recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Viivi-Anne Soots
**Viivi-Anne Soots** (sündinud 13. aprillil 1971 Tallinnas) on eesti orienteeruja, jooksja, rogainija ja seiklussportlane.

Haridus
-------

Lõpetas 1989. aastal Kadrioru Saksa Gümnaasiumi ning 1993. aastal Tallinna Tehnikaülikooli majandusteaduskonna raamatupidamise ja majandusanalüüsi eriala.

Töö
---

2006. aastast on ta raamatupidamisteenuseid osutava OÜ VAS Aktiva juhatuse liige.

Sporditulemused
---------------

Harrastanud orienteerumist, seiklussporti, rogaini ja pikamaajooksu. 

Orienteerumisega tegelnud 1982. aastast. Orienteerumisjooksus võitis NSV Liidu meistrivõistlustel Eesti naiskonna koosseisus teatevõistlusel 1990. aastal kulla ja 1991. aastal hõbeda. NSV Liidu koondise liikmena sai orienteerumisjooksus juunioride MMil 1991. aastal 5. koha.

Eesti meistrivõistlustel orienteerumises võitnud aastatel 1988–2015 14 kuld-, 20 hõbe- ja 12 pronksmedalit (sealhulgas 3 hõbedat rattaorienteerumises ja 2 pronksi suusaorienteerumises, ülejäänud medalid orienteerumisjooksus). Osales 2003. aastal orienteerumisjooksu MMil, sprindis ja lühirajal 37. koht, Eesti naiskonna liikmena teates 19. koht. Orienteerumisjooksu EMil 2006. aastal lühirajal 34. koht. 2003. aastal võitis Balti meistrivõistlustel Eesti naiskonna koosseisus teateorienteerumises kulla.

Eesti meistrivõistlustel ekidenis on ta võitnud 2 hõbedat (2013. aastal SK Sportkeskus.ee naiskonnas ja 2014. aastal Sparta spordiseltsi võistkonnas) ja pronksi 2012. aastal SK Sportkeskus.ee naiskonnas. 

Seiklusspordi Euroopa meistrivõistlustel 2011. aastal 5. koht (võistkonnas veel Reigo Luurmees, Erik Aibast ja Heiti Hallikma).

2014. aasta rogaini MMil USAs Black Hillsi mäestikus võitis ta segavõistkondade arvestuses koos Heiti Hallikmaga kulla.

Viited
------

1. 1 2  Eesti spordi biograafiline leksikon. Soots, Viivi-Anne
2. ↑  Tallinna Tehnikaülikooli raamatukogu digikogu. TTÜ lõpetajad 1918-2006
3. ↑  VAS Aktiva raamatupidamisteenused
4. ↑  "ESBL sporditulemused. Viivi-Anne Soots". Originaali arhiivikoopia seisuga 24. september 2015. Vaadatud 1. jaanuaril 2015.
5. ↑  "Czech Adventure race 2011. European Championships in Adventure Racing". Originaali arhiivikoopia seisuga 1. jaanuar 2015. Vaadatud 1. jaanuaril 2015.

Välislingid
-----------

* Viivi-Anne Soots Eesti spordi biograafilises leksikonis
* Viivi-Anne Soots Eesti entsüklopeedias
* World of O. Athlete profile: Viivi-Anne Soots
* Marathon100.com Viivi-Anne Soots SEB Tallinna Maratonil 28. augustil 2013
* Sportos.eu sporditulemused
**Leksikograafia** (kreeka keelest: *lexikon* sõnaraamat + *graphō* kirjutan) on sõnastike (sh sõnaraamatute) koostamise teooria ja praktika — sõnaraamatute koostamise õpetust kui ka sõnastike tegemist.

Leksikograafia on sõnastiku kirjutamise, redigeerimise ja/või koostamise toimingud. Sõnastiku autorit või toimetajat nimetatakse *leksikograafiks*. Digitaalsete sõnastike koostamise ja rakendamise protsessid on tuntud kui *e-leksikograafia* .

Etümoloogia
-----------

Inglise keeles 1680 loodud sõna "leksikograafia" tuleneb sõnast Kreeka keel λεξικογράφος *lexikographos*, "leksikograaf", alates λεξικόν *leksikon*, neut. kohta λεξικός *leksikos*, "sõnade jaoks või sõnade jaoks", alates λέξις *leksika*, "kõne", "sõna", (omakorda λέγω-st *lego*, "öelda", "rääkida") ja γράφω *graafik*, "kriimustada, kirjutada".

Leksikograafiat võib jagada

* teoreetiliseks leksikograafiaks – semantilised, süntagmaatilised ja paradigmaatilised suhted loomuliku keele leksikonis, nende põhjal sõnastike koostamise teooria väljaarendamine ja uurimine
* praktiliseks leksikograafiaks – sõnastike praktiline koostamine

Teoreetilise leksikograafia puhul mõnikord vaieldakse leksikoloogia ja leksikograafia eralduspiiri üle.

Vaata ka
--------

* Leksikoloogia
* Leksikon
* Sõnastik
* Sõnavara
**Andrei** **Kurbski** (vene *Андрей Михайлович Курбский*, poola *Andrzej Kurbski*; 1528–1583) oli Venemaa vürst ja Ivan IV lähikondlane, kes poliitiliste erimeelsuste pärast tsaariga emigreerus Venemaalt.

Kurbski kuulus Rjurikovitšite vürstisuguvõssa (Jaroslavli vürstiriigi vürstide suguvõsaharusse), olles seega tsaari Ivan IV hõimlane. 

1556. aastal sai Andrei Kurbskist Moskva suurvürstiriigi Bojaaride Duuma (Nõukogu) liige. Umbes samal ajal sai temast ka üks Ivani olulisemaid väepealikuid, kes osales 1549. aastal sõjaretkel Krimmi khaaniriigi vastu, Kaasani piiramisel ning Vene-Liivi sõja ajal määrati pärast esialgset Vene vägede sõjalist ebaedu vägede juhatajaks ning tema juhtimisel laastati Liivi orduga peetud lahingute käigus Kesk-Eestit ning vallutati sealseid linnuseid. 

1563. aastal sai temast Vene vägede poolt vallutatud Tartu esimene vojevood, ent 1564. aastal läks ta tsaar Ivan IV-ga tülli ning siirdus Poola Kuningriigi ja kuninga Zygmunt II Augusti teenistusse. Kurbski reetmisest raevunud tsaar lasi pärast seda sündmust ja Tartu sakslastest kodanike mässukatset tartlased Venemaale küüditada, kahtlustades neid koostöös Kurbskiga. 

Rzeczpospolita teenistuses sai Kurbskist samuti oluline väepealik, kes tegutses peamiselt Vene-vastaste rüüsteretkede organiseerijana. Ta sai endale Kreva kindluse ja mõisa Volõõnias, kus elas oma elu lõpuni.

1565–1579 oli Kurbskil kirjavahetus Moskva tsaar Ivan IV-ga, kus mõlemad teineteist süüdistasid. Kurbski väitis, et Ivani poliitika on liialt vägivaldne ja mõtlematu, Ivan aga rõhutas igati Kurbski alatut reeturlikkust. 1573. aastal kirjutas Kurbski ka tsaarivõimuvastase pamfleti "Moskva suurvürstiriigi ajalugu", milles protesteeris Ivani üha süveneva autokraatia vastu. Selles käsitles ta pikemalt ka Liivi sõja algust ning Liivi ordu viimase maamarssali Philipp Schall von Belli isikut.

Teoseid
-------

* Сказания князя Курбского. Часть 1, История Иоанна Грозного 1833.
* Сказанія князя Курбскаго. Часть 2, Переписка съ Іоанномъ и другими лицами 1833.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Andrei Kurbski** |

* Kurbski vanema kirjanduse andmebaasis EEVA
* sugupuu (Андрей Михайлович Курбский)
*Hapalochlaena lunulata* varieeruvad rõngasmustrid
**Siniring-kaheksajalg** (*Hapalochlaena*) on kaheksajalaliste perekond, millesse kuulub neli väga mürgist liiki, kes elutsevad India ookeani ja Vaikse ookeani jääkvetes ja korallrahudes Jaapani saarestikust Austraaliani. Nende eristavad tunnused on kollakas nahk ja iseloomulikud sinised ja mustad rõngad, mis ohu korral võivad dramaatiliselt värvi muuta. Nad söövad väikseid loomi, sealhulgas krabisid, erakkrabisid, krevette ja muid koorikloomi.

Klassifikatsioon
----------------

Perekonda kirjeldas Briti zooloog Guy Coburn Robson 1929. aastal. Kinnitatud on neli liiki ja uuritakse veel kuut võimalikku liiki:

1. *Hapalochlaena lunulata*
2. *Hapalochlaena maculosa*
3. *Hapalochlaena fasciata*
4. *Hapalochlaena nierstraszi* (püüti esimest korda 1938. aastal Bengali lahest, teist korda alles 2013. aastal)

Mürgisus
--------

Neid peetakse maailma kõige mürgisemateks mereloomadeks. Vaatamata väiksusele (12 kuni 20 cm) ja tagasihoidlikule kuulekusele on nad inimestele ohtlikud, kui neid provotseerida või kätte võtta. Nende mürk sisaldab tugevat neurotoksiini tetrodotoksiini.
**Sinisäälik** (*Setophaga caerulescens*) on väike lind värvuliste seltsist, sääliklaste sugukonnast.

Kirjeldus
---------

Isane sinisäälik
### Välimus

Emane sinisäälik
Sinisäälik on umbes 13 cm pikk, tiibade siruulatus on 19–20 cm ja kaal 8,4–12,4 g. Täiskasvanud isaslinnu keha alaosa on valge ning kael, nägu ja küljed on mustad. Seljaosa on sügavsinine. Linnu keha meenutab pisut sinimustvalget Eesti lippu. Noor isaslind on sarnane, kuid rohekama ülaosaga. Emaslinnul on oliivpruun ülakeha ja helekollane kõhuosa. Tiivad ja saba on tumedad, pealagi on hall ning põskedel on pruunid laigud. Lindude tiibadel on valge ruut, mis eristab neid teistest sääliklastest. Seda ruudukest kutsutakse vahel taskurätikuks.

### Laul

Sinisääliku laulu võib kirjeldada suminaga, "tsi-tsi-tsii".

Levik
-----

Sinisäälik on rändlind. Ta sigib mõõduka kliimaga heitlehistes metsades või tiheda alusmetsaga laialehistes metsades. Sinisäälik vajab pesitsemiseks suurt ja puutumata[*viide?*] metsa ning seetõttu on nende arvukus vähenemas. Teda on sageli leida künklikel ja mägistel aladel Ameerika Ühendriikide kirdeosas ning Kanada kaguosas. Hilissuvel rändab ta talveks Suurte Antillide saartele. Rännuperioodil võib sinisäälikut kohata parkides ja aedades.

Eluviis
-------

### Toitumine

Sinisäälik on eelkõige putuktoiduline, talvel toitub ta ka marjadest ja seemnetest.

### Käitumine

Isaslinnud laulavad, et kaitsta oma pesitsuspaiku, ning nad peletavad agressiivselt rivaale eemale.

Viited
------

1. 1 2 3  "Black-throated Blue Warbler". Vaadatud 24.10.2018 23:20.
2. ↑  Kelli Põlendik. "Galerii: vaata, kui kaunilt on loomariigis esindatud Eesti lipuvärvid". Vaadatud 24.10.2018, 11:20.
3. 1 2  "Black-throated blue warbler". Vaadatud 24.10.2018, 11:20.
**Johann Georg Schnell** (24. juuni 1734 Lindau, Bodensee ääres – 6. veebruar/18. veebruar 1812 Suure-Jaani) oli Eesti vaimulik.

Schnell sündis Lindaus, Bodensee ääres. Ta õppis Lindau koolis ning aastast 1751 (immatrikuleeriti 30. aprillil 1751) Jena Ülikoolis, aastast 1754 (immatrikuleeriti 1. novembril 1754) Leipzigi Ülikoolis, aastast 1755 (immatrikuleeriti 16. oktoobril 1755). Töötas aastatel 1756–1760 koduõpetajana vabahärra von Ferseni juures Olustvere mõisas. Ordineeriti 15. juulil/26. juulil 1764 õpetajaks.

Ta oli aastatel 1764–1767 Suure-Jaani Johannese koguduse adjunktõpetaja, aastatel 1767–1812 sama koguduse õpetaja. Lisaks oli ta aastatel 1804–1812 Viljandi praostkonna praost. Ta on kirjutanud ühe raamatu ja tõlkinud ühe raamatu.

Isiklikku
---------

Nii tema poeg Carl Reinhold Schnell kui ka pojapoeg Georg Leonhard Schnell olid Suure-Jaani Johannese koguduse õpetajad. Ta oli kaks korda abielus. Tema teise naise Anna Charlotte vend Friedrich Emanuel Sendenhorst oli Puhja Püha Dionysiuse koguduse õpetaja.

Viited
------

1. ↑  Die evangelischen Prediger Livlands bis 1918. Böhlau Verlag Köln, Wien 1977
**Johann Heinrich Grotjan** (ka **Johann Heinrich Grotjahn**; 5. oktoober 1659 Minden – 2. mai/13. mai 1723 Otepää) oli Eesti vaimulik.

Grotjan õppis Mindeni ja Herfordi koolides, gümnaasiumis õppis ta Bremenis. Usuteadust õppis ta aastast 1684 (immatrikuleeriti 27. mail 1684) Jena ülikoolis ja aastast 1687 Rintelni ülikoolis (Rintelni ülikool tegutses aastatel 1621–1806).

Johann Heinrich Grotjan oli aastatel 1692–1699 Palamuse Püha Bartholomeuse koguduse õpetaja. Aastatel 1699–1708 oli ta (introdutseeriti 23. juunil 1699) Tartu Jaani koguduse abiõpetaja. Aastatel 1708–1714 oli ta Vologdasse ja Šenkurskisse (asub Vaga jõe ääres) välja saadetud. Aastatel 1714–1723 oli Grotjan Otepää Maarja koguduse õpetaja, 1715–1719 ka Kambja koguduse hooldajaõpetaja. Aastatel 1718–1723 oli ta samuti Tartu kreisi 1. osa praost.

Viited
------

1. ↑  Die evangelischen Prediger Livlands bis 1918. Böhlau Verlag Köln, Wien 1977

Välislingid
-----------

* Johann Heinrich Grotjan Eesti vanema kirjanduse digitaalses tekstikogus EEVA
**Kaimanisaared** on saarestik Kariibi meres. 

Nad moodustavad Suurbritannia meretaguse ala. Saarestik koosneb kolmest saarest: Grand Cayman, Little Cayman ja Cayman Brac.

Ajalugu
-------

Kaimanisaared avastas Christoph Kolumbus 10. mail 1503. Saared asustati Jamaicalt 17. sajandil. Kui Jamaica iseseisvus, otsustasid Kaimanisaarte elanikud jääda Briti impeeriumi koosseisu.

Majandus
--------

Saarte peamine sissetulekuallikas on turism. Rahaühik on Kaimanisaarte dollar (KYD).

Sport
-----

Kaimanisaarte ROK-i kood on CAY.

Välislingid
-----------

* Kaimanisaarte valitsuse koduleht


Suurbritannia meretagused alad ja Briti Krooni sõltkonnad

**Suurbritannia meretagused alad:** Anguilla | Bermuda | Briti Neitsisaared | Briti Antarktika ala | Briti India ookeani ala | Falklandi saared | Gibraltar | Kaimanisaared | Montserrat | Pitcairn | Akrotiri ja Dhekelia sõjaväebaasid | Saint Helena | Lõuna-Georgia ja Lõuna-Sandwichi saared | Turks ja Caicos  

**Briti Krooni sõltkonnad:** Guernsey | Jersey | Man



Ameerika maad

**Iseseisvad riigid:** Ameerika Ühendriigid | Antigua ja Barbuda | Argentina | Bahama | Barbados | Belize | Boliivia | Brasiilia | Colombia | Costa Rica | Dominica | Dominikaani Vabariik (Quisqueya) | Ecuador | El Salvador | Grenada | Guatemala | Guyana | Haiti | Honduras | Jamaica | Kanada | Kuuba | Mehhiko | Nicaragua | Panama | Paraguay | Peruu | Saint Kitts ja Nevis | Saint Lucia | Saint Vincent ja Grenadiinid | Suriname | Trinidad ja Tobago | Tšiili | Uruguay | Venezuela  

 **Sõltuvad alad:** Anguilla | Aruba | Bermuda | Bonaire | Briti Neitsisaared | Curaçao | Falklandi saared | Gröönimaa | Guadeloupe | Kaimanisaared | Lõuna-Georgia ja Lõuna-Sandwichi saared | Martinique | Montserrat | Navassa | Prantsuse Guajaana | Puerto Rico | Saba | Saint-Barthélemy | Saint-Martin | Saint-Pierre ja Miquelon | Sint-Eustatius | Sint Maarten | Turks ja Caicos | USA Neitsisaared

 Aafrika maad | Aasia maad | Austraalia ja Okeaania maad | **Ameerika maad** | Euroopa maad



1. ↑
Róża Thun
**Róża Thun** (täielik nimi **Róża Maria Gräfin von Thun und Hohenstein**, neiuna **Róża Woźniakowska**; sündinud 13. aprillil 1954 Krakówis) on Poola poliitik, ta kuulub erakonda Kodanikuplatvorm. Ta on aastast 2009 Euroopa Parlamendi liige.

Ta sündis aastal 1954 Krakówis. Ta lõpetas aastal 1979 inglise filoloogina Krakówi ülikooli, tema magistritöö oli pühendatud Oscar Wilde'i draamaloomingule. Ta oli aastatel 1977–1980 ametiühingu Solidaarsus üliõpilaskomitee liige ja kõneisik, samuti oli ta Tööliste Kaitsekomitee (Komitet Obrony Robotników) liige. Aastatel 1981–1991 elas ta Lääne-Saksamaal. Aastatel 1991–2005 oli ta tegev valitsusvälises organisatsioonis "Poola Robert Schumani fondis" (fondi põhikirjaline eesmärk on edendada Euroopa integratsiooni ideed), sealhulgas esimehe ja peadirektorina. Aastatel 1998–2000 oli ta Varssavi linnavolikogu liige.

Isiklikku
---------

Ta abiellus 20. septembril 1980 Krakówis Franz Graf von Thun und Hohensteiniga. Neil on kolm tütart ja üks poeg. Tema isa Jacek Woźniakowski (1920–2012) oli kirjanik, ajakirjanik ja tõlkija, vend Henryk Woźniakowski on ajakirjanik, kirjastaja ja tõlkija.

Välislingid
-----------

* Róża Thuni CV europarlamendi veebilehel
Avinurme jaamahoone aastal 1928
**Avinurme raudteejaam** oli raudteejaam Sonda–Mustvee raudteel Ida-Viru maakonnas Avinurmes ja on raudteejaam Avinurme muuseum-raudteel.

Avinurme jaam oli 57 km pikkuse raudteeharu suurim. Alates 1968. aastast oli Avinurme raudteeliini lõppjaam. Jaamas asus kolm teed, üks tupik ning harutee liiva laadimiseks, mis viis kiriku kõrvale liivakarjääri. 

Avinurmele eelnes Sonda poolt tulles Muru raudteepeatus ja järgnes Kõrve raudteepeatus. Jaam suleti 1972. aastal seoses kitsarööpmelise raudtee sulgemisega.

Seoses Avinurme muuseum-raudtee arenguga valmis 2018. aasta augustis uus jaamahoone.

Jaamahoone
----------

Avinurme esimene jaamahoone ehitati eriprojekti järgi 1927. aastal. Jaamahoone hävis koos suure osaga alevist 1941. aastal.

Jaamahoone asemele rajati puitbarakk, mis oli kasutusel kuni raudtee sulgemiseni. Hoone on muudetud kujul säilinud ja kasutusel elamuna.

Augustis 2018 avati Avinurmes uus jaamahoone, mis on ühtlasi esimene taasiseseisvunud Eesti Vabariigi ajal rajatud kitsarööpmelise raudtee jaamahoone.

Avinurme muuseum-raudtee
------------------------

Kunagisest raudteest taastati algselt kohalike poolt 178,5-meetrine raudteelõik, raudteesild ning veerem, mis koosneb bensiinimootoriga vedurist (MUZ-4) ja kohvik-, looma- ja platvormvagunist. 
22. juunil 2019 avati taastatud ühe km pikkune kitsarööpmeline raudteelõik, mis on kohaliku elu seisukohalt oluline turismiobjekt. 
Kui vanal 178,5 m lõigul võis rong sõita kuni 5 km/h, siis uuel teel on lubatud tunnikiirus 7 kilomeetrit.
Raudteelõigu pikendamise ehitustöö teostas Go Track.

Vaata ka
--------

* Kitsarööpmeline raudtee Eestis
* Raudteetransport Eestis
* Eesti Muuseumraudtee

Viited
------

1. ↑  Margus Kruut: "Kohalik rahvas hoiab mälestust Alutaguse raudteest elus" Postimees, 13. detsember 2008
2. ↑  Avinurme muuseumrong
3. ↑  Avinurme jaamahoone.
4. ↑  Põhjarannik: "Ministeeriumile ei meeldi mitmed Ida-Viru projektid", 20.11.2015
5. ↑  "Avinurme entusiastid avasid taastatud kilomeetrise raudteelõigu" ERR uudised, 22.06.2019
6. ↑  Go Track taastab Avinurmes ajaloolist raudteed AS Go Group (vaadatud 26.06.2019)

Välislingid
-----------

* TuleTulemine: ikka edasi ja tagasi mööda kitsarööpmelist 178,5-meetrist teed ERR Kultuur, 19.06.2014
* Avinurme elanikud taastavad ajaloolist raudteed: tahame selle valmis saada jaanipäevaks 23.10.2018
* Avinurme kitsarööpmelisele raudteele rajati ülesõidukoht 01.10.2016

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Eelnev peatus** | **Endine raudteepeatus**  | **Järgnev peatus** |
|  Muru |  **Avinurme** | Kõrve  |
**Johann Heinrich Koch** (29. juuni 1760 Bremervörde – 4. mai / 16. mai 1828 Kärla) oli Eesti vaimulik.

Koch sündis Bremervördes (praeguse haldusjaotuse järgi Rotenburgi kreisis Alam-Saksi liidumaal). Koolis käis ta Bremervördes ja Verdenis, gümnaasiumis Stades. Usuteadust õppis ta (immatrikuleeriti 10. aprillil 1779) aastatel 1779–1782 Helmstedti ülikoolis. Aastatel 1782–1789 töötas ta koduõpetajana Bremenis, Hamburgis, Mecklenburgis ja Schleswig-Holsteinis. Aastal 1790 oli ta Tallinnas. Ta oli koduõpetaja von Uexkülli juures Särevere mõisas ja von Stackelbergi juures Saastna mõisas. Ordineeriti 28. juunil / 9. juulil õpetajaks.

Ta oli aastatel 1795–1828 Kärla Maarja-Magdaleena koguduse õpetaja.

Koch levitas Saaremaal viljapuude ja põldudel kartulite kasvatamise kõrval ka "kena kommet jõulupuud süüdata". Oma ametiajal rajas ta Kärlale kena kirikupargi. Kärla park on hea näide sellest, kuidas kohalikud kirikuõpetajad tegelesid ka maastike kujundamisega.

Viited
------

1. ↑  Die Pastoren des Konsistorialbezirk Estland 1885-1919. Böhlau Verlag Köln Wien
2. ↑  Indrek Mustimets Etnoloog Ants Viires leidis jõulupuu mainimise kirjasõnas Eesti Päevaleht. 17. detsember 2005
3. ↑  Heldur Sander Ilmus monograafia Saaremaa metsandusest[*alaline kõdulink*] Meie Maa 18. märts 2008
4. ↑
Kain Hanoki linna asutamas. Julius Schnorr von Carolsfeldi illustratsioon
**Kain** on vana testamendi kohaselt Aadama ja Eeva esimene poeg. Kain oli põllumees, kes ehitas maailma esimese linna ja nimetas selle oma poja järgi. Kain tappis kadedusest oma venna Aabeli ja hukkus ise õnnetuses.

Bütsantsi krooniku Georgios Synkellose arvutuste järgi sündis Kain 70. aastal pärast maailma loomist. 930. aastal mattis Kain koos vendadega oma isa Aadama ja hukkus samal aastal, jäädes kokkuvariseva maja alla. 

Jahve pagendas Kaini venna tapmise eest, kuid pani talle kaitsva märgi ning ähvardas Kaini tapjat seitsmekordse kättemaksuga (1 Ms 4).

Kaini naise nime kohta kindlad andmed puuduvad. Juubelite raamatu järgi abiellus Kain oma õe Awaniga ja sai poja Hanoki. Georgios Synkellose väitel leiutas Hanok adra. Hanoki poeg oli Iirad, kelle poeg oli Mehuujael. Mehuujaeli poeg oli Metuusael, kel oli poeg Lemek. Lemekil oli Aada ja Sillaga kolm poega ja tütar.

Gnostitsistlik kainiitide usulahk mälestas Kaini kui demiurgi esimest ohvrit.

Sugupuu
-------

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   |   |   |   |   |   |   |   | Aadam |   | Eeva |   |   |
|   |   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|   |   |   |   | Kain |   |   |   | Aabel |   |   |   | Sett |
|  |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  |
|  |
|   |   |   |   | Hanok |   |   |   |   |   |   |   |   |   | Enos |
|  |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  |
|  |
|   |   |   |   | Iirad |   |   |   |   |   |   |   |   |   | Keenan |
|  |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  |
|  |
|   |   |   |   | Mehuujael |   |   |   |   |   |   |   |   |   | Mahalalel |
|  |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  |
|  |
|   |   |   |   | Metuusael |   |   |   |   |   |   |   |   |   | Jered |
|  |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  |
|  |
| Aada |   | Lemek |   |   |   | Silla |   |   |   | Eenok |
|   |   |   |   |   |   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
| Jaabal |   | Juubal |   | Tuubal-Kain  |   | Naama |   | Metuusala |
|  |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  |
|  |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   | Lemek |
|  |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  |
|  |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   | Noa |
|  |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   | Seem |   | Haam |   | Jaafet |
|  |
*Réduit'* põhilised eelvööndid ja põhikaitseala edela-kirdesuunalistes Alpide kõrgematel osadel riigi lõunaosas
**Réduit** (saksa keeles **Schweizer Reduit**; prantsuse keeles **Réduit suisse** või **Réduit national**; itaalia keeles **Ridotto nazionale**; romanši keeles **Reduit nazional**) oli kaitseplaan, mille 1880. aastatel töötas välja Šveitsi valitsus. Selle järgi kindlustati riigi mägist keskosa, et pakkuda kaitset oma sõjaväele, kes pidi välismaise invasiooni puhul sinna taganema ja osutama seal lõplikku vastupanu (vaata ka réduit laiemas mõistes). 

Niimoodi tekkinud kindlusvöönd kannab samuti nime *Réduit*. See hõlmas üldiselt mäeahelikud edela-kirde suunas läbi Alpide, keskendudes kolmele suurele kindlusele – St. Maurice, kindlus Sankt Gotthardi kuru ümbruse mägedes ja Sargans. 

1933. aastal võttis Šveitsi valitsus otsuse hakata kaasajastama kindlusvööndit. 25. juulil 1940 esitles kindral Henri Guisan täpsustatud ja täiendatud plaani. Selle kontseptsiooni eesmärk oli heidutada sissetungijat võimalikult rohkem ning teha talle sissetungimine võimalikult raskeks, laskmata tal kasutada Šveitsi olulist taristut.

Põhiosa sellest ehitati ajavahemikul 1935-1946. Teise maailmasõja eel (1938 rajati Sargansi kindlus) ja ajal laiendati ja täpsustati kava eelkõige võimaliku Saksa sissetungi vastu. Kindlusvöönd kaitses peamiselt Alpe Saksamaa ja Itaalia vahel ning välistas seega Šveitsi tööstus- ja asustussüdame kasutamist võimaliku sissetungija poolt. Kuigi eelvööndid ei olnud mõeldud läbimatuks takistuseks, olid need siiski olulised sissetungija nõrgestamiseks põhikindlustistele lähenemisel. Põhikindlused pidid takistama sissetungija liikumist läbi Alpide lõuna (Saksamaa) või põhja suunas (Itaalia), kontrollima peamisi põhja-lõunasuunalisi mäekurusid ja raudteetunneleid. 

*Réduit'* otstarve ja edasine kasutamine on 21. sajandil olnud arutlusel Šveitsi ühiskonnas, kus selle sajandi algul kaotati mitmeid kindlusi.

Vaata ka
--------

* Réduit
Andrei Sõtševoi (2020)
**Andrei Ivanovitš Sõtševoi** (vene keeles *Андрей Иванович Сычевой;* sündinud 16. mail 1969 Troitskaja staniitsas Krõmski rajoonis Krasnodari krais) on Venemaa sõjaväelane (kindralleitnant), Venemaa 8. kaardiväe armee ülemjuhataja.

Haridus
-------

Ta lõpetas Suvorovi sõjakooli. 1990. aastal lõpetas V. I. Lenini nimelise Uljanovski kaardiväe kõrgema tankijuhtimiskooli, 2002. aastal Frunze-nimelise Sõjaväeakadeemia, 2016. aastal Venemaa Föderatsiooni Relvajõudude Kindralstaabi Sõjaväeakadeemia.

Karjäär
-------

Novembrist 2009 kuni jaanuarini 2011 Kaug-Ida sõjaväeringkonna 70. eraldiseisva kaardiväe motoriseeritud laskurbrigaadi ülem. Augustist 2011 kuni jaanuarini 2012 Ida sõjaväeringkonna 59. eraldiseisva motoriseeritud laskurbrigaadi ülem.

Maist 2013 kuni augustini 2014 Tamani-nimelise 2. kaardiväe motoriseeritud laskurdiviisi ülem. 2016–2017 Ida sõjaväeringkonna 5. armee staabiülem. 2017–2019 Lõuna sõjaväeringkonna 8. kaardiväe armee staabiülem, 2019–2022 armeekomandör. 22. veebruaril 2019 anti talle kindralleitnandi sõjaväeline auaste. 2022. aasta veebruaris asus sissetungil Ukrainasse juhtima Venemaa väegruppi Zapad.

Sanktsioonid
------------

28. veebruaril 2022 kehtestas Euroopa Liit talle viisa- ja majandussanktsioonid.

Viited
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑  "Putini oligarhid, pankurid, propagandistid sanktsioonide all. Euroopa Liit kirjeldab detailides, kuidas nad Ukraina sõda toetasid" Eesti Päevaleht, 1. märts 2022
Kaika õigeusu kirik 2008. aastal. Võrukeelne silt hoiatab: "Kirik võib kaela sadada!"
**Kaika Püha Kolmainu kirik** oli õigeusu kirik Kaikal. Seda kasutas Kaika Püha Kolmainu kogudus.

Kaika kirik ehitati aastatel 1896–1900. Kiriku ehitus läks maksma 7000 rubla, raha saadi Pühimalt Valitsevalt Sinodilt, mis kasutas kiriku ehitamise rahastamiseks valdavalt Peterburi kaupmehe Fjodor Nikolajevi 6500-rublast annetust. Kirik pühitseti 11. novembril (vkj 29. oktoobril) 1900.

Kirik oli puidust, ristikujulise põhiplaaniga, kahe kupliga, rajatud kivist vundamendile. Kiriku kapitaalremont tehti aastatel 1925–1926.

Nõukogude võimu perioodil kirik lagunes, kuigi seda veel kasutati. Koguduse hooldaja preester Aleksander Antoni andmetel oli kiriku seisukord 1958. aasta lõpus järgmine: kirikuhoone oli hakanud vajuma, seinu kahjustas majavamm, lagi oli kõdunenud ja katus lasi vett läbi. Mitu akent oli purunenud, ikonostaas vajunud, uksed kinni kiilunud.

Veebruaris 1962 Kaika kogudus suleti ning Kaika kirik on edasi lagunenud.

Kiriku juures asub Kaika kalmistu.

Vaata ka
--------

* Kaika Püha Kolmainu kogudus

Arhiiviallikad ja käsikirjad
----------------------------

* EAA, f 1655, n 3, s 496. EAÕK Sinodi toimik Kaika koguduse kohta. Kättesaadav Rahvusarhiivi Ajalooarhiivis
* EAA, f 1925, n 1, s 19. Kaika koguduse aruanded 1896–1920. Kättesaadav Rahvusarhiivi digiarhiivi Saaga vahendusel
* EAA, f 1925, n 1, s 20. Kaika koguduse 1958. aasta aruanne. Kättesaadav Rahvusarhiivi Ajalooarhiivis
* Vladimir Berens. *"Историко-статистическое описание церквей и приходов Северо-Западных епархий. Часть 2, Эстонская епархия"*. Tallinn 1974. Käsikiri TLÜAR *Baltica* kogus, Msc K1-593/I,II. Lk 125

Välislingid
-----------

* Foto Kaika kirikust (eestvaade)
Kailash Satyarthi
**Kailash Satyarthi** (hindi keeles कैलाश सत्यार्थी, sünninimi **Kailash Sharma**; sündinud 11. jaanuaril 1954) on India laste õiguste eest ja lapstööjõu kasutamise vastu seisja.

2014. aastal sai ta koos Malālah Yūsafzayga Nobeli rahuauhinna.

Nobel
Nobeli rahuauhinna laureaat

1901 Dunant, Passy • 1902 Ducommun, Gobat • 1903 Cremer • 1904 IDI • 1905 Suttner • 1906 Roosevelt • 1907 Moneta, Renault • 1908 Arnoldson, Bajer • 1909 Beernaert, d'Estournelles de Constant • 1910 IPB • 
1911 Asser, Fried • 1912 Root • 1913 La Fontaine • 1917 Punane Rist • 1919 Wilson • 1920 Bourgeois • 1921 Branting, Lange • 1922 Nansen • 1925 Chamberlain, Dawes • 1926 Briand, Stresemann • 1927 Buisson, Quidde • 1929 Kellogg • 1930 Söderblom • 1931 Addams, Butler • 1933 Angell • 1934 Henderson • 1935 Ossietzky • 1936 Lamas • 1937 Cecil • 1938 Nanseni Pagulasbüroo • 1944 Punane Rist • 1945 Hull • 1946 Balch, Mott • 1947 FSC ja AFSC (kveekerid) • 1949 Boyd Orr • 1950 Bunche • 1951 Jouhaux • 1952 Schweitzer • 1953 Marshall • 1954 UNHCR • 1957 Pearson • 1958 Pire • 1959 Noel-Baker • 1960 Lutuli • 1961 Hammarskjöld • 1962 Pauling • 1963 Rahvusvaheline Punase Risti Komitee ja Punase Risti Seltside Liiga • 1964 King • 1965 UNICEF • 1968 Cassin • 1969 ILO • 1970 Borlaug • 1971 Brandt • 1973 Kissinger, Lê (keeldus auhinnast) • 1974 MacBride, Satō • 1975 Sahharov • 1976 B. Williams, Corrigan • 1977 AI • 1978 as-Sādāt, Begin • 1979 Ema Teresa • 1980 Esquivel • 1981 UNHCR • 1982 Myrdal, García Robles • 1983 Wałęsa • 1984 Tutu • 1985 IPPNW • 1986 Wiesel • 1987 Arias • 1988 ÜRO Rahuvalvejõud • 1989 XIV dalai-laama • 1990 Gorbatšov • 1991 Suu Kyi • 1992 Menchú • 1993 Mandela, de Klerk • 1994 ‘Arafāt, Peres, Rabin • 1995 Pugwashi konverentsid, Rotblat • 1996 Belo, Ramos Horta • 1997 ICBL, J. Williams • 1998 Hume, Trimble • 1999 MSF • 2000 Kim • 2001 ÜRO, Annan • 2002 Carter • 2003 ‘Ebādī • 2004 Maathai • 2005 IAEA, al-Barāda‘ī • 2006 Grameen Bank, Yunus • 2007 Gore, IPCC • 2008 Ahtisaari • 2009 Obama • 2010 Liu • 2011 Sirleaf, Gbowee, Karmān • 2012 Euroopa Liit • 2013 Keemiarelvade Keelustamise Organisatsioon • 2014 Satyarthi, Yūsafzay • 2015  Tuneesia rahvusliku dialoogi nelik • 2016  Juan Manuel Santos  • 2017  ICAN  • 2018  Murad, Mukwege • 2019  Ahmed • 2020 Maailma Toiduprogramm • 2021 Ressa, Muratov • 2022 Alies Bialiacki, Memorial, 
Kodanikuvabaduste Keskus
Kainun institutti. Terje Aronseni foto
**Kainun institutti** (norra keeles: **Kvensk institutt**) on jaanuaris 2007 avatud kainu ehk kveeni keele ja kultuuri keskus Norras Børselvis. (2005. aastani tegutses *Norsk senter for kvensk språk og kultur*.
) 

Asutuses on Norra Kuningriigi palgal kuus töötajat. Juhataja on Hilde Skanke.

Tööülesannete hulka kuuluvad 
:

* haridus ja teavitustöö nii Norras kui ka välismaal;
* kveeni keele kasutusala laiendamine kohalikul tasandil;
* kveeni keele arendamine (sõnaraamatute ja õppematerjalide koostamine);
* kultuuriürituste korraldamine.

Instituudi juhatuses on ühe häälega esindatud nii Norske Kveners Forbund / Ruijan kveeniliitto, Porsangeri omavalitsus, Pyssyjokilaiset ja Ruijan Kväänit, Tromsø ülikool kui ka Finnmargi Ülikooli Kolledž.

Samas tegutseb ka 2007. aastal asutatud Kveeni keele nõukogu. .

Viited
------

1. ↑  Tutkielmia vähemmistökielistä Jäämereltä Liivinrantaan. Vähemmistökielten tutkimus- ja koulutusverkoston raportti V
2. ↑  "Kvensk institutt - Kainun institutti". Originaali arhiivikoopia seisuga 15. juuli 2007. Vaadatud 29. juunil 2009.
3. ↑  Kvensk Språkråd (PDF)[*alaline kõdulink*]

Välislingid
-----------

* Kainun institutti koduleht
*
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib mehaanilisest tarindist, rahva kohta vaata artiklit ketid, naha sarvkihist irdunud osakeste kohta vaata artiklit ketud.* |

---

Ajamiketid
Lasti- ja veokett (ümarlülikett)
**Kett** on järjestikku haagitud jäikadest lülidest koosnev painduv tarind.

Ajalugu
-------

Taskukellale on omane kett, mille abil saab kella vööle kinnitada, et vältida kella kukkumist
Ketil looduses otsest vastet pole.

Ahel on metallköidise rollis tuntud juba pronksiajast. Ankruketti kasutas Makedoonia Aleksander. Tõstekett leidub Archimedese ja konveierkett Vitruviuse kirjeldataud seadmeis enam kui 2000 aastat tagasi. Kette kirjeldas oma raamatus "*Mechanike Syntaxis*" ka 3. ja 2. sajandil e.m.a. elanud Philon Byzantionist. Keskajal kasutati ajamilülina traatlülidest kette. Inglane Ph. White patenteeris 1634 ankruketi. 1829. aastal leiutas prantslane André Galle plaatvõlliketi, mis pani aluse kiiremate ja tugevamate plaatkettide arengule.
1874. aastal võeti kasutusele puksliigend, 1880 kaitsti puks rulliga. 1895 ilmus müratu hammaskett. Veerevõllikutega hammaskett ilmus alles sellel sajandil.

Kettide klassifikatsioon kasutusalade järgi
-------------------------------------------

* ankrukett
* ajamiketid
* veoketid
* lastiketid

Vaata ka
--------

* kettülekanne
* ketiratas
* ankrukett
* inimkett
* jalgrattakett
* kaelakett
* käekett
* uksekett
|  |
| --- |
|  **Vehklemine** |
| Riik |  | Eesti |
|  |
| 102. koht | 1993 | espadron(individuaalvõistlus) |
| 15. koht | 1993 | espadron(meeskondlik) |

**Andrei Sõritsa** (sündinud 25. novembril 1961 Kaasanis Tatari ANSV-s) on Eesti naistearst ja endine vehkleja.

Lõpetas 1978. aastal Haapsalu 2. Keskkooli ning 1984. aastal sünnitusabi ja günekoloogia erialal Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna. Meditsiinikandidaat (1990). Ta on täiendanud end Saksamaal, Rootsis, Soomes, Inglismaal, Taanis ja USAs.

Töötanud 1984–1989 TRÜ üld- ja molekulaarpatoloogia instituudis, 1989. aastast TÜ sünnitusabi ja günekoloogia kateedris (1992. aastast naistekliinik).

1998. aastast naistekliiniku dotsent ja Tähe erakliiniku juhataja, 2001. aastast Lõuna-Eesti esimese erakliiniku Elite juhataja.

Sõritsa juhendamisel tehti Tartu Ülikooli naistekliinikus naise munaraku viljastamine katseklaasis, mis lõppes 26. juunil 1995 Tallinna Keskhaiglas Eesti ja Baltimaade esimese katseklaasilapse sünniga. Vastsündinu oli tüdruk, kes kaalus 2928 g.

Ta on ka fondi "Lootus" nõukogu esimees, Eesti Bioeetika nõukogu liige ja Tartu Rotary Klubi liige.

Vehklejana
----------

Vehklemist hakkas ta harrastama 1972. aastal Haapsalu Spordikoolis Tiit Räni juhendamisel. Ta võitis aastatel 1979–1989 Eesti NSV meistrivõistlustel individuaalselt viis kuldmedalit ja meeskondlikult kuus kuldmedalit. Kuulus 1978–1983 Eesti NSV espadronikoondisse.

Ta võistles 1993. aastal Essenis vehklemise maailmameistrivõistlustel Eesti koondise koosseisus.

Tunnustus
---------

* 1978 NSV Liidu meistersportlane
* 1997 Tartu Kultuurkapitali aastapreemia
* 2006 Eesti Punase Risti II klassi teenetemärk
* 2015 Tartumaa Kuldne Tammeoks

Artiklid
--------

* "Lapse sünd on midagi erilist." (Andrei Sõritsa. – Postimees, 31. detsember 2001)

Isiklikku
---------

Tema abikaasa Svetlana Sõritsa (11. aprill 1961 – 22. juuli 2019) oli koos Andreiga üks Elite Kliiniku asutaja

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  "1000 tartlast läbi aegade", koostajad Lembit Ainsoo, Uno Ainsoo. MTÜ Liivimaa Mälu, Tartu 2003, lk. 415
2. ↑  Andrei Sõritsa leinab abikaasat, Õhtuleht, 20. veebruar 2020.

Välislingid
-----------

* Biograafia ESBL-is
* Andrei Sõritsast, artikkel raamatust "1000 tartlast läbi aegade"
Max Pechstein oma kodus Berlin-Zehlendorfis (1915)
**Max Hermann Pechstein** (31. detsember 1881 Zwickau – 29. juuni 1955 Lääne-Berliin) oli saksa maalikunstnik, ekspressionist.

Varane kokkupuude Vincent van Goghi teostega andis Max Pechsteini loomingule tõuke ekspressionismi suunas. Pärast õpinguid Dresdenis kohtus ta Erich Heckeliga ja kuulus 1906. aastast kunstirühmitusse Die Brücke. Ta oli selle rühmituse ainus akadeemiliselt kunsti õppinud liige.

Hiljem Berliinis kogus ta tuntust dekoratiivsete ja värviküllaste maalidega, mis olid mõjutatud van Goghist, Henri Matisse'ist ja fovismist. Aegamööda muutusid tema maalid järjest primitivistlikumaks: ta hakkas kasutama jämedaid musti jooni ja nurgelisi figuure.

Kui natsid 1933 Saksamaal võimule tulid, sattus Pechsteini kunst põlu alla. Pechstein oli Berliini Kunstiakadeemia professor kümmekonna aasta jooksul, kuni natsid ta 1933 lahti lasksid. 326 tema maali kõrvaldati Saksa muuseumidest. Tema 16 tööd olid väljas 1937. aastal toimunud "Degenereerunud kunsti" näitusel. Sel ajal tõmbus Pechstein üksildusse Pommeri maakohas. 1945. aastal sai kunstnikust taas akadeemia õppejõud. Järgnevatel aastatel pälvis ta oma loomingu eest rohkesti aunimetusi ja auhindu.

Kunstnikuna oli Pechstein küllalt viljakas. Ta valmistas 421 litograafiat, 315 puu- ja linoollõiget ning 165 intaljot, peamiselt oforte.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Max Pechstein** |

* (saksa ja inglise keeles)

| * v
* r
Die Brücke |
| --- |
| Asutajad | 

* Fritz Bleyl
* Erich Heckel
* Ernst Ludwig Kirchner
* Karl Schmidt-Rottluff

 |
| Teised | 

* Kees van Dongen
* Otto Mueller
* Emil Nolde
* Max Pechstein
* Rosa Schapire

 |
| 

* Vaata ka Der Blaue Reiter
* Ekspressionism

 |
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib kunstnikust; filmi kohta vaata artiklit Andrei Rubljov (film)* |

---

Andrei Rubljovi ikoon "Kolmainsus"
**Andrei Rubljov** (vene *Андрей Рублёв*; umbes 1370 – 29. jaanuar 1430) oli vene maalikunstnik.

Aastal 1988 kuulutas Vene Õigeusu Kirik ta pühakuks.

Elukäik
-------

Andrei Rubljov oli vanavene kunsti erakordne meister, Theophanes Kreeklase õpilane. 

Olles munk ja ikoonimaalija, elas ta Troitse-Sergi kloostris, hiljem Moskva Androniku kloostris. 

Kroonika andmetel võttis Andrei Rubljov osa Moskva Kremli Blagoveštšenski katedraali ja Vladimiri Uspenski katedraali ikonostaasi ja freskode ning Troitse-Sergi kloostri Troitski peakiriku ikonostaasi loomisest. Troitski peakirikule maalis ta (umbes 1411) oma parima teose, hingestatud ikooni "Kolmainsus" (Tretjakovi galerii). 

Andrei Rubljov on 15. sajandi Moskva ikoonimaalikoolkonna ja vene ikonostaasi klassikalise vormi rajaja.

Andrei Rubljov kunstis
----------------------

Andrei Rubljov. "Kristus", XIV–XV sajand
* "Andrei Rubljov" ("Андрей Рублёв" 1966, NSV Liit), stsenaristid Andrei Tarkovski ja Andrei Mihhalkov-Kontšalovski. Lubati ekraanile alles 1971. aastal.

Vaata ka
--------

* Daniil Tšornõi
**Villane sõrmkübar** (*Digitalis lanata*) on kaheaastane taim sõrmkübara perekonnast ja mailaseliste sugukonnast.

Botaaniline kirjeldus
---------------------

Villane sõrmkübar kasvab 80–150 cm kõrguseks. Varrelehed on lineaalsüstjad, 6–12 cm pikad. Vars on alumises otsas sile, ülemises otsas tihedalt pehmakarvane. Õied on 20–30 cm pikad. Õiekroon on pruunikaskollane, violetsete roodudega, kahehuuleline. Õitseb juunist augustini.

Levila
------

Villane sõrmkübar kasvab looduslikult Türgis, Kreekas, Horvaatias, Sloveenias, Ungaris, Rumeenias, Serbias, Bulgaarias ja Moldoovias. Võõrliigina kasvab ta ka Itaalias, Saksamaal, Tšehhis, Austrias, Ukrainas, USA kirdeosas, Kanada kaguosas ja Eestis.

Viited
------

1. ↑  J. Tammeorg, O. Kook, G. Vilbaste (1973). *Eesti NSV ravimtaimed*. Tallinn: Valgus. Lk 226-227.`{{raamatuviide}}`: CS1 hooldus: mitu nime: autorite loend (link)
2. ↑  "Digitalis lanata". *Euro+Med PlantBase*. Vaadatud 18.02.2021.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Villane sõrmkübar** |

* Villane sõrmkübar andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes
**Kaimynai kihistik** (inglise *Kaimynai Member*) on ordoviitsiumi ladestu kihistik. Seda hakkas esimesena eristama Jevlampijus Laškovas aastal 1976. Kihistik on nime saanud Kaimynai küla järgi Leedus.

Kihistiku stratotüüp on Svedasai 252 puurauk, kus kihistiku kivimid esinevad 592,2...604,5 meetril. Eestis kihistiku kivimeid ei esine, neid eristatakse Leedu kesk- ja idaosas. Kihistiku suurim paksus on 10 meetrit.

Kaimynai kihistikku liigitati varem Vormsi lademesse kuuluvaks, kuid aastal 1996 liigitas N. Sidaravičienė selle kihistu ostrakoodide fauna põhjal Nabala lademesse kuuluvaks. Kihistik koosneb hallist rohekashalli mergli vahekihtidega lubjakivist, mis sisaldab üksikuid brahhiopoodide jäänuseid.

Viited
------

1. ↑  Kaimynai kihistik Eesti geokogude infosüsteemis (vaadatud 10.08.2019)
2. ↑  Stratigraafia terminoloogia
3. ↑  Sidaravičienė N. 1996. Lietuvos ordoviko ostrakodai, biostratigrafija. Vilnius.
4. ↑  Juozas Paškevičius. *Pecularities of the lithology and fauna of the early Katian (Ordovician) in the Lithuanian facies zone* GEOLOGIJA. GEOGRAFIJA. 2016.

Välislingid
-----------

* Kaimynai kihistik Eesti geokogude infosüsteemis
**Andrei Gennadjevitš Kirilenko** (vene keeles Андрей Геннадьевич Кириленко; sündinud 18. veebruaril 1981 Iževskis) on Venemaa endine elukutseline korvpallur ja korvpalliametnik, kes töötab 2015. aastast Venemaa korvpalliliidu presidendina.

Karjäär
-------

Kirilenko alustas klubikarjääri Peterburi Spartaki meeskonnas, kust siirdus pärast kaht hooaega Moskva CSKA-sse.

Utah Jazz valis Kirilenko 1999. aasta NBA *draft*'i 24. valikuna, kuid Kirilenko jätkas esialgu mängimist CSKA-s ja siirdus USA-sse 2001. aastal. Debüüthooajal keskmiselt 10,7 punkti ja 4,9 lauapalli mängus kogunud Kirilenko valiti 2002. aastal uustulnukate sümboolsesse esimesse viisikusse.

Mitmekülgse mängijana tuntud Kirilenko tõi Jazzi kasuks kümne hooajaga keskmiselt 12,4 punkti, 5,6 lauapalli, 2,8 resultatiivset söötu, 1,4 vaheltlõiget ja 2 viskeblokeeringut mängus.

2011. aasta NBA mänguseisaku tõttu hooajaks 2011/12 Moskva CSKA-sse naasnud Kirilenko liitus seejärel Minnesota Timberwolvesiga, kelle kasuks tõi hooajal 2012/13 keskmiselt 12,4 punkti ja 5,7 lauapalli mängus.

2013. aasta suvel liitus Kirilenko Brooklyn Netsiga, misjärel naasis 2015. aastal veel viimast korda CSKA-sse. 

23. juunil 2015 teatas Kirilenko, et lõpetab profikarjääri.

Saavutused
----------

* NBA tähtede mäng (2004)
* NBA sümboolne 1. kaitseviisik (2006)
* NBA sümboolne 2. kaitseviisik (2004, 2005)
* NBA uustulnukate esiviisik (2002)
* NBA hooaja parim viskeblokeerija (2005)
* Euroopa meistrivõistluste kõige väärtuslikum mängija (2007)
* Euroliiga kõige väärtuslikum mängija (2012)
* Euroliiga sümboolne esiviisik (2012)
* Euroliiga parim kaitsemängija (2012)
* 2-kordne FIBA Euroopa parim mängija (2007, 2012)
* Euroopa parima mängija Euroscar (2012)
* 4-kordne Venemaa parim mängija (2004, 2005, 2007, 2008)
* Venemaa meistriliiga kõige väärtuslikum mängija (2000)
* 2-kordne VTB Ühisliiga võitja (2012, 2015)
* VTB Ühisliiga põhihooaja ja Final Fouri kõige väärtuslikum mängija (2012)
* VTB Ühisliiga kuulsuste hall (2019)

Rahvuskoondis
-------------

2000. aastast Venemaa koondisse kuulunud Kirilenko on tulnud 2007. aastal Euroopa meistriks ning võitnud 2011. aasta Euroopa meistrivõistlustel ja 2012. aasta olümpiamängudel pronksmedali.

Välislingid
-----------

* Andrei Kirilenko – NBA.com
* Andrei Kirilenko – Basketball-Reference.com
|  |
| --- |
|  |
| Medalikohad |
| Copa América |
| **Kuld** | 2021 |  |
| **Pronks** | 2019 |  |
| Maailmameistrivõistlused |
| **Kuld** | 2022 Katar |  |

**Nicolás Alejandro Tagliafico** (sündinud 31. augustil 1992 Buenos Aireses) on Argentina jalgpallur, kes mängib vasakkaitsjana Prantsusmaa kõrgliigaklubis Lyoni Olympique ja Argentina jalgpallikoondises.

Ta alustas klubikarjääri 2010. aastal kodumaal Banfieldis. Hooaja 2012–13 oli ta laenul Hispaania esiliigaklubis Real Murcia.

2015. aastal liitus ta teise Argentina kõrgliigaklubi, Independientega. 2017. aastal võitis ta klubiga Copa Sudamericana.

2018. aasta jaanuaris liitus ta Hollandi kõrgliigaklubiga Amsterdami Ajax. Debüüdi Hollandi kõrgliigas tegi ta 21. jaanuaril mängus Feyenoordi vastu. Esimese värava lõi ta Hollandi liigas sama aasta 11. märtsil mängus Heerenveeni vastu. Ajaxiga tuli ta Hollandi meistriks kolm korda.

2022. aasta juulis sõlmis ta kolmeaastase lepingu Lyoni Olympique'iga.

2011. aastal osales Tagliafico Argentina kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistrivõistlustel, kus jõuti veerandfinaali. Debüüdi Argentina jalgpallikoondises tegi ta 9. juunil 2016 mängus Brasiilia vastu. 2021. aastal võitis ta Argentina koondisega Copa América. Ta on kuulunud Argentina koondisse veel ka 2018. aasta maailmameistrivõistlustel ja 2019. aasta Copa Américal.

Saavutused
----------

Independiente
* Copa Sudamericana: 2017

Ajax
* Eredivisie (3): 2018–19, 2020–21, 2021–22
* KNVB beker (2): 2018–19, 2020–21

Viited
------

1. ↑  "OL.fr - Olympique Lyonnais".

| * v
* r
Argentina koondis  –  2018. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused |
| --- |
| 

* 1 Guzmán
* 2 Mercado
* 3 Tagliafico
* 4 Ansaldi
* 5 Biglia
* 6 Fazio
* 7 Banega
* 8 Acuña
* 9 Higuaín
* 10 Messi (c)
* 11 Di María
* 12 Armani
* 13 Meza
* 14 Mascherano
* 15 Pérez
* 16 Rojo
* 17 Otamendi
* 18 Salvio
* 19 Agüero
* 20 Lo Celso
* 21 Dybala
* 22 Pavón
* 23 Caballero
* Treener: Sampaoli

 | Argentina |

| * v
* r
Argentina koondis  –  2022. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused |
| --- |
| 

* 1 Armani
* 2 Foyth
* 3 Tagliafico
* 4 Montiel
* 5 Paredes
* 6 Pezzella
* 7 De Paul
* 8 Acuña
* 9 Álvarez
* 10 Messi (c)
* 11 Di María
* 12 Rulli
* 13 Romero
* 14 Palacios
* 15 Correa
* 16 Almada
* 17 Gómez
* 18 Rodríguez
* 19 Otamendi
* 20 Mac Allister
* 21 Dybala
* 22 La. Martínez
* 23 E. Martínez
* 24 Fernández
* 25 Li. Martínez
* 26 Molina
* Treener: Scaloni

 | Argentina |
|  |
| --- |
|  |
| Medalikohad |
| Maailmameistrivõistlused |
| **Hõbe** | 2015 | jäähoki |
| **Pronks** | 2017 | jäähoki |

**Andrei Andrejevitš Mironov** (vene keeles Андрей Андреевич Миронов; sündinud 29. juulil 1994 Moskvas) on Venemaa jäähokimängija, kes mängib kaitsjana KHL-i klubis Moskva Dinamo.

KHL-is debüteeris ta Moskva Dinamo meeskonnas hooajal 2012–13. Kohe esimesel hooajal võitis ta klubiga Gagarini karika.

2015. aastal valiti ta NHL-i *draft* '​is Colorado Avalanche'i poolt 101. valikuna. 2017. aastal sõlmis ta Avalanche'iga kaheaastase lepingu. NHL-is debüteeris ta 5. oktoobril 2017 mängus New York Rangersi vastu. Esimese ja ainsa värava lõi ta Avalanche'i meeskonnas sama aasta 18. novembril mängus Nashville Predatorsi vastu. Kokku sai ta sel hooajal NHL-is kirja kümme mängu.

2018. aasta mais naasis Mironov Moskva Dinamosse.

2015. aasta maailmameistrivõistlustel võitis Mironov Venemaa jäähokikoondise koosseisus hõbemedali ja 2017. aasta maailmameistrivõistlustel pronksmedali.

Välislingid
-----------

* Andrei Mironov KHL.ru lehel
* Andrei Mironov hockeydb.com lehel
Ketooni üldvalem
**Ketoonid** on orgaanilises keemias ühendid, milles karbonüülrühm (C=O) on seotud kahe süsiniku aatomiga. 

Ketooni saab üldiselt esitada valemiga R1(CO)R2. 

Karbonüülrühma süsiniku sidemed kahe süsiniku aatomiga eristavad ketoone karboksüülhapetest, aldehüüdidest, estritest, amiididest ja teistest hapnikku sisaldavatest ühenditest. 

Kaksikside karbonüülrühmas eristab ketoone alkoholidest ja eetritest. Lihtsaim ketoon on 2-propanoon ehk atsetoon (CH3COCH3).

Karbonüülrühma kõrval paiknevat süsiniku aatomit kutsutakse α-süsinikuks. Vesiniku aatomeid, mis on selle α-süsinikuga ühenduses, kutsutakse α-vesinikeks.

Nomenklatuur
------------

Atsetoon, Lihtsaim ketoon
Üldiselt nimetatakse ketoone IUPAC-i nomenklatuuri järgi, lõpuliitega "-noon" (2-propanoon; 3-pentanoon jms). Tavalisemate ketoonide jaoks kasutatakse triviaalnimetusi, näiteks: atsetoon jms.

Füüsikalised omadused
---------------------

Karbonüülrühm on polaarne, mistõttu ketoonid on polaarsed ühendid. 

Karbonüülrühmad seonduvad veega vesiniksidemete abil, mistõttu ketoonid on vees lahustuvad. 

Ketoonid on vesiniksidemete vastuvõtjad, kuid mitte tekitajad. Seega ei saa ketoonidel tekkida vesinikside ketoonidega, mistõttu ketoonid on lenduvamad kui sama molaarmassiga alkoholid ja karboksüülhapped.
**Ernst Raatma** (kuni 1935. aastani **Ernst Rosenberg**; 17. veebruar 1891 Helme vald, Viljandimaa – 21. september 1959 Rakvere ) oli Eesti poliitik. 

Ernst Rosenberg õppis Helme vallakoolis, Helme kihelkonnakoolis ja hiljem Volmari õpetajate seminaris, mille lõpetas 1910 aasta. Tegutses aasta õpetajana Pikaristi (Viru-Nigula) kihelkonnakoolis, 1911. aasta sügisel asus Rakveresse, kus oli õpetajaks esiteks Julius Seljamaa juhitud Rakvere Eesti Hariduse Seltsi eestikeelses haridusseltsi III järgu algkoolis laulmise, muusika ja eesti keele õpetajana, siis viis aastat Rakvere õpetajate seminaris ja Rakvere Linna tütarlaste gümnaasiumis. RÕSis oli Ernst Rosenberg seminari muusikaelu juht, klassivälise töö innustunud suunaja. Rosenberg õpetas ka igasuguse tasuta eesti keelt, mis oli seminari kolme esimese klassi tunnikavas vabatahtlik aine.

Ernst Rosenberg oli 1918. aasta novembrikuust Viru maakonnavalitsuse liige ja haridusosakonna (hiljem koolivalitsuse) juhataja, Ernst Rosenberg-Raatma tegutses Viru maakonna haridusjuhina kuni 1940. aastani. Samuti oli ta Viru maakonnanõukogu liige ja Eesti Maakondade Liidu nõukogu ning 1924-st aastast juhatuse liige. 

Ernst Rosenberg oli ka Rakvere Rahvamaja ja Haridusseltsi segakoori koorijuht. Ta juhatas mitmeid Rakvere laulukoore ja oli Virumaa laulupidude üldjuhiks. Oli Virumaa rahvaülikooli Seltsi asutajaliige ja juhatuse liige.

Ernst Rosenberg oli III Riigikogu (1926–1929) liige, Eesti Tööerakonna nimekirjas. Ta oli riigikogu liige alates 24. oktoobrist 1928. aastast. Ta asendas Kristjan Kaarnat 

Ta pälvis 1938. aastal Eesti Punase Risti IV klassi teenetemärgi.

Viited
------

1. ↑  Endel Molotok, Andres Pulver, Õpetajate seminar oli karm kool, virumaateataja.postimees.ee, 13. detsember 2011
2. ↑  Maaomavalitsus nr 18. Ernst Rosenberg, Eesti Maakondade Liidu häälekandja 25. novembril 1925, lk 316
3. ↑  "Juhatus ja liikmed". *Riigikogu*.
4. ↑  "Eesti Punase Risti IV klassi teenetemärk, seeria 817". Originaali arhiivikoopia seisuga 25. september 2021. Vaadatud 25. septembril 2021.

Välislingid
-----------

* Endel Molotok, Andres Pulver, Õpetajate seminar oli karm kool, virumaateataja.postimees.ee, 13. detsember 2011
* Odette Kirss, Rakvere Eesti Haridussselts aitas EESTLUST edendada, Virumaa Teataja 23. aprill 2013
* Raatma, Ernst - Valgamaa kodulooline andmebaas ISIK
* Ernst Raatma Eesti biograafilises andmebaasis ISIK