recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Autonoomne õhusõiduk** on iseseisvate süsteemide kontrolli all ja ilma piloodita lendav õhusõiduk. Enamik iseseisvaid õhusõidukeid on mehitamata õhusõidukid, kuid iseseisvaid juhtimissüsteeme on arendatud nii, et need saaksid juhtida ka õhutaksosid ja reisilennukeid.

Ajalugu
-------

### Mehitamata õhusõiduk

Esimene teadaolev mehitamata õhusõiduki kasutus leidis aset 1849. aastal kuumaõhupallidega sõjapidamise eesmärgil, mil Austria tegi õhurünnakut Veneetsia vastu.  Suuremad saavutused mehitamata lennunduses tulid esimese maailmasõja ajal, kui valmisid esimesed raadio teel juhitavad lennukid.

Autonoomsed tunnused nagu autopiloot ja automatiseeritud navigatsioon on arenenud järk-järgult 20. sajandi jooksul. Peamiselt on autonoomsed mehitamata õhusõidukid olnud kasutusel luure eesmärgil sõjanduses. Igapäevaelus võib autonoomseid mehitamata õhusõidukeid kohata põllumajanduses, kus tuleb suur maa-ala süsteemselt veega kasta ning iselendavad droonid on selleks parim lahendus.

### Reisijad

Lennundus on läinud täpsemaks, mis võimaldab reisijatel ohutult lennata. Autopiloot on piisavalt arenenud, et vabastada piloot mõnedest kohustustest, kuid piloodi kohalolek on veel siiski kohustuslik. 

Praegu töötatakse välja mitmeid õhutaksosid, mis ei vaja inimpilooti. Mõned õhutaksotootjad on Joby Aviation, Lilium Jet ja EHang, millest viimane on oma õhusõidukit ka Eestis lennutanud. Selliste õhusõidukitega kaasnevad juriidilised küsimused, mille lahendamisega juba tegeletakse.

Tuleviku võimalused
-------------------

### Inimlik viga

Lennunduse üks peamisi nõudeid on ohutus. Autonoomsed juhtimissüsteemid teevad kiiremini otsuseid, mis võtaksid inimesel palju kauem aega. Inimlikud vead on süüdi üle 80% lennuõnnetustest. Täielikult autonoomsed õhusõidukid aga eemaldaksid need vead, mis võivad piloodil pingelistes olukordades tekkida.

### Vastutus

Piloodi eemaldamine lennukist eemaldab ka vastutaja. Selle vältimiseks tuleks vastutus üle anda lennukitootjale, kuid tootjal on siis õigus vastutusest vabaneda, kui õhusõidukit pole õigesti hooldatud. See omakorda sätestaks tõestusstandardid ehk protsessid, mis tõestavad vastutust ning peavad olema juriidiliselt ja eetiliselt korrektsed. Selle tõttu peab looma uued õigusaktid, juriidilised lahendused.

Viited
------

1. ↑  A. McKenna, „The Future of Drone Use: Opportunities and Threats from Ethical and Legal Perspectives," in 1 *Air Power in the Age of Total War*, Asser Press, 2006, pp. 355.
2. ↑  D. Symonds, „Parcel and Postal Technology International," UKI Media & Events, 7 September 2021. [Online]. Available: https://www.parcelandpostaltechnologyinternational.com/news/automation/ehang-completes-long-distance-aerial-drone-deliveries-in-estonia.html.
3. ↑  G. Sands ja C. Saghir, „Realizing the Potential of Autonomous Vehicles," in *Planning Practice & Research, vol*. 35, no. 3, pp. 267-282, June 2020.
4. 1 2  L. Haertlein, „An Alternative Liability System for Autonomous Aircraft," in *Air & Space Lawyer, vol*. 31, no. 2, pp. 1-22, 2018.
**Morobe provints** (varem *Adolfhafen*) on 1. järgu haldusüksus (provints) Paapua Uus-Guineas.

Morobe asub Uus-Guinea kirdeosas. Morobes mitu saart, sealhulgas 777 km² suurune Umboi ja Tami saared. Provintsi suurim peajõgi on Markham.

Provintsi keskus ja suurim linn on Lae. Provintsi pindala on 34 500 km², millest 719 km² moodustab veepindala, ja elanike arv oli 2000. aasta rahvaloenduse järgi 539 725.

Provintsis kõneldakse 101 keelt, näiteks kate ja jabemi keelt. Linnades on peamisteks keelteks inglise keel ja inglise pidžin.

Provints jaguneb üheksaks ringkonnaks:

1. Bulolo ringkond
2. Finschhafeni ringkond
3. Huoni ringkond
4. Kabwumi ringkond
5. Lae ringkond
6. Markhami ringkond
7. Menyamya ringkond
8. Nawae ringkond
9. Tewae-Siassi ringkond

Paapua Uus-Guinea 1. järgu haldusüksused

Bougainville **·** Chimbu **·** Eastern Highlands **·** Enga **·** Gulf **·**  Hela **·** Ida-Sepik **·** Ida-Uus-Britannia **·**  Jiwaka **·** Keskprovints **·** Lääneprovints **·** Lääne-Sepik **·** Lääne-Uus-Britannia **·** Madang **·** Manus **·** Milne Bay **·** Morobe **·** Port Moresby **·** Põhjaprovints **·** Southern Highlands **·** Uus-Iirimaa **·** Western Highlands
**Nyquisti sagedus** on signaaliteooria mõiste, mille formuleeris Claude Elwood Shannon ja mis on nimetatud Harry Nyquisti järgi.

Nyquisti sagedus on pool signaali diskreetimissagedusest:

{\displaystyle f\_{\text{Nnyquist}}={\frac {1}{2}}\cdot f\_{\text{diskreet}}}
Et diskreeditud signaali oleks võimalik kuitahes täpselt rekonstrueerida (pidevsignaaliks tagasi muuta), peavad signaali kõigi sagedusega komponendid olema vastavalt Nyquisti-Shannoni teoreemile Nyquisti sagedusest väiksema sagedusega:

{\displaystyle f\_{\text{signaal}}<f\_{\text{Nyquist}}}
Vastavalt peab näiduvõtusagedus olema enam kui kaks korda suurem algses signaalis sisalduvast kõrgeimast sagedusest. Kui see kriteerium pole täidetud, lisanduvad tagasimuundamisel signaali spektrisse sageduskomponendid, mis algses analoogsignaalis puuduvad. Niisugust moonutust tuntakse kui aliase efekti (inglise keeles *aliasing*).

Moonutused hakkavad tekkima juba diskreetimissageduse lähenemisel Nyquisti sagedusele ja nende sageduste võrdsuse korral võib signaal täielikult kaduda. Aliase efekti vähendamiseks filtreeritakse enne diskreetimist signaali madalpääsfiltri abil.
**Rajca** (valgevene keeles **Райца**, transkribeerituna **Raitsa** poola keeles **Rajca**) on agrolinnake (endine alev) Valgevenes Hrodna oblastis, Kareličy rajoonis; ta on Rajca külanõukogu halduskeskus.

Vaatamisväärsusteks on 1817. aastal ehitatud endine katoliku, nüüd aga õigeusu kirik, XIX sajandil ehitatud pastoraadihoone, XVIII-XIX sajandil rajatud mõisakompleks koos selle juurde kuuluva 4 hektari suuruse pargiga, tulp, millel on kujutatud Rajeckite vapp Łabędź.

Ajalugu
-------

Rajca kuulus kuni XVIII sajandini Rajeckitele. Järgmiseks omanikuks oli Maryla Wereszczakówna vend. Aastal 1897 müüsid Weresczakid Rajca Puttkameritele.

Kuni 1917. aastani oli Rajca Venemaa Keisririigi koosseisus, 1919–1939 kuulus Poolale. 1939–1991 kuulus Nőukogude Liidu koosseisu.

Pilte
-----

* Pastoraat ja kirikPastoraat ja kirik
* Rajeckite vapiga tulpRajeckite vapiga tulp

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 2. juuni 2015. Vaadatud 24. juunil 2015.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Rajca** |

* Alev valgevene fotoentsüklopeedias
**Arnold Niggol** VR II/3 (1. november (vkj)/ 13. november 1898 Põltsamaa alevik, Uue-Põltsamaa vald, Põltsamaa kihelkond, Viljandimaa – 3. juuni 1919 Tartu) oli Eesti sõjaväelane (kapral).

Lõpetas Põltsamaa kihelkonnakooli ja jätkas õpinguid Tartus. 

Mobiliseeriti Esimeses maailmasõjas Vene sõjaväkke jaanuaris 1917, teenis Petrogradis 7. ratsapolgus. Sama aasta lõpul astus teenistusse formeeritavasse Eesti Ratsapolku.

Vabadussõjas oli ta vabatahtlikuna jaanuarist 1919 laiarööpmelisel soomusrongil nr 1. Osales rongi dessantroodu luurajate komandoga koosseisus Tartu vabastamisel. Sai haavata vasakust säärest, paremast reiest ja õlast lahingus 24. mail 1919 Valga–Pihkva raudteel Košeljahha juures (hilisem Liivamäe jaam) punaste soomusrongi vallutamise katsel.

Arnold Niggol suri veremürgistuse tõttu 3. juunil 1919 Tartus haiglas.

Tunnustus
---------

* 15. september 1920 – Vabaduse Risti II liigi 3. järk ja 10 000 marka

Mälestuse jäädvustamine
-----------------------

* 1924 – nimi on jäädvustatud Põltsamaa Vabadussõja mälestussambal.

Viited
------

1. ↑  "Eesti Vabariigi teenetemärkide kavalerid". Originaali arhiivikoopia seisuga 27. aprill 2021. Vaadatud 27. aprillil 2021.

Kirjandus
---------

* Jaak Pihlak. "Põltsamaa kihelkond ja Vabaduse Risti vennad". Viljandi Muuseumi aastaraamat 2006. Viljandi 2007. Lk 167–168
**Imbi Rahumaa** (aastani 1971 **Pärn**, sündinud 29. mail 1947 Tallinnas) on eesti arstiteadlane ja kardioloog.

Elukäik
-------

Lõpetas 1965. aastal Põltsamaa Keskkooli ja 1971. aastal Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna; meditsiinikandidaat (1985, TRÜ), väitekiri "Комплекснаяа оценка состояния гемодинамики у больных ишемической болезнью сердца после операции аортокоронaрного шунтирования". Oli 1971–1975 Tallinna Lasnamäe Polikliiniku neuroloog, 1976–1980 Tartu Kliinilise Haigla kardioloog, 1981–1984 TRÜ Tartu Ülikooli üld- ja molekulaarpatoloogia instituudi kardioloogia labori vanemlaborant, 1984–1986 nooremteadur, 1986–1987 vanemteadur.

1987. aastal asus ta koos NSV Liidu suursaatkonda tööle saadetud abikaasa Eimar Rahumaaga Rootsi, kus töötas kuni 2005. aastani perearstina, alates 2006. aastast Stockholmi Daleni haiglas insuldi rehabiliteerimise osakonnas ülemarstina, alates 2008 Lõuna-Stockholmi mälu uurimise vastuvõtus (Södra Stockholms minnesmottagning) ülemarstina.
On Rootsi kunstnike liidu liige (Svenska Konstnärsförbundet) ja Põhjamaade akvarellistide liidu liige (Nordiska Akvarellsällskapet) ning esineb kunstinäitustel.

Teoseid
-------

* Tsentraalse hemodünaamika muutused südame isheemiatõbe põdevatel haigetel pärast müokardi otsest revaskulariseerimist. // Nõukogude Eesti Tervishoid (1983) 4
* Оценка состояния гемодинамк у больных ишемической болезнью сердца после аортокоронарного шунтированя в зависимости от показателей во время операции (kaasautor). // Кардиология (1987) 9
* Состоние центральной гемодинамики у больных ишмической болзнью сердца после аортокоронарного шунтирования (kaasautor T.-A. Sulling). // Клин. мед. (1987) 1.

Viited
------

1. 1 2  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide.

Kirjandus
---------

* Tartu Ülikooli õppe-teaduskoosseisu biobibliograafia nimestik 1981–1995 (käsikiri), 141
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
Georg Friedrich Ignatius, 1861-1864
**Georg Friedrich Ignatius** (19. aprill/30. aprill 1789 Vigala – 16. veebruar/28. veebruar 1865 Käina) oli Eesti vaimulik.

Ta õppis aastatel 1806–1810 Tallinna Kubermangugümnaasiumis. Aastatel 1811–1814 õppis ta Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Pärast ülikooli lõpetamist töötas koduõpetajana Uuemõisas, Hiiumaal. Ordineeriti 7. juunil/19. juunil 1818 õpetajaks.

Ta oli aastatel 1818–1864 Käina Martini koguduse õpetaja. Lisaks oli ta aastatel 1861–1864 Saarte-Lääne praostkonna praost. Jäi 31. juulil/12. augustil 1864 emerituuri.

Isiklikku
---------

Tema isa Johann Friedrich Ignatius oli Vigala Maarja koguduse õpetaja, vanaisa Johann Ignatius oli Märjamaa Maarja koguduse õpetaja. Teine vanaisa Johann Christoph Paucker oli Järva-Jaani Ristija Johannese koguduse õpetaja. Tema isa isapoolne vanaisa Ignatsi Jaak oli Kambja koguduse köster, emapoolne vanaisa Carl Friedrich Hasselblatt oli Noarootsi Püha Katariina koguduse õpetaja. Tema õepoeg Adalbert Hugo Willigerode oli Tartu Maarja koguduse õpetaja ja eesti I üldlaulupeo korraldaja.

Viited
------

1. ↑  Liivi Aarma Põhja-Eesti vaimulike lühielulood 1525-1885 Tallinn 2007
**Aino Asszonyi** (sünninimi **Aino Pori**; 1962–1970 **Aino Meel**; 11. juuni 1939 Tallinn – 10. veebruar 2005 Tallinn) oli eesti arhitekt ja laskesportlane.

Ta lõpetas 1957. aastal Tallinna 20. Keskkooli ja 1964. aastal ERKI arhitektina.

Ta tuli Eesti meistriks väikepüssiharjutustes aastatel 1959–1965 kaks korda individuaalselt ja neli korda võistkonna koosseisus ning püstitas ühe individuaalse Eesti rekordi ja osales üheksa võistkondliku rekordi püstitamisel.

Aastatel 1968–1973 oli ta Põlva rajooni arhitekt. Ta projekteeris muu hulgas Põlva siselasketiiru ja aitas kaasa Elva laskebaasi ehitamisele. Aastatel 1978–1987 töötas ta Ehituskomitee osakonnajuhatajana ja 1987–1990 Arhitektide Liidu vastutava sekretärina.

Isiklikku
---------

Tema isa oli muusik Johannes Pori. 

Aastatel 1962–1970 oli ta abielus kunstnik Raul Meelega.

Tema tütar teisest abielust on laulja Aile Asszonyi.

Viited
------

1. 1 2 3 4  ESBL

Välislingid
-----------

* Biograafia ESBL-is
* Kuidas olla kikkis kui noor kukk Terviseleht
**Toomas Rõõm** (sündinud 7. novembril 1961 Tallinnas) on eesti füüsik, Eesti Teaduste Akadeemia liige (alates 2022).

Tema teadustöö keskendub teraherts-spektroskoopia arendamisele ning erinevate füüsikanähtuste uurimisele.

Elulugu
-------

Lõpetas 1979 Tallinna 2. Keskkooli ja 1984 Tartu Riikliku Ülikooli tahke keha füüsika erialal; *Ph.D.* (1993, Tartu Ülikool), väitekiri "Paramagnetic H2- and F+ centers in crystals: spectra, relaxation and recombination luminescense". Täiendas end 1994–1996 USA-s Californias Berkeley Ülikoolis, 1996–1997 Kanadas Ontarios McMasteri Ülikoolis ja 2001 Saksamaal Stuttgardi Ülikoolis ja Max Plancki Instituudis. 

Oli 1984–1996 Keemilise ja Bioloogilise Füüsika Instituudi (KBFI) teadur, aastast 1996 vanemteadur.Alates 2012 on ta KBFI juhtivteadur.

Eesti Teaduste Akadeemia liikmeks füüsika alal valiti ta 2022. aastal. Kandideeris koos Heikki Junnineni ja Kaupo Kukliga. Ta kuulub akadeemias astronoomia ja füüsika osakonda. On Eesti TA energeetikakomisjoni liige. Ta oli perioodil 2019–2021 Eesti Teaduste Akadeemia uurija-professor.

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkond: madalamõõduliste ja tugevalt korreleeritud elektron- ja spinnsüsteemide infrapunane ja terahertsspektroskoopia tugevates magnetväljades. Ta on kolme patentse leiutise kaasautor.

Töid
----

Üle 60 teadustrükise.

* Mechanism of nuclear spin-lattice relaxation at very low temperatures. // Phys. Rev. B 40 (1989)
* Enhancement of solution NMR and MRI with laser-polarized xenon (kaasautor). // Science 271 (1996)
* New far infrared vibrational mode in Cu1-xMxGe1-ySiyO3 (M=Zn,Cd,Ni) (kaasautor). // Phys. Rev. B 59 (1999)
* Suppression of the Charge-Density-Wave state in Sr14Cu24O41 by Calcium Doping (kaasautor). // Phys. Rev. Lett. 90 (2003)
* Low energy excitations and dynamic Dzyaloshinskii-Moriya interaction in a'-NaV2O5 studied by far infrared spectroscopy (kaasautor). // Phys. Rev. B 69 (2004)
* Far-infrared spectroscopy of spin excitations and Dzyaloshinskii-Moriya interactions in a Shastry-Sutherland compound SrCu2(BO3)2 (kaasautor). // Phys. Rev. B 70 (2004)

Viited
------

1. 1 2 3  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide
2. 1 2  "Teaduste Akadeemia sai juurde kolm uut akadeemikut" Eesti Teaduste Akadeemia, 7. detsember 2022
3. ↑  "Kolmele akadeemikukohale kandideerib kaheksa teadlast" Sirp, 14. oktoober 2022
4. ↑  Nõukogud ja komisjonid Eesti TA kodulehel
5. ↑  Uurija-professorid Eesti Teaduste Akadeemia
6. ↑  Toomas Rõõm Eesti Teadusinfosüsteem

Kirjandus
---------

* Tartu Ülikooli õppe-teaduskoosseisu biobibliograafia nimestik 1981–1995 (käsikiri). Leht 155

Välislingid
-----------

* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013, lk. 1290-1291
* Toomas Rõõm Eesti Teadusinfosüsteem
* Toomas Rõõm Eesti Teaduste Akadeemia koduleht

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
Āraiši kirikumõis. Johann Christoph Brotze kogust
Āraiši kirikumõis 1903. aasta kaardil. Väljavõte kaardilt "Wegekarte des Wendenschen Kreises mit den Kirchspiels- und Gutsgrenzen" (1904)
Pastoraadihoone
Kirikumõisa hooned asuvad Āraiši järve kaldal, kus paiknes muinasajal järvelinnus
**Āraiši kirikumõis** (saksa keeles *Arrasch Pastorat*, läti keeles *Āraišu mācītājmuiža*) oli kirikumõis Liivimaal Võnnu kreisis Āraiši kihelkonnas. Tänapäevase haldusjaotuse järgi on see koht Lätis Amata piirkonnas Drabeši vallas Āraišis.

Ajalugu
-------

Pastoraadi asutas 1643. aastal krahv Axel Oxenstierna.

Mõisaansambel
-------------

Hooned ja park pärinevad 18.–19. sajandist. Säilinud on tall, kanala, jääkelder, pastoraadihoone.

Varia
-----

Aastatel 1836–1838 oli seal koduõpetajaks Paul Eduard Hirsch.

Viited
------

1. ↑  Baltisches historisches Ortslexikon. Teil II. Lettland (Südlivland und Kurland). − Quellen und Studien zur baltischen Geschichte. Köln-Wien: Böhlau Verlag, 1990, lk 37.

Välislingid
-----------

* Sissekanne Läti mõisate veebisaidil; fotod (*läti keeles*)
**Wilhelm Ferdinand Nikolai Wrangell** (28. juuli / 9. august 1894 Võru – 26. detsember 1976 Lilienthal Bremeni lähedal) oli Eesti poliitik, parun.

Elulugu
-------

Wilhelm Wrangell õppis Tallinna Toomkoolis ja Peetri Reaalkoolis, mille lõpetas 1913. aastal, aastatel 1914–1915 õppis ta Peterburi Polütehnikumis laevaehitust, seejärel lõpetas Mihhaili Suurtükiväekooli.

1917. aasta ja Vabadussõda
--------------------------

Wilhelm Wrangell osales Esimeses maailmasõjas, küüditati Eestimaa Nõukogude Täitevkomitee korraldusel koos 200 Eestimaa aadlikuga 1918. aastal Krasnojarskisse, kust vabanes Brest-Litovski rahulepingu alusel ja naasis Eestisse. Sama aasta detsembris astus Balti rügementi ja osales Vabadussõjas Nõukogude Punaarmeega, sai kaks korda haavata. Demobiliseeriti 1921. aastal (leitnant).

Poliitiline tegevus Eesti Vabariigis
------------------------------------

Aastatel 1922–1926 oli Wilhelm Wrangell Saksa-Balti Partei ja 1923–1933 Eestimaa Üldkasuliku Ühingu sekretär. 1928–1933 oli ta Saksa Kultuurvalitsuse asepresident ja 1933–1938 president. 

1939. aastal valiti ta I Riiginõukogu liikmeks, ta saavutas usaldusliku vahekorra Eesti presidendi Konstantin Pätsiga, kelle ülesandel pidas 1939. aasta septembrikriisi ajal läbirääkimisi Saksa võimudega.

Lahkumine Eestist
-----------------

 
8. oktoobril 1939 Eesti riigipeale tehtud visiidil ütles ta viimasele eesti keeles: 

> „"Viimaste aastakümnete ajaloolised sündmused on viinud selleni, et meil sakslastel ei ole enam mõju oma kodumaa poliitilisele saatusele. Kui riigi juhtkond oleks enamlastele vastu hakanud, oleksid kõik võitlusvõimelised sakslased end üles andnud kodumaa kaitseks nagu 20 aastat tagasi, olles äärmisel juhul Saksamaa pakkumise vastu võtnud naiste ja laste osas. Me ei saa aga võtta seda vastutust, et jätame oma kaasmaalased kaitsetult enamlaste meelevalda ja seepärast soovitame neil Saksamaale ümber asuda.""
> 
> 
>  – Wilhelm Wrangell. Eesti sakslaste ümberasumise eellugu. Akadeemia, 2003, nr. 11, lk. 2313–2314.)
> 
> 

15. märtsil 1940 lahkus ta rongiga Saksamaale (lahkumisvisiidil ütles Konstantin Päts temale: "Te ei unusta Eestit kunagi."). Töötas Saksa välisministeeriumis, seejärel vangistasid ta Briti okupatsioonivõimud. 

22. juunil 1922 abiellus ta Ilse von Rennenkampffiga, kellega tal oli kaks tütart.

Viited
------

1. ↑  40 sakslast läks viimastena. Rahvaleht, 16. märts 1940, nr. 65, lk. 7.

Kirjandus
---------

* Wilhelm Wrangell. Eesti sakslaste ümberasumise eellugu. Akadeemia, 2003, nr. 11, lk. 2291–2323.

Välislingid
-----------

* Wilhelm Wrangell saidil "BBLD - Baltisches biografisches Lexikon digital"
* Väljavõte Eestimaa rüütelkonna genealoogilisest käsiraamatust
**Rudziensk** (transkribeerituna **Rudzensk**) on alev Valgevenes Minski oblastis Puchavičy rajoonis, Rudzienski külanõukogu halduskeskus. Alevit läbib Minski ja Asipovičy vaheline raudtee (osa Liibavi–Romno raudteest). Alevist algab ka Praŭdzinski turbaväljadele viiv kitsarööpmeline raudtee. Rudziensk asub Minskist 41 kilomeetri kaugusel.

Alevis on kultuurimaja ja kolm raamatukogu. Haridust annavad keskkool, internaatkool ja muusikakool. Rudzienskis on keemiatööstus ja toiduainetetööstus.

Ajalugu
-------

Alev tekkis XIX sajandil. Raudtee avamisel 1873. aastal rajati sinna raudteejaam. 1897. aastal asus piirkonnas neli Rudzienski-nimelist kohta, neist külas oli 167 elanikku, karjamõisas 67, mõisas 40, raudteejaamas 44. Rudzienski jaam oli koos Babrujskis asuva jaamaga 1880. aastatel Liibavi–Romno raudteel kõige suurema kaubakäibega raudteejaam.

1938. aastal sai Rudzienskist alev.

Pilte
-----

* Kitsarööpmeline raudteeKitsarööpmeline raudtee
* Rudzienski raudteejaamRudzienski raudteejaam

Tuntud elanikke
---------------

* Michaś Čarot – Valgevene luuletaja ja proosakirjanik
* Taisa Bondar – Valgevene kirjanik
* Valeryj Dajneka – Valgevene laulja
* Michaił Zialonkin – Valgevene kunstnik
* Chviados Šynkler – Valgevene kirjanik

Välislingid
-----------

 Rudziensk – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
**Užusaliai** (vene keeles vanasti Александровская слобода) on küla Leedus Jonava rajoonis Šešuva jõe kaldal, Užusaliai valla halduskeskus. Külas on kultuurikeskus, põhikool, postkontor ja raamatukogu. Küla kohal asub jõel 28,5 ha suurune paisjärv. Vaatamisväärsuseks on sealne aastal 1866 valminud õigeusu kirik.

Ajalugu
-------

Užusaliaid on kirjalikes allikates esimest korda mainitud aastal 1777. Jaanuariülestõusu järel asustati sinna leedulaste asemele õigeusklikud venelased, küla ise hakkas aga kandma nime **Aleksandrovskaja sloboda**. Küla kujunes ümbruskonna õigeusu kihelkonna keskuseks, vana mõisa kohale rajati aastal 1866 õigeusu kirik. Samal ajal oli Užusaliai tähtis keskus ka ümbruskonna vanausuliste jaoks.

Sealsed õigeusklikud venelased toetasid Leedu annekteerimise järel bolševikke ja suur osa neist pages Saksamaa sissetungi järel Venemaale. Külla jäänud elanikest varjas osa nõukogude langevarjureid ja partisane, nii piirasid 12. septembril 1941 sakslased küla sisse, kogusid elanikud kokku ja hukkasid 48 sealset elanikku.

Nõukogude ajal oli küla algul kolhoosi „Naujojo gyvenimo" keskasulaks, seejärel aga kohaliku sovhoosi keskasulaks. Aastal 1977 põles maha Paskutiškiais asunud vanausuliste palvemaja, seejärel hakkasid nood samuti Užusaliais koos käima ja küla kujunes lisaks õigeusule ka vanausuliste kihelkonna keskuseks.

* UžusaliaiUžusaliai
* KoolimajaKoolimaja
* Vana koolimajaVana koolimaja
* KirikKirik

Viited
------

1. ↑  2011 m. surašymas. Lietuvos statistikos departamento, vaadatud 08.06.2017.
2. ↑   Paskutiškių ir Užusalių sentikiai

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Užusaliai** |

* Küla portaalis vietoves.Lt
Väike-Pakri saare pankrannik
Väike-Pakri saare pankrannik
**Väike-Pakri saare pankrannik** (ka: **Väike-Pakri pank**) asub Väike-Pakri saare rannikul põhjast läände. Seal asub klindiastang, mis on umbes 11 m kõrge. Sealsel maa-alal paljandub alamordoviitsiumi ja keskordoviitsiumi alumise osa terrigeensed setendid ja lubjakivid.

Väike-Pakri pankrannikul leidub Pakri lubiliivakivi (tuntud ka *Pakri kihistu* nime all) läbilõiget. Pankranniku ilmet on mõjutanud suurtüki- ja lennuväe polügooniks olemine Nõukogude võimu ajal. Väike-Pakri saare pankrannik kuulub Pakri maastikukaitseala koosseisu.

Koos Suur-Pakri ja Osmussaare pangaga kuulub Väike-Pakri pank Põhja-Eesti klindi Loode-Eesti klindilõigu koosseisu.

Sealne paeastang on 6 kilomeetrit pikk ja 1–14 meetri kõrgune.

Klint on Väike-Pakri pangal osalt Ölandi tüüpi, ehk siis astang koosneb täielikult lubjakivist.  Põhja- ja kirderannikul esineb ka Väike-Pakri tüüpi klinti, kus lubjakivi all esineb ka glaukoniitliivakivi, mida meri murrutab. Seetõttu on sealsele pangale omased suured pangale nõjatuvad paekivilahmakad.

Vaata ka
--------

* Suur-Pakri pank
* Pakri pank (Pakri poolsaarel)

Viited
------

1. 1 2  Keskkonnainfo
2. ↑  Kalle Suuroja *Põhja-Eesti klint Eesti looduse sümbol*, Tallinn 2006, lk. 121
3. ↑  *Eesti geoloogilise baaskaardi Pakri (6244) leht. Seletuskiri.* Suuroja, K. Kaljuläte, K. Mardim, T. Morgen, E. Ploom, K. Shtokalenko, M. Suuroja, S. Eesti Geoloogiakeskus. Kaardistamise osakond, Tallinn, 2013
4. ↑  Kalle Suuroja *Põhja-Eesti klint Eesti looduse sümbol*, Tallinn 2006, lk. 125
5. ↑  Kalle Suuroja *Põhja-Eesti klint Eesti looduse sümbol*, Tallinn 2006, lk. 79

Kirjandus
---------

* Pakri saared - loodus ja inimtegevus. 1998. Koost. H. Kink. Toim. A. Miidel. Tallinn, 85 lk.

Välislingid
-----------

* Pakri Saarte Arenduse SA
Bonaventura mõisa peahoone
Baloži mõis 1905. aasta kaardil. Väljavõte kaardilt "Wegekarte des Rigaschen Kreises mit den Kirchspiels- und Gutsgrenzen" (1905)
**Bonaventura mõis** ehk **Baloži mõis** (saksa keeles *Bonaventura* ehk *Beneventura*, läti keeles *Bonaventuras muiža*, ka *Baložu muižiņa* ja *Baložmuiža*) oli rüütlimõis Liivimaal Riia kreisis Ādaži kihelkonnas. Mõisakompleks asub tänapäevase haldusjaotuse järgi Lätis Riia linnas Berģi asumis peahoonega aadressil Brīvības gatvē 440.

Ajalugu
-------

### Mõisa ajalugu kuni võõrandamiseni

Bonaventura mõis sai alguse ilmselt 1585. aastal, kuigi esmamainitud on seda alles 1625. aastal, mil mõisa omanikuks sai Bonaventura Möller. Tema järgi on mõis saanud ka nime. Hiljem kuulus mõis Lütkenitele ja 1780. aastast Balloditele. Selle suguvõsa lätipärasest nimekujust Balodis tuleb mõisa teine nimi *Baložu muiža*. Seejärel olid mõisa omanikud Löwis of Menarid; viimased omanikud enne mõisa võõrandamist olid von Wulfid.

### Pärast võõrandamist

Mõis võõrandati 1919. aastal, toona sai mõisakompleksi omanikuks Läti Pank. Vana peahoone anti vabaõhumuuseumile, mis rajati mõisa lähedusse. Pärast Teist maailmasõda oli mõisakompleksis Läti Põllumajandusülikooli metsandusteaduskond, seejärel kool. Tänapäeval on mõisakompleks Läti Vabaõhumuuseumi osa, seal asub muuseumi administratsioon.

Mõisaansambel
-------------

Vanast mõisasüdamest on säilinud praegusest 600 meetrit eemal asuv lihtne XVII sajandil ehitatud häärber, mis on Riia vanim puithoone. Hoone viidi praegusse asukohta Läti Vabaõhumuuseumi rajamisel. Uus mõisasüda rajati 1850. aastatel. Peahoone on klassitsistlikus stiilis; mõisakompleksis olid veel parkimistöökoda, äädikavabrik, meierei, viinaköök ja liköörivabrik. Mõisakompleksi juurde kuulus Jugla järveni ulatuv park.

Kirjandus
---------

* Hagemeister, Heinrich von. *Materialen zu einer Geschichte der Landgüter Livlands*. Erster Theil. Riga: Eduard Frantzen´s Buchhandlung, 1836. Lk 56 .
* Stryk, Leonhard von. *Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands*. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885. Lk 66−67 .

Välislingid
-----------

* Sissekanne Läti mõisate veebisaidil; fotod (*läti keeles*)
* Sissekanne Riia mõisate veebisaidil; fotod (*läti keeles*)
* Teine sissekanne Riia mõisate veebisaidil; fotod (*läti keeles*) Sissekanne Riia mõisate veebisaidil; fotod] (*läti keeles*)

Ādaži kirik
Ādaži kihelkond

**Kirik**: Ādaži kirik  

**Mõisad**: Ādaži kirikumõis | Ādaži mõis | Alderi mõis | Baloži mõis | Berģumuiža mõis | Bukulti mõis | Iļķēni mõis | Kluse mõis | Remberģi mõis | Skrīvermuiža mõis | Stāle mõis | Vesterotsi mõis
**Pahraničny** (valgevene keeles Пагранічны, transkribeerituna **Pagranitšnõ**) on agrolinnake (endine alevik) Valgevenes Hrodna oblastis Bierastavica rajoonis, Pahraničny külanõukogu halduskeskus. Poola keeles on asula nimi *Pograniczny*. 

Asulas on 1445 elanikku (2009). Pahraničnys asub Bierastavica raudteejaam raudteeliinil Bialystok–Vaŭkavysk.

Ajalugu
-------

Pahraničny tekkis aastal 1885 seoses Bialystoki–Vaŭkavyski raudtee ehitusega. Toona ehitati raudteed ehitanud tööliste laagri juurde Bierastavica raudteejaam. Algul kandis asula Bierastavica nime, asudes Hrodna kubermangus.

Kuni 1917. aastani oli Pahraničny Venemaa Keisririigi koosseisus, 1919–1939 kuulus Poolale, 1939–1991 kuulus Nőukogude Liidu koosseisu. Pärast Valgevene NSVga liitmist sai asulast alevik. Aastal 1978 nimetati Bierastavica alevik ümber Pahraničnyks. Aastal 2007 sai alevikust agrolinnake.

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 2. juuni 2015. Vaadatud 24. juunil 2015.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
**PZL Świdnik SA** (poola keeles *Wytwórnia Sprzętu Komunikacyjnego PZL-Świdnik S.A.*) on Poola kopterite ja väikelennukite tootja.

Tehas rajati Świdnikisse 1951. Esialgu kandis ta nime WSK-Świdnik. 1957 sai ta nimeks WSK PZL-Świdnik. Alates 1956 hakkas ta litsentsi alusel tootma nõukogude koptereid Mil Mi-1 ja sai selle peamiseks tootjaks kogu maailmas. Ta on ainus ettevõte, mis tootnud Mi-1 järeltulijat Mil Mi-2.

1954–1980 tootis ettevõte mootorrattaid WSK. Kokku valmis 2 miljonit mootorratast ning nende mootori töömaht oli 125 cm³ ja 175 cm³.

1980. aasta juulis toimus ettevõttes suur streik. Veel samal kuul see lõppes, kui valitsus oli enamiku tööliste nõudmisi rahuldanud.

Alates 1980. aastate lõpust toodab ettevõte Poolas projekteeritud keskmist kopterit PZL W-3 Sokól. Ta toodab ka kergekoptereid PZL SW-4 Puszczyk. 1991 reorganiseeriti ettevõte riiklikuks aktsiaseltsiks WSK PZL-Świdnik SA.

2010. aasta algul omandas Świdniki AgustaWestland.

Tooted
------

* Mil Mi-1
* Mil Mi-2
* PZL Kania (Kitty Hawk)
* PZL W-3 Sokol (*Falcon*, pistrik)
* PZL SW-4 Puszczyk (*Towny Owl*, linna öökull)
* PZL SM-2
* PZL SM-4 Latka (*Dragonfly*, tondihobu)

Galerii
-------

* Kergekopter PZL SW-4Kergekopter PZL SW-4
* Mil Mi-2Mil Mi-2
* Poola õhujõudude PZL SW-4Poola õhujõudude PZL SW-4
* Mootorratas WSK M06B3Mootorratas WSK M06B3
* Poola politsei PZL KaniaPoola politsei PZL Kania

Vaata ka
--------

* PZL

Välislingid
-----------

* PZL Świdnik - koduleht
**Marianna Skrõbõkina** (vene keeles Марианна Скрыбыкина; sündinud 1980. aastal) on jakuudi filmiprodutsent.

Ta on 2016. aasta veebruaris Jakuutias linale jõudnud detektiivfilmi "Minu tapja" ("Сайсары куолге") produtsent. Film pälvis 2016. aasta augustis Jakutski Rahvusvahelise Filmifestivali põhikonkursil peaauhinna "Kuldsed Lumeprillid". Kaks kuud varem näidati filmi Moskva rahvusvahelise filmifestivali konkursivälises programmis (konkursiprogrammis saavad osaleda vaid need filmid, mis suurele ekraanile pole veel jõudnud)

Skrõbõkina rajas 2011. aastal filmistuudio ART Doydu jakuudi filmide edendamiseks. ART Doydu teostab filmitootmise kõik tsüklid: alustades stsenaariumi kirjutamisest, filmi produtseerimine (filmipaikade otsimine ja valimine, *casting*, filmivõtete tehniline varustamine) ja lõpetades *postproduction*iga (filmimontaaž, helindamine, arvutigraafika jm). Auhinnatud "Сайсары куөлгэ" ('Saisarõ järve ääres'; filmirežissöör Kostas Marsan) oli stuudio kuues film ja esimene Jakuutias toodetud film, mis pääses üleriigilisse filmilevisse.

Produtseeritud filme
--------------------

* 2013 – "Подснежники" (jakuudi keeles "Ньургуhуннар")
* 2014 – "Посланник небес" ("Айыы уола")
* 2016 – "Мой убийца" ("Сайсары күөлгэ")
* 2018 – "Глаза ночи"

Viited
------

1. ↑  Названы победители IV Якутского международного кинофестиваля. kinobusiness.com, 22. august 2016
2. ↑  Режиссер из Якутии Костас Марсан: Наш зритель принимает практически все, что бы мы ни снимали. otr-online.ru, 28. juuni 2016
3. ↑  Кинокомпания ART Doydu. artdoydu.com
4. ↑  Mарианна Скрыбыкина: «Мы очень стремились быть реалистами». colta.ru, 27. juuni 2016

Välislingid
-----------

* Марианна Скрыбыкина. kino-teatr.ru
* Filmi "Minu tapja" treiler. youtube.com, 13. oktoober 2016
* Марианна Скрыбыкина на прямом эфире Вести 23:00 на канале Россия 24. youtube.com, 25. detsember 2017
**South Stream** (vene keeles: Южный поток) oli kavandatav Musta mere kaudu kulgev gaasijuhe maagaasi transportimiseks Venemaalt Euroopa Liidu riikidesse. Plaani kohaselt valmib juhe 2015. aastaks. South Streamis nähakse Venemaad vältiva Nabucco gaasijuhtme konkurenti.

South Streami veealuse osa pikkuseks on planeeritud 900 kilomeetrit. Gaasijuhtme kaudu toimetataks Euroopa Liitu 63 miljardit kuupmeetrit maagaasi aastas. Projekti maksumus on hinnangute kohaselt vähemalt 25 miljardit eurot.

Gaasijuhtme veealuse osa ehitaja on Gazpromi ja Eni ühisettevõte South Stream AG. 2010. aasta 18. juunil sõlmitud memorandumi kohaselt liitub projektiga ka Électricité de France. Bulgaaria, Serbia, Ungari, Sloveenia territooriumile jäävate osade ehitamiseks on Gazprom asutanud ühisettevõtted kohalike ettevõtetega. Kokkulepe on saavutatud ka Kreeka, Horvaatia ja Austriaga.

Üheks olulisemaks ajendiks South Streami kavasse võtmisel olid Venemaa ja Ukraina halvad suhted. Ukraina on tähtsaim transiitriik Venemaa gaasi maitsi Euroopasse toimetamisel. Gaasitülid Venemaaga tõid kaasa korduvaid katkestusi gaasi transpordis läände. Pärast Viktor Janukovõtši saamist Ukraina presidendiks on riikide läbisaamine aga oluliselt paranenud ning Venemaa ja Ukraina on teatanud kavandatavast koostööst Ukraina gaasivõrgu moderniseerimisel.[*viide?*] On avaldatud kahtlust, kas kuluka projekti realiseerimine on sellises olukorras otstarbekas.

Vaata ka
--------

* Blue Stream
* Nord Stream

Viited
------

1. ↑  1. detsember 2014 Putin: Venemaa võib peatada South Streami projekti, ERR.ee
2. ↑  "Russia abandons South Stream but not goal of bypassing Ukraine". Reuters. 2. detsember 2014. Originaali arhiivikoopia seisuga 3. detsember 2014. Vaadatud 2. detsember 2014.
3. ↑  Thorpe, Nick (3. detsember 2014). "Was Russia's South Stream too big a 'burden' to bear?". BBC News Online. Vaadatud 4. detsember 2014.
4. ↑  Французских энергетиков впустили в "Южный поток", lenta.ru, 18. juuni 2010.
**Juraciški** (transkribeerituna **Juratsiški**) on alev Valgevenes Hrodna oblastis Iŭje rajoonis. Alev on Juraciški külanõukogu halduskeskuseks. Asula nimi on poola keeles *Juraciszki*, leedu keeles *Jurotiškės* või *Jūrotiškės*. Asulast nelja kilomeetri kaugusel on Lida-Maładziečna raudteel samanimeline raudteejaam.

Alevis asub toiduainete tööstus. Vaatamisväärsusteks on õigeusu kirik, saksa sõdurite hauad Esimese maailmasõja ajast ja XIX sajandil rajatud mõisakompleks.

Ajalugu
-------

Alevit mainitakse esimest korda XVI sajandil. Juraciški kuulus nii Goštautastele, Nemiradele kui ka Kopaczidele. Alevit rüüstasid nii Moskva kui ka Rootsi väed. 

Aastast 1795 kolmanda Poola jagamise tagajärjel Venemaa koosseisus. Uuteks omanikeks olid Kaściałoŭskid ja Radkievičid. Peale Esimest maailmasõda kuulus Juraciški Poola koosseisu, 1939. aastast Nõukogude Liitu. Aastal 1957 sai vahepeal alevi staatuse kaotanud asula taas aleviks.

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 2. juuni 2015. Vaadatud 24. juunil 2015.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)

Välislingid
-----------

* Alev YouTube'is
**Singer Building** ehk **Singer Tower** oli historitsistlikus uusbarokses prantsuse *beaux-arts*'i stiilis kõrghoone New Yorgis, täpsemalt Lower Manhattani ärikeskuses Liberty ja Broadway tänava ääres. Tegu oli näitega ühest varajasemast ja hinnanguliselt kenamast täiskõrguses pilvelõhkujast, mis lammutati aastal 1968. Hoone projekteeris arhitekt Ernest Flagg.

Iseloomustus
------------

Singer Building
See oli 47-korruseline ja 186,57 meetri kõrgune kontorihoone, mis võeti ehitustegevuse lõppedes 1908. aastal kasutusele Singeri õmblusmasinaid tootva ettevõtte peakontorina. Aastail 1908–1909 oli see kõrgeim hoone maailmas, ületades alates 1894. aastast maailma kõrgeimaks hooneks olnud Philadelphia linnavalitsuse hoonet (167 m), kuid jäi varsti kõrguselt alla 1909. aastal paari kilomeetri kaugusele ehitatud Metropolitan Life Insurance Company Towerile (213 m). 1912. aastal valmis paari kvartali läheduses uue maailma kõrgeima hoonena Woolworthi kaubandusketi uusgooti stiilis peakontor Woolworth Building (241,4 m). Mitmekümne aasta vältel olid nii Singer Building ja Woolworth Building kui ka City Investing Building ühed New Yorgi all-linna silueti silmapaistvamad sõjaeelse vabaturukapitalismi sümbolid ja ikoonilisemad orientiirid.

Singer Buildingu torni tipus lehvis mitmekümne meetri pikkune lipp sõnaga "Singer".

Moderniseerimine
----------------

1961. aastal müüs Singer hoone ning kolis oma kontorid uude asukohta Rockefeller Centeris. 1968. aastal lammutas uus omanik United States Steel Corporation selle koos kõrval asunud kõrghoone City Investing Buildinguga (148,4 m), kuna hoone pakkus kitsa tornina vähest kasulikku üldpinda (vaid 390 m² korruse kohta). Hoonet ei oldud jõutud enne mahalammutamist arhitektuurimälestisena kaitse alla võtta, mida peetakse New Yorgi linnaehituse ajaloos üheks suurimaks veaks. Tänapäeval asub endisel Singer Buildingu krundil tunduvalt mahukam One Liberty Plaza modernistlik kõrghoone.

### Lammutamine

Lammutamise ajal oli Singer Building kõige kõrgem lammutatud või hävinud hoone maailmas. Singer Building jäi kõige kõrgemaks lammutatud või hävitatud hooneks kuni 11. septembri terrorirünnakuteni 2001. aastal.

Galerii
-------

* Vasakul Woolworth Building, paremal Singer BuildingVasakul Woolworth Building, paremal Singer Building
* Singer Buildingu jalamSinger Buildingu jalam
* Singer Buildingu tornSinger Buildingu torn
* InterjöörInterjöör
* Vaade aastal 1909Vaade aastal 1909

Vaata ka
--------

* Varajased pilvelõhkujad
* Lower Manhattan
* Uusbarokk

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Singer Building** |

* Singer Building – hoone kirjeldus ja pildid veebilehel www.nyc-architecture.com
Fatimiidide kalifaadi suurim ulatus aastal 969
**Fatimiidid** ehk **Fatimiidide dünastia** oli Põhja-Aafrikas ja Lähis-Idas aastatel 909–1171 Fatimiidide kalifaati valitsenud dünastia.

Ismailiididest Fatimiidid ei tunnustanud sunniitidest Abbassiididest kaliifide autoriteeti (vastukaliifid) ning pretendeerisid prohvet Muhamedi tütre Fatima ja tema mehe Ali järeltulijatena võimu kõigi muslimite üle.

Dünastia sai alguse Tuneesias. Aastal 920 ehitati Vahemere äärde kalifaadi pealinnaks Mahdia. Aastal 969 vallutasid Fatimiidid Egiptuse põhjaosa ja rajasid Kairo, millest sai riigi uus pealinn ning poliitiline, kultuuriline ja religioosne keskus. Fatimiidide riik ulatus oma hiilgeaegadel Atlandi ookeanist läbi Põhja-Aafrika Damaskuse ja Mekani. Fatimiidide dünastile tegi 1171. aastal lõpu Aijubiidide dünastia rajaja – Saladin.

Viited
------

1. 1 2  Hermann Kinder, Werner Hilgemann. "Maailma ajalugu esiajast tänapäevani". Avita (2001) lk 137. ISBN 9985-2-0354-2.
2. ↑  ""Fatimids"". *i-cias.com* (inglise). Vaadatud 3.04.2012.
Helen DeWitt
Helen DeWitti hääl
**Helen DeWitt** (sündinud 1. jaanuaril 1957 Takoma Parkis Marylandi osariigis USAs) on Ameerika Ühendriikide romaanikirjanik.

Tema romaanidest on pälvinud kriitikutelt rohkem kiitust "Viimane samurai" ("The Last Samurai", 2000), "Your Name Here" (2007) ja "Lightning Rods" (2012). Ta elab Berliinis.

Elulugu
-------

DeWitti lapsepõlv möödus peamiselt Ladina-Ameerikas (Mehhikos, Brasiilias, Colombias ja Ecuadoris), kuna ta vanemad olid USA diplomaadid. Ta õppis aasta Northfield Mount Hermoni koolis, siis Smith College'is ning seejärel Oxfordi ülikoolis, kus õppis klassikalist filoloogiat (algul Lady Margaret Hallis ja hiljem Brasenose College'is) ning mille lõpetas filosoofiadoktori kraadiga.

Looming
-------

DeWitti tuntuim teos on ta debüütromaan "Viimane samurai" (2000; eesti keeles 2002. aastal kirjastuses Varrak Lia Rajandi tõlkes). Romaani kirjutamise ajal töötas ta eri ametites, näiteks sõnaraamatukoostaja, ajalehetoimetuses kiirkirjutaja, sõõrikumüüja ja pesulateenindajana. Ta töötas paralleelselt mitme romaani kallal, kuni 1998. aastal lõpetas "Viimase samurai", mis oli ta 50. käsikiri.

2005. aastal tegi ta koostööd Londonis tegutseva maalikunstniku Ingrid Kermaga, kirjutades näituse "Blushing Brides" jaoks teose "limit5".

2012. aastal ilmus DeWitti teine romaan "Lightning Rods" Inglismaal Buckinghamshire'i krahvkonnas High Wycombe'is tegutsevas väikekirjastuses And Other Stories, kriitikas pälvis see ohtralt kiitust.

Hiljuti omandas "Viimase samurai" filmiõigused Tom Dey.[*viide?*]

Lõik valmivast romaanist, mille tegevus toimub Kanadas Manitoba provintsis Flin Flonis, ilmus kirjandusteemalises veebiajakirjas Open Book: Ontario artikli järel, mis kõneles valmivast romaanist ja DeWitti raskustest kirjastaja leidmisel.

Tema lühijutt "Climbers", mis vaatleb kunstiliste ideaalide ja ärilise reaalsuse konflikti kirjaniku elus, ilmus ajakirjas Harper's novembris 2014.

Romaanid
--------

* "Viimane samurai" ("The Last Samurai"; New York: Hyperion, 2000; ISBN 0-7868-6668-3)
* "Lightning Rods" ("High Wycombe: And Other Stories", 2012; ISBN 978-1-908276-11-7)

Viited
------

1. ↑
2. ↑  And Other Stories, Helen DeWitt Vaadatud 23. jaanuaril 2013.
3. 1 2  Macgowan, James (15.10.2000). "After 50 attempts, Helen DeWitt's brainy prose gets brawny cash advances". *The Ottawa Citizen*. CanWest Interactive.
4. ↑  Carter, Helen (10 October 2012). "Independents' day? Small presses make up 50% of Booker shortlist" *The Guardian*. Accessed 2 May 2013.
5. ↑   Vaadatud 23. jaanuaril 2013.
6. ↑  Helen DeWitt on Writing, Flin Flon and the Canadian Personality
7. ↑  harper's magazine vol.329 No. 1974.

Välislingid
-----------

* Helen DeWitti koduleht
* Your Name Here! lühikokkuvõte
* Helen DeWitti blogi
* n+1
**Ksenotransplantatsioon** (kreeka *ksenos* – 'võõras' või 'kummaline') on elusrakkude, kudede või elundite siirdamine ühelt liigilt teisele. Siiratavaid rakke, kudesid või elundeid nimetatakse ksenotransplantaatideks.

### Ajalugu

Huvi ksenotransplantatsiooni vastu algas juba 1905. aastal, kui kroonilise neeruhaigusega lapsele siirati küüliku neerud, kuid laialdasemalt hakkas protseduur huvi äratama 1960. aastatel, kui immunoloogias tehti suuri edusamme ning üritati siirata šimpansi neerud neerupuudulikkusega patsientidele. Samuti siirati 1984. aastal paavianisüda vastsündinule, kellel oli vasaku südame hüpoplastiline sündroom ja kes elas pärast südameoperatsiooni 20 päeva.

Tänapäeval tingib ksenotransplantatsiooni arengut asjaolu, et inimeste pikenev eluiga on toonud kaasa krooniliste haiguste ja lõppstaadiumis elundipuudulikkusega patsientide arvu suurenemise ning pakkumise ja nõudluse vahel on suur lõhe.

### Probleemid

Ühe liigi elundite, kudede või elusrakkude siirdamine tõstatab palju eetilisi, zoonootilisi ja meditsiinilisi probleeme. Lisaks kerkib ksenotransplantatsiooni toimimisel üles küsimus elundite õiglasest jaotusest ning ka loomade heaoluga seotud küsimused, eelkõige need, mis on seotud doonorloomade elutingimustega. Viimasel kümnendil on selle vallas tehtud edusamme, sest geneetiline muutmine annab rohkem võimalusi luua just õiged siirdamiseks loodud ksenotransplantaadid.

### Ksenotransplantaatide kandidaadid

Sigu (*Sus scrofa domesticus*) peetakse praegu parimateks elundidoonorite kandidaatideks sigade ja inimeste füsioloogiliste sarnasuste tõttu. Lisaks on sigadel suhteliselt lühike tiinusperiood, suured pesakonnad ja neid on lihtne aretada, mistõttu nad on kergesti kättesaadavad. Geneetiliselt muundatud sead on muutumas üha enam tavapäraseks[*viide?*], mis tõstatab küll eetilisi probleeme, kuid suurendab ka siirdamise edukust. Geenide muutmise võimalus aitab võidelda äratõukereaktsioonide ja võimalike zoonoosidega. Šimpanside ja paavianide elundite ksenotransplantatsiooni on üldiselt just välditud eetiliste probleemide ja surmavate viiruste edasikandumise hirmu tõttu.[*viide?*] 2021. aasta septembris õnnestus esimest korda sea neeru siirdamine inimesele ilma kohese äratõukereaktsioonita.[*viide?*]

Viited
------

1. ↑  Lu, T. Yang, B. Wang, R. & Qin, C (2020). "Xenotransplantation: Current Status in Preclinical Research". *Frontiers in immunology*. Vaadatud 31.10.2021.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: mitu nime: autorite loend (link)
2. ↑  D K C Cooper, R Gaston, D Eckhoff, J Ladowski, T Yamamoto, L Wang, H Iwase, H Hara, M Tector, A J Tector (märts 2018). "Xenotransplantation—the current status and prospects". *British Medical Bulletin*. Vaadatud 31.10.2021.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: mitu nime: autorite loend (link)
3. ↑  Bernard E. Rollin (19. september 2020). "Ethical and Societal Issues Occasioned by Xenotransplantation". Vaadatud 31.10.2021.
**Ere Raag** (enne 1978. aastat **Ere Viirok**; sündinud 7. veebruaril 1947 Antslas) on eesti raamatukogundustegelane.

Haridus
-------

Aastatel 1954–1958 õppis ta Tsiksi Algkoolis. Pärast seda lõpetas 1962. aastal Kuldre 8-klassilise Kooli ning 1965. aastal Antsla Keskkooli (eriala põllumajandusmehhanisaator-taimekasvataja). 1965–1967 õppis ta Viljandi Kultuurharidustöö Koolis raamatukogunduse ja bibliograafia erialal. Kõrghariduse omandas Raag aastatel 1978–1983 Eduard Vilde nimelises Tallinna Pedagoogilises Instituudis samal erialal.

Ta on osalenud Rahvakultuuri Arendus- ja Koolituskeskuses korraldatud raamatukoguhoidjate täienduskoolitustel.

Töö
---

Aastatel 1967–1968 oli ta Antsla Linnaraamatukogus lugemissaali juhataja, kuni 1972. aastani oli Antsla Linna Lasteraamatukogu juhataja. Muu hulgas organiseeris ta seal lastenukuteatri ja raamatusõprade ringi tööd. Aastatel 1972–1974 töötas ta Võru Rajooni Lasteraamatukogus lastetöö metoodikuna. Seejärel oli Raag kuni 1983. aastani Juhan Smuuli nimelises Võru Keskraamatukogus metoodik, tema põhitegevus oli raamatukogu ajaloo uurimine. 1983–1992 oli ta Võrumaa Keskraamatukogu metoodikaosakonna juhataja, 1992. aastast on pearaamatukoguhoidja.

Ere Raag on muu hulgas olnud maakonna rahvaraamatukogude metoodilise juhendamise organiseerija ja elluviija, teiste raamatukogude eesrindlike kogemuste ja uuenduste rakendaja, raamatukogu ajaloo uurimise ja kroonikate koostamise juhendaja.

2006. aastal sai ta raamatukoguhoidja V kutsekvalifikatsiooni.

Muu tegevus
-----------

Alates 1989. aastast on ta Eesti Raamatukoguhoidjate Ühingu liige. Samuti on olnud Võru Rajooni Kultuuritöötajate Ametiühingu esimees ja Eesti Õpiringide Seltsi Semud juhatuse aseesimees.

Tunnustus
---------

* 2000. aastal Eesti Raamatukoguhoidjate Ühingu aastapreemia 1999. aasta eest.
* 2015. aastal pälvis ta Võrumaa teenetemärgi

Publikatsioone
--------------

* Ere Viirok "Lugemine ja õpilaste tulevikuplaanid" // Õpilane ja lugemine. Tallinn 1978, lk 29–41
* "Raamatukogud Võrumaal" // RK (1997) 5, lk 14–15
* "Võrumaa raamatukogude automatiseerimisest" // Eesti raamatukoguhoidjate VII kongress "Raamatukogud avatud ühiskonnas" (ettekannete kokkuvõtted), Tartu 1998, lk 27
* "Võrumaa uuenduste teel" // RK (2001) 5, lk 5–7
* "Kas rahvaraamatukogud vastavad lugejanõudlusele?" // Ühiskonna teenistuses : Eesti raamatukoguhoidjate VIII kongress (2003, konverentsikogumik), Tallinn 2004, lk 46–52
* "Võrumaa Keskraamatukogu 100" / koost. I. Kuljus, E. Raag, Võru 2009

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Raag, Ere[*alaline kõdulink*] Eesti raamatukogunduse biograafiline andmebaas (vaadatud 27. veebruar 2012)
**Laulumäng**. Lõbus rahvalik naiivsevõitu ja lihtsakoeline teatritükk kõnedialoogide, laulu- ja instrumentaalmuusika numbritega. Eestipärane kohalike oludele ning kasutada olnud näitlejate võimeid arvestav mugandus sakslaste *Singspielist.* Nimetati suupäraselt laulumänguks, aga käsitleti ka kui ooperi ja lustimängu vahevormi. Kuna see lavaline meelelahutus osutus saksakeelsetes Euroopa maades väga elujõuliseks ja levis kiiresti, siis saksa kultuuriruumiga seotud Eesti võttis selle samuti oma modifikatsioonidega kasutusele.

Eestisse jõudis sakslaste *Singspiel* Vanemuise seltsi vahendusel. August Wiera lavastas 1886. aastal Wilhelm Heinrich Louis Mannstaedti teose *Humbug* (1880) järgi oma laulumängu "Ilumäe piimatüdruk", mis sai publikult väga hea vastuvõtu. See innustas Wiera truppi esitama järgmisel aastal August Conradi *Unter dem Birnbaum* eestikeelse variandi "Õunapuu all". Edukateks osutusid ka "Ebaparun ehk Kaltsukuningas" (1888),"August ja Klaara ehk Seisuste vaheseinad" (1888), "Mängumehe laulud" (1889), "Ema õnnistus" (1889), "Kuldvähk" (1892), "Postimees ehk Vana arm ei roosteta" (1892), "Staab-kornist" (1894) jt, mille juured olid kõik Saksamaa *Singspiel*ide mullas.

Domineerisid talupojateemad ja kosjateemad, sageli toimusid sündmused jaaniõhtul. Populaarne oli kui vaene peategelane vastandus rikkale ja vaene tüdruk sai rikkale mehele. Sündmuste kulgu anti edasi regivärsilise lauluga, stseene etendati dramaatiliselt ja laval liiguti tantsuliselt. Vahel ilmestati lugu pantomiimiga. Teksti autoriteks olid tavaliselt August Kitzberg ja Karl August Hindrey. Vahel ka Oskar Luts ja Hugo Raudsepp. Eesti oma laulumängude peamisteks autoriteks olid Eduard Oja ja Juhan Simm. Estonia Seltsi varasemas tegevuses ei olnud laulumängudel repertuaari kujundamisel sellist kaalu nagu Tartus. Tallinnas mängiti alates 1895. aastast peamiselt Wiera repertuaari, nagu "Udumäe kuningas" ja "Puriküla pruudid". Nende lavastamise eest hoolitses esialgu Wilhelm Thal ning hiljem Paul Pinna ja Theodor Altermann. Nende initsiatiivil oli laulumängudena repertuaaris "Veiderdaja", "Lilleoru Elsa", "Seisuste vaheseinad", "Kaltsukuningas", "Ilumäe piimatüdruk" jt.

1906. aastal valminud Vanemuise uus teatrimaja ajendas muutma repertuaaripoliitikat. Wiera enda kirjutatud laulumängud jäid tagaplaanile. Asemele tulid Viini ja saksa operetid.