recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Bulgaaria (roheline) ja Rumeenia (tumesinine) tänapäevastes piirides. Ajalooline Dobrudža on kollakates toonides. Lõunapoolne helekollane osa on tänapäeval Bulgaariale kuuluv Lõuna-Dobrudža, põhjapoolne helekollane osa on tänapäeval Ukrainale kuuluv Dobrudža osa. Tumekollane on Rumeeniale kuuluv Dobrudža osa
**Lõuna-Dobrudža** on (bulgaaria *Южна Добруджа*, *Južna Dobrudža*; rumeenia *Dobrogea de Sud*, aga ka *Dobrogea Nouă* ('Uus-Dobrudža'), *Cadrilater* ('nelinurk')) on ajalooline piirkond tänapäeva Bulgaarias, ajaloolise Dobrudža osa. Selle pindala oli 7565 km2.

Ala kuulus kuni 1913. aastani Bulgaariale. Pärast Bulgaaria kaotust Teises Balkani sõjas anti Lõuna-Dobrudža Bukaresti rahulepinguga 1913. aastal Rumeeniale. Nii Esimese maailmasõja eel kui ka järel toimus Lõuna-Dobrudžasse suur rumeenlaste kolonisatsioon.

Teise maailmasõja aegsete Balkani riikide piiride ümberkorraldamisega anti see ala 7. septembril 1940 Craiova lepinguga Bulgaariale tagasi. Lepinguga käivitus ka suur rahvastevahetus – Rumeeniast lahkus Bulgaariasse umbes 77 000 bulgaarlast, samal ajal kui Bulgaariast lahkus Rumeeniasse umbes 110 000 rumeenlast, sealhulgas Lõuna-Dobrudžast umbes 80 000 inimest.

Ehkki Pariisi konverentsi otsustega üldiselt tühistati Balkani riikide aastatel 1940–1944 toimunud piiride ümberkorraldus, jäeti ala ametlikult 1947. aastal Bulgaariale.

Lõuna-Dobrudža tänapäeva Bulgaarias
-----------------------------------

Lõuna-Dobrudža ala kuulub tänapäeval Dobrichi ja Silistra piirkonda.

Vaata ka
--------

* Põhja-Dobrudža
Eosinofiil mikroskoobi all vaadatuna (400x). Eosinofiili ümbritsevad punased verelibled (vasakul)
**Eosinofiilid** ehk **eosinofiilsed granulotsüüdid** ehk **atsidofiilid** (ladina keeles *eosinum*, *eosinophilus*, *granulocytys acidophilus*) on paljude selgroogsete lümfoid(-immuun)süsteemi fagotsüütilised leukotsüüdid.

Eosinofiilide noored vormid tekivad luuüdis. Eosinofiilide ülesandeks on suuremate parasiitide hävitamine ning allergiliste ja põletikuliste reaktsioonide modulleerimine. 

Eosinofiilide areng, morfoloogia ja patoloogia võivad erineda nii liigiti, indiviiditi kui ka arenguastmeti.

Eosinofiilide nimetust kannab ka täisvereanalüüsi eosinofiilide absoluutarv (lüh ***EO***).

Roomajatel
----------

### Maolistel

Madude veres ning kudedes liikuvaid eosinofiile ei ole lõpuni uuritud, teatud autorite arvates on madudel eosinofiilid ikkagi tuvastatavad ja kirjeldatavad. Madude vereanalüüside eosinofiilide referentsväärtuste vahemikuks võetakse 0–1%.

Inimestel
---------

### Terminoloogia

Eosinofiilid on kantud kehtivasse inimese tsütoloogia ja histoloogia standardsõnavarasse *Terminologia Histologica*-sse.

### Laboratoorne hematoloogia

Eosinofiilide hulk veres on küllalt kõikuv ja varieeruv näitaja, mis sõltub mitmetest teguritest. Eosinofiilide arvu vereproovis määratakse erinevaid automatiseeritud laboratoorse diagnostika meetodeid kasutades. 

**Eosinofiilide normväärtused vere automaatuuringu põhjal**

| Patsiendi vanus | Referentsvahemik |
| --- | --- |
| sünnijärgselt | 0,0–0,84 × 109/l |
| 1 eluaasta | 0,3–0,8 × 109/l |
| 6–12 aasta | 0,1–0,5 × 109/l |
| naised | 0,0–0,4 × 109/l |
| mehed | 0,0–0,4 × 109/l |

Patoloogia
----------

Eosinofiilidega seostatakse inimestel mitmeid allergilisi ja haiguslikke seisundeid, näiteks eosinofiilia, eosinofiilne granuloom, eosinopeenia, eosinofiilne gastroenteriit jpt.

Viited
------

1. ↑  Meditsiinisõnastik" 182:2004.
2. ↑  Elliott Jacobson, Infectious Diseases and Pathology of Reptiles: Color Atlas and Text, CRC Press, lk 147, 2007, ISBN 978 0 8493 2321 8, Google'i raamatu veebiversioon (vaadatud 25.04.2014) (*inglise keeles*)
3. ↑  Snake Reference Ranges, 2002, University of Pennsylvania School of Veterinary Medicine, Veebiversioon (vaadatud 25.04.2014) (*inglise keeles*)
4. ↑  Laine Trapido. "Meditsiiniterminite lühendeid". AS Medicina, Tallinn, 2007, lk 253, ISBN 978-9985-829-79-0.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Eosinofiilid** |

* Sissekanne *Terminologia Histologica*-s H2.00.04.1.02017: Eosinophilus. Eosinofiil
* Sissekanne Encyclopædia Britannica-s
* Valgevererakkude muutused - eosinofiilia
* Veterinary & Aquatic Services Department, Drs. Foster & Smith, Eosinophilic Disease in Cats
* Conditions Associated with Increased Eosinophils
* Helene F. Rosenberg, Kimberly D. Dyer & Paul S. Foster, Cellular features of eosinophils. Eosinophils: changing perspectives in health and disease, Nature Reviews Immunology 13, 9-22 (Jaanuar 2013), doi:10.1038/nri3341, veebiversioon (vaadatud 25.04.2014) (*inglise keeles*)
**Abdulla Aripov** (sündinud 24. mail 1961) on Usbekistani poliitik (Usbekistani Liberaaldemokraatlik Partei), 2016. aasta detsembrist peaminister. 

Abdulla Aripov lõpetas 1983. aastal Taškendi Elektrotehnilise Sideinstituudi (tänapäeval Taškendi Infotehnoloogiate Ülikool) elektriside insenerina. Aastatel 1983–1992 töötas ta Taškendi telefoni-telegraafi jaamas esimese kategooria insener-elektroonikuna. 1992–1993 oli ta Usbekistani sideministeeriumis peaspetsialist. Aastatel 1993–1995 oli ta väliskaubandusfirma "Oʻzimpeksaloqa" direktori asetäitja. 

Aastatel 1995–1996 oli Aripov ühisettevõtte TashAfinalAL peadirektor. Ühtlasi töötas ta Usbekistani sideministeeriumi erastamise ja konkurentsiarengu osakonna juhatajana. 1997. aastal töötas ta Usbekistani Posti- ja Telekommunikatsiooni Agentuuri turuümberkorralduse ja väärtpaberite osakonna juhatajana. Aastatel 1997–2000 oli ta Posti ja Telekommunikatsiooni Riikliku Toetuse Fondi direktor. 2000–2001 oli ta Usbekistani Posti- ja Telekommunikatsiooni Agentuuri peadirektori asetäitja ja 2001–2002 peadirektor. 

20. mail 2002 määrati Aripov Usbekistani peaministri asetäitjaks. 

Alates 14. detsembrist 2016 on Abdulla Aripov Usbekistani peaminister.

Viited
------

1. ↑  АРИПОВ Абдулла Нигматович CentrAsia
2. ↑  Арипов, Абдулла Нигматович : Премьер-министр Республики Узбекистан Энциклопедия - ТАСС
3. ↑  Countries U. Uzbekistan rulers.org
**Taigakiur** (*Anthus hodgsoni*) on linnuliik västriklaste sugukonnast kiuru perekonnast. Taigakiur on Aasia liik. Taigakiuru teaduslik nimetus on pühendatud Briti ornitoloogile Brian Houghton Hodgsonile.

Levila
------

Pesitsusajal on taigakiur levinud kirdepoolseimast Euroopast, Siberist, Kesk-Aasia põhjaosast ja Himaalaja regioonist läbi Hiina kuni Korea ja Jaapanini. Talvitub laialdaselt Aasia lõunaosas Indiast kuni Kagu-Aasia ja Filipiinideni.

Taigakiur on Eestis eksikülaline.

Välimus
-------

Taigakiuru üldpikkus on umbes 15 cm. Ta on metskiurust väiksem ja oliivrohelisema seljaga, tema kõrvaala hele ja tume laik eristuvad selgemini kui metskiurul. Kutsehüüd on "*tsiip*".

Elupaik
-------

Taigakiur asustab avamaastikku, elupaiga valiku poolest sarnaneb metskiuruga.

Pesitsemine
-----------

Ta pesitseb maist juulini. Samblast ja rohust koosneva kausja pesa rajab maapinnale mätta või võsa varju. Kurnas 3–5, tavaliselt 4 muna. 
Aastas pesitseb tavaliselt kaks korda.

Viited
------

1. ↑  BirdLife International (2009). *Anthus hodgsoni*. *2006 IUCNi punane nimistu*. IUCN 2006. Vaadatud 25.06.2010.
2. 1 2  Jonsson, L. *Euroopa linnud* Eesti entsüklopeediakirjastus 2000, lk 370

Välislingid
-----------

* Taigakiur andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Taigakiur** |
**Mägiste raudteepeatus** on raudteepeatus Valgamaal Otepää vallas Ädul.

Peatuskoht on varustatud 30 m pikkuse ja 55 cm kõrguse ooteplatvormiga, mille tõttu toimub väljumine ja sisenemine rongi ainult läbi C-ala. 
Mägistel peatuvad Elroni reisirongid liinil Tartu–Valga.

Mägiste pooljaam avati 1919. aasta sügisel samanimelise küla juurde. Avamisel jäi jaam Kuigatsi valda. 
Varem asus Mägistel ka ühekorruseline puidust jaamahoone, mis lammutati 2004. aastal.

Enne 2010. aastat järgnes Mägistele Valga suunal Pikaantsu raudteepeatus.

Pilte
-----

* Mägiste (2012)Mägiste (2012)
* Mägiste raudteepeatus (2010)Mägiste raudteepeatus (2010)
* Edelaraudtee reisirong DR1B lahkumas Mägistelt Tallinna suunas (2010)Edelaraudtee reisirong DR1B lahkumas Mägistelt Tallinna suunas (2010)

Viited
------

1. ↑  Arved Duvin. Lugusid raudteedest Eestimaal. Lk 97

Välislingid
-----------

* FOTO: Mägiste peatus aastal 2003; Baltic Trains Picture Gallery
* Infot peatuse kohta; fotod (*vene keeles*)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Eelnev peatus** |  **Raudteepeatus idasuunalistel reisirongiliinidel** | **Järgnev peatus** |
|  Puka |  **Mägiste** | Keeni  |
**Asustusgeograafia** on inimgeograafia haru, mis uurib asustust ja asulaid.

Asustusgeograafia uurib muu hulgas asulatüüpe, asulate tekkimise ja arengu geograafilisi tingimusi ning asustussüsteemi. 

Asustusgeograafia harude seas on linnageograafia ja ruraalgeograafia.

Definitsioon
------------

Stone (1965) määratleb asustusgeograafia nii: "Nende hoonete jaotumise kirjeldus ja analüüs, millega inimesed kinnistavad end maa külge. Edasi, et asustamise geograafia tähendab hoonete ehitamist, et maad ajutiselt või alaliselt hõivata. Tuleb aru saada, et hooned on inimese ja maa suhete üks kättesaadav väljendus ning selle rõhuasetuse väljatoomine eeldab, et uurimistöö võib toimuda mis tahes skaalal päris üldisest kuni väga konkreetseni välja. Hooned on lihtsalt inimeste mingil maa-alal elamise üks avaldumisviis; nad on seal kaardistatav maastikujaotus, millele tuleb tähelepanu pöörata." 

Jordan (1966) rõhutab, et asustusgeograafia ei uuri ainult jaotumusi, vaid veel enam struktuure, protsesse ja vastastikmõjusid asulate ja keskkonna (näiteks muld, geomorfoloogia, majandus, ühiskond) vahel. 

Mayda (1965) ütleb: "Asustuse uurimine on arenenud inimeste vastastikuseks toimeks füüsikalise ja ökoloogilise maailmaga. See holistlikum uurimine huvitub kestlikkusest ja püüab paremini mõista praegust maastikku ja planeerida tuleviku maastikku."

Vaata ka
--------

* Rahvastikugeograafia

Kirjandus
---------

* K. H. Stone. The Development of a Focus for the Geography of Settlement. – *Economic Geography*, 1965, kd 41, nr 4, lk 346–355.
* C. Mayda. – B. Warf. *Encyclopedia of Geography*, 1965.
* T. G. Jordan. On the nature of settlement geography. – *The Professional Geographer*, 1966, kd 18, nr 1, lk 26–28.
* W. F. Hornby, M. Jones. *An Introduction to Settlement Geography*, Cambridge 1991.
* Србољуб Стаменковић, Милан Бачевић. *Географија насеља*, Географски факултет, Београд: 1992.
* V. Drozg. Educational subject matter in the geography of settlement. – *Geografski Vestnik*, 2000, 72(1), lk 61–71.
* Guenter Mertins. General Settlement Geography. – *ERDKUNDE*, 2011, kd 65, nr 4, lk 415–441.
* Noel Castree, Rob Kitchin, Alisdair Rogers. settlement geography. *A Dictionary of Human Geography*, Oxford University Press 2013.
**Tahula kihid** (inglise keeles *Tahula Beds*) on siluri ajastu Kuressaare lademe Kuressaare kihistu alumised kihid. Neid hakkasid esimesena eristama Ago Aaloe jt. aastal 1976.

Kihid on nime saanud Tahula külalt. Kihtide stratotüüp on Tahula puurauk, kus selle kivimid esinevad 1.5..12.3 meetril. Tahula kihtide neostratotüüp on Kuressaare G1 puurauk, kus kihid esinevad 8.2..19.8 meetril.

Tahula kihid koosnevad domeriidist, dolomiidist ja merglist, milles esineb õhukeste vahekihtidena ka lubjakivi. Kihtide kirdepoolsemas osas nende lubjakivisisaldus kasvab.

Viited
------

1. ↑  Tahula kihid Eesti geokogude infosüsteemis (vaadatud 16.09.2020)
2. ↑  "Stratigraafia terminoloogia". Originaali arhiivikoopia seisuga 24. november 2020. Vaadatud 17. septembril 2020.
3. ↑  Kuressaare Stage H. Heinsalu & V. Viira: Raukas, A. Teedumäe, A. (eds). 1997. Geology and Mineral Resources of Estonia. Estonian Academy Publishers, Tallinn. ISBN 9985-50-185-3.

Välislingid
-----------

* Tahula kihid Eesti geokogude infosüsteemis
**Burchardi suvemõis** (saksa keeles *Burchards Hof*) oli 17. sajandi II poolest, tänapäeva Narva maantee, Pirita tee, Maarjamäe ja Lasnamäe vahelisel alal asunud suvemõis. 

Tallinna kaart 1876 ja Tallinna–Peterburi postimaantee (tänapäeva Narva maantee), mille ääres asus mõisahoone
Suvemõisa alad eraldati Tallinna Raeapteegi omanikule Johannes Burchardile pärast Tallinna muldkindlustusvööndi Viru tänava eelse alale Burchardi viljapuu-, kapsamaa ja rohuaia asemel Viru värava eesvalli ehitamist. 

1640ndatel rajati Paksu Margareeta kirdeküljele, Roosiaia kohale Hornbastion ning rekonstrueeriti eesvall Viru värava rondeeli ja bastioni vahel. Seejärel ehitati Väikese Rannavärava ja Viru värava vahele kaks uut nn Hollandi süsteemi bastioni. Eesvallile rajati kaks Hollandi süsteemis bastioni, nn Himseli bastionid (neist põhjapoolne, Väikese Rannavärava bastion on 1980ndatel rekonstrueeritud). 

Kuna antud asendusmaa oli oluliselt suurem, siis pidi Johannes Burchard tasuma Tallinnale 400 riigitaalrit. 17. sajandil rajati Narva maantee äärde (tänapäeva Narva maantee 95) suvemõisahoone, mille algsest kujust on aja jooksul tehtud ümberehituste tõttu vähe originaalset järgi jäänud.

Vaata ka
--------

* Burchardi suvemõisa tiik
**Sirje Tamm** (aastani 1977 **Sirje Johari**; sündinud 19. augustil 1950 Tartus) on eesti sõudja ja spordipedagoog.

Ta on lõpetanud 1968. aastal Tartu 5. Keskkooli ja 1973. aastal Tartu Riikliku Ülikooli kehakultuuriteaduskonna.

Harrastanud 1968–1974 Jüri Kuruli õpilasena akadeemilist sõudmist. Tulnud 1970. ja 1972. aastal paarisaerulisel roolijaga neljapaadil ja 1972. aastal kaheksapaadil Eesti meistriks.

Karjäär
-------

Töötanud 1973–1977 Kalevi Tartu LNSK-s akadeemilise sõudmise treenerina

* 1977–1984 Kaarepere 8-klassilises Koolis
* aastast 1984 Krootuse Põhikoolis kehalise kasvatuse ja vene keele õpetajana.

Krootuse põhikooli õpilased on tulnud Eesti Koolispordi Liidu Meistrivõistlustel rahvastepallis, korvpallis ja võistlussarjas "Tähelepanu, start!" võitjaks.

Tunnustus
---------

* Kultuurkapitali Põlvamaa aastapreemia (1998)
* Eesti Koolispordi Liidu spordisõbralikem õpetaja 2003
* Põlvamaa aasta õpetaja 2003

Isiklikku
---------

Kristin Johari on tema õde.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Sirje Tamm ESBL
**Sundmõtlemine** ehk **obsessiivne mõtlemine** on inimese mõtlemishäire, kus pähe tulevad korduvad mõtted või kujutlused, millest on keeruline vabaneda ja mis võivad tekitada erinevaid emotsioone. Tihtipeale puudub neil sundmõtetetel reaalne põhjus, nad tulevad pähe, kuigi ei seondu reaalse olukorraga ja nende eemaletõrjumine või vältimine võib inimese olukorda isegi halvendada. Sundmõtted võivad olla seotud selliste inimese igapäevaste hirmudega nagu "pliit jäi välja lülitamata või uks lukustamata" või muude ebameeldivate mälestustega nagu vägivald enda või teiste suhtes. Sundmõtetega inimene saab tavaliselt aru, et painavatel mõtetel puudub reaalne taust, aga ta ei saa neid mõtteid ära lõpetada.

Sundmõtted on tihtipeale ebameeldivad, siivutud ja võõrana tunduvad, kuid obsessiiv-kompulsiivset häiret esineb vaid 2,5–3 protsendil inimestest. Tavaliselt esineb sundkäitumist ja sundmõtlemist 80–88 protsendil tervetest inimestest. Levinum sundmõte on määrdumis- või nakatumishirm, kui inimene kardab pisikuid, kiiritust, mürki.

Vaata ka
--------

* Sundkäitumine
* Obsessiiv-kompulsiivne häire

Viited
------

1. ↑  Peaasi. Obsessiiv-kompulsiivne häire
2. ↑  Inimene.ee Obsessiiv-kompulsiivne häire
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel on poliitilisest teooriast; Eesti kolmanda sektori algatuse kohta vaata Ühiskondliku Leppe Sihtasutus* |

---

**Ühiskondlik leping** on teooria oletatavast lepingust riigi kodanike vahel riigi moodustamiseks. Eeldatakse, et sellega, et nad riigi territooriumil elavad, on kõik riigi kodanikud lepinguga nõustunud. Ühiskondliku lepingu olulisemad teoreetikud olid Jean-Jacques Rousseau, Thomas Hobbes ja John Locke.

Ühiskondliku lepingu teooria on normatiivne ettepanek (mitte ajaloolisele tõele pretendeeriv arusaam), kuidas oleks hea ühiskonda käsitleda. Käsitluse eesmärgiks on allutada riigivõim mõistuslikule toimimisele ja juurutada võrdsust.

Ühiskondliku lepingu teooria rajajaks peetakse Thomas Hobbesi (1588–1679). Teooria oli väga populaarne valgustusajal. Teooria eelduseks on inimeste põhimõtteline võrdsus.

Oma klassikalises vormis sisaldab ühiskondlik leping kolme elementi:

* luuakse hüpoteetilise "riigivaba" ühiskonna kuvand
* ühiskondliku lepinguga liituvad inimesed võtavad omaks, et ainult täidesaatev võim suudab tagada turvalisuse ja stabiilsuse
* ühiskondlik leping kohustab kodanikke respekteerima ja järgima riiki tänuks selle eest, et ainult poliitiline süsteem suudab tagada stabiilsuse ja turvalisuse

Ajalugu
-------

Kuigi juba antiikaja sofistid väitsid, et ühiskond on kokkuleppeline, ei kirjeldanud nad olukorda, kuidas ja miks ühiskondlik kokkulepe võiks sündida.

Hobbes väitis oma peateoses "Leviathan" (1651), et inimene on loomu poolest parandamatu egoist, järelikult on loomulik seisund kõigi sõda kõikide vastu. Kuna see seisund on kõigile kahjulik, jõutakse lepinguni, määrates endi üle valitsema monarhi, kes tagab kõigi jaoks vajaliku turvalisuse.

Hiljem John Locke ja Jean-Jacques Rousseau (ei nõustunud pidama inimesi loomult halbadeks) täiendasid lepingu teooriat, tuues sisse aspekti, et ka valitsejatel endil on kohustus lepingust kinni pidada, s.o valitseda üldise turvalisuse huvides, mitte aga omahuvist lähtudes. Kuidas seda saavutada, kui arvestada, et ka valitsejad on inimesed (Hobbesi järgi omakasupüüdlikud)?

Charles de Montesquieu rõhutas, et võimupositsioon suurendab inimese kalduvust kuritarvitustele. Probleemi lahendusena pakuti välja muutumatuid riigivalitsemise aluspõhimõtteid (n-ö lepingu tuum, tänapäeval avaldub põhiseadustes), perioodilisi valimisi ning võimude lahususe kaudu teostuvat vastastikust kontrolli. Need põhimõtted on rakendunud tänapäeva demokraatlikes riikides.

Kirjandus
---------

* Jean-Jacques Rousseau "Ühiskondlikust lepingust ehk Riigiõiguse põhiprintsiibid." (Tallinn: Varrak 1998) ISBN 9985-3-0086-6
* A. Heywood. (2013) Politics (4th edition). p. 62. Palgrave Macmillan

Välislingid
-----------

* "Social Contract Theory", Internet Encyclopaedia of Philosophy
* "Contractarianism", Stanford Encylopaedia of Philosophy
**Bob Dadae** (sündinud 8. märtsil 1961) on Paapua Uus-Guinea poliitik, alates 28. veebruarist 2017 Paapua Uus-Guinea kindralkuberner.

Ta õppis Ombo luteriagentuuris ning Bugandi keskkoolis, aastal 1988 lõpetas ta bakalaureusekraadiga Paapua Uus-Guinea ülikooli ning aastal 1995 magistrikraadiga Griffithi ülikooli Austraalias. Enne parlamenti kandideerimist töötas ta Paapua Uus-Guinea evangeelses luterlikus kirikus raamatupidajana ning väljaande Christian Press juhatuse liikmena.

Ta valiti 2002. aastal parlamenti, ta kandideeris Ühendatud Partei nimekirjas Kabwumi ringkonnas; pärast valimisi sai temast ka partei asejuht. Aastal 2004. sai temast parlamendi asespiiker. Ta taasvaliti 2007. aastal ning kuni 2011. aastani oli ta peaminister Michael Somare valitsuse kaitseminister. Pärast Somare tagasiastumist 2011. aastal astus ta erakonda Rahva Rahvuskongress ning kandideeris 2012. aasta valimistel taas edukalt.

Ta teenis 2017 aastal Order of St Michael and St George'i ja Order of Saint Johni.

Viited
------

1. ↑  "Index Da". *www.rulers.org*.
2. ↑  Kisselpar, Joy (1. veebruar 2017). "Bob Dadae named next Governor-General of Papua New Guinea". Australian Broadcasting Corporation. Vaadatud 3. veebruar 2017.
3. 1 2  "Hon. Bob Dadae, MP". Paapua Uus-Guinea parlament. Originaali arhiivikoopia seisuga 3. veebruar 2017. Vaadatud 3. veebruar 2017.
4. ↑
5. ↑

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Theo Zurenuoc (kt)  Michael Ogio** | **Paapua Uus-Guinea kindralkuberner**2017– | Järgnev' |
**Ühisavaldus õigeksmõistuõpetusest** on 1999. aastal Augsburgis katoliku kiriku ja luterliku kiriku vahel sõlmitud koostöölepe, mille kohaselt kaotati reformatsiooni ajal tekkinud vastuolud. Leping oli aastatel 1994–1999 toimunud oikumeeniliste läbirääkimiste tulemus.

Lepiti kokku, et protestantlik kõne õigeksmõistmisest usu läbi vastab katoliiklikule kõnele õigeksmõistmisest armu läbi. Ja protestantlik õpetus mõistab sõna "usk" all sedasama, mille katoliiklik õpetus (järgides 1. Kr. 13,13) ühendab triaadi usk, lootus ja armastus (43).

Edaspidi kooskõlastatakse eklesioloogia, meelevald kirikus, amet, sakramendid ning suhe õigeksmõistu ja sotsiaaleetika vahel.

Vaata ka
--------

* Õigeksmõistmine

Välislingid
-----------

* "Esimest korda ajaloos kuulutasid katolik ja luterlik osapool üksmeelt usu põhialustes" Sulane, Kaarli koguduse infoleht
* "Kardinal Cassidy õigeksmõistu Ühisavaldusest" Toomas Nigola diarium
* Tauno Teder: "Oikumeenilised suhted katoliiklastega" EELK
* Ühisavaldus õigeksmõistuõpetusest.
**Baltic Scandinavian Lines AS** on 2005. aastal asutatud Eesti laevakompanii, millel on laevaliin Paldiski-Kapellskär. Sel liinil sõitis 1976. aastal ehitatud ro-pax-laev Via Mare, mille mahutavus on 726 rajameetrit ja 60 reisijakohta. Esimesil aastail, kui Baltic Scandinavian Linesi omanik oli Pakri Marine Investments, väljus Via Mare Paldiski Lõunasadamast.

1. märtsil 2008 omandas Baltic Scandinavian Linesi Paldiski Põhjasadamaga samasse kontserni kuuluv ekspedeerimisfirma AS Merktrans. Merktransi suuromanikud on Aleksei Tšulets ja Aleksandr Nakonetšnõi. Nõukogus on veel ka Rein Küttim ning Aleksei Mürisep. Seejärel hakkas Via Mare väljuma Paldiski Põhjasadamast.

Pärast seda, kui samad omanikud ostsid laevakompanii Navirail, suunati Via Mare selle firma liinile Muuga-Vuosaari ning liinile Paldiski-Kapellskär renditi Leedu lipuga ro-pax-laev LISCO Patria. Sügisest 2011 sõidab Via Mare liinil Paldiski-Hanko.

Sügisel 2011 ühines Baltic Scandinavian Lines Taani laevakompaniiga DFDS ja sestpeale opereerib Paldiski-Kapellskäri liini DFDS Seaways. Sel liinil sõidab Patria Seaways (ex LISCO Patria).

Välislingid
-----------

* DFDS Seaways Eesti koduleht, endine Baltic Scandinavian Lines
**Balti Õpetajate Seminar** (ka Goldingeni seminar, läti keeles *Baltijas skolotāju seminārs*, vene keeles *Прибалтийская учительская семинария*) oli Tsaari-Venemaa aegne õppeasutus Lätis eesti ja läti rahvakoolide õpetajate ettevalmistamiseks.

Ajalugu
-------

Balti Õpetajate Seminar avati Riias 1870. aastal ning see allus Rahvahariduse ministeeriumile. Selle algne eesmärk oli ette valmistada õpetajaid rahvakoolide jaoks (valla- ja kihelkonnakoolid), olles vahepealseks astmeks 4-klassilise linnakooli ja gümnaasiumi vahel. Ülikoolis edasiõppimise õigust seminari lõpetamine ei andnud. Seminar kestis algselt kaks aastat, kuid õige pea pikendati õppetöö kolmele ning 1878. aastal juba neljale aastale. Umbes 2/3 õpilastest sai õppimiseks riiklikku stipendiumi.

1879. aastal valmis seminarile uus õppehoone Riias. 1886. aastal koliti seminar ümber Kuldīga (saksa *Goldingen*) linna, kus see tegutses kuni Esimese maailmasõja alguseni. 1915. aastal evakueeriti seminar Tšistopoli (Tatarstan) linna, kus see tegutses kuni oma tegevuse lõpetamiseni 1919. aastal.

Balti Õpetajate Seminari hoone Kuldigas aadressil Liepaja iela 31/33 on Lätis kuulutatud vabariikliku tähtsusega ajalooliseks kultuurimälestiseks.

Õppetöö
-------

Seminar andis õpetajakutseks vajaliku ettevalmistuse pedagoogilistes ainetes ja oskustes. Suurt tähelepanu pöörati vene keele ja usu, aga ka matemaatika, ajaloo ja pedagoogika õpetamisele. Õppetöö toimus küll vene keeles, kuid selle kõrval õpetati ka läti ja eesti keelt.

Kunagistest seminari õpetajatest on nimekamad Jakob Lindenberg ja Voldemar Päts.

Õpilased
--------

Seminaris õppis aastate jooksul kokku 1391 õpilast ning selle lõpetas 1026 õpilast (773 lätlast, 129 venelast, 115 eestlast, 7 leedulast ja 1 liivlane). 365 õpilasel jäid õpingud pooleli (sh 35 eestlast). Kuigi seminari eesmärgiks oli ette valmistada kooliõpetajaid, on seminari lõpetajate seas lisaks haridustegelastele palju silmapaistvaid kultuuri, poliitika ja ühiskonnaelu tegelasi, arste, juriste, vaimulikke, kunstnikke.

Mõned tuntumad seminaris õppinud eestlased:

* Anton Anson
* Jakob Johanson-Pärna
* Jakob, Kulgver
* Mihhail Lindeberg
* Anton Luts
* Ants Piip

Vaata ka
--------

* Ataste õpetajate seminar
* Jädivere õpetajate seminar
* Kuuda õpetajate seminar
* Cimze seminar

Viited
------

1. ↑  Goldingeni seminari mälestamine Riias. Õpetajate Leht, nr. 12, 12.12.1930, lk 5.[*alaline kõdulink*]
2. 1 2 3  Õpetajate Leht, nr. 44, 10.11.1990
3. ↑
**Ian MacIntosh Black** (sündinud 27. juunil 1941) on Šoti endine ujuja, kes esindas Suurbritanniat rahvusvahelistel võistlustel, sealhulgas olümpiamängudel ja Euroopa meistrivõistlustel, ja Šotimaad Rahvaste Ühenduse mängudel 1950. aastate lõpus ja 1960. aastate alguses.

Black oli 1958. aastal BBC aasta spordiisiksus (BBC Sports Personality of the Year) vaid 17-aastaselt ja on siiani noorim selle auhinna võitja. Ta teenis BBC auhinna, võites Ungaris Budapestis 1958. aastal toimunud Euroopa meistrivõistlustel kolm kuldmedalit (400 ja 1500 meetri vabaujumises ja 200 meetri liblikujumises). Samal aastal võitis ta ka Šotimaale kuld- ja kaks hõbemedalit 1958. aasta Briti impeeriumi ja Rahvaste Ühenduse mängudel Walesis Cardiffis; kuldmedali 220 jardi liblikujumises, kaks hõbemedalit 440 jardi vabaujumises ja 4 × 220 jardi vabaujumises. 

1959. aastal püstitas ta maailmarekordi 400 meetri kompleksujumises 5.08,8, mis püsis veidi üle aasta, kuni ameeriklane George Harrison selle 1960. aastal ületas. 

Black kvalifitseerus esindama Suurbritanniat kolmel alal 1960. aasta Rooma suveolümpiamängudel. 400 meetri vabaujumise finaalvõistlusel tuli ta neljandaks, saades sama aja austraallase John Konradsiga (4.21,8), kuid kohtunikud andsid pronksmedali Konradsile. Samuti kuulus ta Briti meeskonda 4x200 meetri vabaujumise ja 4x100 meetri kompleksujumise võistlustel, saades vastavalt finaalis neljanda ja seitsmenda koha.

Suurbritanniat esindades demonstreeris ta uhkusega oma šoti identiteeti heas huumoris, kandes basseini ääres MacGregori tartanist hommikumantlit. Lisaks suurepärasele ujumisele oli ta varem ka suurepärane ragbimängija. 2002. aastal sai temast üks esimestest viiekümnest Šotimaa mehest ja naisest, kes paigutati Šoti spordi kuulsuste halli (Scottish Sports Hall of Fame). 

Ta tuli 1958. ja 1959. aastal harrastusujumise (Amateur Swimming Association – ASA) riiklikel meistrivõistlustel meistriks 110 jardi vabaujumises, 220 jardi vabaujumises, 440 jardi vabaujumises ja 220 jardi liblikujumises. 

Black õppis Aberdeeni ülikoolis, kus sai kunstimagistri kraadi. 1970. aastate lõpus sai temast Elgini Seafieldi algkooli direktor. Ta õpetas Kanadas ja temast sai Bahreini Püha Kristoferi eelkooli direktor. 1980. aastate alguses oli ta Hongkongi Sek Kongi algkooli direktor, enne seda kolis ta Aberlouri majakooli 1987–1989. Hiljem naasis ta oma endisse kooli, Robert Gordoni Aberdeeni kolledžisse, nooremkooli direktoriks, ja läks pensionile 2004. aastal.
**Baltic News Service** (lühend: **BNS**) on uudiseid ja eelinfot pakkuv ning pressiteateid edastav uudisteagentuur, mis kuulub Postimehe kontserni. Sama kaubamärki kasutavad ka uudisteagentuurid Lätis ja Leedus. Agentuur edastab uudiseid nii Eestist, teistest Baltimaadest kui ka välismaalt.

Rahvusvahelise teabe pakkumisel tugineb BNS uudisteagentuuridele Agence France-Presse (AFP), Associated Press (AP) ja Interfax. Soome, Poola ja Austria uudiste jaoks kasutab ettevõte nende riikide rahvuslikke agentuure, need aga kasutavad omakorda BNSi uudiseid.

BNS edastab kõigis kolmes Balti riigis uudiseid selle riigi keeles ning vene ja inglise keeles. BNS-i peatoimetaja on Kalev Korv. Aastatel 2007–2014 oli vastutav peatoimetaja Ainar Ruussaar. 

Uudisteagentuur kuulus koos meediamonitooringu teenuseid pakkuvate ettevõtetega BNS Gruppi (ärinimi BNS Group OÜ), mis kuulus märtsini 2014 Alma Media kontserni. 3. märtsil 2014 teatas Alma Media grupi müügist Eesti ärimehele Ilmar Kompusele kuuluvale ettevõttele Uudisvoog OÜ. Tehingu hinda ei avalikustatud. Varsti seejärel sai uudisteagentuuri omanikuks AS Eesti Meedia, praeguse nimega Postimees Grupp, mille struktuuriüksusena BNS praegu tegutseb.

Viited
------

1. ↑   (vaadatud 23.11.2016)
2. ↑   (vaadatud 23.11.2016)

Välislingid
-----------

* BNS Eestis
* BNS Lätis
* BNS Leedus

| * v
* r
Uudisteagentuurid |
| --- |
| Rahvusvahelised uudisteagentuurid | 
*Agence Havas*  • Agence France-Presse  • Associated Press  • Bloomberg News  • Reuters  • United Press International |
| Piirkondlikud uudisteagentuurid | 
Agence Europe  • Agencia EFE  • Baltic News Service  • Caribbean News Agency  • Interfax  • *TASS* |
| Ühe riigi kesksed uudisteagentuurid | 
Agenzia Nazionale Stampa Associata  • *Agenzia Stefani*  • *Allgemeiner Deutscher Nachrichtendienst*  • Anadolu Ajansı  • Australian Associated Press  • Česká tisková kancelář  • *Deutsches Nachrichtenbüro*  • Deutsche Presse-Agentur  • *Eesti Teadeteagentuur*  • ELTA  • ITAR-TASS  • KCNA  • Kyōdō  • LETA  • Magyar Távirati Iroda  • Polska Agencja Prasowa  • Press Association  • Press Trust of India  • RIA Novosti  • Ritzau  • SITA  • STT-Lehtikuva  • *Telegraphen Korrespondantz Bureau*  • Tidningarnas Telegrambyrå  • Tlačová agentúra Slovenskej republiky  • *Wolffs Telegraphisches Bureau*  • Xinhua  • Yonhap |
Adriaen Isenbranti töökojale omistatud "Puhkus põgenemisel Egiptusse"
Ristikandmine. Antoniuse altari vasak tiib, Adriaen Isenbranti töökoda (välja arvatud donaatorifiguur, mis maalitud 17. sajandil)
**Adriaen Isenbrant**, ka **Adriaen Isenbrandt** või **Adriaen Ysenbrandt** (sündinud ajavahemikus 1480–1490, surnud juulis 1551) oli Madalmaade maalikunstnik, kes tegutses 16. sajandi algul Brugges. Tema töökojast on pärit Tallinnas Niguliste muuseumis eksponeeritav Kannatusaltar.

Eluloolist
----------

Adrian Isenbranti on esmamainitud 1510. aastal, mil ta saab Brugge maalijate ja kullasseppade ning sadulseppade gildi liikmeks. Teda on nimetatud mittekohalikuks, kuid puudub viide ta sünnilinnale. Aastail 1516–1548 leiab ta mitmel korral äramärkimist kui gildi alamametnik (vanahollandi *vinder*), aastail 1526–1538 kui varahoidja (*gouverneur*). Ta oli kaks korda abielus, teise naisega oli tal kolm tütart.

Looming
-------

Amsterdamis 1624. aastal välja antud Antonius Sanderuse teose "De Brugensibus eruditionis fama claris libri duo" järgi – seal tsiteeritakse varasemat autorit Dionysius Hardwijni (1530–1604/1605) – oli Adriaen Isenbrant Gerard Davidi õpilane ja tema tugevateks külgedeks olid portreemaal ja alasti figuuride kujutamise oskus. Davidi õpilaseks olemisele pole tõendeid kirjalikes allikates, ja võimalik, et sõna "õpilane" ei tuleks mõista sõna-sõnalt. Isenbranti maalidest leiab tsitaate varasemate tunnustatud meistrite nagu Jan van Eycki ja Hugo van der Goesi maalidelt. Leitud on sarnasusi ka tema Brugge kaasaegsete Ambrosius Bensoni ja Lanceloot Blondeeli teostega. Isenbranti nimega seostatud teoste suur arv ja varieeruv kvaliteet reedab, et tal oli suur töökoda sellide ja õpipoistega ning arvukalt jäljendajaid.

Isenbrant oli rahvusvahelise tuntusega meister, kelle tellijatering ulatus Hispaaniast Põhja-Euroopani ja kuninglikest õukondadest kaupmeesteni. Isenbrandti töökoja teoseid iseloomustavad oskuslik värvikäsitlus, detailipeenus, melanhoolse ilmega näod ja pikendatud proportsioonidega figuurid.

Viited
------

1. ↑  Kannatusaltar. – Niguliste muuseum
2. ↑  Adriaen Isenbrant. - National Gallery of Art
3. ↑  Adriaen Isenbrant. - National Gallery of Art
4. ↑  Adriaen Isenbrandti (1480?––1551) töökoda. - EKM Digitaalkogu

Välislingid
-----------

* Video: Adriaen Isenbrandt (1490-1551) A collection of paintings 4K Ultra HD. - Master Painters
|  |  |
| --- | --- |
| Suuruse nimi | Näivvõimsus |
| Suuruse tähis | *S* |
| SI ühiku nimi | voltamper |
| SI ühiku tähis | V•A |

**Näivvõimsus** on aktiivvõimsuse *P* ja reaktiivvõimsuse *Q* geomeetriline summa:

{\displaystyle S={\sqrt {P^{2}\!+Q^{2}\!}}.}
Võimsuste vektordiagramm
Pinge efektiivväärtuse *U* ja voolu efektiivväärtuse *I* korrutis annab näivvõimsuse:

{\displaystyle S=U\,I.}
Näivvõimsus *S* ja aktiivvõimsus *P* on seotud järgmise valemiga:

{\displaystyle S={\frac {P}{\cos \varphi }},}
kus cos *φ* on võimsustegur.

Näivvõimsus võrdub aktiivvõimsusega ainult aktiivkoormusel, mispuhul cos *φ* = 1. Elektritarvitite võimsustegur on sageli ühest väiksem, s.t koormus on kas induktiivne või mahtuvuslik.

Näivvõimsuse järgi valitakse näiteks trafod.

Kompleksnäivvõimsust arvutades ei tohi unustada, et pinge efektiivväärtust kujutav kompleksarv tuleb korrutada vastava voolu kaaskompleksarvuga. Nii tagatakse vastuses faasinihke väärtuse säilimine.

Vaata ka
--------

* Võimsus
* Aktiivvõimsus
* Reaktiivvõimsus
* Hetkvõimsus
Arijan Ademi 2013. aastal Horvaatia koondises mängimas
**Arijan Ademi** (makedoonia keeles Аријан Адеми; sündinud 29. mail 1991 Šibenikis) on Põhja-Makedoonia-Horvaatia jalgpallur, kes mängib kaitsva poolkaitsjana Horvaatia kõrgliiga klubis Zagrebi Dinamo ja Põhja-Makedoonia jalgpallikoondises. Ta on klubi meeskonna kapten.

Ta alustas klubikarjääri kodulinna klubis HNK Šibenik, mille koosseis debüteeris Horvaatia kõrgliigas hooajal 2007–08.

2010. aastal liitus ta Zagrebi Dinamoga. Ta on klubiga tulnud kaheksa korda Horvaatia meistriks, võitnud neli korda Horvaatia karikavõistlused ja kaks korda Horvaatia superkarika.

Ademi mängis Horvaatia noortekoondisetes ja 2013. aastal kolm mängu Horvaatia jalgpallikoondises. Pärast seda, kui ta jäeti välja 2014. aasta maailmameistrivõistlustel osalevast Horvaatia koondisest, otsustas ta hakata koondises esindama Põhja-Makedooniat. Põhja-Makedoonia koondises tegi ta debüüdi 9. oktoobril 2014 EM-i valikmängus Luksemburgi vastu. Esimese koondisevärava lõi ta 14. juunil 2015 EM-i valikmängus Slovakkia vastu.

2015. aastal määrati talle dopingu kasutamise eest nelja-aastane võistluskeeld, kuid see lühendati lõpuks kahe aasta peale.

Saavutused
----------

Šibenik
* Horvaata karikas (1): Teine koht 2009–10

Zagrebi Dinamo
* Horvaatia liiga (8): 2010–11, 2011–12, 2012–13, 2013–14, 2014–15, 2015–16, 2017–18, 2018–19
* Horvaata karikas (4): 2010–11, 2011–12, 2014–15, 2017–18
* Horvaatia superkarikas (2): 2013, 2019

Viited
------

1. ↑  "Arijan Ademi: Dinamo Zagreb midfielder's doping ban cut to two years". BBC Sport. 27.3.2017. Vaadatud 1.1.2020
Adrian Mariappa (2017)
**Adrian Joseph Mariappa** (sündinud 3. oktoobril 1986 Londonis) on Inglismaal sündinud Jamaica jalgpallur, kes mängib kaitsjana Inglismaa League One'i klubis Burton Albion.

Ta alustas klubikarjääri kodulinnaklubis Watford. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta Inglismaa esiliigas 2005. aastal. Hooajal 2006–07 mängis ta Watfordiga Inglismaa kõrgliigas ja järgmised viis hooaega Inglismaa esiliigas. 2012. aastal valiti Mariappa Watfordi hooaja parimaks mängijaks. Hooajal 2012–13 mängis ta esiliigas Readingu ridades. Aastatel 2013–2016 mängis ta kolm hooaega Inglismaa kõrgliiga meeskonnas Crystal Palace. 2016. aasta augustis liitus ta taas Watfordiga. 2020. aasta novembris asus ta mängima Bristol Citys. 2021. aasta novembris liitus ta Austraalia kõrgliigaklubiga Macarthur FC, saades läbi aegade esimeseks Jamaica mängijaks A-League'is.

2022. aasta oktoobris naasis ta Inglismaale, sõlmides lepingu Burton Albioniga.

Jamaica jalgpallikoondises tegi Mariappa debüüdi 9. juunil 2012 MM-i valikmängus Guatemala vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 4. septembril 2015 MM-i valikmängus Nicaragua vastu. Ta on kuulunud Jamaica koondisse 2015. aasta Copa Américal, 2015. aasta CONCACAF Gold Cupil, 2016. aasta Copa América Centenariol ja 2021. aasta CONCACAF Gold Cupil.

Viited
------

1. ↑  Adrian Mariappa: Ex-Watford defender joins Burton Albion on short-term deal. BBC Sport, 7 October 2022

Välislingid
-----------

 Adrian Mariappa – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Jan Eliasson (2011)
**Jan Kenneth Eliasson** (sündinud 17. septembril 1940 Göteborgis) on Rootsi diplomaat. Aastatel 2012–2016 oli ta ÜRO asepeasekretär.

Eliasson on Rootsi Sotsiaaldemokraatliku Partei liige.

Diplomaatilist karjääri alustas ta 1965. aastal, kui asus Rootsi välisministeeriumi teenistusse. Aastail 1982–1983 oli ta Rootsi peaministri Olof Palme diplomaatiline nõunik, aastail 1983–1987 välisministeeriumi poliitikaasjade peadirektor, aastail 1988–1992 Rootsi Kuningriigi alaline esindaja ÜRO juures, aastail 1992–1994 ÜRO humanitaarasjade asepeasekretär ja hädaolukordade koordinaator, aastail 1994–1999 Rootsi välisministeeriumi alam-riigisekretär, 2000–2005 Rootsi suursaadik Ameerika Ühendriikides.

13. septembrist 2005 kuni 11. septembrini 2006 oli ta ÜRO Peaassamblee president, 24. aprillist kuni 6. oktoobrini 2006 Rootsi välisminister Göran Perssoni valitsuses. 1. juulist 2012 kuni 31. detsembrini 2016 oli ta ÜRO asepeasekretär.

Tunnustus
---------

* 1995 Valgetähe I klassi teenetemärk

Viited
------

1. 1 2  Staffn Kihlström, "Eliasson får FN-toppjobb", Dagens Nyheter, 2. märts 2012.
2. 1 2  Lars Näslund, "Här svär Jan Eliasson eden - blir ny FN-topp", Expressen, 2. juuli 2012.
3. 1 2  Ambassador Jan Eliasson Eliasson Group

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Jan Eliasson** |

* ÜRO Peaassamblee president
Aristide Briand
**Aristide Briand** (28. märts 1862 Nantes – 7. märts 1932 Pariis) oli Prantsuse poliitik.

Ta oli kuuel korral Prantsusmaa peaminister (24. juuli 1909 – 2. märts 1911, 21. jaanuar 1913 – 22. märts 1913, 29. oktoober 1915 – 20. märts 1917, 16. oktoober 1921 – 15. jaanuar 1922, 28. november 1925 – 19. juuli 1926, 29. juuli 1929 – 3. november 1929).

Vaata ka
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Aristide Briand** |

* Kelloggi-Briandi pakt

Viited
------

1. ↑  Countries F: France rulers.org

Nobel
Nobeli rahuauhinna laureaat

1901 Dunant, Passy • 1902 Ducommun, Gobat • 1903 Cremer • 1904 IDI • 1905 Suttner • 1906 Roosevelt • 1907 Moneta, Renault • 1908 Arnoldson, Bajer • 1909 Beernaert, d'Estournelles de Constant • 1910 IPB • 
1911 Asser, Fried • 1912 Root • 1913 La Fontaine • 1917 Punane Rist • 1919 Wilson • 1920 Bourgeois • 1921 Branting, Lange • 1922 Nansen • 1925 Chamberlain, Dawes • 1926 Briand, Stresemann • 1927 Buisson, Quidde • 1929 Kellogg • 1930 Söderblom • 1931 Addams, Butler • 1933 Angell • 1934 Henderson • 1935 Ossietzky • 1936 Lamas • 1937 Cecil • 1938 Nanseni Pagulasbüroo • 1944 Punane Rist • 1945 Hull • 1946 Balch, Mott • 1947 FSC ja AFSC (kveekerid) • 1949 Boyd Orr • 1950 Bunche • 1951 Jouhaux • 1952 Schweitzer • 1953 Marshall • 1954 UNHCR • 1957 Pearson • 1958 Pire • 1959 Noel-Baker • 1960 Lutuli • 1961 Hammarskjöld • 1962 Pauling • 1963 Rahvusvaheline Punase Risti Komitee ja Punase Risti Seltside Liiga • 1964 King • 1965 UNICEF • 1968 Cassin • 1969 ILO • 1970 Borlaug • 1971 Brandt • 1973 Kissinger, Lê (keeldus auhinnast) • 1974 MacBride, Satō • 1975 Sahharov • 1976 B. Williams, Corrigan • 1977 AI • 1978 as-Sādāt, Begin • 1979 Ema Teresa • 1980 Esquivel • 1981 UNHCR • 1982 Myrdal, García Robles • 1983 Wałęsa • 1984 Tutu • 1985 IPPNW • 1986 Wiesel • 1987 Arias • 1988 ÜRO Rahuvalvejõud • 1989 XIV dalai-laama • 1990 Gorbatšov • 1991 Suu Kyi • 1992 Menchú • 1993 Mandela, de Klerk • 1994 ‘Arafāt, Peres, Rabin • 1995 Pugwashi konverentsid, Rotblat • 1996 Belo, Ramos Horta • 1997 ICBL, J. Williams • 1998 Hume, Trimble • 1999 MSF • 2000 Kim • 2001 ÜRO, Annan • 2002 Carter • 2003 ‘Ebādī • 2004 Maathai • 2005 IAEA, al-Barāda‘ī • 2006 Grameen Bank, Yunus • 2007 Gore, IPCC • 2008 Ahtisaari • 2009 Obama • 2010 Liu • 2011 Sirleaf, Gbowee, Karmān • 2012 Euroopa Liit • 2013 Keemiarelvade Keelustamise Organisatsioon • 2014 Satyarthi, Yūsafzay • 2015  Tuneesia rahvusliku dialoogi nelik • 2016  Juan Manuel Santos  • 2017  ICAN  • 2018  Murad, Mukwege • 2019  Ahmed • 2020 Maailma Toiduprogramm • 2021 Ressa, Muratov • 2022 Alies Bialiacki, Memorial, 
Kodanikuvabaduste Keskus
Jumalaema uinumise katedraal Moskvas
Palazzo del Podestà Bolognas
**Ridolfo Fioravanti** (umbes 1415/1420 Bologna – umbes 1486 Moskva suurvürstiriik) oli Itaalia arhitekt ja insener, kes töötas Itaalias, Ungaris ja alates 1475. aastast Moskva suurvürstiriigis. Tema kuulsaim teos on Moskva Kremlis asuv Jumalaema Uinumise katedraal, mis valmis aastail 1475–1479.

Tema nime on kirjutatud ka kujul Fieraventi, vene allikates on kirjakujud Фиораванти, Фьораванти, Фиеравенти, Фиораванте.

Eluloolist
----------

Fioravanti noorusest on vähe teada, ta avatakse olevat sündinud Bolognas arhitekti ja hüdraulikainseneri pere 1415./1420. aasta paiku.

Tuntuse tõid talle uuenduslikud seadmed ja tehnoloogiad, mida ta kasutas linna aadlisuguvõsadele kuuluvate tornide ehitusel. Ta tegutses insenerina Bolognas, Mantovas, Veneetsias, Roomas ja Napolis. Ajavahemikus 1458–1467 töötas ta Firenzes Cosimo de' Medici vanema teenistuses ja Milanos Sforzade teenistuses, enne kui naasis oma kodulinna. Bolognas projekteeris ta Palazzo Bentivoglio, kuid ehitis ei valminud enne aastaid 1484–1494 Giovanni II Bentivoglio ajal. 1467. aastal töötas ta lühikest aega kuningas Matthias Corvinuse kutsel Ungaris.

1475. aastal siirdus ta Moskva suurvürst Ivan III teenistusse Moskvasse, kus tema projekti ja juhiste järgi valmis Jumalaema Uinumise katedraal 1475.–1479. aastal, mille jaoks ta uuris inspiratsiooni ja eeskuju leidmiseks Vladimiri Jumalaema Uinumise katedraali. 11. sajandil Andrei Bogoljubski käsul ehitatud Vladimiri katedraalist lähtumine oli Ivan III selgesõnaliselt väljendatud soov ja seda on seletatud samalaadse poliitilise situatsiooni kordumisega nagu Andrei Bogoljubski ajal – suurvürst soovis oma linnast teha uue pealinna ja ka usuelu keskuse koos metropoliidi aujärjega. Jumalaema Uinumise katedraal on Fioravanti ehitistest tuntuim.

Fioravanti ei pöördunud kunagi Itaaliasse tagasi. Mõnedel andmetel lasi Ivan III ta Venemaalt lahkumise soovi järel vanglasse heita, kus ta suri, teise arvamuse kohaselt osales ta suurtükiväeinsenerina suurvürsti sõjakäikudel Novgorodi (1477–1478), Kaasanisse (1482) ja Tveri (1485).

Vaata ka
--------

* Marco Ruffo
* Pietro Solari
* Aloisio da Milano
* Markus Grek

Viited
------

1. ↑  Aristotele Fioravanti. - Oxford Reference
2. ↑  E. A. Hurst. Italians and the New Byzantium: Lombard and Venetian Architects in Muscovy, 1472-1539. - CUNY Academic Works, 2014
3. ↑  D. O. Shvidkovskiĭ. Russian Architecture and the West. - Yale University Press, 2007, lk 82

Kirjandus
---------

* D. O. Shvidkovskiĭ. Russian Architecture and the West. - Yale University Press, 2007
* E. A. Hurst. Italians and the New Byzantium: Lombard and Venetian Architects in Muscovy, 1472-1539. - CUNY Academic Works, 2014
**Epeirogeneesiks** ehk **epeirogeneetilisteks liikumisteks** nimetatakse aeglaselt toimuvaid maakoore tõuse ja langusi ilma märkimisväärse kivimite deformeerumiseta. Epeirogeneetilisi tõususid ja langusi mõõdetakse millimeetritega ja nad esinevad laialdastel aladel (tuhandeil km²).

Epeirogenees võib avalduda mere taganemise või pealetungimisena. Kui maapind vajub, on tegemist mere pealetungi ehk transgressiooniga, kui aga tõuseb, siis mere taganemise ehk regressiooniga.

Mõiste "epeirogenees" (*epeirogeny*) võttis kasutusele 1890. aastal ameerika geoloog Grove Karl Gilbert, vastandades seda "orogeneesile" (*orogeny*).

Epeirogeneetiliste liikumiste tüüpilised näited on sünekliisite ja antekliisite tekkimine platvormsetel aladel. Eestile on lähimad Balti sünekliis ja Valgevene antekliis.

Epeirogeneetiliste liikumiste põhjused on tänapäeval pole teada, aga on rida hüpoteese, mis seletavad ära mõne erijuhtumi:

1. glatsioisostaasia, mis põhjustab näiteks Skandinaavia poolsaare ning selle ümbruse kerkimise (sealhulgas Loode-Eesti kerkimise);
2. ookeanipõhja jahtumine ja vajumine selle eemaldumisel ookeani keskahelikest;
3. maakoore õhenemine ja kerkimine süvadiapiiride (pluumide) toimel, sellele järgneb vajumine ning riftiorundi teke;
4. maakoore paksenemine ja kerkimine tardkivimite intrusiooni toimel.

Epeirogenees laiemas mõttes on maakoore aeglased kõikuvliikumised.

Viited
------

1. 1 2  Значение слова "Эпейрогенез" в Большой Советской Энциклопедии
2. ↑  Igor Tuuling. Maakoore liikuvus ja selle deformatsioonid
Adriaan Blaauw (1991)
**Adriaan Blaauw** (12. aprill 1914 Amsterdam – 1. detsember 2010 Groningen) oli hollandi astronoom.

Blaauw õppis Leideni ülikoolis ja Groningeni ülikoolis.

Ta töötas Yerkesi observatooriumis, Leideni tähetornis, Groningeni ülikoolis ja mujal. Aastatel 1957–1969 oli ta Groningenis Kapteyni astronoomialaboratooriumi direktor, 1970–1974 Euroopa Lõunaobservatooriumi teine peadirektor ning 1975–1981 Leideni ülikooli professor. Aastatel 1976–1979 oli ta Rahvusvahelise Astronoomiauniooni president. Ta oli üks ajakirja Astronomy and Astrophysics asutajaid.

Ta uuris põhiliselt täheparvi ja väiksema tihedusega täheassotsiatsioone, kaksiktähesüsteemidest ühe tähe plahvatamisel vabanenud tähti, Linnutee ehitust, täheteket ja kosmilist kauguste skaalat. Ta oli üks suuremaid autoriteete Linnutee ehituse ja kinemaatika alal. Ta kirjutas ka Euroopa Lõunaobservatooriumi ja Rahvusvahelise Astronoomiauniooni ajaloost.

Tunnustus
---------

* 1978 Jules Jansseni auhind
* 1989 Bruce'i medal

Tema järgi on nimetatud asteroid (2145) Blaauw.

Välislingid
-----------

* Autobiograafia
**Tšuraptša Riiklik Kehakultuuri ja Spordi Instituut** (vene keeles Чурапчинский государственный институт физической культуры и спорта) on instituut Sahha Vabariigi Tšuraptša ulussi halduskeskuses Tšuraptšas.

Tšuraptša spordiinstituut on ainus instituut Venemaal, mis ei asu linnas, vaid maapiirkonnas.

Instituut asutati 1999. aastal Sahha (Jakuutia) Vabariigi presidendi seadluse alusel. 2007. aastal sai instituut föderaalse kõrgkooli staatuse. Samal aastal oli instituudis 47 õppejõudu, 300 üliõpilast päevases ja 250 üliõpilast kaugõppes. 2009. aastal lõpetas päevases õppevormis 50 ja kaugõppes 51 üliõpilast. Kokku on instituudi loomise algusest (1999–2009) bakalaureuseõppe lõpetanud 589 õppurit. 2016. aastal oli lõpetajaid 95.

Instituudi rektor on 2003. aastast pedagoogikakandidaat Innokenti Gotovtsev.

Vilistlasi
----------

* Vassili Jegorov

Viited
------

1. ↑  Газета «Спорт Якутии» – Как поживаете, физкультурные институты?. s-vfu.ru
2. 1 2  История. chgifkis.ru
3. 1 2  Готовцев Иннокентий Иннокентьевич. chgifkis.ru
4. ↑  Якутский боксер Василий Егоров окончил вуз. sakhalife.ru

Välislingid
-----------

* Koduleht. chgifkis.ru
* Газета «Спорт Якутии» – Как поживаете, физкультурные институты?. 9. september 2016. s-vfu.ru
‹ Kaart ajutiselt peidetud (?) ›
Hezeli ja Baeri tänava nurk, september 2012.
**Johann Wilhelm Friedrich von Hezeli tänav** on Tartu teoloogi ja keeleteadlase Johann Wilhelm Friedrich von Hezeli auks nimetatud tänav Tartu kesklinnas. Varem on tänav kandnud nime **Juhan Liivi põik**.

Kuni Teise maailmasõjani kandis Hezeli nime praegune Juhan Liivi tänav, kus Hezel oli elanud nüüdse Ajalooarhiivi hoone kohal asunud majas kuni surmani. 2012. aasta veebruaris otsustas Tartu linnavolikogu nimetada Hezeli järgi kesklinnas majadeta ja umbes 70 meetri pikkuse tänava, mis viib Juhan Liivi tänavalt Karl Ernst von Baeri tänavale.

Viited
------

1. ↑  "Tartu sai J. W. F. Hezeli tänava" Tartu Postimees, 23.02.2012

Pilte
-----

* Tänavasilt Hezeli ja Baeri tänava nurgal, september 2012.Tänavasilt Hezeli ja Baeri tänava nurgal, september 2012.
* Hezeli ja Baeri tänava nurk Tartus, vaade Tartu Ülikooli arvutuskeskusele, september 2012.Hezeli ja Baeri tänava nurk Tartus, vaade Tartu Ülikooli arvutuskeskusele, september 2012.
* Trepp Baeri tänavalt Hezeli tänavale Tartus, taustal Ajalooarhiiv, september 2012.Trepp Baeri tänavalt Hezeli tänavale Tartus, taustal Ajalooarhiiv, september 2012.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Hezeli tänav** |
|  |
| --- |
|  |
| Medalikohad |
| Maailmameistrivõistlused |
| **Kuld** | 2018 | jäähoki |

**Michael Adrian Kempe** (sündinud 13. septembril 1996 Kramforsis) on Rootsi jäähokimängija, kes mängib ründajana NHL-i klubis Los Angeles Kings.

Rootsi kõrgliigas debüteeris ta hooajal 2013–14 Modo Hockey meeskonnas.

2014. aastal valis Kings ta NHL-i *draft* '​is 29. valikuna. Hooaja 2014–15 lõpus debüteeris ta American Hockey League'is (AHL) Kingsi noorteklubis Manchester Monarchs, kellega võitis samal hooajal Calder Cup'i. Hooajal 2015–16 asus ta AHL-is mängima Ontario Reigni võistkonnas.

NHL-is debüteeris Kempe 16. veebruaril 2017 mängus Arizona Coyotesi vastu. Esimese värava lõi ta liigas sama aasta 11. märtsil mängus Washington Capitalsi vastu. 19. veebruaril 2017 tegi ta mängus Montreal Canadiensi vastu oma NHL-i karjääri esimese kübaratriki. 2019. aasta septembris pikendas ta Kingsiga lepingut kolme aasta võrra.

2018. aastal tuli Kempe Rootsi jäähokikoondisega maailmameistriks.

Tema vanem vend Mario Kempe on samuti jäähokimängija.

Välislingid
-----------

* Adrian Kempe NHL.com lehel
* Adrian Kempe hockeydb.com lehel