recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Kyle Lafferty (2012)
**Kyle Joseph George Lafferty** (sündinud 16. septembril 1987 Enniskillenis) on Põhja-Iirimaa jalgpallur, kes mängis ründajana Küprose kõrgliiga klubis Famagusta Anorthosis.

Ta alustas klubikarjääri Inglismaal Burnleys, millega liitus 2004. aastal. Klubikarjääri jooksul on ta mänginud veel Inglismaa klubides Darlington, Norwich City, Birmingham City ja Sunderland, Šveitsi kõrgliiga klubis Sion, Itaalia esiliiga klubides Palermo ja Reggina, Türgi kõrgliiga klubis Çaykur Rizespor, Šotimaal Heart of Midlothianis, Rangersis ja Kilmarnockis ning Norra kõrgliiga klubis Sarpsborg.

Debüüdi Põhja-Iirimaa jalgpallikoondises tegi Lafferty 2006. aastal. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta oma kolmandas koondisemängus 16. augustil 2006 sõprusmängus Soome vastu. Ta kuulus Põhja-Iirimaa koondisse 2016. aasta Euroopa meistrivõistlustel.

2019. aasta märtsi seisuga on ta koondises löönud 20 väravat, millega on ta David Healy järel Põhja-Iirimaa läbi aegade paremuselt teine väravakütt.

Saavutused
----------

Rangers
* Scottish Premier League: 2008–09, 2009–10, 2010–11
* Scottish Cup: 2008–09
* Scottish League Cup: 2009–10, 2010–11

Palermo
* Serie B: 2013–14

Välislingid
-----------

 Kyle Lafferty – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis

| * v
* r
Põhja-Iirimaa koondis  –  UEFA Euro 2016 |
| --- |
| 

* 1 McGovern
* 2 McLaughlin
* 3 Ferguson
* 4 McAuley
* 5 J. Evans
* 6 Baird
* 7 McGinn
* 8 Davis (c)
* 9 Grigg
* 10 Lafferty
* 11 Washington
* 12 Carroll
* 13 C. Evans
* 14 Dallas
* 15 McCullough
* 16 Norwood
* 17 McNair
* 18 Hughes
* 19 Ward
* 20 Cathcart
* 21 Magennis
* 22 Hodson
* 23 Mannus
* Treener: O'Neill

 | Põhja-Iirimaa |
Liam Cooper (2015)
**Liam David Ian Cooper** (sündinud 30. augustil 1991 Kingston upon Hullis) on Inglismaal sündinud Šotimaa jalgpallur, kes mängib keskkaitsjana Inglismaa Premier League'i klubis Leeds United ja Šotimaa jalgpallikoondises. Ta on klubi meeskonna kapten.

2002. aastal liitus ta Hull City noortesüsteemiga. 2008. aasta augustis sõlmis ta klubiga esimese profilepingu. Inglismaa kõrgliigas debüteeris ta Hull City meeskonnas 26. septembril 2009 mängus Liverpooli vastu. Hooajal 2010–11 oli ta lühikest aega laenul Inglismaa tugevuselt kolmanda liiga klubis Carlisle United ja hooajal 2011–12 samasse liigasse kuuluvas Huddersfield Town. Aastatel 2012–2014 mängis ta Inglismaa tugevuselt neljanda liiga klubis Chesterfield.

2014. aasta augustis liitus ta Leeds Unitediga. Hooajal 2019–20 kindlus ta klubiga pääsu Inglismaa kõrgliigasse. Hooaegadel 2018–19 ja 2019–20 valiti Cooper Inglismaa esiliiga sümboolsesse koosseisu.

Šotimaa jalgpallikoondises debüteeris Cooper 6. septembril 2019 mängus Venemaa vastu. Ta kuulub Šotimaa koondisse 2021. aasta Euroopa meistrivõistlustel.

Välislingid
-----------

 Liam Cooper – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis

| * v
* r
Šotimaa koondis  –  UEFA Euro 2020 |
| --- |
| 

* 1 Marshall
* 2 O'Donnell
* 3 Robertson (c)
* 4 McTominay
* 5 Hanley
* 6 Tierney
* 7 McGinn
* 8 McGregor
* 9 Dykes
* 10 Adams
* 11 Christie
* 12 Gordon
* 13 Taylor
* 14 Fleck
* 15 Gallagher
* 16 Cooper
* 17 Armstrong
* 18 Turnbull
* 19 Nisbet
* 20 Fraser
* 21 McLaughlin
* 22 Patterson
* 23 Gilmour
* 24 Hendry
* 25 Forrest
* 26 McKenna
* Treener: Clarke

 | Šotimaa |
**Yūsuke Suzuki** (jaapani keeles 鈴木 雄介 *Suzuki Yūsuke*; sündinud 2. jaanuaril 1988 Nomis Ishikawas) on Jaapani kergejõustiklane. 

Ta on esindanud Jaapanit kergejõustiku maailmameistrivõistlustel 20 km distantsil kaks korda ja võistelnud 2012. aasta suveolümpiamängudel. Ta püstitas 2015. aastal oma kodulinnas Nomis toimunud võistlustel 20 km käimises ajaga 1:16.36 maailmarekordi. Ta võitis 2019. aasta maailmameistrivõistlustel Dohas 50 km käimises kuldmedali.

Suzuki võistles juba noorelt ja tema rahvusvaheline debüüt oli 2004. aasta kergejõustiku juunioride maailmameistrivõistlustel. Ta sai 10 000 meetri käimises pronksmedali 2005. aasta kergejõustiku noorte maailmameistrivõistlustel ja kergejõustiku 2006. aasta juunioride maailmameistrivõistlustel. Ta alustas võistlust seenioride arvestuses aasta hiljem ja tuli Aasia meistrivõistlustel 20 km käimises kuuendaks ja 2007. aasta suveuniversioonil neljandaks. Järgneva kahe aasta jooksul jäi ta Aasia meistrivõistlustel kümnendaks ja viiendaks. Isiklik parim aeg oli tal 1:22.05, kui ta osales 2009. aasta kergejõustiku maailmameistrivõistlustel, kuid ta oli viimaste käijate hulgas, kes 20 km distantsil finišeerus. 

Ta tuli 2010. aastal Aasia meistriks uue isikliku rekordiga 1:20.06, kuid ei löönud taas läbi ülemaailmsel areenil, saades 2010. aasta IAAFi käimise maailmakarikavõistlustel 40. koha. Ta oli aasta lõpus Aasia mängudel viiendal kohal. 2011. aasta kergejõustiku maailmameistrivõistlustel tõusis ta maailma parimate käijate hulka, kui oli 20 km käimises üldarvestuses kaheksas. 2012. aasta suveolümpiamängudel Londonis, lõpetas ta 36. kohal. 2013. aasta hooaja alguses ületas Suzuki Jaapani rekordi kaks korda: ta tuli Jaapani meistriks ajaga 1:19.02. Samal aastal tuli ta ka teist korda Aasia meistriks, finišeerides ajaga 1:18.34 kodulinnas Nomis Ishikawas.
Ulvar Käärt 2009. aastal
Riiklikult tunnustatud teaduse populariseerija märgi üleandmine Horisondi peatoimetajale Ulvar Käärtile (2015)
**Ulvar Käärt** (sündinud 1. juunil 1982 Siberi külas) on eesti loodusajakirjanik, ajakirja Horisont peatoimetaja. 

Ulvar Käärt õppis Sonda Põhikoolis, keskkoolis käis Kiviõlis ja ülikoolis Tallinnas (lõpetas Tallinna Ülikooli keskkonnajuhtimise erialal). Bakalaureusetöö kaitses ta 2003. aastal teemal "Ühiskondlikult olulise objekti asukoha valik keskkonnamõjude hindamisel".

Aastatel 2005–2014 töötas ta Eesti Päevalehe uudistetoimetuse reporterina.

Ulvar Käärt kuulub Eesti Teadusajakirjanike Seltsi juhatusse.

Ta on näituse „Eesti parimad teadusfotod 2015 & 2017" üks korraldajatest.

Tunnustus
---------

* 2010 – Noore looduskaitsja auhind
* 2018 – Vikipeedia sõber

Viited
------

1. ↑  Kuhu edasi?. tlu.ee
2. ↑  "Noore Looduskaitsja Auhinna pälvis ajakirjanik Ulvar Käärt" ilmajaam.ee, 18.04.2010
3. ↑  "Noore Looduskaitsja Auhinna sai Ulvar Käärt" Eestimaa Looduse Fond
4. ↑  Meist Eesti Teadusajakirjanike Selts
5. ↑  "Teletorni uus näitus tutvustab Eesti parimaid teadusfotosid". *Tallinna teletorn*. SA Tallinna Teletorn. Originaali arhiivikoopia seisuga 22. detsember 2018.
6. ↑  "Noore looduskaitsja auhinna sai Ulvar Käärt" Eesti Loodus, 2010/5
7. ↑  "Vikipeedia sõber 2018: Ulvar Käärt" Wikimedia Eesti ajaveeb, 16. jaanuar 2019

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Ulvar Käärt** |

* "Intervjuu: Loodusajakirjanik säästab ka habemeajamisvett" Roheline Värav, 13. juuni 2008
|  |
| --- |
|  **Poks** |
| Riik |  | Rootsi |
|  |
| 4. koht | 1936 | Kukk-kaal |
|  |
| Hõbe | 1934 | Kukk-kaal |

**Stig Oskar Erik Cederberg** (11. detsember 1913 Stockholm – 25. september 1980 Sundbyberg) oli Rootsi poksija.

Cederberg oli 1932. aastal Rootsi meister kärbeskaalus (kuni 112 naela ehk 50,8 kg).

Cederberg sai kukk-kaalus (kuni 119 naela ehk 54 kg) 1936. aasta Berliini olümpiamängude poksivõistlustel 4. koha, kaotades poolfinaalis hilisemale kuldmedali- ja olümpiavõitjale Ulderico Sergole (Itaalia) ning 3. koha kohtumise Fidel Ortizile (Mehhiko).

Cederberg sai kukk-kaalus (kuni 119 naela ehk 54 kg) 4. Euroopa meistrivõistlustel (Budapest, 1934) hõbemedali, kaotades finaalis kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile István Énekesile (Ungari).

Viited
------

1. ↑  "Rootsi meistrivõistlused poksis. Tulemused rootsi keeles". Originaali arhiivikoopia seisuga 18. veebruar 2011. Vaadatud 9. veebruaril 2012.
2. ↑  11. suveolümpiamängude poksivõistlus. Berliin 1936. Tulemused inglise keeles
3. ↑  4. Euroopa meistrivõistlused poksis. Budapest 1934. Tulemused inglise keeles

Välislingid
-----------

* Stig Cederberg lehel *Ringside*. Rootsi keeles
* Stig Cederberg saidil Olympedia Muuda Vikiandmetes
Proportsioonid 10:19
**Libeeria lipp** on Libeeria riigilipp. Lipp võeti kasutusele 24. augustil 1847 pärast seda, kui riik oli sama aasta 26. juulil iseseisvunud.

Lipu kujundamisel oli eeskujuks Ameerika Ühendriikide lipp. Üksteist punast ja valget horisontaaltriipu tähistavad Libeeria iseseisvusdeklaratsioonile allakirjutanute arvu. Sinine värv sümboliseerib ustavust, punane vaprust ja valge puhtust. Valge täht on Libeeria kui Aafrika esimese sõltumatu riigi sümbol.

Enne iseseisvumist, alates 1827. aastast oli Libeeria koloonia lipp üsna sarnane, kuid rõhttriipe polnud 11, vaid 13 ja tähe asemel oli vasakus ülanurgas valge rist, mis proportsioonidelt meenutas hilisemat Punase Risti lippu.

1860 andis Libeeria valitsus välja esimese Libeeria margi ja sellel kujutati Libeeria lippu.

24. oktoobril 1915 kirjutas Libeeria president Daniel Howard alla seadusele, millega 24. august määrati riiklikuks pühaks lipupäevana.

Libeeria lippu kasutavad mugavuslipuna paljude riikide laevad. Libeeria lipp on maailma arvukuselt teine mugavuslipp pärast Panama lippu. Hinnanguliselt sõidab Libeeria lipu all 1700 völismaalaste omanduses olevat laeva.

Vaata ka
--------

* Libeeria vapp
**Libedik** ehk **libemagu** (*abomasum*) on mäletsejaliste seedeelund, liitmao viimane osa.

See vastab lihtmaoga loomade maole. 

Libediku maht on varieeruv nii liigiti kui isenditi ja arenguastmeti. Veistel on see 15 ja lammastel ning kodukitsedel 3,5 liitrit. 

Vastsündinul seedib libedik üksnes piima.

Libedik asetseb kiideka all ja on kiidekast eraldatud sügava ringvaoga. 

Libedikul eristatakse parietaalset ja vistseraalset pinda, libedikupõhja (*fundus abomasi*), libedikukeha (*corpus abomasi*) ja lukutiosa (*pars pylorica*). 

Lukutiosa läheb maksa pinnal üle kaksteistsõrmikuks.

Libediku sein koosneb lihas- ja limaskestast. Sarnaselt ühekambrilise maoga sisaldab libediku põhja ja keha limaskest mao- ehk maopärisnäärmeid. 

Libedikku varustavad verega arterid ja närvistuse tagavad *nucleus posterior nervi vagi* ja uitnärvi haru.

Lümfisüsteemi struktuurideks libedikus on väiksemad lümfisõlmed. 

Libedik on kantud kehtivasse loomaanatoomia standardisse *Nomina Anatomica Veterinaria*sse.

Veiste libedikku kasutatakse juuretisena.

Libedikku kasutatakse ka kulinaarias - söödav libedik kannab nimetust *Lampredotto* ja seda peetakse Firenze linnas kulinaarseks hõrgutiseks.

Vaata ka
--------

* Veiste libediku paigaltnihkumine

Viited
------

1. ↑  Nomina Anatomica Veterinaria, lk 52, 5. väljaanne, 2012

Kirjandus
---------

* William Perez ja Hassen Jerbi, Gross Anatomy of the Stomach of the Oryx dammah (Cretzschmar, 1826), American Journal of Animal and Veterinary Sciences 7 (1): 12-15, 2012, ISSN 1557-4555
* Enn Ernits, Esta Nahkur,"Koduloomade anatoomia. Kõrgkooliõpik", Eesti Maaülikool, Tartu, Halo Kirjastus, lk 181, 185, 2013, ISBN 978-9949-426-28-8.
* Abomasum - Anatomy & Physiology
* Merck Manual, Left or Right Displaced Abomasum and Abomasal Volvulus,

Videod
------

* YouTube, (Viewer Discretion is Advised) - Displaced Abomasum in a cow
**Eesti Vabariigi Riiklik Kinnipidamiskohtade Amet** oli Eesti Vabariigi Valitsuse 16. augustil 1991. aasta määruse nr 156 alusel, Eesti Vabariigi siseministri valitsemisalas moodustatud riigiasutus.

Riiklik Kinnipidamiskohtade Amet moodustati senise Eesti Vabariigi Siseministeeriumi Kohtuotsuste Täitmise Ameti baasil. Kinnipidamiskohtade Amet oli moodustatud ENSV Siseministeeriumi 17.05.1990. a käskkirjaga nr 67, millega moodustati Eesti NSV Siseministeeriumi Parandusliku Töö Valitsuse baasil Kohtuotsuste Täitmise Amet. Eesti Vabariigi Riikliku Kinnipidamiskohtade Ameti haldusse viidi üle Eesti Vabariigi Siseministeeriumi parandusliku töö asutused, uurimisisolaatorid, erikomandantuurid ning Kohtuotsuste Täitmise Ameti Õppekeskus.

Eesti Kinnipidamiskohtade Ameti põhiülesanneteks olid:

1. Eesti Vabariigi Valitsuse kriminaaltäitepoliitika teostamine ja kinnipidamiskohtade tegevuse juhtimine;
2. ameti pädevusse antud kriminaalkaristuste täideviimine vastavalt seadusandlusele ning süüdimõistetuis seadusenõuete ja ühiskonnas kehtivate käitumisnormide vabatahtliku täitmise vajaduse kujundamine;
3. vahi alla võetud isikute kinnipidamise ja isolatsiooni tagamine uurimisisolaatoris.

Ameti peadirektor oli Rein Laid (1992–1993).

1994. aastal reorganiseeriti Kinnipidamiskohtade Amet Täitevametiks Eesti justiitsministri valitsemisalas, 1. juuniks 1997. aastal korraldati Täitevamet ümber Justiitsministeeriumi Vanglate Ametiks.

Vaata ka
--------

* Sisekaitse Valverügement
* Eesti vanglad
* Täitevamet, Vanglate Amet
* Justiitsministeeriumi vanglate osakond

Viited
------

1. ↑  Eesti Vabariigi Riikliku Kinnipidamiskohtade Ameti moodustamise kohta, RT 1991, 29, 345
2. ↑  Eesti Vabariigi Riikliku Kinnipidamiskohtade Ameti põhimäärus, RT 1992, 3, 47
3. ↑  REIN LAID, CV
4. ↑  Täitevameti moodustamine, RT I 1994, 29, 432
5. ↑  Täitevameti ümberkorraldamine, RT I 1997, 41, 666
**Pehme kurereha** (*Geranium molle*) on kurerehaliste sugukonda kurereha perekonda kuuluv taimeliik.

Kirjeldus
---------

Pehme kurereha on väike, 5–20 cm kõrgune ühe- või kaheaastane rohttaim. Varred pehmete, rõhtsalt hoidvate lihtkarvadega ja ülaosas ka näärmekarvadega, mis annavad taimele muskuse nõrga lõhna. Varrelehed seitsmeti kuni üheksati sõrmlõhised. 

Õied asetsevad kahekaupa lehtedest pikematel varbadel. Õieraod ja -varvad tihedalt kaetud madalate näärmekarvadega ja pikemate rõhtsalt harevate lihtkarvadega. Kroonlehed 4–8 mm pikkused, roosakaslillad või kahvatupunased, pügaldunud tipuga, tupplehtedest pisut pikemad. 

Taim sarnaneb väga madala kurerehaga. Erinevalt madalast kurerehast on pehme kurereha õieraod ka lihtkarvadega (madalal kurerehal vaid madalate näärmekarvadega, tunnus näha ka palja silmaga) ning kroonlehed keskmiselt 3 mm pikkused.

Kasvukohad ja levik
-------------------

Üldlevilalt on pehme kurereha tsirkumpolaarne, levinud nii Euraasias kui ka Põhja-Ameerikas. Eestis jõuab osaareaali idapiirile, kasvades peamiselt läänesaartel. Uuemal ajal leitud ka Tallinna ümbrusest ja Tartumaalt. Levinud põlluäärtel, kuivadel niitudel ja karjamaadel, teede äärtes ja prahipaikadel.

Viited
------

1. ↑  Talts, Silvia (1959). *Eesti NSV floora, 3. kd*. Tallinn: Eesti riiklik kirjastus. Lk 334-335.
2. ↑  "Geranium molle — pehme kurereha". *Eesti taimede uue levikuatlase tööversioon*. 2019.
Viet Minhi lipp
**Việt Minh** (pikalt *Việt Nam độc lập đồng minh* (chữ nômis 越南獨立同盟), prantsuse keeles *Ligue pour l'indépendance du Viêt Nam*, tõlge vietnami keelest **Iseseisva Vietnami Liiga**) oli Vietnami riikliku iseseisvuse koalitsioon, mille asutas 19. mail 1941 Pác Bó külas Ho Chi Minh. Vietnami rahvuslikult meelestatud parteid olid varem, vahemikus 1935. aasta august kuni 1936. aasta algus, Nanjingis Hiinas asutanud ühendrinde *Việt Nam Độc Lập Đồng Minh Hội*. Selle ühendrinde tegevus lõppes ning see taaselustati 1941. aastal Ho Chi Minhi ja Indohiina Kommunistliku Partei (IKP) poolt. Việt Minhist sai ainus organiseeritud Prantsusmaa- ja Jaapani-vastane grupeering. Viet Minhi algne eesmärk oli Vietnami iseseisvumine Prantsusmaa koloniaalimpeeriumist, mis oli Ameerika Ühendriikide liitlane. Jaapani okupatsiooniga sai Viet Minhi põhiliseks vaenlaseks Jaapan, Jaapani-vastases tegevuses saadi tuge nii Hiinalt kui USA-lt. Pärast teist maailmasõda oli Viet Minh vastu uuele Prantsusmaa okupatsioonile ning algas esimene Indohiina sõda. Hiljem olid Vietnami sõjas vastasteks Lõuna-Vietnam ja Ameerika Ühendriigid. Viet Minhi poliitiline juht ja asutaja oli Ho Chi Minh. Sõjaline juhataja oli Võ Nguyên Giáp ning teised asutajad olid Lê Duẩn ja Phạm Văn Đồng.

Vietnami Kommunistliku Partei jaoks oli Viet Minh Vietnami rahvusliku iseseisvuse rinne, seda tunti ka nimega Viet Minhi Sõltumatu Liitlasrinne. Viet Minhi aetakse vahel segamini sarnase nimega organisatsiooniga *Việt Nam Cách Mạng Đồng Minh Hội* (Vietnami Revolutsiooniliiga, lühendatult Việt Cách), mille asutasid Nguyễn Hải Thần ja Hồ Ngoc Lam. Viet Cach liitus Vietnami Rahvusliku Koalitsiooniga aastal 1946.

Vaata ka
--------

* Viet Cong
* Pathet Lao
* Khmer Issarak
* Vietnami ajalugu
* Augustirevolutsioon
* Vietnami Kommunistlik Partei
* Vietnami Kommunistliku Partei ajalugu

Viited
------

1. ↑  NGUYEN, Sai D. "The National Flag of Viet Nam" (PDF). Vpac-usa.org. Lk-d 212–3. Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 12. mai 2005. Vaadatud 4. jaanuar 2015.
2. ↑  H. Hunt, Michael (26. juuni 2015). *The world transformed : 1945 to the present*. Lk 124. ISBN 9780199371020. OCLC 907585907.
3. ↑  Việt Nam, Hội Khuyến học (17. november 2011). "Mặt trận Tổ quốc Việt Nam: Chặng đường 80 năm vẻ vang". *Dân trí*.
|  |
| --- |
|  **Poks** |
| Riik |  | NSV Liit |
|  |
| Pronks | 1956 | Poolraskekaal |
|  |
| Veerand-finaal | 1955 | Poolraskekaal |
| 1. ring | 1957 | Poolraskekaal |

**Romualdas Murauskas** (3. mai 1934 Kaunas – 23. mai 1979 Kaunas) oli Leedu ja Nõukogude Liidu poksija.

Murauskas oli kokku kuuekordne Leedu NSV meister aastatel 1954 ja 1956–1960. 

Murauskas sai poolraskekaalus (kuni 81 kg) 1956. aasta Melbourne'i olümpiamängude poksivõistlustel pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale kuldmedali- ja olümpiavõitjale James Boydile (USA) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.

Murauskas osales poolraskekaalus (kuni 81 kg) 11. Euroopa meistrivõistlustel (Lääne-Berliin, 1955), kuid kaotas veerandfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale Ulrich Nitzschkele (Ida-Saksamaa) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja ning 12. Euroopa meistrivõistlustel (Praha, 1957), kuid kaotas 1. ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.

Murauskas oli poolraskekaalus (kuni 81 kg) Nõukogude Liidu meister 1956. aastal. Ta sai Nõukogude Liidu meistrivõistlustel poolraskekaalus (kuni 81 kg) 3. koha aastatel 1955, 1959 ja 1960.

Viited
------

1. ↑  16. suveolümpiamängude poksivõistlus. Melbourne 1956. Tulemused inglise keeles
2. ↑  11. Euroopa meistrivõistlused poksis. Lääne-Berliin 1955. Tulemused inglise keeles
3. ↑  12. Euroopa meistrivõistlused poksis. Praha 1957. Tulemused inglise keeles
4. ↑  Nõukogude Liidu 1956. aasta meistrivõistlused poksis. Tulemused inglise keeles
5. ↑  Nõukogude Liidu 1955. aasta meistrivõistlused poksis. Tulemused inglise keeles
6. ↑  Nõukogude Liidu 1959. aasta meistrivõistlused poksis. Tulemused inglise keeles
7. ↑  Nõukogude Liidu 1960. aasta meistrivõistlused poksis. Tulemused inglise keeles

Välislingid
-----------

* Romualdas Murauskas saidil Olympedia Muuda Vikiandmetes
**Pegasus** on kosmosesõjalaev telesarjas "Battlestar Galactica". Laev oli uuem, kui Galactica ja see oli üks kahest sõjalaevast (teine oli Galactica), mis suutis Cylonite üllatusrünnakust põgeneda.

Tehniline informatsioon
-----------------------

Mercury-klassi sõjalaevana on, Pegasus uuem, suurem ja võimsam, kui Galactica. See on peaaegu kaks korda suurem, kui Galactica, kuid meeskond on poole väiksem suurema automatiseerituse tõttu. Cylonite rünnakus kolooniatele hukkus üle 700 meeskonnaliikme ja kui Pegasus sattus kokku Galacticaga, teenis laeval umbes 1700 meeskonnaliiget.

Laeval on võimsad relvad (sealhulgas tuumarelvad), 4 suurt lennutekki, laev on varustatud Viper Mark VII hävitajatega, mis on uuemad, kui Viper Mark II hävitajad. Laeva automatiseeritus ja võime toota uusi Vipereid, lubas asendada Galactica kaotused. Lisaks oli laeval simulaatorid, mida kasutati uute pilootide väljaõppeks.

Pääsemine üllatusrünnakust
--------------------------

Pegasus läks veidi enne Cylonite rünnakut 3-kuulisse hooldusse Scorpion´i laevastiku sadamasse, mistõttu olid tema arvutisüteemid välja lülitatud ja pääses seetõttu Cylonite küberrünnakust, mis hävitas ülejäänud sõjalaevade arvutisüsteemid ja kolooniate kaitsesüsteemid. Siiski sai laev mitu raketitabamust ja lennutekkidel toimunud plahvatuses hukkus üle 700 meeskonnaliikme. Kui laeva komandör Helena Cain mõistis, et vasturünnak on mõttetu, andis ta kasu sooritada pime FTL-hüpe. Kuna Cylonid ründasid samal ajal sadamat tuumarakettidega, mis pimestasid mõlema DRADISe, siis jäi laeva põgenemine Cylonitel märkamata ja nad arvasid, et laev hävis rünnakus.

Laeva häving
------------

Laev hävis lahingus New Caprica kohal, sarja kolmanda hooaja alguses, kui laeva komandör Lee Adama keeldus täitmast Galactica komandöri, admiral Adama käsku jääda kaitsma New Capricalt pääsenud tsiviilisikuid ja nende laevu. Lee Adama jättis kõik oma Viperi üksused tsiviillaevade juurde ja sooritas FTL-hüppe New Capricale. Pegasuse saabudes oli Galactica võitlust Cylonite emalaevadele kaotamas ja ei suutnud ka põgeneda, sest laeva FTL-draiverid olid rikkis ja aega rikke parandamiseks nappis. Pegasus hävitas üllatusmomenti kasutades ühe neljast laevast ja tõmbas ülejäänud kolme tähelepanu endale. Sellega sai Galactica tagasi tõmbuda ja Pegasus jäi ilma Viperi kattetuleta kolme laeva vastu võitlema. Kiirelt mõistis Peagsuse komandör, et laeva ei saa enam päästa (Pegasuse FTL-draiverid kaotati pea kohe ja laev oli vaenlase tulest rängalt kahjustatud) ja andis käsu laev maha jätta. Pegasus lukustati enesetapukursile ja viimased meeskonnaliikmed evakuuerusid napilt enne laeva kokkupõrget Cyloni laevaga. Pegasus plahvatas kokkupõrge tulemusel ja parempoolne lennuangaar, mis oli laevast eraldunud, hävitas veel ühe Cyloni laeva.
Piliakalnise ja Vištytise järved
**Vištytise regionaalpark** (leedu keeles *Vištyčio regioninis parkas*) on regionaalpark Leedus Vilkaviškise rajooni edelaosas.

Vištytise regionaalpark asub Sūduva kõrgustikul. Regionaalpark asutati 1992. aastal, et kaitsta Sūduva kõrgustiku künklikku maastikku, Vištytise järve ja selle kõrgustiku kõrgeima tipu Pavištytise mäe (282 meetrit) ümbrust, sealset ökosüsteemi ning kultuuripärandit.

Vištytise regionaalpargi territooriumil on ohtralt rändrahne ja liustikutekkelisi pinnavorme. Kõrguste vahe regionaalpargi territooriumil on 130 meetrit. Pargis asub Vištytise järv, mille kallastel asub ohtralt allikaid, lisaks on seal arvukalt väiksemaid järvi (kokku 14 järve). Regionaalpargis leidub vanu metsi, nende seas kolmesaja aasta vanune tammik, kus kasvavad ka pärnad ja valgepöögid; ka on seal kahesaja aasta vanuseid kuusikuid ja männikuid, kus kasvab mitut liiki haruldasi taimi. Vištytise rändrahn on suuruselt kolmas kivi Leedus.

Regionaalpargi territooriumil asub endine Vištytise linn, kus asub ka regionaalpargi halduskeskus. Vištytise tänavavõrgustik, sealne tuuleveski ja sealsed kirikud on kaitse all. Knygnešystė ajal oli see piirkond üks raamatute Leetu smugeldamise keskusi; materjalid selle aja kohta asuvad Vištytise kooli juures asuvas etnograafiamuuseumis. Vištytise ümbruses on kolm linnamäge ja üheksa kalmet.

Regionaalpargi pindala on 9997 hektarit. Rangema kaitsega tsoonid on Drausgirise (204 hektarit) ja Grybingirise (303 hektarit) reservaat, samuti ka Kylininkai maastikukaitseala (1566 hektarit), Pavištytise geomorfoloogiline kaitseala (1509 hektarit), Stirniškise geomorfoloogiline kaitseala (339 hektarit), Paširvintise telmoloogiline kaitseala (103 hektarit), Sūrinise telmoloogiline kaitseala (26 hektarit), Tadarinė botaanilis-zooloogiline kaitseala (249 hektarit) ja Vištytgirise botaanilis-zooloogiline kaitseala (pindala 657 hektarit).

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 21. august 2014. Vaadatud 19. oktoobril 2015.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)

Välislingid
-----------

* Vištytise regionaalpargi koduleht
* Regionaalpark Leedu kaitsealade registris (*leedu keeles*)
* Regionaalpargi kaart
* Regionaalpark YouTube'is
**"Romy ja Michele'i kooli kokkutulek"** on 1997. aastal valminud Ameerika Ühendriikide mängufilm.

Sisu
----

Keskkooli lõpetamisest on möödunud juba kümme aastat, kuid sõbrannad Romy ja Michele ei ole mitte midagi saavutanud. Nad on kodukohast Tucsonist kolinud Los Angelesse, kus nad üürivad ühist korterit. Romy töötab autopoes kassiirina, Michele on töötu. Nad on mõlemad vallalised ja nende elu keerleb pidutsemise ja lõbustemise ümber. Ühel päeval kohtab Romy oma töökohal juhuslikult klassiõde Heather Mooneyt, kellelt kuuleb, et tulemas on klassi kokkutulek. Romy ja Michele otsustavad kokkutulekule minna. Nad mõtlevad välja loo, et Romy leiutas märkmekleepsud ja Michele on disainer. Nad saabuvad kokkutulekule ja esialgu jäädakse neid uskuma. Kuid juhuslikult tuleb välja, et Romy ei leiutanudki märkmepabereid. Romy oli kooli ajal huvitatud Billy Christensenist, kes on nüüd abielus Christie Mastersiga. Vanad vastuolud löövad välja ning "A-grupi" tüdrukute liider Christie mõnitab neid avalikult teiste ees. Romy ja Michele jooksevad saalist välja. Kuid nad otsustavad siiski peole tagasi minna. Nad vahetavad ärinaiste kostüümid klubiriiete vastu ning ütlevad Christie Mastersile otse välja, mida nad temast mõtlevad. Siis aga saabub helikopteriga Sandy Frink. Selgub, et kooli ajal vaiksest ja tagasihoidlikust Sandyst on saanud miljardär. Christie on temast väga huvitatud, aga Sandy ignoreerib teda ja liitub Romy ja Michelega. Billyst on aastatega saanud ülekaaluline alkohoolik, kes on majanduslikes raskustes ning oma naise Christiga kuigi hästi läbi ei saa. Kokkutuleku lõpus sõidvad Sandy, Romy ja Michele helikopteriga Los Angelesse. Filmi lõpustseenides on näha, et Romy ja Michele on tänu Sandy sponsorlusele avanud riidepoe ning nad suhtlevad ka Heatheriga.

Osatäitjad
----------

* Mira Sorvino – Romy White
* Lisa Kudrow – Michele Weinberger
* Janeane Garofalo – Heather Mooney
* Camryn Manheim – Toby Walters
* Alan Cumming – Sandy Frink
* Julia Campbell – Christie Masters
* Mia Cottet – Cheryl
* Kristin Bauer – Kelly
* Elaine Hendrix – Lisa Luder
* Vincent Ventresca – Billy Christensen
* Justin Theroux – Clarence the Cowboy
* Jacob Vargas – Ramon
* Mark Pasqualone – Mark
* Tate Taylor – Casey
**Akadeemiline malevkond** (**AKM**) on Kaitseliidu Tallinna maleva malevkond.

Akadeemiline malevkonna liikmeskonna moodustavad üliõpilased ning kõrgkoolide vilistlased. Malevkonna eesmärk on kaasata akadeemilise pere liikmeid laiemalt riigikaitse arengusse, anda neile teadmised riigikaitsekorraldusest ning anda võimalus saada sõjalist väljaõpet, osaleda Kaitseväe ja Kaitseliidu sõjaliste üksuste formeerimisel, harjutada õppustel üksuste koostoimimist ning osaleda erinevate kriiside lahendamisel.

  

Kaitseliidu Akadeemiline Malevkond sai alguse 1.detsembril 1924. aastal. Sellel päeval läksid mõningad Tallinna Tehnikumi üliõpilased, kuuldes kommunistide mässukatsest Tallinna Garnisoni komandandi kolonel Raudvere juurde ning avaldasid soovi astuda Kaitseliitu. Nende soov rahuldati ning juba samal päeval saadeti salk relvastatud üliõpilasi korra loomiseks abiks kaitseväele ja politseile. See grupp moodustas organiseeritud üksuse, mille ühtekuuluvus jäi püsima ka peale hädaohu möödumist. Nende poolt algatati üliõpilaskonnas kindlakujulisema Kaitseliidu akadeemilise üksuse loomise idee, milleks valiti ajutine toimkond, kes asus ühendusse linna komandandiga.

15. veebruaril 1925 a. toimuski Tallinna Tehnikumi ruumides tollal veel kindlat kuju mitteomava üksuse üldkoosolek, millest võttis osa 120 kaitseliitlast. Seal otsustati asutada Kaitseliidu Tallinna Maleva Tehniline malevkond, mille järglaseks on tänane Kaitseliidu Tallinna Maleva Akadeemiline malevkond. 

  

Akadeemilise malevkonna pealik on 2020 aasta novembrist Tarmo Loorand.

  

Eelmised pealikud:

2013-2020 Gert Kaju

2005-2013 Indrek Kuusik

Viited
------

1. ↑  Tarmo Loorand.

Välislingid
-----------

* Facebook
* Tallinna Akadeemilise malevkonna koduleht
Graniitse koostisega pegmatoidne soon moondekivimeis. Punakas mineraal on kaaliumpäevakivi, valge on kvarts.
**Pegmatiidid** on väga jämedateralised tardkivimid.

Pegmatiidid on pegmatoidse struktuuriga tardkivimid, mis tähendab seda, et kivimi koostisse kuuluvate mineraalide läbimõõt ületab vähemalt 20 mm (alternatiivse käsitluse järgi isegi 50 mm). Enamasti on pegmatiidid granitoidse koostisega.

Pegmatiite leidub peamiselt suurte batoliitide servaalal, kuhu migreerus veest ning teistest lenduvatest ühenditest rikastunud magma. Pegmatiitide puhul on tegemist magmakambri kõige hilisema kristallisatsiooniproduktiga, mistõttu on nad rikastunud elementidest, mis tavaliste kivimit moodustavate mineraalide kristallstruktuuri hästi ei sobi. Sellised elemendid on liitium, boor, berüllium, fluor, nioobium, tantaal, uraan, lantanoidid jne. Seetõttu sisaldavad pegmatiidid tihti haruldasi mineraale, näiteks spodumeen, berüll, turmaliin jne. Pegmatiidid on mitmete vääriskivide ning haruldaste metallide peamine allikas, mistõttu leiavad pegmatiidid sageli kasutust maavarana. 

Terminit "pegmatiit" kasutas kirigraniidi sünonüümina esimesena René Just Haüy aastal 1822. Tänapäevase tähenduse andis talle Wilhelm Haidinger aastal 1845.

Viited
------

1. ↑  Jackson, J. A. (1997). Glossary of Geology (4. trükk). Alexandria, Virginia: American Geological Institute. Lk 472. ISBN 0922152349

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Pegmatiit** |
Melanteriit.
**Raud(II)sulfaat** (keemiline valem: FeSO4) on keemiline ühend (sool). 

Sulfaat esineb kõige sagedamini kristallhüdraadina kujul Fe[SO4]·7H2O mineraalina melanteriit. 
Kristalliline raudsulfaat on helerohelise värvusega suhteliselt püsiv ühend. Vesilahuses oksüdeerub aeglaselt õhuhapniku toimel. Teda saadakse enamasti raua reageerimisel lahjendatud väävelhappega.

Seda keemilist ühendit on nimetatud ka **raudvitrioliks** või rahvapäraselt **kübaramustaks** (saarte murdes ka *kahi* või *kahjamust*). Talurahvas kasutas seda ainet riidevärvimisel, sügavmusta värvuse saamiseks, lepakoorekeedusesse segatuna juba 17. sajandist alates. Kübaramusta osteti rändkaupmeestelt või laadalt, hiljem ka poest.

Seda soola kasutatakse põllumajanduses taimekahjurite ning seenhaiguste tõrjeks, samuti puidu konserveerimisvahendina ja peitsina.

Viited
------

1. ↑  Eesti rahvakultuuri leksikon (3. trükk). 2007. Koostanud ja toimetanud Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 117

Välislingid
-----------

* Rauaühendid
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib 1939. aastal loodud vallast, varasema valla kohta vaata artiklit Kooraste vald (Kanepi kihelkond).* |

---

**Kooraste vald** oli vald Võru maakonnas aastail 1939–1950.

Eesti valdade kaart. Musta kontuuriga vanad vallapiirid, punasega 1939. aastal moodustatud vallad
Vald moodustati 1939. aasta vallareformiga senise Kooraste valla maa-alast, välja arvatud osa Jõksi küla ja osa Jõksi asunduse piirkondadest ning Mügra ja Väike-Mügra asunduste piirkonnad; senise Urvaste valla Koigo ja Roonimõisa külade ning Truuta, Koigo, Anne ja Rebase asunduste piirkondadest kuni Silgu, Pikamäe, Hansu, Metsa, Kangro, Kunguse, Padose ja Keema taludeni, kõik loendatud talud välja arvatud; senise Kärgula valla Kärgula asunduse osa piirkonnast.

Vald kuulus Riigivolikogu 77. valimisringkonda, kust valiti Alo Karineel.

1. aprillil 1939 oli vallas 1885 elanikku.

Kooraste vallavanem, Hiire talu peremees Richard Kolk kutsuti valla metsavendade juhi Julius Ennoki poolt vallamajja 10. juulil 1941 ja vallavalitsus võttis täitevkomiteelt akti alusel ameti üle 11. juulil. Esimesed sakslased põikasid Kooraste valda 15. juulil 1941. 

13. septembril 1945 moodustati valla koosseisus Kaagvere külanõukogu ja Kooraste külanõukogu. 26. septembril 1950 arvati valla maa-ala Otepää rajooni koosseisu.

Vaata ka
--------

* Kooraste mõis

Viited
------

1. ↑  Väljavõte Vabariigi Presidendi otsusest nr. 88 – 7. oktoobrist 1938 (RT 1938, 87, 776)

Välislingid
-----------

* Võrmaa talundid
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib ooperist; Kristjan Raua joonistuse kohta vaata Kalmuneid (Raud).* |

---

**"Kalmuneid"** on Artur Lemba ooper viies vaatuses Sophia Vardi (pseudonüüm, tegelikult Marta Lepp) libretole. See oli teine eesti algupärane ooper, tüüpiline numbriooper. Muusika on rahvusliku koloriidiga, sisu depressiivne. Pärast väljatulekut pole ooperit rohkem esitatud.

Esmaettekanne toimus 7. septembril 1929 Tallinnas Estonia teatris. Peaosi esitasid Arnold Wisman (hiljem Aarne Viisimaa) (Heitti), Olga Mikk-Krull või Marta Rungi (Maie), Niina Romanova (Kalmuneid), Karl Viitol (Isamees). Dirigent oli Juhan Aavik. Lavastaja Hanno Kompus. 

Peamised osad: Härma Heitti (tenor), Heitti isa (bariton), Heitti ema (sopran), Maie (sopran), Vaino Esso (bass), Vaino Viio (bariton), Kalmuneid (sopran), Isamees (bass

Tegevus toimub määramata ajal Eesti külas ja baseerub rahvamuistendile, mille kohaselt Härma perepoeg Heitti annab oma surnud mõrsja kalmu lähedal kaera külvates toonela rahvale tõotuse, et võtab samast kalmust Kalmuneiu endale naiseks kui nad aitavad tal kaera hästi idanema panna. Varsti aga unustab ta oma lubaduse ning võtab kaasaks elurõõmsa Vaino peretütre Maie, kes on Heittit juba kaua omale kaasaks himustanud. Maie ema on tütre saatuse pärast mures, kuid Maie lohutab teda. Pulmapeol hakkab Heittit vaevama südametunnistus. Kui ta oma noore naisega samast hauast, mille lähedal kaera külvas, pulmarongiga mööda sõidab hiide Uku õnnistust saama, algab torm ja äike. Toonelased nõuavad neile antud tõotuse täitmist, sest nad andsid Heittile hea saagi. Äike tabab Maiet ja noorik sureb. Pulmarongist saab peie­liste rong. Noor abielumees saabub üksi koju ja on masenduses. Meeleheites ta tapab end, et täita oma lubadus ja ühineda Kalmuneiuga toonelas. Rahvas jääb kahte surnut leinama. 

Muusikalugusid: Heitti kaerakülvamise laul; Maie unenäolaul „Emakene, memmekene"; Vaimude koor.

Välislingid
-----------

* Ooperist Eesti Muusika Infokeskuse andmebaasis
**Skaistis** (ka **Žydiškėse järv**) on järv Leedus Trakai rajoonis. Järv asub Trakaist 2 kilomeetrit idas ja jääb Trakai rahvusparki. Skaistis kuulub Nemunase vesikonda ja jääb merepinnast 148,8 meetri kõrgusele.

Kaldajoone pikkus on 16,12 kilomeetrit. Järves on üheksa metsaga kaetud saart (0,85 ha, 0,66 ha, 0,54 ha, 0,41 ha, 0,39 ha, 0,28 ha, 0,18 ha, 0,1 ha ja 0,04 ha). Saarte kogupindala on 3,35 ha.

Järve lõuna- ja kirdekallas on metsased. Loode- ja idakaldal asuvad valdavalt niidud. Läänes ulatub järveni Trakai linn.

Edelaosas ühendab 160 meetri laiune veeriba Skaistist Galvė järvega. Kitsamad veeribad ühendavad Skaistist Birva ja Epušė järvedega. Järve suubuvad Epušė oja ja veel neli oja, välja voolab Baltise järve suubuv oja.

Järve kallastel on 5 turismitalu. Skaistise lõunakaldale on rajatud puhkeplats. Asulatest jäävad järve äärde Žydiškėse, Kariotiškėse, Varnikai ja Raudonė II külad. Järveni ulatub ka Trakai linna aladele jääv Užutrakise mõisa park.

Viited
------

1. ↑  *Skaistis (Trakų r.)*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, TKd 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. 18 lk.
**Türi–Paide–Tamsalu raudtee** oli 62 kilomeetri pikkune kitsarööpmeline raudtee Türi ja Tamsalu raudteejaama vahel.

Ajalugu
-------

Türi–Paide kitsarööpmeline raudteeharu ehitati koos Tallinna–Viljandi liiniga ja avati ajutiseks liikluseks oktoobris 1900.

Esimese maailmasõja ajal, 1915. aastal, hakati raudteed pikendama Tapa suunas, kuni laiarööpmelise raudteeni. Kuna Tamsalu lubjatehase tarbeks oli sealsest jaamast läände kitsarööpmeline raudtee juba rajatud, alustati uue kitsarööpmelise raudtee ehitustöid just nimelt sealt – olemasolev raudtee vähendas vajalike ehitustööde mahtu. Mahu vähendamiseks rajati tee olemasolevatele külavaheteedele, ehituseks kasutati varem kokkupandud raudteelülisid. Tee valmis alles 1917. aastaks, kuid sellel puudus oma veerem.

Eesti Vabariigi ajal lõpetati Paide–Tamsalu raudtee ehitus ning sellel hakkas toimuma rongide liiklus. Türi–Paide–Tamsalu raudtee oli kasutusel aastatel 1920–1972. 

Raudteel liikusid reisi- ja kaubarongid. 1937. aastal võeti reisijateveo kiiremaks, mugavamaks ja säästlikumaks muutmiseks kasutusele rööbasbussid Ro-11 ja Ro-12.

Tamsalu kitsarööpmelise raudtee jaamahoone, Paide mnt 14
### Peatused

Türi–Paide–Tamsalu raudteel olid järgmised peatused: Türi, Kirna, Paide, Mäo, Vodja, Esna, Järva-Jaani, Võhmuta, Vajangu ja Tamsalu.

Viited
------

1. ↑  Mehis Helme. "Eesti raudteede 100 aastat". Lk 37.

Välislingid
-----------

* Elektrimootorvagunist rööbasbussini
* Pilte raudteetammist tänapäeval
* Tamsalu-Türi kitsarööpmelise raudtee tamm Esna mõisa taga
* Kitsarööpmelise raudtee rööpad asfaldi all Türi-Alliku ülesõidul Männarus
* TÜRI - TAMSALU; Eesti Raudteeajaloo Selts
**Ustroņi** (ka **Ostroņa** või **Astronija**) on küla (*mazciems*) Lätis Rēzekne piirkonnas Sokolki vallas. 

Küla asub valla edelaosas merepinnast 130 meetri kõrgusel Malta jõe kaldal. Ustroņi jääb valla keskusest Strupļist 5, endisest piirkonna keskusest Viļānist 9 ning Riiast 223 kilomeetri kaugusele.

Küla on tekkinud endise Ustrone mõisa (*Uströn*, *Ustroń*) keskuse juurde. Külas asub aastal 1938 rajatud Ostrone katoliku kirik. Aastail 2009–2021 kuulus küla Viļāni piirkonda.

Aastal 2020 oli külas 61 elanikku.

Katoliku kirik

Viited
------

1. ↑  Vietvārdu datubāze
2. ↑  Ģeodēzijas-topogrāfijas daļa. 86-Preiļi
3. ↑  Latvijas pagasti. Enciklopēdija. Rīga : A/S Preses nams. 2001—2002. ISBN 9984-00-412-0

| * v
* r
Sokolki valla asulad |
| --- |
| 
Akremi **·**  Antoņiški **·**  Bokoni **·**  Dilmaņi **·**  Garjuša **·**  Jakuški **·**  Jaunmurāni **·**  Jugermani **·**  Mežkokti **·**  Parapani **·**  Podļizovka **·**  Repši **·**  Rogoviki **·**  Skudnovka **·**  Sokolki **·**  **Strupļi** **·**  Zavarujevka **·**  Zvīdreņi **·**  Taukuļi **·**  Tumuški **·**  Ustroņi **·**  Vecmurāni |
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib laulust; Rainer Werner Fassbinderi filmi kohta vaata artiklit Lili Marleen (film)* |

---

"Lili Marleeni" ja Lale Anderseni mälestussammas Langeoogis Saksamaal
Fail:Lili-Marleen-1939-Version 1.ogg
"**Lili Marleen**" on maailmakuulus Saksa armastuslaul, mille sõnad kirjutas saksa kirjanik ja luuletaja Hans Leip 1915. aastal enne seda, kui ta Idarindele saadeti, ja viisi Norbert Schultze 1938. aastal.

Laulu tegi tuntuks 1939. aastal Lale Andersen. 1943. aastal laulis seda Marlene Dietrich ameerika sõduritele inglise keeles. Laulu lauldi Teise maailmasõja lõpus mõlemal pool rindejoont.

Lili Marleen
Vor der Kaserne bei dem großen Tor  

Stand eine Laterne und steht sie noch davor  

So wollen wir uns da wieder seh´n  

Bei der Laterne wollen wir steh´n  

Wie einst, Lili Marleen.  

  

Unsere beiden Schatten sah’n wie einer aus  

Daß wir so lieb uns hatten, daß sah man gleich daraus  

Und alle Leute soll’n es seh’n  

Wenn wir bei der Laterne steh’n  

Wie einst, Lili Marleen.  

  

Schon rief der Posten, sie blasen Zapfenstreich  

Es kann drei Tage kosten, Kamerad, ich komm ja gleich  

Da sagten wir auf Wiedersehen  

Wie gerne wollt ich mit dir geh’n  

Mit dir, Lili Marleen  

  

Deine Schritte kennt sie, deinen zieren Gang  

Alle abend brennt sie, doch mich vergaß sie lang  

Und sollte mir ein Leid gescheh’n  

Wer wird bei der Laterne stehen  

Mit dir, Lili Marleen?  

  

Aus dem stillen Raume, aus der Erden Grund  

Küßt mich wie im Traume, dein verliebter Mund  

Wenn sich die späten Nebel drehn  

Werd‘ ich bei der Laterne steh’n  

Wie einst Lili Marleen  

Wie einst Lili Marleen

Viited
------

1. ↑  Hans Leip. "Lili Marleen (Originalfassung)". *www.volksliederarchiv.de* (saksa). Vaadatud 29.01.2021.

Kirjandus
---------

* Toomas Liiv, "Lili Marleen kui eshatoloogia" (ka Kalju Lepiku luuletusest "Lili Marlen") – Looming 1996, nr 1, lk 86–92
* Vaapo Vaher, "Verepulm Männilinna metsas. Aleksandr Blok, Lili Marleen ja Hugo Angervaks" – Looming 2002, nr 9, lk 1382–98

Välislingid
-----------

* "Lili Marleen" bei ingeb.org saksa ja inglise keeles koos meloodiaga
* Lale Anddersen "Lili Marleen" (1938)
|  |  |
| --- | --- |
| **Ehitaja:** | AS Franz Krull, Tallinn, Eesti |
| **Tootmisaeg:** | 1931-1940 |
| **Tootmisarv:** | 16 |
| **Säilinud:** |
|
| **Tüüp:** | Auruvedur |
| **Kütus:** | Põlevkivi |
| **Rööpmelaius:** | 750 mm |
| **Pikkus:** | 13250 mm |
| **Laius:** | 2250 mm |
| **Kõrgus:** | 3350 mm |
| **Tühimass/täismass:** | 28 / 32 tonni |
| **Kiirus:** | 45 km/h |
| **Silindreid:** | 2 (380 x 450 mm) |
| **Katla aurusurve:** | 13 atm |
| **Veetagavara:** | 6 tonni |
| **Põlevkivitagavara:** | 8 tonni |

***Sk*** tähistab Tallinnas, AS Franz Krulli tehases valmistatud kitsarööpmeliste auruvedurite seeriat. Tegemist on esimese ja seni ainsa Eesti Vabariigis toodetud auruveduriga. Kokku toodeti 16 vedurit, millest tänaseks ei ole säilinud mitte ühtegi.

Tootmise algus
--------------

Sk-154 Mõisaküla depoo ees.
Aastal 1930 esitas Riigi Raudteevalitsus AS Franz Krullile tellimuse kümne kitsarööpmelise põlevkiviküttel auruveduri ehituseks. Veduri projekt telliti Saksamaal, Berliinis asunud tolleaegsest tuntud auruvedureid tootvast A. Borsigi tehasest. 1931 märtsis jõuti esimeste katsesõitudeni ning sama aasta aprillis anti esimene vedur (Sk-151) ametlikult tellijale üle, ülejäänud üheksa vedurit valmisid ning anti üle sama aasta jooksul.

30. mail 1934 lubas Vabariigi Valitsus Raudteevalitsusel tellida veel kolm vedurit koos tendritega, mis valmisid aastal 1935 ning aastal 1940 valmis (Eesti NSV-s, tehas kandis nime "Punane Krull") veel kolm vedurit. Aastal 1940 valminud vedurid kandsid ees suurt viisnurgamärki ning "Punase Krulli" embleeme.

Toodetud vedurid
----------------

Sk-155 sõitis 1936. aastal Võhma-Olustvere raudteelõigul rööbastelt välja.
Vedurite nimetähised on esitatud valmistamise järjekorras.

Aastal 1931 valminud:

* **Sk-151**
* **Sk-152**
* **Sk-153**
* **Sk-154**
* **Sk-155**
* **Sk-156**
* **Sk-157**
* **Sk-158**
* **Sk-159**
* **Sk-150**

Aastal 1935 valminud:

* **Sk-160**
* **Sk-161**
* **Sk-162**

Aastal 1940 valminud ("Punane Krull")

* **Sk-163**
* **Sk-164**
* **Sk-165**

Viited
------

1. ↑

Kirjandus
---------

* Raudruuna sünd. Esmaspäev, 27. jaanuar 1935, nr. 4, lk. 4.

Välislingid
-----------

* Mulgi Raudtee
* aiaraudtee.planet.ee
**Martin Eugen Ekström** (6. detsember 1887 Gålsbo, Avesta vald, Dalarna lään Rootsi – 28. detsember 1954 Helsingi Soome) oli Rootsi sõjaväelane, poliitik ja seikleja. 1911 Rootsis seersant. 1915 Pärsia sandarmeeria kapten, Saksa leitnant, VR I/1, VR II/3. Ta osales Soome kodusõjas (kolonelleitnant), Eesti Vabadussõjas (kolonel),

Osalus Eesti Vabadussõjas
-------------------------

Martin Ekströmi juhitud esimene Anto Eskola Soome kompanii (140 meest) saabus Eestisse, 1918. aasta 30. detsembri (teistel andmetel 31. detsembri) hommikul Tallinna sadamasse, jäämurdja Tarmoga, 3. jaanuaril 1919 jõudis Tallinna 2. kompanii. 

5. jaanuaril suunati Tallinnasse saabunud Soome vabatahtlike 1. ja 2. kompaniid rindele Viru rinde 1. diviisi käsutusse Jõelähtmesse.

Anto Eskola kompanii osales 8. jaanuaril 1919 miiniristleja Lennukiga Loksa dessandis, milles osalesid kapten A. Eskola soomlased ja staabikapten Karl Aleksander Pauluse eestlased, kokku 200 meest.

Kogu Ekströmi pataljon (*I Suomalainen Vapaajoukko*), 1157 meest osales 7. jaanuaril alanud Eesti Vabadussõja Viru rinde üldpealetungil, 17. jaanuaril Utria dessandist ning 19. jaanuaril Narva lahingutest. 

1. Soome vabatahtlike salga, Ekströmi pataljoni 1. kompanii ülem kapten oli Anto Eskola, salga adjutant leitnant Elmar Kirotar.

Narva vallutamise eest ülendas Eesti Sõjavägede Ülemjuhataja, kindralstaabi kindralmajor Johan Laidoner Martin Ekströmi alampolkovnikust polkovnikuks 26. jaanuaril 1919.

1.Soome vabatahtlike salk (Ekströmi pataljon) suundumas Tallinnas Peetri platsile paraadile 30. detsembril 1918. Kolonni ees vasakult: 1.kompanii ülem Anto Eskola, salga ülem Martin Ekström (vaatab taha), salga adjutant Elmar Kirotar

Tunnustus
---------

* 26.3.1920 Vabadusristi I liigi 1. järk
* 26.3.1920 Vabadusristi II liigi 3. järk

Vaata ka
--------

* Hans Kalmi 2294-meheline rügement Põhja Pojad, mis tegutses aga Tartus piirkonnas, Lõunarindel.

Viited
------

1. ↑  Ensimmäiset suomalaiset joukot saapuneet Viroon, Uusi Suometar 31.12.1918
2. ↑  "Soome vabatahtlike saabumine Tallinna". *Fotis*. Tallinn: Rahvusarhiiv. 30.12.1918. Vaadatud 21.07.2019.

Välislingid
-----------

### Artiklid

* Kes oli Ekström?, Ekströmi marss

### Pildid

* Ekström, Martin Eugen - Soome vabatahtlike salga ülem Eesti kodusõjas
* 1.Soome vabatahtlike salga (Ekströmi pataljon) võitlejad sadamas pärast saabumist Eestisse. Esireas paremalt viies pataljoniülem major Martin Ekström (Rootsi ohvitser)
Martin Hinteregger (2018)
**Martin Hinteregger** (sündinud 7. septembril 1992 Sankt Veit an der Glanis) on Austria jalgpallur, kes mängib keskkaitsjana klubis SGA Sirnitz.

Ta alustas klubikarjääri Salzburgi Red Bullis, mille noorteakadeemiaga liitus ta 2006. aastal. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta Austria kõrgliigas 2010. aastal.

Hooaja 2015–16 teises pooles mängis ta laenul Saksamaa kõrgliiga klubis Mönchengladbachi Borussia. 2016. aasta augustis sõlmis ta lepingu FC Augsburgiga. 2019. aasta jaanuaris läks ta Augsburgist laenule Eintracht Frankfurtiga, kellega sõlmis sama aasta juulis püsiva lepingu.

Alates 2022. aastast mängib ta taas oma lapsepõlveklubis SGA Sirnitz.

Austria jalgpallikoondises tegi Hinteregger debüüdi 19. novembril 2013 sõprusmängus USA vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 5. septembril 2016 MM-i valikmängus Iisraeli vastu. Ta kuulus Austria koondisse 2016. aasta Euroopa meistrivõistlustel.

Saavutused
----------

Salzburgi Red Bull
* Austria Bundesliga: 2011–12, 2013–14, 2014–15, 2015–16
* Austria karikas: 2011–12, 2013–14, 2014–15, 2015–16

| * v
* r
Austria koondis  –  UEFA Euro 2016 |
| --- |
| 

* 1 Almer
* 2 Garics
* 3 Dragović
* 4 Hinteregger
* 5 Fuchs (c)
* 6 Ilsanker
* 7 Arnautović
* 8 Alaba
* 9 Okotie
* 10 Junuzović
* 11 Harnik
* 12 Lindner
* 13 Suttner
* 14 Baumgartlinger
* 15 Prödl
* 16 Wimmer
* 17 Klein
* 18 Schöpf
* 19 Hinterseer
* 20 Sabitzer
* 21 Janko
* 22 Jantscher
* 23 Özcan
* Treener: Koller

 | Austria |
**Tõnis Liinat** (sündinud 13. detsembril 1985 Tallinnas) on Eesti ettevõtja ja poliitik, 2019. aasta maist kuni 2022. aasta 14. juulini Pirita linnaosa vanem.

Detsembrist 2016 kuni 15. juulini 2022 oli ta Keskerakonna liige. 

2022. aasta 4. juulil pidas kaitsepolitsei Tõnis Liinati kinni korduva altkäemaksu võtmises kahtlustatavana ning Harju Maakohus otsustas 5. juulil Liinati kaheks kuuks vahi alla võtta. Tallinna Ringkonnakohus otsustas 27. juulil Tõnis Liinati vahi alt vabastada.

Põhja ringkonnaprokuratuuri esitatud kuriteokahtlustuse kohaselt maksis ettevõtja Tiit Kurvits 2020. aasta aprillis GT4U Eesti OÜ arvelt kinni Tõnis Liinati auto remondi maksumusega 3987 eurot ning vastutasuks andis Liinat linnaosavanemana riigihangete menetlustes korraldusi, nii et linnaosavalitsus sõlmis Pirita puhkeranna hoolduslepingu Kurvitsa ettevõttega GT4U Eesti OÜ. Lisaks võttis Liinat kahtlustuse järgi oma tuttavalt ettevõtjalt Erki Piirsalult käesoleva aasta kevadel viies episoodis sularaha 21 545 eurot ning vastutasuks tegi ta linnaosavanemana veebruarikuust maikuuni Piirsalu juhitavate äriühingute kasuks otsuseid ja toiminguid.

Viited
------

1. ↑  "Pirita Linnaosa Valitsus Tõnis Liinat CV". *tallinn.ee*. 4. detsember 2022. Vaadatud 14. juunil 2023.
2. ↑  "Uued Tallinna linnaosavanemad: Vään, Hanimägi, Järvelaid, Liinat" ERR, 13. mai 2019
3. ↑  Linnavalitsus vabastas Tõnis Liinati linnaosavanema ametist. Tallinna linnavalitsuse pressiteade, 14.7.2022.
4. ↑  "Kapo pidas kinni Pirita linnaosa vanema Tõnis Liinati". *err.ee*. ERR. 5. juuli 2022. Vaadatud 14. juunil 2023.
5. ↑  Annaliisa Köss. Tõnis Liinat võttis väidetavalt 25 000 euro eest altkäemaksu ja püüdis rikastuda ka hasartmänge mängides. Postimees, 27. juuli 2022.
6. ↑  Annaliisa Köss. Vahi all viibiv Tõnis Liinat võttis väidetavalt 25 000 euro eest altkäemaksu. Postimees, 28. juuli 2022.
**Orguse mõis** (saksa keeles *Orgus*) oli Avanduse mõisa karjamõis Simuna kihelkonnas Virumaal. tänapäeva Orguse küla lähedal Väike-Maarja vallas Lääne-Viru maakonnas.

Orguse mõis sai 1791 Avanduse mõisa karjamõisaks, varem oli see Rohu mõisa karjamõis.

Viited
------

1. 1 2  Orguse mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris (vaadatud 12.08.2016)
2. ↑  Orguse krjms, www.eki.ee

Välislingid
-----------

* Orguse mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris

Simuna kirik
Simuna kihelkond

**Kirik**: Simuna  

**Mõisad**: Aru mõis | Avanduse mõis | Edivere mõis | Emumäe mõis | Härma mõis | Imukvere | Kellavere mõis | Koila mõis | Kuremaa mõis | Käru mõis | Laekvere mõis | Lasinurme mõis | Liinemõisa mõis | Luusika mõis | Lõusa mõis | Moora mõis | Muuga mõis | Mõisamaa mõis | Määri mõis | Orguse mõis | Paasvere mõis | Pallasvere mõis | Pudivere mõis | Rahkla mõis | Rohu mõis | Salla mõis | Simuna kirikumõis | Selli mõis | Sootaguse mõis | Tammiku mõis | Tillika mõis | Tuulivere mõis | Venevere mõis | Võivere mõis | Väiküla mõis | Vägeva mõis | Vända mõis