recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
MTÜ Vaba Ukraina algajatad Ukraina saatkonnas
**MTÜ Vaba Ukraina** (ukraina keeles *Вільна Україна*, vene keeles *Cвободная Украина*) on 2014–2018 ja alates 2022. aastast tegutsev Eesti mittetulundusühing, mis toetab vaba ja demokraatliku Ukraina arengut ja võitlust oma iseseisvuse eest. 

Vaba Ukraina on kodanikualgatuse korras tekkinud liikumise Abi Ukrainale järglane Ukraina abistamisel. Vaba Ukraina algatas heategevuskampaania, mille üheks osaks oli heategevuskontsert.

2014. aasta augustist tegutsenud Vaba Ukraina eesmärgiks oli koguda raha Ukraina rindemeedikutele ja konfliktis kannatanutele esmaabivahendite saatmiseks. Raha selleks laekus annetustest, suurim osa Tallinnas Sakala keskuses oktoobris toimunud heategevuskontserdi "Eestist Ukrainale", kus lavale tulid Eesti ja Ukraina muusikud, kaudu. Märgilise tähtsusega on, et erinevalt tavapraktikast ei kulutatud sentigi kogutud rahast ühingu omakulude katteks, kõik summad kasutati ainult saadetavate abivahendite ostmiseks. Vaba Ukraina ja Kaitseväe Ühendatud Õppeasutuste koostöös korraldati Ukraina meedikutele taktikalise tasandi lahingkannatanu käsitlemise (TCCC) instruktorikursusi Eestis. Kahe aasta jooksul läbis sel moel Eestis kursused kokku 100 meedikut.[*viide?*]

2016. aasta jaanuari lõpul autasustasid Ukraina vabatahtlikud organisatsioonid ühingu liikmeid medaliga "Mehisuse ja halastuse eest», millega reeglina tunnustatakse lahinguis silma paistnud meedikuid. Kuigi otseses lahingutegevuses MTÜ muidugi ei osalenud, loeti ühingu panust võitluses siiski autasu vääriliseks.[*viide?*]

MTÜ Vaba Ukraina katkestas tegevuse 2018. aasta augustis. Nelja tegevusaasta jooksul Ukraina heaks kogutud rahaliste annetuste kogusummaks jäi 287 783,95 eurot, millele lisandus 2014 heategevusliku kontserdi otsene piletimüügitulu 5 277 eurot ja Välisministeeriumi toetus kursuste korraldamiseks summas 73 778,06 eurot.[*viide?*]

MTÜ Vaba Ukraina 2014-2018 meeskond: Andrus Rumm, Gaius Gil, Johannes Kert, Kalev Kallemets, Kuido Külm, Lauri Lemming, Piret Ehin, Ronald Riistan, Sven Salumets, Sten-Hans Vihmar.[*viide?*]

MTÜ Vaba Ukraina meeskond otsustas taastada organisatsiooni tegevuse 2022. aasta aprilli alguses. Seekord on võetud töösse kaks alamprojekti: meditsiinitarvikud ning vaatlusdroonid.

Meeskond 2022. aasta aprillist on Andrus Rumm, Kuido Külm, Piret Ehin, Ronald Riistan, Sten-Hans Vihmar, Aivo Averin ja Yoko Tees.

2023. aastal kogus MTÜ annetusi umbes 300 000 eurot.

Viited
------

1. ↑  MTÜ Vaba Ukraina. "MTÜ Vaba Ukraina kogub annetusi: rindele soovitakse saata meditsiinivarustust ja droone". Postimees, 12.04.2022
2. ↑  Voltri, Johannes (2. jaanuar 2024). "Inimesed annetasid Ukrainale aasta lõpus viis korda vähem kui aasta alguses". *ERR.ee*. Vaadatud 16. jaanuaril 2024.

Välislingid
-----------

* MTÜ VABA UKRAINA
* MTÜ Vaba Ukraina veebileht
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib 1899. ja 1907. aasta Haagi rahukonverentsidel vastu võetud konventsioonidest; teiste Haagis vastu võetud konventsioonide kohta vaata Haagi konventsioon (täpsustus).* |

---

**Haagi konventsioon** on kokkulepped, mis põhinevad aastatel 1899–1907 Haagis toimunud diplomaatilistel konverentsidel vastu võetud rahvusvahelistel lepingutel.

Esimene konverents
------------------

Esimene Haagi rahukonverents (1899)
Esimese konverentsi kutsus 1899. aastal kokku Venemaa keisri Nikolai II välisminister Mihhail Muravjov. Oma 1899. aasta 11. jaanuari ringkirjaga pani krahv Muravjov ette aruteluks järgmised teemad: 

1. sõjaväe ja relvastuse koguste piiramine;
2. esimese Genfi konventsiooni (1864) põhimõtete kohaldamine meresõjale;
3. jõustumata jäänud Brüsseli 1874. aasta maasõja seaduste ja tavade deklaratsiooni ümbervaatamine.

Konverents kohtus 18. maist 29. juulini 1899 ja sellest võttis osa 26 riiki.

Kuigi relvastuse piiramise eesmärki ei saavutatud, võttis konverents vastu sõja tavasid määratleva konventsiooni ja kolm deklaratsiooni: lämmatavate gaaside, laienevate kuulide ehk dumdumkuulide ja õhupallidelt laske- või lõhkerelvade kasutuse keelustamiseks. Samuti võeti vastu rahvusvaheliste vaidluste rahumeelse lahendamise konventsioon, millega loodi Alaline Vahekohus.

Briti delegatsiooni kuulus 11. lord Reay (Donald James Mackay), Sir Ernest Satow ja Eyre Crowe. Venemaa delegatsiooni juhtis eesti päritolu õigusteadlane Friedrich Martens. Martensi seisukohavõtu alusel sõnastati sõja tavade konventsioonis Martensi klausel, mille kohaselt jäävad täpsemate sõjapidamise eeskirjade puudumisel nii elanikkond kui ka sõdijad rahvusvahelise õiguse printsiipide kaitse ja valitsemise alla, nii nagu need tulenevad tsiviliseeritud rahvaste vahel juurdunud tavadest, inimlikkuse seadustest ning avaliku südametunnistuse nõudmistest.

Teine konverents
----------------

Teine Haagi rahukonverents (1907)
Kuigi teise konverentsi idee pakkus välja USA president Theodore Roosevelt, kutsus selle ametlikult kokku tsaar Nikolai II. Konverents käis koos 15. juunist 18. oktoobrini 1907 ja seal oli esindatud 44 riiki. 

Konverentsil relvastuse piiramises kokku leppida ei õnnestunud. Vastu võeti konventsioonid, mis reguleerisid 

* võlgade väljanõudmiseks sõjalise jõu kasutamist;
* neutraalsete riikide ja isikute õigusi ja kohustusi maa- ja meresõjas;
* veealuste automaatsete kontaktmiinide paigaldamist;
* vaenlase kaubalaevade staatust;
* merevägede poolt pommitamist;
* rahvusvahelise priisikohtu rajamist (ei jõustunud).

Konverents kordas õhupallidelt relvade kasutamise deklaratsiooni, kuid mitte teisi deklaratsioone. Konverentsi lõppaktid olid ühehäälne nõustumine kohustusliku arbitraažiga ja rida resolutsioone, muuhulgas kaheksa aasta pärast veel ühe konverentsi kokkukutsumiseks. 

Kuigi järgmist Haagi rahukonverentsi Esimese maailmasõja tõttu kokku ei kutsutud, oli nendel konverentsidel mõju Rahvasteliidu rajamisele.
Avo Tölpt (2012)
**Avo Tölpt** (vaimuliku nimega **Aabraham Tölpt**, sündinud 14. novembril 1965 Tallinnas) on eesti ettevõtja, õigeusu vaimulik ja karatekohtunik.

Haridus
-------

* 1985 Tallinna Merekool
* 1998 ärijuhtimine, Tartu Ülikooli avatud ülikool

Ettevõtlus
----------

2013. aasta seisuga on Avo Tölpt Airest AS vastutav juht, Tensiotrace OÜ ja Hipobaby OÜ juhatuse liige.

Religioon
---------

21. juulil 2009 pühitseti Avo Tölpt Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku diakoniks, aastatel 2009–2011 teenis ta diakonina Haapsalu Maria-Magdaleena kogudust.

16. aprillil 2011 pühitseti ta preestriks ja määrati teenima Kõrgessaare Kristuse Sündimise kogudust; ühtlasi teenib ta teise preestrina Haapsalu Maria-Magdaleena kogudust ja Uue-Virtsu Kristuse Sündimise kogudust, samuti on abipreestriks Reomäe Püha Eelkäija Skiitas.

Ta on kuulunud Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku juhtorganitesse, olles aastatel 2004–2010 kirikuvalitsuse liige ja alates 2010. aastast kiriku revisjonikomisjoni liige.

Harrastused
-----------

Avo Tölpt on Herik Tölpti vend, kellega koos taasasutas 1989. aastal karateklubi Nüke (praeguse nimega Nüke Karatekool).

Harrastanud karatet aastast 1980 treener Mart Rosmanni juhendamisel. Karate kohtunikuna tegutsenud aastast 1989. Alates 2008 harrastanud ja osalenud mitmetel krossiratta maratonidel.

Aastast 2002 Euroopa Karateföderatsiooni (EKF) küljekohtuniku A-kategooria, 2006 EKF-i matikohtuniku A-kategooria ja Maailma Karateföderatsiooni (WKF) küljekohtuniku A-kategooria. Osalenud kohtunikuna 8 korda täiskasvanute EM-il, 7 korda kadettide ja juunioride EM-il ning 3 korda MM-il. Alates 2002 korraldanud kohtunike täiendusõpet.

Aastast 1999 Eesti Karate Föderatsiooni juhatuse liige, 2001 Karateföderatsiooni kohtunikekogu juhatuse liige, 2003 Eesti Shotokan Karate Föderatsiooni president ja alates 2008 Eesti Shotokan Karate Föderatsiooni esimees.

Välislingid
-----------

* 
* 
* 
* Biograafia ESBL-is
NATO peasekretär Jens Stoltenberg
**NATO peasekretär** on NATO kõrgeima organi Põhja-Atlandi Nõukogu (*North Atlantic Council*, NAC) esimees. NATO peasekretär koordineerib liikmesriikide tegevust, on organisatsiooni peamine kõneisik ning juhib NATO sekretariaadi tööd.

NATO peasekretär on ka Kaitseplaneerimise komitee, Tuumaplaneerimise komitee, Euro-Atlandi Partnerlusnõukogu (EAPC) ja Vahemere Koostöögrupi esimees ning NATO-Venemaa alalise ühisnõukogu ja NATO-Ukraina komisjoni kaasesimees. Peasekretäril on ka asetäitja.

Esimese peasekretäri valisid NATO liikmesriigid 4. aprillil 1952. Traditsiooniliselt valitakse peasekretäri ametisse Euroopa esindaja, Euroopa liitlasvägede ülemjuhataja määravad aga Ameerika Ühendriigid. Peasekretär valitakse konsensuse alusel. Tema ametiaeg kestab tavaliselt neli aastat, kuid võib erandjuhtudel ka pikeneda.

NATO peasekretär oli 1. augustist 2009 kuni 1. oktoobrini 2014 taanlane Anders Fogh Rasmussen, kes valiti ametisse 4. aprillil 2009. 

Alates 1. oktoobrist 2014 on NATO peasekretär norralane Jens Stoltenberg. Ta on 13. NATO peasekretär. Kolmel korral on ametis olnud peasekretäri kohusetäitja.

NATO peasekretärid
------------------

* Hastings Ismay 1952–1957  Suurbritannia
* Paul-Henri Spaak 1957–1961  Belgia
* Dirk Stikker 1961–1964  Madalmaad
* Manlio Brosio 1964–1971  Itaalia
* Joseph Luns 1971–1984  Madalmaad
* Peter Carington 1984–1988  Suurbritannia
* Manfred Wörner 1988–1994  Saksamaa
* Sergio Balanzino (kohusetäitja) 1994  Itaalia
* Willy Claes 1994–1995  Belgia
* Sergio Balanzino (kohusetäitja) 1995  Itaalia
* Javier Solana 1995–1999  Hispaania
* George Robertson 14. oktoober 1999 – 17. detsember 2003  Suurbritannia
* Alessandro Minuto-Rizzo (kohusetäitja) 2003–2004  Itaalia
* Jaap de Hoop Scheffer 5. jaanuar 2004 – 1. august 2009  Madalmaad
* Anders Fogh Rasmussen 1. august 2009 – 1. oktoober 2014  Taani
* Jens Stoltenberg alates 1. oktoobrist 2014  Norra
**Vee filtreerimine** eemaldab vees leiduvat ebapuhtust mehaaniliste, keemiliste või bioloogiliste protsesside abil.

Filtri puhastusaste määrab sobiva kasutusala. 

Tuntumad filtreerimisviisid on sõelumine, adsorptsioon, setitamine, ioonreaktsioon ja pöördosmoos.

Tavaliselt koosneb joogivee töötlemine koagulatsioonist, flokulatsioonist, selitamisest, filtreerimisest ning desinfitseerimisest. Sageli eelneb eelsettimine.

Esmalt lisatakse positiivse laenguga koagulant töötlemata vette ning segatakse kiiresti. Koagulant destabiliseerib negatiivse laenguga osakesi, lahustunud või kolloidseid saasteaineid. Järgneb aeglane segamine, mis kiirendab osakeste kokkupõrkeid ning koondab need suuremateks kogumiteks. Edasi setitatakse moodustunud tahke aine ning järgneb filtreerimine. Peamiselt kasutatakse antritsiidist ja liivast koosnevaid (multimeedia) filtreid, kuid leidub ka vaid liivast (monomeedia) või kivimitest moodustunud granaatidest, antritsiidist ja liivast koosnevaid (multimeedia) filtreid. Selliste filtrite puhul voolab vesi läbi erineva tihedusega ainete, mis takistavad settimata osakeste edasiliikumist. Regulaarne filtrite tagasipesu (väljavoolu otsast sisestatakse vesi, mis uhab välja filtrisse jäänud sette) tagab töökvaliteedi ning jätkusuutliku kasutuse. Kui kahe tagasipesu vaheline aeg on väga lühike, siis annab see märku, et filtrisse jõudev vesi sisaldab liialt osakesi ning eelnevad etapid ei pruugi piisavalt efektiivsed olla. 

Viimasena lisatakse kloori, mis takistab bioloogilist kasvu ning eemaldab lõhna, maitset või värvi eraldavaid aineid (nt raud ja magneesium). 

Multimeedia filtrid on võimelised eemaldama kuni 15–20 mikroni suurusi osakesi. 

Pöördosmoos võimaldab eemaldada kuni 0,0001 mikroni suurusi osakesi , sealhulgas baktereid ja viirusi  ning vees sisalduvat soola .

UV-filter on võimaldab kemikaalivaba desinfitseerimist.

Viited
------

1. 1 2  "Drinking Water Treatability Database". *tdb.epa.gov*. Vaadatud 25. märtsil 2024.
2. ↑  "Drinking Water Treatability Database". *tdb.epa.gov*. Vaadatud 25. märtsil 2024.
3. ↑  "Multi-Media-Filtration" (PDF). *puretecwater.com*. Vaadatud 25. märtsil 2024.
4. 1 2  "Technical Information on Home Water Treatment Technologies | Home Water Treatment | Drinking Water | Healthy Water | CDC". *www.cdc.gov* (Ameerika inglise). 1. märts 2023. Vaadatud 25. märtsil 2024.
5. ↑  "What Is a Reverse Osmosis System and How Does It Work?". *Fresh Water Systems* (inglise). Vaadatud 25. märtsil 2024.
6. ↑  "How Does UV Light Purify Water?" (Ameerika inglise). Vaadatud 25. märtsil 2024.
**Valter Ani** (30. jaanuar 1914 Peterburi kubermang – 19. juuli 1990 Tallinn) oli Eesti NSV partei- ja riigitegelane.

Ta sündis Nižnije Osselki (Ala-Osselki) külas Peterburi kubermangus (praeguse haldusjaotuse järgi Vsevoložski rajoonis Leningradi oblastis). Lõpetas aastal 1936 Leningradi energeetikatehnikumi ja aastal 1949 NLKP KK juures asuva Kõrgema Parteikooli.

Aastatel 1936–1939 töötas ta Leningradis tehnik-laborandina, tehnik-konstruktorina ja tehnikuna. Aastatel 1945–1948 ja 1949–1951 töötas ta EKP Keskkomitee aparaadis, 1948–1949 EKP Kohtla-Järve Linnakomitee sekretärina. Aastatel 1951–1952 töötas ta EKP Tallinna Linnakomitee sekretäri ja 1952–1961 I sekretärina.

Aastatel 1961–1962 töötas ta Eesti NSV siseministrina, aastatel 1962–1968 Eesti NSV Avaliku korra kaitse ministrina, aastatel 1968–1979 Eesti NSV siseministrina.

Ta oli aastast 1944 NLKP liige; aastatel 1954–1964 ja 1966–1981[*küsitav*] oli ta EKP Keskkomitee liige. Ta oli Eesti NSV Ülemnõukogu IV, V, VI, VII, VIII ja IX koosseisu saadik.

Viited
------

1. ↑  Valter, Fritsu p. Ani, Eesti NSV Ülemnõukogu IX koosseis = Верховный Совет ЭССР IX созыв: biograafiline lühiteatmik. EESTI RAAMAT TALLINN 1976, lk 16

Kirjandus
---------

* ENE 1. köide, Tallinn 1968
* Eesti majanduse biograafiline leksikon 1951\*2000 AS Kirjastus Ilo, 2003
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel ooteplatvormist; autoveonduse mõiste kohta vaata artiklit Manööverdamisala* |

---

Palupera jaama perroon
Haapsalu raudteejaama perroon (ehitatud 1906–1907, pikkus 216 m)
Veriora
Sürgavere
**Perroon** on ooteplatvorm raudtee ääres, mille abil saavad inimesed reisirongi minna ja sealt maha tulla. Suuremates raudteejaamades on mitu perrooni.

Maailma pikim perroon on Indias Lääne-Bengalis Kharagpuris: 1072 meetrit. Euroopa pikim perroon on Suurbritannias Folkestone'is: 791 meetrit.

Eesti perroonid
---------------

Vaade perrooni 2-3 lõpust Balti jaama poole
Eesti raudteejaamades ja -peatustes on kasutusel perroonid kõrgusega 55 cm (Elron) ja 20 cm (GoRail) (rööpapeast kuni platvormini). Eesti kõige pikem perroon on 2-3 perroon Tallinnas, Balti Jaamas. Selle uus ja kasutuses olev osa on 404 meetrit pikk. 

### Lühikesed perroonid

Eestis on lühikesed perroonid 30–35 meetri pikkused ja nendes peatustes saab siseneda ja väljuda vaid C-vaguni kaudu.

#### Eesti peatused, kus on lühikesed perroonid

**Lääne suunal (Tallinna–Keila–Klooga-Ranna/Paldiski/Riisipere liin)**

**Tallinn–Keila**

* Padula

**Keila–Riisipere**

* Kulna
* Jaanika

**Keila–Paldiski**

* Põllküla
* Laoküla

**Lõuna suunal (Tallinna–Rapla–Lelle–Pärnu/Viljandi liin)**

|  |  |
| --- | --- |
| **Lelle–Viljandi;*** Käru
* Taikse
* Ollepa
* Sürgavere
 | **Lelle–Pärnu*** Koogiste
* Eidapere
* Viluvere
* Tootsi
* Tori
 |

**Ida suunal (Tallinna–Tapa–Narva/Tartu–Valga/Koidula liin)**

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Tallinn–Tapa*** Vesse
* Kulli
* Parila
* Lahinguvälja
* Mustjõe
* Nelijärve
* Jäneda

**Tapa–Narva*** Kabala
* Sonda
* Kohtla-Nõmme
* Oru
* Vaivara
 | **Tapa–Tartu*** Vägeva
* Pedja
* Kärkna

**Tartu–Valga*** Palupera
* Mägiste
* Keeni
 | **Tartu–Koidula–Piusa*** Ülenurme
* Uhti
* Reola
* Vana-Kuuste
* Rebase
* Vastse-Kuuste
* Valgemetsa
* Kiidjärve
* Taevaskoja
* Holvandi
* Ruusa
* Ilumetsa
* Orava
* Piusa
 |

Pildid
------

* JänedaJäneda
* OlustvereOlustvere
* TootsiTootsi
* PõlvaPõlva
* Tapa jaama 400 m pikkune madal perroonTapa jaama 400 m pikkune madal perroon
* Jaanika peatuskoha endine perroonJaanika peatuskoha endine perroon
Seenkapiteelid Kölni Püha Pantaleoni kiriku osaliselt säilinud ristikäigu kaaristul
Seenkapiteelidega sambad Püha Wigberti kiriku krüptis Quedlinburgis
**Seenkapiteel** (saksa keeles *Pilzkapitell*) on ottode arhitektuuris ja vararomaanikas piiratud alal kasutusel olnud kapiteelitüüp, mis koosneb ümmargusest nõgusate külgedega laienevast allosast ja sellel lasuvast kumerast padjandist.

Seenkapiteel ilmub arhitektuuri 10. sajandi teisel poolel täielikult väljakujunenud ja terviklikus vormis, ilma et oleks võimalik täheldada mingeid üleminekuvorme mingilt muult tüübilt, võimalikuks on siiski peetud selle tuletamist korintose kapiteeli lihtsustatud vormist. Sellest kujuneb hiljemmitu alamtüüpi, mis erinevad üksteisest proportsioonide, kumer- ja nõgusvormide kaarenurga ja nende omavahelise suhte poolest, kuid märgata on liikumine madalalt, peaaegu kuuljalt vormilt saledama, karikkapiteeliga sarnaneva kuju suunas.

Seenkapiteel esineb Gernrode Püha Cyriakuse kiriku idaapsiidi ülaosa sambakestel, Kölni Püha Pantaleoni kiriku ristikäigu jäänuses, Quedlinburgi Püha Wigberti kiriku krüptis, Essen-Werdeni püha Ludgeri kloostrikiriku lääneehitises ja Esseni toomkiriku lääneehitises, samuti Wendhuseni kloostris, mille varasemast ehitisest on säilinud üks sammas; hiliseid vorme leidub Bad Münstereifeli Chrysanthuse ja Daria kirikus, Nivellesi Püha Gertrudi kloostrikiriku idakoori üksikutel sambakestel ja Wilsumi kiriku läänetorni mõnedel sammastel.

Viited
------

1. ↑  M. Knochen. Das Pilzkapitell. - Aachener Kunstblätter, Bd. 41 (1971)
2. ↑  M. Knochen. Das Pilzkapitell. - Aachener Kunstblätter, Bd. 41 (1971)
3. ↑  M. Knochen. Das Pilzkapitell. - Aachener Kunstblätter, Bd. 41 (1971)
4. ↑  Quedlinburg - Teil 2: Krypta und Portal der Wipertikirche. - portalsaeule.de
5. ↑  M. Knochen. Das Pilzkapitell. - Aachener Kunstblätter, Bd. 41 (1971)
6. ↑  Besondere Baukunst des Klosters Wendhusen. - Das Kloster Wendhusen
7. ↑  M. Knochen. Das Pilzkapitell. - Aachener Kunstblätter, Bd. 41 (1971)
**William Franklin Graham** (7. november 1918 Charlotte, Põhja-Carolina – 21. veebruar 2018 Montreat, Põhja-Carolina) oli Ameerika Ühendriikide vaimulik, kõige tuntum kristlik evangelist USA-s, paljude raamatute autor. Ta tegutses Lõuna Baptistide Konventsioonis ja oli mitme USA presidendi vaimulik nõuandja. 

Ta sündis neljalapselise pere vanima lapsena, tal oli vend ja kaks õde. Ta lõpetas aastal 1936 keskkooli (Sharon High School), misjärel asus õppima Bob Jonesi Ülikoolis, mis toona asus Clevelandis Tennessees. 

Tal on omanimeline täht Hollywoodi kuulsuste alleel.

Riigid, kus kuulutas Billy Graham

Isiklikku
---------

### Perekond

Ta abiellus 13. augustil 1943 Ruth Belliga (10. juuni 1920 – 14. juuni 2007), kelle vanemad olid presbüterlastest misjonärid Hiinas. Neil sündis viis last: Virginia Leftwich Graham (1945), Anne Graham Lotz (1948), Ruth Graham (1950), Franklin Graham (1952), kes võttis hiljem üle isa töö, ja Nelson Edman Graham (1958).

### Terviseprobleemid

Ta põdes aastast 1992 Parkinsoni tõbe. Tal on olnud eesnäärmevähk.

Seosed Eestiga
--------------

Ta külastas 1984. aasta sügisel Nõukogude Liitu ja viibis Eestis kolm päeva. Ta jutlustas Tallinnas Oleviste kirikus, kus kuulajaskond ulatus arvatavalt 4500 inimeseni. 25 aastat hiljem, mais 2009 oli Tallinnas ta poeg Franklin Graham, kes oli peakõneleja Saku Suurhallis toimunud üritusel "Lootuse festival". Eesti keeles on ilmunud mitu Billy Grahami raamatut, tuntuim neist on "Rahu Jumalaga", mis ilmus juba Nõukogude okupatsiooni ajal põrandaaluse tõlkena.

Tunnustus
---------

* 1982 – Templetoni auhind

Billy Grahami teosed eesti keeles
---------------------------------

"Maailm leekides", "Inglid", "Rahu Jumalaga", "Harmagedoni poole", "Püha Vaim", "Surmaga silmitsi ja elu pärast surma".

Viited
------

1. ↑  "Pilgrim Preacher: Billy Graham, the Bible, and the Challenges of the Modern World". Museum of the Bible. 21.04.2020.
**Tanel Veeremaa** (sündinud 15. novembril 1977) on eesti muuseumijuht. 

Ta lõpetas 1996. aastal Paide Ühisgümnaasiumi.

Veeremaa on lõpetanud Tallinna Pedagoogikaülikooli kunstiajaloo ja joonestamise õpetaja erialal.[*viide?*] 2008. aastal kaitses ta Eesti Muusikaakadeemias magistritöö "'Culture-educational programs of museums: the necessities and possibilities of linking to state curriculum". 2018. aastal lõpetas ta Tallinna Ülikooli kommunikatsioonijuhtimise magistrieriala.

Ta on töötanud Eesti Vabaõhumuuseumis muuseumipedagoogi ja hariduskeskuse juhatajana. 2009–2012 töötas Veeremaa Tallinna Linnamuuseumi filiaali Miia-Milla-Manda muuseumijuhina.

1. jaanuarist 2013 kuni märtsini 2019 (kuni muuseumi liitmiseni Eesti Ajaloomuuseumiga) oli ta Eesti Teatri- ja Muusikamuuseumi direktor.

Alates 1. jaanuarist 2019 on ta SA Eesti Vabaõhumuuseum juhatuse liige.

Viited
------

1. ↑   Spordiklubi Sparta]
2. ↑  "Paide Ühisgümnaasiumi XIX lend, 1996". Originaali arhiivikoopia seisuga 16. juuli 2007. Vaadatud 19. märtsil 2014.
3. ↑  Teatri- ja Muusikamuuseumi direktoriks saab Tanel Veeremaa
**Tallinna bussiliin 33A** oli Tallinna bussiliin Männiku ja Maleva vahel. Liini teenindas Tallinna Autobussikoondis ja liiklus toimus iga päev. Liin suleti mais 1994. aastal. Liin 33 sõitis Kopli poolsaare lõppu, suunati 33A marsruudile (seni oli käigus puhkepäeviti).

Peatused
--------

### Männiku-Maleva

Männiku -
Kauge -
Pihlaka -
Kraavi -
Astri -
Valdeku -
Nurme -
Kaare -
Hiiu -
Metsa -
Raudtee -
Hiiu jaam -
Võsu -
Nõmme -
Tehnikaülikool -
Männi -
E.Vilde tee -
Autobussikoondis -
Joostimägi -
Laki -
Aiandi -
Löwenruh -
Marja -
Välja -
Lille -
Sõle -
Ädala -
Kolde puiestee -
Nisu -
Ehte -
Madala -
Lõime -
Maleva

### Maleva-Männiku

Maleva -
Lõime -
Madala -
Ehte -
Nisu -
Kolde puiestee -
Ädala -
Lille -
Hipodroom -
Välja -
Marja -
Löwenruh -
Aiandi -
Laki -
Joostimägi -
Autobussikoondis -
E. Vilde tee -
Männi -
Tehnikaülikool -
Nõmme -
Võsu -
Hiiu jaam -
Raudtee -
Põllu -
Pargi -
Hiiu -
Kaare -
Nurme -
Valdeku -
Astri -
Kraavi -
Pihlaka -
Kauge -
Männiku

| * v
* r
Tallinna bussiliinid |
| --- |
| 1–9 | 
1 **·**  2 **·**  3 **·**  4 **·**  5 **·**  6 **·**  7 **·**  8 **·**  9 |
| 10–19 | 
10 **·**  11 **·**  12 **·**  13 **·**  14 **·** 15 **·**  16 **·**  18  **·**  18A |
| 20–29 | 
20 **·**  20A **·**  21 **·**  21A **·**  21B **·**  22 **·**  23 **·**  24 **·**  26 **·**  26A **·**  27 **·**  28 **·**  29 |
| 30–39 | 
30 **·**  31 **·**  32 **·**  33 **·**  34 **·** 35 **·**  36 **·**  37 **·**  38 **·**  39 |
| 40–49 | 
40 **·**  41 **·** 41B **·** 42 **·** 44 **·**  45 **·**  46 **·**  47 **·**  49 |
| 50–59 | 
50 **·**  51 **·** 54 **·** 55 **·** 57 **·**  58 **·**  59 |
| 60–69 | 
60 **·**  61 **·**  62 **·**  63 **·**  64 **·**  65 **·**  66 **·** 67 |
| 70–79 | 
72 **·**  73 |
| Muud bussiliinid | 
52 **·**  81 |
**Indrek Vijard** (sündinud 27. septembril 1965 Tallinnas) on eesti koorijuht ja muusikapedagoog.

Indrek Vijard on lõpetanud Tallinna Muusikakeskkooli klaveri erialal Tiina Kuriku juhendamisel (1983) ning Tallinna Konservatooriumi (1990) koorijuhtimise erialal Kuno Arengu klassis.

Ta on töötanud Eesti Poistekoori koormeistrina (1983–1997) ning olnud meeskooride Restauraator ja Forte ning Järvamaa Noorte Meeskoori dirigent. Ta on laulnud RAMi poistekooris, samuti osalenud Eesti Rahvusmeeskoori, Tallinna Kammerkoori ning kammerkooride Arsis ja Dextera töös.

1995. aastast töötab Indrek Vijard Nõmme Muusikakooli direktorina ja juhatab mitut koori: ta on Eesti Meestelaulu Seltsi üle-eestilise poistekoori Kalev, Järvamaa Poistekoori, Nõmme Muusikakooli Kammerkoori ja Tallinna Ülikooli Meeskoori dirigent.

Indrek Vijard on 1993. aastast dirigeerinud noorte laulupidudel ja 2004. aastast üldlaulupidudel. 2014. aastal oli ta XXVI üldlaulupeo „Aja puudutus. Puudutuse aeg" poistekooride liigijuht.

Ta on Eesti Koorijuhtide Liidu ja Eesti Kooriühingu muusikatoimkonna liige ning kuulub Eesti Meestelaulu Seltsi juhatusse.

Tunnustus
---------

* 2002 Järvamaa parim kollektiivijuht
* 2006 Järvamaa teenetemärk
* 2013 Gustav Ernesaksa Fondi koorimuusika edendamise stipendium
* 2016 Tallinna Ülikooli teenetemärk
* 2021 Valgetähe IV klassi teenetemärk koorimuusika edendamise eest
* 2024 Tallinna teenetemärk

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  Eesti muusika infokeskus. Eesti interpreedid. Indrek Vijard
2. ↑  Koor laulis end kümnendasse hooaega. Järva Teataja. 19.09.2006
3. ↑  "Poistekoor Kalevi koduleht. Koori dirigendid". Originaali arhiivikoopia seisuga 23. aprill 2016. Vaadatud 10. detsembril 2014.
4. ↑  "XXIV laulupidu. Laulupeomuuseum". Originaali arhiivikoopia seisuga 31. mai 2014. Vaadatud 10. detsembril 2014.
5. ↑  "Järvamaa teenetemärgiga autasustatud". Originaali arhiivikoopia seisuga 13. jaanuar 2017. Vaadatud 11. jaanuaril 2017.
6. ↑  Gustav Ernesaksa fondi tänavused stipendiaadid. Sirp. 13.12.2013
7. ↑  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 20103
**Mikk Jurkatamm** (sündinud 18. septembril 2000 Tallinnas) on Eesti profikorvpallur.

Klubikarjäär
------------

MIkk Jurkatamm on Audentese spordikooli kasvandik. 

2016. aastal alustas ta mängimist Itaalias Bologna Virtuse noortesüsteemis, mille noorteklubi koosseisus võitis Itaalia U16 meistrivõistlused, U20 meistrivõistlustel tuli hõbemedalile. Hooajal 2017/2018 tegi ka Itaalia kõrgliigadebüüdi (mänguaega sai pool minutit). Seejärel mängis Itaalia Serie A2 (esiliiga) klubide Orasi Ravenna ja Basket Cento koosseisus.

Hooajal 2021/2022 võistles Jurkatamm Eesti-Läti Korvpalliliigas TalTech/Optibeti klubi meeskonnas. Näitajad parimates mängudes olid 30 punkti, 8 lauapalli, 5 söötu, 5 vaheltlõiget, efektiivsus 42.

Jaanuaris 2022. aastal siirdus Jurkatamm mängima Itaalia klubisse Universo Treviso Basket liigas Serie A.

Koondisemängud
--------------

Jurkatamm on mänginud Eesti noortekoondistes U16, U18 ja U20 vanuseklassis.

Mikk Jurkatamm debüteeris Eesti rahvuskoondises 29. juulil 2020. aastal kui kaotati Soome koondisele 76:97 (viskas 14 punkti).

Isiklikku
---------

Mikk Jurkatamme isa on Veiko Jurkatamm, endine korvpalliklubi Kalev mängija, vanaisa Kalju Jurkatamm oli matemaatiku haridusega tõkkejooksja, vanaema Tiiu Jurkatamm oli kergejõustiklane ja treener.

Viited
------

1. ↑  Mikk Jurkatamm: telefonikõne Trevisost üllatas mind, ma ei oodanud seda. korvpall24, 14.01.2022.
2. ↑  Mikk Jurkatamm. Statistika.
3. ↑  "Eesti - Soome 29.07.2020". Originaali arhiivikoopia seisuga 25.02.2023. Vaadatud 25.02.2023.

Välislingid
-----------

* Mikk Jurkatamm. Basketball Player - Proballers.
* MIkk Jurkatamm. basket.ee.
* Korvpallivennad Jurkatammed loodavad teha debüüdi rahvuskoondise särgis. err.ee, 22. mai 2020.
* Mikk Jurkatamm lõi Itaalia kõrgliigas ukse jalaga lahti. Postimees, 10. mai 2022.
* Mikk Jurkatamm on kevadisest õlalõikusest täielikult taastunud. Postimees, 9. november 2022.
**Hildesheim** on kreis (*Landkreis*) Saksamaal Alam-Saksi liidumaal.

Kreis külgneb (põhjast ja päripäeva) Hannoveri regiooni ning Peine, Wolfenbütteli, Goslari, Northeimi, Holzmindeni ja Hameln-Pyrmonti kreisiga.

Kreisi pindala on 1206 km². 31. detsembril 2017 elas seal 276 640 inimest.

Ajalugu
-------

1885. aastal rajas Preisi valitsus Hannoveri provintsi kreisid. Kreisi praegusel territooriumil oli neli kreisi: Hildesheim, Alfeld, Gronau ja Marienburg. 1932. aastal ühines Gronau Alfeldiga.

Kui 1946. aastal loodi Alam-Saksi liidumaa, korraldati kreisid ümber: Hildesheimist sai linnakreis ning ülejäänud Hildesheimi kreis ja Marienburg liideti uueks Hildesheim-Marienburgi kreisiks. Alfeldi kreis jäi oma endistesse piiridesse.

1974. aastal kaotas Hildesheimi linn oma linnakreisi staatuse ja sai ümbritseva kreisi osaks, mis nimetati ümber Hildesheimiks. Hildesheimi ja Alfeldi kreisid liideti 1977. aastal.

Geograafia
----------

Kreis paikneb Hannoverist kagus ja põhjapoolsemad osad külgnevad Hannoveri metropolipiirkonnaga. Kreisi põhjapoolne osa on tugevalt linnastunud, samas lõunapoolne osa on kaetud metsaga. Leine jõgi siseneb kreisi territooriumile lõunast, voolab läbi Alfeldi ja Gronau linna ning lahkub loodesse Hannoveri suunas; väike lisajõgi Innerste suubub Leinesse idast pärast läbi Hildesheimi voolamist. Leine ja Innerste vahel on metsane mäeahelik Hildesheimi mets (*Hildesheimer Wald*) ja Sieben Berge ('seitse mäge', vt Alfeld).

Linnad ja vallad
----------------

Linnad ja vallad Hildesheimi kreisis

| Linnad | Vabad vallad |
| --- | --- |
| 1. Alfeld
2. Bad Salzdetfurth
3. Bockenem
4. Elze
5. Hildesheim, suur iseseisev linn
6. Sarstedt
 | 1. Algermissen
2. Diekholzen
3. Freden
4. Giesen
5. Harsum
6. Holle
7. Lamspringe
8. Nordstemmen
9. Schellerten
10. Sibbesse
11. Söhlde
 |

*Samtgemeinde:*

1. Samtgemeinde Leinebergland
	1. Duingen
	2. Eime
	3. Gronau1, 2

1*Samtgemeinde* keskus; ²linn

Vaata ka
--------

* Hannoveri-Braunschweigi-Göttingeni-Wolfsburgi metropolipiirkond

Viited
------

1. ↑  GeoNames
2. ↑

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Hildesheimi kreis** |

* www.landkreishildesheim.de

| * v
* r
Alam-Saksi haldusjaotus |
| --- |
| Piirkond | 
Hannoveri piirkond |  |
| Kreisid | 
Ammerland **·**  Aurich **·**  Grafschaft Bentheim **·**  Celle **·**  Cloppenburg **·**  Cuxhaven **·**  Diepholz **·**  Emsland **·**  Friisimaa **·**  Gifhorn **·**  Goslar **·**  Göttingen **·**  Hameln-Pyrmont **·**  Harburg **·**  Heidekreis **·**  Helmstedt **·**  Hildesheim **·**  Holzminden **·**  Leer **·**  Lüchow-Dannenberg **·**  Lüneburg **·**  Nienburg **·**  Northeim **·**  Oldenburg **·**  Osnabrück **·**  Osterholz **·**  Peine **·**  Rotenburg **·**  Schaumburg **·**  Stade **·**  Uelzen **·**  Vechta **·**  Verden **·**  Wesermarsch **·**  Wittmund **·**  Wolfenbüttel |
| Kreisivabad linnad | 
Braunschweig **·**  Delmenhorst **·**  Emden **·**  Oldenburg **·**  Osnabrück **·**  Salzgitter **·**  Wilhelmshaven **·**  Wolfsburg |
Denis Malgin 2017. aastal Šveitsi koondises
**Denis Malgin** (sündinud 18. jaanuaril 1997 Oltenis) on Šveitsi jäähokimängija, kes mängib keskründajana Šveitsi kõrgliigaklubis ZSC Lions.

Šveitsi kõrgliigas debüteeris Malgin hooajal 2014–15 ZSC Lionsi ridades. Ta jõudis sel hooajal Lionsiga Šveitsi meistrivõistlustel finaali, kus kaotati HC Davosile mängudega 1:4. Hooajal 2014–15 valiti Malgin Šveitsi kõrgliiga hooaja parimaks noormängijaks.

2015. aastal valis Florida Panthers ta NHL-i *draft* '​is 102. valikuna. 2016. aasta juulis sõlmis ta Panthersiga kolmeaastase lepingu. NHL-is debüteeris Malgin sama aasta 13. oktoobril mängus New Jersey Devilsi vastu. Esimese värava lõi ta liigas sama aasta 2. novembril mängus Boston Bruinsi vastu. 2020. aasta veebruaris siirdus ta Toronto Maple Leafsi.

Hooajal 2020/21 mängis ta Šveitsi kõrgliigaklubis Lausanne ja 2021/22 taas Lionsis. 2022. aastal jõudis ta Lionsiga Šveitsi meistrivõistlustel finaali, kus kaotati EV Zugile. Väljalangemismängudes oli Malgin üheksa väravaga suurim väravalööja.

2022. aasta juulis naasis Malgin Toronto Maple Leafsi, kellega sõlmis üheaastase lepingu. 2022. aasta detsembris kaubeldi ta Dryden Hunti vastu Colorado Avalanche'i. Avalanche'is mängis Malgin kuni hooaja 2022/23 lõpuni ning lõi 42 mänguga 11 väravat ja andis kuus väravasöötu.

2023. aasta juulis naasis ta ZSC Lionsi, kellega sõlmis viieaastase lepingu.

Malgin on kuulunud Šveitsi jäähokikoondisse 2022. aasta taliolümpiamängudel ning 2017. 2022. ja 2023. aasta maailmameistrivõistlustel.

Tema vanemad on vene päritolu.

Viited
------

1. ↑  elseldo (13. juuli 2022). "UPDATED: Toronto Maple Leafs sign Denis Malgin". *Pension Plan Puppets*. Vaadatud 14. juulil 2022.
2. ↑  "Avalanche acquires Denis Malgin from Toronto". Colorado Avalanche. 19. detsember 2022. Vaadatud 20. detsembril 2022.
3. ↑  "Denis Malgin returns to the ZSC Lions" (saksa). ZSC Lions. 18. juuli 2023. Vaadatud 18. juulil 2023.
4. ↑  Yakobson, Alexander (23. aprill 2013). "Hope of Swiss Hockey?". *IIHF*. Vaadatud 4. novembril 2017.

Välislingid
-----------

* Denis Malgin NHL.com lehel
* Denis Malgin hockeydb.com lehel
**Sevurallag** (vene keeles Севураллаг ehk Северо-Уральский исправительно-трудовой лагерь 'Põhja-Uurali parandusliku töö laager') ehk **Sosva vangilaager** oli NKVD karistuslaager Sosvas Sverdlovski oblastis Nõukogude Liidus. 

Laager rajati 5. veebruaril 1938 ja tegutses 1960. aastateni.[*viide?*]

Aastatel 1938–1960 viidi laagrisse umbes 390 719 inimest.[*viide?*] Puuduvad andmed selle kohta, kui palju vange Sevurallagis suri (nii ebainimlike kinnipidamistingimuste kui ka massiliste hukkamiste tõttu).[*viide?*] Pole teada, kuhu Sevurallagis surnud vangid maeti.[*viide?*]

Vangide arv
-----------

Suurim vangide arv 33 757 oli 1942. aastal.[*viide?*]

| Kuupäev
  | Vangide arv
  |
| --- | --- |
| 01.04.1938 | 18 571
  |
| 01.01.1939 | 26 963
  |
| 01.01.1940 | 32 019
  |
| 01.01.1941 | 27 327
  |
| 01.07.1941 | 25 933
  |
| 01.01.1942 | 33 757
  |
| 01.04.1942 | 27 012
  |
| 01.01.1943 | 9054
  |
| 01.01.1944 | 6133
  |
| 01.01.1945 | 9500
  |
| 01.01.1946 | 7498
  |
| 01.01.1948 | 17 839
  |
| 01.01.1950 | 18 362
  |
| 01.01.1952 | 21 621
  |
| 01.01.1953 | 23 824
  |
| 15.07.1953 | 14 751
  |
| 01.01.1954 | 16 489
  |
| 01.01.1955 | 16 833
  |
| 01.01.1956 | 16 592
  |
| 01.01.1957 | 17 473
  |
| 01.01.1959 | 17 294
  |
| 01.01.1960 | 13 201
  |

Statistika alusel oli Sevurallagis teiste rahvuste esindajate hulgas moldaavlasi üle tuhande, armeenlasi üle kuue tuhande, pärast sõda palju saksa sõjavange. 

Eestist saadeti Sevurallagi teadaolevate andmete kohaselt 443 poliitvangi, teisal[*viide?*] märgitud 471.

Sverdlovski oblasti Sosva vangilaagris hukati Nikolai Viitak (sünd. 14.11.1896), Riigivolikogu (VI RK) liige. 

Sosva vangilaagris hukati Ernst Haabpiht (Habicht, sünd. 21.08.1898), Rahvuskogu ja Riigivolikogu (VI RK) liige;

Sosva laagris hukati August Laur (sünd. 09.10.1886), III, IV, V Riigikogu, Rahvuskogu ja Riigivolikogu (VI RK) liige;

Sosva laagris hukati Aleksander Muni 04.05.1942 (info tütrelt Juta Hinnobert, kontrollitud surmatunnistusega lapselapse Mihkel Ollo poolt). 

17. juuli - Sverdlovski oblasti Sosva laagris hukati Elmar-Aleksander Lehtmets (sünd. 14.12.1901), Riigivolikogu (VI RK) liige

2. oktoober - Sverdlovski oblasti Sosva laagris hukati Aleksander Jaakson (sünd. 29.01.1892), I Riigikogu liige, haridusminister (11.05.1936 - 12.10.1939);

4. oktoober - Sverdlovski oblasti Sosva laagris hukati Alfred Julius Mõttus (sünd. 12.09.1886), III, IV Riigikogu, Rahvuskogu ja Riiginõukogu (VI RK) liige, haridusminister (09.12.1927 - 04.12.1928);

30. november - Sverdlovski oblastis Sosva vangilaagris hukati Johan Haagivang (sünd. 20.01.1878), IV Riigikogu, Rahvuskogu ja Riiginõukogu liige.

Seal surid veel klaasivabrikant Johannes Lorup, kaugsõidukapten Eduard Lepni jt.

Üks Sevurallagist pääsenutest oli Ants Jõearu, sünd. 1928, arreteeritud 25.08.1945 Kohtla-Järvel, erin. 14.12.46 §58-13, karistus 5 aastat.

Viited
------

1. ↑  Крупнейшие места заключения www.okupatsioon.ee

Välislingid
-----------

* Vene keeles laagri ajaloost
**Juta Siirak** (neiuna **Juta Vilk**; 10. mai 1929 Ontika – 24. juuli 2016) oli eesti keemik ja vaimulik.

Ta lõpetas 1948. aastal Tallinna 3. Keskkooli. Seejärel õppis ta aastatel 1948–1949 Usuteaduse Instituudis, mille katkestas märtsiküüditamine.

Aastatel 1949–1956 viibis ta Siberis. Aastatel 1953–1956 õppis ta Siberi Metsatehnilises Instituudis. Siberist vabanes ta 31. augustil 1956.

Aastal 1958 lõpetas ta *cum laude* Tallinna Polütehnilise Instituudi keemia-mäeteaduskonna silikaatide tehnoloogia erialal. Ta on töötanud keemikuna.

Aastatel 1974–1988 õppis ta Usuteaduse Instituudis, lõpetades selle aastal 1988.

17. veebruaril 1982 ordineeriti ta aseõpetajaks, õpetaja õigused sai ta 12. juulil 1988. Ta oli aastatel 1982–1999 Harju-Madise koguduse õpetaja. Lisaks hooldas ta aastal 1982 Nõva Püha Olevi kogudust, aastatel 1990–1992 Tallinna Rootsi-Mihkli kogudust ja aastatel 1992–1994 Paldiski Nikolai kogudust.

Samuti oli ta aastatel 1992–1998 Lääne-Harju praostkonna abipraost. Ta oli EELK Pühapäevakooliühenduse asutaja ja juhataja aastatel 1990–1997; aastatel 1992–1997 oli ta kirikukogu liige. Maetud Harku valla Rannamõisa kalmistule. Sinna on maetud ka abikaasa Edgar Siirak (1912–2008).

Teoseid
-------

* 2010 mälestusraamat "Kui kodud lõhuti". Selle järg "Uus algus" 2011.
* 1996 raamat "Harju-Madise 700: Kilde kiriku ja kihelkonna ajaloost" (koostaja)

Tunnustus
---------

* 1996 B. G. Forseliuse Seltsi medal "Wastne Testament 1686"
* 1999 Harjumaa teenetemärk
* 2007 EELK Teeneteristi III järk
* 2008 Valgetähe IV klassi teenetemärk

Viited
------

1. ↑  TTÜ lõpetajad 1918–2006
2. ↑  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 5524

Välislingid
-----------

* Vaimulike leksikon
Ülikooli peahoone
**Bocconi ülikool** (itaalia keeles *Università Commerciale Luigi Bocconi*) on eraülikool Itaalias Milanos. See annab haridust majanduse, rahanduse, õiguse, juhtimise, politoloogia, avaliku halduse ja infotehnoloogia valdkonnas. 

Ülikooli ärikoolis SDA Bocconi saab õppida nii magistri- (MBA, Executive MBA) kui ka doktoriõppes (DBA).

Bocconi ülikool on korduvalt tunnistatud oma erialadel Itaalia parimaks ülikooliks ning ka üheks parimaks maailmas. 2022. aastal oli ülikool QS World University Rankingsi järgi maailmas kuuendal kohal ja Euroopas teisel kohal äri- ja juhtimisõppes ning esikohal majandusteaduses ja ökonomeetrias väljaspool USA-d ja Suurbritanniat (16. kohal maailmas).

Ajalugu
-------

Ülikooli asutas 1902. aastal Itaalia poliitik Ferdinando Bocconi ning see nimetati tema poja Luigi Bocconi järgi, kes hukkus 1896. aastal Itaalia-Etioopia sõja Adua lahingus.

Ülikoolis õpib üle 14 000 üliõpilase (2017).

Lingid
------

Viale Bligny (Milano)

Viited
------

1. ↑  "QS World University Rankings by Subject 2022: Business & Management Studies". 17.09.2023. Vaadatud 17.09.2023.
2. ↑  "QS World University Rankings by Subject 2022: Economics & Econometrics". 17.09.2023. Vaadatud 17.09.2023.

Välislingid
-----------

* Koduleht
Kalle Rovanperä Rootsi ralli 2020.
Kalle Rovanperä
**Kalle Rovanperä** (sündinud 1. oktoobril 2000 Jyväskyläs) on Soome rallisõitja, 2022. aasta autoralli maailmameister.

2015. aastal tuli ta 14-aastaselt Citroen C2R2 Max autoga klassis R2 Läti meistriks. 

Esimest korda osales ta WRC rallil Walesi rallil 2017. aasta oktoobris. Detsembris 2017 kinnitati ta Škoda Motorsport tehasemeeskonna WRC2-klassi sõitjaks. 2018. aastal kogus ta WRC arvestuses 3 punkti ja sai 21. koha. WRC2 arvestuses tuli ta hooaja kokkuvõttes 3. kohale. 2019. aastal tuli ta WRC2 arvestuses esikohale.

Alates 2020. aastast sõidab ta Toyota Gazoo Racing tiimis. 2020. aastal tuli ta 5. kohale ja 2021. aastal 4. kohale. Seejuures võitis ta 2021. aastal võitis Rally Estonia, mis oli tema esimene rallivõit WRC sarjas.

Rovanperä kindlustas endale maailmameistri tiitli Uus-Meremaal ralli võiduga kaks etappi enne 2022. aasta hooaja lõppu. Sellega sai temast WRC ajaloo noorim maailmameister.

Isiklikku
---------

Tema isa Harri Rovanperä on Soome endine rallisõitja.

Kalle Rovanperäl on mootorratas BMW S1000RR.

Viited
------

1. 1 2  "Kalle Rovanperäst sai WRC ajaloo noorim maailmameister" ERR Sport, 1.–2. oktoober 2022
2. ↑  "Instagram". *www.instagram.com*. Vaadatud 1. septembril 2023.
Endise Ülenurme mõisa peahoone
Ülenurme mõisapark
**Ülenurme mõis** (saksa keeles *Uellenorm*) oli 17. sajandi algul rajatud rüütlimõis Tartu-Maarja kihelkonnas Tartumaal. Tänapäeval jääb endine mõisasüda Kambja valla territooriumile, seal tegutseb Eesti Põllumajandusmuuseum.

Ajalugu
-------

1646 konfirmeeriti mõis ühele Busselbergile tema Tartus asunud kivimaja eest, mille Gustav II Adolf oli Tartu linnale kinkinud.

Mõisa viimased omanikud olid eestlased Georg Riik ja Peeter Muna; pärast mõisa riigistamist 1920. aastal läks territoorium jagamisele Peeter Muna ja tema väimehe, polkovnik Viktor Puskari vahel.

Mõisa suurus
------------

1914. aastal kuulus mõisa koosseisu 262,35 ha mõisamaad. Ülenurme oli Tartumaa mõisatest üks väiksemaid; sellest veel pisem oli vaid Mõra mõis.

Vaata ka
--------

* Ülenurme mõisa park

Viited
------

1. ↑
2. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 23. november 2013. Vaadatud 21. novembril 2013.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)

Kirjandus
---------

* Maiste, Juhan. Nutt, Nele. *Tartumaa mõisad*. Näituse "Kaotatud paradiis" kataloog. − Eesti Põllumajandusülikool. Maastikuarhitektuuri eriala toimetised II. Balti villa rustica II. Tartu: 2005. Lk 111-112.
* Stryk, Leonhard von. *Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands*. Erster Teil. Der estnische District. Dorpat: Druck von C. Mattiesen, 1877. Lk 54-5 .
* *Tartumaa: maadeteadusline, majandusline ja ajalooline kirjeldus*. Peatoim. J. Rumma, toim. J. G. Granö, J. V. Veski. − Eesti I. Tartu: Eesti Kirjanduse Selts, 1925. Lk 442-443 .

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Ülenurme mõis** |

* Ülenurme mõisast Eesti mõisaportaalis

Tartu-Maarja kihelkond

**Kirik**: Tartu Maarja kirik  

**Mõisad**: Haage mõis | Haava mõis | Ilmatsalu mõis | Jaama mõis | Kaarli mõis | Kabina mõis | Karlova mõis | Kavastu mõis | Lemmatsi mõis | Luunja mõis | Maarjamõisa mõis | Maramaa mõis | Piiskopi mõis | Pilka mõis | Põvvatu mõis | Raadi mõis | Ropka mõis | Räni mõis | Sirgu mõis | Taabri mõis | Tammistu mõis | Tordi mõis | Vahi mõis | Vanamõisa mõis | Vasula mõis | Veibri mõis | Vesneri mõis | Vorbuse mõis | Ülenurme mõis
**Karl Kimmel** (23. oktoober 1922 Krasnojarski krai Röbinski rajoon – 29. september 2009 Tallinn) oli eesti jurist, Eesti NSV peaprokurör.

Karl Kimmel sündis 1922. aastal Krasnojarski krai Rõbinski rajooni Kabritski külas kehviktalupoja perekonnas. Töötamist alustas 1938. aastal Borodino teraviljasovhoosis, algul töölisena, edaspidi majandusjuhatajana ja osakonna raamatupidajana. 1940. aastal siirdus Irbeiski ümberlaadimisbaasi, kus töötas mõnda aega arvestajana ja hiljem vanemraamatupidajana.

1940. aastast oli NKVD töötaja, 1941. aastal mobiliseeriti ta Punaarmee ridadesse ja tegi 8. Eesti Laskurkorpuse koosseisus kaasa 2. maailmasõja, algul reavõitlejana, pärast polgu komsomolitöötajana. 1944-1946 oli SMERŠ'i operatiivvolinik. Parast demobiliseerumist Nõukogude armeest suunati ta tööle Eesti NSV prokuratuuri. Ta töötas Saaremaa ja Virumaa prokuratuuris, oli Saaremaa prokuröri kohustetäitja, siis Virumaa prokuröri asetäitja ja seejärel 1949. aastal määrati Eesti NSV Prokuratuuri uurimisosakonna prokuröriks, oli 1952 ENSV Prokuratuuri osakonnaülem. Töö kõrvalt lõpetas K. Kimmel 1950. aastal Tallinna Juriidilise Kooli, 1957. aastal omandas Tartu Riikliku Ülikoolis juristi - diplomi. 

1952. aastal määrati ta Pärnu oblasti prokuröriks, alates 1953. aastast oli Karl Kimmel Eesti NSV prokuröri asetäitja. 

1962 oli ta ENSV riiklik süüdistaja Jüriste, Linnase, Viksi kohtuasjas, keda süüdistati Tartu koonduslaagris toime pandud inimsusvastastes kuritegudes. Osales Hruštšovi sula aegsetes represseeritute rehabiliteerimisprotsessis ja Eesti NSV dissidentluse vastastes repressioonides

1970–1987 oli 2. klassi riigiõigusnõunik, Karl Kimmel Eesti NSV Prokuratuuri ENSV prokurör ja Eesti NSV peaprokurör.

Ta oli Eesti NSV Ülemnõukogu VIII, IX, X ja XI koosseisu saadik. EKP Keskkomitee liige.

Karl Kimmel suri 29. septembril 2009 ja maeti 23. oktoobril 2009 Metsakalmistule.

Tunnustus
---------

* Isamaasõja II järgu orden
* orden "Austuse märk"
* kuue medalit
* 1972 – Eesti NSV teeneline jurist

Teoseid
-------

* Kimmel, K. (koost). *Alaealiste kuritegevusest ja selle ärahoidmisest*. Tallinn: Eesti Raamat, 1966.
* Karl Kimmel. Kriminaalõigus. Õppematerjali kogumik VI, Kirjastus: Tallinna Politseikool, 1994

Viited
------

1. ↑  Meie saadikukandidaate: Karl Kimmel, Ühistöö : Rapla maakonna ajaleht, nr. 69, 12 juuni 1975
2. ↑  Tallinna Juriidiline Kool, Harju Elu: Harjumaa ajaleht, nr. 71, 14 juuni 1949
3. ↑  "ETERA". *www.etera.ee*. Vaadatud 3. veebruaril 2024.
4. ↑  Tiit Madisson, Riigipööraja märkmik, Õhtuleht, 31. mai 1999
5. ↑  Peep Varju, Sõjakurjategijate ja nende ohvrite kohtlemisest Eesti Vabariigis, Kultuur ja Elu 1/2009
6. ↑  Peeter Kaasik, [ Psühhiaatrilise sundravi kuritarvitamisest Nõukogude
Liidus], Tuna 4/2011, lk 86
7. ↑  Karl Ivani p. Kimmel, Eesti NSV Ülemnõukogu IX koosseis = Верховный Совет ЭССР IX созыв: biograafiline lühiteatmik. EESTI RAAMAT TALLINN 1976, lk 58
8. ↑
9. ↑  Meie saadikukandidaate: Karl Kimmel, Ühistöö : Rapla maakonna ajaleht, nr. 69, 12 juuni 1975
10. ↑  KARL KIMMEL Ülemnõukogu saadikukandidaadiks, Ühistöö: Rapla maakonna ajaleht, nr. 4, 8 jaanuar 1980
11. ↑
**Viru kaevandus** oli Eesti Energia tütarettevõttele Enefit Kaevandused AS kuuluv allmaakaevandus, kus alustati tööd 1965. aastal ja mis 2013. aastal suleti. 

Viru kaevandus (Eesti)Viru kaevandus
Asendikaart
Kaevandus asus Ida-Virumaal Jõhvi ja Alutaguse valla territooriumil. Kaevandusväljal on põhiliselt künklik moreenmaastik, mis läänes, Kalina järve lähistel, läheb üle laialdaseks soostunud tasandikuks – Kalina sooks. 

Kaevandus andis 2010. aasta seisuga toodangut umbes 2,2 miljonit tonni kaubapõlevkivi aastas. Kaevandus suleti 1. juunil 2013 majanduslikel põhjustel. Kaevandamata jäänud varu plaaniti väljata Estonia kaevanduse kaudu.

Ajalugu
-------

Otsuse ehitada Eesti "põlevkivibasseini" Viru kaevandus võttis NSV Liidu Söetööstuse Ministeerium vastu 1956. aastal. Kaevanduse tehnilise projekti koostas Leningradi projekteerimisinstituut Giprošaht. See valmis 1956. aasta lõpuks ja kinnitati NSV Liidu Söetööstuse Ministeeriumi otsusega 6. veebruaril 1957. Kaevandusvälja varudeks oli arvestatud 78,5 miljonit tonni põlevkivi. Kaevandus võeti pidulikult käiku 13. jaanuaril 1965. Kaevanduse ehitamise faktiline maksumus oli 5,5 miljonit rubla.

Eesti iseseisvuse taastamise järel, 8. aprillil 1996 võttis EV Valitsus vastu korralduse, mille alusel kujundati senine riigiettevõte Eesti Põlevkivi ümber aktsiaseltsiks Eesti Põlevkivi.

1997. aastal moodustati aktsiaseltsi Eesti Põlevkivi 14 tütarettevõtet, kellele Eesti Põlevkivi loovutas oma varad: AS Ahtme Kaevandus, AS Aidu Karjäär, AS Eesti Põlevkivi Ehitus, AS Estonia Kaevandus, AS Kohtla Kaevandus, AS Mäetehnika, AS Narva Karjäär, AS Põlevkivi Kaubandus, AS Põlevkivi Raudtee, AS Sirgala Karjäär, AS Sompa Kaevandus, AS Tammiku Kaevandus, AS Toila Sanatoorium ja AS Viru Kaevandus.

Viited
------

1. ↑  Madis Filippov, Viru kaevandus sulges uksed, postimees.ee, 1. juuni 2013
***Post-rock*** on alternatiivroki ja progressiivse roki allsuund, milles kasutatakse küll rokkmuusikas tavalisi pille, kuid selle rütmika ja muusika tekstuur ei ole traditsioonilisele rokile iseloomulikud. Tavaliselt on selle suuna muusika instrumentaalne.

Kuigi *post-rock*'i juured on 1980. ja 1990. aastate *indie rock*'is, on nendel muusikaliselt vähe ühist.

1990ndatel nimetati tähtsamateks *post-rock*'i artistideks teiste seas Don Caballero ja Tortoise, kuid kuna nende stiilid olid üksteisest väga erinevad, pälvis see stiilimääratlus nii kuulajate kui teiste artistide seas teravat vastukaja.

Termin
------

Levinud seisukoha järgi kasutas terminit *"post-rock"* esimesena muusikakriitik Simon Reynolds ansambli Bark Psychosis albumi "Hex" arvustuses, mis ilmus 1994. aasta märtsis ajakirjas Mojo. Ta kasutas seda terminit kirjeldades muusikat, mis "kasutab rokile iseloomulikke pille mitte-rokilikel eesmärkidel: kasutab kitarre kõlavärvi ja tekstuuri edasiandmiseks, selle asemel, et mängida riffe ja jõulisi akorde".

Juulis 2005 kirjutas Reynolds oma blogis, et ta oli seda terminit kasutanud juba varem, muusikaajalehes Melody Maker. Samuti kirjutas ta, et termin pole tema enda loodud: "ma uskusin, et olin selle termini loonud, kuid avastasin aastaid hiljem, et see oli kasutusel olnud juba üle aastakümne". Terminit oli 1975. aastal kasutanud ajakirjanik James Wolcott oma artiklis Todd Rundgrenist, kuigi teistsuguses tähenduses.

Viited
------

1. ↑  "Post Rock/Math rock" Prog archives (vaadatud 20.01.2011)
2. ↑  "S. T." The Wire, Simon Reynolds, mai 1994 (vaadatud 08.07.2007)
3. 1 2  "The Lost Generation" Nitsuh Abebe, Pitchfork Media, 11.07.2005 (vaadatud 08.07.2008)
4. 1 2  "Post-Rock/Experimental" Allmusic (vaadatud 08.07.2008)
5. ↑  "A Conversation with Mogwai's Dominic Aitchison" Mark Redfern, "Under the Radar", 2001 (vaadatud 28.11.2006)
6. ↑  "Bark Psychosis: *Hex*" Simon Reynolds, Mojo, märts 1994 (vaadatud 08.07.2008)
7. ↑  "S. T." Simon Reynolds, blissblog, 14.07.2005 (vaadatud 28.11.2006)
8. ↑  "Todd Rundgren - Street Punk in Self-Imposed Exile" James Wolcott, "Creem", juuli 1975 (vaadatud 08.07.2008)