**Nodularia** on sinivetikate perekond, kuhu kuulub ligemale 21 liiki vetikaid. *Nodularia* liike võib leiduda nii mullastikus, avavees, bentoses kui ka perifüütonina.Perekonna tüüpliigiks peetakse riimveelistes veekogudes ulatuslikke toksilisi õitsenguid põhjustavat *Nodularia spumigena*'t.  Samuti peetakse teadaolevatest *Nodularia* perekonna liikidest Läänemerel *Nodularia spumigena*'t kõige laiaulatuslikuma negatiivse mõjuga liigiks.

Klassifitseerimine
------------------

*Nodularia* perekonna liikide klassifitseerimise aluseks on üldjuhul olnud vetikarakkude morfoloogilised ja ultrastrukturaalsed erinevused. Aluseks on olnud ka liigi võime toksiine toota, moodustada gaasiga täidetud vesiikuleid või ökoloogilised erinevused. Planktilisteks liikideks, mis toodavad gaasiga täidetud vesiikuleid loetakse näiteks *Nodularia spumigena*'t, *Nodularia baltica*'t, *Nodularia litorea*'d ja *Nodularia crassa*'t. Bentilisteks, perifüütonil või mullastikus elavad liigid, mis veepinnal ei hõlju on näiteks *Nodularia harveyana*, *Nodularia sphaerocarpa* ja *Nodularia willei*.

Läänemere õitsengud
-------------------

2015. aasta suvel NASA satelliidilt tehtud pilt Läänemeres õitsevast *Nodularia spumigena*'st
*Nodularia* perekonna planktiline vetikaliik *Nodularia spumigena* põhjustab Läänemeres suve teisel poolel sageli õitsenguid, mis võivad katta kuni 60 000 km2. Õitsengutele on iseloomulik tihe rohekat tooni vetikavaip, mis eelistab just Läänemere soolasemaid piirkondi. Ulatuslike õitsengute eelduseks on tihtilugu väga soe ja tuulevaikne ilm. Märkimisväärne on ka asjaolu, et *Nodularia* perekonna liikide jaoks on limiteerivaks toitaineks sageli just fosfor, mitte lämmastik.

Toksilisus
----------

*Nodularia* perekonna vetikaliikidest on Läänemeres tugeva toksilise mõjuga vaid *Nodularia spumigena*. *Nodularia spumigena* toksilisusest oldi teadlikud juba 19. sajandil, kuid alles 1970. aastate lõpus õnnestus teadlastel eraldada toksiin nodulariin. Nodulariin on olemuselt tsüklilise struktuuriga maksatoksiin, mis on võimeline põhjustama tõsist mürgistust loomadel, kes tarbivad õitsengukoldest vett. Samuti on kinnitust leidnud nodulariini kantserogeensed omadused. Kuigi *Nodularia spumigena* on võimeline koos eksisteerima ka teiste sinivetikaliikidega ning paljudest *Nodularia spumigena* õitsengukolletest on leitud liike nagu *Aphanozimenon* või *Flos-aquae*, siis toksiine eritab vaid *Nodularia spumigena* ning bentoses vähemal määral *Nodularia sphaerocarpa*. Seejuures on teada, et mitte kõik õitsengukolded pole toksilised, vaid ainult teatud keskkonnatingimuste saabudes eritab vetikas toksiine.

Viited
------

1. ↑  M.D. Guiry in Guiry, M.D. & Guiry, G.M. 2020. AlgaeBase. World-wide electronic publication, National University of Ireland, Galway. Juurdepääs  Vaadatud aprill 2020.
2. 1 2 3 4 5 6 7  Laamanen, M. J. Gugger, M. F. Lehtimäki,J. M. Haukka, K. Sivonen, K. 2001. "Diversity of Toxic and Nontoxic *Nodularia* Isolates (Cyanobacteria) and Filaments from the Baltic sea". *Applied and Environmental Microbiology.* United States: American Society for Microbiology. Volume 67. Juurdepääs  Vaadatud aprill 2020.
3. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Sivonen, K. Kononen, K. Carlmichael, W.W. Dahlem, A. M. Rinehart, K. L. Kiviranta, J. Niemelä, S. I. 1989. "Occurence of the Hepatotoxic Cyanobacterium Nodularia Spumigena in the Baltic Sea and the Structure of the Toxin". In Levin, A. J. *Applied and Environmental Microbiology*. United States: American Society for Microbiology. Volume 55. Juurdepääs  Vaadatud märts 2020.
4. ↑  Uronen, P. 2007. "Harmful Algae in the Plantonic Food Web of the Baltic Sea". *Monographs of the Boreal Environment Research*. Finland Helsinki: Finnish Environment Institute. Volume 12. Juurdepääs  Vaadatud aprill 2020.
5. ↑  Gehringer, M. M. Adler, L. Roberts, A. A. Moffitt, M. C. Mihali, T. K. Mills, T. J. Fieker, C. & Neilan, B. A. 2012. "Nodularin, a cyanobacterial toxin, is synthesized in planta by symbiotic Nostoc sp." *Multidiciplinary Journal of Microbial Ecology.* Wageningen: International Society for Microbial Ecology. Volume 6. Juurdepääs  Vaadatud aprill 2020.