recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Hõivamine** ehk ***occupatio*** on üks algsetest omandamiseviisidest. Hõivamist iseloomustab asja võtmine või vallutamine tahtega asja endale pidada. Hõivata saab mitte kellelegi kuuluvat eset, mis peab siiski kuuluma *res in nostro patrimonio* (asjad, mis võivad olla inimeste eraomandis) alla.

Rooma eraõiguse õpikutes liigitatakse omandiõiguse saamise viisid kaheks:

1) Algsed omandamisviisid *(acquisitio originaria)* on need, mille puhul asja omandaja õigus pole rajatud kellegi teise isiku õigusele. See tähendab, et asi ei kuulu selle omandamise ajal kellelegi ja seetõttu ei anta seda üle, vaid omandatakse muul viisil. 

2) Tuletatud omandamisviisid *(acquisitio derivativa)* – omandaja õigus on rajatud eelmise omaniku õigusele.

Asja saab hõivata mitmel erineval viisil:

1) ***res nullius*** ehk asi, millel pole omanikku (nt metsloomad, linnud, kalad). 

Nende kohta on Justinianuse Institutsioonides kirjutatud (Institutiones):

Inst. 2.1.12: *„Seega metsloomad, linnud, kalad, see tähendab kõik loomad, kes elavad maal, meres või taevas, saavad niipea, kui keegi nad kinni püüab, rahvaste (loomu)õiguse alusel selle isiku omaks. Sest, mis ei olnud varem kellegi oma, saab loomuliku arusaama kohaselt hõivaja omaks. Pole vahet, kas keegi püüab looma või linnu kinni enda või kellegi teise maal. Kuigi on ilmselge, et kui keegi tungib kellegi teise maale kavatsusega seal küttida loomi või linde, võib maa omanik, kui ta seda märkas, keelata tal maale astuda. Kõiki neid loomi, kelle sa kinni püüad, peetakse sinu omaks, kuni need on sinu järelevalve all. Kuid kui see (loom) on põgenenud sinu järelevalve alt ja taastanud oma loomuliku vabaduse, lakkab ta olemas sinu oma ja kuulub järgmisele hõivajale. Loomuliku vabaduse saamiseks peetakse seda, kui loom on kadunud su silmist või – ehhki küll loom on veel su vaateväljas – on teda keeruline taga ajada."* 

2) ***res derelicta*** ehk asi, mis on omaniku poolt hüljatud või ära visatud

3) ***occupatio bellica*** ehk sõjasaagi omandamine

4) ***thesaurus***, peitvara ehk asjad, mis on mäletamata aeg tagasi peidetud. Peitvara kuuluvuse üle vaidlesid eriti klassikalise aja Rooma juristid, Justinianus aga jagas *media sententia’*ga peitvara leidja ja maatüki omaniku vahel:

Inst 2.1.39: *„Peitvara, mille keegi oma maatükilt leiab on jumalik. Hadrianus loomulikku õigluse järgi lubanud sellele, kes leiab. /…/ Aga kui keegi leidis juhuslikult võõralt maatükilt peitvara, ilma seda otsimata, on keiser lubanud poole leiust maatüki omanikule. Kui keegi keisri maalt peitvara leiab, on pool sellest määratud leidjale, pool keisrile."*

Viited
------

1. ↑  E.Ilus (2000). *Rooma eraõiguse alused*. Kirjastus Ilo. Lk 110.
2. ↑  H. Siimets-Gross ja M-Ristikivi (2019). *Fontes Iuris Romani*. Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus. Lk 143.
3. ↑  H. Siimets-Gross ja M.Ristikivi (2019). *Fontes Iuris Romani*. Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus. Lk 146.
**Tartu Autoklubi** on Tartu ja kogu Lõuna-Eesti autohuvilisi koondav mittetulundusühing. Klubi põhieesmärk on viisaka liikluskultuuri propageerimine. Ka on klubi võtnud enda kohustuseks pakkuda Lõuna-Eestis autohuvilistele turvalist ja legaalset enese väljaelamise võimalust nii kiirendus- kui ka ringrajal.

Ajalugu
-------

Tartu Autoklubi loodi praegusel kujul 2006. aastal, kui ühest autohuviliste foorumist lõi lahku seltskond noori autohuvilisi. Koos hakati ette võtma ühisüritusi ja korraldama siseringile väikeseid kiirendusvõistlusi ja kruiise. Järk-järgult hakkasid üritused suuremaks kasvama ning tekkima iga-aastased traditsioonilised üritused ja kokkusaamised.

Liikmed
-------

Tartu Autoklubil on üle 200 lihtliikme. Nendel liikmetel on ligipääs klubi foorumile ja eelisõigus teabele klubi ürituste kohta. 

Teise liikmete grupi moodustavad Tartu Autoklubi korraldusmeeskonna liikmed, keda on kokku paarikümne ringis. Need liikmed korraldavad võistlusi, läbivad koolitusi, võtavad osa klubilisest tegevusest ja omavad lihtliikmetest kõrgemat klubilist staatust.
**Sasuke Uchiha** (jaapani keeles うちは サスケ *Uchiha Sasuke*) on tegelane mangast "Naruto", mille loojaks on Masashi Kishimoto.

Sasuke on üks viimastest ellujääjatest Uchiha klannist, mis oli üks vanemaid ning tugevamaid klanne Konohagakure-s, kuni Sasuke vanem vend Itachi Uchiha enne seeriaid klanni tappis. Seeria alguses on Sasuke eesmärk taastada oma klann ja tappa oma vanem vend. Seeria jätkudes pannakse Sasuke tiim seitsmesse (Team 7), mille juhiks on Kakashi Hatake. Tiimi kuuluvad ka Naruto Uzumaki ja Sakura Haruno. Alates akadeemiast on igale tüdrukule Sasuke meeldinud, samuti ka Sakurale, kes annaks kõik, et Sasukele ka tema meeldiks. Naruto, kellele jällegi meeldib Sakura on kade Sasuke üle, sest ta meeldib kõigile. Sellepärast üritab ta alati Sasukesest parem olla ja teda ületada. Sasuket ei huvita jällegi ükski tüdruk, sest ta tahab tugevamaks saada, et oma klann restoreerida. Naruto ja Sasuke on sellest saati vaenlased. Sasuke häält animes on teinud jaapani keeles Noriaki Sugiyama ja inglise keeles Yuri Lowenthal. Paljud vaatajad kritiseerivad Sasuket tema külma ja ükskõikse käitumise pärast.
**Mikroobne ling** (inglise *microbial loop*) on veekogus mikroorganismide (bakterite, protistide jt) vahendusel toimuv protsesside kompleks, milles lahustunud orgaaniline aine (inglise DOM) jõuab toiduahela kõrgemate lülideni. 

Termini "mikroobne ling" juurutasid Azam *et al*, et kaasata merebakterite roll, mida nad mängivad mereökosüsteemi süsinikuringes ja üldises ainevahetuses. Varem kasutati sageli terminit "mikroobne toitumisvõrgustik" (inglise *microbial food web*)[*viide?*].

Üldiselt satub lahustunud orgaaniline süsinik (DOC) merekeskkonda bakterite vahendatud lüüsi, fütoplankterite fikseeritud süsiniku rakkust lekkimise kaudu (nt mutsillogeenne eksopolümeer (inglise *mucilaginous exopolymer*) ränivetikatest), raku kiire vananemise, zooplanktoni toitumise, mereloomade jääkainete vabanemise või maismaataimede ja muldade orgaaniliste osakeste lahustumise ja lagunemise kaudu). 
Mikroobse linguga seonduvad bakterid omastavad ja saavad energiat sellest eri viisil merekeskkonda jõudnud lahustunud orgaanilisest ainest. Kuna mere ökosüsteemide orgaanilisest ainest enam kui 95% koosneb suure molaarmassiga (inglise HMW) ühenditest (nt valgud, polüsahhariidid, lipiidid), siis ainult väike osa lahustunud orgaanilisest ainest (DOM) on kergesti kasutatav kõrgematel troofilistel tasemetel olevail mereloomadel. See tähendab, et lahustunud orgaaniline süsinik (DOC) pole enamiku mereorganismide jaoks otseselt kättesaadav; seetõttu merebakterite omastatud ja toiduahelasse mikroobse biomassi kaudu jõudnud lahustunud orgaaniline süsinik on oluline energiaallikas kõrgematele troofilistel tasemetele.

Vaata ka
--------

* Laguahel
* Toiduahel

Viited
------

1. ↑  Fenchel, T. 2008. The microbial loop – 25 years later. Journal of Experimental Marine Biology and Ecology
2. ↑  Van den Meersche K. Middelburg, J. J. Soetaert, K. Rijswijk, P. V. Boschker, H. T. S. & C. H. R. Heip, 2004. Carbon-nitrogen oupling and algal-bacterial interactions during an experimental bloom: Modeling a 13C tracer experiment. Limnology and Oceanography
**Édouard Daladier** [edu'aar daladj'ee] (18. juuni 1884 Carpentras – 10. oktoober 1970 Pariis) oli Prantsusmaa poliitik. Ta oli korduvalt Prantsusmaa peaminister, sealhulgas Teise maailmasõja alguse ajal. Ta kuulus Vabariiklikku, Radikaalsesse ja Radikaalsotsialistlikku Parteisse.

Daladier oli korduvalt minister. 1924–1925 kolooniate minister, 1925 sõjaminister, 1925–1926 ja uuesti 1926 avaliku koolituse ja kaunite kunstide minister (tänapäeva mõistes haridus- ja kultuuriminister), 1930, uuesti 1930–1931 ja veel kord 1932 avalike tööde minister, 1932–1934 sõjaminister, 1936–1937 ja 1938 asepeaminister, 1936–1940 riigikaitse- ja sõjaminister ning 1939–1940 ja uuesti 1940 välisminister.

Daladier oli peaminister kolm korda: 31. jaanuarist 26. oktoobrini 1933 (ühtlasi sõjaminister), 20. jaanuarist 9. veebruarini 1934 (ühtlasi välisminister) ja 10. aprillist 1938 21. märtsini 1940 (ühtlasi kaitse- ja sõjaminister ning ajuti välisminister).

Ta kirjutas alla Müncheni kokkuleppele, kuigi uskus, et Saksamaa jätkab vallutusi. 3. septembril 1939 kuulutas Daladier' valitsus Saksamaale sõja, kuid sõjategevusest hoiduti. Daladier keelustas 1939. aasta septembris Prantsuse Kommunistliku Partei, mis toetas Molotovi-Ribbentropi pakti. 1940. aasta märtsis astus ta tagasi, sest oli keeldunud Soomet Talvesõjas abistamast.

Pärast Teist maailmasõda oli Daladier Prantsusmaa Saadikutekoja liige ja Charles de Gaulle'i poliitiline vastane. 1953–1958 oli ta Avignoni linnapea.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Joseph Paul-Boncour** | **Prantsusmaa peaminister**1933 | Järgnev**Albert Sarraut** |
Edouard Seguin.
**Edouard Séguin** (20. jaanuar 1812 Clamecy, Nièvre, Prantsusmaa – 28. oktoober 1880 New York) oli prantsuse arst ja õpetaja, vaimupuudepedagoogika rajaja.

Üliõpilasena oli ta prantsuse arsti Jean Marc Gaspard Itardi õpilane. Seguin oli veendunud, et kõik inimesed, hoolimata oma kaasasündinud puuetest ja haigustest, on võimelised õppima. Tema tööd näitasid, et õpetamise abil on võimalik tugevdada füüsilist keha ja arendada sensomotoorset koordinatsiooni ka kõige raskematel patsientidel.

1837. aastal hakkas Seguin külastama Salpetriere'i varjupaika Pariisis, kus oli palju vaimupuudega lapsi, ning püüdis neid õpetada. 1839 rajas ta Pariisis vaimupuudega laste kooli. See oli esimene taoline kogu maailmas, millest hiljem võtsid eeskuju paljud teised.

1846 ilmus Seguinilt esimene õpik "*Traitement moral, hygiène et éducation des idiots"*, kus ta ei teinud olulist vahet puuetega ja puueteta laste õpetamisel. 

Seguin sattus 1848. aastal seoses Prantsusmaa poliitilise olukorra muutusega ebasoosingusse ja emigreerus 1850 Ameerika Ühendriikidesse. Ta leidis esialgu Clevelandis tööd arstina, kuid juba 1854 rajas ta esimese raske vaimupuudega laste kooli New Yorki. Ta nimetati kooli *Pennsylvania Training School for Idiots* juhiks.

1861 sai Seguin meditsiinidoktori kraadi. Arstina on ta uurinud loomade termomeetria probleeme ja töötas välja füsioloogilise termomeetri.

Tema pedagoogikaideed vajusid Euroopas peagi unustusse. Alles aastal 1900 avastas Itaalia arst ja õpetaja Maria Montessori need uuesti ning asus neid laiemalt tutvustama. Seguini ideedest sai ainest ka montessori pedagoogika.

Teosed
------

* Édouard Séguin, Traitement moral, hygiène et éducation des idiots. Paris 1846
* Édouard Séguin, Report on Education. Vienna International Exhibition 1873. Washington 1875.

Välislingid
-----------

* Biographisches Lexikon hervorragender Ärzte
* New World Encyclopedia
* Britannica
**Tartu Aparaaditehas** oli Nõukogude ajal Tartus tegutsenud tööstusettevõte, Eesti NSV suurim aparaaditehas. Tehase hoonestu aadress on Kastani 42.

Tehas rajati ettevõtete Termoautomaat ja AGE liitmisel 1958. aastal. 1974. aastal viidi see tootmiskoondise Tööstusaparaat alluvusse. Tartu aparaaditehas tootis keskmistele ja suurtele külmutusseadmetele termoreguleerventiile, suurte diiselmootorite automaatjuhtimisseadmeid ning rõhureleesid. 1973. aastal oli tehases 1468 (teistel andmetel 1486) töötajat. 

Insenertehnilise personali koosseis oli ülepaisutatud ja seda rakendati sageli põllumajanduslikel koristustöödel, valdavalt Nõgiaru sovhoosis[*viide?*]. 

Aparaaditehase 1961. aastal valminud hoone arhitekt oli Ago-Livius Kerge.

1960–89 töötas Tartu Aparaaditehases peainsenerina majandusteadlane Udo-Rein Okk.

1986. aastal valiti EKP XIX kongressil EKP Keskkomitee liikmeks Tartu Aparaaditehase treial Pavel Gorjunov.

2006. aastal omandas endised Aparaaditehase hooned ABC Kinnisvarateenused, kellele tehasekompleks kuulub tänini. 2013. aastast tegutseb hoonestus loomelinnak nimega Aparaaditehas, mida 2016. aastani juhtis Lemmit Kaplinski.

Viited
------

1. 1 2 3  "Aparaaditehase loomelinnak pöörleb aina kiiremini" Tartu Postimees, 30. oktoober 2015, lk 4-5
2. ↑   (1957). *Прибор для проверки системы зажигания на автомобиле ППЗ : описание конструции и инструкция для пользования / Министерство автомобильного транспорта и шоссейных дорог СССР, Трест гаражного оборудования "Гаро", Завод автогаражного электрооборудования "АГЭ"*. Tartu: Завод автогаражного электрооборудования "АГЭ". `{{raamatuviide}}`: välislink kohas ``|autor=`` (juhend)[*alaline kõdulink*]
3. ↑  Postimehe artikli alapealkirjas on kirjutatud 1486, tekstis 1468. Allikaviiteks on antud teatmik "Nõukogude Eesti 1978".
4. ↑  Edasi, 19. sept 1978. Arnold Everaus. "Tartlaste nädal Mõnistes"
5. ↑  "Udo-Rein Okk". - "Eesti teaduse biograafiline leksikon", 3. köide
6. ↑  Jüri Saar "Lemmit Kaplinski sai Tartu volikogu esimeheks". Tartu Postimees, 21.02.2020, lk 3
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib hõbevahtrast;* Acer saccharinum *on ka suhkruvahtra sünonüümne ladinakeelne nimi* |

---

**Hõbevaher** (*Acer saccharinum*) on seebipuuliste sugukonda vahtra perekonda kuuluv puuliik.

Morfoloogia
-----------

Hõbevaher kasvab 15–25, erandjuhtudel kuni 35 m kõrgeks. Juba 10 aasta vanune puu on 8 m kõrge. Kasvab sageli veekogude kallastel ja märgaladel. 

### Tüvi

Noorel puul on koor hall ja sile. Vananedes muutub see kestendavaks ja annab uinuvatest pungadest uusi võsusid. 

Lehed
### Leht

Lehed on kuni 15 cm pikad ja 6–12 cm laiad ning sõrmjagused. Hõlmasid on 5. Need on peensaagja servaga ja tipust teravad. Lehe ülapind on heleroheline, alapool hallikasroheline ja veidi karvane. Leherootsud on nõrgad ja kuni 15 cm pikad, mistõttu leht väreleb väikesegi tuulepuhanguga ja näitab hallikat alapoolt. 

  

### Õis

Nii emas- kui ka isasõied on väikesed, rohekaskollased ja koondunud kobaraisse. Hõbevaher õitseb kevadel, lehtede puhkemise ajal, ja on putuktolmleja. 

Viljad
### Vili

Tiibviljad on kuni 2,5 cm pikad ja kahe kaupa ühinenud. Viljad valmivad varasuvel ja nende tiivad on 3–5 cm pikad. Tiivulisi seemneid võib tuul mõnel määral edasi kanda, kuid seemned ise on rasked ja levivad ka veevooluga. Ühelgi teisel vahtral pole nii suuri seemneid.

### Juured

Hõbevahtra juured asuvad madalal ja on kiulised. Seetõttu võib ta oma juurtega purustada vanu veetorusid ja muid kommunikatsioone, samuti kõnniteesillutist ja isegi majavundamente. Puujuur ajab kergesti võsusid ja kui neid ei pügata, siis kasvatab endale mitu tüve.

Levik
-----

Hõbevahtra levila on Põhja-Ameerika idaosa Ontariost Floridani.

Kasutamine
----------

USA idaranniku mõnes piirkonnas on hõbevahtra õiepöörised kevadel oravate põhiline toit, sest paljud varutud tõrud ja pähklid on idanema läinud ja oravatel on nälg käes.

Kasvatatakse laialdaselt ilupuuna, sest teda on lihtne istutada, kasvatada ja hooldada. Talub hästi linnaõhku, mistõttu on levinud alleepuu. Hõbevaher on üks Põhja-Ameerika kõige kiiremini kasvavaid vahtraid. Ta on õrnema kujuga võraga kui mägivaher. Võra on hõre, lehed on kahevärvilised ja annavad tuule käes võbeledes puule iseäraliku ilu. Puit on üsna rabe, mis tähendab, et harud ja oksad murduvad aeg-ajalt näilise põhjuseta. Seetõttu kahjustavad tormid hõbevahtraid rohkem kui muid puid.

Sügisel muutub hõbevaher vähem kirevaks kui teised vahtrad, lõpetades tavaliselt kahvatukollasena, ehkki mõned isendid lähevad erekollaseks, vahel isegi oranžiks või punaseks. Seevastu mõnel isendil lehed ei muudagi värvi, vaid varisevad rohelistena.

Hõbevaher kohandub kergesti mitmesuguste kasvutingimustega. Kasvab ka kuivas, kui on sinna istutatud, kuid vajab siiski rohkem päikest kui teised vahtrad, ja kuivas kliimas kastmist. Istutatud puud kasvavad põhjas kuni Kesk-Norrani ja lõunas Orlandoni. Teda on istutatud Jeruusalemma, Lõuna-Brasiiliasse, Uruguaysse ja Põhja-Argentinasse.

Vaata ka
--------

* Vaemla hõbevaher

Viited
------

Välislingid
-----------

* Hõbevaher andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes

1. 1 2 3  Maailma puude entsüklopeedia, 2004, lk. 159
**Līga Plakane** (sündinud 25. veebruaril 1970) on läti alpinist ja füsioloog.

Ta on esimene Baltimaade naisalpinist, kes on tõusnud üle 8000 m kõrguse mäe tippu.

Plakane lõpetas 1992. aastal Läti Ülikooli bioloogiateaduskonna füsioloogia erialal. Pärast doktoriõppe programmi läbimist kaitses ta 1998. aastal doktorikraadi bioloogias. 
Alates 2001. aastast töötab ta dotsendina Läti Ülikooli bioloogiateaduskonnas.

Alpinism
--------

Alpinismiga hakkas ta tegelema 14-aastaselt. Koos abikaaga Atis Plakansiga on ta osa võtnud enam kui kümnest ekspeditsioonist kõrgmäestikes.

Ta on tõusnud Mount McKinley (6194 m) tippu Alaska ahelikus ja Aconcagua (6960 m) tippu Andides. 2006. aastal tõusis ta Pamiiris Ismoili Somoni mäetippu.

### Tõusud kaheksatuhandeliste tippu

Ta üritas 2006. aastal tõusta Xixabangma (8027) tippu, kuid ebaõnnestunult: kõrgusel 7600 m tuli tagasi pöörduda.

2007. aastal võttis ta osa kolmeliikmelisest Läti Cho Oyu ekspeditsioonist ja tõusis koos Atis Plakansi ja Kaspars Klapkalnsiga 9. oktoobril lisahapnikuta selle kaheksatuhandelise mäe (8188 m) tippu.

2008. aastal võttis ta osa Läti 6. Himaalaja ekspeditsioonist, mille seekordne eesmärk oli tõusta maailma viienda mäe Makalu (8485 m) tippu. Tipputõus ei õnnestunud.

#### Edukad tipputõusud

* 2007 – Cho Oyu (8188 m)

Isiklikku
---------

Tema vanemad on mägironimist harrastanud teadlased Visvalža Švinkas ja Ruta Švinka.

Tema abikaasa on alpinist Atis Plakans. Neil on kaks tütart.

Viited
------

1. ↑  Līga Plakane. sportlat.lv
2. ↑  LATVIJAS ALPĪNISMAM 60. GADU!. climbing.lv
3. 1 2  Līga Plakane. lu.lv
4. 1 2  Kur viss ir savādāks. sporto.lv
5. 1 2 3 4  Noslēpumainais Lielais Melnais. sporto.lv
6. ↑  Puante virs mākoņiem. sporto.lv
7. ↑  КЛУБ АЛЬПИНИСТОВ "TRAVERSS". traverss.lv
8. ↑  Lielais Melnais paliek. sporto.lv
9. ↑  Latvijas alpīnisti rīt dosies iekarot Makalu kalnu virsotni. .tvnet.lv

Välislingid
-----------

* Ceļš uz Everestu. lza.lv
* Puante virs mākoņiem. sporto.lv (läti keeles)
**Hõlmader** on laia rauast hõlmaga künniriist, mis pöörab mullakamara täiesti ümber.

Keskaegsete puitatrade künnisügavus oli 5–10 cm. Uute põllukultuuride levimisega muutus sügavam mullaharimine vajalikuks. Puitatradele tehtud täiendused ei parandanud oluliselt künnikvaliteeti ega suurendanud tööjõudlust. Hõlmader sai Ida-Euroopas tuntuks 18. sajandi lõpul.

Inglise päritolu hõlmadrad jõudsid Eestisse 19. sajandi algul ning neid kasutati mõisapõldudel. Talupojad olid alguses hõlmatrade vastu, kuna nendega kaasnesid suurenenud töönormid ning väikesed maatõugu hobused ei jõudnud raskeid atru vedada. Hõlmadrad võeti omaks 19. sajandi teises pooles, kui valmistati atru, millel oli puust tiisel ja raudhõlm. 1910 aastal olid põllumajandusloenduse andmetel Eestis kõikidest atradest 24% täisrauast hõlmadrad.

Vaata ka
--------

* ader

Viited
------

1. 1 2  Eesti rahvakultuuri leksikon. Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastuse AS. Tallinn. 2007. lk 40
2. 1 2  Eesti rahvakultuur. Eesti Entsüklopeediakirjastuse AS. Tallinn. 2008. lk 84

Välislingid
-----------

Puittiisliga hõlmader, EPM TR 49:2 E 4:2, Eesti Põllumajandusmuuseum
Élie Cartan (1904)
**Élie Joseph Cartan** (9. aprill 1869 Isère'i departemang – 6. mai 1951 Pariis) oli prantsuse matemaatik.
Ta oli aastatel 1912–1940 Pariisi Ülikooli professor. Ta arendas põhjapanevalt Lie rühma teooriat. Tema peamised uurimisvaldkonnad olid matemaatiline füüsika, diferentsiaalgeomeetria ja rühmateooria. 

1922. aastal lõi ta üldrelatiivsusteooria laienduse, mida hiljem hakati nimetama Einsteini-Cartani teooriaks. Tema esitatud on hüpoteetilise torsioonvälja mõiste, mida tänapäeval kasutatakse pseudoteaduslikes teooriates. Cartan oli ka üks neist, kes tegeles ühtse väljateooria loomisega.

Haridus- ja töökäik
-------------------

Ta lõpetas 1891. aastal Pariisis École normale supérieure'i, kus ta kuulas ka Henri Poincaré loenguid. 1894. aastal kaitses ta Sorbonne'is väitekirja "Sur la Structure des groupes de transformations finis et continus" ja sai doktorikraadi.

Aastatel 1894–1896 töötas ta õppejõuna Montpellier' Ülikoolis ja 1896–1903 Lyoni Ülikoolis. 1903. aastal sai ta professori koha Nancy ülikoolis. 1909. aastal kolis ta perega Pariisi, kus ta asus õppejõuna tööle Pariisi Ülikooli, alates 1912. aastast professorina. 1940. aastal jäi ta pensionile.

Tunnustus
---------

* 1937 – Lobatševski auhind

#### Valitud teadusakadeemiate liikmeks

* 1931 – Prantsuse Teaduste Akadeemia
* 1937 – Hollandi Kuninglik Teaduste ja Kunstide Akadeemia
* 1945 – Rumeenia Akadeemia
* 1947 – Londoni Kuninglik Selts
* 1949 – USA Rahvuslik Teaduste Akadeemia

Isiklikku
---------

Tema pojad olid matemaatik Henri Cartan (1904–2008), helilooja Jean Cartan (1906–1932) ning vastupanuliikumises osalenud ja 1943. aastal hukatud füüsikadoktor Louis Cartan.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Élie Joseph Cartan. history.mcs.st-andrews.ac.uk

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Élie Cartan** |

* Élie Joseph Cartan. history.mcs.st-andrews.ac.uk
Jóan Símun Edmundsson (2013)
**Jóan Símun Edmundsson** (sündinud 26. juulil 1991 Toftiris) on Fääri saarte jalgpallur, kes mängib ründaja või äärepoolkaitsjana Belgia esiliiga klubis Waasland-Beveren ja Fääri saarte jalgpallikoondises.

Ta alustas klubikarjääri Fääri saarte klubis B68 Toftir. 2009. aasta detsembris liitus ta Inglismaa klubiga Newcastle United. Debüüdi klubi meeskonnas tegi ta 25. juulil 2010 sõprusmängus Norwich City vastu. 7. jaanuaril 2011 suundus ta üheks kuuks laenule Inglismaa tugevuselt viienda liiga klubisse Gateshead. Liigadebüüti tal Newcastle Unitedi meeskonnas teha ei õnnestunud.

2012. aastas veebruaris liitus ta Norra kõrgliiga klubiga Viking FK. Seejärel mängis ta laenul Taani esiliiga klubis Fredericia. 2014. aastal naasis ta Fääri saarte kõrgliigasse, mängides esmalt AB Argiris ja seejärel HB Torshavnis.

2014. aasta detsembris sõlmis Edmundsson kaheaastase lepingu Taani esiliiga klubiga Vejle. 2016. aasta jaanuaris siirdus ta Taani kõrgliiga klubisse Odense Boldklub. Hooajal 2016–17 lõi ta Taani kõrgliigas üheksa väravat.

2018. aasta mais suundus ta Saksamaa klubisse Bielefeldi Arminia. Sama aasta 6. augustil lõi ta oma debüütmängus FC Heidenheimi vastu värava. 26. detsembril 2020 debüteeris ta mängus 1. FC Kölni vastu Saksamaa kõrgliigas. Edmundsson saadeti väljakule teisel poolajal ja ta lõi Arminia 1:0 võiduvärava. Temast sai sellega esimene Fääri saarte jalgpallur, kes on Saksamaa kõrgliigas mänginud, ja ka esimene, kes on värava löönud.

2021. aasta juunis liitus ta Belgia esiliiga klubiga Waasland-Beveren.

Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 11. augustil 2010 EM-i valikmängus Eesti jalgpallikoondise vastu.

Viited
------

1. ↑  "Joan Simun Edmundsson gives Arminia Bielefeld first Bundesliga win in 11 years against Cologne". bundesliga.com. 26.9.2020. Vaadatud 6.10.2020
**"Hõbevalgem: reisikiri suurest paugust, tuulest ja muinasluulest"** on Lennart Meri kirjutatud raamat, mis ilmus 1984. aastal. Autori sõnul on tegu tema seitse aastat varem ilmunud raamatu "Hõbevalge" sissejuhatuse ja esimese peatükiga. Suur osa teose sisust ongi identne "Hõbevalge" omaga, kuid mitmeid fakte on täpsustatud ja täiendatud ning sisse on toodud uut infot, mida eelmise raamatu ajal veel kasutada ei saanud.

"Hõbevalgemas" keskendub Lennart Meri põhiliselt Pythease isikule ning tema reisidele Põhja-Euroopas. Ta toob suure hulga paljuski küll hüpoteetilisi tõestusmaterjale, et Pytheas jõudis just Saaremaale ning et see ongi Ultima Thule. Samuti uurib ta eesti ja soome mütoloogiat ning püüab neis esinevate tegelaste etümoloogiat lahti seletada. Üheks olulisemaks probleemiks on ka etnonüümi *eestlased*=*aestid* pärinemine, millele autor arvab samuti lahenduse olevat leidnud. Lisaks toob Meri ära "Hõbevalgega" võrreldes lühendatult, kuid mõnevõrra täiendatult ka oma nägemuse Tallinna esiajaloost.

| * v
* r
Lennart Meri |
| --- |
| Raamatud | 

* "Hõbevalge" (1976)
* "Hõbevalgem" (1984)
* "Presidendikõned" (1996)

 |
| Filmid | 

* "Veelinnurahvas" (1970)
* "Linnutee tuuled" (1977)
* "Kaleva hääled" (1986)
* "Toorumi pojad" (1989)
* "Liivlaste lood" (1991)
* "Šamaan" (1997)

 |
| Perekond | 

* Helle Meri
* Georg Meri
* Hindrek Meri
* Mart Meri

 |
| Muu | 

* 1992. aasta Eesti presidendivalimised
* 1996. aasta Eesti presidendivalimised
* "Tantsud linnuteele. Pildistusi Lennart Meri filmirännakutelt"
* Lennart Meri büst (Tauno Kangro)
* Lennart Meri büst (Tõnu Maarand)
* Lennart Meri Euroopa Sihtasutus

 |
|  |
| --- |
|  **Poks** |
| Riik |  | Poola |
|  |
| 1. ring | 1936 | Kerge-keskkaal |
|  |
| Hõbe | 1939 | Keskkaal |

**Józef Pisarski** (15. juuni 1913 Łódź, Łódźi vojevoodkond – 8. detsember 1986 Łódź) oli Poola poksija.

Pisarski oli kokku kolmekordne Poola meister - kergekeskkaalus (kuni 147 naela ehk 66,7 kg) 1933. aastal ning keskkaalus (kuni 160 naela ehk 72,6 kg) aastatel 1937-1938. Ta sai Poola meistrivõistlustel keskkaalus (kuni 160 naela ehk 72,6 kg) 1936. aastal 3. koha ja 1948. aastal 2. koha.

Pisarski osales mõlemal Eesti ja Poola maavõistlusel poksis. Ta võitis oma kohtumise Aleksander Reinke vastu 1938. aasta kevadel ning kaotas oma kohtumise Anton Raadiku vastu 1938. aasta sügisel. Ta osales aastatel 1933-1948 rahvusvahelistel kohtumistel Poola eest kokku 17 korral. 

Pisarski osales kergekeskkaalus (kuni 147 naela ehk 66,7 kg) 1936. aasta Berliini olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas 1. ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.

Pisarski sai keskkaalus (kuni 160 naela ehk 72,6 kg) 6. Euroopa meistrivõistlustel (Dublin, 1939) hõbemedali, kaotades finaalis kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Anton Raadikule (Eesti).

Viited
------

1. ↑  11. suveolümpiamängude poksivõistlus. Berliin 1936. Tulemused inglise keeles
2. ↑  6. Euroopa meistrivõistlused poksis. Dublin 1939. Tulemused inglise keeles

Välislingid
-----------

* Józef Pisarski saidil Olympedia Muuda Vikiandmetes
Hõbeoksiidelemendid
**Hõbeoksiidelement** ehk **tsink-hõbeoksiidelement** on leeliselektrolüüdiga primaarelement, mille negatiivne elektrood koosneb tsingipulbrist ja positiivne elektrood hõbeoksiidist Ag2O.
Elemendi tühjendamisel oksüdeerub tsink tsinkoksiidiks:

Zn + 2(OH)‒ → ZnO + H2 O + 2e‒ .
Hõbeoksiid redutseerub puhtaks hõbedaks:

Ag2 O + H2 O + 2e‒ → 2Ag + 2(OH) ‒ .
Hõbeda kalliduse tõttu toodetakse hõbeoksiidelemente väikeste nööpelementidena kasutamiseks peamiselt käekellades. Elemendi energiatihedus on suurem kui teistel primaarelementidel ‒ kuni 500 Wh/dm3. Pinge püsib kasutamisel kuni tühjenemiseni peaaegu muutumatuna väärtusel 1,5‒1,55 volti. Hermeetilises pakendis säilivad elemendid kuni 5 aastat.

Vaata ka
--------

* Nööpelement

Välislingid
-----------

* Silver Oxide Batteries

| * v
* r
Keemilised vooluallikad |
| --- |
| Primaarelemendid  | 
Galvaanielement  • Hõbeoksiidelement  • Leclanché element  • Leeliselement  • Liitiumelement  • Nööpelement  • Tsinksüsielement  • Tsinkõhkelement |  |
| Sekundaarelemendid | 
Aku  • Akupatarei  • Aeglaselt isetühjenev NIMH-aku  • Leelisaku  •  • Nikkel-metallhüdriidaku  • Pliiaku  • Liitiumioonaku  • Liitiumpolümeeraku  • Naatriumioonaku  • NMC-aku  • LFP-aku |
| Elemendi osad | 
Anood  • Elektrolüüt  • Elektrood  • Ioon  • Katalüsaator  • Katood  • Poolläbilaskev membraan |
| Vaata ka | 
Isetühjenemine • Kütuseelement  • Läbivooluelement  • Patarei |
Józef Poniatowski
Józef Poniatowski sarkofaag Krakówis Waweli katedraali krüptis
**Józef Antoni Poniatowski** (7. mai 1763 Viin, Habsburgide monarhia – 19. oktoober 1813 Weiße Elster, Saksimaa kuningriik) oli Prantsusmaa marssal ja Poola kindral, Varssavi hertsogiriigi sõjaminister (1807), Poola armee ülemjuhataja (1808), viimase Poola kuninga Stanisław II vennapoeg, vürst. 

Oktoobris 1813 sai Poniatowski Leipzigi lahingu esimesel päeval Napoleonilt keisririigi marssali auastme.

Elukäik
-------

Austria kindrali Andrzej Poniatowski (hilisem feldmarssal) perekonnas sündinud Józef Poniatowski alustas sõjaväeteenistust Austria armees, kuid 1789. aastast sai temast Poola armee loojaid. Vene-Poola sõjas (1792) juhtis ta Poola armee Ukrainas tegutsenud korpust. 1794. aastal võttis osa Kościuszko ülestõusust. Pärast Pauli keisriks saamist (1796) kutsuti teda Vene keisri teenistusse, kuid Poniatowski vastas keeldumisega. 

1806. aastal astus Poniatowski Prantsuse keisririigi teenistusse. 1807. aastal oli ta Varssavi Suurhertsogiriigi (Prantsusmaa protektoraat) ajutise valitsuse loojaid ja temast sai sõjaminister.

1812. aastal juhtis Poniatowski Napoleoni sõjakäigus Venemaale Poola korpust (Grande Armée' 5. armeekorpus). Tema korpus võttis osa ka Borodino lahingust.

16.–19. oktoobril 1813 peetud Rahvastelahingus (Leipzigi lahing) juhtis Poniatowski Grande Armée' 8. korpust (Poola korpus). 16. oktoobril ülendas Napoleon ta keisririigi marssaliks.

Kolm päeva hiljem sai Józef Poniatowski haavata ja uppus Weiße Elsteris.
Poniatowski on maetud Krakówis Waweli katedraali krüptis.

Tunnustus
---------

* Musta Kotka orden (1802)
* Auleegioni suurristi klassi orden (1809)

Välislingid
-----------

 Józef Poniatowski – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
**Ühisvaraline õpikogukond** (inglise *educational commons*) on kogukonna liikmete aktiivsel osalusel põhinev koosloomeline kogukond, kus ühiste õpiressursside loomine ja rakendamine toimub kollektiivsete otsuste ja ühise panustamise tulemusena. Ühisvaralised õpikogukonnad on ühisvaral põhineva koosloome üks vormidest.

Ühisvaraliste õpikogukondade kandvaks ideeks on üksteiselt õppimine (inglise *peer-to-peer learning*), eesmärgiga jõustada õpiprotsessis osalejaid ja tagada võimalikult vaba ligipääs ühiselt loodud ja kogutud infole ja teadmistele, mis on selle kogukonna peamine ühisvara (inglise *commons/ common-pool resources/ commons-based peer production*).

Kogukondliku ühisvara printsiip kujutab endast kollektiivsete tegevuste organiseerimise viisi nii, et kogukonna ressursid ja nendega seotud ühistegevused oleksid juhitud kogukonna liikmete poolt võrdsuse ja aktiivse osaluse põhimõtetele tuginevalt. Seejuures püüeldakse kõigi kogukonnaliikmete otsustesse kaasamise poole, püüdes hoiduda tavapäraselt levinud ebavõrdsusest ja hierarhiatest, mis loovad eeliseid teatud klassi, soo, rassi või positsioonide esindajatele (nagu juhid, eksperdid jt).

Ühisvaraline lähenemine haridusvaldkonnas ja õpikogukondades laiemalt eeldab alternatiivseid lähenemisi ka tavapäraselt levinud rollijaotustele õpetaja-õppija jt osapoolte vahel. Ühisvaralises õpikogukonnas on õpetaja, noorsootöötaja vm tegevuse juhendaja roll luua toetavaid ja suunavaid tingimusi, et aidata avalduda osalejate, õppijate parimatel kvaliteetidel. Juhendaja toetab osalejate vahelist arutelu, tähenduspõhist ja konstruktiivset suhtlust nõnda, et rajatakse ühine arusaam ja õppeprotsessi arendatakse kollektiivselt. 

Ühisvaralistes õpikogukondades on oluline roll ka kogukonna teistel osapooltel peale õppijate/osalejate ja juhendajate, sh lapsevanematel ja osalejate lähivõrgustikul laiemalt, kohaliku kogukonna teistel liikmetel – kõigil, kellele võiks selle õpikogukonna ühisvara olla tähenduslik ja vajalik. 

Ühisvaralised õpikogukonnad võivad edukalt toimida elukaareüleselt, nii formaalhariduses kui mitteformaalsetes ja informaalsetes õpikeskkondades, sh alushariduses, üldhariduskoolis, noorsootöös, huvihariduses, töökohapõhises õppes.

Ühiskondlikult on ühisvaralistel õpikogukondadel kaalukas roll kodanikuaktiivsuse ja demokraatia edendamisel, sotsiaalse sidususe suurendamisel.

Ühisvaral põhineva koosloome üheks tuntuim näide on Vikipeedia. See on üks Wikimedia projektidest, kuhu kuuluvad ka näiteks Vikiülikool ja Vikiõpikud.

Viited
------

1. ↑  Pantazis, A. (2021), Learning and the Concept of Commons: How Peer-to-Peer can Enhance Learning and Education in the Digital Era. Tallinna Tehnikaülikooli kirjastus.
2. ↑  Pechtelidis, Y. , Kioupkiolis, A. (2020), Education as Commons, Children as Commoners: The Case Study of the Little Tree Community, Democracy and Education, 28 (1), Article 5.
3. ↑  Enn, Ü. Kostakis, V. (2021), Another now, another how ehk kuidas teistsuguse lähenemise kaudu jõuda teistsuguste lahendusteni?, MIHUS
**Rafael Villagómez Jr.** (sündinud 10. novembril 2001 Leónis) on Mehhiko võidusõitja, kes võistleb 2022. aasta FIA Vormel 3 Meistrivõistlustel Van Amersfoort Racingu meeskonnas. Ta võitis 2019. aastal konkursi Richard Mille Young Talent Academy.

Karjääri Kokkuvõte
------------------

### Madalamad valemid

2020. aastal tegi Villagómez autodebüüdi Prantsusmaa Vormel 4 Meistrivõistlustel, võistledes koos Roberto Faria ja Luke Browningiga ka osalise tööajaga Fortec Motorsportiga Vormel 4 Briti Meistrivõistlustel. Ta saavutas Le Castellet's teise koha ja saavutas 121 punktiga meistritiitli kuuenda koha.

Briti sarjas saavutas ta alles oma teises sõidus esimese poodiumikoha, olles kolmas. Kuid järgmistel sõitudel ei suutnud mehhiklane seda tulemust korrata ja saavutas edetabelis üheteistkümnenda koha, edestades vaid nelja teist sõitjat.

### Euroformula Open Meistrivõistlustel

#### 2020

Villagómez osales 2020. aasta Euroformula Open Meistrivõistlustel viimases ringis Circuit de Catalunya ringrajal Drivexiga külalissõitjana koos Glenn van Berloga.

#### 2021

Ta liitus Van Amersfoort Racinguga 2021. aasta hooajaks koos Andreas Estneri, Casper Stevensoni ja Matías Zagazetaga.

### FIA Vormel 3 Meistrivõistlustel

#### 2021

2021. aastal debüteeris mehhiklane FIA Vormel 3 Meistrivõistlustel HWA Racelabi meeskonnas, sõites koos Matteo Nannini ja Oliver Rasmusseniga, saades esimeseks Mehhikost pärit piloodiks FIA Vormel 3 sarjas. Villagómezi kahjuks ei suutnud ta kogu kampaania jooksul ühtegi punkti koguda, saavutades edetabelis 29. koha parima võistlustulemusega 13. kohal.

#### 2022

Ta sõitis Van Amersfoort Racingu eest hooajajärgsel katsel koos Jack Doohani, Alexander Smolyari, Reece Ushijima ja Filip Ugraniga. Imolas saavutas ta koos Franco Colapinto ja Reece Ushijimaga oma esimese punktikoha.

Välislingid
-----------

* Rafael Villagómez karjääri kokkuvõte saidil DriverDB.com (inglise keeles)
Laimjala valla lipp
**Laimjala valla lipp** on endise Eesti haldusüksuse Laimjala valla lipp.

Lipp kinnitati 20. mail 1996.

Lipu kirjeldus
--------------

Valla lipuks on ruudukujuline vapilipp. Kangas on jagatud lainelõikega vertikaalselt kaheks võrdseks väljaks. Lehvipoolne väli on valge, vardapoolne aga sinine ning selle ülaservas on kollane kaheksaharuline täht.

Lipu normaalmõõtmed on 105×105 cm.

Põhjendus
---------

Kangajaotus tähistab valla paiknemist ajaloolisel piiskopi- ja ordumaade piiril. Lainelõige viitab Saaremaa oludes märkimisväärsetele jõgedele. Sinine sümboliseerib merd, valge vaimsust. Need on ka Saaremaa vapi värvid. Kollane täht osutab kompassiristina meresõitudele ja Laimjala vallast igasse ilmakaarde siirdunud inimestele. See kujund sümboliseerib ka kuldset kannusetähte, mis on rüütli, laiemas mõttes kõigi teenekate ja väljapaistvate isikute tunnus.

Lipu kasutamise kord
--------------------

Lippu kasutati järgmiste korrapunktide järgi:

1. Valla lipu valmistamine toimus üksnes vallavalitsuse loal.
2. Laimjala valla lippu kasutati valla pidupäevadel ja muudel avalikel üritustel ning suhtlemisel teiste omavalitsusüksustega.
3. Vallavalitsus võis sõlmida lepinguid valla sümboolika kasutamiseks.
4. Valla sümboolika ja tema statuudi muutmine või täiendamine kuulus vallavolikogu ainupädevusse.
5. Valla lipu heiskamisel koos Eesti riigilipu, mõne teise riigi, maakonna, omavalitsuse või muu lipuga, asub valla lipp lippude poolt vaadatuna teise riigi lipust, Eesti riigilipust või mõnest muust lipust vasakul.

Vaata ka
--------

* Laimjala valla vapp
* Saare maakond

Välislingid
-----------

* Laimjala valla sümboolika Riigikantselei kodulehel
Prantsuse batüskaaf Archimède
**Archimède** on Prantsusmaal ehitatud batüskaaf, mis oli mõeldud Prantsusmaa mereväele kuulunud FNRS-3 väljavahetamiseks. Tänapäeval on see muuseumieksponaat.

Batüskaafi Archimède (esialgse nimega **B11000**) väljatöötamist alustati 1957. aastal Toulonis. Projekteerimisel etendasid juhtivat osa Pierre Willm ja Georges Houot. Kavandati, et selle batüskaafiga sukeldutakse esimestena Mariaani süvikusse, kuid sellega jäädi hiljaks (jaanuaris 1960 sai sellega hakkama Trieste meeskond). Archimède valmis ja lasti vette alles juulis 1961.

Archimède'iga (ekspluatatsioonist eemaldati 1970. aastatel) oli teoreetiliselt võimalik laskuda kuni 11 km sügavusele. Tegelik suurim laskumissügavus, mis selle batüskaafiga saavutati, oli sukeldumine 1961. aastal Kuriili saarte piirkonnas (9545 m).

Meeskond oli kaheliikmeline.

Gabariitmõõtmed
---------------

Archimède'i mõõtmed: pikkus 21,3 m, laius 5,0 m ja kõrgus 7,8 m.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Archimède** |
**Tõnis Vint** (22. aprill 1942 Tallinn – 22. juuni 2019 Tallinn) oli eesti graafik.

Ta lõpetas 1960. aastal Tallinna 10. Keskkooli. 1962. aastal astus Eesti Riiklikku Kunstiinstituuti, mille lõpetas 1967. aastal graafika erialal.

Alates 1969. aastast kuulus Tõnis Vint Eesti Kunstnike Liitu.

Ta töötas Tallinnas reklaami ja raamatukujunduse alal, aastatel 1971–1977 almanahhis Kunst ning aastatel 1974–1980 ajakirja Kultuur ja Elu kujundajana, seejärel vabakunstnikuna.

Ta oli kunstnikerühmituse ANK '64 asutajaid ja suunajaid. 1972. aastal oli ta Stuudio 22 asutaja.

Tõnis Vindi 2012. aastal Kumus toimunud näitusel väljas olnud teoste reproduktsioonidest on kokku pandud raamat "Tõnis Vint ja tema esteetiline universum".

Ta on osalenud näitustel alates 1963. aastast, lisaks Eestile ka Hollandis, Poolas, Itaalias, Horvaatias, Jaapanis, Lätis ja Saksamaal.

Tunnustus
---------

* 1988 Eesti NSV teeneline kunstnik
* 1991 Eesti Vabariigi kultuuripreemia (Hollandis toimunud kunstinäituse ja noorte kunstnike õpetamise eest)
* 1998 Kristjan Raua preemia (näitus "Celtic Livonia" Deco galeriis)
* 2001 Valgetähe IV klassi teenetemärk
* 2013 Eesti Vabariigi kultuuripreemia elutöö eest

Isiklikku
---------

Tema isa oli põllumajandusmajandusteadlane Endel Vint. Vend Toomas Vint on kunstnik ja kirjanik, õde Maara Vint on kunstnik (graafik). Aastatel 1967–1976 oli ta abielus graafik Mare Vindiga.

Viited
------

1. ↑  EKA, Graafika
2. ↑  "Suri kunstnik Tõnis Vint". *ERR.ee*. Vaadatud 24. juuni 2019.
3. ↑  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 18607

Välislingid
-----------

* "Aastas 2000" (raamatust "Aastasse 2000", mis ilmus 1972. a), ekspress.ee 13. jaanuar 2000
* JUSKE PILDIVEERG: Vintide dünastiast, epl.ee, 17. märts 2007
* Andrus Lauringson Vint ja Ki wa heidavad pilgu labürindile, epl.ee, 3. aprill 2007
Arch Enemy Live 2015
**Arch Enemy** on Rootsi meloodilise *death metal*'i ansambel, mis tegutseb aastast 1996.

Arch Enemy asutajaks olid Carcassi, Carnage'i ja mitmes muus mõjukas Rootsi *metal*-bändis mänginud kitarrist Michael Amott ning Carnage'i laulja Johan Liiva, nendega liitusid ka Michaeli noorem vend, kitarrist Christopher Amott ning trummar Daniel Erlandsson. Vast loodud bänd seadis oma ülesandeks ühendada *death metal*'i agressiivsus meloodilisusega. 

1996. aastal ilmus bändi debüütalbum "Black Earth". Toona oli Arch Enemy peamiselt Michael Amotti projekt, kuna ta kirjutas nii muusika kui ka sõnad ning mängis stuudios sisse ka basskitarri.

1999. aastal liitus bändiga basskitarrist Sharlee D'Angelo ning 2000. aastal lahkus sellest laulja Johan Liiva, kelle aset hakkas täitma Saksamaa naisvokalist Angela Gossow. 2014. aasta märtsis loobus Gossow Arch Enemy laulja kohast ning asus bändi mänedžeri kohale. Seejärel sai uueks lauljaks Kanadast pärit Alissa White-Gluz, kes varem oli laulnud kodumaises ansamblis The Agonist. Sama aasta juunis ilmus ka Arch Enemy kümnes stuudioalbum "War Eternal".

Albumid
-------

Alissa White-Gluz ja Michael Amott esinemas 2014. aasta Wacken Open Airil
* Black Earth (1996)
* Stigmata (1998)
* Burning Bridges (1999)
* Wages of Sin (2001)
* Anthems of Rebellion (2003)
* Doomsday Machine (2005)
* Rise of the Tyrant (2007)
* The Root of All Evil (2009)
* Khaos Legions (2011)
* War Eternal (2014)
* Will to Power (2017)

Välislingid
-----------

* Arch Enemy koduleht
**Lydia Mei** (ka **Lidia Mey**; aastast 1920 **Starkopf-Mei**, ka **Mei-Starkopf** 2. juuli 1896 Liepāja – 14. september 1965 Tallinn) oli eesti akvarellist.

Elukäik
-------

Ta sündis Liepājas Hiiumaalt pärit laevakapteni pere kolmest tütrest teisena. Lõpetas 1915 Tallinna tütarlaste gümnaasiumi. Õppis 1915–1916 Peterburis Bagajevi arhitektuurikursustel ning 1916–1918 Petrogradi Naiste Polütehnilises Instituudis arhitektuuri.

Tulnud Eestisse töötas ta 1918–1919 arhitekti abina Tallinna Linnavalitsuses. 1919 esines esmakordselt Tartus kunstiühingu Pallas kunstinäitusel ning täiendas end Nikolai Triigi juures maali alal. 1920–1921 töötas Tartu Õpetajate Seminaris joonistusõpetajana. Järgneval kahel aastal viibis korduvalt Saksamaal, peamiselt kopsuhaigete sanatooriumides. Esines 1925. aastast alates järjekindlalt näitustel nii Eestis kui ka Helsingis, Riias, Berliinis, Amsterdamis jm. 

Aastatel 1950–1960 töötas tekstiilikujundajana ja kavandas postkaarte.

Aastast 1925 Eesti Kujutavate Kunstnikkude Keskühingu liige, 1931–1935 Eesti Kunstnikkude Rühma liige, 1936 Rakenduskunstnike Ühingu liige, 1946. aastast Kunstnike Liidu liige.

Isiklikku
---------

Kunstnikud Natalie Mei ja Kristine Mei olid tema õed. Ta oli aastatel 1920–1928 abielus Anton Starkopfiga.

Looming
-------

Lydia Mei tõusis eesti kunstielus esile 1920ndatel, mil tema põhitehnikaks kujunes akvarell. Kahe maailmasõja vahel kujunes temast üks arvestatavamaid natüürmordi ja akvarellportree viljelejaid. Erinevalt harjumuspärasest ettekujutusest akvarellmaalist on Mei looming suureformaadiline ning nii kompositsiooni kui ka maalilise kvaliteedi poolest silmapaistev. Tema loomingus kajastusid Euroopast Eestisse jõudnud uute kunstivoolude, eelkõige uusasjalikkuse ja *art déco* mõjud, mis kohalikus kunstikontekstis küll tuntavalt mahendusid. Mei naiseportreed võluvad intiimse soojusega, moodustades sõjaeelses kunstipärandis omaette peatüki.

Juba 1930ndate lõpus hakkasid tema loomingus domineerima motiivid loodusest, lopsakad vaikelud, ei puudunud ka paar agulimotiivi. Sõjajärgsetel aastakümnetel hakkas kunstnik üha enam tegelema lillemaaliga ning tema akvarellikäsitlus muutus ajastule vastu tulles detailitäpseks.Ta on jäädvustanud nii lihtsaid põllulilli kui ka suurejoonelisi bukette. Samuti maalis ta puu- ja köögiviljadega vaikelusid. On teinud ka talumööblikavandeid, eksliibriseid, raamatuillustratsioone ja maalinud portselani.

Tunnustus
---------

* 1928 – Eesti Kultuurkapitali Kujutava Kunsti Sihtkapitali ergutusauhind sambakavandi "Sõda ja rahu" eest
* 1933 – Eesti Põllumeeste Keskseltsi talumööblikavandite võistluse III auhind

Viited
------

1. 1 2 3
2. ↑  Juta Kivimäe, Eesti kunsti esimene feminist?, Eesti Ekspress, 15.03.1996
3. ↑  Juta Kivimäe, Naisena kunstnik, kunstnikuna naine, Kunst, 19.04.1996

Välislingid
-----------

* Mei looming Eesti Kunstimuuseumi kogudes
**Laili Jõgiaas** (aastani 1993 **Land**; sündinud 9. veebruaril 1974 Võrumaal Sõmerpalu vallas) on eesti laulja (sopran) ja raamatukogutegelane.

Aastal 1993 lõpetas ta muusikaõpetaja erialal Tartu Õpetajate Seminari (õpetaja Mare Puusepp), aastal 1998 lauluerialal Heino Elleri nimelise Tartu Muusikakooli (Vivian Kallaste klass) ja 2004. aastal Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia (Riina Airenne klass). 

Laili Jõgiaas on täiendanud end 2008. aastal Hamburgi rahvusvahelises muusikakolledžis ning paljudel meistrikursustel (1998, 2001, 2002, 2003 ja 2007 Eva Märtsoni, 2002 ja 2003 Thomas Wiedenhoferi, 2003 Agnethe Cristenseni, 2006 Rita Damsi ja Barbara Pearsoni ning 2007 Ingrid Kremlini juures). 

Aastal 2009 lõpetas ta ärikorralduse erialal Tartu Kutsehariduskeskuse ning õpib aastast 2011 Eesti Maaülikooli magistriõppes majandusarvestust ja finantsjuhtimist. 

Aastatel 2004–2011 oli ta Vanemuise teatri kooriartist ja 2011–2012 Eesti Kontsertkoori laulja. Ta on esinenud soolokavadega Eesti linnades ja maakohtades.

Alates aastast 2012 on Jõgiaas Oskar Lutsu nimelise Tartu Linnaraamatukogu Karlova-Ropka haruraamatukogu juhataja ning aastast 2013 ühtlasi Tartu I Muusikakooli lauluõpetaja.
**Vormiarvuks** nimetatakse koefitsienti, mille abil määratakse peamiselt puu tüve mahtu, toetudes tüve mõõtmetele vastava silindri mahule. Vormiarvu võttis metsanduses kasutusele Johann Christian Paulsen (1795), kes lõi esimese tüvevormi teooria ja konstrueeris esimesed mahutabelid. Vormiarvu üldvalem on: 

{\displaystyle f\_{k}={\frac {v}{v\_{k}}}}
kus 
fk on vormiarv,
v – tüvemaht, 
vk – puu läbimõõdule (dk) ja kõrgusele (h) vastava silindri maht, 
k – indeks, mis näitab läbimõõdu määramise kõrgust juurekaelast.

Sõltuvalt sellest, milline puutüve läbimõõt on võetud silindri diameetriks, eristatakse **vana vormiarvu**, **normaalvormiarvu** ja 
**absoluutvormiarvu**. Kõige enam kasutatakse vana vormiarvu, kus silindri diameetriks on rinnasdiameeter (k = 1,3 m). Vähem kasutatakse normaalvormiarvu, kus silindri läbimõõduks kasutatakse puutüve läbimõõtu suhtelistel kõrgustel k = 0,1×h, või muudel suhtelisel kõrgustel põhinevaid vormiarve. Absoluutvormiarvu, kus silindri diameetriks võetakse juurekaela diameeter (k = 0), kasutatakse vaid mõnedes teaduslikes uurimistöödes.

Viited
------

1. ↑  Anthonie van Laar, Alparslan Akça, "Forest Mensuration", Springer, Holland 2007
2. ↑  Mart Vaus, "Metsatakseerimine", Maaülikooli metsandusteaduskond, Tartu 2004.
Laila Kinnunen (1965)
Laila Kinnunen ja Maria Lessig (1960)
**Laila Kinnunen** (kodanikunimi 1939–1971 **Laura Annikki Kinnunen**, aastatel 1971–2000 **Laura Annikki Mišić**, 8. november 1939 Helsingi vald – 26. oktoober 2000 Heinävesi) oli soome estraadilaulja.

Talvesõja ajal evakueeriti Laila Kinnunen Rootsi, kus ta elas kuni 1949. aastani. 1955. aastal võitis ta estraadilaulude konkursi Helsingis ja pääses 1956. aastal solistiks Lasse Pihlajamaa orkestrisse. Hiljem laulis ta ka Olli Häme ja Erkki Melakoski orkestrites. Juba esimene helisalvestis "Lazzarella" 1957. aastal kujunes väga populaarseks.

1961. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel saavutas ta Soomet esindades lauluga "Valoa ikkunassa" kümnenda koha. Ta sai ka mujal Euroopas mõnevõrra tuntuks ning esines ka Rootsis, Saksamaal ja Hollandis.

Aastatel 1960–1963 lindistas Laila Kinnunen ka mitmed lood duetis koos oma õe Ritva Kinnuneniga.

1960. aastatel Kinnuneni ampluaa laienes ja ta esitas eri stiilides laule. Ta mängis ka mõnes filmis.

1967. aasta järel tegi ta veel ainult mõned lindistused. Lepingut plaadifirmaga Scandia ei pikendatud ja 1970. aastate algul Laila Kinnunen lõpetas lauljategevuse.

1980. aastal avaldas ta veel singli "Kohtalon lapsi" / "Toiset meistä", mille järel ta enam ei laulnud.

Seejärel elas Laila Kinnunen avalikkuse eest tagasitõmbununa. 1989. aastal valmis tema 50. sünnipäeva eel temast dokumentaalfilm "Laila".

Isiklikku
---------

Laila Kinnunen oli kaks korda abielus. Tema esimene mees oli näitleja Ville-Veikko Salminen. 1971–1972 oli ta abielus Jugoslaavia muusiku Mišo Mišićiga. Nende tütar Milana Mišić (sündinud 1970) on hariduselt optik, kuid tegutseb lauljana. Laila Kinnuneni õde Ritva Kinnunen on samuti tegutsenud lauljana.

Viited
------

1. ↑
2. ↑

| * v
* r
Soome esindajad Eurovisiooni lauluvõistlusel |
| --- |
| 

* 1961 Laila Kinnunen
* 1962 Marion Rung
* 1963 Laila Halme
* 1964 Lasse Mårtenson
* 1965 Viktor Klimenko
* 1966 Ann Christine
* 1967 Fredi
* 1968 Kristina Hautala
* 1969 Jarkko ja Laura
* 1971 Markku Aro, Koivistolaiset
* 1972 Päivi Paunu, Kim Floor
* 1973 Marion Rung
* 1974 Carita Holmström
* 1975 Pihasoittajat
* 1976 Fredi, Ystävät
* 1977 Monica Aspelund
* 1978 Seija Simola
* 1979 Katri Helena
* 1980 Vesa-Matti Loiri
* 1981 Riki Sorsa
* 1982 Timo Kojo
* 1983 Ami Aspelund
* 1984 Kirka Babitzin
* 1985 Sonja Lumme
* 1986 Kari Kuivalainen
* 1987 Vicky Rosti, Boulevard
* 1988 Boulevard
* 1989 Anneli Saaristo
* 1990 Beat
* 1991 Kaija Kärkinen
* 1992 Pave Maijanen
* 1993 Katri Helena
* 1994 CatCat
* 1996 Jasmine Anette Valentin
* 1998 Edea
* 2000 Nina Åström
* 2002 Laura Voutilainen
* 2004 Jari Sillanpää
* 2005 Geir Rönning
* 2006 Lordi
* 2007 Hanna Pakarinen
* 2008 Teräsbetoni
* 2009 Waldo's People
* 2010 Kuunkuiskaajat
* 2011 Paradise Oskar
* 2012 Pernilla Karlsson
* 2013 Krista Siegfrids
* 2014 Softengine
* 2015 Pertti Kurikan Nimipäivät
* 2016 Sandhja Kuivalainen
* 2017 Norma John
* 2018 Saara Aalto
* 2019 Darude
* 2020 Aksel Kankaanranta
* 2021 Blind Channel
* 2022 The Rasmus
* 2023 Käärijä

 |