recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Kaari Simson** (sünninimi **Kaari Kivikas**; sündinud 12. detsembril 1977) on eesti tippjuht, aastatel 2011–2015 oli ta IT-firma Playtech Eesti haru direktor.

Kaari Simson kuulub Eesti Naisüliõpilaste Seltsi.

Haridus
-------

1996. aastal lõpetas Kaari Simson Nõo Reaalgümnaasiumi. 1996–2002 õppis ta Tartu Ülikoolis politoloogiat (kõrvalerialad psühholoogia ja avalik haldus) ning 2003–2005 magistrantuuris konverentsitõlget. Tema magistriprojekt oli "Väike inglise-eesti-inglise joogafilosoofia seletav sõnastik sanskritikeelsete vastetega".

Simson on täiendanud ennast Oslo Suveülikoolis rahvusvahelise poliitika alal. Samuti on ta õppinud aasta vältel Uppsala ülikoolis rahvusvahelise konflikti analüüsi ning semestri jooksul Peterburis Euroopa Ülikoolis magistriprogrammis Venemaa välispoliitikat.

Karjäär
-------

2006–2009 oli Simson Fujitsu Servicesi personalijuht, 2010–2011 ASi Playtech Eesti personalidirektor ning 1. oktoober 2011 – 15. november 2015 Playtech Eesti juht.

Harrastused
-----------

Isa eeskujul on Simson tegelenud orienteerumisega ja osalenud Eesti koondise liikmena mitmetel juunioride maailmameistrivõistlustel orienteerumises ja suusaorienteerumises. Kolme aasta vältel oli ta orienteerumisklubi Ilves president.

Simson huvitub joogast, on tõlkinud ja korraldanud joogakursusi.

### Alpinismiharrastus

1994. aastal võttis ta osa eesti esimesest ekspeditsioonist Alpides asuvale Matterhornile (4477 m) (grupi juht Erika Ader), mille käigus 7 Eesti alpinisti tõusid mööda klassikalist Hörnli marsruuti selle kuulsa mäe tippu, teiste seas ka 16-aastane Kaari Kivikas.

Tunnustus
---------

* 2000 Ernst Jaaksoni õpiraha

Isiklikku
---------

2002. aastast on Kaari Simson abielus Egert Simsoniga, neil on poeg Eik Martin ja tütar Mia Laura.

Kaari Simsoni isa on ettevõtte Ilves Extra omanik ja endine orienteeruja Arvo Kivikas.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Kristiina Kruuse "Tippjuht vallutas tipu juba 16-aastaselt" Postimees, 10.03.2012 (vaadatud 13. veebruaril 2013)
2. 1 2 3 4 5  Maris Sander "Playtech sai uue bossi, naisbossi" Eesti Ekspress, 7. oktoober 2011 (vaadatud 13. veebruaril 2013)
3. ↑  Kaari Simson lahkub Playtechist. ITuudised.ee, 11. november 2015.
4. ↑  Ajalugu 1990–1999. firn.ee
5. ↑  Ülevaade Eesti alpinismi ajaloost. jkalpiklubi.ee
6. ↑  Vabariigi President andis üle Ernst Jaaksoni õpiraha ja riigiametniku auhinna. Presidendi kantselei pressiteenistus, 13. september 2000.

Välislingid
-----------

* Kristiina Kruuse "Tippjuht vallutas tipu juba 16-aastaselt" Postimees, 10. märts 2012
* Maris Sander "Playtech sai uue bossi, naisbossi" Eesti Ekspress, 7. oktoober 2011
* Indrek Kald "Playtech saab taas eestlasest juhi" Äripäev, 3. oktoober 2011
Kaart
Mustakivi tee talvel
**Mustakivi tee** on tänav Tallinnas Lasnamäe linnaosas. Tänav valmis 1996. aastal ning see ühendab Peterburi teed, Laagna teed (Lasnamäe kanalit) ja Narva maanteed. Mustakivi tee ristub Läänemere tee, Linnamäe tee, Osmussaare tänava ja Tähesaju teega, lisaks sellele Kivila, Mahtra ja Punase tänavaga.

Aastatel 1980–1989 kandis tee Juunipöörde auks *21. Juuni tee* nime (Eesti kohanimeandmebaasis — *21. Juuli tee*).

Mustakivi tee 25
Mustakivi teed rekonstrueeriti 2007. aastal, mille käigus muudeti 2-realine teelõik 4-realiseks, mida nüüdsest eraldab piklik ohutussaar. Uue tee projekteeris Sweco Projekt AS. Töid teostas Tallinna Teede AS. Tööde maksumuseks oli 37,8 mln krooni. Mustakivi tee laiendus Laagna tee ja Peterburi tee vahelisel lõigul ehitati neljarealiseks juba 2006. aastal.

Hoonestus
---------

Mustakivi Selver, Mustakivi tee 3a
Lasnamäe Centrum, Mustakivi tee 13
Mustakivi tee ääres paikneb mitu suurt kaubanduskeskust: Mustakivi Selver (Mustakivi tee 3a), Lasnamäe Centrum (Mustakivi tee 13), Mustakivi Prisma (Mustakivi tee 17), Mereakadeemia (kuni 2009. a. Mustakivi tee 25) — nüüd korterelamu "Vega".

Mustakivi tee pikendus
----------------------

Kavandatav pikendus kulgeb Narva maanteelt Kose teeni. Planeeritava maa-ala suurus on 8,1 hektarit. Teekoridori laius Lasnamäe-poolses otsas 60 m, kõige kitsamas kohas enne Kose teed 15 m. Suures osas jääb koridori laiuseks 45 meetrit. Mõlemasse suunda planeeritakse ühte sõidurada. Autotee kõrvale ida poole rajatakse 3,5 meetri laiune jalgrattatee ning lääne poole 2 meetri laiune kõnnitee. Lasnamäe klinti lõhati Mustakivi tee pikenduse süvend juba 1980. aastatel. Üle süvendi on edaspidi kavas rajada sild Narva maantee jalgrattatee jaoks.

Mustakivi jalakäijate tunnel 2012. aastal

Mustakivi jalakäijate tunnel
----------------------------

7. detsembril 2007 avasid Tallinna linnapea Edgar Savisaar, abilinnapea Deniss Boroditš ja Lasnamäe linnaosavanem Kalle Klandorf Mustakivi tee jalakäijate tunneli. Mustakivi liiklussõlme ehituse lõplikuks maksumuseks kujunes 27 miljonit krooni.

Viited
------

1. ↑  Mustakivi tee avatakse liikluseks. Eesti Päevaleht, 9. oktoober 1996.
2. ↑  "Mustakivi tee". *Eesti kohanimed*. Eesti Keele Instituut. Vaadatud 3. juulil 2023.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Mustakivi tee** |

* Täna avati liiklus neljarealisel Mustakivi teel
* Homme avatakse Mustakivi jalakäijate tunnel
**Anna Chapman** (*Анна Васильевна Чапман*; sünninimi **Anna Kuštšenko** (*Кущенко*); sündinud 23. veebruaril 1982 Volgogradis) on Venemaa Föderatsiooni Välisluureteenistuse paljastatud salaagent, kes tegutses Ameerika Ühendriikides. Tema kohta on kasutatud ingliskeelses ajakirjanduses ka nimetust **Agent 90-60-90**. Kõrghariduse sai naine Moskvas Rahvaste Sõpruse Ülikoolis, millel on pikaajalised sidemed KGB-ga. Tema isa on Venemaa diplomaat ja endine KGB agent Vassili Kuštšenko.

Anna Chapman kolis Suurbritanniasse 2003. aastal ja elas seal neli aastat. Lennukite rentimisega tegelev erafirma NetJets Europe kinnitas pärast luureskandaali väljatulekut, et Chapman töötas müügiosakonna assistendina 2004. aasta maist juulini.

Lisaks töötas ta Barclays Banki investeerimisdivisjonis ja investeerimisfondis Navigator.

Anna Chapman oskab vene, inglise, saksa ja prantsuse keelt ning on majandusteaduse magister.

Anna Chapman vahistati 2010. aasta juunis, tunnistas end kohtus süüdi ja vahetati koos üheksa kaasagendiga USA ja Suurbritannia kasuks luuramises süüdistatud nelja Venemaa kodaniku vastu (sh Sergei Skripal).

USA Justiitsministeeriumi esindaja kinnitusel oli luurajate esmane ülesanne imbuda sisse riigi sise- ja välispoliitikaga tegelevatesse ringkondadesse ning edastada saadud andmed Venemaa luureorganitele.

Spioonid kogusid andmeid ka sõjaliste objektide, tuumakatsetuste, kullakaubanduse ning Luure Keskagentuuri juhtide ja kongresmenide kohta. Kohtudokumentide kohaselt pidid tabatud spioonid saatma keskusele luureraporteid ka Ameerika Ühendriikide Iraani-poliitika, Valge Maja kõlakate, Luure Keskagentuuri juhtkonna vahetuse ning Ameerika Ühendriikide erakondade kohta.

Karjäär pärast Venemaale naasmist
---------------------------------

Chapman on pärast Venemaale tagasi saatmist poseerinud ajakirjadele nappides rõivastes, käinud peaminister Vladimir Putiniga suusatamas. Samuti on ta aktiivne Venemaa võimuringkondades ning Kremli poliitikat pooldavas noorteorganisatsioonis. Chapman töötab FondServiceBanki presidendi nõunikuna ja on Molodaja Gvardija ühiskondliku nõukogu liige.

Anna Chapman registreeris oma nime kaubamärgina kaubamärgiregistris ja seda kasutatakse nüüd näiteks viina-, rõiva- ja kellaäris.

Lisaks on ta oktoobrist 2015 Venemaa ühe telekanali saate "Tainõ Chapman" ('Chapmani saladused') juht.

2010. aastal tunnistati Anna Chapman Venemaa aasta neiuks.

Välislingid
-----------

* Spiooniafääri osaline tutvustas Eesti ärimehele oma portaali, Postimees, 30. juuni 2010
* Eksmees: spiooni-Anna „aklimatiseerus" Londonis, Delfi, 2. juuli 2010
* Arvatavat spiooni võis mõjutada KGB minevikuga isa, Postimees, 2. juuli 2010
* MI5: spiooni-Anna üritas Briti printsidele külje alla pugeda, Delfi, 5. juuli 2010
* Leht: FBId ärgitas spioone vahistama Chapmani kõne isale, Postimees, 12. juuli 2010
* Spioon Anna Chapmanilt võeti Briti kodakondsus, Postimees, 14. juuli 2010
* Spiooni-Annast on saanud Venemaal superstaar, www.DELFI.ee, 27. oktoober 2010
* Venemaa tähtspioon Anna Chapman kipub poliitikasse, www.DELFI.ee, 23. detsember 2010
Karl Ernst von Baeri monument
Baeri pea pesemine 2017. aastal
**Karl Ernst von Baeri monument** on Karl Ernst von Baeri 10. surma-aastapäevaks püstitatud mälestusmärk Tartus Toomemäel.

Monument koosneb postamendil asetsevast Baer kujust. Selle lõi skulptor Aleksandr Opekušin ja kuju valati Peterburis. Kivist postamendil on teadlase nimi ja loorberipärg. Monumenti ümbritseb metallsepisaed, mis valmistati G. E. Lesta töökojas Tartus.

1881. aastal korraldatud Baeri mälestussamba konkursi võitis Franz Karl Theodor von Villebois, kuid aluseks võeti Aleksandr Opekušini kavand.

Pronksskulptuuriga monument avati 28. novembril (vkj 16. novembril) 1886. Avamisest võtsid osa ka Baeri poeg ja tütar.

Rituaalid
---------

Volbriõhtul pesevad Eesti Üliõpilaste Seltsi noorliikmed Baeri monumendi pead vahuveiniga.

Vaata ka
--------

* Baeri päev

Viited
------

1. ↑  1000 tartlast läbi aegade. Tartu 2003, lk 489
2. ↑  "Üliõpilased haarasid tuisuses linnas võimu". Originaali arhiivikoopia seisuga 13. märts 2008. Vaadatud 29. jaanuaril 2008.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Karl Ernst von Baeri monument** |

* Karl Ernst von Baeri monument kultuurimälestiste riiklikus registris Muuda Vikiandmetes
* Baeri lapselapselaps pesi Tartus oma esiisa pea puhtaks, Delfi, 13. august 2010
Kasahstani Raudteele alluvad teed
**Kazakstan Temir Žolõ** (kirillitsas Қазақстан Темір Жолы) on raudtee-ettevõte, mis haldab Kasahstani alade raudteid. Ettevõte asutati aastal 1997 ja aastast 2002 on see aktsiaselts. Kõik aktsiad kuuluvad riigile. Ettevõtte peakorter asub Nur-Sultanis.

Aktsiaselts kontrollib raudteid ning sellega seotud ettevõtted reisijate ja kaubavedu ning veeremit. Veeremihooldusega tegelevad ettevõtted on aktsiaseltsist lahutatud ja erakätes. Ettevõtte hallata on 15 000 kilomeetrit raudteid, millest 3000 kilomeetrit on elektrifitseeritud. Aastal 2008 oli see Kasahstani suurim tööandja.

Kasahstanis on raudtee rööpmelaius 1520 mm. Sama rööpmelaius kehtib endise Nõukogude Liidu territooriumil, kuid erineb Hiina rööpmelaiusest. Seepärast on Dostõkis ja Korgases üleminekujaamad.

Ajalugu
-------

Esimene raudtee Kasahstani aladel valmis aastail 1893–1894. See ühendas Orali linna ülejäänud Venemaa aladega ja 113 kilomeetrit sellest teest asus tänapäeva Kasahstani aladel. Hiljem hakkas Kasahstani läbima ka jupike Siberi raudteest. Aastail 1904–1906 valmis Orenburgist Taškenti viiv raudtee, aastail 1914–1924 aga Biškeki viiv raudtee. Aastal 1915 valmis raudtee Tšeljabinskist Kostanajsse. Aastail 1915–1917 ehitati raudtee Novosibirskist Semejsse. Aastaks 1930 valmis 1444 kilomeetri pikkune Turkestani–Siberi raudtee.

Nõukogude perioodil haldas Kasahstani raudteid kolm ettevõtet, mis ei olnud omavahel seotud. Raudteede arendamisel peeti silmas Venemaa keskuste huve, liiduvabariigi elanike vajadustega ei arvestatud. Aastal 1997 liideti nende ettevõtete hallatavad raudteetrassid ühtseks ettevõtteks. Pärast Kasahstani iseseisvumist on raudteevõrgustiku väljaarendamiseks juurde ehitatud üle 2500 km uusi raudteid.

Viited
------

1. ↑  CBonds: Moody's places KTZ's and Kaztemirtrans' ratings on review for possible downgrade
2. ↑  "Second China – Kazakh link inaugurated". Railway Gazette International.
3. ↑  NN: 20 Years in OSJD: History of Developement of "Kazakhstan Temir Zholy National Company" JSC. OSShD-Bulletin 3/ 2017, lk 11.
4. ↑  NN: 20 Years in OSJD: History of Developement of "Kazakhstan Temir Zholy National Company" JSC. OSShD-Bulletin 3/ 2017, lk 12.
5. ↑  NN: 20 Years in OSJD: History of Developement of "Kazakhstan Temir Zholy National Company" JSC. OSShD-Bulletin 3/ 2017, lk 13.
**Milankovići tsüklid** on Serbia ehitusinseneri ja matemaatiku Milutin Milankovići kirja pandud kolm tsüklilist tegurit, mis mõjutavad Maa kliimat ja jääaegade tekkimist.

Milankovići oletuse kohaselt tuleneb jääaegade ja jäävaheaegade perioodiline vaheldumine Maa orbiidi elliptilisuse, pretsessiooni ja telje kaldenurga perioodilisest muutumisest.

Algul ei pälvinud tema avastus tähelepanu, kuid kliimateaduse arenguga 20. sajandi lõpus kerkis see päevakorda.

Maa orbiidi elliptilisus
------------------------

Maa orbiidi kuju ei ole täisring ning aja jooksul selle kuju muutub vähem elliptilisest rohkem elliptiliseks ehk ekstsentrilisemaks. Ekstsentrilisuse suurenemisel muutub vahe afeel (antud kontekstis Maa suurim kaugus Päikesest) ja periheeli (Maa lähim punkt Päikesele elliptilisel orbiidil) vahel suuremaks. Planeedi Maa jaoks tähendab see suuremaid temperatuuriamplituude ning intensiivsemaid aastaaegasid. Maksimumekstsentrilisuse puhul võib periheelis Maale jõuda umbes 20% rohkem päikesekiirgust kui afeelis.

Mitmed erinevad tsüklid kokku kombineerivad keskmiselt 100 000 aastase tsükli. Selle aja jooksul muutub Maa orbiidi kuju peaaegu ringikujulisest (ekstsentrilisus 0,005) kergelt elliptiliseks (ekstsentrilisus 0,058). Maa ekstsentrilisust mõjutavad Saturni ja Jupiteri gravitatsiooniväljad. Kui Maa oleks ainuke Päikese ümber tiirlev planeet, püsiks orbiit muutumatuna.

Maa telje kaldenurga muutus
---------------------------

Maa pöörlemistelje asend Päikese suhtes (tiirlemistasapinna telje suhtes) on kalde all ning praegu on kaldenurga väärtus 23,44°. Maa telje kallutatus tingib aastaajad ning polaaröö ja polaarpäeva Maa polaaraladel. 41 000 aastat kestva tsükli jooksul muutub Maa telje kaldenurk vahemikus 22,1° ja 24,5°. Väiksema kaldenurga puhul on aastaajad pehmemad ning temperatuuriamplituud väiksem. See soodustab jää akumuleerumist ja seeläbi jääaja teket, sest pehmemad suvetemperatuurid ei suuda eelmisel talvel sadanud lund täielikult sulatada. Jäämassi suurenemisel suureneb ka Maa albeedo ning seetõttu kiireneb jäätumine veelgi.

Pretsessioon
------------

Maa pretsessioon on Maa telje sihi muutus 23 000 aastase tsükli jooksul. Maa teeb vurrisarnaseid ringe osutades teljega vahel aja jooksul erinevate tähtede poole. Praegu on Maa telg suunatud Põhjanaela suunas.

* NullekstsentrilisusNullekstsentrilisus
* Ekstsentrilisus väärtusega 0,5Ekstsentrilisus väärtusega 0,5
* Maa pöörlemistelje kaldenurk tiirlemistasapinna telje suhtesMaa pöörlemistelje kaldenurk tiirlemistasapinna telje suhtes
* PretsessioonPretsessioon
**Hõõgmardikas** (*Phosphaenus hemipterus*) on jaanimardiklaste sugukonda kuuluv liik mardikalisi.

Nagu Eestis sagedasti leiduval jaanimardikal, nii ka sellel liigil on emased tiivutud ja helendava tagakehaga. Võrreldes jaanimardikatega helendavad nad nõrgalt ning paistavad seda tegevat vaid vastusena puudutusele või millelegi muule häirivale.

Kuna isastel hõõgmardikatel on liiga väikesed silmad selleks et neist võiks olla oluliselt abi nõrka bioluminofoorset signaali edastava emase leidmisel, siis peetakse erinevalt jaanimardikatest hõõgmardikate omadust helendada paarilise leidmisel vähemääravaks. Mardikate teine-teise leidmisel peetakse põhiliseks feromoone. On näidatud, et isane mardikas võib leida emase isegi kuni 20 meetri kauguselt, ronides selleks vahetevahel rohukõrte otsa ja viibutades oma pikki tundlaid, niimoodi ilmselt püüdes emaselt pärit feromoone ning määrates ta asukoha.

Täiskasvanud isased mardikad ei ole pikemad kui 10 mm ning neil on oma keha suuruse kohta suhteliselt pikad tundlad. Täiskasvanud emased võivad olla veidi suuremad, kuni 13 mm. Erinevalt teistest jaanimardiklastelistest on isased hõõgmardikad lennuvõimetud, eristudes niimoodi kõikidest teistest jaanimardiklasteliste liikidest. Samuti on lennuvõimetud emased (nagu jaanimardikatelgi). Tiivad, mis võisid hõõgmardikate kunagistel kaugetel lennuvõimeliste isastega sugulasliikidel olla, on mardika kohastumisel eluks ja liikumiseks lehekõdus jms. taandarenenud ning muutunud lühikesteks, lendamiseks kasututeks tiivakesteks. Mardika seljas võivad need tekitada mulje nagu putukas kannaks seljas seljakotti. Toiduks eelistavad hõõgmardikad vihmausse, keda halvavad või surmavad oma mürgihammustusega. 

Hõõgmardika looduslik levila hõlmab maa-ala Vahemere maadest kuni Skandinaavia lõunapoolse servani ning Inglismaast ja Kesk-Euroopast kuni Kesk-, Lääne- ja Loode-Venemaani. Põhja-Ameerikas on ta sissetoodud liigina. Viimast oletatakse ka Inglismaa kohta, kuna peaaegu kõik hõõgmardikate leiud on seal ranniku aladelt ja mereühendusega linnade juurest. Eestis leidub teda harva, üheks leiukohaks on olnud Laukasoo.
Mõned leiud on ka Soome lõunaservast.

Vaata ka
--------

* Jaanimardikas

Viited
------

1. ↑  Pappel, P. (2001) "Juuni loom – jaaniuss." Eesti Loodus. Vaadatud 31.08.15
2. 1 2 3  Majka, C. G; MacIvor, J. S. (2009) "The European lesser glow worm, *Phosphaenus hemipterus* (Goeze), in North America (*Coleoptera*, *Lampyridae*)." ZooKeys 29: 35–47. Doi: 10.3897/zookeys.29.279
3. ↑  Cock, R. De; Matthysen, E. (2005) "Sexual communication by pheromones in a firefly, *Phosphaenus hemipterus* (Coleoptera: Lampyridae)." *Animal Behaviour*. Vol 70 (4), lk 807–818.
4. ↑  Cock, R. de; Horne, J.; Tyler, J. "The lesser glow worm." *The UK Glow worm Survey Home Page*. Vaadatud 01.09.15.
5. ↑  Elberg, K. (1989) "Tulukesed jaaniöös." Eesti Loodus. 40 (6): 375–377.
6. ↑  Martin, M. (2011) "Mida teame Lahemaa selgrootute kohta?" Eesti Loodus. Vaadatud 31.08.15
7. ↑  *Phosphaenus hemipterus'*e pilte ja leiukohtade kaart Soomes. (Kuvapankki). Vaadatud 31.08.15.

Välislingid
-----------

* Hõõgmardikas andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes
**Forseliuse Selts** (täisnimega: **Bengt Gottfried Forseliuse Selts**) on aastal 1989 asutatud selts, mille asutasid õppeasutused, mille ajalugu oli vähemalt 300-aastane. Hiljem ühines seltsiga ka lühema ajalooga õppeasutusi.

Seltsi põhikirja järgi on nende eesmärgid muu hulgas: koolitamine, haridus- ja kultuuriloo uurimine, hariduselu järjepidevuse väärtustamine, õpetaja töö väärtustamine ja õpetajakutse populariseerimine, Eesti hariduspoliitikasse ja -strateegiasse panustamine.

Selts annab välja ajakirja Forseliuse Sõnumid.

Seltsil on 71 liiget: 39 gümnaasiumi/keskkooli, 28 põhikooli, 1 algkool, 2 ametikooli, 1 haridusselts.

Forseliuse Selts annab välja mitmeid autasusid. Nende seas on näiteks Bengt Gottfried Forseliuse medal, Suur Kuldtukat, Ignatsi Jaagu medal ja Suur Ignatsi Jaagu medal.

Vaata ka
--------

* Forseliuse seminar

Viited
------

1. ↑  EE 12. köide, 2003: 127.
2. 1 2 3   (vaadatud 05.02.2013)
3. ↑   (vaadatud 05.02.2013)

Välislingid
-----------

* Seltsi koduleht
**Raku sovhoos** oli sovhoos Eesti NSV-s Harju rajoonis.

Sovhoosi keskus asus Tallinnas, Viljandi maantee 20. Sovhoosil oli osakond Keila külanõukogus Karjakülas.

Raku sovhoos tegeles karusloomakasvatusega. Kasvatati naaritsaid, hõberebaseid ja sinirebaseid. 

1978. aasta seisuga oli sovhoosi üldpindala 187 hektarit. Sovhoosi töötajate arv oli samal aastal 441.

Sovhoos moodustati 1945. aastal. Sovhoosi eelkäijaks oli 1933. aastal asutatud ja 1935. aastal registreeritud karusloomakasvatuse kooperatiivühing "Raku", mis algselt paiknes Pirita-Kosel Rakko talus ja 1937. aastal kolis Liiva ja Raudalu piirkonda. 1974. aastal sovhoosiga liidetud Karjaküla sovhoos koos karusloomafarmiga asutati 1936. aastal ja kuulus varem Karjaküla riigimõisale. Aastani 1974 oli eraldiseisev sovhoos.

Nõukogude perioodil oli Raku sovhoos üks suurimaid karusloomakasvatuse majandeid Eestis. 1977. aastal toodeti 76424 naaritsa-, 18672 sinirebase- ja 7251 hõberebasenahka. Sovhoos tegeles ka tõuaretusega. 

Vabariigi Valitsuse 3. septembri 1990 määrusega nr 184 jäeti Raku sovhoos kui riigimajand Harju maakonna haldamisele. 1993. aasta maikuus läks Raku sovhoos pankrotti.

1996. aastal ostis AS Balti Karusnahk endise Raku sovhoosi Karjaküla farmi.

Viited
------

1. 1 2  Tallinn. Lühientsüklopeedia. Tallinn: Valgus, 1979, lk 276
2. ↑  Nõukogude Eesti. Entsüklopeediline teatmeteos. Tallinn: Valgus, 1978, lk 357
3. ↑  Entsüklopeedia Tallinn, N–Ü. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2004, lk 127
4. ↑  Eesti Vabariigi Valitsuse 3. septembri 1990 määrus nr 184 "Riigimajandite süsteemi loomise kohta" – Riigimajandite nimestik
5. ↑  "Raku haldur nõuab EVEA Pangalt üle 3,25 miljoni krooni". *Äripäev*. Vaadatud 3. augustil 2023.
6. ↑  "AS Balti Karusnahk. Ajalugu". Originaali arhiivikoopia seisuga 8. veebruar 2016. Vaadatud 18. jaanuaril 2016.

Välislingid
-----------

* Eesti filmi andmebaas. Sovhoosi rebasefarm Rakus (1953). Ringvaade "Nõukogude Eesti"
* Eesti filmi andmebaas. Raku Karusloomakasvatuse sovhoosis (1973). Ringvaade "Nõukogude Eesti"
Virumaa valdade piirid enne ja pärast 1939. aasta vallareformi
**Tudulinna vald** (saksa keeles *Gemeinde Tuddolin*) oli vald Iisaku kihelkonnas Viru maakonnas ja pärast selle maakonna kaotamist aastail 1949–1950 lühidalt vald Jõhvi maakonnas. Vallamaja asus Tudulinnas.

Valla pindala oli 246 km² ja seal oli 1934. aastal 2025 elanikku. Talundeid ja elamuid oli 372 ning neis oli elanikke 1929. aastal 1621. Põllu- ja aiamaad oli 1742 ha. 1933. aastal oli vallas 3 avalikku algkooli.

Vallas sündisid kohtunik ja advokaat Kristjan Haho, vaimulik Albert Roosvalt, kirjanik Juhan Lepasaar, arst Juhan Ehlvest ja põllumajandusteadlane Leo Saluste.

Vald kuulus Riigivolikogu 72. valimisringkonda, kust valiti Hugo Kukke.

1939. aasta valdade reformiga läks kogu valla maa-ala uue Tudulinna valla koosseisu ehk vald taasloodi samades piirides. Väljavõte Vabariigi Presidendi otsusest nr 88 – 7. oktoobrist 1938 (RT 1938, 87, 776):

> „26. Tudulinna vald – maa-alaga senise Tudulinna valla piires."
> 
> 
> 

28. detsembril 1939 valiti vallavanemaks Eduard Timotheus.

13. septembril 1945 moodustati valla koosseisus Oonurme külanõukogu ja Tudulinna külanõukogu. 26. septembril 1950 arvati valla maa-ala Mustvee rajooni koosseisu.

Viited
------

1. ↑  Maa-ameti kaardirakendused
2. ↑  Eesti entsüklopeedia, 8. kd, v 368.
3. ↑  Eesti entsüklopeedia, 3. kd, v 1130.
Lõik kultuurikilomeetrist Lennusadama lähedal (2013). Tänapäeval Kalaranna tänav 
**Kultuurikilomeeter** oli aktsiooni "Euroopa kultuuripealinn 2011" raames Tallinnas raudteetammile rajatud kergliiklustee. See avati 15. mail 2011 ja suleti septembris 2014. Kultuurikilomeeter kulges mööda tänapäevast Rumbi ja Kalaranna tänavat.

2,2 kilomeetri pikkune kergliiklustee sai alguse Logi tänavalt kruiisilaevade kai juurde viivate väravate juurest ning möödus Linnahallist, Kultuurikatlast, Patarei vanglast, lennusadamast, Kalamaja kalmistupargist ja Noblessneri laevatehasest. Tee kulges mööda endist raudteetammi, mis oli kaetud esmalt paekillustiku ja seejärel graniitkillustikuga. Kergliiklusteele oli rajatud tänavavalgustus, tehtud haljastustööd ning paigaldatud pingid.

Mereäärne jalgtee kujunes paljude tallinlaste jaoks armastatud vaba aja veetmise paigaks, seal käidi tervisesporti tegemas, laste ja koertega jalutamas ning kunsti nautimas.

Kultuurikilomeeter Noblessneri laevatehase raudteeviadukti juures (2012). Tänapäeval Kalaranna tänava ristumine Peetri tänavaga 
Kultuurikilomeeter suleti avalikuks kasutuseks 2014. aasta septembris seoses samale maa-alale rajatava Kalaranna tänava ehitustööde algusega. Tänapäeval on alles kultuurikilomeetri lõik Kalaranna tänavast Vanasadama väravani. Teisele poole Kalaranna kvartalit rajati merekaldale Beetapromenaadiks nimetatud kergliiklustee jätk, mis möödub Patarei vanglast ning ulatub Kalaranna ehitusplatsist Lennusadamani.

Vaata ka
--------

* Euroopa kultuuripealinn Tallinn
* Kalaranna tänav
* Rumbi tänav

Viited
------

1. 1 2  Teelemari Loonet (15. mai 2011). "Tallinnas avati kultuurikilomeeter". *Postimees.ee*. Vaadatud 4. augustil 2018.
2. 1 2  "LIGIPÄÄS KALARANNALE TEE-EHITUSE AJAL". *telliskiviselts.info*. 24. september 2014. Vaadatud 4. augustil 2018.
3. 1 2  "Algab Kalaranna tänava ehitus". *Linnaleht*. 26. august 2014. Originaali arhiivikoopia seisuga 4. august 2018. Vaadatud 4. augustil 2018.
4. ↑  Andres Tohver (15. oktoober 2014). "Kultuurikilomeetrist saab Kalaranna tänav". *Õhtuleht*. Vaadatud 4. augustil 2018.
5. ↑  "DELFI FOTOD: Autotee alla jääv kultuurikilomeeter on tallinlaste hea ajaviitekoht". *Delfi.ee*. 19.01.2013. Vaadatud 4.08.2018.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Kultuurikilomeeter** |

* Teelemari Loonet. "Tallinnas avati kultuurikilomeeter". Postimees.ee, 15. mai 2011 (sisaldab fotogaleriid Kultuurikilomeetri avamisest)
* Kultuurikilomeeter, 24.06.2011 (jalutus Kultuurikilomeetril). Youtube'i video, 25. juuni 2011
Alfonso Portillo
**Alfonso Antonio Portillo Cabrera** (sündinud 24. septembril 1951) on Guatemala poliitik. Aastatel 2000–2004 oli ta Guatemala president.

Alfonso Portillo õppis sotsiaalteadusi Mehhikos, kus hiljem õpetas ülikoolis politoloogiat. Mehhikos elades tappis ta selgusetuks jäänud asjaoludel kaks üliõpilast; ise väitis ta, et enesekaitseks. Süüdistust talle ei esitatud.

Aastal 1989 pöördus ta Guatemalasse tagasi ning astus esialgu sotsiaaldemokraatlikku parteisse, veidi hiljem liitus aga kristlike demokraatidega. Aastatel 1992–1994 oli ta sotsiaalteaduste instituudi direktor. Alates 1995. aastast kuulub ta parempoolsesse parteisse Guatemala Vabariiklik Rinne. Ta kandideeris presidendiks juba 1995. aastal, kuid kaotas teises voorus napilt Álvaro Arzúle. Aastal 1999 võitis ta teises voorus Óscar Bergeri ja valiti presidendiks.

Alfonso Portillot süüdistati korruptsioonis ja ulatuslikus rahapesus. Pärast seda, kui ta 2004. aastal oma puutumatuse kaotas, põgenes ta Mehhikosse. Aastal 2008 andis Mehhiko ta Guatemala nõudmise peale välja. Märtsis 2010 otsustas Guatemala omakorda Portillo välja anda Ameerika Ühendriikidele. Mais 2014 mõistis New Yorgi kohus talle 2,5 miljoni USA dollari altkäemaksu võtmise eest viie aasta ja kaheksa kuu pikkuse vangistuse.

Viited
------

1. ↑  Guatemala ekspresident pandi ligi kuueks aastaks vangi, ERR uudised, 23. mai 2014

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Álvaro Arzú Yrigoyen** | **Guatemala president**2000–2004 | Järgnev**Óscar Berger Perdomo** |
**Kardemon** on vürts, mida saadakse hariliku kardemoni seemnetest.

Taim
----

Kardemonitaim
Harilik kardemon kasvab metsikult India lõunaosas. Taimel on pikad odajad lehed. Maapinna lähedal puhkevad kollakad või sinised õied. Viljadeks on 1,2 cm pikkused kuprad, milles asub tosin tugeva vürtsika aroomiga ning üsna nõrga kamprilõhnaga tumedat seemet. 

Hariliku kardemoni kuprad kogutakse veidi enne täisküpsust. Neid kuivatatakse päikese käes, leotatakse vees ja kuivatatakse uuesti.

Kardemon ajaloos
----------------

Kardemonikuprad
Kardemoni tunti juba Vanas Egiptuses ja Kreekas-Roomas. Koos kaubakaravanidega jõudis see maitsetaim ka Euroopasse.

Antiigi õitseajal kasutati ravimi ja maitseainena ning isegi parfüümina ohtralt vürtse amomonit ja kardamomonit. Tänapäeval arvatakse, et nende nimetuste taga ei pruukinud olla ehtne kardemon, vaid selle odavamad ja kättesaadavamad asendajad. 

Juba tuhat aastat tagasi teati ja kasutati ehtsat kardemoni Euroopas Skandinaavias. Arvatavasti toimetasid selle sinna viikingid, kes avastasid selle enda jaoks uudse vürtsi Konstantinoopolist. Just Skandinaavia riigid on praegugi Euroopa suurimad kardemonitarbijad, samal ajal kui muu Euroopa, Saksamaa välja arvatud, suhtub sellesse vürtsisse üpris leigelt. Maailma kardemoniekspordist umbes 15% jõuabki Põhjamaadesse ning kogu ülejäänud Euroopasse vaid 10%.

Ehtsa kardemoni kõrge hinna tõttu kasutatakse asendajaid kogu maailmas, eriti aga Aasias. Enamik asendajaid on robustsema maitse ja agressiivsema lõhnaga, milles pahatihti domineerib kamper. Tuntuimad asendajad on päritolumaade järgi nimetuse saanud Jaava, Nepali, Hiina, Tai, Etioopia ja Madagaskari kardemon.

Kasutamine
----------

Kardemon on hinnatud vürts, mis kuulub peaaegu kõikide vürtsisegude koosseisu. Tuntuimad nendest on karri ja *garam masala*. Iseseisvalt kasutatakse kardemoni peamiselt pagaritööstuses mitmesuguste keekside, küpsiste, präänikute, magusate pirukatäidiste ja muu sellise maitsestamiseks. Eriti hästi sobib kohvi sisaldavatesse toodetesse.

Kardemon on iidsetest aegadest olnud ka seedimist soodustav, liigset vedelikku väljutav ja hingeõhku parandav vahend. Araablased on seda pruukinud erootiliste tunnete äratajana.
Tänapäeva Lääne meditsiinis lisatakse kardemoni seedimist edendavatesse ja turseid vähendavatesse ravimitesse, et parandada nende lõhna ja maitset, mõne väite kohaselt ka nende toime tõhustamiseks.

Viited
------

1. 1 2 3  "Kardemon". Originaali arhiivikoopia seisuga 29. detsember 2010. Vaadatud 1. juulil 2012.
2. ↑  Bickel, G. Maanõia ravinapsid, Kirilille kirjastus, 2002
3. 1 2 3 4  Suitsu, M. Kardemon, Kodukiri, 2009

Välislingid
-----------

* Suitsu, M. Kardemon, Kodukiri, 2009
* Kardemon hävitab baktereid ja tõstab isu
**The Tuberkuloited** on 1991. aastal Sindis alguse saanud Eesti bänd.

Ansambli suurim hitt on "Lilleke rohus". Teised tuntumad laulud on "Põhjamaa neid", "Tantsin valssi", "Tinasõdur", "Raadio", "Veneetsia tume öö", "Näkineiud", "Ainult kassid on väljas" ja "Süsimust roos". Uusim lugu on "Läänemere Aknal".

Bändi muusika on kirjutanud peamiselt Alar Aigro. Tekstiautorite hulgas on Alar Aigro, V. Nuust, Ü. Järmut, L. Ojamaa, Tõnu Trubetsky, Andres Aule ja teisi.

Koosseis
--------

Aastal 2010 – ...

* Indrek Raadik (Summer) – laul
* Alar Aigro (Dr. Aigro) – bass
* Margus Jürima (Jux) – kitarr
* Meelis Laidvee (Laits) – süntesaator
* Andrus Uutsalu (Utsa) – bass
* Olav Kund (Olku) – trummid

Koosseis aastal 2007:

* Sander Mets – laul
* Alar Aigro – kitarr
* Ivo "Belka" Orav – kitarr
* Meelis Laidvee – süntesaator
* Andrus Uutsalu – bass
* Eimel Kaljulaid – trummid

Varasematesse koosseisudesse on kuulunud Indrek Raadik ehk Summer (laul), Olav Kund (trummid), Aivar Aigro (bass), Margus Jürima (kitarr), Ivo Orav (trummid), Meelis Tauk (kitarr). Marek Piigert (trummid)

Albumid
-------

* 1994 – Klassiõhtu
* 1994 – Lilleke rohus
* 1995 – Religioon
* 1997 – Õhtupimedas
* 1998 – 17 lillekest rohus
* 1999 – Vol 6, D-duur
* 2000 – "Kiirteel"
* 2001 – Unplugged (CD ja VHS)
* 2002 – Wiimane
* 2003 – Estraadialbum
* 2004 – Põlevad väljad (CD ja DVD)
* 2007 – "Mis sa teed"
* 2011 – "Võõras surm 20"

Telesaated
----------

Ansambel osales saates "Eesti muusika karikas", kus nad poolfinaalis ansambel Meie Mehele kaotasid. Teisel katsel kukuti välja esimeses voorus J.M.K.E. vastasena.

Ansambel on korduvalt esinenud Eesti Televisiooni muusikasarjas "7 vaprat".

Lisainfo
--------

Bänd sai nime menuka punkbändi The Exploited järgi, mis kuulus tollaste liikmete lemmikute hulka.

Välislingid
-----------

* Koduleht
* The Tuberkuloited andmebaasis MusicBrainz (*inglise keeles*)
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel on modernsuse rakendusest kultuuris. Modernismi kui uusaja sünonüümi kohta vaata artiklit modernsus.* |

---

**Modernism** (inglise keeles *modernism*) on valgustusajastu ideede jõudmine kunsti- ja kultuuripraktikasse, umbes aastal 1850. 

Modernism on kultuuriliikumiste seeria, milles uuendati (reformiti) erinevaid kunstiliike, sealhulgas paljusid suundumusi kujutavas kunstis, arhitektuuris, disainis, muusikas, kirjanduses, tantsus ja teatris. Modernism oli mäss 19. sajandi akadeemiliste, ajalooliste ja konservatiivsete traditsioonide vastu. Moodsat romaani, kaasaegset teatrit, arhitektuuri ja luulet tuli uuendada, et need peegeldaksid paremini kaasaegset tööstusühiskonda. Kultuurilis-kunstiline uuendusliikumine hoogustus pärast Esimest maailmasõda.

Modernism kunstis
-----------------

Modernistlikku kunsti iseloomustas kunstivoolude teke ja nende saamine kunstitegemise peamiseks kandjaks. Kunstivoolude teket peetakse uue otsimise üheks iseloomulikuks sümptomiks, kuna see sisaldab püüet kvalitatiivseks progressiks, soovi teha midagi täiesti uut ja enneolematut.

Seevastu modernistlik arhitektuur käis teadusliku arenguga rohkem käsikäes, millest annavad tunnistust sellised suunad nagu funktsionalism, kuigi ka see on uuenduslik hoiak mineviku suhtes, nt ornamentide põlgamise näol.

Vaata ka
--------

* Modernsus
* Modernistlik kirjandus
* Modernistlik kunst
* Postmodernism
* Valgustuse projekt

Viited
------

Kirjandus
---------

* Tiit Hennoste "Hüpped modernismi poole: Eesti 20. sajandi kirjandusest Euroopa modernismi taustal". Vikerkaar 1993, nr. 10 1997, nr. 10-11.
Carlos Alcaraz 2022. aastal Racing Clubi särgis
**Carlos Jonas Alcaraz Duran** (sündinud 30. novembril 2002 La Platas) on Argentina jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Inglismaa esiliigaklubis Southampton.

2017. aastal liitus ta Argentina klubiga Racing Club. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta 26. jaanuaril 2020 mängus Atlético Tucumáni vastu. Alcaraz tegi läbimurde 2022. aastal, kui lõi Racing Clubi meeskonnas 42 mänguga kokku üheksa väravat. 2022. aasta detsembris lõi Alcaraz Racing Clubi lisaaja võiduvärava Trofeo de Campeones de la Liga Profesionali finaalis Boca Juniorsi vastu. Mängu lõpus tekkis kahe võistkonna vahel suur rüselus, mille käigus jagati välja kümme punast kaarti, teiste seas sai punase kaardi ka Alcaraz.

2023. aasta jaanuaris sõlmis ta nelja ja poole aasta pikkuse lepingu Southamptoniga, mis mängis toona Inglismaa kõrgliigas. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta sama aasta 14. jaanuaril mängus Evertoni vastu. Esimese värava Inglismaa kõrgliigas lõi ta 11. veebruaril Wolverhampton Wanderersi vastu. 18 mänguga lõi Alcaraz sel hooajal Inglismaa Premier League'is neli väravat.

Saavutused
----------

Racing Club
* Trofeo de Campeones de la Liga Profesional: 2022

Viited
------

1. ↑  "World Cup bound referee shows 10 red cards in fiery Argentine Cup Final". *The Guardian*. 7. november 2022. Vaadatud 7. novembril 2022.
2. ↑  Jones, Simon (11. jaanuar 2023). "Saints seal Alcaraz transfer". *southamptonfc.com*. Vaadatud 11. jaanuaril 2023.
3. ↑  "Southampton 1-2 Wolves: Joao Gomes stars in second-half fightback to pile more misery on under-fire Saints boss Nathan Jones". *Sky Sports*. 11. veebruar 2023.
**Modulor** on šveitsi päritolu prantsuse arhitekti ja maalikunstniku Le Corbusier' (1887–1965) aastatel 1942–1955 välja arendatud proportsioonisüsteem, mille eesmärgiks oli anda arhitektuurile inimese mõõtudel põhinev matemaatiline alus. Idee arhitektuuri aluseks olevast proportsioonisüsteemist esineb juba Vitruviusel.

1948. aastal avaldatud Modulori võib pidada arhitektuuri ajaloo ja teooria üheks märkimisväärsemaks saavutuseks. 1955. aastal täiustas Corbusier proportsioonisüsteemi nii, et see sai kogu tema hilisema arhitektuuriloomingu aluseks.

Süsteem
-------

Modulor põhineb inimese mõõtudel ja kuldlõikel.

Algseks põhimõõduks oli 175 cm kui keskmine prantsuse mehe pikkus, kuid 1946. aastal sai põhimõõduks 183 cm, mis vastas kuuele jalale, kuna "inglise kriminaalromaanides on nägusad mehed, nagu politseinikud, alati kuus jalga pikad". Põhimõõdust on tuletatud geomeetriline jada, n-ö punane seeria, mille liikmed on omavahel kuldlõikesuhtes: ... 183, 113 (nabakõrgus), 70, 43, 27 cm.

Punase seeria väärtusi kahekordistades on saadud n-ö sinine seeria: ... 226 (mehe pikkus maast üles sirutatud sõrmeotsteni), 140, 86, 54 cm.

Rakendused
----------

Modulori esimeseks rakenduseks on Le Corbusier' projekteeritud Marseille's asuv "elamisüksus" (*Unité d'Habitation à Marseille*), mis on ehitatud täielikult Modulori proportsioonisüsteemis. Järgmised "elamisüksused" asuvad Firminys, Briey-en-Forêt's, Nantes'is ja Berliinis. Kuna Berliinis ei tohtinud elamuehituse reeglite tõttu suuremat osa Modulori proportsioonisüsteemist kasutada, siis Le Corbusier lõpuks loobus projekteerimisest.

Modulori näiteid leidub ka La Tourette'i kloostri puhul. Kloostrisse on ehitatud 100 mungakongi, igaüks kõrgusega 226 ja laiusega 183 cm.

Kriitika
--------

Modulori kriitikud leiavad, et Le Corbusier' valitud mehe pikkuse standardmõõtkava ei vasta antropomeetriale ning on valitud ainult matemaatilise mugavuse tõttu. Samuti kritiseeritakse seda, et naise keha ei mängi Modulori puhul mingit rolli, sest selle proportsioonid on teistsugused.

Kirjandus
---------

* Le Corbusier. "Der Modulor. Darstellung eines in Architektur und Technik allgemein anwendbaren harmonischen Maßes im menschlichen Maßstab". Cotta, Stuttgart 1953 (1. osa) ja 1958 (2. osa)

Välislingid
-----------

* Modulori kujutis
**Koldvint** (*Serinus serinus*) on linnuliik vintlaste sugukonnast.

Levila
------

Koldvint on levinud Vahemere maades, Lääne- ja Kesk-Euroopas põhja suunas kuni Lõuna-Rootsi ja Lõuna-Soomeni. Koldvint on viimase paarisaja aasta jooksul oma levilat laiendanud pidevalt põhja suunas. 19. sajandi algul oli ta levinud ainult Lõuna-Euroopas, 1875. aastaks oli ta jõudnud Kesk-Euroopasse ja 1925. aasta paiku jõudis Läänemere lõunarannikuni. Eestisse jõudis koldvint hiljemalt 1927. aastal.
Tänapäeval on koldvint Eestis harv haudelind, keda pesitseb siin hinnanguliselt 100–300 paari. Peamised pesitsuspiirkonnad on Liivi lahe ja Soome lahe äärsed rannamännikud ja pargid. Saabub meile aprillis, lahkub septembris-oktoobris.

Välimus
-------

Linnu üldpikkus on 11–12 cm. Väike, suhteliselt suure pea ja pisikese nokaga vint. Isaslinnu pea, kurgualune ja rind on sidrunkollased, ülapool triibuline kollase päranipualaga, alapool valge mustade triipudega. Emaslind heledam, tuhmi kollakashalli peaga. Noorlind on pruunim, tal puudub kollane värvus.
Häälitsused mitmesugused, lennul on tunnuslik *tjililili*. Laul on pikk ja väga kiire kliriseva kõlaga siristus. Laulab tavaliselt puu väljaulatuval oksal, traadil, lennul ja harva ka maas. Laul on kõige aktiivsem keskpäeval ja õhtupoolikul. Tegutseb sageli paariti või väikestes seltsingutes.

Elupaik
-------

Koldvint asustab kultuurmaastiku puistuid. Lõuna-Euroopas leidub teda ka mägedes.

Pesitsemine
-----------

Suve jooksul pesitseb koldvint kaks korda. Pesitsemise ajal laulab isaslind sageli puuvõrade vahel käänakulisel mängulennul end ühelt küljelt teisele pöörates. Emaslinnu kõrval oksal mängides laiutab ta saba, ajab pugusulestiku kohevile ja keerab end ühtelugu siia-sinna. Pesa paikneb tihti puu ladvas või külgoksal tüvest eemal. Pesa on väga väike ja koosneb pehmest taimsest materjalist. Kurnas 3–6 muna, mis on sinakasvalge taustaga ja pruunide kuni mustjate laikudega. Poegi toidavad mõlemad vanemad.

Toitumine
---------

Toiduks on puude ja rohttaimede seemned.

Viited
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  Rootsmäe, L. Veroman, H. *Eesti laululinnud*. Tallinn Valgus, 1974

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikisõnastiku artikkel: **koldvint** |

* Koldvint andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes
Vaade Bazardüzüle Aserbaidžaani kõrguselt teiselt tipult Šahdagilt
Vaade Bazardüzüle lähimast asulast Gabelest
**Bazardüzü** ehk **Kitšen-dag** on 4485 meetri mägi Kaukaasias Suur-Kaukasuse ahelikus Venemaa ja Aserbaidžaani piiril. See on Aserbaidžaani ja Dagestani kõrgeim tipp ja Venemaa peaaegu lõunapoolseim punkt.

Bazardüzü geograafilised koordinaadid on 41° 13′ 14″ N, 47° 51′ 28″ E.

Bazardüzü tipust laskub 8 väikest liustikku. Neist pikim on kilomeetripikkune ja kannab nime Tihhidzar.

Mägi koosneb savikiltadest ja prfüriitidest.

Aseri keeles tähendab "bazardüzü" turuplatsi, täpsemalt käänakut turu (basaari) poole. Nimelt korraldati keskajal Šahnabadi orus, mis asub Bazardüzü mäest idas, igal aastal laatu, kuhu kaupmehed ja ostjad sõitsid kokku mitmelt maalt. Teel turule paistis selgesti silma teistest kõrgem mägi, Bazardüzü, mille juurest piki Kaukasuse ahelikku sõites tuligi turuplatsile ära keerata.

Kohalikud lesgid nimetavad mäge Kitšen-dagiks, mis tähendab hirmu mäge. Kohalikes elanikes tekitab mõningast hirmu see, et mägi on peaaegu alati pilves.

Esimesena ronis mäe otsa A. Aleksandrov 1847. aasta talvel, tehes seda kirdeharjalt Kuruši kurult. Lõunaharjalt tegi seda esimest korda E. Rahhimov 1993 ja edelas asuvast tsirkusorust J. Assadov samuti 1993. aastal.
**Georg II** (30. jaanuar 1582 – 27. märts 1617) oli mittevalitsev Pommeri hertsog. Ta haldas aastatel 1606-1617 koos oma venna Bogislaw XIV-ga *Amt* Rügenwaldet.

Elu
---

Georg oli Pommerit valitseva Pommeri dünastia viimase põlvkonna liige. Ta oli hertsog Bogislaw XIII ja selle naise Clara noorem poeg. Georg ja tema vennad leppisid pärast isa surma kokku pärandi jagamises. 1. oktoobri 1606. aasta kokkuleppe järgi oli vanem vend Philipp II (1573-1618) Pommeri-Stettini valitsev hertsog, Franz (1577-1620) oli protestantlik Kammini piiskop. Georg koos oma vanema venna Bogislaw XIV-ga (1580-1637) sai *Amt* Rügenwalde. Noorim vend Ulrich sai esialgu vaid iga-aastase pensioni.

Rügenwaldes tegeles Georg eranditult jahipidamisega ega osalenud riigiasjades. Püssist laskmisel kaotas ta vasakust silmast nägemise.

Hertsog Georg jäi vallaliseks. Ta suri Buckowis ja maeti Szczecini lossikirikusse.

Vaata ka
--------

* Pommeri hertsogkonnad ja hertsogid

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Bogislaw XIII** | **Pommeri-Rügenwalde (Darłowo) hertsog**1606-1617koos venna Bogislaw XIV | Järgnev**Bogislaw XIV** |
**Moe kihistu** (inglise keeles *Moe Formation*) on ordoviitsiumi ladestu Pirgu lademe kihistu. Seda hakkas esimesena eristama Arvo Rõõmusoks aastal 1960.

Kihistu stratotüüp on Moe paemurd. Kihistu on nime saanud Moe küla järgi. Kihistu on kõige paksem Äiamaa puuraugus (48,78 meetrit).

Eestis lasub Põhja- ja Loode-Eestis sellel Adila kihistu, Kesk-Eesti aladel aga Halliku kihistu. Koos Adila kihistuga on see üks kahest Eestis avanduvast Pirgu lademe eihistust.

Kihistus esineb vahel bentoniidikiht, mida peetakse Svedasai ja Jonstorpi kihistute bentoniidikihtidega vastavuses olevaks. Kihistu moodustab lubjakivi, milles asuvad tumedamad pruunikashallid lubjarikaka mergli vahekihid. Sealsed kivimid koosnevad kohati kuni 50 % ulatuses vetikate jäänustest.

Viited
------

1. 1 2  Kihistust Eesti Stratigraafia Komisjoni andmebaasis (vaadatud 07.04.2018)
2. ↑  Linda Hints, Asta Oraspõld, Jaak Nõlvak. *The Pirgu Regional Stage (Upper Ordovician) in the East baltic: lithostratigraphy, biozonation and correlation,* Proceedings of the Estonian Academy of Sciences, Geology, 2005

Välislingid
-----------

* Kihistust Eesti Stratigraafia Komisjoni andmebaasis
Sven Sakkov 2022. aastal
**Sven Sakkov** (sündinud 14. septembril 1971 Tartus) on Eesti erakorraline ja täievoliline suursaadik Soomes.

Ta lõpetas 1995. aastal Tartu Ülikooli *cum laude* ajaloo erialal. Tal on magistrikraad rahvusvaheliste suhete alal Cambridge'i Ülikoolist (1997). Aastatel 2011–2012 täiendas ta end õppeasutuse Royal College of Defence Studies (London) aastasel kursusel.

Aastatel 2008–2015 oli ta kaitseministeeriumi kaitsepoliitika asekantsler. Augustist 2015 kuni 1. septembrini 2017 oli ta NATO Küberkaitse Koostöö Keskuse direktor. Alates 1. septembrist 2017 oli Sakkov Rahvusvahelise Kaitseuuringute Keskuse direktor.

Alates 22. oktoobrist 2020 on ta Eesti suursaadik Soomes.

Tunnustus
---------

* 2005 – Valgetähe IV klassi teenetemärk
* 2015 – Kaitseministeeriumi II klassi teeneterist

Isiklikku
---------

Tema isa oli mehaanikateadlane Elmar Sakkov, ema arhitekt Helmi Sakkov, vend on ärijuht ja muusik Erik Sakkov.

Viited
------

1. ↑  "Kaitseuuringute keskust asub juhtima Sven Sakkov".
2. ↑  Kaitseminister autasustas kaheksat riigiametnikku ja kaitseväelast. 20. veebruar 2015

Välislingid
-----------

* Kaitseministeeriumi kaitsepoliitika asekantslerina asus tööle Sven Sakkov, Eesti Vabariigi Kaitseministeerium, 2. juuni 2008
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* Rahvusvahelise Kaitseuuringute Keskuse koduleht
**Kaevandikärblased** (*Agromyzidae*) on sugukond kärbseid, kuhu kuulub umbes 1000 liiki pisikesi, kuni 3 millimeetri pikkusi kärbseid. Enamik liike on ühevärvilised ja tumedat värvi. 
Omapärane on kaevandikärblaste bioloogia: kõik liigid on taimtoidulised, vähesed liigid aga taimekahjurid. 

Selle sugukonna kärbeste vastseid võib leida väga mitmesugustelt taimedelt ning kõigist taimeosadest peale juurte. Suurema osa liikide vastsed elutsevad taimede rohelistes lehtedes. Vastsed mineerivad lehtede parenhüümis, tekkivaid õõnsaid käike nimetatakse kaevanditeks. On levinud müüt, et kaevandi ehituse järgi saab hõlpsasti kindlaks teha kärbse liigi. Tegelikult on liigi (või isegi perekonna) määramiseks vaja tuvastada hulk peentunnuseid, mis pole sugugi lihtne kasvõi ainult kaevandikärbeste väiksuse tõttu. Suurem osa kaevandikärblastest on peremehespetsiifilised, nad saavad areneda vaid üht kindlat liiki taime lehes. Väga vähesed liigid võivad elada paljudes taimeliikides (*Phytomyza atricornis*, kelle vastseid on leitud umbes 300 eri taimeliigilt). Kaevandikärblastel esineb ka Euroopas aasta jooksul tihti mitu põlvkonda, troopikas aga võib põlvkondade arv ulatuda kuni 14-ni aastas.

Aiakahjur
---------

Eestis on ohtlike taimekahjustajate nimekirjas (vanasti karantiinsed kahjurid) reguleeritud liigid (*Liriomyza huidobrensis, Liriomyza trifolii, Liriomyza sativae*), kelle üksikuid leide on olnud imporditud taimsel paljundusmaterjalil. Eestis aiakahjurina esineb kohati (pms kasvuhoonetes, tomatil) *Liriomyza bryoniae*.

Kaevandikärbse vastsed (vaglad) kaevavad käike taime lehtedesse epidermise vahele ja leheroodudesse. Kaevandikäigud on ebakorrapärased, sõltuvalt kaevandikärbse liigist sirged, laikjad või spiraalikujulised, kasvades laiuselt vastse kasvamisega. Käigud on vastu valgust vaadeldes tavaliselt heledad, märgade mustade ja kuivade pruunide aladega. Kahjustus aeglustab taime kasvu ja harvadel juhtudel võib põhjustada taime (pms noortaime) hävimise. 

Kaevandikärbse 1–3 millimeetri pikkune hallikasmust kompaktse kehaga valmik on võimeline lühikest maad lendama või kandub edasi tuulega. 

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Kaevandikärblased** |
Toivo Veenre
Mälestuspink Toivo Veenrele Arukülas
**Toivo Veenre** (6. juuni 1934 – 16. november 2004) oli eesti ühiskonnategelane.

Veenre lõpetas 1954. aastal Tallinna 2. Keskkooli, elas Aruküla alevikus, oli üle 40 aasta Aruküla kolhoosi peaagronoom, aseesimees tootmise alal ja töökaitsespetsialist, viimane Raasiku külanõukogu esimees (1989–1992) ja esimene Raasiku vallavanem (1992–1996). 

Ta oli I–IV Raasiku vallavolikogu liige, Harjumaa Omavalitsuste Liidu asutajaliige, Aruküla Aiandus-Mesindusseltsi liige, MTÜ Fond Aruküla Vesi juht, MTÜ Raasiku Jalgpalliklubi president, Liikumise Kodukant liige, Harju I Lions-klubi liige, Aruküla pensionäride seltsingu "Elurõõm" eestvedaja, Pikavere Põhikooli hoolekogu liige, Eesti Maaliidu ja Rahvaliidu liige.

Tema eestvedamisel on püstitiatud mälestuskivid 1941. aasta küüditatutele Raasikul, Jaan Lepa kunagises talukohas Peningil, Gustav Ernesaksa sünnikodus Perilas, Raasiku ja Aruküla esmamainimise tähistamiseks.

2018. aastal valiti Toivo Veenre aktsiooni "Sajandi 100 arukülalast" raames toimunud rahvaküsitluse tulemusel saja meeldejäävama arukülalase hulka.

Tunnustus
---------

* Valgetähe V klassi teenetemärk (2003)
* Harjumaa teenetemärk nr 2 (1996)
* Raasiku valla aukodanik nr 3 (1999)

Viited
------

1. ↑  Koppelmaa, Külli (5. september 2018). "Aruküla Kultuuriseltsi EV100 kingitus – kogumik „Sajandi 100 arukülalast"". *Sõnumitooja*. Vaadatud 25.04.2020.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Toivo Veenre** |
Gmeinecki tipp vaadatuna Spittalist Drava orus

Reißecki rühm (Austria)Reißecki rühm
Asukoht Austrias
**Reißecki rühm** (saksa: *Reißeckgruppe*) on väike alammäestik Austria Kärnteni liidumaal. Ankogeli rühma lõunaosana kuulub see Kesk-Ida-Alpide Kõrg-Tauerni mäestikku.

Reißecki rühm on Ankogeli rühma põhjaosast eraldatud Döseni oruga, mis ulatub Mallnitzist ida poole kuni *Dösener See* alpijärveni kõrgusel 2270 m, ja *Gößgrabeni* kuristikust alla Maltatalini. Selle idapiiri moodustavad Malta ja Lieseri jõed koos Gmündiga, eraldades selle Gurktali Alpidest (Nocki mäed). Lõunas piirab seda Mölltal ja naabruses asuv Kreuzecki rühm.

Reißecki rühm, sealhulgas Stoder ja Reißeck
Reißecki rühm koosneb valdavalt gneissidest. Kõrgeim tipp mäestikus on Reißeck (2965 m). Teised olulised tipud on Tristenspitz (2930 m), Hohe Leier (2774 m) ja Gmeineck (2592 m). Reißecki rühma loodeosa Kaponigi org kuulub 2005. aastast Kõrg-Tauerni rahvusparki.

Reißecki rühmas on arvukalt mägijärvi, neist olulisimad on Radlsee (Hoher See), Hochalmsee (Spapniksee), Zwenberger See ja Mühldorfer See. Vett kasutab Reißeck-Kreuzecki hüdroenergiagrupp Reißecki omavalitsuse hüdroelektrijaamade varustamiseks. Turistidele on mäed ligipääsetavad Mölltalist Reißecki funikulööriga. Kuid endise Reißecki mägiraudtee tegevus mägijärvede platoole lõpetati 2014. aastal. Endine suusapiirkond on suletud.