recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Jaan Sööt 1993. aastal
Jaan Sööt 1996. aastal
**Jaan Sööt** (sündinud 26. septembril 1964 Tartus) on eesti muusik.

Ta on tuntud peamiselt ansambli Jäääär eestvedajana, kuid on osalenud ka ansamblites Jääboiler (kahekesi InBoiliga), Lindpriid, Pantokraator, L'Dorado, Helena Wanje jmt.

Sööt sündis Tartus, kuid kooliteed käis Põlvas, kus lõpetas ka keskkooli. Ta õppis Tallinna Riiklikus Konservatooriumis muusikapedagoogikat, kuid ei lõpetanud. Seejärel jätkas Sööt õpinguid Heino Elleri nimelises Tartu Muusikakoolis, kus õppis muusikateooriat ja muusikaajalugu.

Pärast kooli lõpetamist töötas ta kolm aastat Eesti Rahva Muuseumi vanemteadurina. Aastail 1994–2000 oli Sööt Viljandi Kultuuriakadeemia muusikaosakonna õpetaja. Alates 2004. aastast oli Sööt aastaid Pärnu Sütevaka Humanitaargümnaasiumi kitarriõpetaja.

2011. aasta Riigikogu valimistel kandideeris ta Erakonna Eestimaa Rohelised nimekirjas, kuid ei osutunud valituks.

Isiklikku
---------

Ta on olnud kolm korda abielus ning tal on viis last.

Tema ema on muusikapedagoog Ülle-Liis Sööt.

Tunnustus
---------

* 2024 Valgetähe V klassi teenetemärk

Albumid
-------

* 2009 – "Iseendale"

Viited
------

1. 1 2 3  Tammert, Triin. Jaan Sööt, enne jäääätulemist. – Postimees: Arter, 01.11.2014, lk 5–7.
**Evald Abram Jalak** (kuni 1935 **Jalakas**, kuni 1936 **Jallak**; 24. veebruar (11. veebruar vkj) 1903 Kursi (teistel andmetel Kosu-Kaidaste ), Kolga vald – 13. aprill 1974 Tallinn) oli eesti ajakirjanik ja kirjanik. Pseudonüümid **Eesav Edvard Puuslik**, **Eevalt Viskel**, **Peeter Torkram**.

Elulugu
-------

Lõpetas 1925. aastal Tallinna Reaalkooli ja õppis aastatel 1925–1928 Tartu Ülikoolis õigusteadust. Töötas alates 1925. aastast Rahvalehes, aastatel 1926–1940 Päevalehes, avaldades neis följetone, reportaaže jm kirjutisi. Ta oli 1940. aastal Kommunisti kirjanduslik kaastöötaja ja aastatel 1940–1961 poliitvangina vangilaagris ja asumisel. Eestisse naasmise järel ilmus temalt Kodumaas, Õhtulehes ja Pikris vesteid ja följetone.

Teoseid
-------

### Kogumik (följetonid, vested)

* "Eesav Edvard Puuslik ja teised" (1965)

Isiklikku
---------

Tema abielust Heline-Rosalie (Helmi) Rosenbergiga (1903–1975) sündis 1932 tütar Tiiu-Ann Jalakas (abielus Tiiu-Ann Salasoo).

Viited
------

1. ↑  "Eesti biograafiline andmebaas ISIK: Jalak, Evald Abram". Originaali arhiivikoopia seisuga 9. juuni 2007. Vaadatud 25. jaanuaril 2010.
2. ↑  Saaga: Evald-Abram Jalaki sünd Kuusalu koguduse sünnimeetrikas: EAA.1216.1.276, sünd #72 (vaatamiseks vajalik registreerimine)
3. ↑  Härmakosu; Niidipõllu talu ja Evald-Abram Jalakas Kuusalu koguduse pesonaalraamatus, Saaga: EAA.1216.1.284 (vaatamiseks vajalik registreerimine)
4. ↑  TLÜAR väliseesti isikud: Salasoo, Tiiu

Kirjandus
---------

* Meelik Kahu, "Paarkümmend aastat koos *Eesav Puuslikuga*" – Keel ja Kirjandus 1983, nr 12, lk 676–679

Välislingid
-----------

* Eesti kommunismiohvrid 1940–1991
* Evald Abram Jalak Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
**Vladimir** (vene Владимир) on venepärane mehenimi.

2017. aasta seisuga oli see Eestis populaarsuselt 2. mehenimi. 1. jaanuari 2017 seisuga oli Eestis eesnimi Vladimir 11508 mehel. Vladimir oli keskmiselt 56 aasta vanune (mediaanvanus oli 59).

Kõige populaarsem oli eesnimi Vladimir vanuserühmas 60–64, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 239,69 ning Ida-Viru maakonnas, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 216,94.

2024. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis eesnimi Vladimir 9731 mehel. Vladimir oli populaarsuselt 3. mehenimi. Kõige populaarsem oli eesnimi Vladimir vanuserühmas 70–74, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 211,63.

Vladimiri hellitusnimed on Volodja, Vova, Vlad, Vladik, Vovik jt.

Nime ukrainapärane variant on Володимир (Volodõmõr või Volodymyr) ja valgevenepärane variant Уладзімір (Uladzimir).

Nime kandjaid
-------------

* Vladimir Avilov, eesti jalgpallur
* Vladimir Lenin, vene revolutsionäär ja Nõukogude Venemaa riigitegelane
* Vladimir Putin, Venemaa poliitik
* Vladimir Tell, eesti jalgpallur
* Vladimir Voskoboinikov, eesti jalgpallur
* Vladimir Oravsky, rootsi autor

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 22. september 2017. Vaadatud 3. mail 2018.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
2. ↑
Venemaa Libertaarse Partei logo
**Venemaa Libertaarne Partei** (vene keeles Либертарианская партия России, lühend ЛПР **LPR**) on poliitiline partei Venemaal, mis propageerib riigi arengut libertaarses suunas. 

Venemaa justiitsministeerium pole tänini LPR-i registreerinud (nagu ka mitmeid teisi opositsiooniliste vaadetega parteisid, sealhulgas Aleksei Navalnõi juhitavat parteid).

2008. aasta veebruaris toimus Venemaa Libertaarse Partei asutamiskonverents. Partei asutamise kuupäevaks loetakse 15. aprilli 2008, kui justiitsministeeriumile esitati teade partei orgkomitee loomise kohta.

Alates 2009. aastast on partei edendanud Tea Party liikumist Venemaal. 

3. aprillil 2012 osales partei liider Andrei Šalnev Venemaa presidendi Dmitri Medvedevi kohtumisel poliitiliste parteide loomise initsiatiivgruppide juhtidega.

2012. aasta oktoobris kandideerisid Andrei Šalnev ja Vladimir Ossenin Venemaa opositsiooni koordinatsiooninõukokku, kuid ei osutunud valituks. 

Mihhail Svetov, libertaarsete ideede peamine populariseerija Venemaal
2013. aasta märtsis peeti Moskvas Venemaa Libertaarse Partei asutamiskongress, kus partei juhtimiseks valiti juhtorgan – föderaalkomitee, mille etteotsa valiti Andrei Šalnev.

2015. aasta aprillis teatas LPR liitumisest RPR–PARNAS-i baasil moodustatud opositsioonijõudude koalitsiooniga, et osaleda 2015. aasta regionaalvalimistel ja 2016. aasta septembris kavandatud Riigiduuma valimistel.

2017. aasta märtsis toimunud partei kongressil valiti partei esimeheks Sergei Boiko.

Alates 2017. aastast on partei föderaalkomitee liikme Mihhail Svetovi YouTube'i kanal SVTV saavutanud suurt populaarsust ning suhtlusportaalis Telegram on korraldatud avalikke jututubasid. Regionaalosakondade iseseisev tegevus kasvas oluliselt. 2017. aasta juuni seisuga oli partei liikmeid veidi üle 1000 inimese, sealhulgas Moskva osakonnas ligi 200 inimest.

Viited
------

1. ↑  Михаил Светов: о ФСБ, Навальном и сексе с эльфийкой. stanok.space, 29. aprill 2018
2. ↑  Отчет: 9 марта 2013 состоялся учредительный съезд Либертарианской партии России[*alaline kõdulink*]. archive.lp-russia.org, 15. märts 2013
3. ↑  «Власть очень умная. Была бы тупой — мы бы давно ее победили». znak.com, 19. juunis 2018

Välislingid
-----------

* Koduleht
**Andres Jüri Winter** (Andrew George Winter; 7. aprill 1892 Sindi – 27. oktoober 1958 Boston) oli eesti kunstnik.

Elukäik
-------

Pärast Sindi ministeeriumikooli lõpetamist asus ta 1913. aastal laevale ja töötas seitse aastat meremehena. Aastatel 1914–1916 tegi Winter Briti laevadel teenides läbi I maailmasõja. 1916. aastal jõudis ta New Yorki ja asus sõitma USA kaubalaevastikus.

1921. aastal sai ta USA kodakondsuse ja alustas õpinguid New Yorgi kunstiakadeemias. 1925. aastal lõpetas ta akadeemia Mooney stipendiumiga, mille eest täiendas end kunsti vallas Roomas ja Pariisis. 1926/1927 talvel peatus Winter Sindis venna juures. Sel ajal sündisid ka mõned maalid: isast, vabrikust, kasarmuist, kirikust. Söega joonistas ta perekonda. Hiljem õppis ta veel Cape Codi kunstikoolis ja L. C. Tiffany Foundationi juures.

Winter asus uuesti elama New Yorki. Ta võttis osa L. C. Tiffany ühingu tegevusest. Winteril jagus tellimusi ja tema teosed said järjest auhindu. Winteri teoseid osteti Ameerika olulistesse kunstimuuseumidesse ja valitsusasutustele.

1940. aastal kolis Winter USA Maine'i osariiki Monhegani saarele.

Looming
-------

Ta tegeles maastikumaaliga. Suurem osa loomingust kujutab merd, rannastseene ja rannamaastikke. Tema teoseid on omandanud muuseumid ja paljud asutused. Näiteks teos "Tuulevaikus Gibraltari lähedal" asub Newport Newsi meremuuseumis, aga "Autoportree", "Rannavalve kordon ja tuletorn" ja "Töötajad merel" National Academy of Designis.

Viited
------

1. ↑  Akadeemik A. Winter suri - Stockholms-Tidningen Eestlastele, 06.11.1958
2. 1 2  Eesti kunstnik Sindist tunnustatud Ameerikas - Stockholms-Tidningen
Eestlastele, 04.11.1958
3. 1 2  Andres Eilart, Ameerika kuulutas meile tundmatu eestlase kõige mõjukamate hulka - Maaleht, 21.05.2015
|  |  |
| --- | --- |
|  | **See artikkel on esitatud kustutamiseks.**
Põhjus: **pole tähelepanuväärne. Puudub en:WP:SIGCOV** 
Lisateavet võid leida arutelu- või ajalooleheküljelt. Vaata ka: Vikipeedia:Artiklite kustutamise kord. Kustutamisettepaneku saad vaidlustada arutelulehel. |

**Aet Saarts** (sündinud 13. aprillil 1968) on eesti otorinolarüngoloog (kõrva-nina-kurguarst), kirurg. 

Ta lõpetas 1986. aastal Põltsamaa Keskkooli ning 1993. aastal Tartu Ülikooli arstiteaduskonna.

Aastatel 1993–1995 läbis ta Mustamäe Haiglas internatuuri ning aastatel 1995–1998 residentuuri Tartu Ülikoolis kõrva-nina-kurguhaiguste alal.

Alates 1998. aastast alates töötab ta Põhja-Eesti Regionaalhaiglas otorinolarüngoloogina.

Aastatel 2011–2017 töötas osalise töökoormusega Soomes EPSHP (Etelä-Pohjanmaan sairaanhoitopiiri) haiglas ja Suomen Terveystalos.

Alates 2009. aastast on ta ilu- ja tervisekeskuse The Health Clinic koostööpartner ning kirurg, kes on spetsialiseerunud rinoplastika operatsioonidele (nina korrigeerimine).

Aet Saarts kuulub Tallinna Arstide Liitu ning Eesti Kõrva-Nina-Kurguarstide ja Pea- ja Kaelakirurgide Seltsi.

Välislingid
-----------

* Tutvustus ja foto
**Pseudo-** või **polüsilindriliste projektsioonide** kontseptsiooni pakkus polükooniliste projektsioonide silindrilise analoogina esimesena välja Šveitsi päritolu Ameerika geograaf ja kartograaf Waldo R. Tobler. Pseudosilindrilisi projektsioone on võimalik koostada erinevate silindriliste projektsioonide omaduste kombineerimise teel, kusjuures osad pseudosilindrilised projektsioonid on omakorda teiste sama klassi projektsioonide modifikatsioonid.

Omadused
--------

Enamiku silindriliste projektsioonide puhul esinevad normaalaspektis suurematel laiustel tugevad moonutused kuju osas ning enamasti on ka pindala tegelikkusega võrreldes suurendatud. Poolused on kujutatud välja venitatud joontena ja näiteks Mercatori projektsioonis ei ole neid võimalik üldse kujutada. Pseudosilindriliste projektsioonide klass üritab saavutada kuju ja pindala moonutuste kompromissi, kusjuures normaalaspektis iseloomustavad pseudosilindrilisi projektsioone sirged kollineaarsed paralleelid, mille vahed ei ole tingimata võrdsed, ning kõveratena kujutatud meridiaanid (välja arvatud telgmeridiaan), mille vahe ekvaatoril on võrdne. Pseudosilindrilistel projektsioonidel on kaks moondevaba joont või punkti, millest kaugenedes erimõõtkava suureneb.

Horisontaalsed paralleelid aitavad visuaalselt paremini säilitada laiustevahelisi suhteid, mistõttu on pseudosilindriliste projektsioonide kasutamine levinud selliste nähtuste esitamise korral, mis sõltuvad suuresti asukoha kaugusest ekvaatorist, näiteks päeva kestus, erinevad klimaatilised näitajad, tuul või kliimamuutused. Samuti võimaldab mõõtkava säilimine paralleelidel lihtsustada mõõtmisi paralleelide sihis. Sarnaselt silindriliste projektsioonidega esinevad ka pseudosilindriliste projektsioonide puhul poolustel tugevad kuju moonutused. Seega ei ole pseudosilindrilised projektsioonid enamasti konformsed ning kõige levinumaks omaduseks on selle klassi puhul õigepindsus. Kuna üldjuhul kujutavad pseudosilindrilist projektsiooni kasutavad kaardid tervet maailma, on need levinud mitmesugustes atlastes sellise temaatilise informatsiooni esitamisel, mis nõuab pindalade suhete säilimist. Seejuures võib maailma põhijoonis sõltuvalt meridiaanide ja pooluste (joon või punkt) kujust olla nii elliptiline, rektilineaarne kui ka parabooli, hüperbooli või sinusoidi abil konstrueeritud.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| * Mollweide

 | * Sinusoidne

 | * Goode'i homolosiinne

 |
| * Eckerti IV

 | * Eckerti VI

 | * Collignoni

 |

Vaata ka
--------

* Kaardiprojektsioonide loend
* Kaart
* Kartograafia

Viited
------

1. 1 2 3  Furuti, C.A. 2014. Pseudocylindrical Projections. Carlos A. Furuti Home Page. Viimati vaadatud: 22.04.2017.
2. 1 2  Aunap, R. 1997. Kaardiprojektsioonid. Viimati vaadatud: 22.04.2017.
Ilkka Kanerva (2016)
**Ilkka Armas Mikael Kanerva** (28. jaanuar 1948 Lokalahti – 14. aprill 2022 Turu) oli Soome poliitik, Rahvusliku Koonderakonna ja Eduskunna liige. Aastatel 2007–2008 oli ta Soome välisminister. 

1980. aastal sai ta magistrikraadi politoloogias Turu Ülikoolis. Esimest korda valiti Kanerva Eduskunda 1975. aastal. Aastatel 1990–1991 oli Kanerva minister kaubandus- ja tööstusministeeriumis Harri Holkeri valitsuses. Alates 2011. aastast oli ta pikaaegseim Soome parlamendiliige. 

Soome välisministrina oli Kanerva 2008. aastal Euroopa Julgeoleku- ja Koostööorganisatsiooni esimees. Aastatel 2014 kuni 2016 oli ta Euroopa Julgeoleku- ja Koostööorganisatsiooni Parlamentaarse Assamblee president.

1. aprillil 2008 teatas Soome Rahvuslik Koonderakond Kanerva tagasiastumisest välisministri kohalt. Kanerva saatis oma töötelefonilt sadu seksuaalse alatooniga sõnumeid erootilisele tantsijale Johanna Tukiainenile. Kanerva läks haiguslehele 1. aprillil 2008 ja tema ametiaeg lõppes ametlikult 4. aprillil 2008.

Viited
------

1. ↑  Kai Jääskeläinen; Jaana Hevonoja (15. aprill 2022). "Kansanedustaja Ilkka Kanerva on kuollut – presidentti Niinistö: "Syvän vakuuttava ääni ja ajatus on hiljennyt" | Kokoomuksen puoluejohdon mukaan Ilkka Kanerva menehtyi vakavaan sairauteen torstaina". *yle.fi* (soome). Yle. Vaadatud 15. aprillil 2022.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Raimo Vistbacka** | **Soome transpordiminister**1990–1991 | Järgnev**Ole Norrback** |
Võnnu kirik
**Võnnu Jakobi kirik** on kirik Tartumaal Võnnu alevikus.

Võnnu kiriku eestvaade
Kirik ehitati aastail 1232–1236, hiljem on seda korduvalt ümber ehitatud ja oluliselt suuremaks tehtud.

See on üks suuremaid maakirikuid Eestis. 1997. aastal kanti kirik kultuurimälestiste riiklikku registrisse.

Kirikus tegutseb EELK Võnnu Jakobi kogudus.

Kiriku pargis kasvas kirikuõpetaja Eduard Philipp Körberi istutatud peaaegu 200-aastane tamm. Võnnu kiriku altarimaali "Kristuse ristilöömine" on maalinud 1871. aastal baltisaksa kunstnik Otto Friedrich Theodor von Möller.

Vaata ka
--------

* Keila kirik

Viited
------

1. ↑  Võnnu kirik kultuurimälestiste riiklikus registris
2. ↑  Toomas Jüriado (13. veebruar 2018). "Uudistaja 14.02.2018". *Uudistaja*. MTÜ Loodusajakiri. Originaali arhiivikoopia seisuga 17. veebruar 2018.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Võnnu kirik** |

* Võnnu kirikust kultuurimälestiste riiklikus registris

Võnnu kirik
Võnnu kihelkond

**Kirik**: Võnnu  

**Mõisad**: Ahja mõis | Issaku mõis | Kaagvere mõis | Kiidjärve mõis | Kriimani mõis | Kurista mõis | Kõnnu mõis | Leevi mõis | Lootvina mõis | Mäksa mõis | Poka mõis | Rasina mõis | Sarakuste mõis | Tammepee mõis | Uue-Kastre mõis | Vana-Kastre mõis | Vastse-Kuuste mõis
**Pooljuhtelektroonika** on elektroonika haru, mis põhineb pooljuhtmaterjalide kasutamisel. Pooljuhtelektroonika tegeleb pooljuhtidel põhinevate elektroonikakomponentide väljatöötamise, valmistamise ja rakendamisega.

Juba lampelektroonika laialdase kasutamise ajal 20. sajandi esimesel poolel hakati pooljuhtmaterjale kasutama peamiselt dioodde valmistamiseks, seda kohati lausa kodustes tingimustes (näiteks nn detektorvastuvõtjas). Väga laialdase leviku osaliseks said kuproks- ja seleenalaldid. Pooljuhtmaterjalidest hakati valmistama mitmesugused (temperatuuri, valguse, kiirguste, magnetvälja) sensoreid.

Tõeliselt laia leviku sai pooljuhtide kasutamine aga koos bipolaartransistori leiutamisega 1947. aastal. Peamise materjalina oli algul kasutusel germaanium (Ge), kuid peagi vahetas räni (Si) selle välja.

Kuigi väljatransistori kui elektronlambi analoogi (n-ö kütteta lambi) mõte ise on palju vanem (Lilienfeld, 1925), jõuti väljatransistori praktilise teostamiseni alles 1950. aastatel, ja siis jäi see tulemus suuresti bipolaartransistori kiire leviku varju.

Kui 1960. aastatel algas üleminek üksiktransistoridelt integraallülitustele, põhinesid need lülitused (kuuldeaparaatide võimendid, diferentsvõimendiid, operatsioonvõimendid) samuti bipolaartransistoridel. Väljatransistor isoleeritud paisuga versioonina (nn MOSFET) ja seejärel komplementaarsel kujul CMOS-lülitusena tõrjus 1970. aastatel bipolaartransistori välja ja leidis laialdast rakendust, algul laiatarbelistest integraallülitustes, eriti mikroprotsessortehnikas ja arvutitehnikas üldse. 

Tänapäeva pooljuhtelektroonika – mikroelektroonika – tegeleb paljudest (kuni miljarditest) üliväikestest (mõne nanomeetri suurustest elementidest) koosnevate ja ühele mikrokiibile mahutatud elektroonikalülitustega.

Eestis on pooljuhtseadiseid ja mikrolülitusi toodetud alates 1958. aastast Tallinna Pooljuhttakistite Tehases, mida hiljem kutsuti pooljuhtseadiste tehaseks, ametlikult Hans Pöögelmanni nimeliseks Elektrotehnika Tehaseks, hiljem Tondi Elektroonikaks.

Viited
------

1. ↑  Harry Tani ja Enn Velmre (1967). *Pooljuhtseadised ja nende kasutamine*. Tallinn: Valgus.
2. ↑  "Halli tajur".
3. ↑  "Julius Edgar Lilienfeld". Vaadatud 08.06.2018.
**Plagiaat** (ladina keeles *plagiarus* "inimeseröövija, orjakaupmees") ehk **loomevargus** on võõra teose või selle osade avaldamine enda omadena. Plagiaadiks nimetatakse ka kirjaniku teose trükis avaldamist ilma tema nõusolekuta.

Mistahes teost saab pidada plagiaadiks vaid juhul, kui see vastab kolmele kriteeriumile. Esiteks: esineb äratuntav sarnasus kahtlustatava teose ja mõne varasema teose vahel. Teiseks: teoste vahel esinevat sarnasust ei ole võimalik seletada juhusega. Kolmandaks: teose autor ei ole viitamise või tänusõnadega või muul viisil tunnistanud varasema teose kasutamist.

öl

Tekstilisel kujul olevate teoste puhul on võimalik plagiaati tuvastada spetsiaalsete programmide abil, mis võrdlevad etteantud teksti mingisuguses andmebaasis olevate tekstidega. Üldjuhul on andmebaasiks mõne interneti otsingumootori (Google, Yahoo!, Bing) poolt indekseeritud veebilehed. Võimalik on ka näiteks ühe õppeaine õpilaste töödest luua andmebaas, mille piires programm püüab tuvastada sarnaseid töid. Tuntuim plagiaadituvastust võimaldav veebileht on turnitin.com. Tegemist on tasulise programmiga, mis võrdleb etteantud teksti enam kui 15 miljardi veebilehega. WCopyFind on vabavaraline programm, mis võimaldab võrrelda etteantud tekste (näiteks õpilaste esitatud referaate) omavahel. Tasuta ja spetsiaalselt eestikeelsete tekstide jaoks on mõeldud Tallinna Tehnikakõrgkoolis loodud plagiaadituvastusvahend.

Vaata ka
--------

* autoriõigus
* autoriõiguse seadus
* võltsing

Viited
------

1. 1 2  Reet Neithal, *Mis on mis kirjanduses: kirjandusterminite leksikon keskkoolile* (Tallinn: Koolibri, 1999 (Tartu: Greif)), lk 115–116.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Plagiaat** |

* Loomevargus ehk plagiaat Tartu Ülikooli filosoofiateaduskond
**Andréas Kontokánis** (uuskreeka keeles Ανδρέας Κοντοκάνης; sündinud 1981. aastal Ateenas) on kreeka fotograaf ja malekohtunik. 

Kontokánis töötab internetiturunduse konsultandina.

2007. aastal sai ta Rahvusvaheliselt Maleföderatsioonilt FIDE arbiitri ja 2008. aastal rahvusvahelise arbiitri nimetuse.

Kontokánis on tegutsenud maleturniiridel malekohtuniku ja fotograafina.

Fotojäädvustusi Bakuu maleolümpialt
-----------------------------------

Kontokánis käis fotograafina septembris 2016 Bakuus toimunud 42. maleolümpial, kus tegi mitusada pilti, pea kõik need laaditi Wikimedia Commonsi andmebaasi. Allpool mõned tema Bakuus tehtud piltidest.

* Ju WenjunJu Wenjun
* Hou YifanHou Yifan
* Dana Reizniece-OzolaDana Reizniece-Ozola
* Alattar GhaydaAlattar Ghayda
* Magnus CarlsenMagnus Carlsen
* Spyrídon SkémprisSpyrídon Skémpris
* Aleksandr GrištšukAleksandr Grištšuk
* Pentala HarikrishnaPentala Harikrishna
* Vladimir KramnikVladimir Kramnik
* Jolanta ZawadzkaJolanta Zawadzka
* Salem SalehSalem Saleh

Viited
------

1. 1 2  About me. andreas.photo
2. ↑  Kontokanis, Andreas. ratings.fide.com

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Andréas Kontokánis**
 |

* Andréas Kontokánis FIDE andmebaasis
* Andréas Kontokánise koduleht
**Theodor Heinrich Renatus Hesse** (28. märts 1837 Kuressaare – 19. veebruar 1927 Kanigowo) oli Eesti vaimulik.

Õppis aastatel 1857–1862 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Ordineeriti aastal 1864 õpetajaks.

Oli 1864–1871 Mustjala Anna koguduse õpetaja. 1871–1903 oli Sangaste ja Laatre koguduse õpetaja. Alates 1903 elas Tartus. Alates 1924 elas Ida-Preisimaal Neidenburgi maakonnas Kandienis (praegu Kanigowo Nidzica maakonnas Warmia-Masuuria vojevoodkonnas).

Isiklikku
---------

Tema isa oli Saaremaa superintendent Conrad Eduard Hesse. Poeg Eduard Alexander Hesse oli luterlik vaimulik Jekaterinoslavis; poeg Albert Freimund Daniel Hesse oli Sangaste ja Laatre koguduse õpetaja ning hiljem pastor Ida-Preisimaal Kandienis (praegu Kanigowo) ja Lötzenis (praegu Giżycko Warmia-Masuuria vojevoodkonnas) ning poeg Carl Immanuel Philipp Hesse, kes mõrvati 18. detsembril 1918 enamlaste poolt, oli Jõhvi Mihkli koguduse õpetaja.

Viited
------

1. ↑  Lexikon deutschbaltischer Theologen seit 1920. Bearbeitet von Wilhelm Neander. 2 auflage 1988, bearbeitet von C. Helmut Intelmann
2. ↑  Erik Amburger "Die Pastoren der evangelischen Kirchen Rußlands" vom Ende des 16. Jahrhunderts bis 1937 Ein biographisches Lexikon Institut Nordostdeutsches Kulturwerk Martin Luther Verlag 1998

Välislingid
-----------

* Theodor Heinrich Renatus Hesse Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel on Räpina luteriusu kirikust; teiste Räpina kirikute kohta vaata artiklit Räpina metodisti kirik ja Räpina Püha Sakariase ja Elisabeti õigeusu kirik* |

---

Räpina Miikaeli kirik, 2011
**Räpina Miikaeli kirik** on luterlik kirik Räpinas.

Räpina Miikaeli kirik valmis 1785. aastal. Kirik kombineerib hilisbaroklikku ja varaklassitsistlikku stiili, kiriku müürid on maakivist ja kaetud krohviga. Kiriku esikülge kaunistavad samast ajast pärit allegoorilised skulptuurid, mis kujutavad Lootust ja Usku. Kiriku kellatorn on barokses stiilis.Kirikus asub Carl Antropoffi 1871. aastal maalitud kaheosaline altarimaal "Ülestõusnu ilmumine Magdala Maarjale" ja "Jeesuse haudapanek".

Kirikut kasutab EELK Räpina Miikaeli kogudus.

Galerii
-------

* 
* Kiriku interjöörKiriku interjöör
* OreliprospektOreliprospekt
* Kiriku kantselKiriku kantsel
* Kiriku altar koos aiagaKiriku altar koos aiaga
* Altarimaal "Kristuse taganutmine", C. Antropoff, 1871 (õli, lõuend)Altarimaal "Kristuse taganutmine", C. Antropoff, 1871 (õli, lõuend)
* Altarimaal "Kristuse ilmumine Maarja Magdaleenale", C. Antropoff, 1871 (õli, lõuend)Altarimaal "Kristuse ilmumine Maarja Magdaleenale", C. Antropoff, 1871 (õli, lõuend)

Viited
------

1. ↑  Krista Kodres (2007). *Eesti kunsti ajalugu 3. osa 1770-1840*. Kultuurileht.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Räpina kirik** |

* Räpina kirik kultuurimälestiste riiklikus registris Muuda Vikiandmetes
Hollywoodi silt
**Hollywoodi silt** (inglise keeles *Hollywood Sign*) on USA-s Californias Los Angeleses mäenõlvale püstitatud silt, mis moodustab sõna HOLLYWOOD. Silt koosneb üheksast hiiglaslikust tähest, mis on 13,7 meetrit kõrged. Kogu sildi pikkus on 106,7 meetrit. Silt asub Santa Monica mägedes Hollywood Hillsi piirkonnas Mount Lee mäel.

Hollywoodi silt avati ametlikult 13. juulil 1923. Algselt märkis silt nime "Hollywoodland", kuid viimased neli tähte eemaldati 1949. aastal toimunud parandustööde käigus. Silt loodi, et tõmmata tähelepanu lähedal asuvale uusarendusalale.

16. septembril 1932 sooritas mitmes Broadway näidendis edu saavutanud näitleja Peg Entwistle enesetapu, kui hüppas sildi H-tähe otsast alla. Entwistle oli masendunud sellest, et ei olnud suutnud Hollywoodis endale filmirolle leida.

Sildi korrashoiu eest hoolitseb Hollywood Sign Trust.

USA-s asuva Hollywoodi sildi eeskujul on Tallinna–Tartu maantee ääres Laeva küla kõrval Valmaotsa külas sarnane silt kirjaga "HOLLYWOOD".

Viited
------

1. ↑  "History of the Hollywood Sign". authentichollywood.com. Vaadatud 13.7.2017
2. ↑  "Kahel Hollywoodil on ühiseid jooni". tartu.postimees.ee. 26.6.2006

Välislingid
-----------

* Hollywood Sign Trust
**Johann Gutslaff** (ka Johanne(s) Gütslaff, Gutsleff) (sündinud Ida-Pommeris Daberis (praegune Poola linn Dobra Nowogardzka Lääne-Pomorze vojevoodkonnas); surnud 11. märtsil 1657 Tallinnas) oli baltisaksa pastor ja kirjamees. 

Gutslaff õppis Greifswaldi ja Leipzigi ülikoolis. 1639 õppis Academia Gustavianas, 1641. aastast töötas Urvaste pastorina. 

1644. aastal avaldas Urvaste pastor Johann Gutslaff Sõmerpalu mõisniku Hans Ohmi kulul raamatu "Lühike teade ja õpetus vääralt pühaks peetud Võhandu jõest Liivimaal". Raamatu teadaolevat ainueksemplari Eestis säilitatakse Tallinna Linnaarhiivis. J. Gutslaff tõlkis heebrea keelest lõunaeesti keelde osa vanast testamendist ja koostas lõunaeesti keele grammatika.

Urvaste kirikusse on Johann Gutslaffile kui koguduse nimekaimale pastorile paigaldatud mälestustahvel. Tema ametisoleku ajal käigus olnud armulauapeeker oli kirikus kasutusel 2004. aastani. 

1656–1658 aastate Vene-Rootsi sõja ajal, 1656. aastal asus Johann Gutslaff Tallinna, kus ta suri 1657. aastal katku. Tema poeg Eberhard Gutsleff vanem (1654–1724) oli baltisaksa teoloog, Tallinna Püha Vaimu koguduse abiõpetaja 1681–1700 ja koguduse pastor 1700–1724.

Johann Gutslaffi saksakeelse lõunaeesti keele grammatika tõlkis oma diplomitööna eesti keelde Marju Lepajõe.

Teoseid
-------

* "Kurtzer Bericht und Unterricht Von der Falsch-heilig genandten Bäche in Lieffland Wöhhanda"*.* Dorpt 1644. ('Vääralt pühaks peetud Võhandu jõest Liivimaal')
* "Observationes Grammaticae circa linguam Esthonicam*".* Dorpt 1648. ('Lõunaeesti keele grammatika')
* Vana Testament. Osaline tõlge lõunaeesti keelde, käsikirjas.

Viited
------

1. ↑  OOMIDE SUGUVÕSA, 18 apr. 2017 · Tallinna Linnaarhiiv
2. ↑  Toomas Paul (1999). *Toomas Paul. Eesti piiblitõlke ajalugu. Esimestest katsetest kuni 1999. aastani*. Tallinn: Emakeele Selts. Lk 302-307.

Kirjandus
---------

* Johannes Gutslaff: Kurtzer Bericht und Unterricht ueber die falsch-heilig genandten Baeche in Lieffland Woehhanda. – Kleio: ajaloo ajakiri, 1997 nr. 2, lk. 9–15.
**Pirita kloostri kirik** oli kirik keskaegse Pirita kloostri juures. Kirik valmis ja pühitseti 1436. aastal.

Kiriku sisemõõtmed olid 24 × 56 m, lääneviilu kõrgus 35 m, pindala 1360 m². See oli suurim kirikuhoone keskaegses Eestis. 

Kodakirik oli põhiplaanilt pikk mitmevõlvikuline ristkülik, mille jagas kaheks võrdseks osaks – konvendi- ja rahvakirikuks – vahevõre; esimesse pääses ainult kloostrist, teise ka maanteepoolsest portaalist. Suurpühade ajal, mil kõik külastajad kirikusse alati ära ei mahtunud, peeti jutlust väliskantslist, selle avaus on senini näha fassaadi ülaosas. Õdede koor paiknes põhjapoolses löövis, portaalist sisenedes vasakul. Õdedekoori all paiknes viis pihikambrit.

Kirikus oli vastavalt Birgitta ordu eeskirjadele 13 altarit, mis kandsid apostlite nimesid, nii et igal preestril oli nii-öelda oma altar ja apostel. Lisaks oli kirikus veel mitu kõrvalaltarit, sealhulgas püha Birgitta altar.

Vaata ka
--------

* Tartumaa Maarja-Magdaleena kihelkonna Vara Brigitta koguduse Vara kirik

Viited
------

1. ↑  Karl E. Napiersky, "Beiträge zur Geschichte der Kirchen und Prediger in Livland: Livländische Kirchen- und Prediger-Matrikel". Marien - Magdalenen, ehstnisch Maria kihhelkond mit dem Filial Warrol, oder St. Brigitten, ehstn Pirrita - kirrik, 1843 seite 90
Marmorisein mahajäetud Ruskeala marmorikarjääris. Karjala, Venemaa
Paljanduv marmor Karjalas
Hall marmor Uuralites
Roosa marmor Hakassias
**Marmor** (kreeka *marmaros* 'särav kivi') on karbonaatkivimite moondel tekkinud moondekivim.

Koostis ja omadused
-------------------

Marmor on laialt levinud moondekivim. Olenevalt sellest, kas marmor on tekkinud lubjakivist või dolokivist, koosnevad marmorid kas kaltsiidist või dolomiidist. Lisandina võib marmor sisaldada kvartsi, küünekivi, granaate, pürokseene, diopsiidi, serpentiini jne. 

Pealiskaudsel vaatlusel võib marmorit mõnikord kvartsiidiga segi ajada, kuid neil on lihtne vahet teha näiteks kõvaduse järgi. Et kvartsiit koosneb kvartsist, mille kõvadus on 7, ei saa teda nõelaga kriimustada. Marmor koosneb aga valdavalt kaltsiidist, mille kõvadus on 3, seetõttu saab marmorit nõelaga hõlpsasti kriimustada. Erinevalt kvartsiidist reageerib marmor ka hapetega, näiteks soolhappega, mille tilgutamisel marmorile järgneb reaktsioon, mille käigus eraldub kihisedes süsinikdioksiid.

Marmorite värvus on väga varieeruv – helevalgest mustani. Erikaal on 2,65...2,80. Marmorile on sageli omane voolutekstuur, mis tekib moonde käigus osaliselt ülessulanud kivimite liikumisest üksteise suhtes.

Liigid
------

Erineva värvuse ja tekstuuriga marmori liike nimetatakse sageli leidumiskoha või mõne omaduse järgi:

* Parose marmor
* Pentelikoni marmor
* Carrara marmor
* Früügia marmor ehk *pavonazzo* ('paabulinnusinine')

### Eesti marmoritaolised lubjakivid

Mitmeid Eesti neegeeideid on nimetatud marmoriks. Näiteks "Kalana marmor" või "Vasalemma marmor". Isegi Saaremaa dolomiiti on nimetatud "Saaremaa marmoriks". Et tegemist ei ole moondekivimitega, ei ole nende marmoriks nimetamine korrektne. Äärmisel juhul võib seda teha siis, kui sõna "marmor" panna jutumärkidesse. Eesti moondunud aluskorrakivimeis siiski leidub väheses koguses marmorit.

Kasutamine
----------

Marmorit kasutatakse ehitusmaterjali ja dekoratiivkivina. Kohati leidub marmorit maakoores suurtes kogustes. Kõige kuulsam on Carrara piirkond Itaalias, kust juba etruskid marmorit murdsid. 

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Marmor** |

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Marmor** |
Fail:File:Flickr - Saeima - 9.Saeimas deputāts Aigars Kalvītis.jpgAigars Kalvītis (2004)
**Aigars Kalvītis** (sündinud 27. juunil 1966 Riias) on Läti poliitik, endine Rahvapartei juht. Aastatel 2004–2007 oli ta Läti peaminister.

Aigars Kalvītis on lõpetanud Läti Põllumajandusülikooli 1992. aastal majanduse erialal. Ta valiti Läti Seimi 1998. aastal. Ta oli põllumajandusminister 1999–2000 ja majandusminister 2000–2002.

2005. aastal pälvis ta rahvusvahelist kriitikat homovastaste väljaütlemiste pärast.

27. märtsil 2007 allkirjastas ta Moskvas Venemaa peaministri Mihhail Fradkoviga Läti-Venemaa piirilepingu.

5. detsembril 2007 astus ta valitsust haaranud korruptsiooniskandaali tõttu koos oma valitsuskabinetiga ametist tagasi.

25. märtsil 2009 teatas Kalvītis, et loobub aktiivsest osalusest poliitikas.

2016. aasta oktoobris valiti ta Läti Jäähokiliidu presidendiks.

Tunnustus
---------

* 2005 Maarjamaa Risti I klassi teenetemärk

Vaata ka
--------

* Aigars Kalvītise esimene valitsus

Viited
------

1. ↑  VIDEO: Lipmana ēra beigusies; par Hokeja federācijas prezidentu kļūst Kalvītis Latvijas Sabiedriskie Mediji, 7. oktoober 2016

Välislingid
-----------

* Läti ekspeaminister Aigars Kalvitis lahkub poliitikast ERR, 26. märts 2009

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Indulis Emsis** | **Läti peaminister**2004–2007 | Järgnev**Ivars Godmanis** |

| * v
* r
Läti peaministrid |
| --- |
| aastatel 1918–1940 | 
Ulmanis **·**  Meierovics **·**  Pauļuks **·**  Meierovics **·**  Zāmuēls **·**  Celmiņš **·**  Ulmanis **·**  Alberings **·**  Skujenieks **·**  Juraševskis **·**  Celmiņš **·**  Ulmanis **·**  Skujenieks **·**  Bļodnieks **·**  Ulmanis |  |
| alates 1990. aastast | 
Godmanis **·**  Birkavs **·**  Gailis **·**  Šķēle **·**  Krasts **·**  Krištopans **·**  Šķēle **·**  Bērziņš **·**  Repše **·**  Emsis **·**  Kalvītis **·**  Godmanis **·**  Dombrovskis **·**  Straujuma **·**  Kučinskis **·**  Kariņš **·**  Siliņa |
**Otto Sillapere** (kuni 1938 **Otto Silber**; 17. märts (5. märts vkj) 1893 Kehtna vald, Rapla kihelkond, Harjumaa – 23. detsember 1940 Saue vald, Harjumaa) oli Eesti sõjaväelane (kapten), jalgpallur ja sporditegelane. 

Ta võitles Esimeses maailmasõjas ja Vabadussõjas. 

Aastail 1920–1926 võistles ta Eestit koondises 20 korral, sealhulgas 1924. aasta suveolümpiamängude jalgpallivõistlusel Pariisis. Ta oli Eesti koondise kapten esimeses maavõistlusmängus Soomega 1920. aastal.

Ta oli üks Tallinna JK asutajaliikmeid ning kuulus nii TJK kui ka Eesti Jalgpalli Liidu juhatusse. Ta tegutses ka jalgpallikohtunikuna.

Ta hukkus liiklusõnnetuses 23. detsembril 1940 Saue vallas ja maeti Tallinna Kaitseväe kalmistule.

Tunnustus
---------

* 1936 Kotkaristi V klassi teenetemärk

Isiklikku
---------

Ta vend oli jalgpallur August Sillapere.

Vaata ka
--------

* Eesti jalgpallikoondislaste loend

Viited
------

1. ↑  "Kõik Eesti internatsionaalid". Eesti Jalgpalli Liit. Vaadatud 23. detsembril 2013.
2. ↑  "Silber, Otto". Eesti spordi biograafiline leksikon. Vaadatud 23. detsembril 2013.

Välislingid
-----------

* Eesti ohvitserid 1918-1940
* Biograafia ESBL-is
* Haud Tallinna Kaitseväe kalmistul
**Janar Talts** (sündinud 7. aprillil 1983) on eesti endine elukutseline korvpallur, kes töötab 2019. aastast Tartu Ülikooli korvpallimeeskonna spordidirektorina.

Aastatel 2004–2019 Eesti korvpallikoondisse kuulunud Talts esindas enamiku klubikarjäärist Tartu Ülikooli korvpallimeeskonda, kuid mängis ka Saksamaa, Venemaa ja Itaalia klubides.

Klubikarjäär
------------

Talts alustas profikarjääri 2001. aastal, kui liitus TTÜ/A. Le Coqi meeskonnaga. Ta mängis seal 2002. aasta lõpuni, kuni sõlmis lepingu Tallinna Kaleviga, kelle ridadesse jäi kaheks aastaks. 2003. aastal tuli ta Kalevi meeskonnaga Eesti meistriks. 

2004. aastal sõlmis Talts lepingu Saksamaa kõrgliigaklubiga Köln 99ers. Kölni klubiga tuli Talts 2006. aastal Saksamaa meistriks ning võitis 2005. ja 2007. aastal Saksamaa karika.

2007. aastal liitus Talts Eesti meistri Tartu Ülikool/Rockiga. Talts aitas Tartu Rocki EuroCupi nelja parema hulka, kui võideti Permi Ural Greati. Finaalturniiril tuli aga vastu võtta ainult kaotused ja piirduti neljanda kohaga. 2007/08. hooajal jõudis Tartu Eesti meistrivõistlustel finaali, kus alistati vana rivaal Tallinna BC Kalev/Cramo mängudega 4 : 0.

2008/09. hooajal hõbedaga leppinud Tartu tuli uuesti Eesti meistriks hooajal 2009/10, kui finaalis alistati taas Kalev/Cramo. Talts valiti finaalseeria kõige väärtuslikumaks mängijaks.

2010. aasta detsembris liitus Talts Venemaa klubiga Samara Krasnõje Krõlja. Juba kolm kuud hiljem siirdus Talts edasi Itaalia kõrgliigasse Pallacanestro Varese ridadesse.

Talts naasis Tartu Rocki 2013. aasta augustis ja võitis 2013/14. hooajal Eesti meistriliigas hõbeda. Järgmisel aastal tuli Talts neljandat korda Eesti meistriks, kui Tartu alistas finaalis 4 : 1 Kalev/Cramo. Talts valiti nii kuldse 2014/15. hooaja kui ka hõbedase 2015/16. hooaja põhjal meistriliiga parimaks kaitsemängijaks.

Koondisekarjäär
---------------

Janar Talts kuulus aastatel 2004–2019 Eesti korvpallikoondisse. 

2015. aasta Euroopa meistrivõistlustel tõi Talts keskmiselt 10,4 punkti ja 4 lauapalli mängus ning Eesti saavutas 20. koha.

Saavutused
----------

* Saksamaa meister (2006)
* Võitnud 2 Saksamaa karikat (2005, 2007)
* 4-kordne Eesti Korvpalli Meistriliiga võitja (2003, 2008, 2010, 2015)
* 5-kordne Eesti Korvpalli Meistriliiga hõbe (2009, 2014, 2016, 2018, 2019)
* Eesti Korvpalli Meistriliiga pronks (2017)
* Võitnud 4 Eesti karikat (2009, 2010, 2013, 2014)
* Eesti Korvpalli Meistriliiga finaalseeria kõige väärtuslikum mängija (2010)
* Eesti Korvpalli Meistriliiga parim kaitsemängija (2015, 2016)

Välislingid
-----------

* Biograafia ESBL-is
**Triin Ojaste** (sündinud 14. märtsil 1990 Rakveres) on Eesti murdmaasuusataja.

2007. aastal Jacas peetud Euroopa noorte olümpiafestivalil sai Ojaste 5 km klassikasõidus 22. koha ja 10 km vabasõidus 31. koha.

Triin Ojaste osales juunioride maailmameistrivõistlustel 2008. aastal Mallesis ja sai sprindi vabasõidus 34. koha ning 10 km ühisstardiga vabasõidus 61. koha. Aasta hiljem Praz de Lysis toimunud juunioride MM-il tuli ta sprindi klassikasõidus 13. 5+5 km suusavahetusega sõidus 12. ja 5 km vabasõidus 31. kohale. 

Maailma karikasarjas osales Ojaste esimest korda 29. novembril 2008 Kuusamo MK-etapil 1,2 km sprindi klassikasõidus ja sai 75 startinu seas 62. koha. Ta on osalenud (seisuga 18. jaanuar 2015) 40 MK-etapil ja jõudnud punktikohale ehk 30 parema hulka viiel korral. Esimest korda jõudis ta punktikohale 5. detsembril 2009 Düsseldorfi MK-etapil 0,8 km sprindi klassikasõidus, kui sai 23. koha. 

Triin Ojaste tuli esimest korda Eesti meistriks naisteklassis 20. jaanuaril 2009 Otepääl toimunud Eesti meistrivõistlustel 10 km eraldistardist klassikasõidus. Ta võitis 3,8 sekundiga teiseks tulnud Tatjana Mannimad ja kolmandana lõpetanud Kaija Udrast ligi poole minutiga.

Triin Ojaste treenib isa Kalju Ojaste käe all.

Saavutused
----------

###  Olümpiamängudel

2010 Kanada Vancouveris

* 37. koht klassikasprindis

### Maailmameistrivõistlustel

2011 Norra Oslos 

* 34. koht vabatehnikasprindis

### Maailma karikasarjas

#### Maailma karikasarja etappide punktikohad

| Jrk-nr | Koht | Aasta | Kuupäev | Koht | Riik | Ala |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | 23. | 2009 | 5. detsember | Düsseldorf |  Saksamaa | 0,8 km sprint vaba |
| 2. | 30. | 2010 | 4. detsember | Düsseldorf |  Saksamaa | vabatehnikasprint |
| 3. | 30. | 2011 | 25. november | Kuusamo |  Soome | klassikasprint |
| 4. | 28. | 2011 | 3. detsember | Düsseldorf |  Saksamaa | vabatehnikasprint |
| 5. | 25. | 2012 | 21. jaanuar | Otepää |  Eesti | klassikasprint |

Viited
------

1. ↑  Kuusamo MK-etapp 29. november 2008[*alaline kõdulink*]

Välislingid
-----------

* Triin Ojaste FIS-i kodulehel (inglise)
* Triin Ojaste Eesti Suusaliidu kodulehel
* Maaleht Suusalootus Triin Ojaste: Kokku hoidmine viib meid edasi
* Biograafia ESBL-is
**Margus Oro** (sündinud 28. jaanuaril 1964 Põltsamaal) on Eesti treener, haridustegelane ja poliitik.

Oro lõpetas 1982. aastal Põltsamaa Keskkooli ja 1989. aastal Tartu Riikliku Ülikooli kehakultuuriteaduskonna suusaspordi treeneri ja kehalise kasvatuse õpetajana. Ta õppis aastatel 1982–1985 Tallinna Riikliku Konservatooriumi Lavakunstikateedris ja 2003–2004 Tallinna Pedagoogikaülikoolis magistriõppes (lõpetamata).

Oro töötas aastatel 1989–1991 Põltsamaa Keskkoolis treeneri ja õpetajana ning aastatel 1991–1994 Esku Lasteaed-Algkooli juhatajana. 1994. aastal sai ta Jõgeva Maavalitsuses haridusosakonna juhatajaks. Juunist 1999 kuni juunini 2004 oli ta Jõgeva maavanem.

Pärast maavanemaks olemist oli OÜ Keskkonnaprojekti juhatuse liige ja aastatel 2005–2006 Tartu Linnavalitsuse haridusosakonna juhataja. 

Oro kandideeris 2006. aastal Riigikogu haldusdirektori kohale ja võitis konkursi, kuid Riigikogu juhatus lükkas tema kandidatuuri tagasi põhjendusega, et Oro ei ole parteitu.

Alates maist 2006 on Oro SOS Lasteküla Eesti Ühingu tegevjuht ja 2016 oktoobrist SOS Childrenś Village International Management Councili liige.

Oro oli Põltsamaa linnavolikogu liige aastatel 1996–1999, 2005–2009 ja 2013–2017. 11. oktoobrist 1999 on ta Sotsiaaldemokraatliku Erakonna liige.

Isiklikku
---------

Tema ema oli raamatukogundustegelane Vaike Oro, kauaaegne Jõgeva Rajooniraamatukogu direktor.

Tunnustus
---------

* 2004 Päästeteenistuse Kuldrist
* 2005 Poola Vabariigi I järgu Kuldne Teeneterist
* 2005 Kaitseväe eriteenete rist
* 2007 Kaitseliidu Teenetemedal
* 2010 Jõgevamaa Kuldrist
* 2013 Eesti Punase Risti V klassi teenetemärk
* 2015 Põltsamaa linna aukodanik
* 2018 Rohkeasti Lapsen Puolesta teenetemedal (SOS-Lapsikylä ry, Soome)

Viited
------

1. 1 2  Eesti majanduslugu. Vaadatud 25.06.2012
2. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 21. oktoober 2013. Vaadatud 26. juunil 2012.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
**"25 kauneimat Eesti raamatut"** on iga-aastane konkurss, mille korraldajad on Eesti Kujundusgraafikute Liit, Eesti Kirjastuste Liit, Eesti Lastekirjanduse Keskus, Eesti Rahvusraamatukogu ja 2016. aastast ka Eesti Trüki- ja Pakenditööstuse Liit.

Esimene raamatukujunduse võistlus Eestis toimus 1958. aastal. Konkurss taaselustati praegusel kujul 1998. aastal Eesti Kujundusgraafikute Liidu, Eesti Kirjastuste Liidu ja Eesti Rahvusraamatukogu koostööna.

Konkursi žürii valib igal aastal välja 25 kauneimat Eesti raamatut. Võitjad kuulutatakse välja järgmise aasta jaanuaris-veebruaris Eesti Rahvusraamatukogu Kuppelsaalis. Konkursile saab esitada Eesti kirjastajate poolt välja antud ning Eesti kunstnike kujundatud ja illustreeritud väljaandeid. Raamatute juures hinnatakse terviklikkust, disaini, küljendust, tüpograafiat, illustratsioone ning teostust.

Žürii tööd on juhtinud Viive Noor (2003), Mart Anderson (2009, 2015), Tiit Hennoste (2010, 2011), Dan Mikkin (2012), Asko Künnap (2013), Andres Tali (2016), Heino Prunsvelt (2017) ja teised. 

Žüriis on olnud näiteks Uta Schneider (2003), Andres Rõhu, Karl Martin Sinijärv, Jaan Tammsaar, Endla Tuutma, Jaak Urmet, Tauno Vahter ja Urmas Viik. 

2017. aasta esitati konkursile 150 raamatut.

Eesti raamatud maailmakonkursil
-------------------------------

Igal aastal esitatakse konkursi "Eesti 25 kauneimat raamatut" võitnud teosed Eesti Kirjastuste Liidu vahendusel konkursile "Maailma parima kujundusega raamatud" (*Best Book Design From All Over The World*). 2013. aasta konkursil valiti pronksmedali vääriliseks Eesti Kunstiakadeemias Ivar Sakki doktoritööga valminud raamat "Aa kuni Zz. Tüpograafia ülevaatlik ajalugu". See on taasiseseisvusaja esmakordne oluline rahvusvaheline tunnustus Eesti raamatukujundusele. Hindamiseks oli esitatud 575 raamatut 32 maalt, auhinnad said 8 riigi esindajad, sealhulgas Eesti. Auhinnad anti kätte Leipzigi raamatumessil.

5 kauneimat Eesti lasteraamatut
-------------------------------

Koos "25 kauneima Eesti raamatu" konkursiga viiakse läbi samal ajal sama korraldajate poolt teinegi konkurss – "5 kauneimat Eesti lasteraamatut".

Viited
------

1. 1 2  2016. estbook.com
2. ↑  2009 Eesti kauneimate raamatute võistlus. estbook.com
3. ↑  25 kauneimat eesti raamatut 2010. nlib.ee
4. ↑  25 kauneimat eesti raamatut 2017. nlib.ee
5. ↑  Eesti raamatukujundus sai esimese olulise rahvusvahelise tunnustuse. sirp.ee, 22. veebruar 2013
6. ↑  5 2016 võitjad. estbook.com

Kirjandus
---------

* "Eesti 25 kaunimat raamatut 2004. Estonian 25 Best-Designed Books of 2004". – Tallinn: Eesti Kirjastuste Liit, 2004 – 36 lk

Välislingid
-----------

* Võistlusest Rahvusraamatukogu veebisaidil. nlib.ee
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib üldmõistest; Ameerika sarja kohta vaata artiklit Eufooria (Ameerika teleseriaal)* |

---

|  |
| --- |
| Osa artiklitest teemal |
| Emotsioonid |
|  |
| 
* Ahastus
* Alandus
* Apaatia
* Armastus
* Armukadedus
* Aukartus
* Ekstaas
* Empaatia
* Enesekindlus
* Entusiasm
* Erutus
* Eufooria
* Frustratsioon
* Haletsus
* Himu
* **Hirm**
* Huvi
* Häbelikkus
* Häbi
* Igavus
* Iha
* Imestus
* Julgus
* Kadedus
* Kannatus
* Kahetsusvalu
* Kirg
* Kahetsus
* Kibestumus
* Kindlameelsus
* **Kurbus**
* Kiindumus
* Lein
* Lootus
* Masendus
* Meeleheide
* Muretsus
* Nauding
* Ootusärevus
* Pettumus
* Paanika
* Piinlikkus
* Põlgus
* Raev
* Rahulolu
* Rõõm
* Süütunne
* *Saudade*
* *Schadenfreude*
* Šokk
* Tänulikkus
* Tüütus
* Uhkus
* Usaldus
* Usaldamatus
* Uudishimu
* Vaenulikkus
* **Vastikus**
* **Viha**
* Vihkamine
* Õudus
* **Õnnelikkus**
* Äng
* Ärevus
* Üksindus
* **Üllatus**

 |
| * v
* r
 |

**Eufooria** on intensiivne kõrgenenud meeleolu, millega sageli kaasneb kõrgenenud enesehinnang. Eufooria on ülev meeleolu, milles kogetakse intensiivset heaolu-, õnne- ja rõõmutunnet. 

Eufooria võib olla normaalne või patoloogiline nähtus. Normaalse nähtusena esineb ta harva ja on enamasti lühiajaline. 

Eufooriat võivad põhjustada positiivseid emotsioone esilekutsuvad tegevused ja sündmused, näiteks armastus, seks, sport (eriti kestvusspordialad, näiteks pikamaajooks), spordivõidud, muusika kuulamine, olulistest meeldivatest sündmustest teadasaamine. Eufooria võib tekkida usuliste või vaimsete rituaalide ajal või meditatsiooni käigus. Eufooriat võivad põhjustada psüühikat mõjutavad ained, näiteks alkohol, kokaiin, amfetamiinitüüpi stimulandid, opiaadid, kanep), mõned psüühikahäired (näiteks bipolaarne häire, tsüklotüümia, mõned dementsuse ja deliiriumi vormid) ning mõned ajuhaigused ja -kahjustused. 

Biokeemiliselt on eufooria seotud aju dopamiini- ja opioidiretseptorite aktivatsiooniga.

Vaata ka
--------

* Maania
* Ekstaas

Viited
------

1. ↑   Psühhopatoloogia, Tartu Ülikooli Kliinikumi psühhiaatriakliinik.
2. ↑  Alkohol. A-kliinik.
3. ↑  narko.ee
4. ↑  Psühhoaktiivsed ained, Tartu Ülikooli kliinikumi psühhiaatriakliinik.
5. ↑  Mari Järvelaid. Narkootikumid
**Kalakass** (*Prionailurus viverrinus*) on kaslaste sugukonda kuuluv imetaja, kes elab Lõuna-ja Kagu-Aasias.

Kalakass on kodukassist umbes kaks korda suurem. Tema tüvepikkus on 57–78 cm. Saba on võrdlemisi lühike, 20–30 cm pikk. Emane kalakass kaalub 5,1–6,8 kg ja isane 8,5–16 kg.

Kalakassi esikäppade küüned ei tule lõpuni sisse, varvaste vahel on ujulestad. Kalakass toitub peamiselt kaladest. Kalade püüdmiseks on tal olemas ujumisoskus. Seetõttu on ka tema karvkate, mis on kohandunud pikemaks ajaks vees viibimiseks, kahekihiline.

Kalakass elutseb märgalade lähedal, näiteks soistel aladel, kaldatihnikutes ja mangroovimetsades. Märgalade hävimise tõttu kuulub kalakass ohustatud liikide hulka.

Kalakass on esindatud ka Tallinna Loomaaia kollektsioonis.

Viited
------

1. ↑  Mukherjee, S.; Appel, A.; Duckworth, J.W.; Sanderson, J.; Dahal, S.; Willcox, D.H.A.; Herranz Muñoz, V.; Malla, G.; Ratnayaka, A.; Kantimahanti, M.; Thudugala, A.; Thaung, R. & Rahman, H. (2016). Prionailurus viverrinus. *IUCNi punase nimestiku ohustatud liigid*. IUCN 2016.
2. 1 2  Kalakass. tallinnzoo.ee. Vaadatud 12.3.2022

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Kalakass** |

* Inga-Gretel Linkgreim. Tallinna loomaaed saab kaks haruldast kalakassi. ERR Uudised, 25. august 2011
**Heiki Tammoja** (24. jaanuar 1947 Tallinn – 13. oktoober 2021) oli eesti tehnikateadlane, Tallinna Tehnikaülikooli professor.

Haridus
-------

Lõpetas 1965. aastal Tallinna 21. Keskkooli, 1970. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI) elektrijaamade eriala *cum laude*.

Aspirantuur [[TPI]s 1972–1975. Tehnikateaduste kandidaat (Aktiivkoormuste jaotuse optimeerimine soojuselektrijaama agregaatide vahel arvestades juhuslikke faktoreid (vene keeles, juh Eeli Tiigimägi, Mati Valdma), Novosibirski Elektrotehnika Instituut 1980.

```
vanemteadur 1987; dotsent 1989; professor 2005. 
```

Töökäik
-------

TPI/ TTÜs 1970–…: elektrisüsteemide kateedri assistent (0,5 koormusega), kõrgepingetehnika laboratooriumi juhataja 1970–1972; assistent 1976–1985, vanemõpetaja 1985–1989, dotsent 1989–1992; elektroenergeetika instituudi elektrijaamade dotsent 1992–2005; elektroenergeetika instituudi direktor 2004–2014, õppetooli hoidja 2004–2005; professor ja energiasüsteemide õppetooli juhataja 2005–2015; energeetikateaduskonna emeriitprofessor 2015–2016; elektroenergeetika instituudi energiasüsteemide õppetooli vanemteadur 2015–2016; inseneriteaduskonna elektroenergeetika ja mehhatroonika instituudi vanemteadur (0,5 koormus) 2017–2020; inseneriteaduskonna emeriitprofessor 2017–… , 

Elering OÜ nõukogu liige (Eesti Põhivõrk) 2006–2015.

Teadustöö põhisuunad
--------------------

Loodusteadused ja tehnika. Energeetikaalased uuringud. Energeetika. Energiasüsteemide optimaalne juhtimine. Elektrotehnika ja elektroonika.
Avaldanud üle 70 teaduspublikatsiooni. Tema juhendamisel on kaitstud 32 magistri- ja 6 doktoritööd.

Teadusorganisatoorne ja -administratiivne tegevus
-------------------------------------------------

TTÜ raamatukogu teadusnõukogu liige 2006–....; OÜ Põhivõrk nõukogu liige 2006– 2015; Elektroenergeetika kutsekomisjoni liige 2008–....; TTÜ nõukogu liige 2008–2010; TTÜ energiasüsteemide õppetooli juhataja 2006–2014; TTÜ elektroenergeetika instituudi nõukogu esimees ja liige 2006–2014; TTÜ elektroenergeetika instituudi direktor 2006–2014.

Tunnustus
---------

* 1980 Eesti NSV teaduspreemia teaduse ja tehnika alal
* 1995 TTÜ Kuldmärk
* 1997 TTÜ teenetemedal „Mente et Manu"

Isiklikku
---------

Tema ema oli maastikuarhitekt Nora Tammoja.

Tema harrastused olid noorpõlves kergejõustik, võrkpall ja mägimatkamine, hiljem koduaiandus ja ajalugu.

Viited
------

1. 1 2  Tallinna Tehnikaülikooli professorid läbi aegade. Tallinn: Tallinna Tehnikaülikool, 2008, lk. 428-429
2. 1 2 3 4 5 6  Heiki Tammoja Eesti Teadusinfosüsteemis

Välislingid
-----------

* Heiki Tammoja Eesti Teadusinfosüsteemis
* Haud Audru kalmistul