recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Aleksander Kaelas** (21. oktoober 1880 Karksi-Polli – 19. aprill 1920 Irkutsk) oli eesti õigeusu teoloog, filosoof ja psühholoog.

### Elulugu

Ta sündis põllumees Annus Kaelase ja tolle abikaasa Mai (Saariku) pojana. Perekonnas kasvasid veel lisaks pojale tütred Maria ja Emilie.

Omandanud alghariduse kohalikus kihelkonnakoolis, suunati ta andeka õpilasena edasi Riia Vaimulikku Kooli, mille lõpetamise järel jätkus haridustee Riia Vaimulikus Seminaris.

Lõpetanud Riia Vaimuliku Seminari 1901. aastal, õppis Aleksander Kaelas edasi Moskva Vaimulikus Akadeemias, mille lõpetas 1905. aastal. Alates 1911. aastast õppis Moskva ülikooli filosoofiateaduskonnas.

Aastatel 1906–08 oli Kaluga Vaimuliku Seminari õpetaja.

Pärast Moskva Ülikooli lõpetamist  töötas Moskva Ülikooli psühholoogiainstituudis algul assistendina,  aastatel 1914–1919 oli ta Moskva ülikooli filosoofia eradotsent ja aastatel 1919–1920 sama ülikooli professor. Oli Georgi Tšelpanovi (Moskva ülikooli professor, vene eksperimentaalpsühholoogia rajajaid) õpilane ja kaastöötaja, täiendas end Leipzigis professor Wilhelm Wundti juures.

Oli 1919–20 Irkutski ülikooli dotsent ja lühikest aega psühholoogiaprofessor.

Kaelase näol on tegemist Eesti esimese kutselise psühholoogiga, kes uuris peamiselt emotsioone ja avaldas selle kohta kaks olulist tööd: "Emotsioonide arengu küsimusest" (1916) ja "Emotsioonide olemuse ja väljendumise küsimusest" (1918). Kaelase meelest ei määra emotsioone aistingud (neid on pidanud määravaks Wilhelm Wundt) ega perifeersed füsioloogilised protsessid (William James; Carl Lange, Taani psühholoog; James-Lange emotsioonide teooria), vaid motivatsiooniprotsessid, eriti motiivide omavahelise tasakaalu aste.

1918. aastal külastas ta Eestit, tundes sügavat huvi siinse kirikuelu vastu ja ilmutades valmisolekut seoses muutunud poliitiliste oludega kodumaale tagasi pöörduda.

Seda arvesse võttes valis Eesti õigeusu koguduste esimene täiskogu 21. märtsil 1919 professor Aleksander Kaelase esimeseks Tallinna ja kogu Eesti piiskopiks. Samal aastal valiti ta ka Tartu Ülikooli filosoofiaprofessori kandidaadiks ning Tartu Ülikooli psühholoogiaprofessoriks. Kummaski ametis tal oma enneaegse surma tõttu töötada ei õnnestunud; ka jäi tal piiskopipühitsus saamata.

Aleksander Kaelas asus Eesti poole teele kevadel 1920, viibides sel ajal Siberis admiral Aleksandr Koltšaki valgekaartlike vägede juures. Paraku haigestus ta tüüfusesse ja suri sama aasta aprillis Irkutskis Eestisse jõudmata.

Ta oli tuntud ka venekeelse õigeusu kirjanduse tõlkijana eesti keelde.

### Töid

* "К вопросу о генезисе эмоций. Статьи по философии и психологии" (Moskva, 1916)
* "О воле воспитания. Психология детей" (Moskva, 1917)
* "К вопросу о природе и выражении эмоций (анализ трехмерной теории чувствования Вундта)". – Психологическое обозрение 1, 1918

Kasutatud allikad
-----------------

* *Igavene mälestus: Professor A. Kaelase surmapäeval* // Usk ja Elu, nr. 5, 30. aprill 1936, lk 75–76
* Eesti Entsüklopeedia (2011) (Vaadatud 06.03.2015)

Välislingid
-----------

* Konstantin Ramul, "Professor Aleksander Kaelas" – Eesti Kirjandus 1921, nr 2, lk 54–61; loetav ka Rahvusraamatukogu andmebaasis DIGAR
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib keskaegsest Preisimaa piiskopkonnast ja riigist, kaasaegse Poola piiskopkonna kohta vaata: Pelplini piiskopkond* |

---

**Kulmi piiskopkond** (saksa keeles *Bistum Kulm* või *Bistum Culm*; ladina keeles *Dioecesis Culmensis*; poola keeles *Diecezja chełmińska*) oli katoliku kiriku piiskopkond ja riik 13.–15. sajandil.

Kulmi piiskopkond oli Preisimaa piiskopkonna otsene järglane, mis rajati 1215. aastal. Seetõttu võiks esimeseks Kulmi piiskopiks pidada Preisimaa misjonipiiskoppi Christianit. 1243. aastal rajati Kulmi piiskopkond ametlikult koos Ermlandi, Pomesaania ja Samlandi piiskopkondadega. 

Neljast vastrajatud Preisimaa piiskopkonnast oli Kulm ainus, mis paiknes juba varem kristlikul maa-alal. Seetõttu kujunesid sealsed valitsemisstruktuurid üpris ruttu: 1245. aastal asus ametisse esimene piiskop Heidenreich ning 1251. aastal rajati toomkapiitel. 

1264. aastal inkorporeeriti viimane Saksa ordusse, ordu omandas ka 2/3 piiskopkonna diötseesist. Piiskopi stift (ilmalik valdus) moodustas ülejäänud kolmandiku, millest ta omakorda pidi kolmandiku andma toomkapiitlile. Kiriklikult allus Kulmi piiskop Riia peapiiskopile.

Kulmi stiftis olid seega ilmalik ja vaimulik võim piiskopi käes, kes hoidis enda kontrolli all ka majanduselu ja seadusloomet. Siiski oli stiftis suur mõju ka Saksa ordul, kuna kohtu- ja sõjalist võimu teostavad stiftifoogtideks (neid oli Kulmi piiskopkonnas kaks: piiskopi ja kapiitli foogt) olid enamasti Saksa ordu rüütelvennad. 

15. sajandil kasvas ordu mõjuvõim veelgi, kuna tänu pidevatele sõdadele Poolaga suurenes piiskopkonnas oluliselt Saksa ordu sõjaväe osakaal. Samas said piiskopid rohkem kaasarääkimisõigust Preisimaa välispoliitikas, mille ajamine oli seni olnud sisuliselt ordu ainuprivileegiks.

Pärast Kolmeteistkümneaastast sõda Preisimaal sõlmitud Teise Thorni rahulepinguga läks Kulmi piiskopkonna ala 1466. aastal Poola kuningriigi võimu alla. Rahulepingus nõuti ka piiskopkonna minekut Riia peapiiskopkonna alt Gniezno peapiiskopkonda, kuid lähema sajandi jooksul seda siiski ametlikult ei juhtunud. Kulmi piiskopid kaotasid aga ilmaliku võimu ning toomkapiitel vabastati Saksa ordusse kuulumise kohustusest. Sellega likvideerus ka Kulmi piiskopiriik. 

Piiskopkond ise (poolapäraselt Chełmno piiskopkonnana) jäi püsima kuni 1992. aastani, mil see muudeti Pelplini piiskopkonnaks. Kuni 1566. aastani kuulus see paavsti vaatekoha järgi Riia peapiiskopkonda, seejärel Gniezno peapiiskopkonda. 

Pelplini piiskopkond kuulub Gdański peapiiskopkonda.

Vaata ka
--------

* Kulmi piiskoppide loend
* Ermlandi piiskopkond,
* Pomesaania piiskopkond
* Samlandi piiskopkond
* Riia peapiiskopkond
**Quentin Bryce** (täisnimi **Quentin Alice Louise Bryce**, neiupõlvenimega **Strachan**; sündinud 23. detsembril 1942 Brisbane'is) on Austraalia jurist ja riigiametnik, kes oli 5. septembrist 2008 kuni 28. märtsini 2014 Austraalia kindralkuberner.

Kõrghariduse omandas ta Queenslandi Ülikoolis, mille lõpetas 1965. aastal õigusteaduse bakalaureusena. Aastatel 1968–1983 oli ta sama ülikooli õigusteaduse õppejõud.

Hiljem töötas ta eri ametikohtadel Queenslandi osariigi valitsuses ja Austraalia föderaalvalitsuses. Muuhulgas oli ta aastatel 1988–1993 Austraalia soolise diskrimineerimise volinik.

Aastatel 2003–2008 oli Bryce Queenslandi osariigi kuberner. 13. aprillil 2008 nimetas kuninganna Elizabeth II Bryce'i peaminister Kevin Ruddi ettepanekul Austraalia kindralkuberneriks ja sama aasta 5. septembril vannutati ta ametisse. Temast sai esimene naine selles ametis.

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Michael Jeffery** | **Austraalia kindralkuberner**2008–2014 | Järgnev**Peter Cosgrove** |
Alumiiniumoksiid
Nanopoorse alumiiniumoksiidi pind, mille pooridesse on võimalik sünteesida nanomaterjale – näiteks süsiniknanotorusid. Skaneeriva elektronmikroskoobi pilt, Tartu Ülikool
**Alumiiniumoksiid** (keemiline valem Al2O3) on keemiline ühend, mille molekul koosneb kahest alumiiniumi ja kolmest hapniku aatomist.

Keemilised omadused
-------------------

Alumiiniumoksiid on amfoteerne oksiid. Seetõttu reageerib ta nii hapete kui ka leelistega.

* Reaktsioon happega: Al2O3 + 6HCl → 2AlCl3 + 3H2O
* Reaktsioon leelisega: Al2O3 + 2NaOH + 3H2O → 2NaAl(OH)4

Füüsikalised omadused
---------------------

Normaaltingimustel sulab alumiiniumoksiid temperatuuril 2054 °C ja keeb temperatuuril 2980 °C.

Levik ja geoloogia
------------------

Puhas alumiiniumoksiid esineb looduses peamiselt mineraal korundina.

Alumiiniumiühendid

AlAs • AlB2 • AlB12 • Al(BH4)3 • AlBr3 • AlCl • AlCl3 • AlF • AlF3 • AlH3 • AlI3 • AlN • Al(NO3)3 • AlO • Al(OH)3 • AlON • AlP • AlPO4 • AlSb • Al2(MoO4)3 • Al2O3 • Al2S3 • Al2(SO4)3 • Al2Se3 • Al2SiO5 • Al4C3
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib inimhäälest kui kõnetrakti abil tekitatud helidest; teiste hääle tähenduste kohta vaata Hääl (täpsustus)* |

---

Inimhääle salvestuse spektrogramm, mis toob esile rohke osahelide hulga.
**Inimhääl** ehk **hääl** on kõik inimese kõnetrakti vahendusel tahtlikult või tahtmatult tekitatud helid, sealhulgas kõnelemine, laulmine, naermine, nutmine, karjatused jne.

Inimhääle tekkemehhanism
------------------------

Inimhääl tekib kopsudest tuleva õhuvoo toimel, mis paneb häälepaelad võnkuma. Rindkere ja pea toimivad nende võnkumiste resonaatoritena.
Inimhääl tekib hingamis- ja hääleelundite koostöö tulemusena. Alghääl tekib juhul, kui hingamissüsteem tagab vajalikul hulgal ja piisava rõhuga õhku. Seejärel paneb õhk häälepaelad võnkuma. Alghääle kõrgus sõltub osalt sellest, kui kiiresti häälepaelad võnguvad. Kõri, neel, suuõõs ja ninaõõs omakorda muudavad ja võimendavad häält, andes sellele iseloomuliku kõla. Võngete resonaatoriteks on ka rindkere ja pea. 

Suu ümber paiknevad lihased muudavad häälepaelte tekitatud heli häälikuteks või muusikalisteks helideks.

Vaata ka
--------

* lauluhääl
**Karl Sillamäe** (aastani 1935 **Karl Siilaberg**; 20. detsember 1909 Toolamaa vald, Võrumaa – 8. jaanuar 2003) oli eesti vaimulik.

Ta õppis Kauksi ja Põlva algkoolis. Aastal 1930 lõpetas ta Rakvere Ühisgümnaasiumi. Aastal 1939 hakkas ta õppima Tartu Ülikooli usuteaduskonnas, kuid õpingud jäid pooleli. Ta on töötanud Timo vallavalitsuse sekretäri abilisena, Eesti Maapanga arveametnikuna, Kauksi 7-klassilises koolis õpetajana, kolhoosi arveametnikuna ja ehitustöölisena. Teoloogiline stuudium jätkus aastal 1956 Usuteaduse Instituudis. Ordineeriti 26. detsembril 1958 õpetajaks, õpetaja õigused anti talle 1. märtsil 1976.

Ta oli aastatel 1959–1969 Emmaste ja Käina Martini koguduse õpetaja. Aastatel 1968–1986 oli ta Sangaste ja Laatre Püha Laurentsiuse koguduse hooldajaõpetaja, aastatel 1974–1986 hooldas ta veel Otepää Maarja kogudust.

Oli Kauksi Esperanto ühingu "Steio" ("Täht") esimees 1934. aastast.

Sillamäe suri aastal 2003 ja ta maeti Põlva kalmistule.

Viited
------

1. ↑  Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944. III, lk. 362

Välislingid
-----------

* 
* Ustav oma kohustustele – õpetaja Karl Sillamäe
* Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944
**Karl Mihkel Soo** VR I/3 (1. detsember 1895 Urvaste, Võrumaa – 2. veebruar 1941 Leningrad) oli Eesti sõjaväelane (kolonelleitnant).

Vabadussõja lõpus, 1920. aasta alguses teenis 6. Jalaväepolgus. Ülendati 12. veebruaril 1920 alamkaptenist kapteniks vanusega 16. oktoobrist 1919. 

Kaitseliidu Lääne maleva pealik major Karl Soo 1935. aastal
1925. aastast Kaitseliidu Petseri maleva pealik, 1927. aastast Petseri Kaitseväeringkonna ülem.

15. märtsil 1934 määrati Kaitseliidu Lääne maleva pealikuks, millisel ametikohal teenis kuni 1939. aasta lõpuni. Oma ametisoleku esimestel nädalatel-kuudel viis malevas läbi põhjalikud kaadrimuudatused ning suurpuhastuse liikmeskonnas (allikas: malevapealiku K. Soo käskkirjad märts-aprill 1934). 

Õppis Kõrgemas Sõjakoolis 1936 kuni 1938 juhtimise ja staabiteenistuse erialal. 24. veebruaril 1936 ülendati kolonelleitnandiks.

Kaitseliidu Tartu maleva pealik kolonelleitnant Karl Soo 1940. aastal
1939. aasta lõpus viidi ta üle Kaitseliidu Tartu maleva pealikuks.

Represseeriti Nõukogude Liidu võimude poolt. Mõisteti surma ja lasti maha 2. veebruaril 1941 kinnipidamiskohas Leningradis (tänapäeval Peterburi).

Tunnustus
---------

* Vabadusristi I liigi 3. järk
* Kotkaristi III klassi teenetemärk (20. veebruar 1935)
* Kaitseliidu Valgeristi III klass

Välislingid
-----------

* Ohvitseride andmekogu, Karl Mihkel Soo, EESTI SÕJAMUUSEUM - KINDRAL LAIDONERI MUUSEUM. EESTI OHVITSERID 1918-1940

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev' | **Kaitseliidu Petserimaa maleva pealik**1925–1927 | Järgnev**Peeter Asmus** |
| Eelnev**Ago Reio** | **Kaitseliidu Lääne maleva pealik**1934–1939 | Järgnev**Anders Lindkvist** |
| Eelnev**Richard Aks** | **Kaitseliidu Tartu maleva pealik**1939–1940 | Järgnev**Meelis Säre** |
Leopold Bernhard Rinne u 1880. aastal (Eesti Ajaloomuuseum)
**Leopold Bernhard Wilhelm Rinne** (21. veebruar/5. märts 1827 Reigi – 7/19. detsember 1887 Hanila) oli Eestimaa vaimulik

Õppis aastatel 1838–1841 Haapsalu kreikoolis, 1842–1847 Tallinna Kubermangugümnaasiumis. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1848–1852, lõpetas ülikooli septembris 1852 konsistoriaaleksamiga. Oli 1852–1854 Eistveres (Pilistvere kihelkonnas) koduõpetaja ja samal ajal sooritas ta ka Pilistvere Andrease koguduses Eugen Mickwitz (vanem)a juures prooviaasta. Ordineeriti 23. mail 1854 õpetajaks.

Oli 1854–1887 Hanila ja Varbla koguduse õpetaja. Ranna-Lääne praostkonna praostiks valiti 23. mail 1870 ja introdutseeriti 24. septembril 1871. Aastal 1879 oli Läänemaa ülemkirikueestseisja-ameti liige; aastatel 1872–1877 Läänemaa maakonna koolikomisjoni liige. Asutas aastal 1854 abipiibliseltsi ja oli selle juhataja.

Kirjutas Tallinna ajalehele Revalsche Zeitung artikleid, näiteks Eestimaa rahvakoolioludest (1861), teedeparandusest, Varbla kooli pidupäevast (1873), Varbla kihelkonnakoolist ja 1881. aasta rahvaloendusest. Mõned artiklid ilmusid ka Ristirahva Pühapäewa Lehes.

Isiklikku
---------

Tema isa Wilhelm Friedrich Rinne oli Reigi Jeesuse koguduse õpetaja, vanaisa Johann Friedrich Rinne oli Järva-Peetri Püha Peetruse koguduse õpetaja, vend Gustav Felix Rinne oli Reigi, Peterburi Katharina ja Järva-Peetri koguduse õpetaja.

Viited
------

1. ↑  Liivi Aarma Põhja-Eesti vaimulike lühielulood 1525-1885 Tallinn 2007
**Alupka** on linn Ukrainas Krimmi lõunarannikul. Asub Jaltast 17 km edelas 1234 meetri kõrguse Ai-Petri mäe lõunajalamil.

Alupka on kuurortlinn. Valitseb vahemereline kliima: augusti keskmine õhutemperatuur on 24,6 °C, veebruari keskmine õhutemperatuur +3 kuni +4 °C, aasta keskmine sademete hulk 400 mm. Keskmine veetemperatuur on suvel 22 kuni 28 °C.

Vanimad inimasustuse jäljed Alupka alal pärinevad 8. aastatuhandest eKr.

Alupka oli algselt kreeklaste koloonia. Väidetavalt tuleb neilt ka linna nimi: "alōpex" tähendab vanakreeka keeles 'rebane'.

Seejärel läks Bütsantsi võimu alla. 960. aastal on Alupkat esmamainitud ühes keisri Romanus II dokumendis.

14. ja 15. sajandil kuulus asula genovalastele ja kandis **Lupico** nime.

1475–1774 kuulus Alupka Krimmi khaaniriiki.

Pärast Krimmi sõda liideti asula 1783 Venemaaga ja kuulus vürst Grigori Potjomkinile, 1823. aastast vürst Mihhail Vorontsovile. 1789. aastal oli Alupka 211 elanikuga küla.

1828–1846 lasi Mihhail Vorontsov ehitada endale Alupkasse Vorontsovi palee. Jalta konverentsi ajal elas seal Winston Churchill.

20. sajandi hakul sai Alupka tuntuks kuurordina, kus on puhanud hulgaliselt kuulsusi. Esimene sanatoorium rajati 1902. 1938 sai Alupka linnaks. Kahe maailmasõja vahel ehitati korralik infrastruktuur ja 24 mitut tüüpi ravilat. Tänapäeval on Alupkas 13 ravilat, nende seas sanatoorne kool tuberkuloosi põdevatele lastele.

1987 valmis tõstuk, mis viib reisijaid Ai-Petri mäe otsa ja tagasi. Tõstuki tee on jagatud kahte ossa. Tõstukist avaneb suurepärane vaade ümbrusele ja Mustale merele.

Tänapäeval hõlmab linn 4,5 km pikkuse rannariba. Linnas elab 8700 inimest (2005).

Linnas ühistranspordi moodustab üks rõngakujuline bussiliin.

Alupka järgi on nimetatud asteroid 2508 Alupka.

Vaade Ai-Petri mäele Vorontsovi paleest

Vaatamisväärsused
-----------------

* Vorontsovi palee
* Ai-Petri

Viited
------

1. ↑  26. Численность постоянного населения Российской Федерации по муниципальным образованиям на 1 января 2018 года, vaadatud 23.01.2019.

Välislingid
-----------

 Alupka – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
**Karl Johannes Tulff** (25. juuli 1886 Kirepi vald Tartumaa – 1. august 1934 Tartu) oli Eesti sõjaväelane (kolonelleitnant, 1927).

Elukäik
-------

Tulff lõpetas 1907. aastal kuldaurahaga Peterburi kommertskooli. Alustas õpinguid Peterburi Polütehnilises Instituudis, kuid astus vabatahtlikuna 1910. aasta 1. septembril 2. Soome küti-kahurväe divisjoni I patareisse. Sooritas 10. juulil 1911 Vilmanstrandi laagris tagavaraväe lipniku eksami.

15. augustist 1911 kuni 17. juulini 1914 viibis tagavaraväes, õppides edasi Polütehnikumis. Maailmasõja puhkedes pidi uuesti õppimisest loobuma ja sõjaväeteenistusse astuma. Teenis sõja kestel mitmes väeosas ja rindel kuni 26. veebruaril 1918 sakslaste kätte vangi langes. Vabanes sõjavangist 20. aprillil 1918.

Tuli Eesti väkke 18. novembril 1918 alamleitnandina. Määrati suurtükiväelao suurtükiosakonna ülemaks, 13. jaanuaril 1919 viidi üle 2. suurtükiväepolku väljapatarei nr 4 vanemaks ohvitseriks. 15. mail 1920 määrati sama patarei ülemaks ja 15. märtsil 1924 – II diviisi suurtükiväe 2. grupi ülemaks. 1927. aastal formeeriti viimane ringi 4. suurtükiväegrupiks ning Karl Tulff jäi edasi selle ülemaks. 5. märtsil 1934 vabastati tervislikel põhjustel 4. grupi ülema ametikohalt ning arvati kaitsevägede staabi juurde kuuluvasse juhtide reservi. Suri sama aasta augustis südamehaigusse.

Auastmed
--------

* Lipnik – 1911
* Alamleitnant – 1915
* Leitnant – 1920
* Alamkapten – 1920
* Kapten – 1920
* Major – 1924
* Kolonelleitnant – 1927

Tunnustus
---------

* Püha Stanislavi orden, III järk
* Püha Anna orden, III järk
* Priikooli õigus kõrgema kooli lõpetamiseni – 1920
* Tasuta maa normaaltalu mõõdus – 1920
* Vabadusrist, I liigi 3. järk – 1921

Välislingid
-----------

* Ohvitseride andmebaas
Leonti Ramenski
**Leonti Grigorjevitš Ramenski** (vene keeles Леонтий Григорьевич Раменский) (18. juuni 1884 Peterburi – 27. jaanuar 1953 Moskva) oli NSV Liidu botaanik ja ökoloog.

1908 osales ta ekspeditsioonil Kamtšatkale. Ekspeditsiooni juhtis F.P. Rjabušinski ning see uuris Kamtšatka soid ja järvi ning õppis tundma sealseid samblaid ja veetaimi. Ta kirjeldas üksikasjalikult sealseid järvi ja Paratunskaja tundrat ning aitas ilma vaadelda. Koos teiste ekspeditsiooni liikmetega uuris ta Tarjinski lahte, mida tänapäeval nimetatakse Krašeninnikovi laheks, Paratunskaja orgu, Korjaki Sopkat ja Avatša tundrat.

Ta lõpetas 1916 Petrogradi ülikooli. 1911–1928 töötas ta Voroneži kubermangus, sealhulgas Voroneži ülikoolis. 1935 sai ta bioloogiadoktoriks.

Alates 1928 töötas ta Soo- ja Niidukultuuride Riiklikus Instituudis, mis nimetati hiljem ümber V.R. Williamsi nimeliseks Üleliiduliseks Söötade Teadusliku Uurimise Instituudiks. 1932–1934 üldistati tema juhtimisel andmeid eri tüüpi niitude leviku kohta NSV Liidu oblastites ja liiduvabariikides. Ta vastutas nende andmete eest kogu NSV Liidu ulatuses. Tema tööd fütotsönooside kohta said laia tunnustuse osaliseks ning soodustasid heinamaade ja karjamaade ratsionaalset kasutamist.

Ramenski oli üks maastikumorfoloogia alusepanijaid. Tema järgi on geograafiline maastik kindel maa-ala, millel on ühesugune teke ja minevik, ühesugune geoloogiline aluspõhi, reljeef ja kliima, hüdroloogilised ja soojuslikud tingimused ning biotsönoosid.

Ramenski oli taimkatte diskreetsuse kontseptsiooni kriitik. Ta oli seisukohal, et iga liigi levila on isesugune ning mingi piirkonna kliima ja teiste elutingimuste muutudes muutub sealsete liikide levila ja arvukus levila piires teistest liikidest sõltumatult. Ramenski järgi on taimkate taimeliikide asurkondade katkematu mosaiik, mida seovad omavahel sarnased keskkonnatingimused. Sellega astus ta vastu Vladimir Sukatšovi teooriale, mille järgi olid maastikud nagu mingid superorganismid, mis oleks võimaldanud looduses maastikele kindlaid piire tõmmata. Sukatšovi seisukohad olid väga mõjukad, seetõttu oli Ramenski oma elu ajal põlu all ja kogu tema tunnustus on saabunud alles surma järel.

Ta kirjeldas paljude niidutaimeliikide autökoloogilisi parameetreid.
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib Saksa-Rooma keisrist; teiste inimeste kohta vaata artiklit Karl VI (täpsustus)* |

---

Karl VI
**Karl VI** (1. oktoober 1685 – 20. oktoober 1740) oli Saksa-Rooma keiser ja Austria Habsburgide valduste valitseja alates 1711 kuni surmani. Hispaania pärilussõja ajal oli ta Hispaania troonipretendent **Carlos III** nime all.

Karl VI isa oli Saksa-Rooma keiser Leopold I. Leopoldil oli 16 last kolme naisega, kellest kaks esimest surid noorelt. Karlil oli 4 vanemat venda ja 8 vanemat õde, lisaks 3 nooremat õde. Neist täiskasvanuks sai 2 poega ja 4 tütart. Kui isa 1705 suri, sai uueks keisriks Joseph I, kes samuti 1711 suri. Tütardel ei olnud tollal troonipärimisõigust, mistõttu Josephi tütarde asemel päris trooni Karl.

Kui 1700 suri Hispaania kuningas Carlos II ilma pärijata, kuulutas Karl end Hispaania kuningaks. See põhjustas Hispaania pärilussõja. Sõja ajal elas Karl alates 1706 Hispaanias, kuid mitte pealinnas, vaid Barcelonas, ja võimu oli tal üksnes Kataloonia üle. Pärast keisriks saamist pidi Karl kolima Viini, mistõttu ta ei saanud enam Hispaaniat kontrollida ja kaotas selle järgmisel aastal. Ta pidi loobuma kõigist õigustest Hispaania troonile, kuid see-eest sai endale kõik Hispaania valdused Itaalias: Napoli kuningriigi, Milano hertsogiriigi ja Sitsiilia, samuti Madalmaad.

1704 kihlus Karl 13-aastase Elisabeth Christinega, kes oli Braunschweig-Lüneburgi hertsogi Ludwig Rudolfi kolmest tütrest vanim. Nad abiellusid 1. augustil 1708, kui pruut oli 16-aastane. Abielust sündis poeg Leopold Johann, kes suri 6 kuu vanuselt, ja kolm tütart, kellest noorim suri 6 aasta vanuselt.

Karl VI oli üks esimesi valgustatud monarhe. Tema ajal ehitati Viini mitu kuulsat hoonet, sealhulgas toretsevaid barokk-kirikuid. Ta võttis 1713 vastu pragmaatilise sanktsiooni, mis andis pärimisõiguse ka naissoost järeltulijatele. Lõpuks polnudki tal meessoost pärijaid ja tema valdused päris tema tütar Maria Theresia.

Karl VI suri pärast mürgise seenekastme söömist. Arvatavasti oli tegu õnnetusega.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev:**Joseph I** | **Saksa-Rooma keiser**1711–1740 | Järgnev:**Karl VII** |
| **Austria ertshertsog**1711–1740 | Järgnev:**Maria Theresia** |
| Eelnev**Felipe V** | **Milano hertsog**1706–1740 | Järgnev**Maria Theresia** |
**Joaveski hüdroelektrijaam** asub Harju maakonna Kuusalu valla Joaveski külas Loobu jõel.

Elektrijaam rajati 1924. aastal Joaveski Puupapivabriku juurde ning see töötas 1925. aastast kuni 1930. aastateni. 

1964. aastal hävis elektrijaam tulekahju tõttu. 

Hüdroelektrijaam rekonstrueeriti ja pandi uuesti tööle 2001. aastal (teistel andmetel 1999. aastal) ning töötab tänaseni.

Jaama võimsus on 300 kW (2008) ning selle operaator on Veejaam AS.

Hüdroelektrijaama töösurve on umbes 11 m. Jõuhoones paikneb kaks turbiini vooluhulkadele 1 ja 2 m3/s.

Ajalugu
-------

1925. aastal rajati Joaveski papivabriku juurde väike hüdroelektrijaam. Jõujaam koosneb Francis-tüüpi veeturbiinist 75 hj, 126 hj ja 275 hj ning ühest 75 hj lokomobiilist (puidujäätmete küttel). 1930. aastatel papivabrik pankrotistus ja ettevõtte vallasvara müüdi oksjonil.

2013. aastal rajati Joaveski paisule Keskkonnainvesteeringute Keskuse toel kalatrepp.

Viited
------

1. ↑  JOAVESKI PUUPAPIVABRIKU DOKUMENTEERIMINE, Eesti XX sajandi (1870-1991) väärtusliku arhitektuuri kaardistamine ja analüüs, Tallinn 2011
2. ↑  Ülle Tamm. Kuidas arendada laguneva papivabrikuga Joaveskit – Lahemaa ainulaadset tööstusküla. Sõnumitooja 07.11.2018.
3. ↑  "Arhiivikoopia" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 30. detsember 2014. Vaadatud 30. detsembril 2014.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
4. ↑  "Arhiivikoopia" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 30. detsember 2014. Vaadatud 30. detsembril 2014.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
5. ↑  "Arhiivikoopia" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 30. detsember 2014. Vaadatud 30. detsembril 2014.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
6. ↑
7. ↑

Välislingid
-----------

* Joaveski kalatrepp
**Joann Veleiski** (1826–1871) oli õigeusu vaimulik (preester).

Joann Veleiski sündis 1826 diakon Feodor Veleiski peres, lõpetas Pihkva Vaimuliku Seminari 1847.

Vaimulikupühitsus
-----------------

Pühitseti diakoniks ja preestriks 21. novembril 1847 Riia vikaarpiiskop Filareti poolt.

### Teenistuskäik

* pr Tiirimetsa Kristuse sündimise koguduses 21. novembrist 1847 kuni 26. septembrini 1850 – oli koguduse esimene preester
* pr Pihkva piiskopkonnas 1850–1851
* pr Penuja Kõikide Pühakute koguduses 1852–1855
* pr Võnnu-Kärsa Kristuse sündimise koguduses 1855–1856
* preester Pihkva piiskopkonnas 1856–1871

Isiklikku
---------

Joann Veleiski pere: abikaasa Olga Veleiski sünd 1831 nende lapsed: Joann (sünd 1850), Aleksander (sünd 1852), Mihhail (sünd 1855). 

Preester Joann Veleiski suri Pihkvas[*viide?*] 1871. aastal, tema hauakoht on teadmata.

Vaata ka
--------

* Tiirimetsa Kristuse Sündimise kirik
* Tiirimetsa mõis
* Torgu Apostel Johannese kirik

Viited
------

1. ↑  "vaimulike andmebaas/Veleiski Joann".
2. ↑  "Õigeusu kiriku asutused ja kogudused/Tiirimetsa".
**Hageri Lambertuse kirik** on kirik Hageri kihelkonnas Harjumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Hageris Kohila vallas Rapla maakonnas.

Kirikut kasutab Hageri Lambertuse kogudus.

Hageri esimese kiriku laskis ehitada Taani valitsus ajavahemikus 1219–1254; täpse aja kohta andmed puuduvad, järeldada võib, et hoone oli 13. sajandist pärinev kellatornita kivihoone. Esimest korda on allikais mainitud Hageri Lamberti kirikut ja preestrit 1424. aastal.

Põhjasõda jättis Hageri kiriku puutumata, kuid 8. mail 1710 süttis ta kahjutulest ja nii rängalt, et kolm aastat peeti jumalateenistusi Sutlema mõisas. Kiriku ülesehitamist alustati õpetaja Joachim Nicolaus Wilckeni ajal 1713. aastal ja kirik valmis 1726. aastal. Eesti rahvusliku kirjanduse looja Friedrich Reinhold Kreutzwald leeritati Hageri kirikus.

Kuna koguduse liikmete arv oli kasvanud, siis asuti 1891. aastal uut (praegust) kirikut ehitama. Kiriku projekteeris arhitekt Erwin Bernhardt, see valmis 1892. aastal ning selle pühitses 13. septembril 1892 Eestimaa kindralsuperintendent Magnus Heinrich Ferdinand Hörschelmann.

2011. aastal lõpetati kirikus oreli restaureerimine.

Pildid
------

* Kiriku interjöörKiriku interjöör
* OreliprospektOreliprospekt
* Hageri kiriku altarHageri kiriku altar

Viited
------

1. ↑  Tiiu Pikkur. Peapiiskop pühitses Hageri kiriku oreli ja liturgilised gobeläänid. Eesti Kirik, 11. september 2011

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Hageri kirik** |

* Hageri kirik kultuurimälestiste riiklikus registris
* Info kiriku kohta EELK veebis
* Hageri Lamberti kirik (eestigiid.ee)

Hageri kirik
Hageri kihelkond

**Kirik**: Hageri  

**Mõisad**: Adila mõis | Angerja mõis | Hageri kirikumõis | Haiba mõis | Kelba mõis | Kirdalu mõis | Kernu mõis | Kohatu mõis | Kohila mõis | Kurtna mõis | Lohu mõis | Lümandu mõis | Mäeküla mõis | Maidla mõis | Ohulepa mõis | Pahkla mõis | Rabivere mõis | Ruila mõis | Salutaguse mõis | Sutlema mõis | Tohisoo mõis | Uuemõisa mõis
**Kanada toompihlakas** (*Amelanchier canadensis*) on toompihlaka perekonda kuuluv taimeliik.

Kirjeldus
---------

Tihe põõsas kasvab kuni 8 m kõrguseks. Lehed on elliptilise kuni äraspidimunaja kujuga, tipp on teritunud. Noored lehed on nii pealt kui ka alt valgeviltjad, vanemana enamasti paljad. Pungad on väikesed ja ilma karvadeta. Valgete suurte õitega, mis asetsevad alguses püstistes ning hiljem rippuvates karvastes kobarates. Kroonlehed võivad olla nii kolmnurkse kui ka äraspidi munaja kujuga, mille sees on udemed. Viljad on ebaühtlase valmivusega, läbimõõt 1 cm ja värvus tumepurpurpunane. Maitse oleneb vormist – väikeseviljalised on kuiva maitsega ning suureviljalised on mahlasemad. Kuna vilikond on hõre, siis jääb ka saak võrdlemisi madalaks. 

Kanada toompihlaka viljad

Levik
-----

Pärineb Jaapanist, Hiinast, Koreast ja Põhja-Ameerika idaosast. Oma kodumaal võib taime leida looduslikult kasvamas niiskel, soisel ja kivisel mullal, jõgede ja järvede ääres ning kaljudel. Kanada toompihlakas on Eestis külmakindel.

Alamliigid
----------

Kanada toompihlaka omadused on küllaltki ebaühtlased ning liigil on mitmeid teisendeid ja vorme:

* *A. canadensis* var. *botryapium*
* *A. canadensis* var*. obovalis*
* *A. canadensis* var. *intermedia*

Kasutamine
----------

Taime on kasutatud meditsiinis, söödavate viljade saamiseks ning dekoratiivsel eesmärgil.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Endel Laas (1995). *Dendroloogia*. Tallinn: Valgus. Lk 356.
2. 1 2 3 4  Olev Henno (1995). *Puude ja põõsaste välimääraja*. Tallinn: Forest. Lk 154.
3. 1 2 3 4 5 6 7  Robert Piir (2008). *Vähetuntud marjad aias*. Tallinn: Maalehe Raamat. Lk 92.
4. ↑   Plants For A Future: *Amelanchier canadensis*
5. ↑  Bailey, L. H. (2005). Manual of Gardening. (Second Edition) Project Gutenberg Literary Archive Foundation.

Välislingid
-----------

* Kanada toompihlakas andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes
"**Vanamehe film**" on 2019. aastal linastunud Eesti anima- ja komöödiafilm.

Tootjad on FBOP Animation ja Apollo Film Productions. Lavastajad Mikk Mägi ning Oskar Lehemaa ja loo autorid Mikk Mägi, Oskar Lehemaa ning Peeter Ritso. Produtsendid on Erik Heinsalu ja Mikk Mägi (BOP) ning Tanel Tatter ja Veiko Esken (Apollo). Operaator Urmas Jõemees. Peakunstnikud Triin Paumer, Sven-Tõnis Puskar ja Sander Põldsaar. Peaanimaatorid Egert Kesa, Olga Stalev ja Henri-Kaido Veermäe. 3D ja eriefektide peakunstnik Jaagup Metsalu. Monteerija Oskar Lehemaa. Helikujundus Tanel Kadalipp ning heliloojad Sten-Olle Moldau, Lauri Kadalipp ning Argo Ran Varres. Filmile lõid originaalmuusikat nublu ja Jaagup Kreem (Terminaator). Teiste hulgas astuvad näitlejatena üles Märt Avandi, Jan Uuspõld, Jaagup Kreem, Indrek Ojari, Mart Kukk ja Kristjan Lüüs.

"Vanamehe Film" on lugu sellest, kuidas lapselapsed Aino, Mart ja Priidik tulevad suveks maale Vanamehele külla. Lapsed ei mõista maaelu kombeid ja nende tõttu läheb Vanamehe lehm kaduma. Nüüd on neil lehma leidmiseks 24 tundi aega, muidu lüpsmata udar plahvatab ja põhjustab piimatuumakatastroofi. Lehma üritab tabada ka hirmus Piimavana, kes soovib lehmal pea maha võtta.

"Vanamehe Film" on läbi aegade menukaim Eesti nukufilm, mis kogus kinodes ligi 90 000 vaatajat. Film sai ka kriitikute kiituse osaliseks ning seda on tituleeritud ka Eesti parimaks komöödiaks.

Film nomineeriti kuuele EFTAle, millest võitis kolm: parim montaaž, parim helikujundus ning parim kunstnikutöö. 

"Vanamehe Film" osutus edukaks ka rahvusvahelistel filmifestivalidel ning pälvis mitu mainekat auhinda. Sealhulgas "parima täispika animatsiooni" preemia Fantasia Filmifestivalilt ning Rahvusvaheliselt Shanghai Filmifestivalilt ning "publiku lemmiku" preemia Brüsseli Anima festivalilt.

"Vanamehe Filmil" on ka rahvusvaheline levi Inglismaal, Lõuna-Koreas ja Põhja-Ameerikas, kus filmile on omistatud ka põrandaaluse kultusfilmi staatust. Film on dubleeritud ka inglise ning korea keelde.

Vanamehe filmi stsenaariumi loomises osalenud Peeter Ritso, kes on ka üks "Vanamehe Multika" autoritest, ei olnud filmi lõpliku stsenaariumiga rahul ning kritiseeris häälekalt "Vanamehe Filmi" peale selle ilmumist. Peeter Ritso on ka täiskasvanutele mõeldud animatsioonisarja "Härra Keberniit" autor. Sellega sai ka lõplikult otsa Peeter Ritso ja Mikk Mägi loominguline koostöö.

Viited
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑

Välislingid
-----------

* Vanamehe film (2019) Eesti Filmi Andmebaas
* "The Old Man Movie: Lactopalypse! review – brilliantly weird Estonian stop-motion" The Guardian, 30. mai 2023
**Ivi Helves** (neiupõlvenimi **Ivi Jänes**; 16. aprill 1934 Viljandi – 21. aprill 2016 Viljandi) oli eesti õpetaja.

Elukäik
-------

1952 lõpetas Viljandi I keskkooli.

1952–1956 õppis Tallinna Pedagoogilises Instituudis loodusteaduse erialal, lõpetades sai keskkooli bioloogia ja keemia õpetaja kutse.

Aastatel 1956–1959 oli Mustjala Keskkooli keemia-bioloogia õpetaja, 1959–1960 Mustjala Keskkooli õppealajuhataja, 1960–1963 Paistu Kooli õppealajuhataja,
1963–1965 oli Viljandi II 8-klassilise kooli õpetaja.

Aastatel 1965–2003 töötas Viljandi Internaatkoolis (hiljem Viljandi 5. Keskkool ja Viljandi Paalalinna Gümnaasium). 16 aastat õpetas peamiselt bioloogiat, seejärel 22 aastat keemiat.

Tunnustus
---------

* 1987 Eesti NSV teeneline õpetaja

Isiklikku
---------

Isa Jaan Jänes oli Viljandi linnakooli lõpetanud ametnik ja ema Anna Jänes (Tammann) koduperenaine, kes sai hariduse Viljandi Tütarlaste Eragümnaasiumis.

Vanem õde Ellen Meidla (Jänes; Oja) oli samuti Viljandi 5. Keskkooli keemiaõpetaja kuni pensionile jäämiseni 1981. aastal.

Viited
------

1. ↑  "Surmakuulutus". *Sakala*. 22. aprill 2016.
2. ↑  Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi seadlus "Haridustöötajatele Eesti NSV aunimetuste andmise kohta". ENSV Ülemnõukogu ja Valitsuse Teataja, 9/1987

Välislingid
-----------

* Eesti Pedagoogika Arhiivmuuseum. Viljandi 5. Keskkooli õpetaja Ivi Helves (1987)
* Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Paalalinna Gümnaasiumi keemiaõpetaja Ivi Helves (1995)
Leopold Eduard Michelseni meistrimärk
**Leopold Eduard Michelsen** (ka nimekujul Michelson; 15/27. mai 1822 Paide (Weissenstein) –27. detsember 1888/8. jaanuar 1889) oli Tallinna kullassepp. Ta meistrimärk on **LM**, sageli esineb koos sellega proovinumber ruudu sees ja kolm lõvi vapikilbil.

Eluloolist
----------

Sündis kingsepa perekonnas. 1836–1841 oli Hermann Georg Clemensi õpilane, sai 18/30. detsembril 1847 meistriks ja jaanuaris 1848 Tallinna kodanikuks, aastail 1858–1888 oli gildi oldermann, kullasseppade tsunfti kuulus alates 1848 ja 1860. aastal oli tsunftivanem. 1856. aastal abiellus pagari tütre Henriette Jeanette Müggega.

Teosed
------

Michelsen oli 19. sajandi II poole Tallinna üks viljakamaid meistreid, temalt on säilinud üle saja teose: historitsistlikus stiilis karikaid, ristimisvaagnaid, üks 64,5 cm kõrgune hirvejalgpokaal (Eduard August Baueri tehtud pokaali koopia) ja kaks vaagnat (asuvad Eesti Kunstimuuseumis), napsipeekreid ja muud lauahõbedat.

Viited
------

1. ↑   A. Friedenthal. Die goldschmiede Revals. Lübeck, 1931
2. ↑
**Ivi Proos** (sündinud 7. augustil 1948 Tallinnas) on eesti majandusteadlane ja sotsioloog.

Elulugu
-------

Ivi Proos on töölise tütar.

Lõpetas 1966 Tallinna 46. Keskkooli, 1972 Tartu Riikliku Ülikooli majandusteaduskonna, majanduskandidaat (1980), väitekiri "Совмещение изучения экономической деятельности и социального развития хозяйственных организаций". Stažeeris 1978–1979 Moskva Süsteemiuuringute Instituudis. Oli 1972–1973 Tartu Riikliku Ülikooli sotsioloogialabori nooremteadur, 1973–1975 Autoteede ja Maanteede Ministeeriumi arvutuskeskuse insener, 1974–1983 ka Tallinna Polütehnilise Instituudi statistikakateedri lektor ja vanemõpetaja, 1975–1986 Eesti NSV TA Majanduse Instituudi noorem- ja vanemteadur, 1986–1988 Tartu Riikliku Ülikooli kaubatundmise ja kaubanduse organiseerimise kateedri vanemteadur ning 1983–1998 Eesti Majandusjuhtide Instituudi dotsent, 1998– Eesti Avatud Ühiskonna Instituudi juhataja ja 1998–2002 ka Tallinna Pedagoogikaülikooli riigiteaduste osakonna dotsent.

Ta osales 2001 Eesti sotsiaalteadlaste avalikus pöördumises "Kaks Eestit", milles tunti muret Eesti ühiskondliku arengu pärast.

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkonnad: üleminekuriikide makromajandusliku käitumise indikaatorid, sotsiaalne kihistumine, rahvussuhted multikultuurses ühiskonnas. Eesti NSV Plaanikomitee esimehe nõunik (1989–1990), peaministri majandusnõunik (1990–1991), Eesti Erastamisagentuuri nõukogu liige (1991–1994), Eesti Panga nõukogu liige (1991–1993) ja nõunik (aastast 1999), Eesti Merelaevanduse nõukogu liige ja juhtimiskonsultant (1992–1997). 

Üle 60 teadustrükise, võrguteavikud, aimeartikleid.

Tunnustus
---------

* 2006 – Riigivapi IV klassi teenetemärk

Teoseid
-------

* Teaduse ja tootmise koostöö. Tallinn, 1987
* Estland (kaasautorid C. Hasselblatt, V. Zirnask). // Mittel- und Osteuropa auf dem Weg in die Europäische Union. Gütersloh, 1995
* Eesti keele tähendus mitte-eestlaste integratsioonis. // Integratsioonimaastik – ükskõiksusest koosmeeleni. Tallinn, 2000
* Avaliku dialoogi võimalusest poliitikute ja ühiskonna vahel. // Kaks Eestit. Tallinn, 2002
* Äri alustamine. Tallinn, 2002
* Eesti demokraatia arengu monitooring. Tallinn, 2006
* Integratsiooni monitooring (kaasautor). Tallinn, 2006.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide
2. ↑  Pöördumine Postimehes.

Kirjandus
---------

* Tartu Ülikooli õppe-teaduskoosseisu biobibliograafia nimestik 1981–1995 (käsikiri), 135.
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
Söe gaasistamine
**Gaasistamine** ehk **gaasistus** on tahke- või vedelkütuse orgaanilise osa võimalikult täielik muutmine põlevgaasiks (gaaskütuseks). See protsess teostatakse kõrgel temperatuuril vaba või seotud hapniku (õhk, veeaur jt) piiratud osalusel. 

Erinevalt kütuste töötlemisest ilma õhu juurdepääsuta (utmine, pürolüüs, krakkimine) muutub gaasistamise käigus gaasiks (CO, H2, CO2, osaliselt tekib ka õli) peaaegu kogu kütuses sisalduv põlevaine.

Gaasistamine toimub harilikult gaasigeneraatoris temperatuuril kuni 1000 °C või enamgi ja saadavat gaasi nimetatakse generaatorigaasiks. Tehnoloogia järgi eristatakse: tsükliline gaasistamine, gaasistamine keevkihis, gaasistamine rõhu all ja allmaagaasistamine.

Näiteks kerogeenpõlevkivi orgaanilise osa võimalikult täielik gaasistamine toimus Kohtla-Järvel, tippaeg 1970-ndatel. Puidu pürolüüsil saadakse puugaas, mida II maailmasõja ajal kasutati küllalt palju mootorikütusena.

Gaasistamise etapid
-------------------

Kütuse gaasistamise protsess koosneb tinglikult järgmistest etappidest: 

* kütuse kuivamine
* kütuse pürolüüs (tahke kütuse muundamine gaasiks, kondenseeritavateks aurudeks ja tõrvaks ning vaikudeks)
* järgnev aurude termiline krakkimine veeauru või süsinikdioksiidi toimel gaasiks ja tõrvaks ning vaikudeks
* tõrva ning vaikude gaasistamine veeauru või süsinikdioksiidi toimel
* põletatava gaasi, aurude ja tõrva ning vaikude osaline oksüdeerumine.

Vaata ka
--------

* Lagunemisreaktsioon
* Pürolüüs
* Süngaas

Viited
------

1. ↑  Ülo Kask, Villu Vares. Termokeemiline muundamine. Eesti põlevloodusvarad ja -jäätmed. 2013, lk 22.
**Liimets** on eesti perekonnanimi.

Statistika
----------

2023. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Liimets 46 inimesel: 21 mehel ja 25 naisel. Perekonnanimede levikult oli Liimets meeste puhul 5879. kohal ja naiste puhul 5363. kohal. Selle perekonnanime kandja oli keskmiselt 40 aasta vanune. Kõige levinum oli nimi Liimets vanuserühmas 65–69, kus neid on 10 000 elaniku kohta 0,57.

Nimede eestistamisel võeti Liimets aastatel 1935–1939 uueks perekonnanimeks 12 korral isikute poolt, kelle perekonnanimi oli varem Lieber (2 juhul), Liebert, Liibak, Liimann, Limann (2), Limion, Lipak (2), Lisman, Stollberg.

Nime kandjaid
-------------

* Airi Liimets, eesti kasvatusteadlane ja muusikasemiootik (1959–2022)
* Ants Liimets, eesti munitsipaalpoliitik (1954–)
* Eva-Maria Liimets, eesti diplomaat (1974–)
* Heino Liimets, eesti kasvatusteadlane (1928–1989)

Viited
------

1. ↑  Statistikaamet: Nimede statistika (vaadatud 09.06.2023)
2. ↑  Onomastika andmebaas. Nimede eestistamine: (uus nimekuju): Liimets.

Välislingid
-----------

* Liimets statistikaameti andmebaasis
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib üldmõistest; Aristarch Sinkeli kogumiku kohta vaata artiklit Päikeseprillid (kogumik)* |

---

Halliks toonitud klaasidega päikeseprillid
**Päikeseprillid** on kaitseprillid, mille toonitud klaasid vähendavad valguse ligipääsu kandja silmadele. 

Nende esmane otstarve on kaitsta silmi päikesevalguse ebameeldiva või kahjuliku toime eest. Optimaalsed päikeseprillid blokeerivad sellepärast ka päikesevalguse ultravioletse spektriosa ja vähendavad prilliklaaside suuruse ja kuju ning optimeeritud raamide abil ka hajunud valguse juurdepääsu. 

Peale selle kasutatakse päikeseprille aksessuaaridena kuvandi loomiseks ja moe nõudel.

Pilte
-----

* nn lenduri päikseprillid nn lenduri päikseprillid
* valged prilliraamid koos haaknõelast parandusega valged prilliraamid koos haaknõelast parandusega
* polaroid polaroid
* 
* 19. saj 19. saj

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Päikeseprillid** |

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Päikeseprillid** |
**Liimimisloogika** (inglise *glue logic*) on loogikalülitused mitmete mikrokiipide omavaheliseks sidumiseks.

Algselt kasutati arvutite emaplaatidel ja programmeeritavates kontrollerites seadme- ja mäluaadresside dekodeerimiseks (vt aadressidekooder) ja juhtimissisgnaalide moodustamiseks eraldi loogikakiipe. Tänapäeval on tehniliselt võimalik kõik sidumiseks vajalikud loogikafunktsioonid paigutada ühte suuremahulisse programmeeritavasse loogikakiipi nagu nt CPLD või FPGA. Selle tulemusel vähenevad lülituse mõõtmed ja energiatarve. Arvuti emaplaatidel nimetatakse siduvaid loogikalülitusi ka sildadeks (põhjasild ja lõunasild). Kopeerimiskaitsega programmeeritavatesse loogikakiipidesse paigutatud liimloogikat saab kasutada ka tegeliku skeemi peitmiseks et raskendada elektroonikalülituse kopeerimist konkurentide poolt.

Kiipide sidumiseks vajalikud funktsioonid on:

* aadressidekooder
* andmepuhver
* Loogikanivoode teisendamine (CMOS, TTL, 3 V, 5 V jt.)
* Signaalide võimendamine

Vaata ka
--------

* Kiibistik
* Põhjasild
* Lõunasild
**Sisseütlev kääne** ehk **illatiiv** on üks sisekohakäänete hulka kuuluv sihikääne, mis esineb näiteks eesti, soome, leedu ja ungari keeles.

Eesti keel
----------

Olenevalt sõna tähendusest võib illatiiv eesti keeles väljendada:

* sihtkohta (***koju** tulema; **tuppa** astuma*)
* sihtaega (*päevast **päeva***)
* sihtseisundit (***mõttesse** vajuma*)
* isikut, eset või nähtust, kellele või millele mingi tegevus on suunatud (***Meelisesse** kiinduma; **ettepanekusse** suhtuma*)
* põhjust (***vähki** surema*)

Eesti keeles on sisseütleva käände tunnuseks käändelõpp -*sse*, mis lisatakse sõna omastava käände vormile. Teatud sõnatüüpide puhul on võimalik moodustada ka lühikest sisseütlevat käänet. Lühike sisseütlev kääne on tekkinud ajaloolise käände tunnuse kokkusulamisel tüvega.

Lühikese sisseütleva käände tunnused:

* Ø (*küla: külla*)
* -*de* (*keel: keelde*)
* -*tte* (*vesi: vette*)

Mitmete eestikeelsete sõnade puhul on pikk ja lühike sisseütleva käände vorm alati paralleelselt kasutatavad, samas leidub sõnu, mille puhul kasutatakse lühikest vormi, et väljendada kohatähendust ning pikka vormi sõltuvusmääruse väljendamiseks:

* *Ma kukkusin jõkke* (mitte *jõesse*).
* Ma kiindusin *jõesse* (mitte *jõkke*).

Vaata ka
--------

* Suunduv kääne (aditiiv)

Viited
------

1. 1 2 3  Mati Erelt, Tiiu Erelt, Kristiina Ross. "Eesti keele käsiraamat". Eesti Keele Instituut.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: mitu nime: autorite loend (link)
2. ↑  "Eesti keele grammatika tabelid" (PDF). Eesti Keele Instituut.
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib külast Anija vallas; teiste samanimeliste kohta vaata artiklit Parila* |

---

**Parila** on Harjumaal Anija vallas asuv küla.

Parilast 4 km idas asub Kehra. Lähimad külad on kagus Salumetsa, edelas Rätla, läänes Linnakse, loodes Salumäe, põhjas Kihmla ja kirdes Paasiku. Endistest küladest asub edelas Paenurme, läänes Lae ja loodes Keskküla.

Parila külast 1½ kilomeetrit põhjas asub Parila raudteepeatus.

Ajalugu
-------

Parila küla esmamainiti 1241 kujul *Pariol*. Järgmised nimekujud olid *Pargell* (1536), *Pargill* (1546), *Parila* (1636) ja *Parrila* (1712). Ta kuulus Harju-Jaani kihelkonda.

16. sajandil kuulus Parila Kiviloo piiskopimõisale. 1630 läks küla Jakob de la Gardie kaudu Raasiku ja Kambi mõisate kompleksi, kuuludes Kambi mõisa alla veel 18. sajandi algul. Kohalikud nimetasid küla Tagavalda kuuluvaks.

Lauri Kettunen oletas, et küla nimi tuleb isikunimest Parjo või Parji. Kuid Kettunen paigutas küla ekslikult Järva-Jaani kihelkonda.

Külas asus Paenurme karjamõis, mida nimetati 1691 kujul *Pajnorm By* ja 1712 *Paenorm*.

1977 liideti Parilaga Keskküla, mida esmamainiti 1922 kujul *Kesk*, ja Lae küla, mida nimetati 1691 *Laikyll By* ja 1712 *Laeküll*.

Viited
------

1. ↑  Maa-amet, vaadatud 21.11.2020.
2. ↑  Statistikaamet, vaadatud 10.11.2020.
3. ↑  Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
4. ↑  Eesti kohanimeraamat, kaart 3
5. 1 2 3 4 5  Eesti kohanimeraamat, lk. 465

Anija valla vapp
Anija valla asulad

**Linn:** Kehra  
**Alev:** Aegviidu  

**Külad:** Aavere | Alavere | Anija | Arava | Härmakosu | Kaunissaare | Kehra | Kihmla | Kuusemäe | Lehtmetsa | Lilli | Linnakse | Looküla | Lükati | Mustjõe | Paasiku | Parila | Partsaare | Pikva | Pillapalu | Rasivere | Raudoja | Rooküla | Salumetsa | Salumäe | Soodla | Uuearu | Vetla | Vikipalu | Voose | Ülejõe
Liimipüstol padruniga
**Liimipüstol** on kuumliimimiseks kasutatav tööriist. Liimiks on tahkes olekus termoplast, mis peale kuumutamist ning sulatamist kantakse püstoliga töödeldavale esemele. Liim on kasutamise ajal kuum ning võib kontakti korral nahka kõrvetada.

Kasutamine
----------

Silindrikujuline termoplasti padrun asetatakse püstolisse, mille järel see kuumeneb ning muutub vedelaks. Vedelal kujul on see esemele kandmiseks valmis. Seda tehakse, vajutades püstoli päästikule, mis laseb sulaliimi aeglaselt valla. Liim tahkestub mõne sekundi kuni minutiga.

Eelised/puudused
----------------

Võrreldes tavaliste lahuseliste liimidega on tahkestumis- või kuivendamisprotsess lühem. Samuti ei esine liimi hõrenemist, nagu võib tavaliimidel juhtuda.
Termoplast püsib pikka aega kasutuskõlblikuna ning on jäätmena lihtsasti äravisatav (sorteeritav). Teiselt poolt ei saa seda kasutada soojustundlikel materjalidel. Väga kõrgetel temperatuuridel on sideme moodustamistugevus nõrgenenud, kuna liim on tavalisest vedelam.

Viited
------

1. ↑  Hot Melt Adhesives 101. Adhesivesmag.com. 25/02/2019.
2. ↑  HM vs solvent based adhesives. Suretacksystems.com. 25/02/2019.
3. ↑  Limitations of conventional HMA. Gluemachinery.com. 25/02/2019.
Vodja jaamahoone
**Vodja raudteejaam** oli raudteejaam Türi–Paide–Tamsalu raudteel. Tänapäeval jääb jaam Järva maakonna Paide linna Viisu küla territooriumile. Vodja küla asub u 2,5 km ida suunas. Jaam asus raudtee 22. kilomeetril.

Vodja naaberjaam Türi suunal oli Mäo raudteepeatus ja Tamsalu suunal Esna raudteejaam (kaardil aastast 1938 on Vodja ja Esna vahele märgitud veel Öötla raudteepeatus). Avamisel jäi Vodja Peetri kihelkonda Vodja mõisa maadele. Jaam suleti 1972. aastal seoses kitsarööpmelise raudtee sulgemisega.

Raudteejaamas on filmitud stseen esimesest Eesti täispikast 1951. aasta värvifilmist "Valgus Koordis".

Jaamahoone
----------

Vodja traditsionalistlikus stiilis jaamahoone valmis 1924. aastal Leon Johansoni projekti järgi ning on algupärasel kujul säilinud tänaseni. 

Jaamahoone on rahuldavas seisus ja praeguseks eraomanduses. Vodja kaubaait on kohandatud lehmalaudaks.

Vaata ka
--------

* Türi–Paide–Tamsalu raudtee
* Vodja

Viited
------

1. ↑  Maa-ameti geoportaal
2. ↑  Valgus Koordis (1951) - saabumine koju - YouTube
3. ↑  Vodja raudteejaam • XX sajandi arhitektuur • Kultuurimälestiste riiklik register
4. ↑  Marika Rajamäe. Järva Teataja: "Raudteejaamad kõnelevad". 10.02.2005

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Eelnev peatus** | **Endine raudteepeatus**  | **Järgnev peatus** |
|  Mäo |  **Vodja** | Esna  |