recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib kosmonaudist; jäähokimängija kohta vaata artiklit German Titov (jäähokimängija).* |

---

German Titov (paremal) koos John Glenni ja president Kennedyga 1962. aastal Valges Majas
**German Stepanovitš Titov** (vene keeles Герман Степанович Титов) (11. september 1935 Verhneje Žilino, Kossihha rajoon, Altai krai – 20. september 2000 Moskva) oli Nõukogude Liidu teine kosmonaut.

German Titov lõpetas Stalingradi sõjaväelendurite kooli ning valiti seejärel 1960. aastal kosmoseprogrammi liikmeks. Ta oli esimese kosmonaudi Juri Gagarini varupiloot.

German Titov tegi 6. augustil 1961 kosmoselaevaga Vostok 2 esimese üle ööpäeva kestnud kosmoselennu, mis kestis ühe päeva, ühe tunni ja 11 minutit. Ta tegi Maa orbiidil 17 tiiru.

German Titov oli kuni 2021. aastani kõige nooremana kosmoses käinud inimene (tema vanus oli umbes 25 aastat ja 11 kuud). Ta oli ka esimene, kes kosmoses magas, ning esimene, kes kannatas vestibulaaraparaadi häirete all.

Titov osales kosmoseprogrammis kuni pensionileminekuni 1992. aastal. Aastal 1995 valiti ta kommunistliku partei esindajana Venemaa Riigiduuma liikmeks. 

Ta suri 65-aastaselt oma kodusaunas infarkti ning maeti Novodevitšje kalmistule.

German Titovi järgi on nimetatud kraater Kuu tagaküljel. Ta oli Nõukogude Liidu kangelane ning teda autasustati paljude aumärkidega.

| * v
* r
NSV Liidu kosmoselendurid |
| --- |
| 1960. aastad | 

*1961* Gagarin, G. Titov •
*1962* Nikolajev, Popovitš •
*1963* Bõkovski, Tereškova •
*1964* Jegorov, Komarov, Feoktistov •
*1965* Beljajev, Aleksei Leonov •
*1968* Beregovoi •
*1969* V. Volkov, Volõnov, Gorbatko, Jelissejev, Kubassov, Filiptšenko, Hrunov, Šatalov, Šonin
 |
| 1970. aastad | 

*1970* Sevastjanov •
*1971* Rukavišnikov, Dobrovolski (postuumselt), Patsajev (postuumselt) •
*1973* Klimuk, Lazarev, Lebedev, Makarov •
*1974* Artjuhhin, Djomin, Sarafanov •
*1975* Gretško, Gubarev •
*1976* Aksjonov, Žolobov, Zudov, Roždestvenski •
*1977* Glazkov, Kovaljonok, Rjumin •
*1978* Džanibekov, Ivantšenkov, Romanenko •
*1979* Ljahhov
 |
| 1980. aastad | 

*1980* Kizim, Malõšev, Popov, Strekalov •
*1981* Savinõhh •
*1982* Berezovoi, Savitskaja, Serebrov •
*1983* Aleksandrov, V. Titov •
*1984* Atkov, Volk, V. Solovjov •
*1985* Vasjutin, A. Volkov •
*1987* Viktorenko, Laveikin, Levtšenko •
*1988* Manarov, A. Solovjov •
*1989* Krikaljov, Poljakov
 |
| 1990. aastad | 

*1990* Balandin •
*1991* Artsebarski, Aubakirov, Afanasjev, Manakov
 |
Nikolai Bogdanovitš
**Nikolai Modestovitš Bogdanovitš** (vene Николай Модестович Богданович; 1856 – 19. mai (6. mai vkj) 1903 Ufa) oli Venemaa keisririigi riigitegelane. 

Ta oli kolleegiuminõunik, Łomża asekuberner 18. oktoobrist 1887 kuni 15. märtsini 1890, riiginõunik, Liivimaa asekuberner 15. märtsist 1890 kuni 15. detsembrini 1892, Tobolski kuberner 10. detsembrist 1892 kuni 8. märtsini 1896, Ufaa kuberner 19. oktoobrist (29. okt.) 1896 kuni mõrvamiseni Sotsialistide-Revolutsionääride Partei poolt 6. mail (28. mai) 1903 ja tõeline riiginõunik (1903).

Perekond
--------

Tema isa oli Peterburi sõjaakadeemia sõjandusajaloo professor, kindralleitnant ja sõjakirjanik Modest Bogdanovitš (1805–1882), kes oli luuletaja Ippolit Bogdanovitši (1743–1803) sugulane.

Viited
------

1. ↑  biografija.ru: Богданович Николай Модестович
2. ↑  Мученик долга: 19 мая день памяти Уфимского губернатора Н.М.Богдановича, злодейски убитого в 1903 году
3. ↑  de:Modest Iwanowitsch Bogdanowitsch

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Mihhail Sevastjanov** | **Łomża asekuberner**1887–1890 | Järgnev**Dionizy Łabudziński** |
| Eelnev**Hermann von Tobiesen** | **Liivimaa asekuberner**1890–1892 | Järgnev**Aleksandr Bulõgin** |
| Eelnev**Vladimir Troinitski** | **Tobolski kuberner**1892–1896 | Järgnev**Leonid Knjazev** |
| Eelnev**Nikolai Logvinov** | **Ufaa kuberner**1896–1903 | Järgnev**Ivan Sokolovski** |
Domenico Ghirlandaio kujundatud pluviaal 15. sajandist
Brasiilia anglikaani kiriku peapiiskop andmas piiskopile pidulikult üle karjasesaua, mõlemad kannavad pluviaali ja mitrat
Peapiiskop Urmas Viilma insiigniatega ja pidulikus rüüs, sealhulgas kandmas pluviaali
**Pluviaal** (ladina keeles *pluviale* sõnast *pluvia* – 'vihm') ehk **koorimantel** (ka *kappa* või *vesprimantel*) on poolringikujuline, iseloomuliku kujunduse ja kaunistustega ning soovitatavalt kirikuaasta liturgilises värvis avar keep.

Pluviaal on eelkõige tuntud kui piiskopimantel, kuid koorimantlit võib kasutada ka preester pidulikel talitustel ja palvustel. Nimetus näitab pluviaali pärinemist antiiksest vihmamantlist.

Kirjeldus
---------

Pluviaal on poolringikujuline keepmantel, kunagisest mantlikapuutsist arenenud suure kilbikujulise detailiga seljal. Vaimuliku õlgadel olles ulatub pluviaal umbes poolde säärde. Erinevalt kaasulast on pluviaal alati eest avatud, selle hõlmad on rinnal kinnitatud sõlega või agraffkinnisega. Sirgeid hõlmu kaunistab tavaliselt lai tikandiga serv ja kilpjas detail seljal on samuti rikkalikult tikandiga kaunistatud.

Säilinud pluviaalid on enamasti valmistatud siidkangaist.

Pluviaali kannavad vaimulikud protsessioonidel ja pidulikel talitustel väljaspool missat, missal kannab seda ülemdiakoni ülesandeid täitev vaimulik. Et pluviaali kantakse alati siis, kui suitsutatakse viirukit, on pluviaali saksa keeles nimetatud suitsutusmantliks (*Rauchmantel*). Traditsiooniliselt on pluviaal roomakatoliku ja anglikaani kirikus kasutatav riietusese, kuid ka luteri kirik on selle oma tseremooniatel kohati kasutusele võtnud.

Ajaloost
--------

Ilmaliku rõivana oli pluviaal algselt kapuutsiga varustatud keep, mida kandsid nii mehed kui ka naised kaitseks vihma eest. Liturgiliseks rõivaks hakkas pluviaal kujunema 8. sajandil ja 11. sajandil oli muutunud üldkasutatavaks. 13. sajandiks oli pluviaal astunud kaasula asemele kõigis muudes kiriklikes toimingutes peale missa.

Vaata ka
--------

* Kaasula
* Feloon
* Mantia

Viited
------

1. ↑  Jumalateenistuste ja talituste juhend. EELK, 2013.
2. ↑  .
3. ↑  G. Ferguson. Märgid ja sümbolid kristlikus kunstis. Tlk M. Sügis, T. Karolin, H. Einasto. - Akadeemia 6, 1991.
4. ↑  Cope. - Encyclopaedia Britannica
5. ↑  G. Ferguson. Märgid ja sümbolid kristlikus kunstis. Tlk M. Sügis, T. Karolin, H. Einasto. - Akadeemia 6, 1991.

Välislingid
-----------

* Pluviaal Catholic Encyclopedia veebiväljaandes
* Pluviaal Encyclopaedia Britannicas

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Pluviaal (riietus)** |
Rukki kanal ja Rohuküla sihi tulepaagid
Vaade Rukkirahu kanali ehk Rukki kanali poidele ida poolt  
Foto: Ave Maria Mõistlik, 11. august 2014
**Rukkirahu kanal** ehk **Rukki kanal** on 2,5 km pikkune lääne–idasuunaline kanal Rohuküla–Heltermaa laevateel Rohuküla sadama lähedal, Rukkirahust põhja pool.

Kanal on 60–65 meetri laiune ja 5 meetri sügavune. Varem oli kanal 43 meetri laiune ja 4,5 meetri sügavune.

2014. aastal süvendati kanal 5,4 meetrini, kuid samal aastal mõõdistati kanal üle ja madalamad kohad olid 5 meetri sügavused. Enne seda süvendati kanalit 1998. aastal. 2016. aastal pärast pikka aega kestnud madalat veetaset süvendati kanal 5,2 meetrini. 2018. aasta oli madala veetaseme ajal laevaliiklus häiritud ja kanalit lasti taas süvendada. Süvendamine on plaanitud läbi viia ka 2020. aastal.

Rukki kanal on tähistatud kuue Rukki kanali poiga. Tulega varustatud poid on vees paarikaupa. Kuna kokkuleppeliselt on kanalis laevatee suund Rohuküla sadama poole, siis on vastavalt süsteemi A lateraalmärkide paigutusele põhja pool ehk vasakul punased poid punase tulega ja lõuna pool ehk paremal rohelised poid rohelise tulega. Poide paarid on paigaldatud kanali otstesse ning keskele.

Kanalist juhatab läbi ka Rohuküla ülemise ja Rohuküla alumise tulepaagi siht.

Rukki kanalis koevad räim, tuulehaug ja ahven.

Muud laevateed Rukkirahu juures
-------------------------------

Rukkirahust lõuna pool on Kuivarahust läbi kaevatud Kuivarahu kanal, mistõttu on väiksema süvisega laevadel võimalik Rohuküla sadamasse läheneda ka edelast.

Rohuküla–Sviby laevatee pöörab vahetult pärast Rohuküla loodesse ning Rukki kanalist läbi ei lähe.

Rukkirahu tuletorn kanalist läbisõitmisel otseselt ei abista; see moodustab Hobulaiu lõuna-tulepaagiga sihi, mis juhatab teed Voosi kurgust Rohuküla sadama poole.

Viited
------

1. 1 2  Rukkirahu. (1996). – *Mereleksikon*. 1 kd. Eesti Entsüklopeediakirjastus, lk 372
2. ↑  "TS Laevad alustab Rukkirahu kanalis süvendustöödega". *ERR Uudised*. 21.10.2016.
3. ↑  Jaan Lutt (2/2010). "Miks Hiiumaa praam kipub merepõhja kinni jääma?". *Eesti Loodus*. `{{netiviide}}`: kontrolli kuupäeva väärtust: `|Aeg=` (juhend)
4. ↑  "Ka uued parvlaevad ei pruugi madala veetasemega hakkama saada". *ERR Uudised*. 20.10.2016.
5. ↑  "Ettevõtja alustab täna õhtul Hiiumaa laevatee sügavamaks lihvimist". *Postimees*. 21.10.2016.
6. ↑  "Hiiumaa ja mandri vahelist probleemset kanalit süvendati 20 sentimeetri võrra". *ERR Uudised*. 28.10.2016.
7. 1 2  "Rukki kanalit ootab taas süvendamine" ERR, 11. veebruar 2020
8. ↑  Berit-Helena Lamp (5. aprill 2018). "Rukki kanali põhja võib siluda kuni mai alguseni". *Keskkonnaministeerium*.

Välislingid
-----------

* Allan Rajavee: "Rukki kanal on laevaliikluseks piisavalt sügav, kuid kaevamisest ei pääse" ERR Novaator, 15. aprill 2018
* "Rukki kanalit ootab taas süvendamine" ERR, 11. veebruar 2020
**Christopher John Davison** (esinejanimi **Chris de Burgh**; sündinud 15. oktoobril 1948 Venado Tuertos, Argentinas) on iiri laulja, laulukirjutaja ja instrumentalist.

Ta alustas lauljakarjääri 1970. aastatel, sõlmides 1974. aastal lepingu A&M Recordsiga. Samal aastal ilmus tema debüütalbum "Far Beyond These Castle Walls". Algselt viljeles ta *art rock* '​i, hiljem muutus tema looming popilikumaks. De Burgh on eeskätt tuntud oma *soft rock* '​ilike ballaadide poolest. Tema tuntuim laul on "The Lady in Red" (1986), mis jõudis paljudes riikides, sh Suurbritannias, singlite edetabelis esikohale.

Karjääri jooksul on ta andnud välja 23 stuudioalbumit. Suurbritannias on esikümnesse jõudnud viis tema stuudioalbumit, millest "Flying Colours" jõudis 1988. aastal esikohale.

De Burgh on alates 1977. aastast olnud abielus oma abikaasa Diane'iga. Abielust on sündinud kaks poega ja tütar Rosanna, kes krooniti 2003. aastal Miss World'iks.

Stuudioalbumid
--------------


|  |  |
| --- | --- |
| 
* "Far Beyond These Castle Walls" (1975)
* "Spanish Train and Other Stories" (1975)
* "At the End of a Perfect Day" (1977)
* "Crusader" (1979)
* "Eastern Wind" (1980)
* "The Getaway" (1982)
* "Man on the Line" (1984)
* "Into the Light" (1986)
* "Flying Colours" (1988)
* "Power of Ten" (1992)
* "This Way Up" (1994)

 | 
* "Beautiful Dreams" (1995)
* "Quiet Revolution" (1999)
* "Timing Is Everything" (2002)
* "The Road to Freedom" (2004)
* "The Storyman" (2006)
* "Footsteps" (2008)
* "Moonfleet & Other Stories" (2010)
* "Footsteps 2" (2011)
* "Home" (2012)
* "The Hands of Man" (2014)
* "A Better World" (2016)
* "The Legend of Robin Hood" (2021)

 |

Välislingid
-----------

* Ametlik koduleht
* Chris de Burgh. AllMusic.com
Pärnu Immaanueli baptistikoguduse palvela.
EEKBKL **Pärnu Immaanueli baptistikoguduse palvela** on vanim baptisti palvela Pärnus.

Kirik asub aadressil Henno 3, 80013 Pärnu.

Palvemaja valmis 1896. aasta novembris ja ehitis on siiani püsinud, kuid vana hooneosa on renoveeritud ning 2004. aastal valmis juurdeehitis.

Pärnu Immaanueli baptistikogudus
--------------------------------

Palvelas tegutseb EEKBKL Pärnu Immaanueli baptistikogudus. Koguduse pastor on Eenok Palm. 

Jumalateenistused toimuvad pühapäeviti.

### Pärnu Immaanueli koguduse pastorid

Pärnu Immaanueli baptistikoguduse pastor Eenok Palm (1.03.2020–...)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| * 1884–1887 Jüri Mill
* 1888–1889 Andres Tetermann
* 1889–1910 Jüri Mill
* 1910–1923 Hendrik Tuttar
* 1923–1929 Daniel Matson
* 1929–1933 Richard Kaups
 | * 1933–1939 Jaan Sõrra
* 1939–1944 O.Saar
* 1944–1946 Mihkel Raide
* 1946–1958 Voldemar Ritsbek
* 1953–1958 Jaan Treufeld
* 1958–1958 Johannes Laks
 | * 1958–1975 Albert Tammo
* 1975–1989 Ilmar Kurg
* 1989–29.02.2020 Joosep Tammo
* 01.03.2020–… Eenok Palm
 |

Viited
------

1. ↑  - (29. september 2017). "Ajalugu".`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: numbrilised nimed: autorite loend (link)

Välislingid
-----------

* Palvela info teatmikus "Teeliste kirikud"
* Info koguduse ja palvela kohta EEKBKL kodulehel
*See artikkel räägib 13. mail 1981 toimunud tulistamisest. Teiste atentaatide kohta vaata artiklit Johannes Paulus II atentaadid.*

|  |
| --- |
| Paavst Johannes Paulus II atentaat |
|  |
| Paavst Johannes Paulus II hetk pärast kuulitabamuste saamist |
|
|
| Riik | Vatikan |
| Koht | Püha Peetruse väljak |
|
|
| Kuupäev | 13. mai 1981 |
|
|
| Sihtmärk | Paavst Johannes Paulus II |
|
|
|
|
|
|
|
| Relv(ad) | Browning Hi-Power |
| Vahend | Tulistamine |
|
|
|
| Hukkunuid | 0 |
| Vigastatuid | 3 (mh paavst) |
|
|
|
|
| Korraldaja(d) | Mehmet Ali Ağca (Hallid Hundid) |
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|

**Paavst Johannes Paulus II atentaat** toimus 13. mail 1981 kui Mehmet Ali Ağca tulistas Vatikani Püha Peetruse väljakul paavst Johannes Paulus II-t. Paavst sai kahest kuulitabamusest raskelt viga kuulitabamust ning kaotas palju verd, Ağca peeti sündmuskohal kinni ja talle määrati hiljem Itaalia kohtus eluaegne vanglakaristus. Paavst andis Agcale tapmiskatse andeks. Juunis 2000 andis Itaalia president Carlo Azeglio Ciampi Agcale paavsti palvel armu ning saatis ta riigist välja Türki. Agca hakkas 2007. aastal katoliiklaseks.

Vaata ka
--------

* Juan María Fernández y Krohn
* Bojinka vandenõu

Viited
------

1. ↑  "Man who shot pope mourning his death, lawyer says". *NBC News*. 4. aprill 2005. Vaadatud 20. jaanuaril 2013.

Välislingid
-----------

* Records of the RFE Rome Bureau on Antonov trial (boxes 16–19), Blinken Open Society Archives
Poola preestri varustus haigele armulaua viimiseks. Kõige all korporaal, bursa ülal vasakul
Leib ja vein pühitsemisel korporaali peal
**Korporaal** (ladina keelest *corpus* 'ihu') on väike nelinurkne aluslinik, mis laotatakse armulaualiturgia ajaks altarile ja mille peal pühitsetakse leiba ja veini. Kasutatakse roomakatoliku ja evangeelses luteri kirikus.

Kirjeldus
---------

Korporaal on 45–50 sentimeetrise küljepikkusega ruudukujuline valge linasest kangast lina, mille peale asetatakse armulauariistad. Linake kaunistatakse servades tikandiga või pitsiga. Kui korporaali ei kasutata, hoitakse seda kokkumurtuna ainult selleks mõeldud tugevdatud materjalist tasku bursa sees.

Korporaal murtakse pärast kasutamist ristikujuliselt üheksaks kokku, et väikesed palakesed, mis võisid jääda pärast leiva murdmist ja karika puhastamist, ei läheks kaotsi, vaid jääksid korporaali sisse.

* 
* 
* 
* 
*

Ajaloost
--------

Algselt ei tehtud vahet korporaali ja altarilina vahel. Erilist lina avaldamaks austust armulaua-andide vastu hakati kasutama alates 9. sajandist. Varasel keskajal oli korporaal mõõtmetelt palju suurem ja selle üks külg oli enne ja pärast armulauda pööratud üle korporaalile asetatud karika. Kui korporaali suurus 12. sajandi paiku vähenes, võeti karika katmiseks kasutusele teine kokkuvolditud linake, hilisem palla. Korporaali peetakse ajalooliselt vanimaks tekstiilesemeks kirikus.

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 25. detsember 2019. Vaadatud 30. detsembril 2019.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
2. ↑  "M. Raabe. Altari- ja armulauatekstiilid. - Sulane 22". Originaali arhiivikoopia seisuga 29. detsember 2019. Vaadatud 30. detsembril 2019.
3. ↑  "M. Raabe. Altari- ja armulauatekstiilid. - Sulane 22". Originaali arhiivikoopia seisuga 29. detsember 2019. Vaadatud 30. detsembril 2019.
Number One Observatory Circle 2017. aastal
**Number One Observatory Circle**, mida sageli nimetatakse Mereväeobservatooriumiks, on Ameerika Ühendriikide asepresidendi ametlik elukoht.

Washingtonis asuva Ameerika Ühendriikide Mereväeobservatooriumi linnaku kirdeosas asuv maja ehitati 1893. aastal observatooriumi superintendendi jaoks. Mereoperatsioonide ülemale meeldis maja nii väga, et 1923. aastal võttis ta maja enda kätte. See jäi ülemate elukohaks kuni 1974. aastani, mil Kongress otsustas, et valitsuse poolt pakutavas elukohas on turvalisuse tagamine lihtsam ja odavam, ning andis loa selle muutmiseks asepresidendi ametlikuks kuigi ajutiseks elukohaks. Seaduse järgi on see endiselt "Ameerika Ühendriikide asepresidendi ametlik ajutine elukoht". 

Kuigi Number One Observatory Circle anti asepresidendi käsutusse 1974. aastal, möödus rohkem kui kaks aastat, enne kui asepresident hakkas majas elama alaliselt. Asepresident Gerald Ford sai presidendiks enne, kui sai maja kasutada. Tema asepresident Nelson Rockefeller kasutas kodu peamiselt ametlikeks üritusteks, kuna tal oli Washingtonis juba hästi turvatud elukoht. Asepresident Walter Mondale oli esimene asepresident, kes majja kolis. Pärast seda on kõik asepresidendid seal elanud. Erinevalt Valgest Majast ei toimu majja ega seda ümbritsevasse observatooriumi ekskursioone.

Viited
------

1. ↑  Number One Observatory Circle. "The Residence". Vaadatud 25.12.2023.
2. ↑  Business Insider. "Inside Number One Observatory Circle, the vice president's official residence where Kamala Harris is finally moving this week". Vaadatud 25.12.2023.
**Jaan Lääne** (1. jaanuar/13. jaanuar 1899 Vitsjärve – 4. november 1977) oli eesti vaimulik.

Ta lõpetas aastal 1921 Viljandi Maakonna Poeglaste Gümnaasiumi. Vahepeal, aastatel 1919–1920 võttis ta osa Vabadussõjast. Aastal 1921 õppis ta Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas ning aastatel 1922–1926 õppis ta usuteaduskonnas. Prooviaastal oli ta Tartu Ülikooli koguduses. Ordineeriti 1. mail 1927 õpetajaks.

Ta oli aastatel 1927–1948 Märjamaa Maarja koguduse õpetaja. Siseministri otsusega 23. märtsist 1936 (nr. 1261) keelati Jaan Läänel ajavahemikul 23. märtsist 1936 13. jaanuarini 1937 teenida Märjamaa kogudust, kuna ta osales vapside liikumises. Siseministri otsusega lubati Lääne Märjamaale (vahepeal teenis ta hooldajaõpetajana Häädemeeste ja Tahkuranna kogudust; Märjamaa kogudust teenis vikaarina Theodor Varblane) tagasi 17. detsembril 1936, piiskopi otsusega 19. detsembrist 1936. Aastatel 1944–1947 oli ta ka Mihkli Miikaeli koguduse õpetaja. 

Jaan Lääne mälestuspink Puhja kiriku aias
2. veebruaril 1948 arreteeris NKVD Jaan Lääne ja ta saadeti hiljem Siberisse, Omski oblastisse.

Aastatel 1956–1977 oli ta Puhja Püha Dionysiuse koguduse õpetaja.

Isiklikku
---------

Tema poeg Olaf Lääne on Paide Püha Risti koguduse organist.

Viited
------

1. ↑  Konrad Veem Eesti Vaba Rahvakirik Dokumentatsioon ja leksikon EVR Stockholm 1988
2. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 12. august 2011. Vaadatud 28. septembril 2011.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
3. ↑  Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944. II, lk. 165

Kirjandus
---------

* Aet Reinhold. MÄRJAMAA KIRIKU JA KOGUDUSE AJALOOST.
Ilja Mihhejev 2023. aastal Vancouver Canucksi mängijana
**Ilja Andrejevitš Mihhejev** (vene keeles Илья Андреевич Михеев; sündinud 10. oktoobril 1994 Omskis) on Venemaa jäähokimängija, kes mängib NHL-i klubis Vancouver Canucks ründajana paremäärel.

Ta alustas klubikarjääri kodulinnas. Hooajal 2014/15 debüteeris ta KHL-is Omski Avangardi meeskonnas. Alates järgmist hooajast kuulus ta Avangardi põhikoosseisu. Hooajal 2015/16 lõi Mihhejev KHL-is kaheksa väravat ja andis kümme väravasöötu. Hooajal 2017/18 tõusis ta Avangardi hooaja resultatiivseimaks mängijaks (19+19). Järgmisel hooajal tegi ta veelgi parema hooaja, kui lõi 23 väravat ja andis 22 väravasöötu. Hooajal 2018/19 jõudis ta Avangardiga lisaks Gagarini karika finaali, kus kaotati Moskva CSKA-le mängudega 0:4. 2019. aastal valiti Mihhejev KHL-i tähtede mängule ja hooaja lõpus liigahooaja sümboolsesse koosseisu.

2019. aasta mais sõlmis ta üheaastase lepingu NHL-i klubiga Toronto Maple Leafs. NHL-is debüteeris ta 2. oktoobril 2019 mängus Ottawa Senators vastu ja lõi selles mängus kohe ka värava. 2019. aasta detsembris sai ta vigastada ja jäi ülejäänud põhihooajast eemale. 39 põhihooaja mänguga jäi tema arvele kaheksa väravat ja 15 väravasöötu. 2020. aasta oktoobris pikendas ta Maple Leafsiga lepingut kahe aasta võrra. Hooajal 2021/22 tegi Mihhejev NHL-is seni oma resultatiivseima hooaja (21+11).

2022. aasta juulis sõlmis Mihhejev nelja-aastase lepingu Canucksiga.

Venemaa jäähokikoondise koosseisus osales Mihhejev 2018. aasta maailmameistrivõistlustel.

Viited
------

1. ↑   (vaadatud 25.11.2023)
2. ↑  "Maple Leafs Sign Ilya Mikheyev to Entry Level Contract". Toronto Maple Leafs. 6. mai 2019. Vaadatud 6. mail 2019.
3. ↑  Shilton, Kristen (20. oktoober 2020). "Toronto Maple Leafs sign winger Ilya Mikheyev to two-year deal - TSN.ca". *TSN* (inglise). Vaadatud 24. oktoobril 2020.
4. ↑  "Canucks agree to terms with Ilya Mikheyev". Vancouver Canucks. 13. juuli 2022. Vaadatud 13. juulil 2022.

Välislingid
-----------

* Ilja Mihhejev NHL.com lehel
* Ilja Mihhejev hockeydb.com lehel

| * v
* r
Vancouver Canucks |
| --- |
| 
**Väravavahid**: Thatcher Demko **·** Casey DeSmith |
| 
**Kaitsjad**: Guillaume Brisebois **·** Ian Cole **·** Mark Friedman **·** Filip Hronek **·**  Quinn Hughes **·** Noah Juulsen **·** Tyler Myers **·** Tucker Poolman **·** Carson Soucy |
| 
**Ründajad**: Anthony Beauvillier **·** Teodors Bļugers **·** Brock Boeser **·** Phil Di Giuseppe **·** Conor Garland **·** Nils Höglander **·** Dakota Joshua **·** Andrei Kuzmenko **·** Sam Lafferty **·** Ilja Mihhejev **·** J. T. Miller **·** Elias Pettersson **·** Jack Studnicka **·** Pius Suter |
Phil Varone 2023.
Phil Varone 2013. aastal Rochester Americansi särgis
**Philip Varone** (sündinud 4. detsembril 1990 Vaughanis, Ontarios) on Kanada jäähokimängija, kes mängib keskründajana Šveitsi kõrgliiga klubis SC Bern.

Aastatel 2007–2010 mängis ta Ontario Hockey League'i klubides Kitchener Rangers, London Knights ja Erie Otters.

2009. aastal valits San Jose Sharks ta NHL-i *draft* '​is 147. valikuna. 

2011. aastal asus ta mängima American Hockey League'i (AHL) klubis Rochester Americans. NHL-is debüteeris Varone hooajal 2013–14 Buffalo Sabresi meeskonnas.

2016. aasta veebruaris siirdus ta Ottawa Senatorsi. Selle ja järgmise hooaja jooksul sai ta NHL-is Senatorsi meeskonnas väljakule vaid kaheksas mängus, mängides ülejäänud ajal AHL-is Ottawa Senatorsi noorteklubis Binghamton Senators.

2017. aasta juulis sõlmis Varone kaheaastase lepingu Philadelphia Flyersiga. Hooajal 2017–18 mängis ta ainult AHL-is Flyersi noorteklubis Lehigh Valley Phantoms. Varone lõi hooajal 2017–18 AHL-is 23 väravat ja andis 47 väravasöötu ning ta pälvis sel hooajal liiga väärtuslikumale mängijale antava Les Cunningham Awardi. Hooajal 2018–19 sai Varone enam mängu aega Flyersis ning ta sai sel hooajal NHL-is kirja kolm väravat ja neli väravasöötu. Hooajal 2019–20 mängis Varone AHL-is Laval Rocketi ja Wilkes-Barre/Scranton Penguinsi ridades.

2020. aasta oktoobris sõlmis Varone lepingu KHL-i klubiga Nur-Sultani Barõs. Hooajal 2020–21 jäi tema arvele KHL-is üheksa väravat ja 16 väravasöötu.

2021. aasta juulis sõlmis ta üheaastase lepingu Šveitsi kõrgliiga klubiga Lausanne HC, kuid sama aasta novembris siirdus ta samas liigas mängivasse SC Berni.

Viited
------

1. ↑   (vaadatud 12.1.2021)

Välislingid
-----------

* Phil Varone NHL.com lehel
* Phil Varone hockeydb.com lehel
Sander Õigus esinemas Tartu raekoja platsil 2017. aastal
Koomik Sander Õigus esinemas festivalil tARTuFF 9. augustil 2012 Tartus Raekoja platsil
**Sander Õigus** (sündinud 13. novembril 1989) on Tartust  pärit eesti südamlikem lavakoomik.

Karjäär sai alguse Tartus, Comedy Estonia korraldatud *stand-up comedy* üritustel. Comedy Estonia egiidi all esines ta esimest korda 4. märtsil 2011.

  

Õigus jutustab pikki ja piinlikke naljadega palistatud lugusid nii oma lapsepõlvest kui ka igapäevastest tähelepanekutest elust enesest, millest joonistub välja omanäoline maailmavaade ja persoon. Tema lugudesse on pikitud nii enesekriitikat kui ka värvikaid sisekaemusi

Soolokavad
----------

Sander Õigus on Eestis esinenud kuue täispika soolokavaga.

"Esimesed triibulised" oli Sander Õiguse esimene soolokava, mida ta esitas alates 2016. aastast Eestis 19 korda. 2017. aastal valminud täispika soolokavaga "Hoopis teine tera" esines ta 28 korda. 2018. aastal valminud soolokava "Kolmandas isikus" esitas ta vähemalt 20 esinemispaigas. Soolokava "Neljanda seina taga", mis valmis 2019. aastal, sai eriliseks selle poolest, et ükski teine Eesti püstijalakoomik polnud seni välja tulnud nelja täispika soolokavaga.

Viited
------

1. ↑  Päring inforegister.ee andmebaasis[*alaline kõdulink*]
2. ↑  Mart Roosaar "Eestikeelne stand-up-komöödia jõuab Pärnusse" Pärnu Postimees, 05.05.2012.
3. ↑  "#6: Sander Õigus, Ari Matti. - Ari Matti Podcast". *omny.fm* (inglise). Vaadatud 21. märtsil 2023.
4. 1 2 3 4 5  "Comedy Estonia – Sander Õigus". Vaadatud 23.04.2019.
Kasper Schmeichel (2014)
**Kasper Peter Schmeichel** (sündinud 5. novembril 1986 Kopenhaagenis) on Taani jalgpallur, kes mängib väravavahina Premier League'i klubis Leicester City ja Taani jalgpallikoondises.

Ta alustas klubikarjääri Manchester Citys, kuid mängis enne Manchester Citys debüteerimist Inglismaa madalamate liigade klubides Darlington ja Bury ning Šotimaa kõrgliiga klubis Falkirk. Manchester Citys tegi Schmeichel debüüdi 2007. aasta augustis. Hooajal 2007–08 tegi ta Manchester City särgis kaasa kokku seitsmes Inglismaa kõrgliiga mängus ning mängis samal hooajal veel laenul Inglismaa esiliiga klubides Cardiff City ja Coventry City.

Hooajal 2009–2010 mängis ta Inglismaa neljanda liiga klubis Notts County ning hooajal 2010–11 Inglismaa esiliiga klubis Leeds United.

2011. aasta juunis liitus Schmeichel Inglismaa esiliigas mängiva Leicester Cityga. Alates hooajast 2011–12 on ta olnud klubi põhiväravavaht. Alates hooajast 2014–15 on ta klubiga mänginud Premier League'is. Hooajal 2015–16 tuli ta klubiga Inglismaa meistriks. Aastatel 2012 ja 2017 on valitud Leicester City aasta mängijaks.

Debüüdi Taani jalgpallikoondises tegi Schmeichel 6. veebruaril 2013 sõprusmängus Makedoonia vastu. Ta on kuulunud Taani koondisse 2012. aasta Euroopa meistrivõistlustel ja 2018. aasta maailmameistrivõistlustel.

2016. aastal valiti ta Taani aasta jalgpalluriks.

Tema isa Peter Schmeichel oli samuti väravavaht ning kuulus aastaid Taani koondisse.

Saavutused
----------

Notts County
* Football League Two: 2009–10

Leicester City
* Premier League: 2015–16
* Football League Championship: 2013–14

Välislingid
-----------

 Kasper Schmeichel – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Profiil Leicester City FC kodulehel

| * v
* r
Taani koondis  –  UEFA Euro 2012 |
| --- |
| 

* 1 Andersen
* 2 C. Poulsen
* 3 Kjær
* 4 Agger (c)
* 5 S. Poulsen
* 6 Jacobsen
* 7 Kvist
* 8 Eriksen
* 9 Krohn-Dehli
* 10 Rommedahl
* 11 Bendtner
* 12 Bjelland
* 13 Okore
* 14 Schöne
* 15 Silberbauer
* 16 Lindegaard
* 17 Pedersen
* 18 Wass
* 19 J. Poulsen
* 20 Kahlenberg
* 21 Zimling
* 22 Schmeichel
* 23 Mikkelsen
* Treener: Olsen

 | Taani |

| * v
* r
Taani koondis  –  2018. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused |
| --- |
| 

* 1 Schmeichel
* 2 Krohn-Dehli
* 3 Vestergaard
* 4 Kjær (c)
* 5 Knudsen
* 6 Christensen
* 7 Kvist
* 8 Delaney
* 9 N. Jørgensen
* 10 Eriksen
* 11 Braithwaite
* 12 Dolberg
* 13 M. Jørgensen
* 14 Dalsgaard
* 15 Fischer
* 16 Lössl
* 17 Stryger Larsen
* 18 Lerager
* 19 Schöne
* 20 Yurary
* 21 Cornelius
* 22 Rønnow
* 23 Sisto
* Treener: Hareide

 | Taani |
Nick Carter Canadian National Exhibitionil 19. augustil 2012
**Nickolas Gene "Nick" Carter** (sündinud 28. jaanuaril 1980 Jamestownis) on ameerika muusik, tantsija ja näitleja, poistebändi Backstreet Boysi liige. Populaarsuse teismeliste iidolina saavutas Carter 1990. aastatel ja 2000. aastate algul.

Diskograafia
------------

Ta on avaldanud mitu sooloalbumit ja singlit.

| Aasta | Album |
| --- | --- |
| 2002 | Now or Never |
| 2011 | I'm taking of |
| 2014 | Nick & Knight (koos Jordan Knightiga) |
| 2015 | All American |
|  | Singel |
| 2001 | Not Too Young, Not Too Old (koos Aaron Carteriga) |
| 2002 | I Got You |
| 2002 | Help Me |
| 2002 | To I Have To Cry For You |
| 2003 | She Wants Me (koos Aaron Carteriga) |
| 2009 | Beautiful Lie (koos Jennifer Paigega) |
| 2011 | I'm taking of |
| 2011 | Just One Kiss |
| 2011 | Love Can't Wait |
| 2011 | Burning Up (koos Britton Shawiga) |
| 2013 | I Gotta Get With You |
| 2014 | One More Night (koos Jordan Knightiga) |
| 2015 | I Will Wait |
|  | Kogumik |
| 2000 | Before The Backstreet Boys 1989-1993 |

Televisioon
-----------

Nick on mänginud telesarjades ning teinud kaasa omaenda tõsielusaates "House Of Carters".

Isiklikku
---------

Tema ema on Jane Carter.

2014. aasta aprillis abiellus Carter fitnessitreeneri ja näitleja Lauren Kittile'iga.

Carteril oli vanem vend Aaron Carteri ning õed Leslie Carter ja Bobbie Jean Carter. Lisaks on Carteril kaksikõde Angel ja noorem vend.

Viited
------

1. 1 2  "Nick & Aaron Carter's Sister Bobbie Jean Carter Dead at 41". *TMZ* (inglise). Vaadatud 25. detsembril 2023.
2. ↑  Backstreet Boysi täht abiellus, Õhtuleht Elu.
**Kuuseriisikas** (*Lactarius deterrimus*) on pilvikuliste sugukonda riisika perekonda kuuluv seeneliik. 

Oranži seenelihaga kuuseriisikas on maitsev söögiseen, mida võib süüa värskelt, ilma kupatamata.

Kirjeldus
---------

Kuuseriisikal on oranž või heleoranž kübar, mis vananedes muutub keskelt rohekaks. Kui kübarat vigastada, võib vigastatud koht samuti rohekaks muutuda. Kübara läbimõõt on 2–8 cm. Noorelt on seenekübar kumer, seejärel tasane. Vana seene kübar võib olla ka nõgus. Kübara servad on allapoole keeratud. Kübar on sile, märja ilmaga libe.

Riisikas eritab oranži piimmahla, mis värvub 15–30 minuti jooksul veinpunaseks.

Eoslehed on hele- või tumeoranžid. Eoste suurus on 7–9 × 6–7 μm. Nad on ellipsoidse kujuga ja mustrilised.

Seenejalg on oranži värvi, 3–7 cm kõrge, 1–1,5 cm läbimõõdus, silindriline. Noorest peast on seene jalg seest täis, vanast peast võib olla õõnes. Nagu kübar, nii ka vars võib vigastuse korral vigastatud kohast rohekaks muutuda.

Levik ja kasvukoht
------------------

Kuuseriisikas levib Euroopas, Väike-Aasias ja Põhja-Ameerikas kõikjal, kus kasvavad kuused. Eestis on kuuseriisikas väga sage.

Seen kasvab sümbioosis kuusega ning levib arvukalt loometsades, palumetsades, laane- ja salumetsades, kõige rohkem kuivendatud turbaaladel suurte magistraalkraavide läheduses kõdusoometsades ja kuusenoorendikes.

Seened valmivad suve lõpul ja sügisel.

Söödavus
--------

Kuuseriisikad Tšehhimaal
Kuuseriisikas on hea söögiseen. Seda süüakse soolatult ja marineeritult, vahel isegi toorelt. Mõnel pool Lääne-Euroopas ja Põhja-Ameerikas on siiski seent nimetatud mittesöödavaks, millega tahetakse viidata, et toorelt pole seda päris hea süüa.

Seeneliha on kerge puuviljalõhnaga ega ole paha maitsega.

Sarnased liigid
---------------

Kuuseriisika sugulasliik on porgandriisikas ning varem peeti neid üheks ja samaks liigiks. Neid kahte riisikaid saab eristada seenekübara järgi, mis kuuseriisikal on tavaliselt kahvatum, eriti vananedes, ja seenejala järgi, mis porgandriisikal on tihti laiguline.

Välislingid
-----------

* Kuuseriisikas andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes

  


|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Kuuseriisikas** |
Patkuli trepp 20. sajandi alguses
**Patkuli trepp** on trepp Tallinna kesklinnas, Toompea kõrgendiku põhjapoolsel küljel. 

Trepp ühendab all-linna Toompeaga Balti jaama poolsest küljest.

Patkuli trepp algab Nunne tänava kõrval Snelli tiiki ümbritseva Toompargi Toompea põhjaküljelt ning tõuseb mööda mäenõlva Toompeal Rahukohtu tänav 3 ja 5 hoonete vahelisel alal asuvale Patkuli vaateplatvormile.

Trepp ehitati 1903. aastal ja avati 6. oktoobril 1903. aastal. Trepil on 157 astet. Trepp lõppes üleval väravaga, mis oli 20. sajandi alguses avatud kella kaheksast viieni ning mille lahtiolekut tähistas heisatud lipp, et linnakodanikud asjatult üles ei roniks, kui värav on suletud.

Nimi
----

Patkuli trepp nimetati Dietrich Friedrich von Patkuli auks (Põhjasõja ajal oli ta aastatel 1707–1710 Tallinna asekuberner ja 1709. aastast Eestimaa kindralkuberneri Nils Strombergi kohusetäitjana Eestimaa asekuberner).

Vaata ka
--------

* Patkuli trepi paljand
* Carl August Mayeri auks nimetatud Mayeri trepp, Ingeri bastionil-Vabaduse väljakul
* Pilstickeri trepp,
* Hans Heinrich Falcki Falcki tee

Välislingid
-----------

* Kogu Toompea tugimüür on renoveeritud, Raepress, 4. oktoober 2001
**Antônio Carlos Zago** (sündinud 18. mail 1969 Presidente Prudentes) on Brasiilia endine jalgpallur, kaitsja.

Pärast jalgpallurikarjääri lõppu on ta tegutsenud treenerina. Ta on olnud mitme Brasiilia klubi, sh Palmeirase ja Internacionali peatreener ning töötanud samuti AS Roma ja Donetski Šahtari abitreenerina. 2019. aastal töötas Brasiilia esiliiga klubi Red Bull Bragantino peatreenerina, aidates klubil esmakordselt jõuda Brasiilia kõrgligasse. Sama aasta lõpus asus ta tööle Jaapani kõrgliiga Kashima Antlersi peatreenerina.

Koondisekarjäär
---------------

Brasiilia jalgpallikoondises mängis ta aastatel 1991–2001 37 mängu ja lõi 3 väravat. Ta kuulus Brasiilia koondisse 1993. aasta Copa América ja 1999. aasta Copa Américal.

| Brasiilia jalgpallikoondis |
| --- |
| Aasta | Mänge | Väravaid |
| 1991 | 2 | 0 |
| 1992 | 3 | 1 |
| 1993 | 6 | 0 |
| 1994 | 0 | 0 |
| 1995 | 0 | 0 |
| 1996 | 0 | 0 |
| 1997 | 0 | 0 |
| 1998 | 3 | 0 |
| 1999 | 12 | 0 |
| 2000 | 10 | 2 |
| 2001 | 1 | 0 |
| Kokku | 37 | 3 |

Välislingid
-----------

* Antônio Carlos Zago veebisaidil National Football Teams
Fredrik Midtsjø (2014)
**Fredrik Midtsjø** (sündinud 11. augustil 1993 Stjørdalis) on Norra jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Türgi kõrgliigaklubis Galatasaray.

Ta alustas jalgpalli mängimist kodulinnaklubis Stjørdals-Blink. 2007. aastal liitus ta Trondheimi Rosenborgiga, mille põhimeeskonnas debüteeris 2010. aastal. 2012. aastal oli ta Rosenborgist laenul Norra esiliigaklubis Ranheim ja 2014. aastal Norra kõrgliigaklubis Sandnes. Rosenborgi põhikoosseisus asus Midtsjø mängima 2015. aastal. Aastatel 2015–2017 tuli ta klubiga kolm korda Norra meistriks.

Aastatel 2017–2022 mängis Midtsjø Hollandi kõrgliigaklubis Alkmaari AZ. 2022. aasta augustis sõlmis ta kolmeaastase lepingu Galatasarayga. Hooajal 2022–23 tuli ta klubiga Türgi meistriks.

Norra jalgpallikoondises mängis Midtsjø aastatel 2016–2022 kokku 11 korda. Koondisedebüüdi tegi ta 24. märtsil 2016 sõprusmängus Eesti vastu.

Saavutused
----------

Rosenborg
* Norra kõrgliiga võit: 2015, 2016, 2017
* Norra karikas: 2015, 2016
* Mesterfinalen: 2017

Galatasaray
* Süper Lig: 2022–23

Viited
------

1. ↑  "Midtsjø solgt til AZ". *rbk.no* (norra). 26. august 2017. Vaadatud 31. oktoobril 2019.
2. ↑  "Galatasaray'a hoş geldin Fredrik Midtsjö!". *galatasaray.org* (türgi). 2. august 2022. Vaadatud 2. augustil 2022.
**Toomas Plank** (sündinud 27. aprillil 1971 Tartus) on eesti füüsik, TÜ füüsika instituudi direktor.

Elulugu
-------

Toomas Plank on inseneri poeg.

Ta lõpetas 1989 Tartu 14. Keskkooli ja 1993 TÜ füüsika-keemiateaduskonna. 1993–95 oli TÜ magistrant ja 1995–2001 doktorant. Magistrikraadi sai füüsikas optika ja spektroskoopia erialal (1995, TÜ, väitekiri "Elektronegatiivsete lisandgaaside mõju koroonastriimerite kordussagedusele atmosfääriõhus"). Doktorikraadi füüsikas samal erialal (2001, TÜ, väitekiri "Positive corona at combined DC and AC voltage"). Täiendas end 1995 ja 1997 Prantsuse valitsuse stipendiaadina Kõrgemas Elektrikoolis (L'Ecole Supérieure d'Electricité) Prantsusmaal.

Oli 1996–2002 TÜ eksperimentaalfüüsika ja tehnoloogia instituudi optika ja spektroskoopia õppetooli assistent. Alates 2002. aastast töötas samas lektorina ja 2007. aastast dotsendina. Peamised loengukursused: arvutiriistvara, elektrimõõtmised, elektriväljade numbriline modelleerimine, füüsikalise mõõtmiste alused.

Alates 2009. aastast on ta töötanud TÜ Füüsika Instituudi asedirektorina ja alates 1. jaanuarist 2018 on ta instituudi direktor.

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkonnad: koroonalahendus, gaaslahendusprotsesside modelleerimine, plasmaspektroskoopia. 17 teadustrükist.

Tunnustus
---------

* 2015 Tartu Ülikooli aumärk

Teoseid
-------

* Repetition rate of streamers as a measure of content of electronegative additives in the air (kaasautor). // J. Phys. D: Appl. Phys. 30 (1997) 2
* The after-effect of streamers of positive corona under combined voltage (kaasautorid A. Haljaste, M. Aints). // J. Phys. D: Appl. Phys. 33 (2000) 21
* Segapinge koroonalahendus saastegaaside detektorina (kaasautor). // EFS aastaraamat 2000, XI. Tartu, 2001
* Origin of photoionizing radiation in corona discharges in air (kaasautor). // J. Phys. D: Appl. Phys. 34 (2001) 6
* Corona based detector of electronegative trace gases (kaasautor). // Meas. Sci. Technol. 12 (2001) 5
* Laser-induced current in air gap at atmospheric pressure (kaasautor) // J. Phys. D: Appl. Phys. 38 (2005) 21.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide
2. ↑  "Tartu Ülikooli aumärgi kavalerid". *Tartu Ülikool*. Vaadatud 9.12.2022.

Kirjandus
---------

* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

Välislingid
-----------

* Koduleht
* Toomas Plank ETIS
* Margus Maidla. "Füüsiku pilk koroonale (kuid mitte ainult)" Sirp, 28. juuli 2023

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Daniel Amartey** (sündinud 21. detsembril 1994 Accras) on Ghana jalgpallur, kes mängib kaitsja või poolkaitsjana Inglismaa Premier League'i klubis Leicester City ja Ghana jalgpallikoondises.

2013. aastal liitus ta Rootsi kõrgliiga klubiga Djurgårdens IF. Ta suundus Rootsi Ghana võistkonna International Alliesi juurest, kus ta oli jäänud silma Djurgårdensi peatreener Magnus Pehrssonile.

Aastatel 2014–2016 mängis Amartey Taani kõrgliiga klubis FC København.

2016. aasta jaanuaris sõlmis ta nelja ja poole aasta pikkuse lepingu Leicester Cityga. Hooajal 2015–16 pääses ta Inglismaa kõrgliigas väljakule viies mängus ning tuli samal hooajal klubiga Inglismaa meistriks. Esimese värava lõi ta Inglismaa kõrgliigas 17. detsembril 2016 mängus Stoke City vastu.

Ghana jalgpallikoondises debüteeris Amartey 2015. aastal. Ta on kuulunud Ghana koondisse 2015. ja 2017. aasta Aafrika rahvaste karikavõistlustel.

2017. aastal valiti Amartey Ghana aasta jalgpalluriks.

Saavutused
----------

København
* Superligaen: 2015–16
* Taani karikas: 2014–15, 2015–16

Leicester City
* Premier League: 2015–16
* FA Cup: 2020–21

Välislingid
-----------

* Daniel Amartey Leicester City kodulehel
**Saleumxay Kommasith** (lao ສະເຫລີມໄຊ ກົມມະສິດ; sündinud 31. oktoobril 1968) on Laose poliitik.

1992. aastal lõpetas ta Venemaa Välisministeeriumi Moskva Riikliku Rahvusvaheliste Suhete Instituudi. Magistrikraadi rahvusvaheliste suhete alal sai ta 1997. aastal Melbourne'is Monashi ülikoolis. Alates 1992. aastast töötas ta Laose Välisministeeriumis. 1998–2000 oli ta Laose Välisministeeriumi Euroopa-Ameerika osakonna Lääne-Euroopa sektori asejuhataja. 2000–2003 töötas ta Laose esinduses Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni juures teise sekretärina. 2003–2004 töötas ta Laose Välisministeeriumi rahvusvaheliste organisatsioonide osakonna ÜRO sektori juhatajana. 2004–2007 oli ta Laose Välisministeeriumi rahvusvaheliste organisatsioonide osakonna asejuhataja ja 2007–2011 juhataja. 2011–2012 töötas ta Laose välisministri abina. 2012–2013 oli ta Laose alaline esindaja Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni juures. 2014. aasta veebruarist kuni 2016. aasta aprillini oli ta Laose välisministri asetäitja.

Saleumxay Kommasith on Laose Rahvarevolutsioonilise Partei Keskkomitee liige.

Alates 20. aprillist 2016 on ta Laose välisminister.

Viited
------

1. ↑  Curriculum Vitae of H.E. Mr. Saleumxay KOMMASITH, Minister of Foreign Affairs of the Lao PDR Ministry of Foreign Affairs of Lao PDR
2. ↑  The 10 th Central Committee of the Lao People's Revolutionary Party Lao News Agency
3. ↑  Courtesy Call on H.E. Mr. Saleumxay Kommasith, Minister of Foreign Affairs of the Lao PDR by H.E. Mohd Aini Atan, Ambassador of Malaysia to the Lao PDR 25 May 2017[*alaline kõdulink*] Embassy of Malaysia, Vientiane
Vilen Künnapu ja August Künnapu
**August Künnapu** (sündinud 6. veebruaril 1978 Tallinnas) on eesti maalikunstnik, arhitekt ja ajakirjanik.

August Künnapu on õppinud Eesti Humanitaarinstituudis (1996–1997). Aastatel 1997–2001 õppis Künnapu Eesti Kunstiakadeemias arhitektuuri. 2000 õppis ta Londonis Slade'i kunstikooli suvekursustel. 2005. aastast alates on ta toimetanud ajalehte Epifanio.

Ta on esinenud näitustel alates 1996. aastast. Tema esimene isikunäitus "Elujõgi" toimus 1. novembrist 2013. 12. jaanuarini 2014 Tartu Kunstimuuseumis, näitusel esitleti 22 akrüülmaali. Isikunäitusi on olnud väljaspool Eestit veel Manilas, Berliinis, Riias ja mujal. 

August Künnapul on loomingus mitu lemmikteemat – sportlased ja rahvatantsijad, kassid ja koerad, arstid ja arhitektid ning palju muud. Künnapu teostes võib näha mõjusid kubismist, *art déco*'st, retrost ja popkunstist. See kõik kokku loob efektselt mitmenäolise tulemuse, kus petlikule naivismile lisaks on ka psühholoogilist sügavust ja traagikat.

2006. aastast on ta Eesti Kunstnike Liidu ja 2009. aastast Eesti Maalikunstnike Liidu liige.

Tunnustus
---------

* 2007 – Konrad Mäe preemia
* 2018 – Kristjan Raua preemia (särav ja isepäine maalilooming)

Isiklikku
---------

Tema isa on arhitekt Vilen Künnapu ja ema kunstiajaloolane Liivi Künnapu.

Viited
------

1. 1 2  "Selgusid Kristjan Raua preemia tänavused laureaadid". *Postimees*. 15.05.2018. Vaadatud 16.05.2018.
**Juri Volodarski** (*Ю́рий Али́мович Волода́рский*, sündinud 3. juunil 1965) on ukraina ajakirjanik, publitsist ja kriitik. Kirjutab Ukraina ajakirjades, valdavalt ilukirjandusest, aga ka kinost, teatrist ja kunstist.

Eluloolist
----------

Volodarski sündis Kiievis ja elab seal ka praegu. Ta on lõpetanud 1990. aastal Tartu Ülikooli matemaatikateaduskonna.

Alates 2002. aastast tegutseb Volodarski ajakirjanduses. On töötanud ajakirjades "Афиша", "10 дней", "Профиль", "ШО".

On 10 aastat osalenud rahvusvahelise luulefestivali "Киевские Лавры" korraldamises.

2015. aastal oli Juri Volodarski Ukraina peamise kirjanduspreemia "Книга года Би-би-си" žürii liige. Preemia antakse aasta parimale kirjandusteosele.

2015. aastal koostas Juri Volodarski kaasaegse ukraina proosa antoloogia "Небо этого лета. Рассказы украинских писателей". Kogumik on ilmunud kirjanik Ljudmila Ulitskaja initsiatiivil Vene kirjastuses "Tri kvadrata".

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 24. september 2017. Vaadatud 17. mail 2018.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
2. ↑
3. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 24. august 2016. Vaadatud 17. mail 2018.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
4. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 17. mai 2018. Vaadatud 17. mail 2018.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)

Välislingid
-----------

* ERR arhiiv: Viktor Jerofejev ja Juri Volodarski Prima Vistal
**Integraalregulaatoris** vastab igale reguleeriva (sisend)signaali hälbele kindel reguleeritava (väljund)signaali muutumise kiirus. (Joonis 1.) 

Joonis 1. Integraalregulaatori sisend- ja väljundsignaalide hälvete tunnusjooned
{\displaystyle y=k\_{I}\int \_{0}^{t}x\,dt={\frac {1}{T\_{I}}}\int \_{0}^{t}x\,dt}.
kus *kI* on integraalregulaatori võimendustegur,

*TI* – integreerimisajakonstant.

{\displaystyle k\_{I}={\frac {1}{T\_{I}}}}.
Joonis 2. Integraalregulaatori struktuuriskeem
Arvregulaatori korral tuleb pidev aeg *t* asendada diskreetse väärtusega *n*, mis
kujutab endast järjestikuste ajaintervallide *Δt* järjekorranumbrit. Integraal-arvregulaatori väljundfuktsioon on

{\displaystyle y[n]=k\_{I}\sum \_{i=0}^{n=1}(x\_{s}[i]-x\_{ts}[i])}.
Reguleeriva signaali muutumine kestab seni, kuni esineb sisendsignaali hälve.
I-regulaatoriga süsteemis ei teki mõõtmisviga. Regulaatori ülekandefunktsioon avaldub seosega

{\displaystyle W\_{r}(p)={\frac {1}{T\_{I}p}}}.
Sisendis tekkinud signaali hälve võimendatakse ja muudetakse täiturmehhanismi
abil reguleerimisseadme liikumiseks. Liikumiskiiruse määravad ära sisendsignaali
hälbe suurus (Joonis 1.) ja häälestussuurus *TI* .

  

Integraalregulaatorit kasutatakse iseseisva regulaatorina harva, tavalisealt kasutatakse seda koos proportsionaalregulaatoriga — saame PI-regulaatori või koos prpportsionaal ja diferetsiaalregulaatoriga — saame PID-regulaatori.

Viited
------

1. 1 2 3  Liiske, Matti. Sisekliima, Tartu: Eesti Põllumajandusülikooli kirjastus, 2002. 188 lk.
**Jõhvi Muusikakool** on muusikakool Ida-Viru maakonnas Jõhvis aadressil Pargi tänav 40.

Kool asutati 1953. aastal Ahtmes. 1956. aastal kolis kool Jõhvisse.

Koolis õpib 2017. aasta seisuga 200 õpilast ja töötab 22 pedagoogi.

Ajalugu
-------

Jõhvi Muusikakool asutati 1953. aasta detsembris Ahtmes, kus kooli tarbeks anti kaks klassiruumi vastvalminud keskkoolihoones. Õpetajatena asusid tööle kaks noort Tallinna Muusikakooli lõpetajat – direktor ja klaveriõpetaja Silva Nirk ning akordioni ja muusikateooria õpetaja Juta Orav (Bock). Sisseastumiseksamitega võeti kooli vastu 27 õpilast, neist 14 klaveri ja 13 akordioni erialale. 1954. aasta sügisel sai kooli direktoriks Juta Orav. 1956. aastal koliti kool Jõhvi. Õpilaste ja õpetajate arvu suurenedes tuli veel mitu korda asukohta vahetada, kuni 1970. aastal jõuti hoonesse, mis oli koolile koduks 35 aastat. 2005. aasta oktoobris sai muusikakool enda kasutusse uued ruumid vastvalminud Jõhvi kontserdimajas.

1958. aastal avati viiuliklass, 1959. aastal puhkpilliklass, 1969. aastal kitarriklass, 1970. aastal ettevalmistusklass, 1976. aastal tšello- ja kandleklass, 1988. aastal kooriklass vene õpilastele, 1996. aastal üldosakond eesti õpilastele, 2000. aastal löökpilliklass, 2006. aastal alustas tööd vabaõppe osakond, 2007. aastal täiskasvanute vabaõppe osakond ning mudilaste laulu-mängukool.

Suurematest kollektiividest tegutsevad koolis *bigband*, keelpilliansamblid, akordionistide orkester, kitarriansamblid, mudilaskoorid, poiste- ja lastekoor.

Vilistlasi
----------

Jõhvi Muusikakooli on teiste hulgas lõpetanud Jüri Tallinn, Anu Tallinn, Henn Rebane, Tõnu Raadik, Mare Puusepp, Margus Vaher, Iive Joamets, Kaupo Uibo, Anneli Tohver, Margit Tohver, Alfia Kamalova, Aleksandra Kamenskaja, Rain Rämmal.

Direktorid
----------

* 1953–1954 Silva Nirk
* 1954–1986 Juta Orav
* 1986–1990 Külli Rohioja
* 1990–2002 Anne Kaljuvee
* alates 2002 Margit Raag

Viited
------

1. 1 2 3   (vaadatud 15.11.2017)

Välislingid
-----------

* Jõhvi Muusikakooli veebisait
* Jõhvi muusikakool kaardil
**Nigul Maatsoo** (kuni 1936 **Nikolai Matsov**; 26. detsember 1902 Tallinn – 11. november 1967 Tallinn) oli eesti poksija ning poksitreener ja -tegelane. 

Maatsoo poksis aastatel 1921–1924, algul oli tema treener Arkadi Harlampijev.

Maatsoo tegutses 1924. aastast treenerina, 1940. aastast "Dünamo" poksitreenerina. Tema õpilased olid Roman Kariste, Karl Käbi, Martin Linnamägi, Hillar Loskit, Anton Raadik, Evald Seepere, Nikolai Stepulov jt. Ta osales ka Helsingi 1952. aasta olümpiamängudel Nõukogude Liidu poksikoondise juures treenerina. 

Maatsoo tegutses ka Eesti poksijate esindajana. Ta oli mitme poksiklubi ja erialase spordiliidu alusepanija ning kuulus nende juhatusse. Ta tegutses ka poksikohtunikuna.

Isiklikku
---------

Nigul Maatsoo mälestuseks peeti Tallinnas aastatel 1968–1981 temanimelisi mälestusvõistlusi.

Nigul Maatsoo vend oli poksija, poksitreener ja poksitegelane Peeter Matsov. Vendade mälestuseks peeti Tallinnas aastatel 1986-1990 nendenimelisi mälestusvõistlusi. 

Vend Jevgeni Gaikovitš oli korvpallur.

Teosed
------

* "Poks. Jiu-jitsu". Kaasautorid Aadu Adari ja Edgar Kolmpere. Loodus. Tallinn 1939
* "Poks". Pedagoogiline Kirjandus. Tallinn 1949

Kirjandus
---------

* Henn Saarmann, Erlend Teemägi. "Eesti spordi biograafiline leksikon". Eesti Entsüklopeediakirjastus. Tallinn 2001
* Rein Pajur. "Poksi lugu". Tallinn 2009

Välislingid
-----------

* Biograafia ESBL-is