recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Pihen-lès-Guînes** on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.

Pihen-lès-Guînes asub 11 km Calais'st edelas, teede D243 ja D244 ristumiskoha ümbruses. Piheni raudteejaamal on raudteeühendused Calais' ja Boulogne-sur-Meriga.

* Pihen-lès-Guînes'i vallamajaPihen-lès-Guînes'i vallamaja
*

Ajalugu
-------

Piheni nimi esineb esimest korda 1084. aastal Andres'i kloostri asutamishartas kujul *Pithem*, mis tuleb germaani sõnast *pit* (kaevud) + *Heim* (kodu, küla), millest sai Calaisis' ja Boulonnais' murdes Pihen, mujal aga -hem. Pihem (Wizernes'i lähedal) on peaaegu sama, mis Pihen, mis põhjustas postiga nii palju vigu, et vald otsustas 1923. aastal lisada oma nimele 'lès-Guînes'.

Pole kahtlust, et küla on väga vana. On avastatud hauakambrid, mis pärinevad keskajast, sealhulgas kujuga sarkofaagid ja luustikud, mis on maetud otse kriidi sisse. Iidsed paksud käsitööna valminud tellised kerkivad kündmisel korduvalt põldude pinnale. Mammutivõhad ja karvase ninasarviku kolju paljastusid departemangutee rajamisel.

Varakeskajal kuulus Pihen Guînes'i krahvkonda, seejärel aastatel 1347-1558 inglastele, mille koos kogu Calaisis'ga vabastas 1558. aastal François, Guise'i hertsog. Piheni katsumused polnud aga lõppenud. Sel ajal sõdisid Prantsuse ja Hispaania kuningad ning Pihen asus lahingutsoonis, hispaanlased Flandriast vallutasid selle 1596. aastal, kaotasid selle, kuid said 1598. aastal tagasi. Suurem osa 13. sajandi kirikust põles selle aja jooksul maha.

Huviväärsused
-------------

* Maarja kuulutuse kirik, pärineb 13. sajandist.
* 19. sajandi La Quennevacherie' loss.

Viited
------

1. ↑  Répertoire géographique des communes, vaadatud 26.10.2015.
2. ↑  Populations légales 2020

Calais' ringkonna vallad

* Alembon
* Andres
* Ardres
* Audruicq
* Autingues
* Bainghen
* Balinghem
* Bonningues-lès-Calais
* Bouquehault
* Boursin
* Brêmes
* Caffiers
* Calais
* Campagne-lès-Guines
* Coquelles
* Coulogne
* Escalles
* Fiennes
* Fréthun
* Guemps
* Guînes
* Hames-Boucres
* Hardinghen
* Herbinghen
* Hermelinghen
* Hocquinghen
* Landrethun-lès-Ardres
* Les Attaques
* Licques
* Louches
* Marck
* Muncq-Nieurlet
* Nielles-lès-Ardres
* Nielles-lès-Calais
* Nortkerque
* Nouvelle-Église
* Offekerque
* Oye-Plage
* Peuplingues
* Pihen-lès-Guînes
* Polincove
* Recques-sur-Hem
* Rodelinghem
* Ruminghem
* Sainte-Marie-Kerque
* Saint-Folquin
* Saint-Omer-Capelle
* Saint-Tricat
* Sangatte
* Sanghen
* Zutkerque
* Vieille-Église
**Giuseppe Domenico Scarlatti** (26. oktoober 1685 – 23. juuli 1757) oli barokiajastu itaalia helilooja, kes oli suure osa oma elust Portugali ja Hispaania kuningliku perekonna teenistuses.

Scarlatti kannatas oma kuulsa isa Alessandro Scarlatti ambitsioonide all ning pidi tema veenmisel vastu võtma tülikaid ooperi- ja kirikumuusika tellimusi. Tema varajane pedagoogi- ja heliloojatöö möödus Portugali printsessi Maria Barbara teenistuses, kellele ta järgnes Hispaaniasse, kus printsess abiellus Hispaania kroonprintsiga. Uus töökoht võimaldas tal pühenduda klavessiinile. 

Ta kirjutas 550 üheosalist sonaati, mis oma meeleolult ja tehnilistelt ülesannetelt on väga mitmekesised. Sonaatide harmoonia erineb sageli teiste barokkheliloojate omast – Scarlatti kasutab isegi kobarakorde –, samuti rabavad need oma rütmierksusega. Leidub muusikakriitikuid, kes kuulevad Scarlatti mõjusid isegi Haydni muusikas, kuid kindel on see, et ta näitas teed mitmetele klassitsistliku muusika arengusuundadele.

Helifaili info Sonaat E-duur, Presto i
Helifaili info Sonaat b-moll, Allegro i
Helifaili info Sonaat f-moll i
Helifaili info Sonaat C-duur, Allegro i
Helifaili info Sonaat E-duur, Andante comodo i
Lohkva juudi kalmistu peavärav Räpina mnt ääres
**Lohkva juudi kalmistu** on kalmistu Lohkva külas Luunja vallas Tartu maakonnas.

Kalmistu peavärav asub Tartu linna piirist umbes 100 m kaugusel Räpina maantee ääres.

Ajalugu
-------

1930. aastal taotles juudi kogukond Tartu linnavalitsuselt maad, et laiendada 1859. aastal Roosi ja Jänese tänava nurgale rajatud juudi kalmistut. Uus kalmistu rajati 1935. aastal, kui juudi kogukond oli ostnud Lohkval tuhande krooni eest 1576 m² maad.

Kirjeldus
---------

Kalmistu on sõidutee ääres piiratud krohvitud telliskivimüüriga. Müür on korrapäraselt liigendatud katustatud postidega. Müüri pinnal postide vahel on Taaveti täht. Müüris on sepisväravad. Linnapoolsel küljel on lippaed, vastasküljel võrkaed.

Kalmistul on perpendikulaarsete teedega planeering. Värava juures asub abihoone. Kalmistul on kõrghaljastus.

Kalmistu territooriumil tohib vastavalt juudi tavadele viibida ainult peakattega.

Vaata ka
--------

* Tartu juudi kalmistu

Viited
------

1. ↑  Muinsuskaitseamet. "Kultuurimälestiste register". *Lohkva kalmistu*. Vaadatud 22.09.2021.
2. 1 2 3 4  Lohkva juudi kalmistu Kultuuriväärtusega asjade ja -mälestiste register, tartu.ee (vaadatud 1. mai 2012)

Välislingid
-----------

* Lohkva Juudi kalmistu kultuurimälestiste riiklikus registris Muuda Vikiandmetes
**Luokė** on alev Leedus Telšiai rajoonis, Luokė valla halduskeskus. Alev asub merepinnast 163 meetri kõrgusel. Vene keeles on selle kohta kasutusel olnud nimekuju Лукники.

Alevis on keskkool ja raamatukogu. Vaatamisväärsuseks on aastal 1821 valminud kirik koos aastal 1899 valminud kellatorniga.

Ajalugu
-------

Arvatakse, et alev tekkis XIV sajandil teede ristumiskohale. Aastal 1416 ehitati sinna esimene kirik. Aastast 1526 (osadel andmetel juba aastast 1471) alev.

Aastal 1775 anti alev teenete eest Andrzej Ignacy Ogińskile. Kuigi turuplatsi olemasolu on teada XV sajandist, sai alev kaubandusprivileegid siiski aastal 1793. Alevil oli õigus pidada neli korda aastas laata. 

Alev põles korduvalt – aastatel 1786, 1887, 1911 ja 1934. XIX sajandi keskel tegutses alevis ja selle ümbruskonnas Tadas Blinda.

Aastal 1941 hukkasid Saksa okupatsiooniväed umbes 200 Luokė juuti. Aastal 1945 tegutsesid alevi ümbruskonnas Leedu metsavennad. Nõukogude ajal asus alevis kohaliku sovhoosi keskus.

* LuokėLuokė
* Luokė kirikLuokė kirik
* Luokė kalmistuLuokė kalmistu

Tuntud elanikke
---------------

* Tadas Blinda – Leedu ülestõusnu
* Chaim Rabinowitz – juudi rabi
* Vytautas Kleiva – Leedu poliitik

Viited
------

1. ↑  2011. aasta Leedu rahvaloendus, vaadatud 2.02.2015.
2. ↑   Лукники. Географическо-статистический словарь Российской империи, Kd. 3 (Лаарсъ — Оятъ). СПб, 1867, 102 lk.

Välislingid
-----------

 Luokė – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Alev portaalis vietoves.Lt
**Valter Pakk** (sündinud 29. augustil 1933 Tallinnas) on eesti tehnikateadlane.

Elulugu
-------

Valter Pakk on ehitustöölise poeg.

Lõpetas 1951 Tallinna 2. Keskkooli, 1956 TPI masinaehituse tehnoloogia erialal. Oli 1956 ENSV Kohaliku, Põlevkivi- ja Keemiatööstuse Ministeeriumi TUI insener, 1956–60 EPA metallide tehnoloogia ja masinate remondi kateedri vanemõpetaja, 1960–61 Tartu Kontrollaparatuuri Tehase insener ja 1961–62 peatehnoloogi asetäitja, 1962–88 EPA masinate remondi kateedri vanemõpetaja, 1988–94 dotsent, 1994– EPMÜ mehaanika ja masinaõpetuse instituudi lektor. Lugenud metallide ja puidutehnoloogia, metallograafia ja termilise töötlemise, konstruktsioonimaterjalide tehnoloogia, materjaliõpetuse jt kursusi. Olnud EPMÜ Spordiklubi juhatuse liige ja volikogu esimees.

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkonnad: materjaliõpetus, metallograafia, konstruktsioonimaterjalide tehnoloogia, tampoongalvaniseerimine, autobusside hooldus- ja remonditööde mehhaniseerimine. 44 teadustrükist, üks autoritunnistus.

Teoseid
-------

* Remondimaterjalid. Tallinn 1983, 2. trükk 1989
* Remonditöökojajuhataja käsiraamat (kaasautor). Tallinn 1983
* Metallide termiline ja termokeemiline töötlemine. Tallinn 1990

Viited
------

1. 1 2 3 4  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Kirjandus
---------

* Eesti Põllumajanduse Akadeemia õppe-teadusliku koosseisu bio-bibliograafiline teatmeteos 1951–1981. Trt, 1981, 143–144
* Eesti Põllumajanduse Akadeemia töötajad ja vilistlased 1981–1990. Trt, 1991, 172
* Eesti Põllumajandusülikool: audoktorid, töötajad ja vilistlased 1991–1995. Trt, 1996, 144
* Agraarteadus (1993) 3

Välislingid
-----------

* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
Frederik Willem de Klerk Maailma Majandusfoorumi tippkohtumisel Davosis 1992. aasta jaanuaris
**Frederik Willem de Klerk** (18. märts 1936 Johannesburg – 11. november 2021) oli Lõuna-Aafrika Vabariigi poliitik.

Frederik Willem de Klerk valiti 1972. aastal Lõuna-Aafrika Vabariigi parlamenti. 

Ta oli Lõuna-Aafrika Vabariigi president aastatel 1989–1994. Tema ajal lõpetati LAV-is apartheidipoliitika.

Tunnustus
---------

Frederik Willem de Klerk pälvis 1993. aastal koos Nelson Mandelaga Nobeli rahuauhinna.

Järgmisel aastal (1994) valiti ta Ameerika Filosoofiaseltsi välisliikmeks.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev:  **Pieter Willem Botha** | **Lõuna-Aafrika Vabariigi president**  1989–1994 |  Järgnev:  Nelson Mandela |

Nobel
Nobeli rahuauhinna laureaat

1901 Dunant, Passy • 1902 Ducommun, Gobat • 1903 Cremer • 1904 IDI • 1905 Suttner • 1906 Roosevelt • 1907 Moneta, Renault • 1908 Arnoldson, Bajer • 1909 Beernaert, d'Estournelles de Constant • 1910 IPB • 
1911 Asser, Fried • 1912 Root • 1913 La Fontaine • 1917 Punane Rist • 1919 Wilson • 1920 Bourgeois • 1921 Branting, Lange • 1922 Nansen • 1925 Chamberlain, Dawes • 1926 Briand, Stresemann • 1927 Buisson, Quidde • 1929 Kellogg • 1930 Söderblom • 1931 Addams, Butler • 1933 Angell • 1934 Henderson • 1935 Ossietzky • 1936 Lamas • 1937 Cecil • 1938 Nanseni Pagulasbüroo • 1944 Punane Rist • 1945 Hull • 1946 Balch, Mott • 1947 FSC ja AFSC (kveekerid) • 1949 Boyd Orr • 1950 Bunche • 1951 Jouhaux • 1952 Schweitzer • 1953 Marshall • 1954 UNHCR • 1957 Pearson • 1958 Pire • 1959 Noel-Baker • 1960 Lutuli • 1961 Hammarskjöld • 1962 Pauling • 1963 Rahvusvaheline Punase Risti Komitee ja Punase Risti Seltside Liiga • 1964 King • 1965 UNICEF • 1968 Cassin • 1969 ILO • 1970 Borlaug • 1971 Brandt • 1973 Kissinger, Lê (keeldus auhinnast) • 1974 MacBride, Satō • 1975 Sahharov • 1976 B. Williams, Corrigan • 1977 AI • 1978 as-Sādāt, Begin • 1979 Ema Teresa • 1980 Esquivel • 1981 UNHCR • 1982 Myrdal, García Robles • 1983 Wałęsa • 1984 Tutu • 1985 IPPNW • 1986 Wiesel • 1987 Arias • 1988 ÜRO Rahuvalvejõud • 1989 XIV dalai-laama • 1990 Gorbatšov • 1991 Suu Kyi • 1992 Menchú • 1993 Mandela, de Klerk • 1994 ‘Arafāt, Peres, Rabin • 1995 Pugwashi konverentsid, Rotblat • 1996 Belo, Ramos Horta • 1997 ICBL, J. Williams • 1998 Hume, Trimble • 1999 MSF • 2000 Kim • 2001 ÜRO, Annan • 2002 Carter • 2003 ‘Ebādī • 2004 Maathai • 2005 IAEA, al-Barāda‘ī • 2006 Grameen Bank, Yunus • 2007 Gore, IPCC • 2008 Ahtisaari • 2009 Obama • 2010 Liu • 2011 Sirleaf, Gbowee, Karmān • 2012 Euroopa Liit • 2013 Keemiarelvade Keelustamise Organisatsioon • 2014 Satyarthi, Yūsafzay • 2015  Tuneesia rahvusliku dialoogi nelik • 2016  Juan Manuel Santos  • 2017  ICAN  • 2018  Murad, Mukwege • 2019  Ahmed • 2020 Maailma Toiduprogramm • 2021 Ressa, Muratov • 2022 Alies Bialiacki, Memorial, 
Kodanikuvabaduste Keskus
**Ökoloogiline ökonoomika** (ka **ökoloogia ökonoomika**, **ökoloogiline majandus**; inglise keeles *ecological economics*) on teadusharu, mis vaatleb inimkultuuri majandust osana ökosüsteemi protsessidest, milles majandus toimib. Ta uurib majandamist ökoloogilisest vaatekohast lähtudes.

Muuhulgas püütakse ökoloogilises ökonoomikas demonstreerida loodusobjektide väärtuse rahalist ekvivalenti ning loodusobjektide väärtuse kujunemist inimeste silmis. Teisisõnu, ökoloogilise majanduse oluline alateema on keskkonnafunktsioonide väärtustamine.

Ökoloogilise majanduse eesmärk on majandusteaduse ja ökoloogia seostamine. Ökoloogiline majandus hõlmab nii neoklassikalise keskkonnamajanduse kui ökoloogia ning püüab edendada uusi ja edasiviivaid mõtlemisviise ökoloogiliste ja majandussüsteemide seoste kohta.

Vaata ka
--------

* jätkusuutlikkus
* mitme-kriteeriumi hindamine
* rohemajandus
* sinine majandus

Viited
------

1. ↑  Primack, R. P. Kuresoo, R. & M. Sammul, 2008. Sissejuhatus looduskaitsebioloogiasse. Tartu: Eesti Loodusfoto, lk 373
2. ↑  Säästva arengu sõnaseletusi. Säästva Eesti Instituut, SEI Tallinn.  (vaadatud 25.07.2011)

Kirjandus
---------

* Säästva arengu sõnaseletusi. Säästva Eesti Instituut, SEI Tallinn.  (vaadatud 25.07.2011)

Kirjandust
----------

* Veinla, H. 2011. Loodus versus majandus: kas lahendamatu konflikt? Eesti Loodus 06/07.  (vaadatud 11.08.2011)
**Vahtramütsik** (*Mycena alba* (Bres.) Kühner, 1938; ka *Phloeomana alba* (Bres.) Redhead, 2016 ) on mütsikute perekonda kuuluv seeneliik, mis kasvab tavaliselt sügiseti samblaga kaetud lehtpuude tüvedel. Kuulub Norra ohustatud seente punasesse raamatusse (*Red List Of Threatened Fungi In Norway*) ja on seal 2015. aasta andmete põhjal klassitatud ohustatud liikide lähedusesse (NT – near threatened).  Eriti iseloomulikult leidub teda vahtrate tüvedel.

Levila
------

*Mycena alba* kasvab maailma eri paigus. Teda on leitud näiteks Norrast, Rootsist, Eestist, Saksamaalt, Austriast, Taanist, Sloveeniast, Hispaaniast, Itaaliast, Prantsusmaalt. Lisaks veel Marokost, Mehhikost, Bangladeshist, Ameerika Ühendriikidest jpm.

### Eestis

Eesti seenekogude andmebaasis on selle liigi kohta ainult neli kirjet, mis on korjatud samblaga kaetud elava puu tüve pealt. Eestis kasvab väga sageli vahtratel, harvem teistel lehtpuudel.

Kirjeldus
---------

Seenekübar on poolkerakujuline ning selle keskkoht on tavaliselt natuke allapoole lohkus. Kübara läbimõõt jääb vahemikku 2–10 mm. Seda katab läbipaistev kiht, mis kaob, kui seen kuivab. Värvus varieerub vastavalt vanusele. Noorena on seen valge või beež, mõnikord koos kollaka tipuga. Vananedes muutub värv määrdunud valgeks ja/või pruuniks ning keskosa ülejäänud kübarast tumedamaks.

Vahtramütsikul on tavaliselt 6–12 valget ja laia eoslehekest, mis on veidi kaarjad ning kinnituvad jala külge horisontaalselt.

Habras seenejalg võib olla kuni 12 mm pikk. Värv on kübaraga sama ehk valge, mis vananedes muutub pruuniks. Spetsiifilist lõhna sel pole.

Vahtramütsiku eosed on peaaegu kerajad kuni veidi ovaalsed. Nende pikkus jääb vahemikku 7–11 ja laius 6,5–9,2 mikromeetrit. Iseloomulikud on lihtsad tsüstiidid.

Sarnased liigid
---------------

Nii välimuselt, kasvukohalt kui ka mikrotunnustelt sarnaneb temaga *Mycena hiemalis*.

Viited
------

1. 1 2  Global Biodiversity Information Facility (GBIF). () Kasutatud: 22.01.2018
2. ↑  Artsdatabanken. Norwegian Red List for Species. () Kasutatud: 22.01.2018
3. 1 2 3 4 5 6  Aronsen, A. 2002–2015. Mycena alba (Bres.) Kühner. () Kasutatud: 22.01.2018
4. ↑  Rumainul, M. I. Aminuzzaman, F. M. Chowdhury, M. S. M. 2015. Biodiversity and Morphological Characterization of Mushrooms at the Tropical Moist Deciduous Forest Region of Bangladesh.() Kasutatud: 22.01.2018
5. ↑  Loodusteaduslikud arhiivid ja infovõrgustik (NATARC). () Kasutatud: 22.01.2018

Välislingid
-----------

* Vahtramütsik andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes
**Lekėčiai** on alev Leedus Šakiai rajoonis, Lekėčiai valla halduskeskus. Alevi juures asub Leedu pindalalt kolmas metsamassiiv, Lekėčiaist neli kilomeetrit edelas on aga Novaraistise ornitoloogiline kaitseala.

Alevis on raamatukogu, kultuurimaja ja keskkool. Vaatamisväärsusteks on metsandusmuuseum, aastal 1843 ehitatud kirik ja selle aastal 1906 valminud kellatorn ning alevi juures metsas asuv Lekėčiai allikas.

Ajalugu
-------

Esimest korda on asulat mainitud aastal 1506 (*Leikiadcy*). Aastast 1579 on teada, et küla kuulus Sapiehadele. Aastal 1837 rajati sinna karjamõis. Aastal 1843 valmis sealne kirik, kuigi algselt oli see kabeli staatuses. Toona kuulusid sealsed alad Zapyškise kihelkonda. Aastal 1863 toimus külast lõuna pool lahing leedu ülestõusnute ja kasakate vahel, milles hukkus 15 ülestõusnut.

Aastal 1906 sai Lekėčiaist kihelkonnakeskus. Kaks aastat hiljem põles maha vastvalminud pastoraadihoone; uus hoone valmis alles aastal 1933. XX sajandi alguses läks asula Darevskis-Veryhade valdusse. Aastal 1916 rajasid asula hõivanud sakslased sinna kitsarööpmelise raudtee, mis ühendas Kazlų Rūdat Pavilkijysega. Raudtee tegutses Teise maailmasõjani. Aastal 1920 hakkas seal tegutsema saekaater.

Teise maailmasõja järel tegutsesid alevi ümbruskonnas Leedu metsavennad. Aastail 1940–1941 ja 1944–1953 küüditati asulast 39 elanikku. Nõukogude võimu ajal oli Lekėčiai kohaliku kolhoosi keskasula.

Pilte
-----

* LekėčiaiLekėčiai
* Lekėčiai kirikLekėčiai kirik
* Lekėčiai, tänav vallavalitsuse juuresLekėčiai, tänav vallavalitsuse juures
* Lekėčiai allikasLekėčiai allikas

Tuntud elanikke
---------------

* Jonas Daniliauskas – Leedu maalikunstnik
* Antanas Ignas Darevskis-Veryha – Leedu majandusteadlane

Viited
------

1. ↑

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Lekėčiai** |

* Alev portaalis vietoves.Lt
* Alevi koduleht
**Haradnaja** (valgevene keeles *Гарадная*, poola keeles *Horodno*, kohalikus murdes *Horodna* (*Городнa*), transkribeerituna **Garadnaja**) on küla ja endine alev Valgevenes Bresti oblastis Stolini rajoonis. Asula on Haradnaja külanõukogu halduskeskus.

Haradnajas on keskkool, raamatukogu ja kultuurimaja. Vaatamisväärsuseks on õigeusu (endine kreekakatoliku) kirik XVIII sajandist.

Ajalugu
-------

Haradnajat mainitakse esimest korda aastal 1448. Asula on algusest peale olnud käsitöökeskuseks.

Aastal 1527 rüüstasid asulat krimmitatarlased. Aastal 1579 sai Haradnajast alev, see hakkas kuuluma Bresti vojevoodkonda ja Pinski maakonda. Aastal 1654 rüüstasid tatarlased taas alevit, viies vangi ligikaudu 700 elanikku ja põletades maha kohaliku arhiivi. 

Poola jagamisel läks Haradnaja aastal 1793 Venemaa koosseisu. Pärast Esimest maailmasõda kuulus alev Poola koosseisu. Tol ajal saabus sinna ligikaudu 200 väljarändajat Galiitsiast, kes asutasid seal kreekakatoliku koguduse.

1939. aastast kuulus asula Nõukogude Liitu, ühtlasi kaotas see ka alevi staatuse. Aastal 1942 tapsid Natsi-Saksamaa sõdurid 242 kohalikku elanikku.

* Tuulik Haradnajas 1929. aastalTuulik Haradnajas 1929. aastal
* Kirikuhooned Haradnajas (1929)Kirikuhooned Haradnajas (1929)

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 26. juuni 2015. Vaadatud 25. juunil 2015.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Haradnaja** |

* Haradnaja ajalugu
**René Erich Tasmuth** (16. veebruar 1928 Tallinn – 23. veebruar 2008 Tallinn) oli eesti vaimulik.

Ta omandas alghariduse Tallinna I algkoolis ja lõpetas aastal 1946 Tallinna 2. Keskkooli. Seejärel käis ta leeris Tallinna Toompea Kaarli koguduses ja asus õppima Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonda, kus õppis kaks semestrit. Aastal 1947 asus ta õppima Usuteaduse Instituudis (siis veel Usuteaduse Kõrgema Katsekomisjoni nime all). Ta alustas ajalooliste ainetega oma kodukoguduse õpetaja magister Lembit Tedderi juhendamisel. Ordineeriti 23. augustil 1951 aseõpetajaks, õpetajaõigused sai ta pärast Usuteaduse Instituudi lõpetamist, aastal 1960.

Ta oli aastatel 1951–1956 (määrati 15. märtsist 1951) Vändra Martini koguduse õpetaja ja Tori koguduse hooldajaõpetaja. Aastatel 1956–1962 (määrati 1. juunist 1956) teenis ta praost Albert Roosvalti abilisena Pärnu Eliisabeti kogudust. Ta vabastati Pärnust 1. juulist 1962 tervislikel põhjustel ja arvati ajutiselt reservi. Aastatel 1963–1966 oli ta (määrati 15. septembrist 1963) Jõelähtme Püha Neitsi Maarja koguduse õpetaja, kust ta 1. detsembrist 1966 taas tervislikel põhjustel vabastati. 1. jaanuarist 1967 määrati ta õpetajaks Nõmme Rahu koguduse filiaali, Harku tänava palvelasse, mis saigi tema elutööks. Lisaks oli ta aastaid ka Tallinna praostkonna mitteametlik vikaarõpetaja, kelle teeneid asendajana kasutati kõigis pealinna kogudustes. Ametlikult jäi ta 31. märtsist 1992 pensionile, kuid ta jätkas Jumala Sõna kuulutamist. Ta oli väga mõjukas jutlustaja ja kuulutaja, kes oskas palju näiteid tuua. Tavaline õpetajatöö, kus surnuid maetakse ja ristimistalitusi peetakse, ei olnud talle eriti omane. Tema üheks kaasakiskuvaks harrastuseks oli male, ta äratas huvi selle vastu ka pojas.

Isiklikku
---------

Tema poeg Randar Tasmuth on eesti vaimulik ja teoloog. Tema tädipoeg (isa õepoeg) Helmut Rüdmik (1923–1998) oli E.E.L.K. Toronto Peetri koguduse õpetaja.

Viited
------

Välislingid
-----------

* In memoriam. RENÉ-ERICH TASMUTH "Eesti Kirik" 5. märts 2008
* Jumala lapsena maailmas "Eesti Kirik" 12. veebruar 2003
**Harjus** (*Thymallus thymallus*) on lõheliste seltsi harjuslaste sugukonda kuuluv kala. Eesti keeles kasutatud ka nimesid **ärn**, **harjakas**, **õrn** ja **hõbeforell**

Kirjeldus
---------

Harjus on harilikult 30–50 cm pikkune ja kuni 1,5 kg raskune, suurimad kuni 60 cm pikkused ja 3 kg raskused. Harjus on noolja ja külgedelt lamenenud kehaga, eriti iseäralik on tema erakordselt pikk ja kõrge seljauim.

Levila ja eluviis
-----------------

Harjus elab kiirevoolulistes, selge- ja puhtaveelistes jõgedes alates Inglismaast ja Walesist kuni Musta mere, Uraali ja Põhja-Jäämere jõgikondadeni. Põhja-Ameerika arktilises regioonis on levinud eraldi alamliik *Thymallus thymallus arctica*.

Toitub enamasti väiksematest kaladest ja putukatest.

Eestis on harjuse püük keelatud aastaringselt ja ta on levinud vaid mõnedes jõgedes.

Siiski on viimasel ajal[*millal?*] märgata harjusepopulatsioonide märgatavat suurenemist ning laienemist. Mõnedes jõgedes koguni sellisel määral, et ületab tunduvalt jõeforelli arvukuse nendes jõgedes.[*viide?*]

Kuulub Eesti III kaitsekategooriasse.

Vaata ka
--------

* Eesti kalade süstemaatiline nimestik

Välislingid
-----------

* Harjus andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes

* Harjus TÜ Loodusteadusliku veebipõhises õpikeskkonnas
* Ajakiri Kalastaja: Eesti vete kalu: Harjusest kirjutavad Ralf Mae ja Rein Järvekülg
**Chiang Mai provints** on 1. järgu haldusüksus Tais. Asub riigi põhjaosas, piirneb põhjas Birmaga.

Provints jaguneb 25 maakonnaks (*amphoe*).

Chiang Mai provintsis elavad mitmed nn mägihõimud, sealhulgas akhad, hmongid, karenid, lahud, lisud, tai-lõõd ja jaod.

91,66% provintsi elanikest on budistid, 7,7% kristlased ja 0,4% moslemid.

Viited
------

1. ↑

Välislingid
-----------

* 

Tai provintsid

Amnat Charoeni • Ang Thongi • Ayutthaya • Bangkok • Bueng Kan • Buri Rami • Chachoengsao • Chai Nati • Chaiyaphumi • Chanthaburi • Chiang Mai • Chiang Rai • Chon Buri • Chumphoni • Kalasini • Kamphaeng Pheti • Kanchanaburi • Khon Kaeni • Krabi • Lampangi • Lamphuni • Loei • Lop Buri • Mae Hong Soni • Maha Sarakhami • Mukdahan Nakhon Nayoki • Nakhon Pathomi • Nakhon Phanomi • Nakhon Ratchasima • Nakhon Sawani • Nakhon Si Thammarati • Nani • Narathiwati • Nong Bua Lam Phu • Nong Khai • Nonthaburi • Pathum Thani • Pattani • Phangnga • Phatthalungi • Phayao • Phetchabuni • Phetchaburi • Phichiti • Phitsanuloki • Phrae • Phuketi • Prachin Buri • Prachuap Khiri Khani • Ranongi • Ratchaburi • Rayongi • Roi Eti • Sa Kaeo • Sakon Nakhoni • Samut Prakani • Samut Sakhoni • Samut Songkhrami • Saraburi • Satuni • Sing Buri • Si Sa Keti • Songkhla • Sukhothai • Suphan Buri • Surat Thani • Surini • Taki • Trangi • Trati • Ubon Ratchathani • Udon Thani • Uthai Thani • Uttaraditi • Yala • Yasothoni
**Saaremaa maatragunieskadron** (rootsi k. *Öselsk landtdragonskvadron*) oli 1700–1709 tegutsenud Rootsi ratsaüksus, mis kuulus algul Wolmar Anton von Schlippenbachi ja pärast Adam Ludwig Lewenhaupti armeesse. Üksus likvideeriti peale Poltava lahingut.

Üksuse teenistusajalugu
-----------------------

Saaremaa maatragunieskadron loodi 1700. aastal Saaremaal riigirentnike ja vaimulike poolt. Eskadroni esimeseks ülemaks sai ooberstleitnant Heinrich Johann von Brandt. 1701. aastal liideti üksusega Eesti maatragunieskadroni riismed.

Üksus osales 1702. aastal Valmiera lahingus, kus langes vangi ka Brandt. Sama aasta detsembris oli eskadonis 16 ohvitseri, 15 allohvitseri, 181 reameest ja 155 hobust. Samal aastal sai järgmiseks ülemaks Jakob von Kaulbars. Tema all viidi üksus Schlippenbachi armeest üle Lewenhaupti armeesse. 1705. aastal osales eskadron Gemauerthofi lahingus, kus Kaulbars ka surma sai. Peale teda sai ülemaks Mathias Giezing. Eskadron marssis Lewenhaupti armee koosseisus Ukrainasse ning osales Poltava lahingus. Peale seda langesid üksuse riismed venelaste kätte vangi.

Teadaolevad ohvitserid
----------------------

* Ooberstleitnant Heinrich Johann von Brandt
* Ooberstleitnant Jakob von Kaulbars
* Major Mathias Giezing
* Kapten Jakob Giezing
* Kapten Carl Henrik Rehbinder
* Kapten Didrik Johan Rehbinder

Kasutatud allikad
-----------------

* Nordensvan, C. O. (1920). Svenska arméns regementen 1700-1718. Lk 14.
Jānis Daliņš
**Jānis Daliņš** (5. november 1904 Valmiera – 11. juuni 1978 Melbourne) oli Läti kergejõustiklane ja olümpiamedalist, kes võistles käimises. 

Daliņš võitis 1934. aasta Euroopa meistrivõistlustel kergejõustikus 50 kilomeetri distantsil ja sai hõbemedali samal alal 1932. aasta suveolümpiamängudel tulemusega 4:57.20. Ta osales ka 1936. aasta suveolümpiamängudel Berliinis, kuid ei jõudnud finišisse.

Daliņši olümpiamedal oli esimene Läti lipu all võidetud olümpiamedal. Ta oli ka esimene lätlasest Euroopa meister kergejõustikus.

Daliņš põgenes 1944 koos perega Saksamaale ning kolis 1949 Austraaliasse ja elas surmani seal.

Tema nime kannab Valmiera staadion ja tänav Valmieras. Ka on tema järgi nime saanud Daliņi küla.

Isiklikud rekordid
------------------

* 50 km: 4:37.50 (1939)

Vaata ka
--------

* Kergejõustik 1932. aasta suveolümpiamängudel

Viited
------

1. 1 2  "Jānis Daliņš Biography and Olympic Results - Olympics at Sports-Reference.com". Originaali arhiivikoopia seisuga 12. september 2015. Vaadatud 26. aprillil 2016.
2. ↑
3. ↑  Jānis DaliņšNacionālā enciklopēdija
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib keemiliste ainete klassist; atsetaaliks võidakse nimetada ka 1,1-dietoksüetaani või polüoksümetüleeni* |

---

Atsetaalid
Ketaalid
**Atsetaalid** ehk **1,1-dialkoksüalkaanid** on orgaaniliste ühendite klass, milles ühe ja sama süsiniku aatomiga on üksiksidemetega seotud kaks alkoksürühma. Atsetaalide üldvalem on R1R2C(OR3)OR4, kus R1 ja R2 on alküülrühmad või vesiniku aatomid ja OR3 ja OR4 on alkoksürühmad või arüüloksürühmad. Atsetaalide lihtsaim esindaja on metülaal ehk dimetoksümetaan CH2(OCH3)2. Kui ühe alkoksürühma asemel on hüdroksüülrühm (OR4 = OH), siis on tegemist **poolatsetaaliga** ehk hemiatsetaaliga.

Nimetust atsetaalid on viimasel ajal[*millal?*] IUPAC-i ettepanekul laiendatud, nii et see hõlmab alaklassina ka **ketaalid**, seega kui R1 ja R2 on alküülrühmad. Ketaalid saadakse ketoonide oksorühma asendamisel kahe alkoksürühma või arüüloksürühmaga. Atsetaale võib vaadelda kui α,α–glükoolidele vastavaid eetreid või kui hüdrateeritud aldehüüdidele või ketoondele vastavaid eetreid.

Atsetaalid on meeldiva lõhnaga värvitud vedelikud, mis lahustuvad orgaanilistes solventides, kuid vees praktiliset mitte. 
Orgaanilises sünteesis kasutatakse karbonüülrühma viimist atsetaaliks, mis ei hüdrolüüsu aluselistes tingimustes. Näiteks kasutatakse aldehüüdide või ketoonide korral etüleenglükooli kaitserühma sisseviimiseks.

Atsetaalid moodustuvad aldehüüdidest
Ketaalid moodustuvad ketoonidest
Nimetust atsetaal kasutatakse siintoodud ainete klassi kohta, 1,1-dietoksüetaani ja polüoksümetüleeni (polüatsetaal) kohta.

Atsetaalide analooge
--------------------

* 1,3-dioksolaan on tsükliline atsetaal 1,3-dioksolaan on tsükliline atsetaal
* Atseetaldehüüdi trimeer on paraldehüüd, mis kuulub 1,3,5-trioksaanide klassiAtseetaldehüüdi trimeer on paraldehüüd, mis kuulub 1,3,5-trioksaanide klassi
* Poolatsetaal ehk hemiatsetaalPoolatsetaal ehk hemiatsetaal
* Poolketaal ehk hemiketaalPoolketaal ehk hemiketaal
* Ribopüranoos on tsükliline poolatsetaalRibopüranoos on tsükliline poolatsetaal
* Äädikhappe ortoesterÄädikhappe ortoester
* Polüatsetaal ehk polüoksümetüleenPolüatsetaal ehk polüoksümetüleen
* Oksorühma kaitsmine atsetaaliks viimise läbi: tulemuseks on valikuliselt ainult estri taandamine.Oksorühma kaitsmine atsetaaliks viimise läbi: tulemuseks on valikuliselt ainult estri taandamine.

Vaata ka
--------

* Alkoksürühm
* Aldehüüdid
Rahastamine
===========

**Rahastamine** on ressursside pakkumine projektile, vajaduse jaoks või programmiks, tavaliselt rahastamine toimub raha vormis.

On olemas mitu rahastamis tüüpi: isiklikud säästud, pere ja sõbrad, ühisrahastus, ingelinvestorid, riskikapital, pangalaenud, väikeettevõtete halduse laenud.

Rahastamise tüübid
------------------

**1. Isiklikud säästud**

See rahastamis tüüp on kõige ahvatlevam kuna kasutatakse isiklikult säästetud raha, et aidata enda vajadustele, projektile või ettevõttele.

**2. Perekond ja sõbrad**

Seda tüüpi rahastamine on pigem seotud suhte endaga kui teostatava äriplaani hindamisega. Seda tüüpi rahastamise eesmärk on aidata ettevõttel käivitada punkt, kus ta saab otsida ja saada muud liiki rahastamist.

**3. Ühisrahastus**

Seda tüüpi rahastamine kasutab erinevate sotsiaalsete platvormide kaudu teie sõprade, pereliikmete ja kolleegide tohutuid võrgustikke, et ärist teada saada, eesmärgiga meelitada uusi investoreid.

**4. Ingelinvestorid**

Ingelinvestorid on jõukad inimesed, kes pakuvad rahastamist vastutasuks ettevõtte omakapitali eest. Mõned investorid töötavad gruppidena ja vaatavad enne vahendite eraldamist tehinguid koos, enamik töötab aga iseseisvalt.

**5. Riskikapital**

Riskikapitalistid on investorid, kes panustavad ettevõtte omakapitali vastu märkimisväärse summa raha ja saavad tulu, kui ettevõte läheb börsile või kui selle omandab teine ettevõte. Riskikapitalistid tegelevad kogu rahaga ja investeerivad ainult ettevõtetesse, millel on potentsiaal oma investeeringult head tulu pakkuda

**6. Pangalaenud**

Pangalaenud on paljude alustavate ettevõtete jaoks populaarne rahastamisallikas. Enne pangalaenu taotlemist on oluline veenduda, et olete erinevate võimalike võimaluste ja iga võimaliku intressimääraga hästi kursis.

**7. Väikeettevõtte halduse laenud**

See hõlmab valitsuse administratsiooni rahastamist, mis on pühendatud väikeettevõtete edule aitamiseks. Väikeettevõtte haldus aitab väikeettevõtetel kapitali saada ja tagab, et teatud protsent lepingutest sõlmitakse väikeettevõtetega.

Viited
------

1. ↑  Cambridge University Press. "Funding". Vaadatud 20.04.2021.
2. ↑  Team TechPanda (21. juuni 2013). "Seven Types of Funding Sources for your Startup". Vaadatud 20.04.2021.

INDEKSIGA
**Huvitera** (stiliseeritult **HuviTERA**) on Tartus tegutsev huvikool, mis tegutseb noorsootöö ning täiskasvanuhariduse valdkonnas ja pakub huviharidust spordi, tehnika, looduse, üldkultuuri, muusika ja kunsti valdkondades. Huvikool tegutseb Tartu Erakooli üksuste juures: TäheTERA, Tähe 4; LõunaTERA, Optika 15 ja ProTERA, Tehnika 16.

Kool avati oktoobris 2007.

Huvikooli tegevuse eesmärgiks on luua lastele ja noortele võimalused isiksuse mitmekülgseks arenguks ja toetada nende kujunemist hästi toimetulevateks ühiskonnaliikmeteks. Kooli missiooniks on pakkuda igale lapsele tarkust, arendada tegutsemisjulgust ja loovust, aidata kaasa lapse arenemisele terviklikuks isiksuseks. Ta hoolib iseendast, teistest ja ümbritsevast keskkonnast, on avatud, oskab ja julgeb mõelda ning öelda; teha ja vastutada.

2021/2022. õppeaastal tegutseb huvikoolis üle 20 erineva huviringi.

Kooli direktor on Margo Metsoja.

Viited
------

1. ↑   (vaadatud 15.06.2017)
2. ↑  "Huvitera koduleht".
3. ↑  "Huvitera huviringid".

Välislingid
-----------

* Kooli koduleht
**Juodupė** on alev (endine linn) Leedus Rokiškise rajoonis, Juodupė valla halduskeskus. Alev asub Vyžuona jõe kaldal, merepinnast 99 meetri kõrgusel.

Alevis on gümnaasium ja algkool. Tähtsaimaks ettevõtteks on villast kangast valmistav vabrik (UAB „Baltic Mills"). Vaatamisväärsuseks on aastal 1938 valminud katoliku kirik.

Asula järgi on nimetatud Kunda lademe Juodupe kihistu.

Ajalugu
-------

Piirkonda on kirjalikes allikates esimest korda mainitud aastal 1769, mil seal asus Pajuodupise nime kandev tollipunkt. Asula tekkis sinna siiski alles aastal 1907, mil Oskaras Trejus rajas sealse Przeździeckite valduses olnud auruveski juurde villakraasimise ja ketramise töökoja. Hiljem lisas ta sinna ka kangasteljed ja hakkas valmistama kangast. Aastal 1931 oli see ainus villast kangast valmistav vabrik Leedus. 

Aastal 1931 rajati asulasse kabel, aastal 1938 ehitati selle asemele aga kirik. Aastal 1944 põles kirik, aga aastal 1946 ehitati see taas üles.

Pärast sõda tegutsesid Juodupė ümbruses Leedu metsavennad. Aastal 1956 sai Juodupėst linn. Aastal 1960 hakati seal töötlema ka turvast. 16. detsembril 2002 sai Juodupėst alev.

Pilte
-----

* Mälestuskivi asula sajandale juubelileMälestuskivi asula sajandale juubelile
* JuodupėJuodupė
* Juodupė kirikJuodupė kirik

Viited
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  LIETUVOS SILŪRO, ORDOVIKO, KAMBRO, EDIAKARO SISTEMŲ STRATIGRAFINĖ KLASIFIKACIJA, 2015, lk. 35
4. ↑  Juodupė. Visuotinė lietuvių enciklopedija, Kd. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 24 lk.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Juodupė** |

* Alev portaalis vietoves.Lt
**Hubert Poola** (1. november 1930 Tallinn – 31. oktoober 2014) oli eesti arstiteadlane ja kirurg.

Elulugu
-------

Hubert Poola oli käsitöölise poeg.

Lõpetas 1949 Tallinna 2. Keskkooli kuldmedaliga, 1955 TÜ arstiteaduskonna, meditsiinikandidaat (1972, TÜ), väitekiri "Koletsüstektoomia tüsistuste ja ebarahuldavate hilistulemuste profülaktika". Oli 1955–56 Vastseliina rajoonihaigla kirurg ja Vastseliina Töörahva Saadikute Nõukogu Täitevkomitee tervishoiuosakonna juhataja, 1956–59 Tallinna III haigla kirurg, 1959–67 Tallinna II (hilisema Tõnismäe) haigla kirurgiaosakonna ordinaator, 1967–75 juhataja, 1975–92 Tallinna Vabariikliku Laevastiku Haigla kirurg, aastast 1992 Tallinna Haigekassa arst-nõunik ja kirurgiakonsultant. Kohakaaslusega olnud ka kiirabi- ja spordiarst. Õpetas TPedI-s/TPÜ-s pikemat aega kirurgiat ja tervishoidu.

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkond: peamiselt sapiteede kirurgia. Tallinna Kirurgide Seltsi liige (aastast 1955) ja juhatuse esimees (1983–93), Eesti Arstide Liidu asutajaliige, Eesti Kirurgide Assotsiatsiooni ja Maksa-Kõhunäärme-Sapiteede Assotsiatsiooni liige. U 40 teadustrükist.

Viited
------

1. ↑
2. 1 2 3 4  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Teoseid
-------

* Meckeli divertiikul urgentses kirurgias (kaasautor U. Sibul). // NET (1968) 3
* Sapiteede röntgenomanomeetria (kaasautor U. Sibul). // NET (1968) 5
* Ühissapijuha drenaaž sapipõiejuha köndi kaudu. // NET (1971) 6
* Mõningaid sapiteede ja kõhunäärme kirurgia probleeme (kaasautor U. Sibul). // NET (1984) 1.

Kirjandus
---------

* Merila-Lattik, H. Eesti arstid 1947–1997. Tallinn, 1997. 910
* EA (1973) 1, 64–65
* Hubert Poola. // EA (1991) 1, 67–68.
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Metsävainikka** ehk **Venerjazi** (vene *Венерязи,* soome *Venäjänrasi*) on endine ingerisoome küla ajaloolises Tuutari kihelkonnas Kesk-Ingerimaal Peterburi linnast lõunas. Kaasaegse haldusjaotuse järgi jääb kunagine küla Peterburi linna Moskva rajooni Lõuna kalmistu territooriumile. 

1770. aasta Peterburi kubermangu kaardil on küla kirjas kui *Венерюзи.*

1792. aasta A. M. Wilbrechti koostatud Peterburi kubermangu kaardil on küla kirjas kui *Венерязи.*

1817. aastal on eraldi mainitud *Венерязи* ja *Вайник Венерязи* külasid, kokku 7 taluga (vastavalt 2 ja 5 kummaski külas).

1831. aastal oli külas (mainitud kui *Венарази*) 6 talu: Vainikka (*Вайники*) 3 talu, Repo (*Реба*) 1 talu ja Poritsa (*Порица*) 2 talu (ingerisoome suguvõsad).

1838. aastal elas külas (nimetatud kui *Венерязи*) 28 inimest, kellest 16 olid mehed ja 12 naised.

1848. aastal elas külas (nimetatud kui *Metsäwainikka*) 32 ingerisoomlast-savakot, kellest 15 olid mehed ja 17 naised.

1856. aastal oli külas (nimetatud kui *Венерязи*) 7 talu 12 meeshingega.

1860. aastal oli külas (nimetatud kui *Венерези, Вайники*) 5 talu.

1913. aastal oli külas (nimetatud kui *Венерязи*) 11 talu.

Küla hävis Teises maailmasõjas. Tänapäeval asub kunagise küla territooriumil kalmistu.

Viited
------

1. ↑  "Venerjazi. EKI kohanimeandmebaas". Vaadatud 13.04.2017.
2. ↑  "Peterburi kubermangu kaart, 1770". *aroundspb.ru*. Originaali arhiivikoopia seisuga 27.04.2020. Vaadatud 13.04.2017.
3. ↑  "Peterburi kubermangu kaart, 1792, A. M. Wilbrecht". *vsevinfo.ru*. Originaali arhiivikoopia seisuga 12.11.2013. Vaadatud 13.04.2017.
4. ↑  "Peterburi lähiümbruse topograafiline kaart, 1817". *etomesto.ru*. Vaadatud 13.04.2017.
5. ↑  Peterburi lähiümbruse topograafiline kaart, 1831, F. F. Schubert.
6. ↑  "Описание Санкт-Петербургской губернии по уездам и станам, 1838 г." Lk 30. Vaadatud 13.04.2017.
7. ↑  Köppen, Peter v (1867). *Erklärender text zu der ethnographishen karte des St. Petersburger gouvernements*. St. Petersburg. Lk 60.
8. ↑  Jelagin, N (1856). *Алфавитный список селений по уездам и станам С.-Петербургской губернии*. Peterburi. Lk 95.
9. ↑  "Peterburi kubermangu topograafiline kaart, 1860". *maps.monetonos.ru*.
10. ↑  "Peterburi lähiümbruse kaart, 1913". *Digitaaliarkisto - digi.narc.fi*.
11. ↑  "Южное кладбище". *wikimapia.org*. Vaadatud 13.04.2017.
**Londoni maraton** on iga-aastane maraton, mida peetakse Ühendkuningriigis Londonis ja mis on suuruselt teine iga-aastane maanteevõistlus Ühendkuningriigis pärast Great North Run'i Newcastle'is. 

Selle asutasid sportlased Chris Brasher ja John Disley 1981. aastal ning see toimub tavaliselt aprillis, kuigi koroonapandeemia tõttu kolis see 2020. 2021. ja 2022. aasta oktoobrisse. 

Suures osas tasane rada asub Thamesi jõe ümbruses, alustades Blackheathist ja lõpetades kaubanduskeskusega The Mall. 

Hugh Brasher (Chris Brasheri poeg) on praegune jooksu direktor ja Nick Bitel selle tegevjuht.

Võistlus koosneb mitmest komponendist: sellel on massijooks, profijooksud meestele ja naistele pikamaajooksjatele, eliittasemel ratastoolijooksud meestele ja naistele ning kolmemiiline minimaraton alla 17-aastastele sportlastele. Massijooks on Ühendkuningriigi suurim maratonivõistlus ja suuruselt kolmas jooksuüritus (pärast Great North Run ja Great Manchester Run). Maraton on heategevuslik: osalejad on aidanud koguda üle 1 miljardi naela alates selle asutamisest, sealhulgas 66,4 miljonit naela 2019. aasta Londoni maratonil, mis oli suurim summa ühepäevase rahakogumise ürituse eest. 

Alates 2006. aastast on eliitjooks olnud osa World Marathon Majorsist (Maailma maratoni suurvõistlused), mis hõlmab kuut maailma tipptasemel maratonijooksu. Londoni maratonil on maratoni maailmarekordit ületatud seitsmel korral: Khalid Khannouchi ületas meeste rekordi 2002. aastal, naiste rekordeid on purustanud Grete Waitz (1983), Ingrid Kristiansen (1985), Paula Radcliffe (2002, 2003, 2005). ) ja Mary Jepkosgei Keitany (2017). Praegused eliitraja rekordid kuuluvad Eliud Kipchogele (2019. aastal 2:02.37) ja Paula Radcliffe'ile (2003. aastal 2:15.25). Ratastooli praegused rekordid kuuluvad Marcel Hugile (2022. aastal 1:24.38) ja Manuela Schärile (2021. aastal 1:39.52). Võistlusel on sageli sponsor, mida on aastaid sponsoreerinud Virgin Money, ja seda nimetatakse 2023. aastal "TCS Londoni maratoniks".
Saksamaa oobersti õlak
**Ooberst** (saksa keeles *Oberst*, taani ja norra keeles *oberst*, rootsi keeles *överste*, soome keeles *eversti*, islandi keeles *ofursti*) on kolonelile vastav sõjaväeline auaste, mis on kasutusel olnud saksakeelsetes riikides ning Rootsis, Taanis, Norras, Soomes ja Islandil. Tänapäeval on oobersti auaste kasutusel Austrias, Saksamaal, Šveitsis, Soomes, Norras, Taanis ja Islandil.

Norra
-----

 *Pikemalt artiklis Norra sõjaväelised auastmed*
Norras on ooberst (*oberst*) maaväes ja õhujõududes brigaadikindrali (*brigader*) järel ning ooberstleitnandi (*oberstløytnant*) ees teine staabiohvitseriauaste. Mereväes vastab sellele komandör (*kommandør*). 

Aastal 1975 seati ühe oobersti auastme asemel sisse kaks auastet: *oberst I*, mis vastab brigaadikindralile (Briti *brigadier*, USA *brigadier general*), ja ***oberst II***, mis vastab kolonelile. 1. detsembril 1997 sai *oberst I* praeguse nimetuse *brigader* (brigaadikindral) ja *oberst II* praeguse nimetuse *oberst*.

Oobersti õlakutel on kolm tärni kahe triibu vahel.

Välislingid
-----------

* Store norske leksikon

Kasutatud on norrakeelse Vikipeedia artiklit seisuga 1.5.2009.
Põltsamaa valla lipp.
**Põltsamaa valla lipp** on Jõgeva maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Põltsamaa valla lipp.

Lipp on kinnitatud 18. augustil 1998.

Lipu kirjeldus
--------------

Põltsamaa valla lipp on ristkülikukujuline vapilipp. Rohelise kanga keskel on kujutatud leiba, mille tagant tõusevad kolm viljapead ning kangas on ääristatud neljast küljest kaheksateistkümne ristikulehega. Leib, viljapead ja ristikulehed on kuldsed.

Lipu normaalmõõtmed on 105×165 cm ning laiuse ja pikkuse suhe 7:11.

Põhjendus
---------

Põltsamaa (põld see maa) ümbruses asuvad Eesti ühed viljakamad põllumaad ning sellest on tuletatud ka lipp. Kolm kuldset viljapead sümboliseerivad viljakaid põlde ning stiliseeritud leib põldudega seotud eestlaste peatoitu läbi aegade. Üldiselt on lipukujutis sümboliks põllumeeste traditsioonilisele maalähedasele eluviisile ja austusväärsele tööle, mis on siinmail olnud peamine jõukuseallikas. Viimasest on omakorda võrsunud ümbruskonna elanike üldtuntud haridus- ja kultuurilembus. 
Lipu ääriseks olevad kuldsed ristikulehed viitavad teisele peamisele põllumajandusharule – loomakasvatusele. Ristikulehed sümboliseerivad ka riste, mis on maailmas kõige levinum kristluse sümbol. Kanga roheline värvus on looduse, elu igavese uuenemise ja nooruse võrdkuju. Kuldne on küpse vilja, rikkuse ja auväärsuse sümbol.

Vaata ka
--------

* Põltsamaa valla vapp

Välislingid
-----------

* Põltsamaa valla sümboolika Riigikantselei kodulehel
See artikkel See artikkel räägib tähest.  Teiste tähenduste kohta vaata lehekülge E (täpsustus).

---

**E** (**e**) on eesti tähestiku ja ladina tähestiku ning paljude teiste ladina kirja kasutavate keelte tähestike täht.

Eesti tähestikus on E viies täht.

Ladina tähestiku E-täht tuleneb kreeka tähestiku tähest epsilon. 

E-tähe ASCII-kood on 69 ja Unicode'i kood U+0045. Väiketähe e ASCII-kood on 101 ja Unicode'i kood U+0065.

Ajalugu
-------

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Protosemiidi 'inimene' | Foiniikia he | Kreeka epsilon | Etruski E | Ladina E |
| Protosemiidi 'inimene' | Foiniikia *he* | Kreeka epsilon | Etruski E | Ladina E |

Vaata ka
--------

* €
* Е (kirillitsa täht)
* Ë

#### Välislingid

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikisõnastiku artikkel: **e** |

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikisõnastiku artikkel: **E** |

Tähestikutähed

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| A | B | (C) | D | E | F | G | H | I | J | K | L | M | N | O | P | (Q) | R | S | Š | Z | Ž | T | U | V | (W) | Õ | Ä | Ö | Ü | (X) | (Y) |
Chocimski Püha Kolmainu kirik
**Chocimsk** (transkribeerituna **Hotsimsk**, poola keeles *Chocimsk*) on alev Valgevenes Mahiloŭ oblastis, Chocimski rajooni halduskeskus. Chocimsk asub Mahiloŭ linnast 207 kilomeetri kaugusel Biesiedźi jõe kaldal.

Haridust annavad kaks keskkooli, spordikool, internaatkool ja muusikakool. Alevis on kultuurimaja ja kaks raamatukogu. Alevis on toiduainetetööstus, seal valmistatakse ka ehitusmaterjale ja töödeldakse lina.

Vaatamisväärsusteks on koduloomuuseum ja osaliselt säilinud XIX sajandi lõpus rajatud ehitistega piirkond, samuti ka kaks XIX sajandil ehitatud õigeusu kirikut.

Ajalugu
-------

Aastal 1709 mainiti asulat esimest korda kirjalikes allikates. Toona kandis see nime Хоцімль (*Chociml*) ja kuulus see Mstsisłavi vojevoodkonda.

Aastal 1714 oli külas 66 suitsu, seal tegutsesid kõrts ja veski. Samal aastal läks piirkond Radziwillide valdusse, kes rajasid Biesiedźi jõe vastaskaldale alevi nimega Радзівілаў (*Radziviłaŭ*).

Seoses Poola jagamisega läks alev aastal 1772 Venemaa koosseisu, kus hakkas kuuluma Smolenski kubermangu.. Ühtlasi sai sellest Pavel Potjomkini valdus. Aastal 1779 oli alevis õigeusu kirik, seal asusid ka katoliku ja uniaatide kabelid. Chocimskis oli toona 63 kristlaste ja 46 juutide majapidamist, seal tegutses ka sünagoog. Elanikke oli seal toona 568.

Aastal 1880 oli alevis 274 maja, seal oli kaks õigeusu kirikut ja alevis tegutses ka kaks juutide palvemaja. Elanikke oli seal 1849, neist 1103 olid juudid.

Aastal 1924 läks Chocimsk Valgevene NSV koosseisu. Teise maailmasõja ajal hukkasid Saksa okupatsiooniväed 700 alevi ja selle ümbruskonna elanikku.

Tuntud elanikke
---------------

* Tacciana Kozik – valgevene kunstnik
* Sergei Blažko – Vene astronoom
* Isak Vinnikaŭ – valgevene filoloog
* Alaksiej Zarycki – valgevene kirjanik
* Jelena Darevskaja – Vene ajaloolane

Viited
------

1. ↑  "Численность населения на 1 января 2016 г. и среднегодовая численность населения за 2015 год по Республике Беларусь в разрезе областей, районов, городов и поселков городского типа". Originaali arhiivikoopia seisuga 29. mai 2016. Vaadatud 21. märtsil 2017.
2. ↑  Мяцельскі А. Хоцімск // Вялікае княства Літоўскае: Энцыклапедыя. У 3 т. / рэд. Г. П. Пашкоў і інш. Kd. 2: Кадэцкі корпус — Яцкевіч. — Мінск: Беларуская Энцыклапедыя, 2005. Lk. 717.
3. ↑
4. ↑  Мяцельскі А. Радзівілаў // Вялікае княства Літоўскае: Энцыклапедыя. У 3 т. / рэд. Г. П. Пашкоў і інш. Kd. 3: Дадатак А — Я. — Мінск: Беларуская Энцыклапедыя, 2010. Lk. 384.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Chocimsk** |

* Alev Valgevene fotoentsüklopeedias
* Fotod alevist
Narva hüdroelektrijaam, 2009
**Narva hüdroelektrijaam** on hüdroelektrijaam, mis asub Narva jõel Narva ja Jaanilinna vahel. Kuulub Venemaale. Omanik on Gazpromi tütarfirma PAO "TGK-1".

Elektrijaam alustas tööd 1955. aastal. Võimsus 125 MW (170 mln hj).

1991. aastal, pärast Nõukogude Liidu lagunemist, jäi enamik hüdroelektrijaama rajatisi Venemaa Föderatsiooni territooriumile, Eesti Vabariigi kontrollitavale territooriumile jäi pool ülevoolupaisust ning kaks muldtammi. Eesti territooriumil asuvad jaama ehitised anti Eesti valitsuse poolt riigi omandisse ja anti rendile AS-ile Narva Elektrijaamad (hiljem Enefit Energiatootmine AS). 2008. aastal pöördus TGK-1 kohtusse, vaidlustades need otsused, põhjendades oma seisukohta sellega, et ülevoolupais on kuni 1991. aastani Vene NSFV territooriumil asunud jagamatu kinnistukompleks ning ka sellega, et Narva HEJ ei olnud kantud NSVL ettevõtete nimekirja, mis Eesti Vabariigi Ülemnõukogu 29. augusti 1991. a otsusega anti üle Eesti ministeeriumide alluvusse. Tallinna halduskohtus nõuet ei rahuldanud.

Pildid
------

* Narva hüdroelektrijaam nähtuna Hermanni linnuse tornistNarva hüdroelektrijaam nähtuna Hermanni linnuse tornist
* Narva hüdroelektrijaamNarva hüdroelektrijaam
* Narva hüdroelektrijaamNarva hüdroelektrijaam
* Narva hüdroelektrijaam ja kalamehedNarva hüdroelektrijaam ja kalamehed

Viited
------

1. ↑  Kohus jagab Narva piiritammi, Eesti Päevaleht, 17. mai 2009
2. ↑  Эстонский суд отклонил иск ТГК-1 по поводу плотины Нарвской ГЭС, RIA, 3. märts 2010