recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**25 nõukogude teadus-, kirjandus- ja kunstitegelase kiri L. Brežnevile J. Stalini rehabiliteerimise vastu** (vene keeles *Письмо 25 деятелей советской науки, литературы и искусства Л. И. Брежневу против реабилитации И. В. Сталина*) oli Nõukogude Liidu teadustöötajate, kirjanike ja kunstitegelaste kiri, mis kirjutati 14. veebruaril 1966. aastal Nõukogude Liidu Kommunistliku Partei Keskkomitee esimesele sekretärile Leonid Brežnevile Jossif Stalini osalise või kaudse rehabiliteerimise lubamatuse kohta.

25 kiri oli üks esimesi avalikke pöördumisi, millele kirjutas alla akadeemik Andrei Sahharov.

Allakirjutanute nimekiri
------------------------

* Lev Artsimovitš
* Oleg Jefremov
* Pjotr Kapitsa
* Valentin Katajev
* Pavel Korin
* Mihhail Leontovitš
* Viktor Nekrassov
* Boriss Nemenski
* Konstantin Paustovski
* Juri Pimenov
* Maija Plissetskaja
* Andrei Popov
* Mihhail Romm
* S. N. Rostovski (Ernst Genri, Ernst Henri)
* Andrei Sahharov
* Sergei Skazkin
* Boriss Slutski
* Innokenti Smoktunovski
* Igor Tamm
* Vladimir Tendrjakov
* Marlen Hutsijev
* Semjon Tšuikov
* Kornei Tšukovski

Viited
------

1. ↑  Письмо 25 деятелей советской науки, литературы и искусства Л. И. Брежневу против реабилитации И. В. Сталина
**Ūsiai** on järv Leedus Ignalina rajoonis. 

Järv on loode-kagu sihiline ja lookleva kaldajoonega. Kaldajoone pikkus on 15,97 kilomeetrit. Kirdeosas on järvel kaks poolsaart, neist üks kannab Kupriai sääre nime. Järves on ka üks saareke pindalaga 0,02 ha.

Kaldad on valdavalt metsased. Ūsiai asub merepinnast 146,7 meetri kõrgusel jääajal tekkinud nõos. Järvepõhja moodustavad 12-23 meetri sügavused lohud. Abajates vohab veetaimestik.

Järve lõunaosasst voolab välja Labakaršysi järve suubuv Baltelė oja. Järve suubub neli nimetut oja, neist üks toob sinna Žiezdrase veed. Asulatest jäävad järve kaldale Linkmenys, Naujasodis, Liminas, Dvariškiai, Kupriai ja Šileikiškė. Ūsiai ääres on ka kaks turismitalu.

Järve nimi tuleneb sõnast *ūsai*, mis tähistab vuntse.

Viited
------

1. ↑  Ūsiai. Tarybų Lietuvos enciklopedija, Kd. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. 387 lk.
2. ↑  Aleksandras Vanagas. *Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas.* 355 lk. – Vilnius: Mokslas, 1981.
**Ussripik** ehk **ussjätke** ehk **apendiks** (ladina keeles *appendix vermiformis*) on inimeste kõhuõõnes umbsoole alumises osas paiknev ussripikusuudmest algav rudimentaarne jätke (torujas moodustis).

Ussripikut tuntakse ka **pimesoolena**.

Ussripiku areng, anatoomia, asend, morfoloogia, histoloogia ja patoloogia võivad indiviiditi erineda.

Ussripikul eristatakse sarnaselt seedekanaliga kolme kesta: 

* sisemine limaskest;
* keskmine lihaskest;
* välimine serooskest.

Ussripik võib olla sirge või kõver ja ulatuda soolest välja mis tahes suunas.

Ussripiku mõõtmed on varieeruvad: 

* pikkus 3–20 cm, keskmiselt 8 cm,
* läbimõõt 0,5–1 cm.

Lümfoidkude
-----------

Ussripik liigitatakse lümfisüsteemi GALT-iks ehk sooltega seotud lümfikoeks.

Ussripiku seinas paiknevad koondlümfifolliikulid. Ussripiku sees on aga rohkelt lümfisooni, milles liikuv lümf suunatakse lümfisoonte kaudu rinna (*ductus thoracicus*) lümfijuhasse.

Patoloogia
----------

Ussripikupõletik on apenditsiit (äge apenditsiit (*appendicitis acuta*) või krooniline apenditsiit). Ussripikut võivad sageli haarata ka sellised kroonilised põletikulised soolehaigused nagu Crohni tõbi ja haavandiline koliit.

Iga 200–300 apenditsiidi kohta leitakse keskmiselt üks-kaks ussripiku neuroendokriinset kasvajat (NET-kasvajat)

Ussripiku pahaloomulised kasvajad klassifitseeritakse jämesoolevähina.

Ajaloolist
----------

Saksa anatoom Robert Ernst Eduard Wiedersheim (1848–1923) avaldas 1893. aastal nn jäänukelundite loetelu (*list of vestigial organs*), kuhu oli lisatud ka apendiks.

Viited
------

1. ↑  "Meditsiinisõnastik" 814:2004.
2. ↑  Arne Lepp. *Inimese anatoomia, I osa. Liikumisaparaat, siseelundid*, Tartu Ülikooli Kirjastus, lk 367, 2013, ISBN 978-9949-32-239-8.
3. ↑  Meeli Roosalu. "Inimese anatoomia", Kirjastus Koolibri, lk 114, 2010, ISBN 978-9985-0-2606-9.
4. ↑  Lymphatics, Veebiversioon (vaadatud 04.03.2014) (*inglise keeles*)
5. ↑  Ingrid Mesila, Mao ja seedetrakti haigused, 105, (vaadatud 04.03.2014)
6. ↑  Enamik haruldaste kasvajatega patsiente saavad esialgu valeravi, 11. november 2013 (vaadatud 04.03.2014)

Välislingid
-----------

* Sissekanne Terminologia Anatomicas A05.7.02.007: Appendix vermiformis. Ussripik
* Äge apenditsiit, Tartu Ülikooli Kliinikum, Kirurgiakliinik
* Toomas Väli, Äge ussripikupõletik: esinemine ja diagnoosimine Tartus, Eesti Arst 2007; 86 (6): 394–399
**Enrique José Bolaños Geyer** (13. mail 1928 Masaya – 14. juuni 2021) oli Nicaragua poliitik, Nicaragua president aastatel 2002–2007.

Bolaños, puuvillafirma juht, oli 1980. aastatel valitsenud sandinistide avalik vastane ja ta vangistati seetõttu. Tema suguvõsale kuuluv ettevõtte SAIMSA riigistati.

Bolaños oli oma eelkäija Arnoldo Alemáni asepresident alates 1996. aastast. 4. novembril 2001 toimunud presidendivalimistel võitis ta sandinistide kandidaati Daniel Ortegat ja astus ametisse 10. jaanuaril 2002.

Enrique Bolaños oli Partido Liberal Constitucionalista (PLC) liige, kuid lahkus sealt ning asutas oma partei APRE. Ta juhtis korruptsioonivastast kampaaniat, mille tulemusena PLC juht ja endine president Arnoldo Alemán mõisteti korruptsioonis süüdi ja ta sai 20-aastase vanglakaristuse, mida ta tervislikel põhjustel kannab oma luksusvillas koduarestis. PLC-l oli parlamendis enamus, mis nõrgendas Bolañose võimalusi oma poliitikat täide viia. PLC ja sandinistide toel võeti vastu seadus, mis nõrgendab presidendivõimu, kuid selle jõustumine on edasi lükatud Bolañose ametiaja lõpuni Ameerika Ühendriikide poliitilise surve tõttu.

Enrique Bolañose ametiaeg lõppes 10. jaanuaril 2007, mil ametisse astus 2006. aasta presidendivalimised võitnud Daniel Ortega.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Arnoldo Alemán Lacayo** | **Nicaragua president**2002–2007 | Järgnev**Daniel Ortega** |
**Dominique Moïsi** (sündinud 21. oktoobril 1946) on prantsuse politoloog ja kirjanik.

Ta on õppinud Sorbonne'i ja Harvardi ülikoolis politoloogiat.[*viide?*]

Ta töötas Raymond Aroni assistendina instituudis École nationale d'administration.

Tema tuntuim raamat on "Emotsioonide geopoliitika". Selle raamatu on ta pühendanud oma isale Jules Moisile, kellel õnnestus Auschwitzi koonduslaagris ellu jääda.

"Emotsioonide geopoliitika" sissejuhatuses selgitab ta oma vaadete kujunemist. Lisaks maailmas saadud isiklikele kogemustele osutab ta oma õpetajatele: 

*Oma töös ma toetun suuresti oma intellektuaalsetele õpetajatele, Stanley Hoffmannile Harvardist ja Pierre Hassnerile Prantsuse Rahvusvaheliste Uuringute keskusest, kes rõhutavad oma töödes emotsioonide mõju geopoliitikas. Nad mõlemad olid minu õppejõud, enne kui minust sai nende kolleeg ja sõber, samuti on nad mõlemad – nagu minagi – Raymond Aroni õpilased.*

Viited
------

1. ↑  Dominique Moïsi (2010). *The Geopolitics of Emotion: How Cultures of Fear, Humiliation, and Hope are Reshaping the World. ISBN 978-0-307-38737-0*. New York: Anchor Books.
|  |
| --- |
|  |
| Medalikohad |
| Euroopa U-21 meistrivõistlused |
| **Kuld** | 2015 | jalgpall |

**Mats Kristoffer Olsson** (sündinud 30. juunil 1995 Norrköpingis) on Rootsi jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Taani kõrgliigaklubis FC Midtjylland ja Rootsi jalgpallikoondises.

Aastatel 2005–2011 kuulus ta Rootsi klubisse IFK Norrköping.

2011. aastal sõlmis ta lepingu Inglismaa klubiga Arsenal. Arsenali põhimeeskonnas mängis ta ainsal korral 25. septembril 2013 League Cup'i mängus West Bromwich Albioni vastu.

2014. aasta septembris läks ta Arsenalist laenule Taani kõrgliigaklubisse FC Midtjylland, kellega sõlmis aasta lõpus püsiva lepingu. Hooajal 2014–15 tuli ta Midtjyllandiga Taani meistriks.

Aastatel 2017–2018 mängis ta Rootsi kõrgliigaklubis AIK, tulles 2018. aastal klubiga Rootsi meistriks.

Aastatel 2019–2021 mängis Olsson Venemaa kõrgliigaklubis FK Krasnodar.

2021. aasta juulis sõlmis ta nelja-aastase lepingu Belgia kõrgliigaklubiga Anderlecht. 2022. aasta augustis naasis ta Anderlechtist laenule Midtjyllandi, kellega sõlmis aasta hiljem püsiva lepingu.

2015. aastal tuli Olsson Rootsi kuni 21-aastaste koondisega Euroopa omavanuste meistriks. Rootsi jalgpallikoondises tegi ta debüüdi 2017. aastal. Ta kuulus Rootsi koondisse 2021. aasta Euroopa meistrivõistlustel.

Saavutused
----------

Midtjylland
* Taani Superligaen: 2014–15

AIK
* Allsvenskan: 2018

| * v
* r
Rootsi koondis  –  UEFA Euro 2020 |
| --- |
| 

* 1 Olsen
* 2 Lustig
* 3 Lindelöf
* 4 Granqvist (c)
* 5 Bengtsson
* 6 Augustinsson
* 7 S. Larsson
* 8 Ekdal
* 9 Berg
* 10 Forsberg
* 11 Isak
* 12 Johnsson
* 13 Svensson
* 14 Helander
* 15 Sema
* 16 Krafth
* 17 Claesson
* 18 Jansson
* 19 Svanberg
* 20 Olsson
* 21 Kulusevski
* 22 Quaison
* 23 Nordfeldt
* 24 Danielson
* 25 J. Larsson
* 26 Cajuste
* Treener: Andersson

 | Rootsi |
Enstantiitkondriidi läbilõige
**Enstatiitkondriidid** on haruldased meteoriidid, mis moodustavad umbes 2% kõikidest kondriitmeteoriitidest, mis Maa peale kukuvad. Praeguseks on leitud umbes 200 enstatiitkondriiti.

Päritolu
--------

Enstatiitkondriidid on ühed hapnikuvaesemad kivid, mis on Maalt leitud. Suurem osa neis sisalduvast rauast on oksiidina esinemise asemel kas sulfiidide koostises, puhtalt või seotud nikliga (Fe-Ni). Neis on tavaliselt suur mineraali enstatiidi (MgSiO3) sisaldus, millest tuleb ka nende meteoriitide nimi. Spektraalanalüüsi põhjal arvatakse, et enstatiitkondriidid võiksid olla pärit asteroidilt 16 Psyche, mõni ka Merkuurilt.

Koostis
-------

Erinevalt enamikust kondriitidest ei sisalda enstatiitkondriidid peaaegu üldse raua oksiidi. Peaaegu kogu neis olev raud on seotud kas raudsulfiidide koostisse või segus nikliga (Fe-Ni). Need meteoriidid sisaldavad veel mitmeid ebatavalisi mineraale (oldhamiit (CaS), niningeriit (MgS), perrüiit ((Ni,Fe)5(Si,P)2). Lisaks sisaldavad nad veel aluselisi sulfiide (djerfisheriit, caswellsilveriit). Kõik enstatiitkondriidid koosnevad valdavalt enstatiidirikastest kondritest ning rohketest metalli- ja sulfiidsete mineraalide terakestest. Suletiste ehk klastide ja maatriksmaterjalide esinemine enstatiitmeteoriitides on harv. Hapniku puudumine neis viitab sellele, et nad tekkisid Päikese udukogu keskosas, tõenäoliselt Merkuuri orbiidi piiresse jäävas osas. Enamik neist on teinud läbi termilise metamorfoosi. Ensatatiitkondriidid jaotuvad kaheks:

* EH-kondriidid (*High enstatite*) – sisaldavad väikseid kondreid (läbimõõduga ~0,2 mm), palju siderofiilseid elemente ja räni. Natuke üle 10% meteoriidikivist moodustavad metalliterakesed. Diagnostiliseks tunnuseks on, et EH-kondriitides leiduva Fe-Ni massist moodustab ~3% räni;
* EL-kondriidid (*Low enstatite*) – sisaldavad suuremaid kondreid (läbimõõduga >0,5 mm). Meteoriidi Fe-Ni massist moodustab räni ~1%.

Viited
------

1. 1 2 3  Norton, O.R. and Chitwood, L.A. Field Guide to Meteors and Meteorites, Springer-Verlag, London 2008
**Domitien Ndayizeye** (sündinud 2. mail 1953 Muragos, Kayanza provintsis) on Burundi poliitik. 30. aprillist 2003 kuni 26. augustini 2005 oli Burundi president.

Juba noorena puutus hutude enamusrahvusse kuuluv Domitien Ndayizeye kokku tutsidepoolse rõhumisega. Ta alustas varakult poliitilist tegevust. 1982 läks ta eksiili Belgiasse ja hakkas inseneriks õppima. 

Seejärel läks ta Rwandasse ja pöördus kodumaale tagasi alles 1993, veidi aega pärast esimese demokraatlikult valitud hutust presidendi Melchior Ndadaye võimuletulekut. Ndadaye mõrvamisest samal aastal sai alguse kodusõda, mis maksis sadade tuhandete inimeste elu. 

1995/96 võeti ta vahi alla. Seejärel valiti ta oma partei *Front pour la démocratie au Burundi* alaliseks sekretäriks. Arushas 2000. aastal alla kirjutatud rahulepingu järgi sai tutsi Pierre Buyoya 2001. aastal üleminekuvalitsuse presidendiks ja Ndayizeye asepresidendiks. Vastavalt lepingule loovutas Buyoya 18 kuu pärast koha Ndayizeyele. 

Ndayizeye valitsusajal valmistati 2004. aastal ette Burundi uus põhiseadus, mis 28. veebruaril 2005 toimunud rahvahääletusel ka heaks kiideti. Tutside ja hutude peamiste poliitiliste jõudude koostöö tulemusel saavutati uuele põhiseadusele 92-protsendiline poolehoid.

Kui augustis 2005 valiti riigi uueks presidendiks Pierre Nkurunziza, andis Ndayizeye võimu üle ja asus tööle Burundi senaatorina. Sellel ametikohal tegutses ta 21. augustini 2006, mil senat otsustas ta parlamendiliikme puutumatusest ilma jääda. Kohe pärast seda vahistas politsei Ndayizeye Bujumburas senatihoone ees. Teda süüdistatakse väidetava riigipöördekatse kavandamises.

Välislingid
-----------

* Foto

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Mathias Sinamenye ja Frédéric Bamvuginyumvira** | **Burundi asepresident**2001–2003 | Järgnev**Alphonse-Marie Kadege** |
| Eelnev**Pierre Buyoya** | **Burundi president**2003–2005 | Järgnev**Pierre Nkurunziza** |
**Palais Garnier** või **Opéra Garnier** ehk **Pariisi Ooperimaja** (*Opéra de Paris*) on 1979 istekohaga ooperiteater Prantsusmaa pealinnas. 

Ooperimaja kipsmakett aastast 1863
Ooperimaja läbilõike kavand
Ooperimaja külgvaate kavand

Kirjeldus
---------

Arhitekt Charles Garnier' projekteeritud erandlikult üleküllane ja uusbaroklik *beaux-arts*'i nüanssidega hoone rajati aastatel 1861–1875. Eklektilisusele rõhuvate (justkui garneeritud) fassaadiornamentidega teatrihoone on Pariisi üks tuntumaid sümboleid ja üks kuulsamaid ooperimaju maailmas. 

Sellel on seitse maa-alust ja kümme maapealset korrust kogukõrgusega 56 meetrit maapinnast. See on Prantsuse teise keisririigi aegsetest hoonetest üks pompoossemaid, kallimaid ja esinduslikemaid imperiaalarhitektuuri näiteid, kus asub tänapäeval ka ooperiteemaline muuseum-raamatukogu. Labürindisüsteemiga hoones töötab üle 1000 inimese ja seal tegutseb ka kaks balletikooli. Teatrisaal võtab enda alla vähem kui viiendiku hoone 1,2 hektari suurusest kogupindalast. Siiani on hoovi all tall ooperi hobuste tarvis. Säilinud on "Ooperifantoomist" tuntud La Carlottale püstitatud monument. 

Maja all paikneb veehoidla, mis on majja sisse planeeritud ja millel on oluline roll stabiliseeriva lisaraskuse tekitajana – veetaset tõstetakse ja langetatakse vastavalt seitse korrust kõrgemal asuva lava raskusele.

Vaata ka
--------

* Uusbarokk
* Opéra Bastille

Välislingid
-----------

* Palais Garnier – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Vaade jalakäijate teele ja koobastele Enoshima lõunaküljes**Enoshima** (jaapani keeles 江の島) on saar Kanagawa prefektuuris Jaapanis. 

See asub Tokyost 50 kilomeetrit lõunas Katase jõe suudmes Sagami lahes. Halduslikult kuulub Enoshima Fujisawa linna alla ning on kaldaga ühendatud 600 meetri pikkuse sillaga.

2016. aastal elas 0,38 ruutkilomeetri suurusel saarel 365 inimest. Saar on oluline turismisihtmärk ning oli 1964. aasta suveolümpiamängude olümpiasadam. 2020. aasta suveolümpiamängudel on Enoshima saar üks purjetamis- ja surfivõistluste toimumiskohti.

Saar on pühendatud budistlikule muusika ja meelelahutuse jumalannale Benzaitenile ning seal asub tempel seitsmele rõõmujumalale. Lõunaküljes on kaks koobast, millest läänepoolne on kujundatud shingoni põhimõtete järgi ja väljendab kahe maailma mandala kontseptsiooni; parempoolne koobas on pühendatud vadžrale (teemant või pikne), vasakpoolne *garbhakośa*'le (emaüsa) ning seal asub vulvakujuline Amaterasu pühamu. Koobastest idapoolne on pühendatud Enoshima draakonile.



|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Enoshima** |
**Enrico Fermi auhind** on teadusauhind, millega Ameerika Ühendriikide president tunnustab väljapaistvaid teadlasi. See on teaduse ja tehnoloogia valdkonnas vanimaid ja prestiižsemaid USA valitsuse väljaantavaid auhindu.

Auhinna asutas 1954. aastal USA president Dwight Eisenhower koos USA Aatomienergiakomisjoniga. Enrico Fermi (1901–1954) mälestuse jäädvustamisega seotud auhinda haldab USA Energeetikaministeerium. Auhinnasaaja saab kuldmedali, mille esiküljel on kujutatud Fermi reljeefne portree. Auhinnaga kaasneb rahasumma 100 000 USA dollarit.

Viimati (2014) said Enrico Fermi auhinna Claudio Pellegrini ja Charles V. Shank. Pellegrini sai röntgenlaserite vabadel elektronidel (*x-ray free-electron lasers*) ja Shank ülikiirete laserite (*ultrafast lasers*) väljatöötamise eest.

Laureaate
---------

* 1956 – John von Neumann
* 1957 – Ernest Lawrence
* 1958 – Eugene Wigner
* 1961 – Hans Bethe
* 1962 – Edward Teller
* 1963 – Robert Oppenheimer
* 1966 – Otto Hahn, Lise Meitner ja Fritz Straßmann
* 1968 – John Archibald Wheeler
* 1987 – Luis Walter Alvarez ja Gerald F. Tape
* 1988 – Richard B. Setlow ja Victor Weisskopf
* 1992 – Harold Brown, John S. Foster noorem ja Leon Max Lederman
* 1993 – Liane B. Russell ja Freeman Dyson
* 2010 – Mildred Dresselhaus ja Burton Richter

Viited
------

1. ↑  The Enrico Fermi Award. science.osti.gov
2. ↑  The 2020 Enrico Fermi Award Nomination Guidelines. science.osti.gov
3. ↑  Award Laureates. 2014. science.osti.gov
**Jalumäe mõis** (saksa keeles *Jallona*) oli Kavastu mõisa karjamõis Haljala kihelkonnas Virumaal, tänapäeva Sauste küla lähedal Haljala vallas Lääne-Virumaal.

Viited
------

1. ↑  Jalumäe mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris
2. ↑  Jalumäe krjms, www.eki.ee

Välislingid
-----------

* Jalumäe mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris

Haljala kirik
Haljala kihelkond

**Kirik**: Haljala kirik  

**Mõisad**: Aari mõis | Aaspere mõis | Annikvere mõis | Aru mõis | Ernemaa mõis | Essu mõis | Haljala kirikumõis | Harmi mõis | Holsta mõis | Idavere mõis | Jalumäe mõis | Kaliküla mõis | Kandle mõis | Karula mõis | Kavastu mõis | Koigi mõis | Kodavere mõis | Kärmu mõis | Käsmu mõis | Lihulõpe mõis | Loobu mõis | Läsna mõis | Maheda mõis | Metsiku mõis | Mõisalõpe mõis | Oandu mõis | Paduri mõis | Rassivere mõis | Sagadi mõis | Sauste mõis | Selja mõis | Tammispea mõis | Tatruse mõis | Telliste mõis | Tereski mõis | Tõikvere mõis | Tõugu mõis | Vanaküla mõis | Vanamõisa mõis | Varangu | Veltsi mõis | Vihula mõis | Võle mõis
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib räppartistist; patriarhi kohta vaata artiklit Aabraham, eesnime ja selle kandjate kohta vaata artiklit Abraham (eesnimi).* |

---

**Abraham** (kodanikunimega **Lennart Lundve**; sündinud 10. novembril 1988 Tallinnas) on Eesti räppar, kes on tuntud oma rohkeid vägisõnu sisaldavate tekstide poolest.

Hiphopi leidis Lundve enda jaoks aastal 2005, kui ta kuulis Eesti MC Battle'ist ehk Eesti MC-võistlustest. 2006–2008 võttis ta neist ka ise osa – ükski lahing ei lõppenud enne finaali. 2006. aastal lõppes võistlus Lundve jaoks teise kohaga, 2007 loobus ta finaalist, kuid 2008 krooniti Abraham sõnalahingu kuningaks. Esimene album, millel sisalduvad ka Abrahami lood, on 2007. aastal ilmunud kogumikplaat "Osta elevant ära". Ühegi teise MC-ga pole Abraham varem suuremat koostööd teinud – alles 2009. aasta lõpus ilmunud singlilt „Tantsi, tantsi" võib leida ka Chalice’i häält.
Produtsentidest on Abraham teinud koostööd Wizone’i ja Chalice’iga. 2010 esitles räppar Abraham oma debüütalbumit "Piffe, plekki ja presidendiks!". Plaadi andis välja Superbandiit Records.

Albumid
-------

* "Piffe, plekki ja presidendiks!" (2010)
* "Nüüd ma olen sõbralikum" (2013)
* "Kaine Mõistus" (2016)
|  |
| --- |
|  **Poks** |
| Riik |  | Kuuba |
|  |
| Hõbe | 1968 | I kerge-keskkaal |
| 2. ring | 1972 | Kergekaal |
|  |
| 1. ring | 1974 | I kerge-keskkaal |

**Enrique Regüeiferos Blanco** (15. juuli 1948; Havanna – 20. juuni 2002; Santiago de Cuba, Santiago de Cuba provints) oli Kuuba poksija. 

Regüeiferos oli kokku viiekordne Kuuba meister – sulgkaalus (kuni 57 kg) 1964. aastal, kergekaalus (kuni 60 kg) aastatel 1965–1967 ja I kergekeskkaalus (kuni 63,5 kg) 1972. aastal.

Regüeiferos sai I kergekeskkaalus (kuni 63,5 kg) 1968. aasta México olümpiamängude poksivõistlustel hõbemedali, kaotades finaalis kuldmedali- ja olümpiavõitjale Jerzy Kulej'le (Poola). Ta osales kergekaalus (kuni 60 kg) 1972. aasta Müncheni olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas 2. ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.

Regüeiferos osales I kergekeskkaalus (kuni 63,5 kg) 1. maailmameistrivõistlustel (Havanna, 1974), kuid kaotas 1. ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.

Regüeiferos on koos Rolando Garbey'ga esimesed Kuuba poksijad, kes on võitnud olümpiamedali.

Viited
------

1. ↑  19. suveolümpiamängude poksivõistlus. México 1968. Tulemused inglise keeles
2. ↑  20. suveolümpiamängude poksivõistlus. München 1972. Tulemused inglise keeles
3. ↑  1. maailmameistrivõistlused poksis. Havanna 1974. Tulemused inglise keeles

Välislingid
-----------

* Enrique Regüeiferos veebisaidil Olympedia Muuda Vikiandmetes
**Dominique Manotti** (kodanikunimega **Marie-Noëlle Thibault**; sündinud 23. detsembril 1942 Pariisis) on prantsuse kriminaalromaanikirjanik ja 19. sajandile keskenduv majandusajaloolane. 

Ta on kirjutanud üle tosina romaani, mida on tõlgitud mitmesse keelde. 2011. aastal võitis ta Prantsusmaa kriminaalkirjanduse olulisima auhinna Grand Prix de Littérature Policière. 

Tema esikromaan "Sombre Sentier" ilmus 1995. aastal. Selle süžee areneb 1980. aastal Pariisis Sentier' linnaosas toimunud illegaalsete türgi tööliste streigi ajal. Romaanis loob ta ka oma mitme hilisema romaani keskse tegelase, geist inspektori Théodore Daquini tegelaskuju.

Kriminaalromaanid
-----------------

### Théodore Daquini romaanid

* 1995 – *Sombre Sentier*, inglise keeles *Rough Trade*, 2001
* 1997 – *À nos chevaux!*, inglise keeles *Dead Horsemeat*, 2007
* 1998 – *Kop*
* 2015 – *Or noir*
* 2018 – *Racket*
* 2020 – *Marseille 73*

### Noria Ghozali romaanid

* 2001 – *Nos fantastiques années fric*, inglise keeles *Affairs of State*, 2010
* 2010 – *Bien connu des services de police*
* 2018 – *Racket*

### Muud romaanid

* 2004 – *Le Corps noir*
* 2006 – *Lorraine Connection*, inglise keeles sama pealkirja all 2008, Rahvusvahelise Kuldse pistoda võitja (2008).
* 2011 – *L'Honorable Société*
* 2013 – *L'Évasion*, inglise keeles *Escape*, 2014
* 2013 – *Le Rêve de Madoff*
"Am I Not a Man And a Brother?" embleem orjandusevastaseks kampaaniaks. Josiah Wedgwood, 1787.
**Abolitsionism** oli poliitiline liikumine, eelkõige Ameerika Ühendriikides, Suurbritannias ja Prantsusmaal 18. ja 19. sajandil, mis taotles orjanduse kaotamist. Abolitsionistlik liikumine oli eksisteerinud ühel või teisel moel 16. sajandist saadik, kui algas massiline orjakaubandus Aafrikast Põhja- ja Lõuna-Ameerikasse, ent intensiivistus 19. sajandi esimesel poolel Ameerika Ühendriikides president Abraham Lincolni valitsemisajal ning kulmineerus Ameerika Ühendriikide kodusõja puhkemisega, mille tulemusena kaotati 1865. aastal 13. konstitutsiooniparandusega ametlikult orjandus. Suurbritannias keelustati Briti impeeriumi piires orjakaubandus 1807. aastal, aga kuna orjapidamine jätkus endiselt ka pärast seaduse kehtestamist, kaotati orjandus täies ulatuses ametlikult 1833. aasta seadusega. Prantsusmaal kaotati orjakaubandus algselt 1794. aastal, ent see taastati Napoleoni eestvedamisel 1804. aastal. Orjandus taaskaotati Prantsusmaal 1848. aastal teise vabariigi ajal.

Abolitsiolistlik liikumine inspireeris ka paljusid tolle aja kunstnikke ja kirjanikke, nagu näiteks Walt Whitmani, Ralph Waldo Emersoni ja Henry David Thoreaud. Tuntuim romaan mustanahaliste orjade kohtlemisest 19. sajandil on Harriet Beecher-Stowe "Onu Tomi onnike", mida on peetud ka mõjuvõimsaimaks orjandusevastaseks kirjutiseks. Kunstnikest maalis orjakaubanduse ja -pidamise koledustest William Turner ja William Blake.

Viited
------

1. 1 2  ENE 1. köide, Tallinn, 1968, lk 38
2. ↑  Abolitionism - U.S. history
3. ↑  Abraham Lincoln (1809-1865)[*alaline kõdulink*]
4. ↑  Roman Beloussov "Onu Tomi onnikese võti". Tõlkinud Ursula Põks. Kirjastus Eesti Raamat, Tallinn 1975
5. ↑  "William Blake and Slavery". Originaali arhiivikoopia seisuga 17. august 2008. Vaadatud 6. juunil 2012.
**Jaan Tamm** (6. juuli 1894 Vana-Võidu vald, Viljandimaa – 8. juuli 1977 Eesti) oli eesti sõjaväelane (major)

Jaan Tamm lõpetas 1913. aastal linnakooli, 19. augustil 1918 ülendati ta ohvitseriks jalaväe erialal. 

Jaan Tamm teenis Eesti sõjaväes alates 1918. aasta novembrist. 

1924. aastal ülendati Jaan Tamm, kes teenis Sõjavägede Ühendatud Õppeasutustes nooremleitnandist leitnandiks. 

1930. aastal teenis Jaan Tamm Üksikus Scouts jalaväepataljonis ja ülendati kapteniks ning 1937. aasta veebruaris riigivanema käskkirjaga majoriks.

Teise maailmasõja ajal määrati Jaan Tamm moodustatud 1. Eesti Piirikaitserügemendi ülemaks ning osales Eesti kaitselahingutes 1944. aasta sügisel. 

Pärast nõukogude vägede edukat pealetungioperatsiooni Tartu all ja Eesti okupeerimist asus ta end varjama ja elas hiljem valenime all Raplas ja oli pikka aega sealse täitevkomitee kommunaalosakonna juhatajana. Pärast väljakuulutatud amnestiat, legaliseerus.

Jaan Tamm suri 8. juulil 1977 Eestis.

Kirjandus
---------

* Major J. Tamme saatus kerkib punabroshüüris. Eesti Päevaleht, 30. aprill 1971, nr. 34, lk. 4.

Välislingid
-----------

* Ohvitseride andmekogu
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib ajakirjandusväljaande sisutüübist; ajaleheformaadi kohta vaata artiklit Tabloidformaat; filmi kohta vaata artiklit Tabloid (film).* |

---

**Tabloidajakirjandus** on ajakirjandusväljaannete stiil, mille puhul väljaande sisu on mõnevõrra meelelahutuslikumat laadi kui kvaliteetajakirjandusel ning pöörakse tähelepanu kõmule ning kuulujuttudele. Mõiste on kasutusel peamiselt Suurbritannias, samas kui USA kontekstis räägitakse kollasest ajakirjandusest. Suur osa tabloidajalehtedest ilmub tabloidformaadis, kuid formaat ise ei veel tähenda, et tegu oleks tabloidajakirjandusega.

Tabloidid on nt Eestis ilmuv Õhtuleht ja varem ilmunud Sõnumileht. Välismaa lehtedest on tabloidid näiteks Suurbritannias ilmuvad Daily Mail, Daily Express, Daily Mirror, The Sun, USA-s ilmuvad National Enquirer, National Examiner, Globe ja Saksamaa ilmuv Bild.

Eesti kõmumeedia sünniks peetakse 1922. aastat, kui hakkas ilmuma ajaleht Esmaspäev.

Viited
------

1. ↑  "Eesti kõmumeedia tähistab juba 100. sünnipäeva" ERR menu, 7. detsember 2022
**Jaan Teemanti neljas valitsus** tegutses 19. veebruarist kuni 19. juulini 1932.

Jaan Teemanti neljas valitsus asus ametisse, sest Konstantin Pätsi valitsus astus Riigikogu jõudude vahekorra muutumise tulemusel tagasi.

26. jaanuaril ühinesid Põllumeeste Kogude ja Põllumeeste, Asunikkude ja Väikemaapidajate Koonduse Riigikogu rühmad. 29. jaanuaril ühinesid Rahvaerakonna ja Tööerakonna saadikurühmad Riigikogus Rahvuslikuks Keskerakonna saadikurühmaks. Lisaks moodustunud rühmale tegutsesid Riigikogus ka Ühinenud Põllumeeste ja Sotsialistide saadikurühmad.

21. kuni 23. maini 1932 toimusid V Riigikogu valimised, mille tulemusel asus 19. juulil 1932 ametisse Kaarel Eenpalu esimene valitsus.

Riigivanem Jaan Teemant

Valitsuse koosseis
------------------

* Riigivanem – Jaan Teemant
* Välisminister ja Riigivanema asetäitja – Jaan Tõnisson
* Kohtu- ja siseminister – Ado Anderkopp
* Põllutööminister – Oskar Köster
* Haridus- ja sotsiaalminister – Jaan Hünerson
* Majandusminister – Oskar Suursööt
* Kaitseminister – August Kerem
* Teedeminister – Jaan Raudsepp

Viited
------

1. ↑  Vabariigi Valitsuse otsus 19. veebruarist 1932

Välislingid
-----------

* Vabariigi Valitsuse koosolekute protokollid alates 19. veebruarist 1932
* Jaan Teemandi neljas walitsus. Päewaleht, nr. 50, 20 veebruar 1932


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Konstantin Pätsi kolmas valitsus** | **Eesti Vabariigi valitsus**1932–1932 | Järgnev**Karl Einbundi esimene valitsus** |
**Jaan Seim** (sündinud 9. juulil 1953 Stockholmis) on eesti haridustegelane ja koorijuht Rootsis.

Jaan Seim lõpetas Stockholmi Eesti Algkooli. Ta jätkas õpinguid Adolf Fredriku gümnaasiumis ja Adolf Fredriku Muusikakõrgkoolis. Töötas Stockholmi Eesti Koolis muusika ja rootsi keele õpetajana, alates 1992. aastast on Stockholmi Eesti Kooli direktor.

1979. aastal asutas Jaan Seim Stockholmi Eesti Noortekoori, mille dirigent ta oli üle kümne aasta, samuti on ta juhatanud Stockholmi Eesti Segakoori. Ta on asutanud ka lühemat aega tegutsenud ansamblid Seim Group ja Same Seim. Laulab Eric Ericsoni Kammerkooris ja aeg-ajalt Rootsi Raadiokooris.

Tunnustus
---------

* 2001 Valgetähe V klassi teenetemärk

Isiklikku
---------

Jaan Seimi isa on Jüri Seim, ema Mall Seim ja vend Jüri-Karl Seim. Abikaasa Ingrid Seim laulab Eric Ericsoni Kammerkooris, neil on poeg Taavi ja tütar Maret. 

Jaan Seimi vanaisa ettevõtja Ernst Seim oli pärit Võrumaalt ja emapoolne vanaisa pangadirektor Armin Matto oli pärit Tartumaalt.

Viited
------

1. ↑  Rein Tarmet. "Mõnda Eesti Kooli ja Eesti muusika elust". Eesti Päevaleht (Rootsi), 25. märts 2015

Välislingid
-----------

*
|  |
| --- |
|  |
| Medalikohad |
| Maailmameistrivõistlused |
| **Pronks** | 2022 | jäähoki |

**Dominik Simon** (sündinud 8. augustil 1994 Prahas) on Tšehhi jäähokimängija, kes mängib ründajana Tšehhi kõrgliigaklubis Praha Sparta.

Ta alustas profikarjääri hooajal 2012–13 Tšehhi kõrgliiga klubis Sparta Praha. Hooajal 2014–15 mängis ta teises Tšehhi kõrgliiga klubis, Plzeňis.

2015. aastal valis Pittsburgh Penguins ta NHL-i *draft* '​is 137. valikuna. Esimesed kaks hooaega veetis ta põhiliselt Penguinsi noorteklubis Wilkes-Barre/Scranton Penguins American Hockey League'is. Debüüdi NHL-is tegi ta 13. märtsil 2016 mängus New York Rangersi vastu. Esimese värava lõi ta NHL-is 14. jaanuaril 2018, kui mängiti taas Rangersiga.

2020. aasta oktoobris sõlmis ta üheaastase lepingu Calgary Flamesiga. 2021. aasta juulis naasis ta Penguinsi. 2022. aasta märtsis kaubeldi ta koos  Zach Aston-Reesega Rickard Rakelli vastu Anaheim Ducksi, kus Simon mängis kuni hooaja lõpuni.

2022. aasta septembris naasis Simon oma esimese koduklubi, Praha Sparta juurde ja sõlmis klubiga kaheaastase lepingu.

2022. aasta maailmameistrivõistlustel võitis Simon Tšehhi jäähokikoondise koosseisus pronksmedali. Ta kuulus Tšehhi koondisse ka 2015. ja 2019. aasta maailmameistrivõistlustel.

Viited
------

1. ↑  "Penguins acquire Rakell from Ducks". tsn.ca. 21.3.2022. Vaadatud 7.4.2022
2. ↑  "Dominik Simon again a Spartan". HC Sparta Praha. 10. september 2022. Vaadatud 10. septembril 2022.

Välislingid
-----------

* Dominik Simon NHL.com lehel
* Dominik Simon hockeydb.com lehel
**Konfessionaliseerumine** (saksa *Konfessionalisierung*) on alates 1970.–1980. aastatest laiemalt kasutusel olev reformatsiooni- ja sotsiaalajaloos kasutatav mõiste. See tähistab kiriku, riigi ja ühiskonna vastastikmõjust kantud protsessi, mis viis selgete usuliste vastasleeride kujunemiseni eriti Saksa-Rooma riigis ning riigisiseselt ühe läänekristliku uskkonna (konfessiooni) kehtestamiseni riigiusuna ja ühes sellega ka riikliku kontrolli kasvamisega kogu ühiskonna üle. Mõistet on kasutatud Euroopa, eriti aga Saksamaa ajaloos perioodi 1555–1648 (Augsburgi usurahust Vestfaali rahuni) kohta, mida on nimetatud ka konfessionalismiajastuks. 

Konfessionaliseerumise mõiste eelkäijaks oli konfessioonirajamine (saksa *Konfessionsbildung*), mille võttis kasutusele Ernst Walter Zeeden, tähistades sellega riiklikku konfessioonipoliitikat riigikiriku rajamisel. Konfessionaliseerumise mõiste võtsid aga 1970. aastatel kasutusele Saksa ajaloolased Heinz Schilling ja Wolfgang Reinhard. Nad hakkasid seda kasutama tunduvalt laiemas tähenduses kui Zeeden, nimelt mõjutas konfessioonide kujunemine ja nende riiklik rajamine nende tõlgenduses sisuliselt kõiki ühiskondlikke protsesse, eriti aga riigi keskvõimu tugevnemist ning seega riigi ja absolutismi kujunemist, sellega seoses ka riikliku sunnivõimu olulist laienemist oma alamate üle. Seetõttu on konfessionaliseerumist seostatud ka sotsiaalse distsiplineerimise mõistega.

Kuigi konfessionaliseerumine mõjutas Reinhardi ja Schillingi järgi kogu ühiskonda, oli selle keskmeks siiski kiriku ja riigi vahekord. Konfessionalismiajastul kujunes välja tugev riigikirik, mis asus koostöös riigiga ühiskonnale peale suruma seaduseid, norme ja piiranguid. Konfessiooni tähtsus hakkas aga vähenema seda enam, mida tugevamaks muutus riigiaparaat, mis hakkas kirikuvõimu tagaplaanile tõrjuma. Üldiselt loetakse konfessionalismiajastu lõpuks 17. sajandi keskpaika, ent samas jäi kiriku positsioon ühiskonnas mõjukaks veel vähemalt 18. sajandini, mil konfessionaliseerumine valgustusajastu jooksul oma tähenduse kaotas.

Konfessionaliseerumise mõistet kasutatakse kõigi peamiste 16.–17. sajandi läänekristlike konfessioonide, nii katoliikluse, luterluse kui ka kalvinismi kontekstis.

Alates 1990. aastatest on Reinhardi ja Schillingi esialgset konfessionaliseerumisteooriat ka kritiseerima asutud. On leitud, et see on liialt riigikeskne ning ka, et väljaspool Saksamaad selle peamised karakteristikud täies ulatuses ei kehti: Lääne-Euroopas näib, et kiriku positsioon jäi võrreldes riigi omaga nõrgemaks või ei integreeritud seda kuigivõrd riigi struktuuridesse; idapoolses Euroopas (eriti Ungaris ja Poolas) aga polnud keskvõim piisavalt tugev, et kirikut endale allutada või keskset kirikukorraldust rajada.

Viited
------

1. ↑  *Konfessionalisierung in Ostmitteleuropa*. Väljaandjad Joachim Bahlcke ja Arno Strohmeyer. Stuttgart: Franz Steiner, 1999. Lk 7.
2. ↑  *Konfessionalisierung*, lk 7.
**Rückerti laulud** (*Rückert-Lieder*) on austria helilooja Gustav Mahleri poolt saksa poeedi Friedrich Rückerti tekstile loodud laulutsükkel. 

Mahler viisistas aastatel 1901–1904 kokku kümme Friedrich Rückerti luuletust, millest viis on koondatud nimetatud kogumikku. Üks viiest laulust jäi orkestreerimata, kuid selle töö tegi ära Leipzigi muusik Max Puttmann. Kontsertidel kantakse seda tavaliselt ette koos ülejäänud sama kogumiku lauludega. Ülejäänud viis laulu moodustavad tsükli "Surnud laste laulud" ("Kindertotenlieder").

1901. aastal Gustav Mahler haigestus ja peaaegu suri suure stressi tõttu oma kõrgel positsioonil Viini Riigiooperi juhi ja peadirigendina. Pärast mitmenädalast eemalviibimist ta siiski toibus. Tema tervenemisele aitas kaasa kohtumine Alma Schindleriga, kellesse Mahler armus, kirjutades talle oma 20-leheküljelise armastuskirja. Samal aastal ta abiellus Almaga ja kirjutas oma kuulsad laulutsüklid "Surnud laste laulud" ja "Rückerti laulud".

Rückerti surmaihalusest ja rahust rääkiv luule liigutas Mahlerit sedavõrd, et ta püüdis poeediga samastuda nii kõnepruugis kui ka oma teoste teemades. Sestpeale ongi tema vokaallooming seotud Rückerti luulega. Rückerti laulude hulka kuulus algselt neli laulu. Pärast Almaga abiellumist kirjutas Mahler veel lisaks laulu "Liebst du um Schönheit" kui deklaratsiooni armastusest oma naise vastu.

Neli esimest teost tulid esmaettekandele Viinis 29. jaanuaril 1905.

Viited
------

1. ↑  Carr, Jonathan (1998). *Mahler: A Biography*. Woodstock, New York: The Overlook Press. ISBN 0-87951-802-2.
**Rööpühendus** ehk **paralleelühendus** on elektriahela elementide niisugune ühendamisviis, mille puhul kõigile elementidele on rakendatud üks ja seesama pinge. Iga elementi läbiv elektrivool on võrdeline elemendi juhtivusega *G* (ehk tema takistuse *R* pöördväärtusega: *G* = 1/*R*).

Ahela elementideks võivad olla näiteks takistid, kondensaatorid ja induktiivpoolid, samuti vooluallikad ja elektritarvitid.

Kahe takistuse rööpühendus
Rööpühenduses poolid
Rööpühenduses kondensaatorid
Rööbiti ühendatud elementele (1, 2, ... *n*) langeb ühesuurune pinge: 

{\displaystyle U\mathrm {=} U\_{1}=U\_{2}=\cdots =U\_{n}.}
Vool {\displaystyle I} rööpahela mittehargnevas osas on võrdne ahela harusid läbivate voolude summaga:

{\displaystyle I\mathrm {=} I\_{1}+I\_{2}+\cdots +I\_{n}.}
Rööpahela kogujuhtivus on võrdne ahela elementide juhtivuste summaga: 

{\displaystyle G={\frac {1}{R}}={\frac {1}{R\_{1}}}+{\frac {1}{R\_{2}}}+\cdots +{\frac {1}{R\_{n}}}.}
Erijuhul, kui kõik takistused on võrdsed: {\displaystyle R\_{1}=R\_{2}=...=R\_{n}}, siis kogutakistus

{\displaystyle R={\frac {R\_{1}}{n}}.}
Kahe rööbiti ühendatud takistuse kogutakistus

{\displaystyle R={\frac {R\_{1}\times R\_{2}}{R\_{1}+R\_{2}}}.}
Vahelduvvooluahelais on aktiivtakistuse *R* asemel reaktiivtakistus *X* või näivtakistus *Z*.

Rööpühenduses induktiivpoolide koguinduktiivsus arvutatakse samamoodi kui takistite korral (eeldusel, et poolide vahel puudub induktiivne sidestus):

{\displaystyle {\frac {1}{L}}={\frac {1}{L\_{1}}}+{\frac {1}{L\_{2}}}+\cdots +{\frac {1}{L\_{n}}}.}
Rööpühenduses kondensaatorite kogumahtuvus

{\displaystyle C=C\_{1}+C\_{2}+\cdots +C\_{n}}.
Elektritarvitite rööpühenduse näiteid
Elektritarvitid ühendatakse üldiselt toitealllikaga (näiteks elektrivõrku) üksteisega paralleelselt.

Vaata ka
--------

* Jadaühendus

Viited
------

1. ↑  ENE 8. köide, 1995
**Konditsioneer** on seade õhu töötlemiseks (konditsioneerimiseks) ruumides, sõidukites, tootmishoonetes sobiva sisekliima tagamiseks. Konditsioneer võimaldab vajaduse korral õhku soojendada, jahutada, tolmust puhastada, niisutada, kuivatada, desodoreerida või odoreerida ning ioniseerida.

Konditsioneeri tehnoloogiaskeem ja õhuvoolude nimetused: *VÄ* – välisõhk, *HÕ* – heitõhk, *VÕ*– väljuv õhk, *TÕ* – tagastusõhk, *ÕS* – õhusegu, *SÕ* – sise­nev õhk, *RÕ* – ringlusõhk, *M* – mootor, *RE1* – tagastusõhu temperatuuriregulaator, *RE2* – jahutuse regulaator, *RE3* – ruumitemperatuuri regulaator, *SV* – soe vesi, *KV* – külm vesi, *1* – mürasummutuskamber, *2* – õhufilter, *3* – soojustagasti, *4* – ventilaator, *5* – ribakardin, *6* – õhujahuti, *7* – õhusoojendi, *5* – õhuniisuti
**Õhu soojendamiseks ja jahutamiseks** kasutatakse kalorifeere, mida varustatakse sooja kütteveega soojussõlmest, jahutamiseks on võimalik kasutada jahutusjaamast või kohalikust külmamasinast saadud külma vett.

**Õhu kuivatamiseks** jahutatakse see allapoole kastepunkti temperatuuri, nii et liigne õhuniiskus kondenseerub jahuti pinnal ja voolab veena minema. Normaalse temperatuuri tagamiseks järgneb sellele õhu soojendamine või soojenemine ruumis, olenevalt välis- ja siseõhu parameetritest. Valides sobiva jahutustemperatuuri, saame soovitud niiskusega õhu seda niisutamata.

**Õhu niisutamiseks** kuivas kliimas piserdatakse õhuvoolu vett või veeauru.

Konditsioneerimisel kasutatakse **energia kokkuhoiu eesmärgil** soojusvahetit, mis soojendab sisenevat õhku väljuva õhu soojuse arvel. Soojusvahetit saab kasutada ka õhu jahutusenergia kokkuhoiuks kuuma siseneva õhu jahutamisel.

**Õhku puhastatakse** tekstiil-, paber- või õlifiltritega.
Eristatakse koht- ja tsentraalseid konditsioneere. Kohtkonditsioneerid mis asuvad ruumis (sõidukis) võivad olla autonoomsed või mitteautonoomsed. Tsentraalsed konditsioneerid teenindavad üht suurt või mitut väiksemat ruumi ja asuvad ruumidest väljaspool, need on ühendatud tsentraalse soojus- ja külmaallikaga.

Vaata ka
--------

* Soojustagasti

Viited
------

1. ↑  Liiske, Matti. Sisekliima, Tartu: Eesti Põllumajandusülikooli kirjastus, 2002. 188 lk.
2. ↑  "Konditsioneerimine", Eesti Nõukogude Entsüklopeedia, 4. kd, Tallinn: Kirjastus Valgus 1989. 689 lk
**Tõnu Reim** (25. jaanuar 1853 Soldani talu, Puurmani vald, Tartumaa – 23. aprill 1938 Tallinn) oli eesti aednik ja aiandusinstruktor.

Õppis Pikknurme külakoolis ja Kursi kihelkonnakoolis.

Oli 1876–1879 aedniku õpipoiss Raadi mõisas, 1879–1884 Preedi mõisa, 1884–1891 Põltsamaa mõisa, 1891–1893 Malla mõisa ja 1895–1903 Behri konservitööstuse Tallinnas aednik, 1893–1895 Rakveres ja alates 1900 Tallinnas aiaomanik.

1911–1912 Kullamaa Põllumeeste Seltsi, 1912–1928 Eesti Põllumeeste Keskseltsi ja 1928–1931 Eesti Aianduse-Mesinduse Keskseltsi aiandusinstruktor. Keila Põllutöökooli aiandusõpetaja.

Oli Tallinna Eesti Põllumeeste Seltsi auliige.

"Aiatöö õpperaamatu" (1913, kordustrükid 1920 ja 1923) üks koostajaid, raamatu "Köögiviljakasvatus" (1938) autor. Avaldas artikleid ajakirjades Talu ja Põllumees.

Viited
------

1. ↑  Kaja, nr. 20, 25 jaanuar 1928 tr. 1,
2. ↑  Kaja, nr. 20, 25 jaanuar 1928 tr. 1,
3. ↑  Kaja, nr. 20, 25 jaanuar 1928 tr. 1,

Välislingid
-----------

* Tõnu Reim Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
Charlemagne'i palee võimalik rekonstruktsioon 
**Aacheni loss** (ka Aacheni palee) oli elamu-, poliitiliste ja usuliste eesmärkidega hoonete rühm, mille Karl Suur valis Karolingide impeeriumi võimukeskuseks. Palee asus praeguse Aacheni linna põhjaosas, tänapäevase haldusjaotuse järgi Nordrhein-Westfaleni liidumaal. Suurem osa Karolingide paleest ehitati 790. aastatel, kuid töid jätkati kuni Karl Suure surmani aastal 814. Metzi Odo koostatud plaanid olid osa kuningriigi renoveerimise kavast, mille otsustas valitseja. Tänapäevaks on suurem osa kunagisest lossist hävinud, kuid lossi kabel on säilinud osana Aacheni toomkirikust ning seda peetakse karolingliku arhitektuuri meistriteoseks ja on iseloomulik näide Karolingide renessansi arhitektuurist. 

 Lihtsustatud plaan: 1 = kogunemiste saal; 2 = veranda; 3 = riigikassa ja arhiivid; 4 = galerii; 5 = kohus ja garnison; 6 = metatorium; 7 = curia; 8 = sekretariaat; 9 = kabel; 10 = aatrium; 11 = termid 
 Aacheni raekoda ehitati kunagise kogunemiste saali varemetele 
  

* Aacheni katedraal piltidel
**Tõnu Reimann** (6. veebruar 1947 – 23. aprill 2016) oli eesti viiuldaja ja muusikapedagoog.

Haridus
-------

Tõnu Reimann lõpetas 1965. aastal Tallinna Muusikakeskkooli. 1970. aastal lõpetas ta Tallinna Konservatooriumi Herbert Laane õpilasena. Aastail 1971–1974 täiendas ta end Moskva Konservatooriumi assistentuur-stažuuris Galina Barinova viiuliklassis.

Töö
---

Pärast Tallinna Konservatooriumi lõpetamist töötas Tõnu Reimann 1977. aastani Estonia teatri orkestris, tehes vaheaja Moskvas õppimiseks.

1974. aastal alustas ta pedagoogitööd Tallinna Muusikakeskkoolis ja alates 1976. aastast Tallinna Konservatooriumis, praeguses 
Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia. 2004. aastal sai ta professoriks ja kuni 2014. aastani ka interpretatsioonipedagoogika instituudi juhatajaks. Tema käe all on konservatooriumi lõpetanud üle 50 viiuldaja ja vioolamängija.

Töö kõrval Eestis töötas Tõnu Reimann ka Soomes, Poris (1989–2008), Palmgren-konservatooriumi lektori ja keelpilliosakonna juhatajana ning mitme sealse festivali muusikalise nõustajana.

Tõnu Reimann andis koos pianistist venna Mattiga aastaid kammermuusika kontserte nii Eestis kui ka mitmes välisriigis, nad korraldasid loengkontserte Eesti Televisioonis, osalesid telesaadetes (nt 26 saadet sarjast "Pildid näituselt") ja salvestasid muusikat Eesti Raadiole.

Reimanni pikaajalised ansamblipartnerid on olnud tema vend, pianist Matti Reimann, organist Rolf Uusväli ja Moskva kitarrist Andrei Garin. Hilisemas ajajärgus organist Anne-Marie Grundstén, kellega esineti erinevatel kontserdisarjades ning anti välja ühine plaat.

Aastatel 1993–1999 koordineeris Reimann Suomenlinnas festivali "Elava mere päevad" muusikalist osa.

1994. aastal algatas Tõnu Reimann Haapsalus toimuva festivali "Viiulimängud" ning oli 2008. aastani festivali kunstiline juht. Hilisemail aastail andis ta viiuldajaile meistriklassitunde Pärnus Järvide festivalil.

Lisaks on Reimann koostanud õppematerjale ja trükiseid sh "Interpretatsioonipedagoogika probleemid" III (koostöös Maris Valk-Falgiga, 2006) ja IV (koostöös Mirjam Keremiga, 2011) ning kirjutanud muusikaarvustusi ajalehte Sirp. Aastal 2009 ilmus Tõnu Reimanni poolt koostatud kogumik "Herbert Laan 100"

Isiklikku
---------

Tema isa oli helilooja Villem Reimann ja vend pianist Matti Reimann.

Tunnustus
---------

* 2008 Haapsalu vapimärk

Diskograafia
------------

* CD-plaat "Pastoraal" (1997)

Viited
------

1. ↑  Postimees, 27. aprill 2016.
2. ↑  Tõnu Reimann 6. II 1947 – 23. IV 2016. Sirp, 29. aprill 2016.
Ultima Thule, 2006, vasakult: Riho Sibul, Raul Vaigla ja Kalle Vilpuu.
**Ultima Thule** on eesti rokkansambel, mis tegutseb alates 1987. aastast. Bändi liidriks oli 2022. aastani Riho Sibul, seal on lisaks temale laulnud ka Tõnis Mägi ja Silvi Vrait.

1980. ja 1990. aastatel oli Ultima Thule üks Eesti olulisemaid ja mõjukamaid rokkbände ning on suuresti selle positsiooni säilitanud siiani. 

Ultima Thule tuntusele pandi alus laulva revolutsiooni aegadel, kui esitati patriootilisi ja iroonilisi laule, mis eestlase hingelaadiga hästi sobivad.

Ultima Thulel on tihedad seosed ka teise Eesti legendaarse rokkbändi Singer Vingeriga, kus Riho Sibul ka ise osales. 2006. aasta suvel käisid bändid ühisel kontserditurneel, kus tähistati Singer Vingeri 20. juubelit. 4. mail 2007 toimus Rock Cafes Ultima Thule DVD salvestamise kontsert.

2010. aastal ilmus Ultima Thule viimane album "Jälgede jälgedes".

Ultima Thule koosseisu kuuluvad muusikud
----------------------------------------

#### Esimene koosseis

* Riho Sibul (vokaal, rütmikitarr)
* Tõnis Mägi (vokaal)
* Slavka Kobrin (soolokitarr)
* Raul Vaigla (basskitarr)
* Aare Põder (klahvpillid)
* Jaak Ahelik (trummid)

#### Praegune koosseis

* Kalle Vilpuu (soolokitarr)
* Raul Vaigla (basskitarr)
* Toomas Rull (trummid)
* Aare Põder (klahvpillid)

Mingil ajal kuulus bändi ka trummar Peeter Jõgioja.

Diskograafia
------------

### Albumid ja kogumikud

* "Ultima Thule" (LP, MC, Melodija 1988)
* "Pro Estonia" (LP, ? 1992)
* "Tuulatud Thule 1986–1994" (CD, MC, BIS Records 1995)
* "Ultima Thule" (EP, Elwood Muusik 1997)
* "Mis maa see on" (koos Siiri Sisaskiga, 2CD, MC, Elwood Muusik 1998)
* "Ultima Thule + Keelpillikvartett" (CD, MC, Elwood Muusik 1998)
* "Kogutud teosed 1987–2002" (2CD, Elwood Muusik 2002)
* "Ingel ja Suli" (CD, Elwood Muusik 2005)
* "Jälgede jälgedes" (CD, 2010)

### Videod ja DVD-d

* "Ultima Thule + Tõnis Mägi + keelpillikvartett" (DVD, 2007)

Välislingid
-----------

* Ultima Thule andmebaasis MusicBrainz (*inglise keeles*)

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Ultima Thule (Eesti ansambel)** |
**Tõnu Trump** (sündinud 27. augustil 1961) on eesti raadioinsener ja signaalitöötluse professor.

Haridus
-------

Lõpetas Gustav Adolfi Gümnaasiumi 1979; TTÜ automaatikateaduskonnas raadiotehnika eriala 1984; aspirantuur Eesti TA Küberneetika Instituudis 1986–1990, tehnikakandidaat 1990; doktorantuur 1992–1993, tehnikateaduste doktor (TTÜ, 1993). 

Tehnikakandidaat 1990; doktorikraad (Some New Aspects of Digital Filtering, juhendaja Ilmar Arro), Tallinna Tehnikaülikool, 1993; dotsent 1991; professor 2007.

Töökäik
-------

TTÜs 1984–1986: infotehnoloogia teaduskonna raadio- ja sidetehnika instituudi TU insener 1984–1986;
TA Küberneetika Instituudi teadur 1986–1990;
TTÜs 1992–1993: infotehnoloogia teaduskonna raadio- ja sidetehnika instituudi dotsent 1992–1993;
Ericsson AB (Stockholm) ekspert 1994–2006;
TTÜs 2007–2016: infotehnoloogia teaduskonna raadio- ja sidetehnika instituudi signaalitöötluse õppetooli telekommunikatsiooni erakorraline professor 2007, professor 2007–2016.

Teadustöö põhisuunad
--------------------

Loodusteadused ja tehnika, info- ja kommunikatsioonitehnoloogia: digitaalne signaalitöötlus, adaptiivsed algoritmid.
Avaldanud üle 60 teaduspublikatsiooni. Tema juhendamisel on kaitstud 2 magistri- ja 2 doktoritööd. 14 patentse leiutise autor või kaasautor.

### Teadusorganisatoorne ja -administratiivne tegevus

TTÜ infotehnoloogia teaduskonna raadio- ja sidetehnika instituudi signaalitöötluse õppetooli juhataja 2009–2015; IEEE Digital Signal Processing konverentside rahvusvahelise programmikomitee liige 2013.

Isiklikku
---------

Ta on abielus ja tal on kaks tütart. Tema vend on helilooja ja muusik Juhan Trump. Nende vanaisa oli eesti ehitusettevõtja Johannes Trump.

Tunnustus
---------

* märgitud raamatus Marquis Who's Who in the World 2004-...[*viide?*]
* IEEE vanemliige 2006.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Tõnu Trump Eesti Teadusinfosüsteemis

Välislingid
-----------

* Tõnu Trump Eesti Teadusinfosüsteemis