recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Euribor
1 kuu euribor 1991–2011
**Euribor** ehk **EURIBOR** (inglise *Euro Interbank Offered Rate*, euro üleeuroopaline pankadevaheline intressimäär) on intressimäär, millega kõrge reitinguga pank on nõus laenama raha eurodes teisele kõrge reitinguga pangale ning mida arvutatakse iga päev pankadevaheliste hoiuste puhul tähtajaga kuni 12 kuud.

Euribori intressimäärad avaldati esimest korda 30. detsembril 1998 ning need hakkasid kehtima 4. jaanuaril 1999. Euribori intressimäärad astusid euroala rahvusvaluutade pankadevaheliste intressimäärade asemele, kuna 1999. aasta algul võeti kasutusele Euroopa Liidu ühisraha euro.

Eesti Pank lõpetas Eesti krooni pankadevaheliste intressimäärade Talibori ja Talibidi arvutamise, kui Eesti euro 2011. aastal kasutusele võttis. Viimati arvutati Talibori ja Talibidi intressimääru 29. detsembril 2010.

Eestis välja antud ujuva intressiga eluasemelaenude ja muude hüpoteeklaenude intressimäär on tüüpiliselt seotud kuue kuu euribori intressimääraga.

Euribori arvutamises osalevad pangad
------------------------------------

Euribori intressi määravad omavahelised vabal turul tehtud kokkulepped kommertspankade vahel, mis on euroala rahaturgude suurima käibega, millel on kõrged krediidireitingud, kõrged eetilised standardid ja laitmatu maine. Praegu arvutatakse euribori intresse 57 panga andmete põhjal.

Austriast kuuluvad nende pankade hulka Erste Bank der Österreichischen Sparkassen, Raiffeisen Zentralbank Österreich AG, Belgiast Dexia Bank ja KBC, Hispaaniast Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, Banco Santander Central Hispano, Confederacion Española de Cajas de Ahorros ja La Caixa Barcelona, Hollandist ING Bank, Rabobank ja RBS N.V. Iirimaalt AIB Group ja Bank of Ireland, Itaaliast Intesa Sanpaolo, Monte dei Paschi di Siena ja Unicredit, Kreekast Ethnikí Trápeza tis Elládos, Luksemburgist Banque et Caisse d'Épargne de l'État, Portugalist Caixa Geral De Depósitos, Prantsusmaalt BNP Paribas, Crédit Agricole s.a. Crédit Industriel et Commercial CIC, HSBC France, Natixis ja Société Générale, Saksamaalt Landesbank Berlin, Bayerische Landesbank Girozentrale, Commerzbank, Deutsche Bank, DZ Bank Deutsche Genossenschaftsbank, Landesbank Baden-Württemberg Girozentrale, Landesbank Hessen - Thüringen Girozentrale, Norddeutsche Landesbank Girozentrale ja WestLB AG ja Soomest Nordea.

Väljastpoolt euroala osalevad Briti Barclays Capital, Taani Danske Bank ja Rootsi Svenska Handelsbanken, rahvusvahelistest pankadest Jaapani Bank of Tokyo - Mitsubishi, USA päritolu Citibank ja J.P. Morgan Chase & Co. ning Šveitsi päritolu UBS-i kontserni kuuluv UBS (Luxembourg) S.A..

Vaata ka
--------

* Euroopa Keskpank
* EONIA
* Pibor
* Fibor
* Helibor

Viited
------

1. ↑  What is Euribor?. Euribor-rates.eu. (Kasutatud 13. aprillil 2011.)
2. 1 2 3  Panel banks. Euribor-rates.eu. (Kasutatud 13. aprillil 2011.)

Välislingid
-----------

* Euribori intresside koduleht
* Euribor veebilehel Laenuvaatlus.ee
* Euribori kurss
* Kehtiv 3, 6 ja 12 kuu Euribori väärtus (aastase graafikuga)
* Euribor statistika (2008.-2019. aasta intressimäärad)
**Peamine Muhu väina laevatee** on umbes 50 meremiili pikkune põhja–lõunasuunaline faarvaater läbi Väinamere.

Laevatee algab Hiiumaa ja Vormsi vahelt Apollo madala juurest (11 meremiili Tahkuna ninast kagus) ja läheb läbi Hari kurgu. Edasi kulgeb veetee ida pool Heinlaidu, Kõverlaidu ja Muhu saart ja lääne pool Kumari laidu, Sipelgarahu, Papilaidu ja Kesselaidu. Läbi Viire kurgu jõuab laevatee Liivi lahte.

Laevatee on tähistatud poidega. Raugi tulepoi oli Venemaa Keisririigi esimene tulepoi. Tähtsamad kaldal asuvad meremärgid on Harilaiu tuletorn, Harilaiu alumine tulepaak, Raugi ülemine tulepaak, Raugi alumine tulepaak, Kessu ülemine tulepaak, Kessu alumine tulepaak ja Viirelaiu tuletorn.

Laevatee sügavus on vähemalt 4,7 meetrit.

Lühikest aega oli laevatee madalamaks alternatiiviks Kumari kanalile (tänapäeval ei kasutata; varasem sügavus vähemalt 7,5 m).

Rohuküla–Heltermaa ja Virtsu–Kuivastu laevatee vaheline ala suletakse talvel laevaliikluseks, et lasta tekkida jääteede jaoks piisavalt paksul merejääl.

Ajalooliselt on seda kasutanud Vene sõjalaevad, et lühendada Kroonlinna (Piiteri) ja Riia vahelist teekonda.

Viited
------

1. ↑  Väinamere laevateed. (1996). – *Mereleksikon*. 1 kd. Eesti Entsüklopeediakirjastus, lk 490
‹ Kaart ajutiselt peidetud (?) ›
Seebi tänav
**Seebi tänav** on tänav Tallinnas Kristiine linnaosas Tondi ja Järve asumis. Tänav algab Tondi tänavalt, kulgeb esialgu loode–kagusuunaliselt, jõuab välja Tallinna–Keila raudteeni ning kulgeb seejärel raudteega paralleelselt edela suunas, kuni pöörab loode poole ja lõpeb Marsi tänaval. Seebi tänav on ligikaudu 950 meetri pikkune.

Seebi tänaval asus Tallinna Farmaatsiatehas.

Seebi tänav on nime saanud 1881. aastal lähikonnas paiknenud seebivabriku järgi. Tänava saksakeelne nimi oli *Seifenstrasse* ja venekeelne *Мыловая улица*. Pikka aega ulatus Seebi tänav Tondi tänavalt üle Tallinna–Keila raudtee Pärnu maanteeni. 1950. aastatel Seebi tänava raudteeülesõidukoht likvideeriti ja Seebi tänav ulatus ainult Tallinna–Keila raudteeni. 25. septembril 1959 ühendati Seebi tänavaga endine **Salu tänav** Tallinna–Keila raudtee ääres nime kordumise tõttu.

Viited
------

1. ↑  Tallinna tänavanimed. KNAB.
2. ↑  Tallinna temaatiline entsüklopeedia : illustreeritud ülevaade Tallinna 84 asumist. Tallinn, 2016, lk. 129
3. ↑  Aleksander Kivi. Tallinna tänavad. Tallinn, 1972, lk. 112

| * v
* r
Järve asumi tänavad |
| --- |
| Tänavad | 
Alajaama tänav · Elektri tänav · Elektroni tänav · Energia tänav · Järve tänav · Laine tänav · Pärnu maantee · Rahumäe tee · Retke tee · Seebi tänav · A. H. Tammsaare tee · Tervise tänav · Tuisu tänav · Virve tänav |

| * v
* r
Tondi asumi tänavad |
| --- |
| Tänavad | 
Auli tänav · Haraka tänav · Kajaka tänav · Kotka tänav · Käo tänav · Linnu tee · Lõokese tänav · Marsi tänav · Nõmme tee · Oksa tänav · Pardi tänav · Rivi tänav · Rähni tänav · Sammu tänav · Seebi tänav · Sõjakooli tänav · A. H. Tammsaare tee  · Tondi tänav · Västriku tänav · Ööbiku tänav |
**Bertold** (ka *Berthold*, kaasaegsetes ladinakeelsetes allikates *Bertoldus*; surnud 1217 kevadel) oli Mõõgavendade ordu liige ja Võnnu komtuur (meister) aastatel 1208–1217.

Bertold oli Mõõgavendade ordu aktiivsemaid sõjalisi juhte, kes Võnnus baseeruva ordu haru juhina osales peamiselt Ugandi ja Sakala muinasmaakondade vastu suunatud sõjategevuses. Mõõgavendade ordu muutis Võnnu muinaslinnuse oma peakorteriks hiljemalt 1207. aasta sügisel, pärast seda, kui kohalikud võndlased olid võtnud vastu ristiusu Riia piiskop Albertilt, kes omakorda andis nende piirkonna ordu ilmaliku valitsemise alla. Millalgi 1210. ja 1218. aasta vahel rajati sinna kivist ordulinnus, mida Vana-Vene kroonikates kutsutakse ka Bertoldi linnuseks.

Henriku Liivimaa kroonika kohaselt osales Bertold 1208. aastal Tālava latgalite ja ugalaste vahel peetud läbirääkimistel, kus latgalid nõudsid ugalastalt neilt äravõetud vara tagastamist ja rahu sõlmimist. Läbirääkimiste nurjumisel algas sõjaline konflikt latgalite ja neid toetama asunud ordu ja piiskopi ning ugalaste (hiljem ka teiste muinaseestlaste) vahel. Bertold oli orduvägede juht 1209./1210. aasta talve ja 1210. aasta suve sõjakäikudel Ugandisse, sama aasta Võnnu kaitsmisel eestlaste väe vastu, 1211. aasta Viljandi piiramisel ja selle järgnenud kahel Sakalasse ja ühel Jogentaganasse suundunud rüüsteretkel. 1212. aastal aitas ta maha suruda ülestõusnud liivlasi ja latgaleid Satteseles, 1213./1214. aasta talvel osales võidukas lahingus Väina põhjakaldale tunginud leedulastega ja 1215. aastal Ugandisse suundunud sõjaretkel. Tõenäoliselt tegi ta kaasa veelgi enamates sõjasündmustes, kus kroonika teda nimeliselt välja pole toonud. Bertold langes 1217. aastal, kui ta suundus appi Otepää linnuses sissepiiratud Riia piiskopi ja ordu vägedele, kuid tapeti lahingus linnust piiravate Novgorodi ja Pihkva vägedega.

Friedrich von Benninghoven on arvanud, et Bertold võis kuuluda Paderborni piirkonna Bürenite suguvõssa, kuid kindlad tõendid selle kohta puuduvad.

Vaata ka
--------

* Liivimaa ristisõda
* Venno
* Arnold
* Wolquin

Viited
------

1. 1 2  Indriķa hronika, XII, kommentaar 17
2. ↑  HLK, X 14, lk 69, XI 3, lk 75, XII, kommentaar 9, lk 89
3. ↑  HLK, XII 6, lk 89
4. ↑  HLK, XIII 5, lk 101, XIV 6-8, 11-12, lk 107-109, 113-117, XV 7, lk 125-127
5. ↑  HLK, XVI 4, lk 141, XVII 6, lk 149, XIX 3, lk 161
6. ↑  HLK, XX 7, lk 177

Kirjandus
---------

* *Henriku Liivimaa kroonika = Heinrici chronicon Livoniae*. Ladina keelest tõlkinud Richard Kleis, toimetanud ja kommenteerinud Enn Tarvel. Tallinn: Eesti Raamat 1982.
* Indriķa hronika. Läti keelde tõlkinud Ā. Feldhūns; eessõna ja kommentaarid Ē. Mugurēvičs. Rīga: Zinātne, 1993.
* Liivimaa vanem riimkroonika
* *Ritterbrüder im livländischen Zweig des Deutschen Ordens*. Köln: Böhlau, 1993. Nr. 66 (lk 114).


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Wickbert** | **Võnnu komtuur**1208–1217 | Järgnev**Rudolf von Kassel**

 |
**Eure'i departemang** on 2. järgu haldusüksus (departemang) Prantsusmaal Normandia piirkonnas. See on saanud nime Eure'i jõe järgi.

2015. aastani kuulus departemang Ülem-Normandia piirkonda.

Departemang jaguneb halduslikult:

| Ringkond | Elanike arv | Pindala(km²) | Kantoneid | Valdu |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Les Andelys | 179 009 | 1572,54 | 12 | 175 |
| Bernay | 162 148 | 2060 | 16 | 263 |
| Évreux | 245 386 | 2289,36 | 15 | 237 |

Vaata ka
--------

* Eure'i departemangu haldusüksuste loend

Viited
------

1. ↑  Populations légales 2020

Prantsusmaa departemangud

Ain **·** 
Aisne **·** 
Allier **·** 
Alpes-de-Haute-Provence **·** 
Alpes-Maritimes **·** 
Ardèche **·** 
Ardennes **·** 
Ariège **·** 
Aube **·** 
Aude **·** 
Aveyron **·** 
Bas-Rhin **·** 
Belfort **·** 
Bouches-du-Rhône **·** 
Calvados **·** 
Cantal **·** 
Charente **·** 
Charente-Maritime **·** 
Cher **·** 
Corrèze **·** 
Corse-du-Sud **·** 
Côte-d'Or **·** 
Côtes-d'Armor **·** 
Creuse **·** 
Deux-Sèvres **·** 
Dordogne **·** 
Doubs **·** 
Drôme **·** 
Essonne **·** 
Eure **·** 
Eure-et-Loir **·** 
Finistère **·** 
Gard **·** 
Gers **·** 
Gironde **·** 
Guadeloupe **·** 
Haut-Rhin **·** 
Haute-Corse **·** 
Haute-Garonne **·** 
Haute-Loire **·** 
Haute-Marne **·** 
Haute-Saône **·** 
Haute-Savoie **·** 
Haute-Vienne **·** 
Hautes-Alpes **·** 
Hautes-Pyrénées **·** 
Hauts-de-Seine **·** 
Hérault **·** 
Ille-et-Vilaine **·** 
Indre **·** 
Indre-et-Loire **·** 
Isère **·** 
Jura **·** 
Landes **·** 
Loir-et-Cher **·** 
Loire **·** 
Loire-Atlantique **·** 
Loiret **·** 
Lot **·** 
Lot-et-Garonne **·** 
Lozère **·** 
Maine-et-Loire **·** 
Manche **·** 
Marne **·** 
Martinique **·** 
Mayenne **·** 
Meurthe-et-Moselle **·** 
Meuse **·** 
Morbihan **·** 
Moselle **·** 
Mayotte **·** 
Nièvre **·** 
Nord **·** 
Oise **·** 
Orne **·** 
Pariis **·** 
Pas-de-Calais **·** 
Prantsuse Guajaana **·** 
Puy-de-Dôme **·** 
Pyrénées-Atlantiques **·** 
Pyrénées-Orientales **·** 
Réunion **·** 
Rhône **·** 
Saône-et-Loire **·** 
Sarthe **·** 
Savoia **·** 
Seine-Maritime **·** 
Seine-et-Marne **·** 
Seine-Saint-Denis **·** 
Somme **·** 
Tarn **·** 
Tarn-et-Garonne **·** 
Val-d'Oise **·** 
Val-de-Marne **·** 
Var **·** 
Vaucluse **·** 
Vendée **·** 
Vienne **·** 
Vosges **·** 
Yonne **·** 
Yvelines
"Ahervars" suunab siia. Perekonnanime kohta vaata artiklit Ahervars (perekonnanimi).
**Ahervare** ehk **ahervars** (ka *ahivars*, *ahjuvars, ahuvars*) on Eesti rahvakultuuris ohverdamispaigana kasutatud kivikuhjatis, mis arvati olevat kummituste ja kodu kaitsevaimude asukohaks.

Ahervaremeks võis olla endine hoonease, vanaaegne matusekoht või lihtsalt kokku kantud kivihunnik.

Ohvriaedade kõrval olid ahervared Mulgimaal ning mujal Lõuna-Eestis kõige levinumad ohverduskohad. Need asusid kas taluõue lähedal suuremas taluaias, puudesalus või taludest eemal põllul, kus käis ohverdamas kogu küla. Ahervare võis olla ka ühe talu ohvrikohana ohvriaias.

Ahervarede kasutamine ohverdamiseks lõpetati 19. sajandi keskpaiku.

Tänapäevases tähenduses on ahervareks põlenud hoone(te) (kivi)jäänused.

Vaata ka
--------

* Ohvriallikas
* Ohvriand
* Ohvrikivi

Viited
------

1. ↑  Eesti murrete sõnaraamat  vaadatud 15.05.2020
2. 1 2  Eesti rahvakultuuri leksikon (3. trükk). 2007. Koostanud ja toimetanud Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 14
3. ↑  Eesti etnograafia sõnaraamat. Koostanud Arvi Ränk, toimetanud Õie Ränk. Tallinn 1995. lk 5
4. ↑  Eesti keele seletav sõnaraamat  vaadatud 15.05.2020
**Bertrande de Rols** ehk **Bertrande Guerre** (umbes 1527 Artigat – pärast 1560 Artigat) oli prantsuse talunaine, 16. sajandi ühe kuulsama petuloo ohvri Martin Guerre'i abikaasa.

Bertrande oli Artigat' ühe mõjukaima perekonna, Rolside liige. 1538. korraldati tema ja baskist uustulnuka Martin Guerre abielu. See osutus küllaltki õnnetuks, sest nad olid liiga noored ega sobinud tõenäoliselt eriti hästi kokku. Alles 1548. aastal sündis neil poeg. Seejärel jättis Martin aga pere maha ning Bertrande jäi tolle onu ja hilisema võõrasisa Pierre Guerre'i hoole alla. Et toonased kirikuseadused keelasid naisel ka mehe kadumise korral abiellumise enne, kui pole kindlalt teada, et too on surnud, pidi ta taluma olukorda, kus ta polnud ei abielunaine ega lesk. Toonases külaühiskonnas oli tal seetõttu madal positsioon ning ilmselt polnud ta sellega sugugi rahul.

1556. aastal saabus külla aga mees, kes väitis, et tema on kadunud Martin Guerre. Ta oli Bertrande'i mehega äärmiselt sarnane ning nii uskus enamik külaelanikke, et tegu on tõepoolest Martiniga. Ajaloolane Natalie Zemon Davis oletab, et esialgu võis ka Bertrande meest uskuma jääda, kuid tõenäoliselt poleks pettur Arnaud du Tilh suutnud intiimolukordades naise eest tõde varjata. Seetõttu arvab ta, et Bertrande hakkas du Tilhiga kaasa mängima, et saada endale tagasi auväärse abielunaise koht. Nende kooselu laabus esialgu hästi, neil sündis koguni tütar. Kuid petisest "Martin" läks peagi tülli oma "onu" Pierre'iga ning too hakkas teda petmises süüdistama. Bertrande hoidis siiski "Martini" poolele, mis ei päästnud teda ga 1559. aastal vangi sattumisest. Järgnevalt sundis Pierre Bertrande'i petise vastu süüdistust esitama, ent Davis arvab, et ka veel seejärel jätkas naine tegelikult mehe kaitsmist. 1560. aastal otsustas Toulouse'i kohus Bertrande'i ja Pierre'i valesüüdistuse kahtlustatavatena vangistada. Naist poleks ilmselt oodanud eriti karm karistus, küll aga Pierre'i, kes oleks võidud isegi hukata. Igal juhul paistis loost võitjana välja tulevat Arnaud du Tilh, kuid siis saabus kohale tõeline Martin ning hoopis du Tilh mõisteti surma. Bertrande vabastati vangist ning kõigist süüdistustest, ehkki teda oleks võidud karistada abielurikkumise eest. Kohus leidis aga, et tegu oli heauskse ja naiivse naisega, kes arvas, et petis on tõeline Martin. Davis usub, et kohtu sellise otsuse taga oli peamehe Jean de Coras' tahtmine Guerre'de perekonda mitte hävitada ning teatav sümpaatia osava du Tilhi suhtes.

Ehkki Martin oli naise peale vihane ega uskunud, et too ei teadnud, et du Tilh ei ole Martin, võttis ta tolle siiski tagasi ning nad elasid kuni naise surmani koos.
**Ahelverb** on perifrastiline verb, mille sisuliseks tuumaks on tegusõna käändeline vorm ehk infiniit. Tegusõna pöördeline vorm ehk finiitverb väljendab infiniidiga tähistatud situatsiooni 

* modaalsust
* aspekti
* kausatiivsust
* viisi.

Eesti keel
----------

### Modaalverbidest moodustuvad ahelverbid

**Modaalverbidest** moodustavad ahelverbe

* *võima*, *tohtima* ja *saama* + *da*-infinitiiv,
* *pidama* + *ma*-tegevusnimi,
* *näima*, *paistma* ja *tunduma* + *vat*-infinitiiv.

Neil verbidel puudub subjektiselektsioon, mis tähendab, et nad ei tingi ei grammatilise subjekti ehk aluse olemasolu, tähendust ega vormi lauses. Alus sõltub ainult tegusõna käändelisest vormist. 

Võrdle:

*Ilm selgineb. - Ilm **võib selgineda**. Ilm **peab selginema**. Ilm **näib selginevat**.*

*Uurija **muutis** tingimusi. - Uurija **võib/tohib/saab muuta** tingimusi. Uurija **peab muutma** tingimusi. Uurija **näib muutvat** tingimusi.*

#### Ahelverbi koosseisu ei kuulu

* **vaegpöördelised modaalverbid** *tulema, tarvitsema, maksma, pruukima* ja
* **ühendid** *tarvis olema, tarvis minema, vaja olema* ja *vaja minema.*

Need tingivad iseseisvalt kogeja-omajalause malli, kus infiniidi tegevussubjekt vormistub alalütleva käände määrusena. da-infinitiivi vormis laiend on sel juhul iseseiseva lauseliige - alus.

Võrdle:

*Me **hoiame** asja saladuses. - Meil **tuleb/maksab/on vaja** asja saladuses **hoida**.*

### Tegevuse faase väljendavad ahelverbid

**Tegevuse algust ja lõppu** väljendavaid ahelverbe moodustavad faasiverbid koos *ma*-tegevusnimedega. 

Algust väljendavad *hakkama, asuma, minema, tulema, jääma, kukkuma, lööma, puhkema, kargama, süttima* jt + *ma-tegevusnimi* sisseütleva käändega.

Lõpulejõudmist väljendab *lakkama* + *mast-tegevusnimi* .

Faasiverb + *mas-tegevusnimi*: *Ta **hakkas sööma**. Direktor **kukkus karjuma**. Vend **jäi magama**. Ta silmad **lõid särama**.*

Faasiverb + *mast-tegevusnimi*: *Kõrvad **lakkasid kumisemast**. Kell **lakkas töötamast**.*

### Tegevuse põhjustamist väljendavad ahelverbid

**Tegevuse põhjustamist** väljendavaid ahelverbe moodustavad kausatiivverbid *panema, ajama, jätma, laskma, lööma, vajutama, keerama* jt + *ma*-tegevusnimi.

*Ta **pani** televiisori **mängima**. Hingevalu **ajab** inimese lollusi **tegema**. Ema **vajutas** tule **põlema**. Ta **laseb** endale maja **ehitada**.*

### Tegevuse viisi iseloomustavad ahelverbid

**Tegevuse viisi** iseloomustavaid ahelverbe moodustavad kirjeldavad verbid *da*-infinitiiviga.

*Poiss **paukus köhida**. Jüri **vehkis käia** töö ja klubi vahet.*

Kirjandus
---------

* Mati Erelt, Reet Kasik, Helle Metslang, Henno Rajandi, Kristiina Ross, Henn Saari, Kaja Tael, Silvi Vare 1993. Eesti keele grammatika II. Süntaks. Lisa: Kiri. Tallinn: Eesti Teaduste Akadeemia Keele ja Kirjanduse Instituut, § 481, 684, 686.
**Uta Thyra Hagen** (12. juuni 1919 Göttingen – 14. jaanuar 2004 New York) oli Ameerika Ühendriikide näitleja ja teatripraktik.

Päritolu
--------

Uta HagenUta Hagen ja Paul Robeson 1943. aastal Theater Guildi lavastuses "Othello"
Uta Hagen on sündinud Göttingenis Saksamaal. Tema ema oli ooperilaulja Thyra Hagen (Leisner) ning isa kunstiajaloolane ja muusik Oskar Hagen. 1924. aastal emigreerusid nad perekonnaga
USAsse. 1936. aastal õppis ta ühe semestri Londoni teatriakadeemias RADA (Royal Academy of Dramatic
Art). Tema esimene roll kutselise näitlejana oli Ophelia Hamletis.
1937. aastal kolis ta New Yorki.

Karjäär
-------

Kõigest 18-aastaselt mängis ta 1938. aastal Broadwayl Nina rolli Anton Tšehhovi näidendis "Kajakas". Aastaid 1938–1947 nimetab ta oma karjääris üleminekuperioodiks, mille vältel kaotas ta oma suuna ja armastuse näitlemise vastu, kuni ta viimaks leidis teatris uuesti midagi, mida ta ise nimetab "tõeliseks eluks".

### Näitlemismeetod

Uta Hagen töötas välja näitlemismeetodi, mis suures osas põhineb Konstantin Stanislavski süsteemil. Uta Hageni meetod ei ole Stanislavski läbielamiskunst, vaid asendamiskunst. Näitleja asendab enda kogemused, teadmised ja emotsioonid karakteri omadega, sel viisil näitleja mitte lihtsalt ei näita karakterit ja tema emotsioone, vaid teab ja tunneb neid isiklikult.

Raamatud
--------

* "Respect for acting" (1973)
* "Love for cooking" (1976)
* "Sources" (1983)
* "A challenge for the actor" (1991)

Filmid
------

* "The other" (1972)
* "The boys from Brazil" (1978)
* "Reversal of Fortune" (1990)
* "Limón: A Life Beyond Words" (2001)

Tunnustus
---------

* 2002 – National Medal of Arts

Välislingid
-----------

* Uta Hagen Backstage'is
* Uta Hagen Wikipedias
* Uta Hagen Encyclopedia of World Biographys
**Utrechti unioon** (hollandi keeles *Unie van Utrecht*) oli 23. jaanuaril 1579 Madalmaades Utrechtis sõlmitud leping, mis ühendas Madalmaade põhjapoolsed provintsid, mis seni olid Habsburgide Hispaania kontrolli all. 

Utrechti uniooni peetakse Seitsme Madalmaade Provintsi Ühendatud Vabariigi aluseks, mida Hispaania impeerium ei tunnistanud kuni Kaheteistkümneaastase vaherahuni aastal 1609.

Leping sõlmiti 23. jaanuaril Hollandi, Zeelandi, Utrechti (kuid mitte kogu Utrechti) ja Groningeni provintsi (kuid mitte linna) poolt. Leping oli protestantlike provintside reaktsioon 1579. aasta Arrasi unioonile (hollandi: *Unie van Atrecht*), millega lõunapoolsed provintsid kuulutasid oma toetust katoliiklikule Hispaaniale.

1579. aasta järgnevatel kuudel allkirjastasid teised riigid samuti lepingu, nagu Gent, Friisimaa linnad, samuti Gelderni hertsogkonna kolm veerandit. Suvel 1579 ühines ka Amersfoort Utrechti provintsist, üheskoos Ieperi, Antwerpeni, Breda ja Brüsseliga. Veebruaris 1580 allkirjastasid uniooni ka Lier, Brugge ja ümbruskond. Groningeni linn liikus lepingu suunas Friisimaa asehalduri George van Lalaingi mõjutusel ja allkirjastas samuti lepingu. Hiljem allkirjastas ka Zutphen, kui Gelderni hertsogkond (millest Zutphen moodustas ühe veerandi) toetas uniooni täielikult. See juhtus aprillis 1580, kui allkirjastasid Overijssel ja Drenthe.

Hispaania Madalmaade kaart, Utrechti unioon ja Arrasi unioon (1579).
Järgnev on üldine ja lihtsustatud ülevaade ühinenud osadest:

* Hollandi krahvkond
* Zeelandi krahvkond
* Utrechti isandkond
* Gelderni hertsogkond
* Groningeni isandkond
* Friisimaa isandkond
* Drenthe isandkond
* Overijsseli isandkond
* Brabanti hertsogkond
* Flandria krahvkond
* Tournai ja Valenciennes'i linnad

Flandria oli peaaegu täielikult vallutatud Hispaania vägede poolt, nagu ka pool Brabanti. Ühinenud provintsid tunnistasid pärast Utrechti uniooni veel Hispaania võimu. Siiski aitas unioon kaasa suhete halvenemisele provintside ja nende isanda vahel ning aastal 1581 kuulutasid Ühinenud provintsid oma sõltumatust kuningast.

Kaheteistkümneaastane vaherahu aastast 1609 tähistas sisuliselt Hollandi iseseisvusvõitluse lõppu ja pausi ühes ajaloo pikimas konfliktis, Kaheksakümneaastases sõjas. Nagu Pieter Geyl ütleb, vaherahu tähistas "üllatavat võitu Hollandile". Nad ei loobunud maast ja ei nõustunud peatama rünnakuid Hispaania kolooniatele ja Hispaania kaubandusimpeeriumile. Vastutasuks andis Hispaania Ühinenud provintsidele *de facto* sõltumatuse, kirjeldades neid kui "vabad maad, provintsid ja riigid, kelle suhtes neil pole nõudmisi" vaherahu ajaks.
**"Ahasveeruse uni"** on Ene Mihkelsoni aastal 2001 ilmunud romaan. 

Romaani peategelaseks on umbes 1944. aastal sündinud naine, kes püüab iseseisvuse taastanud Eestis, 1990. aastate teisel poolel leida nõukogude aja arhiividest infot oma vanemate saatuse kohta pärast Teist maailmasõda. Tema isa Meinhard ja ema Vilma läksid pärast maailmasõda repressioonide hirmus metsa, isa hukkus segastel asjaoludel ja ema tuli hiljem metsast välja, kuid ei hakanud enam tütart kasvatama. Naine kasvab esmalt sugulaste juures, siis internaatkoolis. Vanemate käekäigu avanemise looga paralleelselt kulgeb peategelase mõistatusliku haiguse lugu, unenäod vahelduvad tegelikult toimunuga. 

Romaan valiti 2006. aastal kirjandusteadlaste, kirjandusväljaannete toimetajate, kirjanike ja õppejõudude seas läbi viidud küsitluses taasiseseisvunud Eesti parimaks romaaniks.

2011. aastal plaaniti "Ahasveeruse uni" Endla teatris lavastada, kuid selle lavastaja ja dramaturg Tiit Palu otsustas siiski selle lavale toomata jätta, sest "erinevatel põhjustel polnud hetkel võimalik jõuda Ene Mihkelsoni suurromaanile väärilise tulemuseni".

Retseptsioon
------------

Kirjandusteoreetik Toomas Liiv on rõhutanud une ja ärkveloleku piiri ähmasusele romaanis ja ka Eestis, (sisemisele) sundusele rahu leidmata seda otsida nagu pealkirjas viidatud Jeruusalemma kingsepp Ahasveerus, kes pidi igavesti ringi rändama, sest ei olnud lubanud Jeesusel teel Kolgatale oma kodu ukse ees korraks puhata.

Paljud kirjandusteoreetikud (Eva Rein, Tiina Kirss, Aija Sakova, Eneken Laanes) on romaani nimetanud ka traumaromaaniks. 

Romaani keskseks teljeks on mäletamise küsimus: millised on (otsesemalt) metsavendade mäletamist puudutavad probleemid iseseisvuse taastanud Eestis ning (laiemalt) missugune on baltisaksa kultuuripärandi roll Eesti kultuuri kujunemisel. Baltisaksa pärandi rõhutus saab alguse peategelase segast päritolu isa nähtud endelisest unenäost, kus tollele antakse juudi pass, ning laieneb peategelase mõtiskluseks Eesti kaugema mineviku ja baltisaksa kultuuri vahekorra üle, tõukudes rahvaraamatutest teada loost 18. sajandil Liivimaal rännanud Liivimaa Ahasveerusest.

Viited
------

1. ↑  "Taasiseseisvunud Eesti parim romaan on "Ahasveeruse uni"". Eesti Päevaleht, 23. august 2006 (kasutatud 11. juunil 2013)
2. ↑  "Lavastus "Ahasveeruse uni" jääb ära" (Endla teatri pressiteade) – endla.ee, 5. detsember 2011 (kasutatud 11. juunil 2013)
3. ↑  Toomas Liiv "Mihkelson uitamas Ahasveerusena". Sirp, 15. märts 2002 (kasutatud 11. juunil 2013)
4. ↑  Eva Rein "Trauma, keha, mälu ja narratiiv Ene Mihkelsoni romaanis "Ahasveeruse uni"" (Ene Mihkelsoni "Päevad on laused"). Tartu Ülikooli Kirjastus, 2005, lk 55–75 (kasutatud 10. juunil 2013)
5. ↑  Aija Sakova "Kirjutamine kui mäletamine: Ene Mihkelsoni "Ahasveeruse une" ning Christa Wolfi "Mõtisklused Christa T.-st" ja "Lapsepõlvelõimede" võrdlus" (Ene Mihkelsoni "Päevad on laused"). Tartu Ülikooli Kirjastus, 2005, lk 76–92 (kasutatud 10. juunil 2013)
6. ↑  Eneken Laanes "Lepitamatud dialoogid: subjekt ja mälu nõukogudejärgses eesti romaanis" (doktoritöö). Tartu Ülikooli Kirjastus 2009, lk 100–144) (kasutatud 10. juunil 2013)
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib Võivakust lähtuvast ojast; Võistrest lähtuva oja kohta vaata artiklit Koka oja* |

---

**Viru oja** (ka **Välgita oja** ja **Saare oja**) on oja Sakala kõrgustiku põhjaosas, Viljandi maakonnas Viljandi ja Põhja-Sakala vallas, Tänassilma jõe vasakpoolne lisajõgi.

Viru oja pikkus on 15 km, valgla pindala 28,9 km², langus 59 m ja lang 3,9 m/km. Oja saab alguse Võivaku külast 99,5 m kõrguselt ning suubub Taari külas 40,5 m kõrgusel vasakult poolt Tänassilma jõkke 26,8 km kaugusel selle suudmest. Välgita külas on ojale paisutatud Muraka järv, Saarepeedi külas Viru järv ja Taari külas Kehklase järv. Pärast Muraka järvest väljumist voolab oja mööda Tääksi-Välgita-Kehklase orgu lõunakagu suunas. Oja kuulub Ida-Eesti vesikonda ja Võrtsjärve alamvesikonda.

Vaata ka
--------

* Tänassilma jõgi
* Muraka järv
* Viru järv
* Kehklase järv
* Tääksi-Välgita-Kehklase org

Viited
------

1. 1 2  Viru oja Eesti looduse infosüsteemis
2. ↑  Viru oja keskkonnaportaalis

Välislingid
-----------

* Viru oja Eesti looduse infosüsteemis
* Viru oja keskkonnaportaalis
**Ahelmurd** on matemaatikas avaldis kujul

{\displaystyle a\_{0}+{\frac {b\_{1}}{a\_{1}+{\frac {b\_{2}}{a\_{2}+{\frac {b\_{3}}{a\_{3}+...}}}}}}},
kus {\displaystyle a\_{0}} on täisarv ja {\displaystyle a\_{k}} ning {\displaystyle b\_{k}} on naturaalarvud. Jagatisi {\displaystyle b\_{k}/a\_{k}} nimetatakse ahelmurru **osajagatisteks**.

Ahelmurdude tüübid
------------------

Kui ahelmurru osajagatised moodustavad lõpmatu jada, nimetatakse ahelmurdu **lõpmatuks ahelmurruks**, kui osajagatiste jada on lõplik, siis räägitakse **lõplikust ahelmurrust**. Lõpmatut ahelmurdu, mille osajagatiste jada on perioodiline, nimetatakse **perioodiliseks ahelmurruks**.

Lähismurrud
-----------

Ahelmurru **lähismurdudeks** nimetatakse jagatisi

{\displaystyle {\frac {p\_{k}}{q\_{k}}},}
kus {\displaystyle k=1,2,...} ning täisarvud {\displaystyle p\_{k}} ja {\displaystyle q\_{k}} on defineeritud järgmiste 2. järku rekurrentsete valemite kaudu

{\displaystyle {\begin{matrix}p\_{k}=a\_{k}p\_{k-1}+b\_{k}p\_{k-2}\\q\_{k}=a\_{k}q\_{k-1}+b\_{k}q\_{k-2}\end{matrix}},}
mille algtingimuseks on {\displaystyle p\_{-1}=0}, {\displaystyle p\_{0}=a\_{0}}, {\displaystyle q\_{-1}=0}, {\displaystyle q\_{0}=1}.

Ahelmurru väärtust on võimalik arvutada selle **lähismurdude** jada piirväärtusena.

Vaata ka
--------

* Eukleidese algoritm

Viited
------

1. ↑   Ü. Kaasik, Matemaatikaleksikon (2002)
Viru-Nigula valla lipp
**Viru-Nigula valla lipp** on Lääne-Viru maakonnas asuva Eesti haldusüksuse Viru-Nigula valla lipp.

Lipp on kinnitatud 3. oktoobril 1995.

Lipu kirjeldus
--------------

Viru-Nigula valla lipp on vapilipp, mille ruudukjuline kangas on jaotatud vertikaalselt kolmeks võrdseks väljaks, sini-valge-sinine. Valgel väljal on vaheldumisi üksteise all kolm musta s-kujulist lahtist varrast ja kolm musta ratasristi. Kandelipu suurus on 105x105 cm.

Põhjendus
---------

Lipukujundid ning neist moodustuv ornament tähistavad Viru-Nigula harukordset muististerohkust ja tugevat muinsuskaitseliikumist. Samuti viitavad kujundid visuaalselt õ-tähele, mille O. W. Masing Viru-Nigulas töötades tarvitusele võttis.

Lipu heiskamine
---------------

Valla lipp heisatakse:

1. Alaliselt vallamajal.
2. Valla pidupäevadel ja muudel avalikel üritustel ning suhtlemisel teiste omavalitsusüksustega.
3. Koos Eesti riigilipu, mõne teise riigi, maakonna, omavalitsuse või muu lipuga, asub valla lipp lippude poolt vaadatuna teise riigi lipust, Eesti riigilipust või mõnest muust lipust vasakul.

Valla lipu valmistamine toimub üksnes vallavalitsuse loal.

Vaata ka
--------

* Viru-Nigula valla vapp

Välislingid
-----------

* Viru-Nigula valla sümboolika valla kodulehel
* Viru-Nigula valla sümboolika Riigikantselei kodulehel
**Ahelaid** oli endine Eesti Merelaevanduse ja seejärel Saaremaa Laevakompanii parvlaev, mis ehitati 1986. aastal Riia Laevatehases. Riia Laevatehas ehitas Eesti Merelaevandusele kokku neli Laid-tüüpi jääklassiga parvlaeva. Ahelaid sai nime Väinameres asuva Ahelaiu järgi.

Laev ehitati Riias 1986. aastal ning nagu sageli Nõukogude ajal, oli laeval ka ülesanne sõja puhuks, mil see pidi olema võimeline armee jaoks tanke vedama. Sellest seeriast ehitas Riia Laevatehas Eesti Merelaevandusele ka parvlaevad Vohilaid (1983), Harilaid (1985) ja Kõrgelaid (1987). Ahelaid sõitis Rohuküla-Heltermaa, mõnikord ka Rohuküla-Sviby liinil.

Saaremaa Laevakompanii müüs Ahelaiu mais 1999 Kanadasse Newfoundlandi ja Labradori provintsi. Seal kandis Ahelaid ajutiselt nime *Hull 100*. Seejärel sai laev nimeks *Nonia*.

Laeva remont ja kaasajastamine nõudis Kanada riigilt väga suuri kulutusi. Kui laeva ostuhind oli 1999. aastal 1,2 miljonit Kanada dollarit, siis remondikuludega koos kujunes laeva hinnaks ligi 19 miljonit Kanada dollarit. Veebruaris 2013 otsustas provintsivalitsus Noniast loobuda, sest selle edasise uuendamise ja terviseohtliku asbesti eemaldamise kulud oleksid olnud liiga suured.

Detsembris 2013 müüdi laev 76 222 dollari eest vanarauaks. Ostja teatas kavatsusest laev 2014. aasta jooksul lammutada. Tegelikult lammutati vaid laeva peatekist kõrgemal asuv tekiehitis, ülejäänud laevast sai tööplatvorm.[*viide?*]

Viited
------

1. ↑  Ede Schank: "Vana Hiiumaa parvlaev neelab Kanadas miljoneid" Eesti Ekspress, 11. november 2004
2. ↑  No more Nonia The Telegram, 16. veebruar 2013
3. ↑  Kanadalased müüsid Eestist ostetud praami suure kahjumiga vanametalliks Postimees, 17. detsember 2013
4. ↑  Nonia ferry sold for $76K after millions spent on refit CBC News, 16. detsember 2013
**Veiniturism** on viinamarjaistanduste, veinitootjate, veinifestivalide ja veini demonstratsioonide külastamine veinide maitsmise või veinipiirkonnale omapärase kultuuripärandi kogemise eesmärgiga. Veiniturismi põhielementideks loetakse veini, veiniregiooni ja veinitootjaid. Veiniturismil on seos toiduturismi, põllumajandusturismi, ökoturismi ja jätkusuutliku turismiga. Veiniturismiga tegelevat inimest nimetatakse **veinituristiks**.

Kümme suurima veinitoodanguga riiki on Prantsusmaa, Itaalia, Hispaania, USA, Argentina, Saksamaa, Austraalia, Lõuna-Aafrika, Tšiili ja Hiina. Itaalia, Hispaania ja Prantsusmaa on neist peamised veiniturismi sihtkohad, kuna nendes riikides on mitmeid viinamarjaistandusi ja veinitootjaid ning korraldatakse pidevalt veinifestivale. Eestis arendavad veiniturismi Tiina Kuuler, Peke Eloranta ja Ingrid Eloranta. Välismaal tegelevad veiniturismiga UNWTO ja Wine Tourism Association.

Veinituristi peaeesmärk on maa kultuuri tundmaõppimine ja meeleliste elamuste saamine. Veiniturism pakub selleks erinevaid võimalusi – veinide degusteerimine, ekskursioon istandustes jne. Samuti on võimalik tooteid kaasa osta. Veinituriste kirjeldatakse tihti kui intelligentseid ja teadlikke ning neile ei ole hind alati esmatähtis.

Veiniturist
-----------

Hall ja Macionis on soovitanud veinituristid liigitada kolmeks alagrupiks. Esiteks on olemas nn veiniarmastajad, kelle jaoks on veinimõisate külastamine prioriteet. Teiseks on nad välja toonud "veinist huvitujad", kelle jaoks on veini tarbimine pigem hea ajaviide kui suur huvi ja kirg. Veinist huvitujad pigem külastavad veinimõisasid jms osana reisist, aga see pole reisi peamine eesmärk. Viimaseks on "uudishimulikud turistid", kes veinidest või veini tarbimisest eriti midagi ei tea ning veinimõisa külastamine on lihtsalt tore uus kogemus. Veinituristid on inimesed, kes naudivad veini ja toitu ning on huvitatud erinevatest tootmisviisidest. Samuti võivad need olla ka inimesed, kes peavad end haritud inimesteks või on vähemasti huvitatud uutest teadmistest või inimesed, kes on avatud uutele kogemustele ning näevad toitu ja veini kui meeldivat viisi midagi uut kogeda ja nautida.

Veiniturism Eestis
------------------

Eestis tegelevad ametlikult veiniturismiga viis ettevõtet, milleks on Valgejõe Veinivilla, Luscher & Matiesen Muhu Veinitalu ja Toompea muuseum, Tori Jõesuu siidri- ja veinitalu, Jaanihanso siidrivabrik ja Allikukivi veinimõis. Veiniturismi valdkond on Eestis veel väga noor ja pole jõutud luua tihedat koostöövõrgustikku. Kõik ettevõtjad on huvitatud koostööst, aga puudub algataja.

Viited
------

1. 1 2  Hall, C. M. Johnson, G. Cambourne, B. Macionis, N. Mitchell, R. & Sharples, L. (2000). Wine tourism: an introduction.
2. ↑  Alant, K. & Bruwer, J. (2010). Winery visitation sets: Intra-regional spatial movements of wine tourists in branded regions. International Journal of Wine Business Research.
3. ↑  Aidama, K. (2015). Veiniturism kogub populaarsust. Loetud aadressil:
4. ↑  Angelika Aava (2017). "Veiniturismi toodete ja -teenuste arendamise võimalused Eestis. Lõputöö" (PDF). Pärnu kolledž. Vaadatud 31.12.2017.
**Verelibled** ehk **vererakud** (ladina keeles *haemocytys*) on paljude selgrootute hemolümfis ja selgroogsete veres ringlevate rakkude koondnimetus.

Vereliblede areng, eristumine, paljunemine, liikumine, morfoloogia , apoptoos ning patoloogia ( sh ebanormaalne eristumine) võivad erineda nii liigiti, indiviiditi kui ka arenguastmeti. 

Paljude selgroogsete vererakud jaotatakse valge- ja punalibledeks ning vereliistakuteks.

Vasakult: punalible, vereliistak ja valgelible (lümfotsüüt) elektronmikroskoobi all vaadelduna
Vereliblede arv on normaalsetes tingimustes üsna püsiv väärtus, sest hävinenud rakud asenduvad uutega.

Vererakkude eellasrakud eristuvad juba blastotsüstistaadiumis.

Punalibled ehk erütrotsüüdid on vajalikud hapniku vastuvõtuks kopsudes ja äraandmiseks kudedes. Vereliistakud ehk trombotsüüdid sisaldavad aineid, mis on olulised vere hüübimisel ja veresoonte ahendamisel. Valgeliblede ehk leukotsüütide ülesandeks on kahjutustada organismile võõraid, peamiselt valgulisi ühendeid.

Vererakud on kantud kehtivasse inimese tsütoloogia ja histoloogia standardsõnavarasse *Terminologia Histologica*-sse.

Vaata ka
--------

* imetajate rakutüüpide loetelu

Viited
------

1. ↑  "Meditsiinisõnastik", 839:2004.

Välislingid
-----------

* Jonas G King, ja Julián F Hillyer, Spatial and temporal in vivo analysis of circulating and sessile immune cells in mosquitoes: hemocyte mitosis following infection, BMC Biology 2013, 11:55 doi:10.1186/1741-7007-11-55, veebiversioon (vaadatud 30.07.2014) (*inglise keeles*)
* Sissekanne Terminologia Histologicas H2.00.04.1.00001: Haemocyti. Vererakud

*Selles artiklis on kasutatud saksakeelset artiklit de:Blutkörperchen seisuga 30.07.2014.*
**August Turp** (23. märts/4. aprill 1887 Aidu vald (Paistu kihelkond) – 4. juuni 1993 Kurtna) oli eesti õpetaja ja pikaealine.

1909. aastal asus August Turp elama Tartumaale, kus töötas Tõravere koolmeistri ja koolijuhina 40 aastat.

1925. aastal sooritas ta Treffneri gümnaasiumis keskkooli lõpueksamid, läbinud enne Tartu õhtukooli juures kolmed suvekursused. Tõraveres laste õpetamise kõrvalt lõpetas ta 1932 Tartu ülikooli pedagoogika ja filosoofia teaduskonna kõrgema astme *laudatur*'i ulatuses, rahvaluule ja etnograafia *approbatur*'i ulatuses, kinnitas rektor Johan Kõpp oma allkirjaga lõpudiplomil.

1949 viidi August Turp käsukorras üle õpetajaks Elva Keskkooli, kus ta andis ajalugu, psühholoogiat, loogikat, saksa, inglise ja ladina keelt. Õpetajatööd jätkas ta ka pensionieas kuni 75 aasta vanuseni, õpetades Rõhu koolis matemaatikat, anatoomiat ja keemiat, Ranna koolis vene ja eesti keelt ning Kallastel saksa keelt.

August Turp osales 102-aastaselt Balti ketis ja oli väidetavalt selle vanim osaleja.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**??** | **Vanim eesti mees**? – 3. juuni 1993 | Järgnev**Juhan Kallaste** |
| Eelnev**??** | **Vanim eestlane**? – 3. juuni 1993 | Järgnev**??** |

Viited
------

1. ↑  Digisisu EAA.1286.1.355:313?370,323,168,38,0, Sünnikanne kirikuraamatus
2. ↑  Eesti kooli biograafiline leksikon, Tallinn 1998, ISBN 9985700236, lk 254
3. ↑  "Saja-aastased kooliõpetajad, Õpetajate Leht, 24. detsember 2003". Originaali arhiivikoopia seisuga 9. juuni 2007. Vaadatud 1. augustil 2008.
4. ↑  Postimees, 23. august 2019, lk 9

Välislingid
-----------

* Saja-aastased kooliõpetajad – Õpetajate Leht, 24. detsember 2003.
* August Turp - 100, ERRi arhiiv, 22. märts 1987.
**August Johannes Trankmann** (15. august 1883 Tallinn – 1. mai 1936 Tallinn) oli eesti ettevõtja.

August Johannes Trankman õppis Tallinnas ning töötas Tallinnas ja Venemaal mitmes suuremas laevamaakleri ja speditsioonikontoris. 1915. aastal asutas Arhangelskis A. J. Trankmann & Ko nime all laevamaakleri ja speditsiooni kontori, kus töötas kuni 1918. aastani, kuni siirdus Tallinna.

1919. aastast jätkas Tallinnas (Pikk 43–8) A. J. Trankmann & Ko firma nimetuse all laevamaakleri ja speditsioonitegevust, olles üks esimestest, kes Eesti vabariigi alguspäevil sellel alal Eestis tegutses. 1924. aastal nimetati August Trankmann Argentina vabariigi asekonsuliks Eestis.

Viited
------

1. ↑  August Trankmann 50 aastane, Üleriiklise Kaupmeeste Seltside Keskliidu Teated, nr. 15, 15 august 1933.

Välislingid
-----------

* Sealpool lahte (Purjejahtide regatil võitis oma klassis esimese auhinna ka ainuke võistlustest osavõttev Eesti jaht — konsul Trankmanni „Dagi", mida juhtis omanik ise. Ta lõi isegi presidendi võimsat ja moodsat jahti, mida juhtis presidendi adjutant.), Uudisleht, nr. 149, 7. august 1934
**Paul Vent** VR II/3 (11. veebruar 1900 Ahja vald – november 1944 Lõuna-Eesti) oli Eesti (major) ja Saksa sõjaväelane (kolonelleitnant, *Obersturmbannführer*).

Paul Vent oli kogenud ja hea juhtimisvõimega rindemees. Vent teenis välja nii Vabadusristi kui ka Raudristi.

Elukäik
-------

Vent omandas üldhariduse Tartu Reaalkoolis, kust ta 1917. aastal astus vabatahtlikult Vladimiri sõjakooli. Kommunistide riigipöörde tõttu jäi ta ohvitseriks ülendamata. Vabadussõja tegi kaasa vabatahtlikuna 2. Ratsarügemendi koosseisus, lahingutes ülesnäidatud vahvuse eest ülendati lipnikuks. Vent võttis osa lahingutest lõunarindel, Landeswehri vastu ja Läti vabastamisel. Ta oli pikka aega Ratsarügemendis tegev varustusalal ning tagalaülemana. 1940. aastal oli Vent major.

Teine maailmasõda
-----------------

Kui Kaitsevägi muudeti Punaarmee 22. Territoriaalkorpuseks, siis nimetati Vent 182. Diviisi (Tartus) tagalaülemaks. Kui diviis saadeti 1941. aastal Pihkva taha, jäi Vent Eestisse ning varjas ennast Otepää kandis kuni sakslaste tulekuni. Olles Otepää sõjaväekomandant, määras ta komitee, kes hakkas korraldama legendaarsete Otepää markide väljaandmist. 

1944. aastal juhatas Vent 45. SS-Vabatahtlike Grenaderirügementi. Sakslased ülendasid ta 30.01.1944 *Obersturmbannführeriks*. Venti rügement võttis osa lahingutest Vepsküla ja Siivertsi juures. Tihti võitlusväljal viibides sai ta näidata oma oskust operatsioone otstarbekohaselt juhtida. Oma vaprusega oli Vent kõigile alluvatele eeskujuks. Nende lahingute eest anti Ventile 11. märtsil 1944 üle I klassi Raudrist.

1944. aasta aprillist juhatas Vent 45. SS-Vabatahtlike Grenaderirügemendi asemel 47. Relva-SS Grenaderirügementi.

14. augustil 1944 sai Vent võitlusgrupi Vent ülemaks ja saadeti Tartu rindele. Võitlusgrupp taganes lahingutega Emajõeni ja jäi seal kaitsele.

Tema surma kohta liigub kaks versiooni. Ühe järgi langes ta lahingus 17. septembril 1944, teise järgi tegutses ta Lõuna-Eestis metsavennana ning langes lahingus 1944. aasta novembris.

Teenetemärgid
-------------

* Vabadusristi II liigi 3. järk (18. veebruar 1925)
* Kotkaristi teenetemärgi IV klass (20. veebruar 1935)
* Saksa Riigi I klassi Raudrist

Viited
------

1. ↑  "82 RAUDRISTI EESTI BRIGAADILE". *Postimees (1886-1944)*. 12. veebruar 1944. Vaadatud 23.03.2019.

Välislingid
-----------

* Ohvitseride andmekogu
**Veiko Vasar** (16. jaanuar 1956 Tartu – 7. märts 2015) oli eesti psühhiaater, Tartu Ülikooli professor.

Ta sündis aastal 1956 Tartus arstide perekonnas. Ta lõpetas aastal 1973 Tartu 5. keskkooli ja aastal 1980 Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna. Aastal 1987 kaitses ta meditsiinikandidaadi väitekirja.

Ta töötas aastatel 1980–1985 Tartu ülikooli arstiteaduskonna psühhiaatriakliinikus teadurina, aastatel 1985–1990 töötas ta samas assistendina. Aastatel 1990–1991 töötas ta Helsingi Ülikooli psühhiaatriakliinikus külalisteadurina. Aastatel 1991–1999 töötas ta Tartu ülikooli arstiteaduskonna psühhiaatriakliinikus dotsendina, aastast 1999 professorina; lisaks oli ta aastast 1992 Tartu Ülikooli psühhiaatria õppetooli juhataja.

Isiklikku
---------

Tema isa oli füsioloogiaprofessor Elmar Vasar, ema psühhiaater Helju Vasar, vennad füsioloogiaprofessor (ning aastast 2010 Eesti Teaduste Akadeemia akadeemik) Eero Vasar ja veresoontekirurg Olavi Vasar. Tema emapoolne vanaisa oli veterinaariaprofessor Rudolf Säre.

Välislingid
-----------

* Suri psühhiaatriakliiniku juhataja professor Veiko Vasar Postimees Tartu. 9. märts 2015.
* Veiko Vasar Eesti Teadusinfosüsteemis Muuda Vikiandmetes
**Veinikoda** on hoone, asutus või ettevõte, milles tegeletakse veini tootmise või villimise, kvaliteedikontrolli ja vaatides hoiustamisega.

Veini ja veinikodade ajalooline levik
-------------------------------------

Veinivaadid
Vanima teadaoleva veinikoja varemed on leitud muistse Armeenia aladelt, need pärinevad ajast u 4100 aastat eKr. Pärast vaaraode võimuletulekut Vana-Egiptuses u 3100 aastat eKr hakati seal tootma viinamarjaveinisarnast ollust, mida kasutati punase värvi tõttu rituaalides ning mis sarnanes verega. Sellel ajal puutusid egiptlased kokku foiniiklastega, kes võtsid veini kaasa reisidele Vahemere maadesse ja levitasid seda üle tollase maailma. Nii puutusid veiniga kokku ka juudid, kes hakkasid seda religioossetes tseremooniates kasutama. Sarnaselt jõudis vein ka kreeklasteni, kelle jaoks muutus see kultuuri keskseks osaks. Sajandeid hiljem, Rooma impeeriumi aegadel, oli ka roomlaste jaoks vein vähemalt sama tähtis. Roomlased lõid ka esimesed viinamarjaistandused praeguse Prantsusmaa, Saksamaa, Itaalia, Portugali ja Hispaania aladele.

Eesmärk
-------

Veinikoja eesmärk on veinide tootmine eri viinamarjasortidest, järgides veinivalmistamise protsessi. See hõlmab marjade kääritamist, mahla pressimist ja laagerdamist. Marjad võivad olla ettevõtte oma istandustest või teistest aedadest sisse ostetud. Paljudel ettevõtetel on oma veinikeldrid või degusteerimisruumid, kus kliendid saavad enne ostu sooritamist veine maitsta.

Veinikojad Eestis
-----------------

Eestis hakati veini tootma 1920. aastal Põltsamaal ning esimese iseseisvusaja lõpuks hinnati neid jooke kõrgelt nii kodu- kui ka välismaal. Oma veinitootmise traditsioonide tõttu on Põltsamaa kandnud 1998. aastast Eesti veinipealinna tiitlit.

Eestis tehakse nii värsket, laagerdatud kui ka vahuveini. Enamasti valmistatakse seda õuntest, kanarbikuliste sugukonda kuuluvate taimede marjadest (nt mustikas, jõhvikas, pohl) või ka muudest marjadest, näiteks karusmarjast, mustast arooniast ja mustast sõstrast.

### Eesti veinikojad

* Luscher & Matiesen Muhu Veinitalu
* Veinivilla
* Peenjoogivabrik Nudist
* Põltsamaa tehas

Vaata ka
--------

* Veini valmistamine
* Veinimõis

Viited
------

1. ↑  "How Wine Colonized The World".
2. ↑  "Winery".
3. ↑  "Põltsamaa veinikelder". Originaali arhiivikoopia seisuga 10. aprill 2019.
4. ↑  Kersti Neiman (20. juuli 1998). "Põltsamaa sai veinipealinnaks". *Õhtuleht*.
5. ↑  "Luscher & Matiesen Muhu Veinitalu".
6. ↑  "Veinivilla".
7. ↑  "Nudist Drinks".
8. ↑  "Põltsamaa veinikelder". Originaali arhiivikoopia seisuga 10. aprill 2019.

Välislingid
-----------

* WorldwideWineTours
* How Wine Colonized The World
Rašid Sjunjajev (2010)
**Rašid Alijevitš Sjunjajev** (vene keeles Рашид Алиевич Сюняев; tatari keeles Рәшит Али улы Сюняев *Rəşit Ğali uğlı Sөnəyev*; sündinud 1. märtsil 1943 Taškendis) on tatari päritolu Venemaa astrofüüsik, Venemaa Teaduste Akadeemia akadeemik.

2013. aastal oli Sjunjajev Ameerika Ühendriikide uudisteajakirja Time koostatud maailma 25 mõjukama kosmoseteadlase nimekirjas.
Ta on andnud suure panuse füüsikalise kosmoloogia ja kõrge energia astrofüüsika valdkonnas.

Sjunjajev lõpetas 1966. aastal Moskva Füüsika-Tehnika Instituudi (MFTI) ja seejärel samas instituudis üldise füüsika ja rakendusfüüsika teaduskonna aspirantuuri. Ta sai 1968. aastal füüsika-matemaatikakandidaadi ja 1973. aastal füüsika-matemaatikadoktori kraadi.

Töökäik
-------

Sjunjajev sai 1974. aastal MFTI professoriks. 1992. aastal asus ta Venemaa Teaduste Akadeemia Kosmoseuuringute Instituudi peateaduri ametikohale. Aastatel 1995–2018 oli ta Max Plancki Astrofüüsika Instituudi üks direktoreist. Venemaa TA Kosmoseuuringute Instituudi kodulehe andmeil (2021. aasta septembri seisuga) oli ta instituudi kõrge energia astrofüüsika uurimisuuna teaduslik juhendaja ja astrofüüsika laboratooriumi juht.

Tunnustus
---------

Kuningliku Astronoomiaseltsi kuldmedal
* 1995 – Kuningliku Astronoomiaseltsi kuldmedal
* 2000 – Venemaa Föderatsiooni riiklik preemia
* 2002 – Venemaa Teaduste Akadeemia Fridmani-nimeline preemia
* 2003 – Gruberi auhind
* 2008 – Crafoordi auhind
* 2008 – Karl Schwarzschildi medal
* 2008 – Henry Norris Russelli auhind
* 2011 – Kyoto auhind
* 2012 –  Benjamin Franklini medal
* 2015 – Eddingtoni medal
* 2015 – Venemaa Teaduste Akadeemia Zeldovitši kuldmedal
* 2015 – Oskar Kleini medal
* 2016 – Venemaa Föderatsiooni riiklik preemia
* 2019 – Diraci medal

#### Valitud teadusühingute liikmeks

* 1984 – NSV Liidu Teaduste Akadeemia (korrespondentliige)
* 1990 – Academia Europaea (liige)
* 1991 – USA Rahvuslik Teaduste Akadeemia (välisliige)
* 1992 – Baškortostani Vabariigi Teaduste Akadeemia (auakadeemik)
* 1992 – Venemaa Teaduste Akadeemia tegevliige (akadeemik)
* 1992 – Ameerika Kunstide ja Teaduste Akadeemia (välisliige)
* 1995 – Tatarstani Vabariigi Teaduste Akadeemia (auakadeemik)
* 1997 – Ameerika Astronoomiaselts (auliige)
* 2003 – Leopoldina (liige)
* 2004 – Hollandi Kuninglik Teaduste ja Kunstide Akadeemia (välisliige)
* 2007 – Ameerika Filosoofiaselts (välisliige)
* 2009 – Londoni Kuninglik Selts (välisliige)

Isiklikku
---------

Poeg Shamil Sunyaev on Harvardi Ülikooli biomeditsiini professor ja poeg Ali Sunyaev Karlsruhe Tehnoloogiainstituudi informaatikaprofessor.

Viited
------

1. ↑  The 25 Most Influential People in Space. lweb.cfa.harvard.edu
2. ↑  Астрофизика высоких энергий. iki.cosmos.ru

Välislingid
-----------

* Rašid Sjunjajev – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Rashid Sunyaev. scholar.google.com
Veinikelder Jesus College'is Oxfordis
Jõgeva rüütlimõisa viinakelder
**Veinikelder** on tavaliselt maa alla rajatud ruum, kus vein laagerdub ja kus hoitakse veinivarusid pudelites või vaatides.

Veinikeldris peab vein olema kaitstud valguse ja temperatuuri kõikumise eest. Õhutemperatuur veinikeldris on 6–20 °C ja õhuniiskus 60–85%. Arvatakse, et parim õhutemperatuur on 13 °C. Kui see on kõrgem või madalam, siis toimuvad veinis keemilised reaktsioonid ja veini maitse muutub halvemaks. Liiga suure niiskuse korral katab pudelikorki hallitus, kuid liiga väikese niiskuse korral pudelikork lõheneb ja vein aurub. Pudelikorgi kuivamise vältimiseks hoitakse veini horisontaalselt.

Keldrid olid varem maja teiste ruumidega võrreldes madala temperatuuriga, mistõttu sobisid nad paremini veini pikaajaliseks hoidmiseks. Tänapäeval on keldrites keskküte ja kuumaveetorud, seetõttu vajab veinikelder sageli õhu konditsioneerimise süsteemi loomist. Vein on tundlik ka vibratsiooni suhtes, seepärast ei tohi veinikeldreid rajada suure liiklustihedusega teede juurde.