recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Gotska Sandön** ('Gotlandi liivasaar') on asustamata Rootsi saar Ojamaast põhja pool Läänemeres. Alates 1909. aastast on saarel Gotska Sandöni rahvuspark, mis alates 1963. aastast hõlmab kogu saart ja mida laiendati isegi veel 1988. Praegu elavad seal ainult majakavaht ja rahvuspargi ametnikud.

Gotska Sandön asub Läänemeres 38 km Fåröst põhjas. Halduslikult kuulub saar Ojamaa lääni. See on umbes 9 km pikk, 6 km lai ja kogupindalaga umbes 36 km².

Saare loodetipus asub kirik, Gotska Sandöni kabel. 2019. aasta seisuga[update] asub Gotska Sandöni kabel koos Fårö kirikuga Fårö kihelkonnas Norra Ojamaa pastoraadis.

Suvisel ajal toimuvad regulaarsed laevareisid Fårö saarelt ja mandrilt Nynäshamnist.

Loodus
------

Saar koosneb peamiselt liivast, seal domineerivad rannad, luited ja eriti männimetsad. Lisaks hallhüljeste kolooniale pole saar suuremate loomade poolest kuigi rikas. Imetajatest on siin veel valgejänesed ja nahkhiired. Saarel elab aga palju haruldasi putukaid ja taimi, sealhulgas püstine hiirehernes ja mitmed käpalised.

### Kliima

Vaatamata eraldatusele maismaast, on Gotska Sandöni mereline kliima oma laiuskraadide kohta soe. Skandinaavia poolsaar läänes, Ojamaa lõunas ja Baltimaad idas aitavad kaasa soojematele suvedele ja sagedasele talvekülmale, andes saarele palju laiema temperatuurivarieeruvuse, kui on näiteks samamoodi eraldatud Fair Islel, mis asub ühe kraadi võrra põhja pool Šotimaa rannikust veidi kaugemal. Hoolimata laiast temperatuurivahemikust on suvised kuumalained Lõuna-Rootsi kohta jahedad ja talveööd riigi pehmeimad.

Gotska Sandönil on märkimisväärne hooajaline nihe: hoolimata vähenevast päikesepaistest on august palju soojem kui juuni, märtsikuu päevad on aga pikemad ja külmemad kui detsembris.

* Rada (Schipkapasset) läbi liivaluideteRada (Schipkapasset) läbi liivaluidete
* Idarannik tuletornist vaadatunaIdarannik tuletornist vaadatuna
* KirderannikKirderannik

Viited
------

1. ↑  .
2. ↑  "Gotska sandöns kapell". *www.guteinfo.com*. Guteinfo. Vaadatud 11.01.2019.
3. ↑  "Församlingar på Gotland". *www.svenskakyrkan.se*. Church of Sweden. Vaadatud 11.01.2019.
4. ↑  "Visby stifts indelning 2018". *www.svenskakyrkan.se*. Church of Sweden. Originaali arhiivikoopia seisuga 12.01.2019. Vaadatud 11.01.2019.
**2024. aasta UEFA jalgpalli Euroopa meistrivõistlused**, mida tavaliselt nimetatakse **UEFA Euro 2024** või lihtsalt **Euro 2024**, on UEFA korraldatud Euroopa rahvusvaheliste meistrivõistluste 17. väljaanne. Saksamaa võõrustab turniiri, mis on kavandatud 14. juunist 14. juulini 2024. aastal. 

See on kolmas kord, kui Euroopa meistrivõistluste mängud mängitakse Saksamaa territooriumil ja teist korda taasühinenud Saksamaal: endine Lääne-Saksamaa võõrustas 1988. aasta turniiri ning kavas on pidada neli alagrupimängu Euro 2020 raames Münchenis. See oleks aga esimene kord, kui võistlus korraldatakse endises Ida-Saksamaal Leipzigi kui võõrustajalinnaga.

| * v
* r
Euroopa meistrivõistlused jalgpallis (UEFA) |
| --- |
| 

* Prantsusmaa 1960
* Hispaania 1964
* Itaalia 1968
* Belgia 1972
* Jugoslaavia 1976
* Itaalia 1980
* Prantsusmaa 1984
* Saksa Liitvabariik 1988
* Rootsi 1992
* Inglismaa 1996
* Belgia/Holland 2000
* Portugal 2004
* Austria/Šveits 2008
* Poola/Ukraina 2012
* Prantsusmaa 2016
* Pan-Euroopa 2020
* *Saksamaa 2024*

 |
Mari Eide (2019)
**Mari Eide** (sündinud 18. novembril 1989 Beitostølenis) on Norra murdmaasuusataja, kes on kõige paremaid tulemusi saavutanud sprindis.

2011. aastal oli ta kuni 23-aastate maailmameistrivõistlustel Otepääl klassikasprindis kuus ja aasta hiljem Erzurumis vabatehnikasprindis 11. Maailma karikasarjas debüteeris ta 14. märtsil 2013 Oslos vabatehnikasprindis.

Tema esimesed täiskasvanute tiitlivõistlused olid 2019. aasta maailmameistrivõistlused Seefeldis, kus ta võitis vabatehnikasprindis pronksmedali. Maailma karikasarjas pole ta aga individuaalselt poodiumile jõudnud ning tema parim koht MK-sarjas on olnud viies, mis on saavutatud 9. veebruaril 2019 vabatehnikasprindis Lahtis. Küll võitis ta 4. detsembril 2011 koos Maiken Caspersen Fallaga Düsseldorfis toimunud etapil sprinditeate ning on samal alal veel korra poodiumile jõudnud.

Saavutused
----------

### Maailmameistrivõistlustel

* 2019 Austria Seefeldis
	+ Pronks pronksmedal vabatehnikasprindis

Saavutused
----------

* Mari Eide FIS-i lehel
**Kristine Stavås Skistad** (sündinud 8. veebruaril 1999) on Norra murdmaasuusataja, kes võistleb põhiliselt sprindis.

Konnerud Ski ridades võistlev Skistad tuli 2016. aastal Norra juunioride meistriks 7,5 km klassikas ning 2017. aastal Norra juunioride meistriks sprindis ja 5 km klassikas. 2017. aasta juunioride suusatamise maailmameistrivõistlustel Soldier Hollow's saavutas ta sprindis 12. ja teatesõidus 11. koha. Järgmisel aastal võitis ta Gomsis toimunud juunioride suusatamise maailmameistrivõistlustel sprindis hõbemedali. Samuti tuli ta 33. teatesõidus seitsmendaks ja 5 km klassikas viiendaks. 2018. aasta Norra juunioride meistrivõistlustel Oslos ja Steinkjeris võitis ta sprindi ja 5 km vabatehnikasõidu. Märtsis 2018. aastal võistles ta esimest korda murdmaasuusatamise maailma karikasarja etapil Drammenis ja tuli sprindis 51. kohale. Pärast teist ja esimest kohta sprindis FIS-i võistlustel Beitostølenis ja Gålås hooaja 2018/19 alguses teenis ta oma esimesed maailma karikasarja punktid Lillehammeri etapi viienda kohaga. 2019. aasta juunioride suusatamise maailmameistrivõistlustel Lahtis võitis ta sprindis ja teatesõidus kuldmedali. Veebruaris 2019. aastal tuli ta Norra juunioride sprindimeistriks, sai Seefeldis toimunud suusatamise maailmameistrivõistlustel sprindis 11. koha. 2022. aasta aprillis tuli ta koos Maria Hartz Mellinguga Norra võistkondlikuks sprindimeistriks.

Skistad sai oma esimese MK-etapi võidu, kui võitis 28. jaanuaril 2023 Les Rousses'is klassikatehnikasprindi.

Planica MM-võistlustel saavutas ta sprindis viienda koha. Pärast MM-i võitis ta MK-etappidel ülejäänud neli sprindivõistlust, esmalt kodus Drammenis, seejärel Falunis, Tallinnas ja Lahtis.

Individuaalsed maailma karikasarja etapivõidud
----------------------------------------------

| Jrk-nr | Kuupäev | Võistluspaik | Võistlusala |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. | 28. jaanuar 2023 | Prantsusmaa Les Rousses | 1,3 km sprint (kl.) |
| 2. | 14. märts 2023 | Norra Drammen | 1,2 km sprint (kl.) |
| 3. | 18. märts 2023 | Rootsi Falun | 1,4 km sprint (vaba) |
| 4. | 21. märts 2023 | Eesti Tallinn | 1,4 km sprint (vaba) |
| 5. | 25. märts 2023 | Soome Lahti | 1,3 km sprint (kl.) |

Välislingid
-----------

* Kristine Stavås Skistad Rahvusvaheline Suusaföderatsiooni veebilehel
**Gustav Carl von Schreiterfelt** (ka **Carl Gustav**; surnud 1711) oli Schreiterfeltide aadlisuguvõsast pärit Rootsi sõjaväelane ja ooberst, kes osales Põhjasõjas.

Elulugu
-------

Gustav Carl von Schreiterfelt sündis Johann Christoph ja Hedwig von Schreiterfelti (sünninimega Gamper) perekonda.

1679. aastal õppis Schreiterfelt Riia lütseumis, kuid liitus järgmisel aastal Campenhauseni rügemendiga. 1687. aastal oli ta kornet von der Pahleni ratsarügemendis. Järgmine aasta ülendati ta leitnandiks. 1697. aastal liitus ta Liivimaa aadlilipkonnaga. 1700. aastal sai ta Liivimaa tragunirügemendis majoriks ning järgmisel aastal ülendati ta seal ooberstleitnandiks. 1703. aastal osales ta sõjaretkes Petserimaale. Üks osa tragunirügemendist oli Georg Ernst Albedyhli juhatuse all, selle osa ülemaks oobersti auastmes Schreiterfelt 1704. aastal ka määrati. 1710. aastal osales ta Riia ning Pärnu kaitsmisel.

Gustav Carl von Schreiterfelt suri 1711. aastal.

Abielu
------

Gustav Carl von Schreiterfelt abiellus Barbara Sofie von Ceumerniga. Abielust sündis kaheksa last.

Viited
------

1. 1 2  "Gustav Carl von Schreiterfeld". Vaadatud 21.02.2024.
2. ↑  *Jahrbuch für Genealogie, Heraldik und Sphragistik*. Jelgava. 1901. Lk 166.
3. ↑  Kelch, Christian (2009). *Liivimaa kroonika järg*. Lk-d 243–244.
4. 1 2  "Karl XII:s officerare. Biografiska anteckningar". Von Schreiterfelt, Gustaf Carl. Vaadatud 21.02.2024.
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib Läti linnast; iiri jumala kohta vaata artiklit Dagda (jumal).* |

---

**Dagda** (lätiⓘ) on linn Lätis Latgales Krāslava piirkonnas.

Ajalugu
-------

Dagda mõisa ning selle juures asuvat kaupmeeste ja käsitööliste asulat on kirjalikes allikates esmamainitud 17. sajandil. Aastal 1705 ehitati sinna katoliku kirik. Tänapäevane kirik valmis aastal 1741. Aastatel 1740–1802 tegutsesid seal jesuiidid. 19. sajandil oli Dagda Bujnicki perekonna valduses olev alev, mis kuulus administratiivselt Vitebski kubermangu ja Dünaburgi maakonda.

Aastal 1905 valmis sealne õigeusu kirik. Aastal 1925 kaotas Dagda alevi staatuse. Aastal 1935 oli seal 1104 elanikku, neist 53,4% olid juudid. Uuesti aleviks sai aastal 1950, linn aastast 1992. Oli aastatel 1950–1962 Dagda rajooni keskus. 2009. aastani kuulus Krāslava rajooni. Aastatel 2009–2021 oli linn Dagda piirkonna keskus.

Dagda katoliku kirik

Viited
------

1. ↑  Iedzīvotāju skaits pēc tautības reģionos, pilsētās, novados, pagastos, apkaimēs un blīvi apdzīvotās teritorijās gada sākumā (pēc administratīvi teritoriālās reformas 2021. gadā) 2021 - 2022, vaadatud 2.10.2023.
2. ↑  Latvijas pagasti. Enciklopēdija. Rīga : A/S Preses nams. 2001—2002. ISBN 9984-00-412-0.

Välislingid
-----------

 Dagda – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis

Läti linnad

Ādaži | Ainaži | Aizkraukle | Aizpute | Aknīste | Aloja | Alūksne | Ape | Auce | Baldone | Baloži | Balvi | Bauska | Brocēni | Cesvaine | Cēsis | Dagda | Daugavpils | Dobele | Durbe | Grobiņa | Gulbene | Iecava | Ikšķile | Ilūkste | Jaunjelgava | Jelgava | Jēkabpils | Jūrmala | Kandava | Kārsava | Ķekava | Koknese | Krāslava | Kuldīga | Ķegums | Lielvārde | Liepāja | Limbaži | Līgatne | Līvāni | Lubāna | Ludza | Madona | Mārupe | Mazsalaca | Ogre | Olaine | Pāvilosta | Piltene | Pļaviņas | Preiļi | Priekule | Rēzekne | Rīga | Rūjiena | Sabile | Salatsi | Salaspils | Saldus | Saulkrasti | Sigulda | Seda | Skrunda | Smiltene | Staicele | Stende | Strenči | Subate | Talsi | Tukums | Valdemārpils | Valka | Valmiera | Vangaži | Varakļāni | Ventspils | Viesīte | Viļaka | Viļāni | Zilupe
**Ķegums** (lätiⓘ) (saksa *Keggum*) on linn Lätis Vidzemes Ogre piirkonnas. Asub Daugava paremal kaldal, merepinnast 40 meetri kõrgusel.

Ķegumsis asub Ķegumsi hüdroelektrijaam (ehitus algas 1936, elektrijaam valmis 1939). Asula kujunes selle elektrijaama juurde. Aastal 1949 sai Ķegumsist alev. Linn aastast 1993. 2009. aastani kuulus Ogre rajooni. Aastatel 2002–2021 oli linn Ķegumsi piirkonna keskus.

Kaitstavad objektid
-------------------

Ķegumsi hüdroelektrijaama töölisasula ehitised on muinsusmälestistena riikliku kaitse all.

Looduskaitse all on Torņa iela männid, Sauloni tamm, sanglepp ümbermõõduga 4,72 ja kõrgusega 17 meetrit, ja mänd ümbermõõduga 2,59 meetrit.

Ķegums

Viited
------

1. ↑  Iedzīvotāju skaits pēc tautības reģionos, pilsētās, novados, pagastos, apkaimēs un blīvi apdzīvotās teritorijās gada sākumā (pēc administratīvi teritoriālās reformas 2021. gadā) 2021 - 2022, vaadatud 2.10.2023.
2. ↑  Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija. Valsts aizsargājamo nekustamo kultūras pieminekļu saraksts, vaadatud 10.08 2023
3. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS

Välislingid
-----------

 Ķegums – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis

Läti linnad

Ādaži | Ainaži | Aizkraukle | Aizpute | Aknīste | Aloja | Alūksne | Ape | Auce | Baldone | Baloži | Balvi | Bauska | Brocēni | Cesvaine | Cēsis | Dagda | Daugavpils | Dobele | Durbe | Grobiņa | Gulbene | Iecava | Ikšķile | Ilūkste | Jaunjelgava | Jelgava | Jēkabpils | Jūrmala | Kandava | Kārsava | Ķekava | Koknese | Krāslava | Kuldīga | Ķegums | Lielvārde | Liepāja | Limbaži | Līgatne | Līvāni | Lubāna | Ludza | Madona | Mārupe | Mazsalaca | Ogre | Olaine | Pāvilosta | Piltene | Pļaviņas | Preiļi | Priekule | Rēzekne | Rīga | Rūjiena | Sabile | Salatsi | Salaspils | Saldus | Saulkrasti | Sigulda | Seda | Skrunda | Smiltene | Staicele | Stende | Strenči | Subate | Talsi | Tukums | Valdemārpils | Valka | Valmiera | Vangaži | Varakļāni | Ventspils | Viesīte | Viļaka | Viļāni | Zilupe


Ogre piirkonna haldusüksused

* Birzgale vald
* Ikšķile linn
* Jumprava vald
* Ķegumsi linn
* Ķeipene vald
* Krape vald
* Laubere vald
* Lēdmane vald
* Lielvārde linn
* Lielvārde vald
* Madliena vald
* Mazozoli vald
* Meņģele vald
* Ogre linn
* Ogresgalsi vald
* Rembate vald
* Suntaži vald
* Taurupe vald
* Tīnūži vald
* Tome vald
Katoliku kirik
**Zilupe** (lätiⓘ) (latgali *Sīnuoja*) on linn Lätis Latgales Ludza piirkonnas. Zilupe on Läti kõige idapoolsem linn. Linn asub Venemaa piirist kahe kilomeetri kaugusel, merepinnast 120 meetri kõrgusel.

Linna ajalooline saksakeelne nimi oli *Rosenau*, venekeelne *Розеново*, poola keeles oli linna nimi aga *Rezenmujża*.

2021. aasta alguses oli Zilupe elanikest venelasi 55,4%, lätlasi 27,1%, valgevenelasi 9,5%, poolakaid 2,6% ja ukrainlasi 1,7%.

Ajalugu
-------

Algselt kuulus piirkond Mannteuffelitele, aastast 1729 aga Wereszcyńskitele. Aastal 1882 põles asula maha ja jäi inimtühjaks.

Zilupe tekkis taas aastal 1900, mil Moskva–Ventspilsi raudtee äärde Rosenite maale tekkis Rozenovskaja raudteejaam, mille juurde asusid elama raudteetöölised ja kaupmehed. Aastaks 1908 olid asulas juba postkontor ja politseipristav, seal tegutses kool.

Läti Vabadussõjas vabastasid Läti väed linna 26. jaanuaril 1920. Pärast sõda muutus sealne raudteejaam piiripunktiks, mida Venemaa kasutas oma kaupade (põhiliselt väärismetallide) eksportimiseks. Linn aastast 1931. 2009. aastani asus Ludza rajoonis. Aastatel 2002–2021 oli linn Zilupe piirkonna keskus.

Kaitstavad objektid
-------------------

Muinsusmälestistest on linnas kohaliku kaitse all Zilupe muinaskalmed ja Saveļinki katoliku kalmistu kabel koos sealse altari ning külgaltaritega.

Viited
------

1. ↑  Reģionu, novadu, pilsētu un pagastu kopējā un sauszemes platība gada sākumā, vaadatud 18.01.2023.
2. ↑  Iedzīvotāju skaits pēc tautības reģionos, pilsētās, novados, pagastos, apkaimēs un blīvi apdzīvotās teritorijās gada sākumā (pēc administratīvi teritoriālās reformas 2021. gadā) 2021 - 2022, vaadatud 3.10.2023.
3. ↑
4. ↑  Voices from Zilupe, close to the Russian border Public broadcasting of Latvia, 4. märts 2022
5. ↑  Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija, vaadatud 1.03 2021

Välislingid
-----------

 Zilupe – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis

Läti linnad

Ādaži | Ainaži | Aizkraukle | Aizpute | Aknīste | Aloja | Alūksne | Ape | Auce | Baldone | Baloži | Balvi | Bauska | Brocēni | Cesvaine | Cēsis | Dagda | Daugavpils | Dobele | Durbe | Grobiņa | Gulbene | Iecava | Ikšķile | Ilūkste | Jaunjelgava | Jelgava | Jēkabpils | Jūrmala | Kandava | Kārsava | Ķekava | Koknese | Krāslava | Kuldīga | Ķegums | Lielvārde | Liepāja | Limbaži | Līgatne | Līvāni | Lubāna | Ludza | Madona | Mārupe | Mazsalaca | Ogre | Olaine | Pāvilosta | Piltene | Pļaviņas | Preiļi | Priekule | Rēzekne | Rīga | Rūjiena | Sabile | Salatsi | Salaspils | Saldus | Saulkrasti | Sigulda | Seda | Skrunda | Smiltene | Staicele | Stende | Strenči | Subate | Talsi | Tukums | Valdemārpils | Valka | Valmiera | Vangaži | Varakļāni | Ventspils | Viesīte | Viļaka | Viļāni | Zilupe


Ludza piirkonna haldusüksused

* Blonti vald
* Briģi vald
* Cibla vald
* Cirma vald
* Goliševa vald
* Isnauda vald
* Istra vald
* Kārsava linn
* Lauderi vald
* Līdumnieki vald
* Ludza linn
* Malnava vald
* Mērdzene vald
* Mežvidi vald
* Nirza vald
* Ņukši vald
* Pasiene vald
* Pilda vald
* Pureņi vald
* Pušmucova vald
* Rundēni vald
* Salnava vald
* Zaļesje vald
* Zilupe linn
* Zvirgzdene vald
Andrej Šustr (2023)
Andrej Šustr (2014)
**Andrej Šustr** (sündinud 29. novembril 1990 Plzeňis) on Tšehhi jäähokimängija, kes mängis kaitsjana Saksamaa kõrgliigaklubis Kölner Haie.

Aastatel 2010–2013 mängis ta kolm hooaega Nebraska Omaha Ülikooli meeskonnas.

2013. aasta märtsis sõlmis ta lepingu NHL-i klubiga Tampa Bay Lightning. NHL-is debüteeris ta sama aasta 29. märtsil mängus New Jersey Devilsi vastu. Lightningi põhimeeskonda kuulus ta alates järgmisest hooajast ja kokku viiel hooajal. Esimese värava lõi ta NHL-is 5. aprillil 2014 mängus Dallas Starsi vastu.

2018. aastal sõlmis ta üheaastase lepingu Anaheim Ducksiga. Ducski meeskonnas pääses ta NHL-is väljakule kokku viies mängus. Suurema osa hooajast mängis ta Ducksi noorteklubi San Diego Gullsi ridades AHL-is.

Aastatel 2019–2021 mängis ta kaks hooaega KHL-i klubis Kunluni Red Star.

2021. aasta juulis naasis ta Lightningi, sõlmides klubiga üheaastase lepingu. 2022. aasta märtsis naasis ta Anaheim Ducksi. Hooajal 2022/23 mängis Šustr vaid AHL-i klubides Iowa Wild ja San Diego Gulls.

Pärast seda, kui talle NHL-is enam lepingut ei pakutud, siirdus ta Euroopasse ning sõlmis 2023. aasta juulis üheaastase lepingu Saksamaa kõrgliigaklubiga Kölner Haie.

Šustr kuulus Tšehhi jäähokikoondisse 2021. aasta maailmameistrivõistlustel.

Viited
------

1. ↑  "Lightning sign five players to one-year, two-way contracts". nhl.com. 28.7.2021. Vaadatud 31.10.2021
2. ↑  "Anaheim Ducks claim Andrej Sustr". The Sports Network. 8.3.2022. Vaadatud 7.4.2022
3. ↑  "Kölner Haie strengthened by Andrej Šustr" (saksa). Kölner Haie. 10. juuli 2023. Vaadatud 10. juulil 2023.

Välislingid
-----------

* Andrej Šustr KHL.ru lehel
* Andrej Šustr NHL.com lehel
* Andrej Šustr hockeydb.com lehel
**Paul Kamm** (29. detsember 1917 Kärdla – 19. juuni 1979 Kärdla) oli eesti harrastusgraafik.

Elulugu
-------

Paul Kammi kooliharidus piirdus algharidusega. Juba kooliajal ilmutas ta teatavat kunstiannet, aga tähelepanu sellele ei pööratud.

Keerulise majandusolukorra tõttu pidi ta tööle minema. 1935. aastast töötas ta tekstiilitöölisena, algul Kärdlas, seejärel Tartus ja vahetult enne sõja puhkemist Keilas.

Võideldes teises maailmasõjas Punaarmee 22. Eesti Territoriaalses Laskurkorpuses, sai Kamm 31. märtsil 1942 lahingõppusel tugevalt külmetada ja haigestus liigese- ja närvipõletikku. Pikaajaline haiglaravi tulemusi ei andnud ning mees jäi liikumatult lamavaks, ta oli siis 25 aastat vana.

1946. aastal toodi kanderaamil Paul Kamm tagasi kodusaarele. Haiguse tagajärjel suutis ta ainult vaevaliselt sõrmi liigutada, aga treenides muutusid sõrmed kindlamaks ning Kamm oli taas võimeline joonistama.

Esialgsed saamatud katsetused muutusid aasta-aastalt paremaks ja sündisid meeleolukad pildid kodusaare loodusest ja kalurite elust – "Kivine rand" (värviline pliiats, 1960), "Ristna männid" (grafiit, 1962), "Hiiumaa motiiv" (grafiit, 1962), "Ristna" (grafiit, 1963), "Sõudjad" (süsi, 1965) jt. Olukorrast tingituna sai ta vähe joonistada otse natuurist, paljud motiivid tuli paberile kanda mälu järgi. Kammi joonistusvahendiks oli peamiselt pliiats.Tema esimene abiline oli kunstnik Elgi Reemets. 

1953. aastal võttis ta esmakordselt osa Kärdla isetegevuslike kunstnike näitusest, kus ta võitis I preemia. Eesti NSV Riiklik Kunstiinstituut hakkas Kammi abistama 1961. aastal, teda hakkas juhendama graafik Olev Soans. Samal aastal esines Paul Kamm juba Moskvas isetegevuslike kunstnike näitusel, kus ta sai ka diplomi. 1963. aastal võeti ta Eesti NSV Kunstnike Liidu liikmeks. 1967. aastal astus ta ka Eestimaa Kommunistlikku Parteisse.
1964. aastal ilmus kirjastuse Kunst väljaandel Paul Kammi reproduktsioonide album. 1977. aastal ilmus Jüri Haini koostatud raamat pealkirjaga "Paul Kamm. 13 reproduktsiooni".

Paul Kamm on Kärdla linna aukodanik, tiitel anti talle 1978. aastal.

Paul Kamm on maetud Kärdla kalmistule, tema elukoha juures aadressil Tiigi tänav 48 püstitati mälestuskivi.

Viited
------

1. 1 2 3 4  KES SA OLED, PAUL? Näitus SA Hiiumaa Muuseumis
2. 1 2 3 4  ПАУЛЬ КАММ – «МЕРЕСЬЕВ» ЭСТОНСКОЙ ГРАФИКИ rodina.ee, 19.06.2020 (vaadatud 21.06.2020)
3. 1 2 3 4  Avati näitus "Kes sa oled, Paul?" Hiiuleht, 06.02.2018 (vaadatud 21.06.2020)
4. 1 2  Paul Kamm : reproduktsioonide album

Välislingid
-----------

* Salmre, Viktor. Hiiumaa. Kunstnik Paul Kamm. Pilt Eesti Rahvamuuseumist. Ajapaik.
Idriss Déby 2020
**Idriss Déby Itno** (18. juuni 1952 – 20. aprill 2021) oli Tšaadi poliitik. Alates 2. detsembrist 1990 kuni oma surmani 2021. aastal oli ta Tšaadi president. Ta oli lisaks partei Mouvement Patriotique du Salut (MPS) esimees.

Ta sündis zaghavade hõimust pärit karjuse perekonnas. Ta tõusis riigis esile tänu edukale sõjaväekarjäärile.

Déby sai Tšaadi presidendiks pärast 1990. aastal juhitud riigipööret president Hissène Habré vastu. Déby valiti pärast seda kuus korda tagasi presidendiks. Mitmed rahvusvahelised meediaallikad nimetasid Déby võimu autoritaarseks. Tema valitsemise ajal tegi demokraatia riigis tagasikäigu ja lokkas korruptsioon. Tema valitsuse kukutamiseks loodi 2016. aastal mässuliste rühmitus Rinne Muutuse ja Üksmeele Nimel Tšaadis (FACT).

30. jaanuarist 2016 kuni 30. jaanuarini 2017 oli ta Aafrika Liidu eesistuja.

Déby suri 2021. aastal mässulistega võitlemise käigus saadud vigastustesse. Tema surma järel võttis presidendi kohustused üle sõjaline nõukogu, mida asus juhtima tema poeg Mahamat Déby.

= Viited
========

1. ↑  "Tšaadi president Déby suri lahingutes mässulistega". maailm.postimees.ee. 20.4.2021. Vaadatud 13.3.2024

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Hissène Habré** | **Tšaadi president**1990–2021 | Järgnev**Mahamat Déby** |
**Pronto** ('Varsti') on Hispaania seltskonnaajakiri, mis ilmub üks kord nädalas. Ajakiri asutati 1972. aastal ning selle peakorter asub Barcelonas.

1993. aastal oli Pronto suurima tiraažiga (695 585 eksemplari) ajakiri Hispaanias. 1997. aastal oli ajakirja tiraaž 807 232 eksemplari, millega asetus kohalike ajakirjade seas teisele kohale.

2001. aastal kuulus ajakiri tiraažiga 878 000 eksemplari kogu maailma naisteajakirjade seas 50 edukama hulka. Pronto keskmine tiraaž oli 2003. aastal 921 855 ja 2004. aastal 1 013 016 eksemplari. Aastatel 2003–2005 oli Pronto populaarsuselt teine ajakiri Hispaanias.

2005. aastal oli Pronto kõige populaarsem Hispaania ajakiri tiraažiga 1 000 580. 2006. aastal oli ajakirja tiraaž ligi 962 000. Aastal 2008 oli Pronto Hispaanias kõige populaarsem ajakiri (tiraaž 877 000 eksemplari).

2009. aastal oli Pronto tiraaž 971 248, mis tegi sellest suurima läbimüügiga ajakirja Hispaanias ja asetas läbimüügilt kolmandale kohale kord nädalas ilmuvate Euroopa naisteajakirjade seas. Pronto tiraaž oli 2010. aastal 958 374, 2011. aastal 931 419 ja 2012. aastal 910 055 eksemplari. Kord nädalas ilmuvate Hispaania ajakirjade seas oli see 2013. aastal suurima läbimüügiga.

Viited
------

1. 1 2  Albarran, Alan 2009. Handbook of Spanish Language Media. New York: Routledge, lk 26. ISBN 978-1-135-85430-0
2. 1 2  Weymouth, Anthony, Bernard Lamizet 2014. Markets and Myths: Forces For Change In the European Media. Routledge, lk 178.
3. ↑  The Europa World Year Book: Kazakhstan - Zimbabwe 2004. London, England: Europa Publications Limited, lk 3908. ISBN 978-1-85743-255-8
4. ↑  Ad Age 17.04.1995. Top paid-circulation consumer magazines.Vaadatud 08. oktoobril 2018
5. ↑  Stanton, Edward F. 2002. Culture and Customs of Spain. Westport, CT: Greenwood Press, lk 97.
6. ↑   Top 50 Women's magazines worldwide (by circulation) 2001. Vaadatud 08. oktoobril 2018
7. 1 2  Spain-Newspaper. Magazines in Spain Vaadatud 07. novembril 2014
8. ↑  Anheier, Helmut K, Yudhishthir Raj Isar 2008. Cultures and Globalization: The Cultural Economy. SAGE Publications, lk 460.
9. ↑  IFABC 30.04.2014 "Top 50 Magazines" Vaadatud 08. oktoobril 2018
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib Euroopa Liidu institutsioonist (Council of the European Union); iseseisva rahvusvahelise organisatsiooni (Council of Europe) kohta vaata artiklit Euroopa Nõukogu.* |

---

**Euroopa Liidu Nõukogu** (mida vahel nimetatakse ka **ministrite nõukoguks**) on üks seitsmest Euroopa Liidu institutsioonist ja Euroopa Liidu põhiline otsuseid tegev institutsioon, mis jagab seadusandlikku ja eelarvealast võimu Euroopa Parlamendiga.

Nõukogu on ühtne organ, kuid sõltuvalt arutusel olevast teemast koguneb nõukogu eri koosseisudes, millest võtavad osa valdkonna eest vastutavad liikmesriikide ministrid ja Euroopa Komisjoni volinikud.

Vastuvõtmiseks vajavad nii Euroopa Liidu Nõukogu kui ka Euroopa Parlamendi heakskiitu Euroopa Liidu õigusaktid — Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrused ja direktiivid, mille eelnõusid koostab ja esitab Euroopa Komisjon.

Liikmesriikide välisministrid moodustavad "välisministrite nõukogu", teised ministrid tegelevad nõukogu koosolekutel osaledes oma vastutusala (põllumajandus, keskkond, tervishoid, eelarve jne) teemadega.

Euroopa Liidu majandus- ja rahandusküsimuste nõukogus (ECOFIN) esindab Eestit tavaliselt rahandusminister.

Nõukogu sai alguse 1950. aastate asutamislepingutega. Istungid toimuvad Brüsselis või Luxembourgis. Nõukogu eesistuja vahetub kindla rotatsiooni alusel iga poole aasta järel.

Nõukogu ülesanded
-----------------

* Euroopa Liidu õigusaktide vastuvõtmine.
* Liikmesriikide üldise majanduspoliitika koordineerimine.
* Rahvusvaheliste kokkulepete sõlmimine EL-i ja ühe või mitme riigi või rahvusvahelise organisatsiooni vahel.
* EL-i eelarve kinnitamine koos Euroopa Parlamendiga.
* EL-i ühine välis- ja julgeolekupoliitika.
* Siseriiklike kohtute ja politseijõudude kriminaalasjades tehtava koostöö koordineerimine.

Vaata ka
--------

* COREPER
* Euroopa Liidu Nõukogu eesistujariik

Viited
------

1. ↑  Nõukogu koosseisud[*alaline kõdulink*]. Euroopa Liidu Nõukogu koduleht. (Kasutatud 28. septembril 2011.)

Välislingid
-----------

* Euroopa Liidu Nõukogu koduleht

Euroopa Liidu institutsioonid

Euroopa Parlament – Euroopa Ülemkogu – Euroopa Liidu Nõukogu – Euroopa Komisjon – Euroopa Liidu Kohus – Euroopa Keskpank – Euroopa Kontrollikoda
märtsil.

Ajalugu
-------

1995. aastal alustas Sonda kooli endine direktor ja emakeeleõpetaja Meinhard Laks allkirjade kogumist emakeele kaitseks. Ta on ise väitnud, et sai innustust 1994. aastal Kadrinas avatud emakeele ausambast.

7. detsembril 1995 andis Meinhard Laks Riigikogu kultuurikomisjoni esimehele üle ettepaneku keelepäeva riiklikuks tähtpäevaks muutmiseks. Ettepaneku lisas oli 185 lehekülge toetuskirju ja -allkirju. Toetusallkirju oli kokku 175. Riigikogu kultuurikomisjon aga loobus ettepanekuga edasi tegelemisest.

Mitteametlikult tähistati emakeelepäeva mõnes paigas juba 1995. aastal ja veel laiemalt alates 1996. aastast. Ametlik tunnustamine jäi aga tulemata. Kui 1998. aastal võeti Riigikogus arutlusele riigipühade seaduse muutmine ning eesti emakeele ja rahvuskultuuri päeva seal ei olnud, esitas Meinhard Laks sama aasta detsembris Raoul Üksvärava kaudu küsimuse emakeelepäeva riikliku staatuse kohta.

22. detsembril 1998 toetas valitsus esitatud ettepanekut ja 11. veebruaril 1999 kinnitas Riigikogu ühehäälselt emakeelepäeva riiklikuks tähtpäevaks. President Lennart Meri kuulutas seaduse välja 17. veebruaril 1999 ja see jõustus 24. veebruaril 1999. Samal aastal tähistati emakeelepäeva esmakordselt riikliku tähtpäevana. Sellest päevast tähistatakse emakeelepäeva iga päev

### Rahvusvaheline emakeelepäev

 *Pikemalt artiklis Rahvusvaheline emakeelepäev*
1999. aasta sügisel nimetas UNESCO rahvusvaheliseks emakeelepäevaks 21. veebruari. Selle ajendiks olid aga 1952. aasta sündmused Bangladeshis, kus hukkusid mitmed üliõpilasmeeleavaldajad, kes nõudsid, et bengali keel tuleks kuulutada üheks Pakistani riigikeeleks.

Traditsioonilised üritused
--------------------------

Emakeelepäeva aegu korraldatakse mitmesuguseid üritusi, näiteks: 

* 2004. aastast toimub Tallinnas Estonia Talveaias koolieelikute etlemiskonkursi "Eesti keele kaunis kõla" lõppvoor;
* 2006. aastast annab Eesti Haridus- ja Teadusministeerium välja Aasta Keeleteo auhinda eelmisel aastal eesti keelele enim kasu toonud teo eest;
* 2008. aastast toimub Vikerraadios e-etteütlus.

Vaata ka
--------

* Rahvusvaheline emakeelepäev
* Euroopa keeltepäev
* Meinhard Laks
* keelepäev

Viited
------

1. ↑  "Emakeelepäev – 14. märts" Berta: Eesti rahvakalendri tähtpäevade andmebaas
2. ↑  "Kuidas Sonda õpetaja 1999. aastal emakeelepäeva tegi" (saidil virumaa.ee)
3. 1 2 3 4  Külli Heinla: "Kümme aastat emakeelepäeva" Eesti Päevaleht, 14. märts 2009
4. ↑  Valge, Jüri. Kelle emakeelepäev? Sirp, 16. november 2008.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Emakeelepäev** |

* "Emakeelepäev – 14. märts" Berta: Eesti rahvakalendri tähtpäevade andmebaas
* Emakeelepäev, koolielu.ee
* Malle Malling "Emakeelepäev" Õhtuleht, 14. märts 2003
* "Emakeelepäev on Eestis lipupäev" Virumaa Teataja/BNS, 12.03.2010
* Emakeelepäev 2011, Eesti Instituut
* Kärt Jänes-Kapp "Emakeelepäev Horisondiga Tallinna Teadlaste Majas" Horisont, 11. märts 2011
* "Emakeelepäev on eriti oluline paikades, kus eestlased on vähemuses" Põhjarannik, 23. märts 2011
* "Vikerraadio kutsub viiendat korda osalema e-etteütluse võistlusel" Vikerraadio pressiteade, 10. märts 2012
**Nikolai Vekšin** (ka **Nikolai Wekschin**; 10. mai (vkj)/ 22. mai 1887 Haapsalu – 15. jaanuar 1951 Norillag) oli Eesti purjetaja.

Ta lõpetas Peterburis Karl May gümnaasiumi ja Peterburi Tehnoloogiainstituudi.

Ta oli Nikolai Judenitši armee ohvitser.

Ta töötas 1925–1940 firmas Baltic ning Põhja Paberi- ja Puupapivabrikus.

Vekšin arreteeriti NKVD poolt aastal 1949 ja ta suri Siberis, Nõukogude vangilaagris Norilskis.

Purjetaja ja purjetamistegelasena
---------------------------------

Ta hakkas purjetamisega tegelema aastal 1911 Peterburi Keiserlikus Jahtklubis. [1912. aasta suveolümpiamängud]]el kuulus ta Venemaa purjetamismeeskonda varumehena.

Ta võitis 1928. aasta suveolümpiamängudel Amsterdamis Eesti eest pronksmedali paadil "Tutti V" 6-meetriste paatide klassis. Meeskonda kuulusid veel William von Wirén, Eberhard Vogdt ning vennad Georg ja Andreas Faehlmann.

Oli Eestimaa Merejahtklubi liige ja kuulus juhatusse. Ta tegutses purjetamis- ja jääpurjetamiskohtunikuna (1945 vabariiklik kategooria).

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 29. märts 2012. Vaadatud 23. juunil 2012.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)

Välislingid
-----------

* Biograafia ESBL-is
* Nikolai Vekšin veebisaidil Olympedia (inglise) Muuda Vikiandmetes
* Eesti kommunismiohvrid 1940–1991
**Põhja-Iirimaa konflikt** (inglise: **The Troubles** iiri: **Na Trioblóidí**) oli aastatel 1968–1998 toimunud usulis-poliitiline ja terroristlik konflikt Põhja-Iirimaal. Konflikt algas 1960. aastate lõpus ja ametlikult lõppes see 1998. aastal, kui sõlmiti Belfasti leping.

Konflikt oli peamiselt poliitiline ja üheks peamiseks probleemiks oli Põhja-Iirimaa poliitiline kuuluvus. Unionistid/lojalistid, kes on peamiselt protestandid ja inglased, soovisid Põhja-Iirimaa jäämist Suurbritannia koosseisu, samas kui Iiri rahvuslased/vabariiklased, kes on peamiselt katoliiklased ja iirlased, soovisid Suurbritannia koosseisust lahkumist, et ühendada Põhja-Iirimaa Iirimaaga. Mõlemad pooled rakendasid terrorit nii valitsuse, üksteise kui ka neutraalse elanikkonna vastu. Teine peamine probleem oli kogukondade omavahelised suhted. Protestantidest inglased diskrimineerisid katoliiklastest iirlasi; neid tohtis arreteerida ilma määruseta ja ülekuulamisel võisid politseinikud Iiri rahvuslaste vastu kasutada piinamist.

Konflikti ajal toimus ka tulistamisi ja pommiplahvatusi. Sõjalises konfliktis olid peamisteks vaenupoolteks lojalistlikud UDA ja UVF, vabariiklikud rühmitused nagu IRA ja korda valvavad Suurbritannia valitsusväed ning Kuninglik Ulsteri Politseijõud. Põhja-Iirimaa konfliktis hukkus 3530 inimest.

Vaata ka
--------

* IRA

Viited
------

1. ↑  "How the Troubles Began in Northern Ireland". *History.com*. Vaadatud 9. november 2022.
Vene sõdurite mälestusmärk
**Lucavsala mõis** (*Lucavsalas muižiņa*, ka *Lucavas muiža*, saksa keeles *Lutzaushof*) oli poolmõis Lätis Riia linnas Salase asumis. Peahoone asus aadressil Lucavsalas iela 51.

Mõis rajati ilmselt 1559. aastal, mil toonane Liivi ordu maameister sealse maa oma vasallile andis. Algselt oli tegu rüütlimõisaga, kuid väikese pindala tõttu oli sellest XVII sajandiks saanud poolmõis. Mõisa omanikud olid XVII sajandil Lutzaud, selle järgi on mõis ka nime saanud. Suure PõhjasõjaSpilve lahingus langenud Vene sõdurid maeti mõisale kuulunud saarele. Mõisas kasvatati Riia linna tarbeks juurvilja ja peeti piimakarja. Mõisa maad kannatasid Daugava üleujutuste all, seetõttu sinna kuigi uhkeid hooneid ei rajatud. Peahoone pärineb ilmselt XVIII sajandist. XIX sajandil olid mõisa omanikud järgemööda Leontjevid, õed Volkovad, Šutovid ja Vostid. 

1891. aastal püstitati mõisa juurde langenud sõduritele vene õigeusu kirikukujuline kuue meetri kõrgune mälestusmärk. 1902. aastal ostis Riia linn mõisa ära ja 1904. aastal liideti selle maad linnaga.

Välislingid
-----------

* Sissekanne Läti mõisate veebisaidil; fotod (*läti keeles*)
* Sissekanne Riia mõisate veebisaidil; fotod (*läti keeles*)
Matīši kihelkonna mõisad 1903. aasta kaardil. Väljavõte kaardilt "Wegekarte des Wolmarschen Kreises mit den Kirchspiels- und Gutsgrenzen" (1903)
**Matīši kihelkond** (saksa keeles *Kirchspiel St. Matthäi*, läti keeles *Matīšu draudzes novads*) oli haldusüksus Liivimaal Volmari kreisis. Kihelkond moodustati 1678. aastal Astijärve ja Väike-Salatsi kihelkonna maadest.

Volmari kreis Ludwig August Mellini kaardil "Atlas von Liefland, oder von den beyden Gouvernementern u. Herzogthümern Lief- und Ehstland, und der Provinz Oesel" (1798)

Ajalugu
-------

Patronaadiõigus kuulus riigile, pastori valis ametisse kirikukonvent ning kinnitas kindralkuberner.

Matīši kihelkonna mõisad
------------------------

* Bauņi (*Bauenhof*) rüütlimõis, fideikomiss
* Braslava (*Breslau*) rüütlimõis
* Matīši (*St. Matthäi Pastorat*) kirikumõis
* Mīlīte (*Neuhall*) rüütlimõis, fideikomiss
* Pučurga (*Galandfeld*) rüütlimõis
* Vilzēni (*Wilsenhof*) rüütlimõis, fideikomiss

Pildid
------

* Matīši Matteuse kirik ja Burtnieki kihelkonna Jaunburtnieki mõisa tuuleveskiMatīši Matteuse kirik ja Burtnieki kihelkonna Jaunburtnieki mõisa tuuleveski
* Matīši Matteuse kirik. Johann Christoph Brotze koguMatīši Matteuse kirik. Johann Christoph Brotze kogu

Viited
------

1. ↑  Materialen zur Kirchengechichte, E. H. von Busch lk. 526

Kirjandus
---------

* Bienenstamm, Herbord Carl Friedrich von. *Geographischer Abriß der drei deutschen Ostsee-Provinzen Rußlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland*. Riga: bei Deubner, 1826. Lk 245 .
* Hagemeister, Heinrich von. *Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands*. Erster Theil. Riga: Eduard Frantzen, 1836. Lk 172-174 .
* Hupel, August Wilhelm. *Topographische Nachrichten von Lief- und Ehstland*. Dritter und letzter Band. Riga: zu finden bey Johann Friedrich Hartknoch, 1782. Lk 92-93 .
* Richter, Adolf. *Baltische Verkehrs- und Adressbücher*. Bd I. Livland. Riga, 1909.

Matīši kirik.
Matīši kihelkond

**Kirik**: Matīši Matteuse kirik  

**Mõisad**: Matīši kirikumõis | Bauņi mõis | Braslava mõis | Mīlīte mõis | Pučurga mõis | Vilzēni mõis



Volmari kreis

**Kreisilinn**: Volmari  

**Kihelkonnad**: Aloja kihelkond  | Astijärve kihelkond  | Dikļi kihelkond  | Katriņa kihelkond  | Lemsalu kihelkond  | Liepupe kihelkond  | Lõuna-Ruhja kihelkond  | Matīši kihelkond  | Põhja-Ruhja kihelkond  | Rubene kihelkond  | Ruhja kihelkond  | Salatsi kihelkond  | Straupe kihelkond  | Umurga kihelkond  | Veide kihelkond  | Volmari kihelkond  | Väike-Salatsi kihelkond
Drusti kirik
Drusti kihelkonna mõisad 1903. aastal. Väljavõte kaardilt "Wegekarte des Wendenschen Kreises mit den Kirchspiels- und Gutsgrenzen" (1904)
**Drusti kihelkond** (saksa keeles *Kirchspiel Drostenhof*, läti keeles *Drustu draudzes novads*) oli haldusüksus Liivimaal Võnnu kreisis, varem Dzērbene-Drusti kaksikkihelkonna osa.

Drusti kihelkonna mõisad
------------------------

* Auļukalnsi (*Aulenberg*) rüütlimõis
* Briņģi (*Brinkenhof*) rüütlimõis
* Gatarta (*Gotthardsberg*) rüütlimõis
* Vecdrusti, varem *Drusti* (*Alt-Drostenhof*, varem *Drostenhof*) rüütlimõis

Kirjandus
---------

* Richter, Adolf. *Baltische Verkehrs- und Adressbücher*. Bd I. Livland. Riga, 1909.


Võnnu kreis

**Kreisilinn**: Võnnu  

**Kihelkonnad**: Āraiši kihelkond  | Bērzaune kihelkond  | Cesvaine kihelkond  | Drusti kihelkond  | Dzērbene kihelkond  | Ērgļi-Ogre kihelkond  | Jaunpiebalga kihelkond  | Kalsnava kihelkond  | Lazdona kihelkond  | Ļaudona kihelkond  | Liepmuiža kihelkond  | Liezēre kihelkond  | Lubāna kihelkond  | Rauna kihelkond  | Skujene kihelkond  | Vecpiebalga kihelkond  | Vestiena kihelkond  | Vietalva kihelkond  | Võnnu kihelkond
Velēna kirik
Velēna kihelkonna mõisad 1904. aasta kaardil. Väljavõte kaardilt "Wegekarte des Walkschen Kreises mit den Kirchspiels- und Gutsgrenzen" (1904)
**Velēna kihelkond** (saksa keeles *Kirchspiel Wellan*, läti keeles *Velēnas draudzes novads*) oli haldusüksus Liivimaal Valga kreisis. Kihelkond eraldati Tirza-Velēna kaksikkihelkonnast 19. sajandi lõpul; mõlemal kihelkonnal oli sama pastor.

Velēna kihelkonna mõisad
------------------------

* Lizumsi (*Lysohn*) rüütlimõis
* Mālmuiža (*Mahlenhof*) rüütlimõis
* Sinole (*Sinohlen*) rüütlimõis

Kirjandus
---------

* Richter, Adolf. *Baltische Verkehrs- und Adressbücher*. Bd I. Livland. Riga, 1909.


Valga kreis

**Kreisilinn**: Valga  

**Kihelkonnad**: Alamõisa kihelkond  | Aluliina kihelkond  | Apekalnsi kihelkond  | Aumeistri kihelkond  | Ēvele kihelkond  | Gulbene kihelkond  | Härgmäe kihelkond  | Koivaliina kihelkond  | Luke kihelkond  | Palsmane kihelkond  | Smiltene kihelkond  | Zeltiņi kihelkond  | Tirza kihelkond  | Trikāta kihelkond  | Valga kihelkond  | Velēna kihelkond
Zeltiņi kirik
Zeltiņi kihelkonna mõisad 1904. aasta kaardil. Väljavõte kaardilt "Wegekarte des Walkschen Kreises mit den Kirchspiels- und Gutsgrenzen" (1904)
**Zeltiņi kihelkond** (saksa keeles *Kirchspiel Seltinghof*, läti keeles *Zeltiņu draudzes novads*) oli haldusüksus Liivimaal Valga kreisis.

Ajalugu
-------

Varem oli Zeltiņi Aluliina kihelkonna adjunktuur. 1902. aastal eraldati see iseseisvaks kihelkonnaks. Siiski, 17. sajandi lõpus ja 18. sajandi alguses moodustas see koos Lejasciemsi kihelkonnaga lühikest aega eraldiseisva kihelkonna.

Zeltiņi kihelkonna mõisad
-------------------------

* Ādami (*Schwartzbeckshof*) rüütlimõis
* Ilzene (*Ilsen*) rüütlimõis
* Jaunkalnamuiža (*Neu-Kalnemoise*) rüütlimõis, hiljem Kalniena kõrvalmõis
* Kalniena (*Alt-Kalnemoise*) rüütlimõis
* Zeltiņi (*Seltinghof*) rüütlimõis

* Zeltiņi mõis 1790. aastal. Johann Christoph Brotze kogustZeltiņi mõis 1790. aastal. Johann Christoph Brotze kogust
* Zeltiņi mõis 1790. aastalZeltiņi mõis 1790. aastal
* Vaade Alūksne kiriku abikirik-kabelile ZeltiņisVaade Alūksne kiriku abikirik-kabelile Zeltiņis
* Ādami mõis 1795. aastalĀdami mõis 1795. aastal

Viited
------

1. ↑  Baltisches historisches Ortslexikon. Teil II. Lettland (Südlivland und Kurland). − Quellen und Studien zur baltischen Geschichte. Köln-Wien: Böhlau Verlag, 1990, lk 580.
2. ↑  Materialen zur Kirchengechichte, E. H. von Busch lk. 543

Kirjandus
---------

* *Baltisches historisches Ortslexikon*. Teil II. Lettland (Südlivland und Kurland). − Quellen und Studien zur baltischen Geschichte. Köln-Wien: Böhlau Verlag, 1990. Lk 376, 580.
* Richter, Adolf. *Baltische Verkehrs- und Adressbücher*. Bd I. Livland. Riga, 1909.


Valga kreis

**Kreisilinn**: Valga  

**Kihelkonnad**: Alamõisa kihelkond  | Aluliina kihelkond  | Apekalnsi kihelkond  | Aumeistri kihelkond  | Ēvele kihelkond  | Gulbene kihelkond  | Härgmäe kihelkond  | Koivaliina kihelkond  | Luke kihelkond  | Palsmane kihelkond  | Smiltene kihelkond  | Zeltiņi kihelkond  | Tirza kihelkond  | Trikāta kihelkond  | Valga kihelkond  | Velēna kihelkond
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib 1932 alustatud entsüklopeediast; aastail 1957–1959 osaliselt ilmunud entsüklopeedia kohta vaata artiklit Eesti Entsüklopeedia (1957–1959); 1985 alustatud entsüklopeedia kohta vaata artiklit Eesti entsüklopeedia* |

---

**"Eesti Entsüklopeedia"** oli esimene eestikeelne üldentsüklopeedia, mis ilmus aastail 1932–1937 ja viidi põhiosas lõpule. 

"Eesti Entsüklopeedia" ilmus kaheksas köites Tartus kirjastusühisuse Loodus väljaantuna. Selle peatoimetaja oli Richard Kleis. 7. augustil 1930 võttis kirjastusühisuse Loodus juhatus (Paul Kogerman, Hans Männik, Johannes Voldemar Veski) vastu otsuse anda välja "Eesti Entsüklopeedia". Esimene "Eesti Entsüklopeedia" sisaldab 75 754 artiklit ja selle väljaandmisega tegeles eri aegadel kokku 417 inimest. Kaarte ja tahvleid oli 509, neist värvilisi 77. Teatmeteose tellijaid registreerus 6888, kuid kogu teose ostis välja 5205 tellijat. 

Esimene "Eesti Entsüklopeedia. Täiendusköide" otsustati välja anda aastatel 1937–1939, kui selgus, et täiendused ei mahu VIII köitesse, nagu algul oli planeeritud. Täiendusköitesse oli kavandatud kaheksa vihku. 1938. aasta algul ilmus ka lisaköite esimene vihk. Välja jõuti anda lisaköite neli vihku kuni sõnani *Kongolo*. Nõukogude okupatsioonivõimud peatasid väljaandmise. 

1936. aastal otsustas kirjastusühisus Loodus juhatus anda välja "Väikese entsüklopeedia" kahes köites mahuga 30 000 artiklit, mille esimene vihk ilmus detsembris 1937. 

Kogu "Eesti Entsüklopeedia" trükiti Carl (Karl) Gottlieb Mattiesenile kuulunud o/ü K. Mattieseni trükikojas. Entsüklopeedia trükkimiseks sisseveetav paber (16 250 kg neto) vabastati Vabariigi Valitsuse otsusega sisseveotollimaksust.

Vaata ka
--------

* Eesti rahvaleksikon
* entsüklopeedia
* Eesti entsüklopeedia
* Eesti nõukogude entsüklopeedia
* Väike entsüklopeedia

Viited
------

1. ↑  Vabariigi Valitsuse otsus 23. septembrist 1931 nr. X-1

Kirjandus
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikitekstides on artikliga seotud alliktekste: **Eesti Entsüklopeedia** |

* Eessõna 1932–1937 väljaantud Eesti Entsüklopeediale. (terviktekst)

* O. Liiv. Eesti Entsüklopeedia I. Päevaleht, 2. november 1931, nr 299, lk 6.
* "Eesti Entsüklopeedia" valmis. Uus Eesti, 1. mai 1937, nr 118, lk 7.
Eesti Kirjanike Kooperatiivi märk
**Eesti pagulaskirjandus** oli kirjandus, mis arenes väljaspool okupeeritud Eestit aastail 1944–1990[*viide?*].

Oma iseloomult on pagulaskirjandus 1940. aastani Eestis loodud ja välja antud kirjanduse jätk[*viide?*]. Pagulaskirjandus sai alguse Saksa põgenikelaagris[*viide?*]. Teise maailmasõja lõppedes sai keskuseks Rootsi[*viide?*]. 1960ndateni oli pagulaskirjandus elujõulisem Eesti NSV kirjandusest[*viide?*], säilitades sõnavabaduse eelise ka hiljem[*viide?*].

Aastatel 1944–1990 anti paguluses välja 267 romaani ja 181 luulekogu 75 autorilt[*viide?*], palju kirjutati ka memuaarkirjandust – 90 autorilt ilmus ligi 155 teost[*viide?*]. 1950. aastatel hakkas osa pagulaskirjanikest kirjutama teoseid asukohamaa keeles.[*viide?*]

Tuntuimad pagulaskirjanikud on Gustav Suits, Marie Under, Bernard Kangro, Karl Ristikivi, August Gailit, August Mälk, Artur Adson, Henrik Visnapuu, Ivar Ivask, Ain Kalmus, Helga Nõu, Enn Nõu, Valev Uibopuu, Johannes Aavik, Arno Vihalemm, Kalju Lepik, Ivar Grünthal, Hellar Grabbi, Ilmar Laaban, Arved Viirlaid, Liidia Tuulse, Salme Ekbaum, Gert Helbemäe, Arvo Mägi, Harri Asi, Raimond Kolk ja Albert Kivikas. Enamik neist oli olnud juba 1940. aastal tuntud kirjanikud[*viide?*], kelle loomingu avaldamine ja isegi omamine oli Eesti NSV-s keelatud[*viide?*].

Vaata ka
--------

* Eesti Kirjanike Kooperatiiv
* Eesti Kirjastus Orto

Kirjandus
---------

* "Eesti kirjandus paguluses XX sajandil". Toimetanud ja eessõna kirjutanud Piret Kruuspere. Underi ja Tuglase Kirjanduskeskus, Tallinn 2008, 822 lk
* "Väliseesti kirjanduse konverents: Ettekanded 22. ja 23. oktoobril 1990". Toimetanud Õnne Kepp, Piret Kruuspere ja Piret Viires; 4. raamat sarjast Collegium Litterarum. Tallinn: Eesti Teaduste Akadeemia, 1991
* Karl Muru, Ülo Tonts, Piret Kangur "Väliseesti kirjandus". Tallinn: Eesti Raamat, 1991

Välislingid
-----------

* Enn Nõu. Mis loom on väliseesti kirjanik? EPL, 5. veebruar 2000
Vormsi valla vapp
**Vormsi valla vapp** on Lääne maakonnas asuva Eesti haldusüksuse Vormsi valla vapp.

Vapp võeti kasutusele 2013. aastal.

Vapi kirjeldus
--------------

Vormsi valla vapiks on sinine kilp, mille keskel on kuldne rõngasrist. Rõngasristi kõrgus moodustab 1/2 vapikilbi kõrgusest. Vapi värvikoodid on sinine C100 M40 Y0 K10 ja kuldne/kollane C0 M10 Y100 K0.

Põhjendus
---------

Vapi värvid viitavad saare põlisele rannarootslaste alale. Rõngasrist sinisel taustal sümboliseerib päikeselist ja puhta loodusega saart mere keskel. Lisaks on Vormsi saarel säilinud maailma suurim rõngasristide kogum ning rõngasrist on päikesemärk ja saare kaitsesümbol.

Vapi kasutamise kord
--------------------

Valla vappi võib kasutada:

1. valla kodulehel;
2. valla üld- ja kirjaplankidel;
3. valla ametiisikute ja asutuste juhtide visiitkaartidel;
4. vallavalitsuse poolt välja antud trükistel, reklaamidel, meenetel;
5. vallavalitsuse hoonel ja valla piiritähistel;
6. muudel juhtudel vallavalitsuse loal.

Vapi ajalugu
------------

2007. aastal korraldati lipu ja vapi kavandite konkurss, kuhu laekus seitse võistlustööd. Laekunud kavandid pandi arvamuste ja eelistuste teadasaamiseks välja valla kodulehele ja raamatukokku. Konkursitööde hindamisest võtsid väga innukalt osa koolilapsed, kes pidasid konkurentsitult parimaks Aare Bergmani tööd, millel oli kujutatud madu Vormsi saare kohal. Konkursi võidutööks valiti aga Ain ja Ege Strengi töö, millest on edasi arendatud ka praegu kasutusel olevad lipp ja vapp. Kavandite kooskõlastamine riigikantseleiga aga ei sujunud plaanipäraselt, sest tööd ei vastanud kehtivatele heraldikanõuetele, mistõttu esialgsed kavandid ei saanud riigikantselei kooskõlastust. Kavandid tehti ümber ning kõik huvilised said valla kodulehel või hääletuskasti kasutades valla sümboolika valimisel kaasa rääkida kuni 2012. aasta oktoobri lõpuni.

Vaata ka
--------

* Vormsi valla lipp
* Lääne maakond

Välislingid
-----------

* Vormsi valla sümboolika valla kodulehel
* Omavalitsuste sümboolika Riigikantselei veebisaidil
**Georg von Tiesenhausen** (surnud 2. oktoobril 1530) oli katoliiklik Tallinna piiskop 1525–1530 ja Saare-Lääne piiskop 1527–1530.

Georg von Tiesenhausen pärines Riia peapiiskopkonna vasallide seast. Tema isa oli kas (*Erlaa*) Ērgļi mõisnik Detlef von Tiesenhausen[*viide?*] või Vietalva mõisa (*Fehteln*) isand Christoffer von Tiesenhausen.

Ta immatrikuleeriti 1515 Rostocki ülikoolis ning sai sealt aprillis 1517 *magister artium*'i kraadi. Ta oli Saare-Lääne toomhärra, 5. märtsil 1523 on teda teadaolevalt esmakordselt nimetatud toompraostiks, kellena teda on nimetatud ka 1525. aastal. Lisaks oli Tiesenhausen ka Tallinna toomhärra.

17. märtsil 1525 valiti Tiesenhausen Tallinna piiskopiks, paavst kinnitas ta ametisse 21. juulil 1525; siis oli ta veel ka Saare-Lääne toompraost. 4. mail 1527 valiti ta ka Saare-Lääne piiskopiks, paavst kinnitas ta piiskopkonna administraatorina sama aasta 20. mail ning 30. oktoobril sai ta riigivürsti regaalid nii Tallinna kui ka Saare-Lääne piiskopina. Läänemaa rüütelkond andis talle kuulekusvande aga alles 4. veebruaril 1528, samal ajal, kui ta laiendas märgatavalt oma vasallide privileege.

Georg von Tiesenhausen suri 2. oktoobril 1530 õhtul kella 20 paiku Kuressaares ja maeti 8. oktoobril Haapsalu toomkirikusse. Sama aasta 6. novembril andis Rooma paavst talle loa kanda korraga nii Saare-Lääne kui ka Tallinna piiskopi ametinimetust, teadmata, et ta oli juba surnud.

Vaata ka
--------

* Tiesenhausen

Viited
------

1. ↑  Leonid Arbusow vanem, "Livlands Geistlichkeit vom Ende des 12. bis ins 16. Jahrhundert (Fortsetzung)", *Jahrbuch für Genealogie, Heraldik und Sphragistik. 1901* (1902), lk 124; sama autor, "Livlands Geistlichkeit vom Ende des 12. bis ins 16. Jahrhundert. Dritter Nachtrag", *Jahrbuch für Genealogie, Heraldik und Sphragistik. 1911, 1912, 1913* (1914), lk 217.
2. 1 2  Stackelberg, Otto Magnus von, Georg von Tiesenhausen, Genealogisches Handbuch der estländischen Ritterschaft, Bd.:1, Görlitz, 1931, seite 409
3. ↑  Andmed Rostocki matrikliportaalis
4. ↑  Andmed Rostocki matrikliportaalis
5. ↑  Catholic-Hierarchy andmebaas.
6. ↑  Leonid Arbusow vanem. "Livlands Geistlichkeit vom Ende des 12. bis ins 16. Jahrhundert (Schluss)", *Jahrbuch für Genealogie, Heraldik und Sphragistik. 1902* (1904), lk 71.
7. ↑  *Akten und Rezesse dere livländischen Ständetage, Bd. 3, 1494–1535*. Koost. Leonid Arbusow vanem. Riga: Deubner, 1910, nr 251.

Välislingid
-----------

* Väljavõte Eestimaa rüütelkonna genealoogilisest käsiraamatust, 2 osa, 2 köide: Görlitz 1930, lk 409

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Johann Blankenfeld** | **Tallinna piiskop**1525–1530 | Järgnev**Johannes Roterd** |
| Eelnev**Johannes IV Kievel** | **Saare-Lääne piiskop**1528–1530 | Järgnev**Reinhold von Buxhoeveden** |