recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Slaavi keelealad
**Slaavlased** on indoeurooplaste haru, kes elab peamiselt Kesk- ja Ida-Euroopas ja kõnelevad slaavi keelkonda kuuluvaid keeli.

Slaavi keelkonna rahvaste hulka kuuluvad idaslaavlased (venelased, ukrainlased ja valgevenelased), lääneslaavlased (poolakad, tšehhid, slovakid ja sorbid) ning lõunaslaavlased (bulgaarlased, serblased, horvaadid, makedoonlased, sloveenid, bosnialased ja montenegrolased).

Alates 6. sajandist levisid slaavlased suuremasse ossa Kesk- ja Ida-Euroopast ning Balkani poolsaarest (Pannoonia, Karantaania). Ajapikku asusid mõned ida-slaavlased ka Siberisse ja Kesk-Aasiasse. Kõigist slaavi keelkonda kuuluvatest rahvastest on osa emigreerunud teistesse maailma osadesse. Praeguseks asustavad slaavi keelkonda kuluvaid keeli kõnelevad kogukonnad enam kui poolt Euroopat. Slaavi keelkonda kuuluvaid inimesi on maailmas üle 350 miljoni.

Tänapäeva rahvad ja etnilised rühmad, kes kuuluvad slaavi keelkonda ja keda nimetatakse slaavlasteks, on välimuselt ja kultuurilt üsna erinevad. Suhted nende vahel (ja isegi üksikute etniliste rühmade piires) on mitmekesised, ulatudes sugulustundest vastastikuse vaenuni.

Ajalugu
-------

Ida-slaavlaste asualad 8.-10. sajandil
Lääne-slaavlaste asualad 9.-10. sajandil
Slaavlaste täpne päritolu on teadmata. Levinud hüpoteeside kohaselt jäi nende algne asuala enne 6. sajandit tänapäeva Lõuna-Valgevene, Lääne-Venemaa, Ida-Poola ja Põhja-Ukraina aladele.

Slaavlaste seosed Rooma-aegse venetite (*Veneti*) hõimuga, kes elas ida pool Visla jõge, on teadmata. Nimi võib viidata niihästi slaavlastele kui ka baltlastele.

Nimede *Antes* ja *Sclaveni* all ilmusid slaavlased esimest korda Bütsantsi kroonikatesse 6. sajandi alguses. Justinianus I (527–565) aegsed Bütsantsi kroonikud nagu Caesarea Prokopios, Jordanes ja Theophylactos Simocatta kirjeldasid sellenimelisi hõime, kes elasid Karpaatidest idas, Doonau alamjooksul ja Musta mere ääres, tungides Ida-Rooma keisririigi Doonau-äärsetesse provintsidesse.

Slaavlaste peamine asuala oli tollal stepp Musta mere ja Kaspia põhjaosa vahel, kus nad liikusid mööda Volgat üles ka soome-ugri rahvaste (maride - merjalaste, mordvalaste - muromlased, kamasside, komide, udmurtide, vepslaste, vadjalaste, isurite, karjalaste jt) asualadele.

545. aastal kirjutas Prokopios: "*Sclaveni* ja *Antae* kandsid kauges minevikus õigupoolest üht nime: neid mõlemaid kutsuti *Spori*."

Arv
---

Slaavi keelkonda kuuluvaid inimesi on maailmas üle 350 miljoni. Kolm suurimat slaavi keelkonna rahvast on venelased (150 miljonit), poolakad (60 miljonit) ja ukrainlased (50 miljonit). Slaavi keelkonda kuuluvad ka tšehhid (11 miljonit), bulgaarlased (10 miljonit), serblased (10 miljonit), valgevenelased (10 miljonit), horvaadid (8 miljonit), slovakid (6 miljonit), makedoonlased (3 miljonit), sloveenid (3 miljonit), bosnialased (3 miljonit), montenegrolased (ehk tšernogoorlased, 500 000).


|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Slaavlased** |

Viited
------

1. ↑

Vaata ka
--------

* Slaavi keeled
* Kyrillos ja Methodios
* Panslavism
Maheköögiviljad
Orgaaniliselt kasvatatud toiduainetel on sageli väliseid iluvigu
**Mahepõllumajandus** on looduskeskkonda ja ökoloogilist tasakaalu arvestav ja seda säästev põllumajandussaaduste tootmistehnoloogia.

Viljelevate taimede ja loomade valik ning pidamise kord peab silmas, et suurendada või säilitada mulla viljakust. See saavutatakse eri külvikordadel eri taimede kasvatamisel ja põllumajandusjäätmete (näiteks loomasõnniku) põllule viimisel tehislike väetiste asemel. Umbrohtude ja teiste seotud probleemidega võitlemiseks kasutatakse võimalikult minimaalselt sünteetilisi vahendeid, selle asemel kasutatakse rohkem biotõrjet.

Samas on leitud, et mahepõllunduse keskkonnamõju kasvatab märgatavalt asjaolu, et sama toidukoguse tootmiseks on tarvis rohkem põllumaad, kuna mahepõllunduse saagikus on madalam.

Mahepõllumajandus Eestis
------------------------

Eestis algas ökoloogilise põllumajandusega tegelemine organiseeritult (kaasa arvatud talude kontrollimine) 1989. aastal Eesti Biodünaamika Ühingu eestvõttel. Mahepõllumajanduse seadus võeti vastu 1997. aastal, 1999. aastast on kasutusel riiklik mahemärk.

Aktiivsemad valitsusvälised organisatsioonid Eesti mahepõllumajanduse edendamisel on Eesti Mahepõllunduse SA ja Ökoloogiliste Tehnoloogiate Keskus. 2006. aastal moodustasid mahepõllumajandusorganisatsioonid mahepõllumajanduse ühiseks arendamiseks ja oma huvide kaitsmiseks Mahepõllumajanduse Koostöökogu, kuhu kuulub üheksa selles valdkonnas tegutsevat organisatsiooni.

Eestis oli 2008. aasta seisuga üle 1200 mahetootja.

Vaata ka
--------

* biodünaamiline põllundus
* Eesti Maaülikool
* Eesti Maaülikooli mahekeskus
* maamajandus
* mahemajandus
* mahemetsandus

Viited
------

1. ↑  "Mahepõllundusel on eriti suur kliimamõju" ERR Novaator, 19. detsember 2018
2. ↑  "Säästva arengu sõnaseletusi". *Säästva Eesti Instituut*. 10.03.2009.

Välislingid
-----------

* Ökoloogiliste Tehnoloogiate Keskus
* Jaan-Juhan Oidermaa, Analüüs: inimkond saab mahetootmisega söönuks, kuid sellel on oma hind, err.ee, 14. november 2017
* 
* Uuringud: mahepõllundus on enamat kui umbrohtunud põld ja olematu saak. ERR Novaator, 11. detsember 2020
**Annino** ehk **Annamoisio** (vene *Аннино*) on alev ja samanimelise valla keskus Venemaal Leningradi oblastis Lomonossovi rajoonis. Ajalooliselt kuulus küla Kesk-Ingerimaale Hietamäki kihelkonda ning oli asustatud ingerisoomlaste poolt. 2010. aastal elas alevis 3558 inimest.

Annino küla 1885. aasta kaardil
1676. aastal on küla mainitud kui *Aimamoisio* ning see kuulus Dudergofi pogostisse.

1817. aastal oli külas (nimetatud kui *Аннинa*) 15 talu.

1831. aastal oli külas (nimetatud kui *Аннинa*) 16 talu.

1838. aastal elas külas (nimetatud kui *Анниной*) 44 inimest, kellest 25 olid mehed ja 19 naised.

1848. aastal elas külas (nimetatud kui *Annamoisio*) 116 ingerisoomlast (50 meest ja 66 naist), kellest 4 olid äyrämöised ja 112 savakod. Haldusjaotuslikult kuulus küla Peterburi kubermangu Oranienbaumi maakonda.

1856. aastal oli külas (nimetatud kui *Аннинa*) 18 talu 55 meeshingega.

1860. aastal oli külas (nimetatud kui *Аннинo*) 28 talu.

1876. aastal avati külas esimene kool.

1880–1890. aastail oli külas (nimetatud kui *Аннинo*) 25 talu.

1913. aastal oli külas (nimetatud kui *Аннинo*) 40 talu.

Aastatel 1917–1951 kuulus küla Šundorovo külanõukokku.

1924. aastal soomekeelsel Peterburi lähiümbruse kaardil on küla nimetatud kui *Annamoisio*.

1928. aastal elas külas 289 inimest.

1941. aastal oli külas (nimetatud kui *Аннинo*) 46 majapidamist.

Teise maailmasõja ajal perioodil 01.08.1941–31.12.1943 oli küla okupeeritud saksa vägede poolt. 

1947. aastal rajati küla territooriumile "Võit" nimeline kolhoos.

1970. aastatel ehitati esimesed viiekorruselised eluhooned, keskkool, kultuurimaja.

Viited
------

1. ↑  "Annino". *EKI kohanimeandmebaas*. Vaadatud 29.04.2017.
2. ↑  "Peterburi lähiümbruse topograafiline kaart, 1817. etomesto.ru". Vaadatud 29.04.2017.
3. ↑  "Peterburi ümbruse kaart, 1831, Schubert". *etomesto.ru*. Vaadatud 29.04.2017.
4. ↑  "Описание Санкт-Петербургской губернии по уездам и станам, 1838 г." Vaadatud 24.04.2017.
5. ↑  Köppen, Peter v (1867). *Erklärender text zu der ethnographishen karte des St. Petersburger gouvernements*. St. Petersburg.
6. ↑  Jelagin, N (1856). *Алфавитный список селений по уездам и станам С.-Петербургской губернии*. Peterburi. Lk 40.
7. ↑  "Peterburi ja Viiburi kubermangude topograafiline kaart, 1860". *etomesto.ru*. Vaadatud 29.04.2017.
8. ↑  *Kolppanan Seminaari. 1863-1893*. Viipuri. 1913. Lk 91.
9. ↑  "Peterburi lähiümbruse üheverstaline topograafiline kaart, 1890". *etomesto.ru*. Vaadatud 29.04.2017.
10. ↑  "Peterburi lähiümbruse kaart, 1913". Vaadatud 29.04.2017.
11. ↑  "Справочник истории административно-территориального деления Ленинградской области". Originaali arhiivikoopia seisuga 6.03.2016. Vaadatud 24.04.2017.
12. ↑  "Peterburi lähiümbruse kaart, 1924". *etomesto.ru*. Vaadatud 29.04.2017.
13. ↑  "Leningradi oblasti kaart, 1941". *etomesto.ru*. Vaadatud 29.04.2017.
**Moldova 2004. aasta rahvaloendus** oli esimene rahvaloendus iseseisvas Moldovas, mis toimus 2004. aasta 5. oktoobrist kuni 12. oktoobrini.

Moldova valitsus andis välja määruse rahvaloenduse korraldamise kohta 18. juulil 1996. Prooviloendus toimus mõnes asulas 1998. aastal.

Separatistlik Transnistria ei suutnud Moldova keskvalitsusega rahvaloenduse küsimuses kokku leppida ja korraldas 2004. aasta 11. novembrist kuni 18. novembrini oma rahvaloenduse.

Rahvaloenduse läbiviimisel osales 16 000 inimest, neist 11 000 olid rahvaloendajad.

Vastavalt rahvaloenduse tulemustele elas Moldova valitsuse kontrolli all oleval territooriumil 3 388 071 inimest, neist 1 632 519 meest ja 1 755 549 naist.

Elanikkonnast oli moldovlasi 2 564 849 (75,8%), ukrainlasi 282 406 (8,35%), venelasi 201 218 (5,95%), gagauuse 147 500 (4,36%), rumeenlasi 73 276 (2,17%), bulgaarlasi 65 662 (2,02%), mustlasi 12 271 (0,32%), juute 4867 (0,12%), poolakaid 4174 (0,11%) ja teistest rahvustest inimesi 57 613 (1,46%).

Viited
------

1. ↑  Population Census 2004 International Household Survey Network
2. ↑  Организация подгоьовки и проведения переписи населения Biroul Național de Statistică al Republicii Moldova
3. ↑  [ Transnistrian Market and its Impact on Policy and
Economy of the Republic of Moldova]
4. ↑  Organizarea pregătirii şi efectuării recensămîntului populaţiei Biroul Național de Statistică al Republicii Moldova
5. ↑  [ Population and
Vital Statistics Report]
6. ↑  Bulgarians in Moldova Bulgar Nation
**Waregem** on hollandikeelne vald Belgias Flandria piirkonnas Lääne-Flandria provintsis Kortrijki haldusringkonnas. Valla keskasula on 1999. aastal linnaõigused saanud Waregem.

Leie jõe orus paiknev Waregem asub Kortrijki ja Genti vahel. Waregemi lähistel suubub Leie jõkke Mandeli jõgi.

Ajalugu
-------

Metsane piirkond Leie jõe kallastel oli asustatud juba esimestel sajanditel meie aja järgi.

Asulad
------

Waregemi haldusalasse kuuluvad järgmised osavallad ja piirkonnad:

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Suuremas kirjas Rooma numbritega on tähistatud osavallad. Kollakaks toonitatud alad tähistavad linnastunud piirkondi. | 

| # | Nimi | Pindala(km²) | Elanikke(1.01.2007) |
| --- | --- | --- | --- |
| I  (V) | Waregem - Waregem - Nieuwenhove | 26,64    | 21 854    |
| II | Sint-Eloois-Vijve | 4,10 | 3498 |
| III | Desselgem | 7,24 | 5165 |
| IV | Beveren | 6,36 | 5311 |
|

 |

* WaregemWaregem
* DesselgemDesselgem
* Sint-Eloois-VijveSint-Eloois-Vijve
* Casieri lossCasieri loss

Sõpruslinnad
------------

* Saksamaa – Freiamt
* Rwanda – Ngarama
* Ungari – Szekszard
* Hispaania – Jerez
* Tšehhi – Pardubice
* Portugal – Golegã

Viited
------

1. ↑  Bevolking per gemeente op 1 januari (1992-2019), vaadatud 23.10.2019.

Välislingid
-----------

 Waregemi vald – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Koduleht (hollandi, prantsuse, inglise ja saksa keeles)
* Grand steeple-chase annuel (hollandi, prantsuse, inglise ja saksa keeles)

Lääne-Flandria provintsi vallad

Alveringem | Anzegem | Ardooie | Avelgem | Beernem | Blankenberge | Bredene | Brugge | Damme | De Haan | De Panne | Deerlijk | Dentergem | Diksmuide | Gistel | Harelbeke | Heuvelland | Hooglede | Houthulst | Ichtegem | Ieper | Ingelmunster | Izegem | Jabbeke | Knokke-Heist | Koekelare | Koksijde | Kortemark | Kortrijk | Kuurne | Langemark-Poelkapelle | Ledegem | Lendelede | Lichtervelde | Lo-Reninge | Menen | Mesen | Meulebeke | Middelkerke | Moorslede | Nieuwpoort | Oostende | Oostkamp | Oostrozebeke | Oudenburg | Pittem | Poperinge | Roeselare | Ruiselede | Spiere-Helkijn | Staden | Tielt | Torhout | Veurne | Vleteren | Waregem | Wervik | Wevelgem | Wielsbeke | Wingene | Zedelgem | Zonnebeke | Zuienkerke | Zwevegem
**Beckeri mõis** (läti keeles *Beķera muiža* või *Beķermuiža*) oli mõis Lätis Riia linnas Voleri asumis, mille peahoone asus Daugavgrīvas ielā ja Beķeri kraavi vahel. Saksa keeles *Beckershof*.

Ajalugu
-------

Piirkonna esimene teadaolev omanik oli Gotthard Kettler. 1586. aastal müüs ta mõisa maad 3000 Riia marga eest Hermann Beckerile, kelle järgi on mõis ka nime saanud. Tema pärija oli Wilhelm Becker. Mõisa maad läksid Rootsi-Poola sõja käigus Rootsi riigile ja hakkasid kuuluma Daugavgrīva kihelkonda. Algselt asus mõisakompleks Daugava kaldal, hiljem aga jõe säng muutus.

XIX sajandil kutsuti mõisa ka Pahleni või Purvāja mõisaks. Selle maad olid soised. Mõisale kuulus ka Daugavgrīvasse viiva tee ääres asuv kõrts.

1924. aastal arvati mõisa maad Riia linna koosseisu. Hiljem rajati mõisakompleksi asemele aianduskooperatiiv, mis kannab Beķermuiža nime.

Viited
------

1. ↑  Heinrich Hagemeister. Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands. Band 1. Riga, 1836 - Lk. 42

Välislingid
-----------

* Sissekanne Riia mõisate veebisaidil (*läti keeles*)
**Jaan Aan** (19. mai 1891 Kambja vald, Tartumaa – 15. märts 1976 Aegviidu) oli eesti õpetaja ja raamatukoguhoidja.

Jaan Aan õppis 1899–1903 Tartumaal Uderna ministeeriumikoolis ja Rõngu kihelkonna Tilga apostlikus õigeusukoolis, 1903–1905 Riia vaimulikus koolis ja 1906–1911 Tartu Õpetajate Seminaris.

Aastatel 1911–1913 oli Läänemaal Kullamaa kihelkonnas Silla 2-klassilises ministeeriumikoolis õpetaja, 1913–1918 juhataja, 1918–1921 Järvamaal Veinjärve vallas Rannamõisa algkooli juhataja, 1921–1941 Esna vallas Peetri algkooli juhataja, 1941–1952 Tapa rajoonis Roosna algkooli juhataja ja 1952–1955 Aegviidu 7-klassilises koolis vene keele õpetaja.

Jaan Aan tegutses Kullamaa ja Peetri Hariduse Seltsis. Ta oli aastast 1923 Peetri Õpetajate Ühingu juhatuse esimees ja Peetri Hariduse Seltsi raamatukogu juhataja. 1938. aastal sai ta raamatukogujuhataja II järgu kutsetunnistuse.

Viited
------

1. ↑  "Rõngu Issanda Taevaminemise kogudus". Originaali arhiivikoopia seisuga 16. aprill 2012. Vaadatud 3. mail 2012.
2. 1 2  "Eesti raamatukogunduse biograafiline andmebaas". Originaali arhiivikoopia seisuga 4. märts 2016. Vaadatud 3. mail 2012.
3. 1 2 3 4  Aan, Jaan. Eesti kooli biograafiline leksikon.
4. ↑  Peetri Kool. Ajalugu.
"Iru ämm" (August Roosileht, pastell, 1918)
**Iru ämm** oli Iru mäel Pirita jõe lähedal seisnud piklik kivi, mida muiste austati.
Õige Iru ämm hävis 19. sajandi keskel hoolimatult jaanitule tegemisega. Tükke kasutati Iru silla ehitamisel aastail 1865–1867. Praegu võib Iru mäel näha ämma asemikuna Juhan Raudsepa loodud raidkuju, mis püstitati sinna 1970. aastal, Iru koduloolaste pandud mälestuskivi asemele.

Iru ämma tekkimisest on juttu eesti rahvuseepose "Kalevipoeg" kolmandas loos (Kalevipoegade jahilkäik, Linda röövimine, Kalevipoegade kojutulek). Tuuslar röövis Kalevipoegade jahikäigu ajal nende ema Linda ja üritas ta viia oma paati. Linda hüüdis hädas appi Ukut ja teisi jumalaid. Kui Tuuslar oli jõudnud oma saagiga Iru mäele, tuli appi Pikker, kes välgulöögiga tabas nii Tuuslarit kui ka Lindat. Tuuslar langes surnu kombel maha, kuid Linda muutus kivisambaks. Tuuslari ärgates ei leidnud ta leske enam kusagilt. Rahvas hakkas kaljut Iru ämmaks kutsuma. Kaljul olevat sees olnud ka salavägi – kui teda õhtul mäest alla veeretati, oli ta hommikul vana koha peal tagasi.

Vaata ka
--------

* Rihu ämm

Viited
------

1. ↑  Kalevipoeg : Eesti rahva eepos / kogunud ja ümber töötanud Fr. R. Kreutzwald ; [järelsõna: E. Nirk ; logo kujundas Anu Purre ; sarja kujundas Anne Linnamägi], Ilmunud Tallinn : AVITA, 1997 (Vilnius : Vilspa) lk 341, ISBN 998520008X
2. ↑  Kalevipoeg. Kolmas lugu

Välislingid
-----------

* Iru Ämm ja Linda kivi – Eesti Loodus, nr 2005/6
**Kaido Orula** (sündinud 3. veebruaril 1968 Pärnus) on eesti ajaloolane.

Elukäik
-------

Kaido Orula on töölise ja õpetaja poeg.

Ta on lõpetanud 1986. aastal Pärnu 6. Keskkooli ja 1995. aastal Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna; filosoofiamagister Kesk-Euroopa ajaloo alal (1997, CEU, Budapest), magistritöö "Erasmiana in Sopron. A comparative study of the seventeenth century booklists"; aastatel 1998–2004 oli Tartu Ülikooli doktorant. Täiendas end 1994 Hollandis Groningeni Ülikoolis ning 1999, 2000, 2001 (kokku 6 kuud) Saksamaal (Herzog August Bibliothek, Wolfenbüttel). 

Ta on töötanud aastatel 2001–2006 Tartu Rahvaülikooli lepingulise lektorina, 2004–2006 Tartumaa Muuseumi teaduri ja 2006-2011 direktorina. 

Ühtlasi on ta 2005. aastast Tartu Ülikooli Narva Kolledži koosseisuväline lektor ja olnud (eri aegadel) kolmes koolis ajalooõpetaja.

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkond: varauusaegne lugemiskultuur.

Teoseid
-------

* "Humanistide printsi" teosed saksa varauusaegse keeleruumi kahes servalinnas: Erasmiana Sopronis ja Tallinnas. // Tuna (2000) 4
* Kultuurimälu ajaloolise raamaturetseptsiooni peeglis: näide varauusaegsest raamatumälust ja selle lugemisest tänapäeval. // Studia ethnologica Tartuensia 4 (2001)
* Rajaleidja. Mõtteid ja meenutusi omapärasest koolist (koost, toim). Tartu, 2005
* A glance on the books in the living room. Some aspects concerning private books in the 16th century Tallinn/Reval. // Books and Libraries in the Baltic Sea region from the 16th to the 18th century. Bücher und Bibliotheken im Ostseeraum vom 16. bis zum 18. Jahrhundert. Tallinn, 2006

Viited
------

1. 1 2 3 4  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Kirjandus
---------

* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Hiidürask** (*Dendroctonus micans*) on putukaliik.

Levila
------

Neid võib kohata Põhja-Euroopa, Siberi ja Jaapani okasmetsades. Võõrliigina elavad nad ka Iirimaal, Suurbritannias jm.

Kirjeldus
---------

Täiskasvanud hiidürask on 6–9 mm pikkune.

Paljunemine
-----------

Sigimisperioodil moodustavad nad peresid (nii monogaamseid kui polügaamseid) ja paljunevad eelistatult kuuse koore all kuid pereelu on võimalik ka mändide (sh harilik mänd) ja nulgude koore all. Emane hiidürask muneb harilikult 100 kuni 150 muna. Nad toituvad üheskoos perekäikudes.

Tüvekahjur
----------

Nende perekäigud nõrgestavad puud. Arvatakse, et nad viivad puitu südamemädanike seeni. Seetõttu peetakse neid taimekahjuriteks.

Viited
------

1. ↑  Hiidürask andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes, Veebiversioon (vaadatud 26.11.2016)
2. ↑  Dendroctonus micans, Great spruce bark beetle, Veebiversioon (vaadatud 03.02.2014) (*inglise keeles*)
3. ↑  Loomade elu 3:273.

Välislingid
-----------

* Hiidürask andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes
**Sinimütsik** (*Mycena pseudocorticola* (Bres.) Kühner, 1938) on mütsiku perekonda kuuluv seeneliik, mis kasvab tavaliselt sügisel ja talvel samblaga kaetud elavate lehtpuude tüvedel. Kasvab näiteks mägivahtra (*Acer pseudoplatanus*), paju (*Salix*) ja saare (*Fraximus*) peal.   Eestist on teda mitmest kohast leitud.

Levila
------

Eestis on teda seenekogudesse korjatud viiest kohast. Teda on leitud hariliku pärna ja hariliku vahtra samblase koore pealt, samuti paju ja sanglepa pealt. On Eestis üsna tavaline.

Euroopas esineb Rootsis, Norras, Taanis, Suurbritannias, Iirimaal, Luksemburgis, Saksamaal, Hispaanias, Austrias, Sloveenias, Prantsusmaal jm.

Kirjeldus
---------

Sinimütsiku seenekübar on kooniline ja kumer ning selle läbimõõt jääb vahemikku 2–12 mm. Kübar on keskelt veidi lameda kujuga. Värvuselt võib olla sinine või hall. Vananedes muutub pruuniks. Kübara all tavaliselt 8–14 eoslehekest. Värvuselt hallid või sinakashallid.

Sinimütsikul on tavaliselt 8–14 suhteliselt laia eoslehekest, mis on külgedelt halli värvi ning serva pealt kahvatumad ja heledamad. 

Seenejalg on 5–25 mm pikk ja kuni ühemillimeetrise läbimõõduga. Värvus varieerub hallist sinakashalliks. Vananedes muutub samuti pruuniks. Jala alus on tihedalt kaetud pikkade valgete karvadega. Sel mütsiku liigil ei ole iseloomulikku lõhna.

Sinimütsiku eosed on ümarad ning nende pikkus ja laius varieerub vahemikus 7,5–10 mikromeetrit, tsüstiidid kaetud harunevate peenikeste jätketega.   

Sinimütsik kasvab tihti sama tüve peal koos korbamütsikuga (*Mycena meliigena*). Kahe liigi noori isendeid on lihtne eristada, kuid kui nad vananedes pruunikaks lähevad, on neil oluliselt raskem vahet teha.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6  Aronsen, A. 2002–2015. Mycena pseudocorticola Kühner. () Kasutatud: 22.01.2018
2. ↑  Checklist of the British & Irish Basidiomycota. 2018. () Kasutatud: 22.01.2018
3. ↑  eElurikkus. () Kasutatud: 22.01.2018
4. ↑  Loodusteaduslikud arhiivid ja infovõrgustik (NATARC). () Kasutatud: 22.01.2018
5. ↑  Global Biodiversity Information Facility (GBIF).  Kasutatud: 22.01.2018

Välislingid
-----------

* Sinimütsik andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes
Jaan Vaabel
**Jaan Vaabel** (sündinud 23. juunil 1982) on eesti koolitaja ja jurist, endine noorpoliitik. 

Ta on ühenduse Noored Rohelised asutajaliige[*viide?*] ja oli NR juhatuse esimees aastail 2007–2010.[*viide?*]

Jaan Vaabel oli erakonna Eestimaa Rohelised Tallinna piirkonna juhatuse liige ning ajavahemikul 29. mai 2010 – 4. aprill 2013 erakonna juhatuse liige.

Jaan Vaabel on töötanud alates 2003. aastast tarkvarakasutajate koolitaja ja lektorina. Omab andragoogi kutsetunnistust.[*viide?*] Alates 2013. aastast on ta Eesti Juristide Liidu liige.[*viide?*]

Ta kandideeris Riigikogu 2011. aasta valimistel Harju ja Rapla maakonnas ning sai 37 häält.

Isiklikku
---------

Jaan Vaabel on abielus, tal on kaks tütart ja poeg.[*viide?*]

Viited
------

1. ↑  Sven Randlaid. "Aleksei Lotman valiti roheliste eestkõnelejaks" ERR, 8. juuni 2010
2. ↑  "Jaan Vaabel Lektor/Koolitaja". Originaali arhiivikoopia seisuga 2. juuni 2010. Vaadatud 9. juunil 2010.

Välislingid
-----------

* Jaan Vaabeli Arvutikoolitus
* IT Koolitus
**Lierde** on hollandikeelne vald Belgias Flandria piirkonnas Ida-Flandria provintsis.

Asulad
------

Lierde jaguneb järgmisteks osavaldadeks, asulateks ja piirkondadeks: 

| # | Nimi | Pindala(km²) |
| --- | --- | --- |
| I | Lierde |  |
| II | Deftinge | 5,75 |
| III | Hemelveerdegem | 2,76 |
| IV | Sint-Maria-Lierde | 8,88 |
| V | Sint-Martens-Lierde | 6,90 |
|

* DeftingeDeftinge
* HemelveerdegemHemelveerdegem
* Sint-Maria-LierdeSint-Maria-Lierde
* Sint-Apolloniakerk, ElstSint-Apolloniakerk, Elst

Viited
------

1. ↑  Wettelijke Bevolking per gemeente op 1 januari 2018, vaadatud 9.03.2019.

Välislingid
-----------

 Lierde – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Koduleht (hollandi keeles)

Ida-Flandria provintsi vallad

Aalst | Aalter | Assenede | Berlare | Beveren | Brakel | Buggenhout | De Pinte | Deinze | Denderleeuw | Dendermonde | Destelbergen | Eeklo | Erpe-Mere | Evergem | Gavere | Gent | Geraardsbergen | Haaltert | Hamme | Herzele | Horebeke | Kaprijke | Kluisbergen | Knesselare | Kruibeke | Kruishoutem | Laarne | Lebbeke | Lede | Lierde | Lochristi | Lokeren | Lovendegem | Maarkedal | Maldegem | Melle | Merelbeke | Moerbeke | Nazareth | Nevele | Ninove | Oosterzele | Oudenaarde | Ronse | Sint-Gillis-Waas | Sint-Laureins | Sint-Lievens-Houtem | Sint-Martens-Latem | Sint-Niklaas | Stekene | Temse | Waarschoot | Waasmunster | Wachtebeke | Wetteren | Wichelen | Wortegem-Petegem | Zele | Zelzate | Zingem | Zomergem | Zottegem | Zulte | Zwalm
**Ayşenur Alpaslan** (sündinud 30. juulil 1953 Bursas) on Türgi diplomaat, aastatel 2009–2013 Türgi Vabariigi erakorraline ja täievoliline suursaadik Eestis.

1975. aastal lõpetas ta Ankara Ülikooli politoloogiateaduskonna bakalaureusekraadiga.

Veebruaris 1976 alustas ta tööd Türgi välisministeeriumis. Tema esimeseks ametikohaks välismaal oli teise sekretäri ametikoht Türgi saatkonnas Suurbritannias aastatel 1978–1981. Hiljem on ta töötanud Türgi välisesindustes Egiptuses, Austrias ja Itaalias. Ta on juhatanud Türgi välisministeeriumis aastatel 1996–1998 Balkani maade osakonda.

1. detsembril 2001 nimetati ta erakorraliseks ja täievoliliseks suursaadikuks Tšiilis. 1. jaanuarist 2006 viidi ta üle Türgi välisministeeriumi peadirektoriks, kelle vastutusvaldkonda kuulus Türgi tutvustamine ülemeremaadel ja kultuurisuhted. 1. oktoobril 2009 nimetati ta täievoliliseks ja erakorraliseks suursaadikuks Eestis. Volikirjad andis ta Eesti presidendile Toomas Hendrik Ilvesele üle sama aasta 29. oktoobril.

Ayşenur Alpaslani ametiajal on Eesti ja Türgi kultuurisuhted elavnenud. Tema toetusel on Eestis korraldatud Türgit ja türgi kunsti tutvustavaid näitusi, 2011. aastal osales Saaremaa Ooperipäevadel peakülalisena Ankara Riiklik Ooperi- ja Balletiteater.

Alpaslan valdab inglise, hispaania ja prantsuse keelt. Ta on abielus ja tal on üks laps.

Välislingid
-----------

* Elulugu saatkonna kodulehel (inglise keeles, vaadatud 15.08.2013)
Euroopa välisteenistuse logo
Euroopa Liidu (rohelise taustaga) missioonidega kaetud muud riigid (sinise taustaga)
**Euroopa Liidu suursaadik** (inglise keeles *ambassador of the European Union*; saksa keeles *Botschafter der Europäischen Union*; prantsuse keeles *ambassadeur de l'Union européenne*) on Euroopa Liidu suursaadik riikides, mis ei ole Euroopa Liidu liikmesriigid, või rahvusvaheliste organisatsioonide juures (ÜRO, UNESCO jt). Euroopa Liidu suursaadik on Euroopa Liidu diplomaatilise missiooni (delegatsiooni) juht.

Euroopa Liidu suursaadik (nimetatakse ka "Euroopa Liidu delegatsiooni juhiks") on Euroopa Komisjoni ametlik esindaja selle riigi valitsuse või organisatsiooni juures, kuhu ta on lähetatud. Alates 2010. aastast akrediteeritakse Euroopa Liidu suursaadikuid kui erakorralisi ja täievolilisi suursaadikuid. 

Suursaadikute määramist reguleerib 2007. aastal vastu võetud Lissaboni leping. Suursaadikuid nimetavad ametisse Euroopa Liidu välisasjade ja julgeolekupoliitika kõrge esindaja esildisel Euroopa Ülemkogu eesistuja ja Euroopa Komisjoni president.

2013. aasta alguses oli Euroopa Liidul loodud 141 delegatsiooni (sealhulgas rahvusvaheliste organisatsioonide juures).

Euroopa Liidu suursaadikuid
---------------------------

* Ukrainas: Hugues Mingarelli (2016–), Prantsusmaa diplomaat
* Venemaal: Markus Ederer (2017–), Saksamaa diplomaat
* Hiinas: Nicolas Chapuis (2018–), Prantsusmaa diplomaat
* Lõuna-Aafrika Vabariigis: Riina Kionka (2018–), Eesti diplomaat
* Ameerika Ühendriikides: Stáyros Lamprinídis (2019–), Kreeka diplomaat
* Suurbritannias: João Vale de Almeida (2020–), Portugali diplomaat
* Somaalia: Tiina Intelmann (2021–), Eesti diplomaat

### Varasemaid suursaadikuid

* Venemaal: Vygaudas Ušackas (2013–2017), Leedu diplomaat
* Ameerika Ühendriikides: João Vale de Almeida (2010–2014), Portugali diplomaat
* Ameerika Ühendriikides: David O'Sullivan (2014–2019), Iirimaa diplomaat
* Ukrainas: Jan Tombiński (2012–2016), Poola diplomaat
* Põhja-Makedoonias: Aivo Orav (2012–2016), Eesti diplomaat
* Montenegros: Aivo Orav (2016–2020), Eesti diplomaat
* Türgis: Christian Berger (2016–2020), Austria diplomaat

Vaata ka
--------

* Euroopa Liidu diplomaatiline missioon
* Euroopa Liidu delegatsioon Ameerika Ühendriikides
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib teenetemärgist; medali kohta vaata artiklit Teenete eest Isamaa ees (medal)* |

---

Ordeni teine klassiga antav rist ja täht
Orden **Teenete eest Isamaa ees** (vene Орден «За заслуги перед Отечеством») on Venemaa Föderatsiooni riiklik autasu. 

Autasu asutati 2. märtsil 1994.

Sellel on neli klassi. Seda antakse väljapaistvate riiklike teenete eest. Sõjaliste teenete ja vapruse eest autasu pälvinud sõduritele lisatakse autasu ristile ristatud mõõgad. Ehkki algselt võisid autasu pälvida ka välismaalased, sätestas 2010. aastal antud president Vladimir Putini dekreet aumärgi võimalikeks kavalerideks vaid Venemaa Föderatsiooni kodanikud.

Kirjeldus
---------

* Ordeni 1. klass ehisvöö ja autähegaOrdeni 1. klass ehisvöö ja autähega
* Ordeni 2. klass kaelaristi ja autähegaOrdeni 2. klass kaelaristi ja autähega
* Ordeni 3. klass kaelaristigaOrdeni 3. klass kaelaristiga
* Ordeni 4. klass rinnaristigaOrdeni 4. klass rinnaristiga

Kavalerid
---------

Teiste seas on ordeni pälvinud poliitik Vladimir Žirinovski, akadeemik Žoress Alfjorov ja baleriin Maija Plissetskaja. Välismaalastest näiteks Prantsusmaa president Jacques Chirac (1997; ordeni 1. klass).

Viited
------

1. ↑
2. ↑
Fritz Högeri projekteeritud Chilehaus Hamburgis kuulub ekspressionismi klassikasse. Valmis 1924
**Johann Friedrich Höger** (12. juuni 1877 Bekenreihe, Schleswig-Holstein – 21. juuni 1949 Bad Segeberg), oli saksa arhitekt, Põhja-Saksa tellisekspressionismi esindaja.

Ta oli alates 1932. aastast Natsionaalsotsialistliku Saksa Töölispartei liige.

Chilehausi ja Sprinkenhofi eraldab Burchardstraße Hamburgis. Mõlemad hooned on Fritz Högeri arhitektitööd ja eeskujuks olnud Robert Natuse töödele Tallinnas
Fritz Högeri tuntumaid arhitektitöid on ekspressionismi klassikasse kuuluv büroohoone Chilehaus Saksamaal Hamburgis Kontorhausi kvartalis, ehitatud aastail 1922–1924.

Sealsamas kõrval üle tee asub Högeri projekteeritud (koos vendade Gersonitega) suuremahuline büroohoone Sprinkenhof, mida ehitati kolmes etapis aastatel 1927–1943. Esimene etapp valmis 1920. aastate lõpul ja sai eeskujuks Tallinnas Vabaduse platsi äärde rajatud kindlustusseltsi EKA majale.

Hannoveris on Högeri projekti ehitatud Anzeiger-Hochhaus (ehitusaastad 1927–1928), mida tänapäeval loetakse Hannoveri üheks sümboliks.

Högeri teisi töid on näiteks Kirche am Hohenzollernplatzi Berliinis, büroohoone Hamburgis Broschek-Haus (1925–1926) ja sigaretivabrik Hamburgis Reemtsma.

Arhitektitöid
-------------

* Sprinkenhofi peafassaad Burchardstraßel HamburgisSprinkenhofi peafassaad Burchardstraßel Hamburgis
* Sprinkenhofi kaarjas nurgalahendusSprinkenhofi kaarjas nurgalahendus
* Kirche am Hohenzollernplatz BerliinisKirche am Hohenzollernplatz Berliinis
* Anzeiger-Hochhaus HannoverisAnzeiger-Hochhaus Hannoveris
* Broschek-Haus HamburgisBroschek-Haus Hamburgis
**Aafrika ja Aasia Rahvaste Solidaarsuse Organisatsioon** (inglise keeles *Afro-Asian Peoples' Solidarity Organization*, ametlik lühend **AAPSO**) on 1957. aastal asutatud valitsusväline organisatsioon, millel on esindused (rahvuskomiteed) enam kui 90 Aafrika ja Aasia riigis.

Eesti nõukogude entsüklopeedia on organisatsiooni kohta kasutanud läbivalt nimetust **Aasia ja Aafrika Rahvaste Solidaarsuse Organisatsioon** ja eestikeelset lühendit **AARSO**.

Organisatsioon asutati Nõukogude Liidu eestvedamisel ning selle esialgseteks eesmärkideks olid imperialismi-, kolonialismi-, neokolonialismi-, rassismi-, sionismi- ja fašismivastase võitluse kooskõlastamine ning liikmesmaade majandusliku, sotsiaalse ja kultuurilise arengu soodustamine.

Tänapäeval keskendub AAPSO jätkuvalt majandusliku, sotsiaalse ja kultuurilise arengu küsimustele, ent tegeleb ka uute probleemidega nagu inimõigused, demokraatia edendamine, võitlus korruptsiooniga, rahvastiku- ja keskkonnaküsimused, riigisisesed hõimutülid ja kodusõjad, põgenike probleemid, jpm.

Organisatsioon loodi 26. detsembril 1957 Egiptuses Kairos toimunud Aasia ja Aafrika rahvaste esimesel solidaarsuskonverentsil. Nõukogude Liitu esindas ühenduses Aasia ja Aafrika Maade Nõukogude Solidaarsuskomitee, teisi riike solidaarsuskomiteed, rahvuslikud vabadusliikumised, parteid jms vasakpoolsed poliitilised organisatsioonid. Pärast NSV Liidu lagunemist mindi üle rahvuskomiteede süsteemile.

AAPSO peakorter asub Kairos, kus tegutseb ka selle täitevorgan alaline sekretariaat. Põhikirja järgi on kõrgeimaks organiks kord aastas kogunev kongress, mis valib kaks korda aastas oma koosolekuid pidava presiidiumi.

Ühendusel on konsultatiivne staatus Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni allorganisatsioonide ECOSOC, UNESCO, UNCTAD ja UNIDO juures.

Viited
------

1. ↑  **Eesti Nõukogude Entsüklopeedia. 1 : A–Cent.** Tallinn : Valgus, 1985. Lk 32.
2. ↑  Eesti nõukogude entsüklopeedia, 1985, lk 32.
3. ↑  African-Asian Peoples' Solidarity Organization : About Us. 10.01.2010
4. ↑  Made, Tiit. **Rahvusvahelised organisatsioonid.** Tallinn : Eesti Raamat, 1985. Lk 15.
5. ↑  Made, 1985, lk 15.
6. ↑  African-Asian Peoples' Solidarity Organization. 10.01.2010
**"Kiired ja vihased 8"** (inglise keeles **"The Fate of the Furious"** (*vihaste saatus*), **"F8"** või **"Fast & Furious 8"**) on 2017. aastal esilinastunud Ameerika Ühendriikide märulifilm. Selle režissöör oli F. Gary Gray ja stsenarist Chris Morgan. Tegu on 2015. aasta filmi "Kiired ja vihased 7" järjega, filmisarja "Kiired ja vihased" kaheksanda osaga. 

Filmis astuvad näitlejatena üles Vin Diesel, Dwayne Johnson, Jason Statham, Michelle Rodriguez, Tyrese Gibson, Chris Bridges (ehk Ludacris), Scott Eastwood, Nathalie Emmanuel, Elsa Pataky, Kurt Russell ja Charlize Theron. Peategelane on Dominic Torretto (Diesel), kes on oma abikaasa Letty Ortiziga parajasti mesinädalatel, kui küberterrorist Cipher (Theron) ta enda heaks tööle sunnib. Torretto endine tiim on sunnitud ta üles leidma ning Cipheri kahjutuks tegema.

Kaheksanda järgu tegemist mainis avalikkusele esmakordselt Vin Diesel, kui avaldas saates "Jimmy Kimmel Live!", et filmi tegevustik leiab aset New Yorgis. Ettevalmistused filmi tegemiseks algasid vahetult pärast "Kiired ja vihased 7" ekraanidele jõudmist, kui Diesel, Morgan ja produtsent Neal H. Moritz enda lepinguid pikendasid. *Casting'*ud toimusid aprillis ja juunis 2015. Oktoobris teatati, et filmi režissööriks saab Gray, eelmise järgu režissöör oli James Wan. Võtted algasid 2016. aasta märtsis. Nagu sarjale tavaks saanud, filmiti eksootilistes paikades, nt Mývatn, Havanna, Atlanta, Cleveland ja New York.

"Kiired ja vihased 8" esilinastus Berliinis 4. aprillil 2017. Eesti ekraanidele jõudis film 14. aprillil, esimese nädalavahetuse piletimüügist teeniti rekordilised 219 633 eurot. Kriitikud andsid filmile seinast-seina hinnanguid, kiideti näitlejaid ja märulistseene, kuid laideti süžeed la liigset pikkust. Üle maailma teeniti piletitulu üle 1,2 miljardi dollari (u 1,1 miljardit eurot). Sellega on tegu filmiajaloo 13. (ning sarja teise) filmiga, mille piletitulu 1 miljardi dollari piiri ületanud on. "Kiired ja vihased 8" oli 2017. aasta suuruselt kolmas ning ajaloo suuruselt 11. film. Esimese nädalavahetusega teeniti rekordilised 541,9 miljonit dollarit (u 482,6 miljonit eurot), seda rekordit hoiti kuni 2018. aastani, kui ekraanidele jõudis "Tasujad: Igaviku sõda".

Filmile tehti ka järg, "F9", mis jõudis kinodesse 2021. aasta juunis.

Viited
------

1. ↑  "Where was The Fate of the Furious filmed?". *Atlas of Wonders*. Vaadatud 19. aprill 2017.
2. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 30. juuni 2020. Vaadatud 29. juunil 2020.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
**Exotikdot** (kodanikunimega **Maria Paz**; sündinud 1981. aastal Bogotás Colombias) on colombia kunstnik, helilooja ja disainer. 

Exoticdot on nii tema pseudonüüm kunstnikuna kui ka tema elektroonikabändi nimi. Elas Bogotás 19. eluaastani, siis kolis kunstihariduse otsinguil Euroopasse. Ta on õppinud Pariisis burleskiteatrikunsti, Brüsselis La Cambre'is skulptuuri (École nationale supérieure des Arts visuels), kus omandas bakalaureuse- ja magistrikraadi, Taani Kuningliku Kunstiakadeemia (Det Kongelige Danske Kunstakademi) Meediakunstikoolis meediakunsti ning Konstfackis (Stockholmi Kunsti-, Käsitöö- ja Disainikolledž) kogemusdisaini (MFA magistrikraad).

Rändav elustiil ja interdistsiplinaarne lähenemine on ta kunstnikutööd tugevalt mõjutanud. Ta on osalenud paljudel isiku- ja ühisnäitustel ning festivalidel Belgias, Prantsusmaal, Taanis, Rootsis, ka Jaapanis ja Brasiilias. 2014. aasta mais esines ta ;paranoia Cabaret Derrida nimelisel muusika- ja kirjandusüritusel Tallinnas ja Tartus. Kirjastus ;paranoia on üllitanud tema kunstnikuraamatu "The Pituitary Galaxy" (eesti keeles "Hüpofüüsi galaktika") 100 nummerdatud eksemplaris.

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 23. mai 2018. Vaadatud 22. mail 2018.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
2. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 23. mai 2018. Vaadatud 22. mail 2018.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)

Välislingid
-----------

* Koduleht
* Muusika
* Kontsert 8. augustil 2012 \*matik-matik\*, Bogotá, Colombia – Youtube
**Kuum täpp** ehk **kuum punkt** on laamasisene vulkaaniline piirkond.

Kuuma täpi all kerkivad vahevööst kõrge temperatuuriga vahevöö pluumid, mille kohal litosfäär õheneb ning praguneb. Tekkinud lõhedest voolab magma maapinnale, moodustades ookeanilisi saari, ookeanilisi basaltplatoosid, põhjustades mandrite riftistumist jne. Kuumad täpid on tihti seotud suurte magmaprovintsidega. Näiteks Dekkani basaltplatoo on suur magmaprovints, mille tekitanud pluum paikneb tänapäeval kuuma täpina Réunioni saare all.

Atlandi ookeanis paikneb üks kuum täpp otse ookeani keskahelikul moodustades Tristan da Cunha saare. Ka Islandi saar paikneb kuuma täpi kohal.

Kuuma täpi magma on enamasti basaltse koostisega ning tavaliselt ei põhjusta märkimisväärseid plahvatusi ega maavärinaid. 

Tavaliselt arvatakse, et kuumad magmavoolud saavad alguse väga sügavalt Maa välistuuma ja vahevöö piirilt. Sellele arvamusele pani aluse kuumade täppide teooria looja John Tuzo Wilson. Viimasel ajal[*millal?*] on aga selles kahtlema hakatud. Vähemalt osadel juhtudel tundub, et kuuma täpi magma ei pärine nii sügavalt.

Vaata ka
--------

* Suur magmaprovints

Välislingid
-----------

* Mantleplumes.org
Anatoli Lunatšarski (1925)
**Anatoli Vassiljevitš Lunatšarski** (vene keeles Анатолий Васильевич Луначарский; 23. november (11. november vkj) 1875 Poltava, Venemaa – 26. detsember 1933 Menton, Prantsusmaa) oli Vene revolutsionäär, nõukogude riigi- ja haridustegelane, kirjanik, tõlkija, publitsist, kriitik ja kunstiteadlane. 

Lunatšarski osales nii Vene 1905. aasta revolutsioonis kui ka Oktoobrirevolutsioonis, mille järel oli ta 26. oktoobrist 1917 kuni 12. septembrini 1929 Nõukogude Venemaa esimene rahvavalgustuse rahvakomissar.

1905. aastal oli ta Genfis ajalehe Vperjod toimetuses. Ajalehe peatoimetaja oli Vladimir Lenin ning kuigi sellest ilmus 4 kuu jooksul ainult 18 numbrit, on väljaanne tähelepanuväärne selle poolest, et see oli esimene bolševike maailmavaadet väljendanud ajaleht pärast VSDTP jagunemist menševikeks ja bolševikeks.

Aastatel 1930–1932 esindas ta NSV Liitu Rahvasteliidus.

20. augustil 1933 nimetati ta NSV Liidu täievoliliseks esindajaks (diplomaatilise esinduse juhiks) Hispaanias ajal, mil Hispaania kodusõda tundus möödapääsmatuna. Kuid Hispaaniasse ta ei jõudnudki ja suri veel samal aastal. Ta on maetud Moskva Kremli müüri äärde Punasel väljakul.

Venemaa Teatrikunsti Instituudi (GITIS) nimi aastatel 1934–1992 oli Anatoli Vassiljevitš Lunatšarski nimeline Riiklik Teatrikunstiinstituut.

Teoseid eesti keeles
--------------------

* Karl Marx ja sotsialistline revolutsioon. Peterburi, 1919
* Kuidas sündis teadus? Kuidas sündis kunst? Peterburi, 1919
* Üleilmlik ja klassiline kultuur. Peterburi, 1919
* Karl Marx. Peterburi, 1920
* Vendlus. Tõlkinud K. Dixi. Omsk, 1920
* Võimu hullustuses. Tõlkinud Artur Adson. Tallinn, 1924
* Anatoli Lunatšarski "Valitud artiklid" Tallinn: Eesti Raamat, 1975
* Anatoli Lunatšarski "Vene ja nõukogude kirjandusest" Tallinn: Eesti Raamat, 1976
* Vabastatud Don Quijote. Tallinn, 1977
* Anatoli Lunatšarski "Väliskirjandusest". (Tõlkinud Aleksander Klejnot.) Tallinn: Eesti Raamat, 1977

Kirjandus
---------

* Zara Mints "A. Lunatšarski kriitikuna" – eessõna raamatule: A. Lunatšarski, "Valitud artiklid" Tallinn: Eesti Raamat, 1975, lk 5–25
**Kaja Noodla** (aastani 1936 **Hilda Helene Negfeld**, kuni 9. märtsini 1944 **Hilda-Helene Noodla**; 11. jaanuar 1915 (vkj 29. detsember 1914) Väinjärve vald, Järvamaa – 1. mai 2009 Tartu) oli eesti raamatuteadlane.

Noodla oli renditalupidaja tütar.

Lõpetas 1933 Tallinna Linna 1. Tütarlastegümnaasiumi, 1941 Tartu ülikooli filosoofiateaduskonna klassikalise filoloogia ja bibliograafia erialal. EYS Veljesto liige. 

Oli 1939–42 gümnaasiumiõpetaja, 1941–1945 Eesti Kirjandusmuuseumi ja Õpetatud Eesti Seltsi raamatukoguhoidja, 1944–1949 Tartu Riikliku Ülikooli bibliograafiakateedri assistent, 1949–1951 TRÜ Teadusliku Raamatukogu direktori kohusetäitja, 1951–1963 osakonnajuhataja, 1963–1965 teadusala asedirektor, 1965–1971 TRÜ Teadusliku Raamatukogu käsikirjade ja haruldaste raamatute osakonna juhataja. Pidanud õppeülesande täitjana Tartu ülikoolis loenguid raamatu, raamatukogude ja bibliograafia ajaloost.

Uurinud isiklike raamatukogude ajalugu, eesti raamatu lugejaid, Tartu Ülikooli raamatukogu ajalugu ja tsensuuri. "Eesti nõukogude entsüklopeedia" kaasautor. Bbliograafiaväljaannete toimetaja, kirjastuse Valgus ladina keele (õpiku ja sõnaraamatu) eritoimetaja. Umbes 30 teadustrükist, 70 aimeartiklit.

Ta oli Eesti Raamatukoguhoidjate Ühingu auliige

Tunnustus
---------

* 2002 Valgetähe medaliklassi teenetemärk

Teoseid
-------

* TRÜ Teadusliku Raamatukogu käsikirjad ja fotod: teatmik. Tartu, 1970
* Carolus Morgenstern dixit (koostaja). Tartu, 1970
* Elseviiridest Tartu ja Tallinna raamatukogudes. // Keel ja Kirjandus (1973) 3
* Tartu Ülikooli Raamatukogu 1918–1940 (koostaja). Tartu, 1990
* Bibliotheken in Estland. // Handbuch deutscher historischer Buchbestände in Europa. Hildesheim, 1997–2001
* Friedrich Puksoo ja bibliofiilia. // Raamat on … Tallinn, 2002

Viited
------

1. ↑
2. 1 2 3 4  *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013, lk. 24
3. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 4. märts 2016. Vaadatud 8. mail 2012.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)

Kirjandus
---------

* Tartu Riikliku Ülikooli õppe-teaduskoosseisu biobibliograafia nimestik 1944–1980. Tartu, 1987, 502; II, 114
* Suurväli, M. Kaja Noodla: kirjanduse nimestik 1950–1984. Tartu, 1985.
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
Dawid Kownacki (2014)
Dawid Kownacki Poznańi Lechi treeningul
**Dawid Igor Kownacki** (sündinud 14. märtsil 1997 Gorzów Wielkopolskis) on Poola jalgpallur, kes mängib keskründajana Saksamaa kõrgliigaklubis Bremeni Werder ja Poola jalgpallikoondises.

Jalgpalli hakkas ta mängima kodulinnaklubis Stilon Gorzów Wielkopolski. 2005. aastal liitus ta Poznańi Lechi noortesüsteemiga. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta Poola kõrgliigas hooajal 2013/14. Järgmisel hooajal tuli ta Poznańi Lechiga Poola meistriks. Hooajal 2016/17 tegi Kownacki Poola kõrgliigas seni oma edukaima hooaja, kui lõi üheksa väravat.

2017. aasta juulis sõlmis ta viieaastase lepingu Itaalia kõrgliigaklubiga Sampdoria. 2019. aasta jaanuaris läks ta laenule Saksamaa kõrgliigaklubisse Düsseldorfi Fortuna, kellega sõlmis järgmisel aastal püsiva lepingu. Hooaja 2021/22 teises pooles naasis ta Fortunast laenule Poznańi Lechi, kellega tuli sel hooajal taas Poola meistriks. Hooaja 2022/23 tegi Kownacki Fortunas mängides oma edukaima hooaja, kui lõi Saksamaa esiliigas 14 väravat.

2023. aasta mais sõlmis ta lepingu Bremeni Werderiga.

Poola jalgpallikoondises debüteeris Kownacki 23. märtsil 2018 sõprusmängus Nigeeria vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta sama aasta 12. juunil sõprusmängus Leedu vastu. Ta on kuulunud Poola koondisse 2018. aasta maailmameistrivõistlustel ja 2021. aasta Euroopa meistrivõistlustel.

Saavutused
----------

Poznańi Lech
* Ekstraklasa: 2014–15, 2021–22
* Poola superkarikas: 2015

Viited
------

1. ↑  "Kownacki è un calciatore della Sampdoria, arriva dal Lech Poznań" (itaalia). U.C. Sampdoria. 11. juuli 2017. Vaadatud 11. juulil 2017.
2. ↑  "Nicht als Ersatz für Füllkrug oder Ducksch: Werder verpflichtet Kownacki". *kicker* (saksa). 22. mai 2023. Vaadatud 22. mail 2023.
3. ↑   (vaadatud 17.7.2023)

| * v
* r
Poola koondis  –  2018. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused |
| --- |
| 

* 1 Szczęsny
* 2 Pazdan
* 3 Jędrzejczyk
* 4 Cionek
* 5 Bednarek
* 6 Góralski
* 7 Milik
* 8 Linetty
* 9 Lewandowski (c)
* 10 Krychowiak
* 11 Grosicki
* 12 Białkowski
* 13 Rybus
* 14 Teodorczyk
* 15 Glik
* 16 Błaszczykowski
* 17 Peszko
* 18 Bereszyński
* 19 Zieliński
* 20 Piszczek
* 21 Kurzawa
* 22 Fabiański
* 23 Kownacki
* Treener: Nawałka

 | Poola |

| * v
* r
Poola koondis  –  UEFA Euro 2020 |
| --- |
| 

* 1 Szczęsny
* 2 Piątkowski
* 3 Dawidowicz
* 4 Kędziora
* 5 Bednarek
* 6 Kozłowski
* 8 Linetty
* 9 Lewandowski (c)
* 10 Krychowiak
* 11 Świderski
* 12 Skorupski
* 13 Rybus
* 14 Klich
* 15 Glik
* 16 Moder
* 17 Płacheta
* 18 Bereszyński
* 19 Frankowski
* 20 Zieliński
* 21 Jóźwiak
* 22 Fabiański
* 23 Kownacki
* 24 Świerczok
* 25 Helik
* 26 Puchacz
* Treener: Sousa

 | Poola |
**Voldemar Ojansoon** (kuni 1935 **Voldemar Ojanson**; 20. august 1897 Pataste mõis, Kudina vald (Maarja-Magdaleena kihelkond), Tartumaa – 1942? Venemaal Saratovi vanglas?) oli Eesti jurist ja diplomaat. 

Õppis alates 1917. aastast Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas ja 1917–1923 õigusteaduskonnas. Korp! Sakala vilistlane.

Võttis osa Vabadussõjast 2. diviisi staabi kirjutajana.

Töökohad
--------

* 1923 Eesti Vabariigi Berliini saatkonna atašee
* 1. maist 1924 Stockholmi saatkonna teine sekretär
* 1. aprillist 1926 Kopenhaageni konsulaadi asekonsul
* 1. novembrist 1926 Londoni saatkonna teine sekretär
* 8. jaanuarist 1934 oli Välisministeeriumi esimene sekretär
* 7. jaanuarist 1935 konsulaarbüroo juhataja
* 1. jaanuarist 1936 Rahvasteliidu büroo juhataja
* 15. jaanuarist 1937 poliitilise osakonna büroojuhataja
* 1. juulist 1938 kuni 26. augustini 1940 oli Moskva saatkonna nõunik

Eesti Vabariigi saatkond Moskvas töötas kuni 1940. aasta augustini. Pärast Eesti Vabariigi õigusvastast inkorporeerimist Nõukogude Liitu põgenes saadik August Rei Nõukogude Liidust Riia kaudu Rootsi. Saatkond likvideeriti ja selle varad võeti NKVD ja Välisasjade Rahvakomissariaadi bilanssi. Välisministeerium tegi Ojansoonile korralduse Eestisse naasta, mida ta ka tegi, sõites rongiga Tallinna koos abikaasa Margitiga. Nad lootsid, et on seega ohust pääsenud, kuid pärast Tallinna jõudmist arreteeris Voldemar Ojansooni NKVD. Pärast ülekuulamist mõistis okupeeriv riik VNFSV seaduste alusel Ojansoonile karistuse. Voldemar Ojansoon suri vangistuses Venemaal, täpne surma aeg ja koht on teadmata. Margit Ojansoon pääses järgnenud sõjakeerises Inglismaale, kus ta hiljem suri.

Autasud
-------

* Kotkaristi teenetemärgi IV klass (1936)
* Poola Polonia Restituta ordeni III klass
* Läti Kolme Tähe ordeni III klass
* Leedu Vytautas Suure ordeni III klass
* Ungari Teeneteordu komandöririst (1939)
**Uno Soomere** (19. september 1930 – 19. märts 2010) oli eesti helilooja, muusikapedagoog ja pianist.

Ta lõpetas Tallinna Muusikakooli klaveri erialal Erna Saare ja Heljo Sepa klassis ning 1949. aastal Tallinna 2. keskkooli. Aastal 1959 lõpetas ta Tallinna Riiklikus Konservatooriumis Bruno Luki klaveriklassi ja 1962 Eugen Kapi kompositsiooniklassi.

Aastatel 1960–1983 töötas ta muusikateoreetiliste ainete ja klaveri õppejõuna Tallinna Pedagoogilises Instituudis, kust ta vallandati, süüdistatuna liigses rahvuslikkuses ja vaenulikus suhtumises nõukogude korda, mille järgselt oli ta klaveriõpetaja mitmel pool, sh aastatel 1988–2003 Kuusalu Muusika- ja Kunstikoolis.

Soomere heliloomingus olulisemateks teosteks on suured vokaaltsüklid orkestri või klaveri saatel, tšellokontsert Ivo Juuliga solistina ja viiulisonaat Andrus Haava ettekandes. Sageli oli ta ise oma teoste klaverisaatja. Ta tundis huvi eesti sümfoonilise muusikaloomingu vastu ja pani kokku mahuka käsikirja inglise keeles ning analüüsis Arvo Pärdi kodumaal kirjutatud orkestrimuusikat. Neil teemadel tegi ta Eesti Raadiole muusikasaateid ja avaldas artikleid.

Soomere oli 1967. aastast Eesti Heliloojate Liidu ning 1996. aastast Eesti Autorite Ühingu liige.

Viited
------

1. ↑  "Soomere, Uno | Eesti Muusika Infokeskus". *www.emic.ee*. Vaadatud 24. augustil 2023.
2. 1 2 3 4  ERR (31. märts 2010). "Lahkunud on helilooja Uno Soomere". *ERR*. Vaadatud 24. augustil 2023.

Välislingid
-----------

* Priit Kuusk. Lahkunud on helilooja Uno Soomere – err.ee, 31. märts 2010