recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Ivar Veermäe** (sündinud 3. juunil 1982 Tallinnas) on Berliinis tegutsev eesti fotokunstnik.[*viide?*]

Õpingud
-------

Veermäe on õppinud Tallinna Tehnikaülikoolis tootmistehnikat, 2001–2003 Tallinna Polütehnikumis graafilist disaini ja 2004–2009 Eesti Kunstiakadeemia vabade kunstide teaduskonnas fotograafiat. 2007–2008 õppis vahetusüliõpilasena Duisburgi-Esseni ülikoolis. Aastatel 2011–2014 õppis Berliini Weißensee kunstikoolis ruumistrateegiate magistriprogrammi raames.

Looming
-------

Ivar Veermäe kunstnikupraktika põhineb pikaajalistel visuaaluurimustel. Veermäe kombineerib dokumentaalset materjali digitaalsete simulatsioonidega ning esitleb oma töid video- ja ruumiinstallatsioonidena. Ta tegeleb oma loomingus uue tehnoloogia ja digitaalsete võrgustike omavaheliste seoste uurimisega, lähtudes ruumilistest ja sotsiaalsetest aspektidest. Oma kollaaže nimetab ta elavateks või bioloogiliselt muudetud piltideks.

Näitused
--------

Veermäe isikunäitused on toimunud muuhulgas Tallinna Kunstihoone galeriis (isikunäitus "Igavesed huvid"), Kumu kunstimuuseumis (grupinäitus Ekraani arheoloogia), Edith-Russ-Hausis (Oldenburg), Galerie im Turmis (Berliin), (AV17) galeriis (Vilnius), Belgradi kultuurikeskuses ja Tallinna Linnagaleriis. Lisaks on tema töid eksponeeritud RIBOCA-l (Riia), Veneetsia arhitektuuribiennaalil, transmediale festivalil (Berliin), Eesti Kaasaegse Kunsti Muuseumis, Tallinna Kunstihoones, rahvusvahelise kaasaegse kunsti biennaalil BIENALSUR (Buenos Aireses), Kaunite kunstide keskuses BOZAR (Brüssel), Kunsti ja meediakeskuses ZKM (Karlsruhe) ja Läti Kaasaegse Kunsti Keskuses LCCA (Riia).

Tunnustus
---------

* 2014 – Eduard Wiiralti nimeline stipendium

Viited
------

1. 1 2  "Kuukiri #11". *FOKU. Eesti Fotokunstnike Ühendus*. Vaadatud 21. aprillil 2023.
2. ↑  "INFORMATION & CONTACT". *www.ivarveermae.com* (inglise). Vaadatud 19. juunil 2023.
3. ↑  "Eduard Wiiralti stipendiumi saajad | Kultuuriministeerium". *www.kul.ee*. Originaali arhiivikoopia seisuga 19. juuni 2023. Vaadatud 19. juunil 2023.

Välislingid
-----------

* Ivar Veermäe. Eesti Ekspress, 17. aprill 2014.
* Ivar Veermäe. Igavesed huvid. kunstihoone.ee
* Ivar Veermäe. WORK.
Igor Komarov 2015. aastal
**Igor Anatoljevitš Komarov** (*Игорь Анато́льевич Комаро́в*, sündis 25. mail 1964 Engelsis, Saraatovi oblastis) on Venemaa riigi- ja ärimees. Vene Föderatsiooni presidendi täievoliline esindaja Volga föderaalringkonnas alates 7. septembrist 2018.

Elulugu
-------

1986 lõpetas majanduse erialal Moskva Riikliku Ülikooli. 1992–2002 töötas kõrgetel ametikohtadel finantsasutustes (*Inkombank, National* *Reserve Bank, Sberbank*). 2002–2008 kaevandus- ja metallurgiaettevõtte Norilski Nikel peadirektori asetäitja majanduse ja rahanduse alal. 2008–2009 Venemaa Tehnoloogiate Riikliku Korporatsiooni peadirektori nõunik. Maist augustini 2009 AvtoVAZi asepresident, 2009–2013 president. Alates 23. oktoobrist 2013 Venemaa kosmoseagentuuri Roskosmos juhataja asetäitja, 21. jaanuarist 2015 kuni 24. maini 2018 juhataja.  11. juulist 7. septembrini 2018 Venemaa teadus- ja kõrghariduse ministri asetäitja.

Alates 7. septembrist 2018 Vene Föderatsiooni presidendi täievoliline esindaja Volga föderaalringkonnas. 18. septembril 2018 nimetas Venemaa president ta Vene Föderatsiooni Julgeolekunõukogu liikmeks.

Sanktsioonid
------------

Seoses Venemaa kallaletungiga Ukrainale kehtestasid talle viisa- ja majandussanktsioonid 25. veebruaril 2022 Austraalia, 28. veebruaril 2022 Kanada, 18. märtsil 2022 Uus-Meremaa, 24. märtsil 2022 Suurbritannia, 6. aprillil 2022 USA, 7. septembril 2022 Ukraina.

Viited
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑
7. ↑
**"Käsikäes"** on Gustav Ernesaksa koomiline ooper kolmes vaatuses Paul Rummo ja Kersti Merilaasi tekstile. 

Esmaettekanne toimus 14. märtsil 1955 Tallinna teatris Estonia. Peaosades Aaro Pärn või August Sepp (Mihkel), Meta Kodanipork või Silvia Urb (Tiiu), Olga Lund, Linda Sellistemägi või Marta Rungi (Mari), Georg Ots, Vootele Veikat või Ants Aasma (Toomas). Dirigent Vallo Järvi. Lavastaja Kaarel Ird. 

Teater Vanemuine lavastas ooperi Ardi Liivese ümber töötatud versiooni, mida nimetati laulumänguks ja kandis pealkirja "Mari ja Mihkel ehk kuidas Uuspere ja Vanavere laulupeole läksid". Selle redaktsiooni esmaettekanne toimus Tartus 28. märtsil 1965. Peaosi esitasid Lehte Mark, Leida Jürgens ja Helju Koppa (Mari), Endel Aimre ja Aavo Hinno (Mihkel), Aino Seep, Aida Truu ja Helju Meier (Tiiu), Lembit Soone (Toomas), Elmar Salulaht (Vooster) ja Johannes Lükki (Kolhoositaat). Dirigent Jaan Hargel. Lavastas Kaarel Ird.

Peamised tegelased: Vanavere kolhoosi esimees Mihkel (bass), Mihkli tütar Tiiu (sopran), Ühispere kolhoosi esimees Mari (sopran), elektriinsener Toomas (bariton), ametiühingu esimees Andres (tenor), Kolhoositaat (bariton), agronoom Prill (tenor), endine veskiomanik Vooster (bass), endine artist Madleen (metsosopran), endine artist Alfredo (*buffo*).

Tegevus
-------

Tegevus toimub Eesti NSV-s kolhooside loomise esimestel aastatel. Käib võitlus uue tehnika saamise, uute töövõtete juurutamise ja nõukogude kultuuri kehtestamise eest. On maainimesi, kes on selle vastu. Ei taheta maisi külvata. Kuid progressiivne kolhoosirahvas rajab tammi, teeb usinasti tööd ja unistab elektrist. Noored soovivad laupäeviti lõbutseda. Elektriinsener Toomas räägib Ühis­pere kolhoosi esimehele Marile oma soovist tuua külla elekter. Esimees on selle poolt, kuid konser­vatiivne Vanavere kolhoosi esimees Mihkel võitleb vastu. Domineerib eesrindlike inimeste soov kasvatada eelarvamuste küljes rippuv Mihkel teadlikuks kolhoosnikuks. Selles on tubliks abiks Toomas, kes on armunud Mihkli tütres­se Tiiusse. Kuid eriti suure töö teeb ära hea organiseerimisvõimega Ühispere kolhoosi sõnakas juht Mari. Kesksel kohal on ka Tiiu ja Toomase armastusvahekord, mis annab toimuvale lüürilise kõrvalkõla. Tööpatriotismi, kolhoosirahva lõbut­semise, noorte vahel kujuneva armastuse ning inimlike vastuolude ning intriigide taustal kuju­nev patriootiline faabula areneb lõpuks nii kau­gele, et hea võidab kurja. Noored armastajad saavad oma tahtmise nii töös kui igapäevases elus.

Muusikalugusid
--------------

Mihkli laul "Eks laupäeva lusti minagi tunne"; koorid "Lähme lauldes läbi metsa", "Tulnud ilus õitseaeg", "Eks vaata neid nurjatuid", "Nüüd a'ab lehti lehepuusse" ja "Viiul virgalt vingutab"; Tiiu ja Tooma duett "Sain kinni su, vallatu neiu"; Tiiu aaria "Suvi sirutab käed"; ansambel "Kes on süüdi"; Tooma laul "Mis viga oli vanasti me esiisadel"; laste mängulaul "Ööbik laksutab, kägu vastu kukub"; laadavalss "Puurattad, kaskaisad"; Mihkli nutulaul "Kurb on süda, hale meel"; Prilli ja Voosteri stseen "Viska kärakat"; finaal "Touat-touat torupill".

Välislingid
-----------

* Info ooperi käsikirja kohta Eesti Muusika Infokeskus
Orissaare Gümnaasiumi peasissepääs
**Orissaare Gümnaasium** on põhi- ja keskharidust andev kool Orissaares aadressil Kuivastu maantee 29.

Ajalugu
-------

 *Pikemalt artiklis Piiri 8-klassiline Kool*
Orissaare Gümnaasiumi asutamise aastaks peetakse 1946. aastat, kui Piiri 7-klassilise Kooli juures avati 8. klass ja kool sai nimeks **Muhu Keskkool**. Aastatel 1950-1953 lõpetas Muhu Keskkooli neli lendu.

Kui 1953. aastal moodustati Orissaare rajoon, toodi keskkool Muhust Tumala 7-klassilise Kooli ruumidesse ja alustas tööd **Orissaare Keskkoolina.** Tumalas lõpetas keskkooli viies ja kuues lend. 1955. aastal valmis Orissaares uus koolihoone ja 1. septembril 1955 koliti keskkool Orissaarde. Kuni 1960. aastani õppisid Orissaare uues koolimajas neli algklassi ja keskkool, V–VII klasside õpilased õppisid endiselt Tumalas. 1959. aastal valmis Orissaares uus internaadihoone.

1970. aastal nimetati kool endise Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi esimehe Aleksei Müürisepa järgi **Aleksei Müürisepa nimeliseks Orissaare Keskkooliks**. 1990. aastal sellest loobuti ja kooli nimeks sai **Orissaare Keskkool**.

1997. aastal nimetati kool **Orissaare Gümnaasiumiks**.

Mereharidus
-----------

Orissaare Gümnaasium on üks väheseid koole Eestis, kus saab omandada merealaseid teadmisi. Sellega alustati 1991. aastal. 2003. aastal alustas tööd 7. klassi õpilastele mõeldud jungade kool. 2010. aastal muutus gümnaasiumis õppimine suunapõhiseks, avati reaal- ja loodussuund, humanitaar- ja sotsiaalsuund, kutseõppesuund (võimalik valida kahe eriala vahel: merendus ja sisekaitseline eelkutseõpe). Õpilaskodus avati merepraktika õppeklass.

2006. aastal avati koolimajas admiral Johan Pitka mälestuseks büst.

Direktorid
----------

* 1946 - veebr 1947 Kersti Õispuu
* aprill 1947 - 1952 Linda Murko
* sept 1952 - 1953 Ludmilla Judina
* sept 1952 - 1960 Vanda Jõelaid
* sept 1960 - 1979 Heino Tiidus
* sept 1979 - 1987 Lembit Söömer
* jaan 1988 - 1995 Evi Männik
* aug 1995 - aug 2013 Peeter Hansberg
* alates okt 2013 Marjana Prii

Orissaare Gümnaasiumi staadion ja Orissaare staadioni tamm

Orissaare staadioni tamm
------------------------

 *Pikemalt artiklis Orissaare staadioni tamm*
Orissaare Gümnaasiumi hallataval staadionil kasvab keset jalgpalliväljakut tammepuu. Kuni 1951. aastani kasvas tamm staadioni kõrval. Kui 1951. aastal staadionit laiendati, jäi puu keset staadionit. Orissaare staadioni tamm valiti 2015. aastal üle 60 000 häälega Euroopa aasta puuks.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6  Ajalugu -2014. Orissaare Gümnaasiumi veebisait.
2. ↑  Orissaare Keskkooli/Gümnaasiumi direktorid ja õppealajuhatajad. Orissaare Gümnaasiumi veebisait.

Välislingid
-----------

* Orissaare Gümnaasiumi koduleht
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel on mõisast; linnuse kohta vaata artiklit Stabegi vasallilinnus.* |

---

Mõisakompleksi asupaik
Vīķi mõis 1903. aasta kaardil. Väljavõte kaardilt "Wegekarte des Wolmarschen Kreises mit den Kirchspiels- und Gutsgrenzen" (1903). Mõis on kaardil tähistatud numbriga 39
**Stakenberģi mõis** (saksa keeles *Eichenangern*, läti keeles *Stakenberģa muiža*) oli rüütlimõis (fideikomiss) Liivimaal Volmari kreisis Aloja kihelkonnas. Mõisakompleks jääb tänapäeval Limbaži piirkonda ja Aloja valda Stābeģi küla territooriumile.

Ajalugu
-------

Mõisa esimesed omanikud olid Orgised. Aastal 1565 ostis selle Ungurpilsi mõisa omanik Fabian von Ungern. Aastal 1565 päris mõisa Wolter Stackelberg. Aastal 1785 ostsid mõisa Fölkersahmid.

Fölkersahmidelt läks mõis abielu kaudu Krüdeneride valdusse. Aastal 1834 panditi mõis 38 000 rubla eest Sieversitele. Aastal 1881 sai mõisast fideikomiss.

Mõisa suurus
------------

Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 4 ja 1/4 adramaad, sellele allus 210 mees- ja 252 naishinge. Aastal 1757 oli mõisa suurus sama, aastal 1734 oli adramaid 2 ja 1/2, aastal 1688 aga 6 ja 3/4. Aastal 1641 oli mõisa suurus 4 ja 1/2 adramaad. Aastal 1832 oli adramaid 5 ja 7/20, aastal 1881 aga 9 ja 17/80, lisaks veel 12 ja 55/80 adramaad maad mõisale alluvate talude koosseisus.

Karjamõisad
-----------

Aastal 1816 kuulus mõisale kaks karjamõisat: *Pürkelsdorf* ja *Maukain*.

Vaata ka
--------

* Fideikomiss

Viited
------

1. ↑  Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, Heinrich von Hagemeister; lk. 140
2. ↑  Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 131-132.
3. ↑  Bienestamm, H. von. Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner, 1826, lk 246.
4. ↑  Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, Heinrich von Hagemeister; lk. 138
5. ↑  Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 127.

Aloja kirik.
Aloja kihelkond

**Kirik**: Aloja kirik  

**Pastoraat**: Aloja kirikumõis  

**Peamõisad**: Aloja mõis | Dripati mõis | Limšeni mõis | Puikule mõis | Rozēni mõis | Stakenberģi mõis | Ungurpilsi mõis | Urga mõis | Vīķi mõis  

**Kõrvalmõisad**: Ahre mõis | Kārlītise mõis  

**Karjamõisad**: Brinemoise mõis | Dilga mõis | Dudele mõis | Elisabethhofi mõis | Ermuiža mõis | Graudiņi mõis | Großhofi mõis | Kabbuli mõis | Kalna Rigali mõis | Karolinenhofi mõis | Ķīlise mõis | Krumini mõis | Mankaini mõis | Ņurka mõis | Paurise mõis | Puršēni mõis | Radsini mõis | Skarbuļi mõis | Staicele mõis | Strunķise mõis | Teterise mõis | Valdrava mõis | Vēverīte mõis | Vītiņši mõis
Vaade kirikule edelast
Kooriruum vaatega itta
Vaade allkiriku kaheksanurksest valgusaknast ülakiriku laele
**Schwarzrheindorfi Maarja ja Clemensi kirik** on romaani perioodist pärinev kahekorruseline kirik (*Doppelkirche*) Schwarzrheindorfis, Bonni põhjapoolses linnalähipiirkonnas Beueli linnaosa keskusest põhja pool. 12. sajandil ehitatud kirik on kuulus eriti oma rikkalike laemaalingute poolest ja ühe olulisema romaani ehitismälestisena Saksamaal riikliku kaitse all. Ülakirik on pühitsetud Maarjale, allkirik pühale Clemensile.

Arhitektuur
-----------

Ehitise siluetis domineerib massiivne nelitistorn. Kaht kirikuruumi ühendab nelitises asuv kaheksanurkne valgusava, nii et allkorruselt võib näha ülakiriku apsiidi laemaalinguid. Ruumi kaheksanurkne tuumik lähtus otseselt Aacheni lossikabeli eeskujust. Kahekorruselise kiriku ruumiplaani leidus paljudes lossikirikutes.

Algse plaani järgi pidi kirik olema idaapsiidiga tsentraalehitis, põhiplaanilt kreeka risti kujuline kergelt pikendatud idaharuga. Idaküljes on apsiid eraldi koorivõlvikuga nelitisest selgelt eraldatud. Ülakirik on ristikujuline ja selle ülaserva ümber kulgeb rikkaliku dekooriga kapiteelidega kääbusgalerii.

Benediktlaste nunnakloostriks muutmise järel pikendati kirikut lääne suunas kahe võlviku võrra, nii et põhiplaan sai ladina risti kuju. Ülakorrusele tekkis sellega pikem empoor, milles nunnad said muust kogudusest eraldi jumalateenistusel osaleda. Seal seisis tunnipalvuste jaoks nende kooritoolistik, mis pole säilinud.

Kirikust põhja suunas seisab mingi hoone ehitise fragment, mis viitab kunagisele rohkemale hoonestusele ja kuhu võis viia ülakorruselt eraldi käik. Põhjaseinas asub ka algse tsentraalehitise sissepääs, mida ümbritseb kaunistatud portaal.

Interjöör
---------

Nii üla- kui ka allkirikus on rohked hästi säilinud seinamaalingud. Allkiriku omad on dateeritud 12. sajandi keskpaika, ülakiriku omad 1173. aastasse.

Allkiriku maalingud moodustavad nn Hesekieli-tsükli, mis tõenäoliselt 1151. aastal, kiriku pühitsemise ajal, oli juba lõpetatud. Malaingud avastati uuesti alles 1846. aastal ja ennistati. Üksnes alusjoonistus on tehtud seinakrohviga seotud freskotehnikas. 20 pilti ristvõlvidel illustreerivad Hesekieli raamatu valitud kohtade järgi Jeruusalemma purustamist ning juutide hävitamist ja tagakiusamist; nelitise võlvidel on taevane Jeruusalemm.

Seinamaalide temaatika on seotud Rupert von Deutzi ja Otto von Freisingi sõnastatud teoloogiaga. Ülakiriku laemaalidel on apsiidis trooniva Kristuse jalgade juures kujutatud donaatorit Arnold von Wiedi ja tema õde Hedwigit, hilisema benediktlaste kloostri abtissi.

Pildid
------

* Läänefassaad lääneehitisegaLäänefassaad lääneehitisega
* Vaade kirdestVaade kirdest
* Lõunafassaad kääbusgaleriigaLõunafassaad kääbusgaleriiga
* KääbusgaleriiKääbusgalerii
* Kääbusgalerii oletatava käiguga kindlusseKääbusgalerii oletatava käiguga kindlusse
* Allkiriku siseruumAllkiriku siseruum
* Ülakiriku siseruumÜlakiriku siseruum
* Majestas Domini – Kristus maailma kohtunikuna koos evangelistisümbolitega*Majestas Domini* – Kristus maailma kohtunikuna koos evangelistisümbolitega

Viited
------
**Hannaliisa Uusma** (sündinud 8. juulil 1986) on Tartust pärit eesti laulja ja sotsioloog.

Muusikaline karjäär
-------------------

2007. aastast hakkas Uusma laulma ansamblis HU?, mille nimi tuleneb osalt tema initsiaalidest, osalt on aga sõnamäng inglise küsisõnaga *who?* ("kes?"). 

Televaatajatele tutvustas ta ennast saatesarjas "Kaks takti ette". Ta on teinud koostööd Chalice'i ja Jan Uuspõlluga.

Haridustee
----------

Ta õppis Ülenurme Laulustuudios Ursel Oja juures. 2008. aastal kaitses ta Tallinna Ülikoolis bakalaureusetöö sotsioloogia erialal ning 2011. aastal lõpetas sealsamas sotsioloogia magistrantuuri kultuurisotsioloogiat ja soouuringuid sünteesiva magistritööga. 2012. aastast on ta popmuusika ja soouuringute lektor ning õpib doktorantuuris Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia muusikateaduste osakonnas. Doktoritöö fookuses on postsotsialistlik mehelikkus.

Ühiskondlik tegevus
-------------------

Uusma on Eesti Naisuurimus- ja Teabekeskuses tegelenud soolise võrdõiguslikkuse edendamisega.

2023. aastast on Uusma President Kaljulaidi Fondi lähisuhtevägivallaennetuse suuna juht.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Hannaliisa Uusma** |

* Hannaliisa Uusma andmebaasis MusicBrainz (*inglise keeles*)
* Margit Tõnson "Manöövrid naiselikkusega" Eesti Ekspress, 11. detsember 2011 (Hannaliisa Uusma intervjuu)


1. ↑  *kerstikaljulaid.ee*. Vaadatud 16. oktoobril 2023. `{{netiviide}}`: puuduv või tühi pealkiri: `|pealkiri=` (juhend)
**Ehte Humanitaargümnaasium** on 1. septembril 1963 avatud vene õppekeelega kool Põhja-Tallinnas.

Aastatel 1963–1991 tegutses kool nime all Tallinna 31. Keskkool ja 1991–1997 kui Tallinna Ehte Keskkool. Alguses toimus õppetöö praeguse Sõle Gümnaasiumi ruumides, kuid 1973. aastal kolis kool vastvalminud hoonesse Ehte tänaval, kus asutakse ka tänapäeval.

2014. aastal ühendati Ehte Humanitaargümnaasiumiga suletud Tallinna Ranniku Gümnaasium (endine Kari Gümnaasium). 

2021. aasta 15. septembril avas uksed Põhja-Tallinna kogukonnamaja (Kari 13), kus asuvad tööle Põhja-Tallinna linnaosavalitsus ja Tallinna Kopli Huvikool. Hoone rajati endise Tallinna Ranniku Gümnaasiumi lammutatud hoone territooriumile. Kogukonnamaja moodustub kolmest hooneosast: idatiivas asub Põhja-Tallinna valitsus (u 2720 m2), läänetiivas Kopli huvikool (u 2230 m2) ja keskosas kohvik-söökla (u 110 m²). Linnaosavalitsuse ja huvikooli ruumid paiknevad 1.-3. korrusel, neljas korrus on mittetulundusühingute kasutuses.

Välislingid
-----------

* Kooli koduleht
**Mladen Marinov** (bulgaaria Младен Найденов Маринов; sündinud 21. novembril 1971 Tetevenis) on Bulgaaria politseinik, jurist ja poliitik.

1997. aastal lõpetas ta Bulgaaria Siseministeeriumi Akadeemia, magistrikraadi sai ta samas õppeasutuses 2002. aastal. Magistrikraadi õigusteaduse alal sai ta 2005. aastal Blagoevgradis Neofit Rilski Edelaülikoolis. 2014. aastal sai ta magistrikraadi tsiviilkaitse ja kriitilise infrastruktuuri kaitse alal Georgi Rakovski Sõjaväeakadeemias Sofias.

1991. aastal asus ta tööle Bulgaaria Siseministeeriumis, kus töötas politseiohvitserina, politseikomandörina, rühmajuhina, üksuse juhina ja osakonnajuhatajana. 2013. aasta juunist kuni 2014. aasta juulini oli ta Sofia Siseasjade Direktoraadi asedirektor, alates 2014. aasta juulist Sofia Siseasjade Direktoraadi direktor. 9. maist 2017 kuni 19. septembrini 2018 oli ta Bulgaaria Siseministeeriumi peasekretär.

Alates 20. septembrist 2018 kuni 24. juulini 2020 oli Mladen Marinov Bulgaaria siseminister.

Viited
------

1. ↑  Mladen Marinov - Minister of Interior Council of Ministers of the Republic of Bulgaria
2. ↑  Bulgaria. Ministries, etc. rulers.org
**Johann August Hagen** (3. aprill (14. aprill ukj) 1786 Pirna, Saksimaa – 21. juuni 1877 Tallinn) oli baltisaksa organist, helilooja ning koorilaulu ja orelikunsti arendaja. 

14-aastaselt astus Dresdenis gümnaasiumi, 19-aastaselt Friedrichstadti seminari, mille lõpetas 21-aastaselt ning asus tööle õpetajana Nachtgalli instituudis Dresdenis. 1809. aastal kutsus August von Kotzebue ta enda juurde Vardi mõisa laste koduõpetajaks. Lisaks Kotzebue poegadele õppis tema juures ka mõisa küti poeg, tulevane Nikolai I ihuarst Philipp Jakob Karell. Samal ajal töötas mõisas ka kunstnik Carl Sigismund Walther.

Tallinna asus ta püsivalt elama 1815. aastal. 1815. aastast töötas Tallinna koolides muusikaõpetajana (1815–1823 Tallinna linna tütarlastekoolis, 1821–1851 Tallinna kubermangugümnaasiumis) 1823 asutas oma poeglastegümnaasiumi, mis tegutses 1832. aastani, ja samal aastal asutas ta Eestis esimese lauluseltsi (Saksa lauluselts Singverein) ja varsti ka Eesti lauluseltsi – J. A. Hageni lauluselts. 

1827. aastast sai temast lisaks õpetajatööle Tallinna Oleviste kiriku organist. Ta pidi hoolitsema koori- ja koguduselaulu eest kirikus. Oleviste kiriku juurde asutas ta 1835. aastal ka poistekoori.

Hagen komponeeris oratooriumi ja soololaule, ta on loonud muusikat A. Kotzebue laulumängu- ja operetitekstidele. Üheks suurejoonelisemaks ettevõtmiseks oli Hageni lauluseltside osavõtt Oleviste kiriku taasavamisest 1840. aasta 16. juunil Hageni poolt selleks loodud oratooriumi ettekandega.

Isiklikku
---------

1815. aastal abiellus ta tütarlastekooli käsitööõpetaja Frederike Dorothea Franzeniga (1798–1846). Abielust sündis 8 last: 5 poissi, kõigil üks eesnimedest August ja 4 tüdrukut. Perekonna koduks oli Oleviste koguduse pastoraadihoone Lai tn 37.

1856. aastal tõsteti Hagen aadliseisusse.

Ta suri 92 aasta vanuses 21. juunil 1877 Tallinnas ja maeti Tallinna Kopli kalmistule.

Viited
------

1. ↑  Johann August Hagen (1786–1877). Eesti Lauljate Liidu muusikaleht. nr 2. 1928.
2. 1 2 3 4 5  Baltisaksa esemed Eesti muuseumikogudes. Tallinna Linnaarhiiv

Kirjandus
---------

* Kulturstiftung der deutschen Vertriebenen. Hagen, Johann August von
Grīva jõgi Upesgrīvas
**Upesgrīva** on küla (*vidējciems*) Kuramaal Lätis Talsi piirkonnas Mērsragsi vallas. Küla asub valla loodeosas, merepinnast 4 meetri kõrgusel Liivi lahe kaldal, paigas. kus Grīva jõgi merre suubub. Upesgrīva jääb piirkonna keskusest Mērsragsist 9 ja Riiast 123 kilomeetri kaugusele.

Küla on vana kaluriküla (*Uppegriwe*), kuhu XVII sajandil rajati sadam. Aastail 1860–1915 ehitati seal 66 purjekat. Ajalooline küla paiknes Grīva jõe mõlemal kaldal, tänapäeval eraldab jõgi küla ajalooliselt selle alla kuulunud Vandzene valda jäävast osast, mis on tänapäeval administratiivselt eraldiseisev Upesgrīva küla. Aastail 2009–2010 kuulus küla Roja piirkonda, aastail 2010-2021 aga Mērsragsi piirkonda.

Külas on kämping ja jahisadam. Seal asuvad Upesgrīva ja Rūķi bussipeatus..

Külas kasvab kaks looduskaitsealust põlist mändi (tüve ümbermõõduga 2,55 ja 2,77 m) on looduskaitse all.

Viited
------

1. ↑  Vietvārdu datubāze, vaadatud 22.02 2019
2. ↑  IS Mantojums
3. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS

| * v
* r
Mērsragsi valla asulad |
| --- |
| 
Alksnāji **·**  Ķipati **·**  **Mērsrags** **·**  Upesgrīva |
**Upesgrīva** või **Vandzenes Upesgrīva** on küla (*mazciems*) Kuramaal Lätis Talsi piirkonnas Vandzene valla idaosas.

Küla asub Grīva jõe ääres. Upesgrīva jääb valla keskusest Vandzenest 19, piirkonna keskusest Talsist 34 ning Riiast 129 kilomeetri kaugusele.

Küla on vana kaluriküla (*Uppegriwe*), kuhu XVII sajandil rajati sadam. Ajalooline küla paiknes Grīva jõe mõlemal kaldal, tänapäeval eraldab jõgi selle Mērsragsi vallas asuvat Upesgrīva küla Vandzene vallas asuvast osast. Aastail 1875–1913 ehitas kapten Indriķis Pūliņš seal koos oma vendadega 15 laeva.

Upesgrīvas kasvab looduskaitsealune mänd ümbermõõduga 2,63 m.

Aastal 2017 oli külas 37 elanikku, aastal 2020 oli elanikke 25.

Viited
------

1. ↑  Vietvārdu datubāze, vaadatud 1.04 2020
2. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS

| * v
* r
Vandzene valla asulad |
| --- |
| 
Dārte **·**  Iģene **·**  Klāņi **·**  Lādzere **·**  Skreite **·**  Sniķeri **·**  Uguņciems **·**  Upesgrīva **·**  Valgalciems **·**  **Vandzene** **·**  Vandzenes skola **·**  Vecumvirsa |
**Robert Rebas** (ka **Rain-Robert Rebas** ja **Rain Rebas**; 6. märts 1916 Tallinn – 29. jaanuar 2008 Göteborg) oli väliseesti kunstiajaloolane ja kunstikriitik.

Elulugu
-------

Ta lõpetas aastal 1936 Gustav Adolfi Gümnaasiumi. Seejärel läbis ta ajateenistuse ja lõpetas aastal 1937 Eesti Vabariigi Sõjakooli jalaväe lipniku aukraadiga. Aastatel 1937–1939 toimetas ta ajakirja "Tuleviku Rajad". Aastatel 1939–1942 õppis ta õigusteadust Tartu Ülikoolis. Aastal 1943 läks ta Soome, et võidelda vabatahtlikuna Soome sõjaväes. Soomes olles toimetas ta pataljonilehte "Üle Lahe". 

Lahkus aastal 1944 Soomest Rootsi. Asus abikaasa Heli (Toomara) ja väikse pojaga elama Rävlandasse, kus sündisid tütar ja poeg, aastal 1947 kolis perekond Göteborgi. Robert Rebas õppis Göteborgi Ülikoolis kunstiajalugu ja antiigi ajalugu. Töötas gümnaasiumiõpetajana Göteborgis ja Jönköpingis ning rahvaülikooli õpetajana Övertorneas, Storumanis, Hjos ja Vessigebros. Oli Hjo rahvaülikooli direktor. Töötas kaks suve (1955 ja 1957) ELA suvekodu juhatajana Kärr-Sämstadis. Toimetas Eduard Wiiralti tööde mapi koostamist ja turustamist. On korraldanud hulgaliselt eesti kunsti näitusi Göteborgis – eriti Erik Haameri, Eduard Wiiralti ja Enno Halleki töödest. On avaldanud suurel arvul artikleid eesti kunsti kohta. Saavutas akadeemiliselt litsentsiaadikraadi, ta väitekirja teema oli Michel Sittowi loomingu analüüs. Tema uurimused äratasid tähelepanu ja muutsid Euroopa kunstiajaloos seni vähetuntud Michel Sittowi senisest tuntumaks. Oli Göteborgi Väliseesti Muinsuskaitse Seltsi üks asutajatest ja esimene esimees.

Maetud Tallinna Metsakalmistule.

Tunnustus
---------

* 1944 Soome IV klassi Vabadusrist (mõõkadega)
* 1999 Kotkaristi IV klassi teenetemärk

Isiklikku
---------

Tema vanem poeg Hain Rebas on ajaloolane, Kieli Ülikooli põhjamaade ajaloo professor, oli aastatel 1992–1993 Eesti kaitseminister; noorem poeg on Aho Rebas. Tütar on Ell Rebas.

Viited
------

1. ↑  Mai Raud-Pähn. Kunstiteadlase Rain (Robert) Rebase 100. sünniaastapäev. Eesti Päevaleht (Rootsi), 23. märts 2016
2. ↑  Teenetemärkide kavalerid president.ee

Välislingid
-----------

* 
*
**Rafaḩi põgenikelaager** (araabia مخيم رفح) on üks kaheksast Palestiina araablaste põgenikelaagrist Gaza tsoonis. 

Laager piirneb Rafaḩi linna ja Philadelphi koridoriga.

Elanike arv
-----------

ÜRO abiorganisatsiooni UNRWA andmetel oli aastal 2005 laagris 95 187 elanikku. See arv on vastuolus Palestiina Statistikaameti andmetega: neil andmetel oli laagris 2005. aasta keskmine rahvaarv 58 000 elanikku.

Hoonestus ja infrastruktuur
---------------------------

Laager jaguneb 17 püsihoonestusega kvartaliks. 

Umbes 20 protsendil majadest on betoonkatus ja 80 protsendil on asbestkatus.

Umbes 80% laagrist on kanaliseeritud. Euroopa Komisjoni poolt Rafaḩi kohalikule omavalitsusele eraldatud rahaga rajatakse kommunikatsiooni.

Ajalugu
-------

Laager rajati 1949 linnast välja (nüüd on linn jõudnud laagrini) 41 000 elanikule. Sel ajal oli ta suurim põgenikelaager Gaza piirkonnas. 

Kui rajati Tall as-Sultāni põgenikelaager, siis Rafaḩi laagri elanike arv algul vähenes mitme tuhande võrra, kuid taastus siis jälle Egiptusest Kanada põgenikelaagrist ümberasujate arvel. 

Teise *intifāḑah*' ajal sai laager kannatada piirialuseid tunneleid otsiva Iisraeli sõjaväe lammutustööde tõttu Egiptuse piiri ääres. Mitusada perekonda jäi peavarjuta. UNRWA korraldas neile uue elamispinna.

Haridus
-------

UNRWA-l on põgenikelaagris 31 kooli (sealhulgas 11 keskkooli).

Artiklis on kasutatud saksakeelse Vikipeedia artiklit de:Rafah seisuga 16.01.2009.

Viited
------

1. 1 2  Rafah Camp, UNRWA
2. ↑  Projected Mid -Year Population for Rafah Governorate by Locality 2004- 2006, Palestiina Statistikaamet

Välislingid
-----------

* UNRWA lehekülg Rafaḩi põgenikelaagri kohta
Dirk Neubauer
**Dirk Neubauer** (sündinud 1971. aastal Halles (Saale jõe ääres)) on Saksa poliitik ja alates augustist 2022 Kesk-Saksimaa kreisi kuberner, endine Augustusburgi linnapea, ajakirjanik ja autor.

Elu ja Karjäär
--------------

Pärast praktikat "Mitteldeutsche Zeitungis" töötas Dirk Neubauer kümme aastat ajakirjanikuna. Hiljem oli ta kohaliku telejaama tegevdirektor ning turundusdirektor raadiojaamades MDR Jump ja MDR Sputnik.

2013. aastal valiti Neubauer Saksimaa väikelinna Augustusburgi linnapeaks. Seal tegi ta muuhulgas kampaaniat kodanike otsese osaluse portaalile, mis pälvis 2018. aastal Saksamaa poliitikaauhinna. 2017. aastal liitus Neubauer Sotsiaaldemokraatliku Erakonnaga (SPD). Neli aastat hiljem, vahetult enne üldvalimisi, astus ta parteist välja.

2022. aasta Kesk-Saksimaa maanõukogu valimistel saavutas Neubauer esikoha ja võitis 55% häältega Kesk-Saksimaa kreisi kuberneri ameti.

Neubauer kirjutas oma poliitilisest pühendumusest kaks raamatut: "Päästke demokraatia!: kauaoodatud poleemika" ja "Meie oleme probleem: Saksimaa linnapea võitleb demokraatia eest".
Pärnu maakonna valdade piirid enne ja pärast 1939. aasta vallareformi
**Voltveti vald** (saksa keeles *Tignitz*), ka Tihekõnnu vald oli vald Pärnu kreisi Saarde kihelkonnas ja Pärnu maakonnas. 

Valla pindala oli 203 km² ja elanikke oli 1918 (1934. aasta seisuga). Vald eksisteeris 1866–1939[*viide?*].

Vallas oli 333 talundit ja elamut ning need kasutasid 7604 ha maad (1929. aasta seisuga). Vallamaja asus Allikukivi külas.

Vallas asusid Voltveti mõis, Kärsu mõis ja Saarde kirikumõis.

1939. aasta vallareformiga moodustati Laatre, Abja, Voltveti ja Jäärja vallast – Rajangu vald. Voltveti, Vana-Kariste, Uue-Kariste ja Pati vallast moodustati Tihemetsa vald.

Viited
------

1. 1 2  *Eesti Entsüklopeedia.* 8. köide: *Tanulane–Yvon.* Tartu: Loodus, 1937, lk 1155.
2. 1 2  Voltveti vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917 (vaadatud 29.02.2016)
3. ↑  Maa-ameti kaardirakendused

Välislingid
-----------

* Voltveti vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917
"**Avatud ühiskond ja selle vaenlased**" on filosoof Karl Raimund Popperi tuntuim teos.

Teosel on kaks köidet, esimene kannab alapealkirja "Platoni lummus" (*The Spell of Plato*), teine aga "Prohvetluse kõrglaine: Hegel, Marx ja nende järelmõju" (*The High Tide of Prophecy: Hegel, Marx and the Aftermath*).

Kokkuvõtvalt võib ütelda, et teose eesmärgiks on falsifitseerida mõttemalle, mis viivad suletud ühiskonna poole, ega toeta avatud ühiskonna ideaali.

"Platoni lummus" tegeleb peamiselt Platoni ühiskonnafilosoofiaga ning näitab, et liberaalse demokraatia aspektist on Platoni hoiakud õigluse, riigi jms suhtes kõlvatud ning totalitarismi soodustavad. Popper avaldab teose raames korduvalt imestust, kuidas on saadud pidada Platonit humanistiks, kui see on oma veendumustelt inimvaenulik ning lisaks veel totalitaarse režiimi pooldaja.

Teoses otsib Popper teda ennastki sügavalt ja negatiivselt puudutanud totalitaarsete mõttemallide juuri ning püüab leida seletust, miks täiesti tavalised ja sugugi mitte pahatahtlikud inimesed selliste kurjusest pakatavate mõttemallide küüsi langevad.

"Prohvetluse kõrglaine" on sama intentsiooniga, kuid uurimisalaks pole mitte antiik ja totalitaarsuse juured, vaid selle esinemise vormid tema enda ajas. Peamiseks kriitika objektiks on selles köites historitsism ning sellega kaasnev mõttelaad, mille apostliks nimetab Popper Hegelit ning jüngriks Marxi.

Peamine etteheide historitsismi vastu seisneb selles, et inimesed eeldavad ja usuvad, et on olemas mingisugune maailma ajalugu, millel on algus, käik ja siht. Popper kinnitab, et selline arusaam on ekslik ning hariduse pealiskaudsusest tulenevalt sunnitud. Ajalool pole mingit kindlat suunda või ettemääratust, on vaid ajaloo tõlgendused ja hüpoteesid toimunu kohta mingite käesolevate eesmärkide saavutamise vahenditena. Ajaloost ei saa otsida märke tuleviku kohta, saab vaid ajaloo lühikesi etappe mõtestada.

Hegeli arusaam dialektilisest arenguloogikast, mille võttis üle Marx, on sügavalt ekslik ja loob illusiooni maailmaajaloo ülimast eesmärgist. Popperi hinnangul nimetatakse sõnaga "maailmaajalugu" poliitilist ajalugu, mis on aga tema silmis eelkõige rahvusvahelise kuritegevuse ning massimõrvade ajalugu. Sestap oleks õige rääkida paljudest eri ajalugudest, aga mitte absolutiseerida ühte neist.

Teos on eesti keeles ilmunud 2010 (I köide: "Platoni lummus"; tõlkinud Ene-Reet Soovik) ja 2011 (II köide: "Prohvetluse kõrgaeg: Hegel, Marx ja nende järellainetused"; tõlkinud Triinu Pakk).
**Rutt Agnia Eliaser** (25. november 1914 Tallinn – 21. detsember 1996 Stockholm) oli eesti kirjanik ja jurist.

Elulugu
-------

Ta lõpetas aastal 1933 Tallinna Linna Tütarlaste Kommertsgümnaasiumi. Aastal 1938 lõpetas ta *cum laude* Tartu Ülikooli õigusteaduskonna. Oli korporatsiooni Filiae Patriae liige.

Ta oli aastatel 1937–1939 vandeadvokaat Rein Eliaseri abi, aastast 1939 oli ta Johannes Mardi abi Tallinnas.

14. juunil 1941 küüditati ta koos emaga Siberisse Tomski oblastisse Tšainski rajooni Makarevkasse. Aastal 1945 sai ta loa Eestisse tagasi pöörduda. Ta töötas Tallinnas õpetaja (Tallinna 20. Keskkoolis ja Tallinna Arve- ja Plaanindustehnikumis) ja raamatupidajana. Aastal 1949 saadeti teist korda sundasumisele, seekord Krasnojarski kraisse Nazarovo rajooni. Aastal 1956 tuli ta Eestisse tagasi. Ta töötas siis raamatupidaja ja juriskonsuldina tekstiilivabrikus Punane Koit, kirjastuses Eesti NSV Kunst, Tallinna Pelgulinna Haigla naistenõuandlas, Eesti NSV Tervishoiuministeeriumi Apteekide Peavalitsuses ja ka mujal.

Aastal 1977 lahkus ta õe Elga juurde Rootsi. Ta töötas ajalehe Teataja korrektorina, samuti oli ta Eesti Kirjanike Kooperatiivi juhatuse liige. Rootsis olles kirjutas ta kaks köidet mälestusi.

Isiklikku
---------

Tema isa Rein Eliaser oli Riigikohtu liige, Riigikogu IV ja V koosseisu liige, vend Rein Eliaser oli Tartu Ülikooli õigusteaduskonna õppejõud ja ajalehe Postimees välisuudiste osakonna toimetaja, õde Elga oli tegev Rootsi ajakirjanduses. Tema onu (ema vend) oli kirjanik August Gailit.

Tunnustus
---------

* 1986 – Henrik Visnapuu preemia ("Passita ja pajata")
* 1992 – Eesti Komitee auhind

Raamatuid
---------

* Passita ja pajata. Mälestused Siberimaalt. Lund, Eesti Kirjanike Kooperatiiv, 1985
* Üheksa ametit .... Mälestusi Siberimaalt. Lund, Eesti Kirjanike Kooperatiiv, 1986

Tõlked
------

* Veniamin Kaverin Kaksikportree: [romaan]; vene keelest tõlkinud Ruth Eliaser. Tallinn: Perioodika, 1967

Viited
------

1. ↑

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Rutt Eliaser** |

* ELIASER, RUTT TLÜAR väliseesti isikud
**"Hullumeelsus"** on Eesti film aastast 1968.

Süžee
-----

Filmi tegevus toimub 1944. aastal ühes Euroopa riigis, mille nime ei mainita. Saksa võimud valmistuvad likvideerima psühhiaatriahaigla patsiente. Viimasel hetkel aga jääb aktsioon ära, kuna eriülesandega saabub kohale Gestapo ohvitser Windisch. Gestaposse on tulnud anonüümkiri, et haigla patsientide hulgas varjab end Briti spioon. Ta tuleb igal juhul elusalt tabada. Windisch tutvub haiguslugudega, otsib välja põhilised kahtlusalused ja asub spiooni välja selgitama. Suutmata teda aga kõigist püüdlustest hoolimata leida, jõuab Windisch lõpuks ise hullumise piirile.

Osatäitjad
----------

* Jüri Järvet – August Windisch
* Vaclovas Blėdis – Inimene nr. 1
* Valeri Nossik – toimetaja
* Bronius Babkauskas – Willy
* Viktor Pljut – Krohn
* Mare Garšnek – Sophie Schneider
* Voldemar Panso – doktor
* Elvyra Žebertavičiūtė – õde Lucia
* Harijs Liepiņš – leitnant

Välislingid
-----------

* Hullumeelsus andmekogus IMDb (inglise)
**Linnakool** oli Eesti- ja Liivimaa linnades ja mõnes alevis keskajal ja uusajal tegutsenud saksakeelne koolitüüp, mis oli mõeldud linnaelanike poegadele alghariduse andmiseks.

Esimene linnakool asutati Tallinnas (Tallinna linnakool) Oleviste kiriku juures 1428. aastal. Tallinna linnakool asutati paavst Martinus V 17. juulil 1424 antud loa alusel linnakodanike lastele, kui 6. jaanuaril 1424 saatis Tallinna raad paavstile kirja, milles kirjeldati skolastik Henning Bekemanni kooli ülalpidamisega kaasnevaid raskusi. 1528. aastal reorganiseeriti kool triviaalkooliks (õppetöö alamastmel saksa, ülemastmel ladina keeles), 1790 3-klassiliseks alamrahvakooliks ja 1805 saksa õppekeelega kreiskooliks.

16. sajandi esimesel poolel loodi linnakoolid ka Narvas, Tartus, Pärnus, Paides ja Haapsalus. Sajandi teisest poolest on teada linnakooli tegevus Viljandis, Lihulas ja Rakveres. 17. sajandil asutati linnakoolid Valgas, Kuressaares ja Põltsamaal. Enamasti oli tegemist linnakooli alama astme – saksa kooliga, mõnel juhul aga kõrgema astme – ladina kooliga. Osades linnades tegutsesid mõlemad astmed koos triviaalkooli nimetuse all. Linnakoolid kuulusid rae järelevalve alla, kes määras ametisse õpetajad. Koole rahastati linna ja koguduste poolt.

Põhiõppeaineteks olid lugemine, kirjutamine ja arvutamine, linnakooli kõrgemas astmes ka ladina keel. Reformatsiooni järel muutus õppekavas üha tähtsamaks usuõpetus. Tallinnas andis 17. sajandil algharidust Toompeal asunud toomkool ja all-linnas raele alluvad linnakoolid – poistekool ja tütarlastekool.

Linnakoolid lõpetasid tegevuse Aleksander I 1803. aasta haridusreformide tagajärjel. Aastatel 1804–1805 reorganiseeriti need Tallinnas, Tartus, Pärnus, Kuressaares, Haapsalus, Rakveres, Viljandis ja Valgas kreiskoolideks ning Lihulas, Paides ja Põltsamaal elementaarkoolideks.

Viited
------

1. ↑  Liim, A. Linnakool. – Haridusinstitutsioonid Eestis keskajast kuni 1917. aastani. Tartu: Rahvusarhiiv, 1999, lk 103; Eesti kooli ajalugu. 1. köide. 13. sajandist 1860. aastateni. Tegevtoimetaja Endel Laul. Tallinn: Valgus, 1989, lk 57.
2. ↑  Liim, A. Linnakool. – Haridusinstitutsioonid Eestis keskajast kuni 1917. aastani. Tartu: Rahvusarhiiv, 1999, lk 104.
**Peter Heinrich Blanckenhagen** (3. oktoober (vkj) 1723 Tallinn − 7. jaanuar (vkj) 1794 Riia) oli kaupmees ja Liivimaa sotsieteedi asutaja.

Elulugu
-------

Põlvnes XVI sajandil Pommerist Liivimaale siirdunud suguvõsast. Tema isa oli Tallinna kaupmees ja Suurgildi oldermann Simon Blanckenhagen (1690−1753) ja ema Agneta von Glehn (1704−1745). Noorena oli Tallinnas kaupmehe õpipoiss. 1740. aastatel reisis Hollandisse Amsterdami, kus teenis van der Hoosti ettevõttes. 1750. aasta paiku asus elama Riiga, kus tegutses kaupmehena. 1761. aastal sai temast dockmann ja 1763. aastal Riia Suure Gildi oldermann. Asehalduskorra ajal oli 1784−1786 Riia kubermangumagistraadi assessor. Teenis välja titulaarnõuniku teenistusastme.

Liivimaa sotsieteet
-------------------

Blanckenhagen annetas Liivimaa sotsieteedi asutamiseks 40 000 albertustaalrit. Tema nägemuse kohaselt pidid 1792. aastal asutatud seltsi tegevliikmed kuuluma Liivimaa rüütelkonna matriklisse. Tänutäheks tema teenete eest võeti 1794. aastal aadlitiitli omandanud Blanckenhageni lesk ja lapsed 1795. aastal Liivimaa rüütelkonna matriklisse.

Mõisavaldused
-------------

1780. aastal omandas ta Riia kreisi Allaži kihelkonna Allaži (*Allasch*) ja Jūdaži (*Judasch*) mõisad. Esimene neist jäi suguvõsa kätte 1920. aastani.

Mündikogu
---------

Tema valduses oli suur mündikogu. Osa sellest viidi Hollandisse, ülejäänud kollektsioon jäi Liivimaale. Peter Heinrichi pojapoeg Drabeši mõisnik Johann von Blanckenhagen (1798−1884) annetas 1830. aastal 682 münti Tartu ülikooli kunstimuuseumile.

Vaata ka
--------

* Blanckenhagen
* Allaži mõis
* Liivimaa Üldkasulik ja Ökonoomiline Sotsieteet

Viited
------

1. ↑  Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften. Teil: Livland. Bd I. Görlitz: Verlag E. U. Starke, 1929, lk 17 .
2. ↑  Peter Heinrich Blanckenhagen veebisaidil "BBLD - Baltisches biografisches Lexikon digital"
3. ↑  Rigasche Stadtblätter. Nr 46. 17. November 1855, lk 370 .
4. ↑  Peter Heinrich Blanckenhagen veebisaidil "BBLD - Baltisches biografisches Lexikon digital"
5. ↑  Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften. Teil: Livland. Bd I. Görlitz: Verlag E. U. Starke, 1929, lk 17 .
6. ↑  Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 6.
7. ↑  Rigasche Stadtblätter. Nr 46. 17. november 1855, lk 371 .

Kirjandus
---------

* *Das Inland*. Nr 43. 24. October 1855, veerg 686 .
* Peter Heinrich Blanckenhagen veebisaidil "BBLD - Baltisches biografisches Lexikon digital"
* *Rigasche Stadtblätter*. Nr 46. 17. November 1855, lk 370-2 .
**Boris Kõrver** (30. märts 1917 Tallinn – 17. august 1994 Tallinn) oli eesti helilooja.

Lõpetanud J.Westholmi gümnaasiumi 1936 aastal. Aastatel 1932–1933 õppis Tallinna Konservatooriumis E. Noorma-Raudkatsi klassis, hiljem eraviisiliselt Artur Lemba käe all klaverit. Aastatel 1937–1940 õppis Tartu Ülikoolis majandust. Aastal 1950 lõpetas Tallinna Riiklikus Konservatooriumis Heino Elleri kompositsiooniklassi. Kuulus üliõpilaskorporatsiooni Vironia.

Teise maailmasõja ajal mobiliseeriti Nõukogude armeesse Kama jõe äärde. 13.mail 1942 kutsuti Jaroslavli Eesti kunstiansamblitesse. Sealse džässorkestri repertuaar oli valdavalt tema loodud ja seatud. 

Boris Kõrver mängis klaverit džässorkestris "Kuldne Seitse" (1938–1941 ja 1947–1950) ning Tallinna Noorte Maja orkestris (1944–1947). Ta töötas Tallinna Muusikakoolis muusikateoreetiliste ainete õpetajana (1950–1952), Eesti NSV Riikliku Filharmoonia puhkpilli- ja estraadiorkestri dirigendina (1952–1953), oli Eesti Heliloojate Liidu juhatuse esimehe asetäitja (1953–1966) ja esimees (1966–1974). Aastast 1974 tegutses vabakutselise heliloojana.

Looming
-------

Boris Kõrveri loomingu põhiosa moodustab laululooming, koorimuusika ning 11 muusikali ja operetti. Ka on ta loonud muusikat filmidele, sümfoonilist muusikat, sh Viiulikontsert (1951/1973) ning lastelaule ja -palu. Kõrveri muusika on rahvalik ja meloodiarohke, alatoonililt lüüriline, intiimne ja soe. 

### Operetid

* "Ainult unistus" (1955)
* "Laanelill" (1959)
* "Teie soov palun?" (1962)
* "Hermese kannul" kaasautor Leo Normet.
* "Tuhat meetrit armastust"

### Muusikalid

* "Mees pisuhännaga" (1968)
* "Kapsad ja kuningad" (1971)
* "Raha paneb rattad käima" (1978)
* "Kuskil Montparnasse'il" (1980)

### Filmimuusika

* "Valgus Koordis"
* "Andruse õnn"
* "Tagahoovis"

### Laule

* "Kui sa traktorile korraks puhkust annad"
* "Mis sina maamees merest tead"
* "Kadriorg"
* "Kui õitseb sirel"
* "Kalurilaul"
* "Põhja valge naine"
* "Nii lõppes armastus" ("Ebatruudus")
* "Tallinn, mu Tallinn"
* "Küll sinust meri mehe teeb"
* "Põhjaranniku valss"
* "Näitleja"
* "Tulega ei tohi mängida"

Tunnustus
---------

* 1949 ja 1950 – Nõukogude Eesti preemia
* 1951 – Stalini preemia (NSV Liidu riiklik preemia) laulude "Meil kolhoosis", "Suveõhtul", "Kiik kutsub" ja "Pärast tööd" eest
* 1955 - Eesti NSV teeneline kunstitegelane
* 1965 - Eesti NSV rahvakunstnik
* 1975 – Eesti NSV muusika aastapreemia
* 1976 – A. Aleksandrovi nimeline hõbemedal
* 1977 – Rahvaste Sõpruse orden

Isiklikku
---------

Tema tütar Marianne Kõrver on filmirežissöör.
Männipuu koor (kiirjas mänd)
**Puukoor** (ka **koor**) on puittaime pindmine kiht, mis kaitseb taime sisemisi kudesid. Puukoor koosneb korkkoest. Selle rakud paiknevad tihedalt üksteise peal. Nende kestad on sedavõrd paksenenud, et täiskasvanud rakus on tsütoplasma koos raku organellidega hävinud. Korgikihis puuduvad poorid ja seetõttu ei saa vesi ja ega gaasid seda läbida. Selleks, et tüve sisemuses paiknevatel kudedel säiliks gaasivahetus, moodustuvad korkkoesse spetsiaalsed avad - lõved. Need asendavad õhulõhesid. Lisaks korgile areneb osadel puudel veel teinegi kaitsekiht, mida nimetatakse korbaks. Ka korp koosneb surnud rakkudest, mis järk-järgult tüve pinnalt tükkidena lahti tulevad. Eestis kasvavatest puudest on kõige paksem korp männil. Puukoor võib olla kergesti eraldatav (nt vanal kasel).

* Kasepuu koor TaanisKasepuu koor Taanis
* Eukalüpti koor AustraaliasEukalüpti koor Austraalias
* Põletuskahjustused õunapuu koorelPõletuskahjustused õunapuu koorel

Vaata ka
--------

* kasetoht
* tugikude

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Puukoor** |
**Laiuse pärn** (ka **Kuninga pärn**) on vana pärn Laiuse kiriku pargis, mille tõenäoliselt istutas Rootsi kuningas Karl XII 1701. aastal.

1918. aastal mõõtis Laiuse kirikuõpetaja Johan Kõpp puu ümbermõõduks rinna kõrguselt 3,7 m. 1999. aastal sai Hendrik Relve puu kõrguseks 25 m ja ümbermõõduks 4,29 m.

Ajalooallikate kohaselt istutas 1700.–1701. aasta talvel Laiuse linnuses viibinud Karl XII 29. mail 1701 kirikuaeda kolm pärna. Üks neist murdus 1856. aasta suvel tormituulte tõttu ning teise hävimise kohta puudub täpsem teave, kuid säilinud ta pole.

1976. aastal sai Alar Läänelaid Laiuse pärnalt juurdekasvupuuriga võetud proovide abil puu vanuseks umbes 280 aastat, mis on oodatav tulemus, arvestades et pärnaistik pidi 1701. aastaks olema mõni aasta vana.

Laiuse pärn on looduskaitsealune üksikobjekt.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Hendrik Relve "Põlispuud". Tallinn 2003
2. ↑  Kaitsealune ala või üksikobjekt: Laiuse pärn (KLO4001126)

Kirjandus
---------

* Hendrik Relve "Põlispuud". Tallinn 2003

Välislingid
-----------

* Laiuse pärn keskkonnaportaalis
Rakvere Vabadussõja mälestussammas
**Rakvere Vabadussõja mälestussammas** on 30. augustil 1925 Rakveres avatud ja Amandus Adamsoni mudelite järgi valmistatud mälestusmärk. See asub Rakvere kesklinnas aadressil Lai tänav 34.

Mälestusmärgi kuuejärgulise betoonist aluse valmistas ehitusmeister Reinhold Veigel ehitusinsener Ferdinand Gustav Adoffi juhatusel. Pronkskujud valati Itaalias. 

Mälestussamba üldkõrgus oli üle 8,50 meetri. Pronkskujude kõrgus oli ligikaudu 2 meetrit.

Mälestussamba avas Oskar Luiga, vaimuliku talituse pidasid metropoliit Aleksander ja konsistooriumi nõunik Artur Sommer.

Nõukogude okupatsiooni ajal sügisel 1940 monument hävitati. 1960. aastatel rajati mälestussamba kohale laste mänguväljakud, kuid koos monumendiga rajatud park säilis. Praegune, vana mälestussamba koopia avati 30. augustil 1992. Selle autorid on kujur Lembit Palm ja arhitekt Kuno Raude. Aastatel 2004 ja 2016 on mälestusmärki renoveeritud.

Mälestusmärk on kantud Eesti kultuurimälestiste registrisse.

Viited
------

1. ↑  Rakvere Vabadussõja mälestussammas kultuurimälestiste riiklikus registris

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Rakvere Vabadussõja mälestussammas** |

* Rakvere Vabadussõja mälestussammas kultuurimälestiste riiklikus registris
Eesti Müsli tootmine Kalevi tänaval, Kuressaares
**Eesti Müsli OÜ** (varasem nimi **Budget OÜ**) oli müslisid tootev Eesti ettevõte, mis asutati 2009. aasta sügisel.

Ettevõtte peamine eesmärk oli müslide tootmine Eesti kliendi ja eksporditurgude jaoks. Põhiliselt turustati tooteid kaubanduskettides ja hulgikaupmeeste kaudu hotellidele ning tootmisettevõtetele.

Ajalugu
-------

Ettevõte registreeriti 28. detsembril 2009 Budget OÜ nime all. Ettevõtte algatajad olid tudengid Kristen Kannik ja Silver Saaremäel.

2010. aastal alustati läbirääkimisi välisturgudele pääsemiseks.

2011. aastal loodi Mysli.ee kaubamärk. 2012. aastast tegutseb ettevõte Eesti Müsli nime all.

Aprillis 2011. aastal sai ettevõtte toode Eesti Müsli tootekonkursil "Eesti parim toiduaine 2011" auhinna "Parim toode Lõuna-Eesti väikeettevõttelt". Jaanuaris 2012 valiti ettevõtte asutajad ajakirja Director aasta inimeste hulka.

2011. aastast oli Eesti Toiduainetööstuse Liidu täisliige.

2012. aastal sattus firma skandaali, jättes lubatud aja jooksul kliendile kauba kätte toimetamata.

Ettevõte kustutati äriregistrist 2017. aastal.

Vaata ka
--------

* Eesti Toiduainetööstuse Liit
* Toiduainetetööstus

Viited
------

1. 1 2  Eesti Müsli OÜ Inforegistris.
2. ↑  Eesti Müsli OÜ e-krediidiinfos.
3. 1 2  Tudengitest ettevõtjad tõid müügile kodumaise müsli Postimees, 13. detsember 2010.
4. ↑  Tänavune parim toiduaine on Leiburi Saib ERR, 27. aprill 2011.
5. ↑  Meile meeldib nende mõtteviis – Director aasta inimesed Director, jaanuar 2012.
6. ↑  Liikmed Eesti Toiduliidu kodulehel.
7. ↑  Kertu Kalmus. Klienti nörritanud müslifirma tuli lagedale ähvardustega Saarte Hääl, 9. mai 2012.
8. ↑  Eesti Müsli OÜ teatmik.ee