recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Kudirkos Naumiestis** (leeduⓘ) on linn Leedus Šakiai rajoonis. Linn on Kudirkos Naumiestise valla halduskeskuseks. Asub Kaliningradi oblasti piiri ääres Šešupė ja Širvinta jõe ühinemispaigas, merepinnast 52 meetri kõrgusel.

Haridust annab gümnaasium. Linnas on raamatukogu.

Gümnaasiumi juures asub muuseum, linnas on ka Vincas Kudirkase muuseum. Vaatamisväärsusteks on veel Pranas Sederevičiuse skulptuuripark, aastal 1783 ehitatud katoliku kirik koos selle juures asuva karmeliitide kloostriga ja õigeusu kabel aastast 1930.

Elanikkond
----------

| Aasta | 1857 | 1892 | 1897 | 1923 | 1959 | 1970 | 1974 | 1976 | 1979 | 1989 | 2001 | 2006 | 2011 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Rahvaarv | 5516 | 9000 | 4595 | 3067 | 2144 | 2486 | 2300 | 2100 | 2090 | 2061 | 1997 | 1732 | 1666 |

1897. aasta rahvaloenduse andmeil oli Kudirkos Naumiestise elanikest juute 45,52%, leedulasi 22,3%, sakslasi 8,94%, venelasi 8,77%, poolakaid 7,66% ja ukrainlasi 6%.

2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Kudirkos Naumiestise elanikest leedulasi 98,73% ja venelasi 0,8%.

Ajalugu
-------

Asulat on esmamainitud 1561. aastal (*Duliebaičiai*). Toona kuulus see Duliebaitistele. Aastal 1939 sai see nimeks Vladislavovas (poola keeles *Władysławów*). Linnaõigused sai asula 1643. aastal. Kui linn pärast Poola jagamist Preisimaa koosseisu kuuluma hakkas, kandis see nime *Neustadt-Schirwindt*.

Aastal 1900 muudeti linna nimi Naumiestiseks, kuigi see nimi oli rahva seas käibel juba XVIII sajandil. Tänapäevase nime sai linn aastal 1934. Teise maailmasõja ajal hävis suur osa linnast.

Pilte
-----

* Pranas Sederevičiuse skulptuuriparkPranas Sederevičiuse skulptuuripark
* Kudirkos Naumiestise kabelKudirkos Naumiestise kabel
* Katoliku kirikKatoliku kirik

Tuntud elanikke
---------------

* Zev Hirsch Bernstein – USA kirjanik ja ajakirjanik
* Lee Shubert – USA teatrilavastaja
* Herman Bernstein – USA luuletaja ja kunstnik
* Sam S. Shubert – USA teatritegelane ja lavastaja
* Jacob J. Shubert – USA teatritegelane ja lavastaja
* Cemach Feldstein – Leedu kirjanik
* Abba Hillel Silver – USA rabi
* Antoni Hałko – Poola poliitik
* Antanas Adomaitis – Leedu vaimulik ja muusikateadlane
* Vytautas Bakula – Leedu laulja

Viited
------

1. ↑  Resident population by city / town at the beginning of the year, vaadatud 12.02.2023.
2. ↑
3. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 1. august 2015. Vaadatud 14. aprillil 2013.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Kudirkos Naumiestis** |

* artikkel endisest karmeliitide kloostrist
* Linn portaalis vietoves.Lt
Lucas Chanavat (2018)
**Lucas Chanavat** (sündinud 17. detsembril 1994 Le Grand-Bornandis) on Prantsusmaa murdmaasuusataja, kes võistleb peamiselt sprindis.

2016. aastal tuli ta vabatehnikasprindis kuni 23-aastaste maailmameistriks.

Tema esimesed täiskasvanute tiitlivõistlused olid 2017. aasta maailmameistrivõistlused Lahtis, kus ta saavutas vabatehnikasprindis 14. koha.

2018. aasta taliolümpiamängudel Pyeongchangis ta kvalifikatsioonist edasi ei pääsenud.

2019. aasta maailmameistrivõistlustel Seefeldis oli ta individuaalsprindis kuues ja sprinditeates koos Richard Jouve'iga viies.

Maailma karikasarjas debüteeris ta 13. detsembril 2015 Davosis. Esimest korda jõudis ta MK-sarjas poodiumile 30. detsembril 2016 Tour de Ski esimesel etapil Lenzerheides. Ta on MK-sarjas jõudnud poodiumikohale ainult vabatehnikasprintides. 5. veebruaril 2017 sai ta Pyeongchangis toimunud etapil sprinditeates koos Baptiste Gros'ga teise koha.

Hooajal 2017–2018 sai sprindikarika arvestus kolmanda koha. Hooajal 2016–2017 oli ta U-23 arvestuses samuti kolmas.

Saavutused
----------

### Kuni 23-aastaste maailmameistrivõistlustel

* 2016 Rumeenia Râșnovis vabatehnikasprindis
	+ Kuld **maailmameister** vabatehnikasprindis

### Maailma karikasarjas

* Sprindi karikas
	+ 3. koht 2018

Lucas Chanavat on (seisuga 26. veebruar 2019) individuaalselt osalenud 37 MK-võistluste etapil ja jõudnud poodiumile kuuel korral, millest viiel korral on olnud kolmas ja korra teine.

Välislingid
-----------

* Lucas Chanavat FIS-i lehel
Sirungi mägi Pantaril
**Pantar** on Indoneesiale kuuluv saar Väikestes Sunda saartes.

Pantarist itta jääb Alor ja läände üle Alori väina Lomblen. Saarest põhja jääb Florese meri ja lõunasse Sawu meri. Kaugemale lõunasse jääb Timor, millest Pantarit eraldab Ombai väin. Pantar ja Alor moodustavad koos nende juurde kuuluvate pisisaartega Alori saared.

Pantari pindala on 728 km². Tema pikkus on põhjast lõunasse 50 km ja idast läände 11–29 km.

Saar jaguneb kaheks eri tüüpi loodusega alaks. Saare idaosas on mäed, millest kõige kõrgem, tegevvulkaan Sirung, küündib 900 m kõrgusele. Alates 2004 on see vulkaan enam-vähem pidevalt suitsu välja ajanud. Lääneosa on palju madalam ja kuivem. Saare idaosa on märksa tihedamalt asustatud kui lääneosa.

Pantari keskmine kõrgus on väiksem kui naabersaarel Aloril ja sellepärast on Pantaril ka vähem sademeid. Kuivahooaeg on pikk. Vihmahooajal on vihmad seevastu väga rängad, eriti jaanuaris ja veebruaris.

Halduslikult kuulub Pantar Ida-Nusa-Tenggara provintsi Alori regentkonda.

Pantari pärismaalased räägivad vähemalt 11 keelt. Neist keeltest 8 kuuluvad paapua keelte hulka. Räägitakse austroneesia keelte hulka kuuluvat alori keelt, on ka väike sama-bajawi keelte kõnelejate kogukond. Rahvastevahelises suhtluses kasutatakse malai keele kohalikke murdeid ja indoneesia keelt.

Pantari majandus ei ole arenenud. Domineerivad põllumajandus ja kalapüük. Kõige tavalisemad põlluviljad on riis, mais ja maniokk. Saaki koristatakse üldiselt aprillis. Hiljaaegu on saare põhjarannikul hakatud adrust karrageene tootma. Turism peaaegu puudub, kuigi saare potentsiaal on suur, eriti veealuse maailmaga seonduv.

Pantarile pääseb ainult meritsi, sest saarel pole lennuvälja. Alori ja Pantari vahel sõidavad iga päev sõudepaadid. Riik on kehtestanud iganädalase praamiliikluse Pantari suurima asula Baranusa ning Aloril asuva Kalabahi ja Floresel asuva Larantuka vahel.

Viited
------

1. 1 2  Suur maailma atlas, lk. 93
Eesti ja Põhja-Läti maakonnad, linnused ja teed muinasaja lõpusajanditel**Revala** ehk **Revälä**  (Läti Henrikul *Revele*, Taani hindamisraamatus *Reuælæ*, hilisematel autoritel ka *Revelä*, *Rivälä*, samuti *Rävala* ja *Räbala*; saksa *Reval*, ladina *Revalia*, vene *Revel* jne) oli ajalooline maakond Põhja-Eestis. 

Revala pindala oli 13. sajandi algul 1600 adramaad; keskus linnusena *Härjänpää*, *Lyndanise*, hiljem *Toompea*; linnana *Lidnanasõn*, *Reuelæ*, *Revel*, *Reval*, *Tanin Lydna*, *Taanilinna*, *Talyna*, alates 1925. aastast rööbiti *Tallinn* ja *Tallinna*, alates 1933. aastast *Tallinn*. 

Maakonna nime on mõned uurijad tuletanud Rebala nime Jõelähtmes asuva piirkonna ja küla nimest *Reppel* ning seejärel seostanud Rebalat tüvega *rebu* ning Jüri kihelkonna varasema nimega *Ocrielae*, mis tähendavat 'ookerkollast' ehk ladina *ochre* (Lennart Meri, "Hõbevalge"). 

*Revala-Revele-Revälä* tekkis arvatavasti I aastatuhande lõpul pKr praeguse Harjumaa (välja arvatud Kose ümbrus) ja Nõva maadel. 

13. sajandi algul koosnes *Revala-Revele-Revälä Rebala (Reppel)*, *Ocrielæ* ja *Vomentakæ* kihelkonnast. 1220–1221 moodustati Jõelähtme, Keila, Kuusalu ja Vaskjala ehk Jüri kirikukihelkond. 13. sajandi keskpaiku ühendati Revala Harjumaaga.

*Rävala (Revala, Rebala...)* on muinasaegne kohanimi, mis on levinud väga laialt ja mitmes tähenduses. Esiteks Rebala küla tähenduses. Teiseks Rebala muinaskihelkonna (praeguse Jõelähtme kirikukihelkonna eelkäija) tähenduses. Kolmandaks muinasmaakonna tähenduses, mis lisaks Revala muinaskihelkonnale hõlmas ka läänepoolsed *Ocrielae* (Lennart Meri on selle kohta kirjutanud) ja *Vomentagana* muinaskihelkonna. Neljandaks muinas-Virumaa läänepoolseima muinaskihelkonna tähenduses, mis paiknes "Päris-Revala" alade vastas. Viiendaks - Tallinna linna tähenduses.

Vaata ka
--------

* Rebala kihelkond (Virumaa), Rebala kihelkond (Revala)

Eesti ala maakonnad muinasaja lõpul

Adsele • Alempois • Harjumaa • Jogentagana • Järvamaa • Läänemaa • Metsepole • Mõhu • Nurmekund • Revala • Saaremaa • Sakala • Soopoolitse • Ugandi • Vaiga • Valgatabalve • Virumaa
**Voldemar Horst** (12.veebruar/24. veebruar 1868 Paldiski – 12. detsember 1927) oli eesti meremees.

1884. aastal lõpetas Tallinna kreiskooli. 1884–1888 teenis Ameerika ja Inglise laevadel. 1888. aastal astus Paldiski merekooli, 1889. aastal sooritas seal rannasõidu kapteni ja kaugsõidu tüürimehe eksami. 1889–1890 oli Balti Päästeseltsi laeva "Meteor" tüürimees, aastatel 1890–1901 laevade "Freia", "Rabotnik", "Volga" ja "Karin" kapten, aastatel 1901–1914 päästelaeva "Meteor" kapten.

Vene-Jaapani sõja ajal osales Port Arturi all lahingulaevade "Retwisan", "Tsesarevitš" ja "Pobeda" päästmisel. Esimese maailmasõja ajal osales tsaariarmee teenistuses päästetöödel Balti merel. Tema juhtimisel päästeti 30 laeva, sealhulgas soomuslaevad "Sevastopol" ja "Petropavlovsk".

1917. aastast oli ta Balti Päästeseltsi juhatuse esimees, 1920. aastast Eestimaa Tööstuse ja Kaubanduse Panga nõukogu liige, 1925. aastast Kaubandus-Tööstuskoja laevasõidu sektsiooni juhatuse esimees ja kindlustusseltsi Polaris juhatuse liige.

Viited
------

1. 1 2  Kapten W. Horst †. Päewaleht, 14. detsember 1927
2. ↑  Eesti Entsüklopeedia. Balti Päästeselts

Välislingid
-----------

* Eesti Muuseumide Veebivärav. Eesti Meremuuseumi fotokogu. Aurulaev "Meteor" ja kapten Voldemar Horst
**Püsikulu** ehk **püsivkulu** (ingl.k*.* *fixed cost*, ka **opex**) on ettevõtte kulu, mis ei ole ettevõtte toodangu mahuga (toodangumahust sõltuvad muutuvkulud) otseses seoses.

Püsivkulude määr on ühesugune olenemata sellest, millise intensiivsusega tegevused toimuvad. Püsivkulude suurus jääb muutumatuks ka siis, kui tegevusi üldse ei toimu. Püsivkulud on masinate ja seadmete ning infrastruktuuri rajatiste soetamiseks või teenuse osutamiseks tehtud kulud, mis ei muutu koos teenuste hulga muutumisega vaadeldaval perioodil. Püsivkulude määr ei sõltu sellest, kas nõudlus on olemas või mitte, need esinevad mistahes nõudluse puhul. 

Ettevõttes on püsivkuludeks hoonete ja seadmete amortisatsioon, juhtkonna palgakulu, kütmiskulu jms kulud. Seadet on vaja juba ühe toote tootmiseks, aga sama seadmega saab toota ka 1000 toodet. Seega, mida rohkem toodetakse, seda väiksemad on püsikulud ühe toote kohta. Kui ostetakse uus seade või ehitatakse uus hoone, muutub püsivkulude tase. Püsivkulud on muutumatu tasemega ainult teatud kindlal ajavahemikul. Püsivkuludel on vahel ka omadus lühiperioodil näida muutuvkuludena. Hanke- ja ostutegevuses on püsivkuludeks tööjõukulud, kontorikulud, majanduskulud, ametisõidukite kulud, arvuti- ja sidekulud jms.

Vaata ka
--------

* Muutuvkulu
* Kogukulu

Viited
------

1. 1 2  *Hanke- ja ostujuhtimine*. Seilecs. 2023. ISBN 9789916985205.
**Dovinė** on jõgi Leedus, Šešupė parempoolne lisajõgi. Jõgi voolab Leedu lääneosas läbi Lazdijai ja Alytuse rajooni ning Marijampolė omavalitsuse. Šešupėsse suubub Dovinė Netičkampise külas.

Ülemjooksul kannab Dovinė mitut nime: Dusia järvest ülesvoolu on see **Duselė** või **Sutrė**, Dusia ja Simnase järve vahel **Koja**, **Spernia** või **Simnyčia** ning Simnase ja Žuvintase järve vahel **Bambena**.

Jõe pikkus on 65 km ja valgla on 588. Jõe lang on 57 sentimeetrit kilomeetri kohta. Jõgi on 10–12 meetrit lai ja 2,5–2,9 meetrit sügav. Suudmest 26–21 km ja 16–12 km kaugusel on jõesängi maaparandustööde käigus õgvendatud. Suurim mõõdetud vooluhulk on 51,20 m³/s.

0,6 kilomeetri kaugusel jõesuudmest asub Netičkampise hüdroelektrijaam, mis rajati aastal 1952. Selle võimsus on 240 KW. Paisjärve pindala on 15,4 hektarit.

Jõe valglasse jääb Žuvintase biosfääri kaitseala ja osaliselt ka Meteliai regionaalpark. Suurim asula jõe ääres on Simnas.

Viited
------

1. ↑  Netičkampio tvenkinys
2. ↑  Algirdas Rainys. Dovinė. Visuotinė lietuvių enciklopedija, Kd. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 105 lk.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Dovinė** |
**Tallinna Kaubahall** oli Tallinna vanalinnas, aadressil Aia tn 7 asunud kaubanduskeskus.

Hoone valmis 1979. aastal Eesti arhitekt Eva Hirvesoo ja konstruktor Tiit Masso poolt "Tsentrosojuzprojekti" Tallinna osakonnas koostatud projekti järgi. Ehitis valmis 1980. aasta Moskva Olümpiamängude Tallinna purjeregatti silmas pidades. Tööjooniste koostamisel osalesid Soome ettevõtted Gripenberg & Co ning Juva. Hoone valmimise ajal asus hoones Tallinna suurim toiduainetekauplus, mille müügisaal oli 1200 m2. Hooneosade omavahelise paiknemise määras tehniline sisseseade ning ostjate ja kaubatranspordi juurdepääsu vajadused. Hoone oli hästi liigendatud, et hoone vanalinna miljöös liiga suurena ei mõjuks. Fassaadidel oli teine korrus liigendatud rütmiliste tagasiastetega ja kaldkatusega, mille tulemusena sellele paigaldatud raudbetoonkarkass ei kajastu hoone välisilmes. Sissepääsu rõhutas varikatus, millele oli paigutatud valgustatud reklaamtähed hoone nimetusega ja hoone logo. Müügisaali markeerisid välisvaates suured klaaspinnad. Hoone oli müügisaali osas 1- ja abiruumide osas 2-korruseline. Müügisaali interjööri valitses sinepikollastele 24-meetrise sildega terasfermidele toetuv pruumist profileeritud terasplekist lagi koos suurte rühmadena rippuvate reklaamkuplite ja siltidega. Tüüpsete selveriiulite ja konteinerite vahel pakkusid meeldivat vaheldust lõbusailmelised kioskid (reklaamkujundus E. Lepp). Abiruumide osa välisseinad olid lillakaspruunidest kareda faktuuriga kolmekihilistest raudbetoonpaneelidest, müügisaali seinad ja lagi kergkonstruktsioonis (plekk teraskarkassil, mineraalvattsoojustus).

1. ↑  Lutsar, Juta (1993). Ramm, Villem (toim). *Eesti Arhitektuur*. Kd 1. Tallinn. Tallinn: "Valgus". Lk 46–47. ISBN 5-440-00358-4.
**Bieriņi mõis** (läti keeles *Bieriņu muiža* või *Lindenrū muiža*, saksa keeles *Kolzen*, *Lindenruh*) oli mõis Lätis Riia linnas Bieriņi asumis peahoone aadressiga Kantora iela 10.

Bieriņi mõisahoone 2004. aastal
Bieriņi mõis rajati 17. sajandi alguses ja kuulus Behrens von Rautenfeldidele. Mõisa vana, 1800. aastal ehitatud peahoone asus praeguse Mārupe piirkonna aladel aadressil Kantora ielā 97. Hoone oli pärast uue peahoone valmimist kasutusel jahimajakesena, ent juba 20. sajandi algaastatel sai sellest koolimaja. Tänapäeval asub seal uus Mārupe põhikooli hoone. Kuigi hoone ehitamisel vana maja täielikult ei lammutatud, pole seal vanast häärberist siiski ainsatki detaili näha jäänud.

Uus peahoone ehitati 1870. aastal linnale lähemale. Tänav, mille ääres mõis asus, sai nime just mõisavalitseja kontori järgi. Lisaks peahoonele ja mõisavalitseja majale on säilinud veel mõisa tall, mis oli ka ühtlasi laudaks. Samuti on säilinud teenijate maja ja mõisa park. XVIII sajandil püstitati mõisa maadele ka mitmeid suvemõisaid, nende seas Budase suvemõis.

1924. aastal mõis võõrandati, aga endiste omanike kätte jäi mõisasüda 11 hektari maaga, kus oli toona 14 mõisnikule kuulunud elumaja. Mõisa peahoonet kasutasid omanikud suvilana, talvel asus seal 14 üürikorterit. Omanikud kaotasid maja seoses Nõukogude võimu tulekuga 1940. aastal. Tänapäeval on maja Behrens von Rautenfeldidele tagastatud, kuigi hoone eest hoolitsemine on jäänud sealsete elanike kanda.

* Kolzeni mõis, 1793. Johann Christoph Brotze kogustKolzeni mõis, 1793. Johann Christoph Brotze kogust
* Kolzeni mõis, 1794Kolzeni mõis, 1794
* Kolzeni mõis, 1794Kolzeni mõis, 1794
* Jahimaja, tänapäeaval kasutusel koolinaJahimaja, tänapäeaval kasutusel koolina

Viited
------

1. ↑  Indrek Jürjo. Ludwig August krahv Mellin kui talurahva sõber ja estofiil[*alaline kõdulink*], Tuna 2003 nr. 4

Välislingid
-----------

* Mõis Riia koduloomuuseumi lehel (*läti keeles*)
* Sissekanne Riia mõisate veebisaidil; fotod (*läti keeles*)
**Viktor Päts** (18. aprill 1906 Pärnu – 4. märts 1952 Butõrka vangla, Moskva) oli Eesti poliitik ja jurist.

Viktor Päts õppis Tallinnas Gustav Adolfi Gümnaasiumi, mille lõpetas 1924. aastal, seejärel lõpetas Tartu Ülikooli õigusteaduskonna ja tegutses advokaadina.

Viktor Päts oli 1931. aastal pärast Dvigateli pankrotti moodustatud AS Eesti Dvigatel nõukogu esimees, AS Järvakandi Tehased, AS Tartu Pärmivabriku, Kindlustus-aktsiaselts Eesti-Lloyd ja 1939. aastal asutatud Kirjastus-OÜ Kultuurkoondis juhatuse liige. 

Viktor Päts oli Rahvuskogu Esimese Koja liige 1937. aastast ja 36. valimisringkonnast valitud I Riigivolikogu liige 1938. aastast.

Viktor Päts küüditati 1940. aasta 30. juulil koos isa Konstantin Pätsi ja perekonnaga ning saadeti Baškiiri ANSV-sse Ufaasse, arreteeriti 1941. aastal ja viibis seejärel mitmes vanglas ja suri 1952. aastal Moskvas Butõrka vanglas.

Isiklikku
---------

Viktor Päts oli Konstantin Pätsi ja Helma Wilhelmine Pätsi (sünd. Peedi) (1879–1910) poeg ja Leo Pätsi (1902–1988) vend. 

Viktor Päts abiellus 20. juulil 1932 vaimuliku ja kirjaniku Jaan Lattiku tütre Helgi Alice Pätsiga (sünd. Lattik) (1911–1988), nende ühised pojad on Matti Päts (1933–) ja Henn Päts (1936–1944).

Viited
------

1. ↑  Kohus kuulutas Konstantin Pätsi poja Viktori surnuks, Eesti Päevaleht, 13. märts 2001
2. ↑  "Gustav Adolfi Gümnaasiumi ajaloomuuseum". Originaali arhiivikoopia seisuga 30. oktoober 2013. Vaadatud 10. oktoobril 2011.
3. ↑  Kalle Mälberg, tuumaseadmeteni. Dvigateli pööramine Eesti ärimaailma edeneb vaevaliselt, Luup, 1996, nr 16
4. ↑  "RAHVUSKOGU, 18.02.-17.08.1937". Originaali arhiivikoopia seisuga 15.04.2018. Vaadatud 10.10.2011.

Välislingid
-----------

* Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944
* Ohvitseride andmekogu
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib mõisast Jõelähtme kihelkonnas; mõisa kohta Karuse kihelkonnas vaata artiklit Nehatu mõis (Karuse); mõisa kohta Türi kihelkonnas vaata artiklit Nehatu mõis (Türi)* |

---

**Nehatu mõis** (saksa keeles *Nehhat*) oli Tallinna linnamõis Harjumaal Jõelähtme kihelkonnas. Tänapäeval jääb endine mõisasõda Jõelähtme valla Nehatu küla territooriumile.

Mõisa peahoone on säilinud ning kasutusel elamuna. Alles on ka mitmeid ümber ehitatud kõrvalhooneid. Peahoone tagakülg on Pirita jõe poole.

Vanalt Tallinna–Narva maanteelt Irult oli mõisa kahe kilomeetri pikkune sihitee. 
Tänapäeval on mõisasüda põhja poolt haaratud sirge Tallinna–Narva maanteega ja lõuna poolt Lagedi – Muuga sadama raudteega. Mõisa kunagine sihitee on muutunud Iru elektrijaama kohal kaasaegset ja ajaloolist Narva maanteed ühendavaks lõiguks (Saha-Loo tee).

Jõelähtme kirik
Jõelähtme kihelkond

**Kirik**: Jõelähtme  

**Mõisad**: Jõelähtme mõis | Jägala mõis | Kallavere mõis | Kose mõis | Kostivere mõis  | Maardu mõis | Nehatu mõis | Rummu mõis | Saha mõis | Viimsi mõis | Väo mõis
**Rille Pullerits** (aastani 1993 **Rille Käärik**, sündinud 20. juulil 1969 Tartus) on Eesti ja Rootsi arstiteadlane ja reumatoloog.

Elulugu
-------

Rille Pullerits on talupidaja tütar ja Teet Pulleritsu abikaasa.

Lõpetas 1987 Tabivere Keskkooli, 1993 TÜ arstiteaduskonna, 2005 doktorantuuri Göteborgi Ülikoolis, meditsiinidoktor (2005, Göteborgi Ülikool), väitekiri "The inflammatory and immunogenic properties of the receptor for advanced glycation end products and its ligand, high mobility group box chromosomal protein 1" (Göteborg, 2005). Oli 1993–98 TÜ intern, aastast 2005 Göteborgis Sahlgrenska Ülikoolihaigla arst.

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkond: reumatoloogia. Uurinud peamiselt põletikku tekitava tsütokiini HMGB1 ja tema vaba retseptori SRAGE immunogeenseid omadusi ja rolli kroonilise liigesepõletiku tekkes. Pidanud ettekandeid erialakongressidel. Rootsi Arstide Seltsi (aastast 2002) ja Göteborgi Arstide Seltsi (aastast 2004) liige. Rootsi Arstide Seltsi auhind (2001), Skandinaavia Reumatoloogia Kongressi auhind (2003). 10 teadustrükist.

Teoseid
-------

* High mobility group box chromosomal protein 1, a DNA binding cytokine, induces arthritis (kaasautor). // Arthritis Rheum. 48 (2003) 6
* Cytochrome c-a mitochondrial apoptosis-related protein – induces arthritis (kaasautor). // Rheumatology 44 (2005) 1
* Decreased levels of soluble receptor for advanced glycation end products in patients with rheumatoid arthritis indicating deficient inflammatory control (kaasautor). // Arthritis Res. Ther. 7 (2005) 4.
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

Viited
------

1. 1 2 3 4  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Kalju Jurkatamm** (sündinud 27. septembril 1941 Tallinnas - 23.veebruar 2024 Tallinn) on Eesti endine kergejõustiklane, kelle põhiala oli 110 m tõkkejooks.

1960. aastal lõpetas ta Tallinna 1. Keskkooli ja 1966. aastal Tartu Riikliku Ülikooli arvutusmatemaatikuna. 

1956. aastal alustas ta kergejõustikutreeninguid Jaan Pällingu juhendamisel. Alates 1960. aastast treenis ta Hans Torimi juures.

Jurkatamm võitis aastatel 1964–1971 NSV Liidu kergejõustiku meistrivõistlustelt kokku 8 medalid: 200 m tõkkejooksus 2 kulda (1968 ja 1971), 1 hõbeda (1970) ja 3 pronksi (1964, 1966 ja 1969) ning 110 m tõkkejooksus 2 pronksi (1969 ja 1970). Ta on tulnud neljakordseks NSV Liidu ametühingute ja kolmekordseks NSV Liidu üliõpilasmeistriks. Aastatel 1961–1971 tuli ta Eesti NSV meistriks 22 korral sprindis ja tõkkejooksus ning 6 korral teatejooksudes. Ta on parandanud Eesti rekordit viis korda 110 m tõkkejooksus (14,5 – 13,8), kolm korda 200 m tõkkejooksus (23,5 – 23,0) ja kolm korda 200 m jooksus (21,5 – 21,2) ning 100 m jooksus korranud Eesti rekordit. Ta on osalenud 10 teatejooksurekordi püstitamisel.

Aastatel 1951–1974 jagati 200 m tõkkejooksus medaleid nii NSV Liidu kui ka Eesti NSV meistrivõistlustel. Jurkatamm võitis Eesti NSV-s kaheksa ja NSV Liidus kaks korda. Ta oli ka kiire tõketeta 200 m jooksus ja oli ajaga 21,2 Eesti rekordi omanik. Aastatel 1964–1971 kuulus ta 200 m tõkkejooksus maailma edetabeli esiviisikusse (1968 1.) ja kuulunud aastatel 1968–1969 110 m tõkkejooksus Euroopa teise kümnesse. Tema 110 m Eesti rekord 13,8 püsis riigi rekordina ligi 20 aastat. 1969. aastal kuulus ta NSV Liidu koondisse. Aastatel 1961–1971 võistles ta 32 korda Eesti NSV koondises. Ta oli tõkkejooksjana üle 10 aasta (1961–1971) Eestis võitmatu. 1969. aastal võitis ta sisevõistlustel tõkkesprindi 21 stardist 20, edestades NSV Liidu, Euroopa ja USA paremaid jooksjaid. 

2000. aastast töötas Salva Kindlustuse infotehnoloogiajuhina.

Tunnustus
---------

* NSV Liidu meistersportlane 4 kergejõustikualal
* 1968 NSV Liidu rahvusvahelise klassi meistersportlane
* 1970 Kalevi auliige

Isiklikku
---------

Kergejõustikuga tegeles ka Kalju abikaasa Tiiu (neiupõlvenimi Tiitus). Nende poeg Veiko Jurkatamm valis aga korvpalli ja kuulus Eesti esindusmeeskonda Tallinna Kalevisse.

Välislingid
-----------

* Biograafia ESBL-is
* Kalju Jurkatamm portaalis World Athletics
**Mikk Jurkatamm** (sündinud 18. septembril 2000 Tallinnas) on Eesti profikorvpallur.

Klubikarjäär
------------

MIkk Jurkatamm on Audentese spordikooli kasvandik. 

2016. aastal alustas ta mängimist Itaalias Bologna Virtuse noortesüsteemis, mille noorteklubi koosseisus võitis Itaalia U16 meistrivõistlused, U20 meistrivõistlustel tuli hõbemedalile. Hooajal 2017/2018 tegi ka Itaalia kõrgliigadebüüdi (mänguaega sai pool minutit). Seejärel mängis Itaalia Serie A2 (esiliiga) klubide Orasi Ravenna ja Basket Cento koosseisus.

Hooajal 2021/2022 võistles Jurkatamm Eesti-Läti Korvpalliliigas TalTech/Optibeti klubi meeskonnas. Näitajad parimates mängudes olid 30 punkti, 8 lauapalli, 5 söötu, 5 vaheltlõiget, efektiivsus 42.

Jaanuaris 2022. aastal siirdus Jurkatamm mängima Itaalia klubisse Universo Treviso Basket liigas Serie A.

Koondisemängud
--------------

Jurkatamm on mänginud Eesti noortekoondistes U16, U18 ja U20 vanuseklassis.

Mikk Jurkatamm debüteeris Eesti rahvuskoondises 29. juulil 2020. aastal kui kaotati Soome koondisele 76:97 (viskas 14 punkti).

Isiklikku
---------

Mikk Jurkatamme isa on Veiko Jurkatamm, endine korvpalliklubi Kalev mängija, vanaisa Kalju Jurkatamm oli matemaatiku haridusega tõkkejooksja, vanaema Tiiu Jurkatamm on kergejõustiklane ja treener.

Viited
------

1. ↑  Mikk Jurkatamm: telefonikõne Trevisost üllatas mind, ma ei oodanud seda. korvpall24, 14.01.2022.
2. ↑  Mikk Jurkatamm. Statistika.
3. ↑  "Eesti - Soome 29.07.2020". Originaali arhiivikoopia seisuga 25.02.2023. Vaadatud 25.02.2023.

Välislingid
-----------

* Mikk Jurkatamm. Basketball Player - Proballers.
* MIkk Jurkatamm. basket.ee.
* Korvpallivennad Jurkatammed loodavad teha debüüdi rahvuskoondise särgis. err.ee, 22. mai 2020.
* Mikk Jurkatamm lõi Itaalia kõrgliigas ukse jalaga lahti. Postimees, 10. mai 2022.
* Mikk Jurkatamm on kevadisest õlalõikusest täielikult taastunud. Postimees, 9. november 2022.
**Risto Tapani Rekola** (sündinud 21. novembril 1957 Seinäjoel) on soome kirjanik. 

Ta on kirjutanud palindroomiraamatud "Taasko hoksaat!" (2014, ISBN 978-952-99853-5-7), "Ikävää, väki?" (9000 palindroomi, 2015, ISBN 978-952-235-894-3), "Naaraan palindromeja" (2015 ISBN 978-952-235-941-4), "Muru ja Puru - satu lapsille ja aikuisille" (BoD 2017, ISBN 978-951-568-148-5) (poeesia: Tuija Kuha; illustratsioonid: Karoliina Tapiovaara), "Kun sutten joukkohon joutuu, niin ulvua täytyy" - 26 000 suomenkielistä sananlaskua (BoD 2020, ISBN 978-952-801-511-6) "Eesti vanasõnad", suurest korjandusest kokku põiminud M. J. Eisen, Eesti Kirjanduse Seltsi kirjastus Tartus, 1929, üle 2 500 eesti vanasõna, e-raamat, järjestanud Risto Rekola (ISBN 978-952-804-9807), "Kuu on nuarten miästen aurinko" - 36 500 suomenkielistä sananlaskua (BoD 2021, ISBN 978-952-805-0223) "Reheline koer ai katto päi silmi" (osa 1, A-M) - 50 700 näytettä äidinkielemme rikkaudesta (BoD 2023, ISBN 978-952-800-4844) ja "Reheline koer ai katto päi silmi" (osa 2, N-Ö) - 53 900 näytettä äidinkielemme rikkaudesta (BoD 2024, ISBN: 978-952-804 8923).

Välislingid
-----------

* Symmetrinen kieli kiehtoo hollolalaista Risto Rekolaa - video Etelä-Suomen Sanomat, 09.04.2016
**Hruštšovi kõne XX Kongressil** oli NLKP Keskkomitee esimese sekretäri Nikita Hruštšovi ettekanne "Isikukultusest ja selle tagajärgedest", mille ta pidas NLKP 20. kongressil, 25. veebruaril 1956. aastal.

Taust
-----

Hruštšov kasutas oma kõnes NLKP KK Parteikontrolli komisjoni kokkuvõtet Stalini ja tema aktiivsete kaaslaste poolt 1934. aastal toime pandud kuritegudest, ÜK(b)P XVII Kongressi hääletustulemuste võltsimisest, Sergei Kirovi tapmisest ning aastatel 1936–1938 toimunud Suurest Terrorist. 

NLKP KK Parteikontrolli komisjoni esimees oli Nikolai Švernik ja selle liikmete hulka kuulusid NSV Liidu peaprokurör Roman Rudenko, NSV Liidu Ministrite Nõukogu juures asuva Riikliku Julgeoleku Komitee esimees Aleksandr Šelepin, NLKP KK Sekretariaadi Kaitse osakonna juhataja Mironov ja rehabiliteeritud poliitvang Olga Šatunovskaja.

Kõne
----

Hruštšov esitas oma kõne kongressi viimasel päeval, 1956. aasta 25. veebruari kinnisel istungil, pärast ametliku päevakorra lõppu. 1424 kongressi delegaati olid saanud selleks eraldi kutse. Ettekanne algas varsti pärast südaööd ja kestis umbes neli tundi. Hruštšovi kõnet ei stenografeeritud ja läbirääkimisi ei peetud. Võeti vastu vaid lühike otsus "Isikukultusest ja selle tagajärgedest", mis avaldati ajakirjanduses. 

Kohalviibinute mälestuste põhjal kuulati Hruštšovi kõnet haudvaikuses. Keegi ei julgenud isegi köhatada. Istungisaalist lahkudes kartsid paljud, et nad otsekohe arreteeritakse.

1. märtsil saadeti kõne tekst, mida oli tehniliselt toimetatud ning lisatud delegaatide reageeringud, NLKP Keskkomitee Presiidiumi liikmetele ja liikmekandidaatidele ning Keskkomitee sekretäridele märkusega "rangelt salajane". 5. märtsi otsusega saadeti kõne tekst ka laiemale ringile märkusega "ajakirjanduses mitte avaldada".

Ametlikult avaldati Hruštšovi kõne tekst esimest korda 1989. aastal ajakirjas Известия ЦК КПСС nr 3.

### Eesti keeles

Eesti keeles ilmus Hruštšovi kõne tekst kõigepealt 1986. aastal Margus Reemetsa tõlkes omakirjastuslikus väljaandes "Lisandusi mõtete ja uudiste vabale levikule Eestis".

Ametlikult ilmus Hruštšovi ettekanne 1989. aastal ajakirjas Eesti Kommunist nr 7, lk 83–103; nr 8, lk 88–103 ja nr 9, lk 93–100.

Koos kommentaaride ja viidetega on Hruštšovi ettekanne veel mitmeti kättesaadav.

Viited
------

1. ↑  David Vseviov, "Müstiline Venemaa", Nikita Hruštšovi kuulus kõne.
2. ↑  Lisandusi mõtete ja uudiste vabale levikule Eestis. XIII kogu, 1986, lk 763-803.
3. ↑  Ajakiri "Maaja": Hruštšovi salajane ettekanne.
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib luuletajast; streigijuhi kohta vaata artiklit Jakob Tamm (streigijuht)* |

---

Jakob Tamm umbes 1890. aastatel. Foto: ERM Fk493:15
**Jakob Tamm** (7. mai (vana kalendri järgi 25. aprill) 1861 Nõo – 26. juuli (13. juuli) 1907 Väike-Maarja) oli eesti luuletaja, üks tuntumaid eesti valmikirjutajaid.

Jakob Tamm sündis Tartumaal Vastse-Nõo vallas Mõtskülas sulase pojana, õppis Koopsi ning Kirepi vallakoolis ja Tilga vene kirikukoolis, 1878–1881 Tartu II Õpetajate Seminaris.

Alates 1883. aastast oli õpetaja Adaveres ja Pilistveres, 1890–1893 Aleksandrikoolis Põltsamaal. Alates 1893. aastast kuni surmani oli Jakob Tamm Väike-Maarja kihelkonnakooli juhataja. Seal õppis tema käe all ka A. H. Tammsaare.

Jakob Tamm on kirjutanud Ebavere mäele pühendatud luuletused "Ebavere mägi" (1893), "Suits Ebavere mäel", "Ebavere mägi", "Lüpsik" ja "Rahatuli Ebavere metsas".

Jakob Tamme ballaadide paremik sisaldub Arne Merilai koostatud antoloogias "Eesti ballaad" (Tänapäev, Tallinn 2003, lk 108–141).

Mats Traat on kirjutanud Jakob Tammest novellid "Sarviku armastus" ja "Tamm Tamme vallast".

Viited
------

Jakob Tamme hauamonument Väike-Maarja vanal kalmistul

1. ↑  Richard Alekõrs, "Jakob Tamm. Ühe inimese elu ja töö lugu". Eesti Raamat, Tallinn 1978, lk 25
2. 1 2  Eesti kirjarahva leksikon. Tallinn, 1995, lk 577

Kirjandus
---------

* Richard Alekõrs, "Jakob Tamm". Eesti Riiklik Kirjastus, Tallinn 1961 (lühimonograafia, 112 lk.)
* Richard Alekõrs, "Jakob Tamm. Ühe inimese elu ja töö lugu". Eesti Raamat, Tallinn 1978 (suur monograafia, 384 lk.)

Välislingid
-----------

* "Eesti värss" - Jakob Tamm: elulugu ja terviktekstid
* Jakob Tamm Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
**Vinni vanadekodu** (saksa keeles *Stift Finn*) oli 1775. aastal Vinnis asutatud ajalooline aadlipreilide pansionaat ja vanadekodu Vinni mõisahoones, 1922–1939 naiskutsekool. 

1775. aastal andisid Vinni mõisa omanik, kindralmajor Johann Dietrich Edler von Rennenkampff (1719–1783) ja Jacobina Charlotta (sünd. v. Tiesenhausen) (1725–1793) oma varad Johann Diedrichsteini Vinni asutisele, tingimusel, et kool alustab tegevust pärast mõlema asutaja surma. Vinni asutis pakkus elamisvõimalust vaesunud aadlidaamidele, ajapikku see muutus kooliks *„adeligen Fräuleinstifts Johann Dietrichstein zu Finn"*, mis pakkus kooliharidust ka neile aadlipreilidele, kelle perekonna rahalised võimalused või nende staatus orvuna, ei võimaldanud seisusekohast haridust ja kasvatust.

Vinni vanadekodu 1910. a
Vinni mõisa hoonet on kasutatud ka aadlidaamide naiskutsekoolina, mis avati 1922. aasta oktoobris ning töötas kuni 1939. aasta oktoobrini (baltisakslaste ümberasustamiseni Saksamaale). Kooli oli avatud kõigile balti-saksa neidudele ilma seisusevaheta. Vastu võeti 30-40 õpilast, kooli õppeprogramm oli üheaastane, õppeained sisaldasid kõike, mida oli tarvis põllumjanduslikuks ja koduseks majapidamiseks.

Kooli juhatajaks oli direktriss majapidamise ja äriasjade juhataja, talle olid abiks kaks kogenud hooldajat. Kooli direktrissideks olid: Constance Edle von Rennenkampf 1922–1934; Marie–Louise von Lilienfeld, 1935-1937; viimaseks direktrissiks oli paruness Amy von Kruedener 1938–1939.

Kooli hooldajateks olid 1922-1939. aastatel Georg von Dehn, parun Georg Stackelberg, parun Hans Wrangell ja parun John Girard de Soucanton. 

Vabariigi valitsuse 7. mai 1937 otsuse järgi anti endise Viljandi aadlipreilide varjupaiga Fräuleinstift’i kinnisvara Viljandis, Tallinna ja Jakobsoni tänavate nurgal asunud Stifti hoone sõjaministeeriumi valdusse. Hoolealused paigutati ümber saksa vähemusrahvuse kultuuromavalitsusele kuulunud Johann Diedrichsteini Vinni sihtasutuse Vinni majapidamiskooli hoone vasakpoolsesse tiiba. Sihtasutuse vallasvara anti samuti üle Johann Diedrichsteini Vinni sihtasutusele, ülejäänud uutes ruumides alustas tegevust uus Vinni Majapidamiskool – tütarlaste kutsekeskkool koos internaadiga.

1939. aastal Vinni saksa kodumajanduskool likvideeriti, 63 naisõpilast viidi üle Tallinna, samuti kooli juures asunud vanadekodu 11 hoolealust.

Viited
------

1. ↑  Vinni mõis, www.moisablogi.ee (vaadatud 27.02.2024)
2. ↑  Johann Diedrich Edler v. Rennenkampff, www.rennenkampff.de
3. ↑  Naiskutsekool Vinnis, Esther von Breveni artiklist, mis ilmus Saksamaal 1985.aasta Balti-Eesti aastaraamatus
4. ↑  Viljandi "Fräulein-Stift" kolib, Sakala (1878-1940), nr. 139, 3 detsember 1937
5. ↑  Viljandi aadlipreilide varjupaik, Fellinsches (Dörptsches) Adeliger Fräuleinstift, Eesti Ajalooarhiiv, EAA.1814
6. ↑  Rakvere saksa gümnaasiumi ruumid kõrgemale majanduskoolile. Uus Eesti, nr. 279, 13 oktoober 1939

Kirjandus
---------

* Lembi Anepaio, BALTISAKSA AADLIDAAMIDE STIFTID EESTI ALAL, TARTU ÜLIKOOL Filosoofiateaduskond Ajaloo- ja arheoloogia instituut, Tartu 2014
Ahja mõisa peahoone 2012. aastal
Ahja mõisa peahoone, park ja tiik
**Ahja mõis** (saksa keeles *Aya*) oli rüütlimõis (a-st 1822 fideikomiss) Võnnu kihelkonnas Tartumaal. Nüüdisajal jääb kunagine mõis Põlva maakonna Põlva valla territooriumile.

Ahja mõisa ait-kelder

Ajalugu
-------

Ahja mõisa on esmamainitud 1553. aastal. Poola valitsusajal kuulus mõis Kaweritele ja Rootsi võimuperioodil Oxenstiernadele. Põhjasõja järel kinkis Peeter I Ahja mõisa pastor Ernst Glücki lesele, kelle perekonnas oli keisrinna Katariina I üles kasvanud.

1743. aastal omandas mõisa prantslasest Venemaa mereväeohvitser François Guillemot de Villebois. Tema lasi 1740. aastate lõpus rajada ka esindusliku härrastemaja.

1766. aastal läks mõis Liphartide suguvõsa omandusse. Hiljem kuulus mõis veel Knorringitele, Löwis of Menaritele ja 1819–1919 Braschidele.

1929. aastal asus härrastemajja Ahja Kool, mis tegutses seal 1997. aastani.

Mõisaansambel
-------------

Ahja barokkstiilis poolkelpkatusega härrastemaja projekteeriti ilmselt Bartolomeo Rastrelli töökojas. Rastrelli projekteeris muu hulgas ka Talvepalee, Miitavi lossi ja Rundāle lossi.

9. oktoobril 2007 oli hoones tulekahju ning sellest jäid järele vaid müürid. Hoone katus taastati 2008.–2009. aastal.

Säilinud on ka mõisa kõrvalhooneid, kuid enamasti ümberehitatud kujul.

* Mõisa peahoone tagakülgMõisa peahoone tagakülg
* Mõisa ait-kelderMõisa ait-kelder
* Tall-tõllakuurTall-tõllakuur
* SepikodaSepikoda
* ValitsejamajaValitsejamaja

Kalmistu
--------

Mõisa südamest linnulennult umbes 0,9 km kaugusele lääne poole jääb mõisa kalmistu.

Kirjandus
---------

* Heinrich von Hagemeister, F. von Buxhövden (1836/1837). Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands T. 1–2. Riga: E. Frantzen. Lk-d 38–39.
* Praust, Valdo. *Tartumaa mõisad*. Tallinn: Tänapäev, 2008. Lk 78–81.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Ahja mõis** |

* Ahja mõis mõisaportaalis
* Mõisa ülevaade kultuurimälestiste registris
* Ahja mõisa omanik von Brasch enne Esimest maailmasõda. Eesti Rahva Muuseumi fotokogu

Võnnu kirik
Võnnu kihelkond

**Kirik**: Võnnu  

**Mõisad**: Ahja mõis | Issaku mõis | Kaagvere mõis | Kiidjärve mõis | Kriimani mõis | Kurista mõis | Kõnnu mõis | Leevi mõis | Lootvina mõis | Mäksa mõis | Poka mõis | Rasina mõis | Sarakuste mõis | Tammepee mõis | Uue-Kastre mõis | Vana-Kastre mõis | Vastse-Kuuste mõis
**Tartu Pank** oli eesti rahandusasutus, pank, mis tegutses aastatel 1868–1940.

Tartu Pank asutati Tartu magistraadi ja linna gildide eestvõttel 10 000-rublase kapitaliga. Panka juhtis viieliikmeline direktoraat, mille kolm liiget valisid Tartu Suurgildi ja kaks väikegildi liikmed. 30. mail 1905 kinnitatud põhikirja muudatusega sai panga juriidiliseks omanikuks Tartu suurgild. Pank pidi aru andma Tartu magistraadile ja linna gildidele ning kuni 1910. aastani oli pank kohustatud põhikirja järgi suure osa oma puhaskasust linnale andma.

Pank tegeles hoiustamise, arvete avamise, vekslite diskonteerimise, pandi alusel laenude andmise, väärtpaberite ostu-müügi ning raha, väärtpaberite ja väärisesemete deponeerimisega.

Tegutsemise algul haldas panka Tartu linnavalitsus, hiljem (aastal 1913) muudeti see aktsiapangaks. 1928. aastal viidi AS Tartu Panga peakontor üle Tallinna ja pärast panga saneerimist 1929. aastal läks enamik aktsiaid British Overseas Bankile.

Tartu Pank toetas 1920. ja 1930. aastail puidu- ja linaeksporti.

1940. aasta juunipöörde järel 26. juulil 1940 kinnitas vabariigi valitsus natsionaliseeritavate krediidiasutuste nimekirja, mille alusel natsionaliseeriti ka AS Tartu Pank ning Eesti NSV rahanduse rahvakomissari 20.05.1941 käskkirjade nr 526 ja 528 alusel liideti AS Tartu Pank ja AS Krediit Pank.

Viited
------

1. 1 2 3  EE 12. köide, 2003: 587.
2. ↑  Aktsiaselts Tartu Pank, www.eha.ee, (vaadatud 26.12.2022)

Välislingid
-----------

* Tartu Pank Eesti Ajalooarhiivi fondiloendis
? Tonga riigi- ja rahvuslipp. Proportsioonid 1:2.
**Tonga lipp** on Tonga Kuningriigi ametlik lipp.

Praegune lipp võeti kasutusele 1864. aastal, kuid ametlikult kinnitati 4. novembril 1875.

Punase kanga vardapoolses ülanurgas on valge ristkülik punase ristiga, arvatavalt on selle eeskujuks Suurbritannia punane merelipp (*Red Ensign*). 

Algselt (aastatel 1862–1864) oli Tonga lipp valge kangas punase ristiga, kuid selline lipp võeti kasutusele Punase Risti lipuna ning 1864. aastal Tonga lippu muudeti. Kui 1875. aasta Tonga lipp ametlikult kinnitati, lisati põhiseadusesse ka punkt, et Tonga lippu ei muudeta enam kunagi.

Rist tähistab riigi kristlastest elanikkonda, valge on puhtuse värv ja punane sümboliseerib Jeesuse verd tema ristilöömisel ning näitab ka Tonga rahva ustavust temale. Kangal olev punane on Pantone värviskaala järgi PMS 186C.

Vaata ka
--------

* Tonga vapp

Viited
------

1. ↑  Peaslee, Amos J. (1985). "Tonga". *Constitutions of Nations*. Lk 1577. DOI:10.1007/978-94-017-1147-0\_13. ISBN 978-90-247-2905-0.

Välislingid
-----------

* Tonga lipp andmebaasis *Flags of the World* (*inglise keeles*)
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib Põhja-Iirimaa linnast; teiste tähenduste kohta vaata lehekülge Belfast (täpsustus)* |

---

Linna aerofoto
**Belfast** on linn Suurbritannias, Põhja-Iirimaa halduskeskus.

Belfast on ühtlasi ajaloolise Ulsteri suurim linn ning Dublini järel suuruselt teine linn Iiri saarel.

Ulsteri tööstuskeskus
---------------------

Lagani jõe äärse linna tööstus arenes esiti linamaterjalide masstootmisega. Hiljem lisandus sellele laevaehitus, mis varustas Briti impeeriumi. Näiteks Harland & Wolff Heavy Industries on ehitanud kõik White Star Line laevakompanii uued laevad, sealhulgas kuulsa ookeaniauriku Titanic. Laeva kunagise ehituskoha ümbrust ilmestab tänapäeval uusarendus Titanic Quarter.

Põhja-Iirimaa konflikt
----------------------

Linnal on olnud keskne koht Iiri katoliiklike rahvuslaste ning protestantlike unionistide vahelises Põhja-Iirimaa konfliktis, seal on toimunud nii tänavavõitlusi kui ka PIRA pommirünnakuid. Mõlemad pooled rakendasid terrorit nii valitsuse, üksteise kui ka neutraalse elanikkonna vastu. 1960. aastatel vallandunud relvakonflikti peamine alge peitus Põhja-Iirimaa kuuluvuses Ühendkuningriigi alla, mis jaotab Iirimaa saare kultuuriliselt ja territoriaalselt kaheks. Kokkupõrke lõpuks peetakse 1998. aastat.

Ühendus Šotimaa ja Inglismaaga
------------------------------

Linnal on üle Põhjaväina praamiühendus Cairnryani külaga Šotimaal ning üle Iiri mere ühendus Liverpooli linnaga Inglismaal. Linna teenindavad lisaks kaks lennujaama: George Best Belfast City Airport ja Belfast International Airport.

Sport
-----

Linnas asub jalgpallistaadion Windsor Park, mis on Põhja-Iirimaa jalgpallikoondise ja Linfield FC kodustaadion.

Vaata ka
--------

* Belfasti ülikool
* Belfasti leping
* Šoti parunistiil
* Titanic

Viited
------

1. ↑  , vaadatud 6.12.2023.

Välislingid
-----------

 Belfast – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis

| * v
* r
Suurbritannia linnad (*city*) |
| --- |
| Inglismaa | 
Bath **·**  Birmingham **·**  Bradford **·**  Brighton & Hove **·**  Bristol **·**  Cambridge **·**  Canterbury **·**  Carlisle **·**  Chester **·**  Chichester **·**  Coventry **·**  Derby **·**  Durham **·**  Ely **·**  Exeter **·**  Gloucester **·**  Hereford **·**  Kingston upon Hull **·**  Lancaster **·**  Leeds **·**  Leicester **·**  Lichfield **·**  Lincoln **·**  Liverpool **·**  London (City of London ja Westminster) **·**  Manchester **·**  Newcastle upon Tyne **·**  Norwich **·**  Nottingham **·**  Oxford **·**  Peterborough **·**  Plymouth **·**  Portsmouth **·**  Preston **·**  Ripon **·**  Salford **·**  Salisbury **·**  Sheffield **·**  Shrewsbury **·**  Southampton **·**  St Albans **·**  Stoke-on-Trent **·**  Sunderland **·**  Truro **·**  Wakefield **·**  Wells **·**  Winchester **·**  Wolverhampton **·**  Worcester **·**  York |
| Wales | 
Bangor **·**  Cardiff **·**  Newport **·**  St Asaph **·**  St Davids and the Cathedral Close **·**  Swansea |
| Põhja-Iirimaa | 
Armagh **·**  Belfast **·**  Lisburn **·**  Londonderry **·**  Newry |
| Šotimaa | 
Aberdeen **·**  Dundee **·**  Edinburgh **·**  Glasgow **·**  Inverness **·**  Perth **·**  Stirling |
Tallinna–Moskva reisirong Balti jaamas, vasakul mootorvedur TEP70
**Tallinna–Moskva rongiliin** oli Venemaa Raudteede tütarettevõtte FPK opereeritav rongiliin Eestis ja Venemaal.

Mõlemas suunas sõitis päevas üks reisirong. Alates 1960. aastatest sõitis kolm või neli rongi ööpäevas: kiirrongid Estonia ja Tallinn ning suvine lisarong Narva kaudu, lisaks reisirong Tartu kaudu. Kõik need rongid olid Eesti Raudtee koosseisud. 1971. aastal lisandus suveks rong nr 152-151 Tartu kaudu.

Ajalugu
-------

Liin avati 23. mail 1950.

Aastatel 1998–2015 teenindas liini ettevõte GoRail.

2015. aasta suvel võttis liini opereerimise üle Venemaa Raudteede tütarettevõte FPK (Federalnaja Passazhirskaja Kompanija). 
Odavama pileti huvides ühendati Peterburi ja Moskva liin. Varasemaga võrreldes erines sõit Venemaale just marsruudi poolest, kuna enam ei sõitnud rong otse Moskvasse, vaid läks sinna läbi Peterburi.

Rongiliin suleti 20. märtsil 2020.

Peatused
--------

### Tänapäeval (Peterburi kaudu)

* Tallinn
* Tapa
* Rakvere
* Jõhvi
* Narva

---

* Jaanilinn
* Kingissepp
* Peterburi
* Okulovka
* Bologoje
* Tver
* Moskva (Leningradski vaksal)

### Tartu kaudu

1977. aastal olid Tallinna–Moskva liinil järgmised peatused:

Tallinn – Tapa – Tamsalu – Jõgeva – Tartu – Põlva – Petseri – Liivamäe – Novoisborsk – Pihkva – Karamõševo – Padsevõ – Porhov – Dno – Polonka – Marino – Volot – Tuleblja – Staraja Russa – Parfino – 452. km – Pola – Knevitsõ – Lõtškovo – Valdai – Guzjatino – Bologoje – Võšni Volotšok – Spirovo – Kalinin – Moskva. 

Sõiduaeg Tallinnast Moskvasse oli 19 tundi 27 minutit, tagasi 18 tundi 44 minutit.

Vaata ka
--------

* Eesti raudteetransport
* Venemaa Raudteed

Viited
------

1. ↑  "linnamuuseum.wiseman.ee". Originaali arhiivikoopia seisuga 3. detsember 2020. Vaadatud 9. mail 2019.
2. ↑  Täna õhtul väljub viimane GoRaili rong Moskvast Tallinna; Ärileht, 18.05.2015
3. ↑  Galerii: esimene Moskva rong jõudis pärast liini taastamist tagasi Tallinna; ERR-i uudised, 11.07.2015
4. ↑  Tallinna-Peterburi-Moskva rongi väljumised peatati; Postimees, 18.03.2020
5. ↑  Расписание движения поезда №№176-175 Таллин - Москва - Таллин в 1977 году pskovrail.ru

Välislingid
-----------

* Sõiduplaan ja piletiinfo GoRail lehel
Krematoorium Londoni kalmistul
**Krematoorium** ehk **tuhastushoone** on surnute põletamise (kremeerimise ehk tuhastamise) hoone.

Vahel nimetatakse krematooriumiks ka surnute (inimesed, loomad) põletusahju.[*viide?*] Lisaks ahjule on krematooriumis tavaliselt üks või mitu hüvastijätusaali, kus võidakse pidada nii ilmalikke kui ka religioosseid tseremooniaid. 

Kremeerimisprotsess on surnukeha põletamine kõrgel temperatuuril (870–980 °C). Tavaliselt kasutatakse põletamiseks leeki, mis juhitakse tuhastamisahju kambrisse. Ahju kütusena kasutatakse gaasi (looduslikku või propaani), harvemini elektrit. Kuni 1960. aastateni kasutati eeskätt kivisütt või koksi. 

Tänapäevased ahjud on automatiseeritud ja neid juhitakse mikroprotsessorite abil, mis on varustatud nõutavate ohutusseadmetega (näiteks ahju tagurpidi uks lukustub, kuni saavutatakse normaalne töötemperatuur). Ka on ahje aja jooksul täiustatud, et põletusprotsess oleks tõhusam, näiteks suunates leegid peaasjalikult torsole, mis moodustab suurema osa kehast.

Eesti esimene krematoorium alustas tegevust sügisel 1993 Pärnamäel.

Vaata ka
--------

* matmiskombed
* põletusmatus

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Krematoorium** |

Viited
------

1. ↑  "Eesti keele seletavas sõnaraamatus" (vaadatud 05.04.2019)
James Mason
**James Nolan Mason** (sündinud 25. juulil 1952 Chillicothe's, Ohio osariigis) on Ameerika Ühendriikide natsionaalsotsialist.

James Masoni artiklitest koostatud raamat "Siege" on kogunud kuulsust natsionaalsotsialistlikes ringkondades ja "Siege" järgijaid peetakse natsionaalsotsialismi kõige radikaalsemaks osaks. Teoses kirjeldab Mason oma kogemusi Ameerika Natsiparteis (*American Nazi Party*) ja Natsionaalsotsialistlikus Vabastusrindes (*National Socialist Liberation Front*). Seejärel arutleb Mason erinevate strateegiate üle, kuidas natsionaalsotsialism saaks võimule tõusta. Mason võtab seisukoha, et tänapäeva ühiskond on liiga mäda, et seda päästa, aga saab kiirendada selle kokkuvarisemist. Mason õhutab oma teoses vägivaldset relvastatud revolutsiooni ja kirjeldab erinevaid viise ühiskonna destabiliseerimiseks nagu näiteks vasakäärmuslike ja mustanahaliste rahutuste toetamine segaduse tekitamiseks, vee- ja elektrivõrgu halvamine, kaose tekitamine suurlinnades jne.

Mason peab läbikukkunuks natsionalistlikke massiliikumisi, mis tegelevad meeleavalduste korraldamise ja lendlehtede levitamisega. Selle asemel toetab Mason detsentraliseeritud paramilitaarseid rühmitusi.

2015. aastal asutasid Masoni toetajad paramilitaarse rühmituse Atomwaffen Division. 14. märtsil 2020, pärast seda kui FBI oli arreteerinud Atomwaffeni juhtivliikmed seoses ajakirjanike ähvardamisega, teatas Mason Atomwaffen Divisioni laialisaatmisest. 2020. aasta augustis teatasid endised Atomwaffeni liikmed, et moodustavad uue rühmituse nimega Natsionaalsotsialistlik Ordu. 2021. aasta novembris teatasid osad endised Atomwaffen Divisioni liikmed, et pole rahul Natsionaalsotsialistliku Ordu ja Masoni juhtimisega ja reaktiveerivad Atomwaffen Divisioni. Mason mõistis Atomwaffeni taastamise hukka.

Atomwaffen Division ja Natsionaalsotsialistlik Ordu on kuulutatud terrorirühmitusteks Kanadas ja Suurbritannias. Mason on Kanadas terroristide nimekirjas ja tal on Kanadasse sisenemine keelatud.
Umbes 6 miljardi kilomeetri kõrguselt vaadatuna näib Maa sügavas kosmoses pisikese täpina: sinakasvalge täpp peaaegu poole peal kõige parempoolsemast valgusribast.
**"Kahvatu sinine täpp"** (*Pale Blue Dot*) on foto Maast, mis on tehtud 14. veebruaril 1990 kosmoseaparaadi Voyager 1 poolt enneolematult kaugelt, ligikaudu 6 miljardi kilomeetri (40,5 aü) kauguselt, osana selle pereportree pildiseeriast.

Fotol on Maa näiv suurus vähem kui piksel; planeet paistab pisikese täpina kosmose avaruse taustal kaamerale peegelduvate päikesevalgusribade vahel. Astronoomi ja autori Carl Sagani propageerimise tulemusel tõlgendati Sagani 1994. aasta raamatus Kahvatu sinine täpp fotot kui inimkonna pisikest ja põgusat paika keset kosmost.

Foto jäädvustas 1977. aastal startinud kosmoseaparaat Voyager 1, mille esialgne eesmärk oli uurida Päikesesüsteemi välisosa. Pärast oma peamise ülesande täitmist ja päikesesüsteemist väljumist, otsustati osaliselt Sagani ettepaneku tõttu pöörata kosmoseaparaadi kaamera ümber ja jäädvustada Maast viimane pilt. Vähem kui tund pärast foto tegemist käskisid NASA lennujuhid kosmoseaparaadil energia säästmiseks kaamera lõplikult välja lülitada ning hiljem eemaldati mälus ruumi vabastamiseks ka kaamerasüsteemi käitamiseks vajalik tarkvara.

Aastate jooksul on foto tegemist korduvalt meenutatud ning NASA on avaldanud värskendatud versioone, suurendades selle selgust ja detailsust.

Viited
------

Viited
------

1. ↑  "Voyager 1's Pale Blue Dot". *NASA*. Vaadatud 8. märtsil 2024.
2. ↑  "What If We Turned On Voyager 1's Camera?". *Primal Nebula*. Vaadatud 8. märtsil 2024.