recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Lindmäe** on eesti perekonnanimi.

Statistika
----------

2023. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Lindmäe 119 inimesel: 57 mehel ja 62 naisel. Perekonnanimede levikult oli Lindmäe meeste puhul 1762. kohal ja naiste puhul 1782. kohal. Kõige levinum oli perekonnanimi Lindmäe vanuserühmas 30–34, kus neid on 10 000 elaniku kohta 1,74. Nimi oli kõige sagedasem Saare maakonnas, kus sellist nime kandis maakonna 10 000 elaniku kohta 6,95 inimest.

Nimede eestistamisel võeti Lindmäe aastatel 1935–1940 uueks perekonnanimeks 37 korral isikute poolt, kelle perekonnanimi oli varem Beek, Eper, Kiissel, Kimmel, Krasman, Liiderman, Limberg, Linberg, Lindberg (3 juhtu), Linde, Lindebaum, Lindeberg (5), Lindegrön, Lindeman, Lindenau (2), Lindenberg (3), Lindman (2), Linkberg, Murulaid, Peboi, Schirmer, Tapfer, Timmermann, Tuustik (3), Vogelberg.

Nime kandjaid
-------------

* Alari Lindmäe, eesti lauatennisist (1967–1985)
* Herbert Lindmäe, eesti õigusteadlane (1930–)
* Kairit Lindmäe, eesti sotsiaaltöötaja ja poliitik (1974–)
* Rein Lindmäe, eesti lauatennisist (1953–)

Viited
------

1. ↑  Statistikaamet: Nimede statistika (vaadatud 19.08.2023)
2. ↑  Onomastika andmebaas. Nimede eestistamine: (uus nimekuju): Lindmäes.

Välislingid
-----------

* Lindmäe statistikaameti andmebaasis
**Wielsbeke** on hollandikeelne vald Belgias Flandria piirkonnas Lääne-Flandria provintsis Tielti haldusringkonnas.

Valla pindala on 21,76 km². 2012. aastal elas vallas 9192 inimest, mis teeb rahvastiku keskmiseks tiheduseks 422 in/km². 7. jaanuari 2005 seisuga moodustasid välismaalased valla elanikest 1,3%.

Wielsbeke asub Leie jõe kaldal 12 km Kortrijkist kirdes, 17 km Roeselaerest kagus, 28 km Gentist edelas, 34 km Bruggest lõunas ja 70 km Brüsselist läänes.

Wielsbekes ei ole raudteed. Lähimad raudteejaamad on Waregemis, Izegemis ja Kortrijkis. Ekspressreisirongi lähim peatus on Gentis, lähim rahvusvaheline lennujaam Brüsselis.

Asulad
------

Wielsbeke jaguneb järgmisteks osavaldadeks ja asulateks:

|  |
| --- |
| Rooma numbritega on tähistatud osavallad.Kollakad alad tähistavad linnastunud piirkondi. |
| Nr | Nimi | Pindala | Elanikke(1. jaan. 2006) |
| I | Wielsbeke | 8,38 km² | 3097 |
| II | Ooigem | 4,56 km² | 3651 |
| III | Sint-Baafs-Vijve | 8,57 km² | 2159 |

* Roeselare-Leie kanalRoeselare-Leie kanal
* WielsbekeWielsbeke
* Sint-Baafs-VijveSint-Baafs-Vijve
* OoigemOoigem

Viited
------

1. ↑  Wettelijke Bevolking per gemeente op 1 januari 2018, vaadatud 9.03.2019.

Välislingid
-----------

 Wielsbeke – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Koduleht (hollandi keeles)

Lääne-Flandria provintsi vallad

Alveringem | Anzegem | Ardooie | Avelgem | Beernem | Blankenberge | Bredene | Brugge | Damme | De Haan | De Panne | Deerlijk | Dentergem | Diksmuide | Gistel | Harelbeke | Heuvelland | Hooglede | Houthulst | Ichtegem | Ieper | Ingelmunster | Izegem | Jabbeke | Knokke-Heist | Koekelare | Koksijde | Kortemark | Kortrijk | Kuurne | Langemark-Poelkapelle | Ledegem | Lendelede | Lichtervelde | Lo-Reninge | Menen | Mesen | Meulebeke | Middelkerke | Moorslede | Nieuwpoort | Oostende | Oostkamp | Oostrozebeke | Oudenburg | Pittem | Poperinge | Roeselare | Ruiselede | Spiere-Helkijn | Staden | Tielt | Torhout | Veurne | Vleteren | Waregem | Wervik | Wevelgem | Wielsbeke | Wingene | Zedelgem | Zonnebeke | Zuienkerke | Zwevegem
**Mall Siniveer** (sündinud 12. märtsil 1950) on eesti muuseumitöötaja, kauaaegne Harjumaa Muuseumi peavarahoidja. 

Mall Siniveer lõpetas 1968. aastal Keila 1. Keskkooli. Kõrghariduse omandas ta 1985. aastal lõpetades Tallinna Pedagoogilise Instituudi raamatukogunduse ja bibliograafia erialal. 

Ta on töötanud Eesti Ajaloomuuseumis ja 1988. aastast Harjumaa Muuseumi peavarahoidjana. Alates 2015. aastast jätkab Siniveer samas fondihoidjana.

Siniveer on üks neist Keila kodu-uurimisringi liikmetest, kes tegid 1985. aastal kodanikualgatuse korras oma kirjaga täitevvõimu ametkondadele ettepaneku Harjumaa Muuseumi asutamiseks. Viimane loodigi 30. augustil 1988 ja Mall Siniveer on olnud selle muuseumi ülesehitajaid. Ta on juhtinud mitmeid eksponaatide kogumisretki Keilas ja selle ümbruses, hiljem ka teistes Harjumaa valdades.

Siniveer on lisaks muuseumi kogu hoidmisele näituseideede autor ja näituste koostaja, samuti asjatundlik nõuandja Keila ajalugu puudutavates küsimustes.

Tunnustus
---------

* 2012 – Keila kultuuripreemia (Keila kultuuri- ja ajalooväärtuste hoidmise eest)
* 2018 – Harjumaa Muuseumi teenetemärk

Viited
------

1. ↑  Keila linna kultuuripreemiatele on esitatud rekordarv kandidaate. eestielu.ee. 21.01.2012.
2. ↑  Raamatukogunduse ja bibliograafia eriala lõpetajad. www.tlu.ee.
3. ↑  Töötajad. Harjumaa Muuseum.
4. 1 2  Keila linna kultuuripreemia laureaadid. Keila Leht. 03.02.2012.

Välislingid
-----------

* Muuseumiöös oli tähti. www.eestielu.ee. 23.05.2014.
**Voranava rajoon** on 2. järgu haldusüksus (rajoon) Hrodna oblastis Valgevenes. Rajoon piirneb loodes Leeduga.

Rajooni pindala on 1418 km². 2009. aasta seisuga elas seal 30 477 inimest.

Rajoon moodustati 1940. aastal. Rajoon koosneb järgmistest külanõukogudest: Bastuny, Bieniakoni, Bolciški, Dociški, Hirki, Kanvieliški, Misiavičy, Paharodna, Palackiški, Pierahancy, Raduńi, Zabałaći, Žyrmuny ja Voranava külanõukogu.

Halduskeskus on Voranava alev. Teine tähtsam asula on Raduńi alev. Kanvieliški külanõukogus asub hästi säilinud keskaegse kindluselamuga Hajciuniški küla.

* VoranavaVoranava
* RaduńRaduń
* HajciuniškiHajciuniški
* BieniakoniBieniakoni

Rajooni suurimad jõed on Nemunase lisajõed Žyžma ja Dzitva. Rajoon asub Lida tasandikul, kõrgused ulatuvad valdavalt 160–180 meetrit üle merepinna. Kõrgeim koht (215 meetrit) asub Trakieli küla lähistel.

2009. aasta seisuga olid elanikest 13% valgevenelased, 3,02% venelased, 80,77% poolakad, 1,55% leedulased ja 1,66% oli teistest rahvustest. 73,56% elanike emakeel oli valgevene keel, 14,99% elanike emakeel aga vene keel. Koduse keelena kõneles valgevene keelt 67,86% elanikke, vene keelt aga 22,13%.

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 2. juuni 2015. Vaadatud 24. juunil 2015.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)

Välislingid
-----------

 Voranava rajoon – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Rajoon Hrodna oblasti täitevkomitee kodulehel (*vene keeles*)
* Rajooni täitevkomitee koduleht (*vene keeles*)
* Rajooni kaart

| * v
* r
Hrodna oblasti haldusjaotus |
| --- |
| 
Rajoonid: Astravieci rajoon • Ašmiany rajoon • Bierastavica rajoon • Dziatłava rajoon • Hrodna rajoon • Iŭje rajoon • Kareličy rajoon • Lida rajoon • Masty rajoon • Navahrudaki rajoon • Słonimi rajoon • Smarhońi rajoon • Svisłači rajoon • Ščučyni rajoon • Zelva rajoon • Vaŭkavyski rajoon • Voranava rajoon |
| 
Oblastilise alluvusega linnad: Hrodna (selle koosseisus: Kastryčnicki rajoon • Leninski rajoon) |
**Riivo Roose** (sündinud 23. juulil 1987) on eesti orienteeruja ja rogainija.

Haridus
-------

Ta lõpetas 2006. aastal Hugo Treffneri Gümnaasiumi ja 2012. aastal Tartu Ülikooli matemaatika-informaatikateaduskonna arvutiteaduse instituudi tarkvaratehnika eriala ning sai tehnikateaduse magistri kraadi magistritööga "Automated Resource Optimization in Business Processes" ("Automatiseeritud ressursside optimeerimine äriprotsessides").

Sporditulemused
---------------

Riivo Roose harrastab rattaorienteerumist ja rogaini.

Osalenud 2012. ja 2014. aasta rattaorienteerumise maailmameistrivõistlustel ja 2015. aasta rattaorienteerumise Euroopa meistrivõistlustel. Parim tulemus 35. koht tavarajal 2014 rattaorienteerumise MMil Poolas Białystokis.

2005. aastal võitis koos Märt Roosaarega meesjuunioride klassis esikoha rogaini Euroopa meistrivõistlustel Nõval. 2014. aastal sai koos Märt Roosaarega rogaini Euroopa meistrivõistlustel Oraval meesvõistkondade seas 8. koha. Koos Sander Mirmega tuli ta meesvõistkondade klassis 2015. aastal Tšehhis Novohradské hory mäestikus rogaini Euroopa meistriks, võitis rogaini EMil hõbemedali 2020. aastal Lätis Tukumsi lähedal ja 2021. aastal Eestis Otepääl ning pronksmedali 2023. aastal Soomes Pöytyäl.

Viited
------

1. ↑  Hugo Treffneri Gümnaasiumi vilistlased
2. ↑  "Riivo Roose. Automated Resource Optimization in Business Processes. Master's Thesis. Tartu University, 2012". Originaali arhiivikoopia seisuga 28. august 2015. Vaadatud 30. juunil 2015.
3. ↑  Roose, Riivo. Automatiseeritud ressursside optimiseerimine äriprotsessides
4. ↑  "Spordiinfo. Riivo Roose sporditulemused". Originaali arhiivikoopia seisuga 24. september 2015. Vaadatud 30. juunil 2015.

Välislingid
-----------

* IOF Eventor. Riivo Roose MTBO results
* Sport24.ee Riivo Roose sporditulemused
* 
*
**Enchantment of the Seas** on viies Vision-klassi ristluslaev, mis kuulub firmale Royal Caribbean Cruises Ltd. ja mida käitab laevakompanii Royal Caribbean International. Laev ehitati Kværner Masa-Yardsi laevatehases Helsingis Soomes 1997. aastal.

Ehitamine
---------

Kiil pandi laevale tehasenumbriga 493 Kvaerner Masa-Yardsi laevatehases 26. oktoobril 1995. Vettelaskmistseremoonia toimus 21. novembril 1996. 4. juulil 1997 sai laev valmis ja anti omanikule Enchantment Of The Seas (Royal Caribbean Cruises Ltd.) üle. Laeva ristiemaks sai Colleen Fain. Laev asus oma esmareisile 13. juulil 1997. aastal. 

2005. aastal pikendati 279,6 m pikka laeva Rotterdamis 301,36 meetrini. Uus kesksektsioon valmistati Aker Finnyardsi laevatehases (tänane STX Finland). Enchantment of the Seas ja Grandeur of the Seas on esimesed dünaamilise positsioneerimissüsteemiga ristluslaevad.
2012. aastal kasutati laeva kruiisidel Kariibi mere, Bahama ja Bermuda saartele.

Vaata ka
--------

* Kruiisilaevade loend

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Det Norske Veritas, Enchantment of the Seas (inglise keeles)
2. ↑  Fakta om fartyg (rootsi keeles)
3. ↑  Laevade ristiemad (inglise keeles)

Välislingid
-----------

* Laeva andmed Royal Caribbean Internationali kodulehel (inglise keeles)
**Taldõkorgan** on linn Kasahstanis, Žetisu oblasti halduskeskus. Taldõkorgan asub Karatali jõe ääres 74 ruutkilomeetril ja on Alatau eelmäestikus keskmiselt 602 meetrit üle merepinna. 

1999. aastal elas linnas 97 996 elanikku, 2003. aastal 118 400 elanikku, 2009. aastal 123 038 elanikku, 2017. aastal 135 217 elanikku, 2018. aastal juba 173 000 elanikku, 2019. aastal 145 403 elanikku ja 2020. aastal 145 691 elanikku. 

Taldõkorgan oli algul tuntud nomaadide talilaagrina, mis sai 1868. aastal Gavrilovka asunduseks. Gavrilovka asundusse kolisid Venemaa aladelt ümberasujad. 1920. aastal muudeti Gavrilovka asunduse nimi jälle Taldõkorganiks. Teise maailmasõja ajal toodi Taldõkorgani asundusse ettevõtteid Venemaa Lääne-Uraali piirkonnast ja see elavdas suuresti asula elu. 1944. aastal sai asula linna õigused ja muutus samanimelise rajooni keskuseks ning hiljem, aastatel 1944–1959 ja 1967–1991, oblasti keskuseks. 

Nõukogude Sotsialistlike Vabariikide Liidu lagunemise järel toimus selles piirkonnas majanduslik kollaps, mistõttu lõpetasid paljud ettevõtted pankroti tagajärjel tegevuse ja osa elanikest lahkus linnast. 1998–2001 kaotati Taldõkorgani oblast ja linn allutati Almatõ oblasti haldusüksuseks. 

Aastal 2001 sai Taldõkorgan uue staatuse, sest president Nazarbajev andis linnale Almatõ oblasti keskuse staatuse ja Almatõ muutus vabariikliku alluvusega linnaks väljaspool Almatõ oblastit, kus elab 1,8 miljonit elanikku. Almatõ oblasti pealinnana saab Taldõkorgan olla ühtlasi Almatõ piirkonna halduskeskus, mille lähistel elab üle kahe miljoni elaniku. Pärast seda, kui Taldõkorgan oli saanud Almatõ oblasti halduskeskuseks, kasvas linna elanikkond kiiresti: pooleteise aasta jooksul oli linna tulnud elama üle 20 000 uue elaniku. Linn on paljurahvuseline, aga kõige suurema osa elanikest moodustavad kasahhid, keda oli 2010. aastal 64,96%. 

Taldõkorganis on lennujaam, kus asub Kasahstani relvajõudude lennuväebaas ja Turkestani–Siberi raudtee lisaharul paiknev raudteejaam. Lisaharu suundub endisesse tuntud tööstuslinna Tekelisse. Linna läbib automagistraal, mis on Euroopas maantee 40. 

Taldõkorganis tegutseb 1972. aastal asutatud ülikool (*І. Жансүгіров атындағы Жетісу мемлекеттік университеті*, vene keeles *Жетысуский государственный университет имени И. Жансугурова*, lühend *ЖГУ*), kus on seitse teaduskonda ja õpib üle 7000 üliõpilase. 

Taldõkorganis on alates 1981. aastast jalgpalliklubi Shetissu (inglise keeles *Jetisu Taldykorgan,* kasahhi keeles *Жетісу футбол клубы*, *Jetisu futbol klubı*), mis mängib Kasahstani meistrivõistluste esiliigas. 2009. aastal toimusid Taldõkorganis Aasia meistrivõistlused tõstmises, kus oli osavõtjaid 22 Aasia riigist. 

Taldõkorganist on pärit 1972. aastal sündinud Kasahstani kosmonaut kindralmajor Aidyn Ajyumbetov, kes on lõpetanud kohaliku ülikooli.
Mälestusmärk Igor Grafovile Narva jõe kaldal
**Igor Grafov** (14. november 1923 Petrograd – 22. veebruar 1944) oli Nõukogude Liidu sõjaväelane.

Igor Grafov langes 1944. aastal II maailmasõja lahingutes Eesti alal Narvas. Nooremleitnant Igor Grafov oli 803. õhutõrjepolgu seniitkuulipildurite rühma komandör, kui 1944. aasta veebruaris jõudis Punaarmee Narva jõe äärde, õnnestus allüksusel jõgi ületada ja rajada Vaasa küla juures Vaasa sillapea, mille eesti SS-diviisi üksused likvideerisid 6. märtsiks. Igor Grafov langes lahinguis 22. veebruaril. Grafov on maetud ühishauda Kingissepas.[*viide?*]

1. juulil 1944 nimetati ta postuumselt Nõukogude Liidu kangelaseks. Tema hukkumiskohale oli talle Narvas püstitatud mälestusmärk. 16. augustil 2022 teatas Eesti peaminister Kaja Kallas monumendi eemaldamisest koos veel kuue Nõukogude monumendiga Narvas ja Narva-Jõesuus..

Tema auks on nimetatud tänav Peterburis[*viide?*] ja oli ka Narvas (Igor Grafovi tänav).

Viited
------

1. ↑  "Panoramio: Igor Grafovi monument". Originaali arhiivikoopia seisuga 20. oktoober 2016. Vaadatud 7. juunil 2015.
2. ↑  "Kallas: eemaldame Narvast kokku seitse punamonumenti" ERR, 16. august 2022 (vaadatud 16.08.2022)

Välislingid
-----------

*
**Áslaug Arna Sigurbjörnsdóttir** (sündinud 30. novembril 1990 Reykjavíkis) on Islandi poliitik.

Ta lõpetas Islandi Ülikooli bakalaureusekraadiga õigusteaduse alal 2015. aastal. Magistrikraadi õigusteaduse alal omandas ta samas ülikoolis 2017. aastal. Aastatel 2011–2013 töötas ta ajakirjanikuna ajalehes Morgunblaðið. Aastatel 2014–2015 oli ta politseiametnik Suðurlandi piirkonnas. 
Ta oli Noortevolikogu aseesimees aastatel 2014–2016. 2016. aastal töötas advokaadibüroos Juris. Aastatel 2015–2019 oli ta Iseseisvuspartei sekretär. Alates 2016. aastast on ta Alþingi liige. 2017–2019 oli ta Alþingi väliskomisjoni esimees.

Alates 6. septembrist 2019 kuni 28. novembrini 2021 oli Áslaug Arna Sigurbjörnsdóttir Islandi justiitsminister.

Alates 28. novembrist 2021 on ta Islandi teaduse, tööstuse ja innovatsiooni minister.

Viited
------

1. ↑  Áslaug Arna Sigurbjörnsdóttir Alþingi
2. ↑  Iceland. Ministries, etc. rulers.org
3. ↑  Current government - Second cabinet of Katrín Jakobsdóttir Government of Iceland
**Levon Samvel Tevanjan** (sündinud 13. septembril 1975 Jerevanis Armeenias) on armeenia multiinstrumentalist ja helilooja.

Elulugu
-------

Juba varases nooruses mängis Tevanjan klaverit ja armeenia rahvapille. 1997. aastal lõpetas ta Jerevani Komitase-nimelise konservatooriumi Ararat Petrosjani klassis. Ta on õppinud ka džässi helilooja ja professor Tsovak Hambardzumjani juures.

1992-2010 töötas ta solistina riiklikus ansamblis Tkzar. 2000. aastal esindas ta Armeeniat Saksamaal toimunud EXPO maailmanäitusel. 2000. aastast mängib Tevanjan ansamblis Shoghaken ja 2011. aastast esineb ka soolomuusikuna. Ta on Armeenia Riikliku Filharmoonia traditsiooniliste pillide orkestri peadirigent ja solist.

Levon Tevanjan valdab paljusid armeenia rahvapille (blull, švi, tav švi, duduk, pku, papazuk, zurna) ja klaverit. Ta on andnud arvukalt klaverikontserte, esitades Armeenia heliloojate loomingut ja džässimprovisatsioone.

Tevanjan on andnud kontserte Ameerika Ühendriikides, Kanadas, Itaalias, Prantsusmaal, Saksamaal, Austrias, Hollandis, Sloveenias, Türgis, Liibanonis, Bulgaarias, Süürias, Araabia Ühendemiraatides, Jordaanias jm. 2011-2012 andis Tevanjan kontsertreisi raames 17 soolokontserti 12 Itaalia linnas. Armeenia Riikliku Raadio arhiivis on üle 20 Levon Tevanjani salvestise.

Tevanjan on korduvalt külastanud ka Eestit. 2003. aastal astus ta üles Viljandi Pärimusmuusika Festivalil. 2009. aastal esines ta loengu ja kontserdiga (koos ansambliga Tevanyan Quartet) Tartu Ülikoolis. 2018. aastal andis ta kontserdi Tartu Ülikooli aulas festivali Orient et Occident raames. Samuti on ta esinenud koos Riia sümfooniaorkestriga.

Muusiku ja heliloojana on Levon Tevanjan osalenud mitmete filmide muusikalises kujunduses, nagu "Ararat" (lavastaja Atom Egojan), "Miss Maria" (lavastaja Shahriar Bahrani) ja "Quick March" (lavastaja Arman Chilingarja).

Tunnustus
---------

* Armeenia teeneline kunstnik, 2012

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Levon Tevanjan festivali Orient et Occident 2018 kodulehel
2. ↑

Välislingid
-----------

* Levon Tevanjani koduleht
* Levon Tevanjan festivali Orient et Occident 2018 kodulehel
| Naatriumsulfaat |
| --- |
|   Strukturformel von Natriumsulfat |
| Keemiline valem | Na2SO4 (veevaba)
Na2SO4•10H2O (dekahüdraat) |
| Välimus | valge pulber, hügroskoopne (veevaba) |
| Molaarmass | 142,04 g/mol (veevaba)
322,20 g/mol (dekahüdraat)  |
| Tihedus | 2,664 g/cm3 (veevaba)
1,464 g/cm3 (dekahüdraat) |
| Lahustuvus vees | 4,76 g/100 g (0 °C); 42,7 (100 °C) |
| Lahustuvus | etanoolis ei lahustu, lahustub glütseroolis |
| Sulamistemperatuur | 884 °C (veevaba)
32,38 °C (dekahüdraat) |
| Keemistemperatuur | 1429 °C (veevaba) |
| Murdumisnäitaja | 1,468 (veevaba)
1,394 (dekahüdraat) |
| Ohud | üldiselt ohutu; toidulisaaine E514 |
|

**Naatriumsulfaat** on väävelhappe naatriumisool. See esineb nii veevaba vormina (Na2SO4) kui ka kristallhüdraatidena (Na2SO4•7H2O ja Na2SO4•10H2O).

Veevaba naatriumsulfaat on kibeda maitsega vees hästi lahustuv valge kristalne aine, pH on neutraalne. Seda leidub looduslikult mineraali tenardiidina. Temperatuuril alla 32,4 °C kristalliseerub vesilahusest dekahüdraadina. Naatriumsulfaadi dekahüdraati leidub loodusliku mineraali mirabiliidina, mis puhastatud kujul oli varem tuntud nimetusega **glaubrisool** (Johann Rudolf Glauberi järgi), kuid nüüd mõrusoolana, mida on kasutatud meditsiinis lahtistina.

Esimesena kirjeldas naatriumsulfaadi valmistamist saksa apteeker ja keemik Johann Rudolf Glauber (1604–1670). Naatriumsulfaat on odav ja seda toodetakse maailmas väga suurtes kogustes. Seda kasutatakse pesuvahendites paakumisvastase ainena (viimasel ajal[*millal?*] vähem), tselluloosi tootmise sulfaatmenetlusel ligniini eraldamiseks, klaasi- ja soodatööstuses ning vähemal määral muudeks otstarveteks, sh toidulisaaine E514.

Vaata ka
--------

* Sulfaadid
* Naatriumvesiniksulfaat
2020 EstoniasErlend Ferdinand Vennola aastal 2020 Estonias
**Erlend Ferdinand Vennola** (sündinud 8. juulil 1981 Tallinnas) on eesti kirjanik ja kirjastaja. 

Tema ema on raamatukunstnik Irja Vennola (s 1941), kes on kujundanud muuhulgas kaaned poja raamatutele "Hõbepajud", "Raamatusse raiutud raev" ja "Koguja sündroom". Osa oma teostest on Erlend Ferdinand Vennola avaldanud Inga Vennola pseudonüümi all. 

Tema teoses kajastub mitmel pool autismiteema ("Minu veerandsada" ja "Nõnda kisendas Vaikus"), neist esimeses ka kujutlus transseksuaali elust, mistõttu avaldas ta selle romaani naisenime all. 

Prohvet Kassanderi tõsieluline prototüüp on psühhiaater Anti Liiv (1946) romaanis "Minu veerandsada ehk Kuidas ma sõdisin saksa mundris NSV Liidu eest", doktor Jüri Ennet (1943) on romaani "Nõnda kisendas Vaikus ehk Kompetentsed kodumail" tegelaskuju püha Jüri prototüüp.

Vennola oli 2006. aastal lõpetamas Tallinna Ülikooli, valminud oli bakalaureusetöö, kuid tegemata jäi üks aine. Ta jätkas kirjandusteaduse õppimist Avatud Ülikoolis, ent seal jäeti ta viimases aines arvestuseta. Seda tõlgendas ta õppejõud Jaan Lahe poolse diskrimineerimisena. Lugu on kirjas "Raamatusse raiutud raevus".

Vennola vihkab roppusi ja rõvetsemist ning nende soosijaid, see avaldub ta teostes igal sammul, näiteks on "Raamatusse raiutud raevus" parodeeritud J. Randvere "Ruthi".

Nitšeaan[*viide?*] Vennola on tuntud teravate ja julgete väljaütlemiste poolest, tehes seda eranditult iga kord oma nime all. Näiteks leiab ta, et eesti kirjandus vajab kultuurikaitselist tsensuuri ning ropendavad autorid ei tohiks jõuda lettidele ega kuuluda Eesti Kirjanike Liitu. Vennolale kuulub ütlus "Ma kardan midagi, ent mitte kedagi".[*viide?*]

1994. aastast kogub Vennola spordiautogramme, sellest hobist jutustab teos "Koguja sündroom".

Teosed
------

* Gregori, Evert. "Kesk surnud lilli" (kirjastuse Tänapäev 2008. aasta romaanivõistlusel äramärgitud teos). 2009.
* Vennola, Inga. "Minu veerandsada ehk Kuidas ma sõdisin saksa mundris NSV Liidu eest". 2009.
* Vennola, Inga "Hõbepajud". 2012.
* Vennola, Erlend Ferdinand "Raamatusse raiutud raev". 2014.
* Vennola, Erlend Ferdinand "Nõnda kisendas Vaikus ehk Kompetentsed kodumail". 2017.
* Vennola, Erlend Ferdinand "Asterioni maja". 2020.
* Vennola, Erlend Ferdinand "Koguja sündroom". 2023
2021. aastast on Ameerika Ühendriikide esimene leedi Jill Biden
**Esimene leedi** (inglise keeles *first lady*, prantsuse keeles *première dame*) ehk **esileedi** on mittemonarhist (mees)riigipea abikaasa mitteametlik nimetus.

Ajalugu
-------

Esimest korda nimetati esimeseks leediks Martha Washingtoni (1731–1802), kes oli 1789–1797 esimese Ameerika Ühendriikide presidendi George Washingtoni abikaasa, aga juhtus see alles aastal 1838. Teist korda kasutas seda mõistet Dolley Madisoni (1768–1849) kohta, kes oli 1809–1817 neljanda USA presidendi James Madisoni abikaasa, USA kaheteistkümnes president Zachary Taylor, tehes seda Dolley Madisoni matusekõnes.

Seejärel hakati seda mõistet USA ametis oleva presidendi abikaasa kohta kasutama ka nende eluajal. Üks esimesi säilinud kirjalikke allikaid selle kohta on 1863. aastat pärit päevikusissekanne Washingtonis liikuvate kuulujuttude kohta, kus päevikupidaja nimetas esimeseks leediks Abraham Lincolni abikaasat Mary Todd Lincolni. Juba varem, 1860 kasutas ajakiri Illustrated Monthly seda terminit USA presidendi James Buchanani õetütre Harriet Lane'i (1830–1903) kohta – Buchanan ise oli vanapoiss.

Sajandivahetuse paiku hakati esimeseks leediks nimetama ka teiste riikide riigipeade abikaasasid. Kõigepealt juhtus see USA ajakirjanduses naaberriikide riigipeade abikaasade kohta. 1896 nimetati esimeseks leediks Carmen Romero Rubiot (1864–1944), kes 1884–1911 oli Mehhiko presidendi Porfirio Díazi abikaasa. 1902 nimetati esimeseks leediks Mary Caroline Greyd, kes 1898–1904 oli Kanada kindralkuberneri Gilbert Elliot-Murray-Kynynmoundi abikaasa.

Eesti esimene leedi
-------------------

 *Pikemalt artiklis Vabariigi Presidendi abikaasa*
Eesti presidendi naissoost abikaasat on vahel küll esimeseks leediks nimetatud (eeskätt mitteformaalsetes tekstides), kuid seda nimetust on peetud ka Eesti oludes sobimatuks amerikanismiks.

Viited
------

1. ↑  Enn Veldi. Tulnukad ingliskeelsest keeleruumist Keel ja Kirjandus, 2014.
2. ↑  Presidendidebatt: Rask vs Savi Eesti Päevaleht, 09.04.2001.
Mart Kallas
**Mart Kallas** (sündinud 1. veebruaril 1963 Rakveres) on Eesti poliitik, kes kuulub Eesti Konservatiivsesse Rahvaerakonda. 

Ta on Tallinna linnavolikogu EKRE fraktsiooni esimees.

Haridus ja töökäik
------------------

* 1970–1981 Rakvere I Keskkool
* 1981–1982 Tallinna Tehnikakool nr 15 (kelner, baarmen)

Valdab vene, soome, rootsi, inglise ja saksa keelt. 

Nõukogude perioodil töötanud kelner-baarmenina Tallinnas Olümpia hotelli restoranis, Võsul rannarestoranis Neptun jm.

Alates perestroikast tegelenud väikeettevõtlusega.

Poliitiline tegevus
-------------------

23. jaanuarist 2004 kuni 7. juunini 2013 oli ta erakonna Res Publica, hilisema IRL-i liige. 27. aprillil 2016 astus ta Eesti Konservatiivsesse Erakonda.

Kallas on EKRE Lääne-Tallinna ringkonna esimees, EKRE Mustamäe osakonna esimees, EKRE Volikogu aseesimees ning EKRE Majandustoimkonna juhataja.

2017. aasta kohalike omavalitsuste valimistel sai Kallas Mustamäe valimisringkonnas 70 häält ja pääses 2018. aastal Martin Helme asendusliikmena Tallinna Volikokku. Pärast seda on Kallas olnud Tallinna Volikogu linnamajandus ja revisjoni komisjoni liige.

2019. aastal pärast Urmas Reitelmanni siirdumist Riigikokku valiti Kallas Tallinna Volikogu EKRE fraktsiooni esimeheks.

Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 3 (Tallinna Mustamäe ja Nõmme linnaosad) 42 häält ning ei osutunud valituks.

Isiklikku
---------

Kallas on abielus 1985. aastast, tal on kaks tütart.

Välislingid
-----------

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*
**Heinrich II**, hüüdnimega **Heinrich Noorem** või **Heinrich Laps** (*Heinrich das Kind*; u1308 – juuli 1320) oli viimane Askania dünastiast Brandenburgi markkrahv.

Elu
---

Heinrichi vanemad olid Brandenburg-Stendali markkrahv Heinrich I ja Baieri Agnes, Wittelsbachi dünastiast Baieri hertsogi Ludwig II tütar. Heinrich II-l oli kolm vanemat õde.

1319. aastal sai Heinrich II 11-aastaselt oma nõo markkrahv Waldemari järglaseks, kes oli surnud lastetuna. Pommeri hertsog Wartislaw IV kasutas juhust, et end regendiks seada, ja kasutas seda positsiooni oma huvide edendamiseks pikaajalises Brandenburgi-Pommeri konfliktis. Omakorda sekkus Heinrichi Askania sugulane Saksi-Wittenbergi hertsog Rudolf I ja püüdis regentvalitsust üle võtta. Kuningas Ludwig IV, Heinrichi ema Agnese poolvend, kuulutas lõpuks ta täiskasvanuks, kuigi ta ei läänistanud talle Brandenburgi.

Heinrichi varajane surm 1320. aastal takistas tal iseseisvalt tegutseda, pealegi tähendas see ka Askania dünastia Brandenburgi liini lõppu. Läänina läks markkrahvkond tagasi Wittelsbachist kuningale Ludwig IV-le, kes läänistas Brandenburgi 1323. aastal oma vanemale pojale Ludwig V-le (hüüdnimega "Brandenburglane").

Kuju
----

Heinrichi kuju (keskel) Spandau kindluses
Skulptor August Krausi (1868-1934) Heinrich II kuju avaldati 22. märtsil 1900 Berliini endisel Siegesalleel. Kraus kasutas kuju modellina noort Prantsuse tšellisti Paul Bazelaire'i, kes juhtus Berliini külastama. Koos Heinrichi eestkostja, Pommeri hertsogi Wartislaw IV ja rüütel Wedigo von Plotho büstidega moodustas see kujurühma 9.

Teises maailmasõjas tõsiselt kahjustatud kuju on praegu vaatamiseks Spandau kindluses.
Mall:Clear left

Vaata ka
--------

* Vale-Waldemar

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Waldemar** | **Brandenburgi markkrahv**1319–1320 | Järgnev**Vakantne,järgmine tiitli kandjaLudwig I** |
**Martin Karis** (sündinud 20. oktoobril 1981 Tartus) on eesti endine saalihokimängija ja tennisetreener.

Ta lõpetas 2000. aastal Miina Härma Gümnaasiumi ja 2005. aastal Tartu Ülikooli kehakultuuriteaduskonna.

Sportlasena
-----------

Alustas viieaastaselt Tartu Spordikoolis Mart Polakese juhendamisel tennisetreeninguid, 1988–1994 treenis ta Margus Kartau juhendamisel.

Saalihokiga tegeles ta Jari-Petri Anttila juhendamisel. Tuli Jõgeva Tähe meeskonnas seitse korda (2000–2001, 2003–2004, 2006, 2009, 2013) ja Augur/Wastelandi meeskonnas ühe korra (2012) Eesti meistriks ning kuulus viiel korral (2000–2004, 2006) Eesti karika võitnud meeskonda.

Kuulus aastatel 1999–2010 Eesti saalihokikoondisse. Ta on osalenud viitel maailmameistrivõistlustel: sai B-divisjonis 2002. aastal 4. (kokku 12.), 2004. aastal 2. (12.) ja 2006. aastal 1. (11.) koha ning A-divisjonis 2008. aastal 8. ja 2010. aastal 7. koha.

Treenerina
----------

Alates 2001. aastast töötas ta tennisetreenerina: 2001–2002 BK Tartu Tenniseklubis, 2002–2005 Tartu Akadeemilises Tenniseklubis ning 2005–2011 Tartu Tamme Tennisekeskuses ja Tartu Tähtvere Tenniseklubis. 2011. aastast on ta MK Tenniseklubi juhatuse liige ja treener (6. kutsetase, 2013), 2018. aastast on ta OÜ MK Spordi juhatuse liige.

Isiklikku
---------

Tema isa on Eesti president ning bioloog, haridus- ja muuseumitegelane Alar Karis ning ema on muuseumitegelane Sirje Karis.

Viited
------

1. ↑  Biograafia ESBL-is

Välislingid
-----------

* Biograafia ESBL-is
* Martin Karise sporditulemused
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib Eesti toetusavaldusest; Hersoni aktsiooni kohta vaata artiklit Kollane lint (liikumine)* |

---

Rinnas kantav **kollane lint** (inglise keeles *yellow ribbon*) on toetusavaldus kaasmaalastele, kes viibivad keerulistes oludes, sümboliseerides taaskohtumise ootust ning lootust.

Eesti
-----

Eestis võeti kollane lint kasutusele 13. mail 2011, kui president Toomas Hendrik Ilves avaldas vastava üleskutse Facebookis: "Liibanonis röövitud Eesti seitsme kodaniku pered vajavad meie kõigi toetust. Mitte pealetükkivat uudishimu, vaid rahulikku ja osavõtlikku toetust, mis sõnab: teie mure on meie mure, me loodame ja usume koos teiega. Näitamaks seda tunnet, panin ma täna pintsakureväärile kollase lindi."

Lisaks sellele, et kollast linti kanti riietusel, liitusid paljud üleskutsega ka virtuaalselt, lisades Facebookis oma profiilipildile kollase lindi sümboli. Selleks loodi vastav Facebooki rakendus. 14. juuliks 2011, mil saabus sõnum Eesti kodanike vabastamisest, oli oma profiilipildile kollase lindi lisanud 12 671 inimest.

Viited
------

1. ↑  Kollane lint Toomas Hendrik Ilvese revääril. Vabariigi Presidendi Kantselei, 13. mai 2011
2. ↑
3. ↑
4. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 5. august 2011. Vaadatud 14. juulil 2011.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)

Välislingid
-----------

* Kollane lint. Facebook
**Ledegem** on hollandikeelne vald Belgias Flandria piirkonnas Lääne-Flandria provintsis Roeselare haldusringkonnas.

Asulad
------

Ledegem jaguneb järgmisteks osavaldadeks, asulateks ja piirkondadeks:

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Kollakaks toonitatud alad tähistavad linnastunud piirkondi | 

| # | Asula | Pindala | Elanikke (1.01.2006) |
| --- | --- | --- | --- |
| I | Ledegem | 11,16 | 4018 |
| II | Rollegem-Kapelle | 4,83 | 1471 |
| III | Sint-Eloois-Winkel | 8,76 | 3754 |

 |

Sint-Petruskerk

Viited
------

1. ↑  Wettelijke Bevolking per gemeente op 1 januari 2018, vaadatud 9.03.2019.

Välislingid
-----------

 Ledegem – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Koduleht (hollandi keeles)

Lääne-Flandria provintsi vallad

Alveringem | Anzegem | Ardooie | Avelgem | Beernem | Blankenberge | Bredene | Brugge | Damme | De Haan | De Panne | Deerlijk | Dentergem | Diksmuide | Gistel | Harelbeke | Heuvelland | Hooglede | Houthulst | Ichtegem | Ieper | Ingelmunster | Izegem | Jabbeke | Knokke-Heist | Koekelare | Koksijde | Kortemark | Kortrijk | Kuurne | Langemark-Poelkapelle | Ledegem | Lendelede | Lichtervelde | Lo-Reninge | Menen | Mesen | Meulebeke | Middelkerke | Moorslede | Nieuwpoort | Oostende | Oostkamp | Oostrozebeke | Oudenburg | Pittem | Poperinge | Roeselare | Ruiselede | Spiere-Helkijn | Staden | Tielt | Torhout | Veurne | Vleteren | Waregem | Wervik | Wevelgem | Wielsbeke | Wingene | Zedelgem | Zonnebeke | Zuienkerke | Zwevegem
Antiikskulptuuride järgi tehtud kipskoopiad Tartu Ülikooli Kunstimuuseumis
Guanyini puuskulptuur Hongkongi kunstimuuseumis
**Skulptuur** (ladina keeles *sculptura*) on kujutava kunsti põhiliike graafika ja maalikunsti kõrval, mille peamiseks väljendusvahendiks on vorm.

**Skulptuur** on ruumiline ehk kolmemõõtmeline kunstiteos. See võib olla vabalt seisev ja ümberringi töödeldud nn ümarplastika või esineda mingi pinna külge liidetud reljeefina, millel on välja töötatud ainult esikülg. Materjalidena kasutatakse mitut liiki kivi (graniit, basalt, marmor, liivakivi, lubjakivi nt), puitu, elevandiluud, metalle (pronks, raud, teras), savi (terrakota, keraamika, portselan jt).

Skulptuure kavandavaid ja valmistavaid inimesi nimetatakse skulptoriteks ehk kujuriteks.

Protsess
--------

Suuremate skulptuuride loomisel valmistatakse kõigepealt savist või plastiliinist kavand ja siis originaalsuuruses savimudel, millest tehakse omakorda kipsäratõmme. Punktiiraparaadi abil kantakse mõõtmed üle kivisse või puusse. Ka skulptuuri valamisele eelneb täissuuruses kipsmudeli valmistamine.

Jaotus
------

Pinna või objektiga seotuse alusel jaotatakse skulptuur järgmiselt:

* ümarplastika – vabalt seisvad ja igast küljest vaadeldavad skulptuurid
* reljeefplastika – pinnaga seotud ja vähem või rohkem eenduvad (lamereljeef vs kõrgreljeef) skulptuurid, mis on töödeldud ning vaadeldavad vaid ühest suunast

Töötlemisviisi alusel jaotatakse skulptuur järgmiselt:

* raidkunst – raidkunsti loomisel raiutakse kõva materjali (puit, kivi) plokist ära ülearune mass, kuni jääb järele soovitud kuju
* plastika – plastika puhul lisatakse karkassile materjali (nt savi või plastiliini), kuni saadakse soovitud kuju. Ka valatud skulptuur on plastika.

Skulptuuri otstarbe järgi jaotatakse

* monumentaalskulptuur
* monumentaal-dekoratiivskulptuur
* vabaplastika
* pisiplastika

Ajaloost
--------

Abstraktne skulptuur Leedus Šiauliais
Esimese suure õitsenguaja elas skulptuur üle Vana-Egiptuses, kus madal- ja süvendreljeefi kasutati laialdaselt templite ning haudade kaunistamiseks. Teine hiilgeaeg saabus Vana-Kreeka hiilgeaegadel, mil kujunes välja ümarplastika ning tegutsesid sellised kuulsad kunstnikud nagu Pheidias, Polykleitos, Praxiteles ja Lysippos. Romaani ja gooti kunstis seisis skulptuur arhitektuuri teenistuses. 15. sajandist hakkas kasvama puuskulptuuri osatähtsus ning skulptuuris nähti jälle iseseisvat kunstiliiki. Loodi vabalt seisvaid ümarfiguure, toimus portree- ja monumentaalskulptuuri taassünd. Tähtsa koha omandas hauamonumentide valmistamine. Loodi aia- ja pargiskulptuure, pronksist pisiplastikat ja värvilist majoolikat. Renessansiajastu skulptuuri tippajaks on Michelangelo looming. Ka barokkskulptuuri paremik pärineb Itaalia meistritelt (näit Bernini).

Välislingid
-----------

 Skulptuur – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Skulptuur**
 |
Vals
**Vals** on vald (*Gemeinde*) Austrias Tirooli liidumaal Innsbrucki ringkonnas. Vald asub 1129 m kõrgusel merepinnast. Valla pindala on 48,7 km², 1. jaanuaril 2016 elas seal 537 inimest.

Asend
-----

Vals paikneb 26 km Innsbruckist kagus samanimelises orus (Valsertal), mis hargneb Wipptali idaküljelt Stafflachi juures, on ühenduses Schmirntaliga Sankt Jodoki juures, mille lõunaosa kuulub samuti Valsi valda, ning külgneb lõunapoolses otsas Itaaliaga. Orust hargnevad Zillertali Alpid umbes 7 km ning lõpevad tippudega Kaser, Olperer, Schrammacher ja Hohe Wand. Orgu läbivad Valseri jõgi ning selle lisajõed Alpeiner, Tscheisch ja Paduaner.

Ajalugu
-------

### Juured

Rooma põllumehed kasutasid piirkonda kunagi karjamaana ja esimene dokumenteeritud mainimine on aastast 1313, nimega "Valles", mis tuleb ladina sõnast "Vallis". Keskajast on sealt marmorit kaevandatud ning kasutatud keisripalee põrandates ja Innsbrucki toomkirikus. 1809. aastal toimus kogu Wipptalis ja mõnes külgnevas orus Bergiseli lahing tiroollaste ning Baieri kuningriigi ja Prantsuse keisririigi vahel. 1941. aastal kuulutati kogu org looduskaitsealaks ja vaatamata sellele puuriti Teise maailmasõja ajal mais 1942 Alpeineri sadula alla 2950 m kõrgusel tunnelisüsteem molübdeeni kaevandamiseks. Wehrmachti juhtimisel kasutati sõjavange ja muid seal sunnitööl.

Viited
------

1. ↑

Välislingid
-----------

* www.vals.at
* Wipptal

Innsbrucki ringkonna vallad

* Absam
* Aldrans
* Ampass
* Axams
* Baumkirchen
* Birgitz
* Ellbögen
* Flaurling
* Fritzens
* Fulpmes
* Gnadenwald
* Götzens
* Gries am Brenner
* Gries im Sellrain
* Grinzens
* Gschnitz
* Hall in Tirol
* Hatting
* Inzing
* Kematen in Tirol
* Kolsass
* Kolsassberg
* Lans
* Leutasch
* Matrei am Brenner
* Mieders
* Mils
* Mutters
* Natters
* Navis
* Neustift im Stubaital
* Oberhofen im Inntal
* Obernberg am Brenner
* Oberperfuss
* Patsch
* Pettnau
* Pfaffenhofen
* Polling in Tirol
* Ranggen
* Reith bei Seefeld
* Rinn
* Rum
* St. Sigmund im Sellrain
* Scharnitz
* Schmirn
* Schönberg im Stubaital
* Seefeld
* Sellrain
* Sistrans
* Steinach am Brenner
* Zirl
* Telfes im Stubai
* Telfs
* Thaur
* Trins
* Tulfes
* Unterperfuss
* Vals
* Volders
* Völs
* Wattenberg
* Wattens
* Wildermieming
**"Arbuusisuhkrus"** ("In Watermelon Sugar") on ameerika kirjaniku Richard Brautigani lühiromaan, mis ilmus 1968. aastal.

Romaan jutustab idüllilist, vägivallatut elu elavast kogukonnast, kes on organiseerunud keskse hoone ümber, mille nimi on iDEATH ("minaSURM"). Paljud asjad selles keskkonnas on valmistatud arbuusisuhkrust, ehkki ehitusmaterjalina tarvitatakse ka männipuitu ja kivi ning kütust valmistatakse forellirasvast. Romaani maastik muutub pidevalt. Päike on iga päev eri värvi, luues eri värvi arbuuse, ning ka keskhoone muutub sageli.

Raamat on Eestis ilmunud Enn Soosaare tõlkes kahes trükis: 1977. aastal Loomingu Raamatukogus ning 2003. aastal kirjastuses Hotger. Raamatu ühe peategelase järgi on saanud lavanime ansamblist Jäääär tuntud eesti muusik InBoil ning tema hilisem ansambel InBoiler.

"Arbuusisuhkrus" on avaldanud olulist mõju muusikale ja kirjandusele, sellest on tehtud teatrilavastusi. Eestis lavastas "Arbuusisuhkrus" 2009. aastal Tallinna Linnateatris Jaanus Rohumaa.

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 16. jaanuar 2009. Vaadatud 6. jaanuaril 2012.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
2. ↑
3. ↑
Tartu juudi kalmistu värav
Kalmistu mausoleum
**Tartu juudi kalmistu** (ka **Vana-Juudi kalmistu**) on kalmistu Tartus.

Kalmistu asub Roosi ja Jänese tänava ääres, Vanausuliste kalmistu kõrval.

Vana-Juudi kalmistuks on nimetatud ka üht Raadi kalmistu osa, mis tänapäeval enam pole.

Ajalugu
-------

Tartu esimene juudi kalmistu asus Raadi kalmistu taga. 1895. aastaks ei olnud seal enam matmiseks ruumi. Juudi koguduse esindajad rabi Meier Kropman ja Elieser Ferkin kirjutasid Tartu linnavalitsusele maa saamiseks kirja. Linn andis uue kalmistu jaoks maad Tartu vanausuliste kalmistu kõrval Roosi ja Jänese tänava ristmikul. Tartu juudi kogukond maksis iga ruutmeetri eest linnale 1 kopika renti. Värava ja ümbritseva aia ehitamiseks annetas raha rikas juudi kaupmees Itschok Kahn. 1896. aastal ehitas kogudus kalmistule matusekambri.

Tartu linn andis kalmistu juudi kogukonnale 2000. aastal.

Tänapäev
--------

Tänapäeval kalmistut aktiivselt matmiseks ei kasutata. Algupäraste rajatistena on säilinud betoonist piirdemüür ja kaks mausoleumi kalmistu põhjaosas. Piirdemüüre uuendati 2015. aastal. Praegu kasutusel olev juudi kalmistu asub Lohkval.

Vaata ka
--------

* Lohkva juudi kalmistu

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  Muinsuskaitseamet. "Kultuurimälestiste register". *Tartu juudi kalmistu*. Vaadatud 21.09.20201. `{{netiviide}}`: kontrolli kuupäeva väärtust: `|vaadatud=` (juhend)
2. ↑  Vilja Kohler (26.11.2015). "Kõrge müüri taha peitunud vana juudi surnuaed ilmus nähtavale". *Tartu Postimees*. Vaadatud 21.09.2021.

Välislingid
-----------

* Tartu juudi kalmistu kultuurimälestiste riiklikus registris
**Oostriku kihistik** (inglise *Oostriku Member*) on ordoviitsiumi ladestu Pirgu lademe kihistik. Seda hakkas esimesena eristama Algimantas Grigelis aastal 1978. Kihistik on nime saanud endise Oostriku küla järgi.

Kihistiku stratotüüp on Oostriku puurauk.

Eestis eristatakse selle kihistiku kivimeid Kesk-Eesti aladel. Kihistik lasub Halliku kihistul.

Kihistikku on kohati raske eristada, sest selle piir Halliku kihistuga on piirkondades, kus too on õhem, sageli raskesti leitav. Enamasti eristuvad Oostriku õhukeste kilda vahekihtidega tugeva lubjakivi kihid aga selgesti neid ümbritsevatest kivimitest.

Kihistik sarnaneb keemiliselt koostiselt väga Moe kihistuga.

Viited
------

1. ↑  Oostriku kihistik Eesti geokogude infosüsteemis (vaadatud 03.08.2019)
2. ↑  Stratigraafia terminoloogia
3. ↑  Linda Hints, Asta Oraspõld, Jaak Nõlvak. *The Pirgu Regional Stage (Upper Ordovician) in the East baltic: lithostratigraphy, biozonation and correlation,* Proceedings of the Estonian Academy of Sciences, Geology, 2005

Välislingid
-----------

* Oostriku kihistik Eesti geokogude infosüsteemis
**Aino Paju** (sünninimi **Aino Roop**; 7. september 1935 Kaalepi, Järvamaa – 4. jaanuar 1997 Lääne-Virumaa) oli eesti kultuuritegelane.

Ta õppis Seidla algkoolis. 1955. aastal lõpetas Paide Keskkooli. Seejärel lõpetas Viljandi Kultuurharidustöö Kooli. 1971. aastal lõpetas ta Tallinna Pedagoogilise Instituudi näitejuhtimise eriala, 1979. aastal Tartu Riikliku Ülikooli psühholoogia eriala.

Aastatel 1959–1966 oli ta Järva-Madise kultuurimaja juhataja, 1966–1970 Haljala kultuurimaja kunstiline juht, 1970–1990 kultuurimaja direktor.

Ta juhatas Haljala kultuurimajas ka näiteringi, deklamaatorite ringi ja naisteklubi.

Tunnustus
---------

* 1974 Eesti NSV teeneline kultuuritegelane

Viited
------

1. ↑  "Paide Gümnaasiumi vilistlased, 31. lend 1955. aasta". Originaali arhiivikoopia seisuga 6. märts 2020. Vaadatud 5. detsembril 2018.
2. ↑  Egon Mets. Järva tüdrukust Viru Mariks. Maaleht, 3.11.2010
3. ↑  "Haljala rahvamaja ajalugu". Originaali arhiivikoopia seisuga 5. detsember 2018. Vaadatud 5. detsembril 2018.
Kühtai
**Kühtai** on talispordiküla Stubai Alpides Kühtaisatteli kurus Nedertali oru (läänes) ja Sellraini oru (idas) vahel. See kuulub Silzi valda Imsti ringkonnas Austria Tirooli liidumaal.

Asukoht ja rahvastik
--------------------

Silzi küla ja Kühtai talispordikeskus
1622. aasta jahimaja (vasakul) koos uue hoonega (paremal)
Küla asub merepinnast umbes 2020 m kõrgusel ja on üks kõrgemaid suusakeskusi Austrias.

Ajalugu
-------

Algselt oli seal *schwaighof*, *Chutay* ('lehmade alpi aas'). Seda on esmamainitud 1280. aasta paiku Tirooli krahvide urbariumis. 1497. aastal anti hilisemale keisrile Maximilian I-le Kühtai piirkonnas jahipidamise õigus. 1622. aastal muutis ertshertsog Leopold V *schwaighofi* jahimajaks ja 1624. aastal ehitati Sellrainist sinna tee. Keiser Franz Joseph I ostis jahimaja 1893. aastal tagasi ja kasutas seda baasina alpi ümisejate küttimiseks. Valdus läks tema lapselapse Hedwigi kaudu Stolberg-Stolbergi krahvidele, kes tegid sellest talispordi hotelli. Uued omanikud renoveerisid seda 2016. aastal.

Juba 1930. aastatel peatusid Kühtais mägironijad ja suvitajad. Jahimaja muudeti 19. sajandil *schloss-*hotelliks. 20. sajandi alguses kasvav suusatajate arv jõudis peagi Austria-Ungarisse ja koos sellega Kühtaisse. Keiserlik-kuningliku Töö- ja põllumajandusministeeriumi (*Arbeits- und Ackerbauministerium*) juhtimisel avati paik 1909. aastal suusakeskusena. Pärast Teist maailmasõda kasvas Kühtai kiiresti hotellkülaks ning on tänapäeval populaarne matka- ja suusapiirkond. 1976.–1977. aastal ehitati kirik.

2012. aasta noorte taliolümpiamängude raames võõrustas küla lumelauasõidu ja vabatehnika võistlusi. 2014. aasta detsembri lõpus toimus seal esimest korda naiste 2014.–2015. aasta maailma karikasari mäesuusatamises (asendusena tühistatud võistlusele Semmeringis).

Kultuur ja vaatamisväärsused
----------------------------

* Kühtai kirik: *Expositurkirche Kühtai*
* Kühtai jahimaja (*Jagdschloss Kühtai*) ja Kühtai kabel (*Hofkapelle Kühtai*)

Välislingid
-----------

* Kühtai koduleht
**Sládkovičovo** (kuni 1948. aastani **Diosek**, ungari keeles *Diószeg*, saksa keeles *Diosek*) on linn Slovakkias Trnava maakonnas Galanta ringkonnas.

Geograafiline asend
-------------------

Sládkovičovo asub Kesk-Doonau madalikul, Trnavast 19 km lõunas.

Ajalugu
-------

Küla on esmamainitud 1252. aastal. 1530. aastal rüüstasid seda türklased. Linnaõigused sai asula 1582. aastal. 1850. aastal ehitati linna läbiv raudteeliin, mis ühendas Bratislavat ja Budapesti. 1867. aastal ehitati linna suhkruvabrik. 1870. aastal taastati Diószegi linna staatus. 1946. aastal saadeti linna saksa rahvusest elanikkond riigist välja. Vahepeal kaotatud linnaõigused sai Sládkovičovo tagasi 1. jaanuaril 1983.

1948. aastal sai linn slovaki luuletaja Andrej Sládkoviči (1820–1872) auks nime Sládkovičovo.

Rahvastik
---------

Slovakkia 2021. aasta rahvaloenduse andmetel oli elanikest slovakke 70,88%, ungarlasi 25,41%, tšehhe 0,48%, mustlasi 0,35%, rumeenlasi 0,15% ja vietnamlasi 0,15%.

Sõpruslinnad
------------

* Ungari Aschersleben, Ungari
* Rumeenia Diosigi vald, Rumeenia
* Tšehhi Ivančice, Tšehhi

Viited
------

1. ↑  Sčítanie obyvateľov, domov a bytov 2021 na Slovensku
2. ↑  História mesta Mesto Sládkovičovo. Vaadatud 14. mail 2023
3. ↑  Városunk történelme Városi hivatal Diószeg. Vaadatud 14. mail 2023
4. ↑  Number of population by ethnicity in the municipality Sládkovičovo at 1. 1. 2021 Sčítanie obyvateľov, domov a bytov 2021. Vaadatud 14. mail 2023
**Eha Tillmann** (1957. aastani **Eha Juhkam**; 12. veebruar 1937 – 29. aprill 2020) oli eesti raamatukogundustegelane.

1955. aastal lõpetas ta Vastseliina Keskkooli. 1969. aastal lõpetas ta Eduard Vilde nimelise Tallinna Pedagoogilise Instituudi raamatukogunduse ja bibliograafia eriala. Tema diplomitöö "Võru rajooni külaraamatukogude kasutajaskond ja selle kujunemist mõjutavad tegurid" pälvis Üliõpilaste Teadusliku Ühingu TPedI konkursil II preemia ja vabariiklikul konkursil III preemia.

Aastatel 1964–1968 töötas ta Võru Rajooniraamatukogus raamatukoguhoidjana. Aastatel 1968–1992 oli ta Juhan Smuuli nimelise Võru Keskraamatukogu direktor, 1992–2002 Võrumaa Keskraamatukogu komplekteerimisosakonna raamatukoguhoidja.

Aastatel 1977–1987 oli ta Võru Rajooni Rahvasaadikute Nõukogu kultuurikomisjoni liige ja aseesimees, aastatel 1987–1991 Võru Linna Rahvasaadikute Nõukogu haridus- ja kultuurikomisjoni esimees, 1980–1990 ühingu Teadus Võru osakonna juhatuse liige, 1981–1991 Eesti Raamatuühingu Võru rajooniorganisatsiooni esimees. Ta oli ka Eesti Raamatukoguhoidjate Ühingu taasasutajaliige (1988) ja juhatuse liige.

Tunnustus
---------

* 1974 Eesti NSV kultuuritöö eesrindlase rinnamärk
* 1976 medal "Töövapruse eest"
* 1979 EKP Võru rajoonikomitee ja Võru rajooni täitevkomitee aukiri
* 1983 Eesti NSV teeneline kultuuritegelane
* 1985 NSV Liidu Kultuuriministeeriumi ja Kultuuriala Töötajate Ametiühingu aukiri
* 1987 Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi aukiri
* 1994 Eesti Raamatukoguhoidjate Ühingu teenetepreemia
* 2005 Võru linna teenetemärk

Viited
------

1. 1 2  "Eesti raamatukogunduse biograafiline andmebaas. Tillmann, Eha". Originaali arhiivikoopia seisuga 12. august 2016. Vaadatud 27. juunil 2016.
2. ↑  Võrumaa Keskraamatukogu, MTÜ Järjehoidja. Võrumaa Keskraamatukogu 100. Võru, 2009

Välislingid
-----------

* Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Juhan Smuuli nim. Võru Raamatukogu direktor Eha Tillmann (1974)