recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Leni Junker** (õieti **Helene Junker**, abielus (1927. või 1928. aastast) **Helene Thymm** (**Leni Thymm**); 8. detsember 1905 Kassel – 9. veebruar 1997 Wilhelmshaven) oli saksa kergejõustiklane.

30. augustil 1925 püstitas ta Leipzigis ajaga 12,4 oma esimese (mitteametliku) maailmarekordi naiste 100 m jooksus. 15. septembril 1925 Wiesbadenis parandas ta mitteametlikku maailmarekordit 12,2 sekundile. Seda tulemust kordas 22. augustil 1926 Gundel Wittmann, kelle nimele läks ametlik maailmarekord. Leni junker kordas tulemust 12,2 mitteametlikult veel 29. augustil 1926 Hannoveris ja 14. augustil 1927 Berliinis. 17. juunil 1928 püstitas ta uue mitteametliku maailmarekordi 12,1. Seda tulemust kordas 31. augustil 1930 Tollien Schuurman, kelle nimele läks ametlik maailmarekord. 1. augustil 1931 püstitas Leni Junker Magdeburgis uue mitteametliku maailmarekordi 12,0 ning kordas seda samadel võistlustel kaks korda. 5. juunil 1932 kordas seda tulemust Haarlemis Tollien Schuurman, kelle nimele läks ametlik maailmarekord. 

1928. aasta suveolümpiamängudel Amsterdamis võitis Leni Junker-Thymm naiste 4×100 m teatejooksus Saksamaa võistkonna koosseisus koos Rosa Kellneri, Leni Schmidti ja Anni Holdmanniga pronksmedali ajaga 49,0 (kulla sai Kanada ja hõbeda USA võistkond). Samadel mängudel jooksid Leni Junker-Thymm ja Leni Schmidt olümpiarekordi naiste 100 m jooksus. 

Saksamaa kergejõustikumeistrivõistlustel tuli ta naiste 100 m jooksus 1928. aastal kolmandaks ja 1931. aastal esimeseks. Aastal 1932 võitis ta tõkkejooksu. 1923. aasta meistrivõistlustel tuli Leni Junker kõrgushüppes teiseks.

Tema koduklubi oli ATV 1845 Leipzig.

Välislingid
-----------

* Leni Thymm-Junkeri autogramm
| Itaalia sõjad |
| --- |
| 
 1494–1498 •  1499–1504 •  Cambrai liiga Urbino •  1521–1526 •  Cognaci liiga 1536–1538 •  1542–1546 •  1551–1559 |

**Itaalia sõda** (1536–1538) oli üks 15.–16. sajandi Itaalia sõdadest. Sõjas olid vastamisi Karl V ning François I ja Otomani impeerium.

Sõjategevus algas pärast viimase Milano hertsogi Francesco Maria Sforza surma 1535. aastal. Karl V, kelle poeg Felipe päris hertsogkonna, kuulutas Lombardia viivitamata Hispaania trooni valduseks. Vastuseks esitas François nõude Milano ja Savoia suhtes, tungis Itaaliasse, vallutas Torino, kuid ebaõnnestus Milano vallutamisel. Selle peale tungis Karl Provence’i, jõudis välja Aix-en-Provence’ini, ent tõmbus seejärel tagasi Hispaaniasse, selle asemel et rünnata tugevalt kindlustatud Avignoni. Pärimuse järgi olevat Prantsuse väed jätnud üleküpsenud puuviljad meelega puudele, püüdes sedasi põhjustada Karli vägedele düsenteeriat.

Jean de La Forêt' diplomaatiliste jõupingutuste toel oli Prantsusmaal õnnestunud 1536. aastal kindlustada liitu Otomani impeeriumiga. 1536. aasta lõpuks oli Prantsuse-Türgi laevastik paigutatud Marseille alla ja ähvardas Genovat. 1537. aastal korraldas Barbarossa ründeretki Itaalia rannikule ja võttis piiramisrõngasse Korfu saare, prantslastel polnud sellest aga suurt abi.

Olukorras, kus Karl V oli lahinguväljal edutu ning oli jäänud veel ka prantslaste ja Otomanide haardesse, sõlmisid kuningad François I ja Karl V 1538. aasta 18. juunil viimaks "10-aastase" Nice'i rahu. Rahuga lõpetati sõda, jäeti Torino prantslastele, olulisi muudatusi Itaalia kaardil sellega ei kaasnenud. Nice'i rahu oli märkimisväärne selle poolest, et Karl ja François polnud nõus istuma koos samas ruumis, selline oli nende vihavaen. Läbirääkimisi viis läbi paavst Paulus III, kes püüdis ruumist ruumi kõndides saavutada kokkulepet.

Nice'i rahule järgnes paavst Paulus III pealekäimisel 1538. aasta 14–15. juulil Aigues-Mortes'is aset leidnud kohtumine Francois I ja Karl V vahel (tuntakse ka Aigues-Mortes'i rahuna), kus pooled kinnitasid Nice'i rahuga saavutatud lepitust. Samas sõlmisid kaks katoliiklasest suverääni liidu protestantide vastu.

Rahu pidi küll kestma kümme aastat, tegelikult oli aga rahuaeg märksa lühem. Mõnest lepinguga võetud kohustusest lahti öelnud Karl V (kes andis muuhulgas 1540. aastal Milano oma pojale Felipele) päästis 1542. aastal valla järjekordse Itaalia sõja.

Karl V jõupingutused Osmanite vastu ei kandnud vilja, 1538. aasta 28. septembri Préveza merelahingus sai tema laevastik Osmanite riigi laevastikult lüüa.
**Lenini monument** oli Vene bolševistliku revolutsionääri Vladimir Lenini mälestusmärk Soomes Kotkas. Monumendi autorid olid skulptor Matti Varik, arhitekt Allan Murdmaa ja insener Jaan Port. Monumendi alus oli graniidist ning sellel asetses pronksist Lenini büst. 

Mälestusmärk asus Kotka kesklinnas Kotkansaari saare lääneosas Lenini pargis. Lenin osales Kotka Töölismajas 1907. aastal peetud Venemaa Sotsiaaldemokraatliku Töölispartei (VSDTP) III konverentsil ning oli istungite vaheaegadel jalutanud lähedasel haljasalal.

Kotka Lenini monumendi näol oli tegemist viimase Soomes veel avalikus ruumis olnud Lenini monumendiga. 13. juunil 2022 otsustas Kotka linnavolikogu viia selle ära linna haljasalalt ja paigutada muuseumi hoidlasse. Monument teisaldati 4. oktoobril 2022.

Monumendi Kotkasse rajamise idee käis 1978. aastal välja Soome rahvasaadik Taisto Sinisalo. Nõukogude Liidu poolel otsustati teha ettepanek monumendi kinkimiseks Kotka sõpruslinnale Tallinnale. Monument avati 26. augustil 1979. Avamisel osalesid Nõukogude Liidu suursaadik Soomes Vladimir Sobolev ning EKP KK I sekretär Karl Vaino.

4. novembril 1981 avati Pärnus Kotka mälestusmärgi koopia.

Lenini puuduv käsivars
----------------------

1995. aastal avati kunstinäituse *Port of Kotka* raames Lenini monumendi lähedal Poola skulptori Krzysztof Bednarski skulptuur "Lenini puuduv käsivars". Teatud nurga alt vaadates moodustas käsivars terviku Lenini büstiga.

Viited
------

1. ↑  "tallinn.ee: Kotka suhted". Originaali arhiivikoopia seisuga 17. november 2019. Vaadatud 17. novembril 2019.
2. ↑  Kotka koristab avalikust ruumist Soome viimase Lenini kuju err.ee, 14.06.2022
3. 1 2  Soome eemaldas viimase avalikkuses olnud Lenini monumendi err.ee, 5.10.2022
4. ↑  Ühekäelise Lenini saladus ehk Tallinn- Kotka 50, ETV 2005
**Nikolai Tuiman** (varem **Nikolai Tuimann**; 27. detsember 1898 Väätsa vald, Järvamaa – 8. aprill 1976 Petseri) oli Eesti sõjaväelane (veltveebel, 1921) ja hilisem Jehoova tunnistaja.

Sai sõjaväelenduri kutse 28. veebruaril 1921.

Teenis Lennuroodus.

1934. aastal osales Artur Sirgu põgenemise korraldamises. Tema ülesandeks oli hankida auto, võtta Sirk Patarei vangla juures peale ning toimetada esimesse varjamiskohta. Vangistatuna leidis Nikolai vangla raamatukogust mõned Joseph Franklin Rutherfordi raamatud, mille lugemine viis ta arusaamisele, et ta on oma elus valinud vale tee. Pärast vanglast vabanemist keelati tal esialgu elada Tallinnas. Selle piirangu äramuutmisel sõitis ta Tallinna, ühest Jehoova tunnistajate raamatust leitud aadressile. Vend Baxteri abiga tegi Nikolai elus kannapöörde, loobus poliitilisest tegevusest ning sai rahumeelseks ja innukaks Jehoova tunnistajaks.

Hiljem, Nõukogude Liidus kehtinud keeluajal, oli ta üks koguduse tugisambaid ja osales põrandaaluses trükitöös. Ta arreteeriti 4. oktoobril 1950 Paides, oli vangis ja asumisel. Ta jäi oma usule kindlaks 15 aasta jooksul, mil ta oli Siberisse küüditatud.

Vabanes 15. novembril 1965 õiguseta elada Eesti NSV-s, mistõttu elas edasise elu Petseris.

Viited
------

1. ↑
2. ↑

Välislingid
-----------

* Kirje ohvitseride andmebaasis
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib Eesti NSV parteitöötajast; kõrge julgeolekutöötaja kohta vaata artiklit Nikolai Zahharov (julgeolekutöötaja)* |

---

**Nikolai Zahharov** (sündinud 24. detsembril 1941 Ašhabadis) on endine Eesti NSV parteitöötaja ja poliitik.

Ta sündis sõjaväelase perekonnas. Aastal 1972 lõpetas ta Eesti Põllumajanduse Akadeemia põllumajanduse mehhaniseerimise erialal ja aastal 1980 Leningradi Kõrgema Parteikooli.

Ta töötas aastatel 1966–1975 Tartu Kontrollaparaaditehases elektrilukksepana, meistrina, jaoskonna- ja bürooülemana. Aastast 1975 oli ta parteitööl: ta oli tehase parteikomitee sekretär, EKP Tartu Linnakomitee osakonnajuhataja ning EKP Keskkomitee instruktor ja inspektor. Aastatel 1987–1991 oli ta EKP Kohtla-Järve Linnakomitee I sekretär.

Ta oli aastatel 1966–1991 NLKP liige. Ta oli aastatel 1985–1990 Eesti NSV Ülemnõukogu XI koosseisu saadik. Aastatel 1990–1992 oli ta Eesti Vabariigi Ülemnõukogu liige. Kuni augustiputšini kuulus ta saadikurühma *"Kommunistlik fraktsioon"* (pärast augustiputši otsustasid saadikurühmad "Virumaa", "Võrdsete õiguste eest", "Koostöö" ja "Kommunistlik fraktsioon" minna laiali). Samuti oli ta aastatel 1991–1992 Põhiseaduse Assamblee liige.
Emilia Dukszyńska-Dukszta, "Itaallanna" (u 1880)
**Itaallased** (endanimetus *italiani*) on romaani rahvas Apenniini poolsaarel ja selle lähedastel saartel, Itaalia põhirahvastik. Kõnelevad itaalia keelt. Kogu maailmas elab hinnanguliselt 75–80 miljonit itaallast. Itaalias elab ligikaudu 56 miljonit itaallast (92,5% elanikkonnast). Suurim itaallaste rahvusrühm väljaspool Itaaliat asub Ameerika Ühendriikides, kus neid elab hinnanguliselt 8,5–15 miljonit. Suhteliselt palju itaallasi elab ka Argentinas (1,35 miljonit).

Itaallased on kujunenud välja itaalikute hõimudest, kellega segunes etruske, kelte ja 5.-6. sajandil sissetunginud germaani hõime. Lõuna-Itaalias sulandus itaallaste hulka ka kreeklasi ja araablasi. Kultuurilised erinevused Põhja- ja Lõuna-Itaalia asukate vahel on märgatavad. Traditsiooniliselt on levinud katoliiklus. 19. sajandi lõpust alates algas itaallaste väljaränd (esmajoones Ameerika Ühendriikidesse).

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Itaallased** |
**Rahvuskogu** (armeenia keeles Ազգային Ժողով, *Azgajin Žoghov*) on Armeenia parlament, Armeenia Vabariigi kõrgeim seadusandlik võimuorgan.

Armeenia Vabariigi Rahvuskogu
Rahvuskogu on ühekojaline, selles on 131 viieks aastaks valitud liiget. 41 liiget valitakse ühekohalistest valimisringkondadest ja 90 proportsionaalse esinduse alusel. Viimased määratakse parteinimekirjade põhjal erakondade seast, mis said valimistel vähemalt 5% häältest. 31. maist 2012 on Rahvuskogu spiiker Hovik Abrahamjan (Armeenia Vabariiklik Partei).

Parlamentarism sai Armeenias alguse 1860. aastal, mil Osmanite riigis võeti vastu Armeenia rahvuslik konstitutsioon. Selle alusel loodi 140-liikmeline Armeenia Rahvuskogu, mis tegeles Osmanite riigi armeenlaste rahvus-, usu-, haridus-, kultuuri- jts küsimustega. Traditsioon jätkus pärast riigi iseseisvumist Armeenia Demokraatlikus Vabariigina 1917. aastal.

Koosseis pärast 2012. aasta valimisi
------------------------------------

Pärast 2012. aasta Armeenia parlamendivalimisi jagunesid kohad Rahvuskogus järgmiselt: Armeenia Vabariiklik Partei 69, Õitsev Armeenia 37, Armeenia Rahvuskongress 7, Seaduslikkuse Partei 6, Armeenia Revolutsiooniline Liit 5, Pärandipartei 5, sõltumatud 2. Viieprotsendilist häältekünnist ei ületanud Armeenia Kommunistlik Partei, Armeenia Demokraatlik Partei ja Ühinenud Armeenlaste Partei. Seega jäi võimule valitseva presidendi Serž Sargsjani juhitav Armeenia Vabariiklik Partei.

Välislingid
-----------

* Rahvuskogu koduleht
David Slade filmi "Videviku saaga: Päikesevarjutus" esitlusel
**David Slade** (sündinud 26. septembril 1969) on Suurbritannia filmilavastaja. 

Filmimehekarjääri alustas ta muusikavideotega. Muu hulgas on ta teinud videoid sellistele artistidele nagu Aphex Twin, Rob Dougan, System of a Down, Stone Temple Pilots, Tori Amos, Muse ja The Killers.

Esimese pika filmina lavastas ta psühholoogilise trilleri "Hard Candy" ("Karm tüdruk", 2005), mis linastus Sundance'i filmifestivalil. Seejärel tegi ta režissöörina kaks vampiirifilmi: "30 Days of Night" ja Stephenie Meyeri "Videviku saaga" kolmandal romaanil põhineva filmi "Videviku saaga: Päikesevarjutus".

Filmid
------

| Aasta | Pealkiri | Eestikeelne pealkiri |
| --- | --- | --- |
| 2005 | "Hard Candy" | "Karm tüdruk" |
| 2007 | "30 Days of Night" |  |
| 2010 | "The Twilight Saga: Eclipse" | "Videviku saaga: Päikesevarjutus" |

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **David Slade** |

* David Slade andmekogus IMDb (inglise)
Nikolai kettsild Kiievis üle Dnepri jõe (foto enne 1905. aastat)
**Nikolai kettsild** (ukraina keeles Миколaївський ланцюгoвий міст) oli esimene alaline sild üle Dnepri jõe Kiievis. Tarinduselt mitmeavaline rippsild.

Sild paiknes aastatel 1853–1920 Kiievi territooriumil Dnepri lisajõe Tšortoroi suudmealas.

Silla projekteerimine ja rajamine
---------------------------------

Silla projekteeris ja ehitas Briti insener Charles Blacker Vignoles. Projekteerimine algas 1846. aastal. Teda konsulteeris William Tierney Clark, Budapesti kettsilla projekteerija. 1847. aasta jaanuaris kinnitas projekti keiser Nikolai I, kelle järgi sai sild valmimisel oma nime. 1848. aastal algasid silla ehitustööd.

Silla pikkus oli 780 m ja laius 16 m. Neli keskmist ava olid pikkusega 134 m. Kuueavaline kettsild olid raudtarinduses, mille detailid valmistati Birminghamis. Venemaale toodi need Liverpoolist 16 laevaga Odessasse, kust edasi veeti härgrakenditel Kiievisse.

Sillal oli kaldapoolses otsas avatav sektsioon laevade läbilaskmiseks kevadise suurvee ajal (muul ajal pääsesid tolleaegsed laevad kettsilla alt läbi). 

Nikolai sild avati vkj 28. septembril 1853. Sild ületas pikkuselt mõni aasta varem Budapestis üle Doonau jõe rajatud kettsilda ja sai tolle aja üheks suuremaks sillaks Euroopas. Sild oli esimene paljuavaline rippsild Euroopas.

Rekonstrueerimine ja hävimine
-----------------------------

Taganevate poola vägede poolt 1920. aasta juunis õhitud kettsild Kiievis
19. sajandi lõpul sild rekonstrueeriti. 1898. aastal silla avatav sektsioon ehitati ringi kinniseks, sildeehitis tõsteti 3,4 meetri võrra ja jõe laevateed süvendati.

1912. avati sillal bensiinitrammi liiklus.

Nõukogude-Poola sõjas 1920. aasta juunis õhiti kettsild poola vägede taganemisel kindral Edward Rydz-Śmigły käsul. Mitme järgneva aasta jooksul asendas hävinud silda ajutine puusild.

Teised sillad samas asukohas
----------------------------

Aastatel 1925–1941 asus kettsilla asukohas teine sild – kettsilla sammastele rajatud Jevgenija Boschi nimeline sild, tarinduselt tala-sõrestiksild. Selle silla lasksid õhku Punaarmee väed taganemisel 1941. aasta septembris. Pärast sõda seda enam ei taastatud. 

1950. aastate esimesel poolel rajati endise kettsilla kõrvale Metroosild, tarinduselt mitmeavaline raudbetoonist kaarsild.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Kiev Suspension Bridge 1846 – 1853. arct.cam.ac.uk

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Nikolai kettsild** |
|  |
| --- |
|  |
| Medalikohad |
| Copa América |
| **Kuld** | 2007 |  |
| FIFA konföderatsioonide karikaturniir |
| **Kuld** | 2009 |  |

**Elano Blumer** (tuntud lihtsalt kui **Elano**; sündinud 14. juunil 1981 Iracemápolises) on Brasiilia jalgpallitreener ja endine jalgpallur (ründav poolkaitsja).

Ta alustas klubikarjääri 2001. aastal Brasiilia kõrgliiga klubis Santos. Aastatel 2002 ja 2004 tuli ta klubiga Brasiilia meistriks.

Aastatel 2005–2011 mängis ta kolmes Euroopa klubis: Ukraina kõrgliiga klubis Donetski Šahtar (2005–2007), Inglismaa Premier League'i klubis Manchester City (2007–2009) ja Türgi kõrgliiga klubis Galatasaray (2009–2011). Ta tuli kahel korral Šahtariga Ukraina meistriks.

2011. aastal naasis ta Santosesse. Aasta hiljem liitus ta teise Brasiilia kõrgliiga klubiga, Grêmio. 2014. aastal mängis ta Grêmiost laenul Flamengost. Aastatel 2014–2015 mängis ta veel India kõrgliiga klubis Chennaiyin. 2014. aasta hooajal oli ta kaheksa väravaga India kõrgliiga suurim väravakütt. 2015. aastal tuli ta klubiga India meistriks. Karjääri lõpetas ta siiski 2016. aastal Santoses.

Aastatel 2004–2011 kuulus ta Brasiilia jalgpallikoondisse kokku 50 korral ja lõi üheksa väravat. Ta võitis Brasiilia koondisega 2007. aastal Copa América ja 2009. aastal FIFA konföderatsioonide karikaturniiri. Lisaks kuulus ta Brasiilia koondisse 2010. aasta maailmameistrivõistlustel ja 2011. aasta Copa Américal. 2010. aasta maailmameistrivõistluste alagrupiturniiril lõi ta värava mängus Põhja-Korea ja Elevandiluuranniku vastu.

Pärast jalgpallurikarjääri lõppu asus ta treenerina tööle oma kauaaegses koduklubis Santos. 2017. aastal oli ta kahel korral Santose ajutine peatreener. 2020. aastal sai ta São Paulo osariigi meistrivõistlustel osaleva Inter de Limeira peatreeneriks, aidates klubil osariigi liigasse püsima jääda. Sama aasta augustis määrati ta Brasiilia esiliiga klubi Figueirense peatreeneriks.

Saavutused
----------

Santos
* Campeonato Brasileiro Série A: 2002, 2004
* Campeonato Paulista: 2011, 2012, 2015, 2016
* Copa Libertadores: 2011

Donetski Šahtar
* Ukraina Premjer-Liga: 2004–05, 2005–06
* Ukraina superkarikas: 2005

Flamengo
* Campeonato Carioca: 2014

Chennaiyin
* Indian Super League: 2015

| * v
* r
Brasiilia koondis  –  2010. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused |
| --- |
| 

* 1 Júlio César
* 2 Maicon
* 3 Lúcio (c)
* 4 Juan
* 5 Felipe Melo
* 6 Michel Bastos
* 7 Elano
* 8 Gilberto Silva
* 9 Luís Fabiano
* 10 Kaká
* 11 Robinho
* 12 Gomes
* 13 Dani Alves
* 14 Luisão
* 15 Thiago Silva
* 16 Gilberto
* 17 Josué
* 18 Ramires
* 19 Júlio Baptista
* 20 Kléberson
* 21 Nilmar
* 22 Doni
* 23 Grafite
* Treener: Dunga

 | Brasiilia |
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel on Venemaa linnast; Ukraina ajaloolise linna Perejaslavi kohta vaata artiklit Perejaslav, Venemaa ajaloolise linna Pereslavl-Rjazanski kohta vaata lehekülge Rjazan.* |

---

**Pereslavl-Zalesski** on linn Venemaal Jaroslavli oblastis, Pereslavli rajooni keskus. Asub Pleštšejevo järve lõunakaldal kohas, kus sinna suubub Trubež, 130 km Moskvast kirdes.

Linnas asuvad Venemaa TA Programmisüsteemide Instituut, "Kodaki" keemiakombinaat, tekstiilitööstus ja õmblusvabrik. Toiduainetest toodetakse leiba ja juustu. On ka masinaehitusettevõte ja tubakavabrik.

Linna lähedal asub auruvedurite muuseum. Linna piiril asub Kleštšenski kompleks, 11. sajandist pärit Kleštšini linna muldvallid. Linnas on Fjodorovi ja Nikolski nunnaklooster ning Troitski Danilovi ja Nikitski mungaklooster. Upenski-Goritski klooster ei tegutse. On ka palju kirikuhooneid.

Ajalugu
-------

Pleštšejevo järve ümbrus oli asustatud juba meie ajaarvamise alguses, kui seal elasid soomeugrilased.

Linna, algselt *Perejaslavl*-Zalesski asutas 1152 Juri Dolgoruki Zalesje pealinnaks. Nime võttis ta Lõuna-Vene aladel asunud Perejaslavli järgi; alles hiljem lühenes nimi Pereslavliks. Pereslavl-Zalesski on võimalik tõlkida ka "metsatagune Pereslavl". Linnaks sai ta 1178.

Nikolski katedraal
Dmitri Aleksandrovitš, kes oli 1276–1294 (vaheajaga) Vladimiri suurvürst, elas ise Pereslavlis, mistõttu see oli sellal faktiliselt Vladimiri vürstiriigi pealinn. 1302 liideti Pereslavl-Zalesski Moskva vürstiriigiga. 

1382. aastal ja 1408. aastal vallutasid ja röövisid linna paljaks Kuldhordi väed, 1608. aastal Segaduste ajal Rzeczpospolita väed.

1692 rajas Moskva tsaar Peeter I Pleštšejevo järvele väikese laevastiku, millest kasvas välja Venemaa sõjamerelaevastik.

Viited
------

1. ↑  26. Численность постоянного населения Российской Федерации по муниципальным образованиям на 1 января 2018 года, vaadatud 23.01.2019.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Pereslavl-Zalesski** |

* Pereslavl-Zalesski mitteametlik koduleht
* Linna infoportaal
* Programmisüsteemide Instituudi koduleht
* Soomeugrilaste püha sinine kivi (*vene keeles*)
**Ilmar-Olav Jõõras** (19. mai 1932 Tõlliste vald, Valgamaa – 4. veebruar 2019 Tallinn) oli eesti purje- ja veemootorisportlane ning sporditegelane. 

Lõ­petas 1952. aastal Kuremaa Metsakooli.

Töötas 23 aastat tehases Norma lukksepana.

Sportlasena
-----------

Harrastas alates 1944. aastast Valgas keskkoolis õppides võrkpalli, 1956. aastal hakkas Kalevis Olev Roosma juhendamisel harrastama purjetamist ja 1968. aastal Madis Lambini juhendamisel veemotosporti. 

Tuli aastatel 1971–1997 ja 2010 11 korda Eesti NSV ja Eesti meistriks.

Ta sai NSV Liidu veemotospordi meistrivõistlustel kaks medalit: 1971. aastal skuutril võistlusklassis O-500 (OCN) hõbeda ja 1969. aastal mootorpaadil võistlusklassis CU pronksi. Võitis kahel korral NSV Liidu karika.

Sporditegelasena
----------------

* 1952 Jõgeva rajooni spordikomitee esimees
* 1965–1967 Purjespordiföderatsiooni presiidiumi liige
	+ Kalevi Tallinna Jahtklubi ülem
* 1966 vabariikliku kategooria purjespordikohtunik

Kaitseliidus
------------

Ta oli Kaitseliidu Harju maleva ja selle Rävala malevkonna liige.

Tunnustus
---------

* 1970 NSV Liidu meistersportlane

Isiklikku
---------

Tema poeg oli veemotosportlane Rivo Jõõras.

Viited
------

1. ↑  Leinakuulutus. Postimees, 11. veebruar 2019. Lk 25

Välislingid
-----------

* Biograafia ESBL-is
* Ilmar-Olav Jõõrase sporditulemused
* Haud Tallinna Metsakalmistul
**Ilma Adamson** (sündinud 24. juunil 1934) on eesti tantsupedagoog ja -õpetaja.

Õppinud tantsu Ullo Toomi juures, lõpetanud rahvatantsujuhtide kursused 1956. aastal Tallinnas ning Moskvas ballettmeistrite kursused 1964. ja 1968. aastal. Juhendanud paljusid tantsukollektiive, neist tuntumad on tantsuansambel Tuisuline (1958–1966) ja tantsuansambel Sõprus (1958–2002). Praegu juhendab Keila Kultuurikeskuse naistantsurühmasid Keikal ja Koidula. 

Adamson on loonud ligi 90 tantsu sega-, nais- ja lasterühmadele. Tema loomingu näidetena saab nimetada segarühmale loodud tantse "Koduvainul", "Lainete mäng", "Põhjamaa päikese kullas", "Riidaja polka", "Pöördepolka", "Ilosa". Naisrühmadele on ta loonud tantsud "Piigad elevil" ja "Metsaveerel". Solistidele loodud "Lõbus labajalg"  võitis uute tantsude konkursi. Õpetanud Eestis paljudel täienduskursustel karakter- ja rahvatantsu. 

Ilma Adamsoni tuntumad õpilased on Kätrin Järvis (ansambli Sõprus juhendaja aastast 2006), Tõnu Pomerants, Valdo Rebane. Aastatel 1977–2003 jagas Ilma Adamson karaktertantsukogemusi Soomes. Adamson on Eesti Tantsukunsti ja Tantsuhariduse Liidu liige.

Ilma Adamson on olnud noorte- ja üldtantsupidude lavastusgrupis üheteistkümnel korral, sellest peo üldjuhina ühel korral 1993, liigi üldjuhina viiel korral (1977, 1981, 1985, 1987, 1990) ja liigi üldjuhi assistendina viiel korral (1963, 1970, 1972, 1973, 1975).
Tema tantse on esitatud üldtantsupidudel kahel korral.

Aastal 2016 asutati eesti rahvuskultuuri algteadmisi ja oskusi arendav Ilma Adamsoni tantsukool. Kooli pidaja on OÜ Astak. 2018. aasta kevadel lõpetas tantsukooli kaheaastase kursuse 1. lend.

Tunnustus
---------

* 1971 – Eesti NSV teeneline kultuuritegelane
* 1978 – Eesti NSV rahvakunstnik
* 1997 – Ullo Toomi nimeline rahvatantsustipendium
* 2002 – Valgetähe IV klassi teenetemärk
* 2004 – Anna Raudkatsi rahvatantsustipendium
* 2009 – Harjumaa teenetemärk
* 2010 – Keila kultuuripreemia (Keila rahvatantsuelu rikastamise eest)
* 2012 – Tallinna linna teenetemärk
* 2014 – aasta kodanik
* 2019 – Keila linna teenetemärk rahvuskultuuri edendamise eest

Viited
------

1. ↑
2. ↑  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 3936
Peeter Laurson 2011. aastal
**Peeter Laurson** (sündinud 4. veebruaril 1971 Tartus) on Eesti majandustegelane, keemik ja poliitik.

Haridus
-------

Peeter Laurson on lõpetanud Tartu 5. Keskkooli 1989. aastal ja Tartu Ülikooli keemia erialal 1993. aastal.

Tema diplomitöö teema oli "Superaluselise süsteemi MHN(CH2)2NH2/H2N(CH2)2NH2 omaduste uurimine". Ta jälgis esmakordselt C≡C isomerisatsiooniprotsessi 13C TMR spektroskoopia abil ja sai uudset informatsiooni 2-detsüün-1-ooli isomerisatsiooniprotsessi kohta.

Ta on lõpetanud Primex Mentori ärikooli 1994 (turumajanduslik arvestus, ettevõtte rahandus, maksundus).

Töökäik
-------

1993. aastal asus Peeter Laurson tööle tarbekeemiaettevõttesse AS Tartu Flora feromoonide orgaanilise sünteesi insenerina. Sai sealsamas tehnoloogiks 1994, värvi- ja lahustite jaoskonna juhatajaks 1995, tootmisosakonna juhatajaks 1995–2001 (aastatel 2000–2001 oli ka ettevõtte juhatuse nõunik).

2001. aastal sai sama ettevõtte uueks nimeks Mayeri Industries AS ning Peeter Laurson töötas selles ettevõttes juhatuse liikmena aastani 2005 ja nõukogu liikmena 2005–2008. Alates 2005. aastast on ta ettevõtte Greendorp OÜ juhataja, AS-i Tallinna Lennujaam nõukogu liige ja auditi komitee esimees.

Poliitiline tegevus
-------------------

Tartu Linnavolikogu liige alates 2002. aastast. Linnavolikogu revisjonikomisjoni esimees, rahanduskomisjoni ja linnamajanduskomisjoni liige alates 2006. aastast.

Erakonna Res Publica liige aastast 2002. Olnud erakonna volikogu, eestseisuse ja Suure Aukohtu liige kuni 2006. aastani. 2006. aastal erakondade liitumise tulemusena moodustunud erakonna Isamaa ja Res Publica Liidu liige.

Erakonna Tartu piirkonna juhatuse liige alates 2002. aastast. Aastatel 2006–2009 kaasesimees ja alates 2009. aastast Tartu piirkonna esimees.

Erakonna Isamaa ja Res Publica Liidu revisjonikomisjoni esimees ja volikogu aseesimees alates 2010. aastast.

Tartumaa Omavalitsusliitude volikogu liige.

Riigikogu juhatuse otsusega sai Peeter Laurson XII Riigikogu liikmeks alates 2011. aasta 6. aprillist regionaalminister Siim Valmar Kiisleri asendusliikmena.

Osalemine esinduskogudes, ühendustes ja töörühmades
---------------------------------------------------

* Tartu Kivilinna Gümnaasiumi hoolekogu liige 2002–2005.
* Tartu Tamme Gümnaasiumi hoolekogu liige alates 2005. aastast.
* Tartu Majaomanike Ühingu asutajaliige.
* 2006–2007 BYPAD-audiitori poolt läbi viidud Tartu Jalgrattapoliitika auditeerimisprotsessi töörühma liige.
* Tartu Linna kultuurkapitali nõukogu liige.
* Ida Urbeli tantsufestivali preemiakomisjoni liige.
**Perfektiivne aspekt** on keeleteaduses piiritletud situatsiooni väljendus lauses.

Eesti keel
----------

### Perfektiivse aspekti väljendamine sõnaga *ära*

Verbipartikkel *ära* on väga selge, paljudesse kontekstidesse sobiv analüütiline vahend perfektiivse aspekti väljendamiseks. Seda juhul, kui *ära* ei väljenda suunda: *Läks ära*.

* *Laps lõhkus kuldnoka pesa **ära**.* - *Laps lõhkus kuldnoka pesa.*
* *Laps ei lõhkunud kuldnoka pesa **ära**.* - *Laps ei lõhkunud kuldnoka pesa.*
* *Haige vanaema paranes **ära**.* - *Haige vanaema paranes.*

Kui lause lõpetab rõhuline perfektiivsuspartikkel *ära*, on olukorra lõpetatus selgelt vormistatud. Vastasel juhul tunduvad laused lõpetamatutena, seda eriti suulises kõnes: *Poiss raiskas taskuraha*; *Ma lugesin ajakirja*; *Ema koristas köögi.*

Tänapäeva eesti keeles kasutatakse sõna *ära* perfektiivsusmarkerina kõikvõimalike tegusõnade puhul: ***Ostsin** auto **ära**.* *Lapse lemmikloom **suri ära**.*

Peale perfektiivse aspekti väljendamise mõjutab *ära* ka lause infostruktuuri, sõnajärge ja rütmistruktuuri.

Vrd *Päike sulatas **magusa jäätise*** (tuntud) *ära* - *Päike sulatas ära **magusa jäätise*** (tundmatu).
**Kylfingid** oli tõenäoliselt läänemeresoome päritolu rahvas, kes oli aktiivne viikingiaegses Põhja-Euroopas. Mitmed õpetlased, sealhulgas Edgar V. Saks, Carl Christian Rafn, B. Briem ja Sigurður Nordal toetavad seisukohta, mille kohaselt kylfingid tähendab vadjalasi.

Kylfingite tegevuse kirjeldusest Norra kuninga Harald Kaunisjuukse ajal (860-933), nagu sellest jutustab Egill Skallagrimssoni saaga, nähtub, et praeguses Põhja-Soomes põrkasid kokku Skandinaavia kuningate ja Põhja-Venemaad valitsevate kylfingite huvid laplaste ekspluateerimise küsimustes.

Kylfingitest räägivad ka Kreeka teated, mis osutavad samuti Põhja-Venemaale. Vene allikad nimetavad ilmselt samu kylfingeid *kolobjaagid*eks.

Ungarlaste suurvürst Taksony olevat Gesta Hungarorumi järgi palganud ungari läänepiiri valvama *Kölpény´id (kölpények),* kes tulnud Venemaalt. Nad võtsid osa paljudest ungari sõjakäikudest ja sõdisid ka Svjatoslav I-ga Bulgaaria vastu. *Kölpény*eid on samuti kylfingide alla loetud (ehkki üksmeel puudub).

Vaata ka
--------

* Vadjalased

Viited
------

1. ↑  Edgar V. Saks. *Eesti viikingid*. Tallinn 2005. Lk. 128.
**"Detsembrikuumus"** on Eesti film 2008. aastast, mis räägib 1924. aasta aset leidnud 1. detsembri riigipöördekatsest.

Filmi režissöör on Asko Kase ning stsenaristid Mihkel Ulman ja Lauri Vahtre.

30. septembril 2009 otsustas Eesti Filmi Sihtasutus esitada filmi "Detsembrikuumus" parima võõrkeelse filmi Oscari kandidaadiks.

Sisu
----

Tanel Rõuk ja Anna Rõuk on vastselt abiellunud ja plaanivad Eestist lõplikult lahkuda. Nende piiri taha siirdumise hommikul, 1. detsembril 1924. aastal algab aga mäss. Riigi armeest lahkunud Tanel peab ametisse naasma, et päästa oma naine, kes on langenud pantvangi kommunistide liidri kätte. Punaste rünnaku alla langevad nii riigikogu hoone Toompeal, Tondil asuv sõjaväekool, riigivanema maja, kaitseministeerium kui ka muud strateegilise tähtsusega objektid. Kui mäss on peaaegu kogu linnas vaevaliselt maha surutud, tuleb välja, et riigi saatus sõltub telegrammist, millega kommunistid plaanivad paluda piiri tagant Venemaalt abi. Saatusliku sõnumi saatmist suudetakse viimasel hetkel takistada. Pärast mässu lõppemist ja Anna vabastamist jõuavad Tanel ja Anna viimaks raudteejaama, et oma tuleviku suhtes otsus teha.

Osatäitjad
----------

### Väljamõeldud tegelased

* Sergo Vares kehastab Tanel Rõuku.
* Liisi Koikson kehastab Anna Rõuku.
* Ain Lutsepp kehastab Julius Saarepuud.
* Piret Kalda kehastab Maret Saarepuud.
* Emil-Joosep Virkus kehastab Joosep Saarepuud.
* Tambet Tuisk kehastab Spetsialisti.
* Mait Malmsten kehastab Jurist Jaani, kelle prototüübiks on Jaan Anvelt.

### Ajaloolised tegelased

* Tõnu Kark kehastab kindralmajor Ernst Põdderit.
* Carmen Mikiver kehastab Elsa Kingisseppa.
* Priit Pedajas kehastab kindralmajor Johan Unti.
* Ilkka Koivula kehastab Otto Kuusineni.
* Jevgeni Knjazjev kehastab Grigori Zinovjevit.

Film arvudes
------------

2008. aasta jooksul kogus film Eesti kinodes 50 369 vaatajat.

Viited
------

1. ↑  Kinolevi (2008) www.efsa.ee

Välislingid
-----------

* Erkki Bahovski "Mässufilm mässab *action*i mõttes". Postimees, 17. oktoober 2008
* Kristiina Davidjants ""Detsembrikuumus" on nagu päris märulifilm". Eesti Päevaleht, 18. oktoober 2008
* Lauri Vahtre ""Detsembrikuumus", riigi tellimus ja propaganda". Sirp, 6. veebruar 2009
|  |
| --- |
|  |
| Morris CS9/LAC
Morris CS9 |
| Morris CS9/LAC tehnilised andmed |
| Pikkus | 4,77 m |
| Laius | 2,05  m |
| Kõrgus | 2,13  m |
| Kaal | 4,5  t |
| Kiirus | maastikul ? km/h  max 73 km/h |
| Käiguvaru | maanteel 385 km |
| Suurtükk | 13,9 mm Boys'i tankitõrjepüss |
| Kuulipildujad | 7,7 mm |
| Soomus | 7 mm |
| Mootor | 6-silindrine Morrise bensiinimootor |
| Mootori võimsus | 96 hj |
| Meeskond | 4 inimest |

**Morris CS9** (ka **Morris CS9/Light Armoured Car** või **Morris CS9/LAC**) oli neljarattaline Briti soomusauto, mida toodeti 1930. aastate lõpus. Briti armee kasutas seda tüüpi soomusautosid Teise maailmasõja ajal.

Ajalugu
-------

Soomusauto põhines Morris Commerciali C9 4×2 15-cwt veoauto šassiil. Kere koosnes kokku needitud soomusplaatidest ja kere peal paiknes pealt lahtine kahe mehe torn. Relvastus koosnes Boysi tankitõrjepüssist ja Breni kergekuulipildujast (mõlemat sai tornist eemaldada ja jalgsi kasutada) või Vickersi kuulipildujast. Sõidukis oli veel raadiojaam nr. 19. 

Meeskond oli neljaliikmeline, koosnedes ülemast, juhist, radistist ja pardalaskurist. Radist istus juhi kõrval, ülem ja pardalaskur paiknesid tornis.

Morris CS9 oli ainus moodne soomusauto Briti armee teenistuses vahetult enne Teist maailmasõda. Prototüüpi katsetati 1936. Lisaks prototüübile telliti veel 99 masinat, mis anti üle 1938. Prantsusmaa kampaania ajal 1940 oli neist 38 masinat 12. kuningliku ratsaväerügemendi (*12th Royal Lancers*) käsutuses. See oli ainuke soomusautorügement Briti ekspeditsioonivägedes ja soomusautosid kasutati üldiselt edukalt ekspeditsioonivägede tiibade kaitseks. Kõik Prantsusmaa kampaanias osalenud masinad kas hävisid või jäeti maha pärast Dunkirki lahingut.

Morris CS9 ja 11. husaarirügemendi sõdurid Liibüa kõrbes (26. juuli 1940).
Veel 30 masinat oli kasutusel 11. husaarirügemendis (*11th Hussars*) Põhja-Aafrika kampaania ajal. Kuigi Morris CS9-l oli ainult üks vedav sild, said need masinad pärast kõrberehvide paigaldamist ka pehmel liival edukalt hakkama. Sõiduki puudusteks olid nõrk soomus ja relvastus. Nende kasutamine lõpetati keset kampaaniat, 1943. aastal.

Viited
------

1. 1 2 3 4  George Forty. "*World War Two Armoured Fighting Vehicles and Self-Propelled Artillery*". Osprey Publishing 1996, ISBN 1-85532-582-9, lk. 15–18
2. ↑  B. T. White. "*AFV Weapons Profile 21- Armored Cars*". Profile Publications Limited 1970, London, lk. 1

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Morris CS9** |

* Britain's Morris Armored Cars
**Michális Kapsís** (kreeka Μιχάλης Καψής) (sündinud 18. oktoober 1973) on kreeka endine jalgpallur, Kreeka jalgpallikoondise kaitsja, Euroopa meister (2004).

Kreeka rahvuskoondises mängis Kapsís 2003–2007 ja lõi ühe värava 34 mängus.

Klubid
------

* 1994–1999 ja 2010–2011 Pireuse Ethnikos
* 2004–2005 FC Girondins de Bordeaux
* 1999–2004 Ateena AEK
* 2005–2006 PAE Olympiakós
* 2006–2008 APOEL F.C.
* 2008–2010 Levadiakos FC

Saavutused
----------

* 2004 Euroopa meister

Isiklikku
---------

Michális Kapsís on 182 cm pikk.

Välislingid
-----------

* 

EURO 2004 – Kreeka rahvuskoondis

1 Nikopolídis • 2 Seitarídis • 3 Venetídis • 4 Dabízas • 5 Déllas • 6 Basinás • 7 Zagorákis • 8 Giannakópoulos • 9 Charistéas • 10 Tsiártas • 11 Nikolaḯdis • 12 Chalkiás • 13 Katergiannákis • 14 Fýssas • 15 Vrýzas • 16 Kafés • 17 Georgiádis • 18 Goúmas • 19 Kapsís • 20 Karagkoúnis • 21 Katsouránis • 22 Papadópoulos • 23 Lákis • treener Rehhagel
**Gauja** on 1960. aastatel Riia jalgrattatehases toodetud mootorjalgratas.

Esimeste mudelite tootmist alustati 1961. aastal. Need hakkasid varemtoodetud abimootoritega jalgrataste ees koguma suurt populaarsust.

Kirjeldus
---------

Ratta jõuallikas oli kahetaktiline ottomootor D4 võimsusega 1 hobujõud. Hilisemate mudelite mootor oli D5, mis eelmisega võrreldes oli veidi võimsam ja töökindlam. Mootori ülekanne vedavale tagarattale toimus tavalise jalgrattaketiga. 

Magneetost puudus väljavõte sõidutuledele, esivalgustust varustati tavalise jalgrattadünamo pealt.

Gauja eelis tavalise mootorjalgratta ees oli esivedrustus, mis muutis viletsal teel sõitmise mugavamaks ja turvalisemaks. Uuematel Gauja mudelitel, mille tootmist alustati 1963, oli laiem juhtraud ja raamitugevdused.

Gauja mõlemad veljed olid 26-tollised ja trummelpiduritega. 

Ratta maksimaalne kiirus oli kuni 40 km/h. Paak mahutas 2,2 liitrit kütust (bensiini) ja ühest paagitäiest jätkus ligi 150 km läbimiseks.

Tehnilised andmed
-----------------

* Pikkus (mm): 1855
* Laius (mm): 610
* Kõrgus (mm): 1070
* Tühikaal: 31 kg
* Mootori töömaht: 45 cm³
* Rehvimõõt: 26" x 2"
* Kütusekulu (l / 100 km): 1,5
* Võimsus: 1 hj / 4000 rpm
* Küttesegu vahekord:(õli:bensiin): 1:25
* Paagi maht: 2,2 l
* Süüteküünla elektroodide vahe: 0,5 mm
* Mootori süütenurk: 3,2–3,8 mm enne ÜSS
* Kontaktivahe: 0,3–0,4 mm

Vaata ka
--------

* Mopeed
* D-seeria jalgratta abimootor
Kai kunstikeskus Noblessneri sadamalinnakus
**Kai kunstikeskus** on Eesti Kaasaegse Kunsti Arenduskeskuse loodud ja opereeritav rahvusvaheline kunstikeskus, mis asub Tallinnas Noblessneri sadamalinnakus.

Kunstikeskus avati 2019. aasta 20. septembril ja keskuse avanäituseks oli Hanna Laura Kaljo kureeritud näitus "Lase oma tähelepanul .... pehmeneda ja laiali valguda". Esimese kümne päevaga külastas kunstikeskust enam kui 2000 külastajat.

Kunstikeskuse tegevus ja eesmärk
--------------------------------

Kai kunstikeskuse põhitegevus on Eesti kaasaegse kunsti toetamine, arendamine ja rahvusvaheliselt nähtavamaks muutmine.

Kunstikeskuse eesmärk on elamusliku kultuurikvartali loomine ja kaasaegse kunsti kogemise inimestele lähemale toomine. Lisaks tegeletakse Eesti kaasaegse kunsti edendamisega ka väljaspool Eestit ja luuakse Eesti kunstnikele võimalusi oma tegevusvälja laiendada (sh rahvusvahelise residentuuriprogrammiga).

Kai kunstikeskus on võõrustanud ka kunstiürituste näitusi. Keskuse avanäitus "Lase oma tähelepanul .... pehmeneda ja laiali valguda" toimus Tallinna Fotokuu raames ja 2021. aasta mais avati keskuses Tallinna rakenduskunsti triennaali peanäitus "Kumab läbi".

Kunstikeskuse hoone
-------------------

Kunstikeskuse hoone näol on tegemist endise allveelaevatehase tööstushoonega, mis on enam kui sajand vana ja muinsuskaitse all. Lisaks näitusesaalidele on keskuses ka kino, söögikohad, ühiskontor ja muud pinnad.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Keskusest | Kai kunstikeskus. Vaadatud 13.10.2021.
2. 1 2  Galerii. Kai kunstikeskus avati vaatemängulise performance'iga. ERR Kultuur, 21.09.2019. Vaadatud 13.10.2021.
3. ↑  Kai kunstikeskus on esimeste päevadega kogunud üle 2000 külastuse. ERR Kunst, 01.10.2019. Vaadatud 13.10.2021.
4. ↑  Kai kunstikeskuses avatakse suur rakenduskunsti näitus "Kumab läbi". ERR Kultuur, 25.05.2021. Vaadatud 13.10.2021.
5. ↑ . ERR Kultuur, 29.01.2019. Vaadatud 13.10.2021.
**Kai Aslak Mykkänen** (sündinud 31. juulil 1979 Soomes) on koonderakondlik Soome poliitik. Ta on alates 6. veebruarist 2018 Soome siseminister. Enne seda oli ta 22. juunist 2016 alates Soome väliskaubandus- ja arenguminister.

Ta sündis aastal 1979 Soomes. Ta kasvas üles Espoos Tapiola linnaosas. Ta on õppinud Tapiola lütseumis.

Ta oli aastatel 2000–2001 Rahvuslik Koonderakonna noorsoojuht. Aastatel 2001–2008 oli ta Espoo linnavolikogu liige, sellest aastatel 2005–2006 oli ta Espoo linnavalitsuse liige. Aastatel 2004–2006 oli ta Euroopa Parlamendi liikme Alexander Stubbi assistent.

2015. aasta Soome parlamendivalimistel sai ta 5260 häält ja ta sai koonderakonna kaudu Eduskunna liikmeks. 22. juunist 2016 oli ta Soome väliskaubandus- ja arenguminister Juha Sipilä valitsuses (Lenita Toivakka asemel).

Isiklikku
---------

Tema isa on endine poliitik Jouni Mykkänen, vanaisa Eino Mykkänen (1909–1947) oli kirjanik, toimetaja, metsatöödejuhataja ja reservohvitser (leitnant), kes Talvesõja ajal jäi sõjainvaliidiks.
Kai Rimmel 2019. aastal
**Kai Rimmel** (sündinud 23. novembril 1952 Viljandis) on Eesti poliitik, kes kuulub Eesti Konservatiivse Rahvaerakonna ridadesse. Ta oli 25. aprillist 2019 kuni 26. jaanuarini 2021 Mart Helme asendusliikmena XIV Riigikogu liige.

Kai Rimmel lõpetas 1971. aastal C. R. Jakobsoni nimelise Viljandi 1. Keskkooli ja 1977. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi toiduainete tehnoloogia erialal.

Pärast Tallinna Polütehnilise Instituudi lõpetamist asus ta tööle Tallinna Näidislinnuvabrikusse (hilisemasse Talleggi), kus töötas aastatel 1977–1986 insener-tehnoloogina, aastatel 1986–1994 osakonnajuhatajana ja aastatel 1994–2003 müügidirektorina. 

Ta kuulus aastast 2006 Eestimaa Rahvaliitu, seejärel Eesti Konservatiivsesse Rahvaerakonda.

Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 4 (Harju- (v.a Tallinn) ja Raplamaa) 430 häält ning ei osutunud valituks.

Isiklikku
---------

Ta on abielus, tütre ja poja ema ning kolmele lapselapsele vanaema. Tema hobideks on sport, käsitöö, kirjandus ja ristsõnad.
Punaste, roheliste ja siniste valgusdioodide maatriks
**MicroLED** on ekraanitehnoloogia, mille pildielememendid (pikslid) koosnevad üliväikestest (**mikro**meetri suurusjärgus) valgusdioodidest (LED on lühend inglise keele sõnadest ***L**ight **E**mitting **D**iode*). Erinevalt orgaanilistest valgusdioodidest (OLED) koosnevad mikrodioodid anorgaanilisest materjalist (indiumgalliumnitriidist). Nende tehnoloogia töötati välja Texas Tech Universitys 2000. aastal.

MicroLED-ekraanid (kuvapaneelid, kuvarid) on mõeldud asendama eelkõige OLED-ekraane. 

LED-kuvapaneelid on seni olnud kasutusel peamiselt suurte infotabloodena avaliku teavituse ja reklaami otstarbel. Neis on pildipunktide alampiksliteks tavalised valgusdioodid.

MicroLED-ekraane on võimalik valmistada suure eraldusvõimega (kuni 16K) paljudes suurustes, näiteks nii nutikelladele kui ka mitmemeetrise diagonaaliga teleriekraanidena (sel juhul on võimalik koostada terviklik ekraan vajalikust arvust moodulist).

MicroLED-tehnoloogia peamised väljatöötajad on Samsung, LG ja Sony (CrystalLED).

MicroLED-ekraanide võrdlus LCD- ja OLED-ekraanidega
---------------------------------------------------

MicroLED-pikslid koosnevad poojuhi mikroskoopilistest elementidest, mis paiknevad suhteliselt suurepinnalisel sügavmustal substraadil. Kuna valgusdiood on ise kiirguse allikas (nagu ka OLED), siis erinevalt LCD-pikslitest ei vaja nad tagantvalgustust, värvifiltreid ega polarisaatoreid. Seetõttu on niisugustel ekraanidel olulisi eeliseid seniste ekraanitehnoloogiatega võrreldes:

* suur valgusviljakus (suur elektrilis-optiline kasutegur);
* väga suur heledus (kuni 5000 cd/m2 ehk nitti), perfektne must ja seetõttu suur kontrastsus (kuni 106:1);
* avar värviruum ja vastavalt loomulikud värvid;
* lühike reageerimisaeg (nanosekundites);
* orgaaniliste (polümeersete) valgusdioodidega (OLED) võrreldes pikem eluiga ja seejuures püsiv heledus, samuti puudub oht, et kestvalt paigalseisev kujutisosa ekraanile n-ö sisse põleb.

Nende suurepäraste näitajate juures on saritootmisele takistuseks esialgu suured tootmiskulud: peamiselt näituseeksponaatidena esitletud suurte (mitme meetri laiuste) 4K ja 8K MicroLED-telerite hind ulatub kümnetesse ja sadadesse tuhandetesse dollaritesse (2019).

Viited
------

1. ↑  InGaN/GaN quantum well interconnected microdisk light emitting diodes. In: Appl. Phys. Lett. 77, 3236 (2000)

Välislingid
-----------

* MicroLED tehnoloogia on lähitulevik
* MicroLED info
* Mikro-LED-Displays – Berechtigte Euphorie?
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib jõest Prantsusmaal ja Belgias; Itaalia jõe kohta vaata artiklit Lysi jõgi* |

---

**Lys** (prantsuse: [lis]) või **Leie** (hollandi: [ˈlɛi̯ə]) on jõgi Prantsusmaal ja Belgias, Schelde vasakpoolne lisajõgi.

Ajalooliselt väga saastatud jõgi, mis on tingitud Põhja-Prantsusmaa ja Belgia suurest asustustihedusest ja industrialiseeritusest, on viimastel aastatel märgatavalt paranenud, osaliselt tänu põhitööstuse, lina ketramise ja kudumise langusele. Leie piirkond (Deinze ja Genti vahel) oli 20. sajandi esimesel poolel tuntud paljude maalikunstnike lemmikpaigana.

Lysi lähe on Lisbourgi külas, Fruges'ist idas, Prantsusmaa Pas-de-Calais' departemangus. See voolab peamiselt kirdesse läbi järgmiste Prantsusmaa departemangude, Belgia provintside ning linnade ja valdade:

* Pas-de-Calais' departemang (F): Thérouanne, Aire-sur-la-Lys
* Nordi departemang (F): Merville, Armentières, Halluin
* Hainaut' provints (B): Comines-Warneton
* Lääne-Flandria provints (B): Menen, Wevelgem, Kortrijk, Waregem, Wervik
* Ida-Flandria provints (B): Zulte, Deinze, Gent

Leie peamised lisajõed on (lähtest suudmeni): Laquette, Clarence, Lawe, Deûle, Gaverbeek, Heulebeek ja Mandel.

Jõel on toimunud kolm Liitlaste ja Saksa armee vahelist lahingut. Esimese maailmasõja ajal toimus 1918. aastal Esimene Lysi lahing, mis oli osa Saksa kevadrünnakust, ning hiljem samal aastal Teine Lysi lahing, mis oli osa Liitlaste Sajapäevasest rünnakust. Teise maailmasõja ajal oli Lysi lahing osa 1940. aasta Saksa rünnakust Flandrias La Manche'i suunas.

Ajalugu
-------

Leiel/Lysil oli kommertsnavigatsioon keskajast saati, kuid just jõe laastavad üleujutused, mitte navigatsioonitäiustused, õigustasid suuri töid ja meandrite katkestusi alates 1670. aasta paiku. 9 m kõrguste vahe Aire-sur-la-Lysi ja piiri vahel ületati järk-järgult kuue lüüsi ja tammidega, mis valmisid 1780. aastal. Jõgi kandis tihedat vilja- ja linaliiklust Genti ja Antwerpenisse. Navigatsioon renditi ettevõttele 1825. aasta paiku ja lüüsid uuendati 5,2 m laiuseks, süviseks 1,6 m. 1899. aasta detsembris kukkus läbi jää ja uppus rohkem kui 40 koolilast, kes uisutasid Frelinghieni juures külmunud jõel.

Praeguse sügavuse andis jõele Freycineti programm. Armentièresist allpool olevat lõiku laiendati 1930. aastast ja piirilõiku parandati alates 1960. aastast. See lõik on osa EL prioriteetsest projektist 30 Seine'i-Escaut' veetee jaoks. Seevastu ülemjooksu lõiku kasutavad peaaegu eranditult väikelaevad ja see on praegu tugevasti mudastunud.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Leie jõgi** |
Deukalion ja Pyrrha
**Deukalion** oli Prometheuse ja Kelaino poeg. Tema abikaasa oli **Pyrrha**, Prometheuse venna Epimetheuse ja Pandora tütar.

Inimsoo nurjatused vihastasid Zeusi ja ta otsustas selle hävitada. Ta laskis sadada vihmal, mis kattis kogu maa peale Olümpose ja Parnassose. Kui sadanud oli juba 9 ööpäeva, triivis Parnassosele puust kirst või laev, mille Deukalion ja Pyrrha olid Prometheuse käsul ehitanud, sinna toitu varunud ja sinna varjule läinud. Teiste allikate järgi peatus nende paat Etna või Athose mäel või Tessaalias asuval Othryse mäel. Erinevalt teistest veeuputusmüütidest ei päästnud Deukalion ja Pyrrha loomi. Kuna Prometheus ja Pyrrha olid korralikud inimesed, halastas Zeus neile ja laskis veel alaneda.

Prometheus ja Pyrrha tulid mäe otsast alla ning nägid mudast ja pisut lagunenud templit. Nad tänasid seal jumalaid oma pääsemise eest, kuid kurtsid, et on nüüd ainsad inimesed maailmas. Selle peale käskis hääl (mõne allika järgi Zeus, mõne järgi Themis) neil oma ema luid üle õla selja taha visata. Deukalion ja Pyrrha pidasid seda kõlvatuks ja ega neil ema käepärast olnudki, kuid siis taipasid, et Maa on kõigi ühine ema ja tema kondid on kivid. Nad loopisid kive üle õla. Deukalioni visatutest said mehed ja Pyrrha visatutest naised.

Nii tekkis tugev ja vastupidav inimtõug, keda nimetati kivi-inimesteks. Kiviinimeste tõug valitses maa peal kuni Trooja sõjani, mil paljud neist hukkusid. Kiviinimeste järeltulijad on tänapäeva inimesed.

Deukalioni ja Pyrrha poeg oli Hellen, kõigi kreeklaste esiisa. Nende lasteks on nimetatud ka tütart Protogenead ja poega Amphiktyoni.

Vaata ka
--------

* Veeuputus
* Gilgameši eepos
**Kai Kauramäki** (sündinud 4. juunil 1967 Poris) on Soome poksija.

Kauramäki osales harrastajana kokku 189 kohtumisel, millest võitis 154 ja kaotas 35 kohtumist. 

Kauramäki oli kokku kahekordne Soome meister – II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) aastatel 1991 ja 1995. Ta sai Soome meistrivõistlustel II koha II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) aastatel 1989 ja 1990 ning I keskkaalus (kuni 71 kg) 1994. aastal. Ta sai Soome meistrivõistlustel III koha II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) aastatel 1993 ja 1996.

Kauramäki osales ühe korra Eesti NSV – Soome sõpruskohtumistel ning kaotas oma kohtumise 1991. aastal. Ta osales II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) 7. maailmameistrivõistlustel Tamperes 1993. aastal, kuid kaotas oma kohtumise II ringis ja jäi edasisest medaliheitlusest välja ning 8. maailmameistrivõistlustel Berliinis 1995. aastal, kuid kaotas jälle oma kohtumise II ringis ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.

Kauramäki jätkas aprillist 1998 poksimist elukutselisena. Ta on pidanud (seisuga 14. september 2013) kokku 37 kohtumist ning on võitnud neist 18 (neist 6 nokaudiga) ja kaotanud 19 kohtumist (neist 10 nokaudiga). Tema mänedžer on Jaakko Helminen.

Välislingid
-----------

* Kai Kauramäki saidil BoxRec
* Kai Kauramäki lehel *Steel Ring*. Soome keeles
**Leida Sõrmus** (sünninimi **Leida Talli**; 13. detsember 1915 Vaivara – detsember 2001) oli eesti arst.

Ta lõpetas 1933. aastal Narva 1. Gümnaasiumi ja 1940. aastal Tartu Ülikooli arstiteaduskonna arstina. Oli Eesti Naisüliõpilaste Seltsi liige.

Aastatel 1937–1939 oli ta Tartu Ülikooli farmakoloogia instituudi ja 1939–1940 silmakliiniku ajutine abijõud. Aastatel 1940–1941 töötas Viru-Nigula jaoskonnaarstina.

Aastatel 1941–1944 oli ta Tallinna I Haigla sisehaiguste osakonna ordinaator, 1944. aasta oktoobrist 1949. aastani sisehaiguste osakonna juhatajana. 1949. aastast töötas Eesti NSV Tervishoiu Ministeeriumi IV Valitsuse Vabariikliku Haigla osakonnajuhatajana ja jaoskonnaarstina.

Ta oli Eesti NSV Ülemnõukogu IV ja V koosseisu saadik.

Tunnustus
---------

* 1957 – Eesti NSV teeneline arst
* 1974 – Tööveterani medal
* 1985 – Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi aukiri

Viited
------

1. ↑  Ülikooli lõpetasid. Postimees, 10 juuni 1940
2. ↑  Määramisi tervishoiualal. Virumaa Teataja, 25. september 1941

Välislingid
-----------

* Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944
* Rahvusarhiivi fotoinfosüsteem. Leida Sõrmus (1955)