recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Victor Lindelöf (2017)
**Victor Jörgen Nilsson Lindelöf** (sündinud 17. juulil 1994) on Rootsi jalgpallur, kes mängib kaitsjana Premier League'i klubis Manchester United ja Rootsi jalgpallikoondises. Ta on tavaliselt keskkaitsja, kuid võib mängida ka paremkaitsjana.

Ta alustas klubikarjääri Rootsi kolmandal tasandil mängiva Västeråsega. 2012. aastal liitus ta Portugali klubiga Lissaboni Benfica. Esimesel kolmel hooajal mängis ta põhiliselt klubi duubelmeeskonnas Portugali esiliigas. Hooajal 2015–16 kindlustas ta koha Lissaboni Benfica põhimeeskonnas.

2017. aasta juunis liitus ta Manchester Unitediga. Üleminekusumma oli 35 miljonit eurot. Esimese värava lõi ta klubi meeskonnas 29. jaanuaril 2019 mängus Burnley vastu, tuues Manchester Unitedile koduväljakul 2:2 viigi.

Debüüdi Rootsi jalgpallikoondise tegi Lindelöf 24. märtsil 2016 sõprusmängus Türgi vastu. Esimese värava lõi ta koondise särgis 10. oktoobril 2016 MM-i valikmängus Bulgaaria vastu. Ta kuulus Rootsi koosseisu 2016. aasta Euroopa meistrivõistlustel ja 2018. aasta maailmameistrivõistlustel.

2018. aastal valiti Lindelöf Rootsi aasta jalgpalluriks.

Saavutused
----------

Benfica
* Primeira Liga: 2013–14, 2015–16, 2016–17
* Taça de Portugal: 2013–14, 2016–17
* Taça da Liga: 2015–16
* Supertaça Cândido de Oliveira: 2016

Viited
------

1. ↑  "Manchester United 2-2 Burnley: Hosts rescue late point". BBC Sport. 29.1.2019. Vaadatud 7.2.2019

Välislingid
-----------

 Victor Lindelöf – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Profiil Manchester Unitedi kodulehel

| * v
* r
Rootsi koondis  –  UEFA Euro 2016 |
| --- |
| 

* 1 Isaksson
* 2 Lustig
* 3 Johansson
* 4 Granqvist
* 5 Olsson
* 6 Forsberg
* 7 Larsson
* 8 Ekdal
* 9 Källström
* 10 Ibrahimović (c)
* 11 Berg
* 12 Olsen
* 13 Jansson
* 14 Lindelöf
* 15 Hiljemark
* 16 Wernbloom
* 17 Augustinsson
* 18 Lewicki
* 19 Kujović
* 20 Guidetti
* 21 Durmaz
* 22 Zengin
* 23 Carlgren
* Treener: Hamrén

 | Rootsi |

| * v
* r
Rootsi koondis  –  2018. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused |
| --- |
| 

* 1 Olsen
* 2 Lustig
* 3 Lindelöf
* 4 Granqvist (c)
* 5 Olsson
* 6 Augustinsson
* 7 Larsson
* 8 Ekdal
* 9 Berg
* 10 Forsberg
* 11 Guidetti
* 12 Johnsson
* 13 Svensson
* 14 Helander
* 15 Hiljemark
* 16 Krafth
* 17 Claesson
* 18 Jansson
* 19 Rohdén
* 20 Toivonen
* 21 Durmaz
* 22 Kiese Thelin
* 23 Nordfeldt
* Treener: Andersson

 | Rootsi |
**Alexander Victor Woldemar Neggo** (ka **Viktor Neggo**; 24. detsember 1890 Kuressaare vald, Saaremaa – 15. juuni 1942 Ussollag, Solikamsk, Molotovi oblast) oli Eesti poliitik, pedagoog ja haridustegelane.

Haridus
-------

Kooliharidust hakkas omandama kodus, seejärel õppis Kuressaares M. Eisenschmidti eraalgkoolis ning sealses kroonugümnaasiumis, mille lõpetas 1910. aastal. Pärast seda õppis Peterburi ülikooli füüsika-matemaatika teaduskonnas. Korp! Fraternitas Estica vilistlane.

Elukäik
-------

Töötas õppejõuna Kuressaares, Tartus, Tallinnas, sõjakoolis, Narvas ja Valgas. 

Neggo oli Tallinna omakaitse salgaülem. Võttis osa iseseisvusmanifesti väljakuulutamise eeltöödest ja põrandaalusest organiseerimistööst Saksa okupatsiooni ajal. Oli *chargé d'affaires* ja konsul Pihkvas Vene Loode valitsuse juures ja välisministeeriumi sekretariaadis konsulaar- ja passiosakonna juhataja kohusetäitja ning Berliini Eesti peakonsulaadi sekretär. 

1917. aastal valiti ta Saaremaalt Radikaal-Sotsialistliku Partei (hilisema Tööerakonna) kandidaadina Eesti Maanõukokku. Hiljem läks ta üle Maaliitu. 1919. aasta jaanuarist kuni augustini töötas ta Eesti Ajutise Valitsuse Saare maakonna komissarina, ülesandega kontrollida seaduste ning Eesti Ajutise Valitsuse määruste ja korralduste täitmist kohalike ametiasutuste poolt. Neggo ametiajal toimus Saaremaa mäss (juhtis selle likvideerimist), mille kohta ta avaldas hiljem mitu kirjutist.

Võttis osa Kaitseliidu tegevusest alates selle loomisest, olles mitme maleva propagandapealik ja vanem. Oli Noorte Kotkaste üks ellukutsujatest ja lühiajaliselt esimene peastaabi ülem. 

1932–1934 oli Valga Ühisgümnaasiumi ja 1934–1940 Tartu Poeglaste Gümnaasiumi direktor.

Surmaotsus, hukati.

Isiklikku
---------

Tema abikaasa oli Lucia Neggo, kes oli tegev nais- ja noorsoo-organisatsioonides (oli nt Valgas kodutütarde ringkonnavanem, kuulus kodutütarde organisatsiooni ja naiskodukaitsesse). Victor Neggol oli kaks poega ja kaks tütart.

Tunnustus
---------

* 1929 – Eesti Punase Risti II järgu II astme teenetemärk
* 1930 – Kotkaristi V klassi teenetemärk
* 1938 – Valgetähe IV klassi teenetemärk

Viited
------

1. 1 2 3 4  "Viktor ja Lucia Neggo hõbepulm". *Postimees (1886–1944)*. 22.07.1939. Vaadatud 26.07.2019.
2. ↑  Piret Hiie (2010). 1919. aasta mäss Muhu- ja Saaremaal. *Saaremaa Muuseumi toimetised. 6*. Kuressaare, lk 47
3. ↑  Hiie 2010, lk 45
4. ↑  Hiie 2010, lk 8
5. ↑

Välislingid
-----------

* Victor Neggo Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
* Korporatsioon Fraternitas Estica, *coetus* 1911/1912
**Roheline elamisviis** (ehk **roheline eluviis** ehk **ökoloogiline elamisviis**) on niisugune elamisviis, mis ei muuda elutingimusi pöördumatult. 

See on elamine viisil, mis ei hävita oma elutingimusi, seega võib olla keskkonnaga tasakaaluline ja põhimõtteliselt seetõttu igikestev (silmas on peetud lühemat kui evolutsioonilist ajamastaapi, st kümneid või sadu tuhandeid, mitte aga miljoneid aastaid). Teisisõnu, see on tasakaalustatud elamisviis, mis võtab aluseks ökosüsteemi protsesside (aineringete ja liikide kooselu) tasakaalu ja elurikkuse hoidmise ning saaks olla püsikestev.

Pöördumatud muutused oleksid liikide kadu, ökoloogilises ringes mitteosalevate materjalide (ainete) tekitamine ja kogunemine, ressursside kaotamine. Vastavalt tähendab roheline elamisviis biodiversiteedi ehk elurikkuse püsimist, lagunematute jäätmete puudumist, taastuvate ressursside kasutamist.

**Majanduses** tähendab **roheline elamisviis** tarbimise püsimist või vähenemist (mitte selle kasvamist). 

Järsud kõrvalekalded rohelisest elamisviisist on olnud seotud uusaegse teaduslik-tehnilise progressiga, mis viis laialdasele pöördumatuid muutusi tekitavate tehnoloogiate kasutuselevõtu ja ökoloogiliste kriisideni. Alates 20. sajandi teisest poolest on aga välja töötatud ökoloogilisi tehnoloogiaid, mis võimaldavad üleminekut roheliselt elamisviisile. 

Rohelise eluviisi rakendamist taotleb roheline ideoloogia. Rohelise elamisviisi poole liikumist taotlevad ka säästlik eluviis ja jätkusuutlik areng. Kiire laiaulatuslik üleminek rohelisele eluviisile ei ole reaalne. Järjekindlat rohelist elamisviisi rakendatakse mitmetes alates 1970. aastaist rajatud kommuunides (ökokülades).

Vaata ka
--------

* keskkonnaeetika
* mittekasv
* roheline ideoloogia
* Roheline Värav
* säästev eluviis
* süvaökoloogia
* taaskasutus
* The Ecologist
* ökoloogiline tasakaal
* ökotehnoloogia

Kirjandus
---------

* Annist, Aet; Jüssi, Mari; Post, Ruuben; Oja, Ahto (koost.) 2000. *Säästva arengu sõnaseletusi*. Tallinn: SEI.
* Kurg, Kalle 2001. *Loodusvabariigi idee – kas utoopia?* – Postimees 28.04.2001
* Vissak, Peeter (toim.) 2003. *Harmoonia võimalikkus süsteemis inimene–keskkond–ühiskond*. Tallinn: Ü. Siinmaa Grupp.
* Kull, Kalevi 2005. *Looduse taastamine kui pöörduvuse kultuur*. Eesti Loodusuurijate Seltsi aastaraamat 83: 37-48.
* Petrone, Epp 2007. *Roheliseks kasvamine*. Tartu: Petroneprint.
* Roosaare, Jüri 1985. *Ökoloogilisest elamisviisist*. Eesti Loodus (6): 398–399; (7): 424–434.

Välislingid
-----------

* Kalle Kurg "Loodusvabariigi idee – kas utoopia?" – Postimees 28. aprill 2001
* Kalevi Kull "Tasakaaluülesanne ja Eesti maa ülikool" – Roheline Värav, nr. 26, 12. juuni 2009
* Kalevi Kull "Roheline olla" – Eesti Loodus, november 2006
**Jõhvi külanõukogu** (Jõhvi Küla Töörahva Saadikute Nõukogu Täitevkomitee hallatav territoorium) moodustati 13. septembril 1945 Jõhvi valla jagamisel viieks külanõukoguks (Puru, Sompa, Toila ja Voka külanõukogu). 

Selle sammuga muudeti Eesti NSV haldussüsteem kolmetasandiliseks (külanõukogu, vald, maakond). Esimesed täitevkomiteede esimehed olid keskvõimu poolt ametisse määratud. Kohalikud valimised toimusid alles 18. jaanuaril 1948. 

Moodustatud Jõhvi külanõukogu haldusalasse kuulusid järgmised külad: Edise, Edise-Kabeli, Edise-Kabelimäe, Edise-Kirikuküla, Edise-Lossi, Kaasiku, Kose, Kotinuka, Pargitaguse, Rausvere ja Vasavere.

Töörahva saadikute nõukogu asukohaks määrati Kaasiku küla.

Virumaa TSN TK otsusega 14. septembrist 1948 eraldati Jõhvi vallast ning samal ajal ka Jõhvi külanõukogust 163,64 ha suurune maa-ala 149 maakasutusüksusega ja liideti Jõhvi linnaga.

26. veebruaril 1949 läks Jõhvi vald koos oma viie külanõukoguga moodustatava Jõhvi maakonna koosseisu. 

1. oktoobril 1950 kehtestati Eestis uus administratiiv-territoriaalne jaotus, mis oli vastavuses NSV Liidus kehtivaga. Uue korraga kaotati kõik maakonnad ja vallad, Eestis kehtestati uuesti kaheastmeline halduskorraldus.

Jõhvi maakond likvideeriti ja jagati kaheks, üheks moodustiseks oli Jõhvi rajoon, kuhu kuulus nüüd ka Jõhvi külanõukogu.

Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi otsusega 17. juunist 1954 toimus suurem külanõukogude ühendamine seoses kolhooside ja sovhooside liitmisega. Jõhvi külanõukoguga liideti Puru külanõukogu ja Sompa külanõukogu. Külanõukogu keskus viidi üle Pargitaguse külla. 1960 likvideeriti Jõhvi rajoon ja halduskeskuseks sai Kohtla-Järve. Samal aastal liideti Jõhviga Tammiku külanõukogu, mis oli tekkinud 1954. aasta reformi käigus. 

1960. aastal viidi külanõukogu keskus Pargitaguse külast Jõhvi linna.

15. detsembril 1964 moodustati Kohtla-Järve rajoon, kuhu kuulus ka Jõhvi külanõukogu. 1965. aastal eraldati Jõhvi külanõukogust Rausvere ja Vasavere küla, mis läksid Illuka külanõukogu haldusalasse.

Sellisel väljakujunenud territooriumil, välja arvatud mõningad väiksemad piirimuudatused, eksisteeris Jõhvi külanõukogu kuni Jõhvi valla omavalitsusliku staatuse kinnitamiseni 7. juunil 1992.

Viited
------

1. ↑  Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi seadlus "Mõnede Eesti NSV külanõukogude likvideerimise ning mõnede külanõukogude ja rajoonide piiride muutmise kohta". Eesti NSV Ülemnõukogu Teataja, 10. september 1960
Virumaa valdade piirid enne ja pärast 1939. aasta vallareformi
**Jõhvi vald** oli vald Viru maakonnas aastail 1939–1949 ja Jõhvi maakonnas aastail 1949–1950.

Vald moodustati senise Jõhvi valla maa-alast, välja arvatud Tarakuse küla maa-ala ja Karataja nr. A-92 talu piirkond; senise Voka valla maa-alast, välja arvatud Päite, Vaivina ja Künnapõhja külade, Päite asunduse ja Viivikonna kaevanduse maa-alad; senise Järve valla Uikala asunduse maa-alast.

Jõhvi valda kuulusid: Puru ja Puru-Ridaküla külad, Tammiku asundus, Vasavere, Rausvere ja Ahtme külad, Sompa ja Sompa-Rutiku külad, Sompa asundus, Sompa raudteejaam, Kahula, Kahula-Rutiku, Valliküla, Jõhvi külad, Kose ja Edise asundused, Kotinuka küla, Kirikuküla, Mägara külad, Kõrve kõrts, Toila raudteejaam ja Uikala asundus, Pikapõllu talu, Toila küla, Toila asundus, Pühajõe küla, Pühajõe asundus ja Oru loss, Voka küla ja Voka asundus, Konju küla ja Konju asundus, Oru raudteejaam.

Vald kuulus Riigivolikogu 73. valimisringkonda, kust valiti Elmar-Aleksander Lehtmets.

Viited
------

1. ↑  Väljavõte 776. Vabariigi Presidendi otsus nr. 88. Riigi Teataja, nr. 87, 14 oktoober 1938
2. ↑  590. Viru Maavanema otsus Viru maakonna vallavolikogude valimisringkondade arvu ja nende piiride kohta. Riigi Teataja, nr. 75, 9 september 1939
Stephen Carpenter, ameerika järveökoloog ja limnoloog
**Stephen Russell Carpenter** (sündinud 5. juulil 1952 Kansas Citys) on USA järveökoloog ja limnoloog.

Ta töötab Wisconsini-Madisoni Ülikoolis zooloogiaprofessorina ja limnoloogiakeskuse direktorina. Oma teadusuuringutes on ta keskendunud mageveekogude ökosüsteemidele ja nende adaptiivsele juhtimisele. Muuhulgas on Carpenter uurinud järvede eutrofeerumisprotsesse. Tema sõnul on eutrofeerumine tõsine ökoloogiline probleem, mis võib mõjutada inimesi nende rekreatsiooni, majanduse kui ka tervise osas.

Haridus- ja töökäik
-------------------

Stephen Carpenter lõpetas 1974. aastal Amherst College'i bakalaureusekraadiga bioloogias. Doktoritöö kaitses ta aastal 1979 Wisconsini-Madisoni Ülikoolis. 

Carpenter töötas kümmekond aastat Indiana osariigis asuvas Notre Dame'i ülikoolis (1979–1989, algul assistendi, hiljem kaasprofessorina), misjärel naasis Wisconsini-Madisoni ülikooli, kus ta töötab tänaseni.

Tunnustus
---------

* 1999 – Limnoloogia ja Okeanograafia Teaduste Assotsiatsiooni Evelyn Hutchinsoni auhind
* 2000 – Ameerika Ökoloogia Seltsi Robert H. MacArthuri auhind
* 2000 – Rahvusvahelise Õkoloogiainstituudi (ECI) ECI auhind järveökoloogias
* 2001 – valiti USA Rahvusliku Teaduste Akadeemia liikmeks
* 2004 – valiti Rootsi Kuningliku Teaduste Akadeemia välisliikmeks
* 2006 – valiti Ameerika Kunstide ja Teaduste Akadeemia liikmeks
* 2007 – Rahvusvahelise Limnoloogia Seltsi Naumanni-Thienemanni medal
* 2011 – Stockholm Water Prize

Vaata ka
--------

* Eutroofne järv

Välislingid
-----------

* Stephen R. Carpenter Wisconsini-Madisoni ülikooli kodulehel ( inglise keeles)
Variotram Helsingis
**Variotram** (saksa keeles *Variobahn*) on Saksa päritolu trammide, mida toodetakse alates 1993. aastast, brändinimi. Nende trammide tootjad on peamiselt olnud Euroopa ettevõtted.

Algseks tootjaks oli ABB ASEA Brown Boveri. 1995. aastal liideti ABB raudteeveeremi-divisjon ettevõttesse Adtranz, mille ostis aastatel 2000–2001 ära Kanada veeremitootja Bombardier. Varsti pärast seda ostu ja kokkuleppel Euroopa Komisjoniga eraldas Bombardier Variotrami divisjoni 2001. aastal Šveitsi ettevõttele Stadler Rail, kes toodab Variotrame praegugi.

Eestile lähimad Variotramid sõidavad Helsingis. Helsingi Variotramid tootis Adtranz ja hiljem Bombardier.

Helsingis
---------

Ajavahemikus 1998–2003 tarniti Helsingi Linnatranspordile (HKL) 40 Variotrami, mis maksid kokku 76 miljonit eurot (u. 1 189 141 600 krooni).

Veeremina on Variotramidel olnud Helsingi trammiteedel mitmeid konstruktsioonivigu ja probleeme — enne 2009. aastat olid sõidetavad vähem kui pool ostetud trammidest, mistõttu oli HKL sunnitud ostma mitu kasutatud varutrammi, et liine käigus hoida.

Kõigest sellest johtuvalt ähvardas Helsingi linn ostu-müügilepingu katkestada. Pikkade läbirääkimiste tulemusena jõuti kompromissile, mille järgi lepiti 2007. aasta mais kokku, et Variotramide hooldamine läheb üle Bombardierile, ning et kui 2008. aasta maikuust alates ei ole rohkem kui neli Variotrami sõidetavad, peab Bombardier maksma iga päev trahvi iga mittetöötava trammi eest. Kui rohkem kui kaheksa trammi pole sõidetavad, on HKL-il õigus ostu-müügileping tühistada, tagastada trammid, ning Bombardieril on kohustus maksta tagasi see 76 miljonit eurot, mis HKL trammide eest tasus. Et lepingut täita, avas Bombardier 2008. aasta keskel oma remondidepoo VR Grupi endises elektrivedurite depoos Pasilan Konepajas.

Vaata ka
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Variobahn/Variotram** |

* Helsingi trammiliiklus

Viited
------

1. ↑  Bombardier (3. aprill 2001). "Bombardier Welcomes the European Commission Approval of the Acquisition of Adtranz". Marketwire. Vaadatud 3.04.2009.
2. ↑  Alku, Antero (6. mai 2007). "Variobahn". *Kaupunkiliikenne.net* (soome). Vaadatud 27.06.2008.
3. 1 2  Salonen, Juha (24. august 2007). "Vikojen vaivaamat raitiovaunut pysyvät Helsingin liikenteessä". *Helsingin Sanomat* (soome). Vaadatud 27.06.2008.
4. ↑  Finnish Tramway Society. "Tram repair shop: Bombardier Transportation" (soome). Originaali arhiivikoopia seisuga 2.10.2008. Vaadatud 29.08.2008.
Varja rändrahn
**Varja rändrahn** on rabakivist hiidrahn Ida-Viru maakonnas Lüganuse vallas Varja külas. 

Rahnu ümbermõõt on 27,6 meetrit, pikkus 10,0, laius 8,3 ja kõrgus 3,5 meetrit, kivi maht on 155 m³. Kivi ümber on üksikobjekti piiranguvöönd 50 m, mis kokku katab pindala 0,77 ha.

Rahn on põhiplaanis rombikujuline, peamiselt järskude külgede ja lameda, väikese kallakusega edelasse langeva laega, pealt lohkjas, murenemisjälgedega (kivil on tõenäoliselt tuld tehtud).

Rahn on alates 1959. aastast üksikobjektina looduskaitse all.

Vaata ka
--------

* Eesti hiidrahnude loend

Viited
------

1. ↑  Pirrus, Enn (2009). *Eestimaa suured kivid*. Tallinn: Teaduste Akadeemia kirjastus.
2. ↑  "Varja hiidrahn". *EELIS Infoleht*. Vaadatud 27.12.2022.
3. ↑  "Varja rändrahn". *Keskkonnaportaal*. Vaadatud 28.12.2022.

Välislingid
-----------

* Varja rändrahn ürglooduse objektina Eesti looduse infosüsteemis
* Varja rändrahn keskkonnaportaalis
* Varja rändrahn kultuurimälestiste riiklikus registris Muuda Vikiandmetes
**Stephen Gerard O'Donnell** (sündinud 11. mail 1992 Bellshillis) on Šotimaa jalgpallur, kes mängib paremkaitsjana Šotimaa kõrgliiga klubis Motherwell ja Šotimaa jalgpallikoondises.

Aastatel 2011–2015 mängis ta Šotimaa klubis Partick Thistle ja 2015–2017 Inglismaa tugevuselt neljanda liiga klubis Luton Town. Seejärel naasis ta Šotimaa kõrgliigasse, liitudes Kilmarnockiga, kus mängis kaks hooaega. 2020. aasta augustis liitus ta Motherwelliga.

Šotimaa jalgpallikoondises tegi O'Donnell debüüdi 29. mail 2018 sõprusmängus Peruu vastu. Ta kuulub Šotimaa koondisse 2021. aasta Euroopa meistrivõistlustel.

| * v
* r
Šotimaa koondis  –  UEFA Euro 2020 |
| --- |
| 

* 1 Marshall
* 2 O'Donnell
* 3 Robertson (c)
* 4 McTominay
* 5 Hanley
* 6 Tierney
* 7 McGinn
* 8 McGregor
* 9 Dykes
* 10 Adams
* 11 Christie
* 12 Gordon
* 13 Taylor
* 14 Fleck
* 15 Gallagher
* 16 Cooper
* 17 Armstrong
* 18 Turnbull
* 19 Nisbet
* 20 Fraser
* 21 McLaughlin
* 22 Patterson
* 23 Gilmour
* 24 Hendry
* 25 Forrest
* 26 McKenna
* Treener: Clarke

 | Šotimaa |
Stephen Gately, 2009
**Stephen Gately** (täisnimega **Stephen Patrick David Gately**; 17. märts 1976 Dublin – 10. oktoober 2009 Mallorca) oli iiri laulja ja näitleja, kes saavutas rahvusvahelise tuntuse poisteansambli Boyzone lauljana.

Sündis ja kasvas viielapselises perekonnas. Kooliajal osales muusikalides ja kooliteatris. 

1993. aastal valiti ta produtsent Louis Walshi loodava poisteansambli Boyzone liikmeks ning kujunes koos Ronan Keatingiga selle esilauljaks. Pärast Boyzone'i lagunemist 2000. aastal tegutses sooloartistina. 2008. aastast laulis uuesti kokku tulnud Boyzone'is, mille koosseisus esines surmani.

Muusikalist karjääri silmas pidades oli Stephen Gately kõige edukam Boyzone'i lauljana: kuusteist selle ansambli singlit jõudis Suurbritannia singlite esikümnesse ja kõik selle ansambli kolm stuudioalbumit saavutasid Suurbritannia plaadimüügi edetabelis esikoha. Oma ainsa sooloalbumi "New Beginning" avaldas ta 2000. aastal, üsna soolokarjääri alguses. Suurbritannia edetabelites jõudis see 9. kohale. 

Gately oli esimene oma põlvkonna rahvusvaheliselt tuntud poplauljatest, kes andis avalikkusele teada, et on gei. Ta tegi vastava avalduse 15. juunil 1999, soovides ennetada oma isiklikku elu puudutava teabe lekitamist meediasse ansambli endise turvatöötaja poolt.

Alates 2002. aastast oli Gately tegev ka näitlejana. Tema tuntuim roll oli Joosepi osa Andrew Lloyd Webberi muusikalis "Joseph and the Amazing Technicolor Dreamcoat". Lisaks muusikalidele osales ta pantomiimiteatris, debüteerides detsembris 2005 Bromleys asuva Churchilli teatri lavastuses "Tuhkatriinu".

2006. aastal hakkas Gately kirjutama oma esimest raamatut, lastele mõeldud seiklusromaani "The Tree of Seasons". Romaan pidanuks valmima sügisel 2009 ja ilmuma sama aasta jõuludeks.

Ühtlasi oli ta kadunuks jäänud laste ja noorte ning nende vanemate tugiorganisatsiooni Missing People üks patroone.

33-aastane Stephen Gately leiti 10. oktoobril 2009 surnuna talle ja tema abikaasale Andrew Cowlesile kuulunud korterist Mallorca saarel Hispaanias. Lahkamisel tuvastati surmapõhjusena kopsuödeemist tingitud hingamispuudulikkus. Gately matusetseremoonia toimus 17. oktoobril 2009 Dublini Püha Laurence O'Toole'i kirikus.
**Kuno-Hans Paul Hermann Viktor Ludwig von Both** (9. aprill 1884 Zabern im Elsaß, Saksa keisririik – 22. mai 1955 Ehlen bei Habichtswald) oli Saksamaa sõjaväelane, alates 1940. aastast jalaväekindral.

Sõjaväes teenis ta alates 1903. aastast. Esimeses maailmasõjas oli Both pataljonikomandör, sõdadevahelisel perioodil aga erinevate jalaväe kompaniide ja pataljonide ülem. Aastatel 1936–1938 juhtis Hannoveri Sõjakooli.

Oktoobrist 1939 aprillini 1943 juhtis Both idarindel 1. armeekorpust.

1. aprillist 1943 kuni 26. märtsini 1944 oli Both väegrupi Nord tagalapiirkonna juhataja. Ta resideeris Võrus ja tema haldusalasse kuulusid muuhulgas Eesti territooriumil paiknevad Saksa väeüksused.

Sõja lõpuaastal teenis ta veel *Wehrmachti* Ida-Ungari operatsioonipiirkonna ja väegrupi Südukraine tagalapiirkonna juhatajana. 8. veebruaril 1945 määrati kindral Both reservi.

Maist 1945 kuni aprillini 1947 oli ta sõjavangis, pärast seda jätkas elu tsiviilis.

Autasud
-------

* Raudristi II ja I klass (Preisimaa)
* Hohenzollerni ordu rüütlirist mõõkadega
* Pour le Mérite (Preisimaa; 10. aprill 1918)
* Johanniitide ordu aurüütel
* Must haavatumärk (1918)
* Sõjateenete ordeni IV klass mõõkadega (Baieri)
* Sõjateenete Risti II klass (Mecklenburg)
* Lippe kojaordu IV klass (Lippe)
* Raudristi Rüütlirist (9. juuli 1941)
* Saksa Rist kullas (9. september 1942)
Bayezid I *tuğra*
**Bayezid I Välk** (osmanitürgi keeles بايزيد اول‎ ehk *bayzid I*, türgi keeles  *I. Beyazıt*, hüüdnimega *Yıldırım*; 1360 – 8. märts 1403) oli Osmanite riigi sultan aastatel 1389–1402.

Ta oli eelmise sultani Murad I ja Gülçiçek Hatuni poeg.

Tema juhtimise all loodi üks tolleaegse maailma suurimaid armeesid ning ta üritas edutult Konstantinoopolit piirata.

14. sajandi lõpus põrkusid Osmanite laienemisplaanid killustunud Mongolite riigi Tšagatai riigi osas 1369. aastal võimu haaranud Turkestani valitseja Timuriga (1336–1405), kes oli vallutanud Delhi sultanaadi ja pööras seejärel tähelepanu läände. Osmanid olid Il-Khaani nõrkust kasutades 1300. aasta paiku alistanud kogu Väike-Aasia, endised Mongolite riigi alad. 1389. aastal asus troonile Bayezid I , kelle juhitud väed võitsid korduvalt Bütsantsi. Edasi lõi ta liidu Egiptuse sultaniga, et anda hoop Timurile. Timur aga lõi esiteks Egiptuse väe Süürias puruks ja seejärel verises Ankara lahingus 1402. aastal ka Osmanite oma ning suri 1403. aasta märtsis vangistuses. Kogu Lääne-Aasia tunnustas Timuri valitsust ja isegi Egiptus võttis tema ülemvalitsuse vastu.

Viited
------

1. ↑  Lowry, Heath W. (2003) *The Nature of the Early Ottoman State*. Albany, NY: State University of New York Press, lk. 153
2. ↑  Runciman, Steven *The Fall of Constantinople*. Cambridge: Cambridge University Press, lk. 36

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Bayezid I** |

* Yıldırım Bayezid I

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Murad I** | **Türgi sultan**1389–1402 | Järgnev**Mehmed I** |
Baškortostani Vabariigi lipp
**Baškortostani Vabariigi lipp** on Venemaa Föderatsiooni kuuluva Baškortostani vabariigi lipp.

Lipp võeti kasutusele 25. veebruaril 1992.

### Lipu kirjeldus

Plagu on horisontaallaidudega trikoloor, sini-valge-roheline (ülevalt alla). Valge laiu keskel on embleem, millel on kujutatud kollast sõõri, mille sees on lilleõis seitsme kroonlehega. Laiud moodustavad võrdselt 1/3 lipu kõrgusest.

Lipu proportsioonid on 2:3 (kuni 2003 aastani 1:2).

### Sümbolite tähendused

Sinine sümboliseerib erksust, voorust ja mõtete puhtust, valge rahu, avatust ja koostöövalmidust, roheline aga vabadust ja igavest elu. Lilleõis on sõpruse sümbol, tema seitse kroonlehte valgel taustal tähistavad seitset hõimu, kes peavad end ühtseks rahvuseks Baškortostanis. Sõõr ümber õie sümboliseerib igavest liikumist. Sinine ja valge värv pärinevad Venemaa lipult. Sellega näidatakse, et baškiirid on sõprussidemetes Venemaaga juba iidsetest aegadest.

Vaata ka
--------

* Baškortostani Vabariigi vapp

Välislingid
-----------

* Baškortostani Vabariigi sümboolika Baškortostani Vanbariigi ametlikul kodulehel *(vene keeles)*
* Baškortostani Vabariigi lipust *Geraldika.ru* veebisaidil (*vene keeles*)
* Riiklik sümboolika: Baškortostani Vabariik - Ufa *(vene keeles)*
**Maarjamäe mälestusväli** on mälestuskompleks Tallinnas Kadrioru asumis Pirita tee ääres. Sinna kuuluvad eri ajastute mälestusmärgid.

Maarjamäe memoriaal
-------------------

 *Pikemalt artiklis Maarjamäe memoriaal*
Jääretke obelisk (2006)
Maarjamäe memoriaali keskne objekt on 35 meetri kõrgune Jääretke obelisk. Obelisk valmis 1960. aastal ja selle autorid olid arhitekt Mart Port ja skulptor Lembit Tolli. Kompleksis on tribüünid. Keskel on tseremooniaväljak, mille kujundasid 1975. aastal arhitektid Allan Murdmaa, Peep Jänes, Rein Kersten, Henno Sepmann, kunstnik Jüri Palm, insener Vello Hüdsi. Nõukogude okupatsiooni ajal põles dolomiidist püloonide vahel igavene tuli. Püloonidel on reljeefsed käejäljed igavese tule kohal ja pronksist "Hukkuvad kajakad" kahe tahuka, kahe võimu sümboli vahel.

Saksa sõjaväekalmistu
---------------------

 *Pikemalt artiklis Maarjamäe Saksa sõjaväekalmistu*
Ristid Saksa sõjaväekalmistul (2017)
Saksa okupatsiooni ajal matsid sakslased Maarjamäele 3000–4000 sõdurit, nende hulgas ka 1941. aasta juulis bolševike haarangul maha lastud eesti lendurid, mitu metsavenda ning Erna rühma sõdurid. Enne seda kaevasid sakslased välja kõik punaväelaste laibad ning ka kirstud puidujäätmetega ning viisid teadmata kuhu. 

1944. aastal, pärast Moskvas väljaantud Nõukogude võimuorganite korraldust Saksa vägede poolel võidelnud ja langenud sõjaohvrite haudade likvideerimiseks, tasandati kalmistul olnud hauatähised. Likvideerimise aluseks oli 1942. aasta 1. aprillil välja antud NSV Liidu Riikliku Kaitsekomitee määrus № 1571 vaenlase kalmistute likvideerimisest Nõukogude Liidu linnades.

Maarjamäe memoriaali rajamisel 1970. aastatel pandi toime hiiglaslik hauarüüstamine. Juhuslike pealtnägijate sõnul jäid punamemoriaalile ette tuhandete Saksa sõdurite hauad; ära viidi hulgaliselt skelette, kolpi, mundrijäänuseid, pandlaid ja kiivreid.

Kommunismiohvrite memoriaal
---------------------------

 *Pikemalt artiklis Maarjamäe kommunismiohvrite memoriaal*
2016. aasta märtsis kuulutas Riigi Kinnisvara AS koostöös Justiitsministeeriumiga välja ideekonkursi, et luua Eesti Vabariigi 100. aastapäevaks Maarjamäele mälestusmärk, meenutamaks inimesi, kes langesid kommunismi kuritegude ohvriks. Mälestuspaigas on nimeliselt kirjas ligikaudu 20 000 elu kaotanud isikut, kellest suur osa suri kodumaast kaugel ja kelle matmiskoht on paljudel juhtudel teadmata. 15. augustil 2016 kuulutati Okupatsioonide muuseumis välja võidutöö, milleks osutus arhitektuuribüroo JVR ideekavand "Teekond". Memoriaal avati 23. augustil 2018.

Vaata ka
--------

* Jevgeni Nikonov
* Maarjamäe kalmistu

Viited
------

1. ↑  Maarjamäe memoriaal vajab hädasti rekonstrueerimist. Päevaleht, 15. juuli 2008.
2. ↑  Pealisehitus läinud, baas alles[*alaline kõdulink*]. Postimees 1997
3. ↑  Okupatsioonide muuseumi pressiteade, 16.08.2016
**Väino Paris** (13. aprill 1921, Tartu – 27. veebruar 2001) oli eesti maalikunstnik.

Ta sündis dekoraatori ja maalija Peeter Parise perekonnas. Õppis Nõmme linna Rahumäe algkoolis. Väino Paris astus 1936 Riigi Kunsttööstuskooli õppima litograafiat. Osales teises maailmasõjas. Jätkas õpinguid 1945. aastal Tallinna Riiklikus Tarbekunsti Instituudis, mille lõpetas 1948. aastal graafikuna. 

Sõjajärgsetel aastatel oli ta paljude näituste kujundaja, kuid tema põhialaks kujunes maal. Esialgsed looduslähedased toonid muutusid 1960. aastaist säravamaks ja maalilaad temperamentsemaks. Parise motiivid olid peamiselt lopsakad lilled ning maastikud. 1947. aastast tegi ta ka mitmeid toote- ning raamatukujundusi. Esimeseks näitusekujunduseks oli 1946. aastal Kristjan Raua mälestusnäitus, millega taasavati Eesti Kunstimuuseumi ekspositsioon Kadrioru lossis. Lisaks näitustele kunstimuuseumis ja Tallinna Kunstihoones, kujundas ta näitusi ka NSV Liidu Kunstnike Liidu näituste direktsioonile Moskvas, Leningradis ja Minskis aastatel 1965–1975. Aastatel 1970–1975 kujundas haridusministeeriumi tellimusel vabariiklikke õpilastööde näitusi.

Väino Parise loomingust on alates 1966. aastast toimunud mitmeid isikunäitusi.

Viited
------

1. ↑
2. ↑  Haus galerii koduleht

Välislingid
-----------

* Väino Parise teosed Eesti muuseumides
**Sündik** on Eestis kõrgem ametnik, kes tegeleb õigusalaste küsimustega.

Ajaloos on tuntud rae liikmeskonda kuulunud rae sündikud. Tallinna raes tegutsesid sündikud 1474–1688 ja 1710–1889. (Aastatel 1688–1710 oli sündikute asemel kuninglik ülemsekretär.) Tartu raes tegutsesid sündikud aastast 1766. Hiljem on neid linnades asendanud justiitsbürgermeistrid ja linnasekretärid. Samas oli oma sündik ka tsaariaegsel Tartu Ülikoolil ning sõjaeelses Eesti Vabariigis mõnedel ettevõtetel (nt AS Eesti Õli).

Sõna *sündik* pärineb vanakreeka keelest, kus σύνδικος (*súndikos*, σύν (*sún*) + δικος (*dikos*)) tähendas advokaati. Hispaanias ja Prantsusmaal on sündikuteks nimetatud mitmesuguseid valitsus- ja omavalitsusametnikke. Andorras on *Síndic General* parlamendi spiiker, kes 1993. aasta konstitutsioonimuudatuseni oli sisuliselt ka valitsusjuht. Inglismaal nimetatakse sündikuteks mitmete vanemate organisatsioonide administratiivkomisjonide liikmeid, näiteks Cambridge'i Ülikoolis. Prantsusmaal ja Belgias on sündikud ühisomandis hoonete omanike valitud haldurid (*syndic de copropriété*). Frantsiskaani ordu sündikud on ilmikud, kes laenavad ordule oma kinnisvara. Samuti kutsutakse sündikuteks anarhistlike sündikaatide liikmeid. Poolas nimetatakse sündikuks (*syndyk*) juristi, kes võib olla ettevõtete pankrotihaldur ja saneerimisnõustaja.

Viited
------

1. 1 2 3 4  *Eesti entsüklopeedia.* 9. köide: *SUN–TÜRG.* Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 1996, lk 91.
Čachieci mõisa peahoone tagakülje panoraamvaade
**Čachieci mõis** (Valgevene keeles *Сядзіба Дзяконскіх «Чахец»*) on mõis Valgevenes Bresti oblastis Pružany rajoonis Pružany külanõukogus Kaštanaŭka külas.

Čachieci mõis sai alguse aastal 1593. XIX sajandi alguses kuulus see Mierzejewskitele, aastal 1816 ostis selle Ivan Krupinski. Aastal 1845 tehtud revisjoni põhjal kuulus mõis Bulgarinitele, kes mõisakompleksi välja ehitasid. Toona kuulus mõisakompleksi lisaks peahoonele veel palju kõrvalhooneid, nende seas raamatukogu, kontor, mõisavalitseja maja, jääkelder, kaks hobuveskit ja kaks tuulikut, kasvuhoone, auru jõul töötav pruulikoda, laudad, aidad, rehi, küün, kõrts ja võõrastemaja. Hiljem läks see Kiernozickite valdusse, neilt pärisid mõisa abielu kaudu Dziekońskid..

Albin Dziekoński järel sai mõisa omanikuks tema poeg Marian Dziekoński, tema järel aga ta ema Maria. Viimane omanik oli Mariani poeg Janusz. Tema ajal sai mõis telefoniühenduse. Pärast piirkonna liitmist Nõukogude Liiduga Janusz küüditati, tema abikaasa põgenes sõja ajal Varssavisse, sealt edasi aga Argentinasse.

Mõisa peahoone ehitas Albin Dziekoński; see rajati varasema, Bulgarinite ehitatud häärberi asemele. Ühekorruselise kõrge vundamendiga tellistest peahoone juurde ehitati kahekorruseline tiibhoone. Hoone pikkus oli kokku 36 meetrit. Külgmise ukse kohal asus sammastega katus; pargipoolsel küljel asus aga veranda, mille seintel kasvasid viinapuud. Siseruumid olid kavandatud anfilaadina. Põrandaid kattis parkett; erandiks oli vaid veranda, mille põrandat katsid kahhelplaadid. Ruumides olid kahhelahjud.

Pärast mõisa võõrandamist asus peahoones sõjaväeosa, seejärel oli see kasutusel lao ja kontorina. Aastast 1966 seisab hoone tühjalt, osalt on see varemetes. Lisaks peahoonele on säilinud ka viinavabriku hoone. Mõisakompleks on arhitektuurimälestisena kaitse all.

Albin Dziekoński rajas mõisa juurde vanast metsatukast ka pargi. Seal tehti ulatuslikke maaparandustöid, kaevati kanalid ja tiigid, ehitati lüüsid. Pargi pindala oli 10 hektarit. Pargis kasvasid pöögid ja valgepöögid, lehised, valge mänd, Ameerika jalakas. Istikud toodi Lätist Cīrava mõisast. Pärast mõisaomaniku küüditamist on park metsistunud.

* TiibhooneTiibhoone
* Mõisa peasissepääsu varemedMõisa peasissepääsu varemed
* Endine verandaEndine veranda

Viited
------

1. ↑  Каштановка, усадьба Дзеконских „Чахец". W: Анатолий Тарасович Федорук: Старинные усадьбы Берестейщины. Mińsk: Беларуская Энцыклапедыя імя Петруся Броўкі, 2004, lk. 420–423. ISBN 9851103055.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Čachieci mõis** |

* Čachieci mõis
* Fotod mõisa varemetest
Fonoliit on feldšpatoide sisaldav vulkaaniline kivim
Feldšpatoide sisaldavad kivimid hõivavad QAPF-diagrammi alumise kolmnurkdiagrammi
**Feldšpatoidid** on päevakividega sarnanevad kivimit moodustavad mineraalid.

Võrreldes päevakividega on feldšpatoidid harvaesinevad mineraalid. Nad moodustuvad ränivaese magma kristalliseerumisel või moondumisel. Feldšpatoidid ei esine kivimi koostises kunagi koos kvartsiga, erandi võivad moodustada vaid ksenoliidid. Kui magma on ränist üleküllastunud, siis moodustuvad päevakivid ning ülejäänud ränist kvarts. Kui aga magma on ränist alaküllastunud, moodustuvad päevakivid ja feldšpatoidid. Keemilise reaktsiooni võrrandina näeks see välja nii: NaAlSiO4 (nefeliin) + 2SiO2 (kvarts) → NaAlSi3O8 (albiit). Nefeliin ja albiit on vastavalt feldšpatoidide ja päevakivide esindajad.

Tähtsamate feldšpatoidide hulka kuuluvad mineraalid on nefeliin, sodaliit, leutsiit, kankriniit, haüiin, lasuriit, skapoliit jne.

Feldšpatoide sisaldavad kivimid on näiteks foidoliit, fonoliit, basaniit ning paljud teised kivimid, mille nimetusele lisandub eesliide "foid-" või "foidi sisaldav".

Termin "feldšpatoid" on tuletatud päevakivide (*feldspar*) ingliskeelsest nimetusest.
**"The Wisdom of Insecurity: A Message for an Age of Anxiety"** ('Ebaturvalisuse tarkus: sõnum ängi ajastule') on Alan Wattsi raamat 1951. aastast.

Kokkuvõte
---------

Autor lähtub ümberpööratud pingutuse seadusest: kui püüad pinnale jääda, siis vajud, kui püüad vajuda, siis ujud. Kes tahab oma hinge päästa, see kaotab selle. Watts rakendab seda seadust psühholoogilisele turvatundele ning intellektuaalsele kindlustundele, mida püütakse leida religioonist ja filosoofiast. Tänapäeva inimese turvatunde puudumine tuleb sellest, et ta seda otsib, ning tema pääste ja tervemeelsus saaksid tulla tunnistamisest, et inimene ei saa end päästa. Watts püüab pealtnäha vasturääkival moel öelda sedasama mis raamatutes "Behold the Spirit" ja "The Supreme Identity". Ta püüab Laozi vaimus (need, kes end õigustavad, ei veena; tõe tunnetamiseks tuleb teadmisest lahti saada; pole midagi võimsamat ja loovamad kui tühjus) näidata, et religiooni ja metafüüsika tõdesid õigustab see, et nendeta saab läbi, ning ilmutab see, et need lõhutakse.

### I. Ängi ajastu

Elu tundub olevat valgusesähvatus kahe igavese pimeduse vahel, hoolimata naudingust täis kannatust. Oleme harjunud uskuma, et elame tulevase elu nimel. Siinsel elul ei ole ju mõtet, kui pole igavest elu. Püüd leida mõtet näilisest kaosest on nagu soov saata ümbrikus vett. Eluvett ei saa korralikult ja kindlalt sisse pakkida. Kõik pakid on katki läinud. Elu probleemid on aina ilmsemalt keerulised ja pakid lähevad aina kiiremini katki. Meie ajal on traditsioonid lõhutud ja ebaturvalisus suur. Üha vähem on asju, mida pidada täiesti õigeks ja tõeseks alati. Mõnede jaoks on see vabanemine dogmade piirangutest, teiste jaoks ohtlik ja hirmutav lahtiütlemine mõistusest ja tervemeelsusest, mis võib elu lootusetusse kaosesse paisata. Enamiku jaoks on põgusa elevuse järel tulnud sügav äng, sest pole tulevikku ega lootust. Kui õnn sõltub alati sellest, mida tulevikult oodatakse, siis me jahime virvatulukest. Tegelikult ei ole meie aeg ebaturvalisem kui varasemad ajad, lihtsalt puudub nüüd usk. Teaduse autoriteet on usu kõikuma löönud. Usk on alla käinud ausa kahtluse tõttu. Soovmõtlemiseta maailmapilt tundub võtvat üksikinimeselt lootuse. Teadus on küll toonud imed sellesse ellu, kuid röövinud usu tulevasse elusse. Mõistus on rahul, süda on näljas. See on üldine arvamus teaduse kohta, kuigi kirjandus- ja usuringkondades tihti arvatakse, et teaduse ja usu vastuolu on ületatud.
**Rõngu vald** oli vald Tartumaal aastail 1939–1950.

Eesti valdade kaart. Musta kontuuriga vanad vallapiirid, punasega 1939. aastal moodustatud vallad
Vald kuulus Riigivolikogu 54. valimisringkonda, kust valiti Artur Tupits.

Väljavõte Vabariigi Presidendi otsusest nr. 88 – 7. oktoobrist 1938 (RT 1938, 87, 776)
--------------------------------------------------------------------------------------

31. Rõngu vald – piirkonnaga, mis moodustub: a) senise Rõngu valla maa-alast, välja arvatud Sootla nr. 30, Sootla nr. 31, Sandkotare nr. 31-a, Ülpre nr. 46, Alamärdi nr. 47, Alanüssiku nr. 48, Mäenüssiku nr. 49, Trile nr. 80, Lülle nr. 58-a, Lülleveski nr. 58, Alamärdi nr. 59 ja Võlsi nr. 60 talude maa-alad; b) senise Valguta valla Lapetukme ja Ranna külade, Lobjaku ja Piigandi asunduste ning Metsküla küla Luuka ja Madise talude maa-aladest; c) senise Palupera valla Atramõisa, Soe ja Miti külade, Palupera asunduse ja Palu veski maa-aladest ning Palupera vallamaja ümbruse maa-alast kuni Palupera metsavahikoha, Kriska ja Oinamäe taludeni, viimased kaasa arvatud.
See artikkel See artikkel räägib linnast USA-s California osariigis.  Argentina linna kohta vaata artiklit San Rafael (Argentina).  

---

**San Rafael** on linn USA-s California osariigis, Marini maakonna halduskeskus. Linn asub San Francisco lahe piirkonnas San Franciscost linnulennult umbes 25 km kaugusel loodes.

Elanike arv on 2020. aasta rahvaloenduse järgi 61 271. Aastal 2010 oli elanikke 57 713. San Rafael on elanike arvult Marini maakonna suurim linn. 2010. aasta rahvaloenduse kohaselt moodustasid 70,6% elanikest valged, 6,1% aasialased, 2,0% afroameeriklased ja 1,2% põlisameeriklased. Ladinaameeriklasi (sõltumata rassist) oli 30%.

1817. aastal ehitasid hispaanlased praeguse linna alale San Rafael Arcángeli misjonikiriku. San Rafael sai linnaõigused 18. veebruaril 1874. Linn on saanud nime peaingel Raafaeli järgi.

Rafaeli filmikeskus San Rafaelis
1971. aastal asutas Georg Lucas San Rafaelis filmistuudio Lucasfilm.

San Rafaelis asuvad biotehnoloogia ettevõtte BioMarin Pharmaceuticali peakorter.

Läbi linna kulgeb maantee Route 101. Üle Richmondi–San Rafaeli silla kulgev kiirtee Interstate 580 ühendab San Rafaeli San Francisco lahe idakaldal asuva Richmondi linnaga.

San Rafaeli sõpruslinnad on San Rafael Del Norte Nicaraguas, Lonate Pozzolo Itaalias, Falkirk Šotimaal ja Chiang Mai Tais.

Viited
------

1. ↑  2016 U.S. Gazetteer Files
2. ↑  2020 United States Census, vaadatud 1.01.2022.
3. ↑  Sister Cities. cityofsanrafael.org. Vaadatud 19.10.2020

Välislingid
-----------

 San Rafael – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Koduleht
Feldkirchen
**Feldkirchen in Kärnten** (sloveeni *Trg*) on linn Austrias, Kärnteni liidumaa ja Feldkircheni ringkonna keskus. Linnaosad on Fasching, Feldkirchen, Glanhofen, Gradisch, Hoefling, Klein Sankt Veit, Pernegg, Rabensdorf, Sankt Ulrich, Sittich, Tschwarzen ja Waiern. Nimi *Feldkirchen* tähendab kirikut väljal.

*Hauptplatz* (keskväljak)
Vaade Kirchgassele
Feldkirchen asub Klagenfurti nõo põhjaservas liidumaanteede (*Bundesstraßen*) B 93 Gurktal Straße (Friesachi suunal), B 94 Ossiacher Straße (Villachisse) ja B 95 Turracher Straße (Klagenfurti) ristumiskohas.

Läbi linna voolavad nii Glani jõgi kui ka väike *Tiebel*, peamine Ossiacher See sissevool.

Ajalugu
-------

Asula võis välja kujuneda kunagise *Beliandrum* mansio kohas Rooma tee ääres *Teurniast* Spittal an der Drau juures *Virunumisse*, Noricumi provintsi keskusse. Rooma 2. sajandi hauakivi on pandud Püha Miikaeli abikiriku seina. Feldkirchenit on esmamainitud nimega *Ueldchiricha* ("kirik väljal") Kärnteni Arnulfi 888. aasta dokumendis. Kihelkonnakirik *Maria im Dorn* (Romaani stiilis basiilika Karolingide kooriga) on üks vanemaid sakraalhooneid Kärntenis.

Kunagine Eppensteini aadliperekonna pärandvara Feldkirchen pärandati 1166. aastal Bambergi piiskopkonnale. Piiskopid püstitasid *Amthofi*, millest sai toona kohaliku halduse keskus ning tänapäeeval kultuuriürituste koht ja väike muuseum. Maria Theresia omandas Feldkircheni 1759. aastal. *Marksteini* küla kesklinnast lõunas on endine piiripunkt Austria keisririigi ja lühiealiste Napoleoni Illüüria provintside Ülem-Kärnteni osa vahel. Tollijaama hoone ja piirikivi on alles. Feldkirchen sai linnaõigused 1930. aastal.

Vaatamisväärsused
-----------------

* Katoliku kihelkonnakirik Maria im Dorn
* Katoliku kirik St. Michael
* Katoliku kirik St. Martin
* Katoliku kirik St. Ulrich
* Amthof
* Antoniusheim

* Kihelkonnakirik Maria im DornKihelkonnakirik Maria im Dorn
* AmthofAmthof

Sõpruslinnad
------------

* Bamberg, Saksamaa, aastast 1993
* Ahrensburg, Saksamaa, aastast 1998

Tuntud inimesi
--------------

* Otto Maria Polley (1910–1984), kirjanik
* Sven Klimbacher, jäähokimängija
* Siegfried Grabner, lumelaudur
* Herbert Gantschacher, režissöör, produtsent, kirjanik

Viited
------

1. ↑  Dauersiedlungsraum der Gemeinden Politischen Bezirke und Bundesländer - Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 10.03.2019.
2. ↑  Einwohnerzahl 1.1.2018 nach Gemeinden mit Status, Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 9.03.2019.

Feldkircheni ringkonna vallad

* Albeck
* Feldkirchen
* Glanegg
* Gnesau
* Himmelberg
* Ossiach
* Reichenau
* Sankt Urban
* Steindorf am Ossiacher See
* Steuerberg
**San Salvo** on linnaks nimetatav omavalitsusüksus (*comune*) Itaalias Abruzzo maakonnas Chieti provintsis. San Salvo sai linnaõigused vabariigi presidendi, Giorgio Napolitano 2007. aasta 2. märtsi dekreediga.

100 meetri kõrgusel merepinnast asuva San Salvo asustustihedus on keskmiselt 994 inimest ruutkilomeetri kohta.

Haldus
------

San Salvo piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Cupello, Montenero di Bisaccia (CB), Vasto.

San Salvo halduspiirides asuvad järgmised asulad ja asumid: San Salvo Marina, San Salvo Stazione.

Loodus
------

San Salvo piirneb põhjas Buonanotte oru, lõunas Trigno jõe ja idas Aadria merega. Linn asub mägisel maastikul, 128 meetri kõrgusel merepinnast, liivaranna pikkus on umbes 2 kilomeetrit.

Ajalugu
-------

Arheoloogilised leiud näitavad, et ala oli asutatud juba esiajal.

Mälestusmärgid ja vaatamisväärsused
-----------------------------------

### Sakraalarhitektuur

* *Chiesa Arcipretale di San Giuseppe*
* *Chiesa "vecchia" di San Nicola*
* *Chiesa "nuova" di San Nicola*
* *Chiesa della Madonna delle Grazie*
* *Chiesa di San Rocco*
* *Chiesa della Resurrezione di Nostro Signore Gesù Cristo*

### Tsiviilarhitektuur

* *Palazzo di Iorio-Bruno*
* *Palazzo Cirese*
* *Casa di Falco*
* *Arco "La Cavuta"*
* Linnamüür
* *Palazzo de Vito*
* *Casa Artese*
* *Casa del Signore di Capracotta*
* *Palazzo Ciavatta*
* *Palazzo Sabatini*
* *Case dei Monacelli*
* *Palazzo di Mario Artese*
* *Palazzo di Pietro Artese*

Sõpruslinnad
------------

* Prantsusmaa – Saint-Nicolas-de-Port
* Austraalia – City of Swan
* Ungari – Székesfehérvár

Viited
------

1. ↑  Superficie di Comuni Province e Regioni italiane al 9 ottobre 2011, vaadatud 16.03.2019.
2. ↑  Popolazione Residente al 1° Gennaio 2018, vaadatud 16.03.2019.

Välislingid
-----------

 San Salvo – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Koduleht (itaalia keeles)
**Marika Valk** (sünninimi **Marika Runge**; sündinud 3. augustil 1954 Tallinnas) on eesti kunstiajaloolane. 

Ta lõpetas aastal 1984. aastal Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo erialal.

Aastatel 1991–2008 oli ta Eesti Kunstimuuseumi peadirektor. Aastatel 2009–2011 oli ta UNESCO Eesti Rahvusliku Komisjoni peasekretär. 25. mail 2010 määras Eesti president Toomas Hendrik Ilves Marika Valgu sihtasutuse Eesti Koostöö Kogu nõukogu liikmeks.

Alates aprillist 2018 on ta Lihula muuseumi juhataja. 

Valk oli üks kümnest kultuuritegelasest, kes kirjutas alla peaminister Andrus Ansipile saadetud avalikule kirjale, milles tauniti Sakala keskuse lammutamise plaane. Ansip nõustus, et keskust on parem mitte lammutada, kuid 5. märtsil 2007 lammutati see ometi.

Tunnustus
---------

* 2006 Valgetähe IV klassi teenetemärk
* 2007 Kristjan Raua preemia (Kumu Kunstimuuseumi hoone rajamise tee võidukas läbimine)

Isiklikku
---------

Tema ema oli rahandusspetsialist, tarbijakaitsja ja poliitik Aino Runge (1926–2014), tema õde on maalikunstnik ja disainer Sirje Runge.

Ta on abielus kunstniku ja poliitiku Heinz Valguga.

Viited
------

1. ↑  "Tartu Riiklik Ülikool" nr 20, 29. juuni 1984. Lk 1
2. ↑  "Kes? Mis? Kus?" 2008, lk. 131-132
3. ↑  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 5102
4. ↑  "Kes? Mis? Kus?" 2008, lk 360

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Marika Valk** |

* Ants Juske, "Marika Valk 18 aastat ja kolm muuseumi hiljem finišis", Eesti Päevaleht 11. oktoober 2008
* Priit Luts, "Valk: süsteemi loomine oli Kumu ehitamisest tähtsam" ERR, 26. detsember 2008
* Tiiu Suvi, "Hõbevalgem aeg", Eesti Naine 13. veebruar 2009
**Bryan Johnson** (sündinud 22. augustil 1977 Provos Utah' osariigis) on Ameerika Ühendriikide edukas ettevõtja, riskikapitalist ja kirjanik. Ta on asutaja ja tegevjuht ajutegevust jälgivale ja salvestavale ettevõttele Kernel ning alustavatesse teadus- ja tehnoloogiaettevõtetesse investeerivale riskikapitaliettevõttele OS Fund.

Ta oli ka e-kaubanduses mobiili- ja veebimaksesüsteemidele spetsialiseerunud ettevõtte Braintree asutaja, juhatuse esimees ja tegevjuht. Venmo omandas selle 2012. aastal 26,2 miljoni dollari eest. PayPal omandas liidetud üksuse 2013. aastal 800 miljoni dollari eest.

Elulugu
-------

Johnson kasvas üles kolme venna ja ühe õega Springville'is Utah' osariigis. Pärast vanemate lahutust elas ta ema juures, tema kasuisa oli omanik veondusettevõttes. 19-aastaselt sai temast mormooni misjonär, mis on tavaks kohalikele noortele meestele Viimse Aja Pühade Jeesuse Kristuse Kirikus. Ta veetis misjonil kaks aastat Ecuadoris.

Johnson alustas ettevõtlusega aastail 1999–2003, asutades kolm idufirmat.

2003. aastal lõpetas ta Brigham Youngi Ülikooli, saades bakalaureusekraadi rahvusvaheliste uuringute alal. 2007. aastal lõpetas ta Chicago Boothi Ülikooli, saades magistrikraadi ettevõtluses.

Tal on kolm last.

Ta on piloot.

2011. aastal eemaldus ta kirikust.

Ta on avaldanud kaks lasteraamatut "Code 7: Cracking the Code for an Epic Life" (2017) ja "The Proto Project: A Sci-Fi Adventure of the Mind" (2019).

Esimest korda tutvustati tema isiksust laiemalt 2020. aasta dokumentaalfilmis "I Am Human", mis käsitleb aju ja masina vahelisi liideseid.

Project Blueprint avalikustati 13. oktoobril 2021, selle eesmärk on bioloogiliselt mõõta ja maksimaalselt ümber pöörata inimese vanust. Katsed laseb ta läbi viia enda seitsmekümnel elundil. Johnson väidab, et projekti tulemusel on tema epigeneetiline vanus vähenenud 5,1 aasta võrra, mis on taganud nooruslikuma südame.

Vaata ka
--------

* Transhumanism

Viited
------

1. ↑
2. ↑