recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Lothar II
**Lothar II** (u. 835 – 8. august 869) oli Frangi keisri Lothar I poeg ja Lotharingia ehk Lotringi kuningas aastatel 855–869.

Isa Lothar I valitses Kesk-Frangi riiki, mis ulatus Põhjamerest Vahemereni ning hõlmas Madalamaid, Reini keskjooksu mõlemat kallast ning Põhja-Itaaliat. Tema surres jagunes riik poegade vahel kolmeks: vanim poeg Ludwig sai Itaalia ja keisritiitli, Lothar Lotharingia ehk Madalmaad ja Reini keskjooksu ning noorim poeg Karl Burgundia kuningriigi (ehk hilisema Burgundia hertsogkonna ning Provence'i alad). 

863. aastal suurendas Lothar oma valdusi surnud venna Karli alade arvelt, ent siis sattus ta oma võimukate onude Karl Paljaspea ja Ludwig Sakslase võimuvõitluse keskele, sest tahtis oma naisest Theutbergast, kellega tal lapsi polnud, lahutada, et abielluda oma ihaldatu Waldradaga. Lahutus oli kuningale keerukas protseduur ning vajas ka paavsti heakskiitu, kuid too oli Karl Paljaspea mõju all. Nii pidi Lothar aastaid ootama, kuni 867. aastal sai võimule uus paavst Hadrianus II. Temalt õnnestus Lotharil 869. aasta suveks lahutuse kinnituskiri hankida, kuid tagasiteel Roomast koju haigestus ta palavikku ning suri ootamatult. Waldrada oli talle sünnitanud poja Hugo, kuid see kuulutati ebaseaduslikult ning tema riik jagati Meersseni lepinguga Karl Paljaspea ja Ludwig Sakslase vahel.

Lothar II on ajaloolaste poolt mõnikord peetud Saksa kuningate nimekirja kuuluvaks, ehkki tegelikult tema võim Saksamaale ei ulatunud. Siiski kutsutakse hilisemat Saksa-Rooma keisrit sageli Lothar III-ks. Samas on tema nimi Lotringi ehk Lorraine'i nimena tänini püsima jäänud.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Lothar I** | **Lotharingia kuningas**855–869 | Järgnev**riik jagati** |

Vaata ka
--------

* Saksa-Rooma keisrite ja Saksa kuningate loend
|  |  |
| --- | --- |
|  | **See artikkel on esitatud kustutamiseks.**
Põhjus:  **guugeldades vaid ühes kohas sõnakasutus** 
Lisateavet võid leida arutelu- või ajalooleheküljelt. Vaata ka: Vikipeedia:Artiklite kustutamise kord. Kustutamisettepaneku saad vaidlustada arutelulehel. |

**Sümbolmeloodia** on tuntud loomisviis, kus mingile tuntud viisile luuakse täiesti uued sõnad. Tihti kasutatakse parodeerimiseks väga tuntud sümbolmeloodiaid, just isamaalisi (nt "Kui Kungla rahvas kuldsel a`al kord istus maha jooma") või isegi hümne, kuna need on levinud paljude inimeste seas. Sümbolmeloodiatel on koht rahva mälus ning identiteedis, nad loovad seoseid ning tähendusi.

Sümbolmeloodiad on tänapäeva laulu- ja luuleloomingus populaarsed. Sümboolselt ei mõju mitte ainult tuntud lauluviis, vaid ka uued sõnad, mille funktsioon on pakkuda kas poliitilisi, ühiskondlikke või kultuurilisi vihjeid ja seoseid. Enamasti viisist piisab, et sümbolmeloodiaid ära tunda. Oluline on veel esitusviis, milles ilmnevad laulu muusikalised tunnused, kuid mis võivad olla nihkes.

### Sümbolmeloodiaid Eesti kultuuris

Jaan Malin
Tuntud sümbolviis, millele eestikeelseid sõnu on seatud, on Ameerika rahvaviis "Yankee Doodle". See meenutab oma viisi ning meloodia poolest eesti uuemaid rahvalaule. Ka kasutas seda meloodiat raadiojaam Ameerika Hääl oma saate algussignaalina. Kuna see oli osa keelatud läänemaailmast, siis kandis see ka poliitilist sõnumit. Eestis on tehtud sellel viisil mitmeid tekste, näiteks EÜE-laulud "Kuldre marsirood" ja "EÜE ja Euromais". Veel ka Jaan Malini luuletus "Jüriöö eelseisund ehk Pardiajajatele"(1986), mida on laulnud ansambel Viies Ratas ning Indrek Rüütle "Ei eesel pole elevant"(1997). Ka ansamblitel Kulo ja J.M.K.E. on oma versioonid sellest laulust. 

Sümbolmeloodiat iseloomustab Contra kaver "Tüütu kärbes", mis on tehtud Suzanne Vega kuulsale laulule, algab see nii:  *näpin voodi nurgas kotte* [null /] *Und ei tule terve öö* / *vahelduseks tapan rotte / see on ainus meeldiv töö.* 

Näiteks on ukraina rahvatantsust – kasatšokist – inspireeritud "Tantsulaul". Contra on loonud sellest "Kassatšekki"(1992), mis on üleminekuaja perioodi ilmestav tekst, mille peateemadeks on vägivald ja vaesus.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  Särg, Taive 1999. Contra: meedia, kirjanduse ja folkloori vahel. Vikerkaar, nr 5-6.
Suured süljenäärmed inimesel: 1. kõrvasüljenääre, 2. keelealune süljenääre, 3. lõuaalune süljenääre
**Süljenääre** (ladina *glandula salivaria*, mitmuses *glandulae salivariae*) on paljude putukate ja loomade peas paiknevate ja suuõõnde avanevate sülge eritavate välissekretsiooninäärmete rühma üldnimetus.

Süljenäärmete areng, asend, närvid, morfoloogia, ensüümid, bakterid ja histoloogia ning patoloogia võivad erineda nii liigiti kui ka indiviiditi.

Süljenäärmed liigitatakse kaheks: 

* suured süljenäärmed (*glandulae salivariae majores*);
* väiksed süljenäärmed (*glandulae salivariae minores*).

Roomajatel
----------

### Maolistel

Madudel paikneb suuõõnes hulgaliselt süljenäärmeid. Olenevalt madude hammaste liigist leidub madusid, kelle modifitseeritud kõrvasüljenäärmed eritavad sekreeti, mis hammustuse tagajärjel võib inimestel esile kutsuda mürgistusseisundeid.

Imetajatel
----------

### Inimesel

Inimesel komplekteerivad süljenäärmete sekreeti sülge ja saadavad seda suuõõnde 3 paari suuri süljenäärmeid: 

* kõrvasüljenääre (*glandula parotidea*)
* keelealune süljenääre (*glandula sublingualis*)
* lõuaalune süljenääre (*glandula submandibularis*).

Lisaks paikneb suuõõne limaskestas arvukalt väiksemaid süljenäärmeid.

Patoloogia
----------

Süljenäärmetega seotult ja elundi talitluses võib esineda häireid ja haiguslikke seisundeid või väärarenguid, mille diagnoosiks võivad olla sialoosid, sialolitiaas, mumps, Sjögreni sündroom, kiiritusravijärgne sialadeniit, sarkoidoos, süljenäärmete hea- ja pahaloomulised kasvajad jne.

Viited
------

1. ↑  "Meditsiinisõnastik" 747:2004.

Välislingid
-----------

* Meeli Roosalu. *Inimese anatoomia*, Kirjastus Koolibri, lk 110, 2010, ISBN 978-9985-0-2606-9.
* A.S. Tucker, I. Miletich,*Salivary Glands Development, adaptations and Diseases, Frontiers of oral Biology*, Vol 14, 2010, Google'i raamatu veebiversioon (vaadatud 10.12.2013) (inglise keeles)
* Patrick Bradley, Orlando Guntinas-Lichius,*Salivary Gland Disorders and Diseases: Diagnosis and Management: Diagnosis*, Georg Thieme Verlag, 2011, Google'i raamatu veebiversioon (vaadatud 10.12.2013) (inglise keeles)
* Enn Ernits, Esta Nahkur, *Koduloomade anatoomia*, Eesti Maaülikool, Tartu, Halo Kirjastus, 2013, ISBN 978-9949-426-28-8.
Fruita (Utah)Fruita
Asukoht Utah' osariigis
Ajalooline Fruita koolimaja
Giffordi küün
**Fruita** on asula Ameerika Ühendriikides Utah' osariigis Wayne'i maakonnas Capitol Reefi rahvuspargis. 

See asub Fremonti jõe ja Sulphuri oja liitumiskohas.

Ajalugu
-------

Fruita asutati 1880. aastal mormoonide juhitud Nels Johnsoni poolt ning algselt oli asula nimi Junction. Asula sai nimena Fruita tuntuks 1902 või 1904. Aastal 1900 nimetati Fruita "Wayne'i maakonna eedeniaiaks", kuna seal olid suured viljapuuaiad. Fruita hüljati 1955. aastal, kui asula liideti Capitol Reefi rahvuspargiga.

Tänapäeval on säilinud üksikud hooned: taastatud koolimaja ning Giffordi maja ja küün. Viljapuuaias on alles jäänud umbes 2500 puud, mida haldab Rahvusparkide Teenistus. Viljapuuaias on säilitatud ajalooline maastik ja väike töögrupp hoolitseb viljapuude pügamise, kastmise ja ümberistutamise eest.

Ühetoaline koolimaja ehitati ja avati aastal 1896. Koolis õpetati peamiselt lugemist, kirjutamist ja aritmeetikat, kuid sealsed õpetajad õpetasid ka teisi aineid, näiteks ajalugu või geograafiat. Kooli kasutati ka kirikuna. Koolimaja renoveeriti 1966. aastal.

Giffordi talu
-------------

Ajalooline Giffordi talu on ainus säilinud talu Fruitas. Selle väikse talumaja seisund on säilinud 1960. aastast. Toad on kujundatud muuseumiks, väikseks kaupluseks ja kohvikuks, kus müüakse ainult raamatuid, keedised, pirukad jms, mis pärinevad linna puuviljaaiast.

Vaata ka
--------

* Fruita koolimaja

Välislingid
-----------

* GNIS
**Maija Dragūne** (sündinud 19. märtsil 1945 Riias) on läti kunstnik.

Eluloolist
----------

1963. aastal lõpetas ta Janis Rozentalsi nimelise Riia Kunstikooli (läti keeles *Jaņa Rozentāla Rīgas Mākslas vidusskola*), 1964–1970 õppis Läti Kunstiakadeemia graafikateaduskonnas, tema diplomitöö juhendaja oli Pēteris Upītis. 

Aastatel 1979–1994 töötas Maija Dragūne kirjastuse Liesma kunstilise toimetajana, 1996. aastast J. Rozentalsi kunstikoolis joonistamise ja kompositsiooni õpetajana. 

Alates 1973. aastast on ta Läti Kunstnike Liidu liige. 1994. aastal astus kunstnike ühingusse Grafikas kamera.

Looming
-------

Maija Dragūne on olnud Läti graafikas tegev üle 40 aasta. Tema loomingu moodustavad litograafiad, akvarellid ja joonistused, samuti raamatuillustratsioonid. Läbiv teema tema loomingus on loodus, mida kunstnik vahendab oma fantaasia, kogemuse ja stiili varal. Tema teostes võtab maailm sürrealistlike visioonide kuju, milles peituvaid alltekste ja tundeid vahendavad musta-valge rütm, joon ja tekstuur; meeleolult on need romantilised maastikud ja vaikelud. Tööstiililt ei ole ta eksperimenteerija, vaid näeb juba litokivi töödeldes kujutluses lõpetatud teost.

Alates 1972. aastast on kunstnik osalenud näitustel. Tema teoseid on eksponeeritud Suurbritannias, Prantsusmaal, Poolas, Soomes, Eestis, aga ka Austraalias ja Ameerika Ühendriikides. Kunstnikul on olnud üheksa isikunäitust, ulatuslikem neist 1995. aastal väliskunstimuuseumis (*Ārzemju mākslas muzejā*) Riias. Tema teoseid leidub Läti Rahvusliku Kunstimuuseumi, Läti Kunstnike Liidu ja Moskva Tretjakovi galerii kogudes.

Tunnustus
---------

Maija Dragūne on kolm korda pälvinud diplomi Tallinna graafikatriennaalil (1983, 1987, 1989) ja hõbemedali Pariisis Kevadsalongi näitusel 1984. aastal.

Viited
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑

Välislingid
-----------

* Maija Dragūne oma kunstist 2017. aasta näituse tutvustuses (inglise keeles)
* Maija Dragūne töid galerii Jekabs veebilehel
* Maija Dragūne töid portaalis "Latvijas reitingi" (läti keeles)
* Maija Dragūne Läti Rahvusliku Kunstimuuseumi kodulehel (läti keeles)
* Maija Dragūne illustraatorina ulmekirjanduse portaalis "Лаборатория Фантастики"(vene keeles)
**Visconti** on itaalia aadlisuguvõsa, kelle esindajad valitsesid Milanos vaheaegadega 1277–1447. Visconti suguvõsa esindajad kandsid alates 1378. aastast Milano hertsogi tiitlit.

Visconti dünastia Milanos
-------------------------

* 1277–1294 Ottone Visconti
* 1294–1302 ja 1311–1322 Matteo I Visconti
* 1322–1327 Galeazzo I Visconti (Matteo I poeg)
* 1329–1339 Azzone Visconti (Galeazzo I poeg)
* 1339–1349 Lucchino Visconti (Matteo I poeg)
* 1349–1354 Giovanni Visconti (Lucchino vend)
* 1354–1355 Matteo II Visconti (Giovanni vennapoeg)
* 1354–1378 Galeazzo II Visconti (Matteo II vend)
* 1354–1385 Bernabò Visconti (Galeazzo II vend)
* 1378–1402 Gian Galeazzo Visconti (Galeazzo II poeg)
* 1402–1412 Giovanni Maria Visconti (Giovanni Galeazzo poeg)
* 1412–1447 Filippo Maria Visconti (Giovanni Maria poeg)

Viscontid said 11. sajandi alguses vikonditiitli (sellest ka nende nimi). 1262 nimetas paavst Otteone Visconti Milano peapiiskopiks. 1277 võitis Otteone Desio lahingus gvelfid ja pani aluse Milanos Viscontide sinjoriiale.

Matteo I kindlustas oma võimu Saksa kuninga toel ja laiendas oma mõjuala Põhja-Itaalias, kuid sattus vastuollu paavstiga. Tema valitsusajal kuulusid Viscontidele lisaks Milanole juba ka Alessandria, Asti, Como, Navara, Vercelli, Bergamo, Brescia, Pavia ja Cremona.

Gian Galeazzo Visconti sai 1395 Milano hertsogi ja 1397 Lombardia hertsogi tiitli; tema valdusse kuulus suurem osa Põhja-Itaaliast.

Pärast seda, kui Filippo Maria 1447 meesjärglasteta suri, hakkasid Milanos valitsema Sforzad.
|  |  |
| --- | --- |
| Hoiatus! | **Võimalik autoriõiguste rikkumine!**  Kui on olemas/saadud luba teksti kasutamiseks litsentsi CC BY-SA 3.0 tingimustel, siis edasta aadressile permissions-etättwikimedia.org kiri, milles autor kinnitab, et on nõus teksti kasutamisega selle litsentsi tingimustel.

Võimalikuks lahenduseks on ka teksti ümbersõnastamine, sest faktid ei ole autoriõigustega kaitstud. |

   Teksti allikas:  

Limpa Limonaad on traditsiooniline, iseloomuliku ja ainulaadse maitsega karastusjook tehtud A. Le Coq firma poolt.

See on olnud turul 80 aastat. Limonaadi valmistamisel on kasutatud stepiavarustest pärit ravimtaimede ekstrakti, mida mitte ükski teine firma pole suutnud jäljendada. Limpa limonaadi ainulaadne ja klassikaline maitse on hoidnud lapsevanemaid selle joogi juures ja toonud juurde uusi väikseid sõpru.

Limpa limonaad ei sisalda säilitusaineid!

See on suurustes o,33L; 0,5L ja 1,5L

KOOSTISOSAD:
============

Limpa limonaad koosneb: veest, suhkrust, süsihappegaasist, happesuse regulaatorist – sidrunhapest, lõhna- ja maitseainetest, toiduvärvivst – E150d.

Limpa Limonaad

SISALDAB
========

100 ml sisaldab keskmiselt 139kJ / 37kcal. Rasvad 0 g, millest külastunud rasvhappeid 0 g, süsivesikuid 9,2 g, millest suhkruid 9,2 g. Samuti kiudaineid 0 g, valke 0 g ja soolasi 0 g.

Viited
======

1. ↑  "Limonaad Traditsiooniline". *A. Le Coq*. Vaadatud 12. aprillil 2023.
2. ↑  "Limonaad Traditsiooniline". *A. Le Coq*. Vaadatud 12. aprillil 2023.
3. ↑  "Limonaad Traditsiooniline". *A. Le Coq*. Vaadatud 12. aprillil 2023.
**Fryderyk Chopin** oli baaslaev, ehitati 1965. aastal Gdańskis Poolas. Laev on nime saanud helilooja Fryderyk Chopini järgi.

Ajalugu
-------

Fryderyk Chopin ehitati aastatel 1963–1965 Poolas Gdańskis Eesti Kalatööstuse jaoks ja tööpiirkonnaks sai põhiliselt Atlandi ookean. 1987. aastani oli Eesti suurim laev, ühe sõukruviga ja külmruumidega mootorlaev.

Baaslaev kogus püügilaevadelt (traallaevad, seinerid jt) kala ja kalajahu. Laeval olid külmutustrümmid ja kalatöötlemistsehh. Kuulus tootmiskoondisele Eesti Kalatööstus (üheksakümnendatel RAS Ookean), peale selle erastamist kuulus Kalbur-F'ile. Algul Nõukogude Liidu, hiljem Eesti lipu all.

1998 müüdi laev Indiasse vanarauaks.

Laeva üldandmed
---------------

Klassitähis: UL(star) R4/1 C   

Täielik veeväljasurve: 19660 t   

Lasti mahutavus: 9796,7 t   

Tonnide arv 1 cm süvise kohta: 29 t   

DWT (dedveit suvel): 9796,7   

Üldpikkus 165,53  

Parda kõrgus peatekini: 9,45 m  

Parda kõrgus ülemise tekini: 12,6 m  
 
Parda number: EB-0136  

Kütuse ööpäevane kulu: 25 t   

Diislikütuse tagavara: 4100 t   
 
Vee tagavara: 1906 t   

Mageveeseadme tootlikkus: 100 t/ööpäevas   

Ööpäevane veekulu: umbes 35 t   

Koide arv: 228  

Meelelahutus- ja söögikohad: kinosaal ja kauplus

Välislingid
-----------

* Esimene praktikareis ja laevast üldiselt Mereblog, 2006–2007
**Karl Adelbert** (eesnimi ka **Kaarel**; 31. mai 1877 Särevere vald, Türi kihelkond, Järvamaa – september 1939 Tallinn) oli Eesti ametnik ja vanglaülem.

Ta lõpetas 1899. aastal Paide linnakooli.

Ta alustas 1898. aastal tööd vanglate alal Tallinna eeluurimisvangla kantseleiametnikuna, oli 1905. aastal Lasnamäe vangla ülem ja hiljem Eestimaa kubermanguvangla ülema abi. 

1908. aastal rändas Venemaale ning oli Tveri kubermangus ja linnas vanglaametnik, alates 1923. aastast ka Tveri vangla ülem. Ta opteerus 1920. aastal Eesti kodakondsusse ning naasis samal aastal Eestisse.

Veebruaris 1921 määrati ta Keskvangla ülemaks. Ta kõrvaldati kaebuse peale novembris 1922 ametist ja alustati tema kohta kriminaaluurimist. 1923. aastal lõpetati uurimine kuriteokoosseisu puudumise tõttu.

Ta oli hiljem eeluurimisvangla ja Harku vangimaja ülem ning vangimajade inspektor.

Viited
------

1. ↑  "Moskva Kontroll-Opteerimise Komisjon". Eesti Rahvusarhiiv, ERA.36.2.119
2. ↑  Eesti Rahvusarhiiv, ERA.70.2.415
**Vabaduse väljaku pommiplahvatus** toimus 26. augustil 1993. aastal Tallinnas Vabaduse väljaku ja Harju tänava nurgal sel ajal asunud Estonian Airi kontori ees. Plahvatas kahe raadiopuldiga kaugjuhitav käsikohvrisse paigutatud kümme kilo ammoniiti sisaldanud pomm. Plahvatuses said kannatada Estonian Airi kontorihoone ja sisustus, Ameerika Ärikeskus, tänaval seisnud autod ning lähedalasuvad aknad. Viga sai kaks juhuslikku möödakäijat. 

Pommiplahvatuse korraldamises süüdistati Robert Pohlakut, kes oli Linnuvabriku grupeeringu juht. Plahvatus pidi olema kättemaks Permi grupeeringu liimetele Aleksander Siirakule (hüüdnimed: Taivanets, Kauboi) ja Sergei Potšivalovile. Koos Pohlakuga olid ka Mäng, Imre Arakas, Grossthal, Pohlak, Piispea, Janek Kukk ja Toomas Helin, Laane ja Kuusik.. Ainus tõend teiste meeste väidetava osaluse kohta oli tabatud pommipanija Robert Pohlaku tunnistus ja Helina ülekuulamine kestis vaid kümmekond minutit, Kukk pääses kaheaastase tingimisi karistusega.  Tallinna kesklinnas avalikus kohas toimunud võimas plahvatus oli esimene suurem kriminaaluurimine taasiseseisvunud Eestis.

Viited
------

1. ↑   10. juuli 1997 Vabaduse väljaku plahvatuse uurimine on lõppemas. Õhtuleht
2. ↑  Pommiplahvatus Vabaduse väljakul. Postimees 8. mai 2013
3. ↑  Operacion Gran Baltico. Eesti Ekspress 6. veebruar 2002
4. ↑  Endine Marbella lindprii ja narkoärimees Toomas Helin suri ootamatult. Delfi 28. jaanuar 2021
Fröjeli kiriku välisvaade
Ristimiskivi Fröjeli kirikus
Võidukaarerist ja barokne altarisein selle taga
**Fröjeli kirik** (rootsi keeles *Fröjel kyrka*) on keskaegne kirik Fröjelis Ojamaal. Arhitektuurilt on see romaanika-gootika üleminekustiilis ehitis. Interjööri kaunistavad 14. sajandi seinamaalingud. Fröjeli kirik kuulub Rootsi kiriku Visby piiskopkonnale.

Arhitektuur
-----------

Fröjeli kirik võis olla ehitatud mitte ainult pühakojaks, vaid ka kindluskirikuks ja paopaigaks. Sellele viitab kiriku asukoht, mis asub kõrgemal kohal mere lähedal ja kiriku lähedal asuvad keskaegse kaitsetorni varemed. Kirik on ehitatud kristluse-eelse kivilabürindi, võimaliku kunagise kultusekoha lähedusse.

Kirik on ehitatud lubjakivist. Hoone vanim osa on pikihoone, mis pärineb 12. sajandist. Torn paistab olevat löövist hilisem. Ruumikas ning löövist kõrgem kooriruum pärineb umbes 1300. aastast ja on juba gooti vormides, mitte romaanipärane nagu kiriku teised osad. Võimalik, et ka kogu kirik plaaniti uuesti ehitada gooti stiilis, kuid valmis ainult kooriosa.

Interjöör
---------

Interjööris on arvukalt 14. sajandi alguse seinamaalinguid, mis kujutavad lohesid, hirvi, lõvisid ja greife. Ristimiskivi jalg on vanem ja selle autoriks peetakse Ojamaal töötanud meister Byzantiost; ristimiskivi fantaasiaolenditega kaunistatud kupa pärineb 14. sajandist.

Suur keskaegne triumfirist võidukaares on samuti 14. sajandist. Barokne altariretaabel ja nelja evangelisti kujudega kantsel on mõlemad loodud 17. sajandil.

Viited
------

1. ↑  "Fröjel kyrka. - guteinfo.com". Originaali arhiivikoopia seisuga 7. september 2021. Vaadatud 7. septembril 2021.
2. ↑  "Fröjel kyrka. - guteinfo.com". Originaali arhiivikoopia seisuga 7. september 2021. Vaadatud 7. septembril 2021.
3. ↑  Fröjel kyrka. - Svenska kyrkan

Välislingid
-----------

* Fröjel kyrka. - Svenska kyrkan
* Fröjel kyrka. - guteinfo.com
**Lauto** on näppekeelpillide hulka kuuluv keelpill. 

Lautol on mitu kuju. Erinevused on suuruses ja keelte arvus. Instrumendi sõrmlaud ehk krihvlaud on jaotatud krihvideks, millel vasaku käega fikseeritakse helikõrgus. Lautol on lühike, iseloomuliku tahapoole pööratud häälestusosaga kael, topeltkeeled ja ümar mandlikujulise kaanega kõlakorpus.

Lauto kõlalaud valmistatakse hästi kõlavast puidust, tavaliselt kuusest. Tagakülg valmistatakse kõvast puidust, näiteks vahtrast, kirsipuust, eebenipuust või roosipuust.

Ajalugu
-------

Lauto arvatakse pärinevat Mesopotaamiast. 17. sajandil eKr valmistatud keraamilisel plaadil on leitud varaseima algelise 2-3 keelega lautosarnase muusikariista kujutis. See plaat asub tänapäeval Bagdadis muuseumis.

See muusikariist jõudis peagi Vana-Egiptusesse. Seal kasutati 2 keelega lautosid, mis olid valmistatud kilpkonna kilbist ja kaetud pealt nahaga, milles oli 6 kõlaava. Pillikael oli umbes 32 cm pikk ja mõnikord oli selle otsa nikerdatud hane- või pistrikupea. Seda pilli mängiti lipitsaga.

Pika kaelaga lauto ilmus Vana-Kreekasse 4. sajandil eKr. Vanad kreeklased nimetasid lautot **panduuraks**. Kreekast levis lauto Etruuriasse ja Rooma. Roomlased hindasid lautosid nagu teisigi keelpille kõrgelt. 5. sajandil mängiti lautot Bütsantsis ja Liibüas. 10. sajandil jõudis see Indiasse.

Tänapäeva lauto on otseselt arenenud araabia pillist, mille nimi oli uud. See oli lühikese kaela ja 4 keelega pill, mida mängiti lipitsaga. Mekas tunti seda juba 6. sajandil. See oli häälestatud kvartidesse. Mekas lisati pillile veel 2 keelt. Euroopasse tõid udi maurid Hispaania vallutamise ajal, kuid teistesse Euroopa maadesse jõudis see alles 13. sajandil.

Hendrick ter Brugghen. Noor naine lautot häälestamas (1626–27)
Araabia keelest tuleb ka pilli nimi. Nii sõnad "ud" kui "lauto" pärinevad araabia sõnast العود (al'ud), mis tähendab puitu.

Keskaegne lauto oli meloodiline muusikariist. Seda mängiti hanesulest lipitsaga. Mängida sai üht muusikaliini, akordidega kadentsides ja fraaside lõpul. Ent 15. sajandil hakati lautot mängima sõrmedega ja see võimaldas mängida mitut partiid korraga. Nii kujunes lauto polüfoonilise häälega sooloinstrumendiks.

16. sajandi lautol oli 6 keelt, aga sajandi lõpuks koguni 10. Kasutati 7 liiki lautosid. Renessansi ajal tunnustati lautot teistest muusikariistadest rohkem, ta oli populaarseim soolopill ja suurepärane partner laulu saateks. Enne 16. sajandit oli lauto tavaliselt ansamblipill, aga 16. sajandil sai ta soolopilliks.

18. sajandil hakkas huvi selle pilli vastu raugema ja alates 19. sajandist on seda mängitud harva.

Lautomängijaid
--------------

* Carlo Gesualdo
* Robert Staak

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Keelpillid keskaja lõpuni Vaadatud 24. jaanuaril 2012
2. 1 2 3  Antiigileksikon, 2. kd. lk. 18

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Lauto** |

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Lauto** |
**Lavant** on vald (*Gemeinde*) Austrias Tirooli liidumaal Lienzi ringkonnas. Vald asub 675 m kõrgusel merepinnast. Valla pindala on 22,55 km², 1. jaanuaril 2016 elas seal 303 inimest. Vald paikneb Lienzi linnast kagus.

Ajalugu
-------

Pärast 5. sajandit asendas Lavant iidset Rooma asulat Aguntumit. 1948. aastal avastati hilisrooma ja varakristliku ajajärgu arheoloogilised varemed Kirchbichli mäel. Need avastused sisaldasid lossi jäänuseid piiskopi elupaigaga, 2. ja 3. sajandist pärit Rooma templit kalmude ja ohvrialtaritega, kahe torniga kindluseväravat ja 4. sajandist pärit neljas järgus ehitatud varakristlikku kirikut. Kirik purustati 7. sajandil ja asendati hiljem. Kihelkonnakirikut on esmamainitud 1090. aastal.

Maamärgid
---------

Gooti stiilis Peeter-Pauli kirik ehitati aastal 1485 keskaegse kindlusehitise peale. Kirikus on romaani stiilis võlv, gooti tiibaltari jäänused ja tasane puidust gooti lagi 1516. aastast.

St. Ulrichi palverännukirik Lavantis pärineb 17. sajandist ning selles on torn, läänevärav ja gooti ajast säilinud koor. Kirik renoveeriti 1770. aastal ning freskod, rokokoomaalid ja interjöör lisati hiljem.

* St. Ulrichi palverännukirikSt. Ulrichi palverännukirik
* St. Ulrichi kihelkonnakiriku interjöörSt. Ulrichi kihelkonnakiriku interjöör
* Peeter-Pauli kirikPeeter-Pauli kirik

Viited
------

1. ↑  Dauersiedlungsraum der Gemeinden Politischen Bezirke und Bundesländer - Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 10.03.2019.
2. ↑

Välislingid
-----------

* www.gemeindelavant.at

Lienzi ringkonna vallad

* Abfaltersbach
* Ainet
* Amlach
* Anras
* Assling
* Außervillgraten
* Dölsach
* Gaimberg
* Heinfels
* Hopfgarten in Defereggen
* Innervillgraten
* Iselsberg-Stronach
* Kals am Großglockner
* Kartitsch
* Lavant
* Leisach
* Lienz
* Matrei in Osttirol
* Nikolsdorf
* Nußdorf-Debant
* Oberlienz
* Obertilliach
* Prägraten am Großvenediger
* Sankt Jakob in Defereggen
* Sankt Johann im Walde
* Sankt Veit in Defereggen
* Schlaiten
* Sillian
* Strassen
* Thurn
* Tristach
* Untertilliach
* Virgen
**Raadioelektroonika** tähendab elektroonikat, mida kasutatakse raadiotehnikas, s.t raadiosaatjates ja raadiovastuvõtjates.

Nii kuuluvad raadiotehnika valdkonda kõrgsagedusvõimendid, segustid ja sagedusmuundurid, vahesagedusvõimendid (koos ribafiltritega), modulaatorid ja modulatsioonidetektorid, koodrid ja dekoodrid ning helisagedusvõimendid.

Raadioelektroonika haarab raadiotehnilisi süsteeme alates automaatsest võimenduse või nivoo reguleerimisest ja sageduse automaatsest järelhäälestusest kuni keerukate süsteemideni (näiteks radarid, raadionavigatsiooni süsteemid, positsioneerimine).

Raadioelektroonika alasse kuuluvaks võib lugeda ka digitaalse informatsiooni (digitaalse signaali) ülekande süsteeme, mis on ette nähtud audio- ja videoinfo edastamiseks ehk digitaalse ringhäälingu süsteeme. 

Raadioelektroonika alasse kuuluvaks võib lugeda ka mobiilsidet ja mobiilset või traadita internetiühendust, mis samuti on digitaalsete andmete (informatsiooni) edastamisel põhinevad, kuid erinevalt ringhäälingust on siin side kahepoolne (dupleks).

Raadioelektroonika alasse kuuluvaks loetakse tihti ka heli- ja videotehnilist seadmestikku, mida kasutatakse saatja poolel, kuigi tegelikult on siin tegemist helitehnilise ja pilditehnilise seadmestikuga (ehk audio- ja videoelektroonikaga).
**Gustav Zopp** (21. november 1883 Võru vald – 21. november 1962 Võru) oli eesti fotograaf.

Zopp sündis Võrumõisas Navi külas ja õppis Võru valla algkoolis. Aastatel 1906–1914 elas ta ja pidas stuudiot Otepää vallas, 1914–1940 Võrus, pildistamist jätkas surmani 1962. aastal. 1914. aastal oli tal ateljee Võrus aadressil Riia 34. Alates 1929. aastast elas ja pidas stuudiot Kreutzwaldi 34a. Ta tegi passipilte, grupiportreesid. Oli kantud "Eesti Foto-Almanaki" 1929. aasta kutseliste fotograafide nimistusse.

Küüditati 1951. aastal Venemaale, tuli tagasi 1956.

Ta on maetud Võru linnakalmistule.

Viited
------

1. ↑  kalmistud.ee[*alaline kõdulink*]

Kirjandus
---------

* Võru Teataja, 12.05.1922
* Kaljula Teder, *Eesti fotograafia teerajajaid*. Eesti Raamat, Tallinn, 1972
* Vahur Kuhlberg (koostaja), *Eestis enne II Ilmasõda tegutsenud fotograafid ja kirjastajad*. Tartu: V. Kuhlberg, 2010
* Ago Ruus (koostaja), *Vana-Võromaa päevapiltnikud.* Võru: Võro Instituut, 2020

Välislingid
-----------

* Võrumaa Sõprade Selts
* Fotomuuseumi andmebaasis
**Tour Montparnasse** (ametlikult **Tour Maine-Montparnasse**) on pilvelõhkuja Pariisis Prantsusmaal. See oli aastatel 1972–2011 Prantsusmaa kõrgeim pilvelõhkuja. Selle kõrgus on 210 meetrit, hoones on 59 korrust. Põrandapinda on 88 400 m². Eiffeli tornist (324 m) jääb see siiski märgatavalt maha.

Tour Montparnasse'i arhitektid on Eugène Beaudouin, Urbain Cassan ja Louis Hoym de Marien ning selle ehitas Campenon Bernard. Hoone ehitati aastatel 1969–1972. Valmimise ajal oli see Euroopa kõrgeim hoone katuse kõrguse poolest: kõrgematel ehitistel katus puudus.

Otse hoone all asub metroojaam Montparnasse-Bienvenue, kus saavad kokku 5 metrooliini. Hoone juures on ka lennujaama viiva Air France'i bussi peatus.

Hoone piirneb kirdes Montparnasse'i puiesteega, läänes Maine'i avenüüga ja kagus du Départi tänavaga. Hoone juurest algavad kirdesse viiv Rennes'i tee, kagusse viiv Edgar Quinet' puiestee ja kagusse viiv Vaugirardi puiestee.

Hoones on peamiselt bürooruumid. Osa bürooruume ei piirne välisseinaga ning neil puuduvad aknad (tänapäevastes pilvelõhkujates selliseid bürooruume ei ole). 56. korrusel asub restoran ja viimasel korrusel vaateplatvorm. Hoone tipus on ka suveniiripood.

Tour Montparnasse'i lift on Euroopa kiireim: see sõidab alt üles 38 sekundiga.

Hoone katuselt on võimalik näha 40 kilomeetri kaugusele, näiteks on võimalik näha Orly lennuväljalt õhku tõusvaid lennukeid.

Tour Montparnasse'i on tema lihtsa arhitektuuri, suurte mõõtmete ja monoliitse väljanägemise pärast korduvalt kritiseeritud, kuna see ei sobivat Pariisi linnamaastikku. Kaks aastat pärast selle valmimist keelati uute kõrghoonete ehitamine Pariisi kesklinna.

Vahel öeldakse poolnaljatades, et Tour Montparnasse'ilt avaneb Pariisi kõige kaunim vaade, sest see on ainus koht Pariisis, kust ei paista Tour Montparnasse. Kuid juba Guy de Maupassant väitis sedasama Eiffeli torni kohta, vastates küsimusele, miks ta iga päev tornis lõunat söömas käib.

2005. aastal selgus, et torn ehitati asbesti sisaldavast materjalist. Sissehingamise korral on asbest kartsinogeenne. Asbestirikka materjali kõrvaldamine suurest hoonest, kus on tuhandeid töötajaid, on keeruline. Siiski saadi asbest kõrvaldatud 2007. aasta juuliks.

1995. aastal ronis Prantsuse alpinist Alain Robert Tour Montparnasse'i otsa, kasutades ainult oma käsi ja jalgu ning mitte ühtki julgestusvahendit.

Välislingid
-----------

* Tour Montparnasse'i koduleht
"Galifianakis" suunab siia. Teiste selle perekonnanimega isikute kohta vaata artiklit Galifianakis (perekonnanimi).

**Zachary Knight Galifianakis** (sündinud 1. oktoobril 1969) on Ameerika Ühendriikide näitleja, muusik ja kirjanik, kes sai tuntuks 2001. aastal etteastega telesaates "Comedy Central Presents". 

Aasta hiljem tuli ta kanalil VH1 välja omaenda saatega "Late World with Zach".

Ta on näidelnud näiteks filmisarjas "Pohmakas" (*The Hangover*, 2009–2013) ning filmides "Õigeks ajaks" (*Due Date*, 2010), "Kampaania" (*The Campaign*, 2012), "Lindmees ehk (võhiklikkuse ootamatu voorus)" (*Birdman or (The Unexpected Virtue of Ignorance)*, 2014) ja "Ajugeeniused" (*Masterminds*, 2016). Ta on olnud lugenud sisse tegelaste teksti filmides "Saabastega kass" (*Puss in Boots*, 2011), "Lego-Batmani film" (*The Lego Batman Movie*, 2017) ja "Missing Link" (*Missing Link*, 2019).

Galifianakis on Emmyga pärjatud jutusaate "Between Two Ferns with Zach Galifianakis" (mida saab vaadata veebilehel Funny or Die) saatejuht. Rolli eest telekanali FX sarjas "Baskets" oli ta 2017. aastal nomineeritud parima komöödiasarja meespeaosatäitja Emmyle.

Viited
------

1. ↑  "Zach Galifianakis Biography (1969–)". filmreference.com. Vaadatud 5. juuni 2010.

Välislingid
-----------

* Zach Galifianakis saidil IMDb (inglise keeles)
* Zach Galifianakis saates "Charlie Rose" (inglise keeles)
* Zach Galifianakise teemalised tööd raamatukogudes (WorldCati kataloog)
**Ku-sagedusala** ehk **Ku-riba** on osa elektromagnetlainete spektri mikrolainete sagedusalast vahemikus 10–18 GHz. 

Ku laineala kasutatakse laialdaselt satelliitringhäälingus.

Tähis Ku tuleneb saksakeelsest fraasist *Kurz-unten*, mis viitab lainealale vahetult enne K-riba.

Kasutus satelliitringhäälingus
------------------------------

Ku-laineala sagedusalad satelliitringhäälingus:

* I (10,7–11,7 GHz) kannb FSS nime.
* II (11,7–12,5 GHz) kannab DBS nime.
* III (12,5–12,75 GHz) kasutab Prantsuse satelliit Telecom

Ku-sagedusala satelliittelevisiooni programmide vastuvõtt toimub üldjuhul paraboolpeegli ja signaalimuunduri (LNB) vahendusel.

Kasutus radarirakendustes
-------------------------

Radarirakendustes on sagedusvahemik 12–18 GHz vastavalt radarilainealadele standardis IEEE 521-2002. Kehtiv Ku sagedusriba definitsioon kattub 11,2–12 GHz osas radarirakenduste X-ribaga, kuid satelliitsides (satelliitringhääling, satelliittelevisioon) kasutatakse valdavalt Ku sagedusriba sagedusi vahemikes 10,7–11,7 GHz ja 11,7–12,5 GHz.

Viited
------

1. ↑  IEEE Std 521 - 2002 Veebilink on kättesaadav IEEE liikmetele
Lautréamont
**Comte de Lautréamont** ('Lautréamonti krahv'; õieti **Isidore-Lucien Ducasse**; 4. aprill 1846 Montevideo – 24. november 1870 Pariis) oli prantsuse kirjanik.

"Maldorori laulude" esimene väljaanne 1868
Sündis 4. aprillil 1846 Montevideos Uruguays Prantsusmaa konsulaadi sekretäri asetäitja perekonnas.

Suri 24. novembril 1870 24-aastaselt teadmata põhjustel.

Oma lühikese elu jooksul jõudis kirjutada ja avaldada ainult kaks raamatut "Maldorori laulud" ("Les Chants de Maldoror") ja "Luuletused" ("Poésies"), mille hallutsinatoorsel ja visionäärsel stiilil oli mõju kogu moodsale kirjandusele ja kirjanikele, eriti sürrealistidele ja situatsionistidele.

Läbiv joon Lautréamonti krahvi loomingus on tahtliku kurjuse probleem. Tema proosa on otsivalt poeetiline, sisaldades luulelisi elemente nagu kordused, hüüdeid lugeja jms asjaosaliste poole.

Isidore Ducasse tundis suurt huvi zooloogia vastu ning mängis klaverit.

Kunstnik Amedeo Modigliani olevat "Maldorori laule" endaga pidevalt kaasas kandnud ja neid tsiteerinud.

Teosed eesti keeles
-------------------

* "Maldorori laulud": I laul. Prantsuse keelest tõlkinud Anti Saar – Vikerkaar 2014, nr 1/2, lk 10–21

Kirjandus
---------

* Albert Camus, "Mässav inimene", tõlkinud Leena Tomasberg, sari Avatud Eesti Raamat, Vagabund, Tallinn 1996, lk 123–132 ("Lautréamont ja banaalsus"); ISBN 9985835115
* Anti Saar, "Lautréamont´ist ja "Lauludest". Ainult head" – Vikerkaar 2014, nr 1/2, lk 21–25
Georgi Malenkov
**Georgi Malenkov** (vene Георгий Максимилианович Маленков; 8. jaanuar 1902 (vkj 26. detsember 1901) Orenburg – 14. jaanuar 1988 Moskva) oli Nõukogude Liidu poliitik, NSV Liidu Ministrite Nõukogu esimees aastail 1953–1955.

Malenkov tõusis Nõukogude võimuhierarhia tippu 1930. aastate lõpul, mil stalinistlik terror hakkas vähenema.

Teine maailmasõda
-----------------

Põluaastad 1946–1948
--------------------

Võimuletõus 1950. aastatel
--------------------------

Pärast Teist maailmasõda hakati Malenkovi pidama üheks Stalini võimalikuks järglaseks. 1946 sai temast Poliitbüroo liige ning peagi ka üks NLKP sekretäre, kõrvaldades juhtkonnast Andrei Ždanovi, keda peeti kindlaks Jossif Stalini järglaseks NLKP KK peasekretäri ametikohale ning Stalini järel nr. 2 figuuriks kommunistliku partei ladvikus. 

1953. aastal 5. märtsil, kui Jossif Stalin suri, sai Malenkovist NSV Liidu Ministrite Nõukogu esimees ning formaalselt Nõukogude Liidu faktiline juht, ehkki tegelik võim kuulus NLKP KK Poliitbüroole ja NLKP KK I sekretärile. 

Reaalselt see siiski nii ei olnud, sest Berial olid väga tugevad võimuhoovad taasühendatud NSV Liidu Siseministeeriumi ning selle koosseisus olevate riikliku julgeolekuasutusega ning Nikita Hruštšov oskas NLKP KK I sekretärina samuti läbi parteiallorganisatsioonide ning osava kaadrite jaotamise reguleerimisega võimu veidi aeg hiljem enda kätte mängida.

Malenkovi, Beria ja Hruštšovi kolmikvõim 1953. aastal
-----------------------------------------------------

1953. aasta mais otsustasid Malenkov, Beria ja Hruštšov ühiselt NSV Liitu juhtida ning võimu ajutiselt omavahel ära jagada: Beriale jäid ühendatud NSV Liidu Siseministeeriumi siseministrina riikliku julgeoleku ja siseriiklikud küsimused, Malenkovile NSV Liidu Ministrite Nõukogu esimehena valitsuse juhtimine ja Hruštšovile NLKP KK sekretärina parteiaparaadi juhtimine. Beria ja Malenkov olidki 1953. aasta esimesel poolel kõige innukamad reformaatorid, hiljem võttis Hruštšov mitmed nende ideed üle ja kuulutas enda omadeks. Malenkovi reformida jäi majandusvaldkond, Beria tegutses sise- ja välispoliitikas, Hruštšov oli rohkem käsutäitja osas. Esialgu näis selline olukord kõiki osapooli rahuldavat, kuid Beria üha radikaalsemad reformid ja kasvav mõjukus tundusid Malenkovile ja Hruštšovile juuniks juba väga ohtlikud ning nad otsustasid ta kõrvaldada.

Langus 1955. aastal ning elu lõpupäevad
---------------------------------------

Seejärel jagasid nad võimu omavahel, kuid osav Hruštšov kallutas vaekaussi aja jooksul üha enam enese kasuks. 1955. aasta veebruaris saavutaski ta Malenkovi vabastamise MN esimehe kohalt ning 1957. aastal sidus ta viimase nn. "parteivastase grupiga", kuhu kuulusid ka mitmed teised vanad stalinistid (Vjatšeslav Molotov, Lazar Kaganovitš ja teised). 

Malenkov kadus lõplikult NLKP eliidi hulgast ning talt võeti 1961. aasta novembris isegi NLKP liikmestaatus. Ta elas kuni elu lõpuni tagasitõmbunult ning hakkas isegi kristlaseks, pettudes seega täielikult kommunistlikus ideoloogias.
**Georgi Kjoseivanov** (19. jaanuar 1884 – 27. juuli 1960) oli Bulgaaria peaminister 23. novembrist 1935 kuni 1940. aastani.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Andrej Tošev** | **Bulgaaria peaminister**23. november 1935–1940 | Järgnev**Bogdan Filov** |

Bulgaaria peaministrid

**Bulgaaria kuningriik:** Burmov | Drumev | D. Cankov | Karavelov | Ehrnrooth | *koht täitmata* | Sobolev | D. Cankov | Karavelov | Drumev | Karavelov | Radoslavov | Stoilov | Stambolov | Stoilov | Grekov | Ivančov | Petrov | Karavelov | Danev | Petrov | Petkov | Stančov\* | Gudev | Malinov | Gešov | Danev | Radoslavov | Malinov | Teodorov | Stambolijski | A. Cankov | Ljapčev | Malinov | Mušanov | Georgiev | Zlatev | Tošev | Kjoseivanov | Filov | Gabrovski\* | Božilov | Bagrjanov | Muraviev | Georgiev

**Bulgaaria Rahvavabariik:** G. Dimitrov | Kolarov | Červenkov | Jugov | Živkov | Todorov | Filipov | Atanasov | Lukanov

**Bulgaaria Vabariik:** Popov | F. Dimitrov | Berov | Indzhova | Videnov | Sofiyanski | Kostov | Sakskoburggotski | Stanišev | Borisov | Rajkov | Orešarski | Bliznaški | Borisov | Gerdžikov | Borisov | Petkov | Donev | Denkov
**Saksa Teaduste Akadeemiate Liit** (saksa keeles *Union der deutschen Akademien der Wissenschaften*, lühend *Akademienunion*) on Saksamaa teadusakadeemiate ühendus.

Akadeemiate Liit on katusorganisatsiooniks kaheksale akadeemiale. Põhiülesandeks on teha koostööd ja edendada ühiseid teadushuvisid. Erilist tähelepanu osutatakse interdistsiplinaarsele teaduskoostööle. Liitu kuuluvate akadeemiate liikmeskonda kuulub kokku rohkem kui 1900 teadlast erinevatelt teadusdistsipliinidelt.

Liit kannab praegust nime 1999. aastast. Enne seda kandis Saksamaa teadusakadeemiate ühendus nime **Saksamaa Liitvabariigi Teaduste Akadeemiate Konverents** (*Konferenz der deutschen Akademien der Wissenschaften*).

Saksa Teaduste Akadeemiate Liit on Euroopa akadeemiate ühendus ALLEA liige.

Liidu koosseis
--------------

Liitu kuuluvad: 

* Berliini-Brandenburgi Teaduste Akadeemia (asub Berliinis ja Potsdamis)
* Põhja-Reini-Vestfaali Teaduste ja Kunstide Akadeemia (asub Düsseldorfis)
* Göttingeni Teaduste Akadeemia
* Heidelbergi Teaduste Akadeemia
* Saksimaa Teaduste Akadeemia Leipzigis
* Teaduste ja Kirjanduse Akadeemia Mainzis
* Baieri Teaduste Akadeemia (asub Münchenis)
* Hamburgi Teaduste Akadeemia

Akadeemiate Liit teeb tihedat koostööd liitu mittekuuluvate Saksa Loodusuurijate Akadeemia Leopoldinaga, samuti Saksa Inseneriteaduste Akadeemiaga.

Vaata ka
--------

* Saksa DV Teaduste Akadeemia

Välislingid
-----------

* Union der deutschen Akademien der Wissenschaften Saksa Teaduste Akadeemiate Liidu koduleht
|  |
| --- |
|  |
| Medalikohad |
| Maailmameistrivõistlused |
| **Pronks** | 2013 | jäähoki |

**Jan Magnus Nygren** (sündinud 7. juunil 1990 Karlstadis) on Rootsi jäähokimängija, kes mängib kaitsjana Šveitsi kõrgliiga klubis HC Davos. Ta on klubi meeskonna asekapten.

Rootsi kõrgliigas debüteeris ta hooajal 2008–09 Färjestad BK meeskonnas. 2011. aastal tuli ta Färjestadiga Rootsi meistriks. Hooajal 2012–13 lõi Nygren Rootsi kõrgliigas kaitsemängijatest enim väravaid (12) ja pälvis hooaja parimale kaitsemängijale antava Salming Trophy.

2011. aastal valis Montreal Canadiens ta NHL-i *draft* '​is 113. valikuna. 2013. aasta mais sõlmis ta Canadiensiga kaheaastase lepingu. Hooaja 2013–14 alguses mängis Nygren American Hockey League'is Canadiensi noorteklubis Hamilton Bulldogs, kuid 2013. aasta novembris otsustas ta laenulepingu alusel naasta Färjestadi. Hooajal 2014–15 mängis ta taas Bulldogsis, kuid vigastuse tõttu pidi ta suurema osa hooajast vahele jätma.

Aastatel 2015–2017 mängis Nygren jällegi Färjestadis. Hooajal 2016–17 oli ta Rootsi kõrgliigas kaitsemängijatest taas suurim väravakütt (11). Alates hooajast 2017–18 mängib ta Davosis.

2014. aasta maailmameistrivõistlustel võitis Nygren Rootsi jäähokikoondise koosseisus pronksmedali.

Viited
------

1. 1 2   (vaadatud 5.5.2021)

Välislingid
-----------

* Magnus Nygren hockeydb.com lehel
**Liudsamblik** (*Lecanora* Ach.) on liigirikas samblike perekond.

Varem oli liudsamblike perekond veelgi suurem. Hiljem on sellest eraldatud perekonnad *Aspicilia, Rhizoplaca* ja *Squamarina*.

Liudsamblikud jagatakse kahte alamperekonda: *Eulecanora*, millel on rohkem kooriku kuju, ja *Placodium*, mille servad on enam või vähem selgete hõlmadega.

Eestis on leitud 50 liiki liudsamblikke.

Liudsambliku tallus on valge kuni hallikasroheline, mõnikord helekollane. Eosed on värvita.

Põhiliselt leitakse liudsamblikke müüridel, majaseintel ja kõnniteedel, aga mõnedki liigid kasvavad ka puukoorel ja puidul. Nad kasvavad radiaalselt, keskkohast kaugemale, ja väga aeglaselt, mitu millimeetrit aastas. Mõnikord juhtub, et keskkoht sureb ära, ja siis moodustavad lehtsamblikud rõnga. See-eest elavad lehtsamblikud vanaks: mitmekümneaastaseks, mõned liigid isegi mitmesaja-aastaseks.

Liudsamblikud kasvavad kõikjal maailmas. Neid leidub isegi Arktikas ja Antarktikas.

Liike
-----

* *Lecanora albescens* – valkjas liudsamblik
* *Lecanora allophana* – lepa-liudsamblik
* *Lecanora argentata* – pruun liudsamblik
* *Lecanora carpinea* – kahvatu liudsamblik
* *Lecanora conizaeoides* – linna-liudsamblik
* *Lecanora crenulata* – härm-liudsamblik
* *Lecanora dispersa* – müüri-liudsamblik
* *Lecanora pulicaris* – sile liudsamblik
* *Lecanora rupicola* – kalju-liudsamblik
* *Lecanora sulphurea* – väävel-liudsamblik
* *Lecanora varia* – tara-liudsamblik

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Liudsamblik** |

* Fotosid liudsamblikest
**Magnus Georg Paucker** (vkj 15. november 1787 Simuna – 19. august 1855 Jelgava) oli baltisaksa matemaatik ja astronoom, kolleegiuminõunik.

Elulugu
-------

Magnus Georg sündis koguduse õpetaja Heinrich Johann Pauckeri (1759–1819) ja tema esimese naise, Hedwig Eleonore Christine Halleri (1766–1791) pojana.

Ta omandas alghariduse kodus ja Rakveres ning õppisaastatel 1805–1808 Tartu Ülikoolis, mille lõpetamise järel töötas Peterburis ja Viiburis matemaatika- ja loodusteaduste õpetajana. 

1811. aastal asus ta Tartu astronoom-vaatleja kohale, luges ülikoolis diferentsiaal- ja integraalarvutust ning analüütilist ja kujutavat geomeetriat. 1812. aastal kaitses ta doktoriväitekirja,1813. aastal sai ta filosoofia doktorikraadi ja töötas Tartus professorina 1813. aastal.

Seejärel oli 1813. aastast Miitavi (Jelgava) Gümnaasiumi ülemõpetaja kuni pensionini 1846. Ta oli Kuramaa Kirjanduse ja Kunsti Ühingu ja Kuramaa Provintsiaalmuuseumi kaasasutaja. 

1822. aastal avastas ta esimese viisi korrapärase 257-nurga konstrueerimiseks.

Tunnustus
---------

* 1822. aastal valiti ta Keiserliku Teaduste Akadeemia korrespondentliikmeks
* 1832. aastal pälvis ta Demidovi täisauhinna metroloogias

Isiklikku
---------

Tema poolvendadest dr. Carl Julius (1798–1856) oli õigusteadlane ja ajaloolane, Heinrich Wilhelm (1797–1883) koguduse õpetaja Simunas, Friedrich August (1801–1837) 1828. aastast vabatahtlik sõjaväearst Türgi sõjas (Püha Anna ordeni 3. klassi kavaler) ja Gattšina linnahaigla ülemarst, ning Hugo Richard (1807–1872) Virumaa praost ja Põhja-Eesti konsistoriaalpiirkonna vaimulike leksikoni koostaja.

Magnus Georg Pauckeri poeg, Hermann Julius Georg von Paucker (1822–1889) oli Venemaa keisririigi sõjaväeinsener, kindralleitnant ning 1888. aasta novembrist kuni 1889. aasta märtsini Venemaa keisririigi teedeminister.

Viited
------

1. ↑  Vaimulike elulood: Heinrich Johann Paucker
2. ↑  Arnold Hasselblatt: *"Album Academicum der Kaiserlichen Universität Dorpat"*, Dorpat: C. Mattiesen, 1889, (Matrikkel nr.198 lk.14)
3. ↑  TÜ õppejõud kuni 1918. Üliõpilased kuni 1918
4. ↑  Die Familie Paucker in Ehstland und Rußland 1757–1885. Nach dem Familienbuche herausgegeben von H. J. Paucker. Reval: 1885 Andmed ESTERis

Välislingid
-----------

* Magnus Georg Paucker saidil "BBLD - Baltisches biografisches Lexikon digital"
Saksa Vaikse ookeani kolooniad: Pruun: Saksa Uus-Guinea; Kollane: Saksamaa Vaikse ookeani piirkonna protektoraadid; Punane: Saksa Samoa; Oranž: Põhja-Solomon, loovutatud Suurbritanniale.
**Saksa Samoa** (saksa: *Deutsch-Samoa*) oli Saksa protektoraat aastatel 1900–1914, mis koosnes Upolu, Savai'i, Apolima ja Manono saartest, mis asuvad tänapäeval täielikult iseseisva riigi Samoa territooriumil, endise nimega Lääne-Samoa. Samoa oli viimane Saksa koloonia omandamine Vaikse ookeani basseinis, mis saadi pärast Washingtonis 2. detsembril 1899 allkirjastatud kolmepoolset konventsiooni koos ratifitseerimiskirjade vahetamisega 16. veebruaril 1900. See oli ainus Saksa koloonia Vaikse ookeani piirkonnas peale Kiautschoud Hiinas, ja mida hallati eraldi Saksa Uus-Guineast. Saksa Samoa oli osaks Saksa koloniaalimpeeriumist.

Viited
------

1. ↑  Ryden, George Herbert. *The Foreign Policy of the United States in Relation to Samoa*. New York: Octagon Books, 1975. (Reprint by special arrangement with Yale University Press. Originally published at New Haven: Yale University Press, 1928), p. 574; the Tripartite Convention (United States, Germany, Great Britain) was signed at Washington on 2 December 1899 with ratifications exchanged on 16 February 1900
2. ↑  Flag raising at Mulinu'u Point was 1 March 1900
|  |
| --- |
|  |
| Medalikohad |
| Maailmameistrivõistlused |
| **Kuld** | 2018 | jäähoki |
| **Hõbe** | 2011 | jäähoki |
| **Pronks** | 2010 | jäähoki |

**Karl Magnus Svensson Pääjärvi** (sündinud 12. aprillil 1991 Norrköpingis) on Rootsi jäähokimängija, kes mängib Rootsi kõrgliigaklubis Timrå IK ründajana vasakäärel.

Hooajal 2007–08 debüteeris Pääjärvi Rootsi kõrgliigas Timrå IK meeskonnas.

2009. aastal valiti ta NHL-i *draft* '​is Edmonton Oilersi poolt kümnenda valikuna. Oilersis mängis Pääjärvi aastatel 2010–2013 kokku kolmel hooajal. NHL-is on ta mänginud veel St. Louis Bluesi (2013–2018) ja Ottawa Senatorsi (2018–2019) ridades.

2019. aasta oktoobris sõlmis ta kaheaastase lepingu KHL-i klubiga Jaroslavli Lokomotiv. 2020. aasta novembri lõpus siirdus ta Moskva Dinamosse.

Hooajal 2021/22 mängis Pääjärvi Rootsi kõrgliigaklubis Malmö Redhawks. 2022. aasta oktoobris naasis ta Timråsse.

Rootsi jäähokikoondisega tuli Pääjärvi 2018. aastal maailmameistriks. Lisaks on ta maailmameistrivõistlustelt võitnud veel ühe hõbemedali ja ühe pronksmedali. 2010. aasta maailmameistrivõistlustel, kus ta lõi viis väravat ja andis neli väravasöötu ning võitis Rootsiga pronksmedali, valiti ta turniiri sümboolsesse koosseisu.

Viited
------

1. ↑  "Магнус Пяярви — в «Локомотиве»". hclokomotiv.ru. 22.10.2019. Vaadatud 6.8.2020
2. ↑   (vaadatud 1.2.2023)

Välislingid
-----------

* Magnus Pääjärv KHL.ru lehel
* Magnus Pääjärvi NHL.com lehel
* Magnus Pääjärvi hockeydb.com lehel
Siivertsi linnaosa asukoht Narvas
Siivertsi 1929. aasta Narva linnaplaanil
**Siivertsi** on paikkond ja Narva linnaosa linna põhjaosas. See piirneb kagus Sutthoffi ning lõunas ja edelas Pähklimäe linnaosaga, läänes ja põhjas Narva-Jõesuu territooriumiga. Selle idapiir kulgeb Narva jõe kallast mööda.

Siivertsis asuvad muu hulgas Eesti kaitseväe kalmistu, Saksa sõdurite kalmistu, Narva Garnisoni kalmistu ning mitmete koguduste vanad surnuaiad: Peetri surnuaed, Saksa-Soome kalmistu, Siivertsi kalmistu. 

Samuti on seal 1900. aastal avatud Siivertsi monument Narva lahingus (1700) hukkunuile.

Vaata ka
--------

* Siivertsi kalmistu

Viited
------

1. ↑  15.10.2013 Eesti entsüklopeedia veebiversioonis

Kirjandus
---------

* Indreko, R. Kiviaja võrgujäänuste leid Narvas. – Eesti Rahva Muuseumi Aastaraamat, VIII. Tartu, 1932

Narva vapp
Narva linnaosad

Elektrijaama | Joaoru | Kalevi | Kerese | Kreenholmi | Kudruküla | Kulgu | Olgina | Paemurru | Pähklimäe | Siivertsi | Soldina | Sutthoffi | Vanalinn | Veekulgu  

**Ajaloolised linnaosad**  

Jaani eeslinn | Kadastiku | Narva eeslinn | Peetri eeslinn
**Grenader** on Tallinnas 2003. aastast tegutsev Eesti kirjastus, mille omanik on Grenader Grupp OÜ.

Grenader toodab kolme liiki trükiseid: militaarotstarbelisi (märklehed, laskepäevikud, militaarraamatud), Eesti-teemalisi postkaarte, plakateid ja muid turismitrükised (kaubamärgi PhotoTour all) ning raamatud Eesti ajaloost, suures osas just sõjaajaloost. Kirjastuse juhataja on Aimur Kruuse.

Muuhulgas on Grenader kirjastanud ekspeaminister Mart Laari ajalooraamatuid ja kokaraamatu ning poliitik Henn Põlluaasa raamatu „Sotsid. Interrinde teine tulemine".

2008. aastal pälvis rahvusvahelist tähelepanu ja kriitikat Grenaderi kirjastatud kalender Teise maailmasõja aegsete SS-i värbamisplakatitega, kus mõnelt pildilt eemaldati SS-i sümbolid.

2005. aastast on firmal Lätis tütarettevõte Astlandia SIA, mis kirjastab peamiselt kaubamärgi PhotoTour all Lätit tutvustavaid turismi- ja ajalootrükiseid.

Viited
------

1. ↑  Marek Kiviselg. "Grenader alustas ajaloosarjaga". mulje.ee, 18. juuni 2005
2. ↑  Sulev Vedler (10. aprill 2019). "Uus õukonnameedia. EKREt toetab oma meediatööstuskompleks, mis ei aja „mingit roosat löga"". *Eesti Ekspress*. Ekspress Meedia. Originaali arhiivikoopia seisuga 10. aprill 2019.
3. ↑  Tuuli Aug. "Briti ajaleht tundis huvi Eesti SS-i kalendri vastu"[*alaline kõdulink*]. Delfi/EPL, 29. detsember 2008