recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**David Walters** (sündinud 27. septembril 1987 Newport Newsis) on endine Ameerika ujuja, olümpiavõitja, neljakordne maailmameister teateujumises ja kahe maailmarekordi kaasomanik teatevõistluses. 2008. aasta suveolümpiamängudel sai Walters kuldmedali 4 × 200 meetri teateujumise vabaujumises. Ameerika meeskonna koosseisus hoiab ta maailmarekordit 4 × 100 meetri teateujumises (50 m bassein) ja kuni 2021.aastani hoidis ta maailmarekordit ka 4 x 100 m kompleksujumises (50 m bassein).

Walters sündis Virginia osariigis Newport Newsi linnas ja lõpetas Yorktownis Tabbi keskkooli, kus ta ujus Tabb Tigersi ujumisvõistkonnas. Walters sai spordistipendiumi, et õppida Texase Austini Ülikoolis, kus ta treenis Eddie Reese'i käe all Texase Longhornsi ujumis- ja sukeldumismeeskonnas, võisteldes National Collegiate Athletic Associationis (NCAA) ja Big 12 konverentsivõistlustel aastatel 2007–2010. 

2008. aasta suveolümpiamängudel võistles Walters 4 × 200 meetri teateujumise eelvoorus ühes tiimis Ricky Berensi, Erik Vendti ja Klete Kelleriga. Waltersi ujutud esimese etapi aeg oli 1.46,57 ning tiimi lõplik aeg 7.04,66 ületas 2000. aastal Austraalia ujuja püstitatud olümpiarekordi (7.07,05). 4 × 200 meetri vabaujumise finaalis oli ta ühes võistkonnas Michael Phelpsi, Ryan Lochte'i, Ricky Berensi ja Peter Vanderkaayga ning nende lõplik aeg 6.58,56 oli uus maailmarekord.

2009. aasta USA meistrivõistlustel võistles Walters kolmel alal. 200 meetri vabaujumises saavutas ta ajaga 1.44,95 teise koha Michael Phelps järel. 100 meetri vabaujumises oli Walters Nathan Adriani järel ajaga 48,17 teine. 50 meetri vabaujumises sai Walters 15. koha ajaga 22,60.

2009. aastal maailmameistrivõistlustel Roomas võitis Walters kuldmedali teatevõistkonna liikmena 4 × 200 meetri vabaujumises. Walters ujus koos Michael Phelpsi, Ricky Berensi ja Ryan Lochte'iga saavutades aja 6.58,55, mis ületas eelmisel aastal Pekingis püstitatud maailmarekordi. 100 meetri vabaujumise finaalis saavutas Walters 5. koha ajaga 47,33, mis oli parem Michael Phelpsi Ameerika rekordist (47,51). Walters oli 200 meetri vabaujumise üldarvestuses 12. kohal ega pääsenud finaali. 4 × 100 meetri kompleksujumise finaalis ujus Walters koos Aaron Peirsoli, Michael Phelpsi ja Eric Shanteauga ajaga 3.27,28, mis samuti ületas Pekingis püstitatud maailmarekordi.

Välislingid
-----------

 David Walters – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* David Walters USA ujumisliidu leheküljel
* David Walters Ameerika Ühendriikide olümpia- ja paraolümpiakomitee leheküljel
* David Walters ROK-i leheküljel
* David Walters Olympic Channel leheküljel
* David Walters Olympics Sports-Reference.com leheküljel
**Johannes Raudava** (kuni 1940 **Johannes Rosenfeldt**; 30. oktoober 1894 Tallinn – 5. aprill 1944 Tallinn) oli eesti majandusteadlane.

Pärast aastat P. Leysti algkoolis õppis Raudava Tallinna 4-klassilises linnakoolis, mille lõpetas 1911. Sama aasta sügisel ta astus Tallinna õhtukeskkooli, kust raha puuduse tõttu pidi järgmisel semestril (1912) kohe välja astuma ja läks tööle AS Dvigateli rongivagunitehase peakontorisse arveametnikuks.

1914. aasta kevadel hakkas Raudava õhtuti käima Tallinna Kaubanduskooli kursustel ja 1916. aasta jaanuaris lõpetas ta Tallinna Peetri Reaalkooli kaubandusosakonna eksternina. Alates septembrist 1915 kuni sõjaväeteenistuse kutseni jaanuaris 1916 töötas ta Tallinna Vene Põllupanga osakonnas raamatupidaja abina.

Raudava osales esimeses maailmasõjas. 1917. aasta kevadel lõpetas ta Pauli sõjakooli ja siis teenis Vitebski ja Eesti polkudes kuni Eestisse opteerimiseni 1920. aastal.

Eestis tagasi, õppis ta õhtuses õppes Tartu Ülikooli õigusteaduskonna kaubandusosakonnas, kuni lõpetas ülikooli majandusteaduskonna 1928. aastal. Akadeemiliselt oli ta Korporatsioon Fraternitas Estica liige.

1924. aastal abiellus ta Timotheus Kuusiku noorema lapse Agniaga (1904–1993) ning neil oli kolm tütart: Ingeborg (s. 1927), Astrid (s. 1929) ja Kristi (s. 1942). 1939. aastal ostis Raudava Lutheri perekonna käest Poska tänaval asuva Kadrioru lossi teenijate asunduses perele maja.

Raudava töö Eesti Pangas algas 1. mail 1921. 1922–1928 ta oli Eesti Panga laenude osakonna ametnik, 1928–1933 konto-korrentosakonna ja välisosakonna juhataja, 1933–1940 direktor ja juhatuse liige, 1941–1943 juhataja. 1943–1944 Eesti Peapanga direktor ja Eesti Majanduskoja pangandusala juhataja. Teda määrati 1933 aastal Eesti Panga esindajaks Riigihoiukassa nõukogusse.

Tema allkiri on Eesti 1937. ja 1940. aasta 10-kroonisel pangatähtedel ja 1935. aasta 100-kroonisel pangatähel.

Ta määrati 1939. aasta Eesti Panga kodaniku õhukaitse juhiks.

Johannes Raudava kandis Eesti lippu Garmisch-Partenkirchenis 1936. aasta taliolümpiamängude avatseremoonial, kuid sportlasena ta ei osalenud.

Tunnustus
---------

* 1938 – Eesti Punase Risti III klassi teenemärk

Isiklikku
---------

Raudava isa oli Kurna mõisast pärit poodnik Mart Rosenfeldt (1865–1943) ja ema oli Rae mõisast pärit Leena Rosenfeldt (Krivel) (1872–1946).

Viited
------

1. ↑  EAA 2100\_001\_0012804
2. ↑  ERA.1790.1.2913
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑

Kirjandus
---------

* "Johannes Raudava †". Eesti Sõna nr 83, 11. aprill 1944. Lk 4 ("Ennastsalgava töö, täpse kohusetäitmise, õiglase ja lahke iseloomu tõttu võitis ta niihästi majandusringkondade kui ka kaasteenijate poolehoiu ja armastuse.")

Välislingid
-----------

* *Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944*
* Haud Tallinna Vana-Kaarli kalmistul
**Andrus Mõttus** (sündinud 17. veebruaril 1971 Tõrvas) on eesti vaimulik (EELK Konsistooriumi kantsler), ettevõtja ja koolijuht.

Andrus Mõttus on lõpetanud 1989. aastal Tõrva Keskkooli. Keskkooli ajal osales ta Helme Kutsekeskkooli motoklubis ning tuli 1987. aastal kutsekoolide meistriks motokrossis.

Aastatel 1989–1993 õppis ta Eesti Põllumajandusülikoolis majandust, seejärel aastatel 2003–2006 Tartu Ülikoolis kehakultuuri ja aastatel 2009–2012 Tartu Teoloogia Akadeemias usuteadust. 2012. aastal lõpetas ta ka EELK Usuteaduse Instituudi pastoraalseminari.

Aastatel 1993–1995 oli ta Sürgavere põllumajandusühistu tegevdirektor, 1995–1996 EKE ARIKO ettevõtluskonsultant, 1997–1998 Rakvere Lihakombinaadi arendusdirektor ja 1998–2001 ASi Rain juhatuse liige. Aastatel 2001–2002 töötas ta Eesti Energias teenindusdirektorina, 2003–2005 ASis RPM tegevjuhina, 2004–2006 oli Vestman Kinnisvara juhatuse liige ja 2006–2011 OÜ Delibalt Production (MuMa, Rimi, Alpenrose ja Balbiino kohukeste tootja) juhatuse liige. Samuti on ta andnud Kambja Igntsi Jaagu Põhikoolis usuõpetuse tunde ja pidanud loenguid Tartu Ülikooli majandusteaduskonna ettevõtluskeskuses .

2009. aastast teenis Andrus Mõttus EELK Kambja koguduses praktikandina. 8. juulil 2011 ordineeriti ta diakoniks ning 15. juulil 2012 ordineeris peapiiskop Andres Põder ta õpetajaks. Aastatel 2011–2012 oli Andrus Mõttus Kambja koguduse diakon, alates 2012. aastast on ta Kambja koguduse õpetaja  ja 2012–2018 oli ta samal ajal ka Tartu Kutsehariduskeskuse direktor.

Alates 31. jaanuarist 2018 on Andrus Mõttus EELK Konsistooriumi kantsler. 

Ta on Tõrva Gümnaasiumi fondi asutaja ja nõukogu liige.

Aprillis 2022 andis president Alar Karis Andrus Mõttusele nooremleitnandi sõjaväelise auastme.

Isiklikku
---------

Andrus Mõttus elab Laevas. Ta on abielus ja tal on kolm last.

Viited
------

1. 1 2 3 4  EELK Kambja koguduse koduleht (vaadatud 26. veebruaril 2013)
2. 1 2 3 4 5  Pastorist koolijuht tahab uues ametis ruttu järje peale jõuda. Õpetajate Leht, 25. jaanuar 2013.
3. ↑  "Luterlikul kirikul kaks uut õpetajat" Eesti Kirik, 01.08.2012 (vaadatud 26. veebruaril 2013)
4. ↑  Vilja Kohler. Tartu kutsehariduskeskuse direktor paneb ameti maha. Tartu Postimees, 8. detsember 2017.

Välislingid
-----------

* Kristel Schwede. "Palverännaku eesmärgid on erinevad" Elukiri 5/2010 (osa artiklist on intervjuu Andrus Mõttusega palverännakute teemal)
* Priit Luts. "Tartu kutsehariduskeskuse uueks direktoriks sai Andrus Mõttus" ERR, 27. november 2012
* "Pastorist koolijuht tahab uues ametis ruttu järje peale jõuda" Õpetajate Leht, 25. jaanuar 2013
* Heli Raamets. "Endises saunas töötab salapärane kohukesevabrik" Maaleht, 1. aprill 2010
* Rita Puidet. "Jumala kingitud väega" Eesti Kirik, 24. august 2011
Yes (1977)
**Yes** on Inglismaa progressiivse roki ansambel, mis loodi 1968. aastal.

Ansambli asutasid laulja Jon Anderson ja basskitarrist Chris Squire, kelle pandud on ka ansambli nimi Yes. Lisaks eelnimetatutele mängisid bändis veel Pete Banks kitarril, Tony Kaye klahvpillidel ja Bill Bruford trummidel. 

1971. aastal lahkus bändist Pete Banks ja tema asemele tuli Steve Howe, kes vahepealsete pausidega on Yesi liige tänini. Ansambli viimane koosseis kuni Squire'i surmani juunis 2015 oli: Chris Squire (ansamblis tegev 1968–1981, 1982–2015), Steve Howe (1970–1981, 1990–1992, 1995–... ), Alan White (trummid, 1972–1981, 1982–... ), Geoff Downes (klahvpillid, 1980–1981, 2011–... ) ja Jon Davison (2012–... ). 

Yesi 40 tegevusaasta jooksul on nende plaate ostetud üle 30 miljoni eksemplari.

2017. aastal võeti ansambel Rock'n'rolli Kuulsuste Halli liikmeks.

Stuudioalbumid
--------------

* "Yes" (1969)
* "Time and a Word" (1970)
* "The Yes Album" (1971)
* "Fragile" (1971)
* "Close to the Edge" (1972)
* "Tales from Topographic Oceans" (1973)
* "Relayer" (1974)
* "Going for the One" (1977)
* "Tormato" (1978)
* "Drama" (1980)
* "90125" (1983)
* "Big Generator" (1987)
* "Union" (1991)
* "Talk" (1994)
* "Keys to Ascension" (1996)
* "Keys to Ascension 2" (1997)
* "Open Your Eyes" (1997)
* "The Ladder" (1999)
* "Magnification" (2001)
* "Fly from Here" (2011)
* "Heaven & Earth" (2014)
* "The Quest" (2021)
* "Mirror to the Sky" (2023)

Viited
------

1. ↑  JUKEBOX – seitsmEKÜMNENDAD – yes, sirp.ee, 13. juuni 2008
2. ↑  "Pearl Jam, Tupac Shakur and Joan Baez Will Join the Rock and Roll Hall of Fame". The New York Times. 20. detsember 2016. Vaadatud 21.12.2016

Välislingid
-----------

* Igor Garšnek: JUKEBOX – seitsmEKÜMNENDAD – yes, sirp.ee, 13. juuni 2008

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Yes** |
Tihedalt asustatud suurlinnastu keskus Paradise'is, millest paremale jääb Las Vegas oma vaatetornist maamärgiga The Strat
**Las Vegas Valley** ('Las Vegase org') on Las Vegase ümber koondunud suurlinnastu, mis asub Ameerika Ühendriikides Nevada osariigi lõunaosas Mojave kõrbes. See on suuruselt teine suurlinnapiirkond riigi edelaosas.

Valleys asub osariigi kolm suurimat linna: Las Vegas, Henderson ja North Las Vegas. Nende juurde kuulub lisaks 11 kohalikku võimuorganita linnamõõtu asulat, mida juhib ja haldab Clarki maakonna valitsus, need moodustavad Las Vegase valla (*Las Vegas Township*).

Nevada osariigi suurimas asustuspiirkonnas elab tänapäeval üle 2,2 miljoni inimese. Linnastu rahvaarv kolmekordistus perioodil 1990–2020.

See on maailma üks enimkülastatumaid turismipiirkondasid. 2014. aastal külastas seda rekordiliselt 41 miljonit inimest. Suurlinnastut teenindab keset Paradise'i linna asuv nelja maandumisrajaga Harry Reidi rahvusvaheline lennujaam.

Topograafia
-----------

Orus asuvat suurlinnastut ümbritsevad nii küngastikud Apex Hills ja Sloan Hills kui ümberkaudsed mäeahelikud: Sheep Range, Las Vegas Range, Sunrise & Frenchman Mountains, River Mountains, McCullough Range ning Spring Mountains.

Vaata ka
--------

* Los Angelese suurlinnastu
Heina kaarutamine
**Heinategu** ehk **heinakoristus** on heina niitmise, kuivatamise, riisumise, kuhjapaneku, kokkusurutult kiletamise, heinaveo ja muude heina kogumisega seotud tööde kogum. 

Heinategu on Eesti maamajanduses olnud erakordselt tähtsal kohal, kuna Eesti kliima (sademehulk ületab aurumise) võimaldab varuda loomadele piisavas koguses koresööta. Vastavalt tarvidusele on ka niitude ehk heinamaade osakaal maakasutuses olnud Eestis suur. 

Heinateo kultuur kujunes Eestis arvatavasti 4.–7. sajandi paiku. 

Heinavajadus on seoses piimaturu vähenemisega Eestis viimase 30 aasta jooksul vähenenud. Et rohu kasvutingimused on endiselt head, on jätkuvalt potentsiaali kultuuristada niitusid ja rohkendada heinatööd. 

Koresööt Kaevere küla heinamaal
Rebane heinarullidega niidul
Heinategu on lõppenud
Heinateol kasutatakse heinatööriistu. 

Heinatöid alustatakse esimese niitega juunis. Täishoog on juulis. Nii on juulit kutsutud ka heinakuuks. Samuti tehakse heina teisest niitest, mis olenevalt sademetest võib kesta kuni öökülmadeni septembris.

Minevikus tehti heina käsitsi. 19. sajandil leiutati niidukid, mis heina maha niitsid, ent kokku tuli see korjata endiselt käsitsi. Minevikus koguti hein koonusjasse kuhja või saadu. Tänapäeval valmistavad niidumasinad töö käigus heinapalle. Minevikus säilitati heina küünis, tänapäeval säilib kiletatud või rullitud hein ka heinamaale jäetuna piisavalt hästi. Minevikus tehti heina metsaheinamaadel ja puisniitudel, korrapäraste heinamaade rajamine põldude kõrvale taludele senisest lähemale on hiline nähtus ja hakkas levima alles Eesti Vabariigi algusaegadel.

Vaata ka
--------

* rohumaa

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Heinategu** |
Reinhold Guleke ja Rudolf von Bernhardi projekteeritud Uus Anatoomikum
**Reinhold Ludwig Ernst Guleke** (12. mai 1834 Mazsalaca, Läti – 6. juuli 1927 Jena, Saksamaa) oli Eestis tegutsenud baltisaksa arhitekt.

1881–1906 pidas ta Tartu Ülikooli arhitekti ametit. Guleke projekteeris korporatsioonide Estonia ja Livonia konvendihooned, mis olid esimesed spetsiaalselt korporatsioonide tarbeks ehitatud hooned Tartus. 

Samuti projekteeris ta Tähtvere mäele õlletehase hoonete kompleksi (tänane A. Le Coq'i tehas), mis kerkis aastatel 1893-1898. 

Lisaks projekteeris ta koostöös Rudolf von Bernhardiga Tartu Ülikooli uue anatoomikumi. 

Väljaspool Tartut on tema projekti järgi rekonstrueeritud Äksi Andrease kirik (sh sisekujundus, 1887–1889). Ehitatud aga Roosa Jakobi kirik, mis valmis aastal 1893. 

Ülikooli arhitektina algatas Guleke Tartu toomkiriku uurimise. Arheoloogilisi kaevamisi korraldamata oletas ta, et kirik rajati 13. sajandil, ja tegi selle võimalikke rekonstruktsioone.

Reinhold Guleke kuulus üliõpilaskorporatsiooni Baltica-Borussia Danzig.

Looming
-------

* Endine korporatsioon Livonia konvendihoone Veski 13Endine korporatsioon Livonia konvendihoone Veski 13
* Endine korporatsioon Estonia ja praegune korporatsioon Rotalia konvendihoone Tähe tänavalEndine korporatsioon Estonia ja praegune korporatsioon Rotalia konvendihoone Tähe tänaval
* Lai tänav 37. Esimene spetsiaalne spordisaal EestisLai tänav 37. Esimene spetsiaalne spordisaal Eestis
* Elamuhoone Kuperjanovi 44Elamuhoone Kuperjanovi 44
* Ülikooli üliõpilaselamuks ehitatud hoone aadressil Juhan Liivi 4Ülikooli üliõpilaselamuks ehitatud hoone aadressil Juhan Liivi 4

Kirjandus
---------

* "Avastati väärtuslik kultuurivara Eesti kohta". Võitleja, september 1962, nr 9, lk 1

Välislingid
-----------

* Album academicum der Kaiserlichen Universität Dorpat
* "Reinhold Guleke 170" Universitas Tartuensis, 13. mai 2004
* Lühibiograafia Voldemar Vaga teose "Tartu Ülikooli arkitektid" (1928) lisas

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Conrad Robert Sengbusch (kohusetäitja)** | **Tartu ülikooli arhitekt**1881–1897 ja 1899–1906 | Järgnev**Viktor Kessler** |
Boriss Kolker
**Boriss Kolker** (vene keeles Борис Григорьевич Колкер; sündinud 15. juulil 1939 Moldaavia ANSV-s Tiraspolis) on juudi päritolu keeleõpetaja ja tõlkija, kolme esperanto keele õpiku autor.

1944–1965 elas ta Moldaavia NSV-s Chişinăus, siis 1993. aastani Venemaal Baškortostanis, 1993 emigreerus ta USA-sse. Ta elab Ohios Clevelandis.

Ta on töötanud Chişinăus Krupskaja-nimelise vabariikliku raamatukogu bibliograafina, Birski ja Baškiiria pedagoogilise instituudi välismaa keelte teaduskonna vanemõpetajana, Ufaa lennundusinstituudi tõlgina, Ufa mootoriehitustehase tõlgina suhtlemiseks ettevõtte Renault' spetsialistidega ning naftatööstuse geofüüsika teadusliku uurimise instituudi vanema teadusliku kaastöötaja ja büroojuhatajana. Clevelandis töötas ta ettevõtte Magic Micro Computers büroojuhataja ja mittekoosseisulise tõlgina.

Ta hakkas 1957 esperanto keelt õppima. Ta on filoloogiadoktor ja 1985 kaitsnud doktoriväitekirja "Vene keele panus esperanto keele moodustumisse ja arengusse". Ta on avaldanud 3 esperanto keele õpikut ning artikleid ja retsensioone interlingvistikast. Oma raamatu "Vojaĝo en Esperanto-lando", mis on ühtaegu esperanto keele õpik ja esperanto kultuuri käsiraamat, suure populaarsuse tõttu on ta paljudele tuntud giidina esperantomaal.

Kolker on olnud üks esperantistide organisatsioonide asutajaid ja juhte Nõukogude Liidus. Ta on Esperanto Akadeemia liige, Ülemaailmse Esperanto Assotsiatsiooni UEA auliige ja ajakirja Monato toimetuse liige. Kahe aastakümne jooksul juhendas ta Venemaal kirja teel toimuvat esperanto keele kursust, mille lõpudiplomi sai ligi 900 inimest, mõned neist Eestist. Ta õpetas esperanto keelt San Franciscos ja Hartfordis. Praegu on ta internetis toimuva rahvusvahelise esperanto keele kõrgema kirjaliku kursuse ("Internacia Perfektiga Koresponda Kurso") juhendaja.

Kolker on osalenud paljudes Baltimaade esperantolaagrites, mis aastast 1960 toimusid Käärikul. Tema esperanto keele õpik on ilmunud eesti keeles Jaan Ojalo tõlgituna ja toimetatuna.

Väitekiri
---------

* Vene keele panus esperanto keele moodustumisse ja arengusse (Вклад русского языка в формирование и развитие эсперанто). Moskva: Akademija Nauk SSSR, Institut Jazykoznanija, 1985. 23 lk. Referaat väitekirja kaitsmise kohta keeleteaduse doktori kraadi saamiseks, venekeelne.

Õpperaamatud
------------

* "Esperanto keele kursus iseõppijaile ja lisamaterjal 8.–11. klassi fakultatiivkursusele". B. Kolker, J. Ojalo; Eesti NSV Haridusministeerium. Tallinn: Eesti NSV Haridusministeerium, 1981
* Учебник языка эсперанто. Основной курс (Esperanto keele õpik. Baaskursus).
* Эсперанто за 16 дней. Экспресс-курс (Esperanto 16 päevaga. Kiirkursus).
* Международный язык эсперанто. Полный учебник (Rahvusvaheline keel esperanto. Täielik õpperaamat).
* Vojaĝo en Esperanto-lando. (Esperanto kõrgem kursus ja esperanto kultuuri käsiraamat).
**Annecy** [anəˈsi] on linn Prantsusmaal, Haute-Savoie departemangus. Ta on departemangu prefektuur (*prefecture*) ehk halduskeskus. Linn on kahe kantoni keskuseks. Asub Alpide põhjaservas Annecy järve loodekaldal, 35 km Genfist lõuna pool.

Linna territoorium asub 418–926 meetri kõrgusel üle merepinna.

Vanalinna katused

Ajalugu
-------

Rooma ajal oli Annecy kohal väike käsitööliste küla Boutae. Annecyd on kirjalikult mainitud 1107. aastal. Asukoha tõttu Genfi ja Chambéry vahel on Annecy kohta palju andmeid nende linnade dokumentides. 1401. aastal läks linn Genfi krahvide käest Savoia dünastia valdusse. 1535 aastal sai linnast vastureformatsiooni keskus. Annecy, nagu ka ülejäänud Savoia, liideti Prantsusmaaga 1860. aastal, pärast mida sai linnast Haute-Savoie' departemangu keskus.

18. märtsil 2009 esitas Prantsusmaa olümpiakomitee Annecy 2018. aasta taliolümpiamängude korraldaja kandidaadiks.
16. oktoobril 2009 teatas ROK, et Annecy on saanud edasi järgmisesse vooru XXIII taliolümpiamängude ja XII paraolümpia talimängude korralduslinnana 2018. aastal. 6. juulil 2011 valis Rahvusvaheline Olümpiakomitee 2018. aasta taliolümpiamängude korraldajaks Pyeongchangi.

* Annecy plaan ja teda ümbritsevad valladAnnecy plaan ja teda ümbritsevad vallad

Sõpruslinnad
------------

* Suurbritannia Cheltenham, Suurbritannia (1956)
* Saksamaa Bayreuth, Saksamaa (1966)
* Itaalia Vicenza, Itaalia (1995)

Sõpruslepingud :

* Kanada Sainte-Thérèse, Quebec (1987)
* Slovakkia Liptovský Mikuláš, Slovakkia (2003)

Partnerlusleping:

* Elevandiluurannik Sassandra, Elevandiluurannik (1987)

Viited
------

1. ↑  Populations légales 2020

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Annecy** |

* Annecy koduleht (prantsuse, inglise, saksa ja itaalia keeles)

| * v
* r
Rhône-Alpesi departemangud ja departemangukeskused |
| --- |
| 
Aini departemang (Bourg-en-Bresse) • Ardèche'i departemang (Privas) • Drome'i departemang (Valence) • Haute-Savoie departemang (Annecy) • Isère'i departemang (Grenoble) • Loire'i departemang (Saint-Étienne) • Rhône'i departemang (Lyon) • Savoia departemang (Chambéry) | Rhône-Alpes |
**2007. aasta küberrünnakuteks Eesti vastu** nimetatakse siinkohal 2007. aasta 27. aprillil alanud küberrünnakud Eesti riigiasutuste ja Eestis tegutsevate ettevõtete vastu. Kui mitte arvestada varasemat väikest üksiküritajate küberrünnaku katsetust Ukraina vastu, siis oli see maailma ajaloos esimene suurem riiklikult organiseeritud küberrünnak[*viide?*]. 

Küberrünnakud olid suunatud muuhulgas Riigikogu, presidendi, ministeeriumite, suuremate pankade ja uudisekanalite ning kommunikatsiooniettevõtete vastu. Rünnakud algasid pärast Punaarmee sõjamonumendi ehk nn pronkssõduri teisaldamise ajendil puhkenud rahutusi. Monumendi teisaldamine põhjustas ägeda tüli Eesti ja Venemaa vahel. 

Ajaleht Economist nimetas rünnakuid enneolematult keerukaiks. Linnar Viigi sõnul olid rünnaku all mitmed missioonikriitilised arvutid nagu näiteks telefonikeskjaamad. Ta avaldas arvamust, et üksikisikute ja organiseeritud kuritegevuse oskused ei võimalda taolise ulatusega rünnakuid ilma riikide ja suurte telekomiettevõtete abita ette võtta.

Esialgsed rünnakud ei olnud tehniliselt keerukad, piirdudes spämmi ning kübervandalismiga. Hajutatud teenusetõkestamise ründed valitsusasutuste vastu algasid 30. aprillil. Ründetaktikat ja vahendeid muudeti jooksvalt, eesmärgiga takistada rünnete blokeerimist. Rünnete läbiviimiseks kasutati üle maailma hajutatud botnette. Rünnakute kestus ulatus mõnest minutist kümne tunnini. Sihtmärke tabasid andmevood võimsusega kuni 90 miljonit megabitti sekundis.

3. mail sattusid lisaks valitsusasutustele rünnaku alla eraettevõtted. Tõsiseid probleeme põhjustati Hansapangale ja SEBile. Hansapank oli sunnitud ajutiselt ligipääsu võõramaistele teenusepakkujatele sulgema. Sihtmärkide hulgas olid ka Postimees ja Eesti Päevaleht.

Rünnakute haripunktiks oli 9. mai. Pärast 10. maid hääbusid ründed kiiresti. 15. mail tabas veel kaks veerandtunnist rünnet SEBi ja Hansapanka.

Rünnakute võimsuse kasvades olid valitsusasutused ja ettevõtted sunnitud suurendama oma andmeedastusmahtusid ning serverite arvu. Kaitsemeetmed olid edukad, kuid kulukad.

Vaata ka
--------

* Aprillirahutused Tallinnas
* Küberkaitseliit

Viited
------

1. ↑  Ian Traynor: "Russia accused of unleashing cyberwar to disable Estonia" The Guardian, 17. mai 2007
2. ↑  "Cyberwarfare is becoming scarier" The Economist, 24. mai 2007
3. 1 2 3 4   (külastatud 9. detsembril 2010)

Välislingid
-----------

* Johnny Ryan, "I-sõda": uus, käepärane ja üha valusamalt haavav oht NATO Teataja, talv 2007
* Eneken Tikk, Informatsioon ja õigus 16. jaanuar 2008
* Välisministeeriumi koduleht taas kättesaadav kõigile Välisministeeriumi pressiteade, 29. mai 2007
* Riho Ühtegi, "Kas Eesti pidas tänavu kevadel maha kübersõja?" Postimees, 5. september 2007
**Ivari Ilja** (sündinud 3. mail 1959 Tallinnas) on Eesti pianist, alates 2017. aastast Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia rektor.

Ta lõpetas aastal 1977 Tallinna Muusikakeskkooli Eve Paju ja Laine Metsa klaveriklassis. Aastatel 1977–1981 õppis ta Tallinna Riiklikus Konservatooriumis Laine Metsa juures. Aastal 1984 lõpetas ta Moskva konservatooriumi Vera Gornostajeva klaveriklassis ja aastal 1986 samas assistentuuri Sergei Dorenski käe all.

Aastatel 1978–1981 töötas Ivari Ilja kontsertmeistrina RAT Estonias. 1986. aastal asus ta klaveripedagoogina tööle Tallinna Riiklikku Konservatooriumi (1994. aastast dotsent, 1999. aastast professor). 

Aastatel 2000–2015  oli ta Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia klaveriosakonna juhataja. 3. mail 2017 valiti Ivari Ilja Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia rektoriks. Tema ametikohustused rektorina algasid 1. septembril 2017.

Alates 2013. aastast on Ivari Ilja Eesti Interpreetide Liidu juhatuse esimees, alates 2017. aastast Eesti Muusikanõukogu president ning alates 2020. aastast Rahvusooper Estonia nõukogu esimees.

Tunnustus
---------

* 1999 Eesti Kultuurkapitali helikunsti sihtkapitali aastapreemia (väljapaistev kontserttegevus)
* 2001 Eesti Vabariigi kultuuripreemia
* 2006 Eesti Muusikanõukogu muusikapreemia (silmapaistva rahvusvahelise kontserttegevuse ja tulemusrikka pedagoogi töö eest)
* 2008 Valgetähe IV klassi teenetemärk
* 2011 Eesti Kultuurkapitali helikunsti sihtkapitali aastapreemia (väljapaistva loomingulise ja pedagoogilise tegevuse eest)

Isiklikku
---------

Tema isa oli koorijuht ja muusikapedagoog Harri Ilja.

Viited
------

1. ↑  "Kuidas taltsutada stiihiat? Intervjuu Ivari Iljaga" Muusika 8-9/2005
2. ↑  "Dmitri Hvorostovsky and Ivari Ilja: "Pushkin Romances"". Opera News. 09.01.2010. Vaadatud 20.08.2010.
3. ↑  Ivari Ilja. Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia veebisait.
4. ↑  "EMTA Rektori valimised 2017". 4.5.2017. Originaali arhiivikoopia seisuga 27.06.2017.
5. ↑  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 5493

Välislingid
-----------

* CV
* "Kuidas taltsutada stiihiat? Intervjuu Ivari Iljaga" Muusika 8-9/2005
* Leelo Kõlar "Ivari Ilja 50" Sirp, 22. mai 2009
* Riina Luik "Ivari Ilja: Chopini mäng on kui noateral kõndimine" Eesti Päevaleht, 8. märts 2010
AIB Suurbritannias Jerseys (2012)
**Allied Irish Banks** (lühend **AIB**) on üks nn Suurde Nelikusse (inglise *Big Four*) kuuluvatest kommertspankadest Iirimaal.

AIB pakub kõiki era- ja äriklientide teenuseid. AIB kapitaliturgude osakond pakub rahvusvahelise panganduse ning rahaliste vahenditega tehtavate tehingutega seotud teenuseid. Pank pakub ka mitmesuguseid üldisi kindlustustooteid, nagu kodu-, reisi- ja tervisekindlustus.

AIB Baltimaades
---------------

2008. aasta alguses sisenes AIB Eesti, Läti ja Leedu turgudele, omandades Balti-Ameerika ettevõtlusfondi AmCrediti nime kandva hüpoteeklaene pakkuva tegevusharu. Praegu tegutseb AIB selle finantskontserni ühe haruna Eestis, Lätis ja Leedus. 2008. aastal pakkus AIB finantsteenuseid AmCrediti kaubamärgi all kõigis kolmes riigis kohalike filiaalide kaudu. Kui AmCredit tegutses vaid hüpoteeklaenude pakkujana, siis ettevõte laiendab pakutavate pangandustoodete valikut. Kõik AmCrediti hüpoteeklaenude kliendid said automaatselt AIB vastava asukohariigi filiaali klientideks. AIB eesmärk on saada kliendile orienteeritud täisteenust osutavaks pangaks Balti regioonis.

Välislingid
-----------

* AIB koduleht
**W. Axl Rose** (sünninimi **William Bruce Rose, Jr.**, 1964–1986 **William Bruce Bailey**; sündinud 6. veebruaril 1962) on USA laulja, ansambli Guns N' Roses solist ning ka ainuke pidevalt bändis olnud asutajaliige.

William Bruce Rose sündis Indiana osariigis Lafayette'is planeerimata raseduse tagajärjel. Tema vanemad olid keskkooliõpilane Sharon (1945–1996) ja kohalik huligaan William Bruce Rose (1942–1984), kes jättis pere 1964. aastal maha, misjärel abiellus Sharon kirikuõpetaja Stephen Baileyga, kes oli sügavalt usklik, kuid pereliikmetega tihti vägivaldne, pekstes Williamit isegi siis, kui ta televiisorist bikiinides naisi nägi. William sai endale kasuisa perekonnanime. Viieaastaselt hakkas William laulma kirikukooris ja käima pühapäevakoolis. Tal on noorem õde Amy ja poolvend Stuart. 1979. aastal sai William aimu oma tegelikust päritolust ning võttis mitteametlikult nimeks W. Rose (eesnimest oli initsiaal sellepärast, et Bailey ei soovinud bioloogilise isaga ühist eesnime jagada).
Rose väidab, et tema isa kasutas teda seksuaalselt ära, kui ta oli vaid kaheaastane. Tal on bipolaarne häire.

1980. aastate keskel oli Bailey bändi AXL liige. Kuna ta oli bändist vaimustuses, siis arvas tema sõber ja bändikaaslane Izzy Stradlin, et ta võiks end nimetada Axl Rose'iks. 1986. aastal vahetas Bailey oma nime ametlikult W. Axl Rose'iks.

1989. aasta Los Angelese olümpiastaadionil toimunud The Rolling Stonesi kontserdi avamisel esinenud Guns N' Rosesi solistina läbis Axl lauldes ja joostes terve staadioni.

Diskograafia
------------

* "Hollywood Rose: The Roots of Guns N' Roses" (2004, lindistatud 1983)

### Guns N' Rosesiga

* "Appetite for Destruction" (1987)
* "G N' R Lies" (1988)
* "Use Your Illusion I" (1991)
* "Use Your Illusion II" (1991)
* "The Spaghetti Incident?" (1993)
* "Chinese Democracy" (2008)

Viited
------

1. ↑  Guns n Roses - The Band That Time Forgot

Välislingid
-----------

* "Axl Rose kirjutab autobiograafiat". Elu24.ee. 27. juuni 2008
**Kaitseliidu Jõgeva malev** on Kaitseliidu territoriaalne üksus, mis tegutseb Jõgeva maakonnas.

Jõgeva maleva pealik on alates 4. juunist 2012 major Mati Kuusvere, kes 2011. aasta 1. juunist juhtis malevat malevapealiku kohusetäitjana.

Koosseis
--------

Jõgeva maleva koosseisu kuulub 

* Jõgeva malevkond (vastutusala: Jõgeva linn, Jõgeva vald, Palamuse vald, Tabivere vald)
* Põltsamaa üksikkompanii (vastutusala: Põltsamaa linn, Põltsamaa vald, Pajusi vald, Puurmani vald) ja
* Torma üksikkompanii (vastutusala: Mustvee linn, Torma vald, Saare vald, Pala vald, Kasepää vald).

Lisaks allub malevale Kirna õppekeskus.

Ajalugu
-------

Kaitseliidu Jõgeva maleva pealik oli selle loomisest 1990. aasta 23. augustil kuni 2002. aasta 31. juulini major Ants August Nurk. 

Malevapealik oli 1. augustist 2002 kuni 1. juunini 2011 major Janno Rosenberg, kes oli malevas varem teeninud ka väljaõppeohvitseri ja instruktorina.

Viited
------

1. ↑  Jõgeva maleva koduleht. (Kasutatud 28. novembril 2012.)
2. ↑  Allüksused[*alaline kõdulink*]. Jõgeva maleva koduleht. (Kasutatud 30. augustil 2011.)
3. ↑  Kaitseliidu Tartu maleva pealik on major Janno Rosenberg. Kaitseliidu koduleht, 2.06.2011. (Kasutatud 28. novembril 2012.)

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Kaitseliidu Jõgeva malev** |

* Kaitseliidu Jõgeva maleva koduleht


Kaitseliidu malevad

Alutaguse |
Harju |
Järva |
Jõgeva |
Lääne |
Põlva |
Pärnumaa |
Rapla |
Saaremaa |
Sakala |
Tallinna |
Tartu |
Valgamaa |
Viru |
Võrumaa
  

**Endised malevad**: Narva |
Pärnu |
Tartumaa |
Petseri
**Jevgen Martšuk** (ukraina keeles Євген Кирилович Марчук; 28. jaanuar 1941 – 5. august 2021 Kiiev) oli NSV Liidu julgeolekutöötaja (KGB kindral), Ukraina poliitik ja riigiametnik.

Elulugu
-------

Martšuk oli aastatel 1991–1994 esimene Ukraina julgeolekuteenistuse juht. 
Ta oli ka Ukraina kaitseminister (2003–2004) ja peaminister (1995–1996). 

Martšuk lõpetas 1963. aastal Kirovogradi Riikliku Pedagoogilise Instituudi. Juba üliõpilasena värvati ta KGB-sse ja pärast instituudi lõpetamist sai temast KGB Kirovogradi oblastivalitsuse operatiivtöötaja. Hiljem on ta olnud Ukraina NSV KGB 5. osakonna ülem ja Poltaava oblastivalitsuse ülem (1988–1990). 
1990. aastal määrati Martšuk Ukraina NSV KGB ülema 1. asetäitjaks. 

5. juunist kuni 6. novembrini 1991 oli ta Ukraina NSV kaitse, julgeoleku ja eriolukordade minister. 
6. novembril 1991 määrati Martšuk UNSV KGB õigusjärglase Ukraina Julgeolekuteenistuse esimeseks ülemaks. 

1. juulil 1994 määras äsja presidendiks valitud Leonid Kutšma Jevgeni Martšuki uue valitsuse asepeaministriks ja 31. oktoobril 1994 esimeseks asepeaministriks. 6. märtsil 1995 määrati ta peaministri kohusetäitjaks ja 8. juunil sai temast Ukraina peaminister.

Tunnustus
---------

* 2021 Vabaduse orden (Ukraina) (postuumselt)
* 2001 Vürst Jaroslav Targa ordeni 5. järk
* Tööpunalipu orden (NSV Liit)

Auastmed
--------

* 1991 – kindralleitnant
* 1992 – kindralpolkovnik
* 1994 – armeekindral

Viited
------

1. ↑   УКАЗ ПРЕЗИДЕНТА УКРАЇНИ. Про присвоєння Є. Марчуку військового звання. Tekst: *Присвоїти військове звання генерала армії України генерал-полковнику МАРЧУКУ Євгену Кириловичу - Голові Служби безпеки України*. 23 березня 1994 року, N 111/94
**Vaivara vana kalmistu** on kalmistu Vaivara kihelkonnas Virumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Sinimäe alevikus Narva-Jõesuu linnas Ida-Viru maakonnas.

Kalmistule hakati matma 1782. aastal, kui keisrinna Katariina II keelas kirikute juurde matmise. Sõja ajal kasutati kalmistu lääneserva astangut punkrite ehitamiseks ning kalmistul hoiti tanketõrjevahendeid. Kalmistu sai kaugtule tõttu kannatada. Kalmistu on arvele võetud ajaloomälestisena.

Vaivara vana kalmistut haldas aastatel 2009 kuni 2014 taas Narva Aleksandri kogudus, kellele see kalmistu on ajalooliselt kuulunud koos Sininõmme kalmistuga, mis asub Riigiküla kalmistu kõrval. Pärast Aleksandri koguduse pankrotistumist 2014. aastal ja kalmistute müükipanekut, ostis need üles Eesti riik ja EELK, kes andis kalmistud üle Vaivara vallale.

Vaata ka
--------

* Vaivara kirik
* Vaivara kirikumõis
* Kirikuküla (Vaivara)

Viited
------

1. ↑  "Vaivara Sinimägede Muuseum". Vaadatud 29.12.2014.
2. ↑  Vaivara vana kalmistu kultuurimälestiste riiklikus registris
3. ↑   (vaadatud 11.08.2023)
4. ↑   (vaadatud 11.08.2023
5. ↑   (vaadatud 14.08.2023)

Välislingid
-----------

* Vaivara vana kalmistu kultuurimälestiste riiklikus registris
Salavat Julajev (Vakil Šaihetdinovi joonistus)
**Salavat Julajev** (baškiiri keeles *Салауат Юлай улы*, *Салауат Юлаев*; 16. juuni 1754 – 8. oktoober 1800 Paldiski) oli baškiiri rahvuskangelane. Ta võttis osa Jemeljan Pugatšovi ülestõusust. Ta oli ka luuletaja.

Tema isa oli baškiiri riigitegelane Julai Aznalin.

Pärast vahistamist saadeti ta koos isaga sunnitööle Paldiskisse.

Mälestuse jäädvustamine
-----------------------

Tema järgi on nimetatud Salavati linn, Salavati rajoon, Ufa jäähokiklubi, tänavaid mitmetes linnades jne. Baškortostani vapil on Ufas paikneva Salavat Julajevi ratsamonumendi kujutis.

Paldiskis on tema mälestussammas, mis püstitati algselt 16. juunil 1989, siis uuesti pärast vargust 1998 ja viimati pärast hävimist 2016; oma nurk Paldiski muuseumis ning tema järgi on saanud nime Salavat Julajevi tee.

Tallinna Baškiiri Kultuuriühendus Agizel on korraldanud juubeliüritusi tema sünniaastapäeval. Tema 255. sünniaastapäevale pühendati Eestis baškiiri ja tatari rahvuspidu sabantui.

Välislingid
-----------

* Eesti uudiseid: Bashkiirlased tahavad taastada Salavat Julajevi ausamba Paldiskis. Eesti Päevaleht, 12. august 1997
* Marko Püüa. Bashkiiri rahvuskangelase samovar linnas luku taga. Postimees, 29. jaanuar 1999
* Salavat ja Amandus. Ants Tamme arvamus. Postimees, 30. august 2000
* Viio Aitsam. Paldiskis on püha maa: Eestis on tükike maad, mida baškiirid peavad pühaks, Maaleht, 14. juuli 2005
* Дни Салавата Юлаева. Подвиг старшины (vene keeles) Baškortostani ajalehest
**Bulgarija** (vene keeles *Булгария*, endine *Ukraina*) oli kahe tekiga seitsmeteistkümnes Rossija-klassi (projekt 785/OL800, 1. seeria) Venemaa jõereisilaev, mis on ehitatud Národný Podnik Škoda Komárno (Slovenské Lodenice n.p. Komárno) laevatehases Komárnos Tšehhoslovakkias 1955. aastal.

Bulgarija hukkus 10. juulil 2011 Volga jõel asuvas Kuibõševi veehoidlas. Laeval olnud 201 inimesest päästeti 79. Laeva hukkumise põhjus oli kehv tehniline seisukord ning nõuete mittetäitmine sõidul jõest veehoidlale, iseäranis tuulise ilmaga.

Ajalugu
-------

Esimene 785. projekti laev nimega *Ukraina* ehitati veel 1952. aastal tava järgi: esimesena sai valmis Rossija, teisena Ukraina ning kolmanda alusena loomulikult Belorussija, kuid selle seeria Ukraina põles maha Doni jõel 1953. aastal.

Telliti uus sama klassi (projekt 785/OL800 slovaki keeles osobna lod 800, s. t. reisilaev 800 hj), laev *Ukraina* nime all, kuid juba 2. seerias. Laev valmis 1955. aastal ja seda kasutati Venemaa jõgedel NSVLi lipu all kuni 1993. aastani ja 1993. aastast kuni katastroofini Venemaa lipu all. Alates 2010. aastast sõitis laev Bulgarija (Volgabulgarija) nime all.

Bulgarija päästeoperatsioon 17. juulil 2011

Vaata ka
--------

* Jõereisilaevade loend

Viited
------

1. ↑  Булгария (Украина → 04.2010), registri andmed (vene keeles)
2. ↑  Ремонтники сдали теплоход «Булгария» в металлолом (vene keeles)
3. ↑  Teatmik, projekt 785 (vene keeles)

Välislingid
-----------

* Volga jõel uppus mootorlaev Bulgaria
* 122 uppunuga Vene laeva hukus süüdi halb meeskond
* *Bulgarija*-reisijate viimased elutunnid piltidel (vene keeles)
**Eesti Ulmeühing** on Eesti mittetulundusühing, mille põhikirjaline eesmärk on tutvustada ja propageerida ulmet ning arendada eesti ulmet. Põhiliselt on Ulmeühing oma tegevuses keskendunud ulmekirjandusele.

Eesti Ulmeühing asutati 25. märtsil 1995. Selle praegune president on Veiko Belials, juhatuse liikmed on Kersti Taurus ja Joel Jans. 2019. aasta jaanuaris oli Eesti Ulmeühingul 80 liiget.

Alates 1998. aastast annab Ulmeühing välja iga-aastast auhinda Stalker, millega tunnustatakse eelmisel kalendriaastal eesti keeles ilmunud head ulmekirjandust. Auhind antakse välja statuudi alusel ning lugejahääletuse tulemuste põhjal. Auhinda antakse välja mitmes kategoorias, mis on aja jooksul muutunud ja mis sõltuvad eelmise aasta ulmekirjanduse saagist: romaanid, lühijutud, kogumikud, algupärane ja tõlkekirjandus.

Stalkeri üleandmine toimub Eesti Ulmeühingu igasuvisel ulmeüritusel Estcon. Esimene Estcon toimus 25.-26. juulil 1998. 2004. aasta Estcon oli ühtlasi Baltimaade ulmehuviliste kokkutulek Baltcon. Kokkutulekul esinevad ulmekirjanikud, -kirjastajad ja -tõlkijad, toimuvad kirjanduslikud töötoad, vahetatakse ja müüakse raamatuid ning filme.

2004. 2011, 2017. ja 2019. aastal korraldas Ulmeühing koostöös kirjastusega Fantaasia ulmejutuvõistluse. 2004. aasta jutuvõistluse paremik ilmus kogumikus "Terra Fantastica" (koostaja Raul Sulbi). Teise jutuvõistluse paremik ilmus kahes kogumikus: esiviisik "Täheaeg 9: joosta oma varju eest" ning esikümne teine pool kogumikus "Täheaeg 10". Jutuvõistlust on toetanud Eesti Kultuurkapital, Hasartmängumaksu nõukogu ja Tartu linna kultuurkapital.

Eesti Ulmeühinguga oli algselt seotud ka 1998. aastast ilmuv võrguajakiri Algernon, mis on nüüdseks iseseisvunud.

Viited
------

1. ↑  Eesti Ulmeühingu veebisait.
2. ↑  Stalker. Eesti Ulmeühingu veebisait.
3. ↑  Jutuvõistlus. Eesti Ulmeühingu veebisait.

Välislingid
-----------

* Eesti Ulmeühingu koduleht
* Eesti Ulmeühingu vana koduleht
* Eesti Ulmeühingu leht Facebookis
* Stalkeri hääletustulemused 2011. aastal
* Ardo Kaljuvee "Kunnas sai järjekordse Stalkeri"
**The Shard** (eesti keeles 'klaasikild') on 95-korruseline pilvelõhkuja Londonis Southwarkis, mille projekteeris Itaalia arhitekt Renzo Piano.

Hoonet ehitati 2009. aasta märtsist 30. märtsini 2012. Vaateplatvorm avati 1. veebruaril 2013. Kõrgeim elamukorrus asub 72. korrusel.

Thamesi lõunakaldal London Bridge’i piirkonnas asuva hoone 28 alumist korrust on bürooruumid, järgneb kolm korrust restorane ja seejärel 19 korrust hotellitube. 69. korrusel asub vaateplatvorm, mis on tasuline.73. korrusest kõrgematel korrustel asuvad tehnikaruumid kliimaseadmete jms jaoks. Kasulikku pinda on kokku 127 000 m².

Vaateplatvormilt näeb hea ilmaga 70 kilomeetri kaugusele, mistõttu nägemisulatusse jääb ka Prantsusmaa.

Arhitektuur
-----------

Renzo Piano, projekti arhitekt, kavandas Shardi kui Thamesi jõest kerkiva tornisarnase skulptuuri. Inspiratsiooniks olid objekti kõrval asuvad raudteed, 18. sajandi Veneetsia maalikunstniku Canaletto kujutatud Londoni tornid ja purjelaevade mastid. Hoone on ebakorrapärase püramiidi kujuline ja kaetud klaasiga. Välisviimistluseks on 11 000 klaaspaneeli, mille kogupindala on 56 000 ruutmeetrit, mis vastab peaaegu kaheksa Wembley staadioni suurusele.

Konstruktsioon
--------------

### Saavutused

Ülalt-alla konstruktsioon: esmakordselt kasutatud tehnika lubas esimesed 23 korrust ehitada enne, kui maa-alune osa oli täielikult valmis. See võimaldas kokku hoida neli kuud ehitusaega.

Materjalide uuenduslik kasutamine: torn on jagatud kolmeks eraldi struktuuriks. Teraskonstruktsioon esimesed 40 korrust, pingbetoonist raam kuni 72. korruseni ja seejärel terasraam 95. korruseni.
Betooni kasutamine hoone keskel aitab minimeerida külgsuunalist kõikumist ja selline lahendus kõrvaldas ka vajaduse reguleeritava amortisaatori järele, vabastades seega ühe lisakorruse.

* Juuni 2009Juuni 2009
* Veebruar 2010Veebruar 2010
* Juuli 2010Juuli 2010
* September 2010September 2010
* Oktoober 2010Oktoober 2010
* November 2010November 2010
* November 2010November 2010
* Mai 2012 Mai 2012

Viited
------

1. ↑  Kopli, Kaivo (7. juuli 2012). "Londonis avati Euroopa kõrgeim hoone Shard". *Eesti Päevaleht*.
2. ↑  Hiietamm, Aadu (7. juuli 2012). "Londoni keskele kerkis 310 meetri kõrgune (super)kild". *Õhtuleht*.
3. ↑  "Why do tall buildings have such silly names?". BBC News. 26. november 2010.
4. ↑  "THE SHARD, LONDON". WSP Group (vaadatud 9. mai 2019).

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **The Shard** |

* The Shardi koduleht
Rayan Aït-Nouri 2022. aastal Wolverhampton Wanderersi särgis
**Rayan Aït-Nouri** (sündinud 6. juunil 2001 Montreuil's) on Prantsusmaal sündinud Alžeeria jalgpallur, kes mängib vasakkaitsjana Inglismaa Premier League'i klubis Wolverhampton Wanderers ja Alžeeria jalgpallikoondises.

Ta alustas klubikarjääri Prantsusmaal. 2016. aastal liitus ta Angers'ga, kellega sõlmis 2018. aasta veebruaris esimese profilepingu. Angers' põhimeeskonnas debüteeris ta Prantsusmaa kõrgliigas 25. augustil 2018 mängus Paris Saint-Germaini vastu.

2020. aasta oktoobris läks ta Angers'st laenule Wolverhampton Wanderersi. Inglismaa kõrgliigas debüteeris ta sama aasta 20. oktoobril mängus Crystal Palace'i vastu ja lõi selles mängus kohe ka värava. 2021. aasta juulis sõlmis ta Wolverhampton Wanderersiga püsiva viieaastase lepingu.

Aastatel 2018–2020 mängis Aït-Nouri Prantsusmaa noortekoondistes. 2023. aasta jaanuaris otsustas ta Alžeeria jalgpallikoondise kasuks. Alžeeria koondises tegi ta debüüdi 23. märtsil 2023 Aafrika rahvaste karikavõistluste mängus Nigeri vastu.

Viited
------

1. ↑  "Wolves complete signing of Aït-Nouri". Wolverhampton Wanderers F.C. 4. oktoober 2020.
2. ↑  "Rayan Aït-Nouri a choisi la sélection d'Algérie". *L'Équipe* (prantsuse). 3. jaanuar 2023.

Välislingid
-----------

* Profiil Wolverhampton Wanderersi kodulehel

Mall:Wolverhampton Wanderersi mängijad
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib botaanika mõistest; elektrotehnika mõiste kohta vaata artiklit Pistik (elekter)* |

---

**Pistik** on paljundamise eesmärgil emataime küljest eraldatud lehe-, varre- või juureosa, mis sisaldab kõiki taimekudesid ja on seetõttu võimeline soodsas kasvukeskkonnas regenereerima puuduolevad organid. Puuduvad elundid taastuvad pistikule arenevatest lisajuurtest või lisapungadest. Pistikutega paljundamine on vegetatiivse paljundamise meetod.

Pistik on esialgu, kuni moodustuvad juured, väga haavatav.

Pistikutega paljundatakse paljusid aia- ja metsataimi.

Pistikutega paljundamise hulka loetakse ka paljundamine pistvaiade, haljaspistikute ja juurepistikutega.

Pistikute liigitus
------------------

Pistikud liigitatakse taimeosa järgi: 

* juurepistikud (pappel, kirsipuu)
* ladvapistikud
* lehepistikud (sh terve lehe ja leheosade pistikud) (begoonia, havisaba)
* oksapistikud ehk pistoksad (roos, paju)
* varrepistikud (sõstar, karusmari, luulusalvei).

Pistikutega paljundamine
------------------------

Pistikute võtmine oleneb taime liigist, elutsüklist, kasvupiirkonnast ja pistikute liigist.

Paljundamise meetodi rakendamise eelselt tuleks eraldada paljundataval taimel generatiivsed võrsed ja vegetatiivsed võrsed (kasvuoksad). Olles tuvastanud kasvuoksa võib kaaluda pistiku võtmist. Selleks sobivaim paik oleks osadel taimedel näiteks lõikus sõlmekohtade alt, siis on pistikul juurdumiseks paremad eelised, kuna sõlmekohad sisaldavad taime kasvuks vajalike hormoone. 

Pistikud tuleks peale taimelt eemaldamist vastavalt taimeliigile paigutada kas vette, mulda, liiva sisse või kasvusubstraati. Kui seda pole kohe võimalik teha siis tuleks püüda paljundusmaterjal paigutada kas niisutatud paberisse või näiteks kilekotti panna.

Pistikute juurdumine oleneb taime liigist ja ka taime arengutsüklist jpt teguritest, nii näiteks saab piparmünti (jt mündi perekonna taimi) paljundada pistoksaga mis on pistetud veega täidetud anumasse ja juured moodustuvad üsna ruttu. Elupuu pistikud aga vajavad kunstlikes tingimustes mitme kuu pikkust juurdumisaega.

Viited
------

1. ↑  Steven Bradley, Paljundamise alused, Maalehe Raamat, lk 70, 2008
2. ↑  Spectral Mindustries,THE SALVIA DIVINORUM GROWER'S GUIDE, 1998, Veebiversioon (vaadatud 23.02.2014) (*inglise keeles*)
3. ↑  Steven Bradley, Paljundamise alused, Maalehe Raamat, lk 71, 2008
4. ↑  Elupuude paljundamine pistikutega, 21. mai 2008, Veebiversioon (vaadatud 24.02.2014)

Välislingid
-----------

* Urmas Tokko, Taimede paljunemisviisid, Tartu Tamme Gümnaasiumi bioloog
* Olev Abner,Elupuu paljundamine pistikutega, 02. august 2011
* Paljundamine pistikutega
**Sitakoti Mats** (ka **Sitta Kodt Matz**, surnud 1621 Kullamaa kihelkonnas) oli Eestimaa talupoeg, kes maeti Kullamaa kiriku juurde. Tema hauale püstitati rõngasrist, mida peetakse Eesti vanimaks säilinud dateeringuga rõngasristiks.

Päritolu
--------

Mats oli rahvapärimuse järgi suurekasvuline talupoeg, kes korjas hobusepabulaid, millega väetas oma põldu. Ta sai rukkikasvatamisega jõukaks meheks ja ostis end kohaliku mõisniku käest pärisorjusest vabaks.

Ta kinkis Kullamaa kirikule kroonlühtri.

Matsi jõukust kinnitab asjaolu, et ta maeti kirikuaeda ja tema hauale pandi rõngasrist.

Kalev Jaago oletab, et Sitakoti võis olla talu või küla nimi. Ilmar Jõesoo andmetel võis ta pärineda Sassi-Jaani talust. 

Teise versiooni järgi on ristil olev tekst rannarootsikeelne ja tähendab: "Siin on Jumalas Mats". Sel juhul on "Sitakoti" rahvaetümoloogiline arusaamatu sõna seletuskatse.

Matsi mälestuseks korraldatakse Sitakoti Matsi turniiri.

Rist
----

Kullamaa kirikuaias asuv rõngasrist on kinnismälestis, mis võeti kaitse alla Eesti Vabariigi kultuuriministri määrusega nr 36. 3. juulil 1997. Rist on Muinsuskaitseametis arvel 4. aprillist 1998. Kultuurimälestise tunnuseks on piirkonna ajastu tüüpilise hauatähise näide.

Kinnismälestise registrinumber on 16265 (enne oli 476).

Rõngasristi kõrgus maapinnast on 106 cm, ratta maksimaalne laius 82,5 cm.

Rist on tehtud raidtehnikas paekivist. See asus varem kirikust vahetult idas, kuid tõsteti praegusesse asukohta seoses koori ümberehitusega. Rist on oma praeguses asukohas aastast 1868.

Rõngasrist on ažuurne laienevate otstega ladina rist, mille ülaosa läbib rõngas. Rõngas jätab ristihaara otsad rõngast välja. Haarasid on algselt kaunistanud poolsfäärilised näsad. Rist on monteeritud betoonalusele. Risti jalamilt ja ka ratta osast puuduvad killud, külgmised näsad puuduvad, kuid ülemine on säilinud osaliselt.

Esiküljel ülal keskel on daatum A° 1621, jalamil kiri "SITTA / KODT/ MATZ".

Viited
------

1. ↑  "Artikkel Lääne Elus Kullamaa surnuaia kohta". Originaali arhiivikoopia seisuga 5. märts 2016. Vaadatud 29. juunil 2012.
2. ↑  Muinsuskaitseameti register
**Marko Mägi** (sündinud 22. juunil 1976) on eesti saksofonist, muusikaõpetaja, Viljandi Kultuuriakadeemia pärimusmuusika õppejõud ja EELK Viljandi Jaani koguduse juhatuse esimees.

Mägi on õppinud Pärnu Muusikakoolis, Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis, Heino Elleri nimelises Tartu Muusikakoolis ja Viljandi Kultuuriakadeemias.

Ta on töötanud 10 aastat Viljandi Muusikakooli õppejuhatajana, samuti Viljandi kultuuriakadeemias muusika õppekava programmijuhina ja muusikateooria lektorina.

2017. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel kandideeris Marko Mägi Viljandis Sotsiaaldemokraatliku Erakonna nimekirjas.

Isiklikku
---------

Marko Mägi abikaasa on pärimusmuusik Cätlin Mägi (neiupõlvenimega Jaago), neil on kolm last. Marko Mägi hobid on jalgrattasõit ja klaverimäng.

Marko Mägi vanaisa oli Otepää koolidirektor Heino Mägi.

Viited
------

1. ↑  "Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku Viljandi Jaani Kogudus", äriregistri päring (vaadatud 11.08.2022)
2. ↑  Kätlin Liimets, "Kirikuteenijast kirikuvalitsuse liikmeks", Eesti Kirik, 08.09.2021 (vaadatud 11.08.2022)
3. 1 2 3 4 5  Kaie Mölter, "37 tundi koraaliga – Marko Mägi eestvõttel lauldi kiriku lauluraamat kaanest kaaneni läbi", Sakala, 21. mai 2022 (vaadatud 11.08.2022)
4. ↑  Karl-Eduard Salumäe, "Need inimesed kandideerivad kohalikel valimistel Viljandimaal", Sakala, 12. september 2017 (vaadatud 11.08.2022)

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Marko Mägi (muusik)** |