recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Ellen Plotnik** (12. september 1926 Püssi vald, Virumaa – 30. september 2004 Tallinn) oli eesti ajaloolane.

Elulugu
-------

Ellen Plotnik oli rannatalupidaja tütar.

Lõpetas 1946 Tallinna 9. Keskkooli, 1951 Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo-osakonna, aspirantuuri 1954, ajalookandidaat (1954, TRÜ), väitekiri "Kodanliku parlamentarismi kokkuvarisemine maailma majanduskriisi aastatel ja fašistliku diktatuuri kehtestamine Eestis", ajaloo-doktor (1986, Kommunistliku Partei Keskkomitee Partei Ajaloo Instituut), väitekiri "Hans Pöögelmanni teosed kui EKP (Eestimaa Kommunistlik Partei) ajaloo allikas". 

Oli 1954–1962 TRÜ NSV Liidu ajaloo kateedri vanemõpetaja, 1962 Eesti NSV TA Ajaloo Instituudi vanemteadur, 1962–1990 Kommunistliku Partei Keskkomitee Partei Ajaloo Instituudi vanemteadur.

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkonnad: Eesti Vabariigi ajalugu ja kultuurilugu, EKP (Eestimaa Kommunistlik Partei) ajalugu, historiograafia ja allikaõpetus. Uurinud põhjalikult Hans Pöögelmanni elu ja tegevust. Koostanud ja kommenteerinud Hans Pöögelmanni "Valitud teosed". Üle 70 teadustrükise, sh 2 raamatut, arvukalt aimeartikleid.

Teoseid
-------

* Kultuurkapitali osast kodanluse kultuuripoliitikas ja Eesti rahvusliku kultuuri arengus a. 1920–1940. // Eesti NSV ajaloo küsimusi I. TRÜ Toim (1960) 87
* Hans Pöögelmann. 1. Elu ja tegevus 1875–1919. Tallinn, 1965
* Hans Pöögelmann. 2. Elu ja tegevus 1919–1938. Tallinn, 1975
* EKP ajaloo komisjoni tegevus 1925–1937. // Töid EKP ajaloo alalt. III. Tallinn, 1968
* Eestimaa Kommunistliku Partei ajaloo uurimine. // Leninlik etapp eesti ajalooteaduses. Tallinn, 1970
* Hans Pöögelmann. Valitud teosed 1–5. Tallinn, 1974–1982 (koostaja ja komm, köidete eessõnade autor)
* J. Anveldi osa EKP ajaloo historiograafias. // Looming (1984) 4
* V. Kingissepp. Teosed I. Tallinn, 1987 (koostaja ja eessõna autor)

Viited
------

1. 1 2 3 4  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Kirjandus
---------

* Tartu Riikliku Ülikooli õppe-teaduskoosseisu biobibliograafia nimestik 1944–1980. Trt, 1987, 43
* In memoriam 2004. // Sirp (2005) 7. I.
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Otto V** (u 1246–1298), hüüdnimega *Otto Pikk*, oli markkrahv Otto III poeg ja Brandenburgi margi kaasvalitseja koos oma nõo markkrahv Otto IV-ga.

Otto V veetis palju aastaid Prahas emapoolse onu, Böömimaa kuninga Otakar II õukonnas. Kui Otakar 1278. aastal lahingus hukkus, sai Otto V-st Otakari poja ja pärija Václav II, kes oli vaid seitse aastat vana, kui tema isa suri, regent. Regendina pidi Otto V tegelema Otakari lese Kunhuta Haličská mahhinatsioonidega ja võimsate aadlike fraktsioonidega. Böömimaa kroonikud kirjeldavad Otto püsivat rangust ja seda, et Václav II oli sunnitud loobuma oma nõuetest Ülem-Lausitzile enne, kui ta sai hakata ise valitsema. Kui Václav II oli võimule saanud, olid tema ja Otto V suhted ikka head, ning Václav II võttis tarvitusele abinõud ema ümbritseva rühma tugeva mõju vastu.

Samuti kaitses Otto V järjekindlalt oma nõudeid Pommerile Poola vastu.

Abielu ja järglased
-------------------

Otto abiellus Judithiga, Hennebergi krahvi Hermann I tütrega. Nad said järgmised lapsed:

* Matilda (u 1270 – enne 1. juunit 1298)
* Hermann (u 1275 – 1. veebruar 1308)
* Otto (suri 1307)
* Kunigunde (suri 1317)
* Beatrix (suri u 1316)
* Judith (ka *Jutta*; suri 9. mail 1328)
* Albrecht (enne 1283 – u 1296)
Füsioteraapia
**Füsioteraapia** (inglise *physical therapy* või *physiotherapy*) on meditsiini haru. 

Füsioteraapiaga tegelev spetsialist on füsioterapeut. Füsioteraapia aitab taastada inimese liikumisvõime pärast operatsiooni või spordivigastust ning on abiks ka neile, keda vaevab näiteks liigesevalu, lihasepinge või seljavalu. Ambulatoorne füsioteraapia võib osutuda vajalikuks erinevate haigusseisundite puhul nagu lihas- ja liigeseprobleemid, valud ja kasvueas tekkivad korrigeerimist vajavad seisundid. 

Füsioteraapia on tervishoiuala haru, mis tegeleb liikumisvõime ja funktsionaalse võimekuse hindamise, säilitamise, parandamise ning taastamisega erinevate terviseprobleemide korral. Füsioteraapia eesmärk on aidata inimestel saavutada maksimaalne liikuvus ja iseseisvus, võttes arvesse nende individuaalseid vajadusi ja tingimusi.

Füsioteraapia võib hõlmata mitmesuguseid meetodeid ja tehnikaid:

* harjutusravi – spetsiaalselt kohandatud harjutuste ja treeningute abil parandatakse lihasjõudu, liikuvust, tasakaalu ja koordinatsiooni.
* manuaalteraapia – füsioterapeudid võivad kasutada käsi, et manipuleerida liigeseid ja kudesid, leevendades valu ja parandades liikuvust;
* massaaž – massaažitehnikad võivad aidata lõdvestada lihaseid, parandada vereringet ja vähendada valu.
* elektroteraapia – elektrivoolu kasutatakse valu leevendamiseks, lihaste stimuleerimiseks ja põletiku vähendamiseks.
* ultraheliravi – kõrgsageduslikke helilaineid kasutatakse pehmete kudede raviks, aidates vähendada turset ja kiirendada paranemisprotsesse.
* nõustamine ja õpetamine – füsioterapeudid võivad patsiente nõustada ja õpetada neile enesehoolduse harjutusi ning jagada teadmisi keha biomehaanikast ja ohutust liikumisest.

Füsioteraapial on oluline osa taastusravis, vigastuste ennetamisel ning teatud terviseseisundite, nagu näiteks liigeste ja lihaste haigused, neuroloogilised häired, südame-veresoonkonna probleemid ja hingamiselundite haigused, ravis. Oluline roll on teadlikkuse tõstmisel, sobiva liikumiseharrastuse leidmisel ja koormuse tagamisel.
**Riho Suun** (sündinud 27. aprillil 1960 Tartus) on endine eesti jalgrattur. 

Ta lõpetas 1978. aastal Tartu 10. Keskkooli. Samal aastal käis NSV Liidu juunioride koondisega maanteesõidu MM-il USA-s Washingtonis. Võistlema siiski ei pääsenud. 

NSV Liidu koondisega võistles kolmel korral Rahutuuril (1982, 1983, 1985) ja viiel korral maailmameistrivõistlustel (1981, 1982, 1983, 1985, 1989). 

Eesti parim meessportlane (1985), Eesti parima võistkonna liige (1985), NSV Liidu teeneline meistersportlane (1985).

Saavutused
----------

1981. aasta MM-i debüüdil Prahas teenis amatööride grupisõidus 7. koha. 

1982. aasta Rahutuuril sai individuaalselt 7. koha, võitis kaks etappi ja sõitis kaks päeva liidrisärgis. 

1983. aasta Rahutuuril suur tüli Liidu koondise vanemtreeneri Viktor Kapitonoviga, mille tulemusena heideti Suun koondisest välja. 

1985. aastal võitis Rahutuuril kolm etappi, kaasa arvatud märgilise Moskva etapi 9. mail – suurel võidupühal. Teise maailmasõja lõpust möödus 40 aastat ja sel päeval Nõukogude Liidu koondis kaotada ei tohtinud. Suun tõi kastanid tulest. 

1988. aastal osales Suun Sŏuli OM-il, kus sai grupisõidus 60. koha. 

1989. aastal kuulus Hispaania profiklubisse Kelme. 

1979–1989 tuli Suun maanteesõidus kahel korral Nõukogude Liidu meistriks, sai kuus hõbe- ja kolm pronksmedalit. 

1978–1986 tuli maantee-, krossi- ja trekisõidus kokku kuuel korral Eesti NSV meistriks (sh 4 korda individuaalselt).

Viited
------

1. 1 2 3  Biograafia ESBL-is (vaadatud 10.04.2015)

Välislingid
-----------

* Biograafia ESBL-is
* Riho Suun veebisaidil Olympedia (inglise) Muuda Vikiandmetes
* Riho Suunast ilmus 2020. aastal raamat "Inimene või masin? Riho Suun ja suurmeistrite plejaad"
**Vladimir Luht** (8. mai 1912 Tallinn – 18. detsember 1969) oli eesti kontrabassimängija.

Sündis maalritöölise Johannes Luhti perekonnas.

Alghariduse omandas Tallinna 8. algkoolis, mille lõpetas 1926. aastal.1928 – 1939 õppis Luht katkestustega Tallinna Konservatooriumi prof. Julius Vaksi trompetiklassis. Kutselise muusikuna alustas ta tööd kohvikus Marcelle.

1937. aastal algas teenistus Tallinna Garnisoni orkestris, mis 1940. aasta pöördelistel päevadel reorganiseeriti Balti Eri-sõjaväeringkonna Staabi orkestriks. Orkestrist saadeti ta rindele, sealt aga 1942. aastal Eesti Riiklike Kunstiansamblite puhkpilliorkestrisse. Arenev kopsutuberkuloos sundis maha jätma trompeti ja alustama kontrabassimänguga, mida juhendas kunstiansamblite päevil kolleeg Kalju Viluoja.

Pärast sõda jätkas Vladimir Luht kontrabassimängu õppimist Tallinna Riiklikus Konservatooriumis algul Johannes Kuusemetsa, hiljem Paul Sarve kontrabassiklassis, mille keskastme kursuse lõpetas ta 1951. aasta kevadel. Samaaegselt õppimisega konservatooriumis töötas ta ka Eesti Raadio Sümfooniaorkestris.

1957. aastal kutsuti Luht Estonia Teatri Sümfooniaorkestri kontrabassirühma kontsertmeistri ametikohale, kus ta töötas kuni surmani 1969. aastal.

Pedagoogilist tööd alustas Luht 1954. aastal Tallinna Muusikakoolis, aasta hiljem ka Tallinna Riiklikus Konservatooriumis. Tema klassis õppis aastatel 1955 – 1969 üheksa üliõpilast. Tuntumad tema õpilased on Peeter Paemurru, Meeme Saareväli, Aare Suss, Kaupo Olt.

Vladimir Luht viis kontrabassimängu õpetuse teistele alustele kui see seni oli olnud. Kõige silmatorkavam oli saksa poogna vahetamine prantsuse poogna vastu. Suure väärtusega olid aga pisitasa omandatud ja igapäevases pedagoogilises töös rakendamist leidnud Moskva Gnessinite-nimelise Muusikapedagoogika Instituudi prof. Vladimir Homenko pedagoogilised ja metoodilised vaated. Luhti õhutamisel ja aktiivsel kaasabil hakkas täienema ka kontrabassiklassi repertuaar.

Viited
------

1. ↑  "Vladimir Luht - interpreet ja pedagoog : diplomitöö | DIGAR". *www.digar.ee*. Originaali arhiivikoopia seisuga 31. juuli 2023. Vaadatud 31. juulil 2023.
2. ↑  "Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia". *Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia*. Vaadatud 25. juulil 2023.
3. ↑  "Vaks, Julius - Eesti Entsüklopeedia". *etbl.teatriliit.ee*. Vaadatud 25. juulil 2023.
4. ↑  "Marcelle", *Vikipeedia*, 16. august 2018, vaadatud 25. juulil 2023
5. ↑  "Tallinna garnison", *Vikipeedia*, 14. juuli 2023, vaadatud 25. juulil 2023
6. ↑  "Esileht". *Tallinna Muusika- ja Balletikool MUBA*. Vaadatud 25. juulil 2023.
7. ↑  "Gnessinite-nimeline Venemaa Muusikaakadeemia", *Vikipeedia*, 2. juuli 2016, vaadatud 25. juulil 2023
Christian Friedrich von Segelbachi hauakivi. Volkovo luteri kalmistu Peterburis
**Christian Friedrich Segelbach** (28. aprill 1763 Erfurt – 7. august 1842 Peterburi) oli usuteadlane, filosoof ja loodusteadlane.

Segelbach oli kingsepa poeg. Ta õppis 1780–1789 Erfurdi Ülikoolis, oli sealsamas eradotsent 1796. aastal, õppis 1782–1783 ka Jena Ülikoolis ja õpingute kõrvalt jutlustas Jena ülikooli kirikus. Perekondlikel põhjustel ei saanud ta Jena ülikooli lõpetada ja pidi Erfurti tagasi pöörduma. Seal kaitses ta väitekirja, sai doktorikraadi ning pidas eradotsendina kuni 1796. aastani loenguid ajaloost, matemaatikast ja filosoofiast.

Rahaliste raskuste pärast pidi Segelbach kolima Venemaale, kus ta töötas Peterburi peamises saksa koolis, kus õpetas filosoofiat, usuõpetust ja kirikulugu peaaegu 14 aastat.

1810 valiti Segelbach Tartu ülikooli korraliseks kirikuloo professoriks ja sellena töötas ta 1823. aastani. Suurema osa sellest ajast oli ta ühtlasi koolikomisjoni liige ja esimees. Aastatel 1811–1814 oli ta ühtlasi Tartu gümnaasiumi ja teiste Tartu koolide direktor.
**Heinrich Nauckhoff** (1659–1722) oli Rootsi sõjaväelane (ooberstleitnant), kes osales Eestimaa aadlilipkonna koosseisus Põhjasõjas.

Elulugu
-------

Heinrich Nauckhoff sündis 1659. aastal Hans Nauckhoffi ja Margareta Baranoffi peres.

Nauckhoff astus sõjaväeteenistusse 1678. aastal. 1700. aastal ülendati ta Eestimaa aadlilipkonnas leitnandiks ning järgmisel aastal rittmeistriks. Samas üksuses teenis ka tema vend Reinhold Nauckhoff, kes hukkus 1700. aastal Narva lahingus.

1708. aasta 16. augustil rkj osales Nauckhoff Vinni lahingus. 6. augustil juhatas ta ühte luuresalka, mis üle Purtse jõe tungides venelaste poolt hävitati. Nauckhoff langes vangi ning naasis Liivimaale alles 1722. aastal. Ta suri sama aasta 30. augustil.

Viited
------



1. ↑  "Lt. Col. Henrik Nauckhoff". Vaadatud 13.12.2023.
2. 1 2  "Karl XII:s officerare. Biografiska anteckningar". Nauckhoff, Henrik. Vaadatud 13.12.2023.
3. ↑  "VINNI LAHING algas Vene tragunite ja kasakate rünnakuga". Vaadatud 13.12.2023.
Varbla Kool (august 2015)
Varbla Põhikool ja virmalised (7. oktoober 2015)
Varbla keskus (2016)
**Varbla Kool** on põhikool Pärnu maakonnas Lääneranna vallas Varbla külas.

Kooli direktor on Urmas Reinfeldt.

Ajalugu
-------

Kool asutati 1857 Varbla vallakoolina. 1910 muudeti kool Varbla ministeeriumikooliks. Riik andis 1912. aastal loodud kooli ehitamiseks 2000 rubla ja sisustuse valmistamiseks 500 rubla, muud kulud kattis Saulepi vald. Kokku maksis koolimaja valmimine 6800 rubla.

1940 töötas kooli juures Varbla Tütarlaste Täienduskool, kus õpetas Adele Sillenberg.

1962 muudeti kool Varbla 8-klassiliseks kooliks. 1988 muudeti kool Varbla 9-klassiliseks kooliks. 1991 sai kooli nimeks Varbla Põhikool.

2009 hakkas kooli juures tegutsema ka Varbla Lasteaed. 2016 liideti Varbla Lasteaed Varbla Põhikooliga ja uue asutuse nimeks sai Varbla Kool.

Alates 31. augustist 2024 jätkab Varbla Kool kuueklassilisena ja koolieelse lasteasutusena. Õpilaste vanemad kaebasid valla otsuse kohtusse.

Alates õppeaastast 2024/25 tegutseb kool Lääneranna gümnaasiumi juhtimise all.

Viited
------

1. ↑   (vaadatud 11.08.2017)
2. 1 2 3 4   (vaadatud 11.08.2017)
3. ↑  Talving, Hanno (1. mai 2023). "Pudrusõda Saaremaal: maarahvas tsaarivalitsuse ministeeriumikoolide vastu – Imeline Ajalugu". *Imeline Ajalugu*. Vaadatud 14. juulil 2023.
4. ↑  "Lääneranna vald otsustas hoolimata elanike protestist mitu kooli sulgeda" ERR, 24. märts 2023
5. ↑  "Kõik Lääneranna koolid pöördusid valla vastu kohtusse" Delfi, 3. mai 2023
6. ↑

Välislingid
-----------

* Kooli veebileht
**Ruth-Helene Melioranski** (sündinud 30. augustil 1973) on Eesti disainer ja disainiteadur, Eesti Kunstiakadeemia disainiteaduskonna dekaan. Alates 2022. aastast on ta Põhja- ja Baltimaade disaini-, meedia- ja kunstikõrgkoolide koostöövõrgustiku juht. Disaini- ja arhitektuuribüroo MELIORAD partner.

Haridus
-------

* 1998 Eesti Kunstiakadeemia, tootedisain, BA
* 2001 Eesti Kunstiakadeemia, tootedisain, MA

Tähtsamad projektid
-------------------

2021-2022 Erivajadustega laste ja nende perekondade selged, terviklikud ja inimkesksed teekonnad 
Autorid: Melioranski, Ruth-Helene; Jürgens, Triin; Saare, Liis 
Tellija: Sotsiaalministeerium

2021 Endoproteesimise terviklik, koostöine ja inimkeskne raviteekond
Autorid: Melioranski, Ruth-Helene; Mõtus, Maarja; Raudne, Riina; Kärp, Tanel
Tellija: Haigekassa

2020-2021 Ligipääsetavuse rakkerühma teenuste suunajuht

Tunnustus
---------

* 2001 Eesti Sisearhitektide Liidu aastapreemia parima seeriatoote eest koos Ingmar Melioranskiga
* 2002 EASi regionaalsete infopunktide disainikonkursi 1. koht

Publikatsioonid
---------------

Kõiki kaasava elukeskkonna kavandamine & loomine (2012) 
Falkenberg, Valeri; Kotsjuba, Daniel; Lepik, Pille-Riika; Levald, Andres; Lillemaa, Margit; Lubjak, Ivar; Maas, Hille; Melioranski, Ruth-Helene; Mikola, Alo; Peetsalu, Kristiina; Pukk, Maria; Rummel, Kristi; Vaikla, Tüüne-Kristin; Valk, Veronika. Tallinn: Eesti Arhitektuurikeskus, Eesti Disainikeskus ja Eesti Kunstiakadeemia .

Kuidas leiutada jalgratast? Disainimeelselt ettevõtlusest (2012) 
Ionel Lehari, Lylian Meister, Ruth-Helene Melioranski, Martin Pärn, Janno Siimar. Tallinn: Eesti Disainikeskus ja Eesti Kunstiakadeemia .

THE FUTURE OF DESIGN SUPPORT: What Can We Learn From Design Support Experience in the UK, Estonia and Turkey? (2017)
Gulari, Melehat Nil; Er, Ozlem; Fremantle, Chris. The Design Journal.

The Changing Role of the Designer in the Domain of Design for Health and Wellbeing Exemplified by Educational Case Studies. (2020)
Melioranski, Ruth-Helene; Alhonsuo, Mira & Kuusk, Kristi.

AVATUD JA HÄGUS Tärkavate disainipraktikate kaardistamine. (2020)
Melioranski, Ruth-Helene; Pärn, Martin. Tallinn: Eesti Disainikeskus.

Viited
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑
7. ↑
Anton Heinrich Springer
**Anton Heinrich Springer** (13. juuli 1825 Praha – 31. mai 1891 Leipzig) on üks esimesi saksa kunstiajaloolasi 19. sajandil.

Elulugu
-------

Anton Springer õppis Prahas filosoofiat ja ajalugu ning sai doktorikraadi sealsamas. Samas täiendas ta ennast alates 1846. aastast reisidel mööda Saksamaad ja Itaaliat ning hiljem Belgias, Prantsusmaal ja Inglismaal kunstiajaloo alal. 1847. aastal kaitses ta Tübingenis väitekirja Georg Wilhelm Friedrich Hegeli ajalookäsitluse kohta ja sai oma teise doktorikraadi. Vahepeal oli ta ka poliitiliselt väga aktiivne. 

1848. aastal hakkas ta Praha ülikoolis pidama loenguid revolutsiooniajastuste ajaloost, aga pidi oma radikaalsete vaadete pärast Prahast lahkuma. Seejärel oli Springer 1852–1872 Bonni ülikoolis dotsent ning täitis alates 1860. aastast vastasutatud kunstiajaloo professuuri. Pärast lühikest perioodi õppejõuna Strasbourgis asus ta Leipzigi Ülikooli filosoofiateaduskonna vastavatud kunstiajaloo õppetooli keskaegse ja uuema kunsti ajaloo professoriks. 

Tema õpilaste seas olid muuhulgas hilisemad tuntud kunstiteadlased Adolph Goldschmidt, Wilhelm Vöge ja Paul Clemen.
**Lüganuse Kool** (varem **Lüganuse Keskkool**, enne seda **Püssi Keskkool**) on põhikool Ida-Viru maakonnas Lüganuse vallas Lüganuse alevikus. Kooli direktor on Tõnu Lont.

Esimesed kirjalikud teated koolist Lüganusel pärinevad 1644.

Aastani 1926 tegutses kool Erra-Liival. Seejärel koliti vastvalminud Püssi kooli (6-klassiline algkool). Sõja ajal hävinenud Püssi mõisa varemeile ehitati eelnevalt valmis esinduslik paekivihoone.

Hiljem nimetati õppeasutus Püssi 7-klassiliseks kooliks. 1956 sai kooli nimeks Püssi Keskkool. 1989 nimetati kool ümber **Lüganuse Keskkooliks**. 2018 muudeti gümnaasium põhikooliks.

2022. aastal plaaniti 60 õpilasega kool sulgeda, kuid lapsevanemad vaidlustasid selle otsuse kohtus.

Õppeaastast 2024/25 liitub kool koos kahe teise Ida-Virumaa kooliga Kiviõli Riigikooliks.

Viited
------

1. 1 2 3   (vaadatud 28.06.2017)
2. ↑  register.muinas.ee/public.php?menuID=monument&action=view&id=13940"
3. ↑  "Lapsevanemad said Lüganuse kooli sulgemise otsusele esialgse õiguskaitse" ERR, 4. mai 2022
4. ↑  Peegel, M. (2024). Paarkümmend väikekooli lõpetab tegevuse iseseisva asutusena. ERR, 2. veebruar 2024. 2. veebruar 2024,

Välislingid
-----------

* Lüganuse Kooli koduleht
* Lüganuse Keskkooli kunagine koduleht
**Karl Arengu** (kuni 1936. aastani **Karl Grauen**) (19. juuni 1892 Kroonlinn, Peterburi kubermang, Venemaa keisririik – 14. juuni 1942 Solikamsk, Molotovi oblast, NSV Liit) oli Eesti sõjaväelane (kolonelleitnant).

Karl Grauen teenis Esimeses maailmasõjas Venemaa keisririigi armees, kus ülendati ülesnäidatud vahvuse eest 1914. aastal ohvitseriks. Eesti Vabadussõja ajal teenis Ukrainas, Ukraina suurtükiväes ning osales Nõukogude-Ukraina sõdades aastatel 1917–1918 ja 1919–1921. Pärast sõdade lõppu teenis Poola sõjaväes.

Karl Grauen naasis Eestisse 1920. aasta suvel, ning jätkas teenistust Eesti Rahvaväe suurtükiväes, kus tõusis 1925. aastal 6. Suurtükiväegrupi ülemaks. 

Aastatel 1930–1934 oli Karl Grauen 1. Soomusrongirügemendi ülema abi, 1931. aastal ülendati kolonelleitnandiks. Alates 1936. aastast teenis 3. Suurtükiväegrupi ülemana.

Arreteeriti 3. juulil 1941, hukati 14. juunil 1942. aastal NSV Liidus Molotovi oblastis Solikamskis.

Välislingid
-----------

* Ohvitseride andmekogu
**Noorte Kotkaste Ustava Sõpruse märk**, lühendatult **Ustava Sõpruse märk**, on autasu Noorte Kotkaste organisatsiooni aitamise ja abi osutamise eest.

Ustava Sõpruse märk antakse toetajaliikmele või koostööpartnerile, kes on organisatsiooniga koostööd teinud vähemalt viis aastat või abistanud mõne üleriigilise ürituse korraldamisel ning keda on eelnevalt tunnustatud Aitaja märgiga.

Ustava Sõpruse märgil on emailrõngal kotkamärk, mida ümbritseb neli taimekujutist. Taimekujutisi ühendab nelja ornamendiga kaunistatud lint. Märki kantakse rinnas vasakul pool või selle miniatuuri erariiete revääril.

1939. aastal sai selle märgi Johan Laidoner.

Viited
------

1. ↑  "Kaitseliidu struktuuriüksuse Noored Kotkad sümbolid, eraldus- ning teenetemärgid ning ergutuste ja tunnustuste kohaldamise põhimõtted" (PDF). 2004. Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 30. november 2016.
2. ↑  "Sümbolid, eraldus- ning teenetemärgid lisad 1-14" (PDF). *Lisa 11*. 2016. Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 13. aprill 2018.
3. ↑  "Noorkotkaste kõrgemad teenetemärgid President K. Pätsile ja kindral J. Loidonerile". *Uus Eesti*. 15.01.1939. Vaadatud 14.01.2019.

Välislingid
-----------

* Noorkotkaste tunnustus Haaslava vallale (pilt märgist)
**Carnival Miracle** on laevakompaniile Carnival Corporation & plc kuuluv ristluslaev, mida opereerib maailma suurim kruiisiettevõte Carnival Cruise Lines.

Carnival Miracle'i sõsarlaevad on Carnival Spirit, Carnival Legend, Carnival Pride ning teistsuguse korstnaga Costa Atlantica ja Costa Mediterranea. 

Carnival Miracle on ehitatud Kvaerner Masa-Yardsi laevatehases Helsingis. Laeva ehitus maksis 375 miljonit USA dollarit. Laev lasti vette 1. septembril 2003. 17. jaanuaril 2004 anti laev tellijale üle.

Laev on 292,5 m pikk ja 32,2 m lai, tema süvis on 8,0 meetrit. Laeval on 12 tekki. Laeva kogumahutavus on 88 500.

Laeva masinaruumis on 6 Wärtsilä diiselmasinat, mille koguvõimsus on 62,37 MW. Laeva sõuseadme moodustavad 2 ABB põtkurit, millest kummagi võimsus on 17,6 MW ja koguvõimsus seega 35,2 MW. Laev suudab arendada kiirust 22,0 sõlme.

80% laeva kajutitest on merevaatega ja neist omakorda 80% eraldi rõduga. Iga kajuti kõrval on suur pilt kuulsast filmist või jututegelasest, näiteks pikast John Silverist.

Laeval on kohti 2124 reisijale. Laevaperes on 934 liiget.

Carnival Cruise Linesi laevadele ebatüüpiline on 11-korruseline aatrium Metropolis, millel on rubiinpunasest klaasist katus, ühtlasi osa Y-kujulisest korstnast.

Laev ristiti 27. veebruaril 2004 Floridas Jacksonville'is. Laeva ristiemaks sai Jessica Lynch. Juba samal päeval alustas laev oma esmareisi. Laeva kodusadam on Panamá.

Laev korraldab ristlusreise Kariibi merel, mis väljuvad Floridast Fort Lauderdale'ist. Suvekuudel sõidab ta ka New Yorki. Tüüpiline reis kestab 8 päeva.

Prognoosi kohaselt läbib Carnival Miracle 2013. aasta märtsis Panama kanali ja hakkab baseeruma Ameerika idarannikul. Tõenäolisemalt võtab ta üle Carnival Splendori koha, korraldades talviti reise Los Angelesest Mehhikosse ja Hawaiile ning suviti Seattle'ist Alaskale.

Viited
------

1. ↑  Laeva kutsung, IMO-number, online-asukoht ja pildid saidil marinetraffic.com
2. ↑  "Fakta om fartyg". Originaali arhiivikoopia seisuga 26.05.2012. Vaadatud 3.08.2013. (rootsi keeles)
3. ↑  Jessica Lynch To Serve As Godmother of Carnival Miracle (inglise keeles)

Välislingid
-----------

 Carnival Miracle – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Carnival Miracle'i sait (inglise keeles)
**Klasteranalüüs** (ingl. *cluster analysis*) on informaatikas objektide klastriteks rühmitamise ehk klasterdamise moodus.

Klasterdamine toimub objektidevahelist "kaugust", "lähedust" või "sarnasust" iseloomustavate parameetrite alusel. Klasteranalüüs on mitmemõõtmeline.

Kahemõõtmeline klasteranalüüs (kahe erineva parameetri alusel saadud klastrid)
Klasterdada võib nii suvalisi objekte kui ka kindlat liiki objekte erinevatest aspektidest. Kui parameetrid on vaatlusandmed (valimid), siis on klasterdamine seotud statistilise andmetöötlusega (ingl. *data clustering*). Kui klasterdamine on hierarhiline, siis kattub see taksonoomiaga.

Klasteranalüüsi võtteid kasutatakse ka *kujundite äratundmises* (ingl. *pattern recognition*), isokvantanalüüsis, masinõppes jm. Klasterdamine (ingl. *clustering*) on uurimisandmete analüüsi esmaülesanne.

Viited
------

1. ↑  B. S. Everitt, S. Landau, M. Leese. 2009. Cluster Analysis (4th edition) ISBN 978-0340761199

Välislingid
-----------

* Klasteranalüüs majanduses (PDF)
**Haffi tõbi** on haigus, mis seisneb selles, et ööpäeva jooksul pärast kala söömist hakkavad skeletilihased kiiresti lagunema. Ka haige neerud võivad üles öelda. Umbes 1–2% haigestunutest sureb, ülejäänud tavaliselt tervenevad täielikult.

Esimest korda täheldati Haffi tõbe 1924 Läänemere kaldal Preisimaal Wisla ja Kaliningradi lahe rannikul. Haff tähendab osaliselt või täielikult suletud estuaari rannavalli või sääriga, enamasti madalad ja soojad, soodne veeõitsenguteks. Esimesed haigusjuhud esinesid haffide juures ja sealt ka nimetus haffi tõbi.

Järgneva 15 aasta jooksul täheldati tuhatkonda haigusjuhtu inimestel, lindudel ja kassidel, peamiselt suvel ja sügisel. Haigust seostati kalade, eriti angerja, haugi ja lutsu söömisega. Hiljem on esinenud ainult üksikud haigusjuhud, peamiselt NSV Liidus ja Saksamaal. Venemaal nimetatakse seda haigust mitmeti, sealhulgas Juksovski-Sartlani tõveks, sest inimesed on haigestunud Leningradi oblastis asuva Juksovski järve (1934–1936) ja Novosibirski oblastis asuva Sartlani järve lähedal (1947–1948). Haigus on nii haruldane, et mõnel aastal ei täheldata maailmas ühtki haigusjuhtu. Siiski on seda viimastel aastatel leitud näiteks USA-st ja Hiinast.

Haigust põhjustab mingi kalades sisalduv mürk, mille täpne olemus on veel välja selgitamata. USA 1997. aasta haiguspuhangut uuris Haiguste Kontrolli ja Ennetamise Keskus, kes leidis selles piirkonnas elanud kaladest ühe heksaanis lahustuva mittepolaarse lipiidi, mis tekitas katsehiirtel samasuguseid nähtusid. Seda mürki ei saa toidust kõrvaldada kuumutamisega, sest kõik 6 sel aastal USA-s haigestunut olid söönud küpsetatud või praetud kala.

Tõenäoliselt muutub kala söömine ohtlikuks, kui kala toitub toksilisest planktonist. Üks ja sama vetikaliik võib mõnikord olla mürgine, mõnikord mitte. Mürkide tootmist soodustavad soe vesi ja toitesoolade rohkus. On ka oletatud, et kalad on söönud tungalteraeoseid ja et tungalterad on kasvanud kaldaäärsel pillirool, samuti on peetud võimalikuks, et mürk pärineb tsüanobakteritest. On väidetud, et need mürgid on kalast kadunud pärast poole aasta pikkust kuivatamist.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Epp Laugaste. Ka ohtlikud vetikad on osa me järvedest[*alaline kõdulink*] "Postimees", 6. september 1998
2. ↑  Юксовско-Сартланская болезнь // Малая медицинская энциклопедия, 6. kd. Moskva 1991—1996.
3. ↑  "Nauka i žizn", juuli 2009
Kirjanik Sirly Hiiemäe jõudehetkel
**Sirly Sulepea Hiiemäe** (sündinud 4. juulil 1976 Tallinnas) on eesti kirjandusteadlane, pedagoog, tervishoiutöötaja, koolitaja ning kirjanik.

Haridus
-------

Õppis 1983–1991 Lembit Pärna nimelises Tallinna 42. Keskkoolis, seejärel 1991–1996 Tallinna Meditsiinikoolis õenduserialal. 2001–2006 õppis Tallinna Ülikoolis eesti filoloogiat. 2011–2013 õppis Tallinna Tervishoiu Kõrgkoolis õendust.

2014 kaitses Tallinna Ülikoolis kirjandusteaduse alal magistritöö teemal "Sõda ja inimene Lilli Prometi teostes "Pimedate akende ajal" ning "Tüdrukud taevast"".

2020–2022 õppis Tartu Ülikoolis ja omandas haridusteaduse magistri. 

### Töö ja tegevus

On töötanud meditsiiniõena, sõnaraamatute koostajana[*viide?*], suhtekorraldajana[*viide?*].

Kuulunud Eesti Õdede Liitu[*viide?*], mille raames on olnud streigiesindaja[*viide?*], usaldusisik[*viide?*] ja konverentside moderaator[*viide?*].

Alates 2014. aastast töötab eesti keele, kirjanduse ja loovkirjutamise õpetajana[*viide?*].

Alates 2016. aastast õpetab erinevatele rahvastele eesti keelt. 

Alates 2023. aastast annab hääle,- kõne,- ja esinemisekoolitusi. 

### Looming

* 2006 – TEA Saksa-eesti koolisõnastik, grammatika lisaosade koostaja
* 2007 ja 2014 – artiklid ajakirjades Eesti Naine ja Elu Lood ("Suitsetamise kahjulikkusest" märts 2007, "Tülikad külalised" mai 2007, "Pihkudesse haaratud hing" august 2014, "Ilmeka sulega Lilli Promet" detsember 2014)
* 2012 – debüütromaan ***"Elu hinnakiri"*** (kirjastus Tänapäev)
* 2018 – romaan ***"Bucket list"*** (kirjastus Hea Tegu)
* 2019 – biograafia ***"Kirjanik kübaraga. Lilli Prometi lugu"*** (kirjastus Eesti Raamat)
* 2019 - romaan ***"Jalgadega ajamullas"*** (kirjastus Eesti Raamat)
* 2021 - biograafia ***"Ja kõik läheb mööda. Kirjanik Aimée Beekman"*** (kirjastus Eesti Raamat)
* 2022 - romaan ***"Kõrkjaarm"*** (erakirjastus)

Välislingid
-----------

* Blogi sissekanne, 2008
**Jakob Vares** (1. aprill 1890 Aidu Paistu vald, Viljandimaa – 2. juuli 1942 Ussollagi vangilaager, Solikamsk Venemaa) oli Eesti politseinik.

Jakob Vares õppis Viljandi Linnakoolis, asus seejärel Moskvasse, kus teenides apteegis sooritas reaalkooli lõpueksami. Jätkas õpinguid Petrogradis kõrgematel põllumajanduskursustel ja Riia polütehnikumis. 1911. aastal astus ta Venemaa keisririigi sõjaväkke, kust vabanes 1912. aastal tagavaraväeohvitserina. Teenis Venemaa keisririigi sõjaväes ja võitles Esimeses maailmasõjas, langes 23. oktoobril 1914 haavatuna vangi. 

1917. aastal tuli Jakob Vares Eestisse tagasi, oli novembrist 1918 kuni septembrini 1919 Viljandimaa miilitsaülem ja Viljandi komandant. Organiseeris Viljandi maakonna komandandina 36–45-aastaste meeste mobilisatsiooni Paistu, Tarvastu, Suure-Jaani ja Kõpu kihelkonnas ning moodustas mobiliseeritutest komandandi komandod Viljandimaa igasse kihelkonda. Komandandi komandode koosseisudest formeeriti hiljem 6. jalaväepolgu 4. pataljoni 13. ja 14. roodud Viljandi maakonna sisemiseks kaitseks. Jakob Vares määrati ka 4. pataljoni ülemaks. 1920. aastate algul töötas ta Põllutööministeeriumis ja oma talus. 

1925. aastal läks Jakob Vares tagasi politseiteenistusse, oli aasta lõpuni Petseri maakonna politseiülem, seejärel Võru-Petseri abiprefekt, 1. aprillist 1927 Viljandi-Pärnu abiprefekt, alates 1. augustist 1931 Tartu-Valga prefekt. 2.–27. juunini 1933 oli Jakob Vares Jaan Tõnissoni valitsuse poolt ametist vabastatud. 1. septembril 1934 nimetati Jakob Vares Viljandi-Pärnu prefektiks. 

19. septembril 1940 arreteeriti ta NKVD poolt kodutalus.

Välislingid
-----------

* Ohvitseride andmekogu
* Sünnipäevi: Viljandi-Pärnu prefekt J. Vares 50-a, Uus Eesti, nr. 84, 30 märts 1940
**Rasvlahustuvate vitamiinide** puhul tähistab üks ja seesama suur täht (A, E, K, F, D) väga sarnase ehituse ja toimega ühendite gruppi, mille üksikesindajat nimetatakse **vitameeriks**.

Oluline on nende puhul meeles pidada, et kuna nad on **rasvlahustuvad**, siis nende imendumine, varude salvestumine ja talitlus organismis sõltuvad toiduga saadavate lipiidide (rasvade) olemasolust ja organismi rasvkoe hulgast. Enamikku neist saab ainult loomsetest toiduainetest: liha, piim, munad, kala jne.

Inimestel, kes peavad rasvavaest dieeti, ei tarbi liha- ega piimatooteid või nälgivad ja kelle organismi rasvaprotsent on alla optimaalse taseme, on tõsine oht nende vitamiinide defitsiidi tekkeks. 

Ekstreemsematel juhtudel võib see põhjustada probleeme kogu organismi ainevahetuses ja talitluses.

Rasvlahustuvad vitamiinid
-------------------------

* **A-vitamiin** retinoidid retinool
* **D-vitamiin** ehk kaltsiferoolid
* **E-vitamiin** ehk tokoferoolid
* **K-vitamiin** ehk naftokinoonid
* **Q-vitamiin** ehk ubikinoonid
* **F-vitamiin** ehk linoolhape ja alfalinoleenhape

Algselt vitamiinide nomenklatuuri arvatud rasvlahustuvatest vitamiinidest omavad osad A-vitamiinid ja K-vitamiinid vesilahustuvaid derivaate, mida kasutatakse terapeutilistel eesmärkidel ja toidulisaainetena.

Vaata ka
--------

* Vesilahustuvad vitamiinid
* Vitamiinid

Viited
------

1. ↑  David A. Bender, "Nutritional Biochemistry of the Vitamins", 2nd ed, Cambridge University Press, lk 2, 2003, ISBN:9780521803885, Veebiversioon (vaadatud 27.08.2013) (PDF)
**Marie Voore** (kuni 1922. aastani **Marie Ilves**, 1922–1926 **Marie Vormansik**; 12. oktoober 1896 Taevere vald, Viljandimaa – juuni 1974) oli eesti keemik ja õpetaja.

Õppis aastatel 1917–1918 Tartu Ülikooli füüsika-matemaatika- ja aastatel 1919–1923 matemaatika-loodusteaduskonnas, lõpetas 1923. aastal keemiamagistrina (*mag chem*). Akadeemiliselt oli ta EÜS Põhjala liige.

1923–1926 Tallinna Kaarli gümnaasiumi loodusloo õpetaja, alates 1926 Kloostri algkooli õpetaja. Kloostri põllumeeste konvendi liige, Rahvuskogu esimese koja ainus naiskandidaat (12. valimisringkonnas).

Isiklikku
---------

Tema õde oli esimene eesti naisarhitekt Paula Ilves-Delacherie.

Ta abiellus 1922. aastal Jüri Voorega (tollal Georg Vormansik). 

Tema poeg oli soomepoiss ja Kanada arhitekt Kaljo Voore.

Viited
------

Kirjandus
---------

* Mari Voore uudistalus. Uus Eesti nr 314, 19. november 1936. Lk 7

Välislingid
-----------

* *Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944*
* Haud Tallinna Metsakalmistul
**Alois Alzheimer** (ametlikult **Aloysius Alzheimer**; 14. juuni 1864 Marktbreit – 19. detsember 1915 Breslau) oli saksa neuroloog ja psühhiaater. Ta kirjeldas esimesena preseniilset dementsust, mis nimetati hiljem Alzheimeri tõveks.

Alzheimer sündis notari perekonnas. Ta õppis Aschaffenburgi, Tübingeni, Berliini ja Würzburgi ülikoolis, lõpetades viimase 1887. 1888 hooldas ta 5 kuud vaimuhaigeid naisi ja asus siis tööle Frankfurdi riiklikku hullumajja. Selles asutuses töötaski ta järgmised veerand sajandit. Tema kaastööliste hulka kuulusid hullumaja direktor Emil Sioli (1852–1922), kolleeg Franz Nissi (1860–1919) ja õpilane Gaetano Perusini (1879–1915).

Alzheimer oli ajakirja Zeitschrift für die gesamte Neurologie und Psychiatrie kaasasutaja ja -väljaandja. Suuremas osas oma hilisemast tööst aju patoloogia alal kasutas ta Nissi meetodit kudede värvimiseks hõbeda abil, et need mikroskoobi all paremini näha oleksid. Kuid Alzheimer ei kirjutanud ühtki sellist raamatut, mida päris tema enda teoseks saaks nimetada.

1901. aastal jälgis ta Frankfurdi hullumajas Auguste Deterit (1850–1906), kellel ilmnesid käitumishäired ja lühiajalise mälu kaotus. Pärast Deteri surma laskis Alzheimer tema aju ja haigusloo tuua Münchenisse, kus ta töötas Emil Kraepelini laboratooriumis. 3. novembril 1906 peetud ettekandes kirjeldas ta esimest korda preseniilse dementsuse patoloogiat ja kliinilisi sümptomeid. Kuid 1997. aastal avastati uuesti need preparaadid, mille uurimise põhjal Alzheimer oma ettekande tegi, ja see võimaldab tema haiguslookirjeldust uuesti hinnata.

Sel ajal oli saksa keel teaduses, eriti psühhiaatrias ülemaailmselt levinud. Kraepelin avaldas raamatu, milles kirjeldas seda tõbe Alzheimeri tõvena, ja see tegi Alzheimeri maailmakuulsaks. Juba 1911 diagnoositi Alzheimeri tõbi esimest korda Ameerika Ühendriikides.

1912 määrati Alzheimer Breslau ülikooli psühhiaatriaprofessoriks. 1915. aasta detsembri keskel ta haigestus. Tõenäolisemalt sai ta streptokokknakkuse, millega kaasnesid reumaatiline palavik ja neerupuudulikkus. Ta suri nädala aja jooksul südamepuudulikkusse Breslaus (tänapäeva Wrocław Poolas).

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Alois Alzheimer** |
Järvakandi kalmistu (september 2011)
**Järvakandi kalmistu**, hiljem ka **Kehtna kalmistu** on kalmistu Rapla maakonnas Kehtna vallas Lellapere külas. Ajalooliselt jäi see Harjumaale Rapla kihelkonda.

Ajalugu
-------

1854. aastal rajatud Järvakandi mõisa kiriku juurde olevat rajatud ka kalmistu, mida olevat laiendatud 1860. ja 1877. aastal. Seni pole teada, kus see kalmistu asus, sest tänase Järvakandi kalmistu kohal pole varasematel kaartidel kujutatud kalmistut.

Tänane Järvakandi kalmistu rajati 1922. aastal ja pühitseti 10. detsembril 1922. See on tänaseni säilitanud Järvakandi kalmistu nime, vaatamata kõrvalasuva Järvakandi Peetri kiriku nime muutmisele Kehtna Peetri kirikuks.

Esimene kalmistule maetu oli Krõõt Kiova (3.03.1845–10.01.1923)

Kalmistu tunnistati 1997. aastal riiklikuks kultuurimälestiseks.

Vaata ka
--------

* Järvakandi alevi kalmistu

Viited
------

1. 1 2  Järvakandi kalmistu kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 24. november 2018)
2. ↑  *"Ehstlands Kirchen und Prediger seit 1848. Im Anschluss an "Ehstlands Geistlichkeit von H. R. Paucker" zusammengestellt von E. P. H. Paucker"*. Reval 1885. Lk 9–10

Välislingid
-----------

* Järvakandi kalmistu kultuurimälestiste riiklikus registris
**Juhan Weidenstrauch** (13. mai (vkj)/ 25. mai 1880 Kloostri vald, Harju-Madise kihelkond, Harjumaa – 12. juuni 1930 Tallinn) oli eesti ajakirjanik ja fotograaf. 

Ta lõpetas Paldiski linnakooli, mille järel oli lühemat aega meremees. Ta alustas kutselise ajakirjanikuna "Postimehe" juures Tartus ja "Sõna" juures Tallinnas, pärast töötas ta "Päevalehes", „Virulases" ja „Meie Elus" ning tegutses ka pilkelehe „Kilk" toimetajana.

Ta mobiliseeriti 1914. aastal Venemaa sõjaväkke Esimeses maailmasõjas, kus teenis suurtükiväelasena Vene läänerinnetel. Ta viibis kogu teenistuse jooksul ainult paar nädalat puhkusel ning tema tervis sai sõjas tugevasti kannatada. Tema auaste sõja lõpuks oli nooremallohvitser (nooremfeuerverker).

Pärast sõda töötas „Tallinna Teatajas" ja „Kajas" ning tegi kaastööd mitmele ajakirjale („Kodu", "Tallinna Post" jt).

Ta suri 12. juunil 1930 nakkushaiglas Tallinnas kopsu- ja neerutuberkuloosi ning maeti 15. juunil 1930 Paldiski luteri kalmistule.

Looming
-------

Ta lõi eesti keelde uue tehissõna "kahur".

Ta oli tuntud följetonist, aga kirjutas ka novelle, mere- ja jahimehejutte.

* J. Strauch. "Pilke wälgud. Kogu pilkelookesi". Tallinn 1912
* "Mere võit". Tallinn 1929

Liikmesus
---------

* Eesti Ajakirjanike Liidu asutajaliige

Viited
------

1. ↑  EELK Harju-Madise koguduse personaalraamat 1881–1900. Eesti Rahvusarhiiv, RA EAA.3160.1.14. Lk 108
2. ↑  Udo Uibo. "Kahur". Horisont nr 1, jaanuar 2019. Lk 9

Kirjandus
---------

* "Ajakirjanik Juhan Weidenstrauch 50-aastane". Kaja nr 120, 24. mai 1930. Lk 4
* "Juhan Weidenstrauch surnud". Päevaleht nr 157, 13. juuni 1930. Lk 5

Välislingid
-----------

* Eesti biograafiline andmebaas ISIK
Cengiz Ünder (2018)
**Cengiz Ünder** (sündinud 14. juulil 1997 Sındırgıs) on Türgi jalgpallur. Ta mängib parema äärepoolkaitsjana Türgi kõrgliigaklubis Fenerbahçe ja Türgi jalgpallikoondises.

Ta alustas klubikarjääri kodumaal Altınordus. Klubi põhimeeskonnas tegi ta debüüdi 2014. aastal ning mängis hooaegadel 2014–15 ja 2015–16 klubiga Türgi esiliigas.

2016. aastal liitus ta Türgi kõrgliigaklubiga İstanbul Başakşehiriga. Hooajal 2016–17 lõi ta Türgi kõrgliigas seitse väravat ja tuli klubiga liigas teisele kohale.

2017. aastal liitus ta Itaalia kõrgliigaklubiga Roma. Üleminekusumma oli 13,4 miljonit eurot. Esimese värava lõi ta klubi meeskonnas 4. veebruaril 2018 liigamängus Hellas Verona vastu. Samal kuul lõi ta värava oma esimeses Meistrite Liiga mängus, kui kohtuti Donetski Šahtariga. Ta sai sellega kõige nooremaks Türgi mängijaks, kes on Meistrite Liigas skoorinud. 2020. aasta septembris suundus ta Romast laenule Inglismaa Premier League'i klubisse Leicester City. 2021. aasta juulis läks ta laenule Prantsusmaa kõrgliigaklubisse Marseille Olympique. 2022. aasta aprillis sõlmis ta Marseillega püsiva viieaastase lepingu, kuid ta jäi sinna veel vaid üheks hooajaks.

2023. aasta augustis naasis ta Türgi kõrgliigasse, kui sõlmis nelja-aastase lepingu Fenerbahçega.

Türgi jalgpallikoondises tegi ta debüüdi 12. novembril 2016 MM-i valikmängus Kosovo vastu. Esimese värava lõi ta juba oma teises koondisemängus 27. märtsil 2017 Moldova vastu. Ta kuulus Türgi koondisse 2021. aasta Euroopa meistrivõistlustel.

2018. aastal valiti ta Türgi aasta jalgpalluriks.

Viited
------

1. ↑  "Roma complete the signing of Cengiz Under". www.asroma.com. Vaadatud 13.12.2018
2. ↑  "Marsilya, Cengiz Ünder'i resmen kadrosuna kattı!".
3. ↑  "Fenerbahçemize hoş geldin Cengiz Ünder" (türgi). Fenerbahçe S.K. 13. august 2023. Vaadatud 13. augustil 2023.
4. ↑  "Cengiz Ünder transferinin sonuçlanması hk" (türgi). KAP. 13. august 2023. Vaadatud 13. augustil 2023.

| * v
* r
Fenerbahçe SK jalgpallurid  –  Süper Lig |
| --- |
| 

* 1 Akaydin
* 4 Aziz
* 5 Yüksek
* 6 Djiku
* 7 Kadıoğlu
* 8 Yandaş
* 9 Džeko (k)
* 10 Tadić
* 11 Kent
* 14 Peres
* 15 King
* 16 Müldür
* 17 Kahveci
* 18 Lincoln
* 20 Ünder
* 21 Osayi-Samuel
* 22 Nayir
* 23 Batshuayi
* 24 Oosterwolde
* 26 Zajc
* 27 Crespo
* 28 Elmaz
* 35 Fred
* 40 Livaković
* 50 Becão
* 53 Szymański
* 70 Eğribayat
* 99 Mor
* Treener: Kartal

 |

| * v
* r
Türgi koondis  –  UEFA Euro 2020 |
| --- |
| 

* 1 Günok
* 2 Çelik
* 3 Demiral
* 4 Söyüncü
* 5 Yokuşlu
* 6 Tufan
* 7 Ünder
* 8 Toköz
* 9 Karaman
* 10 Çalhanoğlu
* 11 Yazıcı
* 12 Bayındır
* 13 Meraş
* 14 Antalyalı
* 15 Kabak
* 16 Ünal
* 17 B. Yılmaz (c)
* 18 R. Yılmaz
* 19 Kökçü
* 20 Ömür
* 21 Kahveci
* 22 Ayhan
* 23 Çakır
* 24 Aktürkoğlu
* 25 Müldür
* 26 Dervişoğlu
* Treener: Güneş

 | Türgi |
Cédric Bakambu (2016)
**Cédric Bakambu** (sündinud 11. aprillil 1991 Vitry-sur-Seine'is) on Prantsusmaal sündinud Kongo Demokraatliku Vabariigi jalgpallur, kes mängib ründajana Türgi kõrgliigaklubis Galatasaray ja Kongo Demokraatliku Vabariigi jalgpallikoondises.

Klubikarjäär
------------

Ta alustas klubikarjääri Prantsusmaal. 2010. aasta augustis debüteeris ta Prantsusmaa kõrgliigas Sochaux' meeskonnas. Prantsusmaa kõrgliigas lõi ta esimese värava 17. septembril 2011 mängus Lille'i vastu. Nelja hooajaga lõi ta Sochaux' meeskonnas Prantsusmaa kõrgliigas 18 väravat.

2014. aasta septembris sõlmis ta nelja-aastase lepingu Türgi kõrgliigaklubiga Bursaspor. Hooajal 2014/15 lõi ta Türgi kõrgliigas 13 väravat.

2015. aasta augustis sõlmis ta viieaastase lepingu Hispaania kõrgliigaklubiga Villarreal. Bakambu mängis seal kaks ja pool hooaega, mille jooksul lõi ta Hispaania kõrgliigas 32 väravat. Hooajal 2015/16 oli ta UEFA Euroopa Liigas paremuselt teine väravalööja üheksa väravaga. Samal hooajal jõudis ta Villarrealiga Euroopa Liigas poolfinaali, kus kaotati Liverpoolile kahe mängu kokkuvõttes 1:3.

Aastatel 2018–2022 mängis ta Hiina kõrgliigaklubis Beijing Guoan. Hiina kõrgliigas lõi ta kolme ja poole aastaga 48 väravat. 2020. aastal oli ta Hiina kõrgliigas suurim väravakütt (14 väravat).

2022. aasta jaanuaris naasis Bakambu Prantsusmaale, kui sõlmis lepingu Marseillega. Hooaja 2021/22 teises pooles lõi ta Prantsusmaa kõrgliigas 12 mänguga neli väravat.

Hooajal 2022/23 mängis Bakambu Kreeka kõrgliigaklubis Olympiakós. Ta oli sel hooajal Kreeka kõrgliigas parim väravakütt, kui 18 väravat.

2023. aasta juunis sõlmis ta lepingu Araabia Ühendemiraatide klubiga Al-Nasr, kuid ei mänginud seal kordagi, sest juba kuu aega hiljem sõlmis ta lepingu hoopis Galatasarayga. 8. novembril 2023 lõi ta UEFA Meistrite Liiga alagrupimängus värava Müncheni Bayerni vastu.

Koondisekarjäär
---------------

Aastatel 2009–2011 mängis Bakambu Prantsusmaa noortekoondistes. 2010. aastal tuli ta Prantsusmaa kuni 19-aastaste koondisega Euroopa omavanuste meistriks.

2015. aastal otsustas ta Kongo Demokraatliku Vabariigi jalgpallikoondise kasuks. Koondisedebüüdi tegi ta 9. juunil 2015 sõprusmängus Kameruni vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 26. märtsil 2016 Aafrika rahvaste karikavõistluste valikmängus Angola vastu.

Ta on kuulunud Kongo Demokraatliku Vabariigi koondisse 2017. 2019. ja 2024. aasta Aafrika rahvaste karikavõistlustel. 2019. aasta Aafrika rahvaste karikavõistlustel lõi ta kolm väravat: kaks väravat viimases alagrupimängus Zimbabwe vastu ja ühe kaheksandikfinaalis Madagaskari vastu.

Viited
------

1. ↑  "El Villarreal CF ficha a Cédric Bakambu". *villarrealcf.es* (hispaania). Villarreal CF. 19. august 2015. Originaali arhiivikoopia seisuga 12. september 2015. Vaadatud 19. augustil 2015.
2. ↑  "Galatasaray'a hoş geldin Cédric Bakambu!". Galatasaray S.K. 23. juuli 2023. Vaadatud 23. juulil 2023.
3. ↑  "Bayern Munich 2–1 Galatasaray". BBC Sport. 8. november 2023.
4. ↑   (vaadatud 17.1.2024)
Benjamin Stambouli (2018)
**Benjamin Fernand Lucien François Stambouli** (sündinud 13. augustil 1990 Marseilles) on Prantsusmaa jalgpallur, kes mängib kaitsva poolkaitsja või keskkaitsjana Türgi kõrgliigaklubis Adana Demirspor.

Tema isa Henri Stambouli oli jalgpallur ja jalgpallitreener.

Ta alustas klubikarjääri Montpellier's, mille meeskonnas debüteeris ta Prantsusmaa kõrgliigas hooajal 2009/10. Prantsusmaa kõrgliigas lõi ta esimese värava 13. aprillil 2013 mängus Bordeaux' Girondinsi vastu.

2014. aasta septembris sõlmis ta lepingu Inglismaa kõrgliigaklubiga Tottenham Hotspur. Ainsa värava lõi ta Tottenham Hotspuri meeskonnas 27. novembril 2014 UEFA Euroopa Liiga alagrupimängus Serbia klubi Partizani vastu. Inglismaa kõrgliigas sai Stambouli hooajal 2014/15 kirja 12 mängu, millest vaid neljas kuulus algkoosseisu.

2015. aasta juulis sõlmis ta lepingu Prantsusmaa kõrgliigaklubiga Paris Saint-Germain. Hooajal 2015/16 tuli ta Paris Saint-Germainiga Prantsusmaa meistriks ning võitis klubiga veel neli karikat, kuid jäi sarnaselt eelmise hooajaga Tottenham Hotspuris Paris Saint-Germaini vaid üheks hooajaks.

Aastatel 2016–2021 mängis Stambouli Saksamaa kõrgliigaklubis Schalke 04.

2021. aasta juulis liitus Stambouli äsja Türgi kõrgliigasse tõusnud klubiga Adana Demirspor.

Aastatel 2010–2012 mängis Stambouli Prantsusmaa kuni 21-aastaste koondises.

Saavutused
----------

Montpellier
* Ligue 1: 2011–12

Tottenham Hotspur
* Football League Cup: Teine koht 2014–15

Paris Saint-Germain
* Ligue 1: 2015–16
* Coupe de France: 2015–16
* Coupe de la Ligue: 2015–16
* Trophée des Champions: 2015, 2016

Viited
------

1. 1 2   (vaadatud 26.1.2024)
**Heino Oru** (22. august 1908 Tartu – 11. jaanuar 1979 Tallinn) oli eesti matemaatik ja füüsik.

Elulugu
-------

Heino Oru oli söögimajapidaja poeg.

Lõpetas 1927 Tartu Ühiskommertsgümnaasiumi, 1932 TÜ matemaatika-loodusteaduskonna matemaatikaosakonna, täiendas end 1932–33 TÜ didaktilis-metoodilise seminari matemaatika-füüsika osakonnas, füüsika-matemaatikakandidaat (1961, TÜ), väitekiri "Jääkmagnetismi tekitamine vahelduvvoolu abil magnetodefektoskoopiliseks otstarbeks" (Tallinn, 1958). Oli 1934–35 Tallinnas matemaatika ja füüsika repetiitor, 1935–40 Sõjavägede Staabi Topograafia-hüdrograafia osakonna sõjaväetopograafide kursuste matemaatikalektor ning topograaf ja triangulaator, 1940–41 Eesti Territoriaalkorpuse topograaf ja kartograaf, 1941–42 maamõõduinsener Altai krai maakorraldusvalitsuses Barnaulis, 1943–44 Sverdlovskis NSVL TA Uurali Filiaali teadusstipendiaat füüsika erialal, 1944–64 ja 1969–71 TPI füüsika kateedri assistent, 1964–69 laborant; koostanud õppevahendeid.

Teadustöö
---------

Osales Eesti maa-ala gravimeetrilistel ja geomagneetilistel mõõtmistel. Hiljem keskendus eksperimentaalfüüsikale, uuris vahelduvvoolu katkestussädeme ja jääkmagnetismi seoseid. Avaldanud teaduspublikatsioone kehade magneetimisest ja õppevahendeid.

Teoseid
-------

* Petrovi kaarest tingitud moonutused transformaatori sekundaarvoolu sinusoidaalses kulgemises. Tallinn, 1951
* О зависимости остаточной от фазы размыкания. // TPI Toimetised 95 (1957)
* О некоторых факторах, имеющих значение при намагничивания тела переменным током. // TPI Toimetised 141 (1958)
* Лабораторные работы по физике. III (kaasautor). Tallinn, 1962
* Spetsiaalsete materjalide omaduste ja koosseisu uurimine röntgenograafilise faasianalüüsi abil. Tallinn, 1970

Viited
------

1. 1 2 3 4  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide.

Kirjandus
---------

* Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944. I–III. Trt, 1994, II, 484
* Tallinna Polütehniline Instituut 1936–1986. Tallinn, 1986, 376, 377, 497
* Kõiv, M. Vana kateeder: meenutusi Tallinna Polütehnilise Instituudi füüsika kateedrist aastatel 1953–1961. // TTÜ aastaraamat 2006 (2007), 400, 401, 405, 408, 411
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**UNESCO loovlinnade võrgustik** on aastal 2004 UNESCO loodud linnade võrgustik, mis hõlmab seitset linnade kategooriat:

* kinolinnad
* käsitöö ja rahvakunsti linnad
* disainilinnad
* gastronoomialinnad
* kirjanduslinnad
* meediakunsti linnad
* muusikalinnad.

Eestist kuulub loovlinnade võrgustikku Tartu linn kirjanduslinnade kategoorias. 2022. aastal sai Tallinn UNESCO muusikalinna tiitlit.

Kultuuriline mitmekesisus ja loomemajandus on UNESCO-le väga tähtsad. Seepärast võivad need linnad, mis kuuluvad loovlinnade võrgustikku, tõsta esile oma kultuurilist väärtust, tähtsustada loovuse rolli linna sotsiaalses ja majanduslikus arengus, vahetada kogemusi teiste loovlinnadega, edendada innovatsiooni, soodustada kultuurilise väärtusega kaupade levikut kohalikel ja rahvusvahelistel turgudel.

UNESCO loovlinnade võrgustikku kuuluva linna staatus on alatine ning seda peavad pidevalt toetama nii kodanikuühiskond, kohalik omavalitsus kui ka riigi valitsus.

Viited
------

1. ↑  Tartu pääses UNESCO loovlinnade võrgustikku Postimees, 12. detsember 2015. Vaadatud 24.01.2017
2. ↑  "UNESCO Eesti Rahvuslik Komisjon". Originaali arhiivikoopia seisuga 22. detsember 2015. Vaadatud 12. detsembril 2015.