recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Viigandi mõis 1904. aasta kaardil. Väljavõte kaardilt "Wegekarte des Walkschen Kreises mit den Kirchspiels- und Gutsgrenzen" (1904). Mõisa valdused on kaardil tähistatud numbriga 19
**Viigandi** ehk **Vīganti mõis** (saksa keeles *Wiegandshof*, läti keeles *Vīgantu muiža*) oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Härgmäe kihelkonnas. Nüüdisaegse haldusjaotuse järgi paikneb Lätis Valka piirkonna Härgmäe vallas.

Ajalugu
-------

Gustav II Adolf läänistas mõisa aastal 1682 Johann Caspar Ermesele, kellele kuulus ka Kogenbergi mõis. Edasi kujunes see viimase kõrvalmõisaks. Aastal 1749 müüs Johann Arendt von Ermes mõisad Hedwig Agnetha von Hinckeldeyle. Mõis jäi tema tütrele Agneta Elisabethile.

Too suri aastal 1838, jättes mõisa oma tütrele Caroline Schitikowile ja oma lastelastele. Alexander von Schrippen võttis siis mõisa 12 000 rubla eest teistelt pärijatelt üle. Tema pärandi jagamise järel aastal 1856 omandas mõisa 18 000 rubla eest teine Alexander von Schrippen.

Mõisa suurus
------------

Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 4 adramaad, sellele allus 49 mees- ja 62 naishinge. Aastal 1641 oli mõisa suurus (koos Kogenbergi mõisaga) 6 ja 1/2 adramaad. Aastal 1688 oli adramaid 4 ja 1/4. Aastal 1734 oli mõisa suurus 3 ja 5/8 adramaad, aastal 1758 aga 4 ja 1/4 adramaad. Aastal 1823 oli mõisa suurus 2 ja 4/5 adramaad. Ka aastal 1832 oli mõisal adramaid sama palju, aastal 1881 oli neid aga 2 ja 8/80, lisaks allus mõisale 2 ja 64/80 adramaad mõisadele kuuluvate talude valduses.

Agraarreformi ajal, mil mõis tükeldati, kuulus sellele 535 hektarit maad.

Viited
------

1. ↑  Hinnom, Arnold. Suur heitlus. Mälestusi rahvusväeosade ajast ja Vabadussõjast. Eesti Päevaleht: 2010, lk 155.
2. ↑  Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, Volume 1, Heinrich von Hagemeister, lk 291-292
3. ↑  Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 358.
4. ↑  Bienestamm, H. von. Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner, 1826, lk 272.
5. ↑  Hagemeister, Heinrich von. Materialen zu einer Geschichte der Landgüter Livlands. Erster Theil. Riga: Eduard Frantzen´s Buchhandlung, 1836, lk 288.
6. ↑  Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 352.
7. ↑  Latvijas pagasti. Enciklopēdija. Rīga : A/S Preses nams. 2001. ISBN 9984-00-412-0. 279 lk.

Härgmäe kirik
Härgmäe kihelkond

**Kirik**: Härgmäe kirik  

**Pastoraat**: Härgmäe kirikumõis  

**Peamõisad**: Annase mõis | Hoomuli mõis | Härgmäe mõis | Kogenbergi mõis | Kureli mõis | Pedeli mõis | Turna mõis | Uue-Kaarküla mõis | Vana-Kaarküla mõis | Viigandi mõis  

**Karjamõisad**: Aistiltiņi mõis | Annakalnsi mõis | Apši mõis | Ārņi mõis | Bērzise mõis | Kusene mõis | Labarti mõis | Lībieši mõis | Meschjahni mõis | Muischneeki mõis | Pakulsi mõis | Platzbergi mõis | Saliņase mõis | Silamuiža mõis | Skrūvesmuiža mõis | Staļļmuiža mõis | Vērtmuiža mõis |
Haabjas
**Haabjas** ehk **vene** ehk **lootsik** ehk **ühepuulootsik** on ühepuupaat, paat, mis on loodud ühest puu [[tüvi|tüvest].

Haabjas on painutatud külgedega ja madalapõhjaline kanuutaoline ühest puust õõnestatud paat, mis on tavaliselt valmistatud jämedat haava- või pärnapuust (pärnapuust paati nimetatakse pärnjaks). Ühepuulootsiku ehitus on terviklik ja tehniliselt nõudlik protsess, mille võtmetegevusteks on sobiva puu leidmine, hernekaunakujuliseks (ka sigarikujuliseks) vormimine, paari sentimeetri (ligikaudu toll) paksuseks õõnestamine, külgede laialipainutamine tule ja veega lootsikule sobiva kuju andmiseks ning kaaretamine.

Tegu on ühe vanema paaditüübiga, mis on levinud kõigil kontinentidel välja arvatud Antarktika, peamiselt põlisrahvaste, sh soome-ugri rahvaste juures. Eestis on haabjaehituse kultuur tänapäevani säilinud laialdaste üleujutuste poolest tuntud Soomaal, kus tema kohalikuks levinud nimetuseks on lootsik. Kuni 1950. aastateni kasutati Soomaa ühepuulootsikut igapäevase sõiduvahendina jõgedel ja kalapüügiks, kevadiste suurvete ajal oli haabjas aga üleüldse ainsaks liikumisvahendiks. Tänaseks on haabja kasutusalad teisenenud kaasaegsemate ning odavamate paaditüüpide tõttu, kuid säilinud on haabja rekreatiivne kasutus ja kultuuriline tähendus.

2016. aastal kanti haabja ehitamine Soomaal Eesti vaimse kultuuripärandi nimistusse. 2020. aasta 19. märtsil allkirjastas kultuuriminister taotluse kanda ühepuulootsiku ehitamine ja kasutamine Soo­maal UNESCO kiireloomulist kaitset vajava vaimse kultuuripärandi nimistusse. 2021. aasta lõpul kanti haabjas UNESCO kultuuripärandi nimistusse.

Haabja ehitus Soomaal Haabjalaagris aastal 2008* Haabjad Emajõe festivalil, august 2012Haabjad Emajõe festivalil, august 2012
* Haabjas Emajõe festivalilHaabjas Emajõe festivalil
* Haabjas Emajõe festivalilHaabjas Emajõe festivalil

Vaata ka
--------

* Kanuu
* Piroog

Viited
------

1. ↑  Eesti Haabjaselts (28. detsember 2019). "Ühepuupaatide maailmakaart". *Haabjaveeb*. Vaadatud 28.12.2019.
2. ↑  Haabja ehitamine Soomaal, Eesti vaimse kultuuripärandi nimistu
3. ↑  "Soomaa ühepuulootsik kanti UNESCO kultuuripärandi nimistusse" ERR kultuur, 14. detsember 2021

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Ühepuupaat** |

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Haabjas** |

* Haabjaveeb
* Haabjablogi
* Jaan Keerdo, Haabjaehituse teoreetilised põhimõtted ja praktilised lahendused, Magistritöö kultuuriväärtuste säilitamise erialal, Tartu Ülikool 2011
* Eesti vaimse kultuuripärandi nimistu : Ühepuulootsiku ehitamine ja kasutus Soomaal
* Ühepuupaatide leviku maailmakaart
* Haabjas pürib UNESCO kultuuripärandi nimistusse, postimees.ee, 22. märts 2020
Kunagise Alu mõisa peahoone
**Alu mõis** (saksa keeles *Allo*) oli rüütlimõis Rapla kihelkonnas Harjumaal. Nüüdisajal jääb Rapla maakonna Rapla valla territooriumile. Mõisakompleks asub Alus.

Ajalugu
-------

Vanimad teated Alu mõisa kohta pärinevad 1409. aastast. Tõenäoliselt oli mõisa keskuses juba keskajal kivihoonestus. 17. sajandil kuulus mõis Uexküllidele ja Wrangellidele. Pärast Põhjasõda vahetas mõis sageli omanikke, kuuludes Rosenite, Bistramite ning Tiesenhausenite omandusse.

1858. aastal läks Alu mõis naabruses asuva Sikeldi mõisa omaniku Otto von Lilienfeldi valdusse, kes lasi lammutada vanad hooned ning rajada uue härrastemaja.

Mõisa viimane omanik oli Rudolf von Lilienfeldt, kellelt see 1919. aastal võõrandati.

Mõisakompleks
-------------

Alu mõisa härrastemaja
Mõisa härrastemaja ehitustööd algasid 1862. aastal arhitekt Paul Alischi, kes oli ka Kreenholmi Manufaktuuri arhitekt, projekti järgi. Hoone valmis 1875. aastal, saades oma lõpliku kuju Friedrich Modi projekti järgi. Viiekorruselise nurgatorni, sakmelise rinnatise ja kuubikukujulise vormiga uusgooti stiilis ehitis on mõjutatud keskaegsest linnusearhitektuurist.

1920.–1930. aastatel asus endises härrastemajas kool. Teise maailmasõja järel oli hoone Eesti Põllumajandustehnika kasutuses. 1999. aastal omandas kunagise Alu mõisa peahoone Kaitseliit, rajas sinna oma õppekeskuse ning sellega seoses lasi 2000. aastate alguses hoone restaureerida.

Härrastemaja juures asub park koos tiigiga.

Vähestest säilinud kõrvalhoonetest on silmapaistvam uusgooti stiilis ait.

Kultuurimälestiste registris on Alu mõisa peahoone registrinumbri 15323 all, park registrinumbri 15324 all ning ait-kuivati registrinumbri 15325 all.

1999. aastal ostis Kaitseliidu peastaap Rapla vallalt Alu mõisa hoone ja rajas sinna koolituskeskuse

* härrastemajahärrastemaja
* härrastemajahärrastemaja
* ait-kuivatiait-kuivati
* mõisa parkmõisa park
* mõisa parkmõisa park

Vaata ka
--------

* Eesti mõisate loend
* Uusgootika

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Alu mõisast Eesti Mõisaportaalis
2. ↑  Alu mõis. Arhitektuurimälestise pass. Kultuurimälestiste register.
3. ↑  Kaitseliit ostab endale Raplamaal Alu mõisa, www.ohtuleht.ee, 4. september 1999

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Alu mõis** |

* Alu mõis kultuurimälestiste riiklikus registris
* Alu mõisast Eesti mõisaportaalis
* Alu mõis (Mõisate ülevaated) – Muinsuskaitseameti digitaalarhiiv
* Eesti Ajalooarhiivi kinnistute register: Alu mõis (Rapla khk)


Rapla kihelkond

**Kirik**: Rapla  

**Mõisad**: Alu mõis | Hagudi mõis | Hertu mõis | Järvakandi mõis | Kabala mõis | Keava mõis | Kehtna mõis | Kodila mõis | Kuusiku mõis | Lellapere mõis | Ohekatku mõis | Ohukotsu mõis | Pühatu mõis | Raikküla mõis | Rapla kirikumõis | Rapla mõis | Reihenau mõis | Riidaku mõis | Sikeldi mõis | Vahakõnnu mõis | Valtu mõis
**Demokraatia ja Koostöö Instituut** (vene keeles "Институт демократии и сотрудничества", prantsuse keeles "Institut de le démocratie et de la coopération") ehk lühidalt IDC on 2007. aastal loodud Venemaa rahastatav mõttekoda asukohaga Pariisis (2008–2015 tegutses esindus ka New Yorgis) eesmärgiga järgida inimõiguste olukorda lääneriikides.

Ajalugu
-------

Venemaa president Vladimir Putin teatas oma kavatsusest asutada Euroopas Vabaduse ja Demokraatia Instituut, mis jälgib inimõiguste järgimist, Venemaa-EL tippkohtumisel Portugalis 26. oktoobril 2007: "Euroopa Liit aitab toetuste kaudu sedalaadi asutuste arengut Venemaal. Arvan, et on kätte jõudnud aeg, mil Vene Föderatsioon saab sama teha ka Euroopa Liidus". Idee algataja oli Moskvas tuntud advokaat, Venemaa presidendile nõu andva ühiskondliku palati liige Anatoli Kutšerena. Kutšerena väitis, et nende eesmärk pole astuda ameeriklaste Freedom House’i jälgedes, mis kritiseerib juba aastaid Venemaad järjest vähema demokraatia pärast. "Kõik need ettekanded, mida teevad Freedom House ja teised sellised organisatsioonid, jäägu nende südametunnistusele. Kui nad arvavad, et Venemaa võib panna praegu maailmas 139. kohale, siis iga tervemõistuslik inimene küsib: mis värk on?" ütles Kutšerena. "Olen neid uuringuid analüüsinud ja võin väita, et kõik need ettekanded, mida teeb Freedom House, on puhas ideoloogiline töö."

Instituudil oli algselt kaks osakonda: Pariisis Natalja Narotšnitskaja juhtimisel ja New Yorgis MGIMO professori Andranik Migranjan juhtimisel. 2015. aastal suleti Ameerika kontor ja Migranjan teatas, et "inimõiguste olukord USA-s on muutunud paremaks".

Euroopa esinduse teadusdirektori John Laughlandi sõnul rahastab instituuti Ajaloolise Perspektiivi Fond, mida samuti juhib Natalja Narotšnitskaja. Aprillis 2013 Saksa telekanalile ARD antud intervjuus ütles Venemaa president Putin, et IDCd rahastab Vene riik.

IDC teadusdirektor oli 2008–2018 Briti euroskeptik John Laughland, kellel on väga Kremlimeelsed vaated.
  
Wikileaksi andmetel asutas instituudi Venemaa valitsus: „Instituudi mõte on teha lõpp sellele, mida Venemaa valitsus peab Lääne „monopoliks" inimõiguste rikkumiste määratlemisel ja nendest rikkumistest teatamisel, ning väidetavalt arutada inimõiguste temaatikat kultuurimõjudest vabas kontekstis. Lisaks püüab ta parandada Venemaa mainet Läänes."

Viited
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑
7. ↑   Lk, 67

Välislingid
-----------

* Koduleht
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel on Rapla kihelkonna kõrvalmõisast; sama kihelkonna kirikumõisa kohta vaata artiklit Rapla kirikumõis* |

---

**Rapla mõis** (saksa keeles *Rappel*) oli Alu kõrvalmõis Rapla kihelkonnas Harjumaal. Nüüdisajal jääb kunagine mõis Rapla valda Rapla maakonnas.

Ajalugu
-------

Alu mõisnik Hans Diedrich von Rosen müüb 26. aprillil 1705. aastal Alu mõisa Bengt Heinrich von Bistramile, jättes enesele Alust eraldatud Rapla mõisa. Sellega saab alguse Rapla mõisa ajalugu, kuigi ta jääb kuni lõpuni Alu kõrvalmõisaks.

1717. aastal ostab mõisa Jürgen Frisell (Georg Friesel).

1741. aastal ostab Alu mõisnik Bistram Rapla mõisa tagasi.

1747. aastal läheb Alu ja Rapla mõis Tiesenhausenite kätte.

1828. aastal ostab mõisa Udellide departemang

1858. aastal omandab mõisa avalikult müügilt Otto Gustav von Lilienfeld

24. veebruaril 1894. aastal liidetakse Rapla mõis ametlikult Alu mõisaga.

Mõisakompleks
-------------

Mõis asus jõe vasakkaldal tänase Jõe tänava piirkonnas.

Tänapäevaks pole säilinud mitte ühtegi hoonet Rapla mõisast.

Vaata ka
--------

* Eesti mõisate loend

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  ""Eesti Ajalooarhiivi kinnistute register: Rapla mõis (Rapla khk)"". *www.eha.ee/kinnistud*. Vaadatud 16.06.2012.

Välislingid
-----------

* Rapla mõis (Mõisate ülevaated) - Muinsuskaitseameti digitaalarhiiv
* Eesti Ajalooarhiivi kinnistute register: Rapla mõis (Rapla khk)


Rapla kihelkond

**Kirik**: Rapla  

**Mõisad**: Alu mõis | Hagudi mõis | Hertu mõis | Järvakandi mõis | Kabala mõis | Keava mõis | Kehtna mõis | Kodila mõis | Kuusiku mõis | Lellapere mõis | Ohekatku mõis | Ohukotsu mõis | Pühatu mõis | Raikküla mõis | Rapla kirikumõis | Rapla mõis | Reihenau mõis | Riidaku mõis | Sikeldi mõis | Vahakõnnu mõis | Valtu mõis
Kunagise Kabala mõisa peahoone
**Kabala mõis** (saksa keeles *Kappel*) oli rüütlimõis Rapla kihelkonnas Harjumaal. Nüüdisajal jääb kunagine mõis Rapla valda Rapla maakonnas.

Pildid
------

* PeahoonePeahoone
* PeahoonePeahoone
* MeiereiMeierei
* MeiereiMeierei
* VesiveskiVesiveski
* Vesiveski tammVesiveski tamm
* Mõisa piirdemüüridMõisa piirdemüürid
* Mõisa parkMõisa park
* Mõisa kelderMõisa kelder
* Mõisa kaevMõisa kaev
* Mõisa karjalautMõisa karjalaut
* Mõisa ait-kuivatiMõisa ait-kuivati
* Mõisa ait-kuivatiMõisa ait-kuivati
* Sild Vigala jõelSild Vigala jõel

Vaata ka
--------

* Eesti mõisate loend

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Kabala mõis (Rapla)** |

* Kabala mõis (Rapla) kultuurimälestiste riiklikus registris
* Kabala mõisast Eesti mõisaportaalis
* Kabala mõis (Mõisate ülevaated) - Muinsuskaitseameti digitaalarhiiv
* Eesti Ajalooarhiivi kinnistute register: Kabala mõis (Rapla khk)
* Kabala mõisa lugu Mõisablogis


Rapla kihelkond

**Kirik**: Rapla  

**Mõisad**: Alu mõis | Hagudi mõis | Hertu mõis | Järvakandi mõis | Kabala mõis | Keava mõis | Kehtna mõis | Kodila mõis | Kuusiku mõis | Lellapere mõis | Ohekatku mõis | Ohukotsu mõis | Pühatu mõis | Raikküla mõis | Rapla kirikumõis | Rapla mõis | Reihenau mõis | Riidaku mõis | Sikeldi mõis | Vahakõnnu mõis | Valtu mõis
Heterotsükkel on selline tsükliline ühend, mille tsükkel sisaldab vähemalt kahe erineva elemendi aatomeid. 

**Orgaanilised (süsikku sisaldavad) heterotsüklid**

Küllastunud hapnikku sisaldav heterotsükkel püranoos ja küllastamata heterotsükkel püraan.
Orgaanilises keemias uuritakse peamiselt selliste heterotsüklite omadusi, sünteesi ja kasutusi, mis sisaldavad küllastamatust ehk kaksik- või kolmiksidemeid. See on tingitud asjaolust, et küllastunud heterotsüklid reageerivad sarnaselt atsüklilistele derivaatidele. Näiteks hästi tuntud küllastunud hapnikku sisaldavat heterotsüklit tetrahüdrofuraan loetakse tavaliseks eetriks ja lämmastikku sisaldavat piperidiini tavaliseks amiiniks. Neid eristavad täiesti alifaatsetest analoogidest vaid steerilised tunnused.

Enamik uuritavatest orgaanilistest heterotsüklitest on viie- ja kuueliikmelised tsüklid - püridiin, pürrool, furaan, kinoliin, indool ja nende analoogid.

**Anorgaanilised heterotsüklid**

Anorgaanilised heterotsüklid ei sisalda süsinikku. Näiteks borasiin B3N3, heksaklorofosfaseenid P3N3 ja tetravääveltetranitriid S4N4. Kui orgaanilisi heterotsükleid uuritakse ja rakendatakse rohkelt ka tööstuslikel eesmärkidel, siis anorgaaniliste tsüklite uurimine hõlmab enam just fundamentaalteadust.
Tolli mõisa koolimaja 19. sajandi lõpus
**Tolli mõis** (saksa keeles *Pargenthal*) oli rüütlimõis Kullamaa kihelkonnas Läänemaal.

Mõisast on teateid alates 1512.

1905. aasta detsembrirahutuste ajal pandi Tolli mõis põlema.

Viited
------

1. ↑   (vaadatud 22.03.2016)
2. ↑  Tolli mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris (vaadatud 22.03.2016)

Välislingid
-----------

* Tolli mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris
* Tolli mõis Eesti mõisaportaalis
* Tolli mõis, www.moisablogi.ee
* Katrin Talvik, Tolli mõisa lugu, Märjamaa Nädalaleht, 26. jaanuar 2022
* Katrin Talvik, Tolli mõisa lugu 2, Märjamaa Nädalaleht, 2. veebruar 2022

Kullamaa kirik
Kullamaa kihelkond

**Kirik**: Kullamaa  

**Mõisad**: Jõgisoo mõis | Kasenurme mõis | Kalju mõis | Kohatu mõis | Koluvere mõis  | Kuijõe mõis | Käända mõis | Kääsla mõis | Kütke mõis | Leevre mõis | Leila mõis | Liivi mõis | Loodna mõis | Luiste mõis | Maidla mõis | Ohtla mõis | Piirsalu mõis | Päri mõis | Sipa mõis | Sooniste mõis | Suure-Kullamaa mõis | Teenuse mõis | Tolli mõis | Ubasalu mõis | Vaikna mõis | Väike-Kullamaa mõis
Harju-Risti õigeusu kirik
**Harju-Risti õigeusu kirik** oli õigeusu kirik Harju maakonnas Harju-Risti asulas. Kirikut kasutas Harju-Risti õigeusu kogudus.

Risti õigeusu kirik (vene k. *Ристиская Богоявленская церковь*) ehitati 1892. aastal. See asus umbes praeguse põhikooli (endise majandikeskuse) hoone kohal. Alles on kiriku juurde viinud allee ja seda ääristavad puud. 

Kirikuhoonet enam ei ole. Teada on, et pärast teist maailmasõda ja jumalateenistuste lõpetamist 1951. aastal kasutati kirikut klubina. Hoone sai kannatada tulekahjudes. Nagu vanemad inimesed on meenutanud, toimus üks põleng aastavahetusel, pärast seda, kui kirikus oli peetud nõukogulikku nääripidu. On räägitud, et tegemist võis olla süütamisega, millega sooviti kirikuhoonet jätkuva rüüstamise ja rüvetamise eest kaitsta. 

Hoone õhiti ja lammutati 1961. aasta paiku. Kiriku varemed koondati koolimaja juurde kelgumäeks. Kiriku kohale on ehitatud uus hoone, mis algselt oli Kungla sovhoosi klubi, kuid nüüdseks on koolimajaks ümber ehitatud. Ainsana on kirikukompleksi hoonetest säilinud preestri elamu, tänapäeval nn õpetajate maja. Kaupluse taga asub väike õigeusu kalmistu, kus on näha ka mõni hauatähis. 

Kirikust on alles maal, mida näeb EELK Risti koguduse majas.

Viited
------

1. ↑  Harju-Risti õigeusu kirik kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 12.12.2015)

Vaata ka
--------

* Harju-Risti õigeusu kalmistu
**Kaavere mõis** (saksa keeles *Kawershof*) oli mõis Põltsamaa kihelkonnas Viljandimaal. Nüüdisajal jääb kunagine mõis Põltsamaa valla territooriumile.

Ajalugu
-------

Kaavere mõisa omanikuks sai 1750. aastal Jakob Heinrich von Lilienfeld oma äia Heinrich von Ficki testamendi järgi, kui Kaavere 1750. aastal eraldati Vana-Põltsamaa mõisast. 1787. aastal andis J. H. von Lilienfeldi lesk Christina (sünd. von Fick) mõisa üle oma pojale, kuninglikule preisi kammerhärrale Carl Magnus von Lilienfeldile. kes 1824. aastal pantis mõisa Reinhold Johann Ludwig von Samson-Himmelstjernale, kes mõisa 1835. aastal lõplikult omandas. 

Reinhold Johann Ludwig von Samson-Himmelstjernale kuulusid ka Urvaste, Torma, Kivijärve ja Kurista mõis.

Aastatel 1820–1919 kuulus Kaavere mõis Kurista mõisa kõrvalmõisana von Samson-Himmelstjernadele.. Alates 1855. aastast oli Kaavere mõis koos Kurista mõisaga fideikomissmõis.

1866. aasta vallaseadusega eraldati mõisa järelevalve alt Kaavere vald, mis läks Venemaa keisririigi ametnike järelevalve alla.

Mõisa haldusalasse kuulusid Kaavere ja Sulustvere küla.

Viited
------

1. ↑  Uue-Põltsamaa mõis Põltsamaa turismiinfo (vaadatud 20. detsembril 2012)
2. ↑  Kaavere mõis - EAA.1343, Eesti Ajalooarhiiv
3. ↑  Kurista mõis Eesti mõisaportaal (vaadatud 20. detsembril 2012)
4. ↑  "Kaavere vald". *Rahvusarhiivi Eesti valdade register 1866-1917*. Vaadatud 19.10.2017.

Põltsamaa kirik
Põltsamaa kihelkond

**Kirik**: Põltsamaa  

**Mõisad**: Adavere mõis | Kaavere mõis | Kaliküla mõis | Lustivere mõis | Mällikvere mõis | Pajusi mõis | Põltsamaa mõis | Rutikvere mõis | Tapiku mõis | Uue-Põltsamaa mõis
**MTÜ Eesti Muuseumide Liit** (Estonian Association of Museums) loodi 2022. aasta detsembris. Selle liikmeteks on Eesti muuseumid, keda esindavad muuseumide juhid.

Liidu algatusmeeskond tuli kokku 2020. aasta koroonapandeemia ajal, kui oli oluline leida ühised võimalused kriisiolukordades toimetulekuks ja jagada asjakohast infot.

Liit on muuseumide huvikaitseorganisatsioon, mille põhitegevus on suunatud Liiduga ühinenud muuseumide ühiste huvide eest seismisele ja tasakaalustatud arendamisele. Liit ühendab Eesti muuseumeid sõltumata nende omandivormist koondades nende ühishuve ja osaleb kultuuri- ja haridusvaldkonna seaduseloomes ja strateegiate kujundamisel olles partneriks riigile ja kohalikele omavalitsustele.

Eesti Muuseumide Liitu astusid loomisel Eesti Vabaõhumuuseum, Nukuteatrimuuseum, Eesti Maaelumuuseumid, Eesti Kunstimuuseum, Eesti Spordi- ja Olümpiamuuseum, Harjumaa Muuseum, Kalevipoja Koda, Eesti Loodusmuuseum, Eesti Meremuuseum, Haapsalu ja Läänemaa Muuseumid, Eesti Tervishoiu Muuseum, Virumaa Muuseumid, Ajakeskus Wittenstein, Eesti Arhitektuurimuuseum, Tartu Linnaajaloo Muuseumid, Tartu Mänguasjamuuseum, ERM, Eesti Diasini- ja Tarbekunstimuuseum, Arhitektuurimuuseum, Piimandusmuuseum ja Eesti Maanteemuuseum. 2024. aasta alguses kuulus liitu 21 muuseumit.
**Toe Tag** on 1996. aastal Kalamaja linnaosas loodud hiphopansambel. Esialgu oli tegemist ansambli liidri G-Enka sooloprojektiga, mille taustad olid pärit DJ Paul Ojalt. Üsna pea liitus Revo, kes aitas praeguseks kadunud Top Raadio stuudios sisse räppida sellised lood nagu "Depend Upon" ja "O.D. Of Sobriety". Esimene kontsert anti 1996. aasta oktoobris klubis Bel Air. Edasi soojendati juba No-Big-Silence'it ja esineti kõikvõimalikel hiphopiüritustel.

1997. aasta detsembris anti välja kauaoodatud kassett "The Real Kuhnja Homophobes". Kassett sisaldas lisaks oma lugudele ka kahte Dj Critikali remixi. 1998. aastal liitusid G-Enka ja Revo teise Eesti hiphopansamvliga A-Rühm ning Toe Tag läks mõneks ajaks puhkusele. Kuid sama aasta sügisel loodi sootuks uus projekt KNOP ehk ansamblite Me, Myself & I ja Toe Tagi koostöö. Esitati töötlusi Toe Tagi vanadest lugudest, lisaks sai bändi ainukesel kontserdil kuulda Slayeri ja Stone Temple Pilotsi loomingut.

Aastate 1999–2000 jooksul anti mõned üksikud kontserdid, kuid suurema osa ajast tegeles igaüks oma asjadega.

Veebruaris 2001 tehti aga suurejooneline *comeback* klubis Hollywood, üritusel Hip Hop Cafe. Esineti täiesti uue kavaga.

Eesti turnee toimus 2001. aasta oktoobris.

2004. aastal ilmus Toe Tagi kauaoodatud täispikk album "Legendaarne", mille nimilugu oli nende esimene suurem hitt; hilisematest lauludest on tuntumad "Pankrot" ja "Noad ja kahvlid". Praegu tegelevad ansambli liikmed uute projektidega. Oma plaadifirmas Legendaarne Records antakse välja uute *underground*-muusikute plaate (näiteks Metsakutsu, s'Poom, Põhjamaade Hirm, Winny Puhh).

Uus album "Kõik on formuleerimise küsimus" ilmus aastal 2009.

2010. aasta Eesti Muusikaauhindade jagamisel võitis Hiphopi/RnB auhinna.

Välislingid
-----------

* hiphop.ee
* Toe Tag andmebaasis MusicBrainz (*inglise keeles*)
* Legendaarne Records – koduleht
* "Tõmba alla Toe Tagi uus singel "Palju õnne, inimesed!"". *Melu.ee*. 12. detsember 2008.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Chalice*2009*** | **Eesti MuusikaauhinnadAasta Hiphop/R'n'B-artist**2010 | Järgnev***2011*** |
**Dacia Duster** on Renault' ja selle tütarettevõtte Dacia koostöös loodud väikemaastur, mida tutvustati 2009. aasta lõpus. 

Mehhikos, Lõuna-Aafrika Vabariigis, Venemaal, Indias ja mujal müüakse seda mudelit läbi märgivahetuse nimega **Renault Duster** (2014. aastal moodustasid Renault' nime all müüdud autod 60% kogumüügist) ning näiteks India turul müüdi esimese põlvkonna Dusterit ka **Nissan Terrano** nime all.

Selle mudeli autosid müüdi 2014. aasta märtsis Eestis 26 tükki.

* Duster 1.5 dCIDuster 1.5 dCI
* Dacia DusterDacia Duster
* Dacia Duster Urban ExplorerDacia Duster Urban Explorer

2. põlvkonna Dusterit tutvustati 2017. aasta sügisel Frankfurdi autonäitusel. Olulisemad uuendused olid elektriline roolivõimendi, MultiView 360-kraadine kaamerasüsteem, pimenurgaandurid, kliimaseade ning võtmevaba autosse sisenemine ja käivitamine.

* Duster 2. põlvkondDuster 2. põlvkond
* Duster 2. põlvkondDuster 2. põlvkond

Viited
------

1. ↑  Attwood, James (12. detsember 2018). "Dacia set to drop Renault badge". *Autocar* (inglise). Vaadatud 4. jaanuaril 2024.
2. ↑  "Dacia Dusterist sai Nissan Terrano". *auto24.ee*. 21. august 2013.
3. ↑  DeBord, Matthew (12. september 2017). "This dirt-cheap SUV sells like crazy around the world — but Americans can't have it".
**Ühiktüüp** on tüübiteoorias tüüp, millel saab olla ainult üks väärtus (ning seega ei saa see kanda informatsiooni). Kandja (ühiktüübiga seotud hulk) saab olla mistahes ühe elemendiga hulk. Seda laadi hulkade vahel eksisteerib isomorfism ning seetõttu räägitakse ühiktüübist kui tüübist, ning selle väärtuse üksikasju ei peeta tähtsaks. Ühiktüüpi saab lugeda ka 0-ennikuks (või 0-järjendiks).

Ühiktüüp on tüüpide ja tüübitud funktsioonide kategooria lõppobjekt. Seda ei tohi segamini ajada tühja tüübiga, mis ei luba *ühtegi* väärtust ning on selle kategooria algusobjekt. Sarnaselt on tõeväärtus (ehk *Boolean*) tüüp kahe väärtusega.

Ühiktüüp on saadaval enamikes funktsionaalsetes programmeerimiskeeltes. Tüüp void on kasutusel paljudes üldlevinud programmeerimiskeeltes, muuhulgas C, C++ ja Java keeltes, aga kuna selle kandjahulk on tühi, on sellel tüübil teatud piirangud.

Programmeerimiskeeltes
----------------------

Paljud programmeerimiskeeled pakuvad ühiktüüpi, et määrata tagastustüüp funktsioonidel, mille ainus eesmärk on tekitada kõrvalmõjusid. Funktsionaalsetes keeltes kasutatakse seda funktsiooni ka parameetrina, kui funktsioon ei võta väärtusena ühtegi parameetrit.

* Haskellis ja Rustis on ühiktüüp `()` ja tema ainus väärtus on samuti `()`, mis viitab 0-enniku definitsioonile.
* ML-i keeles ja tema järglastes (sealhulgas OCaml, Standard ML ja F#) on tüübi nimi `unit`, aga väärtus on `()`.
* Common Lispi keeles on tüübi nimi `NULL` ja tal on vaid üks väärtus nimega `NIL`.
* Pythoni keeles on tüüp `NoneType`, millel on üks väärtus `None`.
* Javas on tüüp `Void` ja selle ainus väärtus on `null`.
* JavaScriptis on tüüp `Null` väärtusega `null` ja tüüp `Undefined` väärtusega `undefined`.
* C++is lisati C++17-ga tüüp `std::monostate`. Enne seda oli võimalik defineerida ühiktüüp ise, näiteks `struct empty{}`.

Viited
------

1. ↑  Vene, Varmo; Apinis, Kalmer (2022). "Tüübisüsteemid" (PDF). *Tartu Ülikool*. Vaadatud 8. detsember 2023.
**Pärnu maleturniir 1937** oli Pärnus 1937. aastal korraldatud rahvusvaheline maleturniir. 

Eesti esivõistlustele (võitis Paul Schmidt Ilmar Raua ees) järgnes juulis 1937 sõjaeelse Eesti tähelepanuväärseima malesündmusena tugevakoosseisuline rahvusvaheline turniir Pärnus. Osavõtjate hulgas oli kolm suurmeistrit (Salo Flohr, Gideon Ståhlberg ja Savielly Tartakower) ja kaks rahvusvahelist meistrit (Paul Keres, Karel Opočenský), kellest suurmeister Flohr kandis tollal maailmameistri kandidaadi nimetust.

Pärnu linnavalitsus oli nõus osavõtjate ülalpidamise enda kanda võtma, kui lisaks Keresele võistleb veel kolm nimekat maletajat. Tartakowerilt ja Ståhlbergilt polnud raske nõusolekut osalemiseks saada. Raskusi oli kolmanda tippmaletaja leidmisel, sest Samuel Reshevsky, Aleksandr Alehhini, Salo Flohri ja Reuben Fine'i nõutud osavõtuhonorarid olid liialt kõrged. Viimaks õnnestus Keresel Flohri nõutud summat vähemaks saada ja nii jõuti kokkuleppele.

Suurem osa turniiri korraldustööst langes Kerese õlule. Turniir peeti suvekasiino Punases saalis. Keres lõi lisaks muule kaasa samal ajal Pärnus alanud rahvusvahelistel tennisevõistlustel.

Eesti meedia teatel Eesti esindajate Schmidti, Raua ja Feliks Villardi šansse ei peetud millekski. Kui pärast võistlust küsiti turniiri võitnud Paul Schmidtilt kommentaari, vastas too enesekindlalt: "Mu praegune edu ei olnud mulle üllatuseks." Esmaspäevas kirjutati: "Kui Schmidt füüsiliselt ei nõrgene, siis näeme Eestis peatselt kaht suurmeistrit."

Paremusjärjestus
----------------

1. **Schmidt** 5,5 punkti, 2.–4. Keres, Flohr ja Ståhlberg 4,5 p, 5. Tartakower 4 p, 6. Opočenský 3,5 p, 7. Raud 1,5 p, 8. Villard 0 p.

  

* Paul Keres, turniiri 2.–4. kohtPaul Keres, turniiri 2.–4. koht
* Salo Flohr, turniiri 2.–4. kohtSalo Flohr, turniiri 2.–4. koht
* Gideon Ståhlberg, turniiri 2.–4. kohtGideon Ståhlberg, turniiri 2.–4. koht
* Savielly Tartakower, turniiri 5. kohtSavielly Tartakower, turniiri 5. koht

Vaata ka
--------

* 1935. aasta Tallinna maleturniir
* 1945. aasta Eesti NSV lahtised meistrivõistlused
* 1947. aasta Pärnu maleturniir
* 1955. aasta Pärnu maleturniir

Viited
------

1. 1 2  "Male Eestis". Koostanud E. Lukk. Tallinn: Eesti Raamat, 1965. Lk 111
2. 1 2 3  Valter Heuer. "Meie Keres". Tallinn: Eesti Raamat, 1977. Lk 219–222
**Jonas Valančiūnas** (sündinud 6. mail 1992 Utenas) on Leedu korvpallur, kes mängib 2021. aastast NBA klubis New Orleans Pelicans. 

Leedu koondisega Euroopa meistrivõistlustel kaks hõbemedalit võitnud Valančiūnas on valitud neli korda Leedu aasta parimaks korvpalluriks.

Karjäär Euroopas
----------------

Valančiūnas alustas profikarjääri 2008. aastal Vilniuse Rytase duubelmeeskonnas Perlases. Hooajal 2008/09 Leedu esiliigas mänginud meeskond tõusis järgmiseks, 2009/10. hooajaks meistriliigasse. Vilniuse Rytase esindusmeeskonnaga 2010. aasta jaanuaris liitunud Valančiūnas tuli klubiga samal aastal Leedu meistriks ja karikavõitjaks.

Karjäär NBA-s
-------------

Valančiūnas valiti 2011. aasta NBA *draft'*ist viiendana Toronto Raptorsisse, kelle kasuks kogus debüüthooajal keskmiselt 8,9 punkti ja 6 lauapalli mängus. Raptorsis mängis ta kokku kuus ja pool hooaega ning tõi selle ajaga keskmiselt 11,8 punkti ja 8,4 lauapalli mängus.

2019. aasta veebruaris vahetati Valančiūnas Marc Gasoli vastu Memphis Grizzliesesse, kus ta on seni visanud keskmiselt 16,1 punkti ja hankinud 11,6 lauapalli mängus.

Saavutused
----------

* NBA uustulnukate teine sümboolne viisik (2013)
* Leedu meister (2010)
* Leedu karika võitja (2010)
* Leedu meistriliiga enim arenenud mängija (2011, 2012)
* Leedu meistriliiga kõige väärtuslikum mängija (2012)
* Leedu meistriliiga aasta parim mängija (2012)
* FIBA aasta parim noormängija (2011, 2012)
* EuroCupi sümboolne esiviisik (2012)
* EuroCupi tõusev täht (2012)
* Neljakordne Leedu parim korvpallur (2011, 2012, 2014, 2017)

Rahvuskoondis
-------------

Valančiūnas on Leedu koondises mänginud 2011. aastast ning on võitnud hõbemedali 2013. ja 2015. aasta Euroopa meistrivõistlustel.

Välislingid
-----------

* Jonas Valančiūnas – NBA.com
* Jonas Valančiūnas – Basketball-Reference.com
A. Le Coqi õllemuuseum


**A. Le Coqi Õllemuuseum** asub Tartus A. Le Coqi õlletehase territooriumil aadressil Laulupeo pst 15.

Muuseum avati 1. juulil 2003 õlletehase 1898. aastal valminud linnasetornis, mille arhitekt on Reinhold Guleke. 2020.–2022. aastal läbis õllemuuseum põhjaliku uuenduskuuri ja aprillis 2022 avati muuseumis interaktiivne püsiekspositsioon "Õllemaailm". 

Ekspositsioon räägib maailma ja Eesti õlletegemisest alates Muinas-Egiptuse õllekultuurist kuni tänapäevani. Lisaks saab muuseumis näha, maitsta ja tunda õlle koostisosi ning tutvuda üksikasjalikult kõigi õlle valmistamise protsessi etappidega. 

Eraldi alal on muuseumis käsitletud Eesti vanima joogitootja A. Le Coqi üle 200-aastast kujunemisteed. Muuseumis on tallel ka üks maailma vanim säilinud õlu – enam kui 150 aastat tagasi toodetud, merehuku üle elanud ja praeguseni säilinud pudel A. Le Coq Imperial Extra Double Stouti.

Külastuse lõpus saab maitsta õlut või limonaadi muuseumi baaris. Muuseumi kingipoest võib leida A. Le Coqi sümboolikaga õlleklaase, riide- ja tarbeesemeid. 

Õllemuuseumi juhataja on 2023. aasta seisuga Mart Haldma, kes on õlletehases töötanud alates 1976. aastast.

Allikad
-------

* Õllemuuseumi koduleht
**Lota mõis** (saksa keeles *Charlottenthal*) oli rüütlimõis Sangaste kihelkonnas Tartumaal.

Lotamõisa (Charlottenthal) on kuulunud Charlotte Margarethe Jacobine von Weissfeld'ile. Mõis rajati 1790 Keeni mõisast eraldatud alast. kui Hans Reinhold von Plateri vara oksjonilt ostis Lota mõisa Wilhelmine von Nothaft (sünd von Wulf). 1812. aastast oli mõis pandivaldajate valduses: Karl Reinhold Kreisberg, Elisabeth Dorothea Charlotte von Freymannile (sõnd von Löwis), Paul von Löwenstern, Balthasar von Berg. 1820. aastal ostis Balthasar von Berg mõisa, 1859. aastal läksid Keeni, Lota ja Peri mõisad Balthasar von Bergi surma järel Liivimaa õuekohtu 18.05.1859. aasta otsusega testamendita pärimise korras tema pärijate, tema tütre 
Elisabeth Wilhelmine von Lilienfeldi poegade Eduardi, Georgi ja Alexander von Lilienfeldi ühisomandisse ja 1861. aastal läks Eduard, Georg ja Alexander von Lilienfeldi omavahelise lepingu järgi läheb Lota mõis koos Keeni mõisaga 60 000 hõberubla eest Georg von Lilienfeldi ainuomandisse. Liivimaa maamarssali Karl Reinhold Georg von Lilienfeldi (1790–1875) poeg Georg Reinhold Karl von Lilienfeldi (1828–1881) oli Tartu kreisideputaat, 1866–1869 Liivimaa maamarssal, 1869–1874 Liivimaa maanõunik. 1883. aastal läks Lota mõis Liivimaa õuekohtu 8.02.1883. a otsusega tema pärijate omandisse ja 1902. aastal Georg Reinhold Karl von Lilienfeldi lese, Jeanette Eleonore Helene von Lilienfeldi (sünd paruness Guillemot de Villebois) mõttelise osa Lota mõisast pärisid tema pojad Edward ja Stephan kummalegi 2/5 osas, tütar Magdalene von Sievers (sünd von Lilienfeld) 1/5 osas. 

1906. aastal omandas Lota mõisa kokkuleppel kaasomanikega Edward Magnus Reinhold von Lilienfeld (1856–1919), kes oli ka mõisa viimane võõrandamiseelne omanik.

Mõisa peahoone ehitati arvatavasti 1790. aastatel. Hoone on väike ja varaklassitsistlikus stiilis. Hoone on säilinud tänapäevani.

Viited
------

1. 1 2 3  Lota mõis Eesti mõisaportaalis (vaadatud 27.02.2016)
2. ↑  Muistsed külad ja läänid. Postimees (1886-1944), nr. 16, 17 jaanuar 1928

Välislingid
-----------

* Lota mõis Eesti mõisaportaalis
* Lota mõis (Sangaste khk), Eesti Ajalooarhiivi Kinnistute register

Sangaste kirik
Sangaste kihelkond

**Kirik**: Sangaste  

**Mõisad**: Iigaste mõis | Keeni mõis | Kuigatsi mõis | Laatre mõis | Lota mõis  | Pringi mõis | Restu mõis | Sangaste mõis | Tõlliste mõis | Uniküla mõis | Uue-Puka mõis | Vaalu mõis | Vastse-Tõlliste mõis
**Charles Leslie Stevenson** (27. juuni 1908 Cincinnati, Ohio – 14. märts 1979 Bennington, Vermont) oli Ameerika analüütiline filosoof, keda tuntakse eelkõige tööde järgi eetikas ja esteetikas.

Stevenson oli professor Yale'i Ülikoolis 1939–1946, kuid kuna ta kaitses emotivismi, loobus ülikool tema teenetest ning 1946–1977 töötas ta Michigani Ülikoolis. Ta õppis ka Inglismaal Ludwig Wittgensteini ja G. E. Moore'i juures.

Charles Stevenson esitas sõjajärgse aja kõige keerukama põhjenduse emotivismi kaitseks. Artiklites "Eetiliste terminite emotiivne tähendus" ("The Emotive Meaning of Ethical Terms", 1937) ja "Veenvad definitsioonid" ("Persuasive Definitions", 1938) ning raamatus "Eetika ja keel" ("Ethics and Language", 1944) töötas ta välja emotiivse tähenduse teooria, mida kasutas seejärel oma veenva definitsiooni (*persuasive definition*) teooria alusena. Stevenson arendas emotivismi edasi metaeetillise teooriana, mis tõmbas järsu eraldusjoone keele kognitiivsete teaduslike kasutusviiside (milles esitatakse fakte ja põhjendusi ning mis alluvad teaduse seadustele) ja mittekognitiivsete kasutusviiside vahele (milles esitatakse tundeid ja millega avaldatakse mõju).

Viited
------

1. ↑  Scott Soames "Analytic Philosophy in America", rmt: "The Oxford Handbook of American Philosophy" (toim Cheryl Misak) Oxford University Press, 2007 (vaadatud 22.04.2007). "Palju aastaid oli üks Ameerika tuntumaid analüütikuid Charles Stevenson, kelle 1937. aastal ilmunud "The Emotive Meaning of Ethical Terms" ja 1944. aastal avaldatud "Ethics and Language" olid muutunud klassikaks."
**Kriitiline teooria** (saksa keeles *Kritische Theorie*, inglise keeles *critical theory*) on tõlgendusviis, milles on võimalik ühiskonda järk-järgult muuta. Kriitiline teooria oli Frankfurdi koolkonna esindajatel algselt ühiskonda õigustavate õpetuste (idealism, empirism, positivism, totalitarism) vastandus. Hiljem muutus neil isikuvaenuliku ühiskonna (natsism, stalinism) kriitikaks. Kriitiline teooria on ühiskonnateadustes ideoloogiate mõju analüüs ühiskonnanähtustele.

Nimetus pärineb Max Horkheimeri tööst "Traditionelle und kritische Theorie" (1937). Sarnane suund on kujunenud ka kirjanduskriitikas, mis analüüsib ideoloogiate mõju kirjandusteostes.

Vaata ka
--------

* Ideoloogiakriitika

Viited
------

1. ↑  Leho Lamus. "Mõtlemise mõistevõrk", lk 192.

Kirjandust eesti keeles
-----------------------

* "Kriitilise teooria käsiraamat". Koostajad Paul Wake ja Simon Malpas. Inglise keelest tõlkinud Marilin Lips. Tallinna Ülikooli Kirjastus, Tallinn 2015. 463 lk; ISBN 978-9985-58-802-4
Lutz Seiler 2014. aastal
**Lutz Seiler** (sündinud 8. juunil 1963 Geras) on saksa kirjanik.

Elu ja haridus
--------------

Lutz Seiler kasvas üles Ida-Tüüringis. Pärast tehnikakallakuga keskkooli lõpetamist ja ehitusspetsialisti kutse saamist töötas ta tisleri ja müürsepana. Kirjandusega hakkas ta tegelema väeteenistuse ajal. Kuni 1990. aastani õppis ta Halles Martin Lutheri ülikoolis ajalugu ja germanistikat. Pärast Berliini müüri langemist töötas ta mõned aastad kelnerina. 1993–98 oli ta kirjandusajakirja moosbrand kaasväljaandja. 2004–2005 oli ta Dresdenis asuva Saksa Kirjandusinstituudi külalisprofessor. 

Alates 2005 on Seiler valitud mitme teaduste, kirjanduse ja kunstide akadeemia liikmeks.

Seiler elab vabakutselise kirjanikuna Wilhelmshorstis ja Stockholmis, tal on kolm last.

Looming
-------

Seiler alustas loometeed luuletajana. 2007. aastal sai ta jutustuse "Turksib" eest Ingeborg Bachmanni auhinna. Tema jutukogu "Die Zeitwaage" nomineeriti 2010. aastal Leipzigi raamatumessi auhinnale ning sai 2023. aastal Büchneri auhinna  ja Bertolt Brechti auhinna. Kriitikute sõnul kirjeldab ta vahetult pärast Berliini müüri langemist Ida-Saksamaal toimuvates lugudes üleminekut uude ajastusse, täiskasvanuikka, uude ellu, ja noori, kes "kukuvad seejuures mustrist välja". 

2014. aastal ilmunud debüütromaani "Kruso" eest sai ta Saksa raamatuauhinna ja romaan tõlgiti 22 keelde. 2020. aastal sai Seiler Leipzigi raamatumessi auhinna romaani "Stern 111" eest. Mõlema romaani sündmustik toimub vahetult enne ja pärast Berliini müüri langemist.

Teoseid
-------

* "berührt / geführt" (luuletused), Chemnitz 1995
* "Hubertusweg" (kolm luuletust), Warmbronn 2001
* "vierzig kilometer nacht" (luuletused), Frankfurt am Main, 2003
* "Turksib" (kaks jutustust), Frankfurt am Main, 2008
* "Die Zeitwaage" (jutustused), Frankfurt am Main, 2009
* "im felderlatein" (luuletused), Frankfurt am Main, 2010
* "Im Kinobunker" (jutustus), Warmbronn, 2012
* "Kruso" (romaan), Berliin, 2014
* "Stern 111" (romaan), Berliin, 2020
* "schrift für blinde riesen" (luuletused), Berliin, 2021

Auhindu
-------

* 2002 Anna Seghersi auhind
* 2004 Bremeni kirjandusauhind
* 2007 Ingeborg Bachmanni auhind
* 2010 nomineering Leipzigi raamatumessi auhinnale ("Die Zeitwaage")
* 2010 Saksa jutustajaauhind ("Die Zeitwaage")
* 2012 Erich Friedi auhind
* 2014 Saksa raamatuauhind ("Kruso")
* 2020 Leipzigi raamatumessi ilukirjandusauhind ("Stern 111")
* 2023 Bertolt Brechti auhind ("Die Zeitwaage")
* 2023 Georg Büchneri auhind ("Die Zeitwaage")

Viited
------

1. ↑  Welt Online
2. ↑   Artikkel FAZis
3. ↑  Arvustus Die Weltis

Välislingid
-----------

* Rein Raua ingliskeelne arvustus "Kruso" kohta
**Meos** on perekonnanimi.

Venemaa Föderatsioonis oli perekonnanime Meos kandjaid 2014. aastal 55 isikut. Indoneesias oli sellenimelisi isikuid 38 ja Kasahstanis 34.

Statistika Eestis
-----------------

2023. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Meos 257 inimesel: 111 mehel ja 146 naisel. Perekonnanimede levikult oli Meos meeste puhul 702. kohal ja naiste puhul 536. kohal. Kõige levinum oli perekonnanimi Meos vanuserühmas 75–79, kus neid on 10 000 elaniku kohta 3,27. Nimi oli kõige sagedasem Viljandi maakonnas, kus sellist nime kandis maakonna 10 000 elaniku kohta 3,75 inimest.

19. sajandi algul pandi pärisorjusest vabastamise käigus talupoegadele Tartumaal Sangaste kihelkonnas Laatre ja Vana-Puka mõisavallas ning Võrumaal Rõuge kihelkonna Haanja mõisavallas nimeks kolmel juhul Meos.

Nimede eestistamisel võeti perekonnanimi Meos aastatel 1937–1940 kasutusele isikute poolt, kes kandsid varem nime Mäus (4 juhtu), Merisalu, Meus, Mooses, Tomson ja Tomson-Meus.

Perekonnanimest Meos loobuti aastatel 1938–1939 neljal korral isikute poolt, kes soovisid uueks nimeks Meoste, Merisalu, Mäeussaid ja Pälvik.

Nime kandjaid
-------------

* Boris Meos, eesti maadleja ja treener (1916–1992)
* August Meos, Jõgeva alevivanem (1886–1946)
* Indrek Meos, eesti filosoof (1969–)
* Mati Meos, eesti poliitik ja insener (1946–)
* Märt Meos, eesti näitleja (1968–)

Viited
------

1. ↑  Meos Surnames. Vaadatud 1. veebruar 2024.
2. ↑  Statistikaamet: Nimede statistika. Meos Vaadatud 1. veebruar 2024.
3. ↑  Onomastika andmebaas. Nimede panemine: Meos.
4. ↑  Onomastika andmebaas. Nimede eestistamine: (uus nimekuju): Meos.
5. ↑  Onomastika andmebaas. Nimede eestistamine: (vana nimekuju): Meos.

Välislingid
-----------

* Meos statistikaameti andmebaasis
**Tartu Ülikooli õppehoone Vanemuise tänav 46** on arhitekt Otto Hoffmanni projekteeritud õppehoone Tartus, mille rajamise algatas Tartu Keiserliku Ülikooli erakorraline professor Georgi Mihhailovski 1905. aastal.

G. Mihhailovski (töötas Tartus 1905–1912) algatas praeguse Vanemuise tänava õppehoone püstitamise mõtte ja nõutas haridusministeeriumilt vastava rahalise toetuse (800 000 rubla). Riia Tehnikaülikooli professori Otto Hoffmanni projekteeritud hoone, mis algselt oli ette nähtud ainult geoloogia- ja zooloogiamuuseumi ja vastavate instituutide jaoks, valmis 1914. aastal ning anti alanud Esimese maailmasõja tõttu sõjaväehaigla kasutusse. Tartu Ülikool sai tollase Aia tänava hoone enda käsutusse pärast Vabadussõja lõppu.

Zooloogia ja geoloogiamuuseum kolisid Aia tänava õppehoonesse 1921. aastaks. Geoloogia- ja mineraloogiakabinet koliti sinna 1920/21. aasta talvel. Need asutused asuvad selles majas tänapäevani. 1922 plaaniti hoonesse kolida ka Arheoloogiakabinet ja Kunstiajaloo kabinet, kuid neile leiti teised ruumid. 1. juunil 1934 otsustas Vabariigi Valitsus krundi koos hoonetega Tartu Ülikoolile üle anda

Tänapäeval asub majas Tartu Ülikooli loodus- ja tehnoloogiateaduskond, kuid veel 2008. aastani paiknes seal Tartu Ülikooli bioloogia-geograafiateaduskond, mis liideti 1. jaanuari 2008 Tartu Ülikooli füüsika-keemiateaduskonna, Eesti Mereinstituudi ja Tartu Ülikooli tehnoloogiainstituudiga. Vanemuise 46 õppehoones on Tartu Ülikooli suurim, 400-kohaline ringauditoorium.

Kunstiajaloolane Voldemar Vaga kirjutas 1928. aastal ilmunud teoses "Tartu Ülikooli arkitektid" õppehoonest nõnda: "Ka sel ehitisel (33. joon.), milles valitseb kuiv ja külm sirgejoonelikkus, pole kuigi suurt kunstilist väärtust." Samas ei hinnanud ta nii üksipäini Hoffmanni, vaid tervet ajastut: Tartu ülikooli hoonete ehituslugu kolme järku jagades ütles Vaga kolmanda kohta ("Eklektitsismi ja modernismi valitsemine (Rötscher, Guleke, Nikitin, Hoffmann j. t.), a. 1869 kuni meie ajani"), et "mis puutub aga kolmandasse, siis ei tule selle aja ehitistest kunstitööna üksi ehitis arvesse".

2017. aastal arvati hoone kultuurimälestiseks.

Viited
------

1. ↑  Valitsuse koosolekute protokollid ja otsused. Protokollid nr. 56-89; ERA.31.2.295; 01.06.1934-29.09.1934, www.ra.ee
2. ↑  Voldemar Vaga "Tartu Ülikooli arkitektid", Tartu Ülikooli raamatukogu koduleht
3. ↑  Risto Mets: "Kultuuriministeerium kuulutaski kolm Tartu ülikooli hoonet mälestiseks" Tartu Postimees, 7. juuni 2017

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Vanemuise 46** |

* "Vanemuine 46 maja uueneb" Universitas Tartuensis, 1. aprill 2004
**Nikolai Alumäe** (sündinud **Nikolai Janson**; 12. september 1915 Tallinn – 27. märts 1992) oli Eesti küberneetika- ja tehnikateadlane, tehnikateaduste doktor ja Eesti Teaduste Akadeemia liige (1954).

Elukäik
-------

Sündis 1915 Tallinnas. Lõpetas Tallinna Tehnikumi 1933, Tallinna Polütehnilise Instituudi 1941. Aastatel 1941–1945 oli Eesti NSV Rahvakomissaride Nõukogu teaduslik stipendiaat Tšeljabinski Põllumajanduse Mehhaniseerimise Instituudis ja Ukraina NSV Mäemehaanika Instituudis, 1945 kaitses tehnikakandidaadi väitekirja koorikute stabiilsuse alal. Aastatel 1948–1950 oli doktorantuuris NSVL TA Mehaanika Instituudis ja 1951 kaitses doktoriväitekirja koorikute teooria alal. Eesti NSV Teaduste Akadeemia liikmeks valiti Nikolai Alumäe 1954. aastal ehitusmehaanika alal, 1965 sai ta professorikutse. 

Pärast ülikooli lõpetamist töötas Nikolai Alumäe TPI ehitusmehaanika ja -konstruktsioonide kateedri dotsendina. Alates 1948. aastast töötas ta Eesti NSV Teaduste Akadeemias. Aastatel 1948–1957 oli ta Ehituse ja Arhitektuuri Instituudi vanemteadur, 1956–1960 Energeetika Instituudi mehaanika ja rakendusmatemaatika sektori juhataja, 1960–1969 Küberneetika Instituudi direktor, 1964–1977 Teaduste Akadeemia asepresident ja 1977–1987 Küberneetika Instituudi mehaanika sektori vanemteadur-konsultant ning Teaduste Akadeemia presiidiumi liige. Aastast 1987 oli ta Eesti Teaduste Akadeemia presiidiumi nõunik.

Teadustegevus
-------------

Nikolai Alumäe teadustöö põhisuunaks oli koorikute teooria ja sellega seotud valdkonnad – elastsete õhukeste koorikute tasakaal, stabiilsus ja dünaamika. TA Küberneetika Instituudi organiseerija ja juhina on ta tegelenud ka küberneetikaga. Lisaks tema poolt juhitud mehaanikute koolkonnale on Nikolai Alumäe oluliselt mõjutanud arvutustehnika, juhtimisteooria, süsteemanalüüsi ja arvutusmatemaatika arengut Eestis. Ta oli esimese Eestis ehitatud elektronarvuti loomise initsiaator. See oli Moskva Arvutustehnika Uurimisinstituudi projekteeritud elektronarvuti mudel M-3, mida ehitati ENSV Teaduste Akadeemia Küberneetika Instituudi jaoks tehase RET abiga aastatel 1958–1960. Töögruppi juhtis Arnold Reitsakas ja sellesse kuulusid Harri Mägi jt.

Tunnustus
---------

* 1965 Eesti NSV teeneline teadlane
* 1970 Nõukogude Eesti preemia
* 1985 Eesti Teaduste Akadeemia medal

Mälestuse jäädvustamine
-----------------------

* Nikolai Alumäe medal on Eesti Teaduste Akadeemia poolt välja antav medal saavutuste eest informaatika ja tehnikateaduste alal

Isiklikku
---------

Vend Vladimir Alumäe oli Eesti viiuldaja ja professor.

Kirjandus
---------

* Nikolai Alumäe : personaalnimestik. Tallinn, 1989
* Engelbrecht, J. Kutser, M. Vaateid mehaanikale Eestis: 1918–2018. Tallinn 2019