recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Rotax E-RAVE** ehk Rotaxi reguleeritav muudetav väljalase (Rotax Adjustable Variable Exhaust), on süsteem, mille käigus muudetakse kahetaktilise mootori väljalaske geomeetriat ning süüte ajastust, mille tulemusena saadakse parem jõudlus. E-RAVE süsteemiga mootoreid kasutatakse Rotaxi mootorsaanide ja kardi mootorite puhul.

Mootori põhimõte
----------------

Kahetaktilises mootoris toimub töötakt ühe väntvõlli pöörde vältel ehk iga kord, kui kolb alla liigub. Kahetaktilise mootori kasutegur on tunduvalt suurem kui neljataktilisel.

Kahetaktilisel mootoril sisselaske ja survetakt kattuvad, samuti ka töö- ja väljalasketakt. Kaks protsessi toimub ühe kolvikäiguga. Kolb liigub alumisest asendist ülemisse ja tekitab väntvõllipoolses osas hõrenduse.

Teatud kolvi asendi korral avab kolvi alumine serv silindris oleva akna ning küttesegu voolab hõrenduse tõttu silindri aknast väntvõlli ruumi, mida nimetatakse mootori karteriks. Samal ajal surutakse kolvi ees olev küttesegu kokku.

Kolvi jõudmisel ülemisse surnud seisu süüdatakse kokkusurutud segu ja algab töötakt. Kolb liigub allapoole, suleb oma alumise servaga sisselaske akna ning algab küttesegu eelnev kokkusurumine karteris.

Veel allapoole liikudes avab kolb oma ülemise servaga silindris oleva väljalaskeakna. Väljalaskeaknast väljuvad surve all olevad läbipõlenud gaasid, mille väljavoolamine jätkub veel ka kolvi üles liikumisel seni, kuni kolb suleb oma ülemise servaga väljalaskeakna.

E-RAVE
------

E-RAVE süsteem hakkab tööle alates 7600 või 7900 pöördest. Süsteemi tööle hakkamisel peatab juhtaju signaal ventiili, mis avaneb ja laseb positiivse survel liikuda klappi, mille käigus klapp avaneb. Klapi lahtine asend tagab parema jõudluse kõrgematel pööretel.

Pöördeid vähendades saadab juhtaju signaali klappi, kus ventiil suletakse ning klapp liigub kinnisesse asendisse. Kui klapp on kinnises asendis ja ajastust muudetakse, on mootoril parem jõudlus, mis tagab parema kiirenduse.

Klapi avanemist on võimalik muuta, lisades juhtajule lisajuhtme. Siis avaneb klapp 7600 pöörde asemel 7900 pöördest.

E-RAVE koosneb väljalaskefaasis olevast klapist, magnetventiilist ja elektroonilisest juhtajust.

### Väljalaskeklapp

Väljalaskeklapp ehk jõuklapp, asetseb väljalaskefaasis. Klapp koosneb vedrust, metall-labast ja voolikust, mis on ühendatud magnetventiiliga. Klapi ülesanne on avada ja sulgeda laba vastavalt magnetventiili survele.

### Magnetventiil

Magnetventiil on ühendatud karterist tuleva voolikuga ja väljalaskeklapiga. Ventiil võtab surve karterist ning suunab selle vastavalt survele väljalaskeklappi. Magnetventiili avanemist ja sulgemist juhib juhtaju.

### Elektrooniline juhtaju

Juhtaju töötab akust võetaval voolul. Aju kontrollib kütuse süütamise ajastust. Aju võtab signaali karterist ning vastavalt vända positsioonile süütab sädeme. Samuti avab juhtaju magnetventiili vastavalt mootori pööretele.

Viited
------

1. ↑  Heikki Eljas. "Sisepõlemismootorite ehituse õpik". Vaadatud 17.05.2019.[*alaline kõdulink*]
2. ↑  Vroom (aprill 2017). "E-RAVE How and why?" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 16.05.2017. Vaadatud 17.05.2019.
**Saint-Barthélemy-d'Anjou** [sen bartelömi dan'žuu] on vald Prantsusmaal Pays de la Loire'i piirkonnas, Maine-et-Loire'i departemangus.

Vald asub departemangu keskuse Angersi idapiiril. Ta on Angers'i linnaga täielikult kokku kasvanud ja kuulub ka tema linnastusse.

Valla kõrgus merepinnast jääb 22 ja 49 meetri vahele.

Valla postikood on 49124 ja INSEE kood on 49267.

Tema idaosa läbib põhja-lõuna suunal kiirtee A87 ja seetõttu asub seal suur tööstusküla.

1760. aastal koosnes vallakeskus kirikust, surnuaiast ja neljast majast. Need olid kirikuõpetaja maja, ühe Angers'ist pärit isiku maja, mis seisis enamuse ajast tühjana, kabaree maja, ühe heategevusega tegeleva vanadaami maja. Vallaelanikud aga olid hajutatud laiali kogu valla territooriumil.

1776. aastal ehitas Angers'ist tulnud rikas Marcel Avril de Pignerolles omanimelise Pignerolle'i lossi.

1843. aastal ehitati Angers-Pariisi raudtee, mis läbib valda. 1882. aastal täiustati seda ja ehitati Angers-La Flèche'i raudteelõik.

Aastatel 1939–1940 oli Pignerollesi loss Władysław Raczkiewiczi, Poola eksiilvalitsuse presidendi residendiks.

Vallas asub kultuurikeskus 350 kohalise teatrisaaliga ja raamatukoguga.

Viited
------

1. ↑  Populations légales 2020

Välislingid
-----------

* Valla koduleht (*prantsuse keeles*)
**Martin Hoffman** (1625 Reval, Eestimaa – 1712 Kingston, praegune New Yorgi osariik) oli teadaolevalt teine Põhja-Ameerika mandri pinnale jõudnud eestimaalane.

Tema isa oli Herman Hermanzen Hoffman ning pärines rootsiaegsest Tallinnast *(Reval*), kus teenis rittmeistrina Rootsi Kuningriigi ratsaväes.

1657. aastal jõudis Martin Hoffman umbes 22-aastaselt oma "Soome lahest pärineva julgusega" üle Atlandi ookeani Uus-Amsterdami kindlustatud faktooriasse Manhattani saare lõunatipul, kus asus Uus-Madalmaade halduskeskus Põhja-Ameerikas. Koloonias töötas ta sadulavalmistajana ning osales põlisameeriklasi tõrjuvates lahingutes Hudsoni jõe lähistel. Hiljem suundus ta Hudsoni orgu riskantsetele õnneotsingutele, kust alustas paaditsi kaubavahetusega Fort Oranije'i (tänapäeva Albany) ja Uus-Amsterdami (tänapäeva New York) vahel.

Tema esimene 1663. aastal sõlmitud abielu kestis vaid ühe aasta, mille jooksul vahetus võim, mil Inglismaa Kuningriigi koloonia Uus-Inglismaa vallutas vastupanuta Uus-Amsterdami ja muutis selle nime vastavalt New Yorgiks. 1664. aastal abiellus ta Emmerentje DeWittega. Abielludes sai ta Inglise kuninga käskkirjaga endale kingituseks olulise tähtsusega maavalduse Albanys. Hiljem kolis perekond Kingstonisse (praeguses Ulsteri maakonnas New Yorgi osariigis), kus ka Hoffman suri. Vanad linnaregistrid näitavad, et ta oli kuulunud jõukamate kodanike klassi ning maksnud jõudsalt tulumaksu.

Tal oli enda riidekauplejast teise naisega Emmerentje Claesen DeWittega viis last:

* Zacharius Hoffman, (1677 Huntington New York – 1744 Shawangunk New York)
* Annetje Hoffman, (1665 – ?)
* Marritje Hoffman, (? – ?)
* Nicholas Hoffman, (1680 – ?)
* Taatje Hoffman, (enne 1700 – ?)

Nicholase lapselaps oli Cornelia Hoffman (1734 – 1780), kes abiellus Isaac Rooseveltiga. Tema lapselapselapselapselaps oli aga Franklin Delano Roosevelt, kellest sai 32. Ameerika Ühendriikide president.

Vaata ka
--------

* Uus-Madalmaad
* Uus-Inglismaa
* Johan Schalbrick

Viited
------

1. ↑  Estonians in North America: 1627-1896
2. 1 2 3 4  Pekka Erelt (2. august 2017). "President Roosevelti esivanem oli pärit Tallinnast". *Eesti Ekspress*. Ekspress Meedia AS. Originaali arhiivikoopia seisuga 2. august 2017.

Välislingid
-----------

* President Rooseveldi esiisa pärit Eestist? Tallinlane Martin Hoffmann ja tema sugupuu.Ameerika eestlase huvitavaid uurimusi Ameerika raamatukogudes. Järva Teataja, 23. juuli 1937, lk.5
* "Hoffmanide lood" , Uus Eesti, nr. 280, 12 oktoober 1938, lk. 8
* Hoffmanide sugupuu www.genealogy.com
**Galiitsia ja Lodomeeria Kuningriik** oli kroonimaa Habsburgide monarhia (1867. aastast Austria-Ungari) idaosas pealinnaga Lvivis.

Ajalugu
-------

1772. aastal kaotas Rzeczpospolita suurema osa Galiitsiast esimese Poola jagamise käigus Austria ertshertsogkonnale. Austria Habsburgid omandasid Galiitsia, tuginedes Ungari vanale pretensioonile selle territooriumi peale. Austria osana nimetati seda **Galiitsia ja Lodomeeria Kuningriigiks** kahe keskaegse idaslaavi vürstiriigi Galiitsia ja Volodõmõri järgi. 

Asukoht tänapäevaste riigipiiride taustal.
Piirkonna tuumikala oli tuntud Puna-Vene nime all. Austria Galiitsia koosseisu lisati ka suur osa Väike-Poolast. Pealinn oli Lemberg (praegune Lviv), kus täielikult domineeris poola aristokraatia. Galiitsia idaosas olid valdavas ülekaalus ukrainlased (ehk ruteenid, nagu Habsburgid oma riigi sisse jäävaid ukrainlasi nimetasid), lääneosas poolakad. Provintsis elas ka arvukalt juute. Galiitsia oli Austria suurim kroonimaa, ja üks vaesemaid.

Kui Austria surus maha Krakówi Vabariigi iseseisvuse, läks see linn 1846 Austria Galiitsia koosseisu. 1786–1849 kuulus Galiitsia koosseisu Bukoviina. 

Alates 1868. aastast oli Galiitsia ja Lodomeeria Kuningriik Austria-Ungari Austria poole (Tsisleitaania) kroonimaa (ametlikult võrdväärne 16 ülejäänud kroonimaaga), kus ametlik keel oli poola keel. 

Esimese maailmasõja ajal võitlesid Austria-Ungari ja Venemaa ägedalt Galiitsia pärast. 

26. juulil 1917 sai Galiitsia ja Lodomeeria Kuningriik täiesti iseseisvaks. 

Ida-Galiitsia kuulutas end 19. oktoobril 1918 Lvivis koos Bukoviina ja Taga-Karpaatiaga iseseisvaks Lääne-Ukraina Vabariigi nime all.

1. novembril 1918 sai Lääne-Galiitsia taastatud Poola Vabariigi osaks.

Viited
------

1. ↑  "Проклямація Української Національної Ради від 19 жовтня 1918 року".

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Galiitsia ja Lodomeeria Kuningriigi ajalookaardid** |
**Rathika Ramasamy** (sündinud Theni lähedal asuvas külas Tamil Nadu osariigis Indias) on New Delhis elav ja töötav India loodusfotograaf. Teda peetakse esimeseks rahvusvahelise tuntuse saanud India naissoost loodusfotograafiks. 

Ta on õppinud arvutitehnikat ja saanud magistrikraadi ärijuhtimises (*MBA*). Huvi loodusfotograafia vastu tärkas tal külastades 2003. aastal Bharatpuri linnukaitseala Rajasthanis. 

2009. aastal tutvustas Itaalia linnuajakiri Uccelli in Natura oma lugejatele Rathika Ramasamyt kui parimat Aasia linnufotograafi. Samal aastal tunnustas India ringhääling Doordarshan teda kui India esimest naissoost loodusfotograafi ja tutvustas tema töid oma kanalil.

Rathika Ramasamy korraldab regulaarselt loodusfotograafiaalaseid seminare. Tal on ajakirjas Travel and Flavours oma kolumn "Metsikus looduses".

Loomingu näiteid
----------------

* Malabari sarvnokk sarvlinnuliste seltsist
* Sagarkiivitaja tülllaste sugukonnast
* Sagarkiivitaja poeg

Viited
------

1. 1 2 3 4  About Rathika Ramasamy. nikonschool.in
2. ↑  Pretty wild by nature. deccanherald.com

Välislingid
-----------

* Rathika Ramasamy. sipacontest.com
**Galiitsia vürstiriik** oli 12. sajandi keskel Kiievi-Vene riigist eraldunud vürstiriik, mida valitsesid Rjurikovitšite dünastia Romanovitšite liini esindajad. 

Galiitsia vürstiriiki valitsesid Rjurikovitšite dünastia Romanovitšite liini (Jaroslav Targa poja Vladimir Jaroslavitši poja Rostislavi poja Volodar Rostislavitši järglased) esindajad: Volodymyrko Volodarovitš (1141–1153), Jaroslav Osmomõsl (1153–1187) ja Volodymir Jaroslavitš (1189–1199).

Ungari ja Galiitsia piirialad 1190, Béla III valitsemise (1172–1196) ajal (oranž)
Galiitsia vürstiriik 12.sajandil
Ajalooline Galiitsia, tänapäeva Ukrainas ja Poolas
Sisemiste vastuolude järel nõrgenenud ja lagunevast Vana-Vene riigist iseseisvunud riigi moodustas 12. sajandi keskel Volodymyrko Volodarovitš, kes päris varem väiksed Zvenigorodi vürstiriigi (1124), Przemyśli vürstiriigi (1129), Terebovlia vürstiriigi (1129), Galiitsiamaa (1141) ning asutas uue pealinnana 1444. aastal Halychi linna, ühendatud vürstiriigi keskusena. 

Volodymyrko Volodarovitši poeg, Jaroslav Osmomõsl laiendas veelgi valdus (1153–1187) ning lisas valduste hulka ka veel alad Karpaatia mägede ja Dnisteri jõe vahelistel aladel, kuni Doonau alamjooksuni. 

Viimase Romanovitšite liinist valitseja Volodymir Jaroslavitši (1189–1199) surma järel 1199. aastal, kutsusid bojaarid riiki valitsema naabervürstiriigi,Rjurikovitšite dünastia Mstislavitšite liini esindaja Volõõnia vürstiriigi vürsti Roman Mstislavitši, kes ühendas Galiitsia ja Volõõnia ning moodustas ühise Galiitsia-Volõõnia vürstiriigi, mida valitses Novgorodi, Volõõnia, Galiitsia vürsti ja Kiievi suurvürstina.

Galiitsia vürstid
-----------------

* 1141–1153, Volodymyrko Volodarovitš (*ukrainapäraselt*)
* 1153–1187, Jaroslav Osmomõsl
* 1189–1199, Volodymir Jaroslavitš
* Galiitsia-Volõõnia vürst 1199–1205 Roman Mstislavitš

Vaata ka
--------

* Galiitsia, Volõõnia
* Galiitsia-Volõõnia vürstiriik
|  |
| --- |
|  |
| Soomusauto Estonia |
| Soomusauto Estonia tehnilised andmed |
| Pikkus |  m |
| Laius |   m |
| Kõrgus |   m |
| Kaal |   t |
| Kiirus | maastikul 15 km/h  maanteel km/h |
| Käiguvaru | maanteel ?  maanteel km |
| Suurtükk |  |
| Kuulipildujad |  |
| Soomus | 7–11 mm |
| Mootor |  |
| Mootori võimsus | hj |
| Meeskond | inimest |

**Soomusauto Estonia** oli esimene Eesti Vabariigis ehitatud soomusauto. 

Auto valmis Vabadussõja ajal Tallinna Sadamatehastes seeria esimese eksemplarina.

Ajalugu
-------

Detsembris 1918 andis Johan Pitka käsu asuda Tallinna Sadamatehastes soomusautosid valmistama. Kogemused ja projektdokumentatsioon puudusid, kuid arutelu käigus pandi paika auto põhimõtteline ehitus ja insener Ludwig Saukas visandas ehitusplaani. Ehitamist juhtis alamkapten Arthur Uus.

Esimesena ehitati kolmetonnise kandejõuga veoauto Federal šassiile vinkelrauast raam, millele kinnitati laevaehituses kasutatud metallplaatidest soomus. Soomusauto ehitus võttis mälestuste põhjal vaid 2-3 päeva. Masin valmis 1918. aasta jõulupühade eel ja sai nimeks Estonia. Pärast valmimist selgus aga, et auto sai liiga raske. Maksimaalseks kiiruseks saavutati vaid 15 km/h. Seega ei saanud Estoniat rindele saata, vaid ta jäi Tallinna sisekaitse ülesanneteks.

Kevadel 1919 ehitati Estonia ümber tolleks ajaks loodud seeriamasinate eeskujul. Masina senine laevaterasest soomus asendati 7–11 mm paksuse kroomnikkelterasest kattega, millega kogukaal langes ühe tonni võrra. 

Estonia saadeti rindele 20. mail 1919 ja arvati 1. soomusautode rühma koosseisu.

Landesveeri sõjas langes Estonia kuulipildur Lilienthal.

Pärast Vabadussõda jäid kiiruga konstrueeritud ja ka peagi tehniliselt vananenud soomusautod reservi kuni 1940. aastani.

Soomusauto koopia
-----------------

Seoses Eesti Vabariigi 100. aastapäevaga ehitati Kaitseliidu tellimusel Saaremaa Sõjavara Seltsi poolt 2018. aasta soomusauto Estonia koopia. 

Auto alusena kasutati veoauto GAZ-53 raami. 

Autot on kasutatud eksponaadina mitmetel ajalooteemalistel üritustel.

Vaata ka
--------

* Tasuja (soomusauto)
* Soomusautode kolonn

Välislingid
-----------

* Tehnikamaailm: Eesti soomusautod
* Postimees: Veoauto GAZ 53 ehitatakse ümber soomusauto Estonia koopiaks

1. ↑  J. Pitka. Minu sõjamälestused 1914-1920. Minu mälestused suure ilmasõja algusest Eesti vabadussõja lõpuni 1921. Tallinna Eesti Kirjastuse Ühisuse kirjastus, lk 161-171
**Eduard Peter Heinrich Paucker** (vkj 12. jaanuar/24. jaanuar 1843 Simuna – 30. jaanuar 1921 Rakvere) oli Eesti vaimulik.

Esimese õpetuse sai kodus, seejärel õppis aastatel 1855–1862 Tallinna toomkoolis. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1863–1867. 

Oli prooviaastal Simuna Siimona ja Juuda koguduses (oma isa juures). Ordineeriti 15. septembril/27. septembril 1868 õpetajaks.

Oli aastatel 1868–1872 Simuna Siimona ja Juuda koguduse adjunktõpetaja, aastatel 1872–1918 (introdutseeriti õpetajaks 3. juulil /15. juulil 1872). Jäi aastal 1918 emerituuri.

Ta koostas oma isa alustatud pastorite leksikonile lisaväljaandele: *Ehstlands Kirchen und Prediger seit 1848. In Anschluβ an "Ehstlands Geistlichkeit von Hugo Richard Paucker"*. Reval, 1885. Oli Ahrensi uue eesti kirjaviisi pooldaja.

Isiklikku
---------

Tema isa Hugo Richard Paucker, onu Heinrich Wilhelm Christoph Paucker ja vanaisa Heinrich Johann Paucker olid Simuna Siimona ja Juuda koguduse õpetajad, vanavanaisa Johann Christoph Paucker oli Järva-Jaani Ristija Johannese koguduse õpetaja, teine vanavanaisa (Hugo Richard Pauckeri vanaisa) David Christoph Schnabel oli Tallinna toomkoguduse õpetaja.

Viited
------

1. ↑  Liivi Aarma Põhja-Eesti vaimulike lühielulood 1525-1885 Tallinn 2007

Välislingid
-----------

* Eduard Peter Heinrich Paucker Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
**"Rat King"** on 2012. aastal esilinastunud Eesti-Soome põnevusfilm.

Filmi režissöör ja stsenarist on Petri Kotwica. Peaosades mängivad Max Ovaska ja Julius Lavonen. Teistes osades astuvad üles Maarja Jakobson, Külliki Saldre ja Kene Vernik.

Süžee
-----

18-aastane Jury on lootusetult sõltuvuses arvutimängudest. Lähedaste survel on poiss viimaks nõus virtuaalmaailmast loobuma, kuid just siis ilmub välja Niki koos vastupandamatu arvutimänguga, mille eesmärgiks on missioonid täide viia reaalses elus.
Vaatamata hoiatustele siseneb mängu ka Jury. Kiiremate tulemuste nimel võtab temaga äravahetamiseni sarnane Niki üle Jury argipäevase elu ning koos jõutakse uutele tasanditele nii virtuaalses kui ka reaalses elus. Piirid eri maailmade vahel kaovad ning mõistatuseks jääb, mis mängu Niki tegelikult mängib. Ja kas see ongi üldse enam mäng?

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 15. august 2012. Vaadatud 19. mail 2012.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
**Eduard Pontus Haller** (2/14. november 1810 Käina – 28. jaanuar/9. veebruar 1864 Rapla) oli Eesti vaimulik.

Õppis aastatel 1823–1830 Tallinna Kubermangugümnaasiumis. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1831–1834, lõpetas (grad. stud.). Korporatsioon Estonia liige.

Oli seejärel oma lesestunud õe (Heinrich Wilhelm Christoph Pauckeri lesk) laste koduõpetaja. Kutsuti Rapla Maarja-Magdaleena koguduse õpetajaks 29. detsembril 1837. Ordineeriti ja introdutseeriti (Rapla Maarja-Magdaleena koguduse) õpetajaks 27. veebruaril 1838, millisel ametikohal püsis surmani.

Haller oli (alates 24. juunist 1842) Eestimaa Kirjanduse Ühingu liige. Samuti oli aastast 1842 Rapla abipiibliseltsi direktor. 1840. aastate teisel poolel asutas Rapla kirikumõisa, Reino talu maadele vaeslaste varjupaik-kooli.

Isiklikku
---------

Tema isa Jakob Pontus Haller ja vanaisa Albert Magnus Haller olid Käina Martini koguduse õpetajad, õemees Heinrich Wilhelm Christoph Paucker oli Simuna Siimona ja Juuda koguduse õpetaja.

Viited
------

1. ↑  Surmakanne Rapla koguduse surmameetrikas – EAA.1219.1.186:6
2. ↑  Liivi Aarma Põhja-Eesti vaimulike lühielulood 1525-1885 Tallinn 2007
3. ↑  Rapla koguduse õpetaja Eduard Pontus Haller. Liivi Aarma EELK Rapla Maarja-Magdaleena koguduse leht nr 1 (38), veebruar 2011, lk 2
**Ratibor I** (*Racibor*) (u 1124 – 1156) Pommeri dünastiast (*Greifid*) oli Pommeri hertsog. Ta abiellus Pribislawaga ja oli Greifide kõrvalliini *Ratiboriidide* esiisa.

Esialgu võis ta valitseda Schlawe ja Stolpi maad ning valitses aastatel 1136–1156 ka oma venna Wartislaw I, kes paganate poolt mõrvati, hertsogkonda tolle alaealiste poegade asemel.

1135. aastal rüüstas ta Norra linna Kungahällat (nüüd Kungälv Rootsis).

Vendi ristisõja ajal 1147. aastal suutis ta koos Wolini piiskopi Adalbertiga lõpetada Szczecini piiramise.

1153. aastal asutasid Ratibor ja Adalbert Peene jõele Gützkowi lähedale Stolpe kloostri.

Pribislawaga sai ta vähemalt 4 last:

* Świętopełk
* Małgorzata
* Wartislaw
* Bogislaw

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Wartislaw I** | **Pommeri hertsog**1135–1156 | Järgnev**Bogislaw IKasimir I** |
| Eelnev**teadmata, tõenäoliselt Świętopełk I** | **Schlawe-Stolpi hertsog**1156. aastani | Järgnev**Świętopełk II** |

Vaata ka
--------

* Pommeri hertsogkonnad ja hertsogid
* Pommeri ajalugu
* Pommeri hertsogkond
* Pommeri dünastia
* Schlawe ja Stolpi maad
**Eduard Mässo** (ka **Eduard Mäss**; 25. mai 1893 Ranna vald, Tartumaa – 22. august 1947) oli eesti kunstnik, kes viljeles linoollõiget ja maastikumaali.

Elulugu
-------

Eduard Mässo õppis Tartus Aleksandri gümnaasiumis, mille lõpetas 1913. aastal. Samal aastal asus ta õppima Peterburi Keiserliku Kunstide Edendamise Seltsi kunstikooli.

1914. aastal töötas Moskvas Novodevitšje nunnakloostris kiriku maalitöödel.

Aastatel 1917–1918 töötas õpetajana Ranna vallas.

Osales vabatahtlikuna Eesti vabadussõjas miiniristlejal Lennuk.

Aastatel 1919–1920 õppis kunstiühingu Pallas kunstikoolis.

Aastatel 1920–1922 õppis ta Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonnas. Akadeemiliselt kuulus ta Eesti Üliõpilaste Seltsi. 

Hiljem töötas joonistamise õpetajana keskkoolis. Aastatel 1921–1923 oli ta Tartu Kunstide Edendamise Seltsi esimees, alates 1925. aastast Eesti Kunstnikkude Liidu liige.

Aastatel 1942–1944 elas ta Tartumaal Pala vallas Raatveres.

Isiklikku
---------

Tema vennapoeg on eesti allveearheoloog Vello Mäss.

Viited
------

1. ↑  "Meie tänase värvipildi autor" (eesti keeles). Postimees (1886-1944). 20. september 1930. Vaadatud 03.09.2017.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: tundmatu keel (link)
2. 1 2  "Talvemaastik". E-kunstisalong. Vaadatud 03.09.2017.
3. ↑  Juhkam, Maimu (8. august 1997). "Kihelkonnapäev Kodaveres" (eesti keeles). Õpetajate Leht. Vaadatud 03.09.2017.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: tundmatu keel (link)
4. ↑  Luts, Priit (2. september 2017). "Vello Mäss: uudis Edward Massost lööb meie pere jalust". ERR. Vaadatud 03.09.2017.
**Galitši vürstiriik** ehk **Galitši-Merja** vürstiriik (vene keeles *Галицкое княжество, Галич-Мерское княжество*) oli vürstkond tänapäeva Venemaa territooriumil aastatel 1247–1453, Kirde-Venemaal. 

Galitši vürstiriik moodustati kui Vladimiri suurvürst Svjatoslav III Vsevolodovitš (1246–1249), eraldas 1247. aastal oma venna, eelmise Vladimiri suurvürsti (1243–1246) Jaroslav Vsevolodovitši poegadele valitsemiseks osastisvürstiriigid. Svjatoslav III eraldas Konstantin Jaroslavitšile Galitši-Dmitrovo osastisvürstiriigi alad. 

Galitši vürstiriik liideti lõplikult Moskva suurvürstiriigiga peale võimuvõitlust Moskva suurvürsti trooni pärast Vassili II ja Galitši vürsti Juri Dmitrijevitši poegade vahel.

Vürstiriigi valitsejad
----------------------

* 1247–1255, Konstantin Jaroslavitš
* 1255–1280, David Konstantinovitš
* 1280–1310, Vassili Konstantinovitš
* 1310 – enne 1335, Fjodor Davidovitš
* enne 1335 – enne 1360, Ivan Fjodorovitš
* 1360–1363, Dmitri Ivanovitš
* 1363–1389, Moskva suurvürstiriigi koosseisus
* 1389–1433, Juri Dmitrijevitš
* 1433–1450, Dmitri Jurjevitš Šemjaka

Vaata ka
--------

* Slaavi vürstiriikide loend
**Eduard Rudolf Poom** (kuni 1935. aastani **Eduard Rudolf Bomm**, 19. september 1902 Tallinn – 13. juuni 1986 Stockholm) oli eesti majandusteadlane.

Haridus
-------

Lõpetas Tallinna Ühisgümnaasiumi reaalharu 1924, Tartu Ülikooli õigusteaduskonna majandusteaduste osakonna 1929 (cum laude); Tartu Ülikooli teaduslik stipendiaat kodu- ja välismaal 1929–1933; Berliini Kaubandusülikool 1933–1934. Teaduskraad: mag. rer. oec. 1933 (Tartu Ülikool).

Töökäik
-------

1930. aastail Kõrgema Sõjakooli lektor; Tartu Ülikooli õppeülesande täitja, dotsent 1934–1937, erakorraline professor 1937–1940, 1941/42–1944 ja majandusteaduskonna esimene dekaan 1938–1940.

TTÜs 1937–1938, 1940/41: õppeülesande täitja majandusõpetuse alal 1937–38; ettevõtete organiseerimise ja planeerimise kateedri professor 1940/41. 
TÜ käitismajandusteaduse õppetooli professor 1941–1944. 
Stockholmi Kaubandusülikooli teadur 1945–59; Stockholmi Ülikooli käitismajanduse õppejõud 1959–1970.

1944. aastal põgenes Rootsi. Aastatel 1945–1947 töötas ta arhiiviassistendina. Aastatel 1947–1959 oli ta Stockholmi kaubandusülikooli riiklik stipendiaat, aastatel 1959–1970 oli ta Stockholmi Ülikooli lektor.

Teadustöö
---------

Teadustöö põhisuunad: ettevõtteökonoomika, sotsiaalpoliitika ja demograafia; Eesti NSV ja NSV Liidu majanduselu.
Avaldas töid nõukogude majandusest Saksamaa ja Rootsi ajakirjades.

### Teadusorganisatoorne ja erialane tegevus

Oli TÜ majandusteaduskonna rajajaid 1938 ja ettevõtteökonoomika õpetamise algatajaid Eestis; "Eesti Entsüklopeedia" majandustoimkonna liige ja toimetaja 1932–37; Eesti Riikliku Töötülide Lahendamise Komisjoni majandusekspert 1936–38, esimees 1938–40; Eesti Majandusministeeriumi ratsionaliseerimiskomitee nõunik 1936–40; Riigi Statistika Keskbüroo nõunik. Akadeemilise Majandusteaduse Seltsi juhatuse liige; Eesti Majandusteadlaste Seltsi juhatuse liige, abiesimees; Eesti Majandusseltsi Rootsis rajajaid ja esimees;Eesti Teadusliku Seltsi Rootsis auliige.

Ühiskondlik tegevus
-------------------

Eesti Rahvusnõukogu ja Eesti Rahvuslaste Klubi asutajaid, Eesti Rahvusfondi juhatuse liige Rootsis.
Eesti Vabaduskapitali ajutise juhatuse esimees 1968–1973. Esindas Eesti Rahvusnõukogu juhatuses Eesti Rahvusliku Liitu.

Viited
------

1. ↑

Kirjandus
---------

* Arvo Horm. Prof. Eduard Poomi mälestades. *Teataja*, 12. juuli 1986, nr. 14, lk. 9.
* EE 2000, 14;
* Eesti teadlased väljaspool kodumaad. Stockholm, 1984, lk 94–95;
* Tallinna Polütehniline Instituut 1936–1986. Tln, 1986, lk 86, 330, 339;
* Krinal, V. Tartu Ülikooli majandusteaduskonna minevikust ja tänapäevast. Trt, 1999, lk 40, 55–57, 65.

Välislingid
-----------

* Tartu Rotary klubi liikmed 1932–40
* Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944
Dennis Srbeny Norwich City mängijana
**Dennis Srbeny** (sündinud 5. mail 1994) on Saksamaa jalgpallur, kes mängib keskründajana Saksamaa esiliigaklubis Greuther Fürth.

2013. aasta veebruaris debüteeris ta Saksamaa tugevuselt kolmanda liiga klubis Hansa Rostock. Aastatel 2015–2017 mängis ta Saksamaa tugevuselt neljanda liiga klubis Berliner Dynamo ning lõi kahe hooajaga liigas 28 väravat. 2017. aasta suvel liitus Srbeny Saksamaa tugevuselt kolmanda liiga klubiga SC Paderborn ning hooaja 2017/18 esimese poolega liigas üheksa väravat.

2018. aasta jaanuaris sõlmis ta kahe ja poole aasta pikkuse lepingu Inglismaa esiliigaklubiga Norwich City. Inglismaa esiliigas lõi ta esimese värava 7. aprillil 2018 mängus Aston Villa vastu. 2019. aastal kindlustas ta Norwich Cityga pääsu Inglismaa kõrgliigasse. Inglismaa kõrgliigas lõi Srbeny ainsa värava 23. novembril 2019 mängus Evertoni vastu.

2020. aasta jaanuaris naasis Srbeny Paderborni, mis mängis hooajal 2019/20 Saksamaa kõrgliigas. Kohe oma debüütmängus Saksamaa kõrgliigas 19. jaanuaril 2020 lõi ta Leverkuseni Bayeri vastu värava. Srbeny lõi sel hooajal Saksamaa kõrgliigas viis väravat, kuid Paderborn jäi liigas kindlalt viimaseks ja langes esiliigasse. Hooajal 2020/21 lõi Srbeny Saksamaa esiliigas 16 väravat.

2023. aasta juulis sõlmis ta kolmeaastase lepingu Greuther Fürthiga.

Viited
------

1. ↑  "Norwich City sign striker Dennis Srbeny from SC Paderborn". *Sky Sports* (inglise). Vaadatud 8. aprillil 2018.
2. ↑  "Norwich sign Onel Hernandez, Dennis Srbeny and Moritz Leitner". *BBC Sport*. 25. jaanuar 2018. Vaadatud 23. novembril 2019.
3. ↑   (vaadatud 24.7.2023)
4. ↑  "Srbeny ist wieder da" (saksa). SC Paderborn. 8. jaanuar 2020. Vaadatud 8. jaanuaril 2020.
5. ↑   (vaadatud 24.7.2023)
**FK Minsk** (valgevene keeles ФК Мінск) on Valgevene jalgpalliklubi, mis tegutseb Minskis. See mängib riigi kõrgliigas.

Klubi loodi 2006. aastal klubi Minski Smena põhjal. Tänu sellele mängiti kohe esimesel hooajal esiliigas, mis võideti ja aastal 2007 mängis FK Minsk esmakordselt Valgevene kõrgliigas. Hooajal 2007 jäi Minsk kõrgliigas viimaseks ja langes tagasi esiliigasse. Uuesti jõuti kõrgliigasse 2009. aastal, millest alates pole klubi kõrgliigast välja langenud.

FK Minski parim koht Valgevene kõrgliigas on olnud kolmas, mis saavutati 2010. aastal. 2013. aastal võideti Valgevene karikas, kui karikafinaalis alistati linnarivaal Minski Dinamo. Hooaegadel 2011–12 ja 2013–14 osaleti UEFA Euroopa Liiga eelringimängudes.

FK Minski naiskond mängib Valgevene naiste kõrgliigas ja on tulnud Valgevene meistriks seitse korda.

Saavutused
----------

* Valgevene kõrgliiga:
	+ 3. koht (1): 2010
* Valgevene esiliiga:
	+ **Võitja** (2): 2006, 2008
* Valgevene karikas:
	+ **Võitja** (1): 2013
	+ 2. koht (1): 2012

Eesti mängijad
--------------

2017. aastal mängis klubis Sergei Mošnikov, kes sai kirja 11 liigamängu ja ühe värava.

Välislingid
-----------

* Ametlik koduleht
Skvot Barcelonas
Skvotterite kogukond ehk *favela* Rio de Janeiros

**Skvottimine** (inglise keeles *squatting*) on mitte kasutuses oleva või mahajäetud maa-ala või hoone loata hõivamine ja kasutamine eluasemena või ürituste korraldamiseks. Skvott (inglise *squat*) on hõivatud hoone, maa või hõivatud maale rajatud ehitis.

Jõukates lääneriikides seostub skvottimine tihti kapitalismile ja eliidile vastanduvate ideoloogiatega. Vaesemates või suure sotsiaalse ebavõrdsusega riikides on skvottimise peamiseks ajendiks elamispinna kättesaamatus ühiskonna vaesemate kihtide hulgas. Esimesel puhul hõivatakse tavaliselt mahajäetud hooneid, teisel puhul rajatakse linna asustamata aladele ebaseaduslik hoonestus.

Paljudes riikides on skvottimine ebaseaduslik, kuid harvad ei ole ka juhud, kus skvotid aja möödudes legaliseeritakse. Omavoliliselt hõivatud hoone selle hõivanute kasutusse andmise eelduseks võib olla, et hoone hõivanud isikud on seal alaliselt elanud üle ühe aasta ja neid ei ole selle aja jooksul püütud hoonest välja tõsta.

Vaata ka
--------

* puuküürnik

Viited
------
**Skulptor Endel Taniloo kortermuuseum** on Tartus aadressil Jakobi 35-3 asuv muuseum, mille väljapanek koosneb Endel Taniloo teostest. 

Muuseumi asutas ateljee-muuseumina oma endistesse eluruumidesse 2005. aastal skulptor Endel Taniloo ise. Kahes toas on eksponeeritud kunstniku loomingu ülevaade alates 1943. aastast kuni viimaste loominguliselt töiste aastateni (skulptuurid, kavandid, joonistused, installatsioonid). Pärast skulptori surma hoolitsevad muuseumi eest tema poeg Urmas Taniloo ja pojapoeg Joonas.

Kollektsioon
------------

Muuseumis on näha üle 200 Endel Taniloo taiese, neist vanimad on Endel Taniloo kooliajal meisterdatud puitloomakeste kujud ja lamav naisakt „Pallase" (1943–1944). Väljapanek sisaldab ülevaadet kunstniku kogu loomingust (skulptuurid, kavandid, joonistused, installatsioonid), muu hulgas aktiplastikat erinevates materjalides, graniitmaskide sari „Kivist külalised", monumentide kavandid (nt Tallinnas Kadriorus asuva F. R. Kreutzwaldi monumendi kavand, monumendi „Kuninganna ja väike kuningas" kavand, „Aukivi õpetajale" kavand, mis asub Tartus Ülikooli Õpetajate Seminari ees, kaasautor Airike Taniloo-Bogatkin, hobuse tähtsust ülistava Luunjas asuva „Tšempionhobuse" kavand). Uuest aastatuhandest pärineb rida installatsioone, näiteks „Riide lugu", „Kalamehe lugu", „Mere lugu" jt.

Maja
----

Endel Taniloo kortermuuseum asub skulptori endistes eluruumides majas, mille ehitasid 1811. aastal Reinimaalt pärit baltisaksa maalikunstnikud von Kügelgenid. 19. sajandi lõpus sündis selles majas Konstantin von Kügelgeni tütar maalikunstnik Sally von Kügelgen.

Endel Taniloo kolis perega sellesse majja 1939. aastal, olles siis 16aastane.

Viited
------

1. 1 2 3  Maar, Ellu. Elava klassiku muuseum Emajõe Ateenas. Eesti Ekspress, 11. juuli 2007.
2. 1 2  Talvik, Merje. Kõva kui kivi ja soe kui päike. Eesti Kirik, 20. veebruar 2008.
3. ↑  Hanson, Raimu. In memoriam Endel Taniloo. Tartu Postimees, 28. november 2019.
4. ↑  Skulptor Endel Taniloo kortermuuseumi veebisait.

Välislingid
-----------

* Skulptor Endel Taniloo kortermuuseumi veebisait
**Wilhelm Friedrich Tunder** (20. august/31. august 1721 Käina – 17. märts/28. märts 1760 Käina) oli Eesti vaimulik.

Tunder õppis usuteadust (immatrikuleeriti 1. septembril 1740, oli kohal veel aastal 1743) Halle ülikoolis. Ordineeriti 1. oktoobril/12. oktoobril 1746.

Ta oli aastatel 1746–1751 (introdutseeriti 11. jaanuaril/22. jaanuaril 1747) Käina Martini koguduse adjunktõpetaja, aastatel 1751–1760 oli ta sama koguduse õpetaja. Ta oli pietistlike vaadetega vaimulik.

Isiklikku
---------

Tema isa Johann Samuel Tunder ja vanaisa Otto Tunder olid Käina Martini koguduse õpetajad, tema õe Sophie Julie mees Hermann Daniel Bonge oli Karja Katariina koguduse õpetaja. Tema abikaasa Hedwig Elisabethi isa Christian Anton Kettler oli Karuse ja Hanila koguduse õpetaja.

Viited
------

1. ↑  Liivi Aarma Põhja-Eesti vaimulike lühielulood 1525-1885 Tallinn 2007

  



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Johann Samuel Tunder** | **Käina Martini koguduse õpetaja**1751–1760 | Järgnev**Albert Magnus Haller** |
|  |
| --- |
|  |
| Medalikohad |
| Maailmameistrivõistlused |
| **Pronks** | 2014 | jäähoki |

**Dennis Rasmussen** (sündinud 3. juulil 1990 Västeråsis) on Rootsi jäähokimängija, kes mängib keskründajana Šveitsi kõrgliiga klubis HC Davos.

Ta alustas klubikarjääri kodulinna klubis VIK Västerås HK. 2011. aastal liitus ta Rootsi kõrgliigas mängiva Växjö Lakersiga.

2014. aastal suundus ta mängima Põhja-Ameerikasse, sõlmides lepingu NHL-i klubiga Chicago Blackhawks. Esimesel hooajal mängis ta vaid Blackhawksi noorteklubi Rockford IceHogsi ridades AHL-is. Blackhawksi meeskonnas mängis Rasmussen NHL-is hooaegadel 2015–16 ja 2016–17. Hooajal 2017–18 mängis ta veel Anaheim Ducksis.

2018. aasta veebruaris naasis ta Växjö Lakersi, kellega tuli samal hooajal Rootsi meistriks. Aastatel 2018–2021 mängis ta KHL-i klubis Magnitogorski Metallurg. 2021. aasta juunis sõlmis ta kaheaastase lepingu Davosiga.

2014. aasta maailmameistrivõistlustel võitis ta Rootsi jäähokikoondise koosseisus pronksmedali.

Viited
------

1. ↑  "HC Davos signs Dennis Rasmussen". HC Davos. 3.6.2021. Vaadatud 7.4.2022

Välislingid
-----------

* Dennis Rasmussen KHL.ru lehel
* Dennis Rasmussen NHL.com lehel
* Dennis Rasmussen hockeydb.com lehel
Karel Koplimets, 2020
**Karel Koplimets** (sündinud 14. mail 1986) on eesti kunstnik.

Ta on omandanud 2009. aastal Eesti Kunstiakadeemias bakalaureusekraadi fotograafias ja 2013. aastal samas magistrikraadi. Vahemikus 2020–2021 täiendas Koplimets end Kõrgemas kaunite kunstide instituudis (HISK) Belgias.

2010. aastal asutasid Karel Koplimets, Sigrid Viir ja Taaniel Raudsepp kunstnikerühmituse Visible Solutions OÜ, mis tegutses aktiivselt perioodil 2010–2016, muu hulgas on nad osalenud biennaalil Manifesta 9 (2012), kunstifestivalil Survival Kit 6 (2014) ja 7. Bukaresti biennaalil (2016).

Koplimets töötab narratiivsete installatsioonide kallal ning teda huvitavad sellised teemad nagu vandenõuteooriad, kuritegevus, hirmumehhanismid, paranormaalsed fenomenid ja paranoiad. Viimaste projektidega on ta vaatluse alla võtnud majanduse ja geopoliitilise situatsiooniga seonduva reisimis- ja rändetemaatika, nagu ostuturism ja pendelränne. Üheks läbivaks jooneks Koplimetsa teoste puhul on psühholoogiline aspekt – tema suuremahulised installatsioonid mängivad vaatajate ruumikogemise ja tajudega.

Tema teoseid on Eesti Kunstimuuseumi, Tartu Kunstimuuseumi, Eesti Kaasaegse Kunsti Muuseumi, Kiasma nüüdiskunstimuuseumi ja Musée de l'Elysée kogudes.

Ta pälvis aastateks 2020–2022 kunstnikupalga.

Tunnustus
---------

* 2018 Eerik Haameri nimeline kunstiauhind
* 2014 kunstiauhind Köler Prize nominent (koos kunstnikerühmitusega Visible Solutions OÜ)
* 2013 kunstiauhind Köler Prize nominent
* 2012 Kultuurkapitali aastapreemia (koos kunstnikerühmitusega Visible Solutions OÜ)
* 2012 Balti Assamblee kunstipreemia (koos kunstnikerühmitusega Visible Solutions OÜ)

Viited
------

1. ↑  Päring inforegister.ee andmebaasis[*alaline kõdulink*]
2. ↑  CV karelkoplimets.com
3. ↑  "About | Visible Solutions" (Ameerika inglise). Vaadatud 19. juunil 2023.
4. 1 2 3  "Selgusid uued kunstnikupalgalised". ERR kultuur, 19. november 2019.
5. ↑  "Karel Koplimets | Kaasaegse Kunsti Eesti Keskus". *cca.ee* (inglise). Vaadatud 19. juunil 2023.
6. ↑  "KAREL KOPLIMETS". *www.karelkoplimets.com*. Vaadatud 19. juunil 2023.

Välislingid
-----------

* Koduleht
**Mullakeemia** on mullateaduse allharu, mis tegeleb muldade keemilise koostise ja keemiliste omaduste, mullas toimuvate reaktsioonide ja protsesside, mulla koostekomponentide vastasmõju, neelamisnähtuste ja nende seaduspärasuste, toiterežiimi ning mullatekke ja muldade viljakuse keemiliste aluste uurimisega. Samuti käsitab mullakeemia huumusainete ja mineraalide keemilist olemust, keemilise ja füüsikalis-keemilise analüüsi meetodeid, mulla saastamise ja -kaitsega seotud keemilisi muutusi, ainete liikumist ja talletumist mullas.

Mullakeemia tugineb keemia seadustele ja on tihedalt seotud mullateaduse teiste harudega. Tal on oluline roll mulla geneesi tõlgendamisel ning mulla klassifitseerimisel.

Tänapäeva mullakeemias on viis peamist suunda:

* mulla keemia
* mullas toimuvate protsesside keemia
* mulla viljakuse keemilised alused
* mulla analüütiline keemia
* muldade keemiline saastamine

Vaata ka
--------

* Mullageneetika
* Mullamorfoloogia
* Mullafüüsika
* Mullamineraloogia
* Mullabioloogia
* Mullageograafia
* Mulla kartograafia

Viited
------

1. 1 2  Loit Reintam. Märksõnu mullateadusest ja ökoloogiast
Wilhelm Exneri medal (esi- ja tagakülg)
**Wilhelm Exneri medal** (saksa keeles *Wilhelm-Exner-Medaille*) on Austria Tööstusassotsiatsiooni (ÖGV) autasu (medal) väljapaistvatele teadusliku uurimistöö tegijatele, kes oma tegevusega on mõjutanud majandussfääri arengut. 

*Wilhelm-Exner-Medaille* on nimetatud ÖGV endise aupresidendi, Austria Teaduste Akadeemia liikme Wilhelm Exneri (eluaastad 1840–1931) auks. Medalit antakse välja alates 1921. aastast.

Medal on pronksist. Selle esiküljel on kujutatud Exneri reljeefne portree, tagaküljel on kirjas laureaadi nimi.

2020. aasta seisuga oli medali saanud 250 isikut, sealhulgas 23 nobelisti.

Laureaate
---------

2014. aastal Wilhelm Exneri medali kätteandmise tseremoonial. Pildil keskel värske laureaat USA arvutusmehaanikateadlane Thomas J. R. Hughes
* 1922 – Carl Paul Gottfried von Linde
* 1923 – Wilhelm Ostwald
* 1927 – Hugo Junkers
* 1929 – Fritz Haber
* 1932 – Carl Bosch
* 1934 – Guglielmo Marconi
* 1936 – Ferdinand Porsche
* 1936 – Ernest Rutherford
* 1951 – Ludwig Prandtl
* 1952 – Richard Kuhn
* 1957 – Pier Luigi Nervi
* 1958 – Otto Hahn
* 1960 – Lise Meitner
* 1960 – Howard Walter Florey
* 1960 – Eugène Freyssinet
* 1963 – William Shockley
* 1969 – Konrad Zuse
* 1969 – Wernher von Braun
* 1970 – Charles Hard Townes
* 1979 – Alfred Kastler
* 1979 – Ferry Porsche
* 1987 – Karl Alexander Müller
* 2005 – Anton Zeilinger
* 2010 – Ada Yonath
* 2011 – Manfred Eigen
* 2012 – Theodor Hänsch
* 2014 – Thomas J.R. Hughes
* 2016 – Emmanuelle Charpentier

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Wilhelm Exneri medal** |
|  |
| --- |
|  **Poks** |
| Riik |  | Holland |
|  |
| 1. ring | 1924 | Poolraskekaal |
| Pronks | 1928 | Poolraskekaal |
|  |
| Pronks | 1925 | Poolraskekaal |
| Hõbe | 1927 | Poolraskekaal |

**Karel Leendert Miljon** (17. september 1903 Amsterdam – 8. veebruar 1984 Bennebroek, Bloemendaali vald, Põhja-Hollandi provints) oli Hollandi poksija. Ta oli kokku üheteistkordne Hollandi meister.

Miljon sai poolraskekaalus (kuni 175 naela ehk 79,4 kg) 1928. aasta Amsterdami olümpiamängude poksivõistlustel pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale Ernst Pistullale (Saksamaa) ning võites 3. koha kohtumises Donald McCorkindale'i (Lõuna-Aafrika Liit). Ta osales poolraskekaalus (kuni 175 naela ehk 79,4 kg) 1924. aasta Pariisi olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas 1. ringis oma kohtumise hilisemale kuldmedali- ja olümpiavõitjale Harold Mitchellile (Suurbritannia) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.

Miljon sai poolraskekaalus (kuni 175 naela ehk 79,4 kg) 1. Euroopa meistrivõistlustel (Stockholm, 1925) pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Thyge Petersenile (Taani) ning saades 3. koha kohtumises loobumisvõidu Thomas Harrisonilt (Inglismaa) ning 2. Euroopa meistrivõistlustel (Berliin, 1927) hõbemedali, kaotades finaalis kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Hein Müllerile (Saksamaa).

Viited
------

1. ↑  9. suveolümpiamängude poksivõistlus. Amsterdam 1928. Tulemused inglise keeles
2. ↑  8. suveolümpiamängude poksivõistlus. Pariis 1924. Tulemused inglise keeles
3. ↑  1. Euroopa meistrivõistlused poksis. Stockholm 1925. Tulemused inglise keeles
4. ↑  2. Euroopa meistrivõistlused poksis. Berliin 1927. Tulemused inglise keeles

Välislingid
-----------

* Karel Miljon veebisaidil Olympedia Muuda Vikiandmetes
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib Saksa keisrist; samanimeliste valitsejate kohta vaata lehekülge Wilhelm I (täpsustus).* |

---

**Wilhelm I** ehk **Wilhelm Suur** (saksa *Wilhelm der Große*; 22. märts 1797 Berliin – 9. märts 1888 Berliin) oli Preisimaa kuningas 1861. aastast kuni surmani (regent 1859–1861) ja esimene Saksamaa keiser 1871. aastast kuni surmani.

Wilhelm I oli konservatiivne, kindlate harjumuste ja militaristliku eluviisiga sihikindel mees, kes tõi Preisi poliitikasse Otto von Bismarcki. Ta tegi palju ära Saksamaa ühendamiseks ning kuulutati Saksa keisriks (Versailles' peeglisaalis). Sel puhul ütles ta: *Me võtame keisrivõimu üle täie teadmisega kohustusest kaitsta saksa truuduses Riigi ja selle osade õigusi, hoida rahu ja kaitsta Saksamaa sõltumatust, toetudes tema rahva ühendatud jõule. Me võtame selle vastu lootuses, et saksa rahvale saab olema antud nautida tasu oma ägedate ja ohvrimeelsete võitluste eest kestvas rahus ja nendes piirides, mis kindlustavad isamaale aastasadade jooksul puudunud turvalisuse Prantsusmaa uute kallaletungide suhtes.*

Isiklikku
---------

Tema vanemad olid Friedrich Wilhelm III ja Mecklenburg-Strelitz hertsoginna Augusta Wilhelmine Amalie Luise.

Tema vend oli Preisi kuningas Friedrich Wilhelm IV .

Ta abiellus Sachsen-Weimar-Eisenachi hertsogiriigi hertsoginna Marie Luise Augusta Katharinaga. Nende järglased olid

* Friedrich III, hilisem Saksa keiser,
* Friederike Wilhelmine Alexandrine Marie Helene.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev:**Friedrich Wilhelm IV** | **Preisimaa kuningas**1861–1888 | Järgnev:**Friedrich III** |
| Eelnev:**Puudus** | **Saksa keiser**1871–1888 |
Chephreni sfinks püramiidi taustal
Liiva mattunud sfinks Jean-Léon Gérôme'i maalil "Bonaparte sfinksi ees"
**Chephreni sfinks** on suur kivist sfinks Giza platool kolme suure püramiidi juures.

Chephreni sfinks kujutab lõvi keha ja inimese näoga olendit, jumala Ra-Harahte kehastust. 

Sfinks on nime saanud Vana-Egiptuse kuninga Chephreni järgi, kes lasi 26. sajandil eKr püstitada ühe suurtest püramiididest. Sfinks asub Chephreni püramiidi idaküljel asuva pühamu ees ning kuulub seega Chephreni hauakopleksi juurde. Kas Chephren lasi ehitada ka sfinksi, on vaieldav. Suur sfinks tahuti arvatavasti välja lubjakivikaljust, mis jäi üle Chephreni püramiidi plokkide murdmisest. Sfinksi nägu kujutas arvatavasti Chephrenit ja on seega vanim teadaolev monumentaalne vaaraoportree.

Sfinks, nagu ka kõrvalasuvad püramiidid, on orienteeritud põhiilmakaarte järgi. Kuju on umbes 20 m kõrge ja 73 m pikk. 

Suurema osa viimasest neljast ja poolest tuhandest aastast oli sfinks õlgadeni liiva alla maetud. Suur steel sfinksi rinna ees annab teada, et 1419. aastal eKr kaevas siis veel alles noor prints Tuthmosis IV sfinksi esikäpad liiva seest välja pärast üht unenägu, kus sfinks lubas talle Egiptuse kuningriiki juhul, kui noor prints sfinksi liivast välja kaevab.

Sfinksi vanus
-------------

Ühe oletuse järgi on sfinks jäänuk perioodist, mis eelneb meile tuntud Vana-Egiptuse tsivilisatsioonile. Selle teooria kohaselt pärineb see 15 000 aastat tagasi eksisteerinud ürgkultuurist. Väide tugineb Chephreni sfinksi ja Giza püramiidide ehitusmaterjali erosioonikahjustuste võrdlemisel. 

Teise, üldlevinud oletuse, on enamus egüptolooge tänaseks kokku leppinud, et sfinks kujutab siiski meile tuntud Egiptuse kuningat Chephreni, kes oli 4. dünastia neljas kuningas ja kes valitses 3. aastatuhandel eKr.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Chephreni sfinks** |
**Willem II** (veebruar 1228 – 28. jaanuar 1256) oli Hollandi krahv alates 1235. aastast, Saksa vastukuningas alates 1247. aastast ja Zeelandi krahv 1252. aastast kuni surmani. Ta oli Hollandi krahvi Floris IV poeg.

Hollandi krahvkond 1350. aasta paiku
Kölni peapiiskopi ja Brabanti hertsogi Hendrik II abiga valiti Willem pärast Saksa-Rooma keiser Friedrich II järjekordset kirikuvande alla panemist Saksa kuningaks. Teda toetasid mõned Saksa vürstid, kuid kaugeltki mitte kõik. 1248. aastal vallutas Willem Aacheni, kus lasi end kuningaks kroonida. Siiski ei tunnistanud enamik Saksa vürste teda veel ka seejärel, mõnevõrra tugevama positsiooni omandas ta alles peale abielu Elisabeth Welfiga, kes oli Braunschweig-Lüneburgi hertsogi Otto Lapse tütar.

Oma koduprovintsides püüdis Willem saavutada mõjuvõimu sõjalisel teel. Ta võitles Flandriaga Zeelandi pärast ning nimetas ennast (Saksa kuningana) viimase krahviks. Samal ajal püüdis ta alistada ka Lääne-Friisimaad, kuid 1256. aasta alguses vajus Hoogwoudi lähedal hobusega läbi jää ning friisid tapsid ta. Tema laiba avastas alles 26 aastat hiljem tema poeg Floris V. Et Willemi surres oli Floris vaid kaheaastane, ei saanud ta oma pretensioone Saksa-Rooma valitsejatiitlile esitada. Peale Willemi surma valiti Saksa kuningaks kaks valitsejat väljastpoolt Saksa-Rooma riiki: Richard Cornwallist ja Alfonso X Kastiiliast, kuid kumbki ei saavutanud Saksa vürstide enamiku toetust.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Floris IV** | **Hollandi krahv**1235–1256 | Järgnev**Floris V** |
| Eelnev**Konrad IV** | **Saksa kuningas**1247–1256 1247–1254 Konrad IV vastukuningas | Järgnev**Richard Cornwallist** ja **Alfonso X Kastiiliast** |

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Willem II (Hollandi krahv)** |
Ristilöömise triptühhon, u 1450, Varssavi rahvusmuuseum
Madonna interjööris, u 1450, Wrocławi Rahvusmuuseum
Kanoonik Wartenbergi triptühhon, 1468
**Wilhelm Kalteysen Aachenist** (ka kujul **Wilhem Kalteysen von Oche**; sündinud u 1420, surnud pärast 1496) oli saksa maalikunstnik, kes tegutses Sileesias, eelkõige Wrocławis ja selle ümbruskonnas. Tema teosed on ühed paremad näited hilisgooti maalikunstist Poola aladel.

Eluloolist
----------

Arvatavasti õppis ta maalikunstnikuks Aachenis, Kölnis ja Madalmaades. Ta võis töötada ka Nürnbergis, kus tutvus Tucheri altari meistri teostega. Sileesiasse saabus ta väljakujunenud meistrina. 1447. aastal maalis ta Wroclawi Püha Barbara kiriku jaoks Püha Barbara tiibaltari, mis tänapäeval asub Varssavis Rahvusmuuseumis. Aastail 1451–1453 maalis ta koos abilistega Nysa Püha Jakobi kiriku peaaltari, 1464.–1466. aastal kaunistas ta Kłodzko augustiinlaste kiriku oreli.

Teosed
------

* Püha Barbara tiibaltar, polüptühhon, tempera ja kullatis kuusepuust laual (säilinud on altari keskmine osa, tiivad on läinud kaduma)
* Nysa Püha Jakobi ja Püha Agnese kiriku polüptühhon
* 1450. aastast pärinev Madonna interjööris
* 1468. aastast pärinev kanoonik Wartenbergi triptühhon

Kalteysenile või tema töökojale on omistatud ka Wrocławi Barbara kiriku Veronika rätt ja Veronika rätt Legnicas, triptühhon Gaći külas Wrocławi lähedal, "Maarja lapsega" Wrocławi klarisside kloostris, Jan Koti Toruńist epitaaf (hävinud), Drzeczkowo Leszczyński perekonna tellitud *ex voto* Maarja ja Debest Kaliszi lähedal pärinev Maarja lapsega.

Viited
------

1. 1 2  Works, RELIGIOUS ART – December 4, is St. Barbara’s day, With Footnotes – 136. - Zaidan Gallery. Art as Interpreted by the Masters
2. ↑  Wilhelm Kalteysen. USEUM
3. ↑  Wilhelm Kalteysen. USEUM
4. ↑  Wilhelm Kalteysen. - KunstBeziehung
5. ↑  Wilhelm Kalteysen. - KunstBeziehung
6. ↑  A. Patała. Foreign and Elusive. The activity of the workshops of Wilhelm Kaltesyen von Oche, Master of the Years 1486–1487, and Master of the Gościszowice Polyptych. - Migrations. Late Gothic Art in Silesia. Exhibition at the National Museum in Wrocław 2018. lk 35-55

Välislingid
-----------

* A. Patała. Foreign and Elusive. The activity of the workshops of Wilhelm Kaltesyen von Oche, Master of the Years 1486–1487, and Master of the Gościszowice Polyptych. - Migrations. Late Gothic Art in Silesia. Exhibition at the National Museum in Wrocław 2018. lk 35-55
Cheonggyecheon Seoulis
**Cheonggyecheon** on jõgi, mis läbib Lõuna-Korea pealinna Seouli. See algab Seouli ärirajoonist ja voolab ida suunas. Ida pool muutuvad jõe kaldad avaramaks.

Ajalugu
-------

Algselt oli Cheonggyecheoni jõgi oja, mis voolas hooti, harva nirises kuivadel kuudel ja ajas üle kallaste suvisel vihmaperioodil. 1958. aastal ehitati oja kohale sõidutee, et varjata saastunud oja. 1976. aastal ehitatud kiirteeviadukt peatas oja voolu täielikult. 

1990. aastatel üritas akadeemikutest ja inseneridest koosnev rühm oja taasavada. 

2002. aastal teatas endine ehitusinsener ja endine Lõuna-Korea president Lee Myung-bak, kes kunagi sulges kiirtee ehitusega oja, oma presidendikampaanias, et oja võiks taastada.
2003. aastal alustati oja taastamist 239 miljoni eurose taastusprojektiga, kus lõhuti kiirteeviadukt ja eemaldati maantee. Hani jõest 120 000 tonni vett päevas tõmbavad pumbajaamad tegid oja voolu pidevaks ning seetõttu nimetatakse oja jõeks. Taastusprojektis säilitati ühes kohas kunagise maantee betoontoendid.

Asurkond
--------

Cheonggyecheoni jões elavad karpkalad ja kalu jahtivad haigrud.

Mõju keskkonnale
----------------

Uuringute alusel saab väita, et Cheonggyecheoni jõel on Seouli vihmastel suveperioodidel jahutav toime.

Välislingid
-----------

* How Urban Parks Are Bringing Nature Close to Home