recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Huang Hua** (hiina keeles 黄华, *pinyinis* *Huáng Huá*, sünninimi **Wang Rumei**; 25. jaanuar 1913 Zhili provints (tänapäeval Hebei provints) – 24. november 2000 Peking) oli Hiina Rahvavabariigi riigitegelane ja diplomaat.

Huang Hua õppis Yenchingi Ülikoolis. Hiina Kommunistlikku Parteisse astus ta 1936. aastal. Alates 1937. aasta oktoobrist töötas ta Hiina Kommunistliku Partei Keskkomitees ja muudel olulistel ametikohtadel. Korea sõja ajal oli ta Hiina Rahvavabariigi esindaja rahuläbirääkimistel. Alates 1953. aastast oli ta Hiina Rahvavabariigi Välisministeeriumi Lääne-Euroopa ja Aafrika osakonna juhataja. 1960–1971 töötas ta Hiina Rahvavabariigi suursaadikuna Ghanas, Egiptuses ja Kanadas. Ta oli esimene Hiina Rahvavabariigi esindaja Ühinenud Rahvaste Organisatsioonis.

3. detsembrist 1976 kuni 19. novembrini 1982 oli ta Hiina Rahvavabariigi välisminister.

Viited
------

1. ↑  Huang Hua Ministry of Foreign Affairs of the People's Republic of China
2. ↑  China. Ministries from 1949 rulers.org
**Antopal** (valgevene *Антопаль*, poola keeles Antopol) on agrolinnake (endine linn ja alev) Valgevenes Bresti oblastis Drahičyni rajoonis, Antopali külanõukogu halduskeskus. 

Asulas on jaam raudteeliinil Brest (Valgevene) – Łuniniec.

Antopalis on keskkool, muusikakool ja internaatkool. Asulas on kino, kultuurimaja ja kaks raamatukogu. Vaatamisväärsusteks on endine pangahoone, XIX sajandil ehitatud turukompleks, mõisa park, õigeusu kirik aastast 1854 ja katoliku kirik aastast 1938.

Ajalugu
-------

Antopali mainitakse esimest korda aastal 1518. Asula kuulus toona Bresti vojevoodkonda ja Bresti maakonda. Aastal 1731 sai Antopalist linn , ühtlasi sai asula õiguse kolm korda aastas laata pidada. Aastal 1773 hakkas Antopalis tegutsema keskkool, kus pearõhk oli retoorika õpetamisel. Esimesed juudid asusid Antopoli XVII sajandi alguses.

Poola jagamisel läks Antopal aastal 1795 Venemaa koosseisu, ühtlasi sai asulast alev. Asula hakkas kuuluma algul Słonimi, seejärel Leedu ja viimaks Hrodna kubermangu. Aastal 1847 oli alevis 1108 juuti, aga aastal 1897 oli neid juba 3 140, sellal kui alevis oli 3 870 elanikku.

Pärast Esimest maailmasõda kuulus Antopal Poola koosseisu. Aastal 1931 sai asulast taas linn. 1939. aastast kuulus asula Nõukogude Liitu, ühtlasi muudeti linn taas aleviks. Teise maailmasõja alguseks olid asula 3000 elanikust 2400 juudid. Sakslased hõivasid linna juunis 1941, 15. oktoobriks 1942 olid kõik Antopali juudid tapetud. Aastal 2008 muudeti alev agrolinnakeseks.

Pilte
-----

* Antopali pangahooneAntopali pangahoone
* Õigeusu kirikÕigeusu kirik
* AntopalAntopal

Tuntud elanikke
---------------

* Illarion Pevtsov – Vene näitleja
* Menachem Charuvi – Iisraeli õpetaja
* Faina Stavskaja – Vene revolutsionäär, anarhist ja esseer

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 26. juuni 2015. Vaadatud 25. juunil 2015.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Antopal** |

* Antopal
* Asula ajalugu
* Alev Valgevene fotoentsüklopeedias
Kontsert Antoniuse õues
**Antoniuse õu** on Tartu kesklinnas (Lutsu tänav 3, Lutsu tänav 5, Jaani tänav 6) tegutsev kultuuri-, kunsti- ja käsitöökeskus, mida haldab MTÜ Antoniuse Gild.

Antoniuse õu koosneb kolmest majast ning nende vahele jäävast hoovialast tantsu- ja turuplatsi, lava, näitustegalerii ja terrassiga. Antoniuse õu renoveerimistööd algasid 2005. aasta jaanuaris. Taastamistöid rahastas PHARE ja Tartu Linnavalitsus, tasuta värvidega toetas AS Sadolin.

Käsitööliste maja ja õu avati 27. juunil 2005.

Antoniuse õue töökodades ja ateljeedes on esindatud 21 käsitöö- ja kunstiharu. Seal korraldatakse kursusi-õpikodasid ja ekskursioone. Suvel on seal avatud välikohvik ning toimuvad kontserdid.

Pildid
------

* Antoniuse õu juulis 2007Antoniuse õu juulis 2007
* SeppSepp
* KüünlameisterKüünlameister
* SeebimeisterSeebimeister

Vaata ka
--------

* Massimõrv Tartu vanglas

Viited
------

1. ↑  Inga Talvis (3/2005). "Kas atraktiivsus ja avatus tagavad edu?". *Kultuur ja Elu*. Vaadatud 18.09.2007. `{{netiviide}}`: kontrolli kuupäeva väärtust: `|Aeg=` (juhend)
2. ↑  "Antoniuse Õu avab uksed nädala pärast". *Koolielu*. 20. juunil 2005. Originaali arhiivikoopia seisuga 16.07.2007. Vaadatud 18.09.2007. `{{netiviide}}`: kontrolli kuupäeva väärtust: `|Aeg=` (juhend)

Välislingid
-----------

* Antoniuse Gildi koduleht
**Antony Charles Robert Armstrong-Jones, 1. Snowdoni krahv** (7. märts 1930 London – 13. jaanuar 2017 London) oli inglise fotograaf, Emmy võitnud dokumentalist ja printsess Margareti, kuninganna Elizabeth II noorema õe abikaasa aastatel 1960–1978.

Noorpõlv
--------

Antony Armstrong-Jones sündis 7. märtsil 1930 Londonis. Tema isa Ronald Owen Lloyd Armstrong-Jones (1899–1966) oli advokaat ja ema Anne Messel (1902–1992) oli seltskonnadaam. Antony pärines aristokraatlikust suguvõsast, kuid ei omanud enne abielu ühtegi tiitlit.

Ta õppis Etoni Kolledžis ja Cambridge'i ülikoolis. Pärast ülikooli lõpetamist töötas ta fotograafina, olles tegev moe-, disaini- ja teatrialal. Tema karjäär portreefotograafina sai tuult tiibadesse ning ta sai tuntuks oma fotodega kuninglikust perekonnast.

Esimene abielu
--------------

26. veebruaril 1960 kihlus Armstrong printsess Margaretiga ning nad abiellusid 6. mail 1960 Westminster Abbeys. 1961 sai mehest Snowdoni krahv ja Linley vikont. Abielupaaril sündis kaks last:

* David Armstrong-Jones;
* Sarah Armstrong-Jones.

Abielu hakkas aga kiiresti lagunema, kuna krahvil ja krahvinnal olid vastakad iseloomud ning pikkade tööpäevade tõttu veetsid nad koos väga vähe aega. Abielu lõppes lahutusega 1978.

Teine abielu
------------

Pärast lahutust abiellus Armstrong 15. detsembril 1978 Lucy Mary Daviesega. Nende ainus laps leedi Frances Armstrong-Jones sündis seitse kuud hiljem, 17. juulil 1979. See abielu lõppes kaks kümnendit hiljem, kui tuli välja, et mees oli kohtunud teiste naistega ning tal oli ka abielu ajal sündinud illegitiimne laps.

Hilisem elu
-----------

Krahvi illegitiimne poeg Jasper William Oliver Cable-Alexander sündis 30. aprillil 1998. Tema ema oli Melanie Cable-Alexander, ajakirja Country Life toimetaja. 

Mehe armuke Anne Hill, kellega ta oli suhelnud kakskümmend aastat, tegi 1. jaanuaril 1996 enesetapu.

1999. aastal sai temast parun Armstrong-Jones.
Utria panga paljandid. Esiplaanil Utria savikallas, kaugemal kõrgekallas augustis 2007.
**Utria pank** (ka **Udria pank**) on Põhja-Eesti panga osa (klindisaar) Ida-Viru maakonnas Narva-Jõesuu linnas Udria külas. Utria pank algab pärast Pimestiku panga moodustanud klindisaari ja kulgeb piki mere äärt Utria klindisaare põhjaküljes, mis pärast Hanelu klindilõhet jätkub Meriküla pangana.

Utria klindisaar ja pank on kirdepoolsem osa Vaivara Sinimägedega sarnase tektooniliselt rikutud keerulise ehitusega klindivööndist. Klindiserv on kaetud rusukalde, pinnase ja taimkattega ning moodustab suuremal osal oma umbes 3 km pikkusel alal Pimestiku pangast Meriküla pangani avamusala.

Panga idapoolses osas on kaks paljandit Utria savikallas (24 meetrit üle merepinna) ja Utria kõrgekallas (38 meetrit üle merepinna, mõningatel andmetel 42 meetrit) mille vahelt lõhestab klindisaart Utria oja ürgorg.

Selle panga paljandid on viimaseks kohaks Põhja-Eesti pangal enne klindi pöördumist sisemaale, kus meri pangaastangut murrutama ja kujundama ulatub.

Utria kõrgekallast kattev paeplaat on tihedalt lõhenenud (10 lõhet meetri kohta). Paeplaadi all on kurrutatud liivakivimi ja sinisavikihid. Utria savikalda peal puudub paeplaat. Panga ülemised kihid on moodustunud kurrutatud liivakivist, alumised aga sinisavist.

Utria pank on Udria kihistiku stratotüüp. Ülemise osa moodustab Valgejõe kihistiku savikate vahekihtidega lubjakivi, selle all on Udria kihistiku kirju dolomiidistunud lubjakivi. Udria kihistiku all on 20 cm Sillaoru kihistu suure rauasisaldusega ooide sisaldavat lubjakivi, paelasundi alumise osa moodustab aga Toila kihistu. Panga alumise osa moodustab liivakivi.

Vaata ka
--------

* Eesti pankade loend
* Meriküla pank
* Pimestiku pank
* Udria
* Utria dessant
* Utria juga
* Utria kivikülv
* Udria maastikukaitseala
* Utria oja
* Utria savikallas
* Vaivara klindilõik
* Sinimäed
* Laagna pangasaarestik

Viited
------

1. ↑  Stratigraafia terminoloogia
2. ↑  Eesti stratotüüpsed paljandid

Kirjandus
---------

* Kalle Suuroja. *Põhja-Eesti pangad*, Tallinn 2004.
Maailmameri hõlmab maakera pindalast ca 70%, mis teeb sellest suurima ökosüsteemi. **Maailmamere ökosüsteem** on koduks paljudele taimedele ja loomadele, milletõttu on selle osatähtsus väga suur. Merede sügavus on tohutu ja kõigis neis sügavustes võib ka elu kohata. Ookeanides kõikide eelduste kohaselt ei leidu eluvaba tsooni, kuigi mandrite ja saarte läheduses on asustatus selgelt suurem kui mujal. Merd ei saa isoleeritud piirkondadeks jagada (erinevalt maismaast ja sisevetest), sest kõik ookeanid on omavahel seotud. Vaba leviku peamised barjäärid on hoopis temperatuur, soolsus ja sügavus. Meredes toimub pidev tsirkulatsioon. Õhutemperatuuride erinevused poolustel ja ekvaatoril tekitavad tugevaid tuuli, mis puhuvad aastaringselt ühest suunast (pasaadid), moodustuvad pidevad hoovused, mis omakorda mõjutavad elustikku. Meredes valitsevad pidevalt eritüübilised lained, toimuvad tõusud-mõõnad. Tõusul on eriti suur mõju rannikupiirkonnas, kus kujuneb välja väga rikkalik elustik, mis peab harjuma teatud perioodilisusega litoraali koosluste elukäigus (kuu ja päikese järgi seatud bioloogilised kellad, mis kutsuvad aktiivse perioodi esile just tõusu ajal).

Maailmamere ohustatus
---------------------

Mereveel on reaktsioon aluseline (pH = 8,2), sageli on ta eluks vajalikest toiteelementidest vaene. Merevee pH on suhteliselt püsiv suurus. Viimasel ajal tõuseb aga tööndusliku päritoluga toksiliste keemiliste ainete kontsentratsioon. Biogensete elementide kontsentratsioon jälle võib olla tihti nii madal, et see limiteerib primaarset produktsiooni. Samuti reostavad inimesed maailmamerd visates prügi maha ning suur firmad, kes vabanevad jääkidest visates need merre.[*viide?*]

Maailmamere tähtsus
-------------------

Maailmameri on kujundanud ka inimkonna ajalugu, kultuure ja elukvaliteeti. Inimesed söövad meresaadusi, ujuvad lainetes, veedavad aega randades, sukelduvad uurimaks imelist veealust elu, saavad tootmiseks vajalikku toorainet, naftat ja maavarasid ning vajalikud veeteed kaupade transpordiks. On väga vähe valdkondi, mida meri ega ookean ei ole mõjutanud. Kuid see mõju ei ole ühepoolne. Inimene mõjutab maailmamerd samuti kui meri inimest. Kasutades kõiki neid hüvesid, mida meri meile pakub, oleme tõsiselt kahjustanud merd ja selle ökosüsteeme.

Maailmameri ja Eesti
--------------------

Eesti on üks mitmest riigist, millel jookseb ühine piir Läänemerega. Kuna vesi vahetub meres iga 25 aasta tagant siis tekib nii mõningaid keskkonnaprobleeme. Näiteks on see üks maailma eutrofeerunumaid meresid – toitainete ülekülluse tõttu vohab veetaimestik liigselt ja kahjustab kalaliike. Selle põhjuseks on peamiselt põllumajandusest vette voolavad mineraalväetiste koostisosad – lämmastik ja fosfor. Lisaks tuleb fosforit Läänemerre asulate reoveega, sest suur osa pesupulbreid sisaldab fosfaate. Siia lisanduvad veel nafta- ja muude kütuste jäägid laevaliiklusest, plast jm jäätmed, merepõhja vajunud Nõukogude Liidu sõjaväetehnika ja seadmed jne.

Viited
------

1. 1 2
2. 1 2  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 23. september 2020. Vaadatud 8. aprillil 2020.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
Bentheim-Steinfurti vapp
**Bentheim-Steinfurt** oli krahvkond tänapäevase Saksamaa alal Nordrhein-Westfaleni loodeosas Steinfurti ümbruses. Bentheim-Steinfurt tekkis Bentheim-Bentheimi jagunemisel, mis ise tekkis Bentheimi krahvkonna jagunemisel. Bentheim-Steinfurt jagunes aastal 1606 endaks ja Bentheim-Tecklenburg-Rhedaks; ning aastal 1643 endaks ja Bentheim-Bentheimiks.

Ajalugu
-------

Bentheimi loss
Steinfurti loss
Bentheim-Steinfurt ja selle territooriumid pöörati aastal 1544 krahv Arnold II poolt luterlusse. Talle järgnes tema väheusklik poeg Eberwin III. Pärast viimase varajast surma 26-aastaselt järgnes tema alaealine poeg Arnold III, kelle regendiks oli Tecklenburgi Anna. Arnold III abiellus aastal 1576 Neuenahri Magdalenaga ja ta alustas katseid krahvkonna põhjalikult protestantismi pööramiseks. 1587. aasta sügisel külastasid krahvkonda luterlikud jutlustajad üle kogu Saksamaa, et aidata reformida Bentheimi, Steinfurti, Lingeni ja Tecklenburgi krahvkondi. Uued seadused kujundati suuresti Moersi omade järgi ning viidi järgmisel aastal sisse Bentheimis ja Tecklenburgis ning lõpuks aastal 1591 Steinfurtis. Arnold asutas 1588. aastal ka eduka kooli Schüttorfis, mis viidi aastal 1591 Steinfurti ja õpetas ladina keelt, õigust, teoloogiat, filosoofiat ja (aastast 1607) meditsiini. Arnold suri aastal 1606 ja talle järgnesid tema pojad Arnold Jost, Wilhelm Heinrich, Friedrich Ludolf ja Konrad Gumprecht. Arnold Jost asutas Bentheimi territooriumil 1613. aastal kõrgema kirikunõukogu, kui ülima vaimuliku võimu krahvide alluvuses, ja sel samal aastal loodi ka Bentheimi reformitud kirik, mis sisaldas ka 12 artiklit.

Aastal 1643 Arnold Jost suri ja talle järgnes tema poeg Ernst Wilhelm. Teda mõjutas suuresti Münsteri vürstlik piiskop Christoph Bernhard von Galen ja aastal 1688 pöördus ta katoliiklusse. Järgnes äge kriis, milles protestantlikud jutlustajad minema aeti. Ernst Wilhelm suri aastal 1693 ja talle järgnes tema poeg, krahv Ernst, kes murede lahendamiseks pöördus aastal 1701 luterlusse. Väljastati uus reformitud kirikukonstitutsioon, mis põhines 1678. aasta Lingeni kirikukonstitutsioonil (seda kasutati aastani 1971). Bentheim-Steinfurt omandas aastal 1700 Batenburgi lossi, kuigi selleks ajaks ei olnud see püsivalt mehitatud ja see purustati prantslaste poolt aastal 1795.

Krahv Ludwig omandas aastal 1803 Bentheim-Bentheimi krahvkonna. Bentheim-Steinfurt mediatiseeriti aastal 1806 Preisimaasse, loovutati aastal 1809 Bergile, taastati aastal 1813 Preisimaasse ja loovutati aastal 1815 Hannoveri kuningriigile.

Bentheim-Steinfurti krahvid (1454–1806)
---------------------------------------

Bentheim-Steinfurti vapp aastatel 1454–1589
* Arnold I (1454–1466)
* Eberwin II (1466–1498)
* Arnold II (1498–1544)
* Eberwin III (1544–1562)
* Arnold III (1562–1606)
* *Anna von Tecklenburg (1562–1577) (regent)*
* Arnold Jost (1606–1643) *koos*
	+ Wilhelm Heinrich (1606–1632) *ja*
	+ Friedrich Ludolf (1606–1629) *ja*
	+ Konrad Gumprecht (1606–1618)
* Ernst Wilhelm (1643–1693)
* Ernst (1693–1713)
* Karl Friedrich (1713–1733)
* Karl Paul Ernst (1733–1780)
* Ludwig (Bentheim-Bentheimi krahv) (1780–1806)
**Allee tänav** on tänav Kuressaares.

Tänav saab alguse Lossi tänavalt, suundub esmalt kagusse, siis lõunasse, ja lõppeb, kohtudes Kalda puiestee ja Uus-Roomassaare tänava algusega. Tänava pikkus on umbes 400 meetrit.

Tänav sai nime 1924. aastal. Eesti NSV ajal kandis tänav *Vladimir Dejevi tänava* nime.

Hoonestus
---------

Allee tänav 1 asus 19. sajandi lõpukümnenditest Michelseni pansionaat. Pansionipidajateks olid gümnaasiumiõpetaja Carl Leopold Michelsen ning tema lesk Johanna Pauline Elsbeth Michelsen (*Frau E. Michelsen Pensionen, Alleestrasse 1*). Esimese maailmasõja ajal paiknes hoones Peeter Suure merekindluse Muhu väina kindlustatud positsiooni staap, hoone sai sõjas kannatada. 1922. aastaks pansionaat taasavati. 1937. aastal müüs pansionaadipidaja Elsbeth Michelsen maja Kaitseliidule ja aastatel 1937–1940 Kaitseliidu Saaremaa maleva staap.

Teise maailmasõja alguses paiknes hoones Punalipulise Balti laevastiku Läänemere rajooni rannakaitse staap. Eesti NSV ajal tegutses hoones polikliinik. 1992. aastal polikliinik suleti ning seejärel hoone tagastati Kaitseliidule.

Allee tänav 8a // Lossipark 8 asus Kuressaare–Roomassaare kitsarööpmelise raudtee endine vaksalihoone ehk sussivaksali hoone, Pargivaksal. Kitsarööpmelise raudtee ehitust alustati 1917. aasta oktoobris Saksa sõjaväe poolt. Raudtee kulges Roomassaare sadamast piki mereäärt ja Vana-Roomassaare tänavat ning hargnes Kuressaare lossipargi ääres mitmeks haruliiniks. Esimene vaksal asus Kuressaare kuursaalis. 1920. aastatel osaharuliine lammutati ja 1924. aastal ehitati Allee tänava äärde ka uus jaamahoone ehk nn pargivaksal, mida rahvasuus tunti Sussivaksalina (sõnast susla). Kitsarööpmeline raudtee eksisteeris kuni 1940. aastani. 1990. aastatel vana vaksalihoone lammutati ja selle asemele ehitati täiesti uus hoone, mis küll kopeerib algset vaksalihoonet.

Allee tänava lõpus paiknes mudaravila „Roomassaare".

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Allee tänav (Kuressaare)** |

Viited
------

1. ↑  Allee tn 1 // 1a, register.muinas.ee
2. ↑  Lossipark 8, register.muinas.ee (vaadatud 20.02.2022)
Palestiina tüdruk protestimarsil Nakba-päeval 2010 Läänekaldal Hebronis. Kiri ta plakatil ütleb: "Palestiina, me pöördume kindlasti tagasi!"
**Nakba-päev** (araabia keeles يوم النكبة *Jawm an-Nakba*) on 15. mail tähistatav päev, mil mälestatakse seda, kuidas umbkaudu 711 000–725 000 Palestiina araablast sunniti põgenema või aeti kodudest välja Suurbritannia mandaadi all olnud Palestiinas aastatel 1947–1948 toimunud kodusõja ja sellele järgnenud Araabia-Iisraeli sõja käigus aastatel 1948–1949. 

Sõna *nakba* (araabia keeles النكبة *an-Nakbah*) tähendab 'õnnetust, hukatust, katastroofi'.

Nakba-päeva tähistavad Palestiina araablased vaikuse hetkega, mälestades kodude mahajätmist, põgenemist ja üleelatud kannatusi. Iisraelis, Läänekaldal ja Gazas, Palestiina põgenikelaagrites, Araabia maadel ja mujal maailmas korraldatakse sel päeval protestimarsse ja meeleavaldusi.

Nakba sümboliks on võtmed, mis Palestiina põgenike jaoks sümboliseerivad õigust tagasi pöörduda oma kodudesse ja küladesse, mis asuvad Iisraeli territooriumil. Paljud palestiinlaste külad – palestiinlaste andmetel 418 küla – on paraku pärast 1948. aastat hävitatud.

Viited
------

1. ↑  Anger over Palestinian Nakba ban proposal BBC News, 25. mai 2009.
2. ↑  Fact Sheet: 62 years of Nakba (13 May 2010). www.nad-plo.org

Välislingid
-----------

* Arab-Israeli War by Benny Morris. www.crimesofwar.org
**Formant** (inglise keeles *formant*) on akustikas osaheli, mis on resonantsi tõttu võimendunud (James Jeans, 1938). Kõneuurija Gunnar Fant (1960) defineerib formanti helispektri spektraalse piigina (*peak*). Akustikas kasutatakse üldiselt sarnaseid definitsioone: Ameerika akustikaühing määratleb formanti liitheli sageduspiirkonnana, milles paikneb helispektri absoluutne või relatiivne maksimum. Kõne uurimises ja foneetikas tähendab formant vahel inimese vokaaltrakti ka akustilist resonantsi (*acoustic resonance*). Foneetikas mõistetakse formandi all enamasti siiski resonantsi või spektraalset maksimumi, mille resonants tekitab. 

Formante vaadeldakse spektrogrammil enamasti heli sagedusspektri amplituudipiikidena. Formantide mõõtmiseks kasutatakse spektrograafi.

Viited
------

1. ↑  Jeans, J.H. (1938) Science & Music, reprinted by Dover, 1968.
2. ↑  Fant, G. (1960). Acoustic Theory of Speech Production. Mouton & Co, The Hague, Netherlands.
3. ↑  Standards Secretariat, Acoustical Society of America, (1994). ANSI S1.1-1994 (R2004) American National Standard Acoustical Terminology, (12.41) Acoustical Society of America, Melville, NY.
4. ↑  Titze, I.R. (1994). Principles of Voice Production, Prentice Hall, ISBN 978-0-13-717893-3.
FFI, Kjeller
**Forsvarets forskningsinstitutt** ('Norra kaitseväe uurimisinstituut'; eesti keeles on kasutatud nimetust *Norra kaitseuuringute instituut*; lühend FFI) on Norra kaitseministeeriumi alla kuuluv riiklik uurimisinstituut, mille ülesanne on täita Norra kaitseväe vajadused uuringute ja arenduste valdkondades. FFI hõlmab erinevaid teadusvaldkondi, ning selle töötajad on matemaatika, füüsika, informaatika, keemia, bioloogia, meditsiini, psühholoogia, ajaloo ja majanduse taustaga.

FFI asub Kjelleris, Lillestrømi kõrval, Oslost 25 km kaugusel. Instituudil on ka uuringute üksus Karlohansvernis, Hortenis.

Ajalugu
-------

FFI juured algavad FOTU-st (*Forsvarets Overkommandos Tekniske Utvalg*) Londonis, mis tegi 1944. aastal ettepaneku asutada kaitseministeeriumi alla oma sõjaväeline uuringute instituut. Kuigi ettepanek leidis vastuseisu, oli sellel tugev pooldaja Jens Chr. Hauge ja 11. aprillil 1946 andis Storting nõusoleku kaitsejõudude uuringute instituudi rajamiseks.

Instituudi ülesanne on hoida valitsust kursis arengutega sõjaväetehnoloogias, arendada varustust ja toetada Norra tööstust sõjaväelise tähtsusega valdkondade arendamisel. Instituut asutati kõrgete ambitsioonidega, millega kaasnesid kõrged eraldised. Instituudil oli oma aatomiprojekt, mis kanti hiljem üle Norra energiatehnoloogia instituudile (IFA), ning instituut on uurinud uusi sonari-, radari-, raketi-, ja telekommunikatsioonitehnoloogiaid. Selle tulemused on saanud tähenduslikuks tsiviilvaldkonnas.

1950. aastatel sai Norra tehnoloogia- ja relvaabi NATO partneritelt, mistõttu vähenes vajadus relvi ise arendada, ning FFI sai võimaluse koondada tähelepanu kitsamatele valdkondadele, sageli koostöös teiste alliansi partneritega. 1953. aastast 10 aasta jooksul sai FFI palju rahastust Ameerika *Mutual Weapons Development Program* (MWDP) programmist, mille tulemusena arendati välja allveelaevatõrjerelv *Terne*.

1960. aastate keskpaigast on FFI keskendunud tehnoloogiate arendamisele, mis koostöös USA-ga on lõiganud kasu Norra strateegilisest asukohast, et jälgida tegevust Nõukogude Liidus. Selle töö keskpaigas oli tuumaplahvatuste märkamise keskus. FFI on edaspidi arendanud välja süsteemianalüüsi, mille tulemusena sai instituudist peamine Norra kaitseväepoliitika varustaja olukorras, kus on puudus sõjaväelise kogemusega ohvitseridest.

Norra kaitseuuringute instituudi juhtide loend
----------------------------------------------

* Fredrik Møller (1946–1957)
* Finn Lied (1957–1983)
* Erik Klippenberg (1983-31. märts 1993)
* Nils Holme (1. aprill 1993 – 30. november 2001)
* Paul Narum (1. detsember 2001 – 5. mai 2012)
* John-Mikal Størdal (mai 2012)
Óscar Duarte 2014. aastal Club Brugge dressis
**Óscar Esaú Duarte Gaitán** (sündinud 3. juunil 1989 Catarinas) on Nicaraguas sündinud Costa Rica jalgpallur, kes mängib Saudi Araabia kõrgliigaklubis Al-Wehda ja Costa Rica jalgpallikoondises.

Ta alustas klubikarjääri Costa Rica klubis Deportivo Saprissa, mille meeskonnas debüteeris ta 2008. aastal.

Aastatel 2013–2016 mängis ta Belgia kõrgliigaklubis Club Brugge. 2015. aastal võitis ta Bruggega Belgia karikavõistlused.

Aastatel 2016–2022 mängis Duarte Hispaania kõrgliigas, esmalt neli hooaega Espanyolis ja seejärel kolm hooaega Levantes.

2022. aasta juunis liitus ta Al-Wehdaga.

Costa Rica jalgpallikoondises debüteeris Duarte 17. novembril 2011 sõprusmängus Jamaica vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 2014. aasta maailmameistrivõistluste esimeses alagrupimängus 14. juunil Uruguay vastu. Ta on kuulunud Costa Rica koondisse veel kahtedel maailmameistrivõistlustel (2018 ja 2022), kolmel CONCACAF Gold Cup'i turniiril (2011, 2019 ja 2021) ning 2011. aasta Copa Américal ning 2016. aasta Copa América Centenariol.

Viited
------

1. ↑   (vaadatud 23.11.2022)

| * v
* r
Costa Rica koondis  –  2014. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused |
| --- |
| 

* 1 Navas
* 2 Acosta
* 3 González
* 4 Umaña
* 5 Borges
* 6 Duarte
* 7 Bolaños
* 8 Myrie
* 9 Campbell
* 10 Ruiz (c)
* 11 Barrantes
* 12 Francis
* 13 Granados
* 14 Brenes
* 15 Díaz
* 16 Gamboa
* 17 Tejeda
* 18 Pemberton
* 19 Miller
* 20 Calvo
* 21 Ureña
* 22 Cubero
* 23 Cambronero
* Treener: Pinto

 | Costa Rica |

| * v
* r
Costa Rica koondis  –  2018. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused |
| --- |
| 

* 1 Navas
* 2 Acosta
* 3 González
* 4 Smith
* 5 Borges
* 6 Duarte
* 7 Bolaños
* 8 Oviedo
* 9 Colindres
* 10 Ruiz (c)
* 11 Venegas
* 12 Campbell
* 13 Wallace
* 14 Azofeifa
* 15 Calvo
* 16 Gamboa
* 17 Tejeda
* 18 Pemberton
* 19 Waston
* 20 Guzmán
* 21 Ureña
* 22 Gutiérrez
* 23 Moreira
* Treener: Ramírez

 | Costa Rica |

| * v
* r
Costa Rica koondis  –  2022. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused |
| --- |
| 

* 1 Navas
* 2 Chacón
* 3 Vargas
* 4 Fuller
* 5 Borges
* 6 Duarte
* 7 Contreras
* 8 Oviedo
* 9 Bennette
* 10 Ruiz (c)
* 11 Venegas
* 12 Campbell
* 13 Torres
* 14 Salas
* 15 Calvo
* 16 Martínez
* 17 Tejeda
* 18 Alvarado
* 19 Waston
* 20 Aguilera
* 21 López
* 22 Matarrita
* 23 Sequeira
* 24 Wilson
* 25 Hernández
* 26 Zamora
* Treener: Suárez

 | Costa Rica |
**Kalju Ojaveski** (kuni märts 1935 **Mühlbach**; 24. september 1928 Nõmme – 12. september 2016) oli eesti põllumajandusteadlane.

Elulugu
-------

Lõpetas 1947 Tallinna 10. Keskkooli, 1952 Eesti Põllumajandusakadeemia agronoomiateaduskonna, põllumajanduskandidaat (1966, Eesti TA), väitekiri "Keemilise umbrohutõrje väljatöötamine kõrsheinte seemnepõldudel". 

Oli 1957–1966 EMMI taimekaitseosakonna nooremteadur, 1966–1988 vanemteadur ja osakonna asejuhataja, 1988–1993 juhtivteadur, aastast 1993 pensionil.

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkond: taimekaitse, peamiselt keemiline umbrohutõrje.

Teoseid
-------

Üle 80 teadustrükise.

* Keemiline umbrohutõrje (kaasautor Mihhail Levin). Tallinn 1961
* Keemilise umbrohutõrje katsetulemusi põldoa seemnepõllul. Tallinn 1964
* Taimekaitseüsteem kolhoosidele ja sovhoosidele (kaasautor). Tallinn 1977

Isiklikku
---------

Tema isa oli poliitik ja omavalitsustegelane Ludvig Ojaveski.

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 12. veebruar 2018. Vaadatud 11. veebruaril 2018.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
2. 1 2 3 4  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Kirjandus
---------

* Eesti Maaviljeluse Instituut 1946–2006. Saku 2006. Lk 52

Välislingid
-----------

* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013, lk. 224

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Poola–Türgi sõda (1620–1621)** oli Rzeczpospolita ja Osmanite riigi vaheline konflikt Moldova kontrolli üle. See lõppes sellega, et Rzeczpospolita võttis tagasi nõuded Moldovale, ja lõpuks sultan Osman II surmaga.

Taust
-----

Traditsiooniliselt oli Moldova olnud Poola kuningriigi ja hiljem Rzeczpospolita alam. Kui Osmanite mõju 16. sajandil kasvas, hakkasid nad selle piirkonna vastu üha enam huvi tundma. 16. sajandi lõpust ja 17. sajandi algusest sekkusid Rzeczpospolita magnaadid Moldova asjadesse, mida Osmanite riik pidas oma mõjusfääriks. Lisaks ärritasid Osmaneid kasakate, tollal nimeliselt Rzeczpospolita alamate pidevad rüüsteretked üle piiri Osmanite aladele. Teine sõja põhjustanud põhjus oli hiljutine Kolmekümneaastase sõja puhkemine ja Böömimaa protestantlike mässuliste juhtide abipalve.

Sel ajal möllas üle Euroopa Kolmekümneaastane sõda. Transilvaania vürst Gábor Bethlen nägi võimalust ühendada kaks Ungari vürstiriiki, Transilvaania ja Kuningliku Ungari, ning rüüstas 1619. aasta novembris Viini. Ta palus abi ka sultan Osman II-lt, kuid see ei õnnestunud. Rzeczpospolita ei olnud selles sõjas suhteliselt seotud, kuid Poola kuningas Zygmunt III Waza saatis oma Habsburgidest liitlastele appi halastamatu palgasõdurite eliitüksuse *Lisowczykid*. Nad võitsid 1619. aastal Humenné lahingus Ungari isandat György Rákóczit ja lõikasid sellega läbi Transilvaania vägede varustusliinid. Siis vahetas Moldova valitseja Gaspar Graziani poolt ja ühines Poolaga.

Seega nõustus sultan Bethlenit aitama, kogudes suure Osmanite armee kavatsusega Rzeczpospolitad karistada.

Sõda
----

1620. aastal purustasid Osmanite väed Rzeczpospolita armee Ţuţora lahingus. Sõjakäik peatati talveks, kuid 1621. aastal jätkasid mõlemad pooled vaenutegevust.

Pärast võitu Ţuţora lahingus olid türklastel suured lootused vallutada Ukraina (siis Poola osa) ning võib-olla isegi Rzeczpospolita täielikult kukutada ja Läänemereni jõuda. Seekord aga peatas nad Hotõni lahingus Rzeczpospolita armee, keda aitas suur kasakate üksus. 65 000 poolakat ja kasakat suutsid kogu septembrikuu jooksul Osmanite armeele vastu seista. Kui Poola ratsavägi oktoobris kogunes, murdsid nad piirajate tahte ja sultan otsis rahu. Sellele järgnenud rahulepingu tulemusel piiri ei muudetud, kuid Rzeczpospolita nõustus lõpetama oma sekkumise Moldovas. Mõlemad pooled väitsid võitu, kuna Rzeczpospolita nägi Hotõni lahingus Osmanite sissetungi edukat peatamist oma maadele ja Osmanite riik saavutas oma eesmärgi kõrvaldada eelseisev oht Moldova maadele.

Poola–Osmanite piir jäi suhteliselt rahulikuks kuni Poola-Türgi sõjani (1633–1634) ja Poola–Türgi sõjani (1672–76).

Vaata ka
--------

* Moldova magnaadisõjad
Pooljuhtrelee
**Pooljuhtrelee** ehk **elektronrelee** on relee, milles elektriahelaid katkestavad ja ühendavad mehaaniliste kontaktide asemel pooljuhtlülitused; need lülitused põhinevad enamasti MOSFET-transistoridel või sümmeetrilistel trioodtüristoridel. Elektronreleede oluliseks eeliseks on liikuvate kontaktide puudumine, samuti võimalus teostada neid mikrolülitustena.

Selleks et eraldada sisendahel väljundahelast galvaaniliselt, s.t vältida nende vahel elektrilist juhtivust, on elektronrelee sisendlülitusse ühendatud optron.

Optoelektroonilise pooljuhtreleena kasutatakse niisugust optilist paari, mille tüürahelas on infrapuna-valgusdiood ja koormusahelas MOSFET-fototransistor.

Kasutatud allikad
-----------------

* Solid state relay glossary of terminology

| * v
* r
Lüliti |
| --- |
| Liigid | 
Lüliti • Automaatkaitselüliti • Rikkevoolukaitselüliti • Kontaktorkaitselüliti • Vabasti • Veksellüliti • Lõpplüliti |  |
| Releed | 
Primaarrelee • Sekundaarrelee • Aegrelee • Faasikontrolli relee • Keelrelee • Termorelee |
| Elektronlülitid | 
Transistorlüliti • Lülitidiood |
***Posse*** (saksa keeles "jant, farss, naljamäng") on populaarne, lavaline, kerge meelelahutus saksa keelt kõnelevates riikides. Põhineb naljakatel kokkusattumustel ja sageli ebatõenäolistel mitteelulistel situatsioonidel.

Tänapäeval kasutatakse mõistet ka kujundlikus tähenduses, et kirjeldada groteskseid protsesse ühiskonnas ja poliitikas ning elu-olu maapiirkondades. Võeti mõistena kasutusele algselt juba 15. sajandi meelelahutust pakkuvatel üritustel, kuid saavutas laialdase leviku 18. sajandi lõpus ja 19. sajandi alguses.

Areng ja liigid
---------------

Esialgu tähistati selle mõistega lavalisi trikke ja vempe või grotesksete figuuride esinemisi. 17. sajandil levis mõiste *possenspiel* (jandimäng), millega nimetati ühiselt igasugust komöödiat, mis tavaliselt sisaldas ka laulunumbreid või oli ilmestatud instrumentaalmuusikaga. Mõistet *possenspiel* kasutasid ka Goethe ja Schiller oma lõbusama alatooniga teoste iseloomustamiseks. 19. sajandi alguses hakkas kiiresti levima lühem asjakohane nimetus *posse*.

Lavaline *posse* oli esialgu eriti tüüpiline Viinile, Hamburgile ja Berliinile, kuid levis sealt kõikjale Saksamaale. Sageli täpsustati selle nimetusega millest laval esitatav lugu konkreetselt räägib. Kui tükk esitas kohalikke sündmusi ja tekst oli kohalikus dialektis, siis nimetati seda *lokalposse'*ks. Kui süžee oli muinasjutuline või haldjateemaline, oli nimetuseks *zauberposse*. Muinasjutumaal meeldis eriti viibida Viini publikul. Kui kirjeldati või iseloomustati mõne isiku tegevust, siis oli tegemist *charakterposse*'ga. Situatsioonikoomikaga lavalugu nimetati *situationposse*'ks. Kui oli vaja midagi parodeerida, siis tuldi välja *parodierende posse* lavatükiga.

Viinis nimetati jantlikku lavateost lauludega tavaliselt *Posse mit Gesang* (farss lauluga). *Posse mit Gesang*'i ja samuti saksa kultuuriruumis laialt levinud *Singspiel*i vahel ei tehtud muud vahet peale selle, et esimeses oli rohkem tegevust ja vähem muusikat kui rohkem operetlikus *Singspiel*'is. Viimaste tüüpilisemateks esindajateks olid Theater an der Wienis ette kantud Franz Schuberti "Die Zwillingsbrüder" (1820), Wenzel Mülleri "Herr Josef und Frau Baberl" (1826), Ferdinand Raimundi "Der Alpenköning und der Menshenfeind" (1828), Johann Nestroy ja Adolf Mülleri "Einen Jux will er sich machen" (1842) ja Karl Michael Ziehreri "Wiener Luft" (1889).

Silmapaistvaid autoreid
-----------------------

Posse väljapaistvaimateks loojateks olid eelkõige Ferdinand Raimund (1790–1836), Joseph Alois Gleich (1772–1841), Karl Meisl (1775–1853), Adolf Bäuerle (1786–1859), Philipp Jakob Riotte (1776–1856), Joseph Drechsler (1782–1852), Wenzel Müller (1767–1835), Johann Nepomuk Nestroy (1801–1862), Franz von Suppé (1819–1895) ja Conradin Kreutzer (1780–1849). On täheldatud ka Richard Wagneri suurt huvi *posse* vastu.

20. sajandi nimekamad Saksamaa *posse*-viljelejad olid Walter Kollo ("Filmzauber", 1912; "Wie einst im Mai", 1913) ja Paul Lincke ("Fräulein Loreley", 1900; "Das blaue Bild", 1906).
Mart Viikmaa 2007. aastal. Lauri Kulpsoo foto
**Mart Viikmaa** (4. september 1938 Karuse vald – 13. mai 2018 Tartu) oli eesti bioloog, geneetik.

Hariduskäik
-----------

Ta õppis Nehatu Algkoolis, Vatla 7-klassilises koolis ja Lihula Keskkoolis. 

Ta õppis aastail 1957–1962 Tartu Riiklikus Ülikoolis bioloogiat, spetsialiseerudes zooloogiale. Seejärel aspirantuuris oli tema juhendaja Kalju Põldvere.

Töökäik
-------

Aastal 1965 alustas ta tööd Tartu Riiklikus Ülikoolis, 1965–1968 oli ta Meditsiini Teadusliku Uurimise Kesklaboratooriumi nooremteadur.

Aastail 1992–1998 oli Molekulaar- ja Rakubioloogia Instituudi dotsent.

Teadustöö
---------

Tema uurimisvaldkonnad on olnud arengu- ja evolutsioonibioloogia, inimese populatsioonigeneetika, histoloogia, tsütoloogia, biotehnoloogia, tsütogeneetika, teoreetiline bioloogia jpt.

Teoseid
-------

* 1992 Ain Heinaru, Mart Viikmaa. "Geneetika ülesanded". Tartu: Tartu Ülikool
* 2006 Tago Sarapuu, Mart Viikmaa, Ivar Puura. "Bioloogia gümnaasiumile". Tartu: Eesti Loodusfoto. ISBN 9985830679
* 2018 "Pärilikkuseteaduse teerajajaid". Tartu: Eesti Looduseuurijate Selts

### Veebileksikonid

* Mart Viikmaa. Klassikalise geneetika leksikon
* Mart Viikmaa, Maie Toom, Margit Teller. Bioloogia mõisted gümnaasiumile. Eesti-vene-eesti sõnastik

Liikmesus
---------

Ta oli Eesti Geneetikute ja Selektsionääride Seltsi ning Tartu Meditsiinigeneetikute Seltsi sekretär. Ta oli Eesti Looduseuurijate Seltsi teoreetilise bioloogia sektsiooni esimees.

Tunnustus
---------

* 1984 Eesti Eluteaduse Hoidja
* 2004 Tartu Ülikooli medal
* 2008 auhind "Elutöö geneetikuna"
* 2009 Eesti Bioloogiaõpetajate Ühingu auliige

Viited
------

1. ↑  Toomas Tiivel: "Darwin, darvinism ja evolutsioon" Horisont, 2/2007
2. ↑  "Tartu Ülikooli medali kavalerid". *Tartu Ülikool*. Vaadatud 5.12.2022.

Välislingid
-----------

* Mart Viikmaa Eesti Teadusinfosüsteemis Muuda Vikiandmetes
* Autobiograafia
* CV Eesti Bioloogiaõpetajate Ühingu kodulehel
* Mart Viikmaa. Klassikalise geneetika leksikon
**Asjaosaline** ehk **asjaline** (inglise keeles *stakeholder*) on organisatsiooni või valdkonna jaoks isik või isikute rühm, kelleta seda organisatsiooni või valdkonda ei eksisteeriks. 

Asjaosalise mõiste võttis 1963. aastal kasutusele Stanfordi uurimisinstituut (*Stanford Research Institute*).

1980ndatel arendas seda asjaosaliste teooria (*stakeholder theory*) nimetuse all edasi R. Edward Freeman, kes sidus asjaosalise mõiste strateegilise juhtimise (*strategic management*), korporatiivse halduse (*corporate governance*), ettevõtluse otstarbe (*business purpose*) ning korporatiivse sotsiaalse vastutusega (*corporate social responsibility (CSR)*).

Tänapäeval kasutatakse sõna 'asjaosaline' ka sõna 'huvirühm' tähenduses. Sellisel juhul rõhutatakse, asjaosaline on iga isik, kellel eksisteerib teatud huvi (*anyone who has an interest in a matter*).

Organisatsiooni asjaosalisteks võivad olla näiteks:

* liikmed
* omanikud
* töötajad
* võlausaldajad
* võlgnikud
* investorid
* valitsus (sealhulgas kohalik omavalitsus)
* kliendid
* levitajad
* ametiühingud
* tarnijad
* kutseühingud
* konkurendid
* koolid
* tulevased põlvkonnad
* analüütikud
* meedia

Vaata ka
--------

* Huvirühm
* Turismiasjaline

Kirjandus
---------

* Mereste, Uno 2003. Majandusleksikon. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Köide I (A–M)
**Paul Nikolaus von Falkenhorst** (sünninimi **Nikolaus von Jastrzembski**; 17. jaanuar 1885 – 18. juuni 1968) oli Saksamaa sõjaväelane, kes osales Esimeses ja Teises maailmasõjas. Falkenhorst kavandas 1940. aasta invasiooni Norrasse ja Taani ning juhtis Arktikas asunud Saksamaa vägesid aastatel 1941–1944.

Sõjaväeline karjäär
-------------------

1907. aastal astus ta Saksa keiserlikku armeesse. 1911. aastal muutis ta oma perekonnanime Jastrzembskist Falkenhorstiks. I maailmasõja ajal oli ta ohvitser ning pärast sõda jätkas tööd ohvitserina ja töötas ka Saksamaa kaitseministeeriumis.

Falkenhorst ülendati 1. oktoobril 1932 ooberstiks ja aastatel 1933–1935 töötas ta sõjaväeatašeena Saksamaa saatkonnas Tšehhoslovakkias, Jugoslaavias ja Rumeenias. 1. juulil 1935 ülendati ta kindralmajoriks ja 3. armee ülemaks. 1937. aastal ülendati ta kindralleitnandiks ja 1939. aastal pärast invasiooni Poolasse sai temast *General der Infanterie*. 

20. veebruaril 1940 informeeris Hitler Falkenhorsti, et temast saab Norra invasiooni juht, ning käskis tal sama päeva õhtuks esitada invasiooni põhiplaan. Falkenhorstil oli plaani väljamõtlemiseks aega vähe ning seetõttu ostis ta raamatupoest Norra turismiinfo raamatu ja kasutades seal olnud plaane, mõtles ta plaani sama päeva õhtuks välja.

Hoolimata sellest, et Kriegsmarine sai raskeid kaotusi, oli rünnak edukas. Liitlased üritasid sakslaste vastu võidelnud Norra kaitseväge toetada, aga Falkenhorsti väed sundisid Norra kaitseväe alistuma ja liitlasväed lahkusid riigist.

Invasiooni järel juhtis Falkenhorst Norras baseeruvaid vägesid. Kontrastiks tsiviilvalitsusele üritas Falkenhorst norralastega sõbralikult läbi saada ning käskis oma meestel kohalikke austusega kohelda. Ühe legendi järgi kurtis üks norralanna, et Saksa sõdur oli temalt moosi varastanud. Järgmisel hommikul olevat norralanna kutsutud süüdlase mahalaskmist vaatama.

1942. aastal mõtles Falkenhorst välja plaani Rootsi vallutamiseks, kui seda peaks tarvis minema. Plaani kohaselt oleks Rootsi vallutamiseks vaja läinud kümmet diviisi ning Rootsi oleks plaanide kohaselt vallutatud kümne päevaga.

Falkenhorst vallandati okupatsioonivägede ülema kohalt, kui ta läks vastuollu Norra riigikomissari Josef Terboveniga. Kuni sõja lõpuni ei antud talle enam ühtegi üksust juhtida.

Väidetavad sõjakuriteod
-----------------------

Pärast sõda anti Falkenhorst väidetavate sõjakuritegude eest Suurbritannia ja Norra ühistribunali alla. Nimelt oli Falkenhorst andnud käsu sabotöörid spioonidena maha lasta. Falkenhorst mõisteti selle eest surma, aga hiljem anti talle armu ja surmanuhtlus muudeti 20-aastaseks vangistuseks.

Surm
----

Falkenhorst vabanes vanglast 23. juulil 1953 kehva tervise tõttu ja asus elama Holzmindenisse. 1968. aastal sai ta infarkti ja suri 18. juulil 1968.
"Haige laps tuuakse Asklepiose templisse". John William Waterhouse 1877
**Asklepios** (ladinapäraselt *Aesculapius*) oli vanakreeka mütoloogias tervisejumal. Ta oli Apolloni ja tema armukese järvenümf Koronise poeg. Koronis võttis endale Apolloni seljataga teise armukese. Legendi kohaselt tõi sõnumi Koronise pettusest ilusa valge sulestikuga vares, kelle Apollon raevuhoos mustaks muutis. Erinevate legendide kohaselt tappis Apollon ise truudusetu armukese, või saatis oma õe Artemise teda alati tabava noolega tapma. Kui matuseriida leegid Koronist puudutasid, hakkas Apollonil oma sündimata pojast kahju. Ta eemaldas lapse ema surnukehast ja nii sündiski Asklepios.

Apollon viis lapse kentaur Cheironile, kes poisi oma Pelioni mäe koopas üles kasvatas. Cheiron õpetas talle arstimite kasutamist, manamist valude vastu ja võlujookide valmistamist. Asklepios oli peagi võimeline kõigi tõbede vastu abi leidma.

Kord anti Asklepiosele võime üks õnnetu surnuist ellu äratada ja ravitseja tegi seda. Mõne legendi kohaselt oli see Hippolytos, Theseuse poeg, kes ei surnud enam kunagi uuesti, vaid elas igavesti. Teda kutsuti Virbiuseks ja austati nagu jumalat.

Zeusile ei meeldinud Asklepiose tegu ja ta tappis ravitseja piksenoolega. Apollon sattus poja surma tõttu raevu ja tappis vibuga kükloobid (teise legendi kohaselt kükloopide pojad). Zeus karistas teda omakorda, pannes jumala teenima kuningas Admetost. Kuningas Admetos oli seesama kuningas, kelle naise Alkestise Herakles Hadesest päästis. Apolloni soovi kohaselt asetati ravitsejajumal tähtede sekka Ophiuchose ehk Maokandja nime all.

Kuulsaim Asklepiose pühamu asus Epidauroses, alates 5. sajandist eKr rajati teisigi asklepieioneid (Kosi saarel, Pergamonis jne). Asklepiost kujutatakse kunstis habetununa, mantlisse rõivastununa ning ravikunsti sümbolit – kepi ümber keerdunud madu – käes hoidvana.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Hamilton, E. Antiikmütoloogia, Eesti raamat, Tallinn, 1975 lk 283
2. ↑  Antiigileksikon, Valgus, Tallinn, 1995, lk 68
Püha Nikolaus. Õigeusu ikoon, u 1300
Piero di Cosimo "Püha Nikolaus", 1480–1490
**Püha Nikolaus** (ka **Nikolaus Myrast**, **püha Nikolai** ja **Nikolai Imetegija**; 270–343) oli Ida-Rooma keisririigi Väike-Aasia poolsaare lõunaküljel asunud Lüükia provintsi Myra linna peapiiskop, kristlik pühak.[*viide?*]

Ajaloolisi andmeid selle pühaku elu kohta säilinud pole, seetõttu katoliku kirikus tema päeva enam ei tähistata. Legendide järgi oli ta rahumeelne, heasüdamlik ja abivalmis inimene ning tulihingeline kristluse levitaja. Oma nimegi on ta saanud sellest, et võitis piiskopina rahva enda poolele (kreeka keeles *nikao* 'võitma' + *laos* 'rahvas').[*viide?*]

Eestis levis Nikolause kultus keskajal, eriti hansalinnades. Kaks korda aastas, 6. detsembril ja 9. mail, tähistatakse püha Nikolause mälestuspäeva – need on talvine nigulapäev ja kevadine nigulapäev. Õigeusu kirikus on püha Nikolaus üks armastatumaid pühakuid, olles sama tuntud kui Kristus ning neitsi Maarja. On väidetud, et Venemaal pole linna, kus ei leidu temale pühitsetud kirikut või kloostrit[*viide?*]. 

Ta oli suur heategija: neitsite, meremeeste, vangide, kaupmeeste, pagarite ja laste kaitsja, kes jagas neile jõuluajal kingitusi.[*viide?*]

Püha Nikolause isik ja legendid on osaliselt olnud eeskujuks jõuluvana tegelaskuju tekkimisele (ingliskeelsetes maades *Santa Claus*, mis tuleneb *Saint Nicolaus'*est).[*viide?*]

Legend
------

Ühel vaesel mehel oli kolm tütart. Ta ei saanud neile anda kaasavara ega seega neid mehele panna ja otsustas tütred lõbumajja saata, kuigi raske südamega ja selle üle kaeveldes. Nikolaus, kes asjast kuulis, viskas kolmel järjestikusel ööl aknast sisse kolm kullakotti ja päästis tüdrukud. (Lastelegendis on lõbumajaähvardus välja jäetud ning kottide asemel on kolm kuldmünti, mis tüdrukute ahju ääres kuivavate sukkade sisse kukkusid. Siit on tulnud inglise keelt kõnelevate maade jõulusukkade komme).[*viide?*]

Talle pühitsetud kirikud Eestis
-------------------------------

Nikolausele on pühitsetud palju keskajal ehitatud kirikuid: Haapsalu toomkirik, linnakirikutest Niguliste kirik Tallinnas ja Pärnu Nikolai kirik, kihelkonnakirikutest Viru-Nigula, Lääne-Nigula, Põltsamaa, Kose ja Kirbla kirik.

Õigeusu kirikutest on temale pühitsetud Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku Kuressaare Püha Nikolai kirik, Kihnu Püha Nikolai kirik, Plaani Püha Nikolai kirik, Puutli Püha Nikolai kirik ja Võõpsu Püha Nikolai kirik; Moskva Patriarhaadi Eesti Õigeusu Kiriku Mustvee Püha piiskop Nikolause kirik ja Jaama Püha Nikolause kirik, Tallinna Nikolai kirik Vene tänaval ja Koplis Tallinna Püha Piiskop Nikolause kirik.

Välislingid
-----------

 Nikolaus – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
**The Boondocks** on 2012. aastal asutatud Eesti *indie rock*'i ansambel Pärnust. 

Bänd sai 2013. aasta Pärnu bändide konkursil Bändomaania publiku lemmiku auhinna ning oli 2013. aasta Noortebändi finalist. Video loole "Plastic Century" oli 4 nädalat esikohal telesaates "Eesti TOP7" ning aasta arvestuses 2. kohal saates "Eesti TOP50". 

26. septembril 2014 andis The Boondocks välja debüütalbumi "USB". 2016. aasta 7. oktoobril ilmus ansambli teine plaat "Thriller". 2018. aastal andis bänd välja albumi "How to Build a Love Bomb".

Loo "U and Me" eest pälvis bänd Raadio 2 "Uue tulija" auhinna. 2017. aasta Tallinn Music Weekil sai The Boondocks publiku hääletusel enim hääli ning võitis Telia sponsitud publiku lemmiku auhinna. 2018. aasta Raadio 2 aastahiti galal jõudis nende lugu "That '60s Song" edetabelis 5. kohale ning album "How to Build a Love Bomb" nimetati aasta albumiks.

Ansambli neljas stuudioalbum "Soup Can Pop Band" sai 2022. aasta Eesti Muusikaauhindadel Aasta Rockalbumi kategoorias võidu.

Koosseis
--------

* Villem Sarapuu – kitarr/vokaal
* Romet Mägar – kitarr
* Hendrik Tamberg – basskitarr/taustavokaal
* Karl Kevad – trummid/taustavokaal

Välislingid
-----------

* Ansambli leht Facebookis
* Ansambli leht Soundcloudis
* Ansambli leht Youtube'is
**Asien** (eesti keeles 'Aasia') oli natsionaalsotsilaismiaegse Saksamaa riigimehe Hermann Göringi käsutuses olnud erirongi esimene salanimi, millega tema ja tema kaaslased sõitsid Teise maailmasõja ajal.

Salanime "Asien" kandis erirong 1. septembrist 1939 kuni 31. jaanuarini 1943. Göring sõitis selle rongiga Berliini ja oma peakorterisse Jägerhofi (Rastenburg, Ostpreußen) ning ka oktoobris 1940 La Manche'i. 

Rong koosnes 15 vagunist. Göring aga kasutanud Salonwagen 10205-e ja 1940. aastast Salonwagen 10215. 
Asieniga liikus kaasa 14 vagunist, hiljem 22 vagunist, koosnev eelrong, millega liikus Göringi kaaskond ja saatepersonal ja üks vagun sõidukite transportimiseks. 

Kui rongiga parasjagu ei sõidetud, oli Asien harilikult Potsdamis Bahnhof Wildparki raudteejaamas Luftwaffe-juhtstaabi alal.

Alates 1. veebruarist 1943 kandis erirong nime "Pommern 1" ja saaterong nimetati "Pommern 2-ks".

Märkused
--------

Ühe allika kohaselt paiknes selles rongis ka tema vürstlik garderoob, sealhulgas arvutud univormid, tsiviilülikonnad, nahkvammus, siidist ja brokaadist hommikumantlid. Ka mõõkmõõgad, ülakud ja ordenid ning aumärgid reisisid temaga kõikjale. Rongis oli ka vannituba. Kuniks riigimarssal vanni võttis ja hommikust sõi, tuli rong seisata. Selleks tuli terved rongitee lõigud vahel seisata ja nii seisid tema ihuvajade taga nii transpordirongid, laatsaretirongid kui ka põgenikerongid.

Viited
------

1. ↑  Eitel Lange: *Der Reichsmarschall im Kriege : Ein Bericht in Wort und Bild*. Stuttgart 1950, S. 55-61, beschreibt den Zug und berichtet als Augenzeuge über dessen Nutzung durch den „Reichsmarschall".
2. ↑  Unterwegs mit Görings Sonderzügen, 8. Dezember 2015

Välislingid
-----------

* Antje Märke ja Benjamin Köckritz, Der Kommandant Führerhauptquartier

*Selles artiklis on kasutatud saksakeelset artiklit de:Asien (Zug) seisuga 10.10.2017.*
Sinan Oğan (2023)
**Sinan Oğan** (sündinud 1. septembril 1967 Iğdıris) on aseri päritolu Türgi poliitik ja majandusteadlane. Ta oli aastatel 2011–2017 *Milliyetçi Hareket Partisi* (MHP) liige. Praegu on ta parteitu. Ta oli aastatel 2011–2015 Türgi Suure Rahvuskogu liige. Aastal 2023 kandideeris ta Türgi presidendiks, kuid sai vaid 5,17% häältest, ning valimistel ta teise vooru ei pääsenud.

Elulugu
-------

Ta sündis aastal 1967 Iğdıris. Ta lõpetas aastal 1989 İstanbulis Marmara ülikooli. Aastatel 1993–2000 töötas ta prodekaanina Aserbaidžaani Riiklikus Majandusülikoolis. Aastatel 1994–1998 tegutses ta Türgi koostöö ja koordineerimise agentuuris.

Aastal 2000 pöördus tagasi Türki, kus töötas Euraasia strateegiliste uuringute keskuses ja spetsialiseerus Kaukaasiale. Aastal 2004 lõi ja juhtis rahvusvaheliste suhete ja strateegilise analüüsi keskust TÜRKSAM. TÜRKSAMi juhina võttis ta osa Valdai klubi tööst.

Aastal 2015 visati ta *Milliyetçi Hareket Partisi* ridadest välja. Ta kaebas selle otsuse kohtusse edasi, sama aasta novembris ennistati ta tööle, kuid märtsis 2017 visati ta taas parteist välja. Ta püüdis sarnaselt eelmisele korrale seda otsust kohtus vaidlustada, kuid seekord lükati tema nõue tagasi. Tema erakonnast väljaarvamise põhjuseks olid tema väljaütlemised, milles ta kritiseeris erakonna poliitikat. Tegelik põhjus võib aga olla ta pretensioon juhtpositsioonile, mida on pikka aega juhtinud Devlet Bahçeli.

2023. aasta Türgi presidendivalimistel esitati ta parembloki kandidaadiks, kogus 5,22 protsenti häältest ega pääsenud teise vooru, kuid sai hüüdnime "kuningategija", sest just tema valijaskond otsustab valimistulemuse.