recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Dobasna** (poola keeles *Dobośnia* või *Dubośna*) on agrolinnake (endine alev) Valgevenes Mahiloŭ oblastis Kiraŭski rajoonis, Dobasna külanõukogu halduskeskus. Dobasna asub Dobasna jõe kaldal.

Ajalugu
-------

Dobasnat on kirjalikult esmamainitud XV sajandil, mil Vytautas andis selle Drucki vürstide valdusse. Hiljem läks asula tagasi Leedu suurvürstide valdusse.

XVI sajandil läks Dobasna Chodkiewiczite valdusse. Seoses territoriaal-administratiivse reformiga hakkas asula kuuluma Minski vojevoodkonda ja Rečyca maakonda. Dobasnast sai alev 1587. aastal.

Alev vahetas korduvalt omanikku, kuni aastal 1716 hakkas see kuuluma Sapiehadele. Sapiehade valdusse jäi asula kuni XIX sajandini. Aastal 1793 läks küla teisel Poola jagamisel Vene impeeriumi koosseisu.

XIX sajandi alguses said asula omanikuks Bułhakid, kelle valdusse jäi mõis kuni oktoobrirevolutsioonini. Nemad ehitasid lähedal asuvasse Žyličy külla uue mõisasüdame. Aastail 1839–1862 töötas vanas mõisasüdames suhkruvabrik, mille toodangut turustati Moskvas, Hersonis ja Krementšukis. Vabrikus oli kasutusel aurumasin, seal töötasid ka hüdraulilised pressid.

Aastal 1919 läks Dobasna Valgevene NSV koosseisu. Sama aasta 19. jaanuaril hakkas see kuuluma Vene NFSV koosseisu, Valgevene NSV-le tagastati see aastal 1924.

Legende
-------

Kohalik legend väidab, et varem asus asula teises kohas. Kui asulasse saabusid rüüsteretkele mongolid, nägid sealsed elanikud, et seda vastast pole võimalik jõuga võita. Nii võtsid nad rüüstajad lahkelt vastu, söötsid-jootsid neid, andsid parimad asemed ja soovisid neile head ööd. Öösel aga põletasid nad küla koos rüüstajatega maha, seejärel ehitasid uue küla selle praegusse asukohta. Sellest võõrustamisest olevat saanud asula nime Dobasna (*Добрага сна* – 'head ööd').

Tuntud elanikke
---------------

* Jadvigin Š. – Valgevene kirjanik ja luuletaja

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 7. august 2018. Vaadatud 3. novembril 2015.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
2. ↑  Памяць: Гіст.-дакум. хроніка Кіраўскага раёна. — Мн. 1997.
3. ↑

Välislingid
-----------

 Dobasna – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Toboli asendikaart
**Tobol** (vene keeles Тобол, kasahhi keeles Тобыл) on Irtõši vasakpoolne lisajõgi. 

Toboli pikkuseks on 1591 km ja valgala 426 000 km². 

Tobol algab Taga-Uurali platoolt Kasahstani ja Venemaa piirilt kahe ajutise jõe Bozbie ja Kairaktõ ühinemiskohalt. Bozbie algab põhja poolt Kasahstanist Kostanaj oblastist ja voolab kagusse. Kairaktõ algab lõuna poolt Venemaalt Orenburgi oblastist ja voolab kirdesse.

Alguses voolab Tobol piirijõena itta. Pärast Akkarga läbimist pöördub ta põhja ja kulgeb edasi Kasahstanis Kostanaj oblastis. Ta läbib Frunze ja möödub 349 m kõrgusest Žitikara mäest ida poolt. Temasse suubub vasakult Šortandõ, seal keerab Tobol loodesse ja kohe suubub temasse vasakult Želkuar. Tobol läbib Denissovka ja pärast linna algab lääne-ida suhtes piklik Ülem-Toboli veehoidla. Pärast veehoidlat läbib jõgi Lissakovski ja Oktjabrski ning jõuab edela-kirde suunas piklikku Karatomari veehoidlasse, kuhu suubub vasakult Ajati (Ajeti) jõgi. Tobol läbib Rudnõi, Sadtšikovka, Amangeldi, oblastikeskuse Kostanaj ja selle vastas Toboli teisel kaldal oleva Zatobolski ning pöördub põhja. Pärast Nadeždinka ja Vvedenka läbimist jõuab ta taas Kasahstani ja Venemaa piirini. Seal suubub temasse piirijõgi Ui (Uj) ja Tobol pöördub itta. Piiril Kasahstani-poolsel kaldal asub Uzõnagaši asula.

Tobol jõuab Torgai nõkku, kus temasse suubub suurim parempoolne lisajõgi Obagan. Suubumiskohas pöördub Tobol loodesse Kurgani oblastisse, lahkub Kasahstanist ja lakkab olemast piirijõgi. Ta läbib oblastikeskuse Kurgani ja jõuab Išimi tasandikule. Lõpuks ületab ta oblastipiiri ja jõuab Tjumeni oblastisse. Jalutorovskis suubub temasse vasakult Isseti jõgi, Jarkovos samuti vasakult Tura jõgi.

Seejärel suubub temasse veel vasakult Tavda jõgi ja Tobolskis suubub Tobol ise vasakult Irtõši. Lõpuks jõuavad Toboli veed Obi kaudu Põhja-Jäämerre.

Tobol toitub ülemjooksul lumesulaveest, aga mida enam allavoolu, seda enam vihmaveest. Suurvesi on ülemjooksul aprilli algusest juuni keskpaigani, alamjooksul kuni augusti alguseni. Jõgi jäätub novembris, alamjooksul vahel oktoobri lõpus, vabaneb jääkattest aprilli lõpus või mai alguses. Vooluhulk on keskjooksul, 898 km kaugusel suudmest keskmiselt 26,2 m³/s (maksimaalselt 348 m³/s), suudmes keskmiselt 805 m³/s (maksimaalselt 6350 m³/s).

Tobol on sogane. Keskmiselt sisaldab jõevee iga kuupmeeter 260 g tahkeid osakesi. Aastas kannab ta Irtõši 1,6 miljonit tonni tahkeid osakesi.

Tobol on laevatatav suudmest 437 km kaugusele. Jõevoolu reguleerib mitu veehoidlat. Mööda jõge parvetatakse metsa.

Viited
------

1. 1 2  Suur maailma atlas, lk. 75
2. ↑  Suur maailma atlas, lk. 99
3. ↑  Suur maailma atlas, lk. 84
**Valdo Pandi nimeline ajakirjanduspreemia** on alates 1980. aastatest Eestis tele- ja raadiopublitsistika eest antav tunnustus, millega kaasneb rahaline auhind. 

Algselt oli see Valdo Pandi nimeline Eesti Televisiooni publitsistikapreemia, mis 1987. aastal muudeti auhinnaks "sotsiaalselt kaaluka probleemi käsitlemise eest", nii et see edaspidi haaras peale ETV ajakirjanike ka Eesti Raadios (ehk kokkuvõtlikult ringhäälingus) töötavaid ajakirjanikke. 

Preemiat on välja antud ebaregulaarselt. 

1988. aastal maksis Eesti NSV Televisiooni- ja Raadiokomitee laureaadile Pandi-nimelise preemia rahalise osana 500 rubla. 1998. aastal oli preemia suurus 20 000 krooni. 2009. ja 2010. aastal oli preemia väärtus umbes 75 tuhat krooni, hiljem umbes 5000 eurot.

Uusima statuudi järgi võivad kandidaate esitada Eesti Rahvusringhäälingu töötajad. 

2008. aastal kuulusid žüriisse Hagi Šein, Mati Talvik, Riina Eentalu, Priit Hõbemägi, Raivo Suni, Margit Kilumets, Rein Järlik ja Tiit Kimmel. 

2009. aastal olid žüriis Sulev Valner, Rein Järlik, Einar Ellermaa, Piret Suurväli, Tiit Karuks, Toomas Lõhmuste, Mary Velmet, Aarne Rannamäe ja Tiit Kimmel. 

2023. aastal kuulusid žüriisse rahvusringhäälingu juhatuse liikmed Erik Roose, Mart Luik, Tiina Kaalep, Toomas Luhats ja Joel Sarv ning pikaajalise meediakogemusega eksperdid Marju Lauristin, Hagi Šein, Indrek Treufeldt ja Signe Ivask.

Valdo Pandi preemia laureaadid
------------------------------

* 1980 Rein Karemäe
* 1985 Mati Talvik
* 1988 Lembit Lauri
* 1998 Toomas Uba
* 2008 Aarne Rannamäe
* 2009 Mihkel Kärmas
* 2010 Neeme Raud
* 2011 Ivan Makarov
* 2012 Vahur Kersna
* 2013 Kaja Kärner
* 2014 Astrid Kannel
* 2016 Indrek Treufeldt
* 2018 Marko Reikop
* 2020 Johannes Tralla (žürii tõstis esile kõrget ajakirjanduslikku taset ja isikupärast esitust)
* 2023 Andres Kuusk (järjepideva professionaalse töö eest ühiskondlikult tähtsate teemade käsitlemisel).

Viited
------

1. ↑  Valdo Pandi nimelise ajakirjanduspreemia pälvis Aarne Rannamäe. Eesti Rahvusringhääling, 30. mai 2008
2. ↑  Valdo Pandi nimelise ajakirjanduspreemia pälvis Mihkel Kärmas. Mees.eu, 1. juuni 2009
3. ↑  Georgi Beltadze: "Indrek Treufeldt pälvis Valdo Pandi nimelise ajakirjanduspreemia" Postimees, 03.06.2016
4. ↑  Marko Reikop pälvis Valdo Pandi nimelise ajakirjanduspreemia. ERR Uudised, 01.06.2018

Välislingid
-----------

* Neeme Raud pälvis Valdo Pandi nimelise ajakirjanduspreemia. Eesti Rahvusringhääling, 28. mai 2010
Kaart
**Riisipere–Vasalemma tee** (registrinumber 11380) on kõrvalmaantee Saue ja Lääne-Harju vallas.

Tee pikkus on 14,1 km. 

Umbes 400 m pikkune lõik tee 11. kilomeetril on ühtlasi Saue valla piiriks. 

Tee saab alguse Ääsmäe–Haapsalu–Rohuküla maantee üheksateistkümnendal kilomeetril Jaanika ja Vilumäe küla piiril (Saue vald). Tee kulgeb läbi Vilumäe, Jaanika, Aude, Munalaskme, Kibuna ja Lemmaru küla. Tee lõpeb Keila–Haapsalu maantee kuueteistkümnendal kilomeetril Lemmaru külas (Lääne-Harju vald). Tee ületab 3 silda (Viisu, Munalaskme, Sepu – kõik üle Munalaskme oja) ja 12 truupi. Teele ei jää ühtegi bussipeatust.

Teega ristub kolmandal kilomeetril Jaanika jaama tee, kümnendal kilomeetril Munalaskme–Laitse tee, üheteistkümnendal kilomeetril Kibuna jaama tee.

Tee esimene pool on kruusatee, tee teine pool alates 8. kilomeetrist on mustkattega. Mustkattega on veel teelõik Aude küla südames ja lõik tee alguses. Tee klass on V. Kuni Munalaskme sillani on liiklussagedus kuni 200 autot ööpäevas, edasi kuni Munalaskme–Laitse teeni on liiklussagedus 200–500 autot ööpäevas ja tee lõpuosas 500–1000 autot ööpäevas. Kiiruspiirangute ja teevalgustuse kohta andmed puuduvad.
Stephen Covey, 2010
**Stephen R. Covey** (24. oktoober 1932 Salt Lake City, Utah – 16. juuli 2012 Idaho Falls, Idaho) oli ameerika juhtimiskonsultant, raamatu "Väga efektiivse inimese 7 harjumust" (1989) autor. 

Covey sai bakalaureusekraadi ärijuhtimises Utah' ülikoolist, magistrikraadi ärijuhtimises (MBA) Harvardi ülikoolist ja doktorikraadi Mormooni kirikujaloos ja -doktriinis Brigham Youngi ülikoolist.

Ta elas oma naise Sandra ja perekonnaga Utah' osariigis Provos, kus ta oli enne "Seitsme harjumuse" avaldamist õppejõud. Tal on üheksa last ja viiskümmend kaks lapselast.

Pühendunud mormoonina avaldas Covey ka mitu otseselt religioosse sisuga raamatut.

Eesti keelde tõlgitud teoseid
-----------------------------

* "Väga efektiivse inimese 7 harjumust: tagasipöördumine karakteri eetika juurde." Tallinn: Ilo, 1999, ISBN 9985-57-254-8
* "Esmatähtis esikohale: elada, armastada, õppida, jätta endast jälg." (Koos A. Roger Merrilli ja Rebecca R. Merrilliga.) Tallinn: Ilo, 2000, ISBN 9985-57-273-4
* "Printsiipidekeskne juhtimine." Tallinn: Ilo, 2004, ISBN 9985-57-564-4
**Maija Tabaka** (sündinud 5. novembril 1939 Jelgavas) on läti maalikunstnik.

Tabaka on tuntud suurte figuratiivsete maalidega, mis on sageli inspireeritud filmilikust kujutusviisist ning muutuvad aja jooksul järjest 
mängulisemaks, ekspressiivsemaks ja teatraalsemaks. Oma töödes on ta leidnud inspiratsiooni Federico Fellini filmidest ning tahtis oma piltide kaudu anda edasi müstilist, reaalsusest ära libisevat maailma.

Tema isa oli insener ja ema õmbleja. Teise maailmasõja järel kolis pere Riiga. 1957. aastal astus Läti Kunstiakadeemiasse, kuid visati sealt 1960. aastate alguses välja. Ülikooli lõpetas ta 1969. aastal diplomitööga "Noorte kunstnike rühma portree" Eduards Kalniņši juhendamisel. 1977-1978 töötas ta Lääne-Berliinis DAADi kunstistipendiaadina välisläti kunstniku Valdis Āboliņši (1939-1984) kutsel.

Tabakal on olnud personaalnäitused Riias, Berliinis, Leningradis, Göteborgis, Norrköpingis, Moskvas, Rostockis ja Pariisis. Tema töid on Berliini Gemäldegaleries, Tretjakovi galerii ja mitme teise välismaa muuseumi kogudes. Ta on illustreerinud lasteraamatuid.

Hercs Franks on temast teinud dokumentaalfilmi.

29. septembrist 2023 25. veebruarini 2024 on Kumus näitus "Raamist lahti. Leis, Tabaka, Rožanskaitė".

Tunnustus
---------

* Läti NSV teeneline kunstnik
* Läti NSV rahvakunstnik (1989)
* Kolme Tähe orden (2000)
* Jūrmala aukodanik

Viited
------

1. 1 2
2. ↑
3. ↑
**Otto Friedrich Theodor von Möller** (ka **von Moeller** 11. juuni 1812 (ukj) Kroonlinn – 2. august 1874 Peterburi) oli baltisaksa päritolu maalikunstnik.

Otto Möller sündis Sõmerpalust pärit mereministri ja admirali Otto von Mölleri pojana. Kunstniku lapsepõlv möödus Tallinnas, kus ta isa oli Tallinna sõjasadama ehitustööde ülevaataja. Noormees omandas 14-aastaselt ohvitseri aukraadi, kuid ei soovinud sõjaväelist karjääri ning läks erru. Astus Peterburi Kunstiakadeemiasse, mille lõpetamise järel sõitis 1840. aastal Itaaliasse. Seal tutvus ta kirjanik Nikolai Gogoliga, kes tellis temalt enda portree, mille kaudu on Gogol kõige tuntum. Seda portreed on kujutatud kahel korral NSV Liidu markidel ning reprodutseerinud mitmed vene graafikud.

Nikolai Gogoli portree (1840
1856. aastal sõitis Möller Kuressaarde, kus abiellus oma 16-aastase hõimlase Leonide Güldenstubbega (05.10.1835 Kaarma – 22.02.1908 Kuressaare). Kunstnik ostis Saaremaalt Kaali mõisa ning lasi sinna projekteerida hilisgooti stiilis maja ning raiuda Kaali kraatri siseküljele astmestiku, et pääseda järvele lähemale. Edaspidi elaski kunstnik suviti Kuressaares ja talvel Peterburis.

Otto Friderich von Möller on maalinud Võnnu, Harju-Jaani ja Kaarma kiriku altarimaalid. Kokku on temalt teada pisut üle saja teose, millest enam kui pooled on portreed.

Teoseid
-------

* "Lahing Ostroleko juures"
* "Suudlus" (1840)
* "Johannes jutlustab Patmose saarel Bacchuse teenijatele" (1875)
* "Alceste viib Heraklest varjude riigist välja"
* "Proua Murjavjova lastega" (1837)
* "Näkineid" (1841) Puškini ballaadi "Eremiit" ainetel
* "Pruut sõrmusega"
* "Tatjana Oneginile kirja saatmas"
* "Haige ema eest paluja laps"
* "Kolm tütarlast"
* "Moosese ema"
* "Aleksander Nevski nägemus enne Neeva lahingut"
* "Paavst Innocentiuse saadikud Aleksander Nevski juures" maalitud Moskva Lunastaja kirikule
* "Aleksander Nevski Neeva lahingus rootslaste vastu" maalitud Aleksandri saalile Moskva Kremlis (1864-1865)
* "Juudit" (1870)
* "Ristikandmine" maalitud Karton von Brüllovi järele Peterburi Iisaku kirikule

Viited
------

1. 1 2 3  Guido Pant, Naeratavast Gogolist, selle autorist ja Saaremaast
2. ↑  Friedrich Theodor Mölleri tööd näitus. - Päevaleht, 30.06.1923

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Otto Friedrich Theodor von Möller** |

* Biograafia teoses "Lexicon Baltischer Künstler"
**Johann Ulrich Nathanael von Benckendorff** (tuntud ka kui Hans von Benckendorff) (2. aprill 1882 – 19. aprill 1919 Jäneda, Kalijärve tee) oli baltisaksa päritolu Venemaa riigitegelane, Jäneda mõisa omanik.

Elulugu
-------

Johann päris 1910. aastal Aleksander von Benckendorffi valdused Jänedal. Ta ehitas Jänedale uue härrastemaja ning mõisa abi- ja kõrvalhooned.

Johann abiellus 1911. aastal Maria Zakrevskajaga.

1918. aastal kolis ta Venemaal toimunud Oktoobrirevolutsiooni tõttu koos lastega Jänedale.

Töö
---

* Venemaa Keisririigi välisministeeriumi ametnik (1908–)
* Venemaa Keisririigi Berliini suursaatkonna II sekretär

Saavutused
----------

* Kammerhärra Venemaa keisri Nikolai II õukonnas
* Venemaa Keisririigi riiginõunik

Surm
----

Hans von Benckendorff tapeti 19. aprillil 1919 Jäneda lähedal Kalijärve ääres Kalijärve teel. Väidetavasti tegi seda nelja relvalasuga Eesti Vabadussõjast kolmepäevasel puhkusel viibinud Teoküla elanik Rudolf Rosenstrauch. Teoküla elaniku Juuli Tomsoni sõnul sõimanud Johann Rudolfit mõisa sissetungimise eest. Rosenstrauch varitses Johanni Kuradisilla kõrval oosil.

Viited
------

1. ↑  "Baltische biografische Lexika (insbesondere Estland)". *daten.digitale-sammlungen.de*.
2. ↑  Pekka Erelt (20. juuli 2017). "Roim minevikust: aadlipreili hirmus surm Aegviidu metsas". *Eesti Ekspress*. AS Ekspress Meedia. Originaali arhiivikoopia seisuga 20. juuli 2017.
**Oleg Ivanov** (sündinud 17. juulil 1977) on krüptoärimees, poliitik ja aktiivne rašist. 

Hariduselt jurist ja finantsist.

Ivanov töötab kommertsjuhina firmas OÜ Polarum Kaup.

Liikumine "Koos/Вместе"
-----------------------

16. aprillil 2022 tegi Ivanov oma autost venekeelse video, kus ta pidas maha 21 minutilise emotsionaalse monoloogi, kus ta rääkis liikumisest "Koos". Muuhulgas nimetas ta Butša massimõrva sündmuseks, mida pole olnud ja on lavastatud ukrainlaste poolt.
Ta võrdles apoliitilisi venelasi juutidega, kes olid tema hinnangul II maailmasõja ajal samuti apoliitilised ja visati pärast ahju. 
Ta väitis, et Soome ja Rootsi tiritakse vastu tahtmist NATO-sse, kuna Ukrainat ei õnnestunud sinna saada.
Ivanov ennustas seoses Lätis toimuva punamonumentide eemaldamisega, et seal korraldatakse midagi sarnast Butša massimõrvale, ehk tema hinnangul lavastatakse näitemäng.

### 2023. aasta Riigikogu valimised

Koos masööriga Aivo Petersoniga juhib ta 19. mail 2022 loodud Kremli-meelset ja rašismi levitavat poliitilist liikumist Koos/Вместе, mis 2023. aasta Riigikogu valimisteks liitus valimisliiduks Eestimaa Ühendatud Vasakparteiga.

Ivanov kogus XV Riigikogu valimistel Tallinna Kesklinna, Lasnamäe ja Pirita linnaosa ringkonnas 2699 häält. Sellest ei piisanud Riigikokku saamiseks.

2023. aasta mais põgenes Ivanov Venemaale, Šotsi, kuna ta kartis vahistamist.

Isiklikku
---------

Tema isa on endine Konstitutsioonierakonna poliitik Vladimir Ivanov.

Viited
------

1. ↑  Kandidaat nr 1038 OLEG IVANOV
2. ↑  Олег Иванов - пора сделать выбор. youtube.com, 16. aprill 2022
3. ↑  Oleg Ivanov: Eesti on määratud sõjas Venemaaga hävitamisele, Eesti subtiitrid
4. ↑  Oleg Ivanov: Eesti on määratud sõjas Venemaaga hävitamisele, Eesti subtiitrid
5. ↑  valimised.ee (andmed seisuga 07.03.2023 19:45)
6. ↑  Erakonna Koos juht Ivanov lahkus Venemaale ja juhib erakonda sealt
Evangeliaari *incipit*-lehekülg fo 1r sissejuhatava tekstiga (*prologus quatuor evangeliorum*)
Evangelist Luukas, fo 101v
**Saint-Riquier' evangeliaar** on purpurpärgamendile kirjutatud ja illumineeritud evangeliaar, mis on valminud Karl Suure eluajal Aacheni pfaltsi õukonnakoolis. Käsikirja loetakse varase karolingide raamatukunsti väljapaistvaks näiteks, tekstikirja ja illustratsioonide stiili järgi paigutatakse see nn Ada gruppi.

Käsikirja peetakse Karl Suure kingituseks St. Riquier' kloostri abtile Angilbertile. Saint-Riquier' evangeliaar ja Godescalci perikoopideraamat on ainsad kindlalt Karl Suure eluaega dateeritud purpurpärgamentkäsikirjad, kuigi Karl Suurega seostatakse pärimuses ka Saksa keisrite Ottode kroonimisel kasutatud Viini kroonimisevangeliaari.

Käsikiri
--------

Käsikiri on dateeritud aastaisse 786/800. See koosneb 188 purpurseks värvitud pärgamentlehest ning kümnest värvimata pärgamentlehest mõõdus 35 x 24,5 cm, mis on raamatuks kokku köidetud. Käsikiri algab eessõnaga, mis sisaldab märkusi konkordantside kohta, kirikuisade tsitaate jm, järgnevad kaanonitahvlid ja evangeeliumide täistekstid. Iga evangeeliumi algul on evangelisti portree ja intsiaal. Peatükkide loetelu lõpus on värvimata pärgamendil.

### Tekst

Untsiaalkirjas tekst on kirjutatud lehtedele kuldtindiga kahes veerus. Ainult perikoopide loetelu käsikirja lõpus on kirjutatud värvimata pärgamendile kuldtindiga karolingide minusklis, kõik pealkirjad on oranžpunase värviga või harvem hõbetindiga untsiaalkirjas.

### Illustratsioonid

Evangeliaari kaunistavad evangelistide Matteuse (fo 17v), Markuse (fo 66v), Luuka (fo 101v) ja Johannese (fo 153v) värvilised täisfiguurportreed, kunstipäraselt kaunistatud kaanonitahvlid (fo 10r–16v) ja mõned terve lehekülje suurused rikkalikult kaunistatud initsiaalid.

Viited
------

1. ↑  C. Denoël, P. Roger Puyo, A. Brunet, N. Poulain Siloe. Illuminating the Carolingian era: new discoveries as a result of scientific analyses. Heritage Science, vol 6, 28 (2018)
2. ↑  V. Trost. Gold- und Silbertinten: technologische Untersuchungen zur abendländischen Chrysographie und Argyrographie von der Spätantike bis zum hohen Mittelalter. Otto Harrassowitz Verlag, 1991
3. ↑  C. Denoël, P. Roger Puyo, A. Brunet, N. Poulain Siloe. Illuminating the Carolingian era: new discoveries as a result of scientific analyses. Heritage Science, vol 6, 28 (2018)

Välislingid
-----------

* Evangeliaar digiteerituna portaalis gallica.bnf.fr
* Pilte evangeliaarist portaalis Bildindex der Kunst und Architektur
* C. Denoël, P. Roger Puyo, A. Brunet, N. Poulain Siloe. Illuminating the Carolingian era: new discoveries as a result of scientific analyses. Heritage Science, vol 6, 28 (2018)

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Saint-Riquier' evangeliaar** |
Käsikirja lk 167
Käsikirja lk 115
**Minuskelkäsikiri 1143** ehk **ε 1035**, ka **Beratinus 2** (albaania keeles *Kodiku i Beratit nr. 2*) või **Codex Aureus Anthimi** ('Anthimose kuldkäsikiri') on purpurpärgamendile kreeka minusklis kuldtindiga kirjutatud Uue testamendi käsikiri, mis on paleograafiliselt dateeritud 9. sajandisse. See on üks seitsmest teadaolevast purpurkäsikirjast ja üks kahest teadaolevast purpurpärgamendil minuskelkäsikirjast (teine on minuskelkäsikiri 565 ehk Theodora käsikiri). Käsikiri asub Tiranas riigiarhiivis ja on alates 2005. aastast kantud UNESCO maailma mälu registrisse.

Kirjeldus
---------

Käsikiri sisaldab nelja evangeeliumi täisteksti 420 leheküljel mõõdus 24 x 19 cm. Tekst on ühes veerus, 17 rida ühel lehel, kirjutatud kuldtindiga varajases kreeka minusklis, kuid mõned osad käsikirjast on pooluntsiaalis ja pealkirjad on untsiaalkirjas. Tekst on jaotatud peatükkideks (κεφαλαια), mille numbrid on märgitud servale. Iga evangeeliumi teksti ees on peatükkide sisukord. Vähesed miniatuurid käsikirja teksti sees on lihtsad, enamasti geomeetrilised kujundid. Käsikirja ümbritsevad metallkaaned.

Ajaloost
--------

Käsikiri leiti Berati kirikust ja see sai avalikkusele tuntuks Berati piiskopi 1868. aastal Korful avaldatud tekstis "Description abrégée et historique de la sainte métropole de Belgrade, aujourd’hui Berat". Käsikirja uuris ja oma vaatlused publitseeris Prantsusmaa preester ja kirikuloolane Pierre Batiffol. Alates 1971. aastast asub käsikiri Albaania riigiarhiivis Tiranas.

Viited
------

1. ↑  S. Kokoli, I. Klosi.The Byzantine Codices: Beratinus-1 & Beratinus-2, Two Cultural Treasures from the City of Berat. - European Journal of Research and Reflection in Arts and Humanities Vol. 4 No. 1, 2016
2. ↑  S. Kokoli, I. Klosi.The Byzantine Codices: Beratinus-1 & Beratinus-2, Two Cultural Treasures from the City of Berat. - European Journal of Research and Reflection in Arts and Humanities Vol. 4 No. 1, 2016
3. ↑  Codex Purpureus Beratinus. - en.unesco.org
4. ↑  S. Kokoli, I. Klosi.The Byzantine Codices: Beratinus-1 & Beratinus-2, Two Cultural Treasures from the City of Berat. - European Journal of Research and Reflection in Arts and Humanities Vol. 4 No. 1, 2016

Välislingid
-----------

* GA 1143. - The Center of the Study of New Testament Manuscripts (pildid osast käsikirjast)
* S. Kokoli, I. Klosi.The Byzantine Codices: Beratinus-1 & Beratinus-2, Two Cultural Treasures from the City of Berat. - European Journal of Research and Reflection in Arts and Humanities Vol. 4 No. 1, 2016
* Pierre Batiffol. Les manuscrits grecs de Berat d'Albanie et le Codex Purpureus. Paris 1886. - gallica.fr (P. Battifoli publikatsioon, prantsuse keeles)
**Kuntagani mõis** (ka **Kuntaugani mõis**) oli mõis Venemaa keisririigis Simferopoli maakonnas Tauria kubermangus Krimmis.

Tauria kubermangu maakonnad, Krimmi poolsaarel ja Musta mere ning Aasovi mere põhjarannikul, 1913
1882. aastal ostsid eesti asunikud (Krimmi eestlased) Johann Köleri osalusel Kuntagani mõisa. Mõisa pindala oli 6310 tiinu (umbes 6941 ha) ja mõisa hind oli 271 362 rubla. Maa hinnaks oli kokku
213.000 rubla, millest 90.000 rubla oli antud Hersoni Põllupanga laenusumma, millest pidid ostjad tasuma kohe 24 000 rubla ja kaheksa kuu pärast veel 50.000 rubla, kuna 109.000 rubla jäi võlana 6%-ga kaheksa aasta jooksul tasuda.

Kölerile ja sealsetele asunikele käis mõisa ostmine üle jõu ning Köleril ei õnnestunud 30 000 rubla laenu saada ka Eesti Aleksandrikooli kapitalist. 1889. aastatal läks mõis oksjonile. asunike maksevõimekust mõjutas Krimmis toimunud rida ikaldusaastaid 1889. kuni 1897.

Viited
------

1. 1 2  *Eesti Entsüklopeedia.* 4. köide: *Jaapan–Käolina.* Tartu: Loodus, 1934, lk 1291.
2. ↑  Ottomar Laaman, Eesti asundused Venemaal[*alaline kõdulink*], Meie Tee, nr 9-10, 1978, lk 140
Patrice Cormier (2023)
Patrice Cormier (2019)
**Patrice Victor Cormier** (sündinud 14. juunil 1990 Cap-Pelés, New Brunswickis) on Kanada jäähokimängija, kes mängib keskründajana KHL-i klubis Jekaterinburgi Avtomobilist.

Aastatel 2006–2010 mängis ta Quebec Major Junior Hockey League'i klubis Rimouski Océanic.

2008. aastal valis New Jersey Devils ta NHL-i *draft* '​is 54. valikuna. NHL-is debüteeris ta hooajal 2010–11 Atlanta Thrashersi ridades. 7. jaanuaril 2011 lõi Cormier mängus Toronto Maple Leafsi vastu oma esimese ja ainsa värava NHL-is. 2011. aastal kolis klubi Kanadasse ja asus tegutsema nime all Winnipeg Jets. Aastatel 2011–2018 mängis Cormier peamiselt American Hockey League'is Jetsi noorteklubides St. John's IceCaps ja Manitoba Moose. Viiel hooajal pääses ta Jetsi meeskonnas harva jääle ka NHL-is.

2018. aasta juulis siirdus Cormier KHL-i, liitudes Astana Barõsiga. Hooajal 2018–19 lõi ta liigas 18 väravat ja andis 22 väravasöötu. 2019. aasta mais sõlmis ta lepingu Kaasani Ak Barsiga. 2021. aasta mais sõlmis ta kaheaastase lepingu Avtomobilistiga.

2009. aastal tuli Cormier Kanada kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistriks. Järgmise aasta juunioride maailmameistrivõistlustel, kus ta oli Kanada koondise kapten, võitis ta hõbemedali.

Viited
------

1. ↑   (vaadatud 3.5.2021)

Välislingid
-----------

* Patrice Cormier KHL.ru lehel
* Patrice Cormier NHL.com lehel
* Patrice Cormier hockeydb.com lehel
**Sigrid Nunez** (sündinud 22. märtsil 1951 New Yorgis) on Ameerika Ühendriikide kirjanik.

Ta sündis aastal 1951 New Yorgis sakslannast ema ja Hiina-Panama päritolu isa tütrena, tema isa oli Saksamaal USA okupatsiooniarmee sõdur, kuskohas tema vanemad kohtusid ja elasid paar aastat Schwäbisch Gmündis, kuni paar naasis New Yorki.

Ta õppis Barnard Colledžis (B.A. 1972) ja omandas Columbia ülikoolis kaunite kunstide magistrikraadi (aastal 1975). Pärast õpingute lõpetamist töötas ta alguses The New York Review of Booksi toimetaja assistendina. Selle töö kaudu puutus ta kokku kirjanik Susan Sontagiga. Ta oli mõnda aega suhetes Sontagi poja David Rieffiga ja elas koos nendega New Yorgis Riverside Drive'il asuvas Sontagi korteris.

Ta on töötanud erinevatel loovkirjutamise õppejõu ametikohtadel Amhersti kolledžis, Smithi kolledžis ja Columbia ülikoolis. Ühes intervjuus märkis ta, et kirjutab iga päev, mis on tema jaoks lihtne, sest ta töötab ainult osalise tööajaga õppejõuna ja tal pole perekonda.

Ta avaldas oma esimese romaani "Jumala vaimu kantud sulg" (*A Feather on the Breath of God*) alles aastal 1996. Tema tuntuim ja tunnustatuim raamat on "Sõber" (*The Friend*, ilmus aastal 2018 inglise keeles), raamat ilmus aastal 2020 eestikeelses tõlkes, tõlkijaks Eve Rütel. Aastal 1998 ilmunud romaan *Mitz: The Marmoset of Bloomsbury* ilmus eestikeelses tõlkes aastal 2023 Loomingu Raamatukogus pealkirja all "Mitz: Bloomsbury marmosett", tõlkijaks Silvia Maine.

Tunnustused
-----------
**Enda Naaber** (ka Enda Naaber Nipsust) on sündinud 1. septembril 1938. a Kuressaares. Tema lapsepõlvekoduks oli Sepa talu Vanamõisa külas Muhu saarel. Muhus möödusid ka seitse esimest kooliaastat.

1958. a. lõpetas ta Orissaare Keskkooli ning õppis seejärel Tartu Ülikoolis eesti keelt ja kirjandust. 1966. aastal alustas tööd kultuuriajakirjaniku ja toimetajana Kingissepa rajooni ajalehe "Kommunismiehitaja" toimetuses. Selle ajalehe juures, mis hiljem sai nimeks "Saarte Hääl", töötas ta 1992. aastani. Alates sellest kuni siiani tegev vabakutselise ajakirjanikuna. 1980-ndatel oli ka Saarte Rohelise Liikumise liige ning selle ajalehe "Virvik" toimetaja. Pikaaegne harrastuskunstnik, mitmete raamatute autor.

Liikmelisus ja tunnustused
--------------------------

* Saaremaa Raamatuklubi liige ja president (aastast 2010)
* Eesti Ajakirjanike Liidu liige
* Kuressaare linna 28. teenetemärgi kavaler
* Johannes Aaviku Seltsi auliige
* pälvinud Valgetähe V klassi teenetemärgi (veebruaris 2003) keskkonnahariduse edendamise eest

Välislingid
-----------

* Enda Naaber Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
* Enda Naaber Eesti Vabariigi teenetemärkide kavalerid
* Enda Naaber: koduleht *viimati uuendatud 2008*
* Enda Naaber: näitused Eesti Kunsti ja Arhitektuuri Biograafiline Leksikon
**Neipperg**, endine Püha Rooma keisririigi krahvkond ja mediatiseeritud krahvlik suguvõsa.

Neippergid põlvnevad Schweigerni Bertilost (1120) Niberchi Reingebodusest (mainitud 1. augustil 1241), krahvid alates 5. veebruarist 1726 ja otse keisrile alluvad Švaabi riigikrahvid alates 1766. aastast. Neippergi krahvkond mediatiseeriti 1806. aastal Württembergi poolt, Neippergi krahvid olid alates 1819. aastast Württembergi ülemkoja pärilikud liikmed. Neippergid olid 1530. aastast luterlased, kuid krahv Wilhelm Reinhard naasis katoliku usku 1717. aastal.

Neippergide peamine valdus on Schwaigern praegusel Baden-Württembergi liidumaal. Neipperg-Schwaigerni pealiinist eraldusid Neipperg-Adelshofen (1520–1708), Neipperg-Klingenberg (1652–1672) ja Neipperg-Streichenberg (1581–1649), mis surid kõik välja ja nende valdused läksid tagasi pealiinile. 

Tuntuim Neipperg on Adam Adalbert (1775–1829), endise Prantsusmaa keisrinna Marie-Louise'i abikaasa. Nende järglased kandsid Montenuovo krahvi ja 1864. aastast vürsti tiitlit, kuid surid meesliinis välja 1951. aastal.

Neippergi krahvid alates 1726. aastast:

* 1726–1774 Wilhelm Reinhard (1684–1774)
* 1774–1792 Leopold (1728–1792)
* 1792–1829 Adam Adalbert (1775–1829)
* 1829–1865 Alfred (1807–1865)
* 1865–1897 Erwin (1813–1897)
* 1897–1919 Reinhard (1856–1919)
* 1919–1947 Anton Ernst (1883–1947)
* 1947– Josef Hubert (sündinud 1918)
	+ päruskrahv Karl Eugen (sündinud 1951)
**Windows RT** (mitte segi ajada Windows Runtime'iga) on Windows 8 eriversioon, mis on ette nähtud mobiilseadmetele, näiteks tahvelarvutitele.

Windows RT logo

Ülevaade
--------

Windows RT on välja töötatud ARM-arvutiarhitektuuriga seadmete jaoks nii, et selle opsüsteemiga seade tarbiks võimalikult vähe energiat ja akut poleks vaja eriti tihti laadida. Windows RT-ga seadmed sisaldavad süsteemikiipe, tänu millele saab toota senisest väiksemate mõõtmetega riistvara. Windows RT sisaldab ka spetsiaalset puutetundlikku Microsoft Office 2013 versiooni. Windows RT on teiste Windowsi versioonidega võrreldes kõige optimeeritum mobiilseadmete operatsioonisüsteem.

Windows RT ja Windows 8 erinevused
----------------------------------

Windows RT kasutab ainult ARM-protsessoreid. Windows 8 jaoks sobivad kõik x86-protsessorid, nii Inteli kui ka AMD toodang. Windows 8 töötab nii personaalarvutites kui ka tahvelarvutites, sellel on puutetundlik ekraan ja kõikide Windowsi rakenduste kasutamise võimalus. Windows RT-ga aga paljusid traditsioonilisi Windowsi rakendusi kasutada ei saa. Samuti ei ole võimalik installida igasuguseid programme, vaid ainult tahvelarvutite jaoks välja töötatud rakendusi, mida saab hankida Windows App Store'ist. Windows RT-ga ei saa kasutada näiteks Photoshoppi, Windows Media Playerit ega Outlooki. Windows RT on ARM-arvutiarhitektuuriga seadmesse eelinstallitud ega ole kasutaja installitav.

Windows RT-l on Windows 8 ees ka eeliseid. Kõige suuremaks eeliseks võib pidada selle hinda. Seade, kuhu on installitud Windows RT, on märksa odavam Windows 8-ga seadmest. Teine suur eelis on Windows RT väike energiatarve. Mobiilsete seadmete puhul on aku kestvus väga oluline ja Windows RT juures on sellele suurt rõhku pandud.

Seadmed
-------

* Microsoft Surface – kaks versiooni, millest üks on mõeldud Windows RT jaoks

* ASUS VivoTab RT

* Samsung ATIV Tab

* Dell XPS 10

* Lenovo IdeaPad Yoga 11 – seadme suuruse järgi on võimalik eristada Windows 8 ja Windows RT. Väiksemal seadmel on operatsioonisüsteemiks Windows RT ja suuremal Windows 8.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  Just what is Windows RT, anyway?(FAQ) 9.12.2012
2. ↑  The Windows RT Review 9.12.2012
3. ↑  Difference between Windows RT and Windows 8 9.12.2012
4. 1 2  Windows RT is more important than you think 9.12.2012
5. ↑  Microsoft's new iPad rival Surface for Windows RT release date 9.12.2012
6. ↑  ASUS VivoTab RT tablet 9.12.2012
7. ↑  Samsung ATIV Tab 10.1 Windows RT tablet 9.12.2012
8. ↑  Dell announces XPS 10 Windows 8 hybrid 9.12.2012
9. ↑  Lenovo reveals 4 new Windows 8 Tablets, Ultrabooks 9.12.2012

| * v
* r
Microsoft Windows |
| --- |
| MS-DOS-põhised | 
1.0 • 2.0 • 2.1x • 3.x • 95 • 98 • Me |
| NT-alusel | 
NT 3.1 • NT 3.5 • NT 3.51 • NT 4.0 • 2000 |
| NT-põhised | 
XP • PE • Server 2003 • FLP • Vista • Home Server • Server 2008 • 7 • 8 (8.1, RT) • 10 (Mobile) • 11 |
| CE-põhised | 
CE • Mobile |
Fotokoomiks mürgitajast, milles antikangelanna "näeb" vaatajat
**Neljas sein** on teatri kontekstis kasutatav mõiste, mis tähendab mõttelist piiri, mis eraldab publikut näitlejatest.

Neljanda seina kontseptsiooni teket seostatakse kõigepealt prantsuse filosoofi, kriitiku ja kirjaniku Denis Diderot’ teatrialaste kirjutistega. Tugevamalt kujunes mõiste välja realismi tõusuga 19. ja 20. sajandil, mis tõi teatrikunsti argisemate teemade käsitlemise, näitlejate loomulikuma mängustiili ja taotluse kujutada igapäevaelu võimalikult autentselt. Laval hakati esitama olukordi ja sündmusi nii, nagu need reaalses elus võiksid välja näha, kui ruumil, milles tegevus aset leiab, oleks üks sein (ehk "neljas sein") läbipaistev. Selline lähenemine muutis publiku- ja lavaruumi vahelise piiri teravamaks.

Neljas sein avaldub ühest küljest näitlejate mängu kaudu. Publikule on see läbipaistev, kuid näitlejad mängivad, nagu see oleks reaalne ja läbipaistmatu, ignoreerivad vaatajaid ega võta nendega kontakti. Neljandat seina võivad tähistada ka füüsilised elemendid nagu lavaportaal, eesriie, orkestriauk. Tihtipeale rõhutatakse seda ka valgus- ja lavakujundusega. Neljanda seina avaldumist võib märgata ka publiku käitumismustrites: lavastuse käigule ei segata vahele ning reageeritakse väljakujunenud normide piires.

Neljanda seina kontseptsiooni tekkimisega kerkis nähtusena esile ka "neljanda seina lõhkumine" ehk publiku ja lavastuse vahelise piiri ületamine. Peamisteks võteteks, mida selleks kasutatakse, on näiteks näitleja otsene pöördumine publiku poole, vestluse alustamine, rollist väljatulek, oma tegelase või toimuva kommenteerimine või ümberjutustamine, aga ka publiku mängu kaasamine valgus- või ruumilahenduste kaudu.
**Horki rajoon** on 2. järgu haldusüksus Valgevenes Mahiloŭ oblastis. Rajooni pindala on 1284 km². 2015. aasta seisuga elas seal 45 764 inimest. Rajoon piirneb idas Venemaaga.

Rajoon moodustati 17. juulil 1924. See koosneb järgmistest külanõukogudest: Aŭsianka, Dobraja, Hory, Lenina, Kopcieŭka, Masłaki, Paršyna, Rekta ja Sava külanõukogu.

Rajoonikeskuseks on Horki. Teisi asulaid: Lenina.

* Hory juudi kalmistuHory juudi kalmistu
* Horki õigeusu kirikHorki õigeusu kirik
* Valgevene PõllumajandusakadeemiaValgevene Põllumajandusakadeemia

Rajooni suurimad jõed on Pronja, Basja ja Miareja. Rajooni territoorium asub Orša-Mahiloŭ orundis, keskmiselt 190-200 meetri kõrgusel. Rajooni põhjaosa jääb Smolenski kõrgustikule. Kõrgeim koht (231,4 meetrit) jääb Maisiejeva külasse Lenina külanõukogus, madalaim koht asub Pronja orus (147 meetrit).

2009. aasta seisuga olid elanikest 90,85% valgevenelased, 5,67% venelased ja 3,48% oli teistest rahvustest. 61,93% elanike emakeeleks oli valgevene keel, 34,52% elanike emakeeleks oli vene keel. Koduse keelena kasutas valgevene keelt 29,36% elanikke, vene keelt aga 64,75%.

Viited
------

1. ↑
2. ↑

Välislingid
-----------

 Horki rajoon – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Rajooni täitevkomitee koduleht (*vene keeles*)
* Infot rajooni kohta (*vene keeles*)
* Rajooni kaart

| * v
* r
Mahiloŭ oblasti haldusjaotus |
| --- |
| Rajoonid | 
Asipovičy rajoon • Babrujski rajoon • Bychaŭ rajoon • Białyničy rajoon • Chocimski rajoon • Čavusy rajoon • Čerykaŭ rajoon • Drybini rajoon • Hłuski rajoon • Horki rajoon • Kasciukovičy rajoon • Kiraŭski rajoon • Kličaŭ rajoon • Klimavičy rajoon • Krasnapołle rajoon • Kruhłaje rajoon • Kryčaŭ rajoon • Mahiloŭ rajoon • Mscisłaŭ rajoon • Słaŭharadi rajoon • Škłoŭ rajoon |
| Oblastilise alluvusega linnad | 
Babrujsk • Mahiloŭ |
**Luige Nokk** oli 2018 ja 2019 toimunud huumorifestival. 

2018. aastal Kiili vallas 8.–10. juunini toimunud festivalil esines poolsada näitlejat, koomikut, luuletajat, režissööri, mustkunstnikku ja muusikut. Festivalialal oli lisaks pealavale kontserdilava, teatrisaal ja kino. Eesti suurimat huumorifestivali külastas 4500 inimest.

Festivalil esinesid: Sepo Seeman, Egon Nuter, Taniel Kasemägi, Margus Prangel, Tiit Sukk, Veikko Täär, Viktor Vassiljev, Kait Kall, Indrek Taalmaa, Jan Uuspõld, Robin Juhkental, Kaarel Nõmmik, Marta Vaarik, Piip ja Tuut, Mattias Naan, Kaisa Selde, Mart Müürisepp, Rasmus Merivoo, Tigran Gevorkjan, Märt Koik, Kristjan Oden, Jarek Kasar, Olavi Ruitlane, Risti Kongi, Peeter Oja, Tarmo Põiklik, René Vilbre, Charlekas & Kubo, Karl-Andreas Kalmet, Indrek Ojari, Indrek Vaheoja, Andres Maimik, Rain Tolk, Ott Sepp, Märt Avandi, Mart Juur, Andrus Kivirähk ja Contra. Reede ja laupäeva õhtu lõpetasid peosarjade "Raadio Kohila" ja "Ennu Ratas" tantsuõhtud. Toimusid raadiosaadete "Rahva Oma Kaitse" ja "Laupäeva hommik onu Veiko ja tädi Horroriga" avalikud salvestused.

Kontserditega esinesid Minu Isa Oli Ausus Ise, Kurjam, Kuldne Trio, Tomahawk Brothers, Orelipoiss, Henry Kõrvits & Band, HU?. Sai näha etendusi "Ürgmees" (Jan Uuspõld), "Laval koos Ott Sepaga" (Improteater Impeerium), "Mees ja mootorratta õpik" (Sepo Seeman) ja "Oranžid tropid kõrvas" (Indrek Taalmaa). Näidati filme "Tulnukas" (rež. Rasmus Merivoo); "Kreisiraadio" (režissöör Rene Vilbre); "Jan Uuspõld läheb Tartusse" (Andres Maimik; Rain Tolk); "Tujurikkuja" (Tõnis Lepp; Erik Moora) ja Vanamehe mutltikad (Mikk Mägi; Peeter Ritso).

2019. aastal toimus festival Luige Nokk 7.-8. juunil Tallinnas, Lennusadama välialal.

Viited
------

1. ↑  ERR (11. detsember 2018). "Huumorifestival Luige Nokk tuleb taas". *ERR*. Vaadatud 5. mail 2023.
2. ↑  "Huumorifestival Luige Nokk / 7-8 juuni 2019 / Lennusadam - Seaplane Harbour". *Huumorifestival Luige Nokk / 7-8 juuni 2019 / Lennusadam - Seaplane Harbour* (inglise). Originaali arhiivikoopia seisuga 5. mai 2023. Vaadatud 5. mail 2023.
**Lühiokkaline jugapuu** (*Taxus brevifolia*) on taimeliik jugapuuliste sugukonnast.

Botaaniline lühikirjeldus
-------------------------

Lühiokkaline jugapuu on väike (10–15 m kõrgune) igihaljas okaspuu. Tüve diameeter ei ületa üldiselt viitkümmet sentimeetrit. Aeglase kasvuga puu tüvi on tavaliselt mädaniku tõttu seest õõnes, mistõttu pole võimalik puude vanust aastaringide põhjal täpselt hinnata.

Areaal
------

Lühiokkaline jugapuu kasvab põhiliselt Põhja-Ameerika läänerannikul. Levila ulatub põhjas Alaskani ja lõunas California keskaladele. Lühiokkalist jugapuud kasvab siiski ka rannikust kaugemale jäävatel aladel, Castlegari linna ümbruses ja USA Idaho osariigis.

Lühiokkalise jugapuu kasutamine
-------------------------------

 *Pikemalt artiklis Paklitakseel*
Põhja-Ameerika põliselanikud kasutasid selle liigi puitu vibude ja aerude valmistamiseks, sellest tehti ka muid tarbeesemeid.

Lühiokkalise jugapuu koorest eraldatud lipofiilset paklitakseeli (seda ainet sisaldavad tegelikult kõik taimeosad) kasutatakse mitme inimesel esineva vähivormi kemoteraapias (toodetakse ka poolsünteetiliselt hariliku jugapuu ainete baasil). Paklitakseeli kasutatakse koos muude ravimitega munasarja kartsinoomi, rinnanäärme kartsinoomi, kaugelearenenud mitteväikerakk-kopsuvähi, AIDS-iga seotud Kaposi sarkoomi ja pankreasevähi ravis.

* 
* 
* 
*

Viited
------

1. ↑  Taxus brevifolia Nutt. veebiversioon (tarve 16.07.2015)(*inglise keeles*)

Kirjandus
---------

* Molekulaarne printer võib kiirendada uute ravimite avastamist, 13.03.2015
Lossi säilinud läänetiib Otava kaldal
Kindluse oletatav algne välimus (makett Prácheňi muuseumis)
**Píseki loss** on 13. sajandist pärit kindlus ja endine kuningaloss Písekis Lõuna-Tšehhi maakonnas, mille säilinud osas tänapäeval tegutseb Prácheňi muuseum (Prácheňi nime kannab linna ümbritsev maa-ala).

Ajaloost
--------

Esimest korda mainiti lossi kirjalikes allikates 1254. See ehitati Böömimaa kuninga Otakar II Přemysli käsul, kes muutis Píseki kuninglikuks kindlustatud linnaks. Kindlus ehitati muu linnaga samal ajal, mis seletab kindluse loomulikku sobitumist linna sisse. Viimane valitseja, kes lossis elas, oli Václav IV. 1419. aastal läks kindlus Píseki linnusekrahvi Jan Hájek of Hodětíni omandusse ja vahetas hiljem veel korduvalt omanikke. Lossil oli algselt kolm kaitsetorni, millest ükski pole tänapäevaks säilinud. Kunagisest neljatiivalisest konvendihoone tüüpi ehitisest on säilinud läänetiib suure võlvitud gooti saaliga, mida kaunistavad 15. sajandi freskode koopiad. 1509. aastal läks loss Píseki linna valdusse kuni aastani 1547. Järgnevate aastate ja sajandite jooksul hoone lagunes hüljatuna. 1851. aastal lammutati lossi kolm tiiba, väravatorn ja barbakaan, nii et loss sai tänapäeval tuntud välimuse.

Lossi säilinud osas tegutseb Prácheňi muuseum. Muuseum asutati 1848. aastal endise kuningalossi ainsas säilinud tiivas. Muuseumi fond loodi 1902. aastal, kui direktoriks oli tunnustatud ajaloolane, Písekist pärit August Sedláček.

Pildid
------

* Píseki loss ja kivisild selle ees, taga raekoja ja Maarja kiriku tornidPíseki loss ja kivisild selle ees, taga raekoja ja Maarja kiriku tornid
* Lossiõu kaevuga, taga säilinud läänetiibLossiõu kaevuga, taga säilinud läänetiib
* Säilinud osa siseõue arkaadistSäilinud osa siseõue arkaadist
* Vaade piki arkaadiVaade piki arkaadi
* Ehisraamistikuga akna jäänused muuseumimaja seinasEhisraamistikuga akna jäänused muuseumimaja seinas
* Vastasküljest piirab lossiõue Píseki raekoja hooneVastasküljest piirab lossiõue Píseki raekoja hoone

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Píseki loss** |

Viited
------

1. ↑  Písek. - Amazing Czechia
2. ↑  Royal Castle. - Písek - Sightseeing. - visitpisek.cz
3. ↑  Royal Castle. - Písek - Sightseeing. - visitpisek.cz

Välislingid
-----------

Wellcome on Prácheň muzeum website. - Prácheňské muzeum v Písku
***Nodularia spumigena*** on tsüanobakterite rühma kuuluv ülemaailmse levikuga sinivetikaliik, mis tihti põhjustab toksilist veeõitsengut. Teadaolevatest sinivetikaliikidest Läänemerel omistatakse *Nodularia spumigenale* kõige ulatuslikum negatiivne mõju ümbritsevatele organismidele.

Veeõitsengud Läänemeres
-----------------------

*Nodularia Spumingena* põhjustatud veeõitsengud Läänemeres jäävad reeglina suve teise poolde. Õitsengutele on sageli iseloomulikuks tunnuseks veekogu pinna lähedale akumuleerunud tihedad filamentsed ja rohekat tooni sinivetikakogumid. Kuna *Nodularia Spumingena* eelistab Läänemeres soolakamat vett, siis on veeõitsengud levinud pigem avamerel. Erinevalt paljudest teistest vetikaliikidest ei ole *Nodularia spumigena* kasvu limiteerivaks toitaineks mitte lämmastik, vaid fosfor. Sarnaselt teiste sinivetikaliikidega suudab *Nodularia spumigena* siduda atmosfäärilist lämmastikku.

Toksilisus
----------

*Nodularia spumigena* oli üks esimesi sinivetikaliike, mille toksilistest mõjudest loomadele teadusmaailmas 1878. aastal kirjutati. Ligi sajand pärast toksiliste omaduste kirjeldamist suudeti eraldada ka sinivetikas toksilisust põhjustav tsükliline peptiidsidemetega molekul nodulariin. Aastatel 1985–1987 tehtud uuringus koguti Läänemere 25 sinivetikaõitsengust proovid. Neist 18 proovi sisaldasid nodulariini ning olid otseselt seotud *Nodularia spumigena*'ga, mis domineeris igas toksiine sisaldavas õitsengukoldes. Sama uuring näitas ka, et mitte kõik *Nodularia spumigena* poolt domineeritavad õitsengud ei olnud toksilised, viitades, et tsüanobakterite kooslused eritavad toksiine vaid kindlates keskkonnatingimustes.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Sivonen, K. Kononen, K. Carlmichael, W.W. Dahlem, A. M. Rinehart, K. L. Kiviranta, J. Niemelä, S. I. 1989. "Occurence of the Hepatotoxic Cyanobacterium Nodularia Spumigena in the Baltic Sea and the Structure of the Toxin". In Levin, A. J. *Applied and Environmental Microbiology*. United States: American Society for Microbiology. Volume 55. Available at  Last accessed in March 2020.
2. ↑  Uronen, P. 2007. "Harmful Algae in the Plantonic Food Web of the Baltic Sea". *Monographs of the Boreal Environment Research*. Finland Helsinki: Finnish Environment Institute. Volume 12. Available at  Last accessed in March 2020.
*Acrocephalus schoenobaenus*
**Kõrkja-roolind** (*Acrocephalus schoenobaenus*) on põõsalindlaste sugukonda roolinnu perekonda kuuluv lind.

Levila
------

Kõrkja-roolind pesitseb enamikus Euroopas, ka Lääne- ja Kesk-Aasias, samuti Lääne-Siberis. Ta talvitub Ida- ja Kesk-Aafrikas. Eestis on ta arvukas: pesitsusaegset arvukust hinnatakse 150 000–250 000 paarile.

Välimus
-------

Kõrkja-roolind on väike kirju lind. Tema ülapool on pruunikas mustpruunide pikilaikudega, mis kaovad nimmepiirkonnas. Keha alapool on savikollane, küljed on tumedamad. Lagipeal koonduvad mustad tähnid tavaliselt neljaks pikitriibuks. Linnu tunnuseks on silma kohal nokast kuklani kulgev pikk ja lai ookrivärvi kulmutriip. Hoo- ja tüürsuled on pruunid, aga nende tipp on hallikas ja välislaba ääris punakaspruun.

Linnu üldpikkus on 13 cm või 15 cm. Tema tiiva pikkus on umbes 7 cm ja kaal 11–15 g. Isaseid linde on emastest väga keeruline eristada.

Eluviis
-------

Kõrkja-roolind on insektivoor ehk toitub putukatest, harvem sööb marju ja muud.

Pesapaika ilmub kõrkja-roolind üsna hilja, levila keskosas alles mais. Tänu oma peidulisele eluviisile torkavad nad harva silma. Neid võib suvel kohata seal, kus pilliroo- ja hundipajutihnikud vee läheduses laiuvad.

Nende kohalviibimise reedab isaslindude laul, mida võib kuulda kogu ööpäev läbi, aga eriti intensiivselt laulavad linnud koidikul. Laul on meloodiline ning sisaldab palju mitmekesiseid kriiksuvaid ja kääksuvaid helisid ja vilesid, mis on osalt võetud teiste lindude laulust.

Kõrkja-roolind ehitab pesa tavaliselt vee lähedale ja vahel koguni otse vee kohale. Pesa asetseb rohttaimede varte või põõsaokste vahel maapinna lähedal, aga kui vee kohal, siis natuke kõrgemal.

Viited
------

1. ↑  "Hirundo" 1:2009
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  "Loomade elu", 6. kd. lk. 383
3. ↑
4. ↑  L. Jonsson, "Euroopa linnud". Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus 2000, lk. 426–427

Välislingid
-----------

* Kõrkja-roolind andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes
Igor Tšikinjov (2015)
**Igor Tšikinjov** (26. juunil 1961 Kohtla-Järve – 8. detsember 2022) oli Eesti vehkleja ja vehklemistreener.  Lapsepõlves harrastas jäähokit ja jalgpalli, alates 1973 aastast tegeles vehklemisega, Valeri Romanovi ja Kladvi Jadlovski käe all. Meeskondlikult tuli ta 1981. aastal epees ja aastatel 1984–1985 floretis Eesti NSV meistriks, individuaalselt tuli ta 1984. aastal floretis teiseks.  Aastast 1978 meistersportlane. 1994. aastal lõpetas Sõjaväe Kehakultuuri Instituudi (Военный институт физической культуры) ja sai kõrgema hariduse treenerina. 1982. aastal alustas tööd vehklemistreenerina Tallinna Mererajoonis Spordikoolis. Igor Tsikinjovi esimeste õpilaste seas oli olümpiavõitja Oksana Jermakova. 1993. aastal viis ta Eesti epeenaiskonna peatreenerina maailmameistrivõistlustel pronksmedalite võiduni ja Oksana Jermakova tuli Essenis toimunud MM individuaalselt maailmameistriks. Aastast 2013 oli ta jälle Eesti epeenaiskonna vanemtreener. 

Ta sai treenerina tunttuks ka rahvusvaheliselt, jõudis olla Rootsi koondise peatreener (alates 1997) ja Usbekistani vehklemiskoondise peatreener (aastal 2018). Temal oli oluline roll Nikolai Novosjolovi jõudmisel maailmameistriks. 

Igor Tsikonjov oli keeleliselt andekas, rääkis eesti, vene, inglise ja rootsi keelt, mis andis võimaluse rahvusvaheliseks suhtluseks ja edukaks treeneritööks mitmete riikide sportlastega.

Tunnustus
---------

* 2014 – Eesti Kultuurkapitali kehakultuuri ja spordi sihtkapitali aastapreemia (vehklejate kõrgetele kohtadele treenimise eest – 2014. aasta MM-i pronksmedalisti Erika Kirpu ning maailma kaheksanda mehe Sten Priinitsa treener – mees, kes on viinud tippu mitme põlvkonna vehklejad)

Viited
------

1. 1 2 3 4  Biograafia ESBL-is (vaadatud 11.12.2015)

Välislingid
-----------

* Biograafia ESBL-is