recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Aleksander Toom**  (20. oktoober 1823 Koikla mõisa Retla küla – 4. august 1907 Kaarma) oli Saaremaa prohvet hüüdnimega Habakuk II. 

Aleksander Toom omas haruldaselt terast mõistust ja oskas juba 4-aastaselt lugeda. 12-aastaselt oli tal Piibel juba neli korda läbi loetud. Ta lõpetas Valjala kihelkonnakooli ja õppis Riias kangruametit. 
1840. aastate keskel elas Aleksander Toom Ansekülas, kus ta abiellus. Hiljemalt 1855 oli ta Lööne mõisa kangur. 

Tänu heale piiblitundmisele ja kõnemehe andele sai temast vennastekoguduse rahva seas armastatud eestlugeja Tõnija ligidal Haagi palvemajas. Eriti meeldis talle kõnelda Vana Testamendi prohvetite raamatutest. Mõisnikud, keda ta kõnedes palju piitsutas, keelasid tal kõnepidamise ära. 

Pärast vennakeste juurest lahkumist sai Aleksander Toom ilmutuse, milles ta tundis ära Jumala kutse minna kirikute uste ette Piiblit lugema. Sisemine hääl ütelnud temale: "Tahad sa või mitte, aga Jumal on sind määranud rahvast patutöö pealt pöörama, suurte ja kõrgete ülekohut paljastama ja vaevatute kaitseks üles astuma." 

Aleksander Toom jutlustas kiriku uste ees peaaegu kõigis Saaremaa kihelkondades, eriti Valjalas ja Kaarmal ning tegi seda surmani. Oma jutlusi alustas ta kohe pärast jumalateenistuse lõppu ning jäi rahvale meelde värvika ning otsekohese kõnega. 

1874. aastal läks ta Valjalast ära Püha kihelkonda ja elas Uduvere külas. Elu lõpul elas ta Kaarmal. Seal oli ta Rudolf Kallase ristiisaks. 

Aleksander Toom on maetud Kaarma surnuaeda. Eluajal olevat ta lasknud valmistada endale hauakivi tekstiga „Siin hingab Aleksander Toom, see Jumala loom, kes sõdis Saaremaa saatanate ja Kuressaare kuraditega ja võitis." Omaksed häbenesid plaati ja asetasid selle matusel haua põhja ning katsid haua teise plaadiga.

Välislingid
-----------

* Saarte Hääl 05.07.2008
* Aleksander Toom geni.com lehel
**Sulev M412** on Saksa DV-st pärit Kondor-klassi kuuluv ja Eesti Mereväe esimene lipulaev. Algne nimi oli *Meteor*.

Ajalugu
-------

*Meteor* valmis Ida-Saksamaal Peenewerft tehases Vollgastis 9. mail 1972 Kondor klassi miinitraaleri ja patrull-laeva projekti baasil luurelaevaks. Projekti number oli 65.2 ja seerianumber 65.201. Ainus sõsarlaev oli *Komet*. Pärast Saksamaa taasühendamist arvati laevad 3. oktoobril 1990 Volksmarine teenistusest välja, kuid arvati esialgu siiski Bundesmarine koosseisu, Meteor pardanumbriga K42. 31. detsembril 1991 arvati lõplikult teenistusest välja.

Märtsis 1994. aastal kinkisid sakslased mõlemad luurelaevad Eesti Mereväele, kus sõsarlaev *Komet* sai nimeks **Vambola** ja pardanumbri 411. Eesti Mereväe lipp heisati laeval pidulikult 4. mail 1995. Sulevist sai Mereväe lipulaev. Ametlikult kutsuti seda "miinilaevaks", kuigi miinitraalimis ega -jahtimisvarustust tal tegelikult polnud. Laevaga oleks parimal juhul saanud meremiine veesata. Töökorras oli aga 25mm automaatkahur 2M3. Sulev sobis sellisena siiski mereväelastele esmasteks õppe- ja harjutustegevusteks ning osales hiljem ka rahvusvahelistel mereväeõppustel. 

17. juulil 1995. aastal kukkus sadamas seisva Sulevi mastist pärast radariantenni hooletut käivitamist alla ajateenija Dmitri Zolotuhhin, kes suri haiglas. Sulevi komandöri Edgar Haavikut süüdistati seejärel laevajuhtimiseeskirjade rikkumises. Kohus mõistis komandöri aga õigeks, kuna selliseid eeskirju polnud Eesti mereväes veel olemas. Kohtu arvates eirati ohutustehnika nõudeid, ent ka neid polnud Eesti mereväes olemas. Lisaks tegi kohus selgeks, et Sulevil polnudki komandöri, sest polnud paberit, millega Haavik oleks komandöriks määratud. Komandör vabastati Mereväe teenistusest. 

14. jaanuarist 1997 kuni 6. oktoobrini 1997 oli Sulevi komandöriks vanemleitnant Igor Schwede, kes oli aastatel 2007–2012 Mereväe ülem.

1998. aasta sügisel juhtus Sulevil sadamas (väidetavalt kas ebavajalike, hooletute või pahatahtlike tegevuste tõttu) õnnetus, mille tagajärjel tungis laeva 60 t vett. Ametlikult juurdluse tulemusena süüdlast ei selgunud. Laev päästeti ja korrastati.

1990-ndate lõpuks jäeti Sulev seisma. Laev oli ehitatud luurelaevaks, millisena tal polnud Eesti mereväes rakendust. Samuti polnud otstarbekas seda ümber ehitada miinitraaleriks, sest Eesti merevägi oli juba selleks ajaks saanud abi korras Saksamaalt paar miinitraalerit. 2000. aastal kantigi Sulev maha ja lõigati vanarauaks. Sama nimi anti edasi Saksamaalt abina saadud miinijahtijale.

Vaata ka
--------

* Sulev (torpeedopaat)
* Sulev M312 – järeltulija miinijahtija.
* Ahti A431 – esimene kingituseks saadud Mereväe laev.
* Laine A432

Viited
------

1. ↑
2. ↑

Välislingid
-----------

* Foto Sulevist 2000. a –
* Sulevi mahakandmisest –
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib monumendist; autasu kohta vaata artiklist teenetemärk* |

---

"Monument igaühele" Pärnus
1905. aasta veresauna mälestusmärk Tallinnas Rahumäe kalmistul
Paul ja Kristjan Raua mälestustahvel Tallinnas Taani kuninga aias
**Mälestusmärk** ehk **monument** (ladinakeelsest sõnast *monumentum* 'mälestusmärk') on ajaloolise sündmuse või isiku, ka looma, eseme või tegelaskuju mälestuse jäädvustamiseks loodud rajatis. Kitsamas tähenduses on mälestusmärgid ka *mälestussambad* ja *ausambad*. 

Tavaliselt koosneb mälestusmärk arhitektuurilisest ja skulpturaalsest osast ning on arhitekti ja skulptori ühislooming. Mälestusmärk võib olla ka abstraktne. 

Mälestusmärgid on avaliku ruumi mõtestatud korrastajad, sageli täidavad need väljaku või muu avaliku ruumi visuaalse keskme ülesannet. 

Mälestusmärgid võivad olla: skulptuurid, võidukaared, hauatähised, kenotaafid, mälestustahvlid, memoriaalid.

Vaata ka
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Mälestusmärk** |

* monumentaalskulptuur
* obelisk
* staatua
**Meediaseire** (ka *meediamonitooring*) on ajalehtedest, raadio- ja telesaadetest ning *online*-meediast lühiülevaate tegemine. 

Meediaseire ajalugu ulatub väidetavalt 20. sajandi algusse ning pärineb USA-st, kus professor William French Adamsi abikaasa Flora Adamsi hobiks oli ajalehtedest ja ajakirjadest huvitavate artiklite väljalõikamine. Mõni aeg hiljem tehti proua Adamsile ettepanek sama tööd jätkata juba ametlikult teenust osutades. 1903. aastal asutas professor Adams ettevõtte Luce Press Clippings.

Tänapäeval kogutakse meediaseires meediaanalüüsi aluseks olevat andmestikku. Meediaseire üheks eesmärgiks on omada ülevaadet kõigist tarbijatele suunatud sõnumitest, sõltumata nende vormist, esitamise viisist, ajast, kohast ja teistest teguritest, mis sõnumi vastuvõtmist mõjutavad.

Meediaseire hõlmab sageli kolme valdkonda: reklaamikulutuste seire, reklaamide loovlahenduste seire ja sisu seire. Nende põhjal saab hiljem teha analüüse, näiteks tuua välja vaadeldava valdkonna suundumused mingil ajaperioodil.
*Siin tutvustatakse ravimit või ravimeetodit, kuid kirjutatu pole arstlik nõuanne ning see ei asenda arsti konsultatsiooni. Vikipeedia ei vastuta iseravimise tagajärgede eest.*

**Dimenhüdrinaat** on 8-kloroteofülliini ja difenhüdramiini kombinatsioon, mida mitmes riigis kasutatakse iivelduse, oksendamise ja peapöörituse puhul. Suures koguses tarbituna võib sel olla hallutsinogeenne toime. 

Dimenhüdrinaadi summaarne keemiline valem on C24H28ClN5O3. 

Dimenhüdrinaat on toimeaine mitmetes ravimites, millest tuntuimad on **Dramamine** (tootja McNeil Laboratories), **Gravol** (tootja Church and Dwight), **Vertirosan** (tootja Sigmapharm Arzneimittel), **Neo-Emedyl** (tootja Montavit) ja **Reisetabletten** (tootja Ratiopharm). Nendes preparaatides on dimenhüdrinaadile lisatud mitmeid abiaineid; mõnes neist on mõju tugevdamiseks dimenhüdrinaadiga võrdses koguses ka kofeiini. Peamiselt on need saadaval tablettide kujul, kuid ka vedeliku ja küünaldena. 

Lisaks humaanmeditsiinile kasutatakse dimenhüdrinaati oksendamisvastase preparaadi ja rahustina ka veterinaarmeditsiinis koduloomade ravimisel.

Eestis, Lätis ja Leedus dimenhüdrinaati sisaldavaid preparaate ei müüda. Enamikus Euroopa riikides, Ameerika Ühendriikides ja Kanadas on vähemalt osa dimenhüdrinaati sisaldavaid preparaate saadaval käsimüügiravimina. Dimenhüdrinaadi koostisosa difenhüdramiin on kasutusel ravimina ja Eestis tuntud eelkõige Dimedroli nime all.

Dimenhüdrinaadi 300–1400 mg annused võivad inimesel esile kutsuda nägemis- ja kuulmishallutsinatsioone, mistõttu dimenhüdraati tarvitatakse ka mõnuainena.
**Sõjakahjutasukuunar** (soome keeles *sotakorvauskuunari*; rootsi keeles *krigsskadeståndsskonare*; vene keeles *репарационная шхуна*; inglise keeles *war intemnity schooner*) on kolmemastiline mootorpurjekas (kuunar), mida Soome ehitas aastatel 1946–1952 NSV Liidule Jätkusõja sõjakahjutasuks kokku 91 alust.

Soome pidi Jätkusõja lõpetanud vaherahu järgi "hüvitama NSV Liidule kahjud, mis oli tekitatud sõjategevusega ja Nõukogude territooriumi okupatsiooniga 300 000 000 kulddollari väärtuses".

Selle sõjakahjutasu (reparatsiooni) hulgas oli ka 66,2 miljoni dollari eest umbes 500 laeva ehitamine ja üleandmine NSV Liidule. Nendest suurima partii moodustaski 91 puust sarjaviisiliselt ehitatud kolmemastilist mootorpurjekat, mis on suurim puust purjelaevade sari maailma ajaloos.

Laevad ehitati Soomes neljas tehases:

* F. W. Hollming, Rauma. 34 alust
* Laivateollisuus (LaTe), Turu. 45+1 alust
* August Eklöf, Porvoo. 7 alust
* Valkon Laiva, Loviisa. 4 alust

Laevade projekti autor oli Jarl Lindblom (1902–1985), kes oli 1939. aastal käinud Ameerika Ühendriikides õppimas puust laevade seeriaviisilist valmistamist.

Sarja esiklaeva "Akademik Šokalski" järgi on kogu sarja kuunareid nimetatud ka Akademik Šokalski-klassi kuunariteks. Laevad on ehitatud erineva purjestusega, samuti erinevad mõned osad nii tehase kui ka ehitusaja järgi (peamasin, abimasinad, mastid jms).

Laevu kasutati algul peamiselt rannasõidu kaubaveol, hiljem eriti õppelaevadena. Mitut laeva kasutati NSV Liidu filmides, kus nad esinesid ajalooliste purjelaevadena.

Sõjakahjutasukuunarid Eestis
----------------------------

Eestiga on olnud seotud umbes 20 sõjakahjutasukuunarit. Viie kuunari vrakk on Eesti rannikul ja vetes tuvastatav, veel umbes 10 laeva on uputatud peamiselt Pirita sadama muulidesse (sealhulgas ka sarja esiklaev "Akademik Šokalski").
**Ivan Belõhh** (vene keeles Иван Ильич Белых, komi keeles Илля Вань; 23. september 1946 Ivadori küla, Palevitsõ külanõukogu, Sõktõvdini rajoon – 30. november 2014 Sõktõvkar) oli komi kirjanik ja ajakirjanik.

Ivan Belõhh lõpetas 1965. aastal keskkooli ja asus õppima Komi Riikliku Pedagoogilise Instituudi ajaloo-keeleteaduskonnas. Instituudi lõpetamise järel töötas ta ajakirjanikuna ajalehe Jugõd Tui (hilisema nimega Komi Mu) toimetuses. 1994–1997 oli ta Komi raamatukirjastuse direktori asetäitja ja 1997–1999 peatoimetaja. 2000–2004 töötatas ta ajalehe Jölöga toimetuses ja seejärel jälle Komi Mu toimetuses.

Tema esimene jutustus ilmus ajakirjanduses 1968. aastal. Seejärel avaldas ta jutustusi ajalehtedes ja ajakirjades ning ühiskogumikes. 1997–2012 avaldas Belõhh viis proosaraamatut.

Eesti keeles on avaldatud Ivan Belõhhi jutustus "Seal kaugel-kaugel" 2011. aastal ilmunud kogumikus "Seal kaugel-kaugel : valik komi proosat : 30 lugu 27-lt autorilt aastatest 1924–2010."

Viited
------

1. ↑  Ушёл из жизни писатель и журналист Иван Белых komikz.ru
2. ↑  Иван Белых 65-летие zyrians.foto11.com
3. ↑  Белых Иван Ильич Союз писателей Республики Коми
4. ↑  Коми писатель Иван Белых пошёл в "Интернет-народ" komikz.ru
Fernando Marçal 2019. aastal Lyoni Olympique'is mängimas
**Fernando Marçal de Oliveira** (sündinud 19. veebruaril 1989 São Paulos) on Brasiilia jalgpallur, kes mängib vasakkaitsjana Brasiilia kõrgliigaklubis Botafogo.

Aastatel 2005–2008 kuulus ta Grêmio noorteakadeemiasse. 2010. aastal mängis ta São Paulo osariigi meistrivõistluste teise tasandi klubis Guaratinguetá.

2010. aastal liitus Marçal Portugali tugevuselt kolmanda liiga klubiga Torreense. Hooaja 2011–12 keskel liitus ta Portugali kõrgliiga klubiga Nacional.

2015. aastal sõlmis ta viieaastase lepingu Portugali kõrgliiga klubiga Lissaboni Benfica. Klubi põhimeeskonda ei jõudnud ta kordagi, mängides hooajal 2015–2016 laenul Türgi kõrgliiga klubis Gaziantepspor ja hooajal 2016–2017 Prantsusmaa kõrgliiga klubis Guingamp.

2017. aasta juunis sõlmis ta lepingu Prantsusmaa kõrgliiga klubiga Lyoni Olympique. 2020. aasta septembris siirdus ta 2 miljoni euro eest Inglismaa Premier League'i klubisse Wolverhampton Wanderers, kellega sõlmis kaheaastase lepingu.

2022. aasta juunis sõlmis ta lepingu Botafogoga.

Viited
------

1. ↑  "Champions League semi-finalist Marçal joins Wolves". Wolverhampton Wanderers F.C. 6.9.2020. Vaadatud 21.12.2020
2. ↑  "Botafogo anuncia contratação do lateral-esquerdo Fernando Marçal". *Globo Esporte* (portugali). 16. juuni 2022. Vaadatud 16. juunil 2022.

Välislingid
-----------

 Fernando Marçal – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Diego Tardelli (2011)
**Diego Tardelli Martins** (sündinud 10. mail 1985 Santa Bárbara d'Oestes) on endine Brasiilia jalgpallur (ründav poolkaitsja ja ründaja).

Ta alustas klubikarjääri São Paulos, mille põhimeeskonnas debüteeris ta 2003. aastal. São Pauloga võitis ta 2005. aastal Lõuna-Ameerika klubide meistrivõistlused Copa Libertadorese ja tuli 2007. aastal Brasiilia meistriks. Hiljem mängis ta Brasiilia kõrgliigas veel São Caetanos, Flamengos, Atlético Mineiros, Grêmios ja Santoses. 2013. aastal võitis ta Atlético Mineiroga teist korda Copa Libertadorese. Lisaks võitis ta Atlético Mineiroga 2014. aastal Lõuna-Ameerika superkarika ja Brasiilia karika. Aastatel 2009 ja 2014 valiti ta Brasiilia kõrgliiga sümboolsesse koosseisu (mõlemal hooajal mängis ta Atlético Mineiros). 2009. aastal lõi ta Brasiilia kõrgliigas 19 väravat ja jagas Adrianoga suurima väravaküti tiitlit.

Tardelli esimeseks välisklubiks oli Hispaania kõrgliigaklubi Real Betis, kus ta mängis ta laenul 2006. aastal. Samal aastal mängis ta laenul Hollandi kõrgliigaklubis PSV Eindhoven. Hiljem mängi ta Venemaa kõrgliigaklubis Mahhatškala Anži, Katari kõrgliigas Al-Gharafas ja Hiina kõrgliigas Shandong Luneng Taishanis.

Tardelli klubikarjääri viimaseks klubiks jäi 2021. aastal Santos.

Esimest korda kutsuti Tardelli Brasiilia koondisse 2009. aasta juulis sõprusmänguks Eestiga. Ta tegi selles mängus 12. augustil ka koondisedebüüdi. Koondisekarjääri esimesed kaks väravat lõi ta 11. oktoobril 2014 mängus Argentina vastu. Koondisekarjääri kolmanda ja viimase värava lõi ta 7. juunil 2015 sõprusmängus Mehhiko vastu. Ta kuulus Brasiilia koondisse 2015. aasta Copa Américal. Brasiilia koondises mängis Tardelli kokku 14 korda.

Nime Tardelli on ta saanud Itaalia jalgpallilegendi Marco Tardelli järgi.

Saavutused
----------

São Paulo
* Campeonato Paulista: 2005
* Copa Libertadores: 2005
* Campeonato Brasileiro Série A: 2007

PSV
* Eredivisie: 2006–07

Flamengo
* Taça Guanabara: 2008
* Campeonato Carioca: 2008

Atlético Mineiro
* Campeonato Mineiro: 2010, 2013, 2020, 2021
* Copa Libertadores: 2013
* Recopa Sudamericana: 2014
* Copa do Brasil: 2014

Al-Gharafa
* Emir of Qatar Cup: 2012

Shandong Luneng
* Chinese FA Super Cup: 2015

Grêmio
* Campeonato Gaúcho: 2019
**Villem Alttoa** (kuni 1934 **Villem Alto**; 31. oktoober 1898 Karepa, Maria vald, Haljala kihelkond, Virumaa – 3. juuni 1975 Tartu) oli eesti õpetaja, haridustegelane ja kirjandusteadlane.

Oli 1917. aastal Vene sõjaväkke mobiliseerituna esimeses maailmasõjas, langes 1917. aastal Muhu saarel Saksa sõjavangi, oli aastatel 1918–1920 interneerituna Prantsusmaal.

1924–1929 õppis ta Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonnas. 1931. aastal kaitses ta filosoofiamagistri kraadi väitekirjaga "J. W. Goethe eesti keeles" (arvestati 1946. aastal filoloogiakandidaadina), 1961 filoloogiadoktori kraadi väitekirjaga August Kitzbergist.

1937–1940 oli ta Haridusministeeriumi kooliosakonna juhataja ja ajakirja Eesti Kool toimetaja. Teise Nõukogude okupatsiooni ajal 1940–1941 oli ta Hariduse Rahvakomissariaadi kooliosakonna juhataja, mistõttu oli ta teise Saksa okupatsiooni ajal aastatel 1941–1942 vahistatuna Keskvanglas.

Aastatel 1945–1975 oli ta Tartu Riikliku Ülikooli väliskirjanduse õppejõud (1946 dotsent, 1963 professor).

Teoseid
-------

### Monograafiad

* "August Kitzberg" (lühimonograafia). Sari Eesti kirjamehi. Tallinn: Eesti Riiklik Kirjastus, 1960, 92 lk
* "August Kitzberg" (suur monograafia). Tallinn, Eesti Riiklik Kirjastus, 1960, 632 lk
* "Eduard Vilde" (lühimonograafia). Sari Eesti kirjamehi. Tallinn, Eesti Raamat, 1965, 236 lk
* "Eduard Vilde sõnameistrina" (monograafia). Tallinn, Eesti Raamat, 1973, 454 lk
* "Eesti kriitika 19. sajandil". Tallinn, Eesti Raamat 1977, 208 lk

### Artikleid

* "Selja keel". // Paula Palmeos, Juhan Peegel, Aino Valmet. "Saaremaast Sajaanideni ja kaugemalegi. Soome-ugri rahvaste keeltest ja rahvaloomingust". Tallinn: Valgus, 1970

Tunnustus
---------

* 1938 – Valgetähe III klassi teenetemärk

Isiklikku
---------

Tema poeg on kunstiajaloolane Kaur Alttoa ja õetütar on kirjanik Aino Pervik.

Kirjandus
---------

* Harald Peep. "Alttoa, Villem". // Eesti kirjarahva leksikon. Tallinn 1995. Lk 33–34

Välislingid
-----------

* *Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944*
* Raadiosaade "KOOLIRAADIO. Mees peab tarkust taga nõudma" (Eesti Raadio 1968)
* Haud Tartu Vana-Jaani kalmistul
Vaade lossile esiküljelt
1956. aastal toimunud valitsustevahelise konverentsi mälestustahvel
**Château de Val-Duchesse** (hollandi keeles *Kasteel van Hertoginnedal*) on Belgias Pealinna Brüsseli piirkonna Auderghemi vallas asuv endine kloostri prioressi residents. Lossi omanik on Belgia riik.

Pärast Teist maailmasõda oli loss mitme Belgia ja Euroopa poliitikas oluliste läbirääkimise toimumispaik. 

1956. aastal juhatas Paul-Henri Spaak lossis toimunud ühisturu ja Euratomi teemalist valitsustevahelist konverentsi, mis valmistas 1957. aastal ette Rooma lepinguid, ja 1958. aastal pandi seal paika Euroopa Majandusühenduse ja Euratomi põhialused.

Esimese Euroopa Komisjoni, Hallsteini komisjoni esimene ametlik kohtumine peeti president Walter Hallsteini juhtimisel lossis 16. jaanuaril 1958.

2002. ja 2006. aastal toimusid lossis Belgia-Ühendkuningriigi konverentsid.

Ajalugu
-------

Val-Duchesse'i prioraat
Naistele mõeldud prioraadi asutas 1262. aastal Brabandi hertsogi Henri III lesk Brabandi hertsoginna Burgundia Adelaide (tuntud ka nimedega Aleyde, Aleydis), kes andis kohale ka oma nime: *Val Duchesse* või *Hertoginnedal*, mis mõlemad tähendavad "hertsoginna orgu".

Legendi järgi oli hertsoginna oma otsuses mõjutatud pühast Aquino Thomasest, kes olevat olnud külaline Val-Duchesse'is. Tegemist oli esimese naistele mõeldud prioraadiga Madalmaades, mis järgis püha Dominicuse rajatud dominiiklaste ordu korda. Klooster sai heldelt annetusi hertsoginna Adelaidelt ja teistelt aadliprouadelt. Vastavalt tema soovile maeti ta süda kloostri tänapäevaks kadunud mausoleumi.

Tänu hulga kuninglike isikute ja aadliperekondade suuremeelsetele annetustele edenes prioraat hästi ning kogus märgatava varanduse. 1650. aastal ehitati kloostri mitmesuguste ehitiste kaitseks müür. Tänapäevani säilinud loss ehitati prioressi elukohaks 1780. aastal.

Vaata ka
--------

* Euroopa Komisjon

Viited
------

1. ↑  Pierre-Henri Laurent, *Paul-Henri Spaak and the Diplomatic Origins of the Common Market, 1955-1956*, Political Science Quarterly, Vol. 85, No. 3 (Sep. 1970), pp. 373-396
2. ↑  "Traité de Rome : Les négociations" (prantsuse). Originaali arhiivikoopia seisuga 7. aprill 2014. Vaadatud 1. aprillil 2014.
3. ↑  *Procès-verbal de la première réunion de la Commission tenue le 16 janvier 1958 à Val Duchesse* (Bruxelles), CEE/C/9 f/58 (rév.) mb, Annexe II. Bruxelles: Commission de la Communauté économique européenne, 5 February 1958
4. ↑  Mignot Adolphe, *Le Prieure De Val-Duchess en 1782*, Brussels, Editions Universitaires, 1969, 157 pp.
**Jaan Känna** (sündinud 24. detsembril 1944 Karepal) on eesti kohaliku elu tegelane.

1965. aastal lõpetas ta Kunda Töölisnoorte Kooli.

1970. aastate alguses oli ta Karepa rahvamaja juhataja.

Ta on Karepa ja Tidriku külavanem.

Jaan Känna on Eesti Keskerakonna liige. 2002. 2005. 2009. ja 2013. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel kandideeris ta Eesti Keskerakonna nimekirjas Vihula vallavolikogu liikmeks, kuid ei osutunud valituks.

Ta on Kunda Hariduse Toetusseltsi liige.

Episoodilises rollis tegi ta kaasa filmis "Jan Uuspõld läheb Tartusse".

Viited
------

1. ↑  Vabariigi Valimiskomisjon. Kohalikud valimised 2013. Kandidaat nr. 105
2. ↑  Karepa Selts.Maja ajalugu
3. ↑  "Vihula vald. Külavanemad". Originaali arhiivikoopia seisuga 24. märts 2016. Vaadatud 17. märtsil 2016.
4. ↑  Vabariigi Valimiskomisjon. Valimiste arhiiv. 1992–2015 valimistel osalenud kandidaadi otsing
5. ↑  Kunda Hariduse Toetusselts. Liikmed
6. ↑  Eesti filmi andmebaas. Jan Uuspõld läheb Tartusse (2007). Näitlejad
Abidjan (Plateau)
**Abidjan** on Elevandiluuranniku suurim linn ja endine pealinn (1933–1983). 

1983. aastal sai küll Yamoussoukrost ametlik Elevandiluuranniku pealinn, kuid ka 2004. aastal asub enamik valitsusasutusi ja välissaatkondi endiselt Abidjanis. Abidjanis asub Aafrika Arengupanga peakontor.

Linnast põhja poole jääb vihmametsarahvuspark Parc National du Banco.

Haldusjaotus
------------

2002. aastal moodustati Abidjani piirkond, mis koosneb 13 omavalitsusest, millest igaühel on oma linnapea ja linnavalitsus:

* Abobo
* Adjamé
* Attécoubé
* Cocody
* Koumassi
* Marcory
* Plateau
* Port-Bouët
* Treichville
* Yopougon
* Anyama
* Songon
* Bingerville

Rahvastik
---------

Elanike arv oli 2004. aasta andmetel 3 548 400. Aastal 1984 hinnati elanike arvuks 1 850 000.

Majandus
--------

Abidjan on tähtis sadamalinn Atlandi ookeani rannikul. Kaubasadamal on see omapära, et ta ei asu mere, vaid laguuni ääres. Süvaveesadamat lahutab Guinea lahest ja Atlandi ookeanist Vridi-Plage'i liivavall. Sadam avati merele 1950 Vridi kanali kaudu. Linnast sai peagi frankofoonse Lääne-Aafrika rahandus- ja kommunikatsioonidekeskus. 

Praeguse moodsa sadama kaudu eksporditakse kohviube, kakaod, puitu, banaane, ananassi, mangaani ning mitmesugust kala. 

Tuunikala püütakse mitu tuhat tonni aastas. 

Peamisteks tööstusharudeks on toiduainetetööstus, metsatööstus, autotööstus, tekstiilitööstus ja keemiatööstus. Linnas toodetakse seepi, tikke ja mitmesuguseid metallitooteid, sealhulgas mööblit, autosid, konditsioneere ja külmikuid. 

Liivavallil asuvas Port-Bouët's on rahvusvaheline lennujaam.

Haridus ja kultuur
------------------

Abidjanis asub ülikool (asutatud 1958 või 1964) ja palju tehnilisi kõrgkoole, samuti rahvusraamatukogu ja rahvusmuuseum, kus on üle 20 000 traditsioonilise kunsti eseme. Linnas on ka mitu põllumajanduse ja loodusteaduste uurimisasutust. 

Abidjani raadiojaam edastab põhiliselt prantsuskeelseid saateid. Uudistes ja haridussaadetes kasutatakse ka inglise ja kaheksat kohalikku Aafrika keelt. Telejaam edastab iga päev mitu tundi prantsuskeelseid saateid.

Ajalugu
-------

Abidjan oli 1898 küla ning sai linnaks 1903, kui hakati rajama raudteed Ülem-Voltasse (praegu Burkina Faso). 

Abidjan sai 1934 Bingerville'i järel Prantsuse Elevandiluuranniku koloonia pealinnaks ning jäi selleks kuni 1983. aastani. 

Aastal 1958 ehitati esimene kahest sillast, mis ühendavad mandri haldus- ja ärilinnaosasid tööstuspiirkonna Petit-Bassami saarega.

Välislingid
-----------

* Abidjani koduleht
**Purke linnus** on Henriku Liivimaa kroonikas mainitud linnus Sakala lõunaosas. Linnuse täpne asukoht pole kindlalt teada, Enn Tarvel ja Ēvalds Mugurēvičs on kõige tõenäolisemaks pidanud Naukšēni Kābele linnamäge Ruhja jõe lõunakaldal tänapäeva Lätis, tolleaegses Alistekunde kihelkonnas. Kroonika järgi süütas 1211. aastal Sakalas sõjaretkel olev Kaupo juhitud vägi Purke ja Owele linnused põlema.

Viited
------

1. ↑  Henriku Liivimaa kroonika = Heinrici chronicon Livoniae. Ladina keelest tõlkinud Richard Kleis, toimetanud ja kommenteerinud Enn Tarvel. Tallinn: Eesti Raamat 1982. Peatükk XV 2, kommentaar 4, lk 119
2. ↑  Indriķa hronika. Läti keelde tõlkinud Ā. Feldhūns; eessõna ja kommentaarid Ē. Mugurēvičs. Rīga: Zinātne, 1993. XV, kommentaar 5

Läti muinaslinnuseid

Aizkraukle muinaslinnus • Āraiši järvelinnus • Autine linnus • Babīte linnamägi • Beverini linnus • Daugmale muinaslinnus • Jersika linnus • Koknese muinaslinnus • Korneti linnus • Krimulda muinaslinnus • Laši linnus • Lielvārde muinaslinnus • Mazsalaca muinaslinnus • Mežotne muinaslinnus • Metimne linnus • Owele linnus • Purke linnus • Sattesele linnus • Sēlpilsi muinaslinnus • Sotecle linnus • Talsi muinaslinnus • Tērvete muinaslinnus • Turaida muinaslinnus • Urele linnus • Võnnu muinaslinnus
|  |
| --- |
|  |
| Medalikohad |
| Copa América |
| **Kuld** | Copa América Centenario | jalgpall |
| FIFA konföderatsioonide karikas |
| **Hõbe** | 2017 |  |

**Enzo Pablo Roco Roco** (sünninimi **Enzo Pablo Andía Roco**; sündinud 16. augustil 1992 Ovalles) on Tšiili jalgpallur, kes mängib keskkaitsjana Saudi Araabia kõrgliiga klubis Al-Tai ja Tšiili jalgpallikoondises.

Ta alustas klubikarjääri Tšiili klubis Universidad Católica, debüteerides Tšiili kõrgliigas 2011. aastal.

Hooajal 2014–2015 mängis ta Hispaania kõrgliigaklubis Elche ja 2015–16 samasse liigasse kuuluvas RCD Espanyolis. Aastatel 2016–2018 mängis ta Mehhiko kõrgliigaklubis Cruz Azul. Aastatel 2018–2021 mängis ta kolm hooaega Türgi kõrgliigas, esimesed kaks hooaega Beşiktaşes ja seejärel üks hooaeg Fatih Karagümrükis. 2021. aasta juulis naasis Roco Elchesse ja mängis seal kaks hooaega, kuni Elche hooaja 2022/23 järel Hispaania kõrgliigast välja kukkus.

2023. aasta juulis sõlmis ta lepingu Al-Taiga

Tšiili jalgpallikoondises debüteeris Roco 15. veebruaril 2012 mängus Paraguay vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta sama aasta 21. märtsil sõprusmängus Peruu vastu. Ta on kuulunud Tšiili koondisse 2016. aasta Copa América Centenariol, 2017. aasta FIFA konföderatsioonide karikaturniiril ja 2021. aasta Copa Américal.

Viited
------

1. ↑  "OFICIAL | Enzo Roco, segundo fichaje del Elche CF". elchecf.es. 9.7.2021. Vaadatud 26.3.2022
2. ↑  ""Muy feliz por esta oportunidad": un chileno da el salto a la "liga del momento"". *www.24horas.cl* (hispaania). 24 Horas. 28. juuli 2023. Vaadatud 28. juulil 2023.
Iguumenja **Rafaila (kodanikunimi Paraskeva Migatšjova)** (1883 Vasknarva – 28. veebruar 1961 Kuremäe) oli Vene Õigeusu Kiriku nunn, Pühtitsa Jumalaema Uinumise kloostri ülem.

Ta sündis Vasknarvas, õppis kohalikus kirikukoolis ja läks 18-aastaselt kloostrisse. 27. augustil 1902 rüütati ta apostolniku kandjaks, 1. veebruaril 1912 rjassakandjaks. Ta oli kuuletuja aednikuna, lauljana ja käärkambris. 1. märtsil 1925 sai ta nunnaks nimega Rafaila.

5. juulil 1946 määrati ema Rafaila iguumenja kohuseid täitma. 19. jaanuaril 1947 tõstis Leningradi ja Novgorodi metropoliit Grigori ta Jumalikul Liturgial Leningradi Püha Nikolause Imetegija ja Jumalailmumise katedraalis iguumenja seisusse rinnal kantava ristiga ja sauaga.

Juunis 1955 vabastati ta vastavalt tema enese palvele haiguse tõttu vanaduspuhkuseks. 28. veebruaril 1961 lahkus ta vaikselt Issandas, olles kloostris töötanud 60 aastat. Iguumenja Rafaila on maetud iguumenja Joanna kõrvale kloostrikalmistule.

Kirjandus
---------

* Kornelius, Tallinna ja kogu Eesti metropoliit. *Kroonlinna püha õiglane Joann, õigeusklikud eestlased ja õigeusk Eestis*. Tõlkinud Toomas Hirvoja ja Natalja Lesnaja. Tallinn: Moskva Patriarhaadi Eesti Õigeusu Kiriku kirjastusosakond. Tallinn 2012.
**Sven Salumaa** (sündinud 21. oktoobril 1966 Huntingtonis) on tennisist, USA tennisetreenerite Tamara ja Eduard Salumaa poeg. Salumaa isa Eduard ja ema Tamara olid mõlemad eestlased. Vend Gunnar Salumaa, kes oli samuti tennisist, mängis profina USTA satelliit-turniire 1988-91, esimesed ATP-punktid 1991, elukutselt arst.

Karjäär
-------

Salumaa võitis esimese tiitli 9-a, sai esimesed ATP-punktid 1988, hakkas elukutseliseks 1989, spetsialiseerudes paarismängule. Esimene profiturniiri võit Rio de Janeiros 1990 koos B. Garrow'ga, kellega jõudis US Openil 1990 poolfinaali, kaotades seal napilt maailma esipaarile Aldrich/Visser. Los Angeleses 1991 jõudis koos C. Beckmaniga veerandfinaali, olles võitnud 6-kordse Wimbledoni tšempionpaari Woodbridge/Woodforde. Oli finaalis veel neljal suurel profiturniiril 1991-92 koos K. Kinneariga, lõpetas karjääri 1993. Parim koht ATP tabelis paarismängus 20 (1992) ja üksikmängus 400.

Muud spordiharrastused
----------------------

Lumelaud, idamaised võitlusspordid. Indiana ülikool Bloomingtonis (ärijuhtimise alal), kutseline estraadimuusik.

Roos, A.(15. Aprill 2011). *6000 Eesti sportlase biograafia*. Loetud aadressil
2020. aastal algas hariduslik sotsiaalkampaania TÕE SÕNA. Eesti NATO Ühingu ja Sisekaitseakadeemia sisejulgeoleku instituudi magistrandi, sõnumilooja Kadri Paasi koostöös loodud veebileht www.tõesõna.ee kirjeldab interaktiivselt, mis on 21. sajandi infosõda, milleks ja kuidas seda peetakse ja kuidas meist igaühest võib saada infosõdur.

Ajaloolase David Vseviovi ja Kaitsepolitseiameti büroojuhi Harrys Puusepa miniloengutest saab muu hulgas teada, miks on põnev vale usutavam kui igav tõde, kuidas riigid üksteist infoga mõjutavad ja miks ei ole kasulikud idioodid üldsegi rumalad ega kasutud.

TÕE SÕNA kodulehe artikleid illustreeriva Karl-Erik Talveti tindijoonistused. Kampaania visuaalse väljanägemise eest hoolitses loovjuht Joosep Kask. Kampaania raames valmisid koomikute Mattias Naani ja Kaarel Nõmmiku stsenaariumite järgi lavastatud sketšid. Nende kaudu tutvustatakse noortele infosõja olemust, põhjusi ja ohte. Sketšide peategelased on teismeliste seas tuntud Eesti suunamudijad.

"Meie kõigi igapäevane heaolu ja turvalisus algab meie peast ja meeltest. Infosõjas on kõige kaitsetum organ meie aju. Millegipärast arvatakse, et eestlased on inforünnakute ja- mõjutuste suhtes oma sovetiaja kogemuse tõttu immuunsed. See ei ole päris õige. 21. sajandil kasutatakse väga osavalt kognitiivseid ja virtuaalrelvi – telesarjad ja- saated, mängufilmid, kirjandus jne -, mille järjepidev kasutamine on pikaajalise ja mõjusa toimega. Seetõttu andsimegi tõele sõna, sest selle sajandi infosõda on äärmiselt salakaval ja loominguline," ütles TÕE SÕNA looja ja eestvedaja Kadri Paas Eesti NATO Ühingu pressiteates.

Infosõda on üks hästi praktiline osa nn uue põlvkonna sõjapidamisest. Info-psühholoogilise mõjutustegevuse käigus mõjutatakse inimesi oma riigi ja valitsuse asemel hoopis ründajat toetama. Infosõja laskemoon on lood ja jutustused. Uue põlvkonna sõjad peetakse info- ja psühholoogilises keskkonnas – mõistuse tasandil. Sellise agressiooni eesmärk on laostada vastase relvajõud ja elanikkond moraalselt ja psühholoogiliselt. 

Infosõjas levitatavate valeuudiste, vandenõuteooriate ja kuulujuttude äratundmine muutub kiires infotulvas keeruliseks. Väljamõeldised levivad teatud veebilehtedel ja sotsiaalmeedia keskkondades – nn kõlakodades -, kuhu kogunevad sarnase maailmapildi, huvide ja tõekspidamistega inimesed. Infosõja lahinguväli on meie mõistus ja meel, taju ja emotsioonid. Infosõja eesmärk on mõjutada sihtrühmade tajusid, hoiakuid, käitumist ja otsuseid. Infosõja operatsioonide algatajateks on enamasti riigid, kes soovivad saavutada poliitilisi ja sõjalisi eesmärkide.

Viited
------

1. ↑  "TÕE SÕNA koduleht". 01.11.2020.
2. ↑  "Sisekaitseakadeemia sisejulgeoleku instituut". 01.11.2020.
3. ↑  "TÕE SÕNA Youtube`i kanal". 01.11.2020.
4. ↑  "TÕE SÕNA kodulehe artiklid". 01.11.2020.
5. ↑  "TÕE SÕNA FB lehekülg". 01.11.2020.
6. ↑  "Sotsiaalkampaania TÕE SÕNA räägib infosõjast valehäbita". 17.11.2020.
Traianuse võidukaare rooma kapitaalkirjas raidkirja baasil loodud kirjatüüp
Näide majuskelkirjast erinevatel materjalidel: raidkiri rooma kapitaalis (Constantinuse võidukaar) ja sulekiri ruutkapitaalis (4. sajandi käsikiri Vergilius Augusteus)
Sõna "Schriftbild" 'kirjapilt' erinevates kirjatüüpides: grotesk, egiptienn, peensulekalligraafia, fraktuur, antiikva
**Kirjastiil**, vanem nimetus **šrift** (saksa keelest *Schrift* 'kiri'), tüpograafia kontekstis **kirjatüüp**, on kirjatähtede kujutamise süsteem, mille puhul tähtede detailid on ühe kirjastiili piires kujundatud ühes võtmes ja ühesuguste reeglite järgi. Kirjastiilisisene ühtsus tagab ka kirja hea loetavuse.

Ajalooliste kirjastiilide välimus on sõltunud enamikul juhtudel kirjutusmaterjalist ja -vahenditest (raidkirjad, graveeritud kirjad, laisulekirjad, peensulekirjad). Esimesed trükikirjad lähtusid käsikirjade kirjastiilidest, hiljem iseseisvusid arengus.

### Sõnavara

Kirjastiili mõiste hõlmab kirja välimust, selle nähtavat kuju (EKSS defineerib seda tähtede kunstipärase graafilise vormina kirjas, Võõrsõnade leksikon kui kirjamärkide kujunduse liiki). Lühiduse mõttes kasutatakse eesti keeles *kirjastiil* asemel ka sõna *kiri*. Tüpograafias vastab eesti sõnale *kirjatüüp* ingliskeelne *typeface*, samas kui *font* tähistab ainult digitaalseid kirjatüüpe faili kujul.

Kirjastiili karakteristikud
---------------------------

Kirjastiili analüüsimisel ja uute kirjatüüpide loomisel võetakse kujundamisel arvesse järgmisi elemente:

* Tähe kõrguse ja laiuse suhe
* Tähesamba paksus
* Tähesamba varieeruvus (laiemate ja kitsamate tähesammaste olemasolu ja suhe)
* Kaarte ümarus või kandilisus
* Paisutuste olemasolu ja tugevus
* Kirja kaldenurk
* Seriifide olemasolu ja kuju
* Dekoratiivsete kaunistuste olemasolu ja kuju

Jaotus
------

Laias laastus võib kirjatüübid jagada kolmeks:

* antiikval baseeruvad kirjad ehk seriifkirjad
* plokk-kirjad (inglise keeles *sans serif*)
* egiptiennkirjad (inglise keeles *slab serif*)

Vahel lisatakse kategoriseerimisel alajaotus ehiskirjad, mis hõlmavad erineva kujunduspõhimõttega kirju, näiteks käekirja, pintslikirja, sulekirja jäljendavad šriftid, mitmesugused konstrueeritud kirjad, samuti ajaloolisi kirjastiile jäljendavad kirjatüübid.

Vaata ka
--------

* kirjastiilide loend
* kalligraafia
* trükikiri
* trükitüüp
* kirjagarnituur
* font

Viited
------

1. 1 2  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 20. aprill 2019. Vaadatud 29. aprillil 2019.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
2. ↑
3. ↑
4. 1 2  I. Sakk. Aa kuni Zz. Tüpograafia ülevaatlik ajalugu. Tallinn, 2011
**Arnold Põllumaa** (enne eestistamist **Arnold Põllumann**; 17. oktoober 1907 Tallinn – 6. veebruar 1981 Viljandi) oli eesti naistearst ja meditsiinipedagoog.

Ta lõpetas aastal 1927 Jakob Westholmi Gümnaasiumi. Aastatel 1927–1935 õppis ta Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas, mille lõpetas arsti astme väärilisena *cum laude*. Akadeemiliselt kuulus ta Üliõpilaste Seltsi Raimla.

Tema tööelu algas märgatavalt varem enne hariduse omandamist. Aastatel 1922–1928 teenis ta endale elatist juhutöödega. Aastal 1928 oli ta Tallinna Ühise Haigekassa apteegi õpilane. Aastatel 1928–1929 teenis ta aega Eesti sõjaväes. Aastatel 1935–1939 töötas ta Tallinna Keskhaigla sünnitus- ja günekoloogia osakonnas arstina. Aastatel 1939–1941 töötas ta Tallinna Ühise Haigekassa Haiglas akušöör-günekoloogina; aastal 1940 tunnistas Arstide Koja Eriarstide Toimkond ta eriarstiks günekoloogia ja sünnitusabi alal. 

Aastal 1941 hindas Saksa okupatsioonivõim Tallinna Ühise Haigekassa Haigla kollektiivi kommunismivaadete suhtes kahtlaseks, ja saatis pärast haigla peaarsti Artur Meeritsa mahalaskmist kõik selle haigla arstid Tallinnast välja; dr. Põllumaa asus ümber Viljandisse.

Arnold Põllumaa suri 6. veebruaril 1981 Viljandis ja ta maeti 12. veebruaril 1981 Tallinna Metsakalmistule.

Viited
------

1. ↑
**Reißeck**, ka **Großes Reißeck** ("Suur-Reißeck") (2965 m), on kõrgeim tipp Austria Kärnteni liidumaal Kõrg-Tauerni Reißecki rühmas. Mäestik moodustab lõunaosa suuremast Ankogeli rühmast, mille kõrgeim tipp Hochalmspitze on eraldatud *Mallnitzer Schartega* (2673 m). Mägi annab nime ka Reißecki vallale, mis asub lõunas Mölltalis.

Nimi *Reißeck* on tuletatud vanast veekogu nimest, umbes nagu *Reisach* = "mägioja" või "kärestikuline jõgi", millest sai keskkõrgsaksa *rîs* = "langev".

Tipuplokist läänes ja lõunas asuvad Verbund AG Reißeck-Kreuzecki hüdroenergiagrupi veehoidlad, mis on ühendatud Kölnbreini paisuga Maltatalis. Reißecki raudtee (*Reißeckbahn*) funikulöör ja 1950. aastatel elektrijaama ehitamiseks ehitatud kitsarööpmeline Reißecki mägiraudtee vedasid hiljem reisijaid ja neid kasutasid turistid Mölltalist üles mägihüttideni jõudmiseks. Tegevus lakkas mõlemal liinil 2014./2016. aastal ja seda ei ole siiani jätkatud. 1908. aastal ehitatud Reißecki hütt, mida haldab Austria Alpiklubi ÖGV sektsioon, asub 2287 m kõrgusel endise *Schoberbodeni* tipujaama lähedal, kohe *Großer Mühldorfer See* veehoidla paisu all. Lähedalasuv hotell ja sellega külgnev 1960. aastatel avatud väike suusapiirkond on tänaseks suletud.

Tipurist
Tavaline marsruut tippu kulgeb Kalte Herbergi ja lõunaharja kaudu, mis on kerge ronimine, kuid see nõuab kindlajalgsust. Alguspunktid on Reißecki hütt või haldamata Neue Moosi hütt. Großes Reißeckist idakirdes asub *Kleines Reißecki* tipp ("Väike-Reißeck", 2924 m); seljandik kulgeb piki järske rohtunud nõlvu, kuid on muidu tehniliselt lihtne. Reißecki tipp pakub panoraamvaadet Kõrg-Tauerni mäestikule, samuti Dolomiitidele, Karawankidele ja Julia Alpidele lõunas.
**Stol** (ka **Veliki Stol**) või **Hochstuhl** on Karawankide kõrgeim mägi ning asub Sloveenia ja Austria vahelisel piiril.

Sloveenikeelne nimi *Veliki Stol*, tähendusega 'suur tool', tuleneb mäe visuaalsest välimusest, eriti idast vaadatuna. Saksakeelne nimi *Hochstuhl* ('kõrge tool') viidi sisse 19. sajandi lõpul. Varem oli saksakeelne nimetus *Stou*, foneetiline tuletus sloveenikeelsest nimest.

Stol ulatub Žirovnica omavalitsusest Sloveenias Austria turulinna Feistritz im Rosentalini põhjas. Tipp on osa Karawankide harjast ning veelahe Sava ja Drava jõe vahel. Põhjas langevad Dachsteini lubjakivikaljud järsult üle 500 m.

Mäel on mitu alamtippu, nagu Mali Stol ('väike tool') (2198 m). Idas viib Karawankide hari Vrtača mäele ja edasi Loibli kuruni.

Tõus
----

Prešereni öömaja
Esimese mäkketõusu tegi 17. augustil 1794 Kraini krahv ja mägironija Franz von Hohenwart (1771–1844) Sigmund Zoisi (1747–1819) kutsel. 9. septembril 1906 jõudsid kaks ronijat Stoli tippu esmakordselt järsu põhjakülje kaudu. Esimene mägihütt tipust lõunas püstitati 1883. aastal Austria Turismiklubi poolt ja seda kutsuti Valvasori pelgupaigaks. Stou pelgupaik harjast põhja pool avati 1886. aastal Saksa ja Austria Alpiklubi poolt.

Täna on Feistritzist (Austria poolel) 1906. aastal ehitatud Klagenfurdi öömaja (*Klagenfurter Hütte*) kaudu tippu arvukalt marsruute. Samuti on marsruute Žirovnicast Sloveenias, kus 1910. aastal avatud Prešereni öömaja (*Prešernova koča*) seisab alamtipu Mali Stoli all. Mõlemad pelgupaigad põletati Teise maailmasõja ajal Jugoslaavia partisanide poolt maha, et takistada nende kasutamist Wehrmachti sõdurite baaslaagritena. Klagenfurdi öömaja taasavati 1952. aastal 24 magamiskoha ja magalaga *(Matratzenlager)*; Prešereni öömaja ehitati 1966. aastal ümber, tänapäeval on see avatud juuni keskpaigast septembri keskpaigani. Seal on 45 magamiskohta, pesuruum ja kaks söögituba 80 istekohaga.

500 m järsu nõlva tõusu mäe põhjaküljel ronitakse Austria Alpiklubi poolt 1966./67. aastal ehitatud via ferrata (*Klettersteig*) kaudu, mille kasutamine nõuab mõningaid mägironimisoskusi.

Galerii
-------

* StolStol
* Stol vaadatuna BegunjščicastStol vaadatuna Begunjščicast
* 
*
|  |
| --- |
| Grif Tallinna lennusadamas (2012)Grif Tallinna lennusadamas (2012) |
| Teenistuskäik |
| **Nõukogude Liit/Venemaa Föderatsioon** |
| **Ehitaja** | 
Tehas nr 532 |
| **Teenistuse lõpp** | 
1992 |
| **Saatus** | 
läks firma Favora omandusse |
| Teenistuskäik |
|  **Eesti** |
| **Nimi** | 
Grif |
| **Teenistuses alates** | 
1992 |
| **Teenistuse lõpp** | 
2001 |
| **Saatus** | 
maha kantud |
| **Staatus** | 
muuseumieksponaat |
| Laeva üldandmed |
| **Klass ja tüüp** | 
1400 Grif |
| **Veeväljasurve** | 
39,7 t |
| **Pikkus** | 
23,8 m |
| **Laius** | 
5 m |
| **Süvis** | 
1,9 m |
| **Kere** | alumiinium |
| **Peamasinad** | 
2 diiselmootorit M401A (1618 kW) |
| **Käiturid** | 
2 sõukruvi |
| **Kiirus** | 
29 sõlme |
| **Sõidukaugus** | 
1000 meremiili kiirusel 15 sõlme |
| **Meeskond** | 
9 |
| **Relvastus** | 
1x2-12,7 mm kuulipilduja |

**Grif** on Eesti mereväe kasutuses olnud Nõukogude Liidu päritolu Zhuk-klassi patrullkaater, mis seisab praegu muuseumilaevana Lennusadamas.

Ajalugu
-------

Alus valmistati 1981. aastal Nõukogude Liidus tehasenumbriga 739 ja seda kasutati Nõukogude sõjalaevastiku koosseisus Väinamerel patrullimisel. Pardatähis oli R-67 ja nimeks Grif.

Eesti taasiseseisvumise järel 1991. aasta detsembris omandas firma Favora lahkuvalt Nõukogude armeelt kaks seda tüüpi laeva, mis pandi seisma Miiduranna sadamasse.  Firma omandusest võeti laevad kaitseliitlaste poolt ära 8. juunil 1992 ja pukseeriti Lääne-Eestisse. Laevad olid seejärel Kaitsealgatuskeskuse või Kaitseliidu omanduses nimedega Erika ja Edgar. 

Siiski osutus laevade pidamine omajatele üle jõu käivaks. Piirivalve polnud neist väidetavalt huvitatud. 1994. aastal võttis Eesti merevägi üsna kehvas seisus laevad lõpuks üle ja pukseeris Tallinna, kus said nimedeks Grif (P401) ja Leopard (P402). 

25. mail 2001 arvati mõlemad amortisatsiooni tõttu kasutusest välja. Grif kingiti Eesti Meremuuseumile, Leopard lammutati. 2001. aasta sügisel sai Meremuuseumi poolt Pirita sadamasse toodud Grif tormis kahjustada ja uppus. Alus tõsteti üles, parandati ja viidi hiljem Lennusadamasse, kus tõsteti kai peale.

Alates 2012. aastast on Grif Eesti Meremuuseumi Lennusadama ekspositsiooni osa.

Viited
------

1. ↑  Kooperaatorid relvastuvad. Õhtuleht, 29. jaanuar 1992
2. ↑  Ostaks õige kahuri? Meremees, 4. veebruar 1992
3. ↑  Torm uputas Pirital patrullkaatri Grif. Delfi, 2. november 2001.
**Hundisilma talu** on talu Lääne-Virumaal Haljala vallas Eru külas.

See oli Edgar Savisaare elukoht. Talu asub Lahemaa rahvuspargi lähedal. Perekond Savisaar kolis tallu 24. veebruaril 1996.

Hundisilma talu ostis Edgar Savisaar enda väitel 1995. aastal 200 000 krooni eest. 14,1 hektari suurusel maatükil on elumaja ja mitu abihoonet kogupindalaga 434 ruutmeetrit. Ajakirjanik Peeter Raidla arvutuse järgi, mis põhines Maa-ameti hinnastatistikal, võis talu väärtus 2007. aastal olla 4 miljonit krooni (Maa-amet, 2007).

Enne Teist maailmasõda tegutses seal küla rahvamaja. Hiljem asus hoones metsamehe kordon, kus elasid metsavaht ja metsatööline.

Viited
------

1. 1 2 3  Inno Tähismaa. Savisaare teine kodu.[*alaline kõdulink*] Äripäev, 14. aprill 2003
2. 1 2  Aarne Mäe. Pingviinide paraadi ajal Hundisilmal.[*alaline kõdulink*] Virumaa Teataja, 01. märts 2006
3. ↑  Peeter Raidla. Linnapeade edetabel: varakaim meer elab Rakveres.[*alaline kõdulink*] Majandus. Delfi, 28. märts 2008
4. ↑  Allar Viivik, Tõnis Erilaid. Nõmmele üksi jäänud Vilja Savisaar on maja müünud ja tagasi üürinud. Õhtuleht, 14. jaanuar 2002

Välislingid
-----------

* Savisaarte kindlustuse tasus Apananski. DELFI, 21. veebruar 2003
* Jaanus Hämarsoo. Savisaarte vara on jagatud! Kroonika, 1. detsember 2009
**Stephan Raabe** (Rabe), **Steppinsch Krauklis** ehk **Ronga Tehvan** oli 18. sajandi Rootsi-vastases propaganda- ja kõmukirjanduses esinev Liivimaa talupoeg, hiljem nimetatud Lipumäe möldriks Toilast, kes juhatanud Põhjasõja ajal Rootsi kuninga Karl XII 1000-mehelise ratsasalga kõrvalisi soo- ja metsateid pidi vene tsaari Peeter I sõjaväe selja taha, mille tulemusena rootslased võitsid Pühajõe lahingu ja hiljem Narva lahingu. Ta juhatanud rootsi ratsasalga Pühajõest (Narva poolt) Voka mõisa peale, kus asus vene väeülema Boriss Šeremetevi staap. Kaasaegsete piltide järgi osales ta ka Narva lahingus otse Karl XII kõrval.

Poola ning Saksi propaganda järgi oli ta kehastunud saatan, sest kui rootslased oleksid olnud ausad inimesed, siis ei oleks nad venelastele selja tagant kallale tunginud, vaid ausalt silm silma vastu võidelnud.

Tõenäoliselt ei olnud ta lätlane "Steppinsch Krauklis", nagu seda hilisemas kirjanduses on väidetud, sest Põhja-Lätist pärit talupoeg ei oleks tõenäoliselt Virumaa maastikul orienteeruda suutnud.

Propagandaplakat Stephan Raabest. Johann Christoph Brotze kogust

Propagandaplakatid Stephan Raabest
----------------------------------

Raabet kujutati tollasel propagandaplakatil, mida levitati üle Euroopa. Ta on neil kujutatud alati samas asendis, takuse talupojavammuse, mütsi, kepi ja märsiga habemikuna.

Prantsuskeelsel plakatil on tekst: *"Müügil Pariisis Trouvini juures Grand Monarque’is St Jacques’i tänaval kuninglikul loal: tõetruu portree talumehest, kes tuhande seitsmesajandal aastal juhatas Narva all Rootsi kuninga ringiga moskoviitide laagrisse, mille tulemusel Tema Kuninglik Majesteet saavutas mälestusväärse võidu."*

Hollandikeelsel plakatil on tekst: *"See on tõene joonistus Liivimaa talupojast, kes viis Rootsi kuninga jalgsi mööda kaugeid ja ebatavalisi teid läbi metsa ja lume Narva linna juurde, mida moskoviidid piirasid. Ilma temata poleks Rootsi Majesteet saavutanud 30. novembril 1700. aastal suurt võitu. Valitseja tunnustas teda väljapaistva teenistuse eest, annetades liivimaalasele tasuks aastase sissetuleku."*

Saksakeelsel plakatil on tekst: *"Pilt ühest talupojast, kes Tema Majesteedi Rootsi kuninga enne Narvat läbi soo ühte kõrvalteed pidi moskoviitide laagri taha juhtis."*

Vaata ka
--------

* Pühajõe lahing, Narva lahing (1700), Põhjasõda Eesti alal

Viited
------

1. ↑  http://kolmekrooniklubi.eu/
Koobaltkollane
**Aureoliin** (ladina keelest *aureola* 'kullavärvi'), ka **koobaltkollane** on kollane anorgaaniline tehislik värvipigment, mida on kasutatud õli- ja akvarellvärvides.

Keemiliselt koostiselt on ta kaaliumkoobaltnitrit, valemiga K3[Co(NO2)6]. Rahvusvahelises värvainete indeksis on ta tähised PY40 (Pigment Yellow 40) ja 77357.

Ajalugu
-------

Esimesena sünteesis selle Nikolaus Wolfgang Fischer 1831. aastal Breslaus ja seejärel Émile Saint-Evre tema avastusest sõltumatult uuesti 1851. aastal. Pigmenti valmistatakse äädikhappe segamisel koobaltisoolaga koos kaaliumnitriti kontsentreeritud lahusega. Sade filtreeritakse, pestakse läbi ja kuivatatakse. N. W. Fischer kirjeldab pigmendi valmistamist artiklis "Ueber die salpetrichtsauren Salze" ajakirjas Annalen der Physik (1848).

Omadused
--------

Aureoliin on väga läbipaistev, laseeriv pigment, mõnevõrra teistest värvustest läbitungiv ja keskmise kollase värvusega. Võrreldes sidrunkollasega on ta toon murtum ja soojem, prantsuse keeles on olemas ka värvusenimi *aureolin*. Laseerivuse poolest on seda pakutud india kollase asendajaks. Pigmendi püsivuse üle vaieldakse, õlivärvides sobib ta kõigi anorgaaniliste pigmentidega, kuid seda ei tohi mingil juhul segada orgaaniliste ainetega. Ühed hindavad seda akvarellvärvides valguspüsivaks ja stabiilseks, teised heidavad ette, et värv tumeneb ja hallineb aja jooksul.

Kasutamine
----------

Ebapiisava püsivuse ja tootmisprotsessi kalliduse tõttu on pigment jäänud vähepopulaarseks. Eksklusiivse õlivärvina toodavad seda vähesel määral värvitootja Holbein ja veel mõni üksik tootja, akvarellvärvides kasutatakse seda siiski laialdasemalt, näiteks müüvad aureoliinkollast akvarellvärvi Rembrandt, Rowney, Daniel Smith, Sennelier, Winsor & Newton.

Viited
------

1. 1 2 3
2. 1 2
3. ↑
4. ↑
5. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 2. märts 2019. Vaadatud 1. märtsil 2019.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
6. ↑
7. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 2. märts 2019. Vaadatud 1. märtsil 2019.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
8. ↑

Välislingid
-----------

* Aureoliin veebinäitusel Pigments through the Ages
* Aureoliin värvipigmentide ja kunstiajaloo portaalis colourlex.com
* Aureoliin portaalis CAMEO: Conservation & Art Materials Encyclopedia Online
* Youtube: Aureoliini valmistamine (inglise keeles)