recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
‹ Kaart ajutiselt peidetud (?) ›
**Küti tänav** on tänav Rakveres Kukeküla linnaosas. Tänava pikkus on 275 m.

Põhja-lõunasuunaline tänav paikneb Jaama puiestee ja Tallinna tänava vahel ning ristub Sepa tänavaga.

Ajalugu
-------

Küti (saksa keeles *Schützenstraße; Jäger Str*.; vene keeles *Егерская ул.*) on tänava algne nimi. Pärast Tallinna–Peterburi raudteeliini valmimist 1870. aastal hakkas ilmet omandama uus linnajagu linna põhjapiiri ehk Peterburi tänava (praegune Tallinna tänav) ja raudteejaama vahel. Põhitänav oli Vaksali tänav (praegune Võidu) ning sellega paralleelselt viisid raudtee suunas Malmi, Küti ja Kauba tänav. Seda kanti hakati kutsuma Kukekülaks.

Vaade Küti tänavale, Tallinna tänavalt
Kukeküla linnaosa on saanud nime 1870. aastal ehitatud Kuke kõrtsi (ukse kohal oli kukk), mis paiknes endise Vaksali tänava ja Kuke tänava nurgal. 

Eesti NSV ajal kandis tänav (Virumaa Töörahva Nõukogu Täitevkomitee aseesimehe ning ühtlasi VTRN TK administratiivosakonna juhataja ja Viru maakonna Punakaardi ülema) Leopold Linderi nime.

Viited
------

1. ↑  Rakvere linna tänavate teenumbrid ja teepikkused Elektrooniline Riigi Teataja (vaadatud 13. märtsil 2017)
2. ↑  Küti tn, EKI KNAB: Eesti - Eesti Keele Instituut, Eesti kohanimed (vaadatud 23.10.2021)
3. ↑  Odette Kirss. "Rakvere ajalugu", Tallinn, Kirjastus Tänapäev, 2003.
4. ↑  LEOPOLD LINDER, Punane Täht : EKP Rakvere Rajoonikomitee ja Rakvere Rajooni RSN häälekandja, nr. 89, 30 juuli 1963
5. ↑  Odette Kirss, Tänavanimed vahetuvad aegade tuules, Virumaa Teataja, nr. 168, 3 september 2020
Kürenberger. Illustratsioon 14. sajandist pärit Manesse käsikirjas
Kürenbergeri tekstidega lehekülg Manesse käsikirjast, fo 63v
**Kürenberger** ('Kürenberglane'), ka **Der von Kürenberg** ('see, kes on Kürenbergist'), on minnesinger, kes tegutses 1160. aastatel. Ta on varaseim nimeliselt teada minnesingerite hulka loetud luuletaja.

Arvatakse, et ta oli Austria aladelt Linzi lähedalt pärit aadlik.

Looming
-------

Kürenbergeri armastusluule toon on sõjamehelik, uhkelt ja käskivalt teavitav armastusest daami vastu ja selles puudub täiesti aupaklikkus, mis on omane Provence'i trubaduurilüürikale ja hilisemale klassikalisele minnesingerite luulele. Laulud on kirjutatud neljarealistes värssides ja paarisriimis ning iga rida on poolitatud tsesuuriga. Sama värsivormi on kasutatud "Nibelungide laulus" ja Kürenbergeri luule stiil on pigem eepiline ja dramaatiline kui lüüriline.

Tema luulet leidub Heidelbergi suures lauludekäsikirjas, 15 stroofi ühel leheküljel, ja üheksa nendest leiduvad ka ühes Budapestist leitud käsikirjafragmendis.

Viited
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑

Välislingid
-----------

* Der von Kürenberg. - Adalbert-Stifter-Institut des Landes Oberösterreich
* Kürenbergeri nn Falkenlied (Pistrikulaul) "Ich zôch mir einen valken" (originaaltekst ja tõlge saksa keelde)
* Video: Falkenlied Knud Seckeli laulduna
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel on Tallinna kaupmehest, põllumehe kohta vaata Jüri Kodres (põllumees).* |

---

**Jüri Kodres** (6. aprill 1896 Imavere vald – 14. september 1942) oli Tallinna ühe suurima kirjutustarvete-, paberi- ja büroomasinate kaupluste Kaubamaja Jüri Kodres ning köitetööstuse Lineerija peaomanik.

Jüri Kodres sündis Imavere vallas Viljandimaal taluomaniku pojana. Hariduse sai Paide linnakoolis ja täiendas end iseseisvalt kuni gümnaasiumi seitsmenda klassini. Omandas 19-aastaselt kaheklassilise algkooli õpetaja kutse ning töötas Rannu ja Allika vallas kaks ja pool aastat õpetajana. 21-aastaselt siirdus äriellu, olles algul Võhma majandusühisuse Paia abikaupluse ärijuht ja pärast lühikest aega ETK eksportosakonna asjaajaja, tegutsedes samal ajal ka ajakirjanikuna.

1922. aastast töötas paberikaubanduses, olles 3 aastat T. E. K. Ü. Päevalehe ja hiljem 3 aastat Rahvaülikooli raamatu- ja kirjutusmaterjalide kaupluste ärijuht. 1929. aastal omandas Tallinnas Philipp Schaeferi paberi- ja kirjutusmaterjali kaupluse. 1936. aastal avas Kodres lisaks senisele kauplusele Harju tänav 21 teise kaupluse Viru tänav 8. Endises Karl Lembergi paberi- ja kirjutusmaterjali kaupluse ruumides avati Kaubamaja Jüri Kodres. 1937. aastal oli Kaubamaja Jüri Kodres 16 välisfirma, sh Underwoodi kirjutusmasinate, Triumphatori, Sundstrandi ja Hamanni arvemasinate ja Elliot-Fisheri raamatupidamismasinate maaletooja Eestis.

1932. aastal omandas Jüri Kodres Wilhelm Steinbergi köitekoja ja lineerimise tööstuse Lineerija. Töökoja juurde kuulus ka nahatööde ateljee, mille peakunstnik oli aastail 1937–1940 Adamson-Eric. Suurt rõhku pandi kaubamaja vaateakende dekoreerimisele. Ametis oli palgaline kujundaja, Rakenduskunstnike ühingu RAKÜ liige kunstnik Riho Pallas.

Ta oli Kaubandus-Tööstuskoja suur- ja keskkaubanduse sektsiooni liige, Paberi- ning Kirjutustarvetega Kauplejate Ühingu juhatuse liige. 1939. aastal valiti ta Tallinna Kaupmeeste Seltsi esimeheks. Eesti Panga valuutakomitee kaupmeeskonna esindaja ja üleriikliku kaupmeeste kongressi korraldava komitee abiesimees.

Lasti maha 14. septembril 1942 Solikamski vangilaagris Permi oblastis.[*viide?*]

Viited
------



1. 1 2 3  "Jüri Kodres 40-aastane". *Uus Eesti, nr. 94*. 5. aprill 1936. Vaadatud 13.01.2017.
2. ↑  "Jüri Kodres avas uue kaupluse Viru tänaval". *Uus Eesti, nr. 28*. 29. jaanuar 1936. Vaadatud 13.01.2017.
3. 1 2  "K-m. Jüri Kodres edukas esinemine vaateakende võistlusel". *Üleriiklise Kaupmeeste Seltside Keskliidu Teated, nr. 15/16,*. 14. august 1937. Vaadatud 13.01.2017.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: üleliigsed kirjavahemärgid (link)
4. ↑  Eesti kunsti ja arhitektuuri biograafiline leksikon, lk.16
5. ↑  "Tallinna Kaupmeeste Seltsi esimeheks Jüri Kodres". *Üleriiklise Kaupmeeste Seltside Keskliidu Teated, nr. 8/9*. 28. aprill 1939. Vaadatud 13.01.2017.
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel on eesti poliitikust; luuletaja ja astronautikainseneri kohta vaata lehekülge Jyri Kork; sõjaväelase kohta vaata artiklit Jüri Kork (1897–1980).* |

---

Jüri Kork 2012. aastal.
**Jüri Kork** (sündinud 3. augustil 1947 Tartus) on eesti poliitik.

Kork lõpetas aastal 1966 Tsirguliina Keskkooli ja aastal 1970 Tartu Riikliku Ülikooli kehakultuuriteaduskonna.

Ta töötas aastatel 1972–1976 Põltsamaa Keskkoolis õpetajana. 1976–1982 oli ta Jõgeva rajooni Spordikomitee esimees ja 1982–1990 Pühajärve puhkekodu direktor.

1990–1992 kuulus Jüri Kork Eesti Vabariigi Ülemnõukogusse ning Eesti iseseisvuse poolt hääletanuna on ta 20. augusti klubi liige, samuti oli ta Eesti Kongressi liige. Ülemnõukogus olles oli ta väliskomisjoni, perekonna- ja sotsiaalkomisjoni ning hiljem haldusreformikomisjoni liige. Ta kuulus Põllumeeste Kogu saadikurühma. Kork osales Otepääl ja Valga maakonnas Rahvarinde asutamises. Okupatsiooni ajal oli ta üks esimese sinimustvalge lipu peidukoha saladuse hoidjatest.

Tunnustus
---------

* 2002 Riigivapi V klassi teenetemärk
* 2006 Riigivapi III klassi teenetemärk

Isiklikku
---------

Tema vennad on arst ja poliitik Andres Kork ning poliitik ja ettevõtja Toomas Kork, õde psühhiaater ja terviseteadlane Anu Kasmel.

Viited
------

1. ↑  Kes on kes Eesti poliitikas 1988–1992. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Tallinn 1992
**Liberaalne Kodanik** (ka **SALK**) on 2020. aasta sügisel Tarmo Jüristo asutatud sihtasutus.

Jüristo sõnu loodi sihtasutus selleks, et võidelda ja seista liberaalse maailmavaate ning laiemas mõtte avatud ühiskonna eest. Esimeseks eesmärgiks seati valitsuse kavandatava abielureferendumi jaoks ei-kampaania tegemine. Pärast referendumi ärajäämist teatas Jüristo, et sihtasutuse lõpp-eesmärk on abieluvõrdsuse saavutamine. 2023. aasta Riigikogu valimiste eel toetas SALK liberaalseid erakondi (Reformierakonda, Sotsiaaldemokraatlikku Erakonda ja erakonda Eesti 200) ning mõningaid üksikisikuid teistest parteidest uuringute, nõustamise ja videoreklaamidega. Erakondade Rahastamise Järelevalve Komisjon saatis juulis 2023 kuuele erakonnale järelepärimise eesmärgiga välja selgitada, kas nad on saanud Sihtasutuselt Liberaalne Kodanik hüve, mis on käsitletav keelatud annetusena – st teenust, mille eest nad pole tasunud ega kavatse tasuda. Nimelt on juriidilise isiku annetused erakondadele on keelatud.

Oma kodulehel on SALK teatanud, et nende plaan on pikaajaline ning nad tahavad osaleda Eesti väärtusruumi kujundamisel pakkudes argumente ja osalusvõimalusi vaba ja avatud ühiskonna, kestliku keskkonna, vähemuste õiguste, solidaarsuse ja vaba meedia toetamiseks Eestis.

Viited
------

1. ↑  Jüristo sihtasutus sai nimeks SALK. ERR, 25. november 2020
2. ↑  Jüristo sõnul on uus sihtasutus vastukäik konservatiivide ühendustele. ERR, 19. november 2020
3. ↑  „Võitsime!" Liberaalne ühendus Salk seadis juba alustades eesmärgiks valimiste mõjutamise, Eesti Ekspress, 31. mai 2023
4. ↑  ERJK saatis erakondadele SALK-i kohta päringu, ERR, 18. juuli 2023
5. ↑  Salgast. Sihtasutuse Liberaalne Kodanik koduleht. Vaadatud 18. juuli 2023

Välislingid
-----------

* Sihtasutuse Liberaalne Kodanik koduleht
Egbert Kochi suvila põhjakülg (2013)
Egbert Kochi suvila idakülg (2015)
Daheimi maja (2015)
**Liberty suvemõis** oli suvemõis Tallinnas, mis tänapäeval jääb Haabersti linnaossa, Vabaõhumuuseumi tee 10 kinnistule.

Suvemõis rajati 18. sajandi teisel poolel. 1781. aastal ostis koha Carl Friedrich von Strahlborn, kes 1798. aastal lasi ehitada hiljem Vana-Liberty suvemõisaks nimetatud peahoone, mis oli barokkstiilis puitvoodriga palkhoone. Strahlborn pärandas suvemõisa oma tütrele, kes 1822. aastal abiellus raehärra Alexander Gustav Kochiga. Kuni baltisakslaste Eestist lahkumiseni 1939. aastal kuulus suvemõis Kochide perekonnale.

Vana-Liberty suvemõisa peahoone on hävinud, säilinud vaid vundament. Suvemõisa kompleksi kolm hoonet – Egbert Kochi suvila, Egon Kochi suvila ja Daheimi maja on ehitismälestistena võetud riikliku kaitse alla. Daheimi maja on historitsistlik palkmaja, mis on ehitatud 1865. aastal. Egon Kochi ja Egbert Kochi suvilad on heimatstiilis puithooned. Suvemõisa kompleksi abihoonetest on säilinud Vana-Liberty suvemõisa teenijatemaja ja jääkelder, Daheimi maja maakelder, aednik Jaulo maja (ehk sulastemaja) ja Egon Kochi Mercedese garaaž.

Nõukogude perioodil tegutses Liberty suvemõisa hoonetes Rocca al Mare pioneerilaager.

Viited
------

1. ↑  Kultuurimälestiste riiklik register. Liberty suvemõisa Egon Kochi suvila
2. ↑  Kultuuriministri 31.märtsi 2014 käskkiri nr 111 "Kultuurimälestiseks olemise lõpetamine ja kultuurimälestiseks tunnistamine". RT III, 04.04.2014, 1

Välislingid
-----------

* Kultuurimälestiste riiklik register. Liberty suvemõisa Egon Kochi suvila
* Kultuurimälestiste riiklik register. Liberty suvemõisa Egbert Kochi suvila
* Kultuurimälestiste riiklik register. Liberty suvemõisa Daheimi maja
* Merle Karro-Kalberg Liberty suvemõisast: hoone hävib, kuni riik mõtleb, ERR, 13. märts 2021
Lloyds Banki filiaal Newcastle'is
**Lloyds Bank plc** on Suurbritannia jae- ja kommertspank, millel on filiaale kogu Inglismaal ja Walesis. Seda on traditsiooniliselt peetud üheks Suure Neliku arvelduspangaks Suurbritannias. Pank asutati Birminghamis 1765. aastal. Seda laiendati 19. ja 20. sajandil ning võeti üle hulk väiksemaid pangandusettevõtteid. 1995. aastal ühines see Trustee Savings Bankiga ja aastatel 1999–2013 kaubeldi Lloyds TSB Bank plc nimega.

Pank on Lloyds Banking Groupi peamine tütarettevõte, mis loodi 2009. aasta jaanuaris HBOS-i omandamisega toonase Lloyds TSB Groupi poolt.

Lloyds Bank on Suurbritannia suurim jaepank ning sellel on ulatuslik filiaalide ja sularahaautomaatide võrk Inglismaal ja Walesis (samuti kokkulepe, et kliente teenindavad Šotimaa Bank of Scotlandi filiaalid, Halifaxi filiaalid Põhja-Iirimaal ja vastupidi) ning pank osutab ööpäevaringset telefoni- ja internetipanga teenust.

Selle peakorter asub Londonis ning muud kontorid Walesis ja Šotimaal. Samuti opereerib Yorkshire'is mitmeid kontorikomplekse, brändide peakortereid ja andmekeskusi, sealhulgas Leedsis, Sheffieldis ja Halifaxis.
**Mahikeng** (kuni 2012. aastani **Mafikeng**; kuni 1980. aastani **Mafeking**) on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis, Loodeprovintsi, Ngaka Modiri Molema ringkonna ja Mahikengi valla halduskeskus.

Mahikeng on asutatud 1881. aastal.

Teise buuri sõja ajal piirasid buuride väed 14. oktoobrist 1899 kuni 16. maini 1900 Briti vägede valduses olevat Mafekingi, kuid ei suutnud seda vallutada.

1980–1994 kuulus Mahikeng Bophuthatswana bantustani koosseisu.

Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Mahikengi elanikest mustanahalisi aafriklasi 74,55%, valgeid 9,87%, värvilisi 7,49%, India või Aasia päritolu inimesi 7,26% ja teisi 0,84%. Tsvana keelt pidas emakeeleks 53,30%, inglise keelt 18,61%, afrikaani keelt 14,07%, sotho keelt 2,97%, koosa keelt 2,13% ja suulu keelt 1,57%.

Galerii
-------

* 
* 
* 
*

Viited
------

1. ↑  Mafikeng municipality reverts to its original name: Mahikeng Sowetan Live, 12. september 2012
2. ↑  General South African History Timeline: 1980s South African History Online
3. ↑  Siege of Mafeking British Battles
4. ↑  Mafikeng / Mmabatho (South Africa) CRW Flags
5. ↑
**Patriarh Aleksius II väljak** on Jumalaema Kiirestikuulja ikooni kiriku esine väljak Tallinnas Lasnamäel Loopealse asumis.

Moskva ja kogu Venemaa patriarhi Aleksius II väljak avati 30. septembril 2009. Jumalateenistuse viis läbi Moskva Patriarhaadi Eesti Õigeusu Kiriku eestseisja, Tallinna ja kogu Eesti metropoliit Kornelius. Tseremoonial osalesid Tallinna linnapea Edgar Savisaar, Moskva Linnavalitsuse delegatsioon linnapea esimese asetäitja Pjotr Birjukovi juhtimisel, Vene Õigeusu Kiriku Istrinski peapiiskop Arseni ja teised kõrged isikud.

Väljaku projekteeris T-Model OÜ, ehitas AS Tref. Tööd läksid maksma 6,8 miljonit krooni (435 tuhat eurot).

Patriarh Aleksius II väljaku ehitustööde käigus rajati kiriku territooriumini viiv 125 m pikkune Puju tänav, ehitati kanalisatsioon, tänavavalgustus, kõnniteed, rajati bussipeatus ning autode parkla. 1800 m² suurune väljak kaeti betoonplaatidega. Kiriku esise ja kinnistut ümbritsev ala haljastustööde käigus istutati 170 puud ja 3000 põõsast.

Viited
------

1. ↑  Galerii: Patriarh Aleksius II väljaku avamine - Postimees, 30. september 2009
2. 1 2  Lasnamäel avatakse homme Patriarh Aleksius II väljak

Välislingid
-----------

* Homme avatakse Patriarh Aleksius II väljak - Tallinn.ee, 29. september 2009
* Galerii: Patriarh Aleksius II väljaku avamine - Postimees, 30. september 2009
**Päären Raudvee** (ka **Pärn Raudvee**, aastani 1934 **Bernhard Rosenwald**) (28. mai 1906 Lehtse vald – 17. juuni 1964 Tallinn) oli eesti teatrikunstnik ja näitleja. 

Ta lõpetas 1924. aastal Viru Maakonna Poeglaste Gümnaasiumi, 1927. aastal Riigi Kunsttööstuskooli ja 1930. aastal Draamastuudio teatrikooli. Ta töötas 1928–1949 Eesti Draamateatris ja hiljem Eesti NSV Teatriühingu tööstuskombinaadis.

Aastal 1936 täiendas ta end nukuteatri alal Tšehhis. Aastal 1936 rajas koos Leo Kalmetiga Draamateatri nukuteatri. Aastal 1937 õppis stipendiaadina Saksamaal ja Rootsis.

Päären Raudvee oli 7. veebruaril 1932 Draamastuudio Teatris esietendunud "Vargamäe" (Andres Särevi dramatiseering, "Tõe ja õiguse" esmalavastus) kunstnik. Lavastas selle Kaarli Aluoja.

Isiklikku
---------

Päären Raudvee oli 1930–1939 abielus kursuseõe Salme Reegiga.

Viited
------

1. ↑  Päären Raudvee. Eesti Entsüklopeedia.
2. ↑  Päären Raudvee. Eesti Entsüklopeedia.
3. ↑  ""Tõe ja õiguse" esmaslavastus 80. Eesti Draamateater". Originaali arhiivikoopia seisuga 26. jaanuar 2020. Vaadatud 26. jaanuaril 2020.
**Pärtel Lippus** (sündinud 20. märtsil 1980) on eesti foneetik. 

Ta on lõpetanud 1998. aastal Tallinna Prantsuse Lütseumi ning 2003. aastal bakalaureuseõppes ja 2005. aastal magistriõppes Tartu Ülikooli eesti ja soome-ugri keeleteaduse alal. 2011. aastal kaitses ta Tartu Ülikoolis doktoritöö "The acoustic features and perception of the Estonian quantity system" ("Eesti välte akustilised tunnused ja taju"), juhendaja oli Karl Pajusalu.

Pärtel Lippus on Tartu Ülikooli eesti foneetika vanemteadur. Oma teadustöös on ta keskendunud eesti keele prosoodia uurimisele ja kirjeldamisele ning on Tartu Ülikooli eesti keele spontaanse kõne foneetilist korpuse arendaja. 

2010. aastast on ta Rahvusvahelise kõnekommunikatsiooni assotsiatsiooni (ISCA) liige ja 2006. aastast Rahvusvahelise kõnekommunikatsiooni assotsiatsiooni (ISCA) kõneprosoodia huvigrupi (SProSIG) liige. Samuti on ta kuulunud mitme konverentsi korralduskomiteesse (nt XXXII Fonetiikan päivät, Nordic Prosody XI).

2003. aastal sai ta Eesti Vabariigi Presidendi rahvaluulepreemia, 2006. aastal Valter Niiluse preemia ja 2012. aastal Üliõpilaste teadustööde riiklikul konkursil 2. preemia.

Isiklikku
---------

Tema ema oli muusikateadlane Urve Lippus, emapoolne vanaema oli pianist ja muusikapedagoog Virve Lippus, emapoolne vanaisa oli viiuldaja ja muusikapedagoog Endel Lippus.

Välislingid
-----------

* Pärtel Lippus Eesti Teadusinfosüsteemis
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib laiarööpmelise raudtee jaamast, kitsarööpmelise raudtee jaamahoone kohta vaata artiklit Pääsküla raudteepeatus (kitsarööpmeline raudtee).* |

---

Pääsküla jaamahoone asub Pääskülas Suvila tänava alguses
**Pääsküla jaamahoone** on ajalooline jaamahoone Pääsküla raudteejaamas Tallinna Nõmme linnaosa Pääsküla asumis.

Pääsküla jaamahoone asub Suvila tänava raudteepoolses otsas (Suvila tn 1). Hoone paikneb esiküljega jaama teede poole umbes 10 m kaugusel esimesest rööpapaarist. 

Jaamahoone kuulutati kultuurimälestiseks (nr 8206) 1997. aastal.

Ajalugu
-------

Jaamahoone ehitati 1916. aastal. Enne seda (alates peatuse avamisest 1915. aastal) raudteepeatuses hoonestust ei olnud. 

1926. aastal ehitati jaamahoonele teine korrus (jaamaülema korter) ja eeskojad kummassegi maja otsa.

Jaamahoone ootesaal ja piletikassa suleti 1997. aastal, kui piletimüük viidi üle rongidesse. Eesti Raudtee loobus jaamahoonest ja see anti Tallinna linna bilanssi, kuid kasutab selles talle vajalikke ruume edasi üürilepingu alusel.

2004. aastal hoone remonditi. Remonti on teostatud ka hiljem, viimati 2017. aasta sügisel.

Arhitektuur
-----------

Jaamahoone
Jaamahoone on kahekorruseline palkseintega ja viilkatusega puidust hoone, mis on väljast kaetud laudvooderdisega ning kaunistatud ilmekate originaaldetailidega.

Hoone on väljast kaetud eri tüüpi laudistega. Avatäiteid raamistavad saelõikelised dekoratiivlauad. Säilinud on samuti algsed framuugiga välisuksed.

Enamiku hoone sisepinnast hõlmab maja keskosas paiknev ooteruum - peasaal, mille ilmet kujundavad telgsümmeetrilise asetusega aknad ja uksed saali mõlemas otsaseinas. Selle parempoolses külgseinas (esikülje poolt vaadatuna) paikneb piletikassa aken ja selle seina taga olevas parempoolses otsasektsioonis asusid jaama kassa jt. ametiruumid. Teise külgseina taga paiknevas vasakpoolses otsasektsioonis on jaamakorraldaja ruum, milles asuvad jaama juht- ja signalisatsioonipult ning muud jaama tööks vajalikud tehnilised vahendid.

Sellise sümmeetrilise põhiplaani lahendusega ühtivad hiljem juurde ehitatud madalamad mahud maja mõlemas otsaseinas - eeskojad. Ebasümmeetriline on aga parempoolse sektsiooni peale ehitatud teise korruse (jaamaülema korteri) lahendus.

Kasutus
-------

Praegusel ajal on suurem osa hoonest Nõmme Vaba Aja Keskuse kasutada (Pääsküla eakate päevakeskus). Eesti Raudtee kasutab talle vajalikke ruume üürilepingu alusel.

Vaata ka
--------

* Pääsküla raudteejaam

Viited
------

1. ↑  Laiarööpmelise raudtee Pääsküla jaamahoone, 1916. a. Kultuurimälestiste riiklik register.
2. ↑  Leho Lõhmus. Nõmme läbi aegade. Nõmme Linnaosa Valitsus. 2001. Lk 130-133
3. ↑  Laiarööpmelise raudtee Pääsküla jaamahoone, 1916. a. Kultuurimälestiste riiklik register.

Välislingid
-----------

* Pääsküla jaamahoone kultuurimälestiste riiklikus registris Muuda Vikiandmetes
**Benjamin Nedzvetski** (sündinud 1. jaanuaril 1928 Grabowas Poolas) on Poola juudi päritolu Eesti pedagoogikateadlane.

Elulugu
-------

Benjamin Nedzvetski on tööliste poeg.

1946. aastal lõpetas Nedzvetski Tartu 4. Keskkooli, 1951 Tartu Ülikooli õigusteaduskonna ja 1958 TÜ aspirantuuri. 1965. aastal kaitses ta samas pedagoogikakandidaadi kraadi väitekirjaga "Kommunistliku lasteliikumise tekkimine ja areng Eestis" (Tartu, 1965).

Nedzvetski oli 1958–63 TÜ pedagoogikakateedri õpetaja, 1963–69 vanemõpetaja ja 1969. aastast dotsent, 1971–73 ka ajaloo-keeleteaduskonna prodekaan. 1974–77 oli ta Eesti NSV Vabariikliku Õpetajate Täiendusinstituudi pedagoogika ja psühholoogia kateedri juhataja ning 1977–78 pedagoogika kateedri juhataja. 1978-93 töötas ta TPÜ-s dotsendina, ühtlasi 1981–85 pedagoogikakateedri juhataja ja 1985–86 täiendusteaduskonna dekaanina. Emigreerus 1993. aastal Iisraeli.

Teadustöö
---------

Benjamin Nedzvetski uuris Eesti laste- ja noorsooliikumise ajalugu, samuti pedagoogilise praktika korraldamise küsimusi.

Teoseid
-------

* Esimeste sammude sügavad jäljed. Ülevaade ENSV pioneeriorganisatsiooni ajaloost. Tallinn, 1972
* Pedagoogika ja psühholoogia. Tallinn, 1977

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide, lk 24

Kirjandus
---------

* Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide
* Tartu Riikliku Ülikooli õppe-teaduskoosseisu biobibliograafia nimestik 1944–1980. Tartu, 1987, 472

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
|  |
| --- |
|  |
| Medalikohad |
| Euroopa meistrivõistlused |
| **Hõbe** | 2020 |  |

**Benjamin William White** (sündinud 8. oktoobril 1997 Poole'is) on Inglismaa jalgpallur, kes mängib keskkaitsjana Inglismaa Premier League'i klubis Arsenal ja Inglismaa jalgpallikoondises.

2014. aastal liitus ta Brighton & Hove Albioni noorteakadeemiaga. Klubi põhimeeskonnas debüteeris 9. augustil 2016 EFL Cupi mängus Colchester Unitedi vastu. Hooajal 2017–18 oli ta laenul Inglismaa tugevuselt neljanda liiga klubis Newport County, hooajal 2018–19 Inglismaa tugevuselt kolmanda liiga klubis Peterborough United ja hooajal 2019–20 Inglismaa esiliiga klubis Leeds United. Hooajal 2019–20 valiti White Inglismaa esiliiga hooaja sümboolsesse koosseisu. Brighton & Hove Albioni põhimeeskonnas mängis White Inglismaa kõrgliigas hooajal 2020–21.

2021. aasta juulis siirdus ta 50 miljoni naelsterlingi eest Arsenali.

Inglismaa jalgpallikoondises debüteeris White 2. juunil 2021 sõprusmängus Austria vastu. Samal aastal kuulus ta Inglismaa koondisse Euroopa meistrivõistlustel.

Saavutused
----------

Leeds United
* EFL Championship: 2019–20

Viited
------

1. ↑  "Ben White: Arsenal sign England defender from Brighton in £50m deal". BBC Sport. 30.7.2021. Vaadatud 5.4.2022

Välislingid
-----------

 Benjamin White – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Profiil Arsenal FC kodulehel

| * v
* r
Arsenal FC mängijad  –  Premier League |
| --- |
| 

* 1 Ramsdale
* 3 Tierney
* 4 White
* 5 Partey
* 6 Gabriel
* 7 Saka
* 8 Ødegaard
* 9 Jesus
* 10 Smith Rowe
* 11 Martinelli
* 12 Saliba
* 14 Nketiah
* 15 Kiwior
* 16 Holding
* 17 Cédric
* 18 Tomiyasu
* 19 Trossard
* 20 Jorginho
* 21 Vieira
* 24 Nelson
* 25 Elneny
* 30 Turner
* 31 Hein
* 34 Xhaka
* 35 Zintšenko
* Treener: Arteta

 |

| * v
* r
Inglismaa koondis  –  UEFA Euro 2020 |
| --- |
| 

* 1 Pickford
* 2 Walker
* 3 Shaw
* 4 Rice
* 5 Stones
* 6 Maguire
* 7 Grealish
* 8 J. Henderson
* 9 Kane (c)
* 10 Sterling
* 11 Rashford
* 12 Trippier
* 13 D. Henderson
* 14 Phillips
* 15 Mings
* 16 Coady
* 17 Sancho
* 18 Calvert-Lewin
* 19 Mount
* 20 Foden
* 21 Chilwell
* 22 White
* 23 Johnstone
* 24 James
* 25 Saka
* 26 Bellingham
* Treener: Southgate

 | Inglismaa |
**Eesti Teadusinfosüsteem** (lühend **ETIS**; inglise *Estonian Research Information System*) on Eesti infosüsteem (riiklik register), kuhu on koondatud info Eesti teadus- ja arendusasutuste, teadlaste, teadusprojektide ning teadustegevuse tulemuste kohta. ETISe kaudu saab muu hulgas esitada ka teadusega seotud taotlusi.

ETISe on loonud Eesti Haridus- ja Teadusministeerium koostöös Eesti Teadusfondi, Teaduskompetentsi Nõukogu, avalik-õiguslike ülikoolide, teadus- ja arendusasutuste, teadust rahastavate asutuste ning sihtasutusega Archimedes.

ETISe avalikkusele suunatud osa nimetatakse *Eesti Teadusportaaliks*.

ETISe eelkäija oli *Eesti teadus- ja arendustegevuse infosüsteem* (lühend ERIS; inglise *Estonian Research Information System*).

Viited
------

1. 1 2 3 4   (vaadatud 16.08.2017)
2. ↑  ERIS. "ERIS".

Välislingid
-----------

* ETISe koduleht
* Eesti Teadusinfosüsteemi asutamine ja selle pidamise põhimäärus
* Helen Mihelson, 12 kliki jaoks kolm tundi: teadlased on hädas üliaeglase infosüsteemiga, postimees.ee, 9. aprill 2017
Jaan Tamme mälestustahvel Eesti Teatri- ja Muusikamuuseumi hoonel Tallinnas, Müürivahe 12
**Eesti Teatri- ja Muusikamuuseum** (lühend **ETMM** või **TMM**) on Tallinnas asuv muuseum. 1. veebruaril 2019 ühinesid riigiasutused Eesti Teatri- ja Muusikamuuseum ning Eesti Ajaloomuuseum sihtasutuseks Eesti Ajaloomuuseum.

Muuseum asub Tallinna vanalinnas ja paikneb ajaloolise linnamüüri ja aastatel 1370–1380 rajatud Assauwe kaitsetorniga seotud hoones. Lisaks on muuseumil sisehoov – Karjase hoov.

Muuseum sai alguse helilooja ja organisti Peeter Süda pärandi kogumisega seotud liikumisest. 22. märtsil 1924 asutasid Mart Saar, Cyrillus Kreek ja August Pulst **Peeter Süda Mälestuse Jäädvustamise Ühingu**. 1931. aastal nimetati see ümber **Muusikamuuseumi Ühinguks**.

Muuseumi teatrikogude aluseks on näitleja Heino Vaksi pärand. 1937. aastal asutatud **Teatrimuuseumi Ühing** liideti 1941. aastal **Muusikamuuseumi Ühinguga**.

Muuseumi esimene asukoht oli Kadrioru lossis Tallinna Eesti Muuseumi ruumides. Esialgu sisaldas see üksnes Peeter Süda kogu. 1. märtsil 1934 viidi muuseum üle Tallinna Konservatooriumi ruumidesse Assauwe torni aadressil Müürivahe 12. Samas majas elas aastatel 1923–1933 konservatooriumi direktor Jaan Tamm.

Muuseumis on muusika- ja teatriosakond, muusika- ja teatrialased raamatukogud, samuti näiteks noodikogu, fonoteek.

 

2017. aasta kevadel avatud püsinäitus "Lood ja laulud" tutvustab Eesti ajalugu läbi teatri ja muusika ning räägib eri ajalooperioodidest kaheksa tuntud eesti kirjandusteose ja laulu kontekstis. 

* Väino Maala valmistatud kannel 1953. aastastVäino Maala valmistatud kannel 1953. aastast
* Kornet, mis kuulus Hugo TõnissonileKornet, mis kuulus Hugo Tõnissonile
* Johannes Jaanuse jauram Eesti Teatri- ja Muusikamuuseumi kogusJohannes Jaanuse jauram Eesti Teatri- ja Muusikamuuseumi kogus

Heino Elleri pärandihoidja
--------------------------

Eesti Teatri- ja Muusikamuuseum päris Heino Elleri abikaasa Ellu Elleri testamendiga kogu Heino Elleri pärandi ja autoriõigused.

Alates 1998. aastast annab muuseum välja Heino Elleri nimelist muusikapreemiat. Preemia saab noor helilooja või Heino Elleri loomingu tutvustamisel olulise panuse andnud isik.

2007. aastal asutas Eesti Teatri- ja Muusikamuuseum Heino Elleri 120. sünniaastapäeva puhul Heino Elleri Suure auhinna, mille saab isik, kellel on eesti muusika auks ja kuulsuseks erilisi teeneid, ja seda pidi antama välja iga viie aasta tagant. Auhinna esimene laureaat oli dirigent Neeme Järvi.

Tunnustus
---------

* 2017 Suur Muuseumirott (parim püsinäitus – Eesti Teatri- ja Muusikamuuseumi näitus „Lood ja laulud")

Viited
------

1. ↑  Muuseumi ajalugu. Eesti Ajaloomuuseumi veebisait.
2. ↑  Eesti Teatri- ja Muusikamuuseum ja Eesti Ajaloomuuseum ühinevad. Eesti Teatri Agentuur.
3. 1 2 3 4 5  Eesti Teatri- ja Muusikamuuseumi lugu. Eesti Ajaloomuuseumi veebisait.
4. 1 2  EE 12. köide, 2003: 103.
5. 1 2 3  Põldmäe, Alo. Looduseülistaja Heino Eller 120. Postimees, 7. märts 2007.
6. ↑  Heino Elleri nimeline muusikapreemia 2017. Muusika, 2. aprill 2017.
7. ↑  Heino Elleri nimeline muusikapreemia. Eesti Ajaloomuuseumi veebisait.

Välislingid
-----------

* Muuseumi koduleht
Kathleen Ferrier 1. juulil 1951.
Foto: Polygoon Hollands Nieuws
**Kathleen Mary Ferrier** (22. aprill 1912 – 8. oktoober 1953) oli inglise kontraalt, kes saavutas rahvusvahelise tuntuse rahvalauludest klassikaliste suurvormideni ulatuva repertuaariga.

Kathleen sündis Lancashire'i kooliõpetaja peres. Nii ema kui ka isa harrastasid laulmist, aga Kathleeni muusikaharrastus algas
klaveriõpingutega. Postkontoris telefonistina töötades võitis ta mitu harrastusmuusikute konkurssi pianistina. Lauljatee sai alguse 1937. aastal Carlisle'i festivalil, kus ta võttis osa nii pianistide kui ka lauljate konkursist ja võitis mõlemad. Pärast edukat konkursiesinemist sai ta pakkumisi olla kaasatud lauljana. Tema karjäär kutselise lauljana algas 1937. aasta sügisel, algul festivaliesinemistel. 1939. aasta alguses kutsuti ta BBC raadiosse. Edasine karjäär jätkus peamiselt kontsertlauljana ja plaadistustega. Ooperirolle oli tal kogu karjääri kestel ainult kaks.

Ferrier saavutas suure kuulsuse II maailmasõja järgsel Inglismaal, Euroopas ja Ameerikas. Tema repertuaar ulatus populaarsetest ballaadidest Bachi, Brahmsi, Mahleri ja Elgari teosteni. Kathleen Ferrier suri 41-aastaselt rinnavähki. Tema viimaseks esinemiseks jäi Glucki "Orpheuse ja Eurydike" ettekanne 3. veebruaril 1953 Kuninglikus ooperis Londonis. 

Diskograafia moodustavad stuudiosalvestised Columbia ja Decca plaadifirmadega ning kontsertettekannete salvestised. Aastail 1992–1996 kandis Decca enamiku Ferrieri salvestistest CD-dele, kokku 10 CD-d. Ferrieri surma järel moodustati siiani (2012) tegutsev temanimeline vähiuuringute fond. 1956. aastal moodustati Kathleen Ferrieri memoriaalfond Briti Rahvaste Ühenduse noorte muusikute toetuseks. Selle fondi auhind on briti kõige tähtsam lauljate auhind.

Allikad
-------

* Tiia Teder, Legend: Kathleen Ferrier, Klassikaraadio, 22.04.2012.
* Wikipedia
Josip Tadič (2015)
**Josip Tadić** (sündinud 22. augustil 1987 Đakovos) on Horvaatia jalgpallur, kes mängib ründajana Leedu kõrgliiga klubis FK Žalgiris.

Ta alustas klubikarjääri 2004. aastal Horvaatia klubis NK Osijek. Klubikarjääri jooksul on ta mänginud veel Saksamaa kõrgliiga klubis Leverkuseni Bayer, Horvaatia kõrgliiga klubides Zagrebi Dinamo, Zadar ja Slaven Belupo, Prantsusmaa klubis Grenoble, Saksamaa esiliiga klubis Bielefeldi Arminia, Poola kõrgliiga klubis Gdański Lechia, Austraalia kõrgliiga klubis Melbourne Heart, Austria kõrgliiga klubis Grazi Sturm, Türgi esiliiga klubis Balıkesirspor ning Hongkongi kõrgliiga klubis Kitchee SC. Leedu kõrgliigas on ta mänginud 2017–2018 ja 2019–2020 FK Sūduvas ning alates 2020. aastast FK Žalgirises.

Tadič on tulnud kolm korda Horvaatia meistriks ja kaks korda Leedu meistriks. Ta on võitnud kolm korda Horvaatia karika, ühe korra Leedu karika, ühe korra Hongkongi karika ning ühe korra Leedu superkarika.

Tadič mängis Horvaatia noortekoondistes, kuid Horvaatia jalgpallikoondises ei ole ta kunagi mänginud.
**Uno-Johannes Järvela** (kuni 15. juunini 1935 **Uno-Johannes Jäer**; 20. juuni 1926 Tallinn – 23. jaanuar 2012 Tallinn) oli eesti koorijuht ja muusikapedagoog.

Uno Järvela õppis Tallinna Konservatooriumis 1942. aastast viiulit, 1946. aastast muusikapedagoogikat ja 1947. aastast koorijuhtimist. Teises maailmasõjas osales Järvela soomepoisina ja Eesti Leegioni koosseisus. 

1950. aastal küüditati ta koos perega Venemaale, kus töötas Vjatka linna kooride konsultandina. 1951. aastal naasis Eestisse ning lõpetas 1952. aastal Tallinna konservatooriumi koorijuhtimise erialal Gustav Ernesaksa klassis. Hiljem täiendas end Moskva Suure Teatri, Leningradi, Kiievi, Odessa, Sverdlovski ja teiste ooperiteatrite kooride juures.

1952–1956 töötas Järvela õppejõuna Kirovi muusikakoolis, 1956–1960 Tallinna Muusikakoolis ning 1960–1963 ja 1970–1994 Tallinna Riiklikus Konservatooriumis, kus oli 1988. aastast professor. 1957–1963 oli ta ühtlasi Eesti NSV Riikliku Akadeemilise Meeskoori dirigent, 1963–1985 Estonia peakoormeister ja 1956–1975 Tombi-nimelise kultuuripalee poistekoori (1967. aastast Tallinna Poistekoori) dirigent.

1965–1975 oli Uno Järvela üldlaulupidude poistekooride üldjuht, 1980–1990 üldlaulupeo üld- või aujuht. Samuti dirigeeris ta mitmel noortelaulupeol.

Teatrites osales Järvela umbes 50 lavateose ja suurvormi lavastustes.

Uno Järvela suri 23. jaanuaril 2012 Tallinnas ja ta maeti 9. juunil 2012 Metsakalmistule.

Tunnustus
---------

* 1976 Eesti NSV teeneline kunstitegelane
* 1987 Eesti NSV rahvakunstnik
* 1998 Kotkaristi V klassi teenetemärk
* 2004 Gustav Ernesaksa koorimuusika peastipendium

Mälestuse jäädvustamine
-----------------------

2012. aastal asutas Gadobeim Järvela Gustav Ernesaksa fondi juurde Uno Järvela mälestuse jäädvustamiseks **Uno Järvela stipendiumifondi**, mis toetab lastekooride dirigente ning Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia koolimuusika eriala üliõpilasi.

Viited
------

1. ↑
2. 1 2 3 4 5  Lahkus emeriitprofessor Uno Järvela, err.ee, 23. jaanuar 2012
3. ↑  Uno Järvela on õnnetähe all sündinud. Kultuur ja Elu.
4. ↑
5. ↑  Eesti Rahvuskultuuri Fond. Uno Järvela stipendiumifond. (vaadatud 30.03.2017)
**Uno** on eesti-, soome- ja rootsipärane[*viide?*] mehenimi.

1. jaanuari 2017 seisuga oli Eestis eesnimi Uno 1129 mehel. Uno oli Eestis populaarsuselt 154. mehenimi. Uno oli keskmiselt 66 aasta vanune (mediaanvanus oli 66). 1. jaanuari 2019 seisuga oli Eestis eesnimi Uno 1034 mehel. Uno oli Eestis populaarsuselt 162. mehenimi. [*viide?*]

Kõige populaarsem oli eesnimi Uno 2017. aastal vanuserühmas 85+, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 28,94 ning Lääne maakonnas, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 16.

Lätis oli 2021. aasta 30. juuni seisuga eesnimi Uno 34 inimesel.

Nime kandjaid
-------------

* Uno Laht, eesti kirjanik
* Uno Leies, eesti lastekirjanik ja televisioonilavastaja
* Uno Loop, eesti laulja
* Uno Naissoo, eesti helilooja ja muusik
* Uno Uiga, eesti koorijuht ja muusikapedagoog
* ...

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 4. august 2020. Vaadatud 1. mail 2018.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
2. ↑  Personvārdu datu bāze
**Sille Vaiksaar** (sündinud 29. juulil 1983 Tartus) on endine Eesti sõudja.

Lõpetas 2002. aastal Tartu Mart Reiniku Gümnaasiumi reaalharus, õppis 2002–2003 Eesti Maaülikoolis agroökoloogiat. Seejärel õppis Tartu Ülikoolis kehakultuuri, lõpetas ülikooli 2006. aastal bakalaureusekraadiga, 2008. aastal magistrikraadiga ja sai 2012. aastal doktorikraadi (PhD). 

Olnud treener Sõudmise ja Aerutamise klubis Tartu ning Emajõe Aeruklubis. Töötab Tartu Crossfitis treenerina.

Tegutsenud ka sõudekohtunikuna. Oli 2002–2017 Sõudeliidu revisjonikomisjoni esimees.

Sõudmine
--------

175 cm, 67 kg. 
Sportima hakkas 1993 Maire Sule korvpallitreeningutel, 1995–1997 tegeles Raili Lille juhendamisel suusatamisega. 
Sõudmistreeninguid alustas 2000 Priit Purge juhendamisel, hiljem treeninud Jüri Kuruli (1997–1999), isa Jaan Vaiksaare (2002–2005), Tatjana Jaansoni (2005–2008) ning Ulvi ja Roman Lutoškini juhendamisel (2008–2011). 

### Tulemused

* Saavutas 2009. aasta Euroopa meistrivõistlustel sõudmises kahepaadil 6. koha
* Üliõpilaste MM-il olnud paarisaerulisel kahepaadil 2010 2. koos Natalja Garankinaga, roolijana meeste kaheksapaadil 2004 3. ning ühepaadil 2004 8. 2006 4. ja 2008 8
* Ühepaadil tulnud 2005 U23 MM-il 14. ja 2001 juunioride MM-il 15. kohale
* Osalenud 2006–2010 neljal MK etapil
* Tulnud 19 korral Eesti meistriks:
	+ 2004 ja 2006–2007 ühepaadil
	+ 2001, 2004–2005 ja 2009 paarisaerulisel kahepaadil
	+ 2002, 2005 ja 2007 roolijata neljapaadil
	+ 2006 ja 2009 paarisaerulisel neljapaadil
	+ 2000 kaheksapaadil
	+ 2002–2003 ja 2011 sisesõudmises kergekaalu kategoorias
	+ 2006–2007 ja 2010 sisesõudmises. 2005 Leedu meister roolijata kahepaadil.

### Tunnustus

* Eesti parim noorsõudja 2001
* naissõudja 2004, 2006 ja 2008–2009
* aasta aktivist 2010

Isiklikku
---------

Isa Jaan Vaiksaar (sündinud 27. septembril 1957 Tallinnas) on võitnud sõudmises Eesti meistrivõistlustel 1974–2000 4 hõbedat ja 8 pronksi. Olnud Tartu Sõude- ja Aerutamiskeskuse juhataja. 1997–2001 Sõudeliidu juhatuse liige, hiljem olnud ka revisjonikomisjoni esimees. Aastast 2014 Emajõe aeruklubi juhatuse liige ja treener.

Õde Kaija V. (sündinud 2. märtsil 1987) on tulnud 2005 roolijata neljapaadil ning 2006 paarisaerulisel neljapaadil ja sisesõudmises (kergekaal) Eesti meistriks.

Õde Rhoda V. (sündinud 31. mail 1988) on tulnud 2005 roolijata neljapaadil Eesti meistriks.

Lelletütar Mari V. (sündinud 7. oktoobril 1988) on tulnud 2007 sisesõudmises (kergekaal) ja 2017 kaheksapaadil Eesti meistriks.

Viited
------

1. ↑
2. ↑

Välislingid
-----------

* Biograafia ESBL-is
**Alkmene** (ladina keeles *Alcmena*, *Alcummena*) oli vanakreeka mütoloogias Amphitryoni abikaasa ning Heraklese ja Iphiklese ema.

Alkmene isa oli Mükeene kuningas Elektryon, kes oli Perseuse poeg. Tema emaks on nimetatud **Anaxo**t, ent Anaxo on teiste allikate järgi hoopis Alkmene meheõde.

Alkmenel oli 9 venda, kellest 8 langesid sõjas tafide vastu. Alkmenele tuli kosja tema onupoeg Amphitryon, ent Alkmene ei tahtnud temaga abielluda enne, kui vendade surma eest on kätte makstud. Amphitryon tegi seda ja nad abiellusid.

Amphitryon tappis kogemata Elektryoni. Võimu haaras Alkmene alaealise venna **Likymnios**e eest nende onu Sthenelos, kes pagendas Amphitryoni. Nad rändasid Teebasse, kus Amphitryonile anti armu.

Zeus võttis endale Amphitryoni kuju ning sigitas Alkmenega surematu Heraklese. Samal ööl sigitas õige Amphitryon temaga sureliku Iphiklese, kes sündis päev hiljem. Mõne allika järgi olid Amphitryon ja Alkmene ka Eurydike vanemad.

Pärast oma mehe surma abiellus Alkmene mõne allika kohaselt Kreeta valitseja Rhadamanthysega, ent teiste allikate järgi toimus see alles allmaailmas, sest Rhadamanthys oli surnute hingede üle kohtumõistja.

Alkmene järgi on nimetatud asteroid **82 Alkmene**.
Sillapää loss ja park
Parkmets
**Sillapää lossi park** (tuntud ka kui **Räpina mõisapark**, **Räpina park**, **Aianduskooli park**, rahvasuus ka kui **tehnikumi park**) on 8 ha suurune park Räpinas. 

Parki hakati rajama 1850. aastatel, kui omanik Peter Anton von Sivers tõi Saksamaalt sinna okaspuuliike. 1880. aastatel kujundas pargi ümber arhitekt Walter Moritz Aleksander von Engelhardt. Lossi ümbrus on kujundatud Prantsuse stiilis, kaugemad osad aga Inglise stiilis. Iluaiast saab maastikupark ja seejärel parkmets.

Park asub Võhandu jõe ja Räpina paisjärve vahelisel looduslikul poolsaarel Sillapää lossi ümbruses. Pargis kasvab üle 400 taimeliigi, millega see on üks Eesti liigirikkamaid parke. Liigirikkus võimaldab pargis üle 60 linnuliigi pesitsemist. Pargis elavad oravad ja siilid, on nähtud tuhkruid, nirke, öökulle, nahkhiiri (kaheksa liiki Eesti kaheteistkümnest nahkhiireliigist), saarmaid, kopraid jt.

Sillapää lossi park on üks väheseid hästi korras hoitud täisealiste puude ja põõsastega mõisaparke. Selle eest on hoolt kandnud Räpina Aianduskool.

Välislingid
-----------

* Sillapää lossi park kultuurimälestiste riiklikus registris Muuda Vikiandmetes
**Tertön** (gTer-ston) on aardeleidja.

Tertön tegeleb buddha õpetuse peidetud aarete otsimisega.
Väidetakse, et need olevat guru Padmasambhava poolt peidetud meie maailma, et saada enam uut teadmist ja peidetud tarkust, mis jäeti Guru poolt nyingmapa järgmistele põlvkondadele.

Eriline koht termadel on tantrate liinis ja enamus neist, kes termasid leiavad, on õppinud tantraid.

Tantrate pärinevusliinis on sellele väga suur tähtsus.

Ka Böni õpetuses on oma kindel koht tertönidel.

Klassikaliselt on tertönid nyingmapa koolkonnale alati olnud mehed. Ja enamus neist on tavaliselt huvitatud vaimsest termast (tiibeti keeles dgongs-gTer).

Kõige raskem on terma kategooria, mida on ääretult raske saada. Kõik need kes kavatsevad sellega tegeleda peavad omama Anuttara-tantra tõotusi ja 6 aastat või enam veel üksi viibimist eraklas enne kui alustada termade otsimisega.

Termade otsimiseks on nõutav enda eelmiste elude mäletamine.

Tihti seostatakse enda eelmisi inkarnatsioone pärinevusliini pidi kuni Padmasambhava esimeste õpilasteni välja, kes võeti mungaks Samje kloostri rajamisel. (Pema Sal, Pema Ledrel Tsal, Longchenpa). 

Tertönide arv nyingmapas on 108, sama palju kui palvekees helmeid.

Viis kuulsat tertöni ehk tunnustatud Peidetud Aarde Valitsejat
--------------------------------------------------------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Tertön** |

* Nyang Ral Nyima Özer (1124-1192)
* Guru Chökyi Wangchuk (1212-1270)
* Dorje Lingpa (1346-1405)
* Pema Lingpa (1445/50-1521)
* Padma Ösel Do-ngak Lingpa (Jamyang Khyentse Wangpo) (1820-1892)
Kuus tertsiaalvärvust värvitähel RYB-mudelis: kinaverpunane, merevaikkollane, šartröösiroheline, pardisinine, violettsinine ja purpurpunane
Kuus tertsiaalvärvust värvitähel CMY-mudelis/RGB-mudelis: oranž, kollakasroheline, mereroheline, asuursinine, violett ja karmiinpunane
Skeem näitab kahe sekundaarvärvuse segamise tekkivaid tertsiaalvärvusi
**Tertsiaalvärvused** ehk **tertsiaarvärvid** (ladina keelest *tertiarius* 'kolmandikuline' sõnast *tertius* 'kolmas') on kolmanda astme värvused, mis saadakse mingi primaarvärvuse segamisel naabruses asuva sekundaarvärvusega teatud värviruumis. Varasemates värvisüsteemides on nimetatud tertsiaalvärvusteks ka kahe sekundaarvärvuse või kahe komplementaarvärvuse segusid. Kaasaegses värviõpetuses on need määratlused mõnikord ühendatud.

Erinevates ajaloolistes värvisüsteemides määravad kasutatud pigmentvärvide omadused tertsiaalvärvuste värvitoonid.

Värviringi tertsiaalvärvused
----------------------------

Värviringil asetsevad tertsiaalvärvused primaarvärvuste ja sekundaarvärvuste vahel ja kolme primaarvärvusega värviringi korral on neid kuus nii CMY- kui ka RGB-mudelis.

* kollane + oranž = oranžkollane, safran-, merevaik- või mandariinikollane
* oranž + punane = oranžpunane, kinaver-, vähk- või korallpunane
* punane + violett = punakasviolett, purpurpunane
* violett + sinine = violettsinine
* sinine + roheline = rohekassinine, pardisinine, mereroheline
* roheline + kollane = kollakasroheline, laimiroheline, šartröösiroheline

Sekundaarvärvustest segatud tertsiaalvärvused
---------------------------------------------

Osa värvisüsteeme tuletavad tertsiaalvärvused sekundaarvärvuste paaridest:

* oranž + roheline = pruunikasroheline, oliivroheline või tsitriinkollane
* roheline + violett = sinakashall, kiltkivihall
* violett + oranž = punakas- või lillakaspruun, poripruun

Komplementaarvärvustest segatud tertsiaalvärvused
-------------------------------------------------

Subtraktiivses värvisünteesis annavad komplementaarvärvused, st kolm primaarvärvust reaalsetes oludes segades kokku mudase pruunika värvitooni. Erinevatest värvipigmentidest ja segamissuhetest sõltuvalt võivad kolmest primaarvärvusest segatud tertsiaalvärvused olla igasugused oliivrohelised, samblarohelised, pori- ja oliivpruunid, kollakashallid, hallikassinised ja kiltkivivärvi varjundid.

Viited
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  A. Mittman. Color. - Khan Academy
4. ↑  M. Tammert. Värviteooria. Tallinn, 2017

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Tertsiaalvärvus** |
Abdiel Arroyo (2015)
**Abdiel Arroyo Molinar** (sündinud 13. detsembril 1993 Colónis) on Panama jalgpallur, kes mängib ründajana Austraalia kõrgliiga klubis Newcastle Jets ja Panama jalgpallikoondises.

Ta alustas klubikarjääri 2011. aastal kodulinna klubis Árabe Unido. 2016. aastal liitus ta Horvaatia kõrgliiga klubiga Spliti RNK. Seejärel mängis ta Colombia kõrgliiga klubis Deportes Tolima, Uruguay kõrgliiga klubis Danubio ja Costa Rica kõrgliiga klubis Alajuelense.

2018. aastal liitus ta taas Árabe Unidoga, kuid mängis hooaja 2018–2019 esimeses pooles Portugali kõrgliiga klubis Santa Clara. 2019. aastal suundus ta laenule Newcastle Jetsi.

Panama jalgpallikoondises tegi Arroyo debüüdi 2014. aasta augustis sõprusmängus Peruu vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 14. juunil 2016 Copa América Centenario viimases alagrupimängus Tšiili vastu. Ta on kuulunud Panama koondisse veel ka 2015. aasta CONCACAF Gold Cupil, 2017. aasta CONCACAF Gold Cupil, 2018. aasta maailmameistrivõistlustel ja 2019. aasta CONCACAF Gold Cupil.
**Mittesakslane** (alamsaksa keeles *undudesch*, saksa keeles *undeutsch*) oli õiguslik staatus keskaegsel Liivimaal.

Keskaja Liivimaa rahvastik jagunes üldjoontes kaheks õiguslikuks rühmaks: kõrgema staatusega "sakslasteks" ja madalama staatusega "mittesakslasteks". Kuigi mõnikord kasutati väljendit "mittesakslane" otseses mõttes etniliste mitte-sakslaste märkimiseks, mõeldi selle all tavaliselt siiski talupoegi, 15.–16. sajandil reeglina kohalikke põliskeeli rääkivaid inimesi (eestlasi, lätlasi, liivlasi), ennekõike talupoegi. Sotsiaalne ja etniline jaotus olid omavahel põimunud. Tõus ühiskondlikul redelil tähendas ühtlasi saksastumist.

Mittesakslaste osakaal linnarahvastikus varieerus: 15. sajandi keskel olevat kolmandiku Riia elanikest moodustanud "lätlased ja mittesakslased", 1538. aasta Tallinna maksukogujate nimekirjas oli eestlasi 40%, kuid vaesemaid kihte arvesse võttes võis neid kokku olla üle poole. Väikelinnade puhul on tavaliselt oletatud sakslaste ülekaalu, kuid näiteks 1530. aasta Narva rae teatel oli seal 30 saksa ja 120 mittesaksa perepead. 13. sajandil olid "mittesakslased" linnades "sakslastega" õiguslikult seisundilt üldjoontes võrdsed, kuid aja jooksul nende olukord halvenes – paljud tsunftid keelasid nende liikmeks võtmise, piirati pärandamisõigust, maalt linna elama asumist jne. Piirangud olid suunatud ennekõike talupoegade vastu, linnaeestlaste ja -lätlaste osas ei pruukinud need alati kehtida.

Uusajal käsitleti seda terminoloogiat aga eelkõige etnilises tähenduses.

Vaata ka
--------

* saksastumine
* baltisakslased
* kadakasakslased
* *Kleindeutschen*

Viited
------

1. 1 2 3  Selart, Anti, Ivar Leimus, Linda Kaljundi, Heiki Valk. *Ristiretked ja vallutussõjad 13. sajandi Liivimaal*, teoses "Eesti ajalugu II. Eesti keskaeg." Toimetaja Anti Selart. Tartu 2012. Lk 181–184
2. 1 2 3  Aivar Kriiska, Ain Mäesalu, Anti Selart, Inna Põltsam-Jürjo, Pärtel Piirimäe, Marten Seppel, Andres Andresen, Ago Pajur, Tõnu Tannberg. *Eesti ajalugu*, toimetaja Ursula Vent. Avita kirjastus, 2017. Lk 72
3. ↑  Anti Selart. Saks ja mittesaks keskaegse Liivimaa linnades. Sirp, 17.03.2006

Kirjandus
---------

* Paul Johansen ja Heinz von zur Mühlen. *Deutsch und Undeutsch im mittelalterlichen und frühneuzeitlichen Reval*. Köln; Wien: Böhlau, 1973
* Wilhelm Lenz. 2004. "Undeutsch. Bemerkungen zu einem besonderen Begriff der baltischen Geschichte." Teoses *Aus der Gechichte Alt-Livlands. Festschrift für Heinz von zur Mühlen zum 90. Geburtstag*. Münster: Schriften der Baltischen Historischen Kommission 12: 169–184.
|  |
| --- |
|  **1976. aasta laskesuusatamise maailmameistrivõistlused** |
| Korraldaja: Itaalia  Itaalia, Anterselva |
| **<** **Anterselva 1975** | **Lillehammer 1977** **>** |

**1976. aasta laskesuusatamise maailmameistrivõistlused** olid **15.** maailmameistrivõistlused laskesuusatamises, mis toimusid 31. jaanuaril Itaalias Anterselvas. Võistluste kavva kuulus üks ala, 10 km sprint, kuna teised alad kuulusid Innsbruckis peetud 1976. aasta taliolümpiamängude programmi.

Tulemused
---------

### Mehed

#### 10 km sprint


| Koht | Sportlane | Riik | Aeg | Laskmine | Kaotusvõitjale |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Kuld | Aleksandr Tihhonov |  NSVL | 36.48,2 | 4 (1+3) |  |
| Hõbe | Aleksandr Jelizarov |  NSVL | 36.51,5 | 1 (1+0) | + 3,3 |
| Pronks | Nikolai Kruglov |  NSVL | 37.19,9 | 2 (2+0) | + 31,7 |
| 4. | Heikki Ikola |  Soome | 37.54,8 | 1 (0+1) | + 1.06,6 |
| 5. | Henrik Flöjt |  Soome | 38.05,4 | 2 (0+2) | + 1.17,2 |
| 6. | Willy Bertin |  Itaalia | 38.12,0 | 2 (1+1) | + 1.23,8 |
| 7. | Esko Saira |  Soome | 38.26,7 | 2 (0+2) | + 1.38,5 |
| 8. | Claus Gehrke |  Saksa FV | 38.30,4 | 2 (1+1= | + 1.42,2 |

Kuupäev: 31. jaanuar
  
Osavõtjaid: 55 võistlejat
  
Riike: 
  
Maailmameister 1975: Nõukogude Liit Nikolai Kruglow
  

  

### Medalid


| Koht | Riik | Kuld | Hõbe | Pronks | Kokku |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. |  NSVL | 1 | 1 | 1 | 3 |

  

  



Laskesuusatamise maailmameistrivõistlused

1958 • 1959 • 1961 • 1962 • 1963 • 1965 • 1966 • 1967 • 1969 • 1970 • 1971 • 1973 • 1974 • 1975 • 1976 • 1977 • 1978 • 1979 • 1981 • 1982 • 1983 • 1984 • 1985 • 1986 • 1987 • 1988 • 1989 • 1990 • 1991 • 1992 • 1993 • 1994 • 1995 • 1996 • 1997 • 1998 • 1999 • 2000 • 2001 • 2002 • 2003 • 2004 • 2005 • 2006 • 2007 • 2008 • 2009 • 2010 • 2011 • 2012 • 2013 • 2015 • 2016 • 2017 • 2019 • 2020 • 2021 • *2023* • *2024* • *2025* • *2027*