recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Laelatu puisniit**Puisniit** on puude ja põõsastega heinamaa ehk regulaarselt niidetava rohustuga hõre puistu.

Puisniidu oluliseks omaduseks on suur liigirikkus.

Ajalugu
-------

Puisniidud kujunesid inimese elupaikade ümbrusse juba üle 4000 aasta tagasi seoses puidu tarbimisega ning hiljem karjakasvatuse levimisega. 

Oma traditsioonilise ilme said Eesti puisniidud seoses vikati kasutuselevõtuga ja heinateo kultuuri kujunemisega arvatavasti 4.–7. sajandi paiku. 

Kuni 20. sajandi alguseni olid puisniidud põhilisteks ja levinumateks heinamaadeks Eestis. Koos hobuniidukite ja traktorniidukite kasutuselevõtuga ning sellele järgnenud intensiivpõllumajanduse perioodiga asendusid puisniidud enamasti lagedate (puude ja põõsasteta) heinamaadega.

Kaitse
------

Nedrema puisniit
Eriti väärtuslikuks teeb puisniidud nende suur liigirikkus. Taimestiku väikeseskaalalise liigirikkuse poolest on Euroopa puisniitude kooslused ühed maailma liigirikkaimad. Näiteks Laelatu puisniidul on kirjeldatud kuni 76 taimeliiki ruutmeetri kohta ja Vahenurme puisniidul 74 liiki ruutmeetri kohta.

Puisniitude kaitsega tegeleb Eestis teiste seas Pärandkoosluste Kaitse Ühing.

Eesti kaitsealuste puisniitude hulgas on Laelatu puisniit, Nedrema puisniit, Tagamõisa puisniit, Vahenurme puisniit, Koiva puisniit, Allika puisniit jt. Neist suurim ja külastajaile hästi sobiv on Nedrema puisniit.

Vaata ka
--------

* lamminiit
* parkmets
* Aruküla puisniit
* Loode tammik
* Mädapea tammik
* Viita puisniit

Viited
------

1. ↑  Tiina Talvi ja Tõnu Talvi. Poollooduslikud kooslused. Kaitse ja hooldus Põllumajandusministeerium, Viidumäe–Tallinn, 2012.

Kirjandus
---------

* Toomas Kukk; Kalevi Kull 1997. Puisniidud. *Estonia Maritima* 2: 1–249.
* Kull, Kalevi; Kukk, Toomas; Lotman, Aleksei 2003. When culture supports biodiversity: The case of wooded meadow. In: Roepstorff, Andreas; Bubandt, Nils; Kull, Kalevi (eds.) 2003. *Imagining Nature: Practices of Cosmology and Identity*. Aarhus: Aarhus University Press, 76–96. pdf
* Hendrik Relve 2006. Kuidas mõõta puisniidu nägemisest saadud rõõmu? *Loodusesõber* 3.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Puisniit** |

* Teave puisniitudest Pärandkoosluste Kaitse Ühingu lehel
* Ulvar Käärt. Miljonid toetuskroonid pole suutnud puisniitusid päästa, Eesti Päevaleht, 1. detsember 2008
Pihla-Kaibaldi looduskaitseala Kaibaldi sihtkaitsevööndi piir Kanapeeksi-Kaibaldi metsasihi ääres
**Pihla-Kaibaldi looduskaitseala** on looduskaitseala Hiiumaa keskosas, Kärdlast edela pool. Kaitseala asub Hiiumaa valla (Kanapeeksi, Koidma, Leigri ja Metsaküla, Määvli, Prählamäe ja Tubala küla) territooriumil. Kaitseala pindala on 3780 hektarit ja see on Hiiumaa suurim kaitseala. Kaitselal asuv Kaibaldi liivik on Eesti suurim liivik.

Kaitsealal on kolm sihtkaitsevööndit: Kaibaldi sihtkaitsevöönd, mis hõlmab osa Kaibaldi nõmmest koos Kaibaldi liivikuga; Pihlasoo sihtkaitsevöönd, mis hõlmab suuremat osa Pihla ja Määvli rabast, ning Järvemägede sihtkaitsevöönd, mis hõlmab metsa Määvli raba ja Tubala küla vahel.

Kaitseala moodustati Eesti Vabariigi valitsuse määrusega 29. aprillil 1998. Veebruaris 2019 alustas Riigimetsa Majandamise Keskus Kaibaldi liiviku laiendamiseks 18 hektari võrra kaitsealal ulatuslike metsatöödega. 

Kaitsealal on leitud 59 kaitsealust liiki.

Viide
-----

1. ↑  "Harda Roosna: "RMK taastab 18 hektarit Kaibaldi liivikut." Hiiu Leht 1. märts 2019". Originaali arhiivikoopia seisuga 13. mai 2019. Vaadatud 13. mail 2019.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Pihla-Kaibaldi looduskaitseala** |

* Kaitse-eeskiri. Riigi Teataja
* Endine kaitse-eeskiri Riigi Teatajas
* Pihla-Kaibaldi looduskaitseala kaitsekorralduskava 2017–2026. Keskkonnaaamet 2017.
* Sissekanne Eesti looduse infosüsteemis
* Artikkel Pihla-Kaibaldi kaitsealast Eesti Looduses
**Jossif Abgarovitš Orbeli**, armeeniapäraselt **Jovseph Orbeli**, (vene keeles Иосиф Абгарович Орбели; 20. märts (vkj 8. märts) 1887 Kutaissi, Kutaissi kubermang, Venemaa Keisririik – 2. veebruar 1961 Leningrad) oli armeenia päritolu Nõukogude Liidu orientalist (kaukasoloog). 

Ta oli aastatel 1934–1951 Riikliku Ermitaaži direktor ja ühtlasi 1943–1947 Armeenia NSV Teaduste Akadeemia esimene president. Ta valdas armeenia, vene, kreeka, ladina, gruusia ja türgi keelt. 1956. aastast oli ta Leningradi Riikliku Ülikooli professor ja Lähis-Ida maade ajaloo kateedri juhataja.

Tunnustus
---------

* 1924 – valiti Venemaa Teaduste Akadeemia korrespondentliikmeks
* 1935 – Teherani Ülikooli audoktor
* 1935 – valiti NSV Liidu Teaduste Akadeemia akadeemikuks
* 1943 – nimetati vastloodud Armeenia NSV Teaduste Akadeemia akadeemikuks
* 1945 – valiti Iraani Teaduste Akadeemia auliikmeks

Isiklikku
---------

Tema vennad olid arstiteadlane Leon Orbeli ja allveearheoloog Ruben Orbeli.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Jossif Orbeli** |
Josip Iličić (2021)
**Josip Iličić** (sündinud 29. jaanuaril 1988 Prijedoris) on Sloveenia jalgpallur, kes mängib ründajana Itaalia kõrgliiga klubis Atalanta ja Sloveenia jalgpallikoondises.

Ta alustas klubikarjääri Sloveenia klubis Bonifika, mille meeskonnas debüteeris ta hooajal 2007–08 Sloveenia esiliigas. Aastatel 2008–2010 mängis ta Sloveenia kõrgliigas NK Interblocki ridades ja hooaja 2010–11 alguses NK Mariboris.

2010. aasta augustis liitus ta Itaalia kõrgliiga klubiga Palermo. Hooaeg 2012–13 oli esimene hooaeg, mil Iličić lõi Itaalia kõrgliigas vähemalt kümme väravat. Aastatel 2013–2017 mängis ta Itaalia kõrgliigas Fiorentina ridades. Hooajal 2015–16 lõi ta Itaalia kõrgliigas 13 väravat. Hooajal 2018–19 valiti ta Itaalia kõrgliiga hooaja sümboolsesse koosseisu. Hooajal 2019–20 lõi Itaalia kõrgliigas 15 väravat. 21 tabamusega (sh viis väravat UEFA Meistrite Liigas) oli Iličić hooajal 2019–20 Atalanta suurim väravakütt.

2017. aasta juulis sõlmis ta lepingu Atalantaga. Aastatel 2017–2020 lõi ta kolmel hooajal järjest Itaalia kõrgliigas vähemalt üksteist väravat.

Sloveenia jalgpallikoondises tegi Iličić debüüdi 11. augustil 2010 sõprusmängus Austraalia vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 10. septembril 2013 MM-i valikmängus Küprose vastu.

2019. aastal valiti Iličić Sloveenia aasta jalgpalluriks.

Saavutused
----------

Interblock
* Sloveenia karikas: 2008–09

Palermo
* Coppa Italia: Teine koht 2010–11

Fiorentina
* Coppa Italia: Teine koht 2013–14

Atalanta
* Coppa Italia: Teine koht 2018–19
**Marco Reus** (sündinud 31. mail 1989 Dortmundis) on Saksamaa jalgpallur. Ta mängib Saksamaa klubis Dortmundi Borussia ründava poolkaitsjana. Saksamaa jalgpallikoondisse kuulub Reus 2011. aastast.

Aastatel 2009–2012 mängis Marco Reus Mönchengladbachi Borussias. Bundesliga hooajal 2011–2012 lõi ta 18 väravat ja andis 8 resultatiivset söötu, aidates klubil jõuda UEFA Meistrite Liiga eelringini.

Suvel 2012 asus Reus Dortmundi Borussiasse, mille jalgpalliakadeemias ta mängis aastatel 1996–2006.

Aastatel 2012 ja 2019 on ta valitud Saksamaa aasta jalgpalluriks.

Koondisekarjäär
---------------

Debüüdi Saksamaa rahvuskoondises tegi Reus 7. oktoobril 2011 mängus Türgi vastu. Esimese värava lõi ta rahvuskoondises 27. mail 2012 sõprusmängus Šveitsi vastu.

Ta kuulus Saksamaa koondisse 2012. aasta Euroopa meistrivõistlustel Ukrainas ja Poolas. 22. juunil toimunud veerandfinaalimängus lõi ta värava Kreekale. Poolfinaalis kaotati Itaaliale ning jäädi jagama 3.–4. kohta.

2014. aasta maailmameistrivõistlustest ja 2016. aasta Euroopa meistrivõistlustest jäi ta vigastuste tõttu eemale.

2018. aasta maailmameistrivõistluste teises alagrupimängus lõi ta värava Rootsi vastu.

Saavutused
----------

Dortmundi Borussia
* DFB-Pokal: 2016–17
* DFL-Supercup: 2013, 2014, 2019

Viited
------

1. ↑  "Hat-trick by Eren Derdiyok sets up shock Switzerland win over Germany". The Guardian. 27.5.2012. Vaadatud 29.5.2017
2. ↑  "Germany 4–2 Greece". BBC Sport. 22.5.2012. Vaadatud 29.5.2017
3. ↑  "Saksamaa murdis dramaatilisel moel viienda lisaminuti väravast Rootsi". sport.err.ee. 24.6.2018. Vaadatud 24.6.2018

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Marco Reus** |

* Ametlik koduleht

| * v
* r
Saksamaa koondis  –  UEFA Euro 2012 |
| --- |
| 

* 1 Neuer
* 2 Gündoğan
* 3 Schmelzer
* 4 Höwedes
* 5 Hummels
* 6 Khedira
* 7 Schweinsteiger
* 8 Özil
* 9 Schürrle
* 10 Podolski
* 11 Klose
* 12 Wiese
* 13 Müller
* 14 Badstuber
* 15 Bender
* 16 Lahm (c)
* 17 Mertesacker
* 18 Kroos
* 19 Götze
* 20 Boateng
* 21 Reus
* 22 Zieler
* 23 Gómez
* Treener: Löw

 | Saksamaa |

| * v
* r
Saksamaa koondis  –  2018. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused |
| --- |
| 

* 1 Neuer (c)
* 2 Plattenhardt
* 3 Hector
* 4 Ginter
* 5 Hummels
* 6 Khedira
* 7 Draxler
* 8 Kroos
* 9 Werner
* 10 Özil
* 11 Reus
* 12 Trapp
* 13 Müller
* 14 Goretzka
* 15 Süle
* 16 Rüdiger
* 17 Boateng
* 18 Kimmich
* 19 Rudy
* 20 Brandt
* 21 Gündoğan
* 22 Ter Stegen
* 23 Gómez
* Treener: Löw

 | Saksamaa |
Marco Wanderwitz (2014)
**Marco Wanderwitz** (sündinud 10. oktoobril 1975 Karl-Marx-Stadtis Saksa DV-s) on Saksamaa poliitik (CDU). Alates 2014. aasta jaanuarist on ta olnud CDU / CSU parlamendirühma kultuuri- ja meediapoliitika pressiesindaja ning märtsist 2018 kuni veebruarini 2020 oli ta föderaalse siseministri, ehitus- ja siseasjade ministri riigisekretär.  
 
Ta on föderaalvalitsuse idavolinik ja samal ajal parlamendi riigisekretär föderaalse majandus- ja energiaministri juures.

Poliitika
---------

2017. aasta föderaalsetel valimistel valiti ta otse oma eelmises valimisringkonnas tagasi 35,1% -l esimestest häältest. Märtsist 2018 kuni veebruarini 2020 oli Marco Wanderwitz parlamendi riigisekretär föderaalses siseministris ning vastutas ehituse, elamumajanduse ja linnaarenduse valdkondade eest. Alates 2020. aasta veebruarist on ta olnud föderaalvalitsuse Ida-Euroopa volinik ja samal ajal parlamendi riigisekretär föderaalse majandus- ja energiaministri juures.  
 
Föderaalvalitsuse idavolinikuna tegutsedes on tema üks ülesandeid tagada, et Ida-Saksamaa elanike konkreetseid huve võetakse föderaalvalitsuse kõigis otsustes ja meetmetes piisavalt arvesse. Föderaalse majandus- ja energiaministri parlamentaarse riigisekretärina esindab Marco Wanderwitz ministrit poliitilises valdkonnas ja vastutab väliskaubandussuhete eest.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Marco Wanderwitz** |

* Marco Wanderwitz koduleht
Marcos Rocha 2018. aastal Palmeirase särgis
Marcos Rocha 2012. aastal Atlético Mineiro särgis
**Marcos Luis Rocha Aquino** (sündinud 11. detsembril 1988 Sete Lagoases) on Brasiilia jalgpallur, kes mängib paremkaitsjana Brasiilia kõrgliiga klubis Palmeiras.

Ta alustas klubikarjääri Atlético Mineiros, mille noorteakadeemiaga liitus ta 2005. aastal. 2008. aastal mängis ta laenul Brasiilia esiliiga klubis CRB. Atlético Mineiro meeskonnas tegi ta Brasiilia kõrgliigas debüüdi 16. mail 2009 mängus Grêmio vastu. Sama aasta augustis lõi ta mängus Avaí vastu oma esimese värava Brasiilia liigas. 2010. aasta kalendritalvel mängis ta laenul Ponte Preta meeskonnaga São Paulo osariigi meistrivõistlustel. Seejärel suundus ta laenule Brasiilia esiliiga klubisse América Mineiro, kellega mängis ühe hooaja veel ka Brasiilia kõrgliigas.

2012. aastal sai Marcos Rocha Atlético Mineiro põhikoosseisu liikmeks. Aastatel 2012–2015 valiti ta neljal aastal järjest Brasiilia kõrgliiga hooaja sümboolsesse koosseisu. 2013. aastal võitis ta Atlético Mineiroga Lõuna-Ameerika klubide meistrivõistlused Copa Libertadorese, aasta hiljem Lõuna-Ameerika superkarika Recopa Sudamericana ja Brasiilia karikavõistlused.

2018. aastal suundus ta laenule Palmeirasesse, kellega tuli samal aastal Brasiilia meistriks. 2019. aasta jaanuaris sõlmis ta klubiga püsilepingu.

Saavutused
----------

Atlético Mineiro
* Campeonato Mineiro: 2012, 2013, 2015, 2017
* Copa Libertadores: 2013
* Recopa Sudamericana: 2014
* Copa do Brasil: 2014

Palmeiras
* Campeonato Brasileiro Série A: 2018

Viited
------

1. ↑  "Palmeiras anuncia compra dos direitos do lateral-direito de Marcos Rocha, do Atlético-MG. globoesporte.com. 10.1.2019. Vaadatud 15.7.2019
**Otepää külanõukogu** oli külanõukogu Eesti NSV-s.

Otepää külanõukogu moodustati 1945 septembris Tartumaal Otepää vallas. Külanõukogu keskus asus Otepää külas.

Seoses maakondade ja valdade likvideerimise ning maarajoonide moodustamisega arvati Otepää külanõukogu 1950 septembris Otepää rajooni koosseisu.

1954 juunis liideti Otepää külanõukoguga likvideeritud Päidla, Vidrike ja Voki külanõukogu territooriumid. Külanõukogu piirides tegutsesid J. V. Stalini nimeline, J. V. Mitšurini nimeline, "Järvesalu", "Jüriöö" ja Munamäe kolhoos. Külanõukogu keskus asus Vana-Otepää külas.
Seoses Otepää rajooni likvideerimisega 1959 jaanuaris liideti Otepää külanõukogu Elva rajooniga.

1960 oktoobrist viidi külanõukogu halduskeskus Vana-Otepää külast üle Otepää linna. Samas liideti Otepää külanõukoguga likvideeritud Pühajärve külanõukogu territoorium.

Seoses Elva rajooni likvideerimisega 1962. aastal liideti Otepää külanõukogu Valga rajooniga.

1964 mais liideti Otepää külanõukoguga osa Põlva rajooni Kanepi külanõukogu senisest territooriumist, millel asus Otepää sovhoosi maakasutus.

1976. aastal eraldati külanõukogust 74 km² suurune osa, mis liideti Palupera külanõukoguga.

1977. aasta seisuga oli külanõukogu pindala 215 km² ja elanike arv 1989.

Viited
------

1. 1 2  Otepää külanõukogu Eesti nõukogude entsüklopeedia faksiimileversioonis (vaadatud 09.09.2017)
2. ↑  Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 13. septembri 1945 seadlus "Tartu maakonna valdades küla töörahva saadikute nõukogude moodustamise kohta". Eesti NSV Teataja, 1945, 33, 516
3. ↑  Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 26. septembri 1950 seadlus "Maarajoonide moodustamise kohta Eesti NSV-s". Eesti NSV Teataja, 1950, 11, 114
4. ↑  Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 17. juuni 1954 seadlus "Eesti NSV külanõukogude ühendamisest". Eesti NSV Teataja, 1954, 10, 104
5. ↑  Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 24. jaanuari 1959 seadlus Eesti NSV rajoonide reorganiseerimisest. Eesti NSV Teataja, 1959, 6, 38
6. ↑  Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi seadlus "Mõnede Eesti NSV külanõukogude likvideerimise ning mõnede külanõukogude ja rajoonide piiride muutmise kohta". Eesti NSV Ülemnõukogu Teataja, 10. september 1960
7. ↑  Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 30. mai 1964 seadlus Põlva ja Valga rajooni piiri muutmise kohta. Eesti NSV Ülemnõukogu Teataja, 1964, 23, 107
**Viljandi vald** oli vald Viljandimaal aastail 1939–1950.

Vald moodustati senise Viljandi valla maa-alast, välja arvatud Metsa, Surva ja Mustapali küla, osa Tusti asunduse, Pärna nr. 115, Rulli nr. 116 ja 117 talu piirkonnad; senise Vana-Võidu valla Mäeltosa maa-alast; senise Uusna valla maa-alast, välja arvatud valla idapoolse osa maa-ala seniste Tarvastu ja Vana-Tänasilma valla vahel kuni Naela taludeni, viimased kaasa arvatud; senise Vana-Tänasilma valla Raudsepa (Vindla) talude piirkonnast; senise Pärsti valla maa-alast; senise Uue-Võidu valla maa-alast, välja arvatud Parika küla ja Kalle asunduse piirkond; senise Sürgavere valla Võistre, Pilustvere, Jaanuse ja Koogla küla piirkonnast; senise Päri valla Juga nr. 2, Tõrva nr. 1 ja Risti nr. 8 talu piirkonnast.

1939. aastal oli vallas 5049 elanikku, see oli Viljandimaa suurima elanike arvuga vald.

Esimene vallavanem oli Juhan Sumeri. 7. detsembril 1939 valiti uueks vallavanemaks endine Sürgavere vallavanem Johan Johandi (kinnitatud siseministri poolt 19. jaanuaril 1940).

Viited
------

1. ↑  Väljavõte Vabariigi Presidendi otsusest nr. 88 – 7. oktoobrist 1938 (RT 1938, 87, 776)
**Otepää Teater** on 1957. aastal asutatud harrastusteater.

Teatri alguseks loetakse Otepää kultuurimaja näiteringi lavastuse "Eskaadri huku" esietendust 1957. aasta sügisel. Samal aastal anti trupile Eestis kolmandana (Eduard Vilde nimelise Tartu Rahvateatri ja A. H. Tammsaare nimelise Tallinna Rahvateatri järel) rahvateatri nimetus.

Teatri loomisest kuni surmani 1996. aastal oli Otepää Teatri peanäitejuht Kalju Ruuven, kes tõi selle aja jooksul lavale 69 näitemängu. Seejärel oli teatri juhiks Margus Möll, tema järel on teatrit juhtinud Ene Prants.

Teater on osalenud rahvusvahelistel harrastusteatrite festivalidel, näiteks Leedus Vilniuses ja Panevėžysis.

Tunnustus
---------

* 1997 Eesti Kultuurkapitali rahvakultuuri aastapreemia (rahvateatri traditsioonide järjekindel edendamine)

Viited
------

1. ↑  EE 12. köide, 2003: 387.
2. 1 2  Keskpalu, Helju. Päevateema: Otepää Teater peab täna juubelisünnipäeva. Lõuna-Eesti Postimees, 8. detsember 2007.
3. ↑  Truu, Heivi. Otepää Teater tähistab Kalju Ruuveni 100. sünniaastapäeva. Otepää veebisait, 2. detsember 2019.
**Supergravitasioon** ehk **supergravitatsiooniteooria** (inglise keeles *supergravity*) on teoreetilises füüsikas üldrelatiivsusteooria üldistus, mis põhineb supersümmeetrial; sageli defineeritakse ka füüsikateooriaks, mis sisaldab lisamõõtmeid, supersümmeetriat ja gravitatsiooni. Tegemist on nüüdisaegse väljateooriaga, mis erinevalt mitte-gravitatsioonilistest supersümmeetrilistest teooriatest (näiteks minimaalne supersümmeetriline standardmudel) seob supersümmeetria ja üldrelatiivsusteooria printsiipe. Supergravitatsioon on kohaliku supersümmeetria kalibratsiooniteooria.

Termin "supergravitatsioon" võeti füüsikute poolt kasutusele soovist rõhutada eelist supersümmeetria rakendamisel suure ühendteooria (suure ühenduse teooria) arendamisel, mis seisnes selles, et selle tulemusel toimub superpartneriosakeste paaridega seotud kõige intensiivsemate kvantfluktatsioonide osaline vähenemine; see asjaolu aga aitab leevendada vastuolusid, mis tekivad katsel kaasata gravitatsioon kvantmehaanikasse.

Ajalugu
-------

Esimestena pakkusid kohaliku supersümmeetria teooria välja 1975. aastal Dick Arnowitt ja Pran Nath. See teooria nimetati **kalibratsiooni supersümmeetriaks**. 

Neljamõõtmelise supergravitatsiooni minimaalse versiooni avastasid 1976. aastal Dan Freedman, Sergio Ferrara ja Peter van Nieuwenhuizen. Selle alusel tekkisid varsti hulk teisi teooriaid, kus rakendati erinev arv lisamõõtmeid ja millesse kaasati täiendavaid (N) supersümmeetriaid. Supergravitatsiooniteooriaid, milles N>1, nimetatakse tavaliselt laiendatud supergravitatsiooniks. Osa supergravitatsiooniteooriaid on seotud paljumõõtmelise supergravitatsiooni teooriatega kompaktifitseerimise kaudu, mille idee pärineb aastatel 1919–1926 loodud Kaluza-Kleini teooriast.

Üks supergravitatsiooniteooria variantidest, 11-mõõtmeline teooria, tekitas füüsikamaailmas märkimisväärset elevust kui kõige teooria esimene potentsiaalne kandidaat, kuid peagi see elevus vaibus, sest teoorias leiti rida puudusi.
Bel Kaufman (2013)
**Bella Kaufman** (sünninimi **Bella Koifman**, hüüdnimi **Bel Kaufman**; 10. mai 1911 Berliin – 25. juuli 2014 New York) oli Ameerika Ühendriikide kirjanik ja õpetaja.

Bel Kaufman sündis Berliinis (ta isa õppis sel ajal Berliini Ülikooli arstiteaduskonnas) Vene juutide perekonnas. Bel Kaufmani emapoolne vanaisa oli jidišikeelne juudi kirjanik Šolem Alejchem. Pärast Esimese maailmasõja algust pöördus perekond 1914. aastal tagasi Odessasse.

1923. aasta detsembris asus Bel Kaufman koos vanematega elama Ameerika Ühendriikidesse. 1934. aasta jaanuaris lõpetas ta New Yorgis Hunteri Kolledži, magistrikraadi sai 1936. aastal Columbia Ülikoolis. Ülikooli lõpetamise järel töötas Kaufman õpetajana New Yorgi koolides.

Tema esimesed jutustused avaldati ajakirjanduses 1930. aastate lõpus. 1940. aastatel ilmus tema lühiproosat ajakirjas Esquire.

1965. aastal ilmus Bel Kaufmanilt koolielu kriitiliselt kujutav romaan "Up the down staircase" (eesti keeles "Allakäigutrepist üles" (1968)). Raamatust sai menuk ja see tõlgiti paljudesse keeltesse. 1967. aastal valmis romaani põhjal samanimeline film.

1979. aastal ilmus tema romaan "Love, etc." ja 2013. aastal jutukogu "La tigresse".

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 5. märts 2016. Vaadatud 11. oktoobril 2015.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
2. ↑
3. ↑
**Amsterdami Schipholi lennujaam** (IATA: **AMS**, ICAO: **EHAM**) on Hollandi peamine rahvusvaheline lennujaam ja rahvusliku lennuettevõtte KLM baasjaam. Lennujaam asub Amsterdami kesklinnast 9,1 kilomeetrit edela pool Haarlemmermeeri poldris umbes 3 meetrit allpool merepinda. 

Lennujaam avati 16. septembril 1916 sõjaväelennuväljana. Aastal 1919 rajati Schipholi lennujaama lähedale Fokkeri lennukitehas. Esimese maailmasõja lõpus alustati tsiviillende ja lennujaam kaotas oma sõjalise rolli täielikult. 1949. aastal valmis lennujaama uus terminal, misjärel otsustati, et Schipholist saab Hollandi peamine lennujaam. Lennujaama laiendamiseks lammutati väikelinn Rijki.

Schipholi lennujaam on Euroopas suuruselt kolmas ja maailmas 14. transporditud lasti poolest. Samuti on see reisijate arvu poolest Euroopas suuruselt viies ja maailmas 14. lennujaam.

Tallinna ja Amsterdami vahelist liini on teenindanud neli ettevõtet. Estonian Air kõigepealt 1993 – 10. jaanuar 2006 ning seejärel 7. juunist 2009 sügiseni 2015, mil Estonian Air lõpetas lennutegevuse. Päevapealt võttis liini üle Nordica. Aastail 2005–2009 teenindas liini KLM Cityhopper, 2016. aasta algusest airBaltic.

Lennufirmad ja sihtkohad
------------------------

| Lennufirmad | Sihtkohad |
| --- | --- |
| Adria Airways | Ljubljana |
| Aegean Airlines | Ateena |
| Aer Lingus | Cork, Dublin |
| Aeroflot | Šeremetjevo rahvusvaheline lennujaam |
| Aeroméxico | México |
| Air Arabia Maroc | Fez, Nador, Tangier |
| Air Astana | Atõrau |
| Air Canada | Toronto |
| Air Europa | Madrid |
| Air France | Marseille, Pariisi Charles de Gaulle'i lennujaam, Strasbourg |
| Air Malta | Malta |
| Air Mauritius | Hooajaline: Mauritius ( alustab 28.märts 2018) |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |

Vaata ka
--------

* Turkish Airlinesi lend 1951

Välislingid
-----------

* Schipholi ametlik koduleht
Amrumi asend Jüütimaa lõunaosas
Satelliidifoto
**Amrum** (põhjafriisi keele kohalikus murdes (Öömrang)) *Oomram*) on saar Põhjameres, üks Friisi saartest. Amrum kuulub Saksamaa Schleswig-Holsteini liidumaale Põhja-Friisimaa kreisi Föhr-Amrumi maakonda. Asub Syltist lõunas ja Föhrist edelas. Saarest läände jääb Põhjameri, itta madal ja saarterohke Waddensee.

Amrumi pindala on 20,46 km² ning ta on suuruselt Saksamaa 10. saar. Saare pikkus on 10 km ja laius kuni 2,5 km. Saare läänerannikul on kuni 1 km laiune liivaluidete riba ja sellest läänes asub kogu Põhja-Euroopa suurim, 12 km pikkune liivarand[*viide?*]. Saare kõrgus merepinnast on kuni 32 meetrit (Siatleri luitel). Saare põhjaosas moodustavad luited väikese Odde poolsaare.

Norddorfist põhjas on soo. Teine, väiksem soo asub Süddorfi ja Steenodde vahel. Kumbagi sood kaitsevad üleujutuste eest tammid.

Mõõna ajal saab Amrumilt jalgsi naabersaarele Föhrile kõndida.

Amrumil elab umbes 2300 inimest viies külas: Wittdün, Nebel, Norddorf, Süddorf ja Steenodde. Halduslikult jaguneb saar kolmeks vallaks: Norddorfi vald, Nebeli vald ja Wittdüni vald. Enamik asustusest on idarannikul. Saareelanike peamine elatusallikas on turism, sest põllumajanduse jaoks on saare pinnas ebasoodne.

Ajalugu
-------

Amrumi asustuse vanimad jäljed on pärit neoliitikumist. Sellest ajast pärineb hulk dolmeneid. Säilinud on ka hulk pronksiajast ja rauaajast pärit haudu. Düünist on leitud rauaaegse küla jäänused.

Nime järgi on oletatud umbes 100 eKr koos kimbrite ja teutoonidega Roomat ähvardanud ambronite seost Amrumiga (varasem nimi *Ambrum*). Sel ajal oli saar maasääre abil mandriga ühendatud.

Varakeskajal asustasid saare friisid. Nende elatusalad olid soola tootmine, põllumajandus, kala- ja vaalapüük ning kaubalaevandus. 19. sajandi lõpus hakkasid kõik teised tegevusalad turismi kõrval tagaplaanile jääma.

Saare ainus sadam oli Sttenodde, kuni 1890 rajati saare uusim, Wittdüni küla, mille sadam sai kiiresti saare suurimaks. Wittdün on ka saare kõige enam turismist mõjustatud küla.

Alates keskajast kuulus Amrum vaheldumisi Taanile ja Schleswigi hertsogkonda. Kuni 1864. aastani, mil Taani kaotas Teise Schleswigi sõja, moodustas Amrum Taani enklaavi. Seejärel kuulus Amrum Preisimaa ja Austria ühise valitsemise alla, aastast 1867 ainult Preisimaale, alates 1871 Saksamaale. Ta kuulus ühte omavalitsusüksusse Tønderi saarega kuni 1920. aastani, mil rahvahääletuse tulemusena läks Tønder Taanile, aga Amrum jäi Saksamaale. Sellest ajast moodustab Amrum koos Föhri saarega ühise omavalitsusüksuse, mis kuni 1972. aastani kandis nime Lõuna-Tönderni maakond.

19. sajandil emigreerus rohkem kui veerand saareelanikest USA-sse. Tänapäeval on USA-s rohkem Amrumi päritolu inimesi kui Amrumil enesel. Arendatakse sidemeid Amrumi ja USA vahel.

Pilte
-----

* AerofotoAerofoto
* NorddorfNorddorf
* Kirik NebelisKirik Nebelis
* MajakasMajakas
* Friesen-CaféFriesen-Café

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Amrum** |

* Amrumi koduleht
Kaks paralleelset voolujuhti mõjutavad teineteist magnetvälja kaudu. Ülemisele juhile (vooluga *I*1) mõjub Lorenzi jõud *F*12, mille kutsub esile alumise juhi magnetväli *B*2 (vastavat alumisele juhile mõjuvat jõudu pole näidatud)
**Ampère'i jõuks** nimetatakse magnetostaatikas tõmbe- või tõukejõudu, mis tekib kahe voolujuhi vahel. Voolujuhina on siin mõeldud elektrijuhti (näiteks elektrijuhet), mida läbib elektrivool. Füüsikaliselt põhineb see jõud asjaolul, et voolujuhi ümber tekib Biot'-Savarti seaduse kohaselt magnetväli, mis kutsub teises voolujuhis esile Lorenzi jõu. Samamoodi mõjutab teine voolujuht esimest.

Niisugust vastastikust seost on kirjanduses nimetatud ka Ampère'i jõu seaduseks; seda aga ei või segamini ajada Ampère'i seadusega.

Joonisel kujutatud üldjuhul on ühe voolujuhi poolt teisele juhile mõjuv jõud kirjeldatav integraalvõrrandiga. Erijuhul, kui rööbiti on kaks sirget pikka ja peenikest juhet, saab mõjuva jõu suuruse {\displaystyle F\_{12}} või vastavalt {\displaystyle F\_{21}} juhi pikkusühiku kohta arvutada valemiga

{\displaystyle {\frac {F}{L}}={\frac {\mu \_{0}}{2\pi }}\cdot {\frac {I\_{1}\cdot I\_{2}}{r}},}
kus {\displaystyle F} on jõud, {\displaystyle L} on juhtmelõigu pikkus, {\displaystyle \mu \_{0}} on magnetiline konstant, {\displaystyle r} on voolujuhtide vahekaugus, {\displaystyle I\_{1}} ja {\displaystyle I\_{2}} on muutumatu tugevusega voolud juhtides 1 ja 2.

Niiviisi määratletud Ampère'i jõudu on kasutatud ka SI-süsteemi põhiühiku ampri defineerimiseks.

Vaata ka
--------

* Ampère'i seadus
**Elupaikade direktiiv** (nõukogu direktiiv 92/43/EMÜ, 21. mai 1992, looduslike elupaikade ning loodusliku loomastiku ja taimestiku kaitse kohta) on üks kahest Euroopa Liidu looduskaitse direktiivist (teine on linnudirektiiv).

Direktiivi ülesanne on kaitsta ohustatud looma- ja taimeliike ning nende elupaigatüüpe ja kasvukohti. Kaitsmisega aidatakse kaasa looduse mitmekesisuse säilimisele ja taastamisele. Direktiivi eesmärkide saavutamiseks on loodud loodusalade võrgustik Natura 2000.

Direktiiv võeti vastu 21. mail 1992, kuid seda on hiljem mitu korda muudetud, viimati 2013. aastal seoses Horvaatia Vabariigi ühinemisega Euroopa Liiduga.

Viited
------

1. ↑  Elupaikade direktiivi konsolideeritud tekst Euroopa Liidu Teatajas.
2. ↑  Natura 2000. Elupaikade direktiiv. Keskkonnaministeerim, vaadatud 14.12.2019.
3. ↑  Nõukogu direktiivi 2013/17/EL (millega kohandatakse teatud direktiive keskkonna valdkonnas seoses Horvaatia Vabariigi ühinemisega) tekst Euroopa Liidu Teatajas.

Välislingid
-----------

* Brošüür "Elupaikade direktiiv. 20 aastat elurikkuse kaitsmist Euroopas", Brüssel, 2012.
* Korduma kippuvad küsimused Natura 2000 võrgustiku kohta. Euroopa Komisjoni veebisait.
|  |
| --- |
|  | Vööndiaeg | Nimetus | Praegune aeg |
|  | UTC+2:00 | MSK−1: Kaliningradi aeg | 19:17 |
|  | UTC+3:00 | MSK:  Moskva aeg | 20:17 |
|  | UTC+4:00 | MSK+1:  Samara aeg | 21:17 |
|  | UTC+5:00 | MSK+2: Jekaterinburgi aeg | 22:17 |
|  | UTC+6:00 | MSK+3: Omski aeg | 23:17 |
|  | UTC+7:00 | MSK+4: Krasnojarski aeg | 00:17 |
|  | UTC+8:00 | MSK+5: Irkutski aeg | 01:17 |
|  | UTC+9:00 | MSK+6: Jakutski aeg | 02:17 |
|  | UTC+10:00 | MSK+7: Vladivostoki aeg | 03:17 |
|  | UTC+11:00 | MSK+8: Magadani aeg | 04:17 |
|  | UTC+12:00 | MSK+9: Kamtšatka aeg | 05:17 |

**Moskva aeg** (lühend vene keeles *МСК*, ladina kirjas *MSK*) on vööndiaja UTC+3:00 nimetus, mida kasutatakse Venemaal. Moskva aeg on seega maailmaajast kolm tundi ees. 

Üle kogu Venemaa kasutatakse Moskva aega transpordivahendite sõiduplaanide koostamisel ning see märgitakse telegrammidele.

2011. aastani oli Moskva aeg maailmaajast ees 3 tundi ja suveaeg 4 tundi. Alates 2011. aastast enam talveajale üle ei mindud ja Moskva aeg oli aasta ringi maailmaajast ees 4 tundi. Alates 2014. aastast on Moskva aeg maailmaajast aastaringselt ees 3 tundi.

Moskva aeg kehtis Nõukogude Liidus ka nendes läänepoolsetes piirkondades, kus praegu kehtib Ida-Euroopa aeg, sealhulgas ka Eestis aastatel 1940–1941 ja 1944–1989.

Eestis oli rahvasuus levinud ütlus (sõnastus võis erineda): "Meil kella pole vaja, Moskva annab aja."

Vaata ka
--------

* Ajavöönd
* Kellaaeg

Viited
------

1. ↑  "Russia Abolishes Winter Time" Timeanddate.com, 8. veebruar 2011
2. ↑  "Russia Turns Clocks Back to 'Winter' Time" RIA Novosti, 26. oktoober 2014
3. ↑  FES, Moskva aeg
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib autökoloogilisest mõistest; koosluse elupaigast vaata artiklit Biotoop* |

---

**Elupaik** ehk **eluase** ehk **habitaat** on liigi (populatsiooni) olemasoluks ja ontogeneesi läbimiseks vajalike abiootiliste ja biootiliste tingimuste kogum; ka selliste tingimustega ala. Enamasti kasutatakse mõistet "elupaik" loomade kontekstis. Taimede ja seente puhul räägitakse kasvukohast. 

Bioloogilise mitmekesisuse konventsioonis defineeritakse elupaika kitsamalt: "Elupaik on koht või kohatüüp, kus mingi organism või populatsioon looduslikult esineb."

Eestis on tähtsamateks elupaikadeks metsad, rohumaad ja sood. 

Eesti keeles on ingliskeelse mõiste *habitat* vastena zooloogias kasutatud sõna "elupaik" ja botaanikas "kasvukoht" (harvem ka "kasvukohatüüp"[*viide?*]).

Vaata ka
--------

* biotoop
* elupaiga fragmenteerumine
* elupaigatüüp
* kasvukoht
* vääriselupaik

Viited
------

1. ↑  Ökoloogialeksikon. Koost. Masing, V. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus 1992.
2. ↑  Bioloogilise mitmekesisuse konventsioon Artikkel 2

Välislingid
-----------

* "Loodusdirektiivi" elupaigatüüpide käsiraamat
**Elundkonnaks** ehk **elundisüsteemiks** ehk **organisüsteemiks** (inglise keeles *organ system*) nimetatakse paljudel kõrgematel organismidel sarnase päritolu ja samu funktsioone täitvate elundite (organite) kogumit ehk terviklikku süsteemi.

Kõik elundkonnad on omavahel talitluslikult ja ehituslikult seotud ning moodustavad ühtse terviku – organismi. 

Elundkonna kõrval tarvitatakse ka mõistet "aparaat", näiteks hõlmab kuse-suguaparaat kuse- ja suguelundeid.

Elundite rühmitamist elundkondadeks uurib anatoomiateaduse allharu süstemaatiline anatoomia.

Loomaanatoomia
--------------

### Roomajatel

#### Madudel

Madude elundkondi on vähe uuritud, kuid erialakirjanduses eristatakse neil järgmisi elundisüsteeme: skeletisüsteem, lihaste süsteem, hingamiselundkond, seedeelundkond, urogenitaalsüsteem, sisesekretsioonisüsteem, meeleelundid, närvisüsteem ning lümfisüsteem ja mürkmadudel mürgiaparaat.

Inimese anatoomia
-----------------

### Inimese elundkonnad

Inimese elundkonnad on

* katteelundkond
* tugi- ja liikumiselundkond
* vereringeelundkond
* hingamiselundkond
* seedeelundkond
* erituselundkond (kuseelundid)
* närvisüsteem ja meeleelundkond
* endokriinsüsteem
* immuunsüsteem
* lümfisüsteem
* kuse-suguelundkond.

#### M. Roosalu liigitus (2010)

M. Roosalu liigitab inimese elundkonnad järgmiselt: tugi- ja liikumiselundkond, seedeelundkond, hingamiselundkond, kuse-suguelundkond, sisesekretoorsed näärmed, südame-veresoonkond, närvisüsteem, meeleelundid.

Viited
------

1. ↑  "Meditsiinisõnastik" 171:2004.
2. ↑  Arne Lepp. *"Inimese anatoomia, I osa. Liikumisaparaat, siseelundid"*, Tartu Ülikooli Kirjastus, lk 31,2013, ISBN 978-9949-32-239-8.
3. ↑  Meeli Roosalu. "Inimese anatoomia", Kirjastus Koolibri, 2010, ISBN 978-9985-0-2606-9.

Vaata ka
--------

* *Cerebrospinal Venous System*
* reniin-angiotensiin-aldosteroon-süsteem
Villard de Honnecourti joonistused kooritoolidest külgvaates
Cappenbergi kiriku kooritoolistik 1893. aastal. Vaade idast läände
Joonis Cappenbergi kiriku kooritoolistikust külgvaates
**Kooritoolistik** ehk **kooripingistik** on kloostri- ja piiskopikiriku kooriruumi külgseinte ääres paiknevad vaimulikele mõeldud tooliread, tavaliselt kahe eri kõrgusel paikneva reana. Üksik istekoht koos käetugedega kannab nimetust "kooritool".

Kirjeldus
---------

Kooritoolistik on klappistmetega, mida saab üles tõsta. Üksikute istekohtade vahel paiknevad käetoed (*accoudoir*), kooritooli klappistme all on eenduv tugi *misericordia*. Enamikul keskaegsetel kooritoolistikel on kõrge seljatugi, mida nimetatakse dorsaaliks. Sageli on kooritoolistik kaunistatud rikkalike puunikerdustega, seljatugi arhitektuurist laenatud petikute, ehisviilude, fiaalide ja baldahhiinidega.

Eestis leidub kooritoolistikku uusgooti interjöörides, näiteks Audru kirikus. Kirbla kiriku kooriruumis on säilinud 19. sajandist pärit õpetajaloož ja kooripingid.

Pildid
------

* 13. sajandist pärit kooritoolide rida Einbecki Püha Alexandri kirikus13. sajandist pärit kooritoolide rida Einbecki Püha Alexandri kirikus
* Memmingeni Püha Martini kiriku kooritoolistik dorsaaligaMemmingeni Püha Martini kiriku kooritoolistik dorsaaliga
* Dorsaalita kooritoolid Cassine frantsisklaste kirikusDorsaalita kooritoolid Cassine frantsisklaste kirikus
* Buxheimi kloostrikiriku barokkstiilis kooritoolistikBuxheimi kloostrikiriku barokkstiilis kooritoolistik

Vaata ka
--------

* kliiros
* *stasidia*

Viited
------

1. ↑  Kunstileksikon. Eesti Klassikakirjastus, 2001
2. ↑
3. ↑
Pusta maastik
**Pusta** (ungari keeles *puszta*) on rohtla Ungaris.

Pusta on tekkinud metsastepi asemel metsa hävitamise tagajärjel. Nüüdisajal on pustad peaaegu täiesti põllustatud.

Karjane pustas
Tavaliselt assotsieeritakse mõiste "pusta" traditsioonilise Ungari maastikuga. Sõna tähendab "tasandikud", ulatuslik rohumaade ja põõsastike piirkond. Suure algustähega viitab see Alföldi (Ungari Suur-lagendiku) kõige tasasematele osadele. Algselt elasid seal lehmade, lammaste ja hobuste karjused.

Kaevud Hortobágy Pusztas, Ungary
Aastast 1999 Pusta (Puszta) (või Hortobágyi rahvuspark) kuulub UNESCO maailmapärandi nimistusse.

Sõna pärineb sama vormiga omadussõnast, mis tähendab "paljas, tühi, ilma jäetud".

Samuti saab see viidata kaugelasuvale talule, mida ümbritsevad põllud. See võib olla mõnede kohanimede osaks.

* Pull pustasPull pustas
* Somogyvámos - kirik pustasSomogyvámos - kirik pustas
* Csikóste etendus pustasCsikóste etendus pustas
* Karjane pustasKarjane pustas

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Pusta** |
Samuel Reshevsky 1968. aastal.
**Samuel Herman Reshevsky** (sündinud **Samuel Herman Reshevsky**; 26. november 1911 Ozorków – 4. aprill 1992 New York) oli poola male imelaps (ta õppis mängima malet nelja-aastaselt) ja hiljem juhtiv Ameerika male suurmeister. 

Reshevsky sündis Ozorkówis Łódźi lähedal Poolas juudi perekonnas. 

Ta oli pretendent male maailmameistrivõistlustel alates 1930. aastate keskpaigast kuni 1960. aastate keskpaigani: 1948. aastal Haagis ja Moskvas peetud male maailmameistrivõistlustel, mis pidi selgitama uue maailmameistri pärast Aleksandr Alehhini surma (1946), jagas Reshevsky 3.-4. kohta Paul Keresega. Turniiri võitis Mihhail Botvinnik. 

1953. aastal pretendentide turniiril Zürichis, mille võitja sai MM-tiitlimatšile, jagas Reshevsky 2.–4. kohta Paul Kerese ja David Bronšteiniga. Mihhail Botvinnik jäi endiselt maailmameistriks. 

1968. aastal pretendentide turniiril ei saanud Reshevsky mängides Viktor Kortšnoi vastu veerandfinaalist edasi. Turniiri võitis Boriss Spasski. 

Ta oli kaheksakordne USA male meistrivõistluste (U.S. Chess Championship) võitja. Ta paistis silma erakordse turniirimängijana kogu oma karjääri vältel, meisterliku positsioonimängijana ja oli vajadusel hiilgav taktik. Ta võttis endale pikalt aega avangute arendamisteks, ja leidis end seetõttu sageli ajahädas olevat, kuid tihti tekitas see asjaolu pigem tema vastastes rahutust kui temas endas.

Reshevsky ei töötanud elukutselise maletajana kunagi täistööajaga – ta oli ametilt raamatupidaja ja hinnatud malest kirjutaja. Tema kirjutiste seas on "Reshevsky on Chess" (1948), "How Chess Games Are Won" (1962), "Great Chess Upsets" (1976) ja "The Art of Positional Play" (1978), samuti tema rivaalide Bobby Fischeri ja Boris Spasski matši analüüs 1972. aasta male maailmameistrivõistlustel. Lisaks kirjutas ta maleveerge ajakirjadesse ja The New York Timesile.

Viited
------

1. ↑  Andy Soltis has claimed in *Chess Life* that Reshevsky told a number of people that he was actually born in 1909. In an interview with Hanon Russell the year before his death, however, Reshevsky stated that the 1911 date was accurate. See Winter, Edward G. *Kings, Commoners and Knaves: Further Chess Explorations* (inglise). Russell Enterprises. Lk 202. ISBN 9781888690040.
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib kirjanikust; teiste samanimeliste kohta vaata artiklit Samuel Richardson (täpsustus).* |

---

Samuel Richardson Joseph Highmore maalil.
**Samuel Richardson** (19. august 1689 – 4. juuli 1761) oli inglise kirjanik ja trükkal. Teda mäletatakse tänapäeval kolme kiriromaani järgi: "Pamela ehk Hüvitatud voorus" (1740), "Clarissa" (1748) ja "Sir Charles Grandisoni ajalugu" (1753). 

Richardsonil sündis esimesest abielust viis poega ja tütar, kuid kõik nad surid mõneaastaste vahedega. Pärast oma abikaasa surma abiellus ta hiljem uuesti ja kolis uude kohta elama. Teisest abielust oli tal viis tütart ja üks poeg ning täiskasvanuikka jõudis neist neli tütart. Seega ei olnud tal kedagi, kes võtaks üle tema trükiäri.

51-aastaselt kirjutas Richardson oma esimese romaani, mille ilmumine muutis ta kohe üheks oma aja populaarsemaks ja austatumaks kirjanikuks.

Ta tundis mitmeid 18. sajandi juhtivaaid figuure, sealhulgas Samuel Johnsonit ja Sarah Fieldingut. Londoni kirjanike seltskonnas oli ta rivaaliks Henry Fielding. Mõlemad vastasid üksteise kirja stiilidele enda romaanides.

Tema romaan "Pamela" oli pandud nimekirja "Index Librorum Prohibitorum", mis sisaldas katoliiklastele 
lugemiseks keelatud raamatuid.
**Samuel Eberhard** (4. veebruar 1905 Mustjala – 1945) oli Eesti vaimulik ja teoloog.

Ta õppis aastatel 1924–1931 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Täiendas end Leipzigis, Tübingenis ja Königsbergis. 1931–1933 töötas Königsbergis ja Herrnhutis. Ordineeriti 10. veebruaril 1935. Aastatel 1935–1939 oli ta Kunda koguduse õpetaja.

Läks 1939. aastal Saksamaale. Oli Schwetzis, Lääne-Preisimaal (praegu Świecie, Kujawy-Pomorze vojevoodkonnas, Poolas) pastor. Aastast 1941 Wehrmachtis. Jäi 1945. aastal Posenis sõjas kadunuks.

Isiklikku
---------

Isa Johannes Eberhard oli (aastatel 1913–1919) Kadrina Katariina koguduse õpetaja, vanaisa August Eberhard oli Mustjala Anna koguduse õpetaja, vanavanaisa Paul Eberhard oli Kullamaa Püha Johannese koguduse õpetaja.

Teoseid
-------

* Die Weltanschauung des Buches Koheleth = Koguja raamatu ilmavaade (auhinnatöö, käsikiri, Tartu Ülikooli usuteaduskond, Tartu 1926)
* Die Christusmystik Bernhards von Clairvaux = Clairvaux Bernhardi Kristuse müstika (auhinnatöö, käsikiri, Tartu Ülikooli usuteaduskond, Tartu 1928)

Viited
------

1. ↑  Konrad Veem Eesti Vaba Rahvakirik Dokumentatsioon ja leksikon EVR Stockholm 1988
2. ↑  LEXIKON deutschbaltischen Theologen seit 1920; Bearbeitet von Wilhelm Neander Verlag Harro v. Hirschheydt Hannover-Döhren
Kristjan Raud. "Nõid ja põrsad". 1914
Nõid vene graafikateosel. 1897
**Nõiaks** nimetavad paljud rahvad isikut, keda usutakse suutvat oma teadmiste, oskuste ning eriliste võimete või sidemete abil mõjutada maailma ja seda valitsevaid jõude. Eri rahvaste usundid seletavad nõidade, šamaanide, manatarkade, võlurite, teadmameeste, posijate, ravitsejate jts võimete allikaid ja olemust erinevalt.

Nõidust seostatakse tänapäeval enamjaolt ebausuga ning põhjendatakse uskumisega maagilistesse jõududesse ja nende inimliku mõjutamise võimalikkusse. 

Ristiusk suhtub nõidusse taunivalt ning peab nõidade nõiavõimete allikaks tavaliselt ühendust saatanaga. Keskajal kasutati kristlikus Euroopas mitmesuguseid meetodeid nõidade tuvastamiseks. Kuna nõidumine oli karistatav ilmaliku või kirikliku seadustiku alusel, peeti nõidade üle kohtuprotsesse (vt nõiajaht, nõiaprotsessid), mille süüdimõistva tulemuse korral nõidu sageli hukati. Eestis põletati esimene nõid väidetavalt 1588. aastal. Hukatud nõidade arvu hinnangud eri allikais kõiguvad väga laialt.

Muinasjuttude ja nendest mõjutatud ilukirjanduse, filmide jms põhjal on popkultuuris välja kujunenud ettekujutus nõiast, kes kannab teravatipulist kübarat, loeb salapäraseid nõiaraamatuid, keedab katlas nõiarohtusid ja lendab luua seljas ning kelle seltsilisteks on must kass, vares, öökull või kärnkonn. Head ja kurjad nõiad on mitmete populaarsete lasteraamatute peategelasteks.

Lääne-Euroopas levinud kujutluspilt nõiast, kui teravatipulise kübara, katla, luua ja kassiga naisest on inspireeritud naispruulimeistritest, sest kuni keskajani oli õlle valmistamine eelkõige naiste töö. Nõiaprotsessid muutsid aga seda praktikat, sest selles äris töötamine muutus naistele liiga ohtlikuks.

Nõiaprotsessid
--------------

 *Pikemalt artiklites Blåkulla nõiaprotsessid ja Pendle Hilli nõiaprotsessid*

Vaata ka
--------

* Nõiamärgid
* Nõiasõnad
* Nõiavits
* Nõidus
* Šamaan
* Võlur

Viited
------

1. ↑  "Women used to dominate the beer industry – until the witch accusations started pouring in" theconversation.com, 5. märts 2021

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **nõid** |

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Nõid** |
**SRT-4244** *(ЭИ-4244, СРТ-4244)* oli okupeeritud Eesti (ENSV) esimene SRT-400 tüüpi kalatraaler (v.k *средний рыболовный траулер*).

Ajalugu
-------

Esimesele püügireisile väljus laev 2. juunil 1955 Tallinna Vanast Kalasadamast.

Esimese reisi kapten oli Vaino Noor. Kala püüti Põhjameres ja Norra meres. Plaan täideti ligi 140%.

20 aastat hiljem on kapten nimetanud järgmisi meeskonnaliikmeid:

* tüürimees Ilmar Jaaska
* pootsman Juri Skutšalin
* püügimeister Djomin
* vanemmehaanik Ivan Slavetski
* mehaanik Juri Šabunin
* mehaanik Vassili Trofimov
* raadiojaama ülem Melts
* madrus Aleksander Labor

Esimese reisi tegi see laev (nagu ka teised SRT tüüpi laevad 1955. aastal) tegelikult Pärnu Riikliku Merepüügi Baasi koosseisus, sest ookeanipüügi taristu oli veel loomisjärgus ning Heeringapüügivalitsus loodi alles poole aasta pärast. 

On koostatud mitme meeskonna koosseisu nimekiri kuni 1972. aastani

Kirjeldus
---------

* Pikkus 39,2 m
* Laius 7,3 m
* Süvis lastiga 3,0 m
* Jõuseadme diiselmootor 400 hj
* Kiirus 9–9,5 sõlme

Juhan Smuul heeringapüügilaevas
-------------------------------

Esimesel reisil sõitis kuus nädalat korrespondendina kaasa Juhan Smuul, mille tõttu esineb see laev edaspidi korduvalt ka eesti kultuuriloos.  Laevas oli Smuulil kaasas koer ja selle ainel on tal ilmunud lasteraamat "Meremees Murka".

Viited
------

1. ↑  "Vaino Noor". *Kalapeedia*. Vaadatud 15.jaan. 2019. `{{netiviide}}`: kontrolli kuupäeva väärtust: `|vaadatud=` (juhend)
2. ↑  Вайно Матвеевич HOOP (24. juuli 1975). "ПЕРВЫЙ РЕЙС В ОКЕАН". *Rõbak Estonii*. Originaali arhiivikoopia seisuga 25. veebruar 2019. Vaadatud 13. mai 2020.
3. ↑  "SRT-4244 mmmeskonnaliikmeid läbi aegade". *Ookean*. Vaadatud 29.07.2020.
4. ↑  Feliks Gornischeff jt (2018). *100 aastat kiilu all*. Lk lk 82-83.
**Stadio Olimpico** ehk **Rooma olümpiastaadion** (algselt **Stadio dei Cipressi**, pärast staadioni renoveerimist 100 000 pealtvaataja jaoks kutsuti ka **Stadio dei Centomila** ning 1960. aastast **Stadio Olimpico**) on staadion Itaalias Roomas. 

Staadioni hakati ehitama 1933. aastal ning see valmis 1938. aastaks, kuid seal võisteldi esimest korda alles 1953. aastal. Avavõistluseks oli Itaalia-Ungari kohtumine jalgpallis, milles võidu said tulemusega 3:0 ungarlased. Samal staadionil peeti 1960. aasta suveolümpiamängude ava- ja lõputseremoonia, kergejõustikuvõistlused ja ratsutamise võistkondlikud hüpped.

Eelkõige ongi staadion loodud jalgpalli ja kergejõustiku jaoks.

Olümpiastaadionil on toimunud 1974. aasta Euroopa meistrivõistlused kergejõustikus, 1981. aasta maailma karika finaal kergejõustikus ja 1990. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused. Viimase tarvis staadion renoveeriti. 2008. aastal toimus seal UEFA Meistrite Liiga finaal. Igal aastal peetakse seal Coppa Italia finaal.

Staadion kuulub Itaalia Olümpiakomiteele. Olümpiastaadion mahutab tänapäeval 72 698 pealtvaatajat. Staadion on Serie A klubide S.S. Lazio ja A.S. Roma kodustaadion.
**Staatiline reaktiivvõimsuse kompensaator** (inglise keeles *static VAR compensator*, lühend **SVC**) on süsteem, mida saab kasutada reaktiivvõimsuse kompenseerimiseks elektrienergia ülekandevõrkudes. Nimetus staatiline väljendab seda, et reaktiivvõimsuse kompenseerimine (voolu ja pinge vahelise faasinihke reguleerimise teel) toimub ilma pöörlevaid masinaid, näiteks kolmefaasiliste sünkroonmasinaid – sünkroonkompensaatoreid – kasutamata.

Staatilise reaktiivvõimsuse kompensaatori skeemi näide
SVC koosneb kondensaatorite ja induktiivpoolide kombinatsioonist, mis on ühendatud paralleelselt kompenseeritava võrguosaga (põiksuunaline kompenseerimine). Türistorid kui elektrooniliselt juhitavad lülitid reguleerivad voolu lülituse eri komponentides ja seega reaktiivvõimsuse kompenseerimise astet. Võrreldes pöörlevate masinatega on staatilise kompensaatori eelis ka see, et ta võimaldab palju kiiremini ja dünaamilisemalt reageerida koormuse kõikumisele.

Et tööpinged kompensatsioonilülituses ei oleks liiga kõrged (mitte üle paarikümne kilovoldi), ühendatakse SVC tavaliselt ülekandevõrku eraldi jõutrafo või alajaama trafo tertsiaarmähiste kaudu.

Tegelikult ei kasutata SVCd mitte ainult reaktiivvõimsuse kompenseerimiseks, vaid mitmel muul otstarbel:

* võrgupinge stabiliseerimine mahtuvusliku ja induktiivse reaktiivvõimsuse reguleerimise kaudu;
* elektrivõrgus tekkivate subsünkroonsete (võrgusagedusele lähedaste) võnkumiste summutamine, sest need võivad viia võrgu kokkukukkumiseni.
* elektrivalguse virvenduse kompenseerimine (nt hõõglampide korral).

Staatiliste kompensaatorite edasiarendused on staatiline sünkroonkompensaator (STATCOM) ja universaalne võimsusvoo kontroller (UPFC), mis lisaks staatilisele reaktiivvõimsuse kompenseerimisele või reaktiivvõimsuse genereerimisele põik- ja pikisuunalise kompensatsiooniga suudavad vajadust mööda juhtida ka aktiivvõimsuse voogusid elektrivõrkude eri liinides. STATCOM ja üldine UPFC võivad SVC täielikult asendada.

Vaata ka
--------

* Paindlik vahelduvvoolu ülekandesüsteem (FACTS)
* Staatiline sünkroonkompensaator (STATCOM)

Välislingid
-----------

* Reaktiivvõimsuse kompenseerimine Eesti elektrisüsteemis (Lep 17056 lõpparuanne). Tallinna Tehnikaülikool, 2017
**Scheme** on funktsionaalne programmeerimiskeel ning üks kahest programmeerimiskeele Lisp põhidialektist. Erinevalt teisest peamisest dialektist Common Lisp järgib Scheme minimalistlikku disaini, arendades väikest standardset tuuma koos võimsate lisavahenditega keele laiendamiseks. Keele kompaktsus ja elegantsus on teinud ta populaarseks õppejõudude, keeledisainerite, programmeerijate ja implementaatorite poolt. [*viide?*]

Scheme loodi MIT-i tehisintellekti laboris Guy L. Steele ja Gerald Jay Sussmani poolt, kes tutvustasid seda akadeemilisele maailmale aastatel 1975–1980 läbi memode seeria, mida nüüd tuntakse Lambda paberite nime all. Scheme ametlikuks standardiks on IEEE 1178-1990, kuid *de facto* standardiks on *Revisedn Report on the Algorithmic Language Scheme* (RnRS).

Scheme oli esimene Lispi dialekt, mis kasutas leksilist skoopi ning esimene, mis nõudis kompilaatoritelt *tail-call* optimeerimist.

Viited
------

1. ↑  Standards schemers.org

Välislingid
-----------

* IEEE Std 1178-1990 IEEE Standard for the Scheme Programming Language – Description
* The Revised6 Report on the Algorithmic Language Scheme