recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Sergei Toltšinski Charlotte Checkersis mängimas
**Sergei Aleksandrovitš Toltšinski** (vene keeles Сергей Александрович Толчинский; sündinud 3. veebruaril 1995 Moskvas) on Venemaa jäähokimängija, kes mängib KHL-i klubis Omski Avangard ründajana vasakäärel.

Aastatel 2012–2015 mängis ta Ontario Hockey League'i klubis Sault Ste. Marie Greyhounds.

2013. aasta augustis sõlmis ta lepingu NHL-i klubiga Carolina Hurricanes. Aastatel 2015–2016 mängis American Hockey League'i klubis Charlotte Checkers. Hooaegadel 2015–16 ja 2016–17 mängis ta Hurricanesi meeskonnas NHL-is kokku neljas mängus, saades kirja kaks resultatiivset söötu.

2018. aastal liitus ta KHL-i klubiga Moskva CSKA. 2019. aastal võitis ta klubiga Gagarini karika.

2020. aasta mais sõlmis Toltšinski kaheaastase lepingu Omski Avangardiga. 2021. aastal võitis ta Avangardiga Gagarini karika. Finaalseerias alistati mängudega 4:2 tema eelmine koduklubi CSKA. Finaalseeria viimases kuuendas mängus võitis Avangard CSKA-d tema väravast tulemusega 1:0. Toltšinski valiti väljalangemismängude väärtuslikumaks mängijaks. Väljalangemismängudes oli ta CSKA mängija Konstantin Okulovi kõrval resultatiivseim mängija.

2015. aasta juunioride maailmameistrivõistlustel võitis Toltšinski Venemaa kuni 20-aastaste koondisega hõbemedali.

Viited
------

1. ↑  "Толчинский и Шарипзянов – в «Авангарде»!". hawk.ru. 8.5.2020. Vaadatud 6.10.2020

Välislingid
-----------

* Sergei Toltšinski KHL.ru lehel
* Sergei Toltšinski NHL.com lehel
* Sergei Toltšinski hockeydb.com lehel
**Võru linna teenetemärk** on Võru linna teenetemärk füüsilisele isikule Võru linnale osutatud teenete eest või linnapoolse erilise austusavaldusena.

Teenetemärk võidakse anda Eesti kodanikule või välismaalasele.
Ettepanekuid linna teenetemärgi andmiseks võivad esitada kõik isikud. Taotlused esitatakse kirjalikult linnavalitsusele. Ettepanek peab sisaldama soovitava teenetemärgi omaniku isikuandmeid, tegevusala ja teenete või muude põhjuste loetelu.
Linnavalitsus esitab nõuetekohaselt vormistatud teenetemärgi andmise taotlused ja oma ettepanekud kandidaatide kohta linnavolikogule. Teenetemärgi andmise otsustab linnavolikogu.

Linna teenetemärk võidakse anda välja igal aastal. Võru linna teenetemärk antakse Võru linna asutamise aastapäevaks (21. august).
Võru linna teenetemärke hakati välja andma alates 1994. aastast.

Võru linna teenetemärgi kavalerid
---------------------------------

1. Aleksander Krull 1994
2. Paul-Valter Elken 1994
3. Hendrik Juurikas 1994
4. Harri Neem 1994
5. Kai Leete 1994
6. Hillar Kalda 1995
7. Ilmar Kudu 1995
8. Heino Sikk (postuumselt) 1995
9. Asta Määrits 1997
10. Rudolf Adelmann 1998
11. Aksel Asi 1999
12. Arnold Kauts 1999
13. Aigar Pindmaa 2000
14. Kerstin Raudmets 2000
15. Rein Raudmets 2000
16. Erki Nool 2000
17. Bernhard Mark 2002
18. Jörg Specht 2002
19. Helmut Kostabi 2004
20. Alar Sikk 2004
21. Kari Aholainen 2004
22. Eha Tillmann 2005
23. Laur Lukin 2006
24. Ain Saar 2007
25. Aavo Lind 2008
26. Valdur Raudvassar 2010
27. Valter-Ivar-Jüri Pärg 2011
28. Koit Ossa 2013
29. Ants Joonas 2014
30. Malle Punman 2015
31. Mati Ojandu 2016
32. Andri Needo 2017
33. Peeter Saan 2018
34. Malle-Hedi Henning 2019

Välislingid
-----------

* Võru linna teenetemärgi omanikud
**Sig Sauer** on tulirelvi valmistav Šveitsi päritolu ettevõte.

Sig Saueri asutasid 1853. aastal Friedrich Peyer, Heinrich Moser ja Conrad Neher Šveitsi Vagunitehase juures. 1857. aastal muudeti Šveitsi armee jaoks tulirelvi täisvõimsusel tootva ettevõtte nimi SIG-iks (*Schweizerische Industrie-Gesellschaft*). 

Kuni 1. oktoobrini 2007 kasutas ettevõte oma toodangul kaubamärki SIGARMS, pärast seda kaubamärki SIG SAUER®.

Sig Saueri toodang
------------------

* Prelaz-Burnandi vintpüss (1857)
* SIG P49
* SIG P210
* SIG P220
* SIG P230, Šveitsi politsei teenistuspüstol

1970. aastatel SIG laienes ning omandas tehased Hämmerli Target Arms Šveitsis Lenzburgis ja J.P. Sauer & Sohn Saksamaal Eckernfördis. 

1985 laienes kompanii USA-sse, luues tütarfirma SIGARMS®, Inc, mis asus algselt Virginia osariigis Tyson's Corneris, pärast laienemist Virginias Herndonis ja lõpuks New Hampshire'i osariigis Exeteris.

Pärast Ameerika turule laienemist töötati välja uued mudelid:

* Sig Sauer P225
* Sig Sauer P226
* Sig Sauer P228
* Sig Sauer P229 Smith&Wessoni .40 S&W laskemoonale.

2009 lõpetati mudelite 226 ja 229 modifikatsioonide täiustamine ning turule toodi mudelid SIG P226 E2 ja SIG P229 E2.

* **SIG Sauer XM17** ja **SIG Sauer XM18**

 SIG Sauer XM17/XM18
### Täpsusrelvad

* Blaser R93

Viited
------

1. ↑  SIG P226 ja P229 E2 püstolid (inglise keeles)

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **SIG Sauer** |

* Sig Sauer (inglise ja hispaania keeles)
**Bruno Eduardo Rodríguez Parrilla** (sündinud 22. jaanuaril 1958 Méxicos) on Kuuba diplomaat ja poliitik.

Bruno Rodríguez Parrilla on lõpetanud Havanna Ülikooli õigusteaduse erialal ja ta on töötanud samas rahvusvahelise avaliku õiguse professorina. 1991 aastal määrati ta ajalehe Juventud Rebelde peatoimetajaks. Alates 1990. aastast on ta Kuuba Kommunistliku Partei Keskkomitee liige. 1993. aasta detsembris määratsi ta Kuuba erakorraliseks ja täievoliliseks esindajaks Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni juures. Alates 1995. aasta veebruarist kuni 2003. aasta detsembrini oli ta Kuuba alaline esindaja Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni juures. Seejärel oli ta Kuuba välisministri asetäitja Ladina-Ameerika ja Kariibi mere regiooni ning informatsiooni ja kommunikatsiooni küsimustes. 2004. aasta detsembris määrati ta välisministri esimeseks asetäitjaks.

Alates 2. märtsist 2009 on ta Kuuba välisminister.

Viited
------

1. ↑  Bruno Eduardo Rodríguez Parrilla Ministry of Foreign Affairs of Cuba
2. ↑  Navendra Seoraj:Cuban foreign minister to visit Guyana Guyana Chronicle, 12. juuni 2019
La Plata laht
La Plata lahe asukoha skeem
**La Plata** (või ka **La Plata laht**) on Atlandi ookeani laht Lõuna-Ameerika rannikul.

Laht on madal, alla 20 meetri. Tegemist pole mitte tavalise merelahe vaid estuaariga mille on moodustanud lahte suubuvad Paraná ja Uruguay jõgi. Madala vee ja jõesetete tõttu on lahe vesi sogane. Looded on nõrgad, küll aga avaldavad tuuled veetasemele tugevat mõju. Lahe ääres asuvad nii Buenos Aires kui ka Montevideo.

Ajalugu
-------

Esimese eurooplasena jõudis La Plata lahte 1516 hispaanlane Juan Díaz de Solís, kes oma meeskonnaga otsis mereteed Atlandi ookeanist Vaiksesse ookeani. Nad randusid tänapäeva Uruguay maa-alal, kus neid ründasid indiaanlased ja tapsid nad kõik peale 14-aastase junga Francisco del Puerto, sest nende usk ei lubanud tappa naisi, lapsi ega vanureid. 1526 saabus järgmine euroopa laev Sebastian Caboti juhtimisel, kes leidis rannikul karglemas ja neile midagi hüüdmas kohaliku sõdalase. See oli del Puerto, kes ühines Caboti meeskonnaga, ent naasis hiljem Uruguaysse.

Esimene asula La Plata rannikul oli Buenos Aires, mille 2. veebruaril 1536 rajas Pedro de Mendoza. Asula jäeti maha ja 11. juunil 1580 rajas selle uuesti Juan de Garay.
Bruno Zuculini (2019)
**Bruno Zuculini** (sündinud 2. aprillil 1993 Belén de Escobaris) on Argentina jalgpallur, kes mängib keskpoolkaitsjana Argentina kõrgliiga klubis River Plate.

Ta alustas klubikarjääri Argentina klubis Racing Club, debüteerides Argentina kõrgliigas hooajal 2009–10.

2014. aastal sõlmis ta lepingu Inglismaa kõrgliiga klubiga Manchester City, kuid ta mängis klubi põhimeeskonnas ainult hooajaeelsetes sõprusmängudes ja 2014. aasta augustis Inglismaa superkarika finaalis. Hooajal 2014–15 oli ta Manchester Cityst laenul Hispaania kõrgliiga klubides Valencia ja Córdoba, hooajal 2015–16 Inglismaa esiliiga klubis Middlesbrough ja Kreeka kõrgliiga klubis Ateena AEK, hooajal 2016–17 Hispaania esiliiga klubis Rayo Vallecano ja Itaalia esiliiga klubis Verona Hellas. 2017. aasta juulis sõlmis ta Verona Hellasega püsiva lepingu, kuid mängis seal vaid hooajal 2017–18 lõpuni.

2018. aasta alguses naasis Zuculini Argentina kõrgliigasse, liitudes River Plate'iga.

Tema vanem vend Franco Zuculini on samuti jalgpallur.

Saavutused
----------

River Plate
* Supercopa Argentina: 2019, 2020
**Buzuki** (kreeka μπουζούκι *bouzouki*, arvatavalt türgikeelsest sõnast *bozuk*) on kreeka näppekeelpill, millest on saanud moodsa kreeka muusika nurgakivi.

See on pirnikujulise kõlakoja ja väga pika kaelaga keelpill. Muus osas sarnaneb buzuki mandoliiniga. Pillil on 3 või 4 (vastavalt τρίχορδο μπουζούκι ja τέτραχορδο μπουζούκι) metallist paariskeelt ja seda mängitakse plektrumiga, mistõttu on sellel terav metalse kõlaga heli. Keelte häälestus on kolmekeelsel D3D4–A3A3–D4D4 ja neljakeelsel C3C4–F3F4–A3A3–D4D4. Madalamate keelepaaride keeled on omavahel häälestatud unisooni.

Oktavi võrra kõrgema häälestusega on saatepillina kasutatav väiksem kolmekeelne baglamas (μπαγλαμάς).

Teraskeelte kasutamine võimaldab kasutada (magnet)elektrilist helipead, nagu see on kasutusel elektrikitarri puhul. Mõned andmed viitavad elektrilise buzuki kasutamisele juba 1945. aastal rebetikomuusikute Tsitsanise ja Papaioannou esituste salvestustel.

Olulise edu elektrilise buzuki (μπουζούκι ηλεκτρικό) levikul tõi kaasa buzukivirtuoosi Manolis Chiotise tegevus 1950. aastatel ja 1960. aastate alguses. Tema poolt edasi arendatud neljakeelsest buzukist (τέτραχορδο μπουζούκι) sai ka Kreeka rahvaliku muusika laïka (λαϊκά) ja populaarse muusika uue laine (neo kyma, νέο κύμα) ning éntechno põhiline sooloinstrument, analoogiliselt elektrikitarrile mujal maailmas. Kuid erinevalt elektrikitarrist, ei kasutata elektrilise buzuki puhul signaali moonutamist.

Elektrilise buzuki kasutamisel on ilmselt olnud märkimisväärne mõju elektrikitarrimuusikale. Otseseks vihjeks võib pidada Dick Dale'i poolt idapoolsetes Vahemere maades tuntud loo "Misirlou" ("Egiptlanna") salvestamist. (See lugu oli ka üks varaseid kreeka immigrantide poolt Ameerika Ühendriikides plaadistatud lugusid 1920. aastatel.)

Elektrilise buzuki võtsid hiljem kasutusele ka Iiri muusikud (*irish bouzouki*).

Buzuki on kasutusel ka klassikalise sümfoonilise muusika instrumendina. Buzukit silmas pidades on muusikateoseid kirjutanud heliloojad Manos Hatzidakis ja Mikis Theodorakis.

Välislingid
-----------

* Misirlou
* Manolis Chiotis (*Μανώλης Χιώτης,* 1921–1970)
* *Rebetiko* https://en.wikipedia.org/wiki/Rebetiko Rebetiko
Saun Esna allikajärve ääres
**Sauna konstruktsioon** on sauna valmistamine. Saun on hoone või ruum, kus saab kõrge temperatuuriga (enamast üle +70 kraadi) võtta leili ja pesta. Saun koosneb tavaliselt leiliruumist, pesuruumist, puhkeruumist ja ka tualettruumist.

Sauna ehitamisel on mõistlik võtta ühendust saunaspetsialistiga, kes abistab nii projekti tegemisel kui ka sauna ehitamisel.

Sauna juures on oluline, et kõik oleks tasakaalus. Heal saunal on lihvitud, kuid värvimata puitseinad ja laudpõrand. Oluline on ka köetav keris, mis parandab sauna ventilatsiooni. Sauna sisevoodriks on tavaliselt hööveldatud pool- või täissulundiga voodrilaud, mis kinnitatakse aluspuitkarkassi külge spetsiaalsete klambritega (ei jää nähtavale). Seinalaudiseks on head haab ja lepp. Sauna kütmisel liigub kuum õhk õhuvahes, stanniolpaberist põrkub soojus tagasi laudvoodrisse, mille tulemusel laudvooder, seina sisepind, saavutab kiiresti ümbritseva õhuga võrdse temperatuuri.

Sauna liigid
------------

### Türgi saun

Türgi saunas on palju ruume ja hoone on suur. Kuumutavate veebasseintega (sellest eraldub sooja õhku ning niiskust) saadakse ruumidesse vajalik temperatuur.

### Soome saun

Soome sauna iseloomustab lihtsus ja traditsioonilisus. Sauna köetakse 70-100°C. Peale kütmist on saunas olev õhk hästi kuum ja kuiv.

### Rooma saun

Rooma saun erineb teistest saunadest, kuna seda ei köetud kuumaks kui teisi sauna tüüpe ning leili ei saanud visata. Rooma sauna põrandate ja seinte sisse oli paigaldatud küte.

### Vene saun ehk leilisaun

 *Pikemalt artiklis  Vene saun*
Vene saun sarnaneb väga soome saunale. Suur erinevus on see, et köetakse 50°C ning visatakse nii mitu korda leili, et tekiksid aurupilved. Kuna vene saunas köetakse 50°C, siis ei ole seal nii kuum kui soome saunas, kuid vene saunas on oluliselt niiskem. 

Vene saun
### Iiri saun

Temperatuur on tavaliselt 50-55°C vahel. Iiri saun erineb teistest saunadest just värske õhu juurdevoolu tõttu, mis takistab udupiiskade teket.

### Aurusaun

Sarnaneb vene saunaga (40-45°C). Aurukatlas tekib üleküllastatud veeaur, mis juhitakse torude kaudu saunaruumi, kus see nähtavate pilvedena hõljub. Aurupilvedel on enamasti mõni eeterliku õli lõhn.

### Suitsusaun

Suitsusaunal puudub korsten. Suits jääb algselt ruumi sisse ning siis väljub kas uksest või katuse suitsuavast. Saunaskäigu ajaks avad suletakse. Seinad on iseloomulikku musta värvi ning pidev suits kütmise ajal loob väga omapärase mikrokliima.  

Suitsusaun Soomes
### Liikuvsaunad

Saunad, mis asetsevad sõidukitel.

### Tünnisaun

Tünnisaun veekogu kaldal
Tünnisaun on toruja kujuga ega vaja püsivat vundamenti.

Vaata ka
--------

* Sauna ise ehitamine
* Sauna Construction

Viited
------

1. ↑  Epp Margna (30.06.2021). "Suitsusaun on eluviis". *Eesti Loodus 2012/6-7*.
**Saulius Skvernelis** (sündinud 23. juulil 1970 Kaunases) on Leedu poliitik ja endine politseijuht, alates 13. detsembrist 2016 kuni 24. novembrini 2020 Leedu peaminister.

22. novembril 2016 kiitis Seim heaks Skvernelise kandidatuuri Leedu peaministriks. Ta oli 11. novembrist 2014 kuni 14. aprillini 2016 Leedu siseminister.

Ta sündis aastal 1970 Kaunases, kuid kasvas üles Marijampolės, kus lõpetas ka keskkooli. Aastal 1994 lõpetas ta Vilniuse Tehnikaülikooli autode ja automajanduse erialal mehaanikainseneri kvalifikatsiooniga. Aastal 2005 kaitses ta Mykolas Romerise Ülikoolis õigusteaduse magistri kraadi.

Aastatel 1994–1998 töötas ta Leedu Politseiakadeemias õppejõuna. Aastatel 1998–1999 töötas ta Trakai rajoonis liikluspolitsei komissarina. Ta on töötanud mitmetel ametikohtadel Leedu Politseis. Aastatel 2008–2011 oli ta Leedu Politsei ülemkomissari asetäitja, aastatel 2011–2014 oli ta Leedu Politsei ülemkomissar.

11. novembrist 2014 kuni 14. aprillini 2016 oli ta Leedu siseminister.

Vaata ka
--------

* Saulius Skvernelise valitsus

Viited
------

1. ↑  "Saulius Skvernelis Seime patvirtintas premjeru". Originaali arhiivikoopia seisuga 23. november 2016. Vaadatud 22. novembril 2016.
2. ↑  Defense hawk Skvernelis to be new Lithuanian prime minister

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Algirdas Butkevičius** | **Leedu peaminister**2016–2020 | Järgnev**Ingrida Šimonytė** |
| Eelnev**Dailis Alfonsas Barakauskas** | **Leedu siseminister**2014–2016 | Järgnev**Tomas Žilinskas** |
**Paulo Silas do Prado Pereira** (sündinud 27. augustil 1965 Campinases) on Brasiilia endine jalgpallur, poolkaitsja. Praegu töötab ta treenerina.

Ta alustas klubikarjääri São Paulos, kus mängis aastatel 1985–1988. Aastatel 1985 ja 1987 tuli ta klubiga São Paulo osariigi meistriks, võites Campeonato Paulista. Seejärel mängis ta mitmes Euroopa klubis ning võitis 1991. aastal Sampdoriaga Itaalia superkarika Supercoppa Italiana. Pärast seda naasis ta Brasiiliasse ning tuli 1994. aastal Vasco da Gamaga Rio de Janeiro osariigi meistriks, võites Campeonato Carioca. 1995. aastal tuli ta Argentina klubiga San Lorenzo de Almagro riigi meistriks, võites Clausura meistrivõistlused. 2000. aastal tuli ta ka Atlético Paranaensega Paraná osariigi meistriks, võites Campeonato Paranaense, ja 2002. aastal Ituanoga São Paulo osariigi meistriks.

1985. aastal tuli ta Brasiilia juunioride koondisega maailmameistriks. Paulo Silas nimetati ka turniiri parimaks mängijaks.

Ta kuulus Brasiilia koondisse 1986. ja 1990. aasta maailmameistrivõistlustel ning 1987. ja 1989. aasta Copa Américal, mil tuldi neljandat korda Lõuna-Ameerika meistriks.

Treenerina on ta töötanud muu hulgas Katari klubis Al-Gharafa, peatreenerina Brasiilia klubides Flamengo ja Portuguesa. Alates 2019. aastast on Brasiilia esiliiga klubi São Bento peatreener.

Koondisekarjäär
---------------

Brasiilia jalgpallikoondises mängis ta aastatel 1986–1992 34 mängu ja lõi ühe värava.

| Brasiilia jalgpallikoondis |
| --- |
| Aasta | Mänge | Väravaid |
| 1986 | 5 | 0 |
| 1987 | 5 | 0 |
| 1988 | 0 | 0 |
| 1989 | 16 | 1 |
| 1990 | 6 | 0 |
| 1991 | 0 | 0 |
| 1992 | 2 | 0 |
| Kokku | 34 | 1 |

Välislingid
-----------

* Paulo Silas saidil National Football Teams
**George Gleig** (12. mai 1753, Boghall, Aberdeenshire, Šotimaa – 9. märts 1840, Stirling, Šotimaa) oli Šoti episkopaalkiriku priimas.

Gleig sündis farmeri pojana. 13-aastaselt astus ta Aberdeeni Ülikoolis King's College'isse, kus pälvis esimese auhinna matemaatikas, füüsikas ja moraaliteadustes. 21-aastaselt pühitseti ta Šoti episkopaalkiriku vaimulikuks, tema hoole alla anti kogudus Fife'is Pittenweemis, kust ta 1790. aastal viidi Stirlingisse. Gleigist sai ajakirjade Monthly Review, Gentleman's Magazine, Anti-Jacobin Review ja British Critic sage kirjasaatja.

Ta kirjutas ka mitu artiklit Encyclopædia Britannica kolmanda trüki tarbeks ning pärast entsüklopeedia toimetaja Colin Macfarquhari surma 1793. aastal toimetas Gleig järelejäänud köited. Tema põhipanus oli artiklites Instinkt, Teoloogia ja JMetafüüsika, samuti olid kaks lisaköidet peamiselt tema töö. Et Gleig ei tunnistanud Newtoni gravitatsiooniteooriat, kinnitas Britannica kolmas trükk veel sadakond aastat pärast Isaac Newtoni "Principia" ilmumist, et gravitatsiooni põhjustab tule element.

George Gleig valiti kahel korral Dunkeldi piiskopiks, kui piiskop John Skinneri, hilisema Šotimaa priimase vastuseisu tõttu jäid mõlemad valimistulemused jõustumata. 1808. aastal sai temast Brechini piiskopi abi ja 1810. aastal piiskop. 1816. aastal valiti ta Šoti episkopaalkiriku priimaseks. Selles ametis aitas ta viia läbi mitmeid reforme usulise sallivuse suunas, kindlustades ühtlasi liitu Inglismaa anglikaani kirikuga.

Lisaks arvukatele jutlustele kirjutas Gleig ka teose "Directions for the Study of Theology" (kirjades piiskopilt tema pojale vaimulikupühitsuse vastuvõtmise asjus), andis välja Thomas Stackhouse'i raamatu "History of the Bible" (1817) ning kirjutas ajaloolase Robertsoni teostele biograafilise eessõna. Tema kirju Alexander Hendersonile Edinburghis ja Salisbury piiskopile John Douglasele säilitatakse Briti Muuseumis.

George Gleigi kolmas (ja ainus täisealiseks kasvanud) poeg George Robert oli silmapaistev sõdur ja kaplan.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Chisholm, Hugh, ed. (1911). "Gleig, George". Encyclopædia Britannica (11th ed.). Cambridge University Press.

Kirjandus
---------

* W. Walker "Life of Bishop Gleig", 1879
**Saumetsa mõis** (saksa keeles *Saumetz*) oli poolmõis Kose kihelkonnas Harjumaal. Tänapäevase haldusjaotuse järgi jäävad mõisa alad Harju maakonda Kose valda.

Mõis rajati 1827 Habaja mõisast eraldatud alast. Mõisa esimene omanik oli Eduard von zur Mühlen. 1874 sai mõis poolmõisa staatuse. 1904 said mõisa omanikuks Habaja mõisa omanikud Hunniused. Et 1919. aasta mõisate võõrandamine poolmõisaid ei puutunud, siis jäi Saumetsa Hunniustele kuni 1939. aastani.

Mõisa peahoone oli puidust ühekorruseline ja see polnud esinduslik. Tänapäeval on mõisa peahoone ja kõik selle kõrvalhooned hävinud.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Saumetsa mõis Eesti mõisaportaalis (vaadatud 14.02.2016)
2. ↑  Saumetsa mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris (vaadatud 14.02.2016)

Välislingid
-----------

* Saumetsa mõis Eesti mõisaportaalis
* Saumetsa mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris

Kose kirik
Kose kihelkond

**Kirik**: Kose  

**Mõisad**: Aela mõis | Alavere mõis | Habaja mõis | Nõmme mõis | Nutu mõis | Oru mõis | Palvere mõis | Paunküla mõis | Pikavere mõis | Pikva mõis | Ravila mõis | Rooküla mõis | Saarnakõrve mõis | Saia mõis | Saumetsa mõis | Sõmeru mõis | Sääsküla mõis | Tammiku mõis | Triigi mõis | Tuhala mõis | Uue-Harmi mõis | Kose-Uuemõisa mõis | Vana-Harmi mõis
Winston Churchill (1908)
**Winston Churchill** (10. november 1871 Saint Louis, Missouri osariik – 12. märts 1947 Winter Park, Florida) oli USA kirjanik. Tema ajalooromaanid olid 20. sajandi alguses USA-s ühed müüdumad.

Churchill sündis Missouri osariigis Saint Louises. Churchill lõpetas 1894. aastal Ameerika Ühendriikide Mereväeakadeemia, kuid valis kirjanduskarjääri. Pärast mereväeakadeemia lõpetamist sai ta ajakirja Army and Navy Journal toimetajaks. Mõnda aega oli ta ka ajakirja Cosmopolitan Magazine toimetaja.

Tema esikromaan "The Celebrity" ilmus 1896. aastal. Churchilli järgmine romaan, iseseisvussõja sündmustel põhinev ajalooromaan "Richard Carvel" (1899) osutus ülipopulaarseks, seda müüdi üle kahe miljoni eksemplari. Ka tema järgmised romaanid "The Crisis" (1901) ja "The Crossing" (1904) olid edukad. Tema hilisemad romaanid käsitlevad tema kaasaja poliitilisi ja sotsiaalseid teemasid.

1899. aastal kolis Churchill New Hampshire'i osariiki Cornishi, kus elas ligi 50 aastat. Aastatel 1903 ja 1905 valiti ta New Hampshire'i osariigi seadusandliku kogu liikmeks. 1906. aastal kandideeris ta Vabariikliku Partei liikmena edutult New Hampshire'i kuberneri kohale. 1912. aastal kandideeris ta teist korda Progressiivse Partei liikmena. 1917. aastal külastas ta Esimese maailmasõja lahinguvälja ja kirjutas nähtu põhjal oma esimese mitteilukirjandusliku teose "A Traveller In War-Time" (1918). Ta kirjutas karjääri jooksul ka novelle ja näidendeid.

1910. aastate lõpus loobus ta kirjutamisest ja taandus avalikkuse eest. Churchill suri 1947. aastal Floridas Winter Parkis 75-aastaselt südamerabanduse tagajärjel.

Tänapäevaks on ta jäänud, isegi kirjanikuna, samanimelise Suurbritannia riigitegelase varju.

Tunnustus
---------

* 1908 – valiti Ameerika Kunstide ja Kirjanduse Akadeemia liikmeks

Romaanid
--------

* "The Celebrity" (1898)
* "Richard Carvel" (1899)
* "The Crisis" (1901)
* "The Crossing" (1904)
* "Coniston" (1906)
* "Mr. Crewe's Career" (1908)
* "A Modern Chronicle" (1910)
* "The Inside of the Cup" (1913)
* "A Far Country" (1915)
* "The Dwelling-Place of Light" (1917)

Viited
------

1. 1 2 3  Churchill, Winston. TEA entsüklopeedia
2. ↑  ""The American Winston Churchill"". Originaali arhiivikoopia seisuga 19. juuni 2013. Vaadatud 3. detsembril 2016.
3. ↑  "Winston Churchill (1871 - 1947)". Find A Grave Memorial
**Saulius Damulevičius** (sündinud 25. septembril 1982 Kaunases) on leedu alpinist.

Ta on tõusnud kaheksatuhandelise mäe tippu (2016).

Aastatel 2012–2016 oli ta Leedu Alpinismi Assotsiatsiooni president. 

Damulevičius lõpetas 2001. aastal Kaunase jesuiitide gümnaasiumi. Ta tegutseb ka fotograafina.

Alpinism
--------

2004. aastal tõusis ta Alpides Mont Blanci (4808 m) tippu.

### Tõusud seitsmetuhandeliste tippu

Ta on tõusnud Pamiiris 2007. aastal Lenini mäetippu (7134 m), 2010. aastal Korženevskajale (7105 m) ja Ismoili Somoni mäetippu (7495 m) ning 2012. aastal Hiina territooriumile jääva Muztagata (7509 m) tippu.

2015. aastal ronis ta Tian Shanis ja tõusis selle mäestiku kõrgeimatele tippudele – Han-Tengrile (7010 m) ja Džengišile (7439 m). Ta on teinud Lumeleopardi aunimetuse saamiseks vajalikud tipputõusud kõigile endise Nõukogude Liidu üle 7000 m kõrgustele mäetippudele.

### Tõusud kaheksatuhandeliste tippu

2013. aasta juunis võttis ta osa Aleksandra Dziki juhtimisel toimunud rahvusvahelisest mägiekspeditsioonist Nanga Parbatile (8125 m) Gilgit-Baltistani provintsis Pakistani loodeosas. 23. juunil tabas mäe jalamil (4200 m kõrgusel) asuvat baaslaagrit Ţālebāni terrorirünnak, mille käigus hukkus 11 alpinisti, sealhulgas tema ekspeditsioonikaaslane ja kaasmaalane Ernest Markšaitis.

2016. aastal osales ta Kõrgõzstani Himaalaja ekspeditsioonil ja tõusis 30. septembril kaheksatuhandelise Manaslu (8163 m) tippu. Samal päeval tõusis tippu ka ekspeditsiooni koosseisus kaasa teinud esimese Läti naisalpinistina Lumeleopardi aunimetuse saanud Natalja Zenina.

Tunnustus
---------

* 2015 – Leedu parim alpinist

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6  Saulius Damulevičius. alpinizmo.vikis.lt
2. ↑  Jacek Teler o dramatycznej wyprawie na Nangę Parbat: Mogliśmy zginąć. 2.07.2013. off.sport.pl
3. ↑  Nanga Parbat 2013. ola-dzik.pl
4. ↑  НОВОСТИ. russianclimb.com
5. ↑  Apdovanoti geriausi Lietuvos alpinistai ir žygeiviai. 24.11.2015. 15min.lt

Välislingid
-----------

* Ekspedicijos dalyvis: Saulius Damulevičius. 6.06.2013. delfi.lt (leedu keeles)
* High Altitude Expeditions | Saulius Damulevičius | TEDxVytautasMagnusUniversity. Esinemine TEDx konverentsil 2015. aasta detsembris Vytautas Suure Ülikoolis (inglise keeles)
* Потрясенный убийством в Пакистане Дамулявичюс: мы опасались, что нападение может повториться. 25.06.2013. ru.delfi.lt
* Saulius Damulevičius. Foto. ola-dzik.pl
* Ekspedicijos dalyvis: Saulius Damulevičius. delfi.lt
**Bruno Hörschelmann** (9. september 1889 Kose – 28. juuli 1946 Regis-Breitingen) oli Eesti vaimulik.

Lõpetas Tallinna Nikolai Gümnaasiumi. Õppis aastatel 1909–1916 Tartu ülikoolis matemaatikat ja usuteadust. Lõpetas ülikooli teoloogiakandidaadi astmega. Oli prooviaastal Lüganuse koguduses. Ordineeriti õpetajaks 14. juulil 1918 Tallinna Toomkirikus.

Oli aastal 1918 Lüganuse koguduse õpetaja Carl Ferdinand Sigismund Waltheri isiklik adjunkt, 1920–1939 Lüganuse Ristija Johannese koguduse õpetaja.

Põgenes aastal 1939 Saksamaale. Oli aastatel 1939–1940 pastor Altfeldes Danzigi lähedal (praegu Stare Pole Malborki kreisis Pomorze vojevoodkonnas) ning 1940–1942 pastor Jeschaus Schwetzi kreisis (praegu Jeżewo Świecki kreisis Kujawy-Pomorze vojevoodkonnas) Jäi aastal 1942 emerituuri, elades Regis-Breitingenis (Saksimaal). Seal ta ka suri aastal 1946.

Isiklikku
---------

Tema isa oli Kose, Kihelkonna ja Baratajevka koguduse (Samara kubermangus) õpetaja Christfried Otto Hörschelmann, vanaisa Carl Anton Ferdinand Hörschelmann oli Kose Püha Nikolause koguduse õpetaja. Ta oli kaks korda abielus, pärast esimese naise surma abiellus tolle õega, nende isa oli Iisaku koguduse õpetaja Carl Albert Intelmann. Abikaasade vend Reinhold Carl Intelmann oli Iisaku koguduse adjunktõpetaja, vend Carl Helmut Intelmann oli Varbla koguduse õpetaja.

Viited
------

1. ↑  Konrad Veem Eesti Vaba Rahvakirik Dokumentatsioon ja leksikon EVR Stockholm 1988
2. ↑  Lexikon deutschbaltischer Theologen seit 1920. Bearbeitet von Wilhelm Neander. 2 auflage 1988, bearbeitet von C. Helmut Intelmann

Välislingid
-----------

*
Pauli Toivoneni pere.
**Pauli Toivonen** (22. august 1929 Hämeenlinna – 14. veebruar 2005 Espoo) oli soome rallisõitja.

Toivose karjäär algas aastal 1953, kui ta oli Jyväskylä Suurajojen prahtimisliige ja Toivose sugulane Pentti Barck tahtis, et ta seal osaleks. Ta sõitis Wolkswagen Kuplaga. 

Esimese tehasetiimi sõlmis Toivonen 1959. aasta Simcaga, kuid läks aasta päräst Citroeni tehasetiimi. 

Aastal 1967-1969 oli ta Porsche tehasetiimisõitja.

Toivonen võitis Jyväyskylä Suurajot 1962. aastal. 20. jaanuaril 1966. aastal võitis ta skandaalselt Monte Carlo ralli - tegelikult tuli ta viiendaks, kuid esinelik - Minidel sõitnud Timo Mäkinen, Rauno Aaltonen ja Paddy Hopkirk ning Ford Cortinal sõitnud Roger Clark diskvalifitseeriti, kuna nende esilaternad ei vastanud nõuetele. Toivonenile see ei meeldinud - ta ei uhkustanud oma Monte Carlo võiduga kunagi, ning edaspidi ei sõitnud enam kunagi Citroenil, minnes samal aastal üle Renault' tiimi. Kui aga täpselt 20 aastat hiljem ta poeg Henri võitis Monte Carlo ralli - seekord ausalt - ütles ta: "Nüüd on Toivoneni nimi puhas."

Toivonen lõpetas ralli karjääri 1969. aastal.

Tal on pojad Henri, kes suri Korsika rallil 1986, ja Harri, kes on samuti rallisõitja.
**Pauli printsiip** ehk **Pauli keeluprintsiip** on oluline printsiip kvantmehaanikas, mille sõnastas 1925. aastal Wolfgang Ernst Pauli. Oma lihtsaimal kujul väidab see, et kaks samas aatomis paiknevat elektroni ei saa olla samas kvantolekus, st kui erinevate elektronide kvantarvud *n*, *l* ja *ml* on samad, siis omavad need elektronid vastupidist spinni.

Üldisemalt väidab Pauli printsiip, et kaks identset fermioni (poolarvulise spinniga osakest) ei saa jagada sama kvantolekut. Rangemalt väljendatuna tähendab see, et identsete fermionide süsteemi lainefunktsioon on osakeste vahetamise suhtes antisümmeetriline.

Tõrjutusprintsiibile alluvad fermionid ning neid kirjeldab Fermi-Diraci statistika. Täisarvulise spinniga osakesed ehk bosonid tõrjutusprintsiibile ei allu ja neid kirjeldab Bose-Einsteini statistika.

Pauli printsiip on tuletatav relativistlikust kvantväljateooriast. Mitterelativistlikus kvantmehaanikas osakeste spinni ja statistika vahel seos puudub, mistõttu Pauli printsiipi seal tõestada ei saa.

Vaata ka
--------

* Spinni ja statistika teoreem
**Mary Anne Evans** (ka **Mary Ann Evans** või **Marian Evans**; 22. november 1819 – 22. detsember 1880), kirjanikunimega **George Eliot**, oli inglise romaanikirjanik, luuletaja, ajakirjanik ja tõlkija. 

Mary Anne on üks Victoria ajastu märkimisväärsemaid kirjanikke. Ta kirjutas seitse romaani, millest on eesti keelde tõlgitud Veski Flossi jõel. Ta kirjutas oma romaanid kirjanikunime George Eliot all, et olla kindel, et ta tööd võetakse tõsiselt. Victoria ajastul avaldasid naised raamatuid oma nime all, kuid Mary Anne ei soovinud puutuda kokku kinnistunud hoiakuga, et naised kirjutavad ainult kergeid armastuslugusid. Ka soovis ta eristada oma ilukirjanduslikku tööd ja juba varem tuntust toonud tööd toimetaja ja kriitikuna. Lisaks võis üheks põhjuseks olla soov varjata oma eraelu ja vältida kõmu, kuna tal oli suhe abielumees George Henry Lewesiga.

Vaata ka
--------

* Tuntumaid välismaiseid pseudonüüme

Viited
------

1. ↑  Karl, Frederick R. *George Eliot: Voice of a Century*. Norton, 1995. lk 237–38.

Välislingid
-----------

* George Eliot – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **George Eliot** |
**Jaan Uudelt** (15. märts 1881 Vastemõisa vald, Kootsi – 5. detsember 1953 Chatham, New Yorgi osariik, USA) oli eesti silmaarst ja arstiteadlane ning ajalehe Võru Teataja asutaja ja toimetaja.

Ta sündis aastal 1881 Vastemõisa vallas Kootsis. Ta õppis kohalikus algkoolis, Viljandi linnakoolis, Hugo Treffneri Gümnaasiumis ja sooritas eksternina 1906 küpsuseksamid Tartus kroonugümnaasiumi juures. Aastatel 1900–1912 õppis ta Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas, mille ta lõpetas arsti astme väärilisena. Akadeemiliselt kuulus ta Eesti Üliõpilaste Seltsi. Ta töötas juba üliõpilasena aastal 1910 Saaremaal jaoskonnaarstina, huvitudes eriti leeprahaigete ravist Audaku. Aastal 1911 töötas ta Tartu Ülikooli Silmakliinikus.

Aastatel 1912–1914 töötas ta Võrus erasilmaarstina. Aastatel 1914–1917 oli ta mobiliseeritud Esimeses maailmasõjas Vene armeesse; ta teenis 93. Irkutski jalaväepolgus ja 96. Omski jalaväepolgus polguarstina. Aastatel 1919–1920 osales ta Vabadussõjas rügemendiarstina ja Võru Punase Risti haigla juhatajana ning sõja lõppedes töötas ta Võru garnisoni silmaarstina. Aastatel 1921–1930 töötas ta Tartu Ülikooli silmakliiniku vanema assistendina (professor Ernst Blessigi alluvuses). Aastal 1930 kaitses ta väitekirjaga *"Über das Blutbild Trachomkranker"* *dr. med.* kraadi. Aastal 1931 sai ta silmahaiguste õppetooli juhatajaks dotsendikutsega. Aastal 1934 valiti ta Tartu Ülikooli silmahaiguste korraliseks professoriks.
**Winnigstedt** on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Wolfenbütteli kreisis. Valla pindala on 12,05 km². 31. detsembril 2017 elas seal 690 inimest.

Küla asub Großes Bruchi soost põhjas ja Magdeburger Bördest läänes, ümbritsevas piirkonnas on hea mulla kvaliteet. Lõunas külgneb see vahetult Hesseni külaga Saksi-Anhaltis.

Mattierzolli jaam
Vald koosneb Winnigstedti alast ja Mattierzolli lõunapoolsest veerandist, mis on olnud sajandeid tollitee ja -jaam Wolfenbütteli ja Halberstadti vahelisel teel (Hessendammiks kutsutud, tänapäeval Bundesstrasse 79). See võimaldas reisijatel läbida märgalasid teetammil, mis ühendas Braunschweig-Lüneburgi maid põhjas vürstliku Halberstadti piiskopkonna territooriumiga lõunas. Pärast Teist maailmasõda külgnes see Nõukogude okupatsioonitsooniga, hiljem Saksa Demokraatliku Vabariigiga ja tee oli suletud kuni Rahuliku revolutsioonini 1989. aastal. Säilinud vahitorn maanteel tähistab endist Saksamaa sisepiiri.

1902. aastast oli Mattierzoll ka raudteesõlm, kus Jerxheimi–Börßumi raudtee oli ühendatud liiniga Braunschweigist Schöningeni ja eraraudteega Heudeberi. 1950. aastatel raudteeühendus Ida-Saksa Heudeberiga katkes, sellest hoolimata jäi piirijaam raudtee sõlmpunktiks Braunschweigi-Schöningeni liini ja Helmstedti-Holzmindeni raudtee vahele. Kõik liinid likvideeriti 1970. aastate lõpuks.

Ajalugu
-------

Winnincstedet Saksimaa hertsogiriigis on esmamainitud 1182. aasta dokumendis, toona Marientali kloostri valdus. 1351. aastal läks kihelkonnakiriku eestkoste Riddagshauseni kloostrile. Tänapäeva vald loodi 1939. aastal, kui ühendati kaks küla, Groß ja Klein Winnigstedt.

Viited
------

1. ↑  Register of German municipalities (4th quarter 2022), vaadatud 12.02.2023.

Välislingid
-----------

* www.winnigstedt.de


Wolfenbütteli kreisi vallad

* Baddeckenstedt
* Börßum
* Burgdorf
* Cramme
* Cremlingen
* Dahlum
* Denkte
* Dettum
* Dorstadt
* Elbe
* Erkerode
* Evessen
* Flöthe
* Haverlah
* Hedeper
* Heere
* Heiningen
* Kissenbrück
* Kneitlingen
* Ohrum
* Remlingen-Semmenstedt
* Roklum
* Schladen-Werla
* Schöppenstedt
* Sehlde
* Sickte
* Uehrde
* Vahlberg
* Veltheim
* Winnigstedt
* Wittmar
* Wolfenbüttel
Gershwin aastal 1937
**George Gershwin** (sünninimega **Jacob Gershowitz**; 26. september 1898 New York – 11. juuli 1937 Hollywood, California) oli USA helilooja, keda on võrreldud Euroopa rahvuslike stiilide rajajatega.

15aastaselt asus ta tööle nn Tin Pan Alleys, tema tööülesandeks oli müüdavatel klaveritel ostjatele mängida, et soodustada müüki. Kuigi ta oli praktiliselt iseõppija, saavutas ta muusikas uskumatult palju. Enda harimiseks töötas ta läbi näiteks kõik Johann Sebastian Bachi fuugad HTK-st.

Puutudes kokku väga paljude tolleaegsete heliloojate lauludega, vaimustus ta Irving Berlinist ja Jerome Kernist ning alustas ka ise laulude loomist. Lauludel ongi suur kaal tema loomingus – neid on ta komponeerinud üle 300.

Tema muusikas on ühendatud Euroopa muusika kogemus ja Ameerika mustanahaliste muusikale omased jooned (džässirütmid, improvisatsioonilisus, bluusilik harmoonia).

Gershwin suri ajukasvaja operatsioonil.

Tähtsamad teosed
----------------

### Muusikalid (esietendunud Broadwayl)

* 1924 – "Lady Be Good"
* 1926 – "Oh, Kay!"
* 1927 – "Strike Up The Band"
* 1930 – "Girl Grazy"
* 1932 – "Of Thee I Sing"
* 1935 – ooper "Porgy ja Bess"

### Klassikalised teosed

* 1924 – "Rhapsody in Blue" klaverile ja džässibändile
* 1925 – "Klaverikontsert F-duur"
* 1927 – "Kolm prelüüdi klaverile"
* 1928 – sümfooniline teos "An American in Paris"
* 1932 – "Kuuba uvertüür"

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **George Gershwin** |

* George Gershwin: American Genius
* Ametlik koduleht
* Classical.net Gershwin page
* George Gershwin andmebaasis Internet Broadway Database
* George Gershwin andmebaasis Internet Movie Database
Jaan Ulst, 2015
**Jaan Ulst** (sündinud 1983 Nõos Tartumaal) on eesti koreograaf, lavastaja ja tantsija. 

Jaan Ulstil on bakalaureusekraad Tallinna Ülikooli koreograafiaosakonnast (2006) ja rakenduslik bakalaureuseharidus Fontyse Tantsuakadeemist (Tilburg, Holland, 2008). Aastatel 2013–2015 omandas magistrikraadi koreograafias Tallinna Ülikoolis. Täiendanud end tantsukoolitustel Prantsusmaal, Hollandis, Saksamaal, Belgias, Soomes, Tšehhis, Islandil jm.

Koreograafi ja lavastajana loonud lavastusi Hollandis, Prantsusmaal ja Tšehhis. Eesti koostööpartneriteks on olnud Vanemuise teater, Sõltumatu Tantsu Ühendus, tantsuteater Zick ja rahvakunstiansambel Leigarid. Koostööpartneriteks on olnud ka Tartu Linnavalitsus, Eesti Koolispordi Liit, Tartu Muusikafestival (Europeade 2011), Viimsi Rannarahva muuseum, Tartu Kõrgem Kunstikool, Tallinna Ülikool, Võru Folkloorifestival ja Tartu Observatoorium.

Tantsijana on töötanud Prantsusmaal tantsutrupis Amana, Hollandis tantsutrupis Project Sally (2008–2010), Eestis Vanemuise teatri balletitrupis (2010–2012), Vene teatris ja mitmes vabakutseliste tantsuprojektis, tehes koostööd selliste koreograafidega nagu Jenni Kivelä, Ajjar Ausma ja Ina Stockem. 

Näitlejana on Jaan Ult kaasa Eesti Draamateatri suvelavastuses "Laul, mis jääb ... "(2014–2015), lavastaja Merle Karusoo.

2012. aastast elab ta Tallinnas.

Tunnustus
---------

* 2006 – esimene auhind Prantsusmaa Tantsuföderatsiooni poolprofessionaalsel koreograafiakonkursil[*viide?*]
* 2015 – Mait Agu nimeline Tallinna Ülikooli preemia kaasaegsete lavastusvõtete ja rahvapärimuse oskusliku ning nutika sidumise eest loomingus ja lavastuse "Viies pööripäev" eest

Välislingid
-----------

* Koduleht
**Jaan Toomla** (kuni 1936 **Torokoff**; 8. mai 1929 Palamuse – 8. juuni 2007 Tallinn) oli eesti kirjastaja, toimetaja ja bibliofiil.

Toomla sündis Palamusel sepa perekonnas. Lõpetas Tartu 1. Keskkooli ja õppis Tartu Riiklikus Ülikoolis eesti filoloogiat. 

Seejärel töötas ta Tartus Eesti Kirjandusmuuseumis ja ajalehe Edasi toimetuses.

1964. aastast elas ja töötas Toomla Tallinnas. Ta oli aastatel 1964–1991 kirjastuse Eesti Raamat eesti kirjanduse toimetuse juhataja ja peatoimetaja asetäitja ning 1992. aastast Eesti Rahvusraamatukogu vanemkonsultant.

Jaan Toomla oli NLKP liige aastail 1961–1991.

1992. aastast töötas ta Eesti Rahvusraamatukogus toimetajana ning osales paljude teatmetrükiste koostamisel. Toomla oli tegev 1993. 1994. ja 1995. aasta Riigikogu Teatmike koostamisel. Samuti on tema koostatud 1999. aastal ilmunud teatmik "Valitud ja valitsenud: Eesti parlamentaarsete ja muude esinduskogude ning valitsuste isikkoosseis aastatel 1917–1999".

Toomla oli Tallinna Bibliofiilide Klubi liige, klubi almanahhi "Raamat on..." toimetaja ja 2004. aastast ka koostaja. Ta koostas ka mitu Nõukogude võimu ideoloogiat toetavat koguteost.

Koostaja
--------

* Eduard Vilde. "Artikleid ja kirju". 1957 (E. Vilde "Teoste" sarjas, koos Liis Rauaga)
* "Vaateid Vilde elusse". 1965
* "Pool sajandit". 1967 (luulevalimik Suure Sotsialistliku Oktoobrirevolutsiooni 50. aastapäevaks)
* "Võrdne võrdsete seas". 1982. (ukraina keeles)
* "Võidulaul. Победная песня". (1986)

Tunnustus
---------

* 1975 Eesti NSV teeneline kultuuritegelane

Välislingid
-----------

* Jaan Toomla Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
**Hierarhia** (kreeka keeles *hieros* püha + *archē* valitsus, võim) on astmeline allumise süsteem erinevate asjade organiseerimiseks ja hindamiseks. Hierarhililine süsteem on tavaliselt püramiidse kujuga, kus alamatel astmetel on vähem tähtsad või enam levinud või ka täpsemalt määratletud objektid ning mida kõrgemale seda olulisem või vähem levinud või üldisem on sel positsioonil asetseja. 

Eesti Kaitseväe hierarhiline struktuur
Inimeste seas on tuntuim hierarhiline süsteem ametikohtade süsteem. Hierarhilise ametikohtade süsteemi puhul alluvad alumisel astmel asetsejad ülemistel astmetel asetsejatele. Klassikaline hierarhiline organisatsioon läbi ajaloo on olnud sõjavägi, kuna see vajab selget reeglistikku nii käsuliini kui üldise ülesehituse jaoks ning võimet koondada kogu allorganisatsiooni (väeüksuse) ressursid ühtse juhtimise alla. 

Õigussüsteemis moodustavad õiguse allikad õiguskorra hierarhia. Eesti õiguse alus ehk hierarhia kõige ülemine tase on põhiseadus, sellele järgnevad Euroopa Liidu õigusaktid, seejärel välislepingud, seadused, seadlused, määrused ja kohalike omavalitsuste õigusaktid. 

Bioloogias on tuntud taksonoomiline hierarhia – riik, hõimkond, klass, sugukond, perekond, liik.

Sotsioloogias on tuntud mõiste **meritokraatia** ehk talentide hierarhia samuti **sotsiaalne hierarhia**, mis tekib sotsiaalse kihistumise tulemusel.

Informaatikas kasutatakse hierarhial põhinevaid lahendusi andmete salvestamiseks, indekseerimiseks ja haldamiseks. Arvutite failisüsteemid on peaaegu alati hierarhiad, mille tipus on juurkataloog ning mille alumistel tasemetel on tavalised kaustad ehk kataloogid ja failid. Paljude andmestruktuuride sisemine ülesehitus on hierarhiline puu, mis võimaldab andmeelemente kiiresti lisada, leida ja eemaldada. Ka veebilehtede ja muude serverite nimetamiseks kasutatav domeeninimede süsteem (DNS) on hierarhia.

Hierarhiaid kasutatakse veel paljudes valdkondades, kus on vaja üheselt väljendada alluvussuhteid, kuuluvust, informatsiooni kategoriseerimist, tegevuste või ressursside planeerimist, nõuete esitamist ja kontrollimist jne.

Vaata ka
--------

* Inimvajaduste hierarhia ehk Maslow' püramiid
* Käsuliin
* Ontoloogia (arvutiteadus)
* Taksonoomia
* Vasall

Välislingid
-----------

* Hierarhia definitsioon informaatikas (AKIT, Andmekaitse ja infoturbe leksikon)
Lemmijõgi, vaade Oksa sillalt
**Lemmjõgi** (alamjooksul ka *Oksa jõgi*) on jõgi Viljandi maakonnas Viljandi ja Põhja-Sakala vallas, Raudna jõe suurim parempoolne lisajõgi.

Jõe pikkus on 48,8 km pikk (koos lisaharudega 54,5 km), valgla suurus 197 km², langus 89 m ja lang 1,85 m/km. Jõgi saab alguse 108 m kõrgusel Vanamõisa külas Madi kivikalme lähedalt ja suubub 19 m kõrgusel Sandra külas Raudna jõkke 7,7 km kaugusel selle suudmest. Jõgi kuulub Lääne-Eesti vesikonda ja Pärnu alamvesikonda.

Kirjeldus
---------

Lemmjõe ülemjooks asub Sakala kõrgustiku põhjaosas, Vanamõisa külas.

Lähtest voolab jõgi loode suunas läbi Vanamõisa paisjärve, Kobruvere külas Viljandi – Suure-Jaani tee alt ja läbi Kobruvere paisjärve ning Tammeveski järve. Seejärel on jõgi umbes 1 km ulatuses piiriks Kobruvere ja Kildu küla vahel ning seejärel voolab läbi Kildul asuva Kildu järve. Varsti pärast Kildu järve on jõgi u 650 m ulatuses Kildu ja Võlli küla piiriks ning voolab edasi läbi Võlli küla. Võllil pöörab jõgi läände ja pärast Võlli paisjärve läbimist voolab Vastemõisa – Võlli – Suure-Jaani tee alt läbi ning jõuab Vahe-Eesti maastikuvaldkonda, kus jõe säng muutub oluliselt looklevamaks ja lang väiksemaks. Seal voolab jõgi läbi Kibaru küla, kus pöörab edelasse ja jõuab varsti pärast Kibaru luha läbimist Sandra külasse ja sealt alates kuni suudmeni voolab Soomaa rahvuspargis. Sandras voolab jõgi Kildu–Oksa–Tõramaa tee alt läbi ja jõuab Kibaru-Härma luhale. Luha läbib jõgi mitmes sängis ja koondub enne Paelama oja taas ühte sängi. Paelama ojaga ühinemise kohal pöörab jõgi järsult lääne-loodesuunda ja pärast seda aeglaselt lääne-edelasuunda pöörates läbib Kuresoo ja Valgeraba vahelise ala. Enne teist korda Kildu–Oksa–Tõramaa teega ristumist pöörab jõgi järsult loodesse ja pärast tee alt läbi voolamist uuesti lääne-edelasuunda. Alates sellest kohast on jõgi aastaringselt paadiga läbitav. Jõe viimane osa lookleb Kuresoo servas, kus jõe kaldal asuvad Mulgi heinamaa nime kandvad luhad ja Lemmjõe mestavahikordon. Lemmjõgi suubub Raudna jõkke.

Raudna jõe ning Lemmjõe vahel kulgeb Lemmjõe keelemetsa õpperada ning seal asub mitu puhkekohta. Lemmjõel korraldatakse kanuumatku.

Lisajõed
--------

Lemmjõkke suubuvad Jaanioja (Kalmetu oja), Kabila oja, Liiduvere oja, Paelama oja ja Hüpassaare oja.

Vesiehitised ja paisjärved
--------------------------

Jõele on ehitatud viis paisjärve: Vanamõisa paisjärv, Kobruvere paisjärv, Tammeveski järv, Kildu järv ja Võlli paisjärv. Võlli külas asus aastast 1893. kuni 20. sajandi keskpaigani vesiveski. Jõe suudmest 1 km kaugusel asus aastatel 1946–1955 Sandra hüdromeetriajaam.

Viited
------

1. 1 2  Lemmjõgi. Keskkonnaregister, vaadatud 28.03.2022.
2. ↑  Lemmjõe keelemetsa õpperada RMK infolehel
3. 1 2  Lemmjõgi Eesti looduse infosüsteemis
4. ↑  Võlli vesiveski kultuurimälestiste riiklikus registris
5. ↑  Sandra hüdromeetriajaam riiklikus keskkonnaregistris

Välislingid
-----------

* Lemmjõgi Eesti looduse infosüsteemis
* Lemmjõgi keskkonnaportaalis
* Soomaa - Twists of river Lemmjõgi
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib linnarajoonist; linnaosa kohta vaata artiklit Reinickendorfi linnaosa* |

---

**Reinickendorf** on Berliini linnarajoon, mis asub linna loodeosas ning mille piiresse jäävad Tegeli lennujaam ja Tegeli järv. Nime on saanud linnarajoon selles asuva Reinickendorfi linnaosa järgi.

Pärast Teist maailmasõda kuulus piirkond Prantsuse haldustsooni ning oli kuni Saksamaade taasühendamiseni osaks Lääne-Berliinist.

Linnaosad
---------

Märkisches Viertel
Reinickendorfi linnarajoon koosneb kümnest linnaosast:

* Reinickendorf
* Tegel
* Konradshöhe
* Heiligensee
* Frohnau
* Hermsdorf
* Waidmannslust
* Lübars
* Wittenau
* Märkisches Viertel

Reinickendorfi linnarajoon piirneb edelas Spandau rajooniga, lõunas Charlottenburg-Wilmersdorfiga, kagus Mitte rajooniga ning idas Pankowiga. Kogu linnarajooni põhjapiir asub naabruses Brandenburgi liidumaa Oberhaveli kreisiga.

Linnarajooni areng
------------------

Reinickendorfi rajoon moodustati 1920. aastal Reinickendorfi, Wittenau, Tegeli, Heiligensee, Hermsdorfi ja Lübarsi külast ning kolmest põllumajandusmõisast.

Linnarajooni ilmestavad metsad ja veekogud, kuigi lõunapoolseim osa Reinickendorfist on linnaehituse käigus omandanud suure sarnasuse naabruses asuva Mitte rajooni Weddingi linnaosaga. Lisaks sellele asub Reinickendorfis aastatel 1929–1931 ehitatud asum Weiße Stad ('valge linn') ning korterelamupiirkonnana aastatel 1963–1974 rajatud Märkisches Viertel, kus praegu elab enam kui 30 000 inimest. Linnarajooni teistes linnaosades domineerivad ühepereelamud, mis on näiteks Hermsdorfis ja eriti Frohnaus ehitatud paljuski villa stiilis.

Berliini linnarajoonid

Mitte **·**  Friedrichshain-Kreuzberg **·**  Charlottenburg-Wilmersdorf **·**  Lichtenberg **·**  Marzahn-Hellersdorf **·**  Neukölln **·**  Pankow **·**  Reinickendorf **·**  Spandau **·**  Steglitz-Zehlendorf **·**  Tempelhof-Schöneberg **·**  Treptow-Köpenick
Hideyo Noguchi
**Hideyo Noguchi** (jaapani keeles 野口 英世 *Noguchi Hideyo*; 11. mai 1876 Inawashiro, Fukushima – 21. mai 1928 Accra, Ghana) oli jaapani bakterioloog. Ta avastas neurosüüfilise etioloogia, 1913. aastal isoleeris ta bakteri *Treponema pallidum* seljaajukuivega patsientide ajuproovidest.

Noguchi Hideyo sündis Inawashiros Fukushima prefektuuris 1876. aastal. Kui Noguchi oli ühe aasta vanune, kukkus ta tulekoldesse (või kallutas endale keeva riisipaja peale), mille tagajärjel said tema vasak külg ja käsi raskeid põletushaavu.

Arvatakse, et tema huvi meditsiini õppimise vastu sai alguse üleelamistest 16-aasta vanusena, seoses tema käe opereerimisega kirurgi doktor Kanae Watanabe poolt.

Oma alistamatu meele ja erakordse püüdlikkuse toel ületas ta keele-, haridus- ja tavade barjäärid.

Noguchi asus elama Tōkyōsse ja töötas õpingute ajal majahoidjana. 1896. aastal läbis ta meditsiinipraktiseerija eksami esimese astme ja 21-aasta vanuselt lõpetas Tōkyō meditsiinikolledži. Pärast meditsiinidoktori litsentsi omandamist võttis ta vastu lektoritöö, tutvudes siin oma eluaegse sõbra ja mentori doktor Morinosuke Chiwakiga.

Hideyo uurimistöö sai hoo sisse pärast seda, kui ta 1900. aastal Ameerika Ühendriikidesse elama asus, kus ta töötas Pennsylvania Ülikoolis doktor Simon Flexneri uurimisassistendina.

Noguchi varasemad uuringud olid seotud maomürgi füsioloogiliste toimete uurimisega, näiteks hemolüüsi, verejooksude, ödeemi ja endoteeli kahjustustega. 1909. aastal avaldas Noguchi monograafia "Snake Venoms: An Investigation of Venomous Snakes with Special Reference to the Phenomena of Their Venoms".

Rockefelleri Meditsiiniuuringute Instituudis töötades avaldas ta rohkem kui 200 teaduspublikatsiooni mitmete nakkushaiguste, näiteks süüfilise, tuberkuloosi, trahhoomi, lastehalvatuse, marutõve, kollapalaviku, Kaljumägede tüüfuse ja Oroya palaviku kohta.

Noguchil diagnoositi 1913. aastal süüfilis.

Publikatsioone
--------------

* "The Action of Snake Venom Upon Cold-blooded Animals" (1904; Washington, Carnegie Institution)
* "Snake Venoms: An Investigation of Venomous Snakes with Special Reference to the Phenomena of Their Venoms" (1909; Washington, Carnegie Institution)
* "Serum Diagnosis of Syphilis and the Butyric Acid Test for Syphilis" (1911; Philadelphia: J. B. Lippincott)
* "Laboratory Diagnosis of Syphilis: A Manual for Students and Physicians" (1923; New York: P. B. Hoeber)

Viited
------

1. ↑  Siang Yong Tan, MD, JD ja Jill Furubayashi, Hideyo Noguchi (1876-1928): Distinguished bacteriologist, Singapore Med J. 2014 oktoober; 55(10): 550–551. doi: 10.11622/smedj.2014140, PMCID: PMC4293967
2. ↑  Hiromichi Ishikawa, M.D. Ph.D. Keio University School of Medicine, Tokyo 160-8582. Dr. Noguchi's Journey: A Life of Medical Search and Discovery, N Engl J Med 2005; 353:2091-2092, 10. november 2005, DOI: 10.1056/NEJM200511103531924