recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Loodusvarad** ehk **loodusressursid** on looduskeskkonna osad, mida inimühiskond olemasoluks vajab ja tootmises kasutab. Võrreldes keskkonnafunktsioonide ja looduskapitaliga on **loodusvara** mõiste kitsam.

Loodusvarad on näiteks kaevandamisväärsed kivimid, mineraalid, vedelikud, gaasid ja orgaanilised ained. Loodusvara on ka vesi (eriti põhjavesi), samuti looduslik mets, merekalad, ulukid, teisisõnu kõik see, mida ei ole loonud või teinud inimene, kuid mida kasutatakse majandustegevuses. Seevastu hooldatavad metsad, kalad kalakasvatuses, koduloomad, aga ka haritav maa jm inimhoolduse all kasvav ja arenev ei ole loodusvara, need on inimtegevuse tulem. 

Loodusvarad saab jaotada taastuvateks ja taastumatuteks.

Loodusvarade üle peetakse tavaliselt riiklikku arvestust, nende kasutamist ohjatakse, kontrollitakse ja maksustatakse. 

Teine osa loodusest, see, mida majandustegevus otseselt ei kasuta või mille kasutamise üle ei peeta ranget arvestust, on loodusressurss, nagu näiteks õhk, merevesi, aga ka maastikud jms[*viide?*]. 

Ühesõnaga on loodusvarad need, mis asuvad nii maa all kui maa peal, kuid mida pole loonud inimene.

Vaata ka
--------

* Looduskapital
* Looduskasutus
* Keskkonnafunktsioonid
* Loodusvarade nappus

Viited
------

1. ↑  Keskkonnasõnaraamat 2004  (vaadatud 24.07.2011)
2. ↑  Säästva arengu sõnaseletusi. Säästva Eesti Instituut, SEI Tallinn.  (vaadatud 24.07.2011)
**Jaan Praggi** (28. oktoober 1933 Tartu – 19. mai 1994) oli Eesti põllumajandusteadlane.

Elulugu
-------

Lõpetas 1953 Võru 1. Keskkooli ja 1958. aastal Eesti Põllumajanduse Akadeemia agronoomiateaduskonna. Majanduskandidaat (1978, Läti Põllumajanduse Akadeemia), väitekiri käsitles põllumajandusliku tootmise edendamise teaduslike aluste arendamist.

Oli 1958–1960 Luunja sovhoosi osakonnajuhataja, 1960–1963 "Arengu" sovhoosi direktor, 1963 Lepassaare sovhoosi peaagronoom, 1963–1967 direktori asetäitja.

Ta oli 1967–1969 Üleliidulise Põllumajanduse Ökonoomika Teadusliku Uurimise Instituudi Rakke riigimajandi juures moodustatud tugirühma teadur, 1969–1978 juhataja, 1978–1994 Eesti Maaviljeluse ja Maaparanduse Teadusliku Uurimise Instituudi (EMMI) ökonoomika osakonna vanemteadur.

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkond: põllumajandite maj-tingimused, nende kompleksne hindamine kandidaadiväitekirjas esitatud metoodika alusel. Loonud hindamise autoregressioon-tegurilise mudeli ja majandite ressursipotentsiaali rahalise hindamise metoodika. Hinnanguid kasutati Eesti põllumajandusregioonide majandamistingimuste ja tulude regionaalse käsitlemise ettepanekute koostamisel. Uurinud ka organisatsiooniliste tegurite mõju majandamise tulemustele, majandijuhtide ja spetsialistide tööalast võimekust ning hinnanud olmetingimusi. Osalenud Eesti Agraarökonomistide Assotsiatsiooni töös.

Teoseid
-------

Üle 100 teadustrükise, aimetrükiseid.

* Võimalus majandamistingimuste praktiliseks hindamiseks. // Sotsialistlik Põllumajandus (1973) 8
* Looduslike, majanduslike ja organisatsiooniliste tegurite osatähtsus majandite tulukuses. // Sotsialistlik Põllumajandus (1976) 15
* Определение условий хозяйствования совхозов и колхозов с помощью авторегрессионнофакторных производственных функций. // Сб. научн. тр. ВНИЭСХ. 83 (1977)
* Olme ja seda kujundavad tegurid. // Põllumehe teatmik (1981)
* Ressursipotentsiaali rahaline hinnang. // Teaduse saavutusi ja eesrindlikke kogemusi põllumajanduses. Tallinn 1989
* Tootmispotentsiaali kasutamine ühistutes ja taludes. Tallinn 1993

Isiklikku
---------

Tema isa oli kohtunik Friedrich Praggi ja abikaasa oli põllumajandusteadlane Õie Praggi.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Kirjandus
---------

* Eesti Maaviljeluse Instituut 1946–2006. Saku 2006. Lk 79

Välislingid
-----------

* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013, lk. 720–721
* Haud Põlva kalmistul

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Regina Pällin** (aastani 1974 **Regina Herbst**, sündinud 15. oktoobril 1942 Tartus) on eesti keemik.

Elulugu
-------

Regina Pällin on tööliste tütar ja Vello Pällini abikaasa.

Lõpetas 1961 Tartu 8. Keskkooli, 1968 TÜ füüsika-matemaatika-teaduskonna orgaanilise keemia erialal, 1971 TÜ-s aspirantuuri, keemiakandidaat (1979, Eesti NSV TA Geoloogia Instituut), väitekiri "Orgaaniliste solventide mõju α-kümotrüpsiini reaktsioonile fosfororgaaniliste inhibiitoritega". Oli 1971–73 TÜ keemiateaduskonna nooremteadur, 1973–80 Eesti NSV TA Keemilise ja Bioloogilise Füüsika Instituudi nooremteadur, 1980–82 EPA keemia kateedri vanemteadur, 1982–86 assistent, 1986–89 vanemõpetaja, 1989–94 dotsendi kohusetäitja, 1994–2005 EPMÜ loomakasvatuse instituudi keemia osakonna dotsent, 2005– Eesti Maaülikooli veterinaarmeditsiini ja loomakasvatuse instituudi toiduteaduse osakonna dotsent. Lugenud üldise, anorgaanilise, analüütilise, orgaanilise ja biokeemia kursusi.

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkonnad: orgaaniline ja biokeemia; toidutehnoloogia füüsikalis-keemilised ja bioloogilised alused. Töid ensüümireaktsioonide kineetikast ja looduslike ühendite analüüsi alalt. Toitumisteadlaste Seltsi (1994–) liige. Üle 20 teadustrükise.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Teoseid
-------

* Взаимодействие фосфорорганических соединений с α-химотрипсином (kaasautor A. Aaviksaar). // Реакционная спосбность органических соединений 28 (1971) 2
* 37 (1973) 3
* Üliõpilaste toidu tasakaalustatusest (kaasautor T. Lepiku). // Akadeemilise Põllumajanduse Seltsi Toim 7 (1998)
* B-galaktosidaasi kasutamine vähendatud laktoosisisaldusega jäätise ja maitsestatud piima valmistamisel (kaasautor). // Veterinaarmeditsiin ‘99. Tartu, 1999
* Kui valite õuna (kaasautor). // Akadeemilise Põllumajanduse Seltsi Toim 15 (2001)
* Astelpaju aiakultuurina (kaasautor). // Agraarteadus. (2004) 2.

Kirjandus
---------

* Eesti Põllumajanduse Akadeemia töötajad ja vilistlased 1981–1990. Trt, 1991, 69, 82
* Eesti Põllumajandusülikool: audoktorid, töötajad ja vilistlased 1991–1995. Trt, 1996, 78.
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
Reginald Pole
**Reginald Pole** (12. märts 1500 – 17. november 1558) oli Inglismaa vaimulik, viimane katoliiklik Canterbury peapiiskop.

Reginaldi isa Richard Pole oli Walesi päritolu aadlik, ema aga Plantagenetide dünastiast pärinev Margaret Pole. Perekonna noorema pojana sai ta vaimuliku hariduse, õppides Oxfordi ülikoolis. 1515. aastal sai ta Oxfordist bakalaureusekraadi, 1518 andis Henry VIII talle Wimborne Minsteris dekaanikoha, mõne aja pärast ka prebendi Salisburys. 1527. aastal sai Pole'ist Exeteri toomdekaan.

1521–1526 õppis Pole välismaal, peamiselt Itaalias Padovas. Tema õpingukaaslaste hulka kuulusid mitmed hilisemad tuntud teoloogid, nii protestandid kui ka katoliiklased. Pole'i õpinguid rahastas peamiselt kuningas Henry VIII. Järgnevatel aastatel pakkus Henry Pole'ile Yorki peapiiskopi ja Winchesteri piiskopi kohta, kui too nõustuks toetama tema lahutust Aragoni Catherine'ist. Pole keeldus ja lahkus 1532 välismaale, kuigi naasis aasta lõpus ja viibis Inglismaal kuni 1535. või 1536. aastani, misjärel ta lahkus taas Inglismaalt.

Pole distantseeris end selgelt Henry VIII usu- ja abielupoliitikast ning kinnitas, et jääb katoliku usule truuks. See tekitas kuningas suurt viha, mille ta valas Pole'i sugulaste peale: tema kaks venda ja veel mitu sugulast hukati 1539. ning tema ema Margaret pärast pikka vangistust 1541. aastal.

Välismaal viibiv Pole sai paavsti tahtel 1536. aastal kardinaliks ning määrati ka tema legaadiks Inglismaale ning 1542. aastal määrati ta üheks kolmest legaadist Trento kirikukogule. 1549. aastal oli ta aga üks kandidaatidest paavsti ametikohale.

Kui Mary I asus troonile saamise järel katoliiklust Inglismaal taastama, naasis ka Pole 1554. aastal Inglismaale. 1555. aastal sai temast Canterbury peapiiskop ning Oxfordi ja Cambridge'i ülikoolide kantsler. Peale selle oli ta ka Mary I-le üks peamiseid nõuandjaid, eriti usuküsimustes. Tema peapiiskopiks oleku ajal taastati ketserlusevastased meetmed, mis suunati protestantide vastu ning mis tõid kaasa mitmesaja protestandi, kaasa arvatud eelmise peapiiskopi Thomas Cranmeri hukkamise. Siiski pole selge, kuivõrd nõudis protestantide hukkamist kuninganna Mary ja kuivõrd oli kõige karmimate meetmete poolt Pole.

Pole suri 17. novembril 1558, samal päeval Mary I-ga, umbes 12 tundi pärast kuninganna surma.

Välislingid
-----------

* Elulugu. (inglise keeles)
* Reginald Pole'i elulugu Katoliku Entsüklopeedias


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Thomas Cranmer** | **Canterbury peapiiskop**1556–1558 | Järgnev**Matthew Parker**


 |
**Amga** (jakuudi keeles Амма; vene keeles Амга) on küla Venemaa idaosas Sahha Vabariigis, Amga ulussi halduskeskus, ühtlasi Amga naslegi halduskeskus. Elanikke 6626 (2018).

Amga asub Kesk-Jakuutia kaguosas Amga jõe vasakkaldal. Amga jääb vabariigi pealinnast Jakutskist maanteed pidi 202 km kagu suunas. Kuigi maantee on vabariikliku tähtsusega, puudub Amgal regulaarne bussiühendus pealinnaga.

2012. aasta 14. veebruari öösel langes külas õhutemperatuur –55,8 °C-ni, madalaim mõõdetud õhutemperatuur (−63,1 °C) registreeriti Amgas 1946. aastal.

Amga on vanimaid vene asulaid Ida-Siberis; rajatud 1652. aastal nime all **Amga-Sloboda**. 1680. aastal ehitati puukirik, mis hiljem korduvalt põles ja on taastatud. 19. sajandi keskel sai Amgast poliitiliste dissidentide asumisele saatmise koht. Amgas on sündinud füüsik Leonid Kirenski (1909–1969).

Amgas on kaks keskkooli, Kirenski-nimeline lütseum, muusikakool, kultuurikeskus, rahvateater, haigla, kino, sadamasild, tööstus- ja liha-piimakombinaat.

Viited
------

1. 1 2  Амгинский улус. Амгинский наслег. web.archive.org

Välislingid
-----------

* Rastorgujevi-nimelise Amga 2. keskkooli koduleht
|  |
| --- |
|  **Poks** |
| Riik |  | NSV Liit |
|  |
| Kuld | 1961 | I kergekeskkaal |
| Hõbe | 1963 | I kergekeskkaal |

**Aloizs Tumiņš** (22. märts 1938 – 29. jaanuar 2009) oli Läti ja Nõukogude Liidu poksija.

Tumiņš oli I kergekeskkaalus (kuni 63,5 kg) Nõukogude Liidu meister 1961. aastal ning sai 2. koha 1960. aastal ja 3. koha 1963. aastal.

Tumiņš võitis I kergekeskkaalus (kuni 63,5 kg) 14. Euroopa meistrivõistlustel (Belgrad, 1961) kuldmedali ja tuli Euroopa meistriks ning sai hõbemedali 15. Euroopa meistrivõistlustel (Moskva, 1963), kaotades finaalis kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Jerzy Kulej'le (Poola).

Viited
------

1. ↑  Nõukogude Liidu 1961. aasta meistrivõistlused poksis. Tulemused inglise keeles
2. ↑  Nõukogude Liidu 1960. aasta meistrivõistlused poksis. Tulemused inglise keeles
3. ↑  Nõukogude Liidu 1963. aasta meistrivõistlused poksis. Tulemused inglise keeles
4. ↑  14. Euroopa meistrivõistlused poksis. Belgrad 1961. Tulemused inglise keeles
5. ↑  15. Euroopa meistrivõistlused poksis. Moskva 1963. Tulemused inglise keeles
**Alpes-de-Haute-Provence** [alp dö otprov'aans] on departemang Prantsusmaa kagunurgas Provence-Alpes-Côte d'Azuri piirkonnas. Departemangu eestikeelne mööndav nimevariant on *Ülem-Provence'i Alpide departemang*. Ta on nime saanud Provence'i ajalooliselt piirkonnalt ja Alpide mäestikult.

Haldusjaotus
------------

Departemang jaguneb halduslikult:

| Ringkond | Elanike arv(1999) | Pindala(km²) | Valdu |
| --- | --- | --- | --- |
| Barcelonnette | 7569 | 1028 | 14 |
| Castellane | 8125 | 1320 | 41 |
| Digne-les-Bains | 48 128 | 2465 | 46 |
| Forcalquier | 75 619 | 2112 | 97 |

Vaata ka
--------

* Alpes-de-Haute-Provence'i haldusüksuste loend

Viited
------

1. ↑  Populations légales 2019

Välislingid
-----------

* Departemangu valitsuse koduleht

Prantsusmaa departemangud

Ain **·** 
Aisne **·** 
Allier **·** 
Alpes-de-Haute-Provence **·** 
Alpes-Maritimes **·** 
Ardèche **·** 
Ardennes **·** 
Ariège **·** 
Aube **·** 
Aude **·** 
Aveyron **·** 
Bas-Rhin **·** 
Belfort **·** 
Bouches-du-Rhône **·** 
Calvados **·** 
Cantal **·** 
Charente **·** 
Charente-Maritime **·** 
Cher **·** 
Corrèze **·** 
Corse-du-Sud **·** 
Côte-d'Or **·** 
Côtes-d'Armor **·** 
Creuse **·** 
Deux-Sèvres **·** 
Dordogne **·** 
Doubs **·** 
Drôme **·** 
Essonne **·** 
Eure **·** 
Eure-et-Loir **·** 
Finistère **·** 
Gard **·** 
Gers **·** 
Gironde **·** 
Guadeloupe **·** 
Haut-Rhin **·** 
Haute-Corse **·** 
Haute-Garonne **·** 
Haute-Loire **·** 
Haute-Marne **·** 
Haute-Saône **·** 
Haute-Savoie **·** 
Haute-Vienne **·** 
Hautes-Alpes **·** 
Hautes-Pyrénées **·** 
Hauts-de-Seine **·** 
Hérault **·** 
Ille-et-Vilaine **·** 
Indre **·** 
Indre-et-Loire **·** 
Isère **·** 
Jura **·** 
Landes **·** 
Loir-et-Cher **·** 
Loire **·** 
Loire-Atlantique **·** 
Loiret **·** 
Lot **·** 
Lot-et-Garonne **·** 
Lozère **·** 
Maine-et-Loire **·** 
Manche **·** 
Marne **·** 
Martinique **·** 
Mayenne **·** 
Meurthe-et-Moselle **·** 
Meuse **·** 
Morbihan **·** 
Moselle **·** 
Mayotte **·** 
Nièvre **·** 
Nord **·** 
Oise **·** 
Orne **·** 
Pariis **·** 
Pas-de-Calais **·** 
Prantsuse Guajaana **·** 
Puy-de-Dôme **·** 
Pyrénées-Atlantiques **·** 
Pyrénées-Orientales **·** 
Réunion **·** 
Rhône **·** 
Saône-et-Loire **·** 
Sarthe **·** 
Savoia **·** 
Seine-Maritime **·** 
Seine-et-Marne **·** 
Seine-Saint-Denis **·** 
Somme **·** 
Tarn **·** 
Tarn-et-Garonne **·** 
Val-d'Oise **·** 
Val-de-Marne **·** 
Var **·** 
Vaucluse **·** 
Vendée **·** 
Vienne **·** 
Vosges **·** 
Yonne **·** 
Yvelines
Rooma keisririik u. 125 pKr, provints *Alpes Cottiae* on esile tõstetud
**Alpes Cottiae** oli Rooma keisririigi provints, üks kolmest väikeprovintsist Alpides tänapäeva Prantsusmaa ja Itaalia vahel. Selle nimi on säilinud tänapäevases Cotti Alpides. Antiikajal oli provintsi kõige olulisem ülesanne ühendusteede julgestus üle alpikurude.

*Alpes Cottiaest* läänes oli Gallia Narbonensis, lõunas oli Alpes Maritimae, idas oli Itaalia ja põhjas oli Alpes Poeninae. Provintsikeskus oli Segusio (nüüd Susa Piemontes).

Ajalugu
-------

Provints sai alguse kuningriigist, mida kontrollis Donnus, piirkonna kohalike liguuri hõimude valitseja 1. sajandi keskpaigas eKr. See on saanud nime tema poja ja järeltulija Marcus Julius Cottiuse järgi, kelle valdus liidendati Rooma keisririigiga Augustuse ajal.

Esialgu jätkasid Cottius ning tema järglased Gaius Julius Donnus II (valitses 3 eKr – 4 pKr) ja Marcus Julius Cottius II (valitses 5–63 pKr) võimu hoidmist klientvalitsejatena; hiljem, Nero ajal määrati prokuraator ja sellest sai ametlikult Rooma provints. Provintsi kubernerid olid ratsanikuseisusest prefektid.

Asulad
------

*Alpes Cottiae* asulad olid:

* *Ad Fines* (Malano) ("mansio", tollipunkt)
* *Ocelum* (Celle) ("oppidum", keldi küla)
* *Ad Duodecimum* (S. Didier) ("mutatio")
* *Segusio* (Susa) (keskus)
* *Venausio* (Venaus) (oppidum)
* *Excingomago* (Exilles) (oppidum, võimalik Donno pealinn)
* *Caesao / Goesao* (Cesana Torinese) ("castrum")
* *Ad Martes Ultor* (hilise keisririigi "Ulcense") (Oulx) ("castrum")
* *Brigantium* (Briançon) (mansio)
* *Mons Matronae* (Col de Montgenèvre)

Vaata ka
--------

* Marcus Julius Cottius
* Donnus
* Cotti Alpid
**Nikolaos Mesarites** (kreeka keeles Νικόλαος Μεσαρίτης, sündinud umbes 1163/4 – surnud pärast 1216) oli Bütsantsi vaimulik ja kirjanik, tegutses Efesose metropoolias Nikaia keisririigis.

Eluloolist
----------

Sündis 1163.–1164. aasta paiku Konstantinoopolis. 12.–13. sajandi vahetusel oli ta Konstantinoopoli suure palee kirikute *skeuophylax* (liturgiliste ruumide ja esemete ülevaataja). Pärast Konstantinoopoli rüüstamist 1204. aastal jäi ta linna ja oli kohaliku kreekakeelse elanikkonna kõneisik ja esindaja, kes osales kirikuga seotud diskussioonides ja otsustes. 1206. aastast kuni 1208. aastani elas ta Nikaias, säilitades siiski sidemed Konstantinoopoliga. Nimetati 1213. aastal Efesose metropoliidiks, tiitliga "kogu Aasia eksarh" ja 1214. aastal osales Nikaia keisririigi esindajana kardinal Pelagiuse (Pelagio Galvani) kokku kutsutud nõupidamisel, mille siht oli saavutada õigeusu kiriku vaimulikkonna minekut Rooma paavsti alluvusse. Mesaritese täpne surma-aasta on teadmata.

Viited
------

1. ↑
2. ↑
**Chauncey Ray Billups** (sündinud 25. septembril 1976 Denveris) on Ameerika Ühendriikide endine korvpallur, kes mängis korvpalliliigas NBA kokku 17 hooaega. Billups tuli 2004. aastal NBA meistriks ja valiti samal aastal ka finaalseeria kõige väärtuslikumaks mängijaks (MVP).

Karjäär
-------

Billups mängis keskkooli- ja ülikoolikorvpalli USA Colorado osariigis ning ta valiti 1997. aasta NBA *draft'*i 3. valikuna Boston Celticsisse. Keset debüüthooaega vahetati Billups Toronto Raptorsisse, misjärel veetis ta kaks hooaega nii Denver Nuggetsi kui ka Minnesota Timberwolvesi koosseisus. Püsivama mängupaiga leidis Billups 2002/03. hooajaks, kui siirdus kuueks aastaks Detroit Pistonsi ridadesse.

Detroit Pistonsi koosseisus tuli Billups 2004. aastal koos Ben Wallace'i, Rasheed Wallace'i, Tayshaun Prince'i ja Richard Hamiltoniga NBA meistriks, kui finaalseerias alistati mängudega 4 : 1 Los Angeles Lakers. 2006. aastal valiti Billups esimest korda NBA tähtede mängule. 2006. aastal, kui Ben Wallace siirdus Chicago Bullsi, sai Billupsist ühtlasi ka Detroit Pistonsi kapten.

2008. aasta 3. novembril vahetati Chauncey Billups koos meeskonnakaaslase Antonio McDyessiga Allen Iversoni vastu Denver Nuggetsisse, kus ta kogus hooajal 2009/10 oma karjääri parimad 19,5 punkti mängus. Karjääri lõpusirgel vigastustega maadelnud Billups veetis viimased hooajad New York Knicksi ja Los Angeles Clippersi meeskondades ning lõpetas NBA karjääri Detroit Pistonsis, kellega veetis oma kõige edukamad aastad.

Saavutused
----------

* NBA meister (2004)
* NBA finaalseeria kõige väärtuslikum mängija (2004)
* Valitud viiel korral NBA tähtede mängule (2006–2010)
* Valitud NBA teise sümboolsesse viisikusse (2006)
* Valitud NBA kolmandasse sümboolsesse viisikusse (2007, 2009)
* Valitud NBA teise sümboolsesse kaitseviisikusse (2005, 2006)

Isiklikku
---------

Billupsil on kolm last: Cydney, Ciara ja Cenaiya. Tema noorem vend Rodney oli samuti korvpallur, kes mängis NBA tütarliigas, D-liigas.

Välislingid
-----------

* Chauncey Billups – NBA.com
* Chauncey Billups – Basketball-Reference.com

| * v
* r
Detroit Pistons 2003–2004. NBA hooaja meister |
| --- |
| 
1 Billups (MVP) • 3 Wallace • 7 James • 8 Ham • 10 Hunter • 13 Okur • 22 Prince • 30 Wallace • 31 Miličić • 32 Hamilton • 34 Williamson • 41 Campbell • treener Brown |
|  |
| --- |
|  |
| Medalikohad |
| Taliolümpiamängud |
| **Pronks** | 2018 | jäähoki |

**Charles Genoway** (sündinud 20. detsembril 1986 Mordenis, Manitobas) on Kanada jäähokimängija, kes mängib kaitsjana Rootsi kõrgliiga klubis Brynäs.

Aastatel 2006–2011 mängis Genoway Põhja-Dakota Ülikooli jäähokimeeskonnas.

2012. aasta aprillis sõlmis ta lepingu NHL-i klubiga Minnesota Wild. Ta asus mängima American Hockey League'is Wildi noorteklubis Houston Aeros. NHL-is tegi ta Wildi meeskonnas debüüdi 7. aprillil 2012 mängus Phoenix Coyotesi vastu, kuid see on jäänud seni tema ainsaks mänguks NHL-is. Hooajal 2012–13 jätkas Genoway mängimist Aeroses. 2013. aasta märtsis asus ta mängima Hershey Bearsis.

2014. aasta augustis sõlmis Genoway lepingu KHL-i klubiga Riia Dinamo. Seejärel mängis ta KHL-is hooajal 2015–16 Moskva Spartakis, hooajal 2016–17 Jokerites ja hooajal 2017–18 Togliatti Ladas.

Hooajal 2018–19 mängis ta Rootsi kõrgliiga klubis Frölunda HC, kellega tuli samal hooajal Rootsi meistriks. Väljalangemismängudes oli Genoway Linus Hultströmi kõrval resultatiivseim kaitsemängija (5+8). Lisaks võitis ta 2019. aastal Frölundaga Jäähoki Meistrite Liiga. Meistrite Liigas oli ta hooajal 2018–19 kõige resultatiivseim kaitsemängija (6+10).

2019. aasta mais sõlmis ta üheaastase lepingu KHL-i klubiga Nižni Novgorodi Torpedo. Hooaeg 2019–20 tema seni edukaim KHL-is, kui ta lõi kuus väravat ja andis 25 väravasöötu. Hooajal 2020–21 mängis ta Jekaterinburgi Avtomobilistis. Aastatel 2017, 2018 ja 2020 valiti Genoway KHL-i tähtede mängule.

2021. aasta juulis naasis ta Rootsi kõrgliigasse, sõlmides lepingu Brynäsiga.

2018. aasta taliolümpiamängudel võitis Genoway Kanada jäähokikoondise koosseisus pronksmedali.

Välislingid
-----------

* Chay Genoway KHL.ru lehel
* Chay Genoway hockeydb.com lehel
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib piiskopist, inimeste kohta, kes kannavad seda perekonnanime, vaata artiklit Hartung (perekonnanimi).* |

---

**Hartung** (ka **Garttungus**, surnud 1321) oli Saare-Lääne piiskop 1310–1321.

Teda on 16. juunil 1302 mainitud Riia peapiiskopi otsuses Saare-Lääne piiskopi Konrad I ja ordu vahelises tülis kui Saaremaa kanoonikut. 1309 on teda mainitud kui Saaremaa toomhärrat, kes saatis Riiga Gregorius IX privileegi koopia.

Suhted paavstiga
----------------

23. veebruaril 1318 kohustas paavst Johannes XXII Hartungi saatma kuuria juurde prokuraatorit. 

Hartung lähetas 23. augustil 1320 skolastik Gottfried von Memeli paavsti juurde saadikuks seoses Liivi ordu liikmete jõhkra käitumisega piiskopkonnas.

Tegevus rahuvahendajana
-----------------------

Hartung manitses koos Tallinna piiskopi Heinrichiga ja Taani Eestimaa asehalduriga 15. mail 1313 Läänemaal Voose külas Saksa ordut ja Riia linna sõlmima omavahel rahu.

Tüli mõrvatud praosti pärast
----------------------------

1312 puhkes piiskopil vaidlus Riia linnaga mõrvatud praost Wedekini, Henricus de Lubecke ja Mauritius de Hude pärast, mille osas langetas Riia peapiiskop Friedrich von Pernstein 27. veebruaril 1312 otsuse. 15. juunil 1319 saavutas Hartung Lihulas kokkuleppe mõrvatud praosti asjus.

Allikad
-------

* Leonid Arbusow: *"Livlands Geistlichkeit vom Ende des 12. bis ins 16. Jahrhundert"*.
* Friedrich Georg von Bunge: *"Liv-, Esth- und Curländisches Urkundenbuch nebst Regesten"*.

Viited
------

1. ↑  Bunge DCXLIV v. 78

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Konrad I** | **Saare-Lääne piiskop**1310–1321 | Järgnev**Jakob** |
**Hartwig Gauder** (sündinud 10. novembril 1954 Vaihingen an der Erz – 22. aprill 2020) oli saksa kergejõustiklane, kes saavutas 1980. ja 1990. aastatel silmapaistvaid tulemusi 50 km käimises.

Elulugu
-------

Gauder sündis Saksamaa Liitvabariigis Baden-Württembergi liidumaal, kuid 1960. aastal päris tema ema maja Saksa Demokraatlikus Vabariigis ja kogu perekond kolis teisele poole piiri Tüüringi liidumaale. Nii jäid ka tema suurimad sportlikud saavutused perioodi, mil ta võistles Saksa DV eest.

Ta alustas oma karjääri spordiklubi Turbine Erfurt koosseisus 20 km käimises ning tuli 1975 ja 1976 sellel spordialal Saksa DV meistriks. 1980. aastatel sai temast üks maailma parimaid 50 km käijaid. Moskva olümpiamängudel 1980 võitis ta kuldmedali ja kaheksa aastat hiljem Souli olümpiamängudel pronksmedali 50 km käimises. 1984. aastal toimunud Los Angelese olümpiamängud pidi ta vahele jätma, sest Saksa DV boikoteeris neid mänge.

Sportlaskarjääri ajal oli Gauder 1,86 m pikkune ja kaalus keskmiselt 71 kg.

Pärast 1993. aasta kergejõustiku maailmameistrivõistlusi tõmbus ta professionaalsest spordist tagasi. 1994 hakkas tema füüsiline võimekus oluliselt vähenema ja järgmisel aastal avastati tal südameviirus. 1996. aastal siirati talle kunstsüda ja mõni kuu hiljem 1997 õnnestus tal saada doonorsüda.

Hartwig Gauder pälvis uuesti rahvusvahelist tähelepanu, kui ta osales vaevalt kaks aastat pärast südamesiirdamist 1998. aasta New Yorgi maratonil. Aastal 2003 õnnestus tal vallutada Jaapani kõrgeim mäetipp Fuji (3776 meetrit). Gauder oli esimene siiratud südamega inimene, kes nii kõrgele tõusta suutis.

Hariduselt oli Hartwig Gauder diplomeeritud arhitekt. Alates 2007. aastast töötas ta Jena ülikooli haiglas.

Saavutused
----------

###  Olümpiamängudel

* 1980 Moskva
	+ Kuld olümpiavõitja 50 km käimises (**3:49.24**)
* 1988 Seoul
	+ Pronks pronksmedal 50 km käimises (**3:39.45**)

### Maailmameistrivõistlustel

* 1987 Rooma
	+ Kuld maailmameister 50 km käimises (**3:40.53**)
* 1991 Tokio
	+ Pronks pronksmedal 50 km käimises (**3:55.14**)

### Euroopa meistrivõistlustel

* 1986 Stuttgart
	+ Kuld Euroopa meister 50 km käimises (**3:40.55**)
* 1990 Split
	+ Pronks pronksmedal 50 km käimises (**4:00.48**)
**Hartmuth Lahm** (kasutatud ka *Hardtmuth Lahm, Hardtmut Lahm, Hottie Lahm, Hotti Lahm, Hotpoint Lahm*; 23. detsember 1912 Tallinn – 28. mai 1981 Sydney, Austraalia) oli eesti kunstnik, illustraator ja karikaturist.

Elulugu
-------

Lahm sündis Tallinnas juveliiri pojana. 

1929. aastal kolis pere Austraaliasse. Algul oli Hartmuth Lahmil soov leida tööd elektriinsenerina, kuid ta asus õppima kolledži Irish Sydney Technical College in Darlinghurst kunstikoolis. Kursusekaaslased hüüdsid teda algul Hotpointiks, peagi aga lühemalt Hottieks.

Looming
-------

Tema esimesed karikatuurid Austraalias avaldas 1930. aasta jaanuaris ajaleht Sydney Mail. 1930. aastatel töötas vabakutselisena ning tegi kaastööd väljaannetele Smith’s Weekly ja Bulletin. 

1934. aastal hakkas tegema kaastööd koomiksiajakirjale Fatty Finni Weekly, kus ta lõi kaks koomiksitegelast: **karu Basso** ja **pingviin Popsy**. Kui 1935. aastal ajakiri suleti, siis joonistas mõnda aega hotellide baarides külastajatest šarže, kuid teenitud raha kulus peamiselt pettunud klientidele joogi väljategemisele. 

1937. aastal pöördus ta tagasi Sydneysse, kus hakkas koos Associated Newspapersiga looma koomiksi ja karikaturistide ühendust, mille kaudu varustati karikatuuride ja koomiksitega paljusid väljaandeid. 1937. aastal sündis tema kuulsaim tegelaskuju: **koer Snifter**, kes üle 30 aasta oli ajakirja Man tagaküljel ja kellest on trükitud spetsiaalseid väljaandeid, et koguda raha sõja jõupingutustele. 

1951–1954 joonistas ta Manile veel muude tegelastega koomikseid, näiteks "Snowy McGann in the Sunday Sun". Lühikest aega tundis huvi ka must-valge fotograafia vastu ja tema fotosid avaldati 1951. aasta augustis ajakirjas The Australasian Photo Review. 1947. aastal kirjutas ja illustreeris lasteraamatu "Paddy Bow Wow" ja illustreeris muidki lasteraamatuid.

Tunnustus
---------

1950. aasta 2. augustil nimetas ajakiri People teda "üheks Austraalia elavamaks ja originaalsemaks kunstnikuks".

Tema originaalteoseid on säilinud State Library of New South Walesis (Uus-Lõuna-Walesi Riigiraamatukogu), Art Gallery of Western Australias (Lääne-Austraalia kunstigalerii), Austraalia Rahvusraamatukogus, The Cartoon Bunkeris ja Coffs Harbour NSW-s.

Ta suri Sydneys 1981. aastal.

Viited
------

1. ↑  Design & Art Australia Online – Hardtmuth Lahm
2. ↑  "Heaven Address – Hartmut Lahm". Originaali arhiivikoopia seisuga 7. september 2017. Vaadatud 6. septembril 2017.
3. ↑  COLLECTING BOOKS and MAGAZINES, Blue Mountains, NSW, Australia – Hardtmuth Lahm

Välislingid
-----------

* Collecting Books And Magazines – Hardtmuth Lahm
* Design & Art Australia Online – Hardtmuth Lahm
Aleksei Gromõko (2014)
**Aleksei Anatoljevitš Gromõko** (vene keeles Алексей Анатольевич Громыко; sündinud 20. aprillil 1969 Moskvas) on vene politoloog, Venemaa Teaduste Akadeemia professor ja korrespondentliige.

Ta töötab 2014. aastast Venemaa Teaduste Akadeemia Euroopa Instituudi direktorina. Ühtlasi on ta 2016. aastast Lobatševski-nimelise Nižni Novgorodi riikliku ülikooli rahvusvaheliste suhete kateedri juhataja. Tema peamised uurimisalad on parteipoliitilised süsteemid, diplomaatia, rahvusvahelised suhted, polütsentrilisus, geopoliitika, globaalne juhtimine, pehme ja kõva julgeolek, Euroopa Liit ning regionaalne integratsioon.

Haridus- ja töökäik
-------------------

Ta lõpetas 1993. aastal M. V. Lomonossovi nimelise Moskva Riikliku Ülikooli ajalooteaduskonna. Aastatel 1995–1997 õppis ta Venemaa TA Võrdleva Politoloogia Instituudi aspirantuuris. Ta kaitses samas 1997. aastal poliitikateaduste kandidaadi kraadi väitekirjaga "Политический реформизм в Великобритании" ja 2005. aastal kaitses ta Venemaa Teaduste Akadeemia Euroopa Instituudis poliitikateaduste doktori kraadi väitekirjaga "Модернизация партийно-политической системы Великобритании (1970–2005 гг.)".

Aastatel 2000–2014 juhtis ta Venemaa TA Euroopa Instituudis Briti-uuringute keskust. 2014. aastast on ta instituudi direktor.

Tunnustus
---------

* 2015 – valiti Venemaa Teaduste Akadeemia professoriks
* 2016 – valiti Venemaa Teaduste Akadeemia korrespondentliikmeks (rahvusvaheliste suhete sektsioon)

Isiklikku
---------

Ta on Andrei Gromõko pojapoeg. Tema isa Anatoli Gromõko on afrikanist.

Raamatud
--------

* 2001: "Политический реформизм в Великобритании. 1970-90-е годы". Москва: Изд. XXI Век – Согласие
* 2005: "Политическая модернизация Великобритании: от вестминстерской к плюральной модели демократии". Москва: Изд. Огни
* 2007: "Модернизация партийной системы Великобритании". Москва: Изд. Весь мир ISBN 9785777703828
* 2008: "Образы России и Великобритании: реальность и предрассудки" Москва: Изд. Русский сувенир

Viited
------

1. 1 2  Директор Института Европы РАН Алексей Громыко возглавит кафедру в ИМОМИ ННГУ. unn.ru
2. ↑  Громыко Алексей Анатольевич. instituteofeurope.ru
3. ↑  Громыко Алексей Анатольевич. imomi.unn.ru
4. 1 2  Громыко Алексей Анатольевич. eurasian-defence.ru

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Aleksei Gromõko** |

* Громыко Алексей Анатольевич. instituteofeurope.ru
* Три поколения Громыко. gromyko.ru
Aleksei Drejev (2012)
 Aleksei Drejev (2008)
**Aleksei Sergejevitš Drejev** (vene keeles Алексей Сергеевич Дреев; sündinud 30. jaanuaril 1969 Stavropolis) on vene maletaja, rahvusvaheline suurmeister (1989). 

Drejev on tulnud kahel korral noorte maailmameistriks U16-vanuseastmes (1983, 1984) ja võitnud 1984. aastal Kiljavas (Nurmijärvi vallas Soomes) peetud juunioride MM-võistlustel Curt Hanseni järel 15-aastaselt hõbemedali. 1988. aastal andis FIDE talle rahvusvahelise meistri nimetuse. Aastavahetusel 1988/1989 Arnhemis tuli ta Euroopa juunioride meistriks. Suurmeistriks sai ta 20-aastaselt 1989. aastal.
 
Drejev on võitnud Venemaa meistrivõistlustel pronksmedali (2004). Meistrivõistlustel esikümnesse on ta tulnud ka 2005. 2007. ja 2019. aastal.

Drejev on edukalt mänginud Tallinnas rahvusvahelisel kiirmaleturniiril "Meenutades Paul Kerest": tulnud võitjaks 2009. aastal koos Vassili Jemeliniga ja saanud teise koha 2003. ja 2008. aastal.

Maailma karikaturniirid ja MM-võistlused
----------------------------------------

1990. aastal jagas Drejev Manilas tsoonidevahelisel turniiril 6.–11. kohta ja kvalifitseerus 1991. aastal alanud 13 osavõtjaga pretendentide matšidele, kus avamatšis kaotas Viswanathan Anandile. Juulis 1993 Bielis peetud FIDE MM-i tsoonidevahelisel turniiril (74 osavõtjat) jäi Drejev jagama 21.–34. kohta.

Drejev on mänginud FIDE MM-turniirdel nokautsüsteemis. Detsembris 1997 Groningenis kaotas ta veerandfinaalis Valgevenet esindanud Barys Hielfandile tulemusega 1½:2½. 1999. aastal Las Vegases kaotas kaheksandikfinaalis Michael Adamsile tulemusega 2:4. 2000. aastal New Delhis kaotas kaheksandikfinaalis Veselin Topalovile tulemusega 2:4. 2001. aastal Moskvas kaotas kaheksandikfinaalis Viswanathan Anandile tulemusega ½:1½. 

2005. aastal Hantõ-Mansiiskis maailma karikal kaotas Drejev kaheksandikfinaalis Iisraeli esindanud Boris Gelfandile 2½:3½. Kaotusele vaatamata jätkas ta esialgu konkureerimast kümnele edasipääsukohale pretendentide turniirile. Kuid järgnenud kaotus Vladimir Malahhovile jättis ta 14.–16. kohale.

Võistkondlik esinemine
----------------------

Drejev on võitnud Venemaa võistkonna koosseisus maleolümpiatel kolm kuldmedalit (1992, 1994, 1996 ja ühe hõbemedali (2004) ninga tulnud Venemaa teise võistkonna koosseisus kaheksandaks (1998). 

Võistkonna koosseisus on ta tulnud ka kahel korral maailmameistriks (1997, 2005) ja võitnud võistkondliku hõbemedali (2001) ja pronksmedali (1993). 1992. aastal tuli ta Euroopa meistriks.

Tunnustus
---------

* Venemaa teeneline meistersportlane

Välislingid
-----------

* Aleksei Drejev – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Aleksei Drejev FIDE andmebaasis
Aleksandǎr Cankov
**Aleksandǎr Cankov** (29. juuni 1879 Orjahovo – 27. juuli 1959 Buenos Aires) oli Bulgaaria peaminister 9. juunist 1923 kuni 4. jaanuarini 1926.

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Aleksandǎr Stambolijski** | **Bulgaaria peaminister**9. juuni 1923–4. jaanuar 1926 | Järgnev **Andrej Ljapčev** |

Bulgaaria peaministrid

**Bulgaaria kuningriik:** Burmov | Drumev | D. Cankov | Karavelov | Ehrnrooth | *koht täitmata* | Sobolev | D. Cankov | Karavelov | Drumev | Karavelov | Radoslavov | Stoilov | Stambolov | Stoilov | Grekov | Ivančov | Petrov | Karavelov | Danev | Petrov | Petkov | Stančov\* | Gudev | Malinov | Gešov | Danev | Radoslavov | Malinov | Teodorov | Stambolijski | A. Cankov | Ljapčev | Malinov | Mušanov | Georgiev | Zlatev | Tošev | Kjoseivanov | Filov | Gabrovski\* | Božilov | Bagrjanov | Muraviev | Georgiev

**Bulgaaria Rahvavabariik:** G. Dimitrov | Kolarov | Červenkov | Jugov | Živkov | Todorov | Filipov | Atanasov | Lukanov

**Bulgaaria Vabariik:** Popov | F. Dimitrov | Berov | Indzhova | Videnov | Sofiyanski | Kostov | Sakskoburggotski | Stanišev | Borisov | Rajkov | Orešarski | Bliznaški | Borisov | Gerdžikov | Borisov | Petkov | Donev | Denkov
**Kulikovo lahing** leidis aset 8. septembril 1380 Doni ja selle lisajõe Neprjadva ääres (nn Kulikovo väljal), lahingus osalesid Moskva suurvürsti Dmitri Donskoi juhitud ühendatud Vene väed ja musttuhatnik Mamai kogutud Kuldhordi väed. 

Vene väe suuruseks pakutakse 50 000 – 60 000 ja Mamai väe suuruseks kuni 100 000 sõjameest. Sel ajal käis Kuldhordis kodusõda (teine pretendent Tohtamõš oli Moskva liitlane). Mamai väed koosnesid põhiliselt stepirahvastest Krimmist, Põhja-Kaukaasiast ja Volga alamjooksult.

Dmitri Donskoi kujutis 17. sajandist
Vene-Moskva vägedes võitles ka hulgaliselt kristlastest mongoli-tatarlasi, kes olid Moskva teenistusse asunud pärast islamiusu kehtestamist Kuldhordis. 

Moskoovia aastatel 1390–1525
██ Moskoovia tuumikterritoorium, ca 1300
██ Vladimiri-Suzdali vürstiriigi territoorium, mis hõivati Moskoovia poolt 1390. aastaks
██ Suurvürst Ivan IV hõivatud territooriumid 1552. aastaks
██ Suurvürst Aleksei I Mihhailovitši (1629–1676) hõivatud territooriumid
Lahing algas vene vägilase Aleksandr Peresveti ja tatari vägilase Temir-mursa (Tšelubei) kahevõitlusega; mõlemad langesid. Siis alustas rünnakut Mamai ratsavägi. Algul oli edu Mamai poolel; pööre tuli, kui lahingusse astus Vene varitsusvägi, mida juhtis vürst Vladimir Andrejevitš (1353–1410). Mamai vägi purustati täielikult (kroonikute väidetel tapeti kuni üheksa meest kümnest). Mõlema poole kaotused olid suured.

Mamai liitlase Leedu, Vene ja Žemaitija suurvürstiriigi vägi suurvürst Jogaila juhtimisel hilines ühinemisele Mamaiga, kuid nädal pärast lahingut jälitas ta Moskva väge ning hulk kättesaadud haavatuid tapeti.

Kulikovo lahingus Mamai väe võitmine oli tähtis psühholoogiline võit, kuna esimest korda suudeti suures lahingus võita stepirahvaid. Samuti hoiti ära suur rüüsteretk Moskva ja ta liitlaste aladele. Kulikovo lahingu võiduga kindlustas Moskva suurvürstiriik oma juhtiva seisundi Kirde-Venemaal.
**Eesti Sotsialistlike Tööliste Partei võimlemisrühmad** olid Eesti sotsialistide sõjaväeliselt korraldatud organisatsioon 1930. aastail.

Võimlemisrühmad asutati vastukaaluks "kodanlisele kaitseliidule" ja pidid olema korrapidajaiks Eesti Sotsialistliku Tööliste Partei korraldatavail koosolekuil. Võimlemisrühmad kandsid mundrit (tumedad püksid, sinine pluus, nokkmüts) ja olid relvastatud sportpüssidega. Võimlemisrühmadesse kuulus üle 1700 väljaõpetatud mehe. Võimlemisrühmad kasutasid tervitusena ülestõstetud rusikat ("teise internatsionaali tervitus"). Võimlemisrühmi nimetati ka punakaardiks.

Võimlemisrühmade üldjuht oli Erich Joonas.

Kuna võimlemisrühmad kippusid vapsidega kohtudes nendega koos võimlema, mille juures isegi luumurde ette tuli, pidas Jaan Tõnissoni kolmas valitsus 11. augustil 1933 vajalikuks mõlemad organisatsioonid sulgeda. Samal ajal suleti Sisekaitseülema otsusega ka teiste erakondade löökrühmad, kuna need võisid saada siserahule kardetavaks. Keelati ka nende vormi- ja eristusmärkide kandmine. 

Konkureeriv Eesti Sotsialistliku Tööliste Partei Tallinna 2. Ühing asutas oma lööksalgad, mida nimetati aktivistideks. Ka see organisatsioon suleti 1933. aastal.

Viited
------

1. ↑  Eesti punane kaardivägi. Rahvaleht, 11. august 1932, nr. 94, lk. 4.
2. ↑  Tervitus rusikaga. Rahvaleht, 10. november 1932, nr. 133, lk. 3.
3. ↑  1. mai telgitagused. Rahvaleht, 4. mai 1933, nr. 52, lk. 4.

Välislingid
-----------

* Pekka Erelt, Sotsid tõid Eesti poliitikasse vägivalla , ekspress.delfi.ee, 26. november 2014
* Sotsid tõid Eesti poliitikasse vägivalla Eesti Ekspress, www.eesti.ca, 29. november 2018
Valga–Uulu maantee Ristikülas
**Ristiküla** on küla Pärnu maakonnas Saarde vallas.

Enne 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformi kuulus küla Surju valda.

Seisuga 1. jaanuar 2009 oli Ristikülas 111 elanikku.
Ristiküla külavanem on Robert Miller.

Ajalugu
-------

Ristiküla on esimest korda mainitud 1442. aastal (**Ristinkul**). Sealtkaudu kulges ordu ajal Pärnu komtuurkonna ja Karksi foogtkonna vaheline piir, mille märgiks raiuti kivisse rist, millest ka kohanimi.

Reiu jõe paremal kaldal paar kilomeetrit sillast asub Napso kalme ehk Kalmendi aid (15.–18. sajand).

Ristikülas oli raudteejaam Riisselja–Orajõe–Ikla raudteel. Riisseljaga ühendav raudteesild üle Reiu jõe valmis 1922, hävitati sügisel 1944 ja taastati pärast II maailmasõda. 

Aastatel 1935–1937 ehitati Ristikülla historitsistlike detailidega (haritorn) traditsionalistlik kool-rahvamaja, mida nimetati ka Pati-Ristiküla kool-rahvamajaks. Hoone arhitekt oli Pärnus sündinud Erich von Wolffeldt, kes projekteeris Pärnusse mitmeid juugendstiilis ärihooneid ja üürimaju. 

Ristikülas asub selektsionäär Heinrich Albert Kurmi aed, mis on looduskaitse all. Asjahuviline on tegelenud taimefenoloogiaga. Ta on oma aias aretanud külmakindlaid õunasorte, teinud arvukalt ristamisi ja vääristamisi. Aias kasvab haruldasi puid, põõsaid ja lilli.

Viited
------

1. ↑  Maa-amet, vaadatud 21.11.2020.
2. ↑  Statistikaamet, vaadatud 10.11.2020.
3. ↑  Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
4. ↑  Ristiküla pooljaam, Eesti Kitsarööpmelised Raudteed, veebiviide, 16.02.2013.
5. ↑  H. A. Kurmi elu ja tegevuse ülevaade, veebiviide, vaadatud 16.02.2013.

| * v
* r
Saarde valla asulad |
| --- |
| Linn | 

* Kilingi-Nõmme

 |  |
| Alevik | 

* Tihemetsa

 |
| Külad | 

* Allikukivi
* Ilvese
* Jaamaküla
* Jäärja
* Kalda
* Kalita
* Kamali
* Kanaküla
* Kikepera
* Kõveri
* Kärsu
* Laiksaare
* Lanksaare
* Leipste
* Lodja
* Lähkma
* Marana
* Marina
* Metsaääre
* Mustla
* Oissaare
* Pihke
* Rabaküla
* Reinse
* Reinu
* Ristiküla
* Saarde
* Saunametsa
* Sigaste
* Surju
* Tali
* Tuuliku
* Tõlla
* Veelikse
* Viisireiu
* Väljaküla

 |
**Ristikheina-taevastiib** (*Polyommatus icarus* Rott.) on sinilibliklaste sugukonda taevastiiva perekonda kuuluv liblikaliik.

Ristikheina-taevastiib on levinud Euroopas ja Põhja-Aafrikas. Ta elab kõikjal Briti saartel kuni Orkney saarteni ja Välis-Hebriidideni. Aastal 2005 avastati ta Kanadast Québecist Mirabelist ja tema levila tundub seal laienevat.

Emasliblika alakülg
Isaste ülakülg on lillakassinine, peenikese musta äärega. Emased on pruunid, punaste täppide riviga tiiva servas. Isased on alt hallikad, emased pruunikamad. Kummalgi sool on tagatiibade servas rida oranže või punaseid täppe. Rida võib ulatuda esitiibadele, kuid seal on täpid väiksemad, vahel puuduvad üldse. Täpirida eraldab tiivaservast peenike just joon. Tagatiibadel on umbes 12 ja esitiibadel 9 musta keskmega valget täppi. Tiibade välisserval ei ole musti ristjooni, mis võimaldab eristada ristikheina-taevastiiba teistest lähedastest liikidest.

Röövik on väike, kahvaturoheline kollaste triipudega ja näeb natuke nälkja moodi välja. Röövikueas toimub ka talvitumine.

Ristikheina-taevastiib meeldib sipelgatele, kuigi mitte nii palju kui mõni teine siniliblikaliik. Vastne on oliivroheline ja elab alguses maapinnal, kuni sipelgad selle oma pessa kannavad. Vastne valmistab oma kehas mesinestet, mida sipelgad lakuvad, kuni vastne pesas elab.

Eestis on ta tavaline, lendab juuni keskpaigast juuli keskpaigani, harva teist põlvkonda moodustades ka augustis ja septembris.

Lõuna-Inglismaal vahetub aastas kaks põlvkonda, kellest esimene lendab mais-juunis ja teine augustis-septembris. Põhja-Inglismaal vahetub aastas üks põlvkond, kes lendab juunist septembrini.

* ♂♂
* △ ♂△ ♂
* ♀♀
* △ ♀△ ♀

Viited
------

1. ↑  Viidalepp, Jaan; Remm, Hans 1996. "Eesti liblikate määraja". Tallinn: Valgus, lk. 225.

Välislingid
-----------

* Ristikheina-taevastiib andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib optikainstrumendist; ajakirja kohta vaata artiklit Periskoop (ajakiri)* |

---

*Mitte segi ajada religiooni terminiga perikoop*

---

Periskoobi ehituse skeem:
 *A* – tasapeegleid kasutav periskoop;  *B* – täisnurkprismasid kasutav periskoop  

*1, 2* – peeglid; *3, 4* – prismad; *5, 6* – silm; *7, 8* – vaatetoru;  

*H* – optiline vaatekõrgus
**Periskoop** on optiline instrument vaatluste tegemiseks tõkke tagant, näiteks üle serva või ümber nurga.

Lihtsaim periskoop koosneb kahest peeglist, mis paiknevad vaatetoru otstes 45-kraadiste nurkade all paralleelselt. Tegelikes periskoopides on peeglite asemel täisnurksete ja kujutist pööravate prismade süsteem ja samuti suurendav läätsesüsteem.

Periskoopi kasutatakse allveelaevades, sõjamasinates, kaevikutes ja punkrites..

Periskoobi üks variantidest on käärpikksilm (kahe silmaga vaatamiseks).

* Zeissi allveelaevaperiskoobi optiline süsteemZeissi allveelaevaperiskoobi optiline süsteem
* Vaade läbi allveelaevaperiskoobiVaade läbi allveelaevaperiskoobi
* Periskoop punkrisPeriskoop punkris

Viited
------

1. ↑  1981. Tehnikaleksikon. Tallinn, Valgus. 656 lk

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Periskoop** |
**Johannes Pori** (enne eestistamist **Aleksei-Johannes**, alates 22.04.1937 **Juhan Porisammul**, artistinimena **John Pori**; 11. november 1906 Barnaul – 26. juuni 1947 Tartu) oli eesti orkestrijuht ja tantsumuusik.

Ta sündis aastal 1906 Barnaulis, kuid aastal 1912 tuli ta pere Eestisse. Pillimänguoskuse omandas ta iseõppijana. Ta oli viiuldaja, saksofonist ja trompetist. Ta lõpetas aastal 1928 Viljandi Maagümnaasiumi, kus asutas aastal 1927 poiste tantsuansambli The Bonzo Band. Aastal 1928 läks ta kaitseväkke aega teenima, moodustas seal 11-liikmelise orkestri Side Bonzo, üleajateenijana jätkas orkestri juhtimist aastani 1931.

Pärast ajateenistust mängis ta oma orkestriga (John Pori orkester) mitmes Tallinna restoranis: Grand Marinas, keldrirestoranis Must Kass, aastal 1932 Mereklubis, aastal 1933 Glorias, aastal 1934 Marcelle'is, aastatel 1935–1938 Estonia teatri Valges saalis ja aastatel 1939–1940 restoranis Paris. Nii Estonia valgest saalist kui ka restoranist Paris, aga ka Estonia suveaia kõlakojast toimusid korrapärased raadioülekanded ning tehti ka plaadistusi.

1940. aasta sügisel moodustas ta Punalipulise Balti Laevastiku Maja džässorkestri, paraku tegutses see orkester alla aasta. 1941. aasta augustist oli ta Tallinna Töölisteatri džässorkestri juht. Saksa okupatsiooni ajal töötas ta taas orkestrijuhina (septembrini 1942 mängiti Estonia einelauas ning märtsini 1944 restoranis Gloria; lisaks oli ta mõnda aega Landessender Revali tantsukapelli saksofonist. Oktoobrist 1944 mängis ta 11-liikmelise orkestriga restoranis Gloria ja sügisest 1945 ansambliga Tallinna Laevastiku Ohvitseride Maja restoranis.

Ta kirjutas ja tõlkis laulusõnu, mis on kujunenud rahvalikeks lauludeks: Wilhelm Gabrieli "Õllepruulija" (originaalis "In München steht ein Hofbräuhaus"), Alfrēds Vintersi "Viljandi paadimees" (originaalis "Gaujas laivinieks" ehk "Koiva paadimees"), "Mulgimaale" (originaalis "They are tough, mighty tough in the West"), A. Marcsi "Postipoiss" ja Evert Taube'i "Calle Schewens vals" ("Mu kodu on Roslagen...").

Johannes Pori suri 26. juunil 1947 Tartus ja ta maeti 30. juunil 1947 Tallinna Aleksander Nevski kalmistule.

Isiklikku
---------

Tema tütar oli arhitekt ja laskesportlane Aino Asszonyi, tütretütar Aile Asszonyi on laulja (sopran); õepoeg Robert Ots on kontrabassimängija.

Viited
------

1. ↑  Johannes Pori haud Tallinna Aleksander Nevski kalmistul

Kirjandus
---------

* Eesti muusika biograafiline leksikon II. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Tallinn 2008

Välislingid
-----------

* 
* Haud Tallinna Aleksander Nevski kalmistul
**Looduspõhised lahendused** (inglise *nature-based solutions*) on looduslikel protsessidel põhinevate või loodusest inspireeritud kontseptsioonide kasutamine keskkonna ja ühiskonnaga seotud väljakutsete ja probleemide lahendamiseks. Sellisteks väljakutseteks on näiteks kliimamuutused, vee- ja toiduturvalisus, reostus, (loodus)katastroofide riskid ja inimtervis. Looduspõhised lahendused aitavad inimkonnal kohaneda kliimamuutustega, vähendada looduskatastroofidega seotud riske, luua tervisliku elukeskkonnaga linnu lahendada veevarustuse ja toidu kindlustatusega seotud probleeme jmt.
Looduspõhised lahendused kasutavad ökosüsteemide omadusi ja funktsioone, et tagada inimestele vajalike keskkonnakaitseliste, sotsiaalsete ja majanduslike hüvede toimimine. Sageli on looduspõhised lahendused kulutõhusamad kui puhttehnilised lahendused, sest pakuvad inimestele peale ühe probleemi lahenduse tasuta ka muid loodushüvesid ehk ökosüsteemiteenuseid.

Näiteks rohelised katused ja seinad linna hoonetel aitavad hoida kuumadel perioodidel temperatuuri madalamal, koguda tormivett, vähendada õhu saastatust ja tõsta inimeste heaolu, suurendades samal ajal elurikkust. Looduspõhist lähenemist saab kasutada linnades sademevee immutamiseks, sademete äravoolu aeglustamiseks.

Viited
------

1. ↑  Säästva arengu sõnaseletusi
2. ↑  "NBS2017". Originaali arhiivikoopia seisuga 20. juuli 2018. Vaadatud 27. augustil 2018.
Jevgeni Griškovets (2014)
Jevgeni Griškovets Toronto teatrilaval – näidendis "Kuidas ma koera sõin" (2017)
**Jevgeni Griškovets** (vene keeles Евгений Валерьевич Гришковец; sündinud 17. veebruaril 1967 Kemerovos Nõukogude Liidus) on vene kirjanik, näitekirjanik, lavastaja, näitleja ja muusik.

Eesti keeles on ilmunud Griškovetsi raamatud "Kuidas ma koera sõin. Vene rännumehe ülestähendused" (mälestused Nõukogude sõjaväest; tõlkija Jaan Ross, Loomingu Raamatukogu, 2006) ja "Särk" (tõlkija Lauri Leis, sari "Moodne aeg", Tallinn: Varrak, 2010). 

Eestis on lavastatud terve rida Griškovetsi näidendeid:

* "Linn", lavastaja Lembit Peterson, Theatrum, 2008;
* "Vene rännumehe ülestähendused", lavastaja Ott Aardam ja Mart Aas, Tartu Uus Teater, 2008;
* "Samal ajal", lavastaja ja esitaja Priit Ruttas, Cabaret Rhizome, 2009;
* "Planeet", lavastaja Lembit Peterson, Theatrum, 2010;
* "Kuidas ma koera sõin", lavastaja Margo Teder, esitaja Lauri Saatpalu, VAT Teater, 2015;
* "Südame sosin", lavastaja Margo Teder, tõlkija Toomas Kall, esitaja Lauri Saatpalu, VAT Teater, 2018;
* "Kaalud", lavastaja Tiit Palu, tõlkija Sven Karja, Vanemuine, 2020.

2012. aastal esines Jevgeni Griškovets Tartus festivalil Prima Vista.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Jevgeni Griškovets** |

 Jevgeni Griškovets – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Jevgeni Leonovi pildiga Venemaa postmark (2001)
**Jevgeni Leonov** (vene keeles Евгений Павлович Леонов; 2. september 1926 Moskva – 29. jaanuar 1994 Moskva) oli vene näitleja.

Jevgeni Leonovi isa oli insener, kes töötas lennukitehases, ema oli koduperenaine. 

Põhikooli järel õppis Leonov Sergo Ordžonikidze nimelises Lennundustehnikumis. Tehnikumi kolmandal kursusel astus ta Moskva Eksperimentaalse Teatristuudio näitekunsti osakonda, mille lõpetas 1947. aastal. Seejärel töötas Moskva Dzeržinski Rajooni Teatris. 

Alates 1948. aastast oli Leonov Moskva K. S. Stanislavski nimelise Teatri näitleja. 1968. aastal asus Jevgeni Leonov tööle Moskva Vladimir Majakovski nimelises Akadeemilises Teatris. Seoses sagedaste filmivõtetega tekkisid Leonovil erimeelsused teatri kunstilise juhi Andrei Gontšaroviga ja 1974. aastal sai Leonovist Moskva Leninliku Komsomoli nimelise Teatri (tänapäeval Lenkom) näitleja.

Filmides mängis Leonov alates 1949. aastast. Laiema populaarsuse saavutas ta filminäitlejana 1960. aastate algul. Ta mängis koomilisi, mitmel juhul tragikoomilise varjundiga osi.

Filmid
------

* "Legend Ulenspiegelist" (rollis Lamme,1976)

Viited
------

1. ↑  "Lembit Ulfsak "Ukuarust": Aastaid kutsuti Elle Kulli Minnaks ja mind Aksliks". *Eesti Ekspress*. 29.03.2017.

Välislingid
-----------

* Jevgeni Leonovi lugu – palju rolle, üks armastus ja üks abielu