastati naistepoole pingistiku kirikutornipoolse jätku alustalast. Selline lisajätk leidus ka meeste pingireas. Samuti erines kirikutorni palkide vanus kiriku vanusest. Kirikutorni raamipalkide viimased kasvuaastad olid 1850, millest järeldati, et kirikutorn võib olla ehitatud 1851. aastal ning ilmselt samal aastal pikendati kiriku siseruumi ja lisati uusi pingiridu. See aastaarv on lõigatud ka kiriku tornikiivrisse ning seisab kirikupeaportaali kohal kiriku valmimisaasta "1644" kõrval. See ei välista küll võimalust, et torn oli kirikul olemas ka varem ning lihtsalt asendati 1851. aastal, kuid seda peetakse ebatõenäoliseks.

Pilte
-----

* Vaade kirikule lõunastVaade kirikule lõunast
* TornikiiverTornikiiver
* SissepääsSissepääs
* SisevaadeSisevaade
* AltarAltar
* PingireadPingiread
* Klaasimaal vitraažaknalKlaasimaal vitraažaknal
* KlaasimaalKlaasimaal
* LühterLühter
* Kuramaa hertsog Wilhelm Kettleri paraadportree 1895. aastal valmistatud koopia (originaal asub Rundāle loss-muuseumis)Kuramaa hertsog Wilhelm Kettleri paraadportree 1895. aastal valmistatud koopia (originaal asub Rundāle loss-muuseumis)
* Jaala mudel kirikusJaala mudel kirikus
* TornikellTornikell

Vaata ka
--------

* Votiivlaev

Viited
------

1. ↑  Eesti kirik (2004). "Ruhnu puukirik 360aastane". Eesti kirik. Vaadatud 26.11.2020.
2. 1 2  Eesti entsüklopeediakirjastus (2003). "Ruhnu vana kirik". Eesti entsüklopeedia. Vaadatud 26.11.2020.
3. ↑  Läänelaid, A. 2005. Kuidas Ruhnlased kirikus käisid selgitavad aastarõngad. *Horisont*, 3/2015, 10–15

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Ruhnu puukirik** |

* Ruhnu puukirik kultuurimälestiste riiklikus registris
1976 
**Alla Borissovna Pugatšova** (vene keeles Алла Борисовна Пугачёва; sündinud 15. aprillil 1949 Moskvas) on vene poplaulja ja muusikaprodutsent.

Lauljatar on teinud koostööd paljude kodu- ja välismaiste heliloojate ja esinejatega. Näiteks on talle laule kirjutanud heliloojad Aleksandr Zatsepin ja Raimonds Pauls. Juulis 1979 andis ta Moskvas kontserdi koos prantsuse laulja Joe Dassiniga. 1986 algas koostöö saksa helilooja Udo Lindenbergiga.

1988 asutas Pugatšova teatristuudio «Театр Песни» ('lauluteater'). Selle kunstilise juhina organiseeris ta hulgaliselt ringreise NSV Liidu linnades. Sellest stuudiost on välja kasvanud mitu hilisemat estraaditähte: Filipp Kirkorov, Vladimir Presnjakov, Kristina Orbakaite jt.

1997. aastal esindas ta Venemaad Eurovisiooni lauluvõistlusel lauluga "Primadonna" ("Примадонна"). Festivali lõppkontserdil sai ta 33 punktiga 15. koha.

2005 hakkas ta koos helilooja Igor Krutoiga korraldama festivali «Песня года» ('aasta laul'), samast aastast on ta igasuvise Jūrmala laulufestivali Uus Laine («Новая Волна») ametlik muusa.

Paljudes endise NSV Liidu linnades tegutsevad Pugatšova austajate klubid.

Аlla Pugatšova on saanud palju autasusid ja aunimetusi.

1980. aastal valisid ajakirja «Советский экран» ('nõukogude ekraan') lugejad lauljatari aasta näitlejaks ja talle anti aunimetus – Vene NFSV teeneline kunstnik.

1985. aastal sai temast Vene NFSV rahvakunstnik ja 1991 NSV Liidu rahvakunstnik.

Teda on korduvalt valitud aasta parimaks lauljatariks, talle on antud ka nimetus "Elav legend" (1994).

Väljapaistva panuse eest kunsti arendamisse sai ta 1995. aastal Venemaa riikliku preemia.

1999 andis president Boriss Jeltsin Pugatšovale ordeni "Teenete eest isamaa ees. 2. järk".

5. märtsil 2009 teatas Pugatšova, et lõpetab kontserditegevuse lauljana.

60. sünnipäeva puhul andis Alla Pugatšova Moskvas mõned soolokontserdid. 7. 8. ja 9. aprillil 2009 toimusid juubelikontserdid Kremli palees, 15. aprillil aga Lužniki kontserdisaalis.

Välislingid
-----------

* Alla Pugatšova: "Peamine on ise armastada!" Delfi Naistekas.ee, mai 2009
* Tanel Veenre, "Kas Alla annab alla?", Eesti Päevaleht, 6. veebruar 2010

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Alla Pugatšova** |

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Alla Pugatšova** |

| * v
* r
Venemaa esindajad Eurovisiooni lauluvõistlusel |
| --- |
| 

* 1994: Judif
* 1995: Filipp Kirkorov
* ~~*1996: Andrei Kossinski*~~
* 1997: Alla Pugatšova
* 2000: Alsou
* 2001: Mumi Troll
* 2002: Premier Ministr
* 2003: t.A.T.u.
* 2004: Julija Savitševa
* 2005: Natalia Podolskaja
* 2006: Dima Bilan
* 2007: Serebro
* **2008: Dima Bilan**
* 2009: Anastassija Prõhhodko
* 2010: Pjotr Nalitš
* 2011: Aleksei Vorobjov
* 2012: Buranovskije Babuški
* 2013: Dina Garipova
* 2014: Õed Tolmatšovad
* 2015: Polina Gagarina
* 2016: Sergei Lazarev
* ~~*2017: Julija Samoilova*~~
* 2018: Julija Samoilova
* 2019: Sergei Lazarev
* ~~*2020: Little Big*~~
* 2021: Maniža

 |  |
**Histrodamus** on eesti ajalooportaal, mis avati 22. jaanuaril 2010 ja mis on kättesaadav veebiaadressilt histrodamus.ee.

Histrodamuse nimi tuleneb prantsuse ettekuulutaja Nostradamuse nime ja ladinakeelse sõna *Historia* ('ajalugu') kokkusulatamisest.

Selle esmaseks eesmärgiks on Eesti ajaloo, kultuuri ja geograafia selgitamine, tutvustamine ja populariseerimine läbi interaktiivsete Eesti kaardil esitatavate lugude. Histrodamust on võimalik kasutada eesti, inglise ja vene keeles.

Histrodamuse idee autor on Jaanus Vihand. Projekt valmis paljude osapoolte koostöös: selle tellija oli OÜ Histrodamus ning tehnilise toe koostasid Webmedia (Nortal) ja Regio (Reach-U). Histrodamuse edasine haldaja ja arendaja oli aga MTÜ Eesti Elava Ajaloo Keskus.

Histrodamuse loomist toetas lisaks erakapitalile ka Kodanikuühiskonna Sihtkapital (KÜSK). Samuti toetati ajalooportaali läbi teaduse populariseerimise riikliku projektikonkursi.

Histrodamuse esialgne sisu valmis peamiselt Tartu Ülikooli ajaloolaste kaasabil.

2010. aasta märtsi alguseks oli Histrodamuses ligi 140 lugu, mis oli jaotatud 11 erineva valdkonna alla.

2010. aastal võitis Histrodamus peapreemia Eesti teaduse populariseerimise konkursil kategoorias "teaduse ja tehnoloogia populariseerimine audio-visuaalse ja elektroonilise meedia abil".

2014. aastal kuulutas kohus välja Histrodamuse pankroti.

Viited
------

1. ↑  Histrodamuse projekti tutvustus toetatud projektide lehel (2009 : Head ideed) Kodanikuühiskonna Sihtkapital
2. ↑  Teaduse populariseerimise riikliku projektikonkursi 2013. a tulemuste kinnitamine
3. ↑  Varasemad tulemused Eesti teaduse populariseerimise auhinnad
4. ↑  Kohus kuulutas välja Histrodamuse pankroti Delfi Ärileht, 25. veebruar 2014

Välislingid
-----------

* histrodamus.ee
* Ärimees lõi ainulaadse internetikeskkonna ajaloohuvilistele Postimees, 10. detsember 2009
* Ettevõtja lõi unikaalse internetikeskkonna ajaloohuvilistele ERR, 10. detsember 2009
* Sihtkapitali toel valmis veebikeskkond ajaloosündmustest Postimees, 3. veebruar 2010
* Algas osaluskonkurss «Hea Eesti ajalugu» ERR Novaator, 11. jaanuar 2012
* Nortal nõuab kohtus ärimeeste loodud ajalooportaali pankrotti Postimees, 15. jaanuar 2014
* Kohus kuulutas välja Histrodamuse pankroti Delfi Ärileht, 25. veebruar 2014
**Ago Reio** (8. september 1895 Karula vald, Võrumaa – 29. juuni 1971 Buenos Aires, Argentina) oli Eesti sõjaväelane (kolonelleitnant) ja sporditegelane.

Ta lõpetas 1915 Riia Vaimuliku Seminari, õppis 1923–1932 (lõpetas) Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas. 
Ta oli Korporatsioon Sakala liige.

Osales Esimeses maailmasõjas ja Vabadussõjas. 

1928 7. Jalaväerügemendi 2. pataljoni ülem, 1930–1934 Kaitseliidu Lääne maleva pealik, 1934 Viru-Järva sõjaväeringkonna 1. jaoskonna ülem, 1937–1939 Sõjaministeeriumi juriskonsuldi kolonel Ernst Leithammeli abi, 1939 jalaväeinspektori käsundusohvitser. 

1934–1940 oli ta Eesti Laskurliidu peasekretär. 1937. ja 1939. aasta maailmameistrivõistlustel oli ta sõjapüssimeeskonna juht.

Teise maailmasõja ajal, Saksa okupatsiooni ajal oli ta alates 3. septembrist 1941 Harjumaa Omakaitse (ajutine) staabiülema I abi. 1941–1942 oli ta Eesti Omavalitsuse Sisedirektooriumi Politsei ja Omakaitse Valitsuse Tallinna–Harju ja Eesti Politseivalitsuse 1943–1944 Viru–Järva prefekt.

1944 põgenes ta Rootsi, sealt läks ta 1949 Argentinasse.

Viited
------

1. 1 2 3  Biograafia ESBL-is (vaadatud 25.12.2014)
2. ↑  Lääne malev tähistab kolonelleitnant Ago Reio 120. sünniaastapäeva laskevõistluse ja avaliku loenguga. Kaitseliidu pressiteade, 11.09.2015

Välislingid
-----------

* Biograafia ESBL-is
* Ago Reio Eesti ohvitseride andmekogus

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev' | **Kaitseliidu Lääne maleva pealik**1930–1934 | Järgnev' |
Broomvesiniku liitumine propeenile 
**Markovnikovi reegli** (ehk **Markovnikovi seaduspärasuse**) järgi toimub orgaanilises keemias polaarse või polariseeritava molekuli Eδ+–Zδ– liitumine alkeenidele või alküünidele. 

Markovnikovi reegel väidab, et mittesümmeetriline reagent liitub mittesümmeetrilisele kaksiksidemele nii, et reagendi positiivse laenguga osa liitub kaksiksideme selle süsinikuga , millega on seotud rohkem vesinikke. Teiste sõnadega, elektrofiil (E+ või H+ või R+ jt) liitub selle süsiniku aatomi juurde, millega on seotud rohkem vesiniku aatomeid ja nukleofiilne rühm liitub selle süsiniku aatomiga, millega on seotud kõige vähem vesiniku aatomeid. Näiteks

HCl + CH2=CH–CH3 → H3C–CHCl–CH3

Taolise regioselektiivsuse tagab reaktsiooni esimeses vahestaadiumis kõige enam stabiliseeritud
intermediaadi moodustumine. Elektrofiilse liitumise reaktsioonides on selleks kõige enam delokaliseeritud laenguga karbokatioon. Ülaltoodud reaktsioonis on selleks H3C–CHC+–CH3 aga mitte H2C+–CH2–CH3.

Liitumisele vastupidises protsessis - elimineerimisreaktsioonis moodustuvad produktid vastavuses Zaitsevi reegliga.

Vaata ka
--------

* Karbokatioonid
* Elektrofiilne liitumine
**Agustín Federico Marchesín** (sündinud 16. märtsil 1988 San Cayetanos) on Argentina jalgpallur, kes mängib väravavahina Brasiilia kõrgliigaklubis Grêmio.

Ta alustas klubikarjääri Argentina klubis Club Atlético Lanús, mille meeskonnas debüteeris ta Argentina kõrgliigas 2009. aastal. 2013. aastal võitis ta klubiga Copa Sudamericana.

Seejärel mängis ta Mehhiko kõrgliigas, aastatel 2014–2016 Santos Lagunas ja 2016–2019 Club Américas ning ta tuli mõlema klubiga korra Mehhiko meistriks. Ta valiti kolmel korral Mehhiko kõrgliiga hooaja sümboolsesse koosseisu.

2019. aasta juulis sõlmis ta nelja-aastase lepingu Portugali kõrgliigaklubiga FC Porto. Ta sai Iker Casillase järel Porto põhiväravavahiks. Hooajal 2019–20 tuli ta Portoga Portugali meistriks. Lisaks valiti Marchesín sel hooajal Portugali kõrgliiga hooaja sümboolsesse koosseisu. Teist korda tuli ta Portugali meistriks hooajal 2021–22.

2022. aasta augustis sõlmis ta kolmeaastase lepingu Hispaania kõrgliigaklubiga Celta de Vigo.

2024. aasta jaanuaris siirdus ta Brasiilia kõrgliigasse, kui sõlmis kaheaastase lepingu Grêmioga.

Marchesín tegi Argentina jalgpallikoondises debüüdi 16. märtsil 2011 sõprusmängus Venezuela vastu. Ta on kuulunud Argentina koondisse 2015. aasta Copa Américal, 2019. aasta Copa Américal ja 2021. aasta Copa Américal.

Saavutused
----------

Lanús
* Copa Sudamericana: 2013

Santos Laguna
* Liga MX: Clausura 2015
* Campeón de Campeones: 2015

América
* Liga MX: Apertura 2018
* Copa MX: Clausura 2019
* Campeón de Campeones: 2019

Porto
* Primeira Liga: 2019–20, 2021–22
* Taça de Portugal: 2019–20, 2021–22
* Supertaça Cândido de Oliveira: 2020, 2022

Grêmio
* Campeonato Gaúcho: 2024

Viited
------

1. ↑  "El argentino Agustín Marchesín dejó oficialmente al América para convertirse en nuevo portero del Porto". Infobae. 31.7.2019. Vaadatud 5.6.2020
2. ↑  "Goleiro Marchesín assina acordo para reforçar o Grêmio" (Brasiilia portugali). Grêmio FBPA. 10. jaanuar 2024. Vaadatud 10. jaanuaril 2024.
Nina Ricci vanaroosast siidorganzast ja helmestikandiga õhtukleit 1970. aastatest
Sinine organzaseelik valgel aluskangal
**Organza** on labase sidusega, musliini tüüpi läbipaistev kerge siidkangas, võib olla ühevärviline, trükitud või sissekootud mustriga.

### Sõnavara

Tavakeeles võidakse organzaks nimetada ka tehiskiust läikivat klaasbatisti või vuaali. Võõrsõnade leksikon käsitleb organzat ja puuvill- või tehiskiust organdiid sünonüümidena, samas kui tekstiilitootjad, -müüjad ja õmblejad eristavad omadustelt erinevaid organzat ja organdiid.

Omadused
--------

Organza on kootud hõredalt, mille tulemuseks on läbipaistev ja suhteliselt õhuke tekstiil. Läbipaistvuse ja suure hingavuse tõttu kasutatakse organzakangast selliste rõivaste valmistamiseks, kus organzakiht on katab tihedamat ja paksemat aluskangast. 

Kerget ja poolläbipaistvat kangast on eelistatult kasutatud pulmakleitide, õhtukleitide ja muude pidulike ja luksuslike rõivaste valmistamiseks. Samuti kasutatakse seda aeg-ajalt mitmesuguste kodutekstiilide, näiteks kardinate või lambivarjude tegemiseks..

Õhulisuse ja õrnuse tõttu on kangas pesumasinas halvasti pestav ja seda pestakse kas käsitsi või kuivpuhastatakse. Organzast rõivaid soovitatakse hoida kappides ja karpides tugevamasse kangasse, näiteks musliini mähituna.

Ajaloost
--------

Algselt tehti kangast ainult siidist. Sõna *organza* tuleb itaalia keelest ja *organzano* tähendas algselt tugeva keeruga siidlõnga, mida kasutati lõimelõngadeks. Nagu enamik muid siidkangaid, pärineb kangas Siiditee piirkonnast, kuid sõna ei tule ühestki hiina keele murdest, vaid Kesk-Aasia linnanimest Urganch, kus asus üks suuremaid siiditurge.

Vaata ka
--------

* Organdii
* Klaasbatist
* Vuaal
* Šifoon

Viited
------

1. ↑  A. Tervonen. Kangad. Argo, 2016
2. ↑
3. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 17. detsember 2019. Vaadatud 17. detsembril 2019.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
4. ↑
5. ↑
6. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 17. detsember 2019. Vaadatud 17. detsembril 2019.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
7. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 17. detsember 2019. Vaadatud 17. detsembril 2019.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
8. ↑

Välislingid
-----------

What Is Organza Fabric? - sewport.com
*Dreadpin*
----------

**Dreadpin** on Eesti progressiisvset rokki/metalit viljelev ansambel.

Ajalugu
-------

**Bänd** sai alguse aastal 2008 Turbas "vanaema juures". Kui seal suvel aega veetvad Allan, Fredy,Antti ja Samuel otsustasid hakata musitseerima.

Algselt oli bändi hääleks nu- ja melodic death metal. Aga aega mööda tärkas poistes huvi progressiivse metal/rokk muusika vastu. Millest on saanud nüüdseks peamine stiil.

Dreadpin võttis aastal 2022 osa konkursist "Maailm kuulub meistrile" mille ka võitis. Auhinnaks sai bänd viis tuhat eurot, millega filmiti bändi esimene muusikavideo.Muusikavideo filmimine toimus Tartus ERMis.

Dreadpin on löönud kaasa sellistel eesti suurematel üritustel: Barbar Feast 2023, Hard Rock Laager (A-lava) 2019. Lisaks küttis bänd rahva soojaks 2023 aastal eestit külastanud maailmakuulsa Hakeni jaoks. Bändi kodubaariks võib nimetada klubi Barbar. Lisaks nendele on bänd ülesastunud paljudel eesti rokkilavadel.

Muusikast
---------

**Muusikat** iseloomustavad kiired,energilised rütmid,vahelduv meloodia ja tehniliselt keerukad käigud. Dreadpin laulusõnade suureks inspiratsiooniks on müstilised olendid, tehisintellekt, lõputu kosmos jne. Muusikalist inspiratsiooni on saanud ansambel tuntud bändidelt nagu : *Tool, Devin Townsend Project, In Flames, Korn, Strapping Young Lad,  Children of Bodom*, *Meshuggah* ja paljud teised.

Koosseis
--------

### Praegused liikmed

* **Allan** - Kitarr,Vokaal
* **Fredy** - Basskitarr
* **Kuldar** - Trummid
* **Olaf** - Kitarr, Vokaal

### Endised liikmed

* Antti - Trummid
* Artur - Vokaal
* Samuel (Sämm) - Kitarr

Diskograafia
------------

### Albumid

* 2016 - *"Reclaiming Harmony"*

* 2022 - *"Cyberia"*

Tunnustus
---------

* 2022 Maailm kuulub meistrile. konkursi võitja

Viited
------

1. GALERII JA VIDEO ⟩ Ansambel Dreadpin esitles loo «Clockwork» verivärsket muusikavideot
2. Morgist küberkõgustesse: otsa saanud õlleraha ilmutas Dreadpini tegeliku potentsiaali

Välislingid
-----------

1. Dreadpin
2. Dreadpin youtube
3. Dreadpin Spotify
4. Dreadpin Instagram

1. ↑  "Progressiivne rokk", *Vikipeedia*, 21. jaanuar 2024, vaadatud 15. aprillil 2024
2. ↑  "Progressive metal", *Wikipedia* (inglise), 6. aprill 2024, vaadatud 15. aprillil 2024
Pablo Galdames Millán 2018. aastal Unión Española meeskonnas
**Pablo Ignacio Galdames Millán** (sündinud 30. detsembril 1996 Santiagos) on Tšiili jalgpallur, kes mängib Brasiilia kõrgliigaklubis Vasco da Gama ja Tšiili jalgpallikoondises.

Ta alustas klubikarjääri Tšiili klubis Unión Española. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta Tšiili kõrgliigas 2014. aasta veebruaris.

Aastatel 2018–2021 mängis ta Argentina kõrgliigaklubis Vélez Sarsfield.

2021. aasta augustis sõlmis ta kolmeaastase lepingu Itaalia kõrgliigaklubiga Genoa. Hooaja 2022/23 esimeses pooles oli ta laenul Itaaliakõrgliigaklubis Cremonese.

2024. aasta veebruaris sõlmis ta üheaastase lepingu Vasco da Gamaga.

Tšiili jalgpallikoondises debüteeris Galdames 11. jaanuaril 2017 sõprusmängus Islandi vastu. Ta kuulus Tšiili koondisse 2021. aasta Copa Américal.

Tema isa Pablo Galdames on endine jalgpallur ja endine Tšiili koondislane.

Viited
------

1. ↑  "Pablo Galdames firma en el Genoa y engrosa la colonia chilena en Italia". latercera.com. 31.8.2021. Vaadatud 10.6.2022
2. ↑  Galaz, Franco (5. veebruar 2024). "Vasco da Gama oficializa a Pablo Galdames hasta diciembre de 2024". *Radio Agricultura* (hispaania). Vaadatud 5. veebruaril 2024.
3. ↑   (vaadatud 10.6.2022)
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib kirjanikest; nõidade kohta vaata artiklit Arbuja* |

---

**Arbujad** on luuletajate sõpruskond, mis on saanud nime 1938. aastal ilmunud kriitiku ja kirjandusteadlase Ants Orase koostatud antoloogia "Arbujad: valimik uusimat eesti lüürikat" järgi.

See luuletajatest sõpruskond kogunes üliõpilasseltsi Veljesto ümber. 

Liikmed: Betti Alver, Bernard Kangro, Uku Masing, Kersti Merilaas, Mart Raud, August Sang, Heiti Talvik ja Paul Viiding.

Arbujad püüdlesid varasema eesti luulega võrreldes sügavama vaimsuse ja emotsionaalse pingestatuse poole. Nad käsitlesid kunsti kõlbeliste väärtuste kandjana ning inimest sõltumatu isiksusena.

Bernard Kangro on avaldanud arbujatest kirjanduslooliste mälestustega põimitud esseekogud "Arbujad" (1981) ja "Arbujate kaasaeg" (1983). 14.–15. oktoobril 1994. aastal toimus Tartus kirjanduskonverents "Arbujad: marginaale keskmele", mille teesid ilmusid samal aastal Eesti Kirjanduse Seltsi väljaandes. 2009. aastal lavastati Eesti Draamateatris etendus "Arbujad".
Tõnno Jonuks 2021. aasta Arvamusfestivali teadusalal
**Tõnno Jonuks** (sündinud 21. aprill 1974) on eesti usundiuurija ja religiooniarheoloog.

Jonuks kaitses 2009. aastal Tartu Ülikoolis doktoriväitekirja teemal "Eesti muinasusund". 

Tema peamised uurimissuunad on Skandinaavia saagad ja eesti muinasusund. Jonuksi aastatepikkune töö muinasaegse religiooni uurimisel on kokku võetud monograafias „Eesti muinasusundid", mis pälvis 2022. a. ajalookirjanduse aastaauhinna.

Ta on Tallinna Ülikooli teadur ja Eesti Kirjandusmuuseumi juhtivteadur, samuti Muinsuskaitseameti arheoloogia eksperdinõukogu liige ja ajalooliste looduslike pühapaikade komisjoni liige.

Viited
------

1. ↑  "Mitu usku mahub Eestisse?". *Arvamusfestival*. Originaali arhiivikoopia seisuga 16.08.2021. Vaadatud 16.08.2021.
2. ↑  "Tõnno Jonuks, PhD". *Eesti Kirjandusmuuseum*. Vaadatud 16.08.2021.
3. ↑  Oidermaa, Juhan (14.07.2021). "Atko Remmel ja Tõnno Jonuks: millest räägib eestlaste enesekuvand metsarahvana". *ERR*. Vaadatud 16.08.2021.
4. ↑  "Tõnno Jonuks CV". *ETIS*. Vaadatud 16.08.2021.
**Polli mõis** (saksa keeles *Kurrisaar*) oli eramõis Kadrina kihelkonnas Virumaal.

Mõisast on teateid alates 1521. aastast. Polli oli Udriku mõisa kõrvalmõis.

Mõis kuulus Riesbieteritele, Brun Drolshagenile ja 1591. aastal võeti mõis Rootsi kroonile, 1628. aastal Rootsi kuningas Gustav II Adolf kinkis Polli ja Udriku mõisa Rehbinderitele. Polli pärushärra Bernhard von Rehbinder hukkus Vene-Rootsi sõja Riia kaitsmisel, 1656. aastal Kirchholmi lahingus. 

Mõis võõrandati 1919. aastal.

Kalevimanufaktuur ja küünlavabrik
---------------------------------

1810. aastal asutas krahv Gustav Diedrich von Rehbinder Kadrina kihelkonnas Polli mõisas kalevimanufaktuuri. See oli omal alal esimene Eestimaal, ettevõtte valduses oli kuus hoonet, neist neli kivist ja kaks puust. Töötades kuuel teljel nn lendavate süstikutega, valmistati Hispaania ja Inglise kalevit lambavillast, mida andis Rehbinderi oma kari. Ettevõttes töötas 65 inimest, nende hulgas 3 meistrit, 1 sell, 1 õpipoiss ja 60 oma mõisa pärisorja. 

1812. aastal oli hooneid juba seitse, neist viis kivist ja kaks puust. Töötades 12 teljel, valmistati aastas 5400 arssinat kalevit ja 600 arssinat kašmiiri, mis realiseeriti osalt Peterburis, osalt mujal. Töötajaid oli 92, nende hulgas 7 välismaalast. 

1816. aastal töötati juba 9 hoones, millest enamik olid kivist. Telgi oli 9, töötajaid 90, nendest 5 välismaalast. Toodang ulatus 5400 arssinani ning see müüdi Tallinnas, Peterburis ja Moskvas. 1818. aastaks toodang oli langenud, ulatudes 3000 arssinani. Telgi oli endiselt 9, töötajaid aga 89, nende hulgas endiselt ka välismaalasi. 1823. aastal läks manufaktuur sulgemisele.

Polli mõisas avati küünlavabrik, mis 1812. aastal (arvatavasti on see ka asutamise aasta) andis toodangut 800 puuda. Ettevõttes töötas seitse kohalikku inimest. Ettevõte läks sulgemisele enne kalevimanufaktuuri sulgemist.

Viited
------

1. 1 2  Polli mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris (vaadatud 20.12.2016)
2. ↑  Brun Drolshagen Gerti poeg, Polli mõisa omanik Kadrina kihelkonnast pitser (1559), Pitserid, Rahvusarhiiv
3. ↑  Polli mõis (Kadrina khk)
4. ↑  Jaan Konks, PÄRISORJUSEST KAPITALISMI LÄVENI. JOONI EESTIMAA MINEVIKUST. UURIMUSI LÄÄNEMEREMAADE AJALOOST I, Tartu Riiklku Ülikooli Toimetised, TARTU 1973, lk 65-66

Välislingid
-----------

* Polli mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris

Kadrina kirik
Kadrina kihelkond

**Kirik**: Kadrina  

**Mõisad**: Arbavere mõis | Eigu mõis | Hulja mõis | Hõbeda mõis | Imastu mõis | Ilumäe mõis | Jõepere mõis | Jõetaguse mõis | Kadrina kirikumõis | Kihlevere mõis | Kolu mõis | Kruusimäe mõis | Kõrve mõis | Lante mõis | Lasila mõis | Liblika mõis | Liigvere mõis | Lepiku mõis | Loksu mõis | Muike mõis | Muusi mõis | Mõndavere mõis | Neeruti mõis | Oonurme mõis | Pala mõis | Pakitu mõis | Palmse mõis | Polli mõis | Pressi mõis | Päri mõis | Saksi mõis | Sakussaare mõis | Sinnepali mõis | Soomukse mõis | Tuimõisa mõis | Tõdva-Kõnnu mõis | Udriku mõis | Undla mõis | Uku mõis | Vandu mõis | Vasivere mõis | Vatku mõis | Vohnja mõis | Võduvere mõis | Võsu mõis
**Tõnu Trump** (sündinud 27. augustil 1961) on eesti raadioinsener ja signaalitöötluse professor.

Haridus
-------

Lõpetas Gustav Adolfi Gümnaasiumi 1979; Tallinna Polütehnilise Instituudi automaatikateaduskonnas raadiotehnika erialal 1984; aspirantuur Eesti TA Küberneetika Instituudis 1986–1990, tehnikakandidaat 1990; doktorantuur 1992–1993, tehnikateaduste doktor (TTÜ, 1993). 

Tehnikakandidaat 1990; doktorikraad (Some New Aspects of Digital Filtering, juhendaja Ilmar Arro), Tallinna Tehnikaülikool, 1993; dotsent 1991; professor 2007.

Töökäik
-------

Tallinna Polütehnilises Instituudis 1984–1986: infotehnoloogia teaduskonna raadio- ja sidetehnika instituudi TU insener 1984–1986;
TA Küberneetika Instituudi teadur 1986–1990;
Tallinna Tehnikaülikoolis 1992–1993: infotehnoloogia teaduskonna raadio- ja sidetehnika instituudi dotsent 1992–1993;
Ericsson AB (Stockholm) ekspert 1994–2006;
TTÜ-s 2007–2016: infotehnoloogia teaduskonna raadio- ja sidetehnika instituudi signaalitöötluse õppetooli telekommunikatsiooni erakorraline professor 2007, professor 2007–2016.

Teadustöö põhisuunad
--------------------

Loodusteadused ja tehnika, info- ja kommunikatsioonitehnoloogia: digitaalne signaalitöötlus, adaptiivsed algoritmid.
Avaldanud üle 60 teaduspublikatsiooni. Tema juhendamisel on kaitstud 2 magistri- ja 2 doktoritööd. 14 patentse leiutise autor või kaasautor.

### Teadusorganisatoorne ja -administratiivne tegevus

Ta on olnud Tallinna Tehnikaülikooli infotehnoloogia teaduskonna raadio- ja sidetehnika instituudi signaalitöötluse õppetooli juhataja 2009–2015; IEEE Digital Signal Processing konverentside rahvusvahelise programmikomitee liige 2013.

Isiklikku
---------

Ta on abielus ja tal on kaks tütart. Tema vend on helilooja ja muusik Juhan Trump. Nende vanaisa oli eesti ehitusettevõtja Johannes Trump.

Tunnustus
---------

* märgitud raamatus Marquis Who's Who in the World 2004-...[*viide?*]
* IEEE vanemliige 2006.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Tõnu Trump Eesti Teadusinfosüsteemis

Välislingid
-----------

* Tõnu Trump Eesti Teadusinfosüsteemis
**Peterburi Eesti Kultuuriselts** (vene keeles Санкт-Петербургское общество эстонской культуры) oli Peterburi eestlaste selts, mis tegutses aastatel 1992–2024 Venemaal Peterburis. Seltsi eesmärk oli säilitada Peterburis elavate eestlaste kultuurialgupära, traditsioonid ja eesti keel ning hoida Eestiga suhteid kultuuri, teaduse ja kunsti vallas. 2017. aastal oli seltsi esimees Viiu Fjodorova. Selts oli Eesti Kultuuriseltside Ühenduse liige.

Seltsi raames tegutsesid segakoor Kaja, millel omakorda oli ansambel Linda; folkloorirühm Neevo, Rahvakunsti Klubi osakond ja eesti keele kursused. Selts andis aastail 1999. aastast välja kvartaliajalehte Peterburi Teataja.

Ajalugu
-------

Peterburi Eesti Kultuuriselts registreeriti 1992. aastal Peterburis. 1993. aastal alustasid tegevust eesti keele kursused ja pühapäevakool, 1996 asutati segakoor Kaja, 1998 loodi folkloorirühm Neevo ja eesti rahvakunsti klubi Peterburi osakond, 1999. aastal hakkas koostöös Jaani kiriku fondi ja kogudusega taas ilmuma ajaleht Peterburi Teataja ning 2011. aastal taasavati Peterburi Jaani kirik.

Pärast Venemaa sissetung Ukrainasse 2022. aasta veebruaris katkesid suuresti kontaktid Eesti ja Peterburi eestlaste vahel. Lõppes Peterburi Jaani kirikus selle ajani tegutsenud kohalike eesti laste pühapäevakool. Samuti lõpetasid Peterburis tegutsemise Eesti Kontsert ja peakonsulaat.

2024. aastal taotles Peterburi Eesti Kultuuriselts enda kui juriidilise isiku tegevuse lõpetamist, põhjuseks oli kasvav riiklik bürokraatia ja aruandlus, mis seltsile üle jõu käis. Vene justiitsministeeriumi Peterburi ja Leningradi oblasti peadirektoraat esitas Peterburi linnakohtule taotluse eesti kultuuriseltsi registrist kustutamiseks 26. veebruaril, linnakohus kustutas seltsi registrist 28. märtsil 2024.

Vaata ka
--------

* Peterburi eestlased
* Peterburi Eesti Haridusselts
* Peterburi Jaani kogudus
* Peterburi Teataja

Välislingid
-----------

* Peterburi Eesti Kultuuriseltsi koduleht

Viited
------

1. 1 2 3  Einmann, Andres, toim (28. märts 2024). "Vene kohus likvideeris Peterburi Eesti kultuuriseltsi". *Postimees*.
2. ↑  "Санкт-Петербургское общество эстонской культуры (Peterburi Eesti Kultuuriselts)". *Eesti Instituut*. 2017. Originaali arhiivikoopia seisuga 5. november 2018. Vaadatud 5. novembril 2018.
3. ↑  "Liikmed". *Eesti Kultuuriseltside Ühendus*. 8. jaanuar 2024. Vaadatud 28. märtsil 2024.
4. ↑  "Peterburi Eesti Kultuuriselts". *Peterburi Eesti Kultuuriselts*. Vaadatud 28. märtsil 2024.
5. ↑  Raun, Miikael (17. oktoober 2023). "Jüri Leiten: Peterburi eestlased tunnevad, et omad on nad maha jätnud". *Eesti Päevaleht*. Lk 12-13.
Tuomas Haapanen
**Tuomas Jaakko Haapanen** (29. detsember 1924 Helsingi – 8. jaanuar 2024) oli soome viiuldaja ja muusikapedagoog.

Ta oli soome dirigendi ja viiuldaja Toivo Haapaneni poeg. Tema esimene muusikaõpetaja oli Erik Karma. Hiljem õppis ta Sibeliuse Akadeemias Erik Cronvalli ja Arno Granrothi juhendamisel. Pärast ülikooliõpingud 1948. aastal täiendas end Pariisis prantsuse viiuldajate ja muusikapedagoogide Léon Nauwincki ja René Benedetti juures.

Oma esimese kontserdi andis ta 1948. aastal.

Pärast Helsingisse naasmist mängis ta 1951–1961 Helsingi kammerorkestris ja oli aastatel 1953–1962 YLE Raadio sümfooniaorkestris esimene viiul ja kontsertmeister.

1962. aastast elas ta Turus, kus töötas viiuliõpetajana vastvalminud Turu konservatooriumis. Aastail 1966–1978 oli ta selle kõrgkooli direktor.

1978. aastal naasis Helsingisse ja oli kuni 1990. aastani Sibeliuse Akadeemia viiuliprofessor ja aastail 1987–1990 Sibeliuse Akadeemia rektor.

Tuomas Haapaneni õpilaste seas olid Pekka Kuusisto, Jaakko Kuusisto, Réka Szilvay, Elina Vähälä, Petteri Iivonen, Dmitri Kogan jpt.

Tuomas Haapanen suri 99-aastaselt 8. jaanuaril 2024.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  "Suomalaisen viulutaiteen isä Tuomas Haapanen on kuollut 99-vuotiaana". *Helsingin Sanomat*. Vaadatud 13. jaanuaril 2024.
**Claes Oldenburg** (täisnimi **Claes Thure Oldenburg**; 28. jaanuar 1929 Stockholm – 18. juuli 2022 New York) oli rootsi päritolu USA skulptor, popkunsti esindaja.

Ennekõike on Oldenburg tuntud avaliku kunsti installatsioonide poolest, mis on tüüpiliselt suured replikad (pehmetest) igapäevaasjadest.

Elukäik
-------

Claes Oldenburg sündis 1929. aastal Rootsi diplomaadi peres. 1936. aastal kolis pere USA-sse: esialgu New Yorki, hiljem Chicagosse, kus ta lõpetas kooli. Aastatel 1946–1950 õppis Oldenburg Yale'i Ülikoolis kirjandust ja kunsti. Chicagosse naasnult õppis ta 1954. aastani kunstiinstituudis direktor Paul Wieghardti käe all. 1953. aastal sai ta naturalisatsiooni korras USA kodakondsuse. 

Kunstnikukarjääri alguses töötas Oldenburg Chicago uudisteagentuuris. 1953. aastal avas ta oma stuudio. Esimesed teosed, viis eset koguhinnaga 25 dollarit, müüs Oldenburg kunstilaadal Chicagos 57. tänaval. 1956. aastal kolis ta tagasi New Yorki, kus kohtus selliste kunstnikega nagu Jim Dine, Red Grooms ja Allan Kaprow. Neilt sai ta teatraalseid alternatiivseid ja abstraktseid ekspressionismi mõjutusi, mis said mõjutavaks tema loomingus.

Kunst ja looming
----------------

Meeldejäävaim osa Oldenburgi loomingust on kolossaalsed skulptuurid. Hoolimata tööde suurusest on neil suhtluslik omadus. Üks sellise interaktiivsuse näidetest on n-ö pehme huulepulga kuju, mis kukuks kokku, kui sellesse pidevalt õhku juurde ei pumbataks. 1974. aastal disainiti see ümber alumiiniumi ja algselt Caterpillari ratastel olnud kuju pandi vertikaalselt tankiroomikutele. Esialgu oli kuju paigutatud Beincke Plazale Yale'i, hiljem viidi Morse'i Kolledži kohtuaeda.

Mitmeid Oldenburgi gigantseid maalähedasi objekte salati maha ja naeruvääristati, kuid hakati aja möödudes võtma naljakatena ja osana avalikust kunstist. 1960. aastatel osales ta mitmes popkunsti liikumises ja tegeles nn *happening*-kunstiga, mis oli tolleaegne *performance-*kunsti üks tugevamaid voolusid. Enda loomingule andis ta nimeks Ray Gun Theatre. Tema esimene abikaasa (1960–1970) Pat Muschinski, kes aitas tal õmmelda pehmeid skulptuure, oli sage esineja tema *performance-*kunstis. Oldenburgi jultunud, tihti humoorikas lähenemine kunstile andis valdavalt tundlikule kunstile loomuse tegelda sellega kui taasleitud ekspressionismiga. Kõigepealt leidis Oldenburg niši kunstielus ja sai alles siis selle najal kuulsaks ning kuulsus kestab tänapäevani. Alates 1976. aastast teeb Oldenburg koostööd hollandi-ameerika popkunstniku Coosje van Bruggeniga. Nad abiellusid 1977. aastal.

Tunnustus
---------

* 1974 – valiti Rootsi Kuningliku Kaunite Kunstide Akadeemia välisliikmeks
* 1975 – valiti Ameerika Kunstide ja Kirjanduse Akadeemia liikmeks
* 2000 – National Medal of Arts

Viited
------

1. ↑  David McCracken, "The Art Fair That's Been In the Picture the Longest", Chicago Tribune, June 5, 1987, page 3

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Claes Oldenburg** |
Tarmo Mutso 2010. aastal
**Tarmo Mutso** (sündinud 18. detsembril 1969) on Saksa-Balti Kaubanduskoja Tallinna büroo juht.

Aastail 2006–2018 töötas ta Ettevõtluse Arendamise Sihtasutuse turismiarenduskeskuse direktorina.

Elukäik
-------

Tarmo Mutso on sündinud Tartumaal Eha ja Haljand Mutso esiklapsena. Ta õppis Kõrveküla Põhikoolis ja seejärel Lähte Ühisgümnaasiumis. Põhikoolist kuni ülikooli lõpuni mängis ta puhkpilliorkestris ja oli gümnaasiumi ajal kitarrist ansamblis Hetk. Lisaks tegeles ta Kreeka-Rooma maadlusega. 

Mutso õppis Maaülikooli maainseneri teaduskonnas aastatel 1988–1994. Õpingute ajal praktiseeris ta poolteist aastat (1989–1991) Saksamaal ökoloogilist tootmist, rakendades Rudolf Steineri ja Maria Thuni filosoofiat.

Ülikooliõpingute kõrvalt tegeles Mutso ettevõtlusega. Ta asutas kursusekaaslastega ettevõtte, mis vahendas toidukaupu Tallinna ja Tartu vahel. 

1994. aastast töötas ta Eesti Välisministeeriumi välismajanduspoliitika osakonnas, olles spetsialiseerunud saksakeelsetele riikidele. Sama aasta lõpus astus ta Eesti Diplomaatide Kooli ning 1995. aastal läks diplomaatide kursusele Berliinis ja Bonnis. Aastatel 1996–1999 oli ta majandusametnik Bonnis Eesti saatkonnas. 1999. aastal Eestisse naasnult jätkas ta tööd Välisministeeriumi välismajanduspoliitika osakonnas, juhtides strateegiliste (tsiviil- ja militaarotstarbeliste) kaupade ekspordi kontrolli bürood. Aastatel 2003–2006 oli ta Viini Eesti saatkonnas majandusametnik ja konsul. 

2006. aastal naasis ta Eestisse, kus töötas Ettevõtluse Arendamise Sihtasutuse turismiarenduskeskuse direktorina ja 2018. aastast Saksa-Balti Kaubanduskoja Tallinna büroo juhina.

Mutso on olnud Euroopa turismikomisjoni juhatuse liige.

Hobid
-----

Aastatel 2006–2009 harjutas Mutso koos sõbraga kätt kartulikasvatuses, saades sertifitseeritud kartulikasvatajaks Eestis. Samuti on ta katsetanud õlletegemist. Meelishobina on ta välja toonud kalapüügi. Koos abikaasaga tantsib ta ka rahvatantsurühmas Tugevad ja Kohevad. Harrastab golfi.

Tunnustus
---------

* 2014 – aasta turismiedendaja
* 2020 – Eesti Kaubandus-Tööstuskoja III klassi aumärk

Isiklikku
---------

Tarmo Mutso on 18. maist 1996 abielus Kristi Mutsoga (sündinud 1970). Paaril on kolm last: Anne-Marie (sündinud 1996), Helena (sündinud 1999) ja Linda (sündinud 2003).

Tarmo Mutsol on vend Mart Mutso.

Viited
------

1. 1 2 3  "EASi kauaaegne turismišeff vahetab ootamatult ametit" Delfi ärileht, 15. veebruar 2018
2. ↑  Aasta Turismiedendaja on Tarmo Mutso www.eas.ee (vaadatud 06.02.2017)
**Arengutreening** ehk **kootsing** (inglise keeles *coaching*) on arengunõustamine, mõtteviiside muutumist soodustav ja loominguline koostöö juhendaja ja kliendi vahel, mille sihiks on võimete ja võimaluste täielikum kasutamine.

Nimetus
-------

2016. aastal korraldatud sõnavõistlusel leiti inglise sõna *coaching* eestikeelseks vasteks "kootsing". Hiljem valiti "kootsing" 2016. aasta kolesõnaks.

Olemus
------

Arengutreeningu puhul ei tegelda ravimise või tervendamisega, ei analüüsita kellegi hingeelu või kunagisi probleeme ega lahendata konflikte. Selle puhul anta hinnanguid ega pakuta lahendusi ning see pole ka kellegi treenimine mingi kindla eesmärgi saavutamiseks. 

See on abi ja toetus, paindlik lähenemine inimese enda arusaamistele ja vajadustele. Tegeldakse sellega, mis toimub just nüüd ja siin, ollakse suunatud tulevikku ning seatakse eesmärke. Sellega aidatakse inimesel ise aru oma probleemidest ja leida lahendusi.

Sihid
-----

* Takistusi ületades liikuda sihikindlalt
* Saavutada soovitud tulemusi.
* Aidata kasutada ressursse kõige efektiivsemal ja paremal viisil.
* Juhtida muudatusi elutervelt.
* Inspireerida, tekitada sisemist jõudu ja tasakaalu.

Tulemused
---------

* Inimene teeb tööd tulemuslikumalt, rõõmuga ja jätkusuutlikult.
* Inimene kasutab oma oskusi ja omadusi teadlikumalt ja efektiivsemalt.
* Inimene tuleb toime keeruliste olukordadega.

Juhendaja
---------

Juhendaja on eriväljaõppega asjatundja, kelle haridus, kogemused, tase vastavad ICF, EMCC, ESCÜ, või sarnase ühenduse poolt määratletud standarditele.

Juhtide nõustamine
------------------

Tihtipeale vajavad juhid enda kõrvale arengunõustajat selleks, et treenida inimeste juhtimisega seotud oskusi ja saada tänu sellele oma töös tõhusamaid tulemusi. Juhendaja on ühtlasi neutraalne spetsialist, kes peegeldab ja abistab juhti tema igapäevatöös ja tegemistes – aidates tal märgata erinevaid mustreid ja vaatenurki.

Meeskonna arendamine
--------------------

Meeskonnatöös on arengunõustaja abiks nii koostöö tõhustamisel ja -kultuuri kujundamisel kui ka muudatuste juhtimisel.
Tüüpilised teemad meeskonna nõustamisel on infovahetus, rollid ja tööjaotus, koostööoskused ja konfliktid – kusjuures lähtutakse alati meeskonna konkreetsetest vajadusest.

Juhtimine
---------

Juhid õpivad ise oma igapäevase töö käigus kasutama arengunõustaja poolt soovitatud meetodeid ja vahendeid selleks, et toetada oma töötajate arengut ja tõsta efektiivsust. Sellist juhtimisstiili kasutav juht kasvatab töötajates eneseusku, motivatsiooni ning inimesi toetades ja neisse uskudes on ta ka ise seeläbi parem juht.

Selliseid juhtimismeetodeid saab õppida nii isikliku juhendaja abil kui ka spetsiaalse väljaõppega.

Viited
------

1. ↑  Definitsioon: International Coach Federation.
2. ↑  Eesti Supervisiooni ja Coachingu Ühingu definitsioon.
3. ↑  Coaching’i sõnavõistlus 2016
4. ↑  Rain Kooli. Kolesõna 2016 on "kootsing" ERR Uudised, 02.05.2017.
5. ↑  "The International Coach Federation".
6. ↑  "European Mentoring & Coaching Council".
7. ↑  "Eesti Supervisiooni ja Coachingu Ühing".
Kevin Chris
**Kevin-Chris Tõnissoo** (sündinud 26. oktoobril 1993, esinejanimed **Kevin Chris** ja **Kevinski**) on eesti mustkunstnik. Ta alustas mustkunstnikukarjääri 2006. aastal.

Ta on esinenud lisaks Eestile ka Lätis, Leedus, Soomes ja Inglismaal ning teinud kaasa mitmes telesaates.

2011. aastal täiendas ta Eestit Eurovisiooni lauluvõistlusel esindanud Getter Jaani lavanumbrit mustkunstiga.

Kevin Chris on osalenud mitmes lavaprojektis konsultandi ja kaaslavastajana.[*viide?*] Ta on teinud lavalist koostööd ansamblitega Terminaator, Winny Puhh, Tanel Padari ja Getter Jaaniga.[*viide?*]

2013. aasta sügisel esines Kevin Chris oma šokimustkunstilavastusega "Uks".

2013. aastal luges ta Eesti Televisiooni saate "Ringvaade" otse-eetris saatejuht Marko Reikopi mõtteid.

Ta on Eesti mustkunstnike liidu liige.

Kevin Chris peab blogi.

Viited
------

1. ↑  Teatmik.ee
2. 1 2  Mustkunstnik Kevin Chris'i veebileht
3. 1 2  Mustkunstnik Kevin Chris Eesti Mustkunstnike Liidu veebilehel.
4. ↑  Cabaret Rhizome'i jõuab šokimustkunstietendus "Uks" ERR, 04.11.2013.
5. ↑  Mustkunstnik luges otse-eetris Marko Reikopi mõtteid ERR, 07.10.2013.
6. ↑  Kevin Chrisi blogi

Välislingid
-----------

* Kevin Chrisi veebileht
* Kevin Chrisi blogi
* Facebooki leht
**Soetuskulu, ka materjalikulu, materjali otsekulu)** (ingl.k. *material cost; direct material cost*) on toote ostuhind koos transpordikulu ja muude võimalike tarnekulude (ekspedeerimiskulu, tollideklareerimise kulu, kindlustuskulu jms) ja maksudega (impordi tollimaks, aktsiisimaks jms). Materjalikulu on muutuvkulu ja see tuleb arvutada välja vajaliku/piisava täpsusega. Vastasel juhul on raske lisada soetuskulule soovitud müügimarginaali ja pole ka põhjust kulutada aega tooteühiku müügist saadava tootekasumi väljaarvutamiseks. Pärast seda, kui edasimüügiks ostetud kaubad on klientidele müüdud, saab soetuskulust  müüdud **kaupade kulu** (ingl.k. *cost of goods sold; COGS*) 

Soetuskulu on ka varaobjekti soetamiseks tehtud kulutus, mis sisaldab objekti ostuhinda ja tema kasutuselevõtmisega seotud kulusid (nt transpordi-, pakendamis-, paigaldus-, seadistus- jms kulusid). 

1. ↑  *Hanke- ja ostujuhtimine*. Seilecs. 2023. ISBN 9789916985205.
2. ↑  *Logistikasõnastik*. Seilecs. 2021. ISBN 9789916960066.
Kaia Kask 22. juunil 2013 Tartu botaanikaaias Olevi Kulli mälestusstipendiumi üleandmisel
**Kaia Kask** on eesti bioloog.

Ta on Eesti Maaülikooli põllumajandus- ja keskkonnainstituudi taimekasvatuse ja taimebioloogia õppetooli teadur. Ta on spetsialist taimede stressi mehhanismide alal Ülo Niinemetsa töörühmas. Ta on uurinud ka marjataimede mahekasvatust.

2010. aastal lõpetas ta Eesti Maaülikoolis magistriõppe aianduse erialal. 2020. aastal kaitses ta Eesti Maaülikoolis rakendusbioloogia erialal doktoritöö "The effects of heat stress severity on photosynthesis and volatile organic compound emissions in black mustard and tobacco / Kuumastressi mõju musta kapsasrohu (*Brassica nigra L.*) ja vääristubaka (*Nicotiana tabacum L.*) fotosünteesile ja lenduvühendite emissioonidele" (juhendajad Üli Niinemets ja Astrid Kännaste).

Tunnustus
---------

* 2013 Olevi Kulli mälestusstipendium

Viited
------

* Kaia Kask Eesti Teadusinfosüsteemis Muuda Vikiandmetes


1. ↑  ETIS. Kaia Kask
2. ↑  Kaia Kask. The effects of heat stress severity on photosynthesis and volatile organic compound emissions in black mustard and tobacco: a thesis for applying for the degree of doctor of philosophy in applied biology
**Robert Hooke** (18. juuli 1635 – 3. märts 1703) oli Inglise füüsik ja loodusteadlane, kes mängis tähtsat rolli 17. sajandi teadusrevolutsioonis.

Elulugu
-------

Korgitamme rakud ja mimoosilehed mikroskoobi all. Illustratsioon Robert Hooke'i raamatust "Micrographia" (1665).
Hooke'i paelus teadus, eriti bioloogia, juba varajases lapsepõlves. Tema isa John Hooke oli vaimulik. Kolme vanema venna eeskujul pidi ka Robertist saama oma isa kirikus töötav vaimulik. Kuna aga teda vaevasid õpingute ajal sagedased peavalud, kartsid vanemad, et Robert ei jõua täiskasvanuikka, ja lõpetasid tema õpetamise.

Aastal 1653 hakkas ta Oxfordi Christ Churchi kiriku koorilauljaks. Sel ajal kohtus ta keemiku ja füüsiku Robert Boyle'iga, kes värbas ta oma õpilaseks. On arvatud, et Boyle'i seaduse tõestas tegelikult Robert Hooke, kuna Boyle ei olnud matemaatik.

Teadustöö
---------

Hooke'i mikroskoop. Illustratsioon raamatust "Micrographia" (1665).
Kirp mikroskoobi all. Illustratsioon raamatust "Micrographia" (1665).
Aastal 1660 avastas Hooke tahke keha elastse deformatsiooni seaduse (Hooke'i seadus).

1662. aastal kutsuti ta Londoni Kuningliku Seltsi eksperimentide kuraatoriks (*Curator of Experiments*), kellena ta vastutas seltsile saadetud ideede tõestamise eest.

Hooke täiustas ka mikroskoopi ja avastas sellega taimede rakulise ehituse. Oma tähelepanekud mikroskoobiga avaldas ta 1665. aastal ilmunud raamatus "Micrographia".

Mälestuse jäädvustamine
-----------------------

Hooke'i järgi on muu hulgas nimetatud asteroid 3514 Hooke (1971 UJ), Robert Hooke'i Teaduskeskus Londonis, Hooke'i medal, Hooke'i kraater Kuul ja Marsil.

Viited
------

1. ↑  *AstroLink Planetenkunde*, Veebiversioon (vaadatud 03.10.2013) (saksa keeles)
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib kalavõrgust, perekonnanime kohta vaata artiklist Abar (perekonnanimi)* |

---

**Abar** (vene sõnast *обор*) ehk **abaravõrk** (Tartu murdes *kimm* või *kemm*, Pärnumaal *kimudega mutt*), samuti *kimu*, *kimudega võrk*, *liigsilmadega võrk* on eesti rahvakultuuris kalavõrk, mille võrgulinad on kolmekordsed (vahel ka kahekordsed).

Välised võrgulinad on keskmisest kitsamad ja palju suuremate silmadega. Suuruse järgi jagunesid abarad särjeabaraks ja latikaabaraks. Abarvõrk oli tavaliselt 30 m pikk ja kuni 1,5 m kõrge.

Kasutus
-------

Abarat kasutati põhiliselt Lõuna-Eesti veekogudel roostikes suurte kalade püüdmisel, kusjuures kalu hirmutati mütaga. Süvavee- ehk latikaabar oli püügivahendiks ka talvel.

Abar on kasutusel olnud kogu Euroopas.

Varasemas "kalapüügieeskirjas" oli abar määratletud kui "nakkevõrk, millele on ühele või mõlemale küljele juurde rakendatud suuresilmne võrgulina". Alates 2016. a ei kuulu abar enam Eestis lubatud püügivahendite hulka.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikisõnastiku artikkel: **Abar** |

Viited
------

1. ↑  Eesti etnograafia sõnaraamat. 1995. Koostanud Arvi Ränk. Tallinn, AS Pakett trükikoda. Lk 3

Välislingid
-----------

* Abar, Eesti Rahva Muuseum