recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*Ondes Martenot*
***Ondes Martenot*** [oo(n)d martön'oo] (prantsuse keeles **"Martenot' lained"**; tuntud ka kui ***ondium Martenot***, ***Martenot*** ja ***ondes musicales***) on 1928. aastal Maurice Martenot' leiutatud varajane elektrooniline pill. 

Muusikariist toob kuuldavale lainjalt voogavaid hääli, mida tekitab ostsilleerimise sageduse muutumine elektronlampides. Hiljem laiendati selle helitekitamise võimet tämbrimuutmisseadise ja lülitatavate valjuhääldite lisamisega.

Helipildi poolest sarnaneb *ondes Martenot* väga tereminiga, kuid erinevalt tereminist puudutatakse seda pilli mängimisel.

*Ondes Martenot*'le on muusikat kirjutanud paljud heliloojad. Eriti on selle poolest tuntud Olivier Messiaen. Neist teostest esimene ilmus 1937. Enamik *ondes Martenot*'le muusikat kirjutanutest on prantslased, kuid seda on teinud ka näiteks Frank Zappa.

Maurice Martenot' noorem õde Ginette Martenot oli tuntud *ondes Martenot*' mängija.

Esimene film, kus *ondes Martenot*'d kasutati, oli 1931. aastal NSV Liidus valminud film "Üksi", mille helilooja oli Dmitri Šostakovitš. Seda kasutati ka 1930 valminud Berthold Bartoschi filmis "Idee", kuid heli lisati sellele alles 1934. Selle filmi helilooja oli Arthur Honegger.

Hiljem on *ondes Martenot*'d kasutatud paljudes tuntud filmides, mille hulka kuuluvad "Araabia Lawrence" (1962), "Tondipüüdjad" (1984), "Must pada" (1985) ja "Amélie" (2001).

Maurice Martenot suri 1980 ja 1988 lõpetati *ondes Martenot*'de tootmine. Sellegipoolest õpetatakse seda muusikariista mitmes Prantsusmaa konservatooriumis tänapäevani.

1997 hakati analoogilise muusikariista tootmist uuesti kavandama. Martenot' nimi oli kaubamärk, mistõttu seda ei saanud kasutada. Uue pilli nimeks sai Ondéa, kuid selle tööpõhimõte ja mängimisviis olid analoogilised *ondes Martenot*'le. Ondéa valmis ja seda kasutati esimest korda kontserdil 2001 ning alates 2005 on see seeriatootmises.

Vaata ka
--------

* Birotron
* Orchestron
* Optigan
* Chamberlin
* Mellotron
* Computer Music Melodian
* Fairlight CMI
**Melisbek Mõrzakmatov** (sündinud 18. aprillil 1969) on Oši linnapea alates 2009. aasta jaanuarist.

Kuulub alates 2007. aastast parteisse Ak-Žol. Valiti selle partei nimekirjas parlamenti, mille liikmeks oli 2009. aasta veebruarini.

2010. aasta Kõrgõzstani revolutsiooni järel asus Mõrzakmatov küll Bakijevi poolele, kuid juba 15. aprillil organiseeris meeleavalduse Ajutise Valitsuse toetuseks.

Juuniks, mil riigi lõunaosas puhkesid etnilised kokkupõrked, oli Mõrzakmatov Oši piirkonnas saavutanud sellise võimu, et kohalikud võimu- ja jõustruktuurid allusid tema, mitte Biškeki keskvalitsuse korraldustele.

Pärast rahutusi protesteeris Mõrzakmatov ajutise valitsuse otsuse vastu lubada riigi lõunapiirkonda OSCE relvastamata vaatlejad.
Augustis püüdis Kõrgõzstani ajutine valitsus Mõrzakmatovit ametist eemaldada, kuid ta jäi siiski linnapeaks.

Viited
------

1. 1 2  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 7. veebruar 2011. Vaadatud 1. mail 2011.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
**Elagabalus** (**Imperator Caesar Divi Antonini Magni Divi Septimii Severii Pii *Diadumenianus* Severus Augustus**; sünninimi **Varius Avitus**; u 203 – 11. märts 222) oli Vana-Rooma keiser 16. maist 218 kuni surmani. Ta valitses neli aastat ja suri 19-aastaselt. 

Teisi tiitleid: *Sacerdos amplissimus dei invicti solis Elagabali*.

Elagabalus oli pärit Süüriast ja pühendati Süüria päikesejumalale Elagababalile, kellelt pärineb tema nimi. Keisrina üritas ta kuulutada nimetatud päikesejumalat kogu Rooma impeeriumi ühtseks jumalaks. Elagabalus sai keisriks juba 14-aastaselt. Tegelik võim kuulus aga tema emale ja vanaemale. Keisrina deklareeris ta, et tema elu ja valitsemise eesmärk on pakkuda endale võimalikult palju naudinguid. Seega armastas ta ka pidutseda. Kõiki senaatoreid kutsus ta toogadesse riietatud orjadeks.

Sigitamaks "jumalasarnaseid lapsi", abiellus Elagabalus Emesa Baali ülempreestri tütrega.

Teda on kirjeldatud julma, liiderlikuna, aga ka naljamehena. Näiteks on ta serveerinud oma külalistele toidu asemel kunstroogasid või laudlinale maalitud toite. Tema julmemad naljad on näiteks amfiteatris etenduste ajal pealtvaatajate toolide alla peidetud maod. Veel on ta lasknud pärast suurt pidutsemist oma külaliste juurde kodustatud lõvid, kes hommikul ärkavaid pidutsejaid ehmatasid. Väidetavalt kutsus ta kõiki oma sõpru roppude nimedega. Elagabalus olevat ka olnud hea teeskleja.

Elagabaluse julmuse tõttu muutus ta väga ebapopulaarseks. Ta hukati sõdurite poolt oma enda ema ja vanaema käsul, kes soovisid niimoodi talitades dünastiat päästa. Keiser uputati Tiberi jõkke ning tema jalgade külge seoti kivid, et keegi ei saaks teda keisri kombel matta.

Väidetavalt oli keisrile ennustatud, et ta sureb vägivaldsesse surma, mille peale ta soovis ehitada kõrge torn. Selle torni alla soovis keiser paigutada kulda ja vääriskivisid, et ta saaks viskuda enne surma tornist nendele väärismetallidele ja surra seeläbi väärilisse surma. See plaan ei teostunud.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Vseviov, David ja Soots, Terje (7. august 1996). "Maailmapilt: Ole tervitatud, imperaator! 15. Elagabalus". *ERR Arhiiv*. Vaadatud 29.01.2021.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: mitu nime: autorite loend (link)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Macrinus** | **Vana-Rooma keiser**218–222 | Järgnev**Severus Alexander** |
Lučeni-Košice alang on kaardil tähistatud punasega
**Lučeni-Košice alang** (slovaki *Lučensko-košická zníženina*) on alangute vöönd, mis on osa Lääne-Karpaatidest. Seda eristatakse Slovakkia aladel, sellal kui Ungari maastikugeograafias loetakse alangu Ungarisse jäävad alad osaks Põhja-Ungari keskmäestikust.

Alangule on omased mäestikutekke käigus erinevalt vajunud pangased, mille kõrgusevahedest on hilisemad protsessid kujundanud alangute süsteemi, mida eristavad kõrgemad künklikud või kergelt mägised piirkonnad.

Maastikugeograafiliselt eristatakse alangus Košice nõgu, Bodva küngastikku ja Lõuna-Slovaki nõgu. Vanemates geograafilistes teostes eristati Lõuna-Slovaki nõo asemel eraldi Ipeľi nõgu, Lučeni nõgu ja Rimava nõgu.

Teistsuguse lähenemise on esitanud Václav Král. Tema eristab alangus Ipeľi nõgu, mille alla arvab ka Lučeni nõo; Rimava nõgu, mille alla arvab ka Bodva küngastiku läänepoolsed alad, ja Košice nõgu, mille alla arvab ka Bodva küngastiku idapoolsed alad.

Viited
------

1. ↑  KOČICKÝ, Dušan; IVANIČ, Boris. Geomorfologické členenie Slovenska. Bratislava : Štátny geologický ústav Dionýza Štúra, 2011,
2. ↑  Václav Král. *Fyzická geografie Evropy*, Academia 1999
**Lwówek Śląski maakond** (poola *powiat lwówecki*) on maakond Poolas Alam-Sileesia vojevoodkonna lääneosas. Maakonna halduskeskus on Lwówek Śląski linn.

Maakond jaguneb kuueks vallaks (*gmina*).

Linnad
------

| Linn | Pindala (km²) | Elanikke (2015) |
| --- | --- | --- |
| Gryfów Śląski | 6,63 | 6728 |
| Lubomierz | 8,05 | 1914 |
| Lwówek Śląski | 16,65 | 9059 |
| Mirsk | 14,66 | 3981 |
| Wleń | 7,22 | 1824 |

* Gryfów Śląski kesklinnGryfów Śląski kesklinn
* Lubomierzi raekodaLubomierzi raekoda
* Lwówek Śląski sildLwówek Śląski sild
* Mirski raekodaMirski raekoda
* Wleńi paleeWleńi palee

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 22. jaanuar 2017. Vaadatud 12. veebruaril 2017.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
2. ↑

Välislingid
-----------

* Koduleht

Alam-Sileesia vojevoodkonna vapp
Alam-Sileesia vojevoodkond

**Maakonnaõigustega linnad:** Jelenia Góra |
Legnica |
Wałbrzych |
Wrocław  

**Maakonnad:** Bolesławiec |
Dzierżoniów |
Głogów |
Góra |
Jawor |
Jelenia Góra |
Kamienna Góra |
Kłodzko |
Legnica |
Lubań |
Lubin |
Lwówek Śląski |
Milicz |
Oława |
Oleśnica |
Polkowice |
Środa Śląska |
Strzelin |
Świdnica |
Ząbkowice Śląskie |
Zgorzelec |
Złotoryja |
Trzebnica |
Wałbrzych |
Wołów |
Wrocław
**Võllisüsteem** (inglise keeles *shaft basis system of fits*) on istude kogum, kus sama nimimõõtme ja täpsusega liite moodustamisel jäävad võlli piirmõõtmed muutumatuks. Erinevad istud saadakse ava piirmõõtmete muutmisega. Võllisüsteemi kõigil istudel on võlli ülemine hälve alati 0 ja alumine miinusmärgiga. See tähendab võlli tolerantsitsoon toetab vastu nulljoont altpoolt. Sellist võlli nimetatakse põhivõlliks. 

Ava- ja võllisüsteemi skeem. Viirutatud kastid tähistavad tinglikult võllide tolerantsitsooni ja viirutamata kastid avade tolerantsitsooni.

Võllisüsteemi kasutamine
------------------------

Võllisüsteem leiab vähe kasutust. Kuna võllisüsteemi puhul tuleb valmistada palju erinevate piirmõõtmetega avasid. Avade töötlemine on aga keerukam ja kallim kui võllide töötlemine. Avade täpseks töötlemiseks on vaja palju erinevaid lõikeriistu, mis sobivad vaid ühe konkreetse mõõduga ava töötlemiseks. Näiteks hõõritsaid, avardeid, kammlõikureid. Võllide täpne töötlemine ei ole nii keerukas ja kallis, kuna üldjuhul saab samade lõikeriistadega töödelda erinevate läbimõõtudega võlle. Kuid avade täpne mõõtmine on tunduvalt keerukam ja kallim.

Niisiis kasutatakse võllisüsteemi ainult erandkorras, siis kui avasüsteemi ei saa kasutada või pole see otstarbekas.

Näiteks veerelaagri välisvõru istatakse masina keresse võllisüsteemis, kuna avasüsteemi puhul tuleks erinevate istude saamiseks töödelda laagri välisvõru, mis pole aga otstarbekas.

Ka detailide valmistamisel kalibreeritud varrasmaterjalist nii, et välispind jääks töötlemata, tuleb kasutada võllisüsteemi. Näiteks tihvtid, mis peavad erinevatesse sõlmedesse minema erinevate istudega. Kuna tihvte keegi töötlema ei hakka, siis erinevate istude saamiseks tuleb ava teha kord suurem kord väiksem, mis aga ongi võllisüsteem. Võllisüsteemis istatakse ka kolvisõrm kolvisilmadesse ja kepsupeasse.

Vaata ka
--------

* avasüsteem
* täpsus masinaehituses

Kirjandus
---------

* Mait Purde. *Täpsustehnika*. Tallinn 2002
**"Ela ja lase teistel surra"** (originaalpealkirjaga **"Live and Let Die"**) on 1973. aasta USA mängufilm, kaheksas James Bondi sarja film. Selles filmis kehastas James Bondi esimest korda Roger Moore.

Süžee põhineb Ian Flemingi romaanil "Ela ja lase teistel surra".

Sisu
----

Kui USA-s tapetakse kolm Briti agenti, saadetakse Bond sinna asja uurima. Kahtlusaluseks on San Monique'i saare peaminister dr Kananga. 

Saabudes New Yorki, elab Bond üle tapmiskatse. Mõrvarit otsides kohtub ta saladusliku mister Bigi ja ennustaja Solitaire'iga. Dr Kananga jäljed viivad Bondi San Monique'i saarele. Seal võidab ta esmalt Solitaire'i südame ja avastab ka laiuvad moonipõllud. 

Naasnud USA-sse, saab ta jälle kokku Mr Bigiga ning selgub, et Mr Big ja dr Kananga on üks ja seesama isik. Jätkuvalt on Bondil õnne nii krokodillifarmist (narkolaborist) põgenemisel kui ka ületamatul tagaajamisel mootorpaatidega. Otsustavad sündmused leiavad jälle aset San Monique'i saarel.

Osades
------

* Roger Moore (James Bond)
* Jane Seymour (Solitaire)
* Yaphet Kotto (Kananga / hr Big)
* David Hedison (Felix Leiter)
* Bernard Lee (M)
* Lois Maxwell (miss Moneypenny)
* Julius Harris (Tee Hee Johnson)
**Saarnakõrve mõis** (saksa keeles *Sarnakorb*) oli rüütlimõis Kose kihelkonnas Harjumaal. Tänapäevase haldusjaotuse järgi jäävad mõisa alad Harju maakonda Kose valda.

Mõis rajati 17. sajandil. 18. sajandil kuulus mõis Paykullidele ja Hagemeisteritele. 19. sajandi keskpaigast said mõisa omanikuks Stackelbergid, kes omasid mõisat 1919. aasta mõisate võõrandamiseni.

Mõisa peahoone, mis oli barokne ja puidust, ehitati tõenäoliselt 18. sajandi keskpaigas või varemgi. Peahoone lammutati 1964. Ka mõisa kõrvalhooned on tänapäevaks kõik hävinud.

Viited
------

1. 1 2 3  Saarnakõrve mõis Eesti mõisaportaalis (vaadatud 14.02.2016)

Välislingid
-----------

* Saarnakõrve mõis Eesti mõisaportaalis
* Saarnakõrve mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris

Kose kirik
Kose kihelkond

**Kirik**: Kose  

**Mõisad**: Aela mõis | Alavere mõis | Habaja mõis | Nõmme mõis | Nutu mõis | Oru mõis | Palvere mõis | Paunküla mõis | Pikavere mõis | Pikva mõis | Ravila mõis | Rooküla mõis | Saarnakõrve mõis | Saia mõis | Saumetsa mõis | Sõmeru mõis | Sääsküla mõis | Tammiku mõis | Triigi mõis | Tuhala mõis | Uue-Harmi mõis | Kose-Uuemõisa mõis | Vana-Harmi mõis
**Rostislav Merkulov** (11. oktoober 1912 Tsarskoje Selo – 24. aprill 1978 Tallinn) oli eesti viiuldaja, vioolamängija, orkestrijuht ja dirigent.

Aastatel 1931–1941 mängis ta viiulit ja juhatas tantsuorkestrit Merry Pipers.

1933. aastal lõpetas ta Tallinna Konservatooriumi Johannes Karl Paulseni viiuliklassi.

Aastatel 1933–1941 oli ta Riigi Ringhäälingu Sümfooniaorkestri vioolamängija, 1944–1945 Eesti Raadio Sümfooniaorkestri vioolamängija ja vioolarühma kontsertmeister. Lühemat aega mängis ta vioolat Eesti Akadeemilise Helikunstnike Seltsi keelpillikvartetis.

Teise maailmasõja aastatel oli ta Eesti NSV Riiklike Kunstiansamblite Džässorkestri dirigent. 1945. aastast oli ta Eesti Raadio Estraadiorkestri dirigent, 1957. aastast peadirigent.

Ta tegi ka arranžeeringuid ja orkestreeringuid.

Ta on maetud Tallinna Metsakalmistule.

Tunnustus
---------

* 1954 Eesti NSV teeneline kunstnik

Viited
------

1. ↑  Eesti Jazz 90. 2. osa. Sving jõudis Eestisse. Jazz kontserdilaval
2. ↑  Eesti muusika biograafiline leksikon. Tallinn: Valgus, 1990, lk 144
3. ↑  "Eesti NSV Teatri- ja Muusikamuuseum. Fondi nr. M189. Merkulov, Rostislav" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 29. jaanuar 2018. Vaadatud 29. jaanuaril 2018.
4. ↑  Kalmistute register HAUDI

Välislingid
-----------

* Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Eesti NSV teeneline kunstnik, Eesti Raadio ja Televisiooni estraadiorkestri peadirigent Rostislav Merkulov (1962)
* ERR arhiiv. Papa Valter pajatab: Rostislav Merkulov (2008)
Hans Modrow (2014)
Hans Modrow pärast SDV Ministrite Nõukogu esimeheks valimist (13. november 1989)
**Hans Modrow** (27. jaanuar 1928 Jasenitzis (tänapäeval Jasienica, Poola) – 11. veebruar 2023 Berliin) oli Saksa poliitik ja Saksa DV riigitegelane.

Hans Modrowi isa oli meremees ja ema pagar. Ta lõpetas rahvakooli 1942. aastal ja õppis seejärel 1942–1944 masinalukksepaks. 1945. aasta algul mobiliseeriti ta Volkssturmi. Ta langes Punaarmee kätte vangi ja oli aastatel 1945–1949 Nõukogude Liidus sõjavangis, kus õppis ka antifašistlikus koolis. 1949. aastal vabanes Modrow sõjavangist ja pöördus Saksamaale tagasi. 

Ta töötas lühikest aega masinalukksepana ning astus 1949. aastal Saksamaa Sotsialistlikku Ühtsusparteisse, Saksa Vaba Noorsoo Liitu ja Saksa Vabade Ametiühingute Koondisse. 1949–1952 töötas Modrow Saksa Vaba Noorsoo Liidu osakonnajuhatajana ja liidumaa sekretärina Brandenburgis ja Mecklenburgis. 1952–1961 oli ta Saksa Vaba Noorsoo Liidu Kesknõukogu liige. 

1953–1961 oli ta Saksa Vaba Noorsoo Liidu Ida-Berliini allorganisatsiooni esimene sekretär ja Saksa Vaba Noorsoo Liidu Kesknõukogu sekretär. Vahepeal õppis ta 1952–1953 Moskvas Komsomoli Kõrgkoolis. 1954–1957 õppis ta kaugõppes SSÜP Keskkomitee juures asuvas Parteikoolis "Karl Marx". 1959–1961 õppis ta kaugõppes Berliinis Majanduskõrgkoolis "Bruno Leuschner". 1958. aastast kuni 1990. aastani oli ta Rahvakoja (parlamendi) liige. 

1958–1967 oli Hans Modrow Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee liikmekandidaat. 1967–1989 oli ta Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee liige. 1967–1973 töötas ta Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Berliini allorganisatsiooni agitatsiooni- ja propagandasekretärina. 1973–1989 oli Mordow Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Dresdeni piirkonna esimene sekretär.

13. novembrist 1989 kuni 12. aprillini 1990 oli Hans Modrow Saksa DV Ministrite Nõukogu esimees (valitsusjuht).

1989. aasta novembris ja detsembris oli Modrow Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee Poliitbüroo liige. Alates 1989. aasta detsembrist oli ta Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei (hiljem Demokraatliku Sotsialismi Partei) aseesimees ja alates 1990. aasta veebruarist Demokraatliku Sotsialismi Partei auesimees. Alates 1990. aasta oktoobrist kuni 1994. aastani oli ta Saksamaa Liidupäeva liige. 1995. aastal algatas Dresdeni Maakohus tema suhtes kriminaalasja seoses valimistulemuste võltsimisega Saksa DV-s. Teda karistati rahatrahvi ja tingimisi vabaduskaotusega.

1999–2004 oli Hans Modrow Euroopa Parlamendi liige.

Viited
------

1. ↑  Hans Modrow geb. 1928 Lebendiges Museum Online
2. ↑  Countries Ga-Gi. German Democratic Republic rulers.org
3. ↑  Hans Modrowwhoswho.de
4. ↑  Hans Modrow :geb. 27. Januar 1928 Jasenitz (Kreis Ueckermünde) Chronik der Wende
**Rostovi vürstiriik** (vene keeles *Ростовское княжество*) oli osastisvürstiriik tänapäeva Venemaa territooriumil aastatel 1207–1474, Kirde-Venemaal. 

Rostovi vürstiriik eraldati 1207. aastal valitsemiseks Vladimiri suurvürst (1176–1212) Vsevolod Suurpesa pojale Konstantin Vsevolodovitšile (1186–1219).

Rostovi vürstiriigi aladel asusid järgmised linnad-asulad: Jaroslavl, Mologa, Uglitš, Rostov, Beloozero, Uglitš.

Kiievi-Vene alad (1054-1132)
11. sajandist 13. sajandi alguseni kuulus Rostov Rostovi-Vladimiri-Suzdali vürstkonda, aastast 1207 oli Rostovi vürstiriigi pealinn. Rostovi linna ümbritsevad alad olid algselt osa Rostovi-Suzdali vürst (1151–1157) Juri Dolgoruki aladest. Juri Dolgoruki viis pealinna Suzdali, millest ka vürstkonna kaksiknimi. Kiievi suurvürsti (1149–1151 ja 1155–1157) Juri Dolgoruki poeg Andrei Bogoljubski (c. 1111–1174) lasi end valida bojaaride ja kaupmeeste kogu poolt Rostovi-Suzdali vürstkonnas Vladimiri, Rostovi ja Suzdali vürstiks (1168–1174). Andrei Bogoljubski säilitas suurvürsti tiitli, aga ta ei olnud Kiievis peaaegu kunagi kohal ning keskendas "kogu Suzdali valitseja" võimu oma Vladimiri-Suzdali vürstkonnale, eelkõige oma uuele pealinnale Vladimirile, mille ta laskis esinduslikult välja ehitada.

Rostovi vürstiriigi ja, Konstantin Vsevolodovitši poolt jagatud alad 13. sajandil
Vene alad enne mongolite invasiooni, 1220–1240
Saades 1216. aastal Vladimiri suurvürstiks Konstantin I-na, jagas Konstantin Vsevolodovitš Rostovi vürstiriigi alad oma poegade vahel ning nende ajal jagunes vürstiriik veelgi: Uglitši, Jaroslavli ja pärast 1238. aastat ka Beloozero vürstiriigiks.

* Uglitši vürstiriik (1216–1591)
* Jaroslavli vürstiriik (1218–1463)
* Beloozero vürstiriik (1238–1485)
* Ustjugi vürstiriik (1364–1474)
* Bohtjugi vürstiriik (1364–1434)

14. sajandil keskel langesid alad Moskva suurvürstiriigi laienemisprotsessis Moskva suurvürsti valdusse.

Rostovi vürstid
---------------

* 1207–1218 – Konstantin Vsevolodovitš
* 1218–1238 – Vasilko Konstantinovitš
* 1238–1277 – Boriss Vasilkovitš
* 1277–1278 – Gleb Vasilkovitš
* 1278–1286 – Dmitri Borissovitš ja Konstantin Borissovitš
* 1286–1288 – Konstantin Borissovitš
* 1288–1294 – Dmitri Borissovitš
* 1294–1307 – Konstantin Borissovitš
* 1307–1316 – Vassili Konstantinovitš
* 1316–1320 – Juri Aleksandrovitš

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Rostovi vürstiriik** |

Vaata ka
--------

* Rostovi-Suzdali vürstiriik ehk Vladimiri-Suzdali vürstiriik
* Slaavi vürstiriikide loend
**Hans Priimägi** (28. veebruar 1880 Keeni vald, Sangaste kihelkond, Liivimaa – 1953 Tartu) oli Eesti kohtunik ja poliitik. Eesti Asutava Kogu liige.

Hans Priimägi sai hariduse Vastse-Nursi valla- ja Rõuge kihelkonna neljaklassilises koolis. 1898 aastast Rõuge valla- ja kohtukirjutaja abi, 1900. aasta suvest Võru I jaoskonna talurahvaasjade komissari kirjatoimetaja. 1902. aasta sügisel valiti ta Laanemetsa valla vallakirjutajaks ja 1905. aastal kevadel Laiuse valda, Tartumaale, valla- ja kohtukirjutajaks kus oli ametis kuni 1917 aasta kevadeni. Oli 1917–1919 oli Laiuse kiriku eestseisjaks. 

Aprillikuus 1917 aastal valiti Hans Priimägi Autonoomse Eestimaa kubermangu Eestimaa kubermangukomissarile allunud Tartu maakonnakomissari abiks, millist ametit pidas kuni septembri keskpaigani 1917 aastal, mil enamlased selle ameti üle võtsid, ühtlasi täitis 1. juulist 1917 aastast ka maakonnakomissari kohuseid. 

Juunikuus 1917 aastal valiti Hans Priimägi Tartu maakonnanõukogu liikmeks. Maakonnavalitsuste moodustamisel, 27. juulil 1917 aastal, valiti Tartu maakonnavalitsuse liikmeks ja administratiivosakonna juhatajaks. Kaksikvõimu ajal Eestis 13 novembril (vkj) vahistati kohaliku täidesaatva komitee poolt Lõuna-Liivimaa asekommissari ajutine asetäitja ja Tartu maakonnavalitsuse esimees J. Jans ja maakonna administratiivosakonna juhataja Hans Priimägi, kuna nad avaldasid "Postimehes" vallavalitsustele lühikese seletuse, et viimastel ainult seaduslikult valitud maakonnavalitsusega tegemist tuleb teha ja tema eeskirju täita.

29. novembril 1918 aastal valiti ta Tartu maakonnavalitsuse abiesimeheks. Maakonnavalitsuses teenides tuli esimeeste vahetusel mitu korda pikemat aega ka Tartu maakonnavalitsuse esimehe kohuseid täita. 1919. aastal valitud Eesti Asutava Kogus oli ta Eesti Rahvaerakonna rühmas. 

Maakonnavalitsuse abiesimehe kohuste kõrval oli Hans Priimägi rahvaväe komisjoni esimees, Tartu vangimaja kuraator ja 1921–1923 aastatel Tartu
Hoolekandekohtu liige, aastatel 1921–1923 Eesti Maakondade Liidu nõukogu ja juhatuse liige ja abiesimees. 

Tegutses nendes maakonnavalitsuseametites kuni 19. oktoobrini 1923 aastal, mil lahkus, kui Riigikohus määras ta 24. septembrist 1923 aastal Mustvees rahukohtunikuks.

Tegutses Tartu Ringkonnakohtu Mustvee, Elva ja Otepää jaoskonnakohtunikuna, Tartumaa Panga nõukogu juhatajana.

Viited
------

1. ↑  "arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 17. oktoober 2013. Vaadatud 4. september 2011.`{{cite web}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
2. ↑  J. Jans ja H Priimägi kinni pandud. Postimees (1886-1944), nr. 259, 13 november 1917
3. ↑  Maaomavalitsus nr 18, Eesti Maakondade Liidu häälekandja 25. novembril 1925, lk 311

Välislingid
-----------

* Hans Priimägi 50-aastane. Päewaleht, nr. 58, 28 veebruar 1930
|  |
| --- |
|  **Poks** |
| Riik |  | NSV Liit |
|  |
| Pronks | 1991 | Poolraskekaal |
| Võistkond |  | SRÜ |
|  |
| Hõbe | 1992 | Poolraskekaal |
| Riik |  | Ukraina |
|  |
| Pronks | 1993 | Poolraskekaal |
|  |
| Pronks | 1993 | Poolraskekaal |

**Rostõslav Mõroslavovõtš Zaulõtšnõi** (ukraina keeles *Ростислав Мирославович Зауличний*; sündinud 6. septembril 1968 Lvivis) on Ukraina endine poksija. Ta on poksijana võistelnud ka Nõukogude Liidu ja SRÜ eest.

Zaulõtšnõi sai SRÜ võistlejana poolraskekaalus (kuni 81 kg) 1992. aasta Barcelona olümpiamängude poksivõistlustel hõbemedali, kaotades finaalis Torsten Mayle (Saksamaa).

Zaulõtšnõi sai Ukraina võistlejana poolraskekaalus (kuni 81 kg) 7. maailmameistrivõistlustel (Tampere, 1993) pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale Jacklord Jacobsile (Nigeeria).

Zaulõtšnõi sai pronksmedali poolraskekaalus (kuni 81 kg) Nõukogude Liidu võistlejana 29. Euroopa meistrivõistlustel (Göteborg, 1991), kaotades poolfinaalis hilisemale kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Dariusz Michalczewskile (Saksamaa) ning Ukraina võistlejana 30. Euroopa meistrivõistlustel (Bursa, 1993), kaotades poolfinaalis hilisemale kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Igor Kšininile (Venemaa).

Viited
------

1. ↑  25. suveolümpiamängude poksivõistlus. Barcelona 1992. Tulemused inglise keeles
2. ↑  7. maailmameistrivõistlused poksis. Tampere 1993. Tulemused inglise keeles
3. ↑  29. Euroopa meistrivõistlused poksis. Göteborg 1991. Tulemused inglise keeles
4. ↑  30. Euroopa meistrivõistlused poksis. Bursa 1993. Tulemused inglise keeles

Välislingid
-----------

* Rostõslav Zaulõtšnõi saidil Olympedia Muuda Vikiandmetes
**Vara** (ka: *vararaud* või *kiskraud*, läänemurdes ja mulgi murdes *rihv*, lõunaeesti murretes  *seinakass*) on kahe konksuga rauast riist seinapalkidele joonte märkimiseks.

Palkseinte ehitamisel raiuti seinapalgi alumisse serva pikuti lame süvend (nimetatud samuti *vara* või *rihv*, võru murdes *paas*), et sobitada palk alumise seinapalgi kumera väliskülje peale. Renni piirjoone märkimiseks tõmmati vara ühe haruga mööda alumist palki pikisuunas ning teise haruga tekkis joon ülemisele palgile. Nii joone märkimist kui ka renni süvendi raiumist nimetati varamiseks. Vara kahe konksu vahelist vahet sai muuta kiilu või kruvi abil.

Eestis ja naabermaades on olnud enamlevinud rennivara tüüp lahtine vara, mille puhul toetub alumisele palgile ülemise palgi vara põhi. Kinnise vara puhul toetuvad alumisele palgile vara servad.

Viited
------

1. 1 2  Eesti rahvakultuuri leksikon (3. trükk). 2007. Koostanud ja toimetanud Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 341
2. ↑  Eesti keele seletav sõnaraamat  vaadatud 10.04.2020
3. ↑  Arvi Ränk. Eesti etnograafia sõnaraamat. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus, 1996. Lk 232

Välislingid
-----------

* Vara Eesti Põllumajandusmuuseum
* Palkseinad
|  |
| --- |
|  |
| Vezdehod
Vezdehod |
| Vezdehod tehnilised andmed |
| Pikkus | 3,6 m |
| Laius | 2,0  m |
| Kõrgus | 1,5  m |
| Kaal | 4  t |
| Kiirus | maastikul ? km/h  maanteel 24 km/h |
| Käiguvaru | maanteel ? km/h  maanteel ? km |
| Suurtükk | puudub |
| Kuulipildujad | 1 x 7,62 mm kuulipilduja |
| Soomus | 8 mm |
| Mootor | 4 silindriline "Ford" |
| Mootori võimsus | 20 hj |
| Meeskond | 1 inimest |

**Vezdehod** oli Esimese maailmasõja ajal Venemaal projekteeritud tank. Masina projekteerija oli vene konstruktor Aleksandr Porohhovštšikov (1892–1943) ning ainus prototüüp valmis 15. mail 1915.

Vezdehodil oli madala profiiliga kere ning pöörlev torn kuulipildujaga. Masina pani liikuma üks lai kummist roomik ja kaks juhtratast kummalgi pool roomikut. Tank pidi liikuma kõvakattega teedel ratastel ning pehmel pinnasel toetuma roomikule. Masina pööramine toimus külgmiste rataste abil.

Vezdehodil olid ka omad puudused, nimelt ei olnud masina pööramine maastikul külgmiste rataste abil kuigi tõhus, kaitsetu kummiroomik võis granaadiplahvatusel või mürsukillust kergesti viga saada. Suhteliselt võimatu oli ka ühel mehel samal ajal tanki juhtida ja kuulipildujast tulistada.

Vigade kõrvaldamiseks plaanis Porohhovštšikov suurendada tanki meeskonda kahele mehele ja relvastust kahele kuulipildujale. Juhtimisprobleemid otsustati lahendada kahe eraldi roomiku abil. Kõik oli üsna hea, kuid 1915. aasta detsembriks oli Porohvšikov kulutanud masina arendamiseks juba 18 000 rubla ning kuna Vene armeel ei läinud rindel kuigi hästi, otsustati projekteerimistööd lõpetada ning Vezdehod 2 jäigi ehitamata.

Pärast kommunistide võimuletulekut reklaamiti Porohhovštšikovi tanki kui "maailma esimest", kuuldavasti aga Porohhovštšikov ise lasti NKVD poolt 1943. aastal maha.

Tehniline joonis

Välislingid
-----------

* Landships - Vezdehod (*inglise keeles*)

  


| * v
* r
Tankid Esimeses maailmasõjas |
| --- |
| Itaalia  | 
Fiat Tipo 2000 **·**  Fiat Tipo 3000 |
| Prantsusmaa  | 
Schneider CA 1 **·**  St Chamond **·**  Renault FT-17 **·**  Char 2C |
| Saksamaa  | 
A7V **·**  LK I **·**  LK II **·**  LK III **·**  A7V-U **·**  K-Wagen |
| Suurbritannia  | 
Flying Elephant **·**  Little Willie **·**  Mark I **·**  Mark II - Mark VII **·**  Mark VIII Liberty **·**  Mark A Whippet **·**  Mark B **·**  Mark C Hornet **·**  Mark D |
| Venemaa  | 
Tsaar-tank **·**  Vezdehod |
| 
Kategooria: Sõjatehnika |
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib ajalehest; Saaremaa põliselanike kohta ning sõna teiste tähenduste kohta vaata artiklit Saarlased* |

---

**Saarlane** oli ajaleht, mis ilmus Kuressaares Kuressaare kreisis, Liivimaa kubermangus.

Aastal 1884 hakkas ilmuma esimene eestikeelne maakondlik ajaleht Saarlane, alapealkirjaks "Üleüldine politika ajaleht maa- ja linnarahwale". Lehe asutas majandusteadlase haridusega parun Hartwig Arthur Ferdinand von Sass, kes oli alates 1881. aastast välja andnud ka Arensburger Wochenblatti. Von Sass oli tolleaegse Saaremaa üheks haritumaks meheks. Ta asutas aastal 1883 Kauba tänav 17 oma trükikoja, kus trükiti mõlemat ajalehte. Samas majas asusid ka mõlema ajalehe toimetused. Alates 1905. aastast asusid mõlema ajalehe toimetus ja trükikoda hoones Pikk tänav 13.

Ajalehe lipukiri oli: "Ei ole eestlasi, ei sakslasi, ei lätlasi ega venelasi, vaid kõik oleme isamaalased – saarlased!".

Saarlase proovinumber ilmus 16. detsembril 1883, esimene pärisnumber 1. jaanuaril 1884. Ajalehe ametlik toimetaja oli Kärla koguduse õpetaja Johannes Kerg, põhilise töö tegi ajalehes tegi ära sama koguduse köster Peeter Südda, avaldades rohkesti eesti rahvalaule ja -jutte ning muutes ajalehe sellega lihtlugeja jaoks vastuvõetavamaks. Tema järel olid ajalehe tegevtoimetajad Saaremaa Jaani koguduse köster Villem Rattur ja mitmekülgne kultuuritegelane Carl Allik. Tänu nende rahvalähedasele tööstiilile laienes lugejate silmaring ning kujunes harjumus ajalehega suhelda. Saarlane oli oluline ka kohalike kirjasaatjate väljakujundajana, kelle kaastööd olid külakajalised, täis olustikulisi üksikasju, praegugi kultuuri- ja koduloolist huvi pakkuvad. Mitmest kaastöölisest (Mihkel Soonlepp, Karl Loiken) kasvasid silmapaistvad kirjamehed, kellelt ilmus joonealuseid jutte, olukirjeldusi ja luuletusi.

Mitmed eesti ajakirjanduse uurijad on näinud poliitiliselt küllaltki alalhoidliku Saarlase ilmumahakkamises siinsete baltisaksa ringkondade püüdu tasalülitada parajasti aktiviseerunud eesti rahvusliku liikumise mõju, seda enam, et Hartwig von Sass sai oma trükikoja ja uue ajalehe asutamiseks Saaremaa rüütelkonnalt rahalist toetust. See on õige vaid osaliselt, von Sassil oli ajalehe juures vaid omaniku roll.

Vaata ka
--------

* Hääl
* Arensburger Wochenblatt

Viited
------

1. ↑  Rohkem lehti kui lugejaid. Esmaspäev, 25. september 1933, nr. 39, lk. 4
Hans Pöhli haud Vormsi saarel Hullo Püha Olavi kiriku kirikaiasHans Pöhli haud
**Hans Pöhl** (2. august/15. august 1876 Suur-Nõmmküla, Noarootsi kihelkond – 22. jaanuar 1930) oli eestirootslaste üks juhte.

Aastatel 1886–1890 õppis Hans Pöhl Sutlepa algkoolis. Seejärel õppis ta aastatel 1890–1893 Haapsalu venekeelses linnakoolis.

15. aprillil 1893 nõudis Österby kooli õpetaja Jaan Liewoh koolinõukogult palga tõstmist, paremaid küttepuid, koolimajja ahju, pliidi ja aia parandamist. Vald polnud Liewoh tingimustega nõus ning siis pöörduti kutsega Hans Pöhli poole, kes nõustus õpetajaks hakkama. Selle vastu protesteeris Noarootsi Püha Katariina koguduse õpetaja Wilhelm Girgensohn, kes leidis (ilmselt õigustatult), et Pöhl pole õpetajaameti jaoks piisavalt pädev (rootsi ja eesti keele oskused jätsid soovida). Lõpuks andis praost Girgensohn järele, kuid nõudis, et Pöhl läheks suvel köster Johan Nymanni juurde rootsi keelt ja usuõpetust õppima.

Ta oli Asutava Kogu ja I, III ning IV Riigikogu liige. Kuulus Kristlikku Rahvaerakonda.

Hans Pöhl on maetud Vormsi saarele, Hullo Püha Olavi kiriku kalmistule.

Kirjandus
---------

* Hans Pöhl. Estlandssvenskarnas hövding. Rannarootslaste eestvõitleja. Hans Pöhli (1876–1930), Eesti rootslaste vaimse liidri ja valgustaja elulugu. Svenska Odlingens Vänners förlag. Stockholm – Tallinn 2010.
**Haljand Hallismaa** (kuni 1936 **Anneljas**; 13. november 1931 Kehtna vald, Rapla kihelkond, Harjumaa – 1. aprill 2000 Tallinn) oli eesti sporditegelane, -ajaloolane ja -pedagoog ning koolijuht.

Ta lõpetas 1952. aastal Tallinna Kehakultuuritehnikumi ja 1969. aastal TPedI kehakultuuriteaduskonna. 

Sportima hakkas ta Tallinna 21. Keskkoolis Bernhard Lillemäe juhendamisel. Spordiühingus Jõud harrastas ta raskejõustikku, aga ka käsipalli. 

Oli aastatel 1952–1959 Jõu kesknõukogu sportmängude instruktor, oli käsipalli (tollal väravpalli nime all) aluselepanijaid Eestis. Oli aastatel 1959–1970 Jõu organiseerimisosakonna ja kaadriosakonna juhataja ning aastatel 1970–1972 Jõu Kõrgema Spordimeisterlikkuse Kooli esimene direktor. Aastatel 1973–1979 oli ta Eesti NSV Spordikomitee mitme ala vanemtreener. Tegutses tõstekohtunikuna (1971 üleliiduline kategooria). 

Hallismaa töötas mitmel pool kehalise kasvatuse õpetajana – praeguses Eesti Kunstiakadeemias, aastatel 1979–1982 Tallinna 24. Keskkoolis ja 1982–1985 Tallinna 4. Keskkoolis. Ta oli aastatel 1985–1992 Tallinna 54. Keskkooli/Tallinna Saksa Gümnaasiumi direktor ja 1992–1997 Tallinna Haridusameti koolide inspektor. 

Ta oli Eesti Kongressi liige.

Teosed
------

Avaldas kirjutisi Kehakultuuris, Spordilehes ja Nõukogude Õpetajas. 

* "Eesti raskejõustiku isa Gustav Boesberg 1867–1922. Lühike ülevaade elust ja tegevusest". Järelsõna: Taimu Viir. Olion, Tallinn 1998. 60 lk; ISBN 9985660900

Liikmesus
---------

* 1959–1963 Eesti NSV Väravpalliföderatsiooni asutajaliige ja esimene esimees
* 1972–1974 Eesti NSV Tõstespordiföderatsiooni esimees
* 1997–2000 Eesti Spordiajaloo Selts
* 1997–2000 Eesti Spordiveteranide Liidu peasekretär

Tunnustus
---------

* 1998 Eesti Kultuurkapitali kehakultuuri ja spordi sihtkapitali aastapreemia (edukas veteranide spordielu korraldamine ja eesti spordi mineviku teadvustamine)

Välislingid
-----------

* Biograafia ESBL-is
* Haud Tallinna Metsakalmistul
**Võmmorski uus tsässon** on nelipühade ehk suvistepüha tsässon, mis ehitati 1998-1999. aastal  Võmmorski vana tsässona lähedale. Paikneb keset Võmmorskit teede ristil Piusa jõest lõuna pool. Tsässon pühitseti 18. augustil 1999. aastal.

Üldandmed
---------

Uue tsässona ehitust alustati, sest vana tsässon oli aastaid tagasi jäetud hooletusse ning selle taastamist ei peetud otstarbekaks. Ehituse eestvedaja oli isa Rafael (Raul Hindrikus). Hoone telliti firmalt Kapa Puit.

Ehituslikud andmed
------------------

Hoone on heas ehituslikus seisukorras. Tsässon on ühekorruseline, viilkatusega, nelinurkse põhiplaaniga männipuidust freespalkehitis (palgi diameeter 17,5 cm) välismõõtudega 507 x 386 cm. Hoonel on üks siseruum (9,1 m2) ja väline varjualune (3,1 m2). 
Seina kõrgus vundamendist seina ja sarika ühenduskohani on 200 cm ja katuseharjani 385 cm. Palgid on nurkades seotud koerakaelanurgaga\*.
Hoone katus on kaetud kalasabamustriliselt löödud kahekordse männipuidust sindelkattega. Keset katust paikneb puidust tornil sibulkuppel, mille tipus on treitud ümarmaterjalist rist. Hoonel on katuslagi ja eraldi lagi puudub.
Välisuks on püstise voodrilauaga kaetud soojustatud ühepoolne uks, mille mõõdud on 178 x 93 cm ning see avaneb väljapoole. Ukses on klaasitud nelja ruuduga aken.
Nii hoone põhja- kui ka lõunaküljel on paksude, kohati värviliste klaasidega ühekordsed nelja ruuduga ruudukujulised puitaknad (46 x 46 cm).
Hoone välisilme ei ole kümne aasta jooksul muutunud.

Sisustus
--------

Tsässona tagaseinas on ikoonilaud, millel seisab mitmeid väiksemaid uuemaid ikoone. Tagaseina keskel on ikoon „Aabrahami külalislahkus", mis on traditsioonis tihti kasutusel troitsa (Kolmainu) püha ikoonina. Pühapilt on kaetud linase pühaserätiga. Räti otsad on kaunistatud villase koekirja ja heegelpitsiga. Peaikooni ees ripub seinale kinnitatuna klaasist õlilamp. Põrandal on puuvillane põrandavaip.

Viited
------

1. 1 2 3 4  *Setomaa tsässonad*. Koostanud Tapio Mäkeläinen ja Ahto Raudoja. Kirjastus: Setu Kultuuri Fond, 2011.

Kirjandus
---------

* Võmmorski. Suvistepühi ehk Nelipühi (ka Troitsa või Püha Kolmainu) tsässon (uus). - Jaanus Plaat, Arne Maasik. Õigeusu kirikud, kabelid ja kloostrid Eestis. Eesti Kunstiakadeemia. Tallinn 2011. Lk 938-943
**Korporatsioon Fraternitas Rigensis** oli Tartus 1823. aastal asutatud baltisaksa üliõpilaskorporatsioon.

Ajalugu
-------

*Landsmannschaft* Fraternitas Rigensis moodustati 21. jaanuaril 1823 peamiselt liivimaalastest koosnevast, kuid algselt kõiki üliõpilasi ühendavast *Burschenschaft'*ist, kui sealt olid lahkunud kura-, eesti- ja peamiselt Tartust pärit liivimaalased.

1826. aastal asutasid Fraternitas Rigensise nooremad liikmed taas *Burschenschaft*'i, mis kogus oma liikmeteks pea kuuendiku üliõpilaskonnast ja vastandas ennast *Landsmannschaft'*idele. 1833. aastal sulges ülikool *Burschenschaft'*i sellesarnase organisatsiooni revolutsioonilise tegevuse pärast Saksamaal.

1827 sõlmis Fraternitas Rigensis Estonia ja Livoniaga kartell-lepingu, millega 1832 ühines ka Curonia. 1832. aastat peetakse ka Chargiertenconventi asutamisajaks, mil võeti vastu salajane üldkommaan.

Fraternitas Rigensis oli 1920–1921 registreeritud Tartu Ülikooli juures, kuid asus 1921. aastal lõplikult Riiga. 28. oktoobril 1921 lubas ülikooli nõukogu kolmel Frat. Rigensise liikmel oma värve kanda ning kohustus mitte lubama sama värvikombinatsiooni kasutamist teistele üliõpilaskorganisatsioonidele.

Vaata ka
--------

* Korporatsioon Curonia
* Korporatsioon Estonia
* Korporatsioon Livonia
* Korporatsioon Neobaltia

Kirjandus
---------

* Vivat Academia: üliõpilasseltsid ja -korporatsioonid Eestis. Tallinn, 2007. ISBN 978-9985-9022-5-7

| * v
* r
Endised Eesti üliõpilasorganisatsioonid |
| --- |
| *Chargiertenconvent* | 
Curonia • Estonia • Livonia • Fraternitas Rigensis • Ruthenia • Baltica • Arminia • Fraternitas Academica Dorpatensis • Lettonia • Baltonia • Neobaltia • Fraternitas Academica • Tarbatonia • Teutonia |
| Muud korporatsioonid | 
Polonia • Fraternitas Dorpatensis • Hasmonea |
**Friedrich Wilhelm Ernst Paulus** (23. september 1890 – 1. veebruar 1957) oli ohvitser Saksamaa relvajõududes aastatel 1910 kuni 1943.

Ta on tuntuks saanud eelkõige Saksa 6. armee juhtimisega Stalingradi lahingus. Lahing lõppes Saksa vägede kohutava lüüasaamisega. 8. jaanuaril keelas Adolf Hitler Paulusel alistuda ja käskis tal Stalingradi viimase meheni kaitsta.

25. jaanuaril keelas Hitler jällegi Paulusel alistuda, 30. jaanuaril, kui Paulus teatas, et ta ei suuda enam oma vägesid juhtida, ülendas Hitler mitmeid tema ohvitsere. Pauluse ise ülendas Hitler kindralfeldmarssaliks, kuna tolle ajani ei olnud ükski Saksamaa või Preisimaa kindralfeldmarssal alistunud. Hitler lootis ka, et Paulus valib viimases hädas pigem enesetapu kui alistumise.

Sellest hoolimata alistus Paulus järgmisel päeval. See viis Hitleri raevu ning ta lubas enam mitte kunagi kedagi teist kindralfeldmarssaliks ülendada (kuigi ta veel kahe sõja-aasta jooksul andis välja seitse ülendust. Hitler ütles ka: "Rahuaja Saksamaal sooritasid 18-20 tuhat inimest aastas enesetapu, kuigi ei olnud sellises olukorras. See mees aga näeb 50-60 tuhat oma sõdurit end vapralt kaitstes suremas. Kuidas ta julges alistuda bolševikele?!"

Katoliiklasena ei pooldanud Paulus enesetappu. Vangistuse ajal ütles ta NKVD-le ülekuulamisel: "Mul ei ole mingit soovi ennast selle Böömi kaprali (Hitleri) pärast tulistada." Üks teine tema kindralitest ütles NKVD-le, et ülendusest teada saades olevat Paulus öelnud: "See kõlab nagu kutse enesetappu sooritama, kuid tema (Hitleri) heaks ma seda ei tee." Ta ei andestanud Hitlerile 6. armee hülgamist ning esines Nõukogude raadios natsivastase propagandaga.

1953. aastal vabastati Paulus vanglast ja kuni oma surmani elas ta Ida-Saksamaal Dresdenis. Ta maeti Badenisse oma 1949. aastal surnud naise kõrvale, kes polnud teda alates 1942. aastast näinud.
**Thanos** on kurikaelast tegelane Marveli koomiksites. Võimuahne titaani eesmärk on koguda igavikukindale kokku kõik igavikukivid, et nende abil kogu universum endale allutada. Ka Marveli filmides esineb ta üsnagi tähtsas rollis. Esimest korda võis teda näha peapahalasena 2012. aasta filmis "Tasujad". Väikese rolli tegi ta ka filmis "Galaktika valvurid". Thanost võib uuesti ekraanil näha 2018. aastal linastuvas filmide "Tasujad" ja "Tasujad: Ultroni ajastu" järjes "Tasujad: Igaviku sõda".

Rolli kehastajad
----------------

| Filmi/animatsiooni pealkiri | Kehastaja |
| --- | --- |
| "Silver Surfer" (1998, animasari) | Gary Krawford |
| "The Super Hero Squad Show" (2009, animasari) | Steven Blum/Jim Cummings |
| "Tasujad" (2012, film) | Damion Poitier |
| "Avengers Assemble" (2013, animasari) | Isaac C. Singleton Jr. |
| "Galatika valvurid" (2014, film) | Josh Brolin |
| "Tasujad: Ultroni ajastu" (2015, film) | Josh Brolin |
| "Tasujad: Igaviku sõda", 1. ja 2. osa (2018 ja 2019, film) | Josh Brolin |
Friedrich Schmidt
**Carl Friedrich Schmidt** (ka **Fjodor Schmidt**, vene: Фёдор Богданович Шмидт, 15. jaanuar 1832 Kaisma, Liivimaa – 8. november 1908 Peterburi) oli baltisaksa päritolu Venemaa Keisririigi akadeemik, geoloog, paleontoloog, stratigraaf ja botaanik.

Friedrich Schmidt sündis Kaisma mõisaomaniku Gustav Andreas Gottlieb von Schmidti ja Joachim Rudolf Hippiuse tütre Anna Margarethe pojana. Lõpetas Tallinna Kubermangugümnaasiumi ja õppis Tartu Ülikoolis 1849–1853, tudeeris ka Moskva Ülikoolis. Töötas Tartu Ülikoolis botaanika eradotsendina 1857–1859 ja Tartu Ülikooli Botaanikaaia direktori abina 1856–1859.

Aastatel 1859–1863 juhtis Amuuri-Sahhalini uurimisreise. 

Aastatel 1873–1900 oli Peterburi Teaduste Akadeemia Mineraloogia Muuseumi direktor ning 1874. aastast Keiserliku Teaduste Akadeemia akadeemik.

Uuris taimestikku ka Muhu saarel, Saaremaal ja Gotlandil ning lõi põhjapaneva taimegeograafilise jaotuse.

1902. aastal anti talle Wollastoni medal teadusliku töö eest geoloogia vallas.

Teosed
------

* *"Flora der Insel Moon nebst orographisch-geognostischer Darstellung ihres Bodens"* (1854)
* *"Flora der silurischen Bodens von Ehstland, Nord-Livland und Oesel"* (1855)
* *"Untersuchungen über die silurische Formation von Ehstland, Nord-Livland und Oesel. Abth. 1, I. Historischer Theil. II. Geognostische Uebersicht nebst einem Anhange über neuere Bildungen im silurischen Gebiete : Abhandlung zur Erlangung der venia legendi bei einer hochverordneten physiko-mathematischen Fakultät"* (1857)
* *"Beitrag zur Geologie der Insel Gotland, nebst einigen Bemerkungen über die untersilurische Formation des Festlandes von Schweden und die Heimath der norddeutschen silurischen Geschiebe"* (1859)
* *"Einige Bemerkungen über das baltische Obersilur in Veranlassung der Arbeit des Prof. W. Dames über die Schichtenfolge der Silurbildungen Gotlands"* (1891)

Vaata ka
--------

* Carl Friedrich Schmidt (1811–1890), saksa botaanik
* Friedrich von Schmidt (1825–1891), saksa arhitekt

Välislingid
-----------

* Teoseid
* Tartu ülikooli kuulsate geoloogide eraelust
|  |
| --- |
|   |

**Süsihape** on anorgaaniline ühend molekulivalemiga H2CO3. See on nõrk hape. 

Ta saadakse oma happeanhüdriidi süsinikdioksiidi ehk süsihappegaasi (CO2) reageerimisel veega. 

Süsihape on kaheprootoniline hape, mille soolasid nimetatakse karbonaatideks ja vesinikkarbonaatideks.

Ka süsihappe estreid võidakse nimetada karbonaatideks, kuid nende õige nimetus on süsihappe estrid. 

Tehniline tähtsus on süsihappe polüestritel, mida nimetatakse polükarbonaatideks. 

**Süsihappeks** nimetatakse mõnikord ka süsinikdioksiidi vesilahust, mis sisaldab väheses koguses süsihapet. Süsihappegaasi lahustumisel vees tekib tasakaalureaktsioon:

CO2 + H2O <=> H2CO3
Puhast süsihapet on toatemperatuuril peaaegu võimatu saada. Teoreetilised arvutused on näidanud, et juba üheainsa vee molekuli juuresolekul hakkab süsihape veeks ja süsihappegaasiks lagunema. Puhast süsihapet on siiski saadud niimoodi, et vee ja süsihappegaasi külmutatud segu hakatakse soojendama ning ühtlasi kiiritatakse seda tugeva kiirgusega. Kiirgusega antakse molekulidele omavaheliseks reaktsiooniks vajalikku energiat ja ühtlasi eemaldatakse liigsed vee molekulid.

Niisugune saamisviis on andnud alust arvata, et süsihapet võiks leiduda kosmoses, kus vee ja süsihappegaasi molekulid pole liiga haruldased. Kosmoses on temperatuurid valdavalt väga madalad ja mitmesugune kosmiline kiirgus on võrdlemisi levinud.
**Thalassa** (kreeka sõnast *Θάλασσα*, 'meri'), teise nimega **Neptune IV**, on Neptuuni kaaslane, mis nimetati kreeka usundi merejumalanna Thalassa (jumalate Aitheri ja Hemera tütre) järgi.

Avastamine
----------

Naiad avastati kosmosesondi Voyager 2 tehtud fotode pealt millalgi enne 1989. aasta septembri keskpaika. Kaaslasele anti ajutine nimetus **S/1989 N 5**. Avastus kuulutati välja 29. septembril 1989 Rahvusvahelise Astronoomiauniooni teadaandes nr 4867, kuid seal mainiti vaid "11 päeva jooksul võetud 25 kaadrit", mistõttu on avastamiskuupäev millalgi enne 18. septembrit. Kaaslasele anti nimi Thalassa 16. septembril 1991.

Füüsikaline iseloomustus
------------------------

Arvutisimulatsioon Thalassast Neptuuni ümber tiirlemas
Thalassa on korrapäratu kujuga ja pärast teket pole sisemised geoloogilised protsessid seda ilmselt mõjutanud. On võimalik, et Thalassa koosneb Neptuuni algsetest kaaslastest, mis lagunesid Tritoni häirituse tõttu peagi pärast Tritoni püüdmist väga ekstsentrilisele orbiidile. Korrapäratu kujuga taevakehale mitteomaselt tundub Thalassa olevat kettakujuline.

Orbiidi iseloomustus
--------------------

Thalassa tiirleb Neptuuni sünkroonse orbiidi raadiusest madalamal, mistõttu väheneb Thalassa orbiit aegamööda ja kunagi võib Thalassa langeda Neptuuni atmosfääri või Roche'i piiri ületamisel laguneda tükkideks, mis jäävad Neptuuni rõngastesse tiirlema. Varsti pärast seda võivad tükid põrkuda Despinaga.

Viited
------

1. ↑  *Planet Neptune Data*
2. 1 2  Mall:Cite doi
3. ↑  Williams, Dr. David R. (22. jaanuar 2008). "Neptunian Satellite Fact Sheet". NASA (National Space Science Data Center). Vaadatud 13.12.2008.
4. 1 2 3  "Planetary Satellite Physical Parameters". JPL (Solar System Dynamics). 24. oktoober 2008. Vaadatud 13.12.2008.
5. ↑  Green, Daniel W. E. (29. september 1989). "Neptune". *IAU Circular*. **4867**. Vaadatud 26.10.2011.
6. ↑  Marsden, Brian G. (16. september 1991). "Satellites of Saturn and Neptune". *IAU Circular*. **5347**. Vaadatud 26.10.2011.
7. ↑  Mall:Cite doi

Neptuun
Neptuuni kaaslased

Naiad • Thalassa • Despina • Galatea • Larissa • S/2004 N 1 • Proteus • Triton • Nereid • Halimede • Sao • Laomedeia • Psamathe • Neso
Krndija (Horvaatia)Krndija
Asukoht Horvaatias
Orahovica klooster Krndijas
**Krndija** on mäestik, mis asub Horvaatias Slavoonias. Halduslikult jääb see Virovitica-Podravina, Osijeki-Baranja ja Požega-Slavoonia maakonda. Loodusgeograafiliselt jääb Krndija Papukist ida poole, olles selle jätkuks. Krndija asub Orahovicest ja Našicast lõuna pool, aga Požegast ja Kutjevost põhja pool.

Geograafiline asend
-------------------

Krndija läänepiiriks on Papukis asuva Češljakovački visi nimelise mäe ja mäestikus endas asuva Kapovaci-nimelise tipu vaheline mäekuru.  Kutjevo ja Orahovice vaheline tee jagab mäestiku kaheks osaks, läbides Kapovaci ja Petrov vrhi vahelise oru ning möödudes 620 meetri kõrgusest Međe mäest. Mäestiku idapiiri on raske määratleda, kuna see läheb aeglaselt üle Đakovo ja Vinkovci ümbruse tasandikeks. Kagus eraldab seda Dilj mäestikust Londžica jõgi.

Kõrgeim tipp
------------

Krndija kõrgeim tipp on Kapovac (790 m). Mägi on nagu ülesjäänud mägismaagi metsaga kaetud ja selle tipus on teletorn, mis paistab sealt kaugele. Mõningatel kaartidel kannab see nime Kapavac, kuid turismikaartidel on see kõigil Kapovaci nime kandmas. Osijeki-Baranja maakonda jäävad mäestiku kõrguselt teine tipp Petrov vrh (kõrgus 701 meetrit) ja selle läheduses olev metsane Međe.

### Mäestikust iseenesest

Krndija moodustab koos Papuki ja Psunj mäestikega Slavoonia mägismaa vanima osa, olles ka ühtlasi vanimate kivimitega piirkonnaks terves Horvaatias. Krndija kivimid on tekkinud väga erinevatel geoloogilistel ajastutel, aga kõige levinumad on seal ligi 300 miljonit aastat tagasi tekkinud moondekivimid. 

482 meetrit kõrgel Lončarski visi mäel esineb ka vulkaanilisi kivimeid – trahhüandesiiti (latiiti) ja andesiiti. Sealne trahhüandesiit on tekkinud seoses sünklinaalse kurrutusega, mil sealsetesse settekihtidesse tekkis murrang. Sealsed vulkaanilised kivimid tekkisid vee all.

### Ööbimispaigad

Turistidele on mäestikus mitu ööbimispaika – 220 meetri kõrgusel Tivanovo mägionn, 155 meetri kõrgusel Boroviki mägionn, 400 meetri kõrgusel Šaševo mägionn, 552 meetri kõrgusel Mlaka mägionn ja 238 meetri kõrgusel Srednjaki telkimispaik.

Nimest
------

Nime "Krndija" päritolu kohta on mitmeid teooriaid. Üks on see, et see on seotud kreeka sõna χορδή (ise ilma üldtuntud etimoloogiaga) tähenduses "kahe piirkonna vaheline piir". Teine on see, mis pärineb indoeuroopa juurtest (\*) kerist, tähendab "lõigata", selles mõttes, "kui te lõikad puid."

Viited
------

1. ↑   Hrvatski Planinarski Savez
2. ↑
3. ↑   HPD "Bilo" Koprivnica
4. ↑  "Kamenolom Gradac". Originaali arhiivikoopia seisuga 14. august 2015. Vaadatud 23. märtsil 2016.