recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
film "Valgekihv"
**Džulbars** (vene keeles Джульбарс) oli koer, kes teenis Suure Isamaasõja ajal Punaarmees miinide otsijana. 

Suure Isamaasõja ajal loodi Nõukogude Liidus 18 demineerimisega tegelevat pataljoni, kus kasutati ka koeri. Džulbars oli neist koertest kõige edukam ja kuulsam. Kokku avastas ta üle 7500 miini ja üle 150 lõhkemata mürsu. Ta osales Doonau kalda demineerimisel ning Praha kindluste ja Viini kloostrite demineerimisel. Teenete eest sai ta ainsa koerana 21. märtsil 1944 medali "Lahinguteenete eest". 

Eriliselt tuntuks sai Džulbars 1945. aasta võiduparaadi ajal Moskvas Punasel Väljakul. Tema käpp oli sel ajal vigastatud. Kui sellest kanti ette Stalinile, siis selleks, et koer saaks paraadil osaleda, saatis Stalin oma sineli, millel kantigi Džulbarsi paraadi ajal.

Pärast sõda 1946. aastal osales ta filmis "Valgekihv".

Viited
------

1. ↑  Овчарка Джульбарс - собака-герой войны. Русская Правда. Дата обращения 22 марта 2019.
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib kunstikombinaadist; muude asjade kohta vaata Ars (täpsustus).* |

---

**ARS** (täisnimega: **Eesti NSV Kunstifondi Tallinna Kombinaat ARS**) oli 1944. aasta detsembris rajatud Eesti NSV Kunstifondi allasutus.

Asutamise ajal kandis ühendus nime **Tarbekunsti Keskus**, aastast 1957 kandis nime **Kunstitoodete Kombinaat** ja aastast 1975 Eesti NSV Kunstifondi Tallinna Kombinaat Ars.

Esimesel aastal töötas kombinaadis 400 inimest, neist 20 kunstnikku, tootmisse läksi 180 kavandit. 1974. aastaks oli kombinaadil keraamika-, nahkehistöö-, metallehistöö-, tekstiili-, dekoratiivkudumis-, kujundustöö- ja monumentaalkunstiateljee. Töötajate üldarv oli 735, nendest 95 kunstnikku. Tootmisse läks 1400 kavandit nii kombinaadis töötavate kui ka vabakunstnike loomingut.

**Keraamikaateljee** rajati 1948. aastal. Seal valmisid pisiplastika, aiavaasid, vaasid, kohviserviisid, kannud, kruusid jms. 1945. aastal rajatud **nahkehistöö ateljees** viljeldi eesti nahkehistööle omaseid klassikalisi tehnikaid nahavooli, nahalõiget ja -põletust. Sortimenti kuulusid karbid, karbikesed, rahataskud ja raamatuköited. **Metallehistöö** ateljees valmistati kuld- ja hõbeehteid, vasest kohvikanne, suveniire ning dekoratiivvorme. **Tekstiili- ja dekoratiivkudumise** ateljeed loodi koos 1945. aastal. Varsti moodustas kumbki eriharu oma ateljee. **Tekstiiliateljees** valmistati pearätte ja silmkoeesemeid, dekoratiivkudumise ateljees dekoratiivkangaid.

Kujundustöö ateljeele, tollasele Tarbekunsti Keskuse **Dekoratiivkunsti Ateljeele**, pani 1948. aastal aluse kunstnik Jaan Siirak. 

Aastal 1987 hakkasid Arsi kuuluvad ateljeed ettevõttest eralduma ja iseseisvuma. Esimesed kaks olid Ars-Juveel ja Ars Monumentaal.

Nüüd kuulub hoone Eesti Kunstnike Liidule ning tegutseb ARS Kunstilinnaku nime all.

Viited
------

1. ↑  *Eesti NSV ametitelefonid*. Tallinn: Eesti Raamat. 1981. Lk 24.
2. 1 2 3 4  Jaak Olepi intervjuu Kunstifondi direktori Andres Kompusega, Sirp, 1974
3. 1 2 3  EE 12. köide, 2003: 25.
4. ↑  EKL (2020). "ARS Kunstilinnak".



1. ↑
**Ameerika Ühendriikide asepresident** (inglise keeles *Vice President of the United States*; VP) on Ameerika Ühendriikide föderaalvalitsuse täidesaatvas harus kõrgeima järel teine ametnik (kõrgeim on Ameerika Ühendriikide president), esimene presidendiameti pärimisjärjekorras. Asepresident on ka seadusandliku võimu ametnik, olles USA põhiseaduse esimese artikli järgi senati eesistuja, kuid tohib senatis hääletada ainult hääletuste viiki jäämisel. Samuti on asepresident eesistujaks kongressi kahe koja ühisistungitel.

Asepresidendi valib kaudselt koos presidendiga neljaks aastaks Ameerika Ühendriikide rahvas läbi valijameeste kogu.

Asepresident on ka Rahvusliku Julgeolekunõukogu põhikoosseisu liige ja Smithsonian Institutioni juhatuse liige.

Asepresidendi abikaasa on Ameerika Ühendriikide teine leedi või Ameerika Ühendriikide teine džentelmen.

Praegune (ehk 49.) asepresident on Kamala Harris. Ta astus ametisse 20. jaanuaril 2021.

Vaata ka
--------

* Ameerika Ühendriikide presidentide ja asepresidentide loend

Viited
------

1. ↑  "Kamala Harris" (inglise keeles). Valge Maja. Vaadatud 21. jaanuar 2021.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: tundmatu keel (link)

Välislingid
-----------

* Ameerika Ühendriikide asepresident – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
**Tartu linnakirjaniku stipendium** on Tartu linna ja Tartu Kultuurikapitali välja antav stipendium kultuuriväärtusega ilukirjanduse või publitsistikaga tegelevale füüsilisele isikule, kes elavdab Tartu kirjanduselu ja aitab kujundada Tartu linna mainet rahvusvaheliselt tuntud kirjandussõbraliku linnana. 

Stipendiumi asutamisega soovis Tartu linn ellu viia 2015. aastal UNESCO kirjanduslinnaks saamisel seatud eesmärke ning parandada tartlastest kirjanike loomevõimalusi.  Stipendiumi antakse aastast 2017. 

Väljamakstava stipendiumi suurus oli 2017. aastal 860 eurot, 2018. aastal 940 eurot ning 2019. ja 2020. aastal 1080 eurot kuus.  2023. aastal on toetuse suurus 1308 eurot kuus. 
2024. aastal on stipendiumi suurus 17 400 eurot, mis makstakse välja igakuiste võrdsete osamaksetena (1450 € kuus).

Stipendiumi saajad
------------------

* 2017 Kristiina Ehin
* 2018 Mika Keränen
* 2019 Vahur Afanasjev
* 2020 Carolina Pihelgas
* 2021 Juhan Voolaid
* 2022 Paavo Matsin
* 2023 Mart Kivastik
* 2024 Maarja Pärtna

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6  Tartu linnakirjaniku stipendium. Tartu Kultuurkapitali veebisait.
2. ↑  Tartu uus linnakirjanik on Carolina Pihelgas (lisatud uue linnakirjaniku kõne!) Tartu Linnavalitsuse pressiteade, jaanuar 2020
3. ↑  Tartu uus linnakirjanik on Juhan Voolaid Tartu Linnavalitsuse pressiteade, 13. jaanuar 2021

Välislingid
-----------

* Tartu linnakirjaniku stipendium. Tartu Kultuurkapitali veebisait
Küla votiivkabel
**Jonaičiai** (žemaidi *Jonaitē*) on küla Leedus Mažeikiai rajoonis Tirkšliai vallas. Osaliselt ulatub külla Natura 2000 ala Venta jõe org.

Külas on kalmistu ja votiivkabel. 

Küla nimetus tuleneb isikunimest Jonaitis. Kohaliku legendi kohaselt kuulusid sealsed maad kunagi kahele Jonaitytė nime kandvale õele. Teise legendi kohaselt vahetanud Bužvilase nimeline mõisnik oma koera Lätist pärit pärisorjade pere vastu. Pereisa kandis nime Jonas, sama nimega oli ka tema vanim poeg. Bužvilas asutas nad siis praeguse küla kohale elama ja nende kahe Jonase järgi sai paik ka oma nime.

Elanikkond
----------

|  |  |
| --- | --- |
| * 92 (1902)
* 85 (1923)
* 52 (1959)
* 22 (1970)
 | * 6 (1979)
* 0 (1989)
* 0 (2001)
* 0 (2011)
 |

Viited
------

1. ↑  Gyventojai gyvenamosiose vietovėse: Lietuvos Respublikos 2011 metų gyventojų ir būstų surašymo rezultatai. Vilnius: Statistikos departamentas, 2013.
2. ↑

Välislingid
-----------

 Jonaičiai – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* 

| * v
* r
Tirkšliai valla haldusjaotus |
| --- |
| 
**alevid:** **Tirkšliai** |
| 
**külad:** Balėnos **·**  Bružai **·**  Daubariai **·**  Gauryliai **·**  Geidžiai **·**  Jautakiai **·**  Jonaičiai **·**  Kruciai **·**  Lėlaičiai **·**  Lėteniai **·**  Medžialenkė **·**  Meinoriai **·**  Paventė **·**  Pievėnai **·**  Plėnakiai **·**  Spurganai **·**  Tirkšliai **·**  Užlieknė **·**  Voveriai |
**Jüri Kaarma** (26. aprill 1950 Tallinn – 26. veebruar 2011) oli eesti graafik.

Elukäik
-------

Jüri Kaarma õppis Tallinna 46. Keskkoolis kunstiklassis koos tulevaste kunstiuuendajate Ando Keskküla, Andres Toltsi, Urmas Pedaniku ja Jüri Okasega. 1971. aastal asus Kaarma Eesti NSV Riiklikku Kunstiinstituuti graafikat ja raamatukujundust õppima, kuid õpingud katkestas väljaheitmine 1974. aastal. Kursusetööna valminud leporello kutsus kunstiinstituudis esile diskussiooni raamatukujundusest, mille tulemuseks olid lahkhelid ja Jüri Kaarma koolist väljaheitmine. Jüri Kaarma leporello "Must hobune", mis laialilaotatuna on pea seitsmemeetrine, ühendab fotode põhjal tehtud söejoonistusi, guašitehnikas visandeid ja tušijoonistusi ning iga lehekülg käsitleb eraldi teemat.

Aastatel 1974–1976 oli Kaarma kunstiinstituudis graafika kateedri õppemeister foto erialal. 1981. aastal võeti Jüri Kaarma raamatukujundajana Eesti NSV kunstnike Liidu liikmeks.

Looming
-------

Jüri Kaarma tegeles eelkõige raamatugraafikaga, kuid tegi ka muu hulgas plakateid ja söejoonistusi. Sai tuntuks ajakirjade Vikerkaar, Looming ja Loomingu Raamatukogu (1978–1992) sarja kujunduste autorina. Tunnustust pälvisid Jüri Kaarma kujundused Eesti kultuurilugu ja arhitektuuri ajalugu tutvustavatele teostele ning eesti modernistlike kunstnike monograafiatele. Tema kujundatud on muu hulgas Eesti entsüklopeedia, sari "Avatud Eesti raamat" ja osa sarjast "Maailm ja mõnda".

Tunnustus
---------

* 1997 Kristjan Raua preemia
* 1982 Jaan Jenseni raamatugraafika aastapreemia (raamatukujunduse ja arhitektoonika preemia – M. Kaarma, A. Voolmaa, "Eesti rahvarõivad" makett ja üldkujundus)
* 1985 Jaan Jenseni raamatugraafika aastapreemia (raamatukujunduse ja arhitektoonika preemia – E. Varepi ja V. Maavara "Eesti maastikud")
* 2001 Valgetähe IV klassi teenetemärk

Isiklikku
---------

Jüri Kaarma oli Melanie Kaarma ja Voldemar Kaarma poeg. Mari Kaarma on Jüri Kaarma õde. Juvenalius (Märt) Kaarma on tema vend.

Jüri Kaarma oli abielus Eve Kasega.

Viited
------

1. 1 2 3
2. ↑  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 3500

Välislingid
-----------

* Suri raamatugraafik Jüri Kaarma. Postimees, 27. veebruar 2011
* Kujundav Jüri Kaarma. Sirp, 31. märts 2000
* Näitus "Jüri Kaarma lugemistuba" Vabaduse galeriis. Neljas.ee, 12. aprill 2010 (2017. aasta 11. märtsi seisuga viidatud lehte veebis pole)
* Ivar Sakk. Jüri Kaarma ja kaks triviaalset kirjatüüpi. Sirp, 7. mai 2010
* Perekonnapilt lapsepõlvest
* Märt Väljataga, "Jüri Kaarma ja Dylan Thomase "Surmad ja sisenemised"" – Vikerkaar 2011, nr 3, lk 8–13
**Tirkšliai** on alev Leedus Mažeikiai rajoonis, Tirkšliai valla halduskeskus. Alevis on keskkool ja raamatukogu. Vene keeles kasutati Tirkšliai kohta vanasti nimekujusid Тыркшли ja Тыркшле.

Tirkšliais asub aastal 1939 valminud kirik. Teised vaatamisväärsused on surnuaed seal asuva kabeliga ja viis teeäärset pühamut alevi keskel. Neist vanim on XVII sajandi alguses ehitatud Viie Südame tulpkabel.

Ajalugu
-------

Alevit on esimest korda mainitud aastal 1569. Kirikust on esimest korda juttu XVII sajandil. Alev kannatas rängalt nii Põhjasõjas kui ka aastal 1710 puhkenud katkuepideemias.

Aastal 1863 hõivasid ülestõusus osalejad alevi, kuid olid sunnitud sealt Vene armee pealetungi käigus põgenema. Hiljem küüditati tähtsamad ülestõusnud Siberisse. Ülestõusu tagajärjel avati alevis aastal 1867 vene kool. 

Leedu Vabadussõja ajal toimus alevis lahing, kus leedu vabatahtlikud said Punaarmeelt lüüa. Kahe maailmasõja vahelisel perioodil oli Tirkšliais veski, mis varustas alevit elektriga. Nõukogude ajal oli Tirkšliai kolhoosikeskus.

Pilte
-----

* Viie Südame pühamuViie Südame pühamu
* TirkšliaiTirkšliai
* Tirkšliai kirikTirkšliai kirik
* Kabel Tirkšliai surnuaiasKabel Tirkšliai surnuaias
* TirkšliaiTirkšliai

Tuntud elanikke
---------------

* Vytautas Klova - Leedu helilooja
* Boleslovas Klova - Leedu maalikunstnik
* Morta Vaičkienė - Leedu ooperisolist

Viited
------

1. ↑  Тыркшли. Энциклопедический словарь Брокгауза и Ефрона, Kd. 34 (67) : Трумп — Углеродистый кальций. С.-Петербургъ, 1901. 267 lk.
2. ↑  Тыркшле. Географическо-статистический словарь Российской империи, Kd. 5 (Таарджалъ — Яя). СПб, 1885, 288 lk.

Välislingid
-----------

 Tirkšliai – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Alev portaalis vietoves.Lt
* Alev Mažeikiai piirkonna entsüklopeedias

| * v
* r
Tirkšliai valla haldusjaotus |
| --- |
| 
**alevid:** **Tirkšliai** |
| 
**külad:** Balėnos **·**  Bružai **·**  Daubariai **·**  Gauryliai **·**  Geidžiai **·**  Jautakiai **·**  Jonaičiai **·**  Kruciai **·**  Lėlaičiai **·**  Lėteniai **·**  Medžialenkė **·**  Meinoriai **·**  Paventė **·**  Pievėnai **·**  Plėnakiai **·**  Spurganai **·**  Tirkšliai **·**  Užlieknė **·**  Voveriai |
**Vastureformatsioon** ehk **katoliiklik reformatsioon** oli katoliku kiriku reaktsioon protestantlikule reformatsioonile. 

Vastureformatsiooni eesmärk oli katoliku kiriku tugevdamine, Rooma mõjuvõimu taastamine ja kirikulõhe takistamine. 

Vastureformatsioon hõlmas nii teoloogilisi kui organisatsioonilisi küsimusi. 

Vastureformatsiooni üheks olulisemaks sündmuseks peetakse 1545–1563 toimunud Trento kirikukogu. Trento kirikukogus arutati katoliku kiriku vastaseid süüdistusi ning kinnitati uuesti katoliku kiriku doktriinid:

kirik on tähtsaim piibli interpreteerija
piibel ja katoliku kiriku traditsioon on võrdselt ja iseseisvalt autoriteetsed vastandina protestantlikule põhimõttele, et lähtuda ainult piiblist;
lunastus saabub läbi usu ja usust kantud tegude vastandina protestantlikule seisukohale, mille järgi lunastuseks piisab ainuüksi usust;
rõhutati katoliku kiriku seniste praktikate, nagu indulgentside müük, palverännakud, pühakute, neitsi Maarja ja reliikviate kummardamine, olulisust, kuid keelati kõigi nende kuritarvitamine
Üheks tähtsamaks vastureformatsiooni meetmeks oli seminaride asutamine vaimulike koolitamiseks ning neile õppekirjanduse trükkimine. Tugevdati kiriku tsentraliseeritud organisatsiooni ja distsipliini, piiskoppide poliitiline ja administratiivne tegevus pidi taanduma usulise ees. 

Paavst Paulus IV seadis sisse inkvisitsiooni, ketserite jälitamise ja kirjanduse tsensuuri. Tema autokraatlikes püüdlustes peegeldus teatud määral katoliku kirikus juba varem sündinud ranget usulist distsipliini nõudvate suundade mõju. Samal ajal leidis aset uuendus, mis tähtsustas isiklikku ja vahetut emotsionaalset usukogemust, tekkisid müstitsistlikud suunad. Kõrgete kirikutegelaste seas levis püüdlus aidata läbi isikliku täiustumise kaasa kiriku tervenemisele. Dominikaani taustaga paavst Pius V püüdis parandada kiriku avalikku moraali ning propageerida vagadust ja kasinat elu. Ta toetas jesuiitide tegevust ja inkvisitsiooni. Paavst Sixtus V ei keskendunud mitte niivõrd surveabinõudele kui katoliku maailma atraktiivsuse suurendamisele – võeti ette barokse Rooma kui maailmapealinna uuendamine, kaunistati kirikuid ning toetati värvikate usuliste pidustuste korraldamist. 

Vastureformatsiooni käigus tekkisid uued vaimulikud ordud – kaputsiinid, ursuliinid, teatiinid, barnabiidid ja jesuiidid. Nad avaldasid suurt mõju eeskätt maapiirkondade kogudustele. Suuresti tänu jesuiitide tegevusele ei juurdunud protestantlus lõplikult Poolas, Prantsusmaal ja Lõuna-Saksamaal.

Välislingid
-----------

* Nikolai Treumuth. "Vastureformatsiooni esimene aasta Eestis" Ajalooline Ajakiri, nr. 1/1932
**Vecate** on küla (*vidējciems*) Lätis Valmiera piirkonnas, Vecate valla halduskeskus. Küla asub Salatsi jõe vasakul kaldal.

Külas asuvad vallavalitsus, raamatukogu ja postkontor. Seal on Vecate bussipeatus.

Nüüdisaegne asula on umbes endisaegse Vecate mõisa (*Alt-Ottenhof*) keskus. Aastal 1944 avati seal Košķele hobusekasvanduse hobuselaenutuspunkt. Aastail 2006-2021 kuulus küla Burtnieki piirkonda.

Dārziņi muinaskalme on muinsusmälestisena riikliku kaitse all.

Elanikkond
----------

|  |  |
| --- | --- |
| * 72 (1969)
* 434 (1989)
* 266 (2000)
 | * 171 (2011)
* 148 (2021)
 |

Viited
------

1. ↑
2. ↑  Autotransporta direcija
3. ↑  Latvijas pagasti. Enciklopēdija. Rīga : A/S Preses nams. 2002. ISBN 9984-00-412-0. 572 lk.
4. ↑  Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija. Valsts aizsargājamo nekustamo kultūras pieminekļu saraksts
5. ↑  Vietvārdu datubāze

| * v
* r
Vecate valla asulad |
| --- |
| 
Košķele **·**  Rimeikas **·**  Rūdēkas **·**  **Vecate** |
**Evald Tammlaan** (15. veebruar 1904 Vihula vald – 17. märts 1945 Stutthof Saksa Riik) oli eesti kirjanik ja ajakirjanik. Kasutas pseudonüümi Jänkimees.

Elulugu
-------

Evald Tammlaan sündis 1904. aastal Vihula mõisas veskirentniku peres. Aastail 1920–1926 õppis ta Rakvere gümnaasiumis ning töötas 1929. aastast ajakirjanikuna (1929–1931 töötas Virulase toimetuses, 1934–1940 Kaja ja Uue Eesti juures), reisis kaubalaevadega, millest avaldas ajalehtedes reisivesteid. 

1940–1941 oli NSV Liidus Moskvas algul pressiatašee, seejärel alatise esindaja asetäitja.3.oktoobrist 1940 oli ta ENSV alaline esindaja NSVL RKN juures, tema asetäitja oli Voldemar Jaanus. Saksa okupatsioonivõimud vangistasid ta 1941. aastal ning Tammlaan suri Stutthofi koonduslaagris.

Looming
-------

Tema rohke publitsistika sisaldab poliitilisi artikleid, vesteid ja reisikirju. Ta on kirjutanud ka näidendeid.

Teoseid
-------

Publitsistikavalimikud:

* "Jänkimehe kroonika" (1961)
* "Jänkimehe kirjad" (1966)

Näidendid:

* "Valge lagendik" (1937)
* "Raudne kodu" (1938)

Välislingid
-----------

* Evald Tammlaan Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
"**Telepaatiline lugu**" on kolmas osa Eno Raua triloogiast, mis ilmus 1970. aastal tema kogumikus "Lugu lendavate taldrikutega".

Sisu
----

Suvel sõbrunenud alevipoiste Meeliku, Jürnase, Kauri ja linnatüdruk Kärdi ning teiselt poolt kahe alevipoisi Peetri ja Riho seiklused jätkuvad (eelmised osad on "Päris kriminaalne lugu" ja "Lugu lendavate taldrikutega").

Triloogia kolmandas osas tegeldakse varasemast rohkem südameasjadega. Kärdi suvevaheaeg maa-alevis hakkab lõppema ning Meelik kutsub ta surnuaiale, et talle midagi tähtsat öelda. Kaur ja Jürnas märkavad Meeliku ja Kärdi kahtlast kadumist ning avastavad Jürnasel telepaatilised võimed, mille abil nad ka surnuaiale saabuvad.

Kärdi vastu on vahepeal hakanud huvi tundma ka Peetri sõber Riho, kes juba triloogia esimeses osas kujutatud Peetri väikevenna Madise kaudu proovib Kärdile läheneda. Riho teeb plaani lüüa Meeliku, Jürnase ja Kauri ning Kärdi vahele kiil, kasutades selleks Madist ning alevitüdrukut Marjut, kellega Rihol on hea läbisaamine. Peeter kutsub Kärdi jalutama ning "juhuslikult" satutakse Marju aeda.

Algab luuremäng, mis lõpeb Riho armetu vahelejäämisega ja tema plaanide ilmsikstulekuga. Poiss hüppab tänava ääres seisva auto furgooni ning sõiduk liigub paigast – auto sõidutab Riho kaugele võõrale maanteele. Telepaatia abil ei õnnestu Jürnasel aga Rihot alevisse tagasi meelitada ning lapsed on sunnitud koos Riho isaga (kes on ametilt taksojuht) minema Rihot otsima. Poiss leitakse ning sõidutatakse rahvast täis tuubitud taksoga alevisse tagasi. Riho isa teatab, et sõidu eest tasub karistuseks Riho.

Kärt aga peab ikkagi linna sõitma. Meelik ja Kärt lepivad kokku, et jäävad kirjasõpradeks.
**Ramata** (eesti keeles *Raamatu*) on küla (*vidējciems*) Lätis Valmiera piirkonnas, Ramata valla halduskeskus. 

Küla asub merepinnast 60 meetri kõrgusel, Riiast 160 ja endisest piirkonnakeskusest Mazsalacast 11 kilomeetri kaugusel. Külas on lisaks vallavalitsusele ka algkool, raamatukogu, kultuurimaja ja postkontor. Seal asub Ramata bussipeatus.

Küla on nime saanud Salatsisse voolava Raamatu jõe järgi, mis omakorda on nime saanud Eestis asuva Raamatu küla järgi. Küla kohal asus Mellāķīši karjamõis (*Mellakiesch*). Nõukogude ajal ehitati küla välja kohaliku sovhoosi Austrums (varem Ramata) keskasulana. Aastail 2009-2021 kuulus küla Mazsalaca piirkonda.

Aastal 2015 oli külas 145 elanikku, aastal 2020 oli elanikke 144.

Viited
------

1. ↑  Vietvārdu datubāze
2. ↑
3. ↑  Autotransporta direcija
4. ↑
5. ↑  Latvijas pagasti. Enciklopēdija. 2. kd. Rīga : A/S Preses nams. 2002. 224. lk. ISBN 9984-00-436-8.

| * v
* r
Ramata valla asulad |
| --- |
| 
Kundziņi **·**  Nuķis **·**  **Ramata** **·**  Talcis **·**  Vērsis |
**Leninism** on Lenini poolt marksismi tõlgendamisel loodud ideoloogia, mida Lenin kasutas oma valitsemise ajal Nõukogude Venemaal ning mida järgisid ka teiste maade kommunistlikud parteid.[*viide?*]

Lenin väitis, et imperialism on kapitalismi kõrgeim arengujärk, et kapitalismi saab kukutada ainult revolutsiooniga ning et kõik katsed kapitalismi reformida nii, et see viiks sotsialismi, on määratud läbikukkumisele[*viide?*]. Lenin ei arvestanud Karl Marxi väidet, et revolutsioon peab toimuma kõigis riikides ühel ajal, vaid lootis, et revolutsioon ühes riigis kutsub selle esile ka kõigis teistes.[*viide?*] Leninil oli õigus selles, et oktoobrirevolutsioon kutsus tõesti esile revolutsioone teistes riikides, kuid ta eksis, arvates, et see kulutulena üle maailma uusi revolutsioone sütitab ning niiviisi maailmarevolutsioonini viib.[*viide?*]

Leninism oli Nõukogude Liidus ja ka mujal maailmas levinud eponüüm paljudele liikumistele ja poliitikatele. Leninlikeks, leninistlikeks, leninlasteks jne nimetasid endid sajad erinevad isikud ja rühmitused.[*viide?*]

Leninism oli ühtlasi ka Lenini kultus.[*viide?*] Lenini nime kandsid Nõukogude Liidus mitmed linnad, kolhoosid ja sovhoosid, sõjaväeüksused, asutused, organisatsioonid, ehitised, riiklikud preemiad, ordenid ja muud autasud. Kõigis suuremates linnades asus Lenini monument, suurtes asutustes oli Lenini portree või büst. Suuremad rahatähed ja paljud postmargid kandsid Lenini portreed. Lenini surnukeha palsameeriti ning paigutati avalikuks vaatamiseks mausoleumi Moskvas Punasel väljakul.

Vaata ka
--------

* Kommunismi must raamat
* Marksism-leninism
* Marksism
* Stalinism
**Eriņi** on küla (*vidējciems*) Lätis Valmiera piirkonnas Kööna vallas. Küla jääb endisest piirkonnakeskusest Naukšēnist 8,5 ja Riiast 151 km kaugusele.

Külast läheb läbi maantee P17. Külas on Eriņi bussipeatus.

Eriņi on tekkinud Eriņi mõisa (*Heringshof*) keskuse juurde. Nõukogude perioodil asus seal kolhoosi Cīņa keskasula. Aastail 2009-2021 kuulus küla Naukšēni piirkonda.

Mõisa häärber koos sealse vestibüüli trepikäsipuuga on muinsusmälestisena regionaalse kaitse all.

Looduskaitse all on arukask kõrgusega 20 ja ümbermõõduga 3,41 meetrit, vaher kõrgusega 15 ja ümbermõõduga 4,71 meetrit, tamm ümbermõõduga 4,68 meetrit ja Eriņi mõisa tamm ümbermõõduga 4,01 meetrit.

Aastal 2000 oli külas 163 elanikku, aastal 2020 oli elanikke 120.

Vaata ka
--------

* Eriņi mõis

Viited
------

1. ↑  Vietvārdu datubāze
2. ↑  Autotransporta direcija
3. ↑  Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija. Valsts aizsargājamo nekustamo kultūras pieminekļu saraksts, vaadatud 14.11 2024
4. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS

| * v
* r
Kööna valla asulad |
| --- |
| 
Dīķeri **·**  Eriņi **·**  **Kööna** **·**  Unguriņi |
**Mortferus** on *black metal*'it viljelev Eesti ansambel, mille asutasid 2010. aasta lõpus Tartus kitarristid Henry Luts ja Martin Kolk. 

Pärast mitmeid koosseisumuutusi avaldas bänd 2013. aastal digitaalsel kujul albumi "Creations and Other Retributions", kus leidub nii eesti- kui ka ingliskeelseid lugusid. Loodusest ja mitmesugustel süngetel teemadel kõnelevas loomingus  pööratakse rõhku kõhedusttekitavale atmosfäärile; esinemistel kannavad bändiliikmed tihti *black metal*'ile omast *corpse paint*'i. Mortferuse nimekamate kontsertide sekka kuulub esinemine Baltikumi suurimal talvisel *metal-*festivalil "Howls of Winter II" 2015. aastal.

Mortferus on Tartu *black metal'*i bändide loomingulise rühmituse Pergerus liige. Bändi liikmed teevad kaasa ka teistes Eesti *metal*'i bändides (Form, Throcyte, Catafalc jm).

Koosseis
--------

* Isand Henry – vokaal, kitarr
* Artur – kitarr
* Rainer – trummid
* Kapa – basskitarr

Diskograafia
------------

* Creations and Other Retributions (LP, 2013)

Viited
------

1. 1 2  Mortferuse Bandcampi lehekülg
2. ↑  Mortferuse Metal Archivesi lehekülg
3. ↑  "MORTFERUS: Raamis sees on juba kõik tehtud. - TAUD, jaanuar 2020" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 24.01.2020. Vaadatud 24.01.2020.
4. ↑  "Neljapäeval algab Tallinnas Baltikumi suurim talvine metal-festival". *ERR Kultuuriportaal*. 09.02.2015. Vaadatud 08.05.2020.
5. ↑  "Pergerus – Tarbatu Black Metali Ordu".

Välislingid
-----------

* Mortferus Facebookis
* Mortferus Metal-Archivesis
* Mortferus Bandcampis
* Mortferus Rada7-s
Tsinkanoodi elektronide liikummise ja elektrivoolu suuna illustratsioon
**Anood** (kreeka k *anodos* tee ülespoole) on elektriseadme elektrood, millele liiguvad katoodilt väljuvad negatiivse elektrilaengu kandjad ‒ elektronid või anioonid. Elektroodipotentsiaalide seisukohast on anioonide liikumisega samaväärne katioonde liikumine anoodilt katoodile. 

Elektrokeemilise seadme elektroodid| Seade | Anood | Katood |
| --- | --- | --- |
| Galvaanielement, kütuseelement | Miinuselektrood (−) Oksüdatsioon | Plusselektrood (+)Reduktsioon |
| Elektrolüüsiseade,nt laetav aku | Plusselektrood (+)Oksüdatsioon | Miinuselektrood (−) Reduktsioon |

See, kas anood on katoodi suhtes positiivne või negatiivne, sõltub seadise liigist.

Energiat tarbiva seadise (näiteks katoodkiiretoru, gaaslahenduslambi, elektrolüüsiseadme) pingestamisel ühendatakse anood vooluallika plusspoolusega ja katood miinuspoolusega; seega on anood katoodi suhtes positiivne.

Keemilises vooluallikas kui energiat andvas seadises on anoodiks see elektrood, millel toimub oksüdatsioonireaktsioon. Sel juhul on anood katoodi suhtes negatiivne: vooluallika anood on ühtlasi miinuspoolus ja katood plusspoolus.

Süsinikust anoode on valmistatud ka Sosnovski karuputkest. Eriomadustega süsiniku valmistamiseks saab kasutada mitmesuguseid erinevaid materjale.

Vaata ka
--------

* Elektrood
* Katood

Viited
------

1. ↑  Charles E. Mortimer, Ulrich Müller: *Chemie.* 8. Auflage, 2007, S. 352.
2. ↑  "Sosnowskyi Hogweed-Based Hard Carbons for Sodium-Ion Batteries". *MDPI*. 20. september 2022. Vaadatud 18.10.2022.
3. ↑  Wang, Lu; Sofer, Zdenek; Pumera, Martin (14. jaanuar 2020). "Will Any Crap We Put into Graphene Increase Its Electrocatalytic Effect?". *ACS Nano*: 21–25 – via ACS Publications.
**Johann von Buxhoeveden** (surnud 1548) oli Saaremaa stiftifoogt 1527. 1528. ja 1534. aastal.

Johann von Buxhoeveden pärines arvatavasti Saaremaalt. Esimest korda on teda Saaremaa stiftifoogtina mainitud 17. märtsil 1527 ja seejärel korduvalt nii 1527. kui ka 1528. aastal. Viimast korda on teda stiftifoogtina mainitud 11. detsembril 1534, kuid ilmselt ajavahemikus 1530–1534 ta selles ametis ei olnud, sest siis on Kuressaare foogtina mainitud Gotthard von Gilsenit. 

1527. ja veel ka 1536. aastal on Johann von Buxhoevedeni mainitud Saare-Lääne piiskopi nõunikuna. Tõenäoliselt oli piiskop Reinhold von Buxhoeveden tema küllaltki lähedane sugulane.

1528. aastal abiellus Johann von Buxhoeveden Barbara Danelovega.

Viited
------

1. ↑  Essen, Nicolai von, Johann von Buxhoeveden. Genealogisches Handbuch der Oeselschen Ritterschaft, 1971, s. 58

Kirjandus
---------

* Leonid Arbusow vanem. *Livlands Geistlichkeit von 12. bis ins 16. Jahrhundert. 3. Nachtrag*. 1913, lk 39.

Välislingid
-----------

* Essen, Nicolai von, Johann von Buxhoeveden. Genealogisches Handbuch der Oeselschen Ritterschaft, 1971
Kārķi kirik
**Kārķi** (vanasti ka *Jaunkārķi*, eesti keeles mööndav ka nimekuju *Karkla*) on küla (*vidējciems*) Lätis Valka piirkonnas, Kārķi valla halduskeskus. Küla asub merepinnast 60 meetri kõrgusel, Riiast 151 ja piirkonna keskusest Valkast 30 kilomeetri kaugusel. 

Küla nimetus võib pärineda eesti keelest, kus selle vana nimekuju oli Kaara küla ehk Ahne küla. Ka võib selle nimi pärineda läti keelest, kus kohalikus murdes *kārkli* tähendab pajusid.

Külas on lisaks vallavalitsusele ka põhikool, rahvamaja, raamatukogu ja postkontor. Seal asub Kārķi bussipeatus.

Küla sai alguse aastal 1754, mil Vana-Kaarküla mõisast eraldati Uue-Kaarküla mõis (*Neu-Karkel*). Nõukogude ajal oli küla Kārķi sovhoosi keskasulaks. Kārķis asub üks uuemaid luteri kirikuid Lätis. Külas asub mälestusmärk Teises maailmasõjas hukkunud valla elanikele.

Kārķis kasvavad Jaunkārķi lehised, üks kuusk, üks kask ja kaks nimetut mändi on looduskaitse all.

Aastal 2015 oli külas 358 elanikku.

Viited
------

1. ↑  Vietvārdu datubāze[*alaline kõdulink*]
2. ↑  Latvijas pagasti. Enciklopēdija. Rīga : A/S Preses nams. 2001. ISBN 9984-00-412-0. 463 lk.
3. ↑  Autotransporta direcija
4. ↑   Административно-территориальное деление Латвийской ССР 1978 год. — Рига: Лиесма, 1978. — 137 lk.
5. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 16. jaanuar 2017. Vaadatud 15. jaanuaril 2017.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
6. ↑  Список памятников и памятных мест, связанных с событиями Великой Отечественной войны, на территории Латвийской Республики
7. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS

| * v
* r
Kārķi valla asulad |
| --- |
| 
**Kārķi** **·**  Veckārķi **·**  Vēveri |
Miia Pallase
**Miia Pallase** (1952–1976 **Viigipuu;** sündinud 24. aprillil 1952 Jõgeval) on Eesti haridustegelane, Pühajärve Põhikooli direktor.

Ta on lõpetanud 1971. aastal Tartu 2. Keskkooli ja 1975. aastal Tartu Riikliku Ülikooli kehakultuuriteaduskonna. 

Aastatel 1975–1980 töötas ta Tartu Korvpallikooli treenerina. Aastatel 1980–1983 oli ta Pühajärve 8-klassilise Kooli kehalise kasvatuse õpetaja, 1983–1992 oli Otepää Keskkooli kehalise kasvatuse õpetaja. Aastatel 1992–1995 töötas ta Otepää linnavalitsuse haridusameti juhatajana ja aastatel 1995–2002 oli Pühajärve Põhikooli õppealajuhataja.

Alates 2001. aastast on Miia Pallase Pühajärve Põhikooli direktor.

Sportlaskarjäär
---------------

Miia Pallase oli aastatel 1967–1971 Eesti noorte korvpallikoondise liige, 1972–1976 Tartu Riikliku Ülikooli esinduskoosseisus ja Eesti koondises. Aastatel 1972–1978 oli ta kuuel korral Eesti meister korvpallis, neljal korral korvpallikarika võitja ja 1978. aastal korvpalli suvespartakiaadi võitja.

Tunnustus
---------

* 2023 – Valgamaa vapimärk

Viited
------

1. ↑  "Pühajärve Põhikooli koduleht". Vaadatud 25.10.2021.
2. 1 2  "Pallase, Miia". *Eesti Entsüklopeedia*. Vaadatud 25.10.2021.
Aruvälja kool veebruaris 2024
**Ahaste** on küla Pärnu maakonnas Pärnu linnas.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Audru valda.

Ahaste küla on esmamainitud 1670. aastal kui Ahhast[*viide?*].

On tänavküla Pärnumaal Audru vallas Ahaste piirkonnas (Ahaste, Soeva, Aruvälja, Kärbu ja Põhara kuuluvad Ahaste piirkonda). Küla põhjaosa on hõredalt asustatud ja lõunaosa tihedalt. 

Piirkond on tiheda asustusega. Külas tegutsevad kool, Aruvälja rahvamaja, lasteaed ja kauplus.

Külas on hoogustunud kohaliku ajaloo uurimine raamatukogu juhataja eestvedamisel. 

Külas on Rindali paisjärv. 1833. aastal oli eraldi Ahaste vald.

Ahaste vald oli pikliku kujuga ning see ulatus Nedrema külast Rindali ja Ellamaa külani. Valla territooriumi keskel asus vallamaja, vallamajast põhjas ja lõunas paiknes raba. Vallamaja asupaiga tegi eriliseks see, et tegu oli kahe raba vahelise kõige kitsama kohaga.

Ahaste küla elanike arvu täpsus 2014. aasta kohta on arvestuslik ja põhineb kohalike inimeste tegelikul arvul. 

Külas on toimub igal aastal lastelaager Aruvälja Loob.

Ahaste elanike arvu muutus
--------------------------

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Aasta | Elanikke |
| --- | --- |
| 1989 | 327 |
| 2000 | 272 |
| 2006 | 253 |
| 2009 | 257 |
| 2012 | 242 |
| 2013 | 235 |
| 2014 | 249 |
| 2015 | 295 |
| 2016 | 271 |
| 2017 | 239 |

 |

Ajalootuba
----------

Ahaste külas asub üks Eesti suuremaid ajalootubasid.[*viide?*]

Viited
------

1. ↑  Statistikaamet, vaadatud 20.08.2023.
2. ↑

Välislingid
-----------

* 

| * v
* r
Pärnu linna asulad |
| --- |
| Linn | 

* Pärnu

 |  |
| Alevid | 

* Lavassaare
* Paikuse

 |
| Alevikud | 

* Audru
* Tõstamaa

 |
| Külad | 

* Ahaste
* Alu
* Aruvälja
* Eassalu
* Ermistu
* Jõõpre
* Kabriste
* Kastna
* Kavaru
* Kihlepa
* Kiraste
* Kõima
* Kõpu
* Kärbu
* Lao
* Lemmetsa
* Liiva
* Lindi
* Liu
* Lõuka
* Malda
* Manija
* Marksa
* Männikuste
* Oara
* Papsaare
* Peerni
* Pootsi
* Põhara
* Põldeotsa
* Põlendmaa
* Päraküla
* Rammuka
* Ranniku
* Ridalepa
* Saari
* Saulepa
* Seliste
* Seljametsa
* Silla
* Soeva
* Soomra
* Tammuru
* Tuuraste
* Tõhela
* Tõlli
* Valgeranna
* Vaskrääma
* Värati

 |
**Aleksander Pall** (10. juuli 1900 Virumaa, Küti vald – 31. juuli 1969 Rakvere), Pajusti küla Treiali 33 talu peremees, Põllutöökoja teise koosseisu liige (valitud 1936 Viru-Jaagupi põllumeeste konvendi poolt) ning Küti vallavanem 1939.

Oli sõjaväeteenistuses 22. maist 1919 kuni 21. augustini 1921 Eesti Rahvaväe 1. diviisis.

Oli tegev Viru-Jaagupi Vabatahtliku Tuletõrje Seltsi liikmena ja Viru-Jaagupi kiriku vöörmündrina.

Oli omavalitsuste esinduskogude poolt valitud esindajate kogu liige 1938 ning Viru maavolikogu liige 1938 ja Viru maavolinik 1940.

Arreteeriti 5. juunil 1952, süüdistus esitati VNFSV Kr.K § 60 lg 3 ja § 61 lg 3 järgi. Vabanes vangilaagrist Stalini surmale järgnenud amnestiaga 15. aprillil 1953, misjärel töötas E.Vilde nim kolhoosis kassapidaja ja kontoritöötajana kuni pensionile jäämiseni 1966. aastal.

Suri raskekujulise kopsukahjustuse tagajärjel ja on maetud Viru-Jaagupi kalmistule.
Postuumselt rehabiliteeritud.

Viited
------

1. ↑   Teenistuseleht, välja antud 1. diviisi staabis, Narva 19. august 1921
2. 1 2  A. Palli sugulaste eravalduses olevad kirjad ja dokumendid
3. ↑   Rakvere raj Prokuratuur, kriminaalasja toimik 2280, alustatud 7. juunil 1951
4. ↑   EV Ülemkohus, rehabiliteerimistõend 11-6758, 09.01.1992
**Häme linnus** on keskaegne linnus Soomes, Hämeenlinnas. Linnus asub praegu Vanajavesi järve kaldal, algselt asus see saarel.

Ajalugu
-------

Häme linnus arvatakse olevat ehitatud 13. sajandi lõpus.

Rootsi sõjaväe kindlusena
-------------------------

Kuningas Gustav III juhtimisel hakati 1770. aastatel linnust suurejooneliselt ümber ehitama. Hämeenlinna linn koliti keskaegse linnuse kõrvalt oma uude asupaika, et saada ruumi linnuse ümber rajatavasse bastionaalsüsteemis kindlustistele. Häme linnusesse toodi garnison, sinna ehitati peavahihoone ning linnuse ringmüüri siseküljele rajati mitmesuguseid töökoja-, toiduvamistamis- ja toiduhoidmisruume ning sõjaväelaste elamisruume. Linnus muudeti uue Häme kindluse keskuseks.

Vanglana
--------

Linnuse osasid oli kasutatud ajutise vangistuspaigana juba keskajal. Pärast Soome vallutamist Venemaa poolt tegutses linnuses alates 1830. aastatest vangla, kuid tegutsesid edasi ka viljalaod.

Carl Ludwig Engeli tegi linnuse vanglaks ümberehitamise projekti aastal 1837, mille järgi ehitai linnus täielikult vanglaks ning viljaladu viidi mujale. Vangla tegutses linnuses 1953. aastani vangla, siis hakati seda järk-järgult sulgema. Lõplikult suleti keskaegses linnuses asunud vangla 1972. aastal.

Muuseumina
----------

Alates 1979. aastast toimib linnus muuseumina.

Viited
------

1. ↑  Häme Castle

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Häme linnus** |

Välislingid
-----------

* Häme linnus Soome Rahvusmuuseumi kodulehel. Soome keeles (vaadatud 9. mail 2019)
Tiia-Ester Loitme 2014
**Tiia-Ester Loitme** (sündinud 19. detsembril 1933) on eesti koorijuht ja pedagoog.

Tiia-Ester Loitme alustas muusikaõpinguid Tallinna Riikliku Konservatooriumi juurde kuulunud muusikakoolis, kus õppis aastatel 1944–1949 Erika Franzi juhendamisel klaverit. 1949. aastal katkestas õpingud küüditamine Venemaale Krasnojarski kraisse. 1956 naasis Loitme Eestisse. 1965. aastal lõpetas ta Tallinna Riikliku Konservatooriumi Gustav Ernesaksa dirigeerimisklassis.

Aastal 1970 alustas Tiia-Ester Loitme Heino Kaljuste kõrval tööd tütarlastekoori Ellerhein dirigendina. Töötas selle kõrvalt Tallinna 7. Keskkooli muusikaõpetajana ja juhatas kooli koori.

Aastatel 1975–1981 töötas Tiia-Ester Loitme õppejõuna Tallinna Riiklikus Konservatooriumis, 1980. aastal stažeeris Moskva Riiklikus Konservatooriumis V. Sokolovi dirigeerimisklassis. 

Alates 1987. aastast töötas Tiia-Ester Loitme taas Tallinna Inglise Kolledžis muusikaõpetajana. 

Aastatel 1989–2012 oli ta Ellerheina peadirigent. 2017. aastal nimetati koori audirigendiks. Tiia-Ester Loitme juhtimisel on Ellerhein võitnud mitu rahvusvahelist konkurssi.

Tiia-Ester Loitme on olnud Eesti üld- ja koolinoorte laulupidudel laste- ja naiskooride juht ja üldjuht. Koos Heino Kaljustega on ta koostanud keskkooli muusikaõpikuid.

Tunnustus
---------

* 1987 Eesti NSV teeneline õpetaja
* 1995 Gustav Ernesaksa koorimuusika preemia
* 1997 Valgetähe medaliklassi teenetemärk
* 1998 Tallinna teenetemärk
* 1999 Aasta naine
* 2002 Aasta õpetaja
* 2002 Hea õpetaja
* 2002 Tallinna aukodanik[*viide?*]
* 2003 Heino Kaljuste nimeline stipendium
* 2003 Eesti Kultuurkapitali rahvakultuuri aastapreemia (Eesti koorimuusika rahvusvaheline tutvustamine)
* 2004 Vabariigi Presidendi hariduspreemia
* 2004 Grammy auhind
* 2005 Valgetähe III klassi teenetemärk
* 2008 Jaapani Tõusva Päikese orden
* 2009 Aasta muusik
* 2011 Eesti Vabariigi kultuuripreemia elutöö eest

Viited
------

1. ↑  Eesti Muusika Infokeskus
2. ↑  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 3080
3. ↑  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 4594

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Tiia-Ester Loitme** |

* Teet Korsten. Tiia-Ester Loitme: mina oma seltskonnaga ei taha olla mingi Nokia Põhjarannik, 27. aprill 2004
* Madis Jürgen. ELU ÜHES PÄEVAS: Tiia-Ester Loitme Eesti Ekspress, 2. detsember 2004
* Jaapan annab Tiia-Ester Loitmele ordeni, Postimees, 12. detsember 2008
* Kadri Ratt. Aasta Muusik 2008 on Tiia-Ester Loitme EPL, 6. jaanuar 2009
* "Ärge laulge nagu tiisikushaige konn supis!" Eesti Ekspress, 8. jaanuar 2009
* Jaanus Kulli. Dirigent Tiia-Ester Loitme: "Koorijuhtimine on ju nii lihtne!" Õhtuleht, 12. jaanuar 2009
* Maris Meiessaar. Tiia-Ester Loitme - Dirigeerimatu dirigent EPL, 31. jaanuar 2009
**Ko-Ko-Ko** (lühend fraasist *Kolme Koopa Kohvik*) oli kohvik Tartus Küütri tänaval.

Teave kohviku algusaastate kohta on vastuoluline. Hillar Palametsa järgi oli kohviku idee autor kunstnik Nigul Espe, kes tegi ühtlasi selle sisekujunduse. Kohvik avati Palametsa väitel 1934. aasta märtsis. Mõne aasta pärast olevat Espe kohvikupidamisest loobunud. Teistel andmetel olevat kohviku asutanud 1933.–1934. aastal Udo Silvere.

Kohvikus oli üleval Eesti kunstnike näituseid.[*viide?*]

Kohvik lõpetas tegevuse 25. detsembril 1940. Sõja järel olid selle ruumid kasutusel kohvik-sööklana, hiljem tegutses seal tudengite seas populaarne õllerestoran Humal.

Alates 2012. aastast tegutseb omaaegse kohviku ruumides restoran Polpo.

Viited
------

1. 1 2  Hillar Palamets. Oh, oh, hoo – Ko-Ko-Ko …![*alaline kõdulink*] Tartu Ekspress, 17. veebruar 2016.
2. ↑  Ed. Ahas. Tänase kaanepildi autorist Taluperenaine, 1938, nr 1, lk 3.
3. 1 2  Rüütli 9 kivimaja Tartu linnavalitsuse kodulehel
4. ↑  "Restoran Polpo". Originaali arhiivikoopia seisuga 21. detsember 2019. Vaadatud 21. detsembril 2019.
**Elīna Garanča** (sündinud 16. septembril 1976 Riias) on läti ooperilaulja, metsosopran.

Garanča sündis Riias muusikute peres. Ta asus 1996. aastal õppima laulmist Läti Muusikaakadeemias ning jätkas õpinguid Viinis ja USAs. 

Kutselise lauljana alustas ta tööd Südthüringisches Staatstheateris Meiningenis ja jätkas Frankfurdi Ooperiteatris. 1999. aastal laulis ta Savonlinna ooperifestivalil Maddalena rolli Verdi "Rigolettos" ning võitis Helsingis Mirjam Helini lauluvõistluse.

Rahvusvahelise tuntuse saavutas Garanča 2003. aastal Salzburgi festivalil, kui ta laulis Annio osa Mozarti ooperis "La clemenza di Tito" (dirigent Nikolaus Harnoncourt). Sellele järgnesid sellised suuremad osatäitmised nagu Charlotte Massenet' ooperis "Werther" ning Dorabella Mozarti ooperis "Così fan tutte" Viini Riigiooperis (2004) ja "Dorabella Pariisis" (lavastaja Patrice Chéreau, 2005).

12. jaanuaril 2008 tegi Garanča debüüdi New Yorgis Metropolitan Operas Rosina rolliga Rossini "Sevilla habemeajajas". 2010. aastal laulis ta peaosa Bizet' ooperi "Carmen" lavastuses Metropolitan Operas.

Tunnustus
---------

* 2006 Euroopa kultuuriauhind

Isiklikku
---------

Garanča abikaasa on dirigent Karel Mark Chichon. Tütar Catherine Louise on sündinud 2011. aastal.

Välislingid
-----------

* Elīna Garanča koduleht
Krahv **Per Brahe** noorem [br'aae] (18. veebruar 1602 Rydboholmsi loss – 12. september 1680 Bogesundi lossis) oli Rootsi ja Soome riigitegelane ning sõjaväelane, kes oli 1637–1640 ja 1648–1654 Soome kindralkuberner.

Per Brahe osales Rootsi-Poola sõjas (1626–1629), teenides lõpuks välja oobersti auastme, oli 1629 ja 1630 maamarssal ja samast aastast riiginõunik, ning Vestmanlandi, Bergslageni ja Dalarna laaman.

Per Brahe. David Becki maal umbes 1650. aastast
Pärast oma hea sõbra kuningas Gustav II Adolfi surma 1632. aastal asus ta tegelema poliitikaga.

Ta soosis kaubanduse arengut ja hariduse levikut. Asutas 1640. aastal Turu Akadeemia (mille kantsler ta oli 1646–1680) ning 1649 Raahe (rootsi keeles Brahestad) linna. Ta tegi ettepaneku, et igas linnas oleks gümnaasium ja igas vallas algkool.

Kuninganna Kristiina nooruse ajal ja ka pärast kuningas Karl X Gustavi surma oli Per Brahe riigikantslerina üks regentidest.

Tegeles pisut ka keelepoliitikaga. Rõhutas, et Soomes töötavad rootslased peavad oskama kohalikku keelt.

Perekond
--------

Brahe lasi endale rajada Rootsi Vätterni järve äärde maamõisa. 1645. aastal sai sellest aga tema abikaasa Kristina Katarina Stenbocki residents. Mõni aasta hiljem naine suri ja Brahehusina tuntud lossist sai külalistemaja. Hoone jäi kasutuseta pärast 1708. aasta tulekahju
Tema vanemad olid riiginõunik Abraham Pedersson Brahe (1569–1630) ja vabapreili Elsa Gyllenstierna af Lundholm (1577–1650). Tema õde, õuemeistrinna Margaretha Brahe (1603–1669) oli abielus Ingeri- ja Liivimaa kindralkuberneri Bengt Bengtsson Oxenstiernaga.

Per Brahe abiellus 1628 Kristina Katarina Stenbockiga (1609–1650), kes oli Gustav Eriksson Stenbocki (1575–1629) ja krahvinna Beata Margareta Brahe (1583–1645) tütar, Gustaf Otto Stenbocki õde. Abielust sündis:

* Elsa Beata Persdotter Brahe (1629–1653)

Hiljem abiellus 1653 Lennart Torstensoni lese Beata De la Gardiega (1612–1680), kes oli Ekholmi vabahärra Johan De la Gardie ja Steninge vabaproua Catharina Christiernsdotter Oxenstierna (maetud 1625) tütar, Narva linnuse ja lääni asehalduri (1584) Krister Gabrielsson Oxenstierna (1545–1592) tütretütar.

Viited
------

1. ↑  Vilhelm Fredrik Palmblad: Biographiskt Lexicon öfver namnkunnige svenska män, 1837, lk.14–32

Kirjandus
---------

* Petrus Nordmann: Per Brahe, grefve till Visingsborg, friherre till Kajana, herre till Rydboholm, Lindholmen, Brahelinna och Bogesund, Sveriges rikes råd och drots samt lagman öfver Västmanland, Bergslagen och Dalarna. Helsingfors: Svenska litteratursällskapet i Finland 1904

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Per Brahe** |
Arvi Altmäe, 1999 (Jaan Künnapi foto)
Arvi Altmäe esinemas Eesti Rahvusraamatukogus Maaema messil 6. oktoobril 2012 Eesti Kodukaunistamise Ühenduse juhatuse esimehena
**Arvi Altmäe** (sündinud 22. juulil 1942) on eesti endine kõrgkoolijuht.

Aastatel 1967–1973 õppis Altmäe Eesti NSV Riiklikus Kunstiinstituudis, mille lõpetas kiitusega arhitektuuri erialal. 1997–1999 õppis ta Tallinna Tehnikaülikoolis ja lõpetas haldusjuhtimise erialal magistrikraadiga. 

2004. aastal kaitses ta doktoriväitekirja sotsiaalteadustes akadeemias Nord (doktoritöö "Kvaliteedi tagamise rakendamine Eesti rakenduskõrghariduses"; juhendaja Ene Grauberg) ning 2009. aastal sai doktorikraadi kasvatusteadustes Tampere Ülikoolis. Kaitstud väitekiri: "Koulutuksen laatu Viron tekniikan alan ammattikorkeakouluissa" ("Hariduse kvaliteet Eesti rakenduskõrgkoolides"). 

Aastatel 1983–1992 oli Altmäe Tallinna Ehitus- ja Mehaanikatehnikumi direktor. Pärast selle ümberkujundamist kõrgkooliks oli Tallinna Kõrgema Tehnikakooli (1992–1999) ja pärast viimase ümbernimetamist Tallinna Tehnikakõrgkooli (1999–2010) rektor.

Ta on olnud rakenduskõrgkoolide rektorite nõukogu esimees ning Vabariigi Presidendi Akadeemilise Nõukogu liige.

Ta on Isamaa ja Res Publica Liidu liige ning MTÜ Eesti Kodukaunistamise Ühenduse juhatuse esimees.

27. veebruaril 2012 määras majandus- ja kommunikatsiooniminister Juhan Parts Altmäe EAS-i nõukogu liikmeks.

Tunnustus
---------

* 2000 Valgetähe III klassi teenetemärk
* 2006 Valgetähe II klassi teenetemärk
* 2010 Vilniuse Kolledži (Leedu) audoktor

Viited
------

1. ↑  Ene Grauberg CV. nord.ee
2. ↑  Parts määras EAS-i nõukogusse Cinzia Siigi ja Arvi Altmäe, Delfi, 28. veebruar 2012

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Arvi Altmäe** |

* Arvi Altmäe Eesti Teadusinfosüsteemis Muuda Vikiandmetes
Axel Ryning
**Axel Nilsson Ryning** (1552–1620) oli Rootsi sõjaväelane ja riigitegelane.

Axel Ryning sündis Gimmersta (sv) ja Lagnö mõisniku Nils Eriksson Ryningi (surnud 1578) ja Lagnö mõisa pärijanna Ingeborg Eriksdotter Trolle (surnud 1590) pojana. Tema ema oli Rootsi riigihoidjaks olnud Erik Arvidsson Trolle (sv) tütar, ema õde Beata Eriksdotter Trolle oli abielus riiginõuniku ja admirali Gabriel Kristiernsson Oxenstiernaga ja ema poolvend Gustaf Eriksson Trolle (sv) oli aastatel 1515–1521 Uppsala peapiiskop. 

Axel Ryningist sai peale Johan III surma 1592. aastal Hertsog Karli nõunik ja 1594. aastal Stockholmi asehaldur. 4. oktoobrist 1599 oli ta Viiburi linnuse asehaldur ja aastast 1602 riiginõunik ja riigiadmiral. 18. septembril 1605määrati Karl IX poolt Tallinna linnuse ja lääni asehalduriks. 7. maist 1611 Nyköpingi lossi asehaldur ja aastast 1612 kuni surmani riigimarssal.

Ta suri Penningby lossis (sv) Upplandi maakonnas.

Perekond
--------

Axel Ryning abiellus 13. mail 1613 aastal Stockholmi lossis Penningby lossi pärijanna vabapreili Margareta Bielkega (surnud 1629), kes oli riiginõunik Claes Nilsson Bielke (sv) (1544–1623) ja tema esimese naise Elin Larsdotter Flemingi (surnud 1586) tütar. Elin Fleming oli Eestimaa esimese Rootsi asehalduri Lars Ivarsson Flemingi tütar.

Abielust lapsi ei sündinud ja peale mehe surma abiellus Margareta 1622 aastal Gabriel Gustafsson Oxenstiernaga (sv), kes oli Gustaf Gabrielsson Oxenstierna poeg. 

Axel Ryningi vennad olid samuti kõrgetel ametikohtadel:

* Olof Ryning (surnud 1589), Johan III õuemarssal, Eestimaa asehaldur, Tyresö lossi isand, abiellus 1586 riiginõuniku Axel Eriksson Bielke (sv) ja Anna Eriksdotter Leijonhufvudi tütre Kariniga, kelle ema oli Rootsi kuninga Gustav I Vasa teise naise Margaret Leijonhufvudi õde.
* Peder Ryning (surnud 1613), Hertsog Karli vürstlik nõunik, abiellus 1591 riiginõuniku ja vabahärra Nils Göransson Gyllenstierna (sv) tütre Kerstiniga.
* Erik Ryning, Västmanlandi ja Dalarna asehaldur Västeråsis; Liivimaa kindralkuberneri ja riiginõuniku, vabahärra Erik Eriksson Ryningi isa.

Viited
------

1. ↑  Nordisk familjebok, 1916 lk. 1353
2. ↑  Karl Fredrik Werner. "(1847) Biografiskt lexikon öfver namnkunnige svenske män ...:Ryning, Axel Nilsson lk. 100".
3. ↑  Kultuurimälestiste Riiklik Register: O. Ryningi hauamonument, H. v. Aken, 1594 (dolomiit) Tallinna Toomkirikus
4. ↑  "(1754) Matrikel öfwer Swea rikes ridderskap och adel ... lk. 71".

Välislingid
-----------

* Elulugu (1890), lk. 127 Nordisk familjebok (rootsi keeles)
* Elulugu (1916), v. 1352–1353 Nordisk familjebok (rootsi keeles)
* Elulugu (1906), lk. 401 Svenskt biografiskt handlexikon (rootsi keeles)
* Toinen Puolan sota (1600–1629): I vaihe Sota Baltiassa (1600–1618) pohjanprikaatinkilta.fi (soome keeles)
* Sugupuu genealogics.org

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Nils Turesson Bielke** | **Tallinna asehaldur**1605—1608 | Järgnev**...** |