recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Punane tamm
Punase tamme leht
**Punane tamm** (*Quercus rubra*, varem ka *põhjatamm*) on liik tamme perekonnast.

Eestisse on see sisse toodud võõrpuuliigina ilmselt üle Euroopa Põhja-Ameerikast, täpsemalt Kanadast 18. sajandil. Oma nimed on ta saanud sügiseks erkpunaseks värvuvatest lehtedest ja põhjapoolkera levilast.

Tõrudel ja puudel palju vaenlasi: pasknäärid, hiired, mügrid, jänesed, metssead, mägrad, metskitsed ja põdrad.

2007. aasta aprillis Marek Vahula eestvõttel alanud projekt "Punase tamme otsijad" selgitab meie punaste tammede levikut ja arvukust ning eesmärgiks on välja anda teos "Punase tamme sõbrad".

Teda on hajusalt üle Eesti ja puude arv pidevalt kasvab. Teda on nii aedades, alleedel, parkides kui haljasaladel, Eestis kokku umbes 2000 puud. Suurim (300 puuline) selle liigi salu Eestis asub Neeruti maastikukaitsealal. Selle istutas mais 1918. aastal Neeruti mõisa viimane parun.

Kirjandus
---------

* Ivar Etverk. Punane tamm ja selle kasvatamine Rakvere metsamajandis. Diplomitöö, Tartu, 1955.
* Ain Alvela. Neeruti mõisnik tõi sajandi eest meile punase tamme. Maaleht 44/1412, 30.oktoober, 2014.
* Marek Vahula. Punase Tamme Otsijad. Voldik-ühe kampaania kokkuvõte. Tallinn, 2015.

Välislingid
-----------

 Punane tamm – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Punane tamm andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes
**Loosi Põhikool** oli põhikool Võru maakonnas Vastseliina vallas (tänapäevase haldusjaotuse järgi Võru vallas) Loosi külas. Kool suleti 2000.

Kooli viimane direktor oli Piret Pärn.

Ajalugu
-------

Loosi kool asutati külakoolina 1855. aastal Puutlil. 1860. aastatel koliti kool Loosile ja selle nimeks sai Loosi vallakool. 

20. sajandi esimeses pooles tegutses Loosi kool 6-klassilise algkoolina. Aastatel 1944–1946 kandis kool nimetust Loosi Mittetäielik Keskkool. 1946–1960 kandis kool nime Loosi 7-klassiline kool. 1949. aastal valmis uus koolimaja Loosi ja Tüütsmäe küla piiril. Tüütsmäe kool ühendati seejärel Loosi kooliga ning õpilaste arv suurenes koolis 164-ni. Aastaks 1960 vähenes õpilaste arv 70-ni. 1960. aasta teisest poolest moodustati Loosi 8-klassiline kool, mille õpilaste arv suurenes 96-ni. 1970. aastaks vähenes õpilaste arv 63-ni ja 1998. aastaks 29-ni.

Viited
------

1. 1 2  Martin Kaasik, 2001. Eesti koolid 2000. AS Inreko Press. Lk 654
2. ↑  Vastseliina valla koolidest www.vastseliina.edu.ee
**Sikasso piirkond** on kõige lõunapoolsem piirkond Malis.

Peamine rahvusgrupp piirkonnas on senufod, kes on tuntud oma loomi jäljendavate maskide poolest; samagod, kes on peamiselt põlluharijad ja bambarad, kes on suurim rahvusgrupp Malis.

Rahvaarv oli 1 839 747 (1998) ja 2 625 919 (2009).

|  |  |
| --- | --- |
| Sikasso jaguneb 7 *cercle*'iks:
* Bougouni cercle
* Kolondieba cercle
* Kadiolo cercle
* Koutiala cercle
* Sikasso cercle
* Yanfolila cercle
* Yorosso cercle
 | Sikasso cercleid. |

Sikasso edelapiirkonda kutsutakse Wassoulouks. See ala on tuntud omapärase muusika ning tugevate küttimistraditsioonide poolest.

Teised piirkonna suurimad linnad peale Sikasso on Bougouni ja Koutiala. Koutiala on Mali puuvillatööstuse keskus. Puuvill on üks peamisi riigi ekspordiartikleid.

Mali 1. järgu haldusüksused

Bamako (ringkond) | Gao piirkond | Kayesi piirkond | Kidali piirkond | Koulikoro piirkond | Ménaka piirkond | Mopti piirkond | Ségou piirkond | Sikasso piirkond | Timbuktu piirkond | Taoudénit' piirkond
Tianjin'i Suure Teatri kontserdisaale
**Arhitektuuriakustika** hõlmab hoonete akustiliselt optimaalsete arhitektuurilahenduste planeerimist ja loomist.

Ajalugu
-------

Juba 20 aastal kirjutas Rooma arhitekt ja insener Vitruvius teatrite akustilistest omadustest ja lisas arutluskäike interferentsist, kajadest ja järelkõladest – seega käsitles arhitektuuriakustikat. Seejuures esimesed teadaolevad teaduslikud arutluskäigud helide kuuldavuse parendamiseks siseruumides põhinesid puhtalt geomeetrilistele kaalutlustele. Sellest tulenevalt prooviti kuuldavuse probleeme lahendada ainult läbi heli peegeldavate pindade paigaldamise. Bostonist pärit arst Jabez Baxter Upham kirjutas 1853 mitu ruumiakustikat käsitlevat artiklit, milles leidub ka viiteid arusaamisest, et peale peegelduste avaldavad ruumiakustikale mõju ka teised faktorid. Peamiselt järelkõla ja korduvate peegelduste mõju ruumis olevatelt pindadelt. Upham demonstreeris, kuidas riidest kardinad ja pehme mööbel vähendavad ruumi järelkõla kestust. Arhitektuuriakustika kui teadusvaldkonna tõeliseks pioneeriks ja alusepanijaks peetakse Ameerika Ühendriikide füüsikut Wallace Clement Sabine'i.

Eesti arhitektuuriakustikud
---------------------------

Kuulsaimad Eesti päritoluga arhitektuuriakustikud on Helmut Oruvee, Rein Pirn ja Linda Madalik (sündinud 27. märtsil 1944).

Vaata ka
--------

* Ehitusakustika
* Ruumiakustika

Viited
------

1. ↑  Jabez Baxter Upham, *A consideration of Some of the Phenomena and Laws of Sound, and their Application in the Construction of Buildings Designed especially for Musical Effects.* Am. J. of Science and Art 65, lk 215-226, (1853)
2. ↑  J. W. S. Rayleigh (1945). *The Theory of Sound*. Dover. Lk xxiii.
**Cape Breton** (inglise *Cape Breton Island*, prantsuse *île du Cap-Breto*n, Kanada gaeli *Eilean Cheap Breatuinn*, mikmaki *U'namakika*) on saar Atlandi ookeanis Põhja-Ameerika mandri idaranniku lähedal. Kuulub Kanada Nova Scotia provintsi.

Saart erladab mandrist 1-3 km laiune Canso väin ja Newfoundlandi saarest Caboti väin. Saart ühendab mandriga 1385 m pikkune Canso teetamm.

Cape Bretoni pindala on 10 311 km² ja on seega suuruselt maailma 75. saar ja Kanada. 18. saar. 

Sisemaal asub 949 km² suurune Cape Breton Highlandsi rahvuspark.

Saare algasukad olid mikmaki indiaanlased. Tänapäeval on saarel 5 indiaani reservaati. Esimese eurooplasena külastas saart tõenäoliselt John Cabot 1497. aastal. 17. sajandil koloniseerisid saare prantslased. Nad ehitasid saarele Louisbourgi kindluse, mida peeti tollal läänepoolkera suurimaks. 1763 läks saar Briti Impeeriumi koosseisu. 19. sajandil saabus saarele palju immigrante Šotimaalt. 2001. aastal elas saarel 147 454 inimest.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Cape Breton** |
**Gelnica** (ungari keeles *Gölnicbánya*, saksa keeles *Göllnitz*) on linn Slovakkias Košice maakonnas, Gelnica ringkonna halduskeskus.

Geograafiline asend
-------------------

Gelnica asub Slovaki maagimäestikku kuuluva Voloveci mäestiku nõlvadel Hnileci jõe ääres, Košicest ligi 19 km kirdes.

Ajalugu
-------

Asulat on esmamainitud 1246. aastal. Linnaõigused sai Gelnica 1264. aastal. 1435. aastal kuulutati Gelnica vabaks kaevanduslinnaks. Piirkonnas kaevandati hõbedat, vaske, pliid ja rauamaaki.

Rahvastik
---------

Slovakkia 2021. aasta rahvaloenduse andmetel oli Gelnica elanikkonnast slovakke 91,38%, mustlasi 2,45%, sakslasi 0,32% ja tšehhe 0,3%. Rahvus oli teadmata 4,89% elanikest.

Sõpruslinnad
------------

* Tšehhi Horní Suchá vald, Tšehhi
* Holland Gennep, Holland
* Poola Rudnik nad Sanem, Poola
* Prantsusmaa Le Pradet, Prantsusmaa
* Ukraina Novodnistrovsk, Ukraina

Viited
------

1. ↑  Sčítanie obyvateľov, domov a bytov 2021 na Slovensku
2. ↑  Detské oblečenie - Gelnice Nákupy dětem
3. ↑  Number of population by ethnicity in the municipality Gelnica at 1. 1. 2021 Sčítanie obyvateľov, domov a bytov 2021. Vaadatud 5. mail 2023
Gallura Capo Testa
Meri Capo Testa juures
**Capo Testa** ("Pea neem") on poolsaar Itaalias Põhja-Sardiinias, Gallura ajaloolis-geograafilises piirkonnas. Mõne kilomeetri kaugusel Santa Teresa Gallura keskasulast läänes, Bonifacio väina lõunakaldal asuv Capo Testa on Asinara lahe kirdepoolseim punkt. Algselt oli tegemist saarega, mis hiljem kunstliku maakitsuse kaudu Sardiinia saarega ühendati.

Umbes kümne kilomeetri pikkuse rannajoonega Capo Testa oli Rooma ajal tähtis nii oma strateegilise asendi kui graniidi poolest, mis pärast kaevandamist Rooma veeti.

Poolsaarel asub tuletorn.

Bibliograafia
-------------

* Francesco Floris (a cura di), *Grande Enciclopedia della Sardegna*, Sassari, Newton&ComptonEditori, 2007.
* Angela Antona, *Il complesso nuragico di Lu Brandali e i monumenti archeologici di Santa Teresa Gallura*, Sassari, Delfino editore, 2005. ISBN 88-7138-384-2

Galerii
-------

* TuletornTuletorn
* 
* 
* 
* 
* Vaade poolsaarele ja tuletornileVaade poolsaarele ja tuletornile
Pretoria
**Pretoria** (ka **Tshwane**) on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Gautengi provintsis Tshwane linnaringkonnas. Pretoria on LAV-i üks kolmest pealinnast. Seal asub riigi täidesaatev võim.

Pretoria asub mägedevahelises viljakas orus.

Kesklinnast edela pool asub 1949.aastal valminud Voortrekkeri monument.

Linn asutati 1855. aastal. 1931. aastal sai linnaõigused. Kui Lõuna-Aafrika 1961. aastal vabariigiks kuulutati, sai Pretoriast pealinn.

2000. aastal liideti linn koos ümbritseva 13 asulaga üheks omavalitsuseks Tshwane linnaringkonnaks (*City of Tshwane Metropolitan Municipality*). Pretoria linna territooriumil elab 1 086 000 inimest, kogu omavalitsuses 1 884 000 inimest.

2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Pretoria elanikest valgeid 52,45%, mustanahalisi 41,95%, värvilisi 2,50%, India või Aasia päritolu inimesi 1,93% ja teisi 1,17%. Afrikaani keelt pidas emakeeleks 47,67% elanikest ja inglise keelt 16,38%.

Nimi
----

Pretoria on nimetatud buuri kolonisti Andries Pretoriuse järgi.
7. märtsil 2005 otsustas linnavolikogu muuta linna ametliku nime *Tshwane*ks. Kuigi Geograafiliste Nimede Komisjon nimevahetuse heaks kiitis, on selle otsuse jõustumine elanike protestide tõttu edasi lükatud kuni Pretoria ülemkohtu otsuseni. Lõplikku otsust on oodata 2007. aastal.

Viited
------

1. ↑  Pretoria census2011.adrianfrith.com

Välislingid
-----------

* Tshwane koduleht

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Pretoria** |
Otmar Hasler
**Otmar Hasler** (sündinud 28. septembril 1953 Bendernis) on Liechtensteini pedagoog ja poliitik, konservatiivse Progressiivse Kodanikepartei liige. 5. aprillist 2001 kuni 25. märtsini 2009 oli ta Liechtensteini valitsusjuht, vastutades ühtlasi valitsuses rahandus- ja ehitusküsimuste eest.

Ta omandas pedagoogilise hariduse Šveitsis Fribourgi Ülikoolis ja töötas alates 1979. aastast õpetajana Liechtensteinis Escheni keskkoolis. 

Riiklikusse poliitikasse sisenes Hasler 1989. aastal kui ta valiti Liechtensteini Maapäeva liikmeks. Aastatel 1993–1994 ja 1996–2001 oli ta Maapäeva asepresident (parlamendi aseesimees). Aastal 1995 oli ta ka Maapäeva president (parlamendi esimees).

Hasler on alates 1993. aastast Progressiivse Kodanikepartei juhatuse liige ja oli aastatel 1993–1995 ka partei esimees.

Pärast Progressiivse Kodanikepartei võitu 2001. aasta valimistel nimetati Hasler peaministriks ja võttis sama aasta aprillis võimu üle kaheksa aastat riiki juhtinud Isamaalise Liidu liikmelt Mario Frickilt.

Hasleri valitsus ja partei toetasid vürst Hans Adam II algatust vürstile senisest ulatuslikuma täitevvõimu andmiseks, mille Liechtensteini elanikud 2003. aasta rahvahääletusel ülekaalukalt heaks kiitsid. 

Pärast võitu 2005. aasta valimistel nimetati Hasler teiseks ametiajaks valitsusjuhiks. Ta naasis pärast kaheksa-aastast vaheaega süsteemi juurde, mille kohaselt on valitsuses esindatud nii valimised võitnud kui ka kaotanud erakond.

8. veebruaril 2009 teatas ta oma tagasiastumisest. Sama aasta 24. märtsil andis vürst Hans Adam II talle pikaajaliste teenete eest vürstliku nõuniku tiitli.

Otmar Hasler on abielus Traudi Hasleriga (sündinud Hilti). Neil on neli last.

  



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Mario Frick** | **Liechtensteini valitsusjuht**2001–2009 | Järgnev**Klaus Tschütscher** |

Liechtensteini valitsusjuhid

 Ospelt | Feger\* | Gubelmann\* | Schädler | Prints Alfred Roman\* | Hoop | Frick | Batliner | Hilbe | Kieber | Brunhart | Büchel | Frick | Hasler | Tschütscher | Hasler | Risch 

  
\* valitsusjuhi kohusetäitja
**Geluk** ehk **Gelug** (tiibeti keeles *dge lugs* ‘vooruslik komme’) on 15. saj algul Tsongkhapa rajatud tiibeti budismi koolkond. Mitteametlikult nimetatakse gelukki mõnikord ka kollamütside koolkonnaks kollaste teravatipuliste peakatete järgi, mida selle vaimulikud kannavad rituaalide ja tseremooniate läbiviimise ajal.

Koolkonna tähtsaim vaimulik on dalai-laama, kes ei ole aga formaalselt koolkonna pea, kelleks on Ganden tripa.

16.–17. saj kujunes geluk kõige suuremaks ja tugevamaks koolkonnaks ning V dalai-laama Ngavang Lobsang Gjatso (1617–1682) ajal sai see mongolite sõjalisel toel ka ilmaliku võimu Tiibeti üle.

Järgides Atīša rajatud endise kadami koolkonna põhimõtteid ja Tsongkhapa reforme, lõi geluk tugeva hierarhilise kloostrikorra ning muutis varasemast süsteemsemaks kloostrites antava hariduse. Geluki süsteem näeb ette nii hinajaana, mahajaana kui ka vadžrajaana tekstide ja õpetuste õppimise selles järjekorras ning kindlate akadeemiliste kraadide andmise munkadele vastavalt läbitud haridustee etappidele.

Geluki peakloostrid on juba Tsongkhapa ajal rajatud Ganden (tiibeti keeles *dga’ ldan*), Drepung (tiibeti keeles *’bras spungs*) ja Sera (tiibeti keeles *se ra*), mis Tiibetis Hiina kultuurirevolutsiooni ajal 1960-tel purustati, kuid tegutsevad praegu uuestirajatutena Lõuna-Indias ja osaliselt taastatutena ka Tiibetis.

Välislingid
-----------

* The Tibetan and Himalayan Digital Library

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Ida mõtteloo leksikoni" materjale.*
**Gembloux** (prantsuse [ʒɑ̃.blu]) on linn ja vald Belgias Valloonia piirkonnas Namuri provintsis.

Linn arenes välja ümber 10. sajandil rajatud Gembloux' kloostri.

Gembloux' kellatorn on üheks 2005. aastal UNESCO poolt maailmapärandi nimistusse kantud Belgia ja Prantsusmaa kellatornidest.

Asulad
------

Valla piirides paiknevad järgmised asulad: Gembloux, Beuzet, Bossière, Bothey, Corroy-le-Château, Ernage, Grand-Leez, Grand-Manil, Isnes, Lonzée, Mazy ja Sauvenière. 

* GemblouxGembloux
* GemblouxGembloux
* GemblouxGembloux
* Corroy-le-Château,Corroy' lossCorroy-le-Château,  
Corroy' loss
* Grand-LeezGrand-Leez
* Corroy-le-ChâteauCorroy-le-Château
* Gembloux' kloosterGembloux' klooster

Sõpruslinnad
------------

* Prantsusmaa - Epinal, alates 1974
* Suurbritannia - Loughborough, alates 1993
* Kreeka - Skýrose vald, alates 1994
* Hispaania - Aller, alates 2007

Viited
------

1. ↑  Wettelijke Bevolking per gemeente op 1 januari 2018, vaadatud 9.03.2019.

Välislingid
-----------

 Gembloux – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Koduleht (saksa, inglise, hispaania, hollandi ja prantsuse keeles)

Namuri provintsi vallad

Andenne **·** Anhée **·** Assesse **·** Beauraing **·** Bièvre **·** Cerfontaine **·** Ciney **·** Couvin **·** Dinant **·** Doische **·** Éghezée **·** Fernelmont **·** Floreffe **·** Florennes **·** Fosses-la-Ville **·** Gedinne **·** Gembloux **·** Gesves **·** Hamois **·** Hastière **·** Havelange **·** Houyet **·** Jemeppe-sur-Sambre **·** La Bruyère **·** Mettet **·** Namur **·** Ohey **·** Onhaye **·** Philippeville **·** Profondeville **·** Rochefort **·** Sambreville **·** Sombreffe **·** Somme-Leuze **·** Viroinval **·** Vresse-sur-Semois **·** Walcourt **·** Yvoir
Joonis 1. Otsahöövel.
**Otsahöövel** on metallist käsihöövel väikese lõikenurgaga otskiudu hööveldamiseks. Tavaliselt on nende lõiketera 20° nurga all.

Ajalugu
-------

Enamus otsahöövleid, mis on tehtud enne 19. sajandit, olid valmistatud rauast, vähesed olid puidust. Rauda eelistati seetõttu, kuna puit kulus kiiremini. Metalli kasutati otsahöövlite valmistamiseks nende väiksuse tõttu, sest nende konstrueerimisel metallist on hind odavam, kui mõne muu suurema höövli valmistamisel. Stanley tegi esimese "otsahöövli" No. 9 1970. aastal. Kümne aasta jooksul on jõudnud müügile lai valik erinevaid otsahöövleid ning valik aina kasvab.

Ehitus
------

Otsahöövel koosneb höövlipakust ehk korpusest, selle tallast ning sellest välja ulatuvast väikse nurga all olevast terast. Höövli tera saab reguleerida küljelt küljele ning samuti ka tema lõikesügavust. Tera kinnitab paika metallklapp või kiil. 

Joonis 2. Otsahöövli ehitus: 1. Höövliraud või tera. 2. Metallklapp. 3. Lukustuskruvi. 4. Lõikesügavuse seadehark. 5. Lõikesügavuse seadenupp. 6. Külgkalde seadistushoob. 7. Tald. 8. Suuava. 9. Ekstsentriku plaat. 10. Nupp.

Kasutus
-------

Otsahöövlit kasutatakse otste ja nurkade hööveldamiseks, sest selle tera on madala nurga all, mis lubab höövli teral tõhusamalt puitu hööveldada. 

Otsahöövlil on ka teisi kasutusi puidutöös. Tihti kasutatakse seda puidu "puhastamiseks", kasutades höövlit laastude eemaldamiseks, et üks detail sobiks teisega kokku. Samuti faasitakse sellega puidudetailide nurki, eemaldatakse liimi jäänuseid ning sae jälgi. 

Otsahöövli kasutamisel hoitakse seda kinni servadest sõrmede ja pöidlaga nii, et tagumine osa on peopesas. Höövlit liigutades tuleb höövli esimesele osale teise käega survet avaldada.

Viited:
-------

1. ↑  "Puiduterminoloogiasõnastik". Vaadatud 13.02.2020.[*alaline kõdulink*]
2. ↑  "A HISTORY OF EARLY BLOCK PLANES". Vaadatud 13.02.2020.
3. ↑  "The Superior Works: Patrick's Blood and Gore Planes #9 - #11 1/2". Vaadatud 13.02.2020.
4. ↑  Albert Jackson; David Day (2006). *Puutöömeistri käsiraamat*. TEA. Lk 120.`{{raamatuviide}}`: CS1 hooldus: mitu nime: autorite loend (link)
5. 1 2  "Block Plane Basics". Vaadatud 13.02.2020.
6. ↑  "Collins Complete Woodworker's Manual, lk 123". Vaadatud 20.02.2020.
Mercury kapsli päästeraketi automaatne start kohe peale stardi ebaõnnestumist
**Mercury-Redstone 1 (MR-1)** oli Mercury programmi esimene mehitamata katselend ja esimene kord, kui kosmoselaeva üritati kosmosesse saata Mercury-Redstone kanderaketiga. Algsete plaanide kohaselt pidi see olema suborbitaalne lend ja start oli määratud 21. novembrile 1960.

Start toimus, kuid tulemuseks oli ebatavalisel moel ebaõnnestumine, mida hiljem kutsuti "nelja tolli lennuks". Kanderakett startis, tõusis 4 tolli ehk umbes 10 cm ja kukkus peamootorite seiskumise tõttu tagasi stardiplatvormile. Plahvatusohu tõttu anti kohe häire, kuid imekombel kanderakett ei plahvatanud.

Peale starti paanikasse sattunud lennujuhid esitasid pealennujuhile, Chris Kraftile, kohati absurdseid variante, kuidas muuta ohutuks kanderakett, mida miski stardiplatvormil kinni ei hoidnud ja mis ähvardas ümber kukkuda. Kraft kuulas lõpuks ühe inseneri nõuannet, kes soovitas lihtsalt oodata, millal raketi akud tühjaks saavad ja oksüdeerija ära keeb. See toimis ja järgmisel päeval said insenerid kanderaketi juurde minna ja selle ohutuks muuta.

Viited
------

1. ↑  Mercury-Redstone Launch Vehicle
2. ↑  "MR-1". Originaali arhiivikoopia seisuga 31. detsember 2016. Vaadatud 8. jaanuaril 2017.
3. ↑  NSSDC:Mercury-Redstone 3
4. 1 2  "NASA History:MR-1: The Four-Inch Flight". Originaali arhiivikoopia seisuga 25. detsember 2017. Vaadatud 8. jaanuaril 2017.
5. 1 2  Mercury-Redstone 1 Explained
Naine pikutamas otomanil Frederick Goodalli maalil
**Otoman** ehk **türgi diivan** on seljatoeta istumis- ja lamamissohva, millel võivad olla polsterdatud käetoed ja lahtised padjad.

Mööbliese on nimetatud Osmanite riigi rajaja Osmāni (mugandatult Ottomani) järgi. Nimetus on levinud teistesse keeltesse prantsuse ja itaalia keele vahendusel, mööbliese levis Euroopas alates 18. sajandist.

Inglise keele mõjul võidakse tänapäeval otomaniks nimetada ka üleni polsterdatud jalapinki või tumbataolist istet.

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 2. veebruar 2020. Vaadatud 2. veebruaril 2020.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
2. ↑  Kunstileksikon. Eesti Klassikakirjastus, 2001
3. ↑
4. ↑  Kunstileksikon. Eesti Klassikakirjastus, 2001

Välislingid
-----------

* Restaureeritud türgi diivan ehk ottoman 1930ndatest aastatest. – Mööbliravi (fotod)
* Tekstiiliga ümberkujundatud türgi diivan. – OMIT sadulsepa-ja polstritööd (fotod)
**Kesu raba** asub Rapla maakonna ja Pärnu maakonna piiril. Halduslikult on suurem osa rabast Märjamaa vallas ning raba lõunapoolsed servalad ulatuvad veidi ka Põhja-Pärnumaa ja Lääneranna valla aladele.

Kesu raba pindala on 30 km². Turbalasundi paksus on kuni 7 meetrit, keskmine paksus 5 meetrit. Turbavarud on 113 miljonit m³. Pindalaühiku kohta on Kesu raba suurimate turbavarudega soode hulgas Eestis. Raba absoluutne kõrgus on 21 meetrit.

82% soost on raba, 10% siirdesoo ja 8% madalsoo. Soos on kaks laugastikku: üks raba idaosas ja teine raba lääneosas. 1950. aastate alguses toimus raba lääneosas suur soopõleng, mille tagajärgi on selgelt märgata siiani. Tänapäeval toimub Kesu raba lääne edelapoolses servas intensiivne mineraalmaa soostumine.

Väljavool Kesu rabast on Kasari jõgikonda (Naravere oja, Liiva oja, Kesu oja, Avaste oja). 

19. sajandil ja 20. sajandi alguses on raba servaladel kaevandatud vähesel määral turvast. Suurem soo turbavarude hõlvamine oli kavas 1960. aastatel, mida ei tehtud siiski teoks. Kunagist turbakaevandust meenutavad Kesu külas vett täis turbavõtuaugud. Siin-seal on säilinud ka soosse kaevatud vanu linaleoauke. 

1992. aastal võeti suurem osa soost looduskaitse alla (Kesu sookaitseala).
**Võrtsjärve Sihtasutus** on Eesti sihtasutus, mis koordineerib Võrtsjärvega piirneva seitsme valla (Tarvastu, Viiratsi, Kolga-Jaani, Elva, Rõngu, Põdrala ja Puka) ühistegevust piirkonna arendamiseks. Sihtasutus loodi 3. mail 2000.

Sihtasutuse peamiste eesmärkide seas on:

"piirkondliku keskkonna- ja turismialase arendustegevuse juhtimine";
"arendusprojektide koostamine ning nende elluviimiseks vajalike finantsallikate leidmine";
"Võrtsjärve piirkonda tervikuna puudutavate arengukavade koostamise korraldamine";
"looduskeskkonna säilitamine, kaitsmine ning loodushariduse edendamine".
Võrtsjärve SA eestvedamisel on paigaldatud piirkonda infotahvleid, antud välja raamat "Ümber Võrtsjärve" ning turismitrükiseid ja infovoldikuid. Välja on töötatud kaubamärk "Võrtsjärv – vaatame tulevikku". Võrtsjärve Sihtasutuse eestvedamisel korraldatakse regulaarseid üritusi, millest populaarseim on jalgrattamatk iga aasta juuli viimasel nädalavahetusel, Tondisaare simman augustis, Võrtsjärve kala- ja käsitöölaat, samuti töötalgud, mille käigus on puhastatud puhkealasid ja matkaradu roost ja võsast ning ehitatud laudteid. 

Alates 2002. aastast on Võrtsjärve Sihtasutus fondi "Global Nature" suurprojekti "Living Lakes" (ohustatud järvede ja märgalade kaitse) koostöövõrgustiku liige.

Viited
------

1. 1 2 3   (vaadatud 26.08.2014)
**Keti keel** (keti keeles *остыганна ӄа'*) on Jenissei keelte hulka kuuluv paleoaasia keel, mida kõnelevad ketid Siberis Jenissei keskjooksul.

2010. aasta rahvaloenduse andmetel valdas Venemaal keti keelt 213 inimest, peamiselt vanemad inimesed. Keti keel on äärmiselt ohustatud. Keti keele kõnelejaid elab Krasnojarski krais Kellogi külas.

Keelesugulus
------------

Keti keel kuulub väikesesse Jenissei keelkonda. Lähim sugulaskeel on juugi keel, mida 2010. aastal rääkis veel 2 inimest, kuid arvatavasti on see praeguseks välja surnud. Juugi keelt peeti kaua keti keele murdeks. Teised keti keele sugulaskeeled, hääbusid 18. (ariini, assaani ja pumpokoli keel) ja 19. sajandil (koti keel).

Keti keel erineb oluliselt teistest paleoaasia keeltest nii tüpoloogiliselt, fonoloogiliselt, morfoloogiliselt kui leksikaalselt.

Merritt Ruhleni ja Edward Vajda arvates on Jenissei keeled suguluses naa-dene keeltega, moodustades dene-Jenissei keelkonna või hõimkonna. Mitmed nimekad lingvistid on seda teooriat toetanud.

Fonoloogia
----------

Keti keeles on 7 vokaalfoneemi ja 12 konsonantfoneemi, kuid esineb palju allofoone. On arvatud, et keti keel on toonikeel, kuid üksmeelt selles osas ei ole.

Morfoloogia
-----------

Eristatakse elus ja elutuid nimisõnu, elus nimisõnad jagunevad mees- ja naissoost sõnadeks. Noomenimorfoloogia on polüsünteetiline. Kasutatakse inkorporatsiooni. Inkorporeerida saab lisaks nimisõnadele ka tegusõnu, määrsõnu ja omadussõnu ning morfeeme, mis leiduvad ainult inkorporeeritud elementidena.

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 27. jaanuar 2021. Vaadatud 23. mail 2019.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikisõnastiku kategooria: **Keti keel** |

* General Information on the Ket language
* Silent Extinction: Language Loss Reaches Crisis Levels RFERL, 19. veebruar 2010
* Keti keele murdesõnastik
Täis ja tühi pang
**Pang** (põhjaeesti murretes *ämber*, saarte murdes ja läänemurdes *raand*) oli eesti etnograafias 10–15 toobine (u 12–20 liitrine) sangaga veenõu, millel puudus kaas.

Pang oli Euroopas üks vanimaid puunõusid, Eesti ala leiud on 12.-13. sajandist. 

Eestis kasutatud puupanged olid kuni 19. sajandini valdavalt ülapoolt ahenevad ning kahe väikese kõrvaga, mille külge oli kinnitatud puust (vitsast) või rauast sang. Kaevukoogu otsas rippus harilikult *kaevupang*. Eraldi pang (saarte murdes *rakk*) oli kasutusel loomade söötmiseks-jootmiseks ning solgi kogumiseks. Plekkpanged tulid kasutusele 19. sajandi lõpupoole, nende kõrval kasutati puupangesid 20. sajandi keskpaigani.

Pang on ka vana Vene mahuühik, mis võrdub 12,299 liitriga.

Vaata ka
--------

* lännik
* ämber

Viited
------

1. 1 2  Eesti rahvakultuuri leksikon (3. trükk). 2007. Koostanud ja toimetanud Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 201
2. ↑  Eesti Entsüklopeedia. Vaadatud 14.07.2020

Välislingid
-----------

* Pang Eesti Rahva Muuseum
Võru Instituudi sissepääs
**Võru Instituut** (võru keeles *Võro Instituut*) on riiklik teadus- ja arendusasutus, mis tegeleb võru keele ja kultuuri uurimise ja arendamisega.

Tegevus
-------

Instituut korraldab võru keele ja kultuuri õpetamist ning õpetajate ettevalmistamist ja täiendõpet. 

Koostatakse võrukeelseid õppematerjale, korraldatakse teaduskonverentse ja antakse välja mitmesugust võrukeelset kirjasõna teaduslikest uuringutest ja artiklikogumikest ilukirjanduseni. Instituut tegeleb ka keelehoolde ja keelenõuandega ning kohanimeuuringutega. Uuemaks töösuunaks on võru keele populariseerimine laste ja lastevanemate hulgas ning keele üldine mainekujundus. Muuhulgas osaleb instituut lastele mõeldud võrukeelsete multifilmide ja arvutimängude tootmises.

Võru Instituut asub Võru linnas ja tema tegevuspiirkonnaks on traditsiooniline võru keele ja kultuuri ala ehk ajalooline Võrumaa.

Võru Instituut annab alates 1997. aastast välja perioodilist artiklikogumikku Võro Instituudi toimõndusõq, mida on 2023. aasta seisuga ilmunud 37 numbrit.

Ajalugu
-------

Võru Instituudi hoone 2014. aastal
Instituudi asutamise idee pakkusid välja 1980. aastate lõpul hoogustunud nn võru liikumise aktiivsemad tegelased. 1990. keskel oli ilmne, et võru keel ja kultuur vajab selget riiklikku toetust ega saa enam piirduda ainult ühiskondliku tegevusega. Seepärast asutas Vabariigi Valitsus 1995. aastal riikliku teadus- ja arendusasutuse Võru Instituut.

Alluvus ja töökorraldus
-----------------------

Võru Instituut asub Kultuuriministeeriumi valitsemisalas. Oma tegevuses juhindub instituut teadus- ja arendustegevuse korralduse seadusest ning oma põhimäärusest. Instituudi tööd suunab teadusnõukogu, mille tegevust korraldab nõukogu esimees. Instituudi tegevust juhib direktor, kelle nimetab avaliku konkursi korras viieks aastaks ametisse kultuuriminister. 

2015. aastast on Võru Instituudis eraldi teadus- ja arendusosakond ning muuseumiosakond. Muuseumiosakonda kuuluvad Fr. R. Kreutzwaldi Memoriaalmuuseum, Mõniste Talurahvamuuseum, Põlva Talurahvamuuseum ja Vana-Võromaa Kultuurikoda. 

Võru Instituudi direktor on Rainer Kuuba (alates 2010. aastast). Varem on instituuti juhtinud Enn Kasak (1995–1997), Kaido Kama (1997–2004), Külli Eichenbaum.

Rahastus
--------

Instituuti rahastatakse riigieelarvest, suuremateks tegemisteks saadakse raha juurde fondidest ja programmidest. Peamised instituudi toetajad on olnud Kultuurkapital, Hasartmängumaksu Nõukogu ja riiklik programm "Lõunaeesti keel ja kultuur".

Tunnustus
---------

* 1999 Bernard Kangro kirjanduspreemia

Vaata ka
--------

* Kaika suveülikool
* võrukesed

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Võru Instituut** |

* Võru Instituudi koduleht (võru, eesti ja inglise keeles)
Panemunė loss
**Panemunė loss** (*Panemunės pilis*) on loss Leedus Jurbarkase rajoonis Skirsnemunė vallas Pilis I külas.

Ajalugu
-------

Algselt asus lossi kohal Saksa ordu kindlus, mis valmis aastal 1343. Pärast Tannenbergi lahingut oli ordu sunnitud kindlusest loobuma.

Aastal 1597 ostis ungari aadlik Janusz Eperjesz piirkonna selle varasemalt omanikult Stanislovas Stankevičius-Bielevičiuselt. Tema asus aastal 1604 vana kindluse asemele uut lossi ehitama, mis sai talle kuuluva Panemunė mõisa keskuseks. Kindlustatud loss valmis aastaks 1610. Arvatakse, et renessansiajastule omase kindlustatud elamu projekteeris hollandlasest arhitekt Peter Nonhardt.

Aastal 1753 ostis lossi Leon Igelström, aga aastal 1759 sai selle omanikuks Antanas Gelgaudas. Tema võttis käsile ka vahepeal tühjaks jäänud lossi renoveerimise, rajades sellest oma residentsi. Hoone sai klassitsistliku ilme, ühtlasi rajas ta selle juurde pargi.

Pargis paiknes kasvuhoone, seda liigendas viiest eri tasandil tiigist kaskaad. Pargis asusid kabehirvede tarandikud. Hoone akendest avanesid kaunid vaated pargile ja Nemunase jõele.

Aastal 1831 juhatas Antanas Gelgaudas leedulaste ülestõusu. Pärast ülestõusu purustamist jäi loss tühjalt seisma, Antanas Gelgaudasest sai aga riiklik kurjategija, kelle varad võõrandati. 

Aastal 1867 said ümbruskonna maad endale Pusłowskid, kes aga osalt varemeis lossi asemele uue mõisakompleksi rajasid. Paar ruumi korrastasid nad ka Panemunė lossis, kuid üldiselt jäi see kasutuskõlbmatuks. Aastal 1903 külastas lossi Nikolai Roerich.

Aastal 1925 sai lossi omanikuks Leedu riik, see müüdi oksjonil Antanas Petraitisele, kes aga peagi suri. Seejärel asus lossi juures klooster, mis suleti Teise maailmasõja ajal. Aastal 1927 loss põles, aastaks 1934 oli see varemetes. Aastal 1935 omandas lossi haridusministeerium, see asus lossi korrastama ja sellest ajast peale on see kuulunud eri kultuuriasutustele.

XX sajandil tehti lossis mitmel korral restaureerimis- ja konserveerimistöid. Põhjalikumalt hakati lossi taastama aastal 2009. Tänapäeval kuulub loss Vilniuse Kunstiakadeemiale.

* Panemunė lossi parkPanemunė lossi park
* LossihoovLossihoov
* Vaade lossitornistVaade lossitornist

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Panemunė loss** |

* Loss (*leedu keeles*)
* Lossi koduleht (*leedu, inglise ja vene keeles*)
* Video lossist
Võru Katariina kirik
**Võru Katariina kirik** on Võru linnakirik. Võru asub Rõuge kihelkonna ja Põlva kihelkonna piiril, mida kasutab EELK Võru Katariina kogudus.

Võru Katariina kirik õhtul
See on varaklassitsistlik barokisugemetega kirik.

Kiriku aadress on Jüri 9.

Ajalugu ja arhitektuur
----------------------

Võru kirikule tehtud tornikell on Maardu kirikus
Katariina II kinkis vastasutatud kreisilinna Võru luteriusu kiriku ehitamiseks 28 000 hõberubla. Kirik ehitati 1788–1793 arhitektuurilise dominandina turuväljaku äärde. Arhitekt oli arvatavasti Christoph Haberland Riiast. 

Kirik on ühelööviline. Tal on raskepärane läänetorn. See on liigendatud barokselt, ta kitseneb astmeliselt. Torni otsas on kõrge püramiidikujuline telkkiiver. Läänefassaadil, mis avaneb linna keskväljakule, raamistavad peasissepääsu paarispilastrid ja kolmnurkfrontoon. Külgfassaadidel on petikpindades suured kaaraknad.

Kirik õnnistati sisse 24. juulil 1793 ja sai Aleksandria Katariina nime.

1879. aastal tehti kapitaalremont. Torn sai uue kiivri. Torni paigaldati nelja numbrilauaga kell. 

Hävinud on paljud algsed kujunduselemendid, näiteks vaasid läänefassaadil ja torni ülaosa nurkades, skulptuurid portaali kõrval kaarniššides ja barokne rinnatis külgfassaadide rustikaliseeni kohal.

Altaripilt kujutab Kristust ristil. See on kunstimälestisena kaitse all.

1910. aastal valmis orelimeistrite vendade Kriisade orel 2 manuaali ja 30 registriga.

1997. tunnistati kirik kultuurimälestiseks.

Kiriku kõrvale endise turuväljaku kohale rajati pärast Teist maailmasõda skväär. Praegu on seal Seminari väljak.

Välislingid
-----------

* Võru Katariina Kogudus
* Võru Katariina kirik kultuurimälestiste riiklikus registris Muuda Vikiandmetes
* Veebikaamera
* Kultuurimälestiseks tunnistamine
* Võru ajalugu

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Võru Katariina kirik** |

* Video – Võru Katariina kiriku torn tehakse annetajate abil korda. Lõunaeestlane.ee, 5. juuli 2017
* Video – Ehitajad hindasid Võru kiriku tornikiivri seisu. Lõunaeestlane.ee, 16. august 2017
**Opone** oli antiikaegne kaubanduskeskus, mis arvatakse olevat asunud Xaafuuni neemel tänapäeva Puntlandis Somaalias. 

Oponet mainis anonüümne kaupmees 1. sajandil pKr teoses "Periplus Maris Erythraei". Oponest räägitakse raamatu 13. alajaotuses, milles öeldakse: "Staadionite kaugusel neemest, mille poole ka hoovus ajab, on veel üks kaubalinn, mille nimi on Opone, kuhu viiakse sisse samu asju, mida juba mainitud, ja seal toodetakse väga suurel hulgal kaneeli, ja kõige paremat sorti orje, keda viiakse Egiptusessse aina rohkem; ja palju kilpkonnakilpe, mis on paremad kui mujal leiduvad."

Antiikajal oli Opones sadam, kus käidi Foiniikiast, Egiptusest, Kreekast, Pärsiast, Jeemenist, Nabateast, Mustast Aafrikast, Rooma riigist ja mujalt, sest sel oli strateegiline asukoht teel Mustast Aafrikast Punasesse merre. Oponesse tulid kaupmehed isegi Indoneesiast ja Malaisiast, kaubeldes vürtside, siidi ja muude kaupadega. Aastal 50 pKr oli Opone tuntud kaneelikaubanduse keskus. Samuti kaubeldi seal nelgi ja teiste vürtsidega, elevandiluuga, eksootiliste loomade nahkade ja viirukiga.

Michigani Ülikooli arheoloogid Henry Wrighti juhtimisel tegid Xaafuuni neemel arheoloogilisi väljakaevamisi ning leidsid Vana-Egiptuse, Vana-Rooma ja Pärsia lahe äärsete maade keraamikat.

Vaata ka
--------

* Punt
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel on analoogtelevisiooni standardist; teiste tähenduste kohta vaata PAL (täpsustus)* |

---

**PAL** (lühend inglise fraasist *phase alternating line* 'faasivaheldusega read') on kõige laiemalt kasutusel olnud värvilise analoogtelevisiooni kolmest standardist (ülejäänud kaks on NTSC ja SECAM). PAL-süsteem töötati välja Telefunkeni firmas ja võeti kõigepealt kasutusele 1967. aastal Saksa Liitvabariigis.

Värvitelevisioonisüsteemide kasutamine maailmas (PAL on sinine)
PAL-süsteem on Ameerika NTSC-süsteemi edasiarendus. NTSC-i puuduseks oli vajadus värvitooni ja värviküllastust aeg-ajalt käsitsi järele häälestada. Selle puuduse kõrvaldamiseks muudetakse PAL-süsteemis televisioonikaadris uuele pildireale üleminekul iga kord signaali faas vastupidiseks (180°); see asjaolu väljendubki süsteemi nimetuses.

Eesti telesaatjad läksid PAL-ile üle 1999. aastal.  Enne PAL-süsteemi oli Eestis kasutusel Prantsuse süsteem SECAM (prantsuse k sõnadest *Séquentiel couleur avec mémoire* ’värvivaheldus koos mäluga'), mis erineb peamiselt punase ja sinise värvikomponendi edastamise meetodi poolest.

Viited
------

1. ↑  "PAL-süsteemile üleminek". Originaali arhiivikoopia seisuga 2. aprill 2015. Vaadatud 16. märtsil 2015.
**Lunokhods-1** oli "Pioner Latvii" tüüpi külmutustraaler, kodusadamaks Liepaja.

Tehnilised detailid
-------------------

Projekt: 394a

Tüüp: Pioner Latvii

Parda number: РБ-057RB 

Ehitatud Musta Mere Laevaehitustehases, Nikolajevis 1971

Läti lipu alla:1992

Hukk
----

Lunohods 1 hukkus Shetlandi saarte idarannikul 9. novembril 1993. Lerwicki sadama reidil seisnud laeva ankrud ei suutnud tugevas lõunatormis laeva pidada ning see triivis Bressay majaka lähedal rannakaridele, purunes ja vajus osaliselt vee alla. Shetlandi Sikorsky S-61N tüüpi rannavalvekopter "Oscar Charlie" päästis laevalt kõik 152 pardal olnud meeskonnaliiget (ühe versiooni järgi ujus üks mees siiski ise kaldale), paar päeva hiljem päästeti ka laeva kass. Päästeoperatsiooni käigus püstitas kopter ka siiani püsiva ühe päästelennu käigus korraga ära päästetud inimeste arvu rekordi, kus 18 reisijakohaga kopterisse mahutati 32 päästetut. Õnnetuskoha koordinaadid on 60° 7′ 11″ N, 1° 7′ 15″ W.

Õnnetuse tagajärjel sattus merre 15 tonni kütteõli.

Õnnetuse järel murdus laeva vrakk kolmeks osaks. Selle ahtriosa asus püstises asendis kõigest 2 m sügavuses vees, kõrgudes valdavas osas üle merepinna. Praeguseks on talvine jää ja tormid üle merepinna ulatunud ahtriosa ära lammutanud ning laeva vrakki võib veepinnal näha vaid mõõna ajal. Eraldunud kesk- ja vööriosa jäid aga allapoole merepinda, keskosa 30 m sügavusele, vööriosa vajus 45 meetri sügavusele ja lamab külili vasakul poordil. Vrakk on saanud populaarseks sukeldumiskohaks.

Viited
------

1. ↑  "New rescue helicopter to be named Oscar Charlie", The Shetland Times, 11.04.2014
2. ↑  "Ship: Lunokhod", IMS Vintage Photos
3. 1 2  "Lunokhods-1 - Klondiker"
4. ↑  Data on Marine Incidents which resulted in Oil Pollution within the UKCS. Oil spills in the marine waters of the UK, 1989-1998
5. ↑  "The wreck of the Lunokhods-1, Shetlands". *Youtube, Dory Video*. 13. aug 2013.

Välislingid
-----------

* List of casualties of Russia and other post-soviet countries
**Zarasas** on järv Leedus Zarasai rajoonis Zarasai linnas. Järv kuulub Daugava vesikonda. 

Järve kaldad on enamasti kõrged, valdavalt metsased kohati ka võsastunud. Kagus on järv ühendatud Zarasaitise järvega.

Kaldajoone pikkus on 17,21 kilomeetrit. Järves on neli saart: Italijos (0,73 ha), Putinų (0,58 ha), Liepų (1,45 ha) ja Didžioji (39,4 ha). Järve põhja katab sapropeeliga segunenud muda, kalda ääres põhja katmas liiv.

Zarasasest voolab läbi Laucesa jõgi, mis sealkandis kannab kohalikku nime Nikajus. Järve suubuvad Petrūniškise oja, Aklė ja veel üks nimetu oja.

Didžioji saarele rajas katoliiklik kogudus *Canonicorum* XVII sajandil oma kloostri. Kloostri juures asusid ka kool ja kivist kirikuhoone. 1834. aastal klooster suleti. Esimese maailmasõja ajal rajasid Saksa okupatsiooniväed saarele puusilla. Saarele rajati aga sõjaväe tallid. 1958. aastal võeti vastu otsus ühendada saar Zarasai linnaga tammi abil, ent hiljem rajati tammi asemel uus sild. Tänapäeval asub saarel ujumiskoht, seal korraldatakse kultuuri- ja spordiüritusi ning festivale.

Viited
------

1. ↑  *Zarasas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, Kd. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. 614 lk.
Veneetsia doodži vastuvõtt, Francesco Guardi maal
**Sinjoriia** (tuleneb itaalia keele nimisõnast *il signore* 'härra') oli paljude Itaalia kesk- ja varauusaja linnriikide võimuorgan.

Sinjoriiadest arenesid päriliku dünastiaga printsipaadid (itaalia keeles *le principati*).

Sinjoriiad hakkasid arenema siis, kui keskaegsed vabariigid ei saanud enam seaduse ja korra säilitamisega hästi hakkama. Linnriikides hakkasid levima anarhilised suundumused ning selleks, et maha suruda erakondade võitlust ja kodanike rahutusi, hakkasid inimesed otsima tugevaid mehi, kes suudaksid taastada korra.

Võimuvaakumi või kriisi ajal pakkusid linnriigid vahel võimu inimestele, keda peeti piisavalt tugevaks, et riiki päästa. Näiteks Pisa pakkus võimu Prantsusmaa kuningale Charles VIII-le lootuses, et see kaitseb linna kauaaegse vaenlase Firenze vastu. Samamoodi pakkus Siena võimu Cesare Borgiale.

Sinjoriia ülesehitus ja ülesanded erinesid riigiti. Mõnes riigis, näiteks Viscontidele kuuluvas Milanos, oli mingi dünastia õigus riiki valitseda sisse kirjutatud linnriigi põhiseadusesse, mis oli rahvaesindajate kinnitatud ja paavsti või Saksa-Rooma riigi tunnustatud. Seevastu mõnes riigis, näiteks Della Scaladele kuuluvas Veronas või Medicitele kuuluvas Firenzes oli see täiesti mitteametlik, lihtsalt üks perekond või suguvõsa oli koondanud enda kätte kogu võimu üheparteilises riigis. Firenzes muudeti Medicite võim ametlikuks pärast seda, kui nad olid 1512 võimu linnas tagasi saanud (1494 aeti nad linnast välja).

Vaata ka
--------

* Firenze sinjoriia
* Carrara sinjoriia
* Veneetsia sinjoriia
**Sinnepali** (saksa keeles *Sinnipal*) oli Pala mõisa karjamõis Kadrina kihelkonnas Virumaal..

Viited
------

1. ↑  Sinnepali mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris (vaadatud 08.05.2020)

Välislingid
-----------

* Sinnepali mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris

Kadrina kirik
Kadrina kihelkond

**Kirik**: Kadrina  

**Mõisad**: Arbavere mõis | Eigu mõis | Hulja mõis | Hõbeda mõis | Imastu mõis | Ilumäe mõis | Jõepere mõis | Jõetaguse mõis | Kadrina kirikumõis | Kihlevere mõis | Kolu mõis | Kruusimäe mõis | Kõrve mõis | Lante mõis | Lasila mõis | Liblika mõis | Liigvere mõis | Lepiku mõis | Loksu mõis | Muike mõis | Muusi mõis | Mõndavere mõis | Neeruti mõis | Oonurme mõis | Pala mõis | Pakitu mõis | Palmse mõis | Polli mõis | Pressi mõis | Päri mõis | Saksi mõis | Sakussaare mõis | Sinnepali mõis | Soomukse mõis | Tuimõisa mõis | Tõdva-Kõnnu mõis | Udriku mõis | Undla mõis | Uku mõis | Vandu mõis | Vasivere mõis | Vatku mõis | Vohnja mõis | Võduvere mõis | Võsu mõis
**Sinu Mets** on kord kvartalis ilmuv perioodiline väljaanne, metsaomanikele mõeldud õppeleht. Sinu Metsa väljaandja on SA Erametsakeskus.

Esimene Sinu Metsa number ilmus 2003. aastal. Neli esimest numbrit ilmusid ajavahemikul 2003–2006 mitteperioodiliselt ajalehena, mida andis välja MTÜ Tähevalgus.

Perioodiliselt ilmub alates 5. numbrist, mis ilmus 16. novembril 2006. Aastatel 2006–2010 ilmus A4-formaadis 16-leheküljelise vihikuna, alates 2011. aastast on 36-leheküljeline. Seoses mahu suurenemisega jaotati sisu nelja suuremasse rubriiki: näpunäited ja teave metsaomanikele; uudised ja teave jahimeestele; kirjutised metsakooslusest; teated ja ametlik informatsioon.

2008. aastal ilmus Sinu Metsa 48-leheküljeline erinumber linnas elavatele metsaomanikele. 2016. aasta 26. oktoobril ilmus Sinu Metsa tavaformaadis erinumber vene keeles.

Sinu Metsa numbrite kokkupaneku on SA Erametsakeskus tellinud riigihanke korras ajalehetoimetustelt ja väljaanne ilmub vastava ajalehe vahel. Kõige pikemalt on Sinu Mets ilmunud Maalehe vahel. Alates 2015. aastast (kaasa arvatud 2019. aasta) on Sinu Mets ilmunud Postimehe vahel.
Osa tiraažist jääb SA Erametsakeskusele, kus väljaannet levitatakse tasuta kohapeal ja erametsaomanike metsaühistute kaudu.

Sinu Mets on loetav ka elektrooniliselt.

Viited
------

1. ↑  Õppeleht Sinu Mets Erametsakeskus
Endine Tartu kultuurihoone, nurgavaade Raeplatsilt, august 2015.
Endine Tartu kultuurihoone, vaade Kompanii tänavalt, august 2015
Tartu kultuurihoone mälestustahvel.
**Tartu kultuurihoone** (täisnimega **Ametiühingute Nõukogu Tartu kultuurihoone**) oli Eesti NSV-s aastatel 1940–1941 ja 1947–1990 Tartus aadressil Raekoja plats 16/Kompanii 2 tegutsenud kultuuriasutus.

Rahvusarhiivi Fondi 483.1.73 dokument 1957. aastast annab teada, et tähistatakse AÜN Tartu Kultuurihoone 10 tegevusaastat (Direktor Friedrich Suure ettekanne). Sünnipäeva arvestatakse 9.maist 1947, mil toimus esimene avalik kontsertaktus. 25. aastapäeva tähistati 15. mail 1972. aastal. 

Kultuurihoones tegutsesid mitmesugused isetegevuslikud ja poolprofessionaalsed kultuuriühingud ning toimus huvitegevus, sealt alustasid karjääri mitmed Eesti kultuuritegelased. 1948. aastal sai kultuurihoonest alguse puhkpilliorkester Tartu. Sealsest näiteringist, kus 1959. aastast mängis Evald Hermaküla, kujunes E. Vilde nimeline Tartu Rahvateater. 1963–1967 oli Tartu Kultuurihoone kunstiline juht ja estraadiorkestri dirigent Kalju Kass, Kultuurihoone ansamblis Suuk laulis aastatel 1974–1975 Silvi Vrait.

Tartu kultuurihoone tegevus peatus Teise maailmasõja ajal, kuid see avati taas 1947. aastal. 1980. aastate lõpul tegutses kultuurihoones 50 kollektiivi 3000 osavõtjaga. Asutus lõpetas töö 1990. aastal. Selle tööd jätkas samas hoones asunud kultuurikeskus Sinimandria, kus olid ka kunstigalerii ja kohvik.

2011. aastal avati endisel kultuurihoonel infotahvel. 2015. aasta 31. juulil avati maja Kompanii tänava poolsel seinal fotoaknad kultuurihoone kunagiste töötajate ja seal tegutsenud kultuuritegelaste (Hillar Palamets, Jüri Kulasalu, Venda Päi jt) piltidega.

Viited
------

1. 1 2 3  Helle Tolmoff. Ajaloolisel kultuurihoonel avatakse infotahvel. Tartu Linnavalitsuse pressiteade 27.10.2011
2. ↑  Raimu Hanson. Kultuurihoone fotoakende avamist saadab mürtsuv muusika. Postimees 31. juuli 2015

Välislingid
-----------

* Helle Tolmoff. Ajaloolisel kultuurihoonel avatakse infotahvel. Tartu Linnavalitsuse pressiteade 27. oktoober 2011
**Kuulamine** oli eesti talurahva komme teha eelnevat maakuulamist, kas kosjad võetakse vastu või mitte. 

Et rahvausu järgi kosimiselt tühjalt tagasitulemine ennustas õnnetust, siis eelnes ülemaalise kombena kuulamine. Üldlevinud tava oli läkitada kuulueit (ka *kosjamoor*), teisipäeva või neljapäeva õhtul neiu koju kosjakaupa tegema. Kuulueideks oli vanem naine, enamasti mõni peiu vanem naissugulane. Kosjakaubaks pakuti pudel viina.

Kuulamine toimus vanemal ajal kaudse, mitte otsese jutuna. Kuulueit kiitis nii kositavat ja tema peret kui ka kosilast ja tema majapidamist. Kui siis pudel viina välja võeti, said neiu vanemad eesmärgist aru. Peamiseks n-ö küsijaks oli viinapudel. Kui sellest joodi, oli luba kosja tulla (tavaliselt nädala pärast). Kui pudel jäeti puutumata, siis kosilast ei soovitud. Sellest ka nimetus "väikesed viinad" soodsalt lõppenud kuulamise kohta. Kuulamisele järgnesid kosjad ehk "suured viinad".

Oli ka muid eelkosjade viise. Mulgimaal viis noormees kevadel neiu akna taha *kosjakase*. Kui kask tuppa toodi, võis kosja minna; kui tuppa ei viidud, siis ei tahetud seda kosilast. Mõnel pool (Kodavere, Rapla) viskas noormees tuppa suure sileda kosjapulga. Kui see vastu võeti, võis kosja tulla.

Viited
------

1. 1 2   Eesti rahvakultuur. Eesti Entsüklopeediakirjastuse AS. Tallinn. 2008. lk 316
2. 1 2   Eesti rahvakultuuri leksikon. Toimetanud Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastuse AS. Tallinn. 2007. lk 107
3. ↑   Ülo Tedre. Pulmasõnastik I
**"Salajane aken"** (originaalpealkirjaga **"Secret Window"**) on 2004 aasta psühholoogiline põnevik, mille peaosades Johnny Depp ja John Turturro. Film põhineb Stephen Kingi novellil "Secret Window, Secret Garden", mille põhjal kirjutas stsenaariumi ja lavastas David Koepp.

Sisu
----

Johnny Depp kehastab edukat kirjanikku Mort Raineyt, kes juba pikemat aega pole suutnud sõnagi paberile saada. Pärast lahkuminekut oma naisest Amyst (Maria Bello) on ta end sisse seadnud eraldatud majakesse, kus veedab päevi magades.

Ühel päeval ilmub tema ukse taha salapärane mees John Shooter (John Turturro), kes süüdistab teda plagiaadis ning annab tõestuseks oma manuskripti. Seda lugedes näeb Mort, et see on tõesti sõna-sõnalt sama ühe Morti enda kirjutatud looga, ning peab nüüd Shooterile tõestama, et ei varastanud seda lugu.

Osatäitjad
----------

* Johnny Depp – Morton 'Mort' Rainey
* John Turturro – John Shooter
* Maria Bello – Amy Rainey
* Timothy Hutton – Ted Milner
* Charles S. Dutton – Ken Kelsch
* Len Cariou – šerif Dave Newsome

Välislingid
-----------

* Ametlik koduleht
* Secret Window andmekogus IMDb (inglise)
* Roger Eberti arvustus