recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Anna Klas** (sündinud **Anna Gurevitš**; 23. jaanuar 1912 Riia – 20. aprill 1999 Tallinn) oli eesti pianist ja pedagoog. Ta oli Eri Klasi ema.

Elukäik
-------

Anna Klas lõpetas 1931. aastal Tallinna Konservatooriumi Sophie Heinrichsi klaveriklassi. Aastatel 1931–1933 täiendas end Berliini Kõrgemas Muusikakoolis. 

Teise maailmasõja ajal kuulus ta Eesti NSV Riiklikesse Kunstiansamblitesse. Aastatel 1944–1959 oli Tallinna Muusikakooli õpetaja (aastast 1946 dotsent), aastatel 1966–1979 Riia Konservatooriumi õppejõud. 

Aastast 1985 oli Anna Klas Heino Elleri nimelise Tartu Muusikakooli õppejõud.

Ta on esinenud solistina ja mitmes kammeransamblis, eriti tuntuks sai tema ja Bruno Luki klaveriduo.

Tunnustus
---------

* 1946 Eesti NSV teeneline kunstnik
* 1947 Nõukogude Eesti preemia

Isiklikku
---------

Anna juudist isa Jossel Gurevitš õppis Viinis laulu ja koorijuhtimist. Lõpetades sai ta töökoha Riiga, poistekooli lauluõpetajaks. Riias abiellus Jossel Gurevitš Estriga, kellega neil oli kaks tütart – Anna ja Jemima.

1938. aastal abiellus Eduard Klasiga. Nende poeg oli dirigent Eri Klas. 1941. aastal, pärast Eesti okupeerimist Saksa vägede poolt arreteeriti tema abikaasa Eduard Klas ja hukati (juudi päritolu tõttu). Anna Klas viibis aastatel 1941–1943 tagalas Uuralis, ja aastatel 1943–1944 Jaroslavlis.

Välislingid
-----------

* Haud Tallinna uuel juudi kalmistul
**Tuuli Velling** (varem **Tuuli Taul**; sündinud 18. jaanuaril 1986 Pärnus) on eesti laulja ja luuletaja.

Ta on lõpetanud 2005. aastal kuldmedaliga Pärnu Sütevaka Humanitaargümnaasiumi, Georg Otsa nimelise Tallinna Muusikakooli *pop-jazz*'i laulu erialal (2010) ning täiendanud end Codartsi ülikoolis Hollandis (2010–2011), lisaks omandanud Eesti Kunstiakadeemias bakalaureusekraadi graafilises disainis (2017).

Velling on rahvusvahelise džässikonkursi Nõmme Jazz lauljate kategooria võitja (2009)  ja Soomes toimunud rahvusvahelise lauljate konkursi Lady Summertime II koha omanik (2009).

Debüütalbum "Kuus ruutmeetrit põrandapinda" ilmus aastal 2013. Sellel mängivad Teet Velling, Marti Tärn, Tõnu Tubli, Raivo Tafenau, Merje Kägu, keelpillikvartett Prezioso, Kristjan Randalu, Mai Agan jt. Üheteistkümnest albumil olevast laulust on üheksa loo sõnade ja viisi autor Tuuli Velling ning kahe loo viisi autor kitarrist Merje Kägu. Kägu laulud on kirjutatud eesti luuletajate tekstidele .

Tuuli Velling on andnud välja kaks luulekogu: "Täiuslik ja turvaline" (2010) ja "6 m2" (ilmus koos albumiga "Kuus ruutmeetrit põrandapinda" (2013)). Tema luulet on tõlgitud inglise ja ungari keelde. Ta on üks 27 luuletajast, kelle tekstid sisalduvad Baltimaade uuema luule antoloogia Eestit käsitlevas köites „Contemporary Estonian Poetry. A Baltic Anthology" (University of New Orleans Press, 2013) .

Diskograafia
------------

| Aasta | Album |
| --- | --- |
| 2013 | "Kuus ruutmeetrit põrandapinda" |

Teosed
------

* "Täiuslik ja turvaline" (2010; luulekogu)
* "6 m2" (2013; luulekogu)

Viited
------

1. ↑
2. ↑  Eesti Kunstiakadeemia (01.06.2017). "Formatsioon".
3. ↑
4. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 27. mai 2015. Vaadatud 18. mail 2015.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
5. 1 2
6. ↑
7. ↑

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Tuuli Velling** |

* Koduleht
* Mele Pesti. "Areeni tulevikutähed: Tuuli Taul: noor, ilus, andekas ja mõistlik" Eesti Ekspress, 5. jaanuar 2006
* Kaarel Kressa. "Tuuli Taul ei oska niisama vedeleda" Eesti Päevaleht, 21. aprill 2007
* Meelis Kapstas. "Tuuli turvalise täiuslikkuse vastu" Kroonika, 5. august 2010
* Maarja Hindoalla. "Kihvtid asjad tulevad ennast ületades" Postimees, 13. oktoober 2013
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib Tartu tänavast, Türi tänava kohta vaata Anna Haava tänav (Türi), Tamsalu tänava kohta vaata* 
Anna Haava tänav (Tamsalu). |

---

‹ Kaart ajutiselt peidetud (?) ›
A. Haava 1
Märgis majal, kus elas Jaan Tõnisson
**Anna Haava tänav** on Anna Haava järgi nimetatud tänav Tartus Vaksali ja Tähtvere linnaosas.

Tänav algab Jaan Tõnissoni tänavalt, kulgeb loode suunas ja lõpeb kolme tänava kohtumiskohas (teised kaks on Vikerkaare ja Karl August Hermanni tänav), ristudes Kooli, Vabriku tänava ja Näituse tänavaga. Anna Haava tänav on umbes 480 meetrit pikk.

Anna Haava 7 ja 7a asub Eesti riigitegelase Jaan Tõnissoni kunagine maja, mille praegune omanik Heldur Tõnisson on jätnud unarusse ja mis seisis kakskümmend aastat tühjana. Alates 2010. aasta oktoobrist on maja hõivanud skvotterid, hoones on korraldatud vaba kultuuri liikumisega seotud üritusi. Valdar Parve peab õigeks maja hügieenilistel põhjustel lammutada.

Kuni 1. oktoobrini 1954 nimetati tänavat *Tööstuse tänav*aks (*Industriestraße*, *Gewerbe Straße*).

Pildid
------

* A. Haava 15A. Haava 15
* A. Haava 17A. Haava 17
* A. Haava 19A. Haava 19

Viited
------

1. ↑  "Tartu noored hõivasid kunagise riigivanema Tõnissoni maja" Õhtuleht, 4. mai 2012
2. ↑  Mari-Liis Hüvato "Linnavolinik pärib Tõnissoni maja kohta"[*alaline kõdulink*] Postimees, 31.01.2008
3. ↑   Valdar Parve: Skvotterlus pole oht meile, vaid neile!

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Anna Haava tänav** |
Kaart
Maantee Masti külas
Piimapukk maantee ääres
**Kernu–Kohila tee** (registrinumbriga 11220) on kõrvalmaantee Saue ja Kohila vallas. Tee pikkus on 16,9 km, millest esimesed 4,4 km on Kernu ja ülejäänud Kohila vallas. 

Tee saab alguse Tallinna–Pärnu–Ikla maantee 40. kilomeetril Saue valla Kernu külas ja lõpeb Tallinna–Rapla–Türi maantee 28. kilomeetril Kohila valla Urge külas. 

Tee kulgeb läbi Kernu, Kirikla, Pihali, Hageri, Aandu, Vilivere, Masti ja Urge küla, Hageri aleviku ning Kohila alevi.

Tee ületab ühte silda (Kohila sild üle Keila jõe tee 16. kilomeetril) ja kaheksat truupi. Teele jääb seitse bussipeatust: Pihali, Kongo, Hageri, Hageri küla, Päevati, Kohila jaam ja Kohila.

Teega ristub kuuendal kilomeetril Pihali–Adila–Rabivere tee, üheksandal kilomeetril Ääsmäe–Hageri tee, kümnendal kilomeetril Tõdva–Hageri tee ja Hageri–Kodila–Kuusiku tee, kolmeteistkümnendal kilomeetril Aandu tee, viieteistkümnendal kilomeetril Kiisa–Kohila tee, kuueteistkümnendal kilomeetril Kohila jaama tee ja Lohu–Kohila tee.

Tee on Harju maakonnas mustkattega, edasi kuni Hageri alevikuni asfaltkattega, edasi kuni Masti külani mustkattega, edasi kuni Keila jõeni asfaltkattega, edasi lühike lõik mustkattega ja tee lõpuosa asfaltkattega. Tee klass on Harju maakonnas V, edasi kuni Hageri alevikuni IV, Hageri ja Kohila alevikes on teel tänavaklass, vahepeal on tee klassita. Liiklussagedus on Tõdva–Hageri teeristini 500–1000 autot ööpäevas, Kohila alevikuni 200–500 autot ööpäevas, Kohila alevikus 1000–3000 autot ööpäevas. Kiiruspiirangud on Hageri ja Kohila alevike piirkonnas (50 km/h). Hageri alevikus ja Kohila alevis on tee valgustatud. Hageri alevikku on kiriku ristmikust kuni rahvamajani rajatud asfalteeritud kergliiklustee.
Cícero Santos
**Cícero Santos** (tuntud ka kui lihtsalt **Cícero**; sündinud 26. augustil 1984 Castelos) on Brasiilia jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Brasiilia kõrgliiga klubis Botafogo.

Ta alustas klubikarjääri Minas Geraisi osariigi klubis Tombense, millega liitus 2000. aastal. Brasiilia kõrgliigas debüteeris ta 2003. aastal Bahia meeskonnas. Hiljem on ta Brasiilia kõrgliigas mänginud veel kuue klubi koosseisus: Figueirenses, Fluminenses, São Paulos, Santoses, Grêmios ja alates 2019. aastast Botafogos. Fluminensega võitis ta 2007. aastal Brasiilia karika, São Pauloga 2012. aastal Lõuna-Ameerika klubide karikasarja Copa Sudamericana ning Grêmioga 2017. aastal Lõuna-Ameerika klubide meistrivõistlused Copa Libertadorese ja 2018. aastal Lõuna-Ameerika superkarika Recopa Sudamericana.

Aastatel 2008–2011 mängis Cícero Saksamaal, esmalt kaks hooaega Herthas ja seejärel ühe hooaja Wolfsburgis. Lisaks on ta mänginud hooajal 2014–15 Katari kõrgliiga klubis Al-Gharafa.

Saavutused
----------

Figueirense
* Campeonato Catarinense: 2006

Fluminense
* Copa do Brasil: 2007
* Primeira Liga: 2016

São Paulo
* Copa Sudamericana: 2012

Grêmio
* Copa Libertadores: 2017
* Recopa Sudamericana: 2018
**Juuru vald** oli vald Harju maakonnas aastail 1939–1950.

Vald moodustati 1939. aasta vallareformiga senise Juuru valla maa-alast, välja arvatud Röa ja Purila-Ülejõe külade maa-alad; senise Ingliste valla Lauküla ja Ingliste asunduse maa-aladest; senise Rapla valla Seli asunduse juures asuva Härgküla metsandiku ja Keila jõest Juuru pool asuvate Hagudi küla heinamaade maa-aladest; senise Kohila valla Kärevere küla maa-alast.

Eesti valdade kaart. Musta kontuuriga vanad vallapiirid, punasega 1939. aastal moodustatud vallad
1939. aastal oli vallas 3109 elanikku, territooriumi suurus oli 20 092,65 ha.

Esimene vallavanem oli Johannes Raspel. Vald kuulus Riigivolikogu 15. valimisringkonda, kust valiti Valter Kadarik.

1939. aastal kuulusid Juuru valla koosseisu: Juuru alevik, kus asus ka Juuru vallamaja; Juuru, Atla, Orguse ja Oola, Saunaküla külad, Maidla asundus ja Atla asundused, Heida, Nõmme, Pae, Hõreda ja Lau külad, Pae, Hõreda ja Ingliste asundused, Vankse, Mõisaküla, Purila-Eestjõe, Lõiuse, Pirgu, Härgla-Saunaküla, Kärivere, Sadala, Jaluse, Mahtra-Suurküla, Mahtra-Metsküla ja Mahtra-Saunaküla külad, Härgla, Saaremõisa, Järlepa, Umru ja Mahtra asundused, Seli asunduse Kivimurru ja Laanemetsa talud ja Purila mõis.

Külanõukogude moodustamine ja valla likvideerimine
--------------------------------------------------

8. augustil 1945 moodustati Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi seadlusega vallas Atla külanõukogu, Härgla külanõukogu ja Ingliste külanõukogu.

26. septembril 1950 arvati Juuru vald Rapla rajooni koosseisu.

Viited
------

1. ↑  Väljavõte Vabariigi Presidendi otsusest nr. 87 – 7. oktoobrist 1938 (RT 1938, 87, 776)
2. ↑  Maa-ameti kaardirakendused
3. ↑  588. Harju Maavanema otsus Harju maakonna vallavolikogude valimisringkondade arvu ja nende piiride kohta. Riigi Teataja, nr. 75, 9 september 1939
4. ↑  EESTI NSV TEATAJA, Nr. 35 26. oktoobril 1945, Art 543. Seadlus Harju maakonna valdades küla töörahva saadikute nõukogude moodustamise kohta.
**Kerli Nõu** (sündinud 2. novembril 1983 Tartus) on maailmarändur, kirjanik ja kirjastaja. 

2017. aasta seisuga oli 33-aastane Kerli Nõu külastanud tavalise turistina 102 riiki ja kõiki maailmajagusid, sealhulgas Antarktikat. Reisikirjade kogumik "Mina ja maailm. Valitud lugusid 102 riigist" ilmus 2017. aasta augustis. Raamatus on juttu 55 riigist. "Mina ja maailm. Valitud lugusid 102 riigist. II osa" valmis 2020. aasta detsembris ja räägib 40 maast. Fookuses reis ümber maailma, seiklused vulkaani sees ja luksus-kruiisilaevadel. Mõlemad teosed on mahukad: üle 360 lehekülje.

Kerli Nõu lõpetas aastal 2002 Hugo Treffneri Gümnaasiumi. Seejärel õppis ta 2002–2005 Tallinna Ülikoolis, mille lõpetas bakalaureusekraadiga andragoogikas (lisaerialaks kommunikatsiooni- ja suhtlemispsühholoogia). Keskkooliaastatel oli Kerli Nõu juhatuse liikmena tegus Eesti Õpilasesinduste Liidus.

2002–2004 töötas Nõu vabakutselise ajakirjanikuna, 2003 projektijuhina kindlustusfirmas Seesam (Seesam Rahvusvaheline Kindlustuse Aktsiaselts) ning 2005–2007 ajakirjanikuna Eesti Päevalehes, kirjutades teaduse ohtlikkuse ja majanduse teemadel. 2010. aasta septembris avaldas Nõu oma kulu ja kirjadega eluloolise töövihiku "Minu parimad aastad".

Viited
------

1. ↑  HTG koduleht

Välislingid
-----------

* CV
* Kerli Nõu "Delikaatne teema kapist välja" EPL, 27. september 2006
* Kerli Nõu "Suurim oht maailmale: geenitehnoloogia areng" EPL, 18. jaanuar 2006
* Kerli Nõu Intervjuu Robert Kiyosakiga Director, september 2010 (ligipääsetav vaid tellijale)
* Kerli Nõu "Nädalaga 40 protsenti targemaks" EPL, 22. märts 2006
* Kerli Nõu "Tulevikuinimese tume tulevik" EPL, 23. november 2005
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib rüütlimõisast; kirikumõisa kohta vaata artiklit Juuru kirikumõis* |

---

Mõisa peahoone
Mõisa ait-elamu
Mõisa valitsejamaja
Mõisa tall-tõllakuur
**Juuru mõis** (saksa keeles *Joerden*) oli rüütlimõis Juuru kihelkonnas Harjumaal. Tänapäeval jääb kunagine mõis Rapla valda Rapla maakonnas.

Ajalugu
-------

Juuru mõisa mainitakse esimest korda 1682. aastal, kui Maidla mõisa karjamõisa, mis ühes Maidla mõisa ja Helda karjamõisaga omandas Otto Reinhold Taube. 
Edaspidi kujunes Juuru Maidla kõrvalmõisaks, mis omanike vahetuse läbi lahutati Maidlast alles 19 sajandi algul.

Mõis kuulus: 17. sajandil Taubed > 18. sajandil Mengdenid, Fersenid > 1798 Johann Friedrich Kursell > 1846 Paul August von Stackelberg > 1875 Emmanuel Rausch von Traudenberg > 1881 Boriss von Maydell > 1902 Joseph von Maydell.

Mõisasüda kuulub Mahtra Talurahvamuuseumile. Hooned seisavad tühjalt ja lagunevad.

Mõisakompleks
-------------

Pikk ühekorruseline kivist mõisa peahoone on ehitatud arvatavasti 18. sajandi teisel poolel. Historitsismiperioodil on hoonet ümber ehitatud. 1919. aastal mõisa majapidamine likvideeriti. Maareformi tulemusena paigutati mõisa peahoonesse postkontor ja arsti vastuvõtt. Nõukogude perioodil asus hoones haigla. 1980. aastatest saadik seisab tühjana.

Viited
------

1. ↑  Kinnistute register

Vaata ka
--------

* Eesti mõisate loend

Välislingid
-----------

* Kinnistute register
* Eesti mõisaportaal
* Ajaloolased on Mahtra talurahvamuuseumi kolimise vastu
* Mahtra talurahvamuuseumi asemele tahetakse teha mõisnike muuseum
* Juuru mõis Eesti mõisaportaalis
* Juuru mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris

Juuru kirik
Juuru kihelkond

**Kirik**: Juuru kirik  

**Mõisad**: Atla mõis | Hiiru mõis | Hõreda mõis | Härgla mõis | Ingliste mõis | Juuru kirikumõis | Juuru mõis | Järlepa mõis | Kaiu mõis | Karitsa mõis | Kuimetsa mõis | Kädva mõis | Mahtra mõis | Maidla mõis | Oraniku mõis | Pae mõis | Pirgu mõis | Purila mõis | Põlliku mõis | Seli mõis | Umbru mõis
**Maria Kießling** [mar'iia k'iisling] (ka: *Marie*, *Kiessling*; 4. veebruar 1894 München – 6. september 1984 Krailling) oli Saksamaa kergejõustiklane.

100 m jooks
-----------

Ta püstitas Maini-äärses Frankfurdis 3. augustil 1919, enne FSFI poolt naiste maailmarekordite registreerimise algust, mitteametliku maailmarekordi naiste 100 m jooksus 12,8 ning kordas seda 21. augustil 1921 Hamburgis. Need tulemused olid paremad esimesest FSFI ametlikust maailmarekordist 13,6 (Marie Mejzlíková II, 5. august 1922). 20. augustil 1922 jooksis Kießlingiga võrdse tulemuse, mis kuulutati ametlikuks maailmarekordiks, Mary Lines.

Tema nimel olid ka esimesed Saksamaa naiste rekordid 100 m jooksus 13,5 (25. mai 1919) ja 12,9 (29. mai 1920). 

Juba 25. mail 1919 saavutas ta ühel Müncheni kergejõustikupeol tulemuse 13,5, mis oli esimene naiste rekord Saksamaa spordiajaloos. Alles pärast seda hakkasid Saksamaa spordiametnikud naiste sporti heatahtlikult suhtuma ning soovitasid seda "nõrgestatud rahvakeha" tugevdamiseks.

Kaugushüpe
----------

Enne rekordite ametliku registreerimist püstitas ta 29. mail 1921 Münchenis ka mitteametliku maailmarekordi 5.54 naiste kaugushüppes. Esimesed ametlikud maailmarekordid jäid Kießlingi tulemusele alla. Selle ületas ametlikult alles 21. septembril 1926 Muriel Gunn tulemusega 5.575.

Klubi
-----

Ta kuulus klubisse TSV 1860.
**Côtes-d'Armori departemang** on 2. järgu haldusüksus (departemang) Prantsusmaal Bretagne'i piirkonnas. Kuni 1990. aastani oli departemangu nimi Côtes-du-Nordi departemang ('põhjarannikute departemang').

Departemang jaguneb halduslikult:

| Ringkond | Elanike arv(2010) | Pindala(km²) | Valdu |
| --- | --- | --- | --- |
| Dinan | 126 864 | 1759 | 67 |
| Guingamp | 87 231 | 1966 | 111 |
| Lannion | 100 953 | 904 | 57 |
| Saint-Brieuc | 276 593 | 2252 | 113 |

Vaata ka
--------

* Côtes-d'Armori departemangu haldusüksuste loend

Viited
------

1. ↑  Populations légales 2019

Prantsusmaa departemangud

Ain **·** 
Aisne **·** 
Allier **·** 
Alpes-de-Haute-Provence **·** 
Alpes-Maritimes **·** 
Ardèche **·** 
Ardennes **·** 
Ariège **·** 
Aube **·** 
Aude **·** 
Aveyron **·** 
Bas-Rhin **·** 
Belfort **·** 
Bouches-du-Rhône **·** 
Calvados **·** 
Cantal **·** 
Charente **·** 
Charente-Maritime **·** 
Cher **·** 
Corrèze **·** 
Corse-du-Sud **·** 
Côte-d'Or **·** 
Côtes-d'Armor **·** 
Creuse **·** 
Deux-Sèvres **·** 
Dordogne **·** 
Doubs **·** 
Drôme **·** 
Essonne **·** 
Eure **·** 
Eure-et-Loir **·** 
Finistère **·** 
Gard **·** 
Gers **·** 
Gironde **·** 
Guadeloupe **·** 
Haut-Rhin **·** 
Haute-Corse **·** 
Haute-Garonne **·** 
Haute-Loire **·** 
Haute-Marne **·** 
Haute-Saône **·** 
Haute-Savoie **·** 
Haute-Vienne **·** 
Hautes-Alpes **·** 
Hautes-Pyrénées **·** 
Hauts-de-Seine **·** 
Hérault **·** 
Ille-et-Vilaine **·** 
Indre **·** 
Indre-et-Loire **·** 
Isère **·** 
Jura **·** 
Landes **·** 
Loir-et-Cher **·** 
Loire **·** 
Loire-Atlantique **·** 
Loiret **·** 
Lot **·** 
Lot-et-Garonne **·** 
Lozère **·** 
Maine-et-Loire **·** 
Manche **·** 
Marne **·** 
Martinique **·** 
Mayenne **·** 
Meurthe-et-Moselle **·** 
Meuse **·** 
Morbihan **·** 
Moselle **·** 
Mayotte **·** 
Nièvre **·** 
Nord **·** 
Oise **·** 
Orne **·** 
Pariis **·** 
Pas-de-Calais **·** 
Prantsuse Guajaana **·** 
Puy-de-Dôme **·** 
Pyrénées-Atlantiques **·** 
Pyrénées-Orientales **·** 
Réunion **·** 
Rhône **·** 
Saône-et-Loire **·** 
Sarthe **·** 
Savoia **·** 
Seine-Maritime **·** 
Seine-et-Marne **·** 
Seine-Saint-Denis **·** 
Somme **·** 
Tarn **·** 
Tarn-et-Garonne **·** 
Val-d'Oise **·** 
Val-de-Marne **·** 
Var **·** 
Vaucluse **·** 
Vendée **·** 
Vienne **·** 
Vosges **·** 
Yonne **·** 
Yvelines
Maria Mälksoo esinemas kirjandusfestivali HeadRead raames Tallinna kirjanike majas  
Foto: Ave Maria Mõistlik, 29. mai 2014
**Maria Mälksoo** (sündinud 8. augustil 1979) on eesti politoloog.

Mälksoo töötab Rahvusvahelise Kaitseuuringute Keskuse teadurina ja Tartu Ülikooli Riigiteaduste Instituudi erakorralise lektorina. Alates 2010. aastast teadur, kelle uurimisteemadeks on NATO strateegiline areng ja Euroopa mälupoliitika.

2008. aastal sai Mälksoo Cambridge'i ülikooli Rahvusvaheliste Uuringute Keskusest doktorikraadi, tema töö teema oli "The Politics of Becoming European: A Study of Polish and Baltic Post-Cold War Security Imaginaries" ("Eurooplaseks saamise poliitika: uurimus Poola ja Balti riikide külma sõja järgsetest julgeolekulistest kujutlusväljadest").

Ta on õppinud sotsioloogiat ja politoloogiat Tartu Ülikoolis ja Ameerika Ühendriikides Montana Ülikoolis.

Viide
-----

1. ↑  Maria Mälksoo Eesti Teadusinfosüsteemis Muuda Vikiandmetes

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Maria Mälksoo** |

* Maria Mälksoo Eesti Teadusinfosüsteemis Muuda Vikiandmetes
* Tutvustus Rahvusvaheliste Kaitseuuringute Keskuse lehel
* Maria Mälksoo: Kommunismi mäletamise kangrud ja ülevaatajad, Ärileht, 17. märts 2008
**Trilli mõis** (saksa keeles *Lilienberg*) oli Saiakopli mõisa kõrvalmõis Ambla kihelkonnas Järvamaal.

Mõis rajati 1785 Järvajõe mõisast eraldatud alast. 1785. aastal kuulus Trilli mõis Nikolaus von Villeboisle. 1834. aastal läks mõis Georg Friedrich von Wendrichi valdusse. 1854. aastal ostis mõisa doktor Gustav Hieronymus Ehrenbusch. Trilli mõisa viimane võõrandamiseelne omanik oli Arved Kurberg.

Trilli mõisa peahoone on hävinenud, endise mõisa kohale on ehitatud uued hooned, ka kõrvalhoone on lagunenud.

Viited
------

1. ↑   (vaadatud 23.01.2016)
2. ↑  Trilli mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris (vaadatud 23.01.2016)

Välislingid
-----------

* Trilli mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris
* Trilli mõis, www.tapamuuseum.ee

Ambla kirik
Ambla kihelkond

**Kirik**: Ambla  

**Mõisad**: Aru mõis | Jootme mõis | Jäneda mõis | Järvajõe mõis | Kaarli mõis  | Kalle mõis | Karkuse mõis | Koigi mõis | Kukevere mõis | Kurge mõis | Kuru mõis | Käravete mõis | Lehtmetsa mõis | Lehtse mõis | Linnape mõis | Moe mõis | Nõmmküla mõis | Pruuna mõis | Prümli mõis | Põriki mõis | Raka mõis | Roosna mõis | Rägavere mõis | Räsna mõis | Saiakopli mõis | Tamsalu mõis | Tapa mõis | Trilli mõis | Uudeküla mõis
RAM 1974. Georg Metssalu vasemalt esimene.
**Georg Metssalu** (sünninimi **Georg Melnikov**; 22. juuni 1919 – 14. juuni 2004) oli eesti laulja (tenor).

Tema muusikukarjäär sai alguse 1935. aastal orkestris Modern Trubaduur, kus ta mängis viiulit ja saksofoni. 1936. aastast tegutses ansambli Kuldne Seitse laulja ja löökpillimängijana. Eraviisiliselt trummi õppides kujunes ta mõne aastaga üheks Eesti paremaks džässtrummariks.

Aastatel 1945–1955 õppis laulmist eraviisiliselt Jenny Siimoni juures.

1945. aastast oli ta Riikliku Akadeemilise Meeskoori laulja. Aastatel 1951–1997 laulis kvartetis RAM-1.

Mänginud löökpille ka ansamblis Rütmikud ja Emil Laansoo ansamblis.

Ta on maetud Tallinna Siselinna kalmistule.

Tunnustus
---------

* 1974 Eesti NSV teeneline kunstnik

Viited
------

1. ↑  "Eesti Jazz 90. Sving jõudis Eestisse". Originaali arhiivikoopia seisuga 14. jaanuar 2017. Vaadatud 24. oktoober 2016.
2. ↑  Eesti muusika biograafiline leksikon. Tallinn: Valgus, 1990, lk 146
3. ↑  Muusika.ee Georg Metssalu
4. ↑  Kalmistute register HAUDI

Välislingid
-----------

* Riiklik Akadeemiline Meeskoor. Ansambel RAM-1 liikmed: Raimond Alango, Tiit Köster, Georg Metssalu, Evald Jaansoo, Ilmar Talvik
* ERR arhiiv. Georg Metssalu foto (2001)
* ERR arhiiv. Muusikaline tund. Georg Metsalu 70 (1989)
* ERR arhiiv. Vello Mikkser. Georg Metssalu (2004)
*Babydoll* riidepuul
***Babydoll*** on naiste öörõivas, mis sarnaneb lühikese öösärgi või negližeega, kuid on kaunistatud pitsi, kroogete, aplikatsioonide, lipsukeste, paelte või karvaboaga. *Babydoll* võib olla läbipaistev, sageli aga on see tehtud nailonist, šifoonist või siidist. *Babydoll*'i peetakse provotseerivaks öörõivaks.

*Babydoll*'i eripäraks on ümarkaelus ja pikkus: alläär asub põlvejoonest umbes 15 cm kõrgemal.

Aastatel 1930–1940 oli *babydoll* populaarne päevakleit, saades oma nime sarnasusest nukukleidiga. Sageli kannavad sellist kleidikest ka imikud, kleit on nii lühike, et vanematel on imelihtne mähkmeid vahetada. 

*Babydoll* kogus populaarsust kui täiskasvanute öörõivas 1956. aastal pärast filmi "Baby Doll" ilmumist. Samal ajal ilmus kasutusse ka palju uusi odavaid sünteetilisi materjale, millest *babydoll*'e valmistati, mistõttu oli see kõigile kättesaadav. Tänapäeval on *babydoll* ennekõike seksikas täiskasvanute öörõivas. Lühike rõivaese jätab katmata jalad ja sageli paljastub läbi pitsi ka veidi rinda. Enamasti müüakse *babydoll*'i komplektis samas stiilis püksikutega, mis ülaosa alt kelmikalt välja paistavad.
**Vangaži raudteejaam** on raudteejaam Valga–Riia raudteeliinil Sigulda piirkonnas Vangaži linna lähistel. Jaam jääb Inčukalnsi valda Meža miersi külla. 

Iga päev peatub seal 15 reisirongi, tööpäeviti 17. Jaamas võib toimuda ka kaupade rongidele ning neilt maha laadimine. Jaam asub Riiast 34,2 km kaugusel. Piletihinnalt kuulub jaam B-tsooni.

Jaam avati aastal 1915. Avamisajal jäi see Riia kreisi Allaži kihelkonda Inčukalnsi mõisa maadele. Algselt kandis see nime *Stoke*, aastal 1919 hakkas see kandma nime *Stoķi*. Tänapäevast nime hakkas jaam kandma aastal 1927. Teise maailmasõja eel rajati sinna uus jaamahoone, mis aga sõjas hävis.

Vangaži raudteejaama ja Sigulda raudteejaama vahel on Valga-Riia raudtee kaheteeline.

Viited
------

1. ↑
2. ↑  ""Līnijai Rīga-Valka 120 gadi"". Originaali arhiivikoopia seisuga 1. september 2018. Vaadatud 27. detsembril 2015.
3. ↑  T. Altbergs, K. Augustāne, I. Pētersone. Dzelzceļi Latvijā. R: Jumava, 2009, 78. lk.
4. ↑

Välislingid
-----------

* Infot jaama kohta; fotod (*vene keeles*)
* Jaam vanal kaardil

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Eelnev peatus** |  **Raudteepeatus liinil Riia-Valga** | **Järgnev peatus** |
|  Krievupe |  **Vangaži** | Inčukalns  |
**Bioakumulatsioon** on nähtus, kus organismi kogunevad toksilised ained suurema kiirusega kui need ainevahetuse käigus organismist eritatakse[*viide?*]. 

Seega, mida pikem on mingi aine bioloogiline poolestusaeg, seda suurem on kroonilise mürgistuse oht.

Inimorganismi võivad bioakumuleeruda nt pliiühendid, mis mingi kontsentratsiooni juures hakkavad negatiivselt mõjutama inimorganismi, ja mille lõpptulemusena inimene võib surra[*viide?*]. Bioakumuleeruda võivad ka dioksiinid. 

Bioakumulatsioon võib ilmneda ka pideva reostusallika olemasolul ainete puhul, mille püsiva seondumise võime organismi kudedega on väike. Näiteks võivad bensiinitankla lekkivad mahutid põhjustada põhjavee kaudu nii joogivees, toidus kui ka selles piirkonnas elavate inimeste organismides püsiva MTBE (bensiinilisandina kasutatava antidetonaatori) sisalduse ning tekitada mitmesuguseid ainevahetuse ning närvisüsteemi talitluse häireid.

Sõnavara
--------

Ehkki sageli mõistetakse termineid "bioakumulatsioon" ja "biokontsentratsioon" samatähenduslikena, on viimast on defineeritud ka kui veekeskkonnas elava organismi metabolismi käigus veest võetavate ainete suurem kogus kui eritatavate ainete kogus (Landrum & Fisher, 1999).

Vaata ka
--------

* Bioakumulatsioonitegur (BCF)
* Biomagnifikatsioon
* DDT
* Ökotoksikoloogia

Viited
------

1. 1 2 3  Säästva arengu sõnaseletusi. Säästva Eesti Instituut, SEI Tallinn.  (vaadatud 21.10.2012)

Kirjandus
---------

* Landrum, PF and SW Fisher, 1999. Influence of lipids on the bioaccumulation and trophic transfer of organic contaminants in aquatic organisms. Chapter 9 in MT Arts and BC Wainman. Lipids in fresh water ecosystems. Springer Verlag, New York.
Keila pastoraadi peahoone (august 2011)
**Keila pastoraat** oli pastoraat Harjumaal Keila kihelkonnas, tänapäevase haldusjaotuse järgi Harju maakonnas Lääne-Harju vallas Kumnas.

1862. aastal püstitati kirikumõisa juurde Martin Lutheri pronksist mälestussammas, mille rahastaja oli Kumna mõisnik parun Georg von Meyendorff (1794–1879). Kuue meetri kõrguse mälestusmärgi skulptor oli Peter Clodt von Jürgensburg (1805–1867). Kuju hävitati Nõukogude võimu poolt aastal 1949.

Säilinud Keila pastoraadi peahoone on tunnistatud kultuurimälestiseks.

Viited
------

1. ↑  Keila krkms, www.eki.ee
2. ↑  Heli Nurger. "Keikæl, Kegel, Keila". 2003. ISBN 9985-915-6-0
3. ↑  Keila pastoraadi peahoone kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 08.09.2015)

Välislingid
-----------

* Keila pastoraat Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris
* Keila pastoraadi peahoone kultuurimälestiste riiklikus registris

Keila kirik
Keila kihelkond

**Kirik**: Keila kirik  

**Pastoraat**: Keila kirikumõis  

**Peamõisad**: Haabersti mõis | Harku mõis | Jõgisoo mõis | Jälgimäe mõis | Keila mõis | Keila-Joa mõis | Klooga mõis | Kumna mõis | Laulasmaa mõis | Lehola mõis | Naissaare mõis | Ohtu mõis | Rahula mõis | Rannamõisa mõis | Saku mõis | Saue mõis | Tuula mõis | Tännassilma mõis | Valingu mõis | Vana-Karjaküla mõis | Vanamõisa mõis | Voore mõis | Vääna mõis | Ääsmäe mõis | Üksnurme mõis  

**Kõrvalmõisad**: Humala mõis | Hüüru mõis | Käesalu mõis | Maeru mõis | Meremõisa mõis | Muraste mõis | Mustamäe mõis | Peetri mõis | Uue-Karjaküla mõis | Vana-Pääla mõis | Viti mõis  

**Poolmõisad**: Koppelmaa mõis | Kuivaveski mõis | Kõltsu mõis | Luka mõis | Niitvälja mõis | Tiskre mõis | Vismeistri mõis  

**Karjamõisad**: Aru mõis | Juuliku mõis | Kalda mõis | Kiisa mõis | Laabi mõis | Laoküla mõis | Lehmja mõis | Nahkja mõis | Pällu mõis | Suur-Aru mõis
**Babüloonlased** olid vanaaja semiidi rahvas Lõuna-Mesopotaamias, Babüloni linna ümber kujunenud Babüloonia riigi aladel.

Babüloonlased olid lähedases suguluses Põhja-Mesopotaamias asunud assüürlastega – mõlemad rahvad said alguse akkadlastest pärast Akkadi impeeriumi lõhenemist. Seepärast kasutasid nii assüürlased kui ka babüloonlased sama keele murdeid, mida tänapäeval nimetatakse assüüria-babüloonia või akadi keeleks. Lähedased olid ka mõlema rahva kultuurid ja usundid, mistõttu kõneldakse sageli assüüria-babüloonia mütoloogiast, kunstist ja kultuurist.

Babüloonlaste kui rahva poliitiline identiteet oli tugevalt seotud Babüloonia riigi ja riigiusundiga. Sellele pani aluse kuningas Hammurabi, kes ühendas Babüloni linna ümbritsevad alad ja rajas Vana-Babüloonia riigi (vanema kronoloogia järgi umbes 1800 eKr). Babüloonia riikliku kultuse keskmeks oli peajumal Marduk, kellele Assüürias vastas peajumal Assur; enamik jumalaid olid mõlemas riigis ühised.

Assüürlaste ja babüloonlaste rivaliteet kestis ligi poolteist aastatuhandet, kuni Uus-Babüloonia 7. sajandi lõpul eKr Uus-Assüüria alistas. Kultuuriliselt on babüloonlasi peetud mõnevõrra enam kauplemisele ja teadustele keskendunuiks, võrreldes sõjakate ja tehniliste assüürlastega, kuid sellises kujutuses peegelduvad tõenäoliselt ajaloolaste stereotüübid.

Babüloonlaste iseseisev poliitiline eksistents lõppes, kui Pärsia kuningas Kyros vallutas 539. aastal eKr Uus-Babüloonia. Babüloonlaste identiteet hajus ning nad sulandusid ajapikku ümberkaudsete rahvaste sekka. Tänapäeval Lähis-Idas elavad assüürlased peavad end nii muistsete assüürlaste, babüloonlaste kui ka akkadlaste järeltulijaiks.

Välislingid
-----------

* Martha E. H. Rustad, Samuel Hiti "The Babylonians: Life in Ancient Babylon"
* Gwendolyn Leick "The Babylonians: an introduction"
Babėnai
**Babėnai** on Leedu linna Kėdainiai põhjapoolne linnaosa. Linnaosa asub Nevėžise jõe kaldal Kėdainiai raudteejaamast põhja pool.

Ajalugu
-------

Piirkonda on esmamainitud 1372. aastal Wartberge Hermanni Liivimaa kroonikas (*Babyne*). Taas mainiti piirkonda XV sajandil. 1923. aastal liideti kaks sealset küla (Babėnai I ja Babėnai II) Kėdainiai linnaga.

Babėnai I
---------

Babėnai I on suures osas tööstuspiirkond. Seal asuvad Lukoili naftaterminal, viljaelevaator ja mitmed põllumajandustehnikaga tegelevad ettevõtted. Varem kaevandati seal kruusa ja liiva; kaevandamisest jäänud Babėnai karjäär on tähtis veelindude pesitsuspaik. Babėnai I ja Babėnai II vahel asub suur Babėnai parkmets, mil pikkust 5, laiust aga 1,5 kilomeetrit ja mis ulatub Sirutiškise külani.

Babėnai II
----------

Babėnai II asub Babėnai I ja raudteejaama vahel. Nevėžise jõe kaldal asuvad aianduskooperatiivid, seal asuvad ka kolmekorruselised korterelamud. Babėnai II aladel kasvab looduskaitsealune väidetavalt XVI sajandi keskpaigas Mikalojus Daukša poolt istutatud tamm, mille kõrgus on 18, ümbermõõt aga 5,4 meetrit. Tamme ümber asus varem Babėnai kalmistu.

Pilte
-----

* Mikalojus Daukša tammMikalojus Daukša tamm
* Babėnai karjäärBabėnai karjäär
* Babėnai parkmetsBabėnai parkmets
* Puitskulptuur Babėnai metsasPuitskulptuur Babėnai metsas
* Babėnai parkmets talvelBabėnai parkmets talvel
* Babėnai karjäär talvelBabėnai karjäär talvel

Viited
------

1. ↑   „Baltų religijos ir mitologijos šaltiniai" I t. Norbertas Vėlius, Mokslo ir enciklopedijų leidykla, 1996. Kd.1: 421 lk.
Biodiislikütus
Vanemad diiselmootorid on populaarsed biodiislikütusega sõitmiseks
Mõnes riigis on biodiisel odavam kui tavaline diisel
**Biodiislikütus** (argikeeles kasutatav väljend *biodiisel* ei ole kirjakeeles korrektne) on diiselmootorite kütusena kasutatav rasvhapete metüülesterite (sellest ka biodiislikütuse tähistamiseks sagedasti kasutatav lühend FAME -  *Fatty acid methyl esters*) segu, mida valmistatakse taastuvatest looduslikest allikatest, eeskätt taimsetest või loomsetest õlidest. 

Enamasti kasutatakse biodiislikütuse valmistamisel aluskatalüüsitud transesterifikatsiooni koos alkoholiga, kuna see on majanduslikult kõige otstarbekam meetod. Alternatiivideks on otsene happekatalüüsitud õli esterifikatsioon metanooliga või õli muundamine rasvhapeteks ja seejärel alküülestriteks happe katalüüsil. 

Tooraine (taimeõli või loomne rasv) filtreeritakse, lisatakse katalüsaatorit (enamasti naatrium- või kaaliumhüdroksiid), mis on protsessi kiirendamiseks segatud alkoholiga (enamasti metanool). Segu soojendatakse 50 kuni 60 kraadini ja segatakse 2…3 h. Selle aja jooksul reageerivad triglütseriidid ja moodustuvad metüülestrid (biodiislikütus) ning kõrvalsaadusena glütseriin. Segu lastakse 2…3 päeva seista. Glütseriin settib mahuti põhja, eraldatakse ja kogutakse kokku edasiseks käitlemiseks, biodiislikütus puhastatakse ja kogutakse mahutitesse. Metanooliaurud kogutakse kokku ja taaskasutatakse.

Biodiislikütuse kütteväärtus ja tsetaaniarv varieeruvad. Kütteväärtus on fossiilsest toormest diislikütusega võrreldes madalam kuid põlemisel eraldub vähem keskkonnaohtlikke aineid. Biodiislikütuse kasutamine vähendab veidi auto võimsust ning eeldab tavalise diiselmootori mõnede osade (tihendid, kütusepump) välja vahetamist.

Maailmas valmistatakse u 80% biodiislikütusest rapsiõlist. Euroopa Liidus automootorites kasutatav biodiislikütus peab vastama standardile EN 14214. Vastav eesti standard kannab numbrit EVS-EN 14214 "Mootorikütused. Rasvhapete metüülestrid (FAME) diiselmootorite jaoks. Nõuded ja katsemeetodid.".

Vaata ka
--------

* Diislikütus
* Biokütus

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Biodiislikütus** |

* Biodiisel (arhiiviversioon)
* 
* 
* Riiklik kütuseseire andmebaas
* Riiklik kütuselabor
Metallvitsaga vankriratas
**Vankriratas** (võru murdes *tsõõr*) on keskpunkti läbiva telje ümber pöörlev ringikujuline vankri osa maad mööda kulgemiseks.

Ajalugu
-------

Puutüvest risti välja saetud pakkrattaid on Eestis harva kasutatud, enamasti kivi- veeveovankreil.

Tavalisel vankrirattad olid radiaalsete kodarate ning keskel asuva rummuga kodarrattad, mille kokkupanekuks kasutati enamasti rattapinki. Kodarad valmistati tammest või saarest, ka pihlakast. Rattaring liideti 5–6 kaarekujulise kasepuu tükiga ehk pöiaga salapulkade abil. Pöiad, mis valmistati piirelaua abil, olid rautamata puuratastel 10–13 cm paksud. Iga pöid oli rummuga ühendatud kahe kodara abil, rumm oli enamasti kasepakust ja pikkusega 30–40 cm. Kodaraaugud lasti oherdiga rummusse ja raiuti peitliga neljakandiliseks. Algselt tahuti rumm kirvega välja ja vesteti noa ning liimeistriga siledaks. Treitud rummud tulid eesti talurahva hulgas üldkasutusele alles ühes rautatud ratastega ja kutselise rattavalmistuse üldiseks muutumisega 19. sajandi teisel poolel. Seda ratast nimetati ka pöidrattaks. 

19. sajandil ja 20. sajandi esimeses pooles valmistati peamiselt Ida- ja Lõuna-Eestis, rattapainikul painutatud saarepuust rattaringe, millest ehitati 10 kodaraga vitsrattaid. 

Esimesed vankriratta raudosad olid rummu sisse ja ümber kinnitatud raudvõrud, et vältida rummu kulumist ja lõhenemist. 19. sajandil alustati vankriratastele rauast rehvide (rattavitsade) peale paigaldamisega.

Tänapäev
--------

Tänapäeval kasutatakse hobuvankri rattaid rohkem disain- või miljööelementidena ning neid müüakse vanavara korras.

Lapsevankri rattaid valmistatakse 12–14 tolliste ratastena, millel on õhkrehvid, metallist kodarad, kroomitud või must valuvelg, kuullaagrid ja piduriketas.

Viited
------

1. ↑  Eesti keele seletav sõnaraamat  vaadatud 28.03.2020
2. ↑  Eesti rahvakultuuri leksikon (3. trükk). 2007. Koostanud ja toimetanud Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 243

Välislingid
-----------

* Vankriratas, Soera Talumuuseum
* Eesti murrete sõnaraamat
Keila küla (Eesti)Keila küla
Asendikaart
**Keila** on endine küla Harju maakonnas Keila kihelkonnas.

Keila territooriumil asus küla juba muinasajal. Asustuse jälgi on leitud peamiselt Keila jõe äärselt alalt, mida tänapäeval läbib raudteetamm. Arheoloogilistel proovikaevamistel on sealt leitud potikilde ja söestunud luid, mille järgi on oletatud, et küla eksisteeris seal 10.–15. sajandil.

1241. aastal on Keila küla (*Keikæl*) esmamainitud Taani hindamisraamatus, kus küla suuruseks oli märgitud kümme adramaad.

15.–16. sajandil moodustus Keila kiriku juurde jõe läänekaldale kodanike, bürgermeistri ja gildiga alev. Küla asus aga jõe idakaldal ja moodustas tol ajal alevi kõrval iseseisva asula.

Küla kohale, Keila sovhoosi, rajati XX sajandi keskel taas asula. Küla koosnes kahest osast (Alajaama ja Ülejõe teed). Seal asus ka autobaas. Külas elas 1970. aastal 230 inimest.  Asula maad liideti 1976. aastal osalt Keila linnaga, Alajaama tee aga Tutermaa külaga.

Viited
------

1. ↑  Heli Nurger. "Keikæl, Kegel, Keila". OÜ Infotrükk, 2003. ISBN 9985-915-6-0.
2. ↑
3. ↑  Heino Gustavson. "Keila". Eesti Raamat, 1979.
4. ↑  ENE, 3, köide. Tallinn, 1971
Bachar Kouatly (2016)
**Bachar Kouatly** (araabia keeles بشار قوتلي; sündinud 3. märtsil 1958 Damaskuses) on Liibanoni päritolu Prantsusmaa maletaja ja malefunktsionäär, rahvusvaheline suurmeister (1989). 

Kouatly on 2016. aastast Prantsusmaa Maleföderatsiooni president ja ühtlasi 2018. aastast Rahvusvahelise Maleföderatsiooni (FIDE) asepresident. Ta kandideeris 1994. ja 1996. aastal FIDE presidendiks.

Ta sai 1975. aastal FIDE-lt rahvusvahelise meistri nimetuse. Suurmeistriks sai ta 31-aastaselt 1989. aastal. 

Kouatly tuli 1979. aastal Courchevelis Prantsusmaa malemeistriks. 

Ta võitis 1981. aastal Liibanoni esindajana Kataris FIDE tsooniturniiri ja pääses 1982. aastal Tolucas peetud maailmameistrivõistluste tsoonidevahelisele turniirile, kus jäi 14 osavõtja seas viimaseks.

Kouatly mängis kuuel maleolümpial: Liibanoni (1980) ja Prantsusmaa (1982–1988, 1992) võistkonna koosseisus.

Välislingid
-----------

* Bachar Kouatly – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Bachar Kouatly FIDE andmebaasis
* La double casquette du président de la Fédération française des échecs en question. lemonde.fr, 21. märts 2019

  

Kategoorilisusteni maletajad
Francisco de Zurbaráni maal
Püha **Bonaventura** (1221 Bagnoregio – 15. juuli 1274 Lyon) oli frantsisklaste ordu kaheksas juht, keskaegne filosoof ja skolastiline teoloog, Aquino Thomase kaasaegne.

Katoliku kirik kuulutas ta 1482. aastal pühakuks.

Legendi järgi sai Toscana arsti poeg Giovanni di Fidanza juba noorena Assisi Franciscuselt nime Bonaventura.

1243. aastal astus ta frantsisklaste ordusse ning saadeti edasi õppima Pariisi ülikooli. 1253. aastal asus ta õppima sealses koolis. Koos Aquino Thomasega sai temast 1257. aastal teoloogiadoktor. Suuresti tänu Bonaventura traktaadile "Kristuse vaesusest" saavutasid kerjusmunkade ordud 1256. aastal paavst Aleksander IV tunnustuse ja kaitse.

36-aastaselt sai Bonaventura frantsisklaste ordu peavaimulikuks. Ta pidas kinni ordu vaesuse, lihtsuse ja maailmast eraldatuse põhimõtetest, kuid ei pidanud patuks omada raamatuid ning rõhutas õppimise tähtsust.

Bonaventura keeldus vastu võtmast paavst Clement IV pakkumist Yorgi peapiiskopi kohale, kuid sunniti kuuletuma Gregorius X käsule hakata Albano piiskop-kardinaliks. Sellel ametikohal oli Bonaventural oluline osa Rooma ja Kreeka katoliku kiriku ühendamisel.

Bonaventura tuntuimad teosed on "Püha Franciscuse elu", "Breviloquium" ja "Itinerarium mentis ad deum".

1482. aastal kanoniseeris Sixtus IV Bonaventura.

Kunstis kujutatakse teda frantsisklase rüüs kardinalina kas lugemas või kirjutamas.

Viited
------

1. 1 2 3  Pühakuteraamat, Tallinn, Perioodika, 1995, lk 41
**Aleksei Puškov** on vene riigi- ja ühiskonnategelane. Ta on Riigiduuma 4. koosseisu saadik, Riigiduuma rahvusvaheliste suhete komitee esimees ja Venemaa Föderatsiooni presidendi juures asuva kodanikuühiskonna arengu ja inimõiguste nõukogu liige.

Elulugu
-------

Aleksei Puškov sündis 1954. aastal Nõukogude diplomaadi perekonnas Pekingis. Õppis prantsuse keele süvaõppega koolis Moskvas. 1976. aastal sai NSV Liidu Välisministeeriumi Moskva Riikliku Rahvusvaheliste Suhete Instituudi diplomi rahvusvaheliste suhete erialal ja töötas ÜROs. 1980. aastal omandas ajalooteaduste kandidaadi teaduskraadi. 1988–1991 oli Mihhail Gorbatšovi tekstide koostaja. 1991–1995 töötas ta ajalehe Moskva Uudised asetoimetajana rahvusvahelisel suunal – selles ametis oli ta inglise, prantsuse, saksa ja hispaania väljaande peatoimetaja. 1993–2000 oli ajakirja Foreign Policy toimetuskolleegiumi liige. 1993. aastal sai Maailma Majandusfoorumi eksperdiks. 1995–1998 oli telekanali Pervõi Kanal asepeadirektor ja ajalehe Nezavisimaja Gazeta poliitiline kommentaator, kus ta juhtis rubriiki "Isiklik arvamus". 1998. aastast on Aleksei Puškov telesaate "Postscriptum" režissöör. Aastast 2002 on ta ajakirja National Interest toimetuskolleegiumi liige. 2004. aastal oli Carnegie sihtasutuse (Carnegie Endowment for International Peace) nõukogu liige. Aastast 2005 on Londonis Rahvusvahelise Strateegiliste Uuringute Instituudi liige. 2008–2011 oli Kaasaegsete Rahvusvaheliste Probleemide Instituudi direktor. 2009. aastal sai Bunini preemia laureaadiks raamatu "Putini kiiged" eest. Aastast 2011 on Riigiduuma volinik. Aastast 2012 on ENPA delegatsiooni juht.

Sanktsioonid
------------

* 28.04.2014 sanktsioneeriti USA poolt;
* 2014 augustis sanktsiooneeriti Ukraina poolt

Avaldused Eesti kohta 2014. aasta septembris
--------------------------------------------

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Aleksei Puškov** |

* Aleksei Puškov
* Aleksei Puškov
* seotud teemad Delfis
* seotud teemad Postimehes
**"Maailma ravimtaimede entsüklopeedia"** on 2010. aastal Eesti Entsüklopeediakirjastuses välja antud ravimtaimede entsüklopeedia, millesse Tartu Ülikooli farmakognoosia õppejõud Ain Raal on kogunud valiku ravimtaimedest.

"Maailma ravimtaimede entsüklopeedias" on kokku 712 taimeartiklit, milles on kirjeldatud 740 taime.

Ravimtaimede entsüklopeedia on järjestatud ladinakeelsete taimenimetuste järgi (sisukord on eestikeelsete nimetuste järgi), igas artiklis käsitletud põhitaime nimetus aga on eesti, ladina, inglise ja vene keeles.

Iga ravimtaime artikkel sisaldab taime lühikest botaanilist iseloomustust, andmeid leviku, kultiveeritavuse ja keemilise koostise kohta; ravimtaimest valmistatud ja kasutatava droogi kirjeldust; teavet, kas juured, juurikad, mugulad, ürdid, lehed, õied, õisikud, viljad, koor või muud osad evivad farmakoloogilist toimet valdavalt inimorganismile; näidustusi nii teadusliku meditsiini kui ka rahvameditsiini seisukohast, vastunäidustusi ja ohtlikkust ning muid kasutusviise (nt toidutaimena, vürtsina, kosmeetikatööstuses jm).

Entsüklopeedia on toimetanud kauane Eesti Looduse toimetaja bioloog Ann Marvet, keeletoimetaja on Anneliis Lember ning nimetoimetajad Aili Saks ja Eha Voog, konsultandid Toomas Kukk ja Urmas Laansoo.

Entsüklopeedias on kasutatud illustratsioone ka raamatutest "Flora von Deutschland Österreich und der Schweiz" (1885) ja "Köhler's Medizinal-Pflanzen" (1887) jm.

Viited
------

1. ↑  Raal, Ain, Eesti Entsüklopeedia. Vaadatud 08.07.2015
2. ↑  Kristjan Jaak innustas entsüklopeediat koostama, 25. jaanuar 2010. Vaadatud 08.07.2015
3. ↑  Ravimtaimede entsüklopeedia valmis, Autor ERR teadusuudised, 5. veebruar 2010. Vaadatud 08.07.2015
4. ↑  Maailma ravimtaimede entsüklopeedia. Vaadatud 08.07.2015

Välislingid
-----------

* Miks lendurid sõja ajal mustikat sõid?
* Selgusid parimad teaduse populariseerijad
* Etnomeditsiinist teadlase pilguga, 6.01.2012
**Ladislav Ballek** (2. aprill 1941 – 15. aprill 2014) oli slovaki kirjanik, poliitik ja diplomaat.

Ladislav Ballek õppis aastatel 1959–1963 Banská Bystrica Pedagoogilises Instituudis slovaki keelt, ajalugu ja kunstiteadust. Töötas seejärel õpetajana ja raadios. 1968–1972 oli ta Banská Bystricas ilmuva ajalehe Smer kultuuriosakonna juhataja. 1972. aastal asus ta elama Bratislavasse, kus töötas algul kirjastuses Slovenský Spisovatel toimetajana. Aastatel 1977–1980 oli ta Slovaki Sotsialistliku Vabariigi Kultuuriministeeriumi kirjandusosakonna juhataja ja 1980–1984 Slovaki Kirjandusfondi direktori asetäitja. Aastatel 1984–1989 oli ta Slovaki Kirjanike Liidu sekretär.

1992–1994 oli ta Slovaki Vabariigi Rahvusnõukogu (parlamendi) liige. Seejärel oli õppejõud Nitra Pedagoogikaülikoolis ja Bratislava Komensky-nimelises Ülikoolis. 1998. aasta märtsis kandideeris ta Slovakkia presidendiks, kuid ei osutunud valituks. 2001–2008 oli Ballek Slovakkia suursaadik Tšehhi Vabariigis.

Teosed
------

* "Útek na zelenú lúku" ("Põgenemine rohelisele niidule"), novell, 1967
* "Púť červená ako ľalia" ("Tee, punane nagu liilia"), novell, 1969
* "Biely vrabec" ("Valge varblane"), romaan, 1970
* "Južná pošta" ("Lõunapost"), romaan, 1974
* "Pomocník. Kniha o Palánku" ("Abiline : (raamat Palánkist))", romaan, 1977 (eesti keeles 1984)
* "Agáty" ("Akaatsiad"), romaan, 1981
* "Kraj za vinicami" ("Viinamarjaistanduste piirkond"), proosakogu, 1983
* "Lesné divadlo" ("Metsateater"), romaan, 1987
* "Čudný spáč" ("Imelik magaja"), romaan, 1990
* "Trinásty mesiac" ("Kolmeteistkümnes kuu"), romaan, 1995
* "Trojou a vŕškom pamäti", 2013

Viited
------

1. ↑
2. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 21. aprill 2014. Vaadatud 20. aprillil 2014.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
**LADA Golf** *(vene keeles Лада Гольф)* on golfiautoperekond, mida on lastud välja vaid üksikutes eksemplarides. Lada Golf 1002 oli kahekohaline ning kaubaplatvormiga ja Lada Golf 1004 neljakohaline, mis loodi VAZ-i kontsernis Togliatti linnas Venemaal aastatel 1999-2001.

1999. aastal töötas autotehas AvtoVAZ Nababino külas (Moskva provintsis) asuva golfiklubi tellimusel golfiauto loomist ja kuni 2000. aastani loodi kahte tüüpi autosid: Lada Golf 1002 (kahekohaline, kaubaplatvormiga) ja Lada Golf 1004 (neljakohaline). Peaprojekteerijaks oli Vladimir Pleksanov, peaehitaja - Sergei Ivlev. Mõlemad autod oli esiveolised, mis kasutasid 25 kW (34 hj) PT-125 (*vene keeles ПТ-125*) elektrimootorit ja 120 Ah mahutavusega pliiakut, mis võimaldas sõita kuni 40 km kaugusele.

### VAZ-1002

Golfiklubis katsetades Lada Golf 1002 täiskoormusega selgus, et niiske rohuga maastikul sõites ei suuda see järskudele nõlvadele sõita, seetõttu otsustati muuta selle auto käigukast eestpoolt tahapoole. Järgmise aasta jooksul loodi kolm sellist autot, mis saadeti eelnimetatud Moskva golfiklubisse

### VAZ-1004

VAZ-1004VAZ-1004 oli Lada Golfi perekonna esimene modifikatsioon, mille töö algas 1999. aastal. See oli lahtiste esiratastega neljakohaline elektriauto. Veojõu elektrimootorit ja elektriajamit, esivedrustust ja roolimist kasutati mudelist VAZ-1111E. Autole olid paigaldatud pliiakud mahutavusega 120 Ah.

Maksimaalne kiirus oli kuni 24 km/h ja sõiduulatus kuni 40 km.

### VAZ-1004T

2001. aastal töötati välja läbipaistva katusega neljakohalise elektriauto Lada Golf modifikatsioon VAZ-1004T, mis on kohandatud sõitmiseks kuurordiala tänavatel, sanatooriumites, puhkealadel, parkides, spordi- ja näitusekomplekside territooriumitel. Esmakordselt näidati seda 2001. aastal viiendal Venemaa rahvusvahelisel Moskva autonäitusel. 

VAZ-1004TKandevõime - 600 kg. Maksimaalne kiirus kuni 24 km/h. Laetavad akud töötasid nimipingel 48,8 V.

Välislingid
-----------

CarStyling - Lada Golf 1999
Aleksei Suetin (1995)
 Jevgeni Vasjukov ja Aleksei Suetin mängimas veteranide MM-il (1996)
**Aleksei Stepanovitš Suetin** (vene keeles Алексей Степанович Суэтин; 16. november 1926 Zinovjevsk – 10. september 2001 Moskva) oli vene maletaja, maletreener ja maleliteraat, rahvusvaheline suurmeister (1965). 

Pärast teist maailmasõda elas Suetin Tuulas, Minskis ja seejärel Moskvas. 1950. aastal sai ta NSV Liidu meistersportlaseks ja 1961. aastal täitis ta rahvusvahelise meistri normi. Suurmeistriks sai Suetin 39. aastaselt 1965. aastal.

Suetin jagas NSV Liidu meistrivõistlustel 1954. aastal 7.–9. 1963. aastal 4.–6. ja 1965. aastal 4.–5. kohta. 1955. aastal mängis ta Pärnu turniiril, kus jagas 7–8. kohta. 1965. aastal sai ta kaks esikohta rahvusvahelistel turniiridel (Sarajevos ja Kopenhaagenis). 

Ta oli Tigran Petrosjani treener Petrosjani–Botvinniku MM-tiitlimatšis (1963). 1980. aastatel esines ta televisioonis Kasparovi–Karpovi MM-tiitlimatši kommentaatorina. 

1996. aastal tuli Suetin 69-aastaselt Bad Liebenzellis veteranide maailmameistriks. Kaks aastat varem võitis ta Bielis peetud veteranide MM-il pronksmedali (võitis Mark Taimanov).

Isiklikku
---------

Suetini esimene abikaasa oli naiste rahvusvaheline meister Kira Zvarõkina. Nende poeg Aleksandr (sündinud 1951) sai majandusteadlaseks.

Välislingid
-----------

* Aleksei Suetin – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis