recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Tartu Ülikooli semiootika osakond** avati 1992. aastal. Tartu Ülikooli sotsiaalteaduskonna loomisel sai ta selle osaks. Alates 2007. aasta juunist kuulub semiootika osakond filosoofiateaduskonna koosseisu. Semiootika osakond ja filosoofia osakond moodustavad koos Tartu Ülikooli filosoofia ja semiootika instituudi. Osakond kuulus Kultuuriteooria Tippkeskusesse.

Õppekavad
---------

Semiootika osakonna koordineerida on semiootika ja kultuuriteooria õppekava, mis on olemas nii eestikeelsena bakalaureuse-, magistri- ja doktoriõppe tasemel kui ka ingliskeelsena magistri- ja doktoriõppes.

Ruumid
------

Osakond paiknes esialgu keeleteaduste majas Tartu Ülikooli peahoone kõrval Ülikooli tänaval. Alates 1996. aastast asus osakond sotsiaalteaduskonna hoones Tiigi tänav 78. Alates 2011. aasta augustist ollakse kesklinnas hoones Jakobi tänav 2.

Jätkväljaanded
--------------

Semiootika osakond annab välja ajakirja *Sign Systems Studies* ja raamatuseeriat *Tartu Semiotics Library*. Doktoriväitekirjad publitseeritakse seerias *Dissertationes Semioticae Universitatis Tartuensis*. Raamatuseeria *Approaches to Culture Theory* on algatatud ja kaastoimetatud osakonna poolt, samuti Eesti Semiootika Seltsi väljaanne *Acta Semiotica Estica*.

Semiootika osakonna juhatajad
-----------------------------

* 1992–1997 Igor Černov
* 1997–2006 Peeter Torop
* 2006–2018 Kalevi Kull
* alates 2018 Timo Maran

Semiootika osakonna õppejõud (alates 1992)
------------------------------------------

* Irina Avramets
* Igor Černov
* Jelena Grigorjeva
* Kalevi Kull
* Kati Lindström
* Juri Lotman
* Mihhail Lotman
* Mari-Liis Madisson
* Riin Magnus
* Timo Maran
* Nelly Mäekivi
* Maarja Ojamaa
* Katre Pärn
* Ülle Pärli
* Ott Puumeister
* Anti Randviir
* Silver Rattasepp
* Tiit Remm
* Silvi Salupere
* Liina Sieberk
* Elin Sütiste
* Peeter Torop
* Andreas Ventsel
* Katre Väli

Vaata ka
--------

* Juri Lotmani stipendium
* Lotmani loengud
* Uexkülli loengud
* Tartu-Moskva semiootikakoolkond
* Tartu Semiootika Suvekool

Välislingid
-----------

* TÜ semiootika osakonna koduleht

### Konverentsid, seminarid

* "Naming in Text, Naming in Culture" 14–15. detsember 2007, Tartu
* "What's wrong with nature?" 25.–26. jaanuar 2008, Tartu
* "Culture in Mediation: Total Translation, Complementary Perspectives" 26.–27. november 2010, Tartu
* "Zoosemiotics and Animal Representations" 4.–8. aprill 2011, Tartu
* "Tartu Summer School of Semiotics 2011" 22.–26. august 2011, Palmse
* "Cultural polyglotism. Dedicated to Juri Lotman's 90th Anniversary" 28. märts – 2. aprill, 2012, Tartu
* "Gatherings in Biosemiotics 12" 16.–21. juuli 2012, Tartu
* "Framing Nature" 29. aprill-3. mai 2014, Tartu
* "Tartu Summer School of Semiotics 2015" 17.-20. august 2015
*Muusiku kohta vaata artiklit Raul Jaanson (kitarrist).*

**Raul Jaanson** (sündinud 1. oktoobril 1976 Tartus) on arvutiõpetaja, kaitseliitlane ja satanistliku organisatsiooni asutaja.

Ta õppis Tartu 2. Keskkoolis. Veel põhikoolipoisina (1991) liitus Kaitseliidu Tartu malevaga, kus sai temaga samal ajal liitunud koolivendadest ja sõpradest koosneva jao ülemaks. Tegeles Kaitseliidus peamiselt pioneerinduse ja sapöörindusega. Selle suunitluse omandas ka tema juhitav jagu. Oli aastail 1993–1994 Naiskodukaitse Tartu ringkonna laskeinstruktor. Kui jõudis kätte kohustuslik sõjaväeteenistus, asus vabatahtlikult ajateenistusse Päästeameti sõjaväestatud üksuses Luunjas ja omandas demineerija eriala 1995.

Aastal 1996 astus Fontese Ärikooli, mis jäi lõpetamata lapse sünni tõttu (1997). Novembris 1997 asus kaitseväeametnikuna tööle Tallinnas Kaitseväe Ühendatud Õppeastustes, kus töötas aasta aega kapteni ametikohal õppeosakonna õppevahendite jaoskonna metoodik-instruktorina ja seejärel kuni reservi arvamiseni 2000. aastal majori ametikohal õppeosakonna õppevahendite jaoskonna ülemana. 

Seejärel kuni aastani 2001 oli AS Ekspress Hotline'i infoatlaste kujundaja. Pärast on töötanud mitmes asutuses arvutiõpetaja ja -graafikuna. 

1999. aastal asutas Raul Jaanson Eesti satanistliku koguduse Musta Veenuse Ordu (MVO), mille juhina tegutses kuni aastani 2006, mil lahkus MVO-st, kuna ei sallinud ordusisest võimuvõitlust ning liikmeskonna liigset kalduvust müstitsismi ja spiritualismi. Hoolimata otseste sidemete katkemisest satanistliku liikumisega säilitas ta materialistliku satanistliku vaimu ning viljeleb satanismi propageerimist ateistliku liikumise raames tänaseni. Satanistliku liikumise juhina tõlkis eesti keelde raamatud "Saatanlik piibel" ja "Saatan kõneleb", mille kirjastas omal kulul aastail 2000–2004.

2003. aasta kevadel kolis USA-sse California osariiki San Diegosse, kus elas pool aastat, töötades firma Jason&Freddy Ltd. arvutigraafikuna. Saamata USA elamis- ja tööluba, oli ta sunnitud kolima tagasi Eestisse, kus jätkas karjääri arvutigraafika alal. 

Pärast Musta Veenuse Ordust lahkumist jätkas avalikku tegevust MTÜ-s Eesti Skeptik, tegeledes skeptitsistliku ja ateistliku maailmavaate propageerimisega kõikvõimalikes usu- ja parateemalistes internetikeskkondades. Olles tõsiselt häiritud kohalike, seni segamatult tegutsenud "selgeltnägijate" ja muude "üleloomulikke võimeid" omavate isikute kontrollimatust tegevusest, esitas ta James Randi Educational Foundationi eeskujul paralleelselt MTÜ Eesti Skeptikuga Eesti "üleloomulike võimetega" isikutele väljakutse, pakkudes neile nende võimeid tõestava tasakaalustatud ja teaduslikke reegleid järgiva katse läbimise eest preemiaks 6000 eurot (sellele lisanduks MTÜ Eesti Skeptik poolt välja pakutud 1000 eurot). Ehkki kõnealuse väljakutse raames on tehtud mõned proovitestid, pole siiani ükski isik auhinnale kandideerinud.

Tunnustus
---------

* 1995 Kaitseliidu Tartu maleva teenetemärk
**Otto Magnus Johann von Richter** (7. september 1755 – 15. detsember 1826 Tartu) oli baltisaksa päritolu Venemaa kubermangupoliitik, maanõunik. Ta kuulus Richterite aadlisuguvõssa.

Ta sai 1789. aastal Eestimaa ülemmaakohtu assessoriks. Aastatel 1797–1826 oli ta Liivimaa rüütelkonna Maanõunike kolleegiumi liige. Aastal 1797 täitis ta Liivimaa aadlimarssali ja aastatel 1822–1824 Liivimaa maamarssali kohuseid.

Ta oli kahe mõisa omanik Liivimaal.

Egiptuse muististe kollektsioon Tartu ülikoolile
------------------------------------------------

Pärast uurimisreisijast poja Otto Friedrich von Richteri surma kinkis Otto Magnus von Richter 1819. aastal poja Egiptuse muististe kollektsiooni Tartu ülikooli kunstimuuseumile, et innustada noori uurima ja reisima. See Egiptuse kollektsioon oli üks silmapaistvamaid Tsaari-Venemaal. 128 muistise hulgas olid suuremateks haruldusteks rikkalike maalingutega kaetud vaarao kirjutaja puusarkofaag ning kaks inimmuumiat. Richteri kingitud muististe seas oli ka antiikne marmorbüst Rooma keisri Hadrianuse lemmikust Antinousest.

Isiklikku
---------

Tal oli kaks poega: Otto Friedrich von Richter (1792–1816) oli orientalist ja suri noorelt. Vanem poeg Gustav Christoph Eduard von Richter (1790–1847) sai nagu isagi Liivimaa maanõunikuks ja maamarssaliks.

Viited
------

1. 1 2  ID puudub veebisaidil "BBLD - Baltisches biografisches Lexikon digital"
2. ↑  Jaanika Anderson. "Vastse-Kuustest maailma avastama: Otto Friedrich von Richter". Meie Vald, 1 juuni 2016
3. ↑  "Tartu ülikooli ajalugu. II. 1798–1918". Eesti Raamat, 1982. Lk 73
Roberta Flack kontserdil 1972. aastal
**Roberta Cleopatra Flack** (sündinud 10. veebruaril 1939 Black Mountainis Põhja-Carolinas) on Grammy auhinnaga pärjatud USA džäss-, souli- ja folklaulja.

Elulugu
-------

Flack sündis Põhja-Carolina osariigis Black Mountaini linnas muusikute perekonnas. Ta kasvas üles Arlingtonis, Virginias. Klaverimängu hakkas ta õppima üheksa-aastaselt. Ta lõpetas 19-aastaselt Washingtonis Howardi Ülikooli. Washingtoni džässklubides klaverit mängides ja lauludes avastas Flacki ande Les McCann, kes aitas tal sõlmida plaadilepingu Atlantic Recordsiga.

Tema esimene album "First Take" ilmus 1969. aastal, kuid tuntuse saavutas ta 1972. aastal, kui tema esituses kõlanud Ewan MacColli kirjutatud ballaad "The First Time Ever I Saw Your Face" oli Clint Eastwoodi filmi "Mängi mulle mahedalt" ("Play Misty for Me") filmimuusikas. Laul tõusis USA singlite edetabelis Billboard Hot 100 esikohale ja jäi sinna kuueks nädalaks. Laul oli pärit tema debüütalbumilt, mis tõusis 1972. aastal USA plaadimüügiedetabelis esikohale ja mida müüdi USA-s üle miljoni eksemplari. 1973. aastal pälvis "The First Time Ever I Saw Your Face" Grammy auhinna kategoorias *Record of the Year*.

1972. aastast hakkas ta regulaarselt laulma koos Donny Hathawayga, kellega koos salvestas muu hulgas Grammy auhinnaga pärjatud laulu "Where Is the Love" (1972) ja hiljem "The Closer I Get to You" (1978) – mõlemad laulud said kuldsingli märgistuse.

1973. aastal salvestas Flack oma teise esikohahiti, milleks oli "Killing Me Softly with His Song". 1974. aastal pälvis laul Grammy auhinna parima naisvokaalesituse eest popmuusikas ja auhinna kategoorias *Record of the Year*. Laul ilmus tema albumil "Killing Me Softly". Laulu on hiljem kaverdanud paljud teised artistid, teiste seas Fugees. Flack oli esimene ja on seni ainus sooloartist, kes on võitnud kategoorias *Record of the Year* Grammy kahel korral järjest. 1974. aastal avaldas Flack laulu "Feel Like Makin' Love, millest sai tema kolmas ja viimane esikohahitt.

1982. aastal salvestas ta laulu "Making Love", mille üheks autoriks oli Burt Bacharach. Laul oli samanimelise filmi tunnuslauluks ja see jõudis USA singlite edetabelis 13. kohale. 1983. aastal avaldas ta duettalbumi koos Peabo Brysoniga. Flacki viimane esikümne singel oli duett Maxi Priestiga "Set the Night to Music", mis jõudis kuuendale kohale.

Stuudioalbumid
--------------

* "First Take" (1969)
* "Chapter Two (1970)
* "Quiet Fire" (1971)
* "Roberta Flack & Donny Hathaway" (1972)
* "Killing Me Softly" (1973)
* "Feel Like Makin' Love" (1975)
* "Blue Lights in the Basement" (1977)
* "Roberta Flack" (1978)
* "Roberta Flack Featuring Donny Hathaway" (1979)
* "I'm the One" (1982)
* "Born to Love" (1983)
* "Oasis" (1988)
* "Set the Night to Music" (1991)
* "Roberta" (1994)
* "The Christmas Album" (1997)
* "Holiday" (2003)

Tunnustus
---------

* 2020 – Grammy elutööauhind

Viited
------

1. ↑  Larkin, Colin (2011). *The Encyclopedia of Popular Music*. Omnibus Press. ISBN 0-857125-95-8.

Välislingid
-----------

* Ametlik koduleht
Video meduusist *Chrysaora hysoscella* Monterey lahes USA-s 2003. aastal
Meduusid
**Meduus** ehk **millimallikas** on teatud ainuõõssete suguline arengujärk ehk põlvkond. Vastavat sugutut arengujärku nimetatakse polüübiks. Enamasti on meduus vagiilne (vabalt liikuv/hõljuv) ja polüüp sessiilne (kinnitunud).

Meduusid tekivad harilikult polüüpide pungumise teel.

Meduus esineb ainuõõssete hõimkonna hüdra- ja karikloomadel.

Meduuside keha on läbipaistev ja see koosneb kausjast või kellukjast kummikust ning kõlgust. Kummiku servaosadest lähtuvad kõrverakkudega varustatud kombitsad. Üksnes väheste meduuside, näiteks portugali sõjalaevukese kõrverakud on inimesele ohtlikud.

Meduusid suudavad natuke liikuda, lastes oma kummikusse vett sisse ja surudes kummikut kokku: vesi voolab kummikust tahapoole välja ja tõukab meduusi ettepoole. See töötab vaikses vees, aga pinnahoovuste ja tormide vastu meduus ei saa. Sageli, ka Eestis, heidab torm tuhandete kaupa meduuse kaldale.

Läänemeres võib kohata meriristi meduusi arengujärku.

Meduusi nimetus pärineb antiikmütoloogiast, kus Medusa oli koletis, kelle juusteks olid maod. Kõik, kes Medusat nägid, muutusid kiviks. Meduusi kummiku küljest langevad kombitsad hõljuvad vees umbes samamoodi kui juuste asemel olevad maod võiksid õhus liikuda.

Vaata ka
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Meduus** |

* Polüüp
Riigi Teataja esinumbri esileht, 27. november 1918
**Riigi Teataja** (**RT**) on Eesti riigi ametlik väljaanne, mille esimene number ilmus 27. novembril 1918. Riigi Teatajat annab välja Riigikantselei.

13. novembril 1918 otsustas Eesti Ajutine Valitsus: "Otsustatakse ajaleht "Valitsuse Teataja" valitsuse korralduste, määruste jne. jaoks käima panna ja selle korraldamine Ed. Laamanni kätte anda, niisama Laamannile ülesandeks teha välispolitiliste aktide kogu väljaandmisele asuda." 20. novembril nimetas Eesti Ajutine Valitsus Riigi Teataja toimetajaks Peeter Ruubeli.

10. mail 1990 võttis Eesti Vabariigi Ülemnõukogu Presiidium vastu seadluse Riigi Teataja väljaandmise kohta. Seadluse kohaselt oli Riigi Teataja Eesti Vabariigi Ülemnõukogu ja Vabariigi Valitsuse ametlik väljaanne, kus lisaks kuulusid avaldamisele ka maakonnavolikogude ja vabariiklike linnade volikogude normatiivaktid. Ühtlasi tunnistati kehtetuks ENSV Ülemnõukogu Presiidiumi 16.11.1965 otsus ENSV Ülemnõukogu ja Valitsuse Teataja väljaandmise kohta.

Õigusaktid ja muud dokumendid edastatakse akti andja poolt elektrooniliselt Riigi Teatajas avaldamiseks extraneti mooduli kaudu, millele on juurdepääs ainult isikliku parooli alusel. Sellist esitamist loetakse ametlikuks.

Alates 2006. aasta algusest ilmub Riigi Teataja üksnes elektrooniliselt, välja arvatud mõned trükitud kontrolleksemplarid.

Elektroonilises Riigi Teatajas (eRT) avaldati enne seda lisaks riigi õigusaktidele kohalike omavalitsuste määrusi, mida paberkandjal Riigi Teatajas ei avaldata. Seeläbi pakub riik omavalitsustele aktide avalikustamise teenust.

Elektroonilises Riigi Teatajas avaldatud õigusakti redaktsioon loetakse kehtivaks. Lehekülje ülaosas asuvate nuppude abil on võimalik kiirelt kuvada valitud ajal kehtinud redaktsioon.

Riigi Teatajas avaldamisest alates arvestatakse õigusaktide jõustumist. Näiteks jõustuvad seadused 10 päeva pärast avaldamist.

Riigi Teataja Lisa
------------------

Riigi Teatajat täiendab Riigi Teataja Lisa (RTL). See ilmus aastatel 1921–1940 ja uuesti aastatel 1991–2010.

Vaata ka
--------

* Elektrooniline Riigi Teataja
* Ametlik Teataja
* Ametlikud Teadaanded
* Eesti Vabariigi lepingud välisriikidega
* Euroopa Liidu Teataja
* Omavalitsuste Teataja
* Seaduste Kogu
* Valitsusasutiste tegevus

Viited
------

1. ↑  Ajutise Valitsuse koosolekute protokollid
2. ↑  Ajutise Valitsuse koosolekute protokollid
3. ↑   (vaadatud 15.05.2014)
4. ↑   (vaadatud 15.05.2014)

Välislingid
-----------

 Riigi Teataja – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* elektrooniline Riigi Teataja
* Kehtiv Riigi Teataja seadus
* Riigi Teataja seadus, Rahvusarhiiv
* Riigi Teataja digiteeritud aastakäigud 1918–1940
* Jüri Heinla. Kui palju on Eestis kehtivaid seadusi?. Eesti Päevaleht 08. juuni 2007
Mustjala Lasteaed-Põhikool 2007. aastal
Eduard Lemberi mälestuskivi
**Mustjala Kool** on koolieelne lasteasutus ja põhikool Saare maakonnas Mustjala külas.

Ajalugu
-------

Kooli asutati 1939. aastal. Selle nimi oli Mutsjala algkool ja esimene direktor Eduard Lember.

Aastatel 1945–1953 oli kool 7-klassiline, alates 1953. aastast kandis kool nime Mustjala Keskkool, alates 1960. aastast Mustjala 8-klassiline Kool. 1988. aastal nimetati kool 9-klassiliseks ja 1992. aastal Mustjala Lastead-Põhikooliks. Alates 1. septembrist 2023 kannab õppeasutus nime *Mustjala Kool*.

Koolijuhid ja direktorid
------------------------

* 1939–1940 Eduard Lember
* 1940–1943 Arthur Mets
* 1943–1944 August Kalju
* 1944–1945 Sofie Väär
* 1945–1950 Nadežda Saaret
* 1950–1953 Ester Tohvert
* 1953–1960 Heino Tiidus
* 1960–1979 Kaljo Pere
* 1979–1980 Elene Kald
* 1980–1983 Lembit Kikkas
* 1983–1992 Andi Humal
* 1992–1997 Tiit Lind
* 1997– 2022 Malve Kolli
* 2022- .... Kristiina Paunel

Viited
------

1. 1 2  Ajalugu. Mustjala Lasteaed-Põhikooli veebisait.
2. ↑  "Mustjala Kooli põhimäärus". *Riigi Teataja*. 9. september 2023. Vaadatud 12. september 2023.

Välislingid
-----------

* Mustjala Kooli koduleht
**Leiu Heapost** (sündinud 13. märtsil 1936) on eesti antropoloog.

1958–1963 õppis ta Tartu Riikliku Ülikooli matemaatika-loodus- ja bioloogia-geograafiateaduskonnas bioloogia osakonnas antropoloogia erialal. 1976. aastal kaitses ta Eesti NSV Teaduste Akadeemia Ajaloo Instituudis kandidaaditöö teemal "Tallinna kooliõpilaste füüsiline areng" (juhendaja Juhan Aul).

Ta töötas vanemteadurina Tallinna Ülikooli ajalooinstituudis.

Teadustegevus
-------------

2015. aastal ilmus Heaposti eestvedamisel pikaajalistele ja laiaulatuslikele andmetele tuginev teos "Soome-ugri rahvaste füüsiline antropoloogia".

Eesti juhtiva antropoloogina on Leiu Heapost oma eriala tänapäeva kohta kirjutanud: "Tänapäeva ruttamise ja teadusprogressi ajastul on ehk mõneti kõrvale jäänud inimene ise kui rahva peamine väärtus. Inimeses – tema välistunnustes, geenides, kromosoomides, pärilikes tunnustes on talletunud tema ja kogu rahva kujunemise ajalugu".

Tunnustus
---------

2016 Valgetähe V klassi teenetemärk

Viited
------

1. 1 2
2. ↑  Käsikiri. Tallinna Ülikooli Akadeemiline Raamatukogu *Baltica* kogu. Msc 2-2-377
3. 1 2 3  Mida uurivad Eesti teadlased, kellele president teenetemärgi annab? ERR 4. veebruar 2016
4. ↑

Välislingid
-----------

* Leiu Heapost ETISes
* Leiu Heapost Meie ja teised: Soome-ugri rahvaste füüsiline antropoloogia Sirp 10.04.2015
* Ühe minuti loeng: kuidas eristada keskmist eestlast? Novaator 23.02.2015
**Adele Helene Oengo-Johanson** (ka **Juhandi**; 27. juuni 1896 Suuremõisa vald, Hiiumaa – 3. märts 1963 Tallinn) oli eesti pedagoog. 

Ta lõpetas 1914. aastal Tallinnas Beljajevi Tütarlaste Gümnaasiumi pedagoogikaklassi. Oli 1920. aastaist kooliuuenduse juhttegelasi, üldõpetuse viljeleja ja propageerija. 

Ta töötas aastatel 1919–1940 Tallinna 12. algkoolis, aastast 1921 juhatajana. Koondas kooli juurde nn üldõpetuse õpetajate rühmiku, ühistöös ilmusid töökavad Tallinna algkoolide (1929) ja maa-algkoolide algklassidele (1930) ning lisalektüüri sarjad „Tallinna" ja „Maainimeste tööst ja elust". Oli 1950–1954 poliitilistel põhjustel vangis. Avaldanud õpikuid, pedagoogikaartikleid ning lastejutte, -luuletusi ja -näidendeid. Kirjutanud memuaare: „Mälestusi koolipõlvest", „Elutöö künnisel" ja „Vikerkaarevärvilises koolitöös".

Isiklikku
---------

Tema vend oli kirjanik ja pedagoog Julius Oengo, tema teine vend oli tehnikateadlane (ehitusinsener) ja Eesti Metodisti Kiriku vaimulik Hugo Arnold Oengo.
**Kärevere mõis** (saksa keeles *Kerrefer*) oli rüütlimõis Türi kihelkonnas Järvamaal.

Kärevere mõis kuulus Wolmar Wrangellile, Pärnu linnusekrahvile Arend Ekkhofile, Reinhold Buxhöwdenile, Joachim Hagemeisterile, Jacob Reinhold ja major Gustav Otto von Helwigitele, Gustav Otto von Riesenkampffile, Christian Siegfried von Bockile, 1846–1874 Justinus Freyle. 1874. aastal omandas Kärevere mõisa, rentnik Jaan Kuldkepp.

Mõis rajati 1797 Oisu mõisast eraldatud alast, kui Oisu mõisa omanikuks on Gustav Otto Riesenkampff-Rehekampff (1730–1812).

Viited
------

1. ↑   (vaadatud 26.01.2016)
2. ↑  Kärevere mõis (Türi khk), Kinnistute register Eesti Rahvusarhiivis
3. ↑  Kärevere mõis (Türi) Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris (vaadatud 26.01.2016)

Välislingid
-----------

* Kärevere mõis (Türi) Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris
* Kärevere mõis (Türi khk), Kinnistute register Eesti Rahvusarhiivis


Türi kihelkond

**Kirik**: Türi kirik  

**Mõisad**: Hundisaare mõis | Kirna mõis | Kolu mõis | Kärevere mõis | Kõltsi mõis | Laupa mõis | Liivamäe mõis | Lokuta mõis | Mäeküla mõis | Nehatu mõis | Oisu mõis | Pakasmäe mõis | Piiumetsa mõis | Poaka mõis | Päri mõis | Reopalu mõis | Rikassaare mõis | Roovere mõis | Röa mõis | Siugumetsa mõis | Särevere mõis | Taikse mõis | Tedre mõis | Tori mõis | Türi mõis | Türi kirikumõis | Türi-Alliku mõis | Vahastu mõis | Varmassaare mõis | Vissuvere mõis | Väätsa mõis | Ülejõe mõis
**Florian Thilo von Thilau** (1665–1720ndad) oli Rootsi sõjaväelane, ooberstleitnant ja Alūksne komandant, kes osales Põhjasõjas.

Elulugu
-------

Florian Thilo von Thilau sündis 1665. aastal Liivimaal Victorin Thilo von Thilau perre.

1680. aastal astus Thilau Tartus kahuriväelasena sõjaväkke. 1681. aastal astus ta Taube jalaväerügementi, kus sai samal aastal kapraliks. 1684. aastal edutati ta seersandiks ning hiljem adjutandiks. Kaks aastat hiljem oli Thilau veltveebel ning 1689. aastal lipnik. 1694. aastaks oli ta tõusnud leitnandi auastmeni.

1690. aastate lõpus määrati Thilau Vastseliina linnuse komandandiks.

1700. aastal määrati Thilau rügemendi kortermeistriks ja järgmisel aastal ülendati ta kapteniks. Oma juulis-septembris saadetud kirjades Erik Dahlbergile teavitas Thilau oma infomaatoritelt saadud teadete põhjal Pihkva ümber suurenenud Vene agressioonist, sealsete Rootsi ametnike arreteerimisest ja kaubanduse seiskumisest. Järgmise aasta lõpus vallutasid Vene väed Vastseliina, Thilau suutis põgeneda ning vallutas linnuse 27. novembril tagasi.

1702. aastal naasid venelased Vastseliina alla ning vallutasid selle taas. Thilau langes vangi ja naasis kodumaale alles 1721. juulis. Järgmisel aastal läks ta ooberstleitnandina erru.

Isiklik elu
-----------

Florian Thilo von Thilau abiellus Margaretha Elisabeth Thilo von Thilauga. Abielust sündis Carl Florian Thilo von Thilau.

Viited
------

1. 1 2  "Florian Thilo von Thilau". Vaadatud 03.11.2023.
2. 1 2 3  "Karl XII:s officerare. Biografiska anteckningar". Vaadatud 03.11.2023.
3. 1 2  "PEETER I REIS LÄBI SUURE NÄLJA AEGSE LIIVIMAA". *Horisont*. **54** (4): 9–12.
4. ↑  "News from the border post Neuhausen". Vaadatud 03.11.2023.
5. ↑  "The Malmberg papers: neglected sources for the history of the Great Northern War" (PDF). Vaadatud 03.11.2023.
**Vööla mõis** (rootsi keeles *Bysholm*) oli rüütlimõis Noarootsi kihelkonnas Läänemaal. Nüüdisajal jääb mõis Lääne maakonda Lääne-Nigula valda Kudani külla.

Saar, millel mõis asus, kuulus kaua tagamaana eri mõisatele, kuni sellele aastal 1775 ehitati oma häärber. Aastal 1782 oli seal Uugla mõisa karjamõis, mis aastal 1783 sai iseseisvaks. Mõisa omanikud olid Ungern-Sternbergid. Mõisa maadele tekkis 1920. a-tel Vööla asundus (Vöölamõisa), mis aastal 1977 liideti Kudaniga.

Mõisa rootsikeelne nimi Bysholm tähendab külasaart. Nii mõis kui ka sealne küla said nime asukohaks oleva laiu järgi, mis XIX sajandi II pooleks kasvas Noarootsiga kokku. Mõis on eestirootslastele oluline, kuna seal peeti 19. veebruaril 1909 Rootsi Hariduse Seltsi (rootsi keeles *Svenska Odlingens Vänner*, *SOV*) asutamiskoosolek. 2009 tähistati seal saja aasta juubelit.

Viited
------

1. ↑   (vaadatud 18.01.2016)
2. ↑
3. ↑  Eesti kohanimede leksikon

Noarootsi kirik
Noarootsi kihelkond

**Kirik**: Noarootsi Püha Katariina kirik  

**Mõisad**: 
Noarootsi kirikumõis |
Aulepa mõis |
Kulani mõis |
Nõmmküla mõis |
Paslepa mõis |
Pürksi mõis |
Riguldi mõis |
Saare mõis |
Sutlepa mõis |
Tahu mõis |
Vööla mõis
**Emili Kool** on Tallinnas, Ülemiste Citys tegutsev üldhariduslik erakool. 2023/2024. õppeaastal on avatud 1.-8. klassid, kasvame samm-sammult 9-klassiliseks põhikooliks.

Emili Kooli eripäraks on projektõppe kasutamine, lõimides õppeained omavahel päriseluga seonduvaks tervikuks. Õppetöös on suur fookus on lugemisel, samal ajal kasutatakse regulaarselt kaasaegseid digiõppe vahendeid. Koolis rakendatakse VePa-metoodikat ja elemente, et toetada õpilaste eneseregulatsiooni arengut ning KiVa-metoodikat kiusamise ennetamiseks. Emili Kool on ka Liikuma Kutsuv Kool - meil on tundides regulaarlsed liikumispausid ja pikad õuevahetunnid.

  

Emili Koolis on väga olulisel kohal head suhted.Teeme tihedalt koostööd lastevanematega, et pakkuda oma õpilastele parimat võimalikku koolikogemust. 

  

Emili kooli missiooniks on olla kool, kuhu iga laps tahab tulla. Püüdleme iga päev selle poole, et iga Emili õpilane ja õpetaja oleks ennnast juhtiv, avatud, hooliv ja heade õpioskustega.

Välislingid
-----------

* Kooli koduleht
Mõisa peahoone
Ait-kuivati
**Väinjärve mõis** (saksa keeles *Weinjerwen*) oli rüütlimõis Koeru kihelkonnas Järvamaal. Nüüdisajal jääb kunagine mõis Järva valda Järva maakonnas.

Ajalugu
-------

Väinjärve mõis rajati 17. sajandi algul ning selle esimeseks omanikuks oli Heinrich Ahnen. 1633 ostis Väinjärve Roosna-Alliku mõisnik Bogislaus von Rosen, kelle järeltulijatele kuulus mõis 1837. aastani, mil selle ostis Ernst von Ungern-Sternberg.

1850. aastal ostis Väinjärve mõisa 85 000 rubla eest Carl Christoph von Baranoff, kes lasi rajada ka mõisa esindusliku peahoone.

Baranoffi tütar abiellus Kodasema mõisniku Moritz Edwin Adelbert von Engelhardtiga, kes äia surres sai uueks mõisaomanikuks.

Engelhardtidele kuulus Väinjärve mõis kuni 1919. aasta võõrandamiseni.

Mõisakompleks
-------------

Kahekorruseline historitsistlik peahoone rajati 1860. aastatel. Hoone ühes nurgas paikneb kõrge kaheksatahuline torn. Hoone tagaküljel paikneb lai terrass, mille kivitrepp viib parki, mis omakorda on suunatud Väinjärvele.

Pärast võõrandamist töötas härrastemajas kool. Nüüdisajal on hoone eravalduses.

Säilinud on ka hulk kõrvalhooneid.

Kirjandus
---------

* Alo Särg, "Järvamaa mõisad ja mõisnikud" Argo, Tallinn 2005

Välislingid
-----------

* Väinjärve mõisast Eesti mõisaportaalis

Koeru kirik
Koeru kihelkond

**Kirik**: Koeru   

**Mõisad**: Aavere mõis | Ao mõis | Aruküla mõis | Ervita mõis | Kapu mõis | Liigvalla mõis | Norra mõis | Piibe mõis | Preedi mõis | Raigu mõis | Ramma mõis | Rõhu mõis | Udeva mõis | Vaali mõis | Vao mõis | Varangu mõis | Väinjärve mõis
**Woldemar Reinhold Kentmann** (2. mai 1873 Kuusalu – 12. aprill 1942 Lissa, praegu Leszno) oli Eesti vaimulik.

Lõpetas Tallinna Nikolai Gümnaasiumi. Õppis aastatel 1893–1898 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Sai aastal 1899 *cand. theol.* astme Leipzigi ülikoolist. Ordineeriti õpetajaks Kuusalus. 

Oli Eestimaa vikaarõpetaja. Aastatel 1901–1906 oli Kuusalu Laurentsiuse koguduse õpetaja, 1906. aastal ülemõpetaja Tallinnas, aastatel 1908–1918 õpetaja Peterburi Peetri koolis. 1918. aastal oli koolivalitsuse ametnik Pärnus. 

Aastatel 1919–1933 oli ta kirjastuse direktor ja toimetaja, ajalehtede Revalsche Zeitung ja Estländische Zeitung für Heimat und Fortschritt väljaandja.

Lahkuss Eestist 1939. aastal. Elas Suur-Poola vojevoodkonnas Lissas (praegu Leszno), kus ta ka suri.

Isiklikku
---------

Tema vend Wilhelm Kentmann oli Kullamaa ja Peterburi Peetri koguduse õpetaja ning Eestimaa viimane kindralsuperintendent. Isa Woldemar Friedrich Kentmann oli Kuusalu Laurentsiuse koguduse õpetaja. Tema abikaasa Anna Marie isa Carl August Pezold oli Märjamaa Maarja koguduse õpetaja, abikaasa vend Wilhelm Dietrich Pezold oli Lihula ja Kirbla koguduse õpetaja.

Viited
------

1. ↑  Lexikon deutschbaltischer Theologen seit 1920. Bearbeitet von Wilhelm Neander. 2 auflage 1988, bearbeitet von C. Helmut Intelmann
**Udo Konstantin Ulfkotte** (20. jaanuar 1960 – 13. jaanuar 2017) oli saksa vandenõuteoreetik ja ajakirjanik, Frankfurter Allgemeine Zeitungi poliitikatoimetaja aastatel 1986–2003.

Elukäik
-------

Udo Ulfkotte sündis kristlikus perekonnas, kuid 21-aastaselt sai temast ateist. Ta õppis Freiburgi ja Londoni ülikoolis õigusteadust ja poliitikat, töötas Helmut Kohli valitsuses nõunikuna. Aastatel 1986–1998 elas ta paljudes islamiriikides, 1999–2003 oli Konrad Adenaueri Fondi töötaja. Ulfkotte andis välja ajakirja Whistleblower, mis räägib Saksa meedias kajastamata teemadest. 2008. aastal kavatses Udo Ulfkotte osaleda Hamburgi kohalike omavalitsuste valimistel Saksamaa Keskerakonna nimekirjas, kuid loobus sellest hiljem. Ulfkotte oli seotud saksa parempoolsete organisatsiooniga Pax Europa. Pax Europa ja Ulfkotte olid liikumapanevaks jõuks Brüsselis 11. septembril 2007 toimunud protestimeeleavaldusel loosungiga "Peatage Euroopa islamiseerumine".

Raamat "Ostetud ajakirjanikud"
------------------------------

2014. aasta oktoobris andis Udo Ulfkotte intervjuu telekanalile Russia Today, kus ta väitis, et Luure Keskagentuur tegeleb ajakirjanike töölevõtmise ja neile altkäemaksu andmisega, et need omakorda tegeleksid Ameerika Ühendriikide ülistamisega massimeedias. Sellest kirjutab ta ka oma raamatus "Gekaufte Journalisten" ("Ostetud ajakirjanikud"), mis ilmus samal aastal (eestikeelne tõlge avaldati 2019. aastal).

Välislingid
-----------

* Udo Ulfkotte veebileht
* Saksa ajakirjanik räägib sellest, kuidas LKA kontrollib meediat
* Ajakirjanik tunnistas koostööd LKA-ga
**Theodor Dietrich Witgenstein Luther** (14/26. detsember 1812 Tallinn – 13/25. detsember 1869 Tallinn) oli Tallinna vaimulik.

Õppis aastatel 1824–1831 Tallinna gümnaasiumis. Aastatel 1832–1834 õppis Tartu Ülikooli usuteaduskonnas (grad. stud. 1835). Korporatsioon Estonia liige. 

Oli seejärel koduõpetaja. Ordineeriti 24. novembril 1843 õpetajaks.

Oli aastatel 1842–1843 Karuse koguduse adjunkt, 1843–1861 Tallinna Püha Vaimu koguduse abiõpetaja, aastatel 1861–1867 aga sama koguduse ülemõpetaja. Seejärel oli ta aastatel 1867–1869 uue Tallinna Jaani koguduse esimene õpetaja. Oli Tallinna vaeslastekoolide juhataja ja piibliseltsi sekretär-laekur.

Luther on tõlkinud vaimulikku kirjasõna eesti keelde. Ta tegi kaastööd Tallo-rahva Postimehele.

Isiklikku
---------

Tema vend Robert Johann Dietrich Luther oli Jüri koguduse õpetaja. Tema isa, Tallinna suurgildi oldermann Dietrich Martin Luther oli ajalehe Revalsche Zeitung toimetaja.

Viited
------

1. ↑  Liivi Aarma Põhja-Eesti vaimulike lühielulood 1525-1885 Tallinn 2007
**Saarimaa** on liidumaa Saksamaa edelaosas.

Ajalugu
-------

### Maailmasõdadevaheline aeg

 *Pikemalt artiklis Saari Basseini territoorium*
Versailles' rahulepingu tingimuste järgi okupeeriti piirkond Prantsusmaa ja Suurbritannia poolt. Tegelikult tegeles piirkonna administreerimisega siiski põhiliselt Prantsusmaa. 1920. aastal anti okupatsioonivägedele 15-aastane Rahvaste Liidu mandaat, mille põhjal loodi Saari Basseini territoorium.

### Pärast Teist maailmasõda

Pärast Teist maailmasõda oli Saarimaa Prantsusmaa poolt administreeritav protektoraat (Saarimaa Protektoraat). 1954. aastal valmis Prantsusmaa ja Lääne-Saksamaa koostöös plaan iseseisva Saarimaa rajamiseks, kuid 23. oktoobril 1955 toimunud rahvahääletus laitis selle rohkem kui kahekordselt maha – 32,29% Saarimaa elanikest pooldas iseseisvust, 67,71% soovis liituda Lääne-Saksamaaga. Seepeale sõlmisid Prantsusmaa ja Lääne-Saksamaa 27. oktoobril 1956 Luxembourgis Saari lepingu (nimetatud ka Luksemburgi lepinguks), millega 1957. aasta 1. jaanuaril liideti Saarimaa Lääne-Saksamaaga.

Novembrist 1947 kuni 29. juunini 1959 oli Saarimaal käibel Prantsuse (vana) frank, mis seepeale vahetati välja Lääne-Saksa marga vastu kursiga 100 franki = 0,8507 marka.

Poliitika
---------

### Saarimaa peaministrid

* 1947–1955 Johannes Hoffmann (Saarimaa Kristlik Rahvapartei)
* 1955–1956 Heinrich Welsch (parteitu)
* 1956–1957 Hubert Ney (Kristlik-Demokraatlik Liit)
* 1957–1959 Egon Reinert (Kristlik-Demokraatlik Liit)
* 1959–1979 Franz-Josef Röder (Kristlik-Demokraatlik Liit)
* 1979 Werner Klumpp (kohusetäitja, Vaba Demokraatlik Partei)
* 1979–1985 Werner Zeyer (Kristlik-Demokraatlik Liit)
* 1985–1998 Oskar Lafontaine (Saksamaa Sotsiaaldemokraatlik Partei)
* 1998–1999 Reinhard Klimmt (Saksamaa Sotsiaaldemokraatlik Partei)
* 1999–2011 Peter Müller (Kristlik-Demokraatlik Liit)
* 2011–2018 Annegret Kramp-Karrenbauer (Kristlik-Demokraatlik Liit)
* 2018– Tobias Hans (Kristlik-Demokraatlik Liit)

Vaata ka
--------

* Monnet' plaan

Viited
------

1. ↑  Das Saarland in Kürze, vaadatud 27.03.2022.

Välislingid
-----------

* Saarimaa koduleht

Saksamaa liidumaad

Alam-Saksi **·**  Baden-Württemberg **·**  Baieri **·**  Berliin **·**  Brandenburg **·**  Bremen **·**  Hamburg **·**  Hessen **·**  Mecklenburg-Vorpommern **·**  Nordrhein-Westfalen **·**  Rheinland-Pfalz **·**  Saarimaa **·**  Saksi-Anhalt **·**  Saksimaa **·**  Schleswig-Holstein **·**  Tüüringi
Thallwitzi loss (19. sajand)
**Thallwitz** on vald Saksamaal Saksimaa liidumaal Leipzigi kreisis, Leipzigist pisut idas.

Kuni 2008. aastani kuulus vald Muldentali kreisi.

Vallast voolab läbi Mulde jõgi, mis suubub Elbesse.

Valla pindala on 53,00 km². Vallas elas 1. jaanuari 2007 seisuga 3838 ja 31. detsembri 2009 seisuga 3793 inimest.

Vallaosad on Böhlitz, Canitz, Kollau, Lossa, Nischwitz, Röcknitz mit Treben und Zwochau, Zwochau, Thallwitz ja Wasewitz.

Valla keskus asub 110 m kõrgusel merepinnast.

Esimest korda mainiti Thallwitzi 31. juulil 1253 Meißeni markkrahvi Heinrichi dokumendis Talvitzi nime all. On oletatud, et Thallwitz on mäksa vanem, võib-olla isegi slaavlaste asutatud, kes sealkandis enne germaanlasi elasid.

16. sajandil ehitasid kohalikud elanikud Thallwitzi lossi, mis koos pargiga on tänapäevani valla üks peamisi vaatamisväärsusi. Aastal 1575 on mainitud Canitzi ja Dallwitzi asulat. Tänapäevast nimekuju on esimest korda kasutatud alles 1791. Teine loss ja park asub Nischwitzis ja ka Röcknitzis on härrastemaja. Lisaks on vallas säilinud viis kirikut: Böhlitzis, Nischwitzis, Röcknitzis, Thallwitzis ja Wasewitzis.

Pärast Saksa DV 1952. aasta haldusreformi oli Thallwitzi vald palju väiksem tänapäevasest. Selles elas üksnes tuhatkond inimest. 1957 liideti vallaga Kollau, 1973 Canitz ja Lossa ning 1993 Nischwitz. 1. aprillil 1996 liideti vallaga Röcknitz ja Böhlitz.

Vallast läheb läbi raudtee, aga reisirongiliiklus lõpetati sellel 1978. Nüüd asub lähim raudteejaam Ellenburgis, mis asub samuti Mulde jõe ääres umbes 5-6 km põhja pool. Ellenburg asub Halle–Cottbusi raudteeliinil. Tänapäeval läbib igal tööpäeval valda mitu bussiliini.

Välislingid
-----------

* Valla koduleht (*saksa keeles*)



Leipzigi kreisi vallad

* Bad Lausick
* Belgershain
* Bennewitz
* Borna
* Borsdorf
* Brandis
* Böhlen
* Colditz
* Elstertrebnitz
* Frohburg
* Geithain
* Grimma
* Groitzsch
* Großpösna
* Kitzscher
* Lossatal
* Machern
* Markkleeberg
* Markranstädt
* Naunhof
* Neukieritzsch
* Otterwisch
* Parthenstein
* Pegau
* Regis-Breitingen
* Rötha
* Zwenkau
* Thallwitz
* Trebsen
* Wurzen
**Heldur Palli** (17. mai 1928 Tallinn – 23. detsember 2003) oli eesti ajaloolane.

Elulugu
-------

Ta küüditati koos vanematega 14. juunil 1941 Kirovi oblastisse. 1947. aastal tuli ta loaga tagasi Eestisse. 

1948. aastal lõpetas ta Tallinna 7. Keskkooli. 

Ta saadeti 4. augustil 1950 jaotusvangla kaudu asumisele tagasi, vabanes asumiselt septembris 1954. 

1958. aastal lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli ning asus samal aastal tööl Eesti Teaduste Akadeemia Ajaloo Instituuti. Ta kaitses 1966. aastal Teaduste Akadeemia Ajaloo Instituudis kandidaadikraadi ja 1983. aastal doktorikraadi teemal "Eesti maarahvastiku loomulik liikumine 1650–1799".

Teadustöö
---------

Ajaloolasena oli tema peamine uurimisvaldkond rahvastikulugu ehk ajalooline demograafia, peamiselt perekonnaloo taastamise meetodil. Ta kirjutas ka Suurest Põhjasõjast.

### Teoseid

* "Eesti ajaloolise demograafia bibliograafia". Kaasautor Raimo Pullat. Tallinn 1969
* "Ajaloolise demograafia probleeme Eestis". Tallinn 1973
* "Lääne-Eesti rahvastiku struktuur. (Karuse 1685–1799)". Eesti Raamat. Tallinn 1984
* "Eesti rahvastikuajaloo allikad 1712–1940". Käsikiri. Tallinn 1995
* "Eesti rahvastiku ajalugu 1712–1799". Tallinn 1997
* "Eesti rahvastiku ajalugu aastani 1712". Teaduste Akadeemia Kirjastus. Tallinn 1996

Tunnustus
---------

* 2001 Valgetähe III klassi teenetemärk

Isiklikku
---------

Tema abikaasa oli ajaloolane Ea Jansen ja poeg on õigeusu preester Mattias (Madis) Palli.

Tema vanemad olid Tallinna restoranipidajad Evald Palli ja Maria Palli (Du Nord).

Välislingid
-----------

* Eesti kommunismiohvrid 1940–1991
* Haud Tallinna Metsakalmistul
**Prints Ruperti pisarad**, tuntud ka kui hollandi pisarad või preisimaa pisarad, on sulaklaasi vette tilgutamisel tekkivad klaashelmed. Sulaklaasi tilgutamisel külma vette tardub klaas kullesekujuliseks pika peene sabaga tilgaks, millel on väga iseäralikud omadused. Tilga pea on nii tugev, et tilk ei purune ka haamriga lüües, aga tilga saba ära murdes laguneb kogu tilk plahvatuslikult pulbriks. Klaasitilkade niisugused omadused olid arvatavasti tuntud juba Vana-Rooma klaasipuhujaile. Esmakordselt on niisugust nähtust kirjeldatud 1625. aastal Saksamaal. Oma nimetuse "prints Ruperti pisarad" said niisugused klaashelmed Reini printsi Ruperti järgi, kes tõi need 1660. aastal Saksamaalt klaasipuhujate juurest Inglismaale, kuigi väidetavalt tunti neid Hollandis juba sajandi alguses. Inglise Kuninglik Selts uuris neid kui teaduslikku kurioosumit, aga täielikku seletust niisugusele ebaharilikule nähtusele ei suudetud leida enam kui neljasaja aasta kestel.

Külma vette kukkunud sulaklaasi tilk jahtub kiiresti ja tahkub väljast sissepoole. Tilga pea tugevuse tagavad tilgas tekkinud jääkpinged. Saba murdmisel levivad praod tilga peasse ja see puruneb seesmiste pingete tõttu. Nähtuse mõistmiseni viis ülikiire filmimine eelmise sajandi lõpukümnendil Purdue ülikoolis ning uuringud järgmisel paaril aastakümnel koos Tallinna Tehnikaülikooli professori Hillar Abeni töörühmaga, kasutades fotoelastsuse meetodit klaasis olevate pingete registreerimiseks.

Prints Ruperti tilkade uuringud viisid karastatud klaasi leiutamiseni. Karastatud klaas saadakse, kui klaas kuumutatakse kuni 700 °C-ni ning seejärel kiiresti jahutatakse. Niisugune klaas on kuni viis korda tavalisest klaasist tugevam ning klaasi purunemisel tekivad väikesed suhteliselt ohutud killud.

Viited
------

1. ↑  Tamm, V. Soorsk, T. Prints Ruperti pisarad. Tehnikamaailm 01.04.2020.
2. ↑  H. Aben; J. Anton; M. Õis; K. Viswanathan; S. Chandrasekar; M. M. Chaudhri. On the extraordinary strength of Prince Rupert's drops. Appl. Phys. Lett. 109, 231903 (2016)
3. ↑  Mis on karastatud klaas? Glasstech.
Njandoma raudteejaam
**Njandoma** (soome-ugri keeltest tuletatuna Mändide maa) on linn Venemaal Arhangelski oblastis, Njandoma rajooni halduskeskus.

Rajati 1898, linnaõigused sai 1939. aastal.

Njandoma on suur raudteesõlm. Linna läbib Arhangelski–Moskva raudtee. Njandoma linna tekkimine ja areng on läbi ajaloo olnud tihedas seoses linna läbiva magistraalraudteega. Algselt oli põhiliselt raudteeliikluse teenindamise, kogu veeremi remondi, auruvedurite tankimise, vahetamise ja muude operatsioonide teostamise paik.

Ajalugu
-------

Jaamahoone ja kiriku ehitus algas 1895.

1905 oli asulas 1000 alalist elanikku. 1909 sai raudteejaam telefoniühenduse.

1914–1915 rekonstrueeriti Arhangelsk–Moskva raudtee kitsarööpmelisest laiarööpmeliseks.

1929 oli linnas 6500 elanikku ja ta sai Põhjakrais ringkonna- ja rajoonikeskuseks.

Viited
------

1. ↑
2. ↑

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Njandoma** |

* Njandoma mälestised (*vene keeles*)
Tolkuse raba
Roosa hommikuudu Tolkuse rabas
Kevadine Tolkuse raba
**Tolkuse raba** on Häädemeeste ja Häädemeeste valla maa-alal asuv kõrgsoo. Raba asub Tallinna–Pärnu–Ikla maantee ääres Häädemeestest umbes 6 km põhja pool.

Raba pindala on 55 km². 1856. aastal kaevatud Timmkanal jagab raba kaheks osaks, millest lõunapoolset kutsutakse ka Maasika rabaks. Raba keskel on 42 laugast.

Ajalugu
-------

Antsülusjärve ja Litoriinamere ajal oli praeguse raba kohal laht, mida ümbritsesid luitevallid. Kui meretase langes, siis laht soostus. Tolkuse raba koosneb mitmest kokku kasvanud soost. Raba kõige vanemas osas on turbakiht juba 5 m paks. Kunagiste luidete jalamilt väljuva survelise põhjavee mõjul on kohati tekkinud allikasoo, kus kasvab haruldasi taimi. Arvatavasti teeb just veerežiim Tolkuse raba nii eriliseks, et raba põhjaosas on registreeritud Eesti oludes rekordiline turba juurdekasv: 1,6–1,9 mm aastas.

Aegade jooksul on Tolkuse rabasse kaevatud palju kraave. Selle tulemusena on mitu raba keskosas olevat laugast tühjaks voolanud. Kohati on kraavide läheduses hakanud raba metsastuma.

Tolkuse rabas on 2,2 km pikkune õpperada ja 2004. aastal rajatud 18 m kõrgune Rannametsa vaatlustorn. Torn asub mere lähedal ja hea ilmaga paistab sealt Kihnugi ära.

Pärnu linn võttis 1958 Tolkuse raba looduskaitse alla.

Elustik
-------

Tolkuse raba keskosa laugastes ja älvestes kasvavad toitainerikkale veele viitavad taimed hundinui, mürkputk ja ubaleht. Nende kallastel kasvavad madalsoole iseloomulikud tarnad ja sõnajalad, vaevakask, pajud ja isegi üksikud kidurad kuused. 

Tolkuse rabas pesitsevad lindudest põldrüüt, mudatilder, väikekoovitaja, hallõgija, sookurg ja teder. Rabasaared on metskitsede, põtrade ja metssigade sigimis- ja varjepaigad.

Pilte
-----

* Tolkuse raba laukadTolkuse raba laukad
* Pikalehine huulhein rabasPikalehine huulhein rabas
* Tolkuse raba õpperadaTolkuse raba õpperada
* Rannametsa vaatetornRannametsa vaatetorn
* Raba vaatetornistRaba vaatetornist
* Rabamänd Tolkuse rabasRabamänd Tolkuse rabas

Vaata ka
--------

* Luitemaa looduskaitseala

Viited
------

1. 1 2 3  Kaks ühes puhkus Tolkuse rabas 7. juuni 2007
2. 1 2 3 4 5 6 7  Marika ja Mati Kose. "Eesti Loodus", juuli 2007

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Tolkuse raba** |

* Paar fotot Tolkuse rabast
* 360° panoraam Tolkuse rabast
Hiiu kannel
Hiiu kandle mängija (1920. aastad)
**Hiiu kannel**, tuntud ka kui **hiiurootsi kannel, rootsikannel, Rootsi kannel, vibukannel, kiigekannel** või **talharpa**, on poogenkeelpill, millel on sõrmlaua asemel auk (mõnel juhul isegi kaks). Talharpa põhiline konstruktsiooniline erijoon on võtmeauk. Seda tüüpi pillide keeled on valmistatud hobusesabajõhvidest.

Nimetused
---------

Vormsirootsi murrakus on pilli nimetus "talharpa". *Tal* tähendab jõhvi, *harpa* on aga vana skandinaaviakeelne sõna, ilmselt keelpilli märkimiseks.

Pilli eestikeelsed nimetused tekitavad tihti segadust, sest Hiiu kannel ei ole tegelikult kannel. Arvatakse, et sõna "kannel" oli eesti keeles keelpilli sünonüüm, seega hakati rootslaste käest saadud võõrapärase nimega keelpilli kutsuma automaatselt kandleks.

Talharpatraditsiooni seostatakse Eestis eelkõige rannarootslastega. 1855. aastal kirjutas Carl Russwurm oma teoses "Eibefolke ehk rootslased Eestimaa randadel ja Ruhnus", kuidas "Männiharf, talharpa, jõhvharp oli eriti tavapärane Vormsi ja Hiiumaa rootslaste juures ning on rootsi kandle nimega tuntud ka eestlaste seas". Vormsi oli viimane koht Eestis, kus hiiu kannelt mängiti. Pärast usulist ärkamist 19. sajandi lõpus keelati talharpad ära ning pillid põletati.

Eestis
------

Eesti aladel levinud pillil on kas viiulit meenutav või nelinurkne kõlakast, millega ülemises otsas liitub nelinurkne raam. Keeli on kolm-neli, mis on keeratud kas hobusesabajõhvidest või lambasooltest. Pill asetatakse põlvedele või põlvede vahele ning seda mängitakse vibutaolise poognaga. Sõrmed pistetakse mänguavast tagantpoolt läbi, keeli lühendatakse küünte ja liigese vahelise kohaga sõrme tagaküljel või sõrme siseküljega. Helisid võetakse vasaku käe sõrmedega, puudutades esimest, tihti ka teist keelt. Ülejäänud on burdoonkeelteks, mis kõlavad roobi lameduse tõttu pidevalt kaasa. Keeled on häälestatud kas kvartides või kvintides.

Euroopas
--------

Hiiu kandle taoliste pillide ajalugu on pikk, ulatudes teadaolevalt 11. sajandisse. Tõenäoliselt on pill pärit Briti saartelt, kus see on muutunud näppepillist poogenpilliks. Sealt rändas pill arvatavasti Shetlandi saarte ja Norra kaudu Rootsi, edasi Eestisse ja Soome. Põhjamaade vanim teade on Trondheimi katedraalis säilinud kivikuju Hiiu kandle taolise pilli mängijast umbes aastast 1350.

Perekonnast
-----------

Hiiu kandle perekonda kuuluvad paljud pillid Euroopa eri paikadest, igaühel oma nimetus. Tihtipeale kasutatakse neid nimetusi läbisegi, pidamata silmas konteksti.

Hiiu kandle osad
----------------

* keeled
* kõlakast
* poogen
* roop
* sadul
* virbel

Vaata ka
--------

* Bütsantsi lüüra
* Crwth
* Gue
* Jouhikko

Välislingid
-----------

* Talharpa
* Hiiu kannel


1. ↑  Eesmaa, Piret (11. juuli 2023). "SENSATSIOON | Hiiu kannel polegi kannel". Vaadatud 18. veebruaril 2024.
**Laura-Liis Valdmaa** (sündinud 18. juunil 2004 Tartus) on eesti ujuja.

Laura-Liis Valdmaa on õppinud Ülenurme Gümnaasiumis ja Tartu Mart Reiniku Koolis ning õpib Tartu Tamme Gümnaasiumis (meditsiinisuunal).Ta kuulub spordiklubisse Yess (mis kuni 2020. aastani oli Tartu ujumisklubi). Saanud Eesti meistrivõistlustel oma vanuseklassis ja absoluutujumises kokku 30 medalit, millest 12 on kuldsed.

Ujujakarjäär
------------

Laura-Liisi Valdmaa hakkas ujumisega tegelema Kannikese lasteaias, kui ta oli alles nelja-aastane. Valdmaa lemmikaladeks on kujunenud seliliujumine, peamiselt 200 m. Valdmaa võistleb nii individuaalselt kui ka meeskonnas ning lühiraja ja pika raja basseinides.

Laura-Liis Valdmaa treener oli aastatel 2008–2019 Janno Jürgenson, 2017. aastal sai tema treeneriks Mihhail Strungar. 2018. aastast on ta treener Karel Seli ja üldkehalise ettevalmistuse treener Uku Kams. 

Valdmaa treenib 9 korda nädalas. Kõige suurem maht on soojamaa laagritel ning enne suuri võistlusi toimuvatel koondise laagritel, kus toimuvad tervise- ja sporditestid ning sportlaste videoanalüüsid. 

Eesti meistrivõistlustel on Valdmaa osalenud alates 2014. aastast. Medalite rekordaastaks oli 2018, mil ta tõi kodumaistelt meistrivõistlustelt koju 10 medalit. Eesti meistrivõistlustest sai 2018. aastal kaks eraldi võistlust: Eesti meistrivõistlused ja Eesti juunioride meistrivõistlused. Valdmaa osales mõlemal. Kõige suuremad võistlused, millel Valdmaa on osalenud, on Enofili ja Euroopa juunioride meistrivõistluste finaalides, kuid nendelt ei õnnestunud tal ühtegi medalit tuua.

Laura-Liis Valdmaale pakkus 2018. aastal koostööd Arena ning sellest ajast saati on Arena Valdmaa sponsor.

Eesti rekordid
--------------

Juuniori vanuseklassis on Valdmaal 100 m ja 200 m seliliujumises Eesti rekordid ning noorte vanuseklassist 800 m vaba-, 50 m selili-, 50 m liblik-, 100 m selili- ja 200 m seliliujumises.

Isiklikku
---------

Laura-Liis Valdmaa vanemad on Hille Järve ja Andrus Valdmaa.

Tunnustus
---------

* 2018. aasta parim noorujuja
* 2020 aasta parim naisjuunior ujumises

Viited
------

1. ↑  Swimrankings. "Laura-Liis Valdmaa". *Swimrankings*. Vaadatud 23.02.2021.
2. ↑  Proswim (28.01.2019). "Intervjuu! Laura-Liis Valdmaa – edukas noorujuja, kes unistab suurelt ja planeerib aega targalt". *Proswim*. Vaadatud 15.02.2021.
3. ↑  Jüri Melih (16.01.2021). "Eesti Ujumisliidu esindajad tegid parimatele ujujatele üllatusvisiidi". *ERR*. Vaadatud 15.02.2021.
**Sjælland** on Taani suurim saar. Ta asub Fyni saare ja Rootsi (Skåne) vahel. Saar on Taani idaosas, Rootsi edelaranniku lähedal. Fyniga ühendab teda Suur-Beldi sild ja Rootsiga Sundi sild. 

Saare pindala on 7031 km². Mõnikord loetakse Sjællandit Läänemere suurimaks saareks, kuid olenevalt mere akvatooriumi piiritlemisest ei jää ta alati tervenisti selle mere sisse. Muul juhul on suurim saar Ojamaa (Gotland).

Nimi
----

Nimi (algselt (*Sælland*) tähendab 'Hülgemaa', sest saare rannikul olid tohutud hüljeste asurkonnad. Vanas taani keeles seostati sõnu *sæl* 'hüljes' ja *sjæl* 'hing', sest hülgeid peeti kadunud meremeeste hingedeks.

Rahvastik
---------

Taani pealinn Kopenhaagen asetseb Sjællandi idarannikul. Teised tuntumad linnad on kunagine piiskoppide residents Roskilde, kus asub Roskilde toomkirik, ja Helsingør.

Sjællandil elab 2,49 miljonit inimest (2011), neist suurem osa Kopenhaagenis ja selle ümbruses.

Loodus
------

Sjællandi rannad on põhiliselt madalad ja liivased, kuid on mõned erandid, sealhulgas lubjakiviklindid Stevnsklinti juures ning saviklindid.

Saarel on künklik moreenmaastik ooside, moreentasandike ja muude moreentekkeliste pinnavormidega.

Linnad
------

* Frederiksberg
* Helsingør
* Holbæk
* Kalundborg
* Kopenhaagen
* Køge
* Næstved
* Roskilde
* Slagelse
* Slangerup
* Sorø
* Vordingborg
* Vallensbæk

Viited
------

1. ↑

Vaata ka
--------

* Taani saared
* Sjællandi piirkond