recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Sirkka-Liisa Kivine** (sündinud 21. juuni 1977 Paides) on eesti endine kergejõustiklane (kaugus- ja kolmikhüppaja).

Ta on lõpetanud 1995. aastal Türi Keskkooli ja 2002. aastal Tartu Ülikooli (kus õppis kehakultuuriteaduskonnas).

Kergejõustikuga hakkas ta tegelema viienda klassi õpilasena. Algul juhendas teda kehalise kasvatuse õpetajast isa Mati Kivine, seejärel põhikooli lõpuklassist keskkooli lõpuni treener Lea Valang. Pärast keskkooli lõpetamist töötas Kivine Türil treenerina. 1996. aastal oli ta vaheaastal Soomes rahvaülikoolis, kus sporti eriti ei teinud. See-eest kehakultuuriüliõpilasena Tartus hakkas ta Tiina Toropi ja Mehis Viru juhendamisel intensiivselt kergejõustikku treenima. Aastatel 2002–2010 oli tema treener Ivo Kala.

Isiklikku
---------

Tema onu on endine kergejõustiklane, ajakirjanik ja spordipublitsist Paavo Kivine.

Viited
------

1. ↑  "Eesti spordi biograafiline leksikon". 12.11.2011. Vaadatud 15.03.2019.
2. ↑  Pamela Parts. Eesti parim kaugushüppaja tahab saada õpetajaks Järva Teataja, 13. oktoober 2007.
3. ↑  Deivil Tserp. Sirkka-Liisa Kivine areneb nagu muinasjutukangelane Postimees.ee, 14.11.2002.

Välislingid
-----------

* Biograafia ESBL-is
Flåmi sadam ja raudteejaam
**Flåm** on küla Norras Sogn og Fjordane maakonnas Aurlandi vallas. Asula asetseb Flåmsdaleni oru põhjas Aurlandsfjordeni sopis.

Koha nimi on algselt mitmuse daativ vanapõhja sõnast *flá* ('järskude mägede vaheline väike tasandik'). Seda nime on esimest korda mainitud aastal 1340 kujul *Flaam*.

Külas elab umbes 500 inimest.

Hea ligipääsu ja kauni looduse tõttu käib Flåmi piirkonnas alates 19. sajandi lõpust palju turiste, viimasel ajal[*millal?*] ligi 450 000 turisti aastas. Flåmi raudteejaam on Flåmsbaneni lõppjaam. Paljud turistid tulevad Flåmi raudteega, sest Flåmi viiv 20 km pikkune raudteeharu on maailma kõige järsem raudtee (kaldega 1:18), kui hammasratasraudteid mitte arvestada. Raudteel on ka mõned spiraalid. Flåmi vanas raudteejaamas on tänapäeval Flåmi raudtee muuseum.

Jaama kõrval on süvaveekai, mille äärde võivad randuda suured kruiisilaevad. Keskmiselt saabub sinna 131 kruiisilaeva aastas.

Asulat läbib ka Oslot ja Bergenit ühendav maantee E16. 

Flåm on kirjanik Per Sivle sünnikoht.

Vaata ka
--------

* Flåmi kogudus

Välislingid
-----------

* Store norske leksikon

*Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:Flåm seisuga 11.08.2009*.
**Luul** on haiguslik (väär), veendumuslik ja kriitikale allumatu mõtlemishäire.

1. Haiguslik (väär) – ilmselgelt tõele mittevastav. Näiteks haige räägib, et teda jälitab kosmiline kurjategijate jõuk. Teinekord on tõesust/väärust raske hinnata, eriti olmeluulude korral. Kui haige räägib, et tema äraolekul käivad vargad korteris ja varastavad tema asju – see võib isegi nii olla, eriti kui patsient ei lukusta oma toa ust.
2. Veendumuslik – haige mitte ei avalda arvamust, vaid esitab oma mõtteid kui tõeseid fakte. Haige on veendunud, et kurjategijad teda jälitavad.
3. Kriitikale allumatu – ratsionaalsed seletused ei kummuta haige veendumust.

Luulu diagnoosimiseks peavad kõik kolm nimetatud tingimust täidetud olema. Kui ei ole võimalik tõestada, et veendumus on väär, siis on tegemist näiteks hüpoteesiga. Kui haige on valmis veendumuste üle väitlema ja oma seisukohti kaitsma, siis on tegemist pigem ülekaaluka ideega. Eristada tuleb luulusid sundmõtetest – seisundist, mille korral haige saab mõtte haiguslikkusest/väärusest aru, kuid ei suuda sellegipoolest sellele mõttele vastu seista.

Luuludele on iseloomulik isikukesksus – luulu sisu on seotud haige igapäevaeluga. Haige on sündmuste keskpunktis – haiget kahjustatakse, haige on eriliselt võimekas jne.

Eristatakse paranoilisi, parafreenseid ja depressiivseid luulusid. 

Luulud on üsna iseloomulikud skisofreenia korral. Luulude korral ei ole haige võimeline adekvaatselt hindama ümbritsevat, mistõttu vastuvõetud otsused on väärad ja mis omakorda saab ajendiks teovõimelisuse hindamisel.

Tänapäeval ravitakse luulusid peamiselt neuroleptikumidega. Tavaliselt kaotab luul oma aktuaalsuse paari nädalaga. Mõnel juhul võib luul osutuda ravimiresistentseks ja kesta aastaid.
**Lucille Désirée Ball** (6. august 1911 – 26. aprill 1989) oli Ameerika Ühendriikide näitleja, koomik, produtsent ja modell. 

Tema tööd tunnustati Cecil B. DeMille'i nimelise elutööauhinna (1979) ja Kennedy Keskuse elutööauhinnaga (1986) ning kahe tähega Hollywoodi kuulsuste alleel. Ta pälvis viis Primetime Emmy auhinda ning oli nomineeritud veel kaheksale Primetime Emmy auhinnale.

Balli karjäär algas 1929. aastal modellina. Varsti pärast seda alustas ta näitlejakarjääri Broadway teatripiirkonnas, kasutades lavanime Diane (või Dianne) Belmont. 1930. ja 1940. aastatel näitles ta RKO Picturesi filmides lepingulise näitlejana. 1950. aastatel hakkas Ball näitlema televisioonis, mil tema ja ta abikaasa Desi Arnaz lõid situatsioonikomöödia "I Love Lucy". 

Aastatel 1960–1961 mängis Ball Broadway muusikalis "Wildcat", mille ta ka produtseeris. 1962. aastal asutas ta telestuudio Desilu Productions; temast sai esimene naine, kes omas suurt telestuudiot. Desilu Productions tootis palju populaarseid telesarju, sealhulgas "Mission: Impossible" ja "Star Trek". 1962–1968 näitles ta situatsioonikomöödias "Life with Lucy", mis oli sarja "I Love Lucy" järg. Pärast sarja "Life with Lucy" lõppu näitles ta ka kolmandas situatsioonikomöödias, "Here's Lucy", mis püsis eetris 1974. aastani.

Ball oli näitlejana tegev kuni surmani 1989. aastal.

Viited
------

1. ↑  "Lucille Ball: Biography". *punoftheday.com*. Originaali arhiivikoopia seisuga 14. juuni 2018. Vaadatud 07.10.2022.
2. ↑  Suskin, Steven (9. märts 2010). "Show Tunes: The Songs, Shows, and Careers of Broadway's Major Composers". Ameerika Ühendriigid: Oxford University Press. Vaadatud 07.10.2022.
3. ↑  "Arnaz Quits Presidency Of Desilu; Former Wife, Lucille Ball, Gets Post". *Wall Street Journal*. 1962.
4. ↑  "Lucille Ball". *Morbid Curiosity*. Originaali arhiivikoopia seisuga 30.09.2018. Vaadatud 07.10.2022.

Välislingid
-----------

 Lucille Ball – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
**Thomas Carlyle Ford** (sündinud 27. augustil 1961) on Ameerika moelooja ja filmirežissöör.

Lapsepõlv ja noorus
-------------------

Tom Ford on sündinud Texase osariigis Austinis. Noorena elas Houstoni äärelinnas ja San Marcoses, mis asub Austini lähedal.

New Yorgis läks ta ülikooli kunstiajalugu õppima. Aasta pärast sisseastumist kukkus ta välja, kuna keskendus rohkem näitlemisele telereklaamides.

Hiljem hakkas õppima sisearhitektuuri.

New Yorgis olles külastas ta tihti ööklubi Studio 54. See periood tema elus võis olla tema hilisema loomingu suureks mõjutajaks. Sel ajal ta ka mõistis, et on gei.

Tegevus filmiloojana
--------------------

Ta on filmide "A Single Man" (2006) ja "Nocturnal Animals" (2016) režissöör, need filmid olid nomineeritud Oscarile.

Töö moeloojana
--------------

Ford alustas moeloojakarjääri Tom Fordi kaubamärgiga meesteriiete, ilutoodete ja aksessuaaride loomisega. 

Tuntuks sai ta aga Gucci ja Yves Saint Laurenti moemajades loovjuhina töötades. 2006. aastal tuli Ford välja oma kaubamärgiga Tom Ford.

Ford kirjeldab oma klienti kui rahvusvahelist, kultuurset, palju reisinud ja ostujõulist isikut.

Beyoncé, Jennifer Lopez, Gwyneth Paltrow, Anne Hathaway, Daniel Craig, Tom Hanks, Johnny Depp, Ryan Gosling, Will Smith, Julianne Moore, Hugh Jackman, Jon Hamm on inimesed, keda Ford on riietanud.
**Degučiai** on küla Leedus Zarasai rajoonis, Degučiai valla halduskeskus. Küla asub Zarasaist 15 kilomeetrit edelas Samanise järve ääres. 

Degučiaist lõunas algab Gražutė mets, mille kaitseks on loodud Gražutė regionaalpark. Külas on metsamajand, tuletõrjejaoskond, raamatukogu, kultuurimaja ja postkontor. Seal asuvad kaks vanausuliste kabelit ja Zarasai kihelkonda kuuluv katoliku kabel; külas asub kihelkonna kunstigalerii.

Küla nime päritolu on teadmata, selle kohta on kolm versiooni. Esimese kohaselt tuleneb see nimest Degutis, teise kohaselt tuleneb see seal kunagi asunud tõrva (*degutas*) tootmispaigast, kolmanda kohaselt sai küla selle nime pärast seda, kui oli ehitatud täielikult maha põlenud (lt. *sudeginusio*) varasema asula asemele.

Elanikkond
----------

|  |  |
| --- | --- |
| * 276 (1865)
* 281 (1902)
* 278 (1923)
* 317 (1959)
* 277 (1970)
* 277 (1975)
 | * 301 (1979)
* 319 (1985)
* 392 (1989)
* 324 (2001)
* 265 (2011)
 |

Ajalugu
-------

Samanise järve ääres asuvad Degučiai linnamägi ja muinaskalmed. Linnamäe kõrgus on 15 meetrit, pindala 30x25 meetrit. Aastail 1949 ja 1972 viidi seal läbi arheoloogilised uuringud, aastail 1975 ja 1985 aga arheoloogilised kaevamised. Linnamägi oli kasutusel I aastatuhandest XIV sajandini.

Küla on esmamainitud 1669. aastal. 1755. aastal asutati sinna vanausuliste klooster (vanausulised elasid selles piirkonnas juba aastast 1635). Tsaariajal oli asula venekeelne nimekuju Дегуце. Asula jaoks oli oluline XIX sajandi keskpaik, mil seda hakkas läbima Peterburist Varssavisse viiv tee, külla rajati toona ka postijaam. Aastal 1841 sealne vanausuliste klooster suleti.

Aastal 1920 avati külas kool, aastal 1925 ehitati sinna katoliku kirik. Nõukogude perioodil sealne kirik suleti, selle hoonesse rajati hiljem kohalik kultuurimaja. Külast sai kohaliku kolhoosi keskasula. Aastail 1949-1968 toimus sealses koolis õppetöö vene keeles. Aastal 1992 avati sealsete katoliiklaste initsiatiivil vanas hobupostijaamas palvemaja. Aastal 2007 rajati kalmistul asunud vana vanausuliste kabeli asemele uus, aastal 2017 püstitati külla aga uus vanausuliste kabel-palvemaja.

* KoolimajaKoolimaja
* KalmistuKalmistu
* Vanausuliste kalmistuVanausuliste kalmistu
* DegučiaiDegučiai
* Kabel endises hobupostijaama hoonesKabel endises hobupostijaama hoones
* Vana vanausuliste kabelVana vanausuliste kabel
* Uus vanausuliste kabelUus vanausuliste kabel

Viited
------

1. ↑  surašymas
2. ↑   Дегуце. Географическо-статистический словарь Российской империи, Kd. 2 (Дабанъ — Кяхтинское Градоначальство). СПб, 1865, 28 lk.
3. ↑  Degučiai 2. Visuotinė lietuvių enciklopedija, Kd. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 568 lk.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Degučiai** |

* Poola Kuningriigi geograafiline leksikon, Degucie nr. 10
* Küla portaalis vietoves.Lt
Oussama Haddadi (2018)
**Oussama Haddadi** (araabia keeles اسامة الحدادي‎; sündinud 28. jaanuaril 1992 Tunises) on Tuneesia jalgpallur, kes mängib vasakkaitsjana Saksamaa esiliigaklubis Greuther Fürth ja Tuneesia jalgpallikoondises.

Ta alustas klubikarjääri 2010. aastal Tuneesia klubis Club Africain. Hooajal 2014–2015 tuli ta klubiga Tuneesia meistriks.

Aastatel 2017–2019 mängis ta Prantsusmaa kõrgliigaklubis Dijon.

2019. aasta mais sõlmis ta lepingu Saudi Araabia kõrgliigaklubiga Ettifaq. 2020. aasta jaanuaris suundus ta pooleteiseks aastaks laenule Türgi kõrgliigaklubisse Kasımpaşa. 2021. aasta juulis sõlmis ta kaheaastase lepingu Türgi kõrgliigaklubiga Yeni Malatyaspor.

2022. aasta juunis sõlmis ta kaheaastase lepingu Greuther Fürthiga.

Tuneesia jalgpallikoondises debüteeris Haddadi 27. märtsil 2015 mängus Jaapani vastu. Ta on kuulunud Tuneesia koondisse 2018. aasta maailmameistrivõistlustel ning 2019.  ja 2021. aasta Aafrika rahvaste karikavõistlustel.

Saavutused
----------

Club Africain
* Ligue Professionnelle 1: 2014–2015

Viited
------

1. ↑   (vaadatud 23.1.2022)

| * v
* r
Tuneesia koondis  –  2018. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused |
| --- |
| 

* 1 Ben Mustapha
* 2 S. Ben Youssef
* 3 Benalouane
* 4 Meriah
* 5 Haddadi
* 6 Bedoui
* 7 Khaoui
* 8 F. Ben Youssef
* 9 Badri
* 10 Khazri
* 11 Bronn
* 12 A. Maâloul
* 13 Sassi
* 14 Ben Amor
* 15 Khalil
* 16 Mathlouthi (c)
* 17 Skhiri
* 18 Srarfi
* 19 Khalifa
* 20 Chaalali
* 21 Nagguez
* 22 Hassen
* 23 Sliti
* Treener: N. Maâloul

 | Tuneesia |
**CNC freespink** on arvuti teel juhitav freespink, sarnane tavapärasele ülafreesile, kuid täielikult arvuti teel juhitud. CNC-freespingid on konstrueeritud paljude komponentide masstootmiseks erinevatest materjalidest ja plastist. Freespingi põhifunktsioon hõlmab töödeldava detaili mehaanilist lõikamist soovitud kujuga

Ülevaade
--------

CNC freespink on automatiseeritud multifunktsionaalne kompleks toorikute töötlemiseks ja valmistoodete saamiseks puidust, metallist, klaasist, plastist, kivist jne. Freespingi töörežiim sõltub tooriku materjalist, töötüübist, kasutatav tööriist (lõikur), valmistoote tüüp (tasane, silindriline, ruumiline), samuti masina enda konstruktsioon, jahutussüsteem, portaali töömõõtmed ja kõrgus jne. Operaator juhib protsessi ainult monitoril ja tema osalus protsessis on viidud miinimumini.

Tehnilised võimalused
---------------------

Kaasaegsed CNC-masinad sisaldavad kõikvõimalikke lisaseadmeid töö hõlbustamiseks ja seadmete tehnoloogiliste võimaluste laiendamiseks. Seega on puittoorikute freesimisel kõige olulisem vältida peene tolmu sattumist masina kriitilistesse komponentidesse. Selle tagamiseks on olemas süsteem tööpinna puhastamiseks imemise teel ja seeläbi laastude eemaldamiseks lõiketsoonist. Keeruliste lokkis toodete valmistamiseks on freespink varustatud pöördseadmega, mis teisendab koordinaate.

CNC freespingi osad
-------------------

Freesimisseadmete valik on selliste masinate suure hulga tõttu äärmiselt mitmekesine. Need on graveerijad, trei- ja freesmasinad ning puurmasinad. Igal rühmal on suur hulk sisemisi variante: pöördlaua olemasolu või puudumine, tööpiirkonna tõstmise / langetamise funktsiooni omadused, üldmõõtmed ja palju muud. Üldised disainielemendid jäävad aga kõikide seadmete puhul ligikaudu samaks.

Freespink koosneb:

* kerest,
* töölauast,
* spindliplokist,
* selle ajamist,
* häälestusmehhanismist

Vaata ka
--------

* freespink

Viited
------

1. ↑  "Deliverse CNC Tööpingid". *deliverse.ee*. Originaali arhiivikoopia seisuga 2.09.2022. Vaadatud 02.09.2022.
2. 1 2  Smoothy, Luke (01.03.2022). "What is CNC Milling?". *get-it-made.co.uk*. Vaadatud 02.09.2022.
3. ↑  "CNC freesimine ja CNC treimine". *radius-hudraulika.ee*. Vaadatud 02.09.2022.
4. ↑  "CNC freesimine". *plastexpert.ee*. Vaadatud 02.09.2022.
5. ↑  "CNC puurimis- ja freespink". *allescncmachine.com*. 30.07.2019. Originaali arhiivikoopia seisuga 2.09.2022. Vaadatud 02.09.2022.
**Kivine** on eesti perekonnanimi.

Statistika
----------

2022. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Kivine 36 inimesel: 17 mehel ja 19 naisel. Perekonnanimede levikult on Kivine meeste puhul 7376. kohal ja naiste puhul 7125. kohal.

Kivine oli levinum nimi vanuserühmas 55–59 aastat, kus seda oli 10 000 elaniku kohta 0,65.

19. sajandi algul pärisorjusest vabastamise käigus talupoegadele perekonnanime Kivine ei pandud.

1930. aastate nimede muutmise kampaania käigus Eestis perekonnanime Kivine ei vahetatud.

Uueks nimeks võeti Kivine kokku 8 korral, kui loobuti nimedest Steinberg ja Kibiner kolmel juhul, samuti nimedest Jürisson ja Kamenski.

Nime kandjaid
-------------

* Kadri Kivine, sporditegelane (1970–)
* Paavo Kivine, eesti ajakirjanik ja spordipublitsist (1949–)
* Sirkka-Liisa Kivine, eesti kergejõustiklane (1977–)

Viited
------

1. ↑  Statistikaamet. Rahvastikuregister (vaadatud 14.05.2022)
2. ↑  Rahvusarhiiv. Onomastika andmebaas. Nimede panemine: (algne nimekuju): Kivine
3. ↑  Rahvusarhiiv. Onomastika andmebaas. Nimede eestistamine: (vana nimekuju): Kivine.
4. ↑  Onomastika andmebaas. Nimede eestistamine:(uus nimekuju): Kivine.

Välislingid
-----------

* Kivine statistikaameti andmebaasis
**Gustavs Zemgals** (12. august 1871 Džūkste vald – 6. jaanuar 1939 Riia) oli Läti ajakirjanik, poliitik ja Läti teine president aastatel 1927–1930.

Zemgals sai hariduse Riia Nikolai gümnaasiumis ja Moskva ülikoolis, mille ta lõpetas 1899. aastal juura alal. Seejärel naasis ta Lätti, kus tegutses ajakirjaniku ja rahvusliku aktivistina. 1904. aastal mobiliseeriti ta sõjaväkke ning ta osales Vene-Jaapani sõjas. Zemgals tegi läbi sisuliselt kogu sõja ja ülendati kapteniks.

1905. aastal naasis Zemgals Lätisse ja sai ajalehe Jaunā Dienas Lapa (Uus Päevaleht) toimetajaks. Pärast selle lehe sulgemist 1905. aasta revolutsiooni ajal toimetas ta ajalehte Mūsu Laiki (Meie Aeg). 1907. aastal pidi ta toimetajatöö tõttu kolm kuud vangis olema, misjärel ta aga jätkas poliitikategemist. 1912–1914 toimetas ta ka ajalehte Domas (Mõtted).

Esimeses maailmasõjas mobiliseeriti Zemgals uuesti ja ta viibis tükk aega Soomes. 1917. aastal, Veebruarirevolutsiooni ajal, naasis Zemgals Lätti ning ta valiti Riia linnakomitee esimeheks, sisuliselt linnapeaks. Ta osales ka Läti Ajutise Rahvanõukogu töös, mis koondas Läti olulisemaid organisatsioone ja poliitikuid ning mis 1918. aasta alguses kolis Venemaale. Sama aasta lõpul läks ta tagasi Saksa okupatsioonist vabastatud Lätti ning valiti Läti Rahvanõukogu (Tautas padome) aseesimeheks. Et selle esimeheks valitud Jānis Čakste viibis kuni aasta lõpuni Venemaal, juhatas just Zemgals 18. novembril toimunud istungit, kus kuulutati välja Läti Vabariik.

Zemgals tegutses mõnda aega ka Läti välissaadikuna, 1920. aastatel kuulus aga kõigi parlamentide koosseisu ning kui president Čakste suri, valiti ta Läti järgmiseks riigipeaks. Presidendina sekkus ta vähe valitsuse koosseisu, kuid kasutas palju talle antud amnestiaõigust. Pärast ametiaja lõppu ei soovinud ta teiseks ametiajaks kandideerida ja sai taas parlamendi liikmeks. Lühemat aega täitis ta ka mõne ministri kohta.

1939. aasta alguses suri Zemgals ootamatult ja maeti Riia metsakalmistule. 1990. aastal avati Zemgalsi sünnikohas tema mälestusmärk.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Gustavs Zemgals** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Jānis Čakste** | **Läti president**1927–1930 | Järgnev**Alberts Kviesis** |

Läti presidendi lipp
Läti presidendid

Čakste • Zemgals • Kviesis • K. Ulmanis • Kalniņš (eksiilis) • Rancāns (eksiilis) • Gorbunovs (kohusetäitja) • G. Ulmanis • Vīķe-Freiberga • Valdis Zatlers • Andris Bērziņš • Raimonds Vējonis • Egils Levits • Edgars Rinkēvičs
Eagle 6500 ketasrandaal

**Randaal** (vananenud nimetused **taldrikäke**, **ketasäke**) on mullaharimisriist, mille tööseadiseks on ühele teljele paigalda­tud sfäärketastest koosnev kettapatarei, mis kahele laagrile toetatuna saab pöörelda ümber oma telje. 

Kettapatarei telg paikneb randaali liikumissihi suhtes nurgi, sfäärketaste nõgusküljed on randaali liikumise suunas (ette­poole). Ainult sellises asendis tungivad sfäärkettad mulda ning kobestavad ja segavad seda (atakknurk). Randaalil on kaks või mitu (kahe- või mitmejäljeline randaal) piki­telje suhtes sümmeetriliselt (kahepoolne randaal) või eba­sümmeetriliselt (ühepoolne randaal) paigutatud ning teine­teise järel liikuvat sektsiooni, igasühes on üks või mitu kettapatareid. 

Olenevalt randaali massist ühe sfäärketta kohta eristatakse kergeid (15–40 kg), raskeid (40–­100 kg) ja üliraskeid (100–500 kg) randaale. Kergeid randaale kasutatakse põllul ja aias (põllu- ja aiarandaal), neil on sileda lõikeser­vaga kettad. Rasked ja ülirasked randaalid on soo- või uudismaarandaalid, nende kettad on sälkservalised.

Randaalimine on mullaharimine randaaliga. Randaalides purustatakse rohukamar, tükeldatakse umb­rohud ja segatakse koristusjäätmed mullaga.

Maapinda valmistatakse ette nii külvi kui ka istutamise eel, aga ka siis, kui on soov kaasa aidata metsa looduslikule uuenemisele. Nii on istutatud või tärkaval puutaimel vähem konkurente ning ka metsaomanikul on lihtsam hiljem noort metsa hooldades puutaimi üles leida.

Hooldamist hõlbustavat maapinna ettevalmistamist võib teha täisharimisena või pinda osaliselt harides. Täisharimist kasutatakse selle kõrge hinna tõttu haruharva. Tänapäeval valmistatakse maapinda ette valdavalt mehhaniseeritult (adraga), vähemal määral käsitsi.

Maapinna osalise ettevalmistamise viise on mitu:

* Vaod tehakse adraga liigniisketele muldadele või mullakihi tüsendamiseks ka looaladele, kus tuleb taimed istutada vao harjale.
* Ribad tehakse parasniisketele või kuivadele muldadele ülemise mullakihi kobestamiseks, segades toorhuumuse mineraalmullaga.
* Lapid tehakse värsketele raiesmikele, kus lapi suurus sõltub kasvukoha viljakusest – viljakatel aladel tehakse suuremad lapid. Külvatakse-istutatakse lapile. Sellisele lapile istutatud taime puhul võib istutamise aastal piisata ühest hooldamiskorrast. Kindlasti tuleks jälgida istutussügavust, et taimejuured ei jääks kõdukihti, vaid saaks mineraalmaasse – kõdukiht on kiire kuivama.

Viited
------

1. ↑  "Metsarandaal".
2. ↑  "Randaal".
3. ↑  "Maapinna ettevalmistamine".
4. ↑  "Erinevad metsarandaalid".
5. ↑  "Randaalide ajalugu".
Madeleine Thien esinemas kirjandusfestivalil HeadRead (2012)  
Foto: Ave Maria Mõistlik
**Madeleine Thien** (sündinud 1974 Vancouveris) on malaisia-hiina päritolu Kanada kirjanik.

Ta õppis Simon Fraseri ülikoolis ja Briti Columbia ülikoolis, mis mõlemad asuvad Vancouveris.

Tema esimene teos "Simple Recipes" ("Lihtsad retseptid") ilmus 2001 ja osutus kriitikute seas väga menukaks. Ta pälvis kohe Vancouveri linna raamatuauhinna, aasta parimale Briti Columbia elaniku kirjutatud ilukirjandusteosele mõeldud Ethel Wilsoni ilukirjandusauhinna ning Kanada Kirjanike Assotsiatsioon andis talle Air Canada auhinna, mis on mõeldud kõige paljutõotavamale alla 30-aastasele kirjanikule.

Tema järgmine teos "The Chinese Violin" ("Hiina viiul") ilmus 2002.

Thieni kolmas teos, romaan "Certainty" ("Kindlus") ilmus 2006. See on tõlgitud 16 keelde. See teos pälvis amazon.ca väljaantava aasta parima Kanada romaani auhinna ja iga-aastase Ovidiuse auhinna ilukirjanduse kategoorias.

Ta on elanud Québecis ja Hollandis, aga viimasel ajal[*millal?*] elab Montréalis.

Eesti keelde on tõlgitud tema 2011. aastal ilmunud punaste khmeeride Kambodžast kõnelev romaan "Dogs at the Perimeter", eesti k "Armastatud ja kardetud" (tõlkinud Kätlin Kaldmaa, Pegasus, 2012).
Kirill Aleksejenko (2015)
**Kirill Aleksejevitš Aleksejenko** (vene keeles Кирилл Алексеевич Алексеенко; sündinud 22. juunil 1997 Peterburis) on vene maletaja, rahvusvaheline suurmeister (2015).

Karjäär
-------

Aleksejenko tuli 2007. aastal Euroopa noortemeistriks U10-vanuseastmes. Samal aastal andis FIDE talle rahvusvahelise meistri nimetuse. 2011. aastal tuli ta Caldas Novases (Brasiilias) noorte maailmameistriks U14-vanuseastmes. Samal aastal Peterburis peetud Mihhail Tšigorini mälestusturniiril täitis ta esimest korda suurmeistrinormi. Teise suurmeistrinormi täitis ta 2012. aastal Plovdivis Euroopa meistrivõistlustel (tuli 44. kohale). 2013. aastal tuli ta Euroopa noortemeistriks U16-vanuseastmes.

Suurmeistri nimetuse andis FIDE talle 18-aastaselt 2015. aastal pärast seda kui tema ELO-reiting tõusis üle 2500. 

Kolmel aastal järjest (2015–2017) on Aleksejenko võitnud Tšigorini mälestusturniiri. Aastavahetusel 2017/2018 võitis ta Stockholmis Riltoni karikaturniiri. 

Augustis 2019 tuli ta Venemaa meistrivõistlustel kaheksandaks. Samal aastal võitis Aleksejenko Bathumis Venemaa võistkonna koosseisus Euroopa võistkondlikel meistrivõistlustel kuldmedali.

Septembris 2019 mängis Aleksejenko Hantõ-Mansiiskis peetud maailma karikaturniiril (pääses turniirikorraldaja nominatsiooni kaudu). Võitis avaringis Nguyễn Ngọc Trường Sơni, teises ringis Johan-Sebastian Christianseni ja kolmandas ringis Pentala Harikrishna, kuid kaotas kaheksandikfinaalis Ding Lirenile tulemusega 1:3 ja langes edasisest konkurentsist välja. 

Oktoobris 2019 tuli ta Mani saarel peetud Suurel Šveitsi turniiril kolmandaks (edestades seejuures teiste seas Levon Aronjani, Magnus Carlsenit, Aleksandr Grištšukki, Sergei Karjakinit, Viswanathan Anandit ja Pjotr Svidlerit).

Märtsis 2020 pääses Aleksejenko mängima Jekaterinburgis alanud pretendentide turniirile (turniirikorraldaja nominatsiooni kaudu). Kaheksa osavõtjatega turniiri teine ring peeti koroonapandeemia tõttu alles aprillis 2021. Aleksejenko jõi lõpparvestuses eelviimaseks.

Poliitilised avaldused
----------------------

Koos 43 teise Venemaa tippmaletajaga allkirjastas ta avaliku kirja Vladimir Putinile, milles protesteeriti  Venemaa sissetungi vastu Ukrainasse.

Viited
------

1. ↑  'Stop the war.' 44 Top Russian Players Publish Open Letter To Putin chess.com, 20. aprill 2022

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Kirill Aleksejenko** |

* Kirill Aleksejenko FIDE andmebaasis
* Мемориал М.И.Чигорина – 2015. chess-results.com
* Rilton Cup 2017/2018. chess-results.com
Žalgirio Arena avamäng, Leedu ja Hispaania vahel
**Žalgirio Arena** on Leedus Kaunase linnas Naujamiestises asuv Baltimaade suurim sisehall. Hall mahutab 15 422 inimest korvpallimängude ajaks ja 16 160 inimest kontserdi ajaks (kui lava asub saali keskel) ning 11 256 inimest, kui lava asub ühes saali otsas. Žalgirio Arenal peetakse põhiliselt korvpallimänge ja kontserte.

Halli nime valikul otsustati Žalgiro Arena kasuks, sest 2010. aastal möödus Žalgirise lahingust 600 aastat. Linnapea Andrius Kupčinskas on öelnud: "Ma arvan, et Žalgirise lahingu 600. aastapäeva lähenedes on õige anda uuele areenile Žalgirise nimi." Peale selle mõjutasid linnapea sõnul nime valikut ka Leedu edukaima korvpalliklubi Kaunase Žalgirise saavutused. Klubi kasutab halli kodumängudeks nii kohalikus kui ka Euroliigas. 

Žalgirio Arenal peeti 2011. aasta korvpalli Euroopa meistrivõistluste *playoff*-kohtumised ja finaal.

Ehitamine algas 2008. aasta septembris. Halli peaarhitekt oli Eugenijus Miliūnas. Žalgirio Arena maksumuseks oletatakse 50 miljonit eurot. Hall avati 18. augustil 2011, kui toimus Leedu ja Hispaania sõpruskohtumine.

Viited
------

1. ↑  "Kaunase Areena kavandatav nimi" (leedu). 21.12.2009. Originaali arhiivikoopia seisuga 4.03.2016. Vaadatud 18.09.2011.
2. ↑  "Statomai Kauno arenai suteiktas Žalgirio vardas" (leedu). 18.03.2010. Originaali arhiivikoopia seisuga 22.03.2010. Vaadatud 18.09.2011.

Välislingid
-----------

 Žalgirio Arena – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Johan Oskar Backlund
Encke komeet, tuntud ka kui Encke-Backlundi komeet. Pildistatud NASA Spitzeri kosmoseteleskoobiga (2004)
**Johan Oskar Backlund** (ka **Jöns Oskar Backlund**; (vene keeles Оскар Андреевич Баклунд; 28. aprill 1846 Länghem, Rootsi – 29. august (vkj 16. august) 1916 Pulkovo) oli Rootsi ja Venemaa astronoom.

Johan Oskar Backlund on Rootsi taevamehaanikakoolkonna silmapaistvamaid esindajaid. Eriti tuntud on tema uurimused Encke komeedi liikumise kohta, mistõttu komeeti nimetatakse tänapäeval ka Encke-Backlundi komeediks.

Johan Backlund lõpetas 1866. aastal Stockholmi kõrgema elementaarkooli ja 1872 Uppsala Ülikooli. Pärast ülikooli lõpetamist sai Backlund samas assistendi koha. Backlund kaitses 1874. aastal doktoriväitekirja astronoomias (teistel andmetel 1875). 1875. aastal valiti ta astronoomiadotsendiks.

Alates 1876. aastast oli Backlundi karjäär seotud Venemaaga. Ta oli aastatel 1876–1879 Tartu ülikooli tähetorni observaator ning Tartu ülikooli matemaatikalektor. 1879. aastal palkas Pulkovo observatooriumi direktor Otto Wilhelm Struve Backlundi oma assistendiks. Hiljem jätkas ta tööd vaatlusastronoomina kuni aastani 1895, mil ta määrati observatooriumi direktoriks. Sellel ametikohal oli ta oma surmani 1916. aastal.

Tunnustus
---------

* 1881 – Peterburi Teaduste Akadeemia korrespondentliikmeks valimine matemaatika alal
* 1883 – Peterburi Teaduste Akadeemia akadeemikuks valimine astronoomia alal
* 1888 – Uppsala Kuningliku Teadusseltsi liikmeks valimine
* 1895 – Prantsuse Teaduste Akadeemia korrespondentliikmeks valimine
* 1897 – Rootsi Kuningliku Teaduste Akadeemia välisliikmeks valimine
* 1909 – Kuningliku Astronoomiaseltsi kuldmedal
* 1911 – Londoni Kuningliku Seltsi välisliikmeks valimine
* 1914 – Ameerika Kunstide ja Teaduste Akadeemia välisliikmeks valimine
* 1914 – USA Vaikse Ookeani Astronoomiaseltsi Bruce'i medal

Isiklikku
---------

Johan Oskar Backlundi poeg Jalmar Backlund (1877–1960) oli tsaariarmee polkovnik, hiljem elas Soomes. Teine poeg Helge Götrik Backlund oli Venemaa geoloog, kes hiljem elas Rootsis. Backlundi tütar Elsa Backlund-Celsing oli rootsi kunstnik.

Viited
------

1. ↑  Backlund, Johan Oskar Rootsi entsüklopeedias Nordisk familjebok (1904)
2. 1 2  Backlund, Jöns Oskar Hockey, Thomas (2009). The Biographical Encyclopedia of Astronomers
3. ↑  Backlund, Johan Oskar Svenskt biografiskt handlexikon
**Motal** (valgevene keeles *Моталь*, poola keeles *Motol*, jidiši keeles *מאתלא*) on agrolinnake (endine alev) Valgevenes Bresti oblastis Ivanava rajoonis Polesjes. Asula on Motali külanõukogu halduskeskus.

Haridust annavad kaks keskkooli ja muusikakool. Motalis on ka koduloomuuseum, raamatukogu ja kultuurimaja. Vaatamisväärsuseks on õigeusu kirik aastast 1888, huvi võib pakkuda ka H̠ayyim Weizmanni maja.

Ajalugu
-------

Motalit mainitakse esimest korda aastal 1422. Aastal 1555 sai Motalist alev. Pärast administratiivset reformi hakkas see kuuluma Bresti vojevoodkonda ja Pinski maakonda. 

Poola jagamisel läks Motal aastal 1795 Venemaa koosseisu. Aastal 1886 oli seal 239 maja ja kaks õigeusu kirikut, lisaks veel kabel ja juutide palvemaja. Alevis oli ka kool, asulas toimusid regulaarselt laadad. Motalis oli 13 laohoonet ja 7 kõrtsi. Motalis oli suur juutide kogukond.

Pärast Esimest maailmasõda kuulus Motal Poola koosseisu. Aastal 1937 oli Motalis 4297 elanikku, neist 1354 olid juudid.

1939. aastast kuulus see Nõukogude Liitu. Aastal 1942 hävitasid natsid sealse geto. Aastal 1954 kaotas Motal alevi staatuse.

Pilte
-----

* H̠ayyim Weizmanni majaH̠ayyim Weizmanni maja
* Motali memoriaalkompleksMotali memoriaalkompleks

Tuntud elanikke
---------------

* H̠ayyim Weizmann – Iisraeli president
* Leonard Chess – USA muusikaprodutsent
* Phil Chess – USA muusikaprodutsent
* David Bloch-Blumenfeld – Iisraeli poliitik
* Alaksandr Vaładźko – Valgevene jalgpallur
* David Bar-Tov – Iisraeli jurist
* Saul Liebermann – juudi rabi
* Haim Yisraeli – Iisraeli sõjaväelane

Viited
------

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Motal** |

* Motal
* Motalist inglise keeles
* Asula YouTube'is
**Evald Nikolai Peebsen** (nimekuju ka: **Evald Nikolai Pebsen**, 23. detsember 1900 Peterburi – 20. august 1987 Tartu) oli Eesti loomaarstiteadlane.

Elulugu
-------

Evald Nikolai Peebsen oli lukksepa poeg.

Lõpetas 1926 Tartu Õhtuühisgümnaasiumi, 1932 Tartu Ülikooli loomaarstiteaduskonna, veterinaariakandidaat (1947, TÜ), väitekiri "Hallitusseente arenemise iseloom lihal ja nende resistentsus liha soolamisel tarvitatavate keemiliste vahendite suhtes". 

Oli 1929–32 TÜ loomaarstiteaduskonna abijõud ja nooremassistent, 1932–33 Tallinna tapamaja ja konservivabriku juhataja, 1933–41 Tallinna Eksporttapamaja veterinaar-sanitaarekspert, 1941 ja 1945–51 TÜ veterinaar-sanitaarekspertiisi kateedri juhataja, dotsent, 1942–45 veterinaararst Harjumaal ja Tallinnas, 1947–51 TÜ ja 1951–52 EPA veterinaariateaduskonna dekaan; 1951–63 EPA epizootoloogia, mikrobiol ja veterinaar-sanitaarekspertiisi kateedri juhataja, dotsent, 1963–65 mikrobioloogia kateedri juhataja, dotsent, 1965–75 liha-piimatehnoloogia ja mikrobioloogia kateedri dotsent. Õpetas veterinaar-sanitaarekspertiisi, karusloomade haigusi, tapasaaduste tehnoloogiat, koostanud õppevahendeid.

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkond: loomatervishoid (peamiselt karusloomade haigused), vet mikrobiol, veterinaar-sanitaarekspertiis. Töid Siberi katku, ulukite trihhinelloosi, lihasaaduste riknemise, tapaloomade transpordiväsimuse ja karusloomade haiguste alalt. Orden "Austuse märk" (1961).

Viited
------

1. 1 2 3 4  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Teoseid
-------

* Loomatervishoiu käsiraamat (kaasautor). Tallinn, 1946
* Farmi karusloomade haigused ja nende vältimine. Tallinn, 1951
* Veterinaarsanitaarne mikrobioloogia (kaasautor). Tallinn, 1962
* Veterinaarsanitaarne ekspertiis (kaasautor A. Kolk). Tallinn, 1970, 2. trükk 1986
* Материалы изучения трихинеллеза диких животных в Эстонской ССР. // Сб. ЭСХА 70 (1970)
* Tapasaaduste tehnoloogia ja hügieen (kaasautor M. Rei). Tallinn, 1976
* Lihasaaduste tehnoloogia ja hügieen (kaasautor M. Rei). Tallinn, 1980;

Kirjandus
---------

* Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944. I–III. Trt, 1994, II, 462
* Tartu Riikliku Ülikooli õppe-teaduskoosseisu biobibliograafia nimestik 1944–1980. Trt, 1987, 425–426
* Eesti NSV TA Loomakasvatuse ja Veterinaaria Instituut, 44
* Eesti Põllumajanduse Akadeemia õppe-teadusliku koosseisu bio-bibliograafiline teatmeteos 1951–1981. Trt, 1981, I, 160, 186, 206
* Eesti Põllumajanduse Akadeemia töötajad ja vilistlased 1981–1990. Trt, 1991, II, 69, 185, 206
* Tartu ülikooli ajalugu: kolmes köites. Tallinn, 1982, III, 319
* Sotsialistlik Põllumajandus (1960) 23; (1971) 1.
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Hergi Karik** (20. oktoober 1929 – 11. oktoober 2012) oli eesti keemik. 

Ta lõpetas Tallinna 2. Keskkooli 1948. aastal. Alates 1954. aastast oli ta katkematult seotud Tallinna Pedagoogilise Instituudiga, olles aastatel 1973–1977 kaugõppeteaduskonna dekaan, 1977–1992 matemaatika-füüsikateaduskonna dekaan, 1993–1999 keemia õppetooli juhataja, alates 1991. aastast keemia õppetooli professor ja 1999. aastast emeriitprofessor.

Ta oli paljude keemiaõpikute ja keemiat tutvustavate raamatute autor ning eestikeelse keemianomenklatuuri arendaja, olles aastatel 1976–1982 ja 1994–2004 Eesti Keemiaseltsi keemiaterminoloogia ja -nomenklatuurikomisjoni juhataja.

Kariku sulest ilmus kokku üle 800 publikatsiooni.

Karik külastas Merivälja objekti aadressil elanud automehaanik Virgo Mitti, kes rääkis leitud kividest ja andis need Karikule määrata, mistõttu jõudis tükk nendest Teaduste Akadeemia Geoloogia Instituudi asedirektori Herbert Viidinguni, millest sai alguse laiahaardeline objekti uurimine.

Raamatuid
---------

* Vask, kuld ja raud olid esimesed, kirjastus Valgus 1984, 226 lk
* Hämmastavad ained, kirjastus Valgus 1991, 320 lk
* Üldine keemia, kirjastus Koolibri 1994, 256 lk
* Keemianomenklatuur, Eesti Entsüklopeediakirjastus 2000, 160 lk
* Keemia koduõpetaja, kirjastus Ilo 2003, 352 lk
* Metallid ja mittemetallid meis ja meie ümber, kirjastus Koolibri 2004, 168 lk
* Looduslik vesi ja hämmastavad imeveed, kirjastus Koolibri 2006, 144 lk

Tunnustus
---------

* 2001 – Valgetähe medaliklassi teenetemärk

Viited
------

1. 1 2  "In memoriam Hergi Karik". *Tallinna Ülikool*. 10. detsember 2012. Vaadatud 31. juulil 2023.
2. ↑  Truus, Kalle. "Eesti Keemiaselts 100. Ajalooline ülevaade" (PDF).
3. ↑  "Salapärane Merivälja objekt M: Eesti oma ja tõestisündinud salatoimik". *www.ohtuleht.ee*. Vaadatud 31. juulil 2023.
**Delice** on Eesti jaeketi Selveri kaubamärk. Delice’i brändi all on kaks toidukauplust: **Viimsi Delice** (aadressil Randvere tee 6, Viimsi) ja **Solarise Delice** (Solarise keskuses Estonia pst 9, Tallinn).

Delice'i asutas 2009. aastal jaekett ABC Supermarkets AS, mille 2020. aastal ostis Selver AS.

Ajalugu
-------

Esimene Delice'i supermarket avati 10. oktoobril 2009. aastal Solarise keskuses. Kaupluse pindala laiendati 2012. aastal, kui esialgse 1700 m² asemel sai müügisaali suuruseks 2300 m². 

2014. aastal andis MTÜ Mondo Solarise Toidupoele tunnustusmärgi "Õiglase kaubanduse sõber 2014". Seda tiitlit vääriv kauplus tõstab esile õiglase kaubanduse väärtust ja pakub oma kaubavalikus enam kui 30 õiglase kaubanduse märgisega tooteartiklit.

DeliceDelice'i logo
2014. aastal avati Delice'i kauplus Pärnu Keskuses (asus esimesel korrusel, üle 1000 m² müügipinda). Pärnu Delice viidi alates 2021. aasta märtsist **Pärnu Keskuse Selveri** nime alla.

6. augustil 2015. aastal avati Delice Viimsi kaubanduskeskuses (müügipinda 1800 m²).

Alates 2020. aastast on Delice'i toidukaupluste omanik Eesti kapitalil põhinev jaekett Selver. Delice'i omanikuks sai Selver, ostes kaupluseketi **ABC Supermarketsi**, mille alla kuulusid lisaks kahele Delice'i toidupoele ja Solarise toidukauplusele veel 16 **Comarketit**.

Kauplused
---------

* **Solarise Delice** asub Solarise keskuses Tallinnas (avati 10. oktoobril 2009)
* **Viimsi Delice** asub Viimsi Kaubanduskeskuses Viimsis (avati 6. augustil 2015)

Viited
------

1. 1 2 3 4  Liiva, Siiri (11.09.2020). "Selver saadab Comarketi nime ajalukku, kevadel omandatud kauplused hakkavad uut nime kandma". *Delfi*. Vaadatud 07.10.2021.
2. ↑  "Delice'i kauplused". Vaadatud 7.10.2021.
3. 1 2  "Saa tuttavaks: Solarise Toidupood". *Kroonika online*. 21.10.2009. Vaadatud 7.10.2021.
4. ↑  "Fairtrade Estonia". Originaali arhiivikoopia seisuga 5. september 2015. Vaadatud 30. juulil 2015.
5. ↑  "Õiglase kaubanduse sõber". Originaali arhiivikoopia seisuga 1. juuli 2017. Vaadatud 27. detsembril 2017.
6. ↑  Pärnu Postimees 20.02.2014 Autor: Anu Villmann
7. ↑  "FOTOD: Pärnu Keskuse Delice muutus Selveriks". *Kaubandus*. 22.03.2021. Vaadatud 7.10.2021.
8. ↑  "Viimsi kaubanduskeskus". Originaali arhiivikoopia seisuga 25. september 2015. Vaadatud 30. juulil 2015.
9. ↑  Solarise keskus - Solarise Toidupood[*alaline kõdulink*]

Välislingid
-----------

* Koduleht
**Laukuva** on alev Leedus Šilalė rajoonis, Laukuva valla halduskeskus.

Alevi põhiplaan pärineb XVII sajandist. Vaatamisväärsusteks on 1856. aastal ehitatud kirik ja XVIII sajandil ehitatud kabel Laukuva kalmistul. 

Alevis on raamatukogu ja kultuurimaja, haridust annavad gümnaasium ja spordikool. 

Laukuvas asub ka meteoroloogiajaam, mille mõõtmiste põhjal on Laukuvas Leedu kõige madalam juuli keskmine temperatuur (16,4 °C).  1931. aastal registreeriti seal Leedu kõigi aegade kõige paksem lumikate (94 cm). 2002. aastal registreeriti seal Leedu põuarekord (kuu jooksul oli seal sademete hulk 0,0 mm).

Ajalugu
-------

Laukuvat on esmamainitud 1253. aastal Mindaugase lepingus ristirüütlitega. 1254. aastal on esimest korda mainitud sealset Treigiai linnamäge. Samal aastal andis Mindaugas poole Laukuvast piiskop Kristijonasele.

1594. aastal on esmamainitud sealset mõisa. 1624. aastal püstitati sinna esimene kirik. 1655. aastal sai Laukuvast alev.

1667. aastal põles Laukuva maha, tulekahjud laastasid alevit veel aastail 1701, 1829, 1858, 1911 ja 1928. 1778. aastal sai Laukuva õiguse igal nädalal turgu pidada, ka võis seal pidada kaks korda aastas laata. Tsaariajal oli alevi venekeelne nimi Лавковъ.

Pärast Leedu iseseisvumist oli alevis kaks meiereid, kaks tuulikut, 11 poodi. 1941. aastal viidi Laukuva juudid Telšiaisse, kus nad hukati. Pärast Teist maailmasõda tegutsesid alevi ümbruses Leedu metsavennad. Nõukogude ajal oli alevis kohaliku kolhoosi keskus. 2010. aastal püstitati alevisse Leedu esimene meteoroloogiline radar.

Pilte
-----

* Laukuva radarLaukuva radar
* Laukuva kirikLaukuva kirik
* LaukuvaLaukuva

Tuntud elanikke
---------------

* Antanas Rubšys – Leedu vaimulik

Viited
------

1. ↑  Oro temperatūra. Enciklopedija „Lietuva", I t. Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008, 69 psl.
2. ↑  Лавковъ. Географическо-статистический словарь Российской империи, Kd. 3 (Лаарсъ — Оятъ). СПб, 1867, 3 lk.

Välislingid
-----------

 Laukuva – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Alev portaalis vietoves.Lt
* Monograafia alevi kohta (*leedu keeles*)
**Prizren** on elanike arvult teine linn Kosovos. Linn on Prizreni ringkonna halduskeskus, mida ajalooliselt teatakse kui albaania rahvusluse hälli.

Ajalugu
-------

Ptolemaios mainis enda kaardikogumikus "Geographia" rooma leegionäride rajatud asundust Therandat juba 2. sajandil. 

### Etümoloogia

5. sajandil mainib Prokopios sama kohta kui Petrizênit. Võimalik on tuletis vanaserbiakeelsest sõnast Призрѣти, mis tähendab kaugelt märgatavat kindlust.

### Keskaeg

Konstantin Jireček järeldas Dimítrios Komatinosele (13. sajandi Ohridi peapiiskop) toetudes, et linn oli kirdepoolseim albaanlaste asundus enne lõunaslaavlaste ekspansiooni.

Prizreni kindlus ja Sinan Paša mošeega all-linn 1877. aastal

Sõpruslinnad
------------

* Albaania Durrës
* Albaania Sarandë
* Albaania Shkodër
* Albaania Tiranë
* Albaania Vlorë
* Bosnia ja Hertsegoviina Mostar
* Horvaatia Zagreb
* Horvaatia Osijek
* Kosovo Mamuša
* Montenegro Ulcinj
* Saksamaa Bingen am Rhein
* Türgi Istanbul

Vaata ka
--------

* Prizreni liiga

Viited
------

1. ↑  Definiitvorm: *Prizren*, indefiniitvorm: *Prizreni*.
2. ↑  Detelić, Mirjana: Градови у хришћанској и муслиманској епици, Belgrade, 2004, ISBN 86-7179-039-8.
*Cabriole*-jalgadega rokokootool. 18. sajand, Köln
*Cabriole*-jalgadega lauake banketistseenis freskol Herculaneumis
***Cabriole*-jalg** (prantsuse keeles *cabri* 'kitsetall') on mööblieseme jalg, mis ülaosas on väljapoole kumerduva kaarega ning allosas kaardub nõgusana sissepoole; mõlema kaare teljed asuvad samal tasapinnal. See toetüüp esines juba Vana-Kreekas, kuid kadus keskajal ja Lääne-Euroopa mööblikunsti ilmus taas 17.–18. sajandi vahetusel Prantsusmaa, Inglismaa ja Hollandi kurvikate mööblistiilide osana. *Cabriole*-jalg on 18. sajandi mööbli üks tunnuselemente.

Ajaloost
--------

Varaseimad seda tüüpi jalad esinevad Vana-Kreeka pildimaterjalis. Euroopas kaob see vorm varakeskajal täiesti ning ilmub esmakordselt mööblile alles 1700. aasta paiku, järgides Prantsusmaal valitseva rokokoo motiivide kaarduvaid vorme. Inglismaal levib see kuninganna Anne'i stiiliga aastail 1712–1760. Hilisem Chippendale'i stiil arendab välja *cabriole*-jala saledama ja õrnema variandi.

Ameerika mööblikunstis hakkab see vorm levima 18. sajandi keskpaigas kuninganna Anne'i stiili imiteeriva sisustusstiiliga, ning seda kasutati nii palju, et Ameerika mööblikunstis kõneldakse *cabriole*-perioodist.

*Cabriole*-jala kuju lähtus loomajalast, millele osutab ka nimetus. Varasel perioodil olid mööbli *cabriole*-jalad omavahel seotud rõhtpuudega, kuid peatselt need kadusid, kuna segasid jala kõverjoonelise vormi visuaalset selgust ja neid polnud tingimata vaja ka mööbli konstruktsiooni tugevuse pärast. 18. sajandi kolmandal veerandil hakkas cabriole-jala populaarsus taanduma klassitsistliku sirgete saledate jalgadega mööbli mooditulekuga.

Viited
------

1. ↑  Kunstileksikon. Eesti Klassikakirjastus, 2001
2. ↑  French Accents. Antique Furniture Glossary
3. 1 2  Terms of the Trade: Cabriole Leg. - The British Antique Dealers' Association
4. ↑  American Furniture, 1730–1790: Queen Anne and Chippendale Styles. - Heilbrunn Timeline of Art History
5. ↑  Cabriole leg. - Encyclopedia Britannica
Aleksandr Bortnikov (2019)
Venemaa president Dmitri Medvedev ja Föderaalse Julgeolekuteenistuse juht Aleksandr Bortnikov (2009)
**Aleksandr Bortnikov** (vene keeles Александр Васильевич Бортников; sündinud 15. novembril 1951 Permis) on Venemaa Föderatsiooni luureametnik(fi), alates 2008. aastast FSB direktor. Bortnikovil on armeekindrali auaste, Venemaa Föderatsiooni kangelane (2019).

Aleksandr Bortnikov lõpetas 1973. aastal Leningradi raudteetranspordi inseneride instituudi. 

Enne NSV Liidu Riikliku Julgeoleku Komitee teenistusse asumist lõpetas Aleksandr Bortnikov Dzeržinski-nimelise NSV Liidu KGB Kõrgkooli ning 1975. aastal asus KGB tegevteenistusse. 

Ta töötas Leningradi linna ja oblasti KGB valitsuses ja tegeles vastuluurega. Kuni 1991. aastani kuulus ta NLKP-sse. Kuni 2003. aasta juunini oli ta Venemaa Föderatsiooni Föderaalse Julgeolekuteenistuse Peterburi ja Leningradi oblasti valitsuse ülema asetäitja ning kureeris vastuluureoperatsioone. Alates 1. juulist 2003 kuni 28. veebruarini 2004 oli ta Venemaa FSB Peterburi ja Leningradi oblasti valitsuse ülem. 

Alates 2. märtsist 2004 oli ta Venemaa Föderatsiooni Föderaalse Julgeolekuteenistuse direktori asetäitja ning kureeris valitsuse tööd, mis tegeles Venemaa krediidi- ja finantsasutuste vastuluurealase tegevusega.

Alates 2004. aasta juunist oli ta ametkondadevahelise kriminaaltulu vastu võitlemise kontseptsiooni väljatöötamise töögrupi liige. 11. juulil 2004 sai ta FSB majandusohutusteenistuse juhiks. Alates 2004. aasta oktoobrist on ta majandusintergratsioonialase valitsuskomisjoni liige, 2004–2008 Sovkomfloti direktorite nõukogu liige, alates 2005. aasta aprillist Venemaa ekspordikontrollikomisjoni liige, alates 2005. aasta detsembrist kütuse- ja energeetikakompleksi ning mineraalainete ja maavarade taastootmise valitsuskomisjoni liige, alates 2006. aasta aprillist Venemaa lennutööstuskompleksi ettevõtete integratsiooni kindlustamise valitsuskomisjoni liige.

Alates 2008. aasta 12. maist on Bortnikov Venemaa Föderatsiooni Föderaalse Julgeolekuteenistuse juht, alates 2010. aasta märtsist Venemaa Riikliku Terrorimisvastase komitee juht.

Aleksandr Bortnikovi on autasustatud ordeni "Teenete eest Isamaa ees" I, II, III ja IV järguga, ordeniga "Sõjaliste teenete eest", Aleksander Nevski ordeniga ja Austuse ordeniga. 

15. novembril 2006 pälvis ta Venemaa valitsuse aukirja suure isikliku panuse eest riigi majandusliku ohutuse tagamisse ja pikaajalise kohusetruu teenistuse eest.

Ta on saanud ka Venemaa Föderatsiooni kangelase aunimetuse. 

Abikaasa Tatjana on kodune. Poeg Deniss Bortnikov on pankur, lõpetas Peterburi riikliku majandus- ja rahandusülikooli ning on alates 2011. aastast VTB panga nõukogu esimees.

Viited
------

1. ↑  БОРТНИКОВ Александр Васильевич. Военное обозрение
2. ↑  President Putini salajane ukaas (2019 või 2020)

Välislingid
-----------

* Бортников, Александр Lentapedias.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Nikolai Patrušev** | **FSB direktor**2008– | Järgnev**-** |
**Kõdukärblased** (*Drosophilidae*) on mõne millimeetri pikkuste, väliselt üsna ilmetute kärbeste sugukond. 

Maailmas on neid umbes 3000 liiki. Eestis elab umbes 30 liiki kõdukärblasi, ligikaudu pooled neist kuuluvad äädikakärbse (*Drosophila*) perekonda.

Sellesse sugukonda kuulub väga tuntud perekond äädikakärbes (*Drosophila*). Äädikakärbeste vastsed elavad käärivas olluses – see on põhjus, miks hariliku äädikakärbse (*Drosophila melanogaster*) valmikud sügiseti sageli suurte hulkadena elamutesse tungivad. 

Alates 1910. aastast on äädikakärbsed olnud geneetikute üks põhilisi uurimisobjekte. Nende abil on tehtud suuri edusamme pärilikkuse uurimisel. Äädikakärbse teeb geneetikute jaoks väga sobivaks uurimisobjektiks tema kiire areng, suur viljakus ja lihtne kasvatatavus. Laboris võtab kärbsepõlvkonna areng vaid paar nädalat aega, seetõttu selguvad katse tulemused kiiresti.

Äädikakärbsed on lühikese elueaga, kuid üsna viljakad. Täiskasvanud emane putukas elab paar nädalat ja võib päevas muneda 30–50 muna (kokku kuni 500). Munad munetakse vastsete arenemiseks sobivasse keskkonda, näiteks mädanevatele puuviljadele, samuti käärivate vedelike (näiteks kääriva mahla) lähedale. Munadest kooruvad vastsed ei toitu aga mitte puuviljast või vedelikest, vaid hoopis seal kasvavatest pärmseentest. See, kui kiiresti munast saab uus tiivuline valmik, sõltub eelkõige temperatuurist. Ühe liigi puhul on teada, et temperatuuril 25 °C kestab areng munast valmikuni 8–10 päeva, temperatuuril 17 °C aga peaaegu kaks korda kauem.

Galerii
-------

* 
* Eest Eest
* 
* Silm Silm
Vaade Karnburgilt Maria Saalile
**Zollfeld** (sloveeni: *Gosposvetsko polje*) on veidi tõusev tasandik Austria Kärnteni liidumaal. See on üks vanimaid kultuurmaastikke Ida-Alpide piirkonnas.

See on 400 m kuni 2 km lai ja umbes 18 km pikk, kõrgusega 450–455 m merepinnast. See asub Kesk-Ida-Alpide suuremas Klagenfurdi nõos ja ulatub piki Glani jõge Klagenfurdist põhjas Sankt Veit an der Glanini.

Tasandikku piirab 4 silmatorkavat tippu: Ulrichsberg (1022 m) lõunas ja Magdalensberg (1059 m) idas ning Gößeberg (1171 m) ja Lorenziberg (971 m) põhjas. Alates u 500. aastatest on mäed peatuseks iga-aastasel *Vierbergelaufi* protsessioonil, mida tähistatakse teisel reedel pärast Ülestõusmispühi.

Ajalugu
-------

Rooma kivireljeef Maria Saali Jumalaema kiriku välisseinal
Vanimad arheoloogilised leiud Magdalensbergilt pärinevad Hallstatti kultuurist (8.–6. sajand eKr). Ala oli keldi kuningriigi ja hilisema Rooma provintsi Noricumi kultuuriline ja poliitiline keskus, kui keiser Claudiuse valitsemisajal (41–54 pKr) rajati provintsi pealinnaks Virunumi linn, mis asendas iidse Noreia või võib-olla oli sellega identne.

Pärast Ida-Alpide slaavi asustust 600. aasta paiku sai Karnburgi (*Krnski grad*) kindlusest Karantaania vürstkonna keskus, mille Baieri hertsog Odilo u 740. aastal vasalliseeris. Kui Baieri sai alates 788. aastast Karl Suure Karolingide impeeriumi osaks, püstitati u 830. aastal Karnburgi *Kaiserpfalz*. See jäi halduskeskuseks pärast Kärnteni hertsogkonna Baierist eraldamist 976. aastal.

Lossi sees oli kohtumisplats, kus asus Vürstikivi, Vana-Rooma joonia samba alus, ja kus pühitseti ametisse Karantaania hertsogid. Maria Saali lähedal seisab Hertsogitool, kus äsja ametisse nimetatud hertsogid jagasid oma maid vasallide vahel.

Vaata ka
--------

* Modestus Kärntenist
* Karantaanid
* Sloveenia ajalugu