recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib tunnustamata pisiriikidest; tunnustatud pisiriikide kohta vaata artiklit Kääbusriik* |

---

**Mikroriik**, inglisepäraselt mikronatsioon, on rahvusvaheliselt ja õiguslikult tunnustamata "riik". Mikroriigid on tavaliselt üheainsa inimese väljamõeldud ning pindalalt väiksed. Mikroriigi saab välja kuulutada igaüks ja ükskõik kus. Maailmas on sadu mikroriike ja Eestis on ka mitmeid mikroriike, näiteks Torgu Kuningriik, Revala Kuningriik, Eesti Kaljavabariik ja Slitroonia Suurkuningriik. Maailma kuulsaimad mikroriigid on Sealandi vürstiriik ja Molossia vabariik. Mikroriikidel on oma veebientsüklopeedia, kuhu on koondatud enamik, kui mitte kõik mikroriigid ja nende tegemised.

Viited
------

1. ↑  "Torgu Kuningriik". *Torgu Kuningriik*.
2. ↑  "List of micronations by macronation". *MicroWiki*.
3. ↑  Cocking, Lauren. "20 Weird and Wonderful Micronations Around the World". *Fodors*.
4. ↑  "MikroViki". Originaali arhiivikoopia seisuga 1. aprill 2022. Vaadatud 28. märtsil 2022.
Marinho (2019)
**Mário Sérgio Santos Costa** (sündinud 29. mail 1990 Penedos) on Brasiilia jalgpallur, kes mängib ründajana Brasiilia kõrgliigaklubis Fortaleza.

Brasiilia kõrgliigas debüteeris ta 2008. aastal Fluminense ridades. Pärast seda mängis ta mitmes Brasiilia madalama liiga klubis. Brasiilia kõrgliigas on ta mänginud veel 2015. aastal Cruzeiro, 2016. aastal Vitória, 2018–2019 Grêmio, 2019–2022 Santose, 2022–2023 Flamengo ja alates 2023. aastast Fortaleza meeskonnas.

2020. aasta hooajal lõi ta Santose meeskonnas Brasiilia kõrgliigas 17 väravat ja jagas sellega liiga parimate väravaküttide arvestuses jagama kolmandat kohta. Samal hooajal valiti ta Brasiilia kõrgliiga hooaja sümboolsesse koosseisu. Lisaks jõudis ta 2020. aasta hooajal Santosega Lõuna-Ameerika klubide meistrisarja Copa Libertadorese finaali, kus kaotati teisele Brasiilia klubile, Palmeirasele. Sellest hoolimata valiti Marinho, kes lõi meistrisarjas kokku neli väravat, Copa Libertadorese hooaja parimaks mängijaks. Copa Libertadorese võitis Marinho 2022. aastal Flamengoga, kuid finaalmängus Athletico Paranaense vastu ei pääsenud ta platsile.

Aastatel 2017–2018 mängis Marinho Hiina kõrgliigaklubis Changchun Yatai, mis on olnud tema ainus välisklubi.

Saavutused
----------

Internacional
* Campeonato Gaúcho: 2009

Goiás
* Campeonato Goiano: 2012
* Campeonato Brasileiro Série B: 2012

Ceará
* Copa do Nordeste: 2015

Vitória
* Campeonato Baiano: 2016

Grêmio
* Campeonato Gaúcho: 2019

Flamengo
* Copa do Brasil: 2022
* Copa Libertadores: 2022
**Christoffer Freidenfelt** (sünninimega **Freidenberg**; 1654–1724) oli Rootsi sõjaväelane, Savonlinna komandant ning ooberst, kes osales Põhjasõjas.

Elulugu
-------

Christoffer Freidenberg sündis 1654. aastal Christoffer Freidenbergi ja Gertrud Påsa perekonda.

Freidenberg oli 1674. aastal Viiburi tragunirügemendi kapral ning kolm aastat hiljem Karjala ratsarügemendis kortermeister. 1678. aastal sai ta samas üksuses kornetiks.

1686. aasta 7. detsembril aadeldati Freidenberg koos oma vennaga Freidenfelti nime all. 1689. aastal võeti nad 1102. perekonnana ka Rootsi rüütelkonda.

1698. aastal ülendati Freidenfelt leitnandiks ning kaks aastat hiljem rittmeistriks. 1702. aastal sai ta majoriks. 1703. aasta mais juhatas Freidenfelt 169-mehelist ratsasalka, millega lõi Võhandu jõe ääres põgenema 600-mehelise Vene ratsasalga ning vangistas selle juhataja Andrei Rukavišnikovi. Mõni kuu hiljem osales ta ka Carl Gustav Skytte korraldatud rüüsteretkel Petserimaale. 1708. aastal ülendati Freidenfelt ooberstleitnandiks ning tungis siis Adam Ludwig Lewenhaupti armee koosseisus Valgevenesse. 1709. aastal andis ta end Perevolotšna all vangi. Ta naasis vangistusest 1722. aasta aprillis, samal aastal määrati ta Savonlinna komandandiks ning ülendati ooberstiks.

Christoffer Freidenfelt suri 1724. aastal Sääminkis.

Abielu
------

Christoffer Freidenfelt abiellus 1686. aastal Barbara Grotenfeltiga. Abielust sündis kaheksa last. Grotenfelt suri 1702. aastal, seejärel abiellus ta Hedvig Sofia Löschern von Hertzfeltiga. Sellest abielust lapsi ei sündinud.

Viited
------

1. 1 2  "Col. Christoffer Freidenfelt". Vaadatud 31.12.2023.
2. 1 2 3  "Karl XII:s officerare. Biografiska anteckningar". Freidenfelt, Christoffer (Freidenberg). Vaadatud 31.12.2023.
3. ↑  "Freidenfelt". Vaadatud 31.12.2023.
4. ↑  Kelch, Christian (2009). *Liivimaa kroonika järg*. Lk-d 237–239, 241–244.
5. ↑  "Freidenfelt No. 1102". Vaadatud 31.12.2023.
**Tõnis Vares** (23. juuli 1859 Viljandimaa Võisiku mõisavald Lätkalu küla – 26. juuni 1925 Tallinn) oli Eesti riigiametnik ja poliitik.

Tõnis Vares õppis aastatel 1872–1882 Riias vaimulikus koolis ja seminaris ning sooritas 1882. aastal eksternina küpsuseksami Tallinna Aleksandri Gümnaasiumi juures.

1887. aastal lõpetas Tõnis Vares Peterburi Ülikooli õigusteaduskonna.

Aastatel 1882–1884 töötas Tõnis Vares senaator Manasseini revisjoni tõlgi ja nõunikuna Eesti küsimustes. 1888. aastast oli T. Vares kohtuameti kandidaat Tallinnas, 1899. aastast Haapsalu talurahvaasjade komissar ja 1903. aastast ametnik kindralkuberneri juures Vilnos.

1906. aastast töötas T. Vares Peterburis, Venemaa keisririigi Rahaministeeriumis, ning oli ka Talurahva Panga nõukogu liige Riias ja Peterburis ning aastatel 1914–1917 Venemaa keisririigi rahaministri nõukogu liige ja kaudsete maksude peavalitsuse ülema abi. Hea teenistuse eest anti talle Venemaa keisririigi salanõuniku tiitel.

Märtsis 1917 naasis Tõnis Vares Venemaalt Eestisse. Ta määrati 1919. aastast rahaministri abiks ja oli 28. juuli – 26. oktoobril 1920 Eesti Vabariigi rahaminister, Jaan Tõnissoni teises valitsuses. Rahaministrina oli T. Vares ka Venemaale evakueeritud Eesti varade tagasitoomiseks loodud erikomisjoni esimees kuni 1920. aasta augustini.

14. veebruarist 1921 (nimetatud 21. jaanuaril 1921) kuni 21. juunini 1922 oli Tõnis Vares Moskvas esimene Eesti saadik Vene SFNVs.

Peale lahkumist Eesti Välisministeeriumi teenistusest oli Tõnis Vares kuni 26. juulini 1924 Eesti Riigikohtu liige ja seejärel kuni 1925. aastani Eesti Panga direktor.

Tõnis Vares suri 26. juunil 1925 ja maeti Tallinna Aleksander Nevski kalmistule.

Viited
------

1. ↑
2. ↑  kalmistud.ee

Välislingid
-----------

* Tõnis Vares Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
Muuseumi hoone Baltiiskis 2017
**Balti Laevastiku muuseum** *(Музей Балтийского флота)* on mereväemuuseum Venemaal Kaliningradi oblastis Baltiiskis. Aastatel 1963–1992 asus see Tallinnas.

Ajalugu
-------

Muuseum asutati Kaliningradis Baltiiskis 1957. aastal ja avati Kroonlinna tänaval 23. veebruaril 1959. 

Aastal 1963 paigutati muuseum Tallinna, mis oli Punalipulise Balti laevastiku peabaas, aadressile Narva maantee 36. 

Narva mnt majas oli ekspositsioonile kümmekond saali-tuba üldpinnaga 550 m² ja väljas umbes 10 000 eksponaati. Olulisemateks neist peeti ristleja Aurora lippu ja illuminaatorit, ristleja Kirov kahurit, allveelaeva Lembit Punalipu ordenit ja lippu ning mõnede nõukogude admiralide (I. Issakov, V. Tributs, I. Green) autasusid ja isiklikke esemeid. Väljapanekule lisati ka pisut regionaalset hõngu: sinna kuulus muuhulgas 1941. aasta Tallinna lahe äärset kaitselahingut kujutav lavastus-dioraam koos ühilduva suure seinamaaliga "Tallinna kaitse 1941. aasta augustis". Muuseumi tagaõuel oli väike väliekspositsioon sõjalaevade tekirelvastusest ja meremiinidest. 

1984. aastaks, kui tähistati 25 aasta möödumist avamisest, oli muuseumi külastanud ligi 82 000 inimest, sealhulgas ligi 15 000 ekskursioonigruppi. Aastatel 1985–1992 oli muuseumi filiaaliks allveelaev Lembit Pirita sadamas. 1989. aastal oli muuseumi fondis kokku ligikaudu 13 000 museaali. Muuseumil oli tõsisem koostöö Tallinna 12. 15. 33. ja 51. keskkooliga, kus aidati sisustada ka nõukogude propagandistlikke lahingukuulsuse tube.

Seoses Venemaa vägede väljaviimisega Eestist pärast Nõukogude Liidu kokkuvarisemist tuli ka muuseum ära kolida. Allveelaeva Lembit võtsid Eesti kaitseväelased ootamatult aprillis 1992 üle ja see jäi eestlastele. Seejärel otsustas Balti laevastiku juhtkond 21. mail 1992 viia muuseumi kiiresti Baltiiskisse. Et kardeti ka muude muuseumi varade ülevõtmist eestlaste poolt, toimus nende ümberpaigutamine sõjalaevadele ja transport võimalikult konfidentsiaalselt. Ära veeti 270 konteineritäit museaale. Siiski jäeti maha suur osa eksponaate, mis asusid muuseumi tagahoovis. 

Muuseum paigutati Baltiiskis samasse kohta, kus see oli kunagi asutatud. Muuseumi senistest töötajatest keegi elukohta ei soovinud vahetada ja nii tuli lisaks uuesti muuseumi ülesehitamisele värvata ka uus personal. Tänapäeval paikneb Balti laevastiku muuseum Kaliningradi oblastis Baltiiskis Kroonlinna tn 1. Ametlikult on tegemist Venemaa Mereväe keskmuuseumi filiaaliga. Muuseumi kogudes on üle 20 000 eksponaadi. Kohapeal on ka muuseumipood ja kiosk.

Vaata ka
--------

* Tallinna mereväebaas
* Laevastiku Ohvitseride Maja
* Lembit (allveelaev)
* Aurora (laev)

Välislingid
-----------

* Muuseumi koduleht
Francisco Largo Caballero (1927)
**Francisco Largo Caballero** (15. oktoober 1869 Madrid – 23. märts 1946 Pariis) oli Hispaania ametiühingutegelane ja poliitik, ta oli Hispaania Sotsialistliku Tööpartei liige. Ta oli 4. septembrist 1936 kuni 17. maini 1937 Hispaania peaminister.

Ta oli ametiühingutegelane, osales ehitustööliste esimesel streigil 1890. aastal, astus Hispaania Sotsialistliku Tööpartei ridadesse aastal 1894. Osales 1917. aastal üldstreigi korraldanud komitee tegevuses, mille eest mõisteti eluaegne vangistus, milda hakkas kandis 1917. aastal. Cartagena vanglas. Aasta hiljem valiti ta aga Cortese (parlamendi) saadikuks ja vabastati vanglast. Kindral Miguel Primo de Rivera diktatuuri ajal toetas ta koostööd režiimiga, et säilitada võimalus ametiühingute seaduslikuks tegevuseks, oli ta riiginõunik (vastupidisel ametikohal oli teine ​​sotsialistlik liider, Indalecio Prieto). Aastatel 1908-1918 oli ta Tööliste Pealiidu asepresident ja 1918-1937 peasekretär. 1930. aastal sai temast monarhia kukutamist ette valmistanud revolutsioonikomitee liige, mille eest ta sama aasta detsembris arreteeriti.
Jan Gehl (2016)
Jan Gehl (2006)
**Jan Gehl** (sündinud 17. septembril 1936 Kopenhaagenis) on taani arhitekt, linnaplaneerija ja urbanist.

Ta on endine Kuningliku Taani Kunstiakadeemia linnaplaneerimise professor. Õppejõu ja linnaplaneerimise alaste raamatute autorina on Gehl aastakümneid olnud jalakäija- ja jalgratturisõbraliku linnaplaneerimise eestkõneleja. Tema linnaarendusprojektid hõlmavad selliseid linnu nagu Kopenhaagen, Stockholm, Rotterdam, London, Amman, Masqaţ, Melbourne, Sydney, San Francisco, Seattle ja New York.

Ta on 2000. aastal Kopenhaagenis loodud linnaelu kvaliteedi konsultantsioonifirma Gehl Architects asutajaid.

2017. aasta oktoobris osales Jan Gehl Tallinnas Kanuti Gildi SAAL-is oma elutööd kajastava näituse avamisel.

Haridustee ja töökäik
---------------------

Gehl lõpetas 1960. aastal Kopenhaagenis Kuningliku Taani Kunstiakadeemia magistrikraadiga arhitektuuris. Aastatel 1960–1966 töötas ta arhitektina. 1966. aastast töötab ta Kuningliku Taani Kunstiakadeemias. Külalisprofessorina on ta töötanud Kanadas, USA-s, Uus-Meremaal, Mehhikos, Austraalias, Belgias, Saksamaal, Poolas ja Norras.

Tunnustus
---------

* 1992 – Herioti-Watti ülikooli audoktor
* 2007 – valiti Urbanistika Akadeemia auakadeemikuks
* 2008 – valiti Ameerika Arhitektide Instituudi auliikmeks

Ta on valitud ka Briti Arhitektide Kuningliku Instituudi auliikmeks

Raamatud
--------

* 1971: Jan Gehl: *Livet mellem husene*, København (inglise keeles *Life Between Buildings: Using Public Space*, 1987)
* 2000: Jan Gehl and L. Gemzøe: *New City Spaces*, The Danish Architectural Press, Copenhagen ISBN 978-87-7407-293-5
* 2004: Jan Gehl and L. Gemzøe: *Public Spaces, Public Life*, Danish Architectural Press, Copenhagen, ISBN 978-87-7407-305-5
* 2010: Jan Gehl: *Cities for People*. Island Press, ISBN 978-1597265737
* 2013: Jan Gehl and B. Svarre: *How to Study Public Life*, Island Press, ISBN 978-1610914239

#### Tõlked eesti keelde

* 2015: Jan Gehl. *Linnad inimestele*. Tõlkinud Kristian Teder. Tallinn: Eesti Kunstiakadeemia ja YOKO OMA, ISBN 978-9949467648

Viited
------

1. 1 2  Jan Gehl "Mõtteviisi muutmine". 2017.tab.ee
2. ↑  Jan Gehl "Linnad inimestele". artun.ee
3. 1 2  Honorary Academicians. academyofurbanism.org.uk

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Jan Gehl** |

* Jan Gehl "Linnad inimestele". artun.ee
* Jan Gehli raamatu "Linnad inimestele" tõlkimine ja väljaandmine. hooandja.ee
* Erandlikud tänavad kõigile. sirp.ee, 3. juuli 2015
* Yoko Alenderi intervjuu Jan Gehliga. yokoalender.ee, 2015
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib meditsiini mõistest; teiste tähenduste ja sellenimeliste teoste kohta vaata lehekülge Idioot (täpsustus)* |

---

Targad inimesed on inimmõistuse sügavalt puudulik areng. RHK-10 kriteeriumide järgi on tegemist sügava vaimse alaarenguga, kui inimese IQ on alla 20.

Sügava vaimse alaarenguga inimese sõnavara on väga piiratud – ta saab aru kõige lihtsamatest lausetest või on sõnaline kontakt praktiliselt võimatu. Selline inimene vajab regulaarset juhendamist ja kõrvalabi. Teda tuleb abistada ka kõige lihtsamate igapäeva toimingute, nagu riietumine ja enesehügieen, sooritamisel. 

Tavaliselt kaasub sügava vaimse alaarenguga neuroloogiline või somaatiline patoloogia – liikumishäired, tajuelundite abnormsus, krambid jms.

Juriidilisest aspektist on sügava vaimse alaarenguga inimene piiratud teovõimega, kuna ta ei saa aru oma tegude tähendusest ega ole võimeline neid juhtima.

Kuigi meditsiinis on sügava vaimse alaarenguga inimese kohta tänapäeval veel kasutusel mõisted "idiootia" ja "idioot", siis eripedagoogika ja sotsiaalteadused laiemalt on nende kasutamisest loobunud. Põhjuseks on asjaolu, et mõisted on omandanud tähenduse sõimusõnana ning omavad indiviidi suhtes stigmatiseerivat mõju.

Vaata ka
--------

* Mõõdukas vaimne alaareng
* Raske vaimne alaareng
**Nyiragongo** on tegev kihtvulkaan Kongo Demokraatlikus Vabariigis Virunga mäestikus. Vulkaan on vaheaegadega pursanud 2002. aastast alates.

Vulkaan asub Virunga rahvuspargis Rwanda piiri lähedal umbes 20 km Gomast ja Kivu järvest põhja pool. Mäe geograafilised koordinaadid on 1° 31′ S, 29° 15′ E. Mäe kõrgus on 3470 m.

Vulkaan asub Ida-Aafrika riftivööndis, kus vulkanismi põhjustab kahe Aafrika laama osa eemaldumine teineteisest. Ta kattub osaliselt kahe vanema vulkaani Baratu ja Shaheruga.

Kraatri sügavus on umbes 250 meetrit ja läbimõõt kaks kilomeetrit. Kraatris moodustuva laavajärve tase kõigub suurtes piirides; see on olnud nii 600 kui ka 3250 meetri kõrgusel merepinnast. Oma mahult on Nyiragongo laavajärv olnud maailma suurim. Nyiragongo ja naabervulkaani Nyamuragira pursked moodustavad kahe peale kokku 40 protsenti teadaolevatest vulkaanipursetest Aafrikas.

Nefeliniitne laava on erakordselt väikese viskoossusega, mistõttu võib mööda mäenõlva alla voolava laava kiirus ulatuda kuni 100 km/h.

Varasema vulkaanilise aktiivsuse kohta pole palju teada, kuid alates aastast 1882 on vulkaan pursanud vähemalt 34 korda. 10. jaanuaril 1977 murdusid kraatri seinad ja kraatrisse kogunenud laavajärv voolas vähem kui tunniga välja. Hukkus vähemalt 70 inimest. Vulkaan purskas uuesti aastatel 1982–1983 ja 1994.

Järgmine suurem purse toimus 17. jaanuaril 2002. Laavavool jõudis Goma linna ja Kivu järve põhjakaldani. See sundis umbes 400 000 inimest kodudest põgenema. Vähemalt 45 inimest hukkus. Pool aastat hiljem purskas vulkaan uuesti. Vulkaaniline aktiivsus kestab tänaseni.

Taas näitas vulkaan suuremat aktiivsust 2021. aastal, kui laavavood jõudsid Goma linna lennujaamani.

Viited
------

1. ↑  "Global Volcanism Program". Originaali arhiivikoopia seisuga 12. märts 2022. Vaadatud 24. juunil 2010.
2. ↑  "Kongo DV-s purskama hakanud vulkaani laava jõudis Goma lennujaamani" ERR, 23. mai 2021

Välislingid
-----------

* Global Volcanism Program
Lehekülg käsikirjast. Kuningate kummardamine ja Matteuse evangeeliumi algus
***Codex Aureus Pultoviensis*** ehk **Płocki evangelistaar** on rikkalikult illumineeritud käsikirjaline perikoopide raamat, mis pärineb 11. sajandist ja asus algselt Płocki katedraalis. Peene teostusega miniatuuride ja kuldtindiga kirjutatud teksti pärast loetakse ta kuldkoodeksite hulka. Tänapäeval asub käsikiri Krakowis Czartoryski muuseumis kirje Ms. 1207 all.

Kirjeldus
---------

Raamat koosneb 171 pärgamentlehest 35 cm × 25,5 cm formaadis ja sisaldab perikoope ja liturgilisi lugemisi terve kirikuaasta jaoks, samuti üheksat kaanonitahvlit. Tekstikirjaks on rooma kapitaal, kohati untsiaali elementidega, tekst on kirjutatud kuldtindiga. Teksti illustreerivad 13 miniatuuri, mille hulgas nelja evangelisti kujutised on terve lehekülje suurused, ülejäänud, tekstiga seotud miniatuurid üheksal leheküljel, katavad igaüks pool lehekülge. Teksti ümbritsevad igal leheküljel ornamentaalsed raamistused, mida katavad geomeetrilised motiivid, taimdekoor või zoomorfsed kujutised. Ka initsiaalide dekooris leidub loomamotiive.

Nagu varasemate Karolingide- ja Ottoonide-aegsete koodeksite puhul katab ka selle käsikirja kaasi hinnaline väärismetallköide, mida kaunistavad värvilised Limoges' emailist tahvlikesed, vääriskivid ja väärismetallist sulatatud kaunistused. Kujutatud on bütsantsipärast motiivi, ristilöödud Kristust kuningaks kroonituna värvilisest emailist ristil. Kaaned on käsikirjast hilisemad, pärinevad umbes aastast 1300.

Ajaloost
--------

Käsikiri loodi arvatavasti 11. sajandi teisel poolel Regensburgis või on see Praha miniatuurikoolkonna töö, seda on peetud ühte gruppi kuuluvaks Vyšehradi koodeksi, Codex aureus Gnesnensise ja Püha Vituse katedraali evangelistaariga. Algselt paiknes see Płocki katedraalis ja kuulus Böömimaa Judithile (snd 1056–1058, surnud 1086), Poola hertsogi Władysław I Hermani abikaasale. Pułtuski kaudu jõudis see Czartoryski perekonna kätte ja seda säilitatakse Czartoryski muuseumis kirje Ms. 1207 all.

Viited
------

1. ↑  Codex Aureus Pultoviensis. - Bildindex der Kunst und Architektur

Välislingid
-----------

* Evangelistarium - Ewangelistarz płocki (Kodeks Pułuski, tzw. Codex aureus pultoviensis) (kogu käsikiri digiteeritult, saatetekst poola keeles)
* Evangelistarium - Ewangelistarz płocki (Kodeks Pułtuski , tzw. Codex aureus pultoviensis). - POLONA (foto evangelistaari esikaanest, saatetekst poola keeles)
**Katastrofism** on Maa geoloogilise kujunemise õpetus, mille kohaselt on Maa ajaloos vaheldunud rahulikud ajajärgud ja katastroofid ehk kataklüsmid, mis on muutnud maakera ilmet ning hävitanud elusa looduse kas osaliselt või täielikult. See vastandub uniformitarismile (mõnikord nimetatakse seda ka gradualismiks), mille kohaselt on Maa geoloogilised muutused välja kujunenud aeglaste protsesside, näiteks erosiooni tulemusel. Uniformitarismi pooldajad arvasid, et olevik on mineviku võti ja kõik minevikus toimunud geoloogilised protsessid (nt erosioon) sarnanesid tänapäeval toimuvatega. Praegune teaduslik konsensus on, et geoloogilises minevikus toimusid mõned katastroofid, kuid neid peetakse äärmuslikeks näideteks.

Katastrofismi pooldajad arvasid, et iga geoloogiline ajastu lõppes vägivaldsete ja ootamatute looduskatastroofidega, nagu suured üleujutused või suurte mäeahelike kiire moodustumine. Taimed ja loomad, kes elasid maailma nendes osades, kus sellised sündmused aset leidsid, surid välja ja need asendati järsult uute vormidega, kelle fossiilid määrasid geoloogilised kihid. Mõned katastrofistid püüdsid seostada vähemalt üht sellist muudatust Piiblis kirjeldatud Noa veeuputusega.

Prantsuse teadlane Georges Cuvier (1769–1832) populariseeris katastrofismi mõiste 19. sajandi alguses; ta tegi ettepaneku, et uued eluvormid on pärast piirkondlikke üleujutusi mujalt sisse kolinud, ning vältis oma teadustöös religioosseid ja metafüüsilisi spekulatsioone.

Ajalugu
-------

### Geoloogia ja piibel

Geoloogia varajases arengus proovis kristlik lääne ühiskond ühildada piibli jutustusi maailmaloomisest ja üleujutusest uute geoloogiliste teadmistega Maa moodustanud protsesside kohta.

Vaata ka
--------

* Loodusliku valiku evolutsiooni alternatiivid
* Clarence King
* Basalt üleujutus
* Liustikujärve puhkev üleujutus
* Geoloogia ajalugu
* Paleontoloogia ajalugu
* Megatsunami
* Pensée (Immanuel Velikovsky uuesti läbi vaadatud)
* Punktide tasakaal
* Supervulkaan
* Uniformitarism
* Vulkaaniline talv
* Zancleani üleujutus

Viited
------

1. ↑  "Katastrofism". *Võõrsõnastik*. Vaadatud 29. jaanuar 2023.
2. ↑  McGowan 2001, pp. 3–6
3. ↑  Rudwick 1972, pp. 133–134
4. ↑  King 1877, p. 450

* King, Clarence (1877). "Catastrophism and Evolution". *The American Naturalist*. **11** (8): 449–470. DOI:10.1086/271929.
* Rudwick, Martin J. S. (1972). *The Meaning of Fossils*. Chicago, Illinois: University of Chicago Press. ISBN 0-226-73103-0.
* McGowan, Christopher (2001). *The Dragon Seekers*. Cambridge, Massachusetts: Perseus Publishing. ISBN 0-7382-0282-7.

Lisalugemist
------------

* Lewin, R.; *Complexity*, Dent, London, 1993, lk. 75
* Palmer, T.; *Katastroof, uuskatastroof ja evolutsioon*. Interdistsiplinaarsete Uuringute Ühing koostöös Nottingham Trenti Ülikooliga, 1994,ISBN 0-9514307-1-8 (SIS)ISBN 0-905488-20-2 (Nottingham Trenti ülikool)

Välislingid
-----------

* Mõjutektoonika
* Katastroof ja massilised väljasuremised
* Katastroofismi langus ja tõus
* "Kuu päritolu".
* Katastroof! Inimene, müüt ja kaos muinasajaloos ja teadustes
* Vastused loomises – artikkel katastroofist
* *Ideeajaloo sõnaraamat* : "Uniformitarism ja katastroof"
**Nasva sild** on üle Nasva jõe viiv sild Saaremaal. 

Nasva sild oli kehvas seisus juba 1933. aastal. 1937. aasta lõpuks oli 50 meetri pikkune puusild üle Nasva jõe muutunud nii ohtlikuks, et Saare maavalitsus oli sunnitud tegema korralduse, mille järele sillalt ülesõit veomasina koormatisega ei tohinud olla üle 3,5 tonni. 1939. aastal võttis uue raudbetoonsilla rajamise maavalitsuse tellimusel ette ettevõtja H. Kann. Jõest ülesõit asendati ajutiselt ehitatud puidust 49m pikkuse ja 4,25m laiuse (sellest sõiduosa laius 2,60m) abisillaga. Kuressare-Sõrve maanteele rajatud uus sild sai 28 meetrit pikk ja 5 meetrit lai. Sild avati 10. jaanuaril 1940. Esimesena sõitis uuest ja moodsast sillast üle Torgu liini omnibuss nr. S-209 paarikümne reisiaga. Nasva uus sild ühes abisillaga läks maksma umbes 30 000 krooni. Uue silla pikkus oli 28 meetrit. Uus sild võimalds ka paremat sillaalust läbisõitu kaluripaatidele. Nasva sild oli suurim Saaremaal. 1944. aastal lasid taganevad sakslased selle õhku.

Kui 1944. aastal ehitatud ajutine kõrgkastidega puitsild täielikult amortiseerus, ehitati see 1961. aastal ümber raudbetoonsillaks. Patuga pooleks käis liiklus üle selle uue silla valmimiseni, mis ehitati vanast veidi põhja poole. Töö tegid põhiliselt Salme pk. töölised Augustin Õuna brigaadist. Kaevikud kaevati käsitsi punnseinte taga ja kopad väljakaevatud pinnasega tõsteti autokraanaga välja. Punnseinu tihendati väljastpoolt saepuruga. Naelakast varustati pika varrega ja täideti saepuruga, siis lükati kast mööda punnseina vee alla lahtise poolega vastu seina. Seal, kus punnseinas praegu oli, kandis veevool saepuru prakku ja paisudes sulges selle. Sambad valati kruusbetoonist M-200 ja sildeava killustikbetoonist M-300. Valamist alustati linnapoolsest otsast ja see kestis pideva tööna kaks päeva ning üks öö. Valamistöödel kasutati segistit, kuid segu veeti kohale käsikärudega. Töölisi toodi valamisele abiks Kuressaare ja Kihelkonna piirkonnast. Töid juhatas üldiselt Alfred Kaimer, kuid algul oli meistrina abiks ka Ain Randma. Tsooniinseneridest olid kohal V. Truu ja I. Sirel.

Nasva silda remonditi taas 2011. aastal. Renoveerimise järel mahtuvad silla alt kõrgemad paadid läbi sõitma, autodel seevastu läks üle silla sõit madalamaks.

Viited
------

1. ↑  "Nasva sild vajab põhjalikku remonti". *Meie Maa*. 29.07.1933.
2. ↑  "Saaremaa suurima silla ehitamine algab". *Uus Eesti*. 18. juuni 1939. Vaadatud 22. mail 2023.
3. ↑  "Kolm uut silda ehitamisele". *Pärnumaa Teataja*. 18. aprill 1939.
4. ↑  Luht, Tiiu (12.12.1989). "Jääme samadele teedele". *Ühistöö : Rapla maakonna ajaleht*.
5. ↑  Kuivjõgi, Vello (20.01.2014). "Riigimaanteede remontimisel tuleb tänavu vahe-aasta". *MeieMaa*.
Maris Jesse 2022. aasta Arvamusfestivalil
**Maris Jesse** (sündinud 12. juulil 1968) on Eesti tervishoiuekspert ja riigiametnik.

Maris Jesse lõpetas 1986. aastal Tallinna 10. Keskkooli ning 1993. aastal Tartu Ülikooli arstiteaduskonna ravi eriala.

Tal on magistrikraad tervisepoliitikas ja -rahastamises õppeasutustest London School Hygiene and Tropical Medicine ja London School of Economics and Political Science.

Ajavahemikus 1. oktoober 1996 – 9. mai 2014 kuulus ta Reformierakonda.

Töökohad
--------

Aastatel 1993–1994 töötas ta Riigikantselei referendina, 1994 Maailmapanga konsultandina ja 1995 sotsiaalministeeriumi välissuhete osakonna peaspetsialistina. Alates 1996. aastast töötas ta haigekassas, alates 1997. aastast Keskhaigekassa direktorina.

Ta on olnud SA PRAXIS tervishoiupoliitika analüütik.

Mais 2009 valiti Maris Jesse esimese eestlasena Maailma Terviseorganisatsiooni täitevkogu liikmeks (kuni 2012. aastani).

Aastatel 2008–2016 oli Maris Jesse Tervise Arengu Instituudi peadirektor. 

2016–2021 oli ta sotsiaalministeeriumi terviseala asekantsler. 

Ta on olnud ka Tartu Ülikooli Kliinikumi nõukogu liige. 

2022. aasta juulist töötab Jesse sotsiaalministeeriumis tervise- ja tööministri nõunikuna.

Isiklikku
---------

Maris Jesse abikaasa on Hannes Rumm. Neil on kaks tütart, kelle vanusevahe on 9 aastat.

Artikleid
---------

* MARIS JESSE: Suur segadus arstiabiga EL-is EPL.ee, 20. aprill 2004
* Maris Jesse: pooltühja paagiga tuld kustutamas Postimees, 11. veebruar 2009
* MARIS JESSE: Et väljuda surutisest tervena EPL.ee, 29. aprill 2009

Viited
------

1. 1 2  Tartu Ülikooli Kliinikum. Nõukogu
2. ↑  E-äriregistri erakonna liikme päring: Maris Jesse.[*alaline kõdulink*] Vaadatud 16.12.2016
3. ↑  Sotsiaalministeeriumi terviseala asekantsleriks saab Maris Jesse. ERR uudised, 15.06.2016
4. ↑  "Maris Jesse naasis sotsiaalministeeriumisse ministri nõunikuna". *ERR*. 20.07.2022.
5. ↑  "Kes? Mis? Kus? 2008, lk 450

Kirjandus
---------

* "Kes on kes? Eesti 2000", ISBN 9985607899

Välislingid
-----------

* Maris Jesse teeb ainult südamelähedast tööd
* Kaire Uusen. Tervishoiuekspert Maris Jesse näeb meditsiinikriisist väljapääsu Postimees, 12. juuli 2005
Steve Mounié (2015)
**Steve Mounié** (sündinud 29. septembril 1994 Parakous) on Benini jalgpallur. Ta mängib ründajana Prantsusmaa kõrgliigaklubis Brest ja Benini jalgpallikoondises. Ta on klubi meeskonna kapten.

Ta alustas karjääri Prantsusmaa klubis Montpellier, mille noorteakadeemiaga liitus ta 2009. aastal. Debüüdi klubi esindusmeeskonnas tegi ta 28. oktoobril 2014 Prantsusmaa karikamängus Ajaccio vastu. Prantsusmaa kõrgliigas tegi ta debüüdi 8. augustil 2015 mängus Angersi vastu. Hooaja 2015–16 veetis ta põhiliselt Prantsusmaa esiliiga klubis Nîmes, lüües 32 mänguga kokku 11 väravat. Hooajal 2016–17 kindlustas ta juba koha Montpellier' põhimeeskonnas, lüües sel hooajal Prantsusmaa kõrgliigas koguni 14 väravat.

5. juulil 2017 liitus ta äsja Premier League'i tõusnud Huddersfield Towniga, kellega sõlmis nelja-aastase lepingu. Huddersfield Town ostis Mounié 13 miljoni euro eest, mis oli klubi rekordost. Debüüdi klubi meeskonnas tegi ta 12. augustil mängus Crystal Palace'i vastu ning lõi selles mängus kaks väravat, aidates Huddersfield Towni 2:0 võiduni. Hooajal 2017/18 lõi ta Inglismaa kõrgliigas kokku seitse väravat. Huddersfield Townis mängis ta kokku kolm hooaega, millest viimasel Inglismaa esiliigas.

2020. aasta septembris sõlmis ta lepingu Brestiga.

Benini jalgpallikoondises debüteeris Mounié 2015. aastal. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta oma kolmandas koondisemängus 23. märtsil 2016 Aafrika rahvaste karikavõistluste valikmängus Lõuna-Sudaani vastu. Ta kuulus Benini koondisse 2019. aasta Aafrika rahvaste karikavõistlustel.

Viited
------

1. ↑  "Steve Mounie: Huddersfield sign Montpellier striker for a club-record fee". BBC. 5.7.2017. Vaadatud 3.1.2019
2. ↑  "Steve Mounié double gives Huddersfield perfect start against Crystal Palace". The Guardian. Vaadatud 3.1.2019

Välislingid
-----------

 Steve Mounié – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
**Malpiigialaadsed** (*Malpighiales*) on kaheiduleheliste õistaimede selts.

Süstemaatika
------------

Malpiigialaadsete seltsi kuulub 28–37 sugukonda, 725 perekonda ja 16 000 kuni 17 000 liiki. Kuus suurimat sugukonda on piimalillelised (*Euphorbiaceae*) (6300 liiki), toogpuulised (*Phyllanthaceae*) (2000 liiki), naistepunalised (*Hypericaceae*) (1000–1500 liiki), malpiigialised (*Malpighiaceae*) (1250 liiki), pajulised (*Salicaceae*) (üle 1000 liigi) ja kannikeselised (*Violaceae*) (800–900 liiki).

Levila
------

Malpiigialaadsed kasvavad peamiselt troopikas, kuid mõned perekonnad nagu piimalill, naistepuna, lina, paju ja kannike on tuntud ka parasvöötmes.

Tuntuimad esindajad
-------------------

Seltsi kuulub tuntud toidutaim maniokk ja mitmed troopilised puuviljad nagu kannatuslille ja mangostanipuu viljad. Piimalilleliste sugukonda kuuluv kummipuu mängis olulist rolli tööstusrevolutsioonis. Dekoratiivtaimedest kuuluvad siia seltsi kannatuslill, naistepuna, jõulutäht, kannikesed ja võõrasema. Paju kasutavad toorainena korvipunujad ja parkalid, keskkonnamajanduses on pajud kasutusel erosioonitõrjel ja maaparanduses ning üha suuremat huvi pakuvad nad alternatiivse energiaallikana. *Linum usitatissimum* (harilik lina) on oluline kiu- ja õlitaim.

Malpiigialaadsete seltsi esindajad sisaldavad ka tähelepanuväärsel määral meditsiini seisukohalt huvi pakkuvaid ühendeid, narkootilisi aineid ning mürke. Suurepärased näited on kokapõõsas *Erythroxylum coca*, riitsinus *Ricinus communis*, käsnviljak *Hydnocarpus* (mida on rahvameditsiinis kasutatud pidalitõve raviks) ja naistepuna *Hypericum perforatum*. Paju koorest saadud salitsiinist sünteesitud aspiriini (atsetüülsalitsüülhape) kasutatakse valu ja palaviku ravis.

Sugukonnad
----------

* *Achariaceae*
* *Balanopaceae*
* *Bonnetiaceae*
* *Caryocaraceae* – nahkhiirepuulised
* *Centroplacaceae*
* *Chrysobalanaceae*
* *Clusiaceae* – kluusialised
* *Ctenolophonaceae*
* *Dichapetalaceae*
* *Elatinaceae* – vesipipralised
* *Erythroxylaceae* – punapuulised
* *Euphorbiaceae* – piimalillelised
* *Euphroniaceae*
* *Goupiaceae*
* *Humiriaceae*
* *Hypericaceae* – naistepunalised
* *Irvingiaceae*
* *Ixonanthaceae*
* *Lacistemataceae*
* *Linaceae* – linalised
* *Lophopyxidaceae*
* *Malesherbiaceae*
* *Malpighiaceae* – malpiigialised
* *Medusagynaceae* – meduuspuulised
* *Ochnaceae* – linnusilmapuulised
* *Pandaceae*
* *Passifloraceae* – kannatuslillelised
* *Phyllanthaceae* – toogpuulised
* *Picrodendraceae*
* *Podostemaceae*
* *Putranjivaceae*
* *Quiinaceae*
* *Rafflesiaceae* – raitlillelised
* *Rhizophoraceae* – manglipuulised
* *Salicaceae* – pajulised
* *Trigoniaceae*
* *Turneraceae* – turneralised
* *Violaceae* – kannikeselised

Viited
------

*Artiklis on kasutatud Paula Hoffmanni artiklit MALPIGHIALES: AN INTRODUCTION © Royal Botanic Gardens, Kew 8 Oct. 2003, updated 6 Sept. 2005*
**Johannes Brenner** (16. jaanuar 1906 Mäo – 9. september 1975 Tallinn) oli eesti jalgpallur ja sõjaväelane (kapten). 

Ta mängis karjääri jooksul Tallinna Kalevis ja Tallinna Jalgpalliklubis, kellega tuli Eesti meistriks vastavalt ühel ja kahel korral. 

Aastail 1923–1930 mängis Brenner Eesti koondises 16 korda ja lõi 4 väravat. 

Kuni Jarmo Ahjupera debüüdini Eesti koondises 2001. aastal oli Brenner 17 aasta ja 159 päeva vanuselt noorim Eesti koondises mänginud jalgpallur.

Alates 1925. aastast oli Johannes Brenner kaitseväes. Ta lõpetas 1928. aastal Sõjakooli ja ülendati nooremleitnandiks. Samal aastal asus õppima Sõjaväe Lennukoolis, mille lõpetas 1930. aastal. Määrati teenistusse Tartus asunud Üksikusse Lennuväedivisjoni nr. 2, kus teenis 1940. aastani. 

1940. aasta sügisel jäeti ta teenima  22. territoriaalse laskurkorpuse üksikusse lennuväeeskadrilli. Sõja puhkedes evakueeriti 1941. aasta suvel Venemaale. Teenis Eesti laskurkorpuses.

Saavutused
----------

### Tallinna ESS Kalev

* Eesti meister (1): 1923

### Tallinna JK

* Eesti meister (2): 1926, 1928

Vaata ka
--------

* Eesti jalgpallikoondislaste loend

Viited
------

1. ↑  "Kõik Eesti internatsionaalid". Eesti Jalgpalli Liit. Vaadatud 23. detsember 2013.
2. ↑  "Brenner, Johannes". Eesti spordi biograafiline leksikon. Vaadatud 23. detsember 2013.

Kirjandus
---------

* Toivo Kitvel, Toomas Türk, Arvo Vercamer. "Põhjakotkad" Külim, Tallinn 2011

Välislingid
-----------

* Biograafia ESBL-is
* Ohvitseride andmekogu
**Dumbarton** (inglise hääldus: [dʌmˈbɑːrtən]) on linn Šotimaa läänerannikul Clyde'i jõe põhjakaldal kohas, kus Leveni jõgi sellesse suubub. See on West Dunbartonshire'i omavalitsuse keskus. Dumbarton oli ajaloolise Strathclyde'i kuningriigi pealinn ja hilisema Dunbartonshire'i krahvkonna keskus. Linnas asuv Dumbartoni loss on kõige pikema kirjaliku ajalooga kindlus Šotimaal.

Dumbarton tõusis esile 19. sajandil laevaehituse ning klaasi- ja viskitootmise keskusena. Need tööstusharud on aja jooksul tähtsust kaotanud ning Dumbarton täidab tänaseks aina enam magalarajooni rolli Glasgow' jaoks, mis asub 21 kilomeetrit kagus. Selle kohalik jalgpalliklubi on Dumbarton F.C. ning linnas asub BBC Scotlandi telesarjade stuudio.

Viited
------

1. ↑  "History". *www.historicenvironment.scot* (inglise). Vaadatud 20. detsembril 2023.
2. ↑  "Parish of Dumbarton from The Gazetteer for Scotland". *www.scottish-places.info* (Briti inglise). Vaadatud 20. detsembril 2023.
3. ↑  "BBC Dumbarton Studios". *The Studio Map* (Ameerika inglise). Vaadatud 20. detsembril 2023.
Dmitri Tsõgankin
**Dmitri Tsõgankin** (22. oktoober 1925 – 21. november 2023) oli ersa keeleteadlane, fennougrist.

Tsõgankin sündis Saranski maakonna Mokšalei külas. 1943. aastal saadeti rindele. Pärast sõja lõppu jätkas armeeteenistust, demobiliseerus 1950. aastal ja asus õppima ülikooli. Ta lõpetas 1954. aastal Mordva Pedagoogikainstituudi. 1958. aastal kaitses ta kandidaadiväitekirja (teemal "Ersa-mordva keele Šugurovi murre") ja 1978. aastal doktoritöö ("Substantiivide morfoloogia (kääne ja sõnamoodustus) ersa murretes"). 1979. aastast on ta professor.

Tsõgankin on üle 200 teadustöö autor: artiklid, monograafiad, sõnaraamatud, õpikud, õppevahendid, programmid ülikoolidele ja koolidele. Tema teaduslike huvide hulka kuuluvad foneetika, sõnavara, morfoloogia, süntaks, sõnamoodustus, dialektoloogia, toponüümia ja mordva keelte ajalugu.

Tunnustus
---------

* Soome-Ugri Seltsi välisliige
* Rahvusvahelise Informatiseerimise Akadeemia akadeemik
* Ogarjovi auhinna laureaat (1980)
* Mordva Autonoomse Nõukogude Sotsialistliku Vabariigi teeneline teadlane (1985)
* Venemaa Föderatsiooni teeneline teadlane (1997)
* Kahekordne Mordva Vabariigi riikliku teadus- ja tehnoloogiaauhinna laureaat (2000)
* Mordva Vabariigi juhi preemia laureaat (2005)
* Isamaasõja orden, II aste
* Medal "Julguse eest"
* Medal "Võidu eest Saksamaa üle Suures Isamaasõjas aastatel 1941–1945"
* Medal "Königsbergi vallutamise eest"
**Ameerika Ühendriikide põhiseaduse kolmeteistkümnes parandus** on Ameerika Ühendriikide põhiseaduse täiendus, mis kaotas orjuse ja sunniviisilise töö, välja arvatud karistusena kuriteo eest.

19. juunil 1862 oli president Abraham Lincoln läbi proklamatsiooni keelustanud orjanduse Ühendriikide osades, millele polnud veel omistatud osariigi staatust. Ameerika Ühendriikide kodusõja ajal, 22. septembril 1862 kuulutas ta kõik orjad alates 1. jaanuarist 1863 Ameerika Riikide Konföderatsioonis vabaks. Viimasena kaotas kolmeteistkümnes parandus orjanduse Kentucky ja Delaware'i osariigis.

Parandus võeti vastu Kongressis 31. jaanuaril 1865 ning ratifitseeriti osariikide tasemel 6. detsembril 1865. Parandus jõustus 18. detsembril 1865.

Viited
------

1. ↑  "U.S. Constitution - Thirteenth Amendment". *USA Kongress* (inglise). Vaadatud 20. detsembril 2023.
2. ↑  "TO PASS S.J. RES. 16. (P. 531-2). -- House Vote #480 -- Jan 31, 1865". *GovTrack.us* (inglise). Vaadatud 20. detsembril 2023.
3. ↑  Seward certificate proclaiming the Thirteenth Amendment to have been adopted as part of the Constitution as of December 6, 1865.
Coursera
**Coursera Inc.** on Ameerika Ühendriikides ulatuslik avatud veebikursuste pakkuja, mille asutasid 2012. aastal Stanfordi ülikool arvutiteaduse professorid Andrew Ng ja Daphne Koller. Coursera teeb koostööd ülikoolide ja muude organisatsioonidega, et pakkuda veebikursusi, sertifikaate ja diplomeid mitmesugustes ainetes. 2021. aastal pakkus hinnanguliselt 150 ülikooli enam kui 4000 Coursera kursust.

Coursera pakub ka magistriõppe kursusi koostöös ülikoolidega. Näiteks HEC Paris platvorm on Executive Masteri partner innovatsiooni ja ettevõtluse valdkonnas. 100% võrgus, selle programmi eesmärk on koolitada 18 kuu jooksul nendele kahele valdkonnale spetsialiseerunud tippjuhte. See avati märtsis 2017.

Viited
------

1. ↑  The year of MOOC
2. ↑  How Coursera Makes Money
3. ↑  Coursera is one of the top online learning platforms, with thousands of courses from schools like Yale and companies like Google — here's how it works
4. ↑  MSc in Innovation and Entrepreneurship
5. ↑  Exclusif. HEC se lance dans un diplôme… 100 % en ligne
6. ↑  HEC lance un programme diplômant 100 % en ligne

Välislingid
-----------

* Coursera
Vasakpoolne kapiteel on kuup-karikkapiteel, parempoolne varagooti karikkapiteel, lehtkapiteeli variandis
Väänladekooriga kapiteel Magdeburgi toomkirikus
**Kuup-karikkapiteel** ehk **plokk-karikkapiteel** (saksa keeles *Kelchblockkapitell*) on hilisromaanikas levinud kapiteelitüüp, mille puhul kapiteeli alumine osa tõuseb ümaralt või hulknurkselt sambalt peekri või karika kupa taoliselt laienedes, kuid ülemine osa peegeldab oma nelinurkse ploki taolise üldvormiga selle peale toetuva kaarekivi või talumi kuju. On alati kaunistatud raiddekooriga, mis kujutab põimornamenti, palmeti-, lehe- või väänlamotiive.

Ajaloost
--------

Kuup-karikkapiteel arvatakse olevat tuletatud kuup- või trapetskapiteelist, mille nurkades eenduvad üldvormist esiletungivate väänalde või lehtede tipud. Vähemalt osadel juhtudel on nähtud selles ka korintose kapiteeli ülimalt lihtsustatud kuju. Varaseid vorme kuup-karikkapiteelist on leitud näiteks 1151. aastal pühitsetud Schwarzrheindorfi kabeli kääbusgaleriides. Väljakujunenuma vormiga varaseid näiteid leiab Gelnhauseni pfaltsi varemeis, need on loodud pärast 1190. aastat ja seal on esilekummuvaile palmetilehvikuile antud juba tuntavalt nurgeline kuju. Rikkalikemas valikus erineva kujundusega kapiteele on Magdeburgi toomkiriku 1230. aastatel valminud kooriümbriskäigus ja Naumburgi toomkirikus, mis pärineb ajast enne 1242. aastat, mõlemal juhul on dekoor sügavalt välja nikerdatud, mõjub ažuurse vormina tühja kapiteelituuma ümber ja loob hõrgu valguse ja varju mängu.

Pildid
------

* Kapiteelid Schwarzrheindorfi kiriku galeriilKapiteelid Schwarzrheindorfi kiriku galeriil
* Kapiteelid Gelnhauseni keisripfaltsisKapiteelid Gelnhauseni keisripfaltsis
* Kuup-karikkapiteelidega piilar Gelnhauseni keisripfaltsisKuup-karikkapiteelidega piilar Gelnhauseni keisripfaltsis
* Väänlamotiividega kuup-karikkapiteelid Magdeburgi toomkiriku kooriümbriskäigusVäänlamotiividega kuup-karikkapiteelid Magdeburgi toomkiriku kooriümbriskäigus
* Figuraalse dekooriga kapiteel Magdeburgi toomkirikusFiguraalse dekooriga kapiteel Magdeburgi toomkirikus
* Kapiteel Naumburgi toomkirikusKapiteel Naumburgi toomkirikus
* Naumburgi toomkiriku krüptNaumburgi toomkiriku krüpt
* Hiline kuup-karikkapiteel Laoni katedraalisHiline kuup-karikkapiteel Laoni katedraalis

Levik
-----

Kapiteelitüüp oli levinud 12. sajandi keskpaigast Alam-Reinimaal, Prantsusmaa aladest ainult loodeosas Laoni ja Tournai piirkonnas, kuid juba 12. sajandi teisel poolel levis üle Prantsusmaa gooti karikkapiteeli vorm.

Viited
------

1. ↑  Blattkapitell. – Reallexikon zur Deutschen Kunstgeschichte
2. ↑  Blattkapitell. – Reallexikon zur Deutschen Kunstgeschichte
3. ↑  Blattkapitell. – Reallexikon zur Deutschen Kunstgeschichte
**Ruunavere postijaam** on endisaegne Tallinna–Riia postimaantee postijaam Rapla maakonnas Märjamaa vallas Pajaka külas. Jaama peahoone ja postipoiste maja on tunnistatud riiklikuks kultuurimälestiseks, lisaks on jaamas veel tall ja sepikoda. Mälestis on riikliku postiajaloo mälestusmärk ja ajaloolise infrastruktuuri lahutamatu osa ning tunnistati kultuurimälestiseks 1998. aasta keskel.

Postijaam asub Tallinna–Pärnu maantee 47. kilomeetril.

Ruunavere postijaama peahoone

Arhitektuur
-----------

Peahoone ja postipoiste maja on ühekorruselised krohvitud kivihooned klassitsistlikus stiilis. 

Postipoiste majal on S-kiviga kaetud poolkelpkatus. Räästa all on lai mitmeastmeline karniis. Viiluväljal on segmentaken ja fassaadil on lihtsad neljaruudulised aknad. 

Ruunavere postijaama postipoiste maja
Postijaama peahoone on paekivihoone, millel on samuti kelpkatus. Katus oli algselt kaetud pilbaskattega, kuid hiljem kaeti see S-kiviga. Esifassaadi keskosas asub peasissekäik, mida rõhutab kahe paarissamba ja kolmnurkfrontooniga portikus. Sammaste ülaosa ühendab kolmnurkfrontooniga pilaster. Kahe paarissamba vahel on kahepoolne välisuks, mille kohal on framuug. Fassaadi kujundus on klassitsistlikult rikkalik- munavöödikujuline ehhiin, ühine rihveläärega pealisplaat ja talastiku kohal reljeefne palmettfriis. Fassaadil asetsevad lihtsad, kuue ruuduga aknad sümmeetriliselt. Hoone keskel asub mantelkorsten-köök. Ühel pool kööki asusid reisijate toad, teisel pool postijaamapidaja ruumid. Tubades olid kahhelahjud.

### Seisund

2019. aasta 15. augusti inspekteerimisel otsustati, et peahoone seisund on hea ja postipoiste maja seisund on rahuldav.

Ajalugu
-------

Postijaam ehitati 19. sajandi I veerandi lõpus tüüpprojekti järgi. Peahoone ehitati aastail 1821–1824. Sama projekti järgi on ehitatud Jõelähtme, Saue, Sõkla ja Jädivere postijaam. 

Peahoone põles 2001. aasta lõpul.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Ruunavere postijaam kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 15.09.2015)
2. ↑  "15283 Ruunavere postijaama postipoiste maja". Vaadatud 06.04.2020.
3. ↑  "Ruunavere postijaam". *eestigiid.ee*. Vaadatud 06.04.2020.
4. ↑  Eesti arhitektuur. 3, Harjumaa. Järvamaa. Raplamaa. Lääne-Virumaa. Ida-Virumaa. Villem Raam (üldtoimetaja). Tallinn: Valgus, 1997. Lk 111
5. ↑  "Võsa taga valge maja Ruunavere postimõis". *Kultuur ja Elu*. Vaadatud 06.04.2020.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Ruunavere postijaam** |

* Ruunavere postijaama peahoone kultuurimälestiste riiklikus registris
* Ruunavere postijaama postipoiste maja kultuurimälestiste riiklikus registris
**Karkuse mõis** (saksa keeles *Karkus*) oli rüütlimõis Ambla kihelkonnas Järvamaal. Nüüdisajal jääb mõis Lääne-Viru maakonda Tapa valda.

Omanikud
--------

Karkuse mõis kuulus algselt Järvajõe mõisa juurde, 1637. aastal eraldati mõis aga Järvajõe mõisast. Eraldamise ajal kuulus mõis Poortenite perekonnale, 1650. aastal said Karkuse mõisa omanikeks Mohrenschildtid. 

1765. aastal läks mõis von Fockide perekonna valdusse, olles ühtlasi ka Tapa mõisa karjamõis. Von Fockide valdusse jäi mõis kuni võõrandamiseni, Karkuse mõisa viimaseks omanikuks jäi Axel Magnus Ludwig Eduard von Fock.

Mõisahooned
-----------

Mõisa peahoone on täielikult hävinenud, säilinud on üksnes mõisa kuivati, mis on samuti lagunemisjärgus. Osaliselt varemetes on ka muud kõrvalhooned.

Viited
------

1. ↑   (vaadatud 22.01.2016)

Välislingid
-----------

* Karkuse mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris
* Karkuse mõis, www.tapamuuseum.ee

Ambla kirik
Ambla kihelkond

**Kirik**: Ambla  

**Mõisad**: Aru mõis | Jootme mõis | Jäneda mõis | Järvajõe mõis | Kaarli mõis  | Kalle mõis | Karkuse mõis | Koigi mõis | Kukevere mõis | Kurge mõis | Kuru mõis | Käravete mõis | Lehtmetsa mõis | Lehtse mõis | Linnape mõis | Moe mõis | Nõmmküla mõis | Pruuna mõis | Prümli mõis | Põriki mõis | Raka mõis | Roosna mõis | Rägavere mõis | Räsna mõis | Saiakopli mõis | Tamsalu mõis | Tapa mõis | Trilli mõis | Uudeküla mõis
**Harald Liebedank Küppers** (13. mai 1928 Müden – 31. jaanuar 2021 Langen) oli saksa trükitehnik, õppejõud ja värviteoreetik.

Eluloolist
----------

Harald Küppers sündis Müdenis Lüneburgi nõmme piirkonnas pere seitsmest lapsest noorimana. Ta õppis Werderi (Haveli) reaalkoolis ja kõrgemas reaalkoolis Potsdamis. Aprillis 1945 langes ta Prantsusmaal sõjavangi, detsembris 1948 vabanes ja pöördus koju tagasi. Ta omandas trükitehniku (*Chemigraph*) elukutse. 1956. aastal asus ta omandama trükitehnika inseneri kutset Stuttgardi kõrgemas graafikakutsekoolis, mille lõpetas 1958. Umbes sel perioodil töötas ta välja oma trükitehnika vajadustest lähtuva värviteooria, milles püüdis teadlikult eemalduda seni värviõpetust kujundanud J. W. Goethe, Ostwaldi ja Itteni värviteooriatest.

Värvisüsteem
------------

Harald Küppersi romboeeder
Romboeedri mudelil rajanev värviring
Oma teooria väljatöötamisel haaras Küppers kinni värvikuubi ideest, mida sadakond aastat varem olid pakkunud välja nii William Benson (1868) kui ka Alexandre Charpenthier (1885), samuti olid kuubikujulise mudeliga 1920. aastatel sõltumatult töötanud Max Becke ja Otto Prase. Harald Küppers arendas seda edasi romboidi kujulise värvikeha suunas. Ta avaldas oma romboeedri kujulise värviruumi ja sellele toetuva didaktiliselt põhjalikult põhjendatud värviõpetuse esimest korda 1972. aastal.

Harald Küppersi värvisüsteem kahemõõtmeliselt visualiseerituna põhineb kuusnurgal, mille tippudes paiknevad CMY-süsteemi põhivärvused tsüaansinine, magentapunane ja kollane ning nende vahel nende sekundaarvärvused oranžpunane, roheline ja violettsinine. Koos üleminekutega ühelt toonilt teisele moodustub 24 värvitooniga värvikuusnurk. 1978. aastal ilmus sellel süsteemil põhinev värviatlas, mida kasutatakse kolme- ja neljavärvitrüki abivahendina tänapäevani.
Atlases on enam kui 5500 värvitooni koos nende saamiseks antud segamissuhetega.

Viited
------

1. ↑  In memoriam Harald Küppers. - Deutsches Farbezentrum
2. ↑  In memoriam Harald Küppers. - Deutsches Farbezentrum
3. ↑  In memoriam Harald Küppers. - Deutsches Farbezentrum
4. ↑  M. Tammert. Värviteooria. Tallinn, 2017.

Välislingid
-----------

* Harald Küppers, küpperscolor. - freieFarbe e. V. (intervjuu Harald Küppersiga, saksa keeles)
* In memoriam Harald Küppers. - Deutsches Farbezentrum
**Koigi mõis** (saksa keeles *Koik*) oli rüütlimõis Ambla kihelkonnas Järvamaal.

Mõisa omanikud olid Mohrenschildtid.

1908. aastal omandas Koigi ja Aru mõisa parun Otto Gottlieb von Ungern-Sternberg (1845–1928), kes 1916. aastal kinkis Koigi ja Aru mõisa oma pojale Hermann Rudolf Otto von Ungern-Sternbergile (1877–1952).

Viited
------

1. ↑   (vaadatud 23.01.2016)
2. ↑  Koigi mõis (Ambla khk), Eesti Ajalooarhiivi kinnistute register

Välislingid
-----------

* Koigi mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris
* Koigi mõis (Ambla khk), Eesti Ajalooarhiivi kinnistute register

Ambla kirik
Ambla kihelkond

**Kirik**: Ambla  

**Mõisad**: Aru mõis | Jootme mõis | Jäneda mõis | Järvajõe mõis | Kaarli mõis  | Kalle mõis | Karkuse mõis | Koigi mõis | Kukevere mõis | Kurge mõis | Kuru mõis | Käravete mõis | Lehtmetsa mõis | Lehtse mõis | Linnape mõis | Moe mõis | Nõmmküla mõis | Pruuna mõis | Prümli mõis | Põriki mõis | Raka mõis | Roosna mõis | Rägavere mõis | Räsna mõis | Saiakopli mõis | Tamsalu mõis | Tapa mõis | Trilli mõis | Uudeküla mõis