recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Penuja ōigeusu kiriku külgvaade
Penuja ōigeusu kiriku altarivaade
Penuja ōigeusu kiriku sisevaade
**Penuja Kõikide Pühakute kirik** on õigeusu kirik Halliste kihelkonnas Pärnumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Penuja külas Mulgi vallas Viljandi maakonnas.

Kirikuhoone projekteeris 1871. aastal Riia arhitekt Heinrich Scheel. Uuele kirikule pandi nurgakivi 4. aprillil (vkj) 1872. Paekivist seintega ristikujuline, keskkupli ja nelja nurgatorniga kirikuhoone on ehitatud aastatel 1872–1873, kirik pühitseti 28. septembril (vkj) 1875. 

1877. aastal tehti kirikus ümberehitustöid, muuhulgas asendati tellispõrand laudpõrandaga.

Kirikut kasutas kuni 1964. aastani Penuja Kõikide Pühakute kogudus, siis ühines kogudus majanduslikel põhjustel Karksi-Nuia Püha Aleksei kogudusega ja kirik jäeti maha.

Kirjandus
---------

* Vladimir Berens. *"Историко-статистическое описание церквей и приходов Северо-Западных епархий. Часть 2, Эстонская епархия"*. Tallinn, 1974. Käsikiri TLÜAR *Baltica* kogus, Msc K1-593/I, II. Lk 279-280
* Heli Grosberg. "Tornikell minu külas – Penuja Kõikide Pühakute Kirik". // Sakala Kalender 2011. Viljandi 2010. Lk 62–73

Välislingid
-----------

* "Penuja õigeusu kirik". Eesti Entsüklopeedia
* "Penuja kirik fotodel"
* Penuja apostlik-õigeusu kiriku varemed youtube.com
**Penza** (varasem eestikeelne nimekuju *Pensa*; vene *Пенза*) on linn Venemaal, Penza oblasti keskus. Asub kohas, kus Penza jõgi suubub Sura jõkke.

Ajalugu
-------

Penza on asutatud 1663. aastal vahipostina Venemaa kagupiiril, 1796. aastast kubermangukeskus. 19. sajandil oli suur tööstuskeskus, seal töötas umbes 160 tehast ja vabrikut.

Tänapäeval on Penza masinatööstuse keskus.

Penza lähedal asub keemiarelvade ladu, kus hoitakse 7000 tonni närvigaasi. Linna ümbrus on tugevasti saastatud (arseen, dioksiin).

Elanike arv on 512 900 (2005).

Linn jaguneb 4 rajooniks:

* Железнодорожный район (Raudteerajoon)
* Ленинский район (Lenini rajoon)
* Октябрьский район (Oktoobrirajoon)
* Первомайский район (Esimese mai rajoon)

Loodus
------

### Geograafiline asend

Penza asub Volga kõrgustikul 629 km Moskvast kagus.

### Kliima

Penzas on mandriline paraskliima külma talve ja palava suvega. Veebruari keskmine õhutemperatuur on –10,0 °C ja juuli keskmine õhutemperatuur on 19,2 °C. Õhutemperatuuri absoluutne maksimum on 41 °C (augustis) ja absoluutne miinimum –40 °C (detsembris ja veebruaris).

Haridus ja kultuur
------------------

Linnas asub Penza kunstikool, mis 1955. aastast kannab Konstantin Savitski nime. Samuti asub seal K. A. Savitski nimeline Penza maaligalerii.

Viited
------

1. ↑  Kliimamonitor
2. ↑  Muuseumi koduleht

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Penza** |

* Penza linnavalitsuse ametlik koduleht
**Kuigõ tsässon** on Kuigõ külas Setomaa vallas asuv tsässon. Tsässon paikneb Meremäe–Kuigõ teest umbes 100 meetrit lääne pool, Leo Tamme talu lähedal.

Üldandmed
---------

Kuigõ tsässon on suvistepühi tsässon. Suvistepüha on liikuv püha. Tsässon on kasutusel ja heas seisukorras. Pühitsetud 2008. aasta suvistepühal.

Ehituslikud andmed
------------------

Kuigõ tsässon on ehitatud nii seest kui ka väljast tahumata männipalgist. Hoonel on lahtine varjualune, mille külgedel on umbes 80 cm kõrgune piire. See on valmistatud püstistest servamata laudadest ja paigaldatud mõnesentimeetriste vahedega. Piirdelauad kinnituvad pikalt väljaulatuvate seinapalkide külge. Tsässona palkosa välismõõdud ilma nurgapähikuteta on 350 x 486 cm, eeskoda moodustab pikkusest 136 cm. Eeskoda on ilma laeta. Hoone otsaviil on ehitatud laudadest, mis on nn poola laudisena asetatud servaga üksteise peale ning see ulatub vaid pennini. Kuigõ tsässon asetseb maakividel. Hoone kõrgus katuseharjani on 350 cm. Katusel on kahekordne laastukate, katuseharjal asub lihtne saematerjalist valmistatud rist. Ka ukse kohale, palkide külge, on kinnitatud puidust rist. Hoone eesseinas on laiadest plankudest sissepoole avanev uks ja põhjapoolses külgseinas nelja ruuduga (50 (k) x 40 (l) cm) aken.

Sisustus
--------

Tsässon on traditsiooniliselt sisustatud: tagaseinas paikneb ikoonilaud, mis on kaetud valge rätikuga. Valdav osa ikoone on kinnitatud tagaseinale ning ikoonilaual seisab klaasuksega kibot. Keset seina, kiboti kohal paikneb neitsi Maarjat kujutav ikoon, mida katab villane, kootud punasemustriline pühaserätt. Teisi ikoone katavad kaks tumedale kangale maalitud pühaserätti ja üks uuem kootud pühaserätt. Külgseintel ripuvad tikitud ja heegeldatud otstega ilukäterätid ning mõned ikoonid. Parempoolse nurkmise ikooni ees ripub väheldane metallist õlilamp ja ikoonilaua ees asub looduslikult sõlme kasvanud puutüvest valmistatud küünlajalg. Keset tsässonat seisab analoi, ühe seina ääres laud ja teise seina ääres pikk pink. Põrandat katavad kaltsuvaibad.
Tsässona lagi on valmistatud servamata laudadest, mis on paigaldatud nn poola laudisena. Põrand on ehitatud laiadest plankudest. Lisaviimistlus hoone siseseintel ja põrandatel-lagedel puudub.

Viited
------

1. 1 2  *Setomaa tsässonad*. Koostanud Tapio Mäkeläinen ja Ahto Raudoja. Kirjastus: Setu Kultuuri Fond, 2011.

Kirjandus
---------

* Kuigõ. Suvistepühi ehk Nelipühi (ka Troitsa või Püha Kolmainu) tsässon. – Jaanus Plaat, Arne Maasik. Õigeusu kirikud, kabelid ja kloostrid Eestis. Eesti Kunstiakadeemia. Tallinn 2011. Lk 948-951
**Jumalamägi** on looduslik pühapaik Setomaal Tsätski nulga Kolossova külas. 

Ligikaudu 1,5 hektari suurune mägi asub Piusa jõe ürgoru läänekaldal. Mägi on kujult ümar ja selle laius on ligikaudu 70 meetrit, see madaldub piklikult kirde suunas. Kõrgendikul kasvab hõre kasesalu üksikute mändidega.

Jumalamäele püstitati 2007. aastal viljakusjumal Peko kuju, mille autor on Renaldo Veeber. Ligikaudu kahe meetri kõrgune puust kuju on asetatud kandilisele maakivile. Kuju ees võib tavaliselt näha raha, küünlaid, jooke ja muid ande.

Jumalamäest 200 meetrit põhja pool Vinaskioja kõrgel kaldal metsas asub Peko- ehk Müürimägi, mille kohta on vanemad inimesed on rääkinud, et seal elavat pekokesed ehk härjapõlvlased.

Pärimus
-------

Kohaliku pärimuse järgi võtab jumal taevasse minevad hinged oma vankri peale, iga hinge kohta kasvavat mäel üks puu. Mäel on käidud palvetamas enne suuremaid töid ja ettevõtmisi ning palutud, et taevas annaks saagi kasvatamiseks head ilma. 1966. aastal on toona 79-aastane Olli Varespoeg mäe tähtsust kirjeldanud nii: "Varem käidi põua ajal seal jumalat palumas, et vihma tuleks, või siis vastupidi. Ka 1963. aasta suvise tulekahju ajal käidi seal palumas, et tuli külla ei tungiks." 1963. aasta tulekahju ajal kogunes mäele palvetama terve Kolossova külarahvas, inimesi tulnud ka teistest küladest ning palvete peale peatus põleng imelisel kombel 300 meetrit enne küla piiri.

Tänapäeval on kohaliku rahva jaoks tähtsaim Jumalamäega seotud püha päätnitsapäev juuli viimasel reedel, mida tähistatakse põhiliselt Saatse kirikus ja surnuaial. Päätnitsapäeva õhtul käivad Kolossova kandi inimesed perekonniti ka Jumalamäel ja süütavad Peko ees küünla.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6  Ahto Kaasik. Pühapaikade teejuht. Tallinn: Pegasus 2017, lk 50-52.
2. ↑  Pärandkultuuri objekt: Jumalamägi (934:HII:001) Eesti looduse infosüsteemis
3. ↑  Eesti Keele Instituudi kohanimekartoteek (EKIKN), se es1 a-ü > Se, Säpinä k – Olli Varespoeg < Anna Varespoeg, 79 a (1966), avaldatud raamatus Ahto Kaasik. Pühapaikade teejuht. Tallinn: Pegasus 2017, lk 50
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib Jaakobus Alfeuse pojast; Jaakobus Sebedeuse poeg on teine samanimeline apostel ja siis on mõned veel.* |

---

El Greco. Jaakobus Noorem. *ca* 1595
**Jaakobus Alfeuse poeg** oli Jeesus Kristuse jünger, keda mainitakse Uues Testamendis, üks kaheteistkümnest apostlist. Ta oli apostel Matteuse vend. Kolmes evangeeliumis on tema nimi apostlite nimekirjas, kuid teisi andmeid tema kohta pole.

Vastavalt Piiblile oli ta maksukoguja ehk tölner, jutlustas Juudamaal. Siis sõitis ta apostel Andreasega Edessasse. Hiljem jutlustas iseseisvalt Gazas ja Elevferopoles (kreeka keeles ἐλευθερόπολις) Lõuna-Palestiinas.

Teiste Jaakobustega segunemise tõttu on tema teed kristluses küllaltki raske jälgida. Tema surmast ja matmisest on olemas mitmeid versioone. Mõne autori teatel suri ta Marmaricas ("juutide kividega maha löödud"), teiste järgi võttis ta vastu märtrisurma teel Egiptusesse, saades risti löödud Ostrakine linnas.

Jaakobust Alfeuse poega ei tohi segamini ajada Jaakobuse, Sebedeuse pojaga ehk Jaakobus Vanemaga, samuti mitte Jeesuse venna Jaakobusega, apostliga 70 seast ja esimese Jeruusalemma piiskopiga, keda kutsutakse nooremaks Jaakobuseks.

Õigeusu kirikus mälestatakse teda Juliuse kalendri järgi 30. juunil ja 9. oktoobril, katoliku kirikus 3. mail, anglikaani kirikus 1. mail.
Pucki keskväljak Plac Wolności (tõlkes "Vabaduse plats").
Õhtune vaade Puckile üle mere.
**Puck** (kašuubi keeles *Pùck* või *Pùckò*, saksa keeles *Putzig*) on linn Põhja-Poolas Pomorze vojevoodkonnas, Pucki maakonna ja Pucki valla keskus. Puck asub Kašuubias Płutnica jõe suubumiskohas Pucki lahte Läänemeres. 31. detsembri 2011 seisuga oli Puckis 11 562 elanikku, linna pindala on 4,9 km².

Asula ja sadam olid praeguse linna kohal juba 7. sajandil. Esimesed kirjalikud teated linnast pärinevad 12. sajandist. 1309. aastast kuulus Puck Saksa ordule, linnaõigused sai ta 1348. aastal. Poola võimu alla siirdus Puck Kolmeteistkümneaastase sõja käigus, mis lõppes 1466. aastal Teise Toruńi rahulepinguga. Kuna Puck oli Poola ainus sadam kuni Gdynia sadama rajamiseni 1920. aastatel, oli sel ajalooliselt tähtis roll Poola kuningate katsetes luua Poola merevägi, mis aga päriselt teostus alles Esimese maailmasõja lõpul. Sadamana oli linn ka tähtis sõjaline sihtmärk: 29. juulil 1571. aastal ründas Puckit 18 Taani laeva, mis kaaperdasid Puckis ja naaberlinnas Helis 18 Poola-Leedu laeva (ehk umbes pooled Poola laevadest) ja viisid need Kopenhaagenisse.

Poola esimese jagamise käigus omandas Pucki Preisi kuningriik. Esimese maailmasõja järel jäi Puck nn Poola koridori, mis määrati Versailles' rahulepinguga Poolale. 10. veebruaril korraldas kindral Józef Haller Puckis tseremoonia, mida tuntakse nime all Poola naitumine merega, tähistamaks Poola ligipääsu taastumist merele. 1. septembril 1939 sai Puckist üks esimestest Natsi-Saksamaa rünnatud linnadest, kui kell 5.20 heitis Luftewaffe pommituslennuk linnale pommi. 1941-44 tegutses Puckis Stutthofi koonduslaagri haru, kus valmistati lennukiosi. Punaarmee jõudis linna 12. märtsil 1945.

Tänapäeval on linn maakonna kesk- ja kutsehariduskeskus, samuti kohalik kultuuri- ja spordikeskus. Puckis ja selle ümbruses asub mitmeid ajaloo-, kultuuri- ja loodusmälestisi: 13. sajandist pärinev Peeter-Pauli kirik, 14. sajandil rajatud kindluse varemed, puust barokkhaigla (ehitatud u. 1720, nüüdne Pucki muuseum), kašuubi kirjaniku Antoni Abrahami, kindral Józef Halleri ja Poola merega naitumise mälestusmärgid, Mechowo koopad, rannikumaastiku kaitseala ja merekaldal seisvate rändkivi rühm nimega Dwunastu Apostołów (Kaksteist Apostlit).

Pucki sõpruslinnad on Cieszyn (Poola), Stein (Baier, Saksamaa), Konz (Saksamaa) ja Guéret (Prantsusmaa).

Viited
------

1. ↑  , vaadatud 6.10.2022.
2. ↑  Dr F. Lorentz, *Polskie i kaszubskie nazwy miejscowości na Pomorzu Kaszubskiem* (ISBN 83-60437-22-X, ISBN 978-83-60437-22-3).
3. ↑  "Ludność w gminach". Poola Statistikaamet. Vaadatud 16.07.2016.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Puck (linn)** |

* Pucki linna koduleht
* Pucki muuseumi koduleht
Kiriku ja koobaste plaan. Numbritega on tähistatud nekropoli seitse käiku-haudadegaleriid, millesse sissepääs on Jumalaema Uinumise koobaskiriku kõrval. Sissepääsu lähedal asuvad arkosooliumid kloostri rajajate Joona ja Vassa haudadega. 6. käigu lõpus asub väike Kristuse Ülestõusmisele pühitsetud pühamu altariga.
**Jumalaema Uinumise koobaskirik** (vene keeles Успенский пещерный храм) on Petseri kloostri vanim kirik ja peamine pühamu, mis on osaliselt uuristatud liivakivisse ja 1473. aasta 15. (28.) augustil pühitsetud Jumalaema uinumisele. Kiriku peale on 18. sajandil ehitatud Jumalaema Kaitsmise kirik.

Ajaloost
--------

Kirikul on ainult esifassaad, selle tagakülg on mäe sees. 1523. aastal kloostriülem Dorotheuse ajal kirikut uuendati ja laiendati ning ehitati külgkabel Kiievi koobaskloostri pühadele Antoniusele ja Theodosiusele. Aastail 1758—1759 ehitati kiriku peale Jumalaema Kaitsmise kirik, millel on koobaskirikuga ühine esifassaad. Sissepääs kirikusse on läbi loodusliku koopa. 19. sajandil püstitati kiriku katusele värvilised ukraina barokkstiilis kiivritega tornid, mis kujult meenutavad Kiievi koobaskloostri Jumalaema Uinumise kiriku kiivreid.

Kirikus asuvad

* 1521. aastal valminud imettegev Jumalaema Uinumise ikoon koos Maarja elulooga
* 16. sajandil maalitud imettegev Jumalaema "Heldimuse" ikoon
* eelmise koopia 19. sajandist
* sarkofaag-relikviaar vagamärter Korneliuse säilmetega
* 16. sajandist pärit Nikolai Imetegija ikoon

Pildid
------

* Jumalaema Uinumise ja Jumalaema Kaitsmise kirik vaadatuna kloostriõue pooltJumalaema Uinumise ja Jumalaema Kaitsmise kirik vaadatuna kloostriõue poolt
* Petseri kloostri imettegev Jumalaema "Heldimuse" ikoon, mida hoitakse Jumalaema Uinumise koobaskirikusPetseri kloostri imettegev Jumalaema "Heldimuse" ikoon, mida hoitakse Jumalaema Uinumise koobaskirikus

Viited
------

1. ↑  Успенский пещерный храм. - Свято‑Успенский Псково‑Печерский монастырь
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib diplomaadist; laeva kohta vaata artiklit Maksim Litvinov (jõelaev).* |

---

Maksim Litvinov.
**Maksim Litvinov** (*Макси́м Макси́мович Литви́нов*; sündinud **Meir Henoch Mojszewicz Wallach-Finkelstein**, lühemalt **Max Wallach**, vene keeles *Макс Ва́ллах*; kasutas ka pseudonüüme Papaša, Maksimõtš, Feliks jt; ukj 17. juuli (vkj 5. juuli) 1876 Białystok – 31. detsember 1951 Moskva) oli Venemaa ja Nõukogude Liidu poliitik, revolutsionäär ja diplomaat, üks Nõukogude Venemaa delegatsiooni liikmeid Tartu rahuläbirääkimistel.

Litvinov oli NSV Liidu Kesktäitevkomitee 2.–7. koosseisu liige, NSV Liidu Ülemnõukogu 1.–2. koosseisu liige ja VK(b)P KK liige aastatel 1934–1941.

Maksim Litvinov sündis Poolas juudi perekonnas. 1898. aastal astus ta Venemaa Sotsiaaldemokraatliku Töölispartei liikmeks, 1900 sai temast VSDTP Kiievi komitee liige. Ta korraldas põrandaaluse trükikoja tööd, kus trükiti revolutsioonilist kirjandust. 1901. aastal Litvinov arreteeriti, 1902. aastal ta põgenes vanglast ja emigreerus Šveitsi, kus korraldas revolutsioonilise ajalehe Iskra transporti Venemaale.

1905. aastal sai Litvinovist Venemaa esimese legaalse bolševistliku ajalehe Novaja Žizn vastutav toimetaja, lehe tööd juhtis Maksim Gorki. Hiljem osales ta põrandaaluses töös Kaukaasias, Bulgaarias, Prantsusmaal, Saksamaal ja Suurbritannias. Suurbritannias elades sai ta ka kodakondsuse.

1917. aasta Oktoobrirevolutsiooni järel oli Litvinov 1918. aasta jaanuarist septembrini Nõukogude Venemaa diplomaatiline esindaja Suurbritannias. Ehkki Suurbritannia ametliku tunnustuse saamine võttis aega, peeti tema kaudu mitteametlikke kontakte Venemaaga. 1918. aasta suvel taheti Litvinov saata Nõukogude esindajaks USA-sse, kuid USA keeldus andmast talle viisat.

1918. aasta novembris naasis Maksim Litvinov Venemaale. Seejärel osales ta mitmetel läbirääkimistel lääneriikidega. 1920. aastal määrati Litvinov Vene NFSV täievoliliseks esindajaks Eestis, tollal ainsas riigis, kel olid Nõukogude Venemaaga diplomaatilised suhted.

1921–1930 oli Litvinov Vene NFSV (1923. aastast NSV Liidu) välisasjade rahvakomissari Georgi Tšitšerini asetäitja, kellega neil oli sügav vastastikune antipaatia. 1930–1939 töötas Litvinov NSV Liidu välisasjade rahvakomissarina, esindades NSV Liitu korduvalt Rahvasteliidus. 3. mail 1939 vabastas Jossif Stalin Litvinovi ametist, misjärel too ei osalenud aktiivses poliitilises tegevuses kuni lahingutegevuse alguseni Teises maailmasõjas Idarindel 1941. aastal.

1941–1946 töötas Litvinov taas välisasjade rahvakomissarina, olles samal ajal 1941–1943 NSV Liidu suursaadik USA-s ja 1942–1943 Kuubal. USA-s kritiseeris Litvinov nõukogude süsteemi jäikust, Stalinit ja Vjatšeslav Molotovi. 1946. aastal läks Litvinov erru.

Litvinov pälvis Lenini ordeni ja Tööpunalipu ordeni.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Maksim Litvinov** |
**PubMed Central** (lüh **PMC**) on 2000. aasta veebruaris loodud veebipõhine vaba juurdepääsuga andmebaas, kuhu postitatakse ja kus arhiveeritakse bioteaduste ja biomeditsiini valdkonna ajakirjades avaldatud artikleid.

PubMed Centrali arendajaks ja haldajaks on National Center for Biotechnology Information.

PubMed Central on Riikliku Meditsiiniraamatukogu (United States National Library of Medicine) (NLM) osa, mis on Riikliku Tervishoiu Instituudi (National Institutes of Health) allorganisatsioon. 

PubMed Centrali ülesanneteks on lisaks avaldatud info kogumisele ja kättesaadavaks muutmisele ka info säilitamine. 

PMC-s on arhiveeritud üle 3,1 miljoni artikli.

PubMed Central kasutab artiklite jaoks kolme liiki viitenumbreid: PMCID, NIHMSID ja PMID. 

* PMCID on artikli unikaalne viitenumber ehk tunnusnumber, mis antakse igale PMC-sse lisatud artiklile. PMCID sisestatakse ka (pärast artikli töötlemist PMC-s) PubMedi;
* NIHMSID on artikli eeltunnusnumber;
* PMID aga on unikaalne tunnusnumber PubMedi viidete tarvis.

Viited
------

1. ↑  PMC Overview, veebiversioon (vaadatud 03.08.2014) (*inglise keeles*)

Välislingid
-----------

* Andmebaasi PubMed Central koduleht
* Mary Yonkovit, PMCID MANUAL POSTING ARTICLES TO PUBMED CENTRAL PURSUANT TO THE NIH PUBLIC ACCESS POLICY, University of Michigan Autism and Communication Disorders Center, veebruar 2011, veebiversioon (vaadatud 03.08.2014) (*inglise keeles*)
* PMC ajakirjad

*Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:PubMed Central seisuga 03.08.2014.*
**Immanuel Kanti nimeline Balti Föderaalülikool** (Балтийский федеральный университет имени Иммануила Канта) on föderaalülikool Kaliningradis.

Kõrgkool loodi 1948. aastal **Kaliningradi Riikliku Pedagoogilise Instituudina** (Калининградский государственный педагогический институт). Aastal 1966 kujundati see ümber **Kaliningradi Riiklikuks Ülikooliks** (Калининградский государственный университет). Aastal 2005 nimetati ülikool ümber **Immanuel Kanti nimeliseks Venemaa Riiklikuks Ülikooliks** (Российский государственный университет имени Иммануила Канта) ja hakkas ennast pidama Königsbergi Ülikooli järglaseks. Alates 2011. aastast kannab ülikool praegust nime. 

Ülikool on nimetatud Immanuel Kanti järgi, kes sündis Königsbergis ja õppis ning töötas sealses ülikoolis.

Vaata ka
--------

* Königsbergi ülikool

Välislingid
-----------

* Официальный сайт Балтийского федерального университета имени Иммануила Канта. kantiana.ru
Jean-Louis Barrault (1943)
**Jean-Louis Barrault** (8. september 1910 Le Vésinet, Yvelinesi departemang – 22. jaanuar 1994 Pariis) oli prantsuse näitleja ja teatrilavastaja.

Jean-Louis Barrault õppis näitekunsti Charles Dullini ja Étienne Decroux' juures. Barrault loeb end ka teatriteoreetik Antonin Artaud' õpilaseks. Mängis aastatel 1940–1946 Comédie-Française's. Barrault huvitus ka pantomiimist. 1945. aastal mängis ta peaosa Marcel Carné filmis "Ülemise rõdu lapsed" (kehastas miim Jean-Gaspard Deburau'd). 1946. aastal lõi ta koos Marcel Marceau'ga pantomiim-balleti "Baptiste" (stsenaarium Jacques Prévert'ilt, muusika Joseph Kosmalt). 

1946. aastal asutas Barrault koos näitlejast abikaasa Madeleine Renaud'ga teatritrupi Renaud-Barrault. 1959. aastal asus Barrault kultuuriminister André Malraux' kutsel[*viide?*] juhtima Pariisis asuvat teatrit Odéon (direktor 1959–1968).

Jean-Louis Barrault mängis enam kui neljakümnes mängufilmis.

Tunnustus
---------

* 1957 – Ordre des Arts et des Lettresi ohvitseriklassi orden

Välislingid
-----------

 Jean-Louis Barrault – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
**Immanuel Rinne** (9. november 1854 Kose – 22. detsember 1914 Narva) oli Eesti vaimulik.

Esmast õpetust sai ta kodus Tallinnas. Aastatel 1865–1866 käis Viiburis koolis, aastatel 1866–1872 õppis Riias gümnaasiumis. Tartu Ülikoolis õppis ta aastatel 1874–1875 filoloogiat, 1875–1878 usuteadust. Prooviaastal oli ta Käina Martini koguduses. Ordineeriti õpetajaks 27. jaanuaril 1880.

Oli Reigi Jeesuse koguduse õpetajaks aastatel (kutsuti oktoobris 1879) 1880–1885. Aastatel (kutsuti 12. novembril 1885, introdutseeriti 23. märtsil 1886) 1886–1914 teenis Karuse Margareeta kogudust. Ranna-Lääne praostkonna praostiks sai 22. veebruaril 1890, oli Eestimaa konsistooriumi vaimulik assessor aastatel 1904–1914.

Isiklikku
---------

Tema isa vend Gustav Feliks Rinne oli aastatel 1865–1872, Reigi Jeesuse koguduse pastor. Vend Richard Rinne oli Emmaste Immanueli koguduse õpetaja, vend Gideon Rinne oli Paide ja Anna koguduse adjunktõpetaja, Kiievi koguduse õpetaja ja Kuressaare Laurentiuse koguduse abiõpetaja.

Viited
------

1. ↑  Liivi Aarma Põhja-Eesti vaimulike lühielulood 1525-1885 Tallinn 2007
2. ↑  Liivi Aarma (2007). *Põhja-Eesti vaimulike lühielulood 1525-1885*. Põltsamaa: G. ja T. Aarma Maja OÜ. Lk 218–220.
**Maksim Salaš** (valgevene keeles Максім Ігаравіч Салаш; sündinud 6. mail 1996 Minskis) on Valgevene elukutseline korvpallur, kes mängib 2020. aastast Hispaania kõrgliigaklubis San Pablo Burgos. Hooajal 2018/19 mängis Salaš BC Kalev/Cramos, kellega tuli ka Eesti meistriks.

Karjäär
-------

Salaš alustas klubikarjääri 16-aastaselt kodulinnaklubi Minski Tsmoki duubelmeeskonnas, misjärel siirdus aastateks 2013–2016 Hispaaniasse, kus mängis kõrgliigaklubis CDB Sevilla (nüüdne Real Betis) ning esiliigaklubides Huesca ja Ourense.

Hooajal 2016/17 Poola kõrgliigaklubis Kutnos mänginud Salaš liitus seejärel hooajaks 2017/18 Minski Tsmoki esindusmeeskonnaga, kellega tuli 2018. aastal Valgevene meistriks. Sellest järgmise, 2018/19. hooaja mängis ta Eesti esiklubis BC Kalev/Cramos, kelle tuli samuti riigi meistriks.

2019. aasta augustis Minski Tsmokisse naasnud Salaš võitis klubiga nii Valgevene karika (2019) kui tuli ka Valgevene meistriks (2020).

2020. aasta detsembrist mängib Salaš taas Hispaania kõrgliigas klubi San Pablo Burgos meeskonnas.

Saavutused
----------

* Eesti meister (2019)
* Kahekordne Valgevene meister (2018, 2020)
* Valgevene karika võitja (2019)
* Valgevene meistrivõistluste kõige väärtuslikum mängija (2020)

Rahvuskoondis
-------------

Salaš on Valgevener koondises esindanud alates 2016. aasta suvest, mil osales 2017. aasta Euroopa meistrivõistluste valikmängudes.

Välislingid
-----------

* Maksim Salaš – Basketball-Reference.com
* Maksim Salaš – RealGM statistika
**Imitatsioon** on muusika kompositsioonimeetod, mille puhul ühes hääles leiduvat motiivi või teemat jäljendatakse teises hääles. 

Imitatsiooni liikideks on range ehk reaalne, vaba ja tonaalne imitatsioon:

* range ehk reaalse imitatsiooni korral jäljendatakse motiivi või teema igat intervalli range täpsusega (imitatsiooni nimetatakse reaalseks, kui teemat ei muudeta tonaalsel põhjusel);
* vaba imitatsiooni korral võivad intervallide täpsed suurused jäljendamisel muutuda, kuid algne motiiv või teema peab jääma äratuntavaks;
* tonaalse imitatsiooni korral muudetakse teema teatud helisid nii, et imiteeriv hääl püsiks algsega samas helistikus;

16. sajandi muusikas kasutati põhiliselt reaalset imitatsiooni. Tonaalne imitatsioon pääses maksvusele 17.-18. sajandil, muutudes valitsevaks näiteks Johann Sebastian Bachi ja Georg Friedrich Händeli muusikas.

Imitatsioon võib olla ka varieeritud:

* augmentatsioonis: jäljendav hääl viiakse läbi teatud reegli järgi pikendatud helivältustes;
* diminutsioonis: jäljendav hääl viiakse läbi teatud reegli järgi lühendatud helivältustes.

Kui jäljendav hääl on 

* inversioonis ehk peeglis, siis selles toimub võrreldes algse häälega intervallide pööramine horisontaaltelje suhtes;
* retrograadis ehk vähikäigus, siis alustatakse selles motiivi või teema läbiviimist võrreldes algse häälega tagantpoolt ettepoole.

Imitatsiooni võib läbi viia erineva ajalise tihedusega. Kui imiteeriv hääl algab algsest läbiviimisest varem, nimetatakse seda tiheläbiviimiseks ehk *stretto*ks.

Imiteeriv hääl võib jääda transponeerimata (läbiviimine priimis või oktavis) või seda võib läbi viia transponeeritult mistahes astmelt (tüüpiliseks muuks läbiviimise astmeks on V, st läbiviimist kvindis).

Range imitatsiooni realiseerimise juhist ja realisatsiooni ennast nimetatakse kaanoniks.

Vaata ka
--------

* jäljendamine
**Jumalariik** või **Taevariik** on mõiste aabrahamlikes religioonides (judaismis, kristluses ja islamis), mis tähistab ülimat või kõrgeimat olekut või saavutust. 

Tanahis esineb mõiste "Issanda riik" kahes kohas, kuid enamasti on kasutusel mõisted "Tema riik" või "Sinu riik".

Sünoptilistes evangeeliumites räägib Jeesus sagedasti Jumalariigist, ometi ei selgita ta kuskil selle tähendust, mistõttu arvatakse, et see oli tol ajal sagedasti tarvitusel olev mõiste, mis ei vajanudki selgitust.

Apokrüüfilises Tooma evangeeliumis ütleb Jeesus: „Kui need, kes teid juhivad, ütlevad teile: „Näe, kuningriik on taevas," siis taevalinnud ennetavad teid. Kui nad ütlevad teile: „See on meres," siis kalad ennetavad teid. Kuningriik on hoopis nii teie sees kui teie ümbruses. Kui õpite end tundma, siis hakatakse teidki tundma, ning siis mõistate, et olete Elava Isa lapsed. Kuid kui te ei õpi end tundma, siis elate vaesuses ning teie ise oletegi vaesus." Ja teises kohas ütleb ta: "Kuningriik on hoopis laiali laotatud maale ning inimesed ei näe seda."

On tähelepanu juhitud, et kuigi inimesed võivad mõista "Jumalariiki" intuitiivselt, puudub uurijatel selle suhtes üksmeel. Arvatakse, et see võib tähendada kristlikku elukorraldust, teed maailma uuendamiseks, eriliste võimete avastamist või hoopis tulevast maailma.

Viited
------

1. ↑  1Aj 28:5 ja 2Aj 13:8
2. ↑  France, R. T. (2005). "Kingdom of God". In Vanhoozer, Kevin J.; Bartholomew, Craig G.; Treier, Daniel J.; Wright, Nicholas Thomas (eds.). Dictionary for Theological Interpretation of the Bible. Grand Rapids: Baker Book House. pp. 420–422. ISBN 978-0-8010-2694-2.
3. ↑  George Eldon Ladd, The Presence of the Future: The Eschatology of Biblical Realism, Eerdmans (Grand Rapids: 1974), 45.
4. ↑  Tooma evangeelium, 3, 113
5. ↑  Gospel of Thomas’s 114 Sayings of Jesus Biblical Archaeological Society. June 4, 2017.
6. ↑  Divine Government: God's Kingship in the Gospel of Mark by R.T. France (2003) ISBN 1573832448 pp. 1–3
Maksim Kontsevitš (2007)
**Maksim Kontsevitš** (prantsuse keeles *Maxim Kontsevich*; vene keeles Максим Львович Концевич *Maksim Lvovitš Kontsevitš‎‎*; sündinud 25. augustil 1964 Himkis) on vene päritolu Prantsusmaa matemaatik, Crafoordi auhinna ja kahe Läbimurde auhinna laureaat.

Ta töötab 1999. aastast Põhja-Prantsusmaal asuvas süvauuringute instituudis Institut des hautes études scientifiques matemaatikaprofessorina. 1993. aastal tuli ta ideele luua homoloogiline peegelsümmeetria. 1998. aastal pälvis ta Fieldsi medali sõlmede invariandi (Kontsevitši invariant) loomise ja Edward Witteni hüpoteesi tõestuse eest. Hüpotees väitis, et esitatud kvantgravitatsiooni mudelitest on kaks neist samaväärsed.

2012. aastal sai ta Läbimurde auhinna fundamentaalfüüsikas olulise panuse eest matemaatilise füüsika valdkonnas (sealhulgas sõlmede teooria alal) ja homoloogilise peegelsümmeetria väljatöötamise eest stringiteoorias. 2015. aastal anti talle Läbimurde auhind matemaatikas tõhusa panuse eest mitmes matemaatika valdkonnas, sealhulgas algebralise geomeetria, deformatsiooniteooria, sümplektilise topoloogia, homoloogilise algebra ja dünaamiliste süsteemide teooria alal.

Haridus- ja töökäik
-------------------

Maksim Kontsevitš (2007)
Fieldsi medal
Ta astus 1980. aastal 16-aastaselt Moskva riikliku ülikooli mehaanika-matemaatikateaduskonda matemaatika erialale. Seal oli tema juhendajaks Izrail Gelfand, keda Kontsevitš peab 20. sajandi üheks väljapaistvamaks matemaatikuks. Ülikooli kolmandal kursusel kirjutas Kontsevitš artikli 26-mõõtmelisest ruumist superstringiteoorias.

Pärast ülikooli lõpetamist 1985. aastal, asus ta tööle NSV Liidu Teaduste Akadeemia Harkevitši-nimelisse informatsiooniinstituuti. 1992. aastal sai ta Bonni Ülikoolist filosoofiadoktori kraadi matemaatikas. Seejärel töötas ta Princetonis, Berkeleys ja Harvardis.

Praegu töötab ta Pariisi külje all asuvas süvauuringute instituudis Institut des hautes études scientifiques professorina. Ühtlasi on ta Ameerika Ühendriikides Rutgersi ülikooli distingeeritud külalisprofessor. Ta jätkab koostööd ka Moskvas asuva Harkevitši-nimelise informatsiooniinstituudiga.

Tunnustus
---------

* 1997 – Henri Poincaré auhind
* 1998 – Fieldsi medal
* 2000 – valiti Academia Europaea liikmeks
* 2002 – valiti Prantsuse Teaduste Akadeemia liikmeks
* 2008 – Crafoordi auhind matemaatika alal
* 2012 – Shaw' auhind matemaatikas
* 2012 – Läbimurde auhind fundamentaalfüüsikas
* 2015 – Läbimurde auhind matemaatikas
* 2015 – valiti USA Rahvusliku Teaduste Akadeemia välisliikmeks

Isiklikku
---------

Ta mängib tšellot. 1993. aastal abiellus. 1999. aastal sai ta koos abikaasaga lisaks Venemaa kodakondsusele ka Prantsusmaa kodakondsuse.

Tema isa on orientalist Lev Kontsevitš.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Максим Концевич. iitp.ru
2. 1 2  Autobiography of Maxim Kontsevich. shawprize.org
3. ↑  Members of the Mathematics Section. ae-info.org

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Maksim Kontsevitš** |

* Maxim Kontsevich. ihes.fr
* Publikatsioonid
**Immaterialism** on Filosoofiline seisukoht, mille järgi mateeriat (materiaalset maailma) ei ole olemas. 
Erinevaid Asju (näiteks õunu, maju) käsitatakse immaterialismis erinevate ideede kogumitena.

Vanaaja filosoofias esines immaterialismi ainult Indias (eelkõige madhjamaka koolkonnas). Uusaja filosoofias on peamine süstemaatiline immaterialist George Berkeley.

Õpetuse ajalugu
---------------

  

Esimesed kahtlused mateeria olemasolus tekkisid uusajal. Põhjuseks sai Descartesi õpetus oma uue kahtluse meetodiga. Descartes oma meetodiga arutades tuli selleni, et nähtav maailm võiks olla unenägu või hallutsinatsioon, mis on tulnud kurja vaimust. Kuid iseenda jaoks Descartes on lahendanud oma kahtlust sellega, et heaolu Jumal ei saa meid petta. Sellest ta järeldas, et materiaalne maailm on olemas. Kuid järgnevad filosoofid lükkasid tagasi seda argumenti, põhjendades sellega, et kui Jumal on loonud kurjust, ta võib meid ka petta. Selle tulemusena hakkas kahtlus materialismi vastu suurenema.

Descartesi järgija, prantsuse filosoof Malebranche arendas immaterialismi ideed. Samal ajal inglismaa filosoof Collier tegi järeldust, et materiaalne maailm eksisteerib ainult Jumala mõisuses. Teine inglise filosoof, Locke, häbistas substantsi mõistet; tema sõnul tähendab sõna substants midagi tundmatut, nagu India mütoloogias, kus maailm ripub elevandil, elevant on kilpkonna peal, aga kilpkonn on millegi tundmatul. Kõik need arutlused põhjustasid mateeria eitamist sellistele filosoofidele nagu Berkeley ja Hume.

Immaterialismi suunas töötas ka selline filosoof nagu Leibniz. Kuid kõige halastamatum mateeria kriitik oli Berkeley.

George Berkeley
George Berkeley arvates pole tarvis oletust, et on olemas materiaalne maailm. Ta põhjendas seda kahe argumendiga.
Esiteks, unenäod ja illusioonid tõendavad, et inimesel võivad olla ideed, ilma et oleks väliseid objekte, millega need sarnaneksid. Seega pole vaja eeldada materiaalse kehade olemasolu, et seletada ideede tekkimist.
Teiseks, isegi kui oletada, et on olemas materiaalne maailm, ei suudaks inimene seletada, kuidas vaime materiaalsed asjad mõjutada vaimu (hinge, mõistust) ning kutsuda esile ideesid.
Niisis ei ole materiaalse maailma olemasolu eeldamine vältimatu ning see eeldus ei seletakski seda, mida ta peaks seletama. Immaterialismil õnnestub vältida keha ja vaimu vastasmõju probleemi, mis tekib dualistlikul interaktsionismil. 

Berkeley arutlusi arendas šoti filosoof Hume, kes oli filosoofias esimene kes täiesti eitas substantsi mõistet. See vaade omas suurt mõju järgnevates filosoofia sajandites.

Pärast immaterialismi vaadet laiendas ka saksa filosoof Lotze, kelle tööd jätkas tema õpilane, saksa filosoof Teichmüller, kes töötas ka Eestis.

Viited
------

1. ↑  Indrek Meos. *Filosoofia sõnaraamat*, Tallinn: Koolibri 2012, lk 107.
2. ↑  Декарт Р. Сочинения в двух томах. — Москва: Мысль, 1989—1994.
3. ↑  G.Berkeley. "Kolm dialoogi Hylase ja Philonouse vahel: Skeptikute ja ateistide vastu", Tallinn: Akadeemia, 1997, nr 8-11.
**Juminda** on küla Harju maakonnas Kuusalu vallas Juminda poolsaarel.

* Juminda küla talude kaart (19. sajandi II pool)Juminda küla talude kaart (19. sajandi II pool)
* Juminda kivine randJuminda kivine rand
* Juminda tuletornJuminda tuletorn

Vaata ka
--------

* Juminda kalmistu

Viited
------

1. ↑  Maa-amet, vaadatud 21.11.2020.
2. ↑  Statistikaamet, vaadatud 10.11.2020.
3. ↑  Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.

Kuusalu valla vapp
Kuusalu valla asulad

**Alevikud:** Kiiu | Kolga | Kuusalu  

**Külad:** Allika | Andineeme | Aru | Haavakannu | Hara | Hirvli | Ilmastalu | Joaveski | Juminda | Kaberla | Kahala | Kalme | Kasispea | Kemba | Kiiu-Aabla | Kodasoo | Koitjärve | Kolga-Aabla | Kolgaküla | Kolgu | Kosu | Kotka | Kupu | Kursi | Kuusalu | Kõnnu | Külmaallika | Leesi | Liiapeksi | Loksa | Murksi | Mustametsa | Muuksi | Mäepea | Nõmmeveski | Pala | Parksi | Pedaspea | Pudisoo | Põhja | Pärispea | Rehatse | Rummu | Salmistu | Saunja | Sigula | Soorinna | Suru | Suurpea | Sõitme | Tammispea | Tammistu | Tapurla | Tsitre | Turbuneeme | Tõreska | Uuri | Vahastu | Valgejõe | Valkla | Vanaküla | Vihasoo | Viinistu | Virve
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib linnast Venemaal; filmi kohta vaata artiklit Kostroma (film); teiste tähenduste kohta vaata lehekülge Kostroma (täpsustus).* |

---

Ülestõusmise kirik Kostromas (1910. aastal)
**Kostroma** on linn Venemaal, Kostroma oblasti keskus. 

Kostroma asub kohas, kus Kostroma jõgi suubub Volga jõkke. 

Kostroma on asutatud 12. sajandil ja seda on kroonikas esmamainitud 1213. aasta kohal. 13. sajandist alates oli Kostroma vürstiriigi keskus. Kostromast pärinesid Godunovide ja Romanovite dünastiad.

Linnas on palju vanu kirikuid ja kloostreid, sealhulgas Venemaa üks rahvarohkemaid kloostreid Jumala Ilmumise klooster. Kostroma kuulub Venemaa "kuldse ringi" linnade hulka.

Kostromas tegutseb Nikolai Nekrassovi nimeline Kostroma Riiklik Ülikool.

Kostroma lähistelt pärines Venemaa rahvuskangelane Ivan Sussanin, kellele on linna keskväljakul püstitatud monument.

Lenini kuju Kostromas on rajatud alusele, millele algselt, 1913. aastal püstitati eesti skulptori Amandus Adamsoni loodud mälestusmärk Romanovite dünastia 300. aastapäeva tähistamiseks.

Kostroma on tuntud juustutootmise keskusena, linna järgi on nimetatud Kostroma juust.

Vaata ka
--------

* Kostroma mälestusmärkide loend

Viited
------

1. ↑  , vaadatud 27.09.2022.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Kostroma** |

* Kostroma linna koduleht

Kostroma oblasti vapp
Kostroma oblasti linnad

Bui  | Galitš  | Kologriv  | Kostroma  | Makarjev  | Manturovo  | Neja  | Nerehta  | Soligalitš  | Šarja  | Tšuhloma  | Volgoretšensk
**Kostroma oblast** on oblast Venemaal Keskföderaalringkonnas.

Suuremad linnad on Kostroma, Bui, Nerehta ja Šarja.

Loodus
------

Metsad hõlmavad 74,3% oblasti territooriumist.

Suuremad jõed on Volga, Kostroma, Vetluga ja Unža.

Rahvastik
---------

1989. aasta rahvaloenduse andmeil oli oblasti rahvaarv 804 296. 2009. aasta alguses oli oblasti rahvaarv 692 300. 2010. aasta rahvaloenduse andmeil oli rahvaarv 667 500. Linnalistes asulates (12 linnas ja 7 alevis) elab 72,74% oblasti elanikest (2020. aasta seisuga).

Haldusjaotus
------------

Oblast jaguneb 24 rajooniks ja 6 linnaringkonnaks.

### Linnaringkonnad

* Bui
* Galitš
* Kostroma
* Manturovo
* Šarja
* Volgoretšensk

### Rajoonid

* Antropovo rajoon
* Bui rajoon
* Galitši rajoon
* Kadõi rajoon
* Kologrivi rajoon
* Kostroma rajoon
* Krasnoselski rajoon
* Makarjevi rajoon
* Manturovo rajoon
* Meža rajoon
* Neja rajoon
* Nerehta rajoon
* Oktjabrski rajoon
* Ostrovskoje rajoon
* Parfenjevo rajoon
* Pavino rajoon
* Ponazõrevo rajoon
* Põštšugi rajoon
* Soligalitši rajoon
* Sudislavli rajoon
* Sussanino rajoon
* Šarja rajoon
* Tšuhloma rajoon
* Vohma rajoon

Viited
------

1. ↑  Maailmaandmete atlas

Välislingid
-----------

* Oblasti koduleht

Keskföderaalringkond

Belgorodi oblast  **·**  Brjanski oblast  **·**  Ivanovo oblast  **·**  Jaroslavli oblast  **·**  Kaluga oblast  **·**  Kostroma oblast  **·**  Kurski oblast  **·**  Lipetski oblast  **·**  Moskva linn  **·**  Moskva oblast  **·**  Orjoli oblast  **·**  Rjazani oblast  **·**  Smolenski oblast  **·**  Tambovi oblast  **·**  Tula oblast  **·**  Tveri oblast  **·**  Vladimiri oblast  **·**  Voroneži oblast
Panoraamvaade Kostroma ülikoolile
**Kostroma ülikool** (ka *Kostroma N. A. Nekrassovi nimeline Riiklik Ülikool* (vene keeles Костромской государственный университет имени Н. А. Некрасова), täisnimega Федеральное государственное бюджетное образовательное учреждение высшего профессионального образования «Костромской государственный университет имени Н. А. Некрасова») on ülikool Venemaal Kostroma linnas. Põhiosa ülikooli hoonetest paikneb linnasüdames Volga jõe kaldal.

Ülikool asutati 1918. aastal Nõukogude valitsuse dekreedi alusel, millele kirjutas alla Vladimir Lenin, nime all "Kostroma riiklik töölis-talupoeglik ülikool 1917. aasta oktoobrirevolutsiooni mälestuseks" (Костромской государственный рабоче-крестьянский университет в память Октябрьской революции 1917 года). 1939. aastast oli kõrgkool pedagoogiline instituut, 1990. aastate algusest pedagoogikaülikool. 1999. aastal arvati Kostroma ülikool ametlikult klassikaliste ülikoolide hulka ning sai oma praeguse nime.

Ülikoolis on kuus instituuti: pedagoogika ja psühholoogia, majandusteaduse, füüsika-matemaatika ja loodusteaduste, ajaloo ja filoloogia, kultuuri ja kunstide ning J. P. Novitski nimeline õigusinstituut. 2014. aastast on KRÜ rektor Aleksandr Naumov.

Väl islingid
------------

* Kostroma ülikool portalis «Российское образование»
* Kostroma ülikooli ametlik koduleht
**Kunstirevolutsiooniks Eestis** nimetatakse eesti kunsti jaoks pöördelist 1966. aastat, kui modernistlik kunst jõudis laiemalt ametlikele näitustele.

Tartu kunstnike kevadnäitus, noorte kunstnike näitus Tallinna Kunstihoones, näitus "Maal. Graafika. Foto" Eesti Teaduste Akadeemia Raamatukogu fuajees ja Ilmar Malini isikunäitus Kunstisalongis tõid mastaapselt avalikkuse ette esmajoones juba nõukogude oludes hariduse saanud kunstnikepõlvkonna uuenduslikud pürgimused. Eelmainitutele lisandus sõjaeelse Pallase koolkonna kasvandiku Elmar Kitse näitus Tartu Kunstnike Majas, kus vaatajale avanes enneolematult vaba abstraheeriv maalilisus. Nende sündmuste koosmõju võrdlemine revolutsiooniga on selles mõttes õigustatud, et Hruštšovi sula vabanemismeeleoludest alguse saanud, paljuski 20. sajandi moodsa kunsti mõtestamisele ja omandamisele suunatud nooremate eesti kunstnike otsingud olid selleks ajaks saavutanud arvestatava ulatuse ja kvaliteedi. Ametlik aktsept neile oli küll ajutine ja piiratud.

"Revolutsiooni" keskmes olid noorema põlvkonna kunstnikud, kes olid elanud kogu elu või suurema osa elust Nõukogude Liidus ning sattusid 1960. aastate keskpaigas olukorda, kus seni kunstile kehtinud ranged ametlikud reeglid olid muutunud mõnevõrra leebemaks.

2015. aastal toimus Kumu kunstimuuseumis ulatuslik näitus "Kunstirevolutsioon 1966", millega kaasnes ka samanimeline raamat. "Kunstirevolutsiooni" kirjeldava näituse kunstnike ringis olid: Jüri Arrak, Tatjana Dobrovolskaja, Andrei Dobrovolski, Kristiina Kaasik, Elmar Kits, Raivo Korstnik, Tõnis Laanemaa, Malle Leis, Ilmar Malin, Olav Maran, Boris Mäemets, Enno Ootsing, Tiiu Pallo-Vaik, Jüri Palm, Enn Põldroos, Kaljo Põllu, Henn Roode, Evi Tihemets, Peeter Tooming, Aili Vint, Tõnis Vint.

Lisaks olulisematele muuseumidele on murrangulisele 1966. aastale ja piirnevatele aastatele ulatuslikumalt keskendunud ka mitmed kunstikogujad, s.h Mart Lepp, Margus Punab ja Andres Eilart, kes on korraldanud oma erakogude põhjal ka temaatilisi näitusi.

Viited
------

1. ↑  Anu Liivak, "Kunstirevolutsioon 1966", 2015
2. ↑  Anu Allas, "Kunstirevolutsioon 1966", 2015
3. ↑  Kunstirevolutsioon 1966 Kumu

Kirjandus
---------

* *Kunstirevolutsioon 1966*. Eesti Kunstimuuseum: 2015. ISBN 9789949485406
Kloostrimaja
Katholikon ja 19. sajandil ehitataud hoonetiib
1860. aastal kellatorniks muudetud 17. sajandi müüritorn
**Kostroma Jumala Ilmumise klooster** (vene keeles *Богоявленско-Анастасьин монастырь*) on õigeusu klooster Venemaal Kostromas. Venemaa õigeusu kloostritest on see rahvaarvult üks suuremaid. Kloostris asub imettegev Jumalaema Fjodorovskaja ikoon.

Ajaloost
--------

Kloostri rajas algselt mungakloostrina 15. sajandil Radoneži Sergi sugulane ja õpilane Nikita. Kloostri viiekupliline *katholikon* ehitati Ivan Julma ajal; ehitus algas 1559. aastal. Tsaar süüdistas kloostriülemat ja osa vendi oma võistleja vürst Vladimir Staritski toetamises ning lasi nad 1570. aastal hukata.

Segaduste ajal vallutas kloostri pärast selle piiramist poola-leedu aadlik Aleksander Józef Lisowski. Rünnakus hukkus 11 munka. 17. sajandist pärineb kloostrimaja, ülejäänud hooned ehitati 19. sajandi lõpul, kui klooster kujundati ümber pseudovene stiilis. 19. sajandil muudeti klooster naiskloostriks.

Pärast Oktoobrirevolutsiooni lõpetati kloostri tegevus. See avati uuesti 1990. aastatel.

Viited
------

1. ↑  КОСТРОМСКОЙ БОГОЯВЛЕНСКО-АНАСТАСИИН ЖЕНСКИЙ МОНАСТЫРЬ. - Православная Энциклопедия
Maksim Vitorgan (2010)
**Maksim Emmanuilovitš Vitorgan** (vene keeles Максим Эммануилович Виторган; sündinud 10. septembril 1972 Moskvas) on Venemaa näitleja (teatri- ja filminäitleja).

Ta lõpetas 1993. aastal Moskvas GITIS-e. Ta töötas näitlejana aastatel 1993–1999 Moskva Noorsooteatris ja 1999–2001 Lenkomis. 2001. aastal võttis Oleg Tabakov ta  Tšehhovi-nimelise Moskva Kunstiteatri näitlejaks.

Ta on tegutsenud telesaadete lavastajana ja telesaatejuhina, samuti osa võtnud mitmest tõsielusarjast. Filmis hakkas ta sagedamini mängima 2000. aastatel. Kokku on ta mänginud enam kui 60 mängufilmis.

Isiklikku
---------

Maksim Vitorgan on pärit näitlejate perekonnast. Nii isa Emmanuil Vitorgan kui ka ema Alla Balter (suri 2000. aastal) on pälvinud Venemaa rahvakunstniku aunimetuse. Rahvakunstnik on ka Maksimi nõbu dirigent Mark Gorenštein.

Maksim Vitorgani esimesest abielust näitleja Viktorija Verbergiga on tal tütar Polina (sündinud 1996) ja poeg Daniil (2000). Kolmandast abielust ajakirjanik ja telesaatejuht Ksenija Sobtšakiga on tal poeg Platon (sündinud 2016).

Viited
------

1. ↑  Максим Виторган. kino-teatr.ru

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Maksim Vitorgan** |

* Максим Виторган. kinopoisk.ru
* Ksenija Sobtšaki mees Delfile: ärge muretsege, Venemaa järgmine president on Vladimir Putin. epl.delfi.ee, 4. detsember 2017
Liel Abada 2021. aastal Celticu särgis
**Liel Abada** (heebrea keeles ליאל עבדה, sündinud 3. oktoobril 2001 Petah-Tikva) on Iisraeli jalgpallur, kes mängib äärepoolikuna Šotimaa kõrgliigaklubis Celtic ja Iisraeli jalgpallikoondises.

Ta alustas klubikarjääri kodulinnaklubis Petah-Tikva Maccabi, mille põhimeeskonnas debüteeris ta 2019. aastal. 2020. aastal tõusis ta Petah-Tikva Maccabiga Iisraeli esiliigast kõrgliigasse. Hooajal 2020/21 lõi Abada Iisraeli kõrgliigas 12 väravat, millega jagas koos Haifa Maccabi mängija Tjaronn Cheryga parimate väravalööjate arvestuses teist kohta.

2021. aasta juulis siirdus 3,6 miljoni euro eest Celticusse, kellega sõlmis viieaastase lepingu. Celticu põhimeeskonnas debüteeris Abada 20. juulil 2021 UEFA Meistrite Liiga eelringi mängus Taani klubi Midtjyllandi vastu. Šotimaa kõrgliigas lõi ta esimese värava 21. augustil 2021 mängus St Mirreni vastu. Šotimaa kõrgliigas lõi Abada hooajal 2021/22 kümme väravat. Ka järgmisel hooajal jäi tema arvele kümme väravat. Mõlemal hooajal tuli ta Celticuga Šotimaa meistriks. Lisaks valiti Abada Šotimaa kõrgliiga hooaja 2021/22 parimaks noormängijaks.

Iisraeli jalgpallikoondises tegi Abada debüüdi 5. juunil 2021 sõprusmängus Montenegro vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 2. juunil 2022 UEFA Rahvuste Liiga mängus Islandi vastu.

Saavutused
----------

Celtic
* Scottish Premiership: 2021–22, 2022–23
* Scottish Cup: 2022–23
* Scottish League Cup: 2021–22, 2022–23

Viited
------

1. ↑  "Celtic sign Israel winger Abada". *BBC Sport*.
Jumdžaagiij Tsedenbal
**Jumdžaagijn Tsedenbal** (mongoli Юмжаагийн Цэдэнбал; 17. september 1916 Uvsi aimakk – 20. aprill 1991 Moskva) oli Mongoolia kommunistlik partei- ja riigitegelane.

Ta oli aastatel 1939–1940 rahandusminister. 8. aprillist 1940 kuni 4. aprillini 1954 oli Jumdžaagijn Tsedenbal Mongoolia Rahvarevolutsioonilise Partei Keskkomitee peasekretär, 22. novembrist 1958 kuni 30. maini 1981 Keskkomitee esimene sekretär. 30. maist 1981 kuni 24. augustini 1984 Keskkomitee peasekretär. 28. maist 1952 kuni 11. juunini 1974 oli Tsedenbal Mongoolia Rahvavabariigi Ministrite Nõukogu esimees, 11. juunist 1974 kuni 24. augustini 1984 Suure Rahvahuraali Presiidiumi esimees.

Pärast võimult kõrvaldamist 1984. aasta augustis (ametlikult tervislikel põhjustel) asus Jumdžaagijn Tsedenbal koos oma venelannast abikaasa Anastassija Tsedenbal-Filatova ning poegade Vladislavi ja Dzorigiga elama Moskvasse. Uued võimulolijad ei lubanud tal enam Mongooliat külastada. Tema matustel Ulaanbaataris 1991. aastal olid ainult sugulased ja lähimad sõbrad.

Viited
------

1. ↑  Countries Me-My. Mongolia rulers.org
2. ↑  Легендарные люди Монголии. Цеденбал Юмжагийн (1916-1991) legendtour.ru
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib väljakust Helsingis; väljaku kohta Peterburis vaata artiklit Senati väljak (Peterburi).* |

---

Senati väljak suvel, taga Helsingi toomkirik
**Senati väljak** (soome keeles *Senaatintori*, rootsi keeles *Senatstorget*) on Helsingi kesklinnas asuv ajalooline keskväljak. Seda väljakut ääristavad mitmed ajaloolised ehitised, nagu Helsingi toomkirik, Riiginõukogu hoone (*Valtioneuvoston linna*) ja Helsingi ülikooli peahoone. Väljaku keskel asub Aleksander II ausammas. Senati väljaku ääres asuv toomkirik on Helsingi tuntuim sümbol ja üks turistide külastatuimaid hooneid linnas. Väljaku äärtes kulgevad tänavad Aleksanterinkatu, Unioninkatu, Snellmaninkatu ning põhjaküljes toomkiriku treppide eest läbi Hallituskatu.

Senati väljaku projekteerisid 1800. aastate esimesel poolel Helsingi monumentaalkeskuse arhitektid, detailplaneeringu autor Johan Albrecht Ehrenström ja arhitekt Carl Ludvig Engel.

Pilte Senati väljakust
----------------------

* Sederholmi maja, linna vanim hooneSederholmi maja, linna vanim hoone
* Aleksander II ausammasAleksander II ausammas
* Riiginõukogu hooneRiiginõukogu hoone
* Helsingi ülikooli peahoone Senati väljaku lääneküljelHelsingi ülikooli peahoone Senati väljaku lääneküljel
* Aleksander II ausammas Aleksander II ausammas

Välislingid
-----------

* Senati väljaku koduleht
* Senati väljakust Helsingin Sanomates
**Piigat** ehk **piigart** on ujuvvahendi välistekilt või katuselt sademe- ja pesuvee üle parda juhtimiseks mõeldud väike toru või ava.

Kirjeldus
---------

Üldjuhul asuvad piigatid umbreelinguga või tekirandiga (madala äärisega) varbreelinguga välistekkide servades. Sinna kogunev vesi valgub lühikestesse piigatitorudesse, mis algavad tekil ja lõpevad pardas. Tugevama vihma või teki pesemise korral piigatitorukesest alla voolav vesi purskub pardaavast nurga all väljudes sageli veidi eemale ja jättes pardale ajapikku natuke väiksema jälje. Kaatritel ja teistel väiksematel tekiga veesõidukitel on torukese asemel lihtsalt teki serva ja reelingu kokkupuutekohal väike piigatiava, kust vesi välja valgub. Tormise ilmaga lainetusega tekile sattuva rohkema vee ära juhtimiseks on umbreelinguga veesõidukitel reelingus eraldi suuremad avad - tormiluugid.

Piigat võib asuda ka ujuvvahendi vahetekil, juhtides vahetekile sattunud vee pilssi.

Vaata ka
--------

* Klüüs
* Laevatekk

Välislingid
-----------

* Mereviki.ee