recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Ülo Uluots** (4. veebruar 1930 Jõhvi – 18. juuli 1997) oli eesti tootmisjuht, sõjaajaloolane ja poliitik. Kaitseministeeriumi taaslooja ja esimene taasiseseisvumisjärgne Eesti Vabariigi kaitseminister (aprillist oktoobrini 1992)

Töökäik
-------

Ta lõpetas aastal 1949 Haapsalu Keskkooli ja aastal 1955 Tallinna Polütehnilise Instituudi mäeinsenerina.

Ta töötas aastatel 1955–1978 koondises Eesti Põlevkivi, algul karjäärides, lõpuks kapitaalehituse direktorina. Aastatel 1978–1990 töötas ta Palivere Ehitusmaterjalide tehase direktorina.

Aastatel 1990–1992 oli ta Eesti Vabariigi Ülemnõukogu liige, kuuludes majanduskomisjoni. Lisaks oli ta 1992. aasta aprillist oktoobrini Eesti esimene sõjajärgne kaitseminister Tiit Vähi esimeses valitsuses ning Kaitseministeeriumi taaslooja.[*viide?*]

Tunnustus
---------

* 1966 – Eesti NSV teeneline insener
* 2004 – Eesti Vabariigi Kaitseministeeriumi I klassi teeneterist (postuumselt)

Teosed
------

* Ülo Uluots, *Nad täitsid käsku: Eesti ohvitseride saatus [1940-1941]*, Tallinn, 1999.

Isiklikku
---------

Tema isa oli Eesti Vabariigi ohvitser Oskar Uluots, kes oli Jüri Uluotsa vend.

Viited
------

1. ↑  "Kirbla kalmistu ootab Uluotsasid", Eesti Päevaleht, 14. mai 2008.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**–** | **Eesti kaitseminister**1992 | Järgnev**Hain Rebas** |

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Ülo Uluots** |
**Jürgen von Tiesenhausen** (ka Georg von Tiesenhausen; u 1660 – 1710) oli Rootsi sõjaväelane, maaomanik ja ohvitser Eestimaa aadlilipkonnas, kes osales üksuse koosseisus Põhjasõjas.

Elulugu
-------

Jürgen von Tiesenhauseni täpne sünniaeg pole teada, kuid ilmselt oli see 1660. aastate paiku. Tema vanemad olid Friedrich Wilhelm von Tiesenhausen ja Elisabeth von Tiesenhausen. 

1688. aastal oli ta Hollandis paiknevas Nierothi jalaväerügemendis kapten. 

1696. aastal pärisid Jürgen ja tema vend Fabian von Tiesenhausen pärisid oma isa käest Valtu mõisa. 

26. aprillil 1700 sai ta Eestimaa aadlilipkonnas rittmeistriks. Selle üksuse koosseisus osales ta Põhjasõjas Kirde-Eesti sõjategevuses. 28. oktoobril korraldas ta koos Dietrich Friedrich von Patkuliga Aa küla lähedal kuluka ratsareidi. 20. novembril 1701 läks Jürgen sõjaväest erru ning suri 1710. aastal.

Viited
------

1. 1 2  "Georg (Jurgen) von Tiesenhausen". Vaadatud 13.05.2023.
2. 1 2  "Karl XII:s officerare. Biografiska anteckningar". Vaadatud 13.05.2023.
3. ↑  "Kinnistu detailandmed". Vaadatud 13.05.2023.
4. ↑  Kelch, Christian (2009). *Liivimaa kroonika järg*. Lk 105.
**Seminari** on Rakvere linnaosa praeguse Seminari tänava ümbruses. Linnaosa hakati rajama 1960. aastatel seoses suurema hulga kortermajade vajadusega.

Nimest
------

Linnaosa sai nime piirkonna vanima hoone Wesenbergi õpetajate seminari järgi, mis alustas Piiri tänaval tööd 1915. aastal.

Ajalugu
-------

Algselt olid piirkonnas eramajad ja põllud. Kortermaju hakati ehitama 1960. aastatel kavandatava fosforiidikaevanduse töötajatele. Rajati katlamaja, valmis uus sünnitusmaja. Korrusmajade projekt jäi pooleli, sest kaevandust ei tulnud. Rakvere õpetajate seminari staadionil peeti kergejõustiku- ja paaril korral motopallivõistlusi. 

Õpetajate seminari majas on asunud kaitseväe staap, praegu asub selles Rakvere Ametikool.

Tulevik
-------

Seminari tänavale tahetakse kujundada roheala, uuendatakse majade välisilmet. Kortermajade ümbrusse on plaanitud mänguplatsid, piknikualad, võimlemisnurgad jms.

Tänavad
-------

Seminari linnaosa piirideks on Rägavere tee, Tuleviku ja Vabaduse tänav ning Rakvere haigla ala. Piirkonda läbivad keskelt Karja ja Seminari tänav.

Olulised objektid
-----------------

Rakvere Haigla, Rakvere Ametikool, Seminari pood, Rakvere Gümnaasium, endine lastepolikliinik, Kesko Agro, Kia müügiesindus, GBF kummikeskus OÜ, Seminari lillepood, Pihlaka kondiitri Seminari kauplus

Viited
------

1. 1 2  Kristi Ehrlich (5. juuli 2014). "Piirkond pidi täituma kortermajadega". *Virumaa Teataja*. Vaadatud 14. september 2017.
2. ↑  Kristi Ehrlich (5. juuli 2014). "Linnaosale andis nime 100aastaseks saav kool". *Virumaa Teataja*. Vaadatud 14. september 2017.
3. ↑  Odette Kirss (2007). *Jalutaja teejuht. Rakvere*. Tallinn: Solnessi Arhitektuurikirjastus. Lk 102.
4. ↑  Kristi Ehrlich (5. juuli 2014). "Seminari tänavast peaks kujunema linnasüdame roheala". *Virumaa Teataja*. Vaadatud 14. september 2017.
5. ↑  "Rakvere Seminari tn projekt". Vaadatud 14. september 2017.
6. ↑  Rakvere Ametikool
"Lagrange" suunab siia. Teiste tähenduste kohta vaata lehekülge Lagrange (täpsustus).

**Joseph-Louis Lagrange** (sünninimega **Giuseppe Lodovico Lagrangia**; 25. jaanuar 1736 Torino – 10. aprill 1813 Pariis) oli Itaalia valgustusajastu matemaatik ja astronoom. Ta on tuntud oma töödega matemaatilise analüüsi, arvuteooria, klassikalise ja taevamehaanika alal.

25. eluaastal loeti teda tänu lainete levimise ning kõverate ekstreemumi kohta käivate artiklite kirjutamise eest juba üheks olulisemaks elavaks matemaatikuks ja füüsikuks. 1780. aastatel ilmus kahes köites tema käsitlus analüütilisest mehaanikast, "Mécanique analytique", mis oli aluseks tema hilisemale tööle selles valdkonnas. Tegemist oli kõige ulatuslikuma käsitlusega klassikalise mehaanika kohta pärast Isaac Newtoni 1687. aasta teost "Philosophiæ Naturalis Principia Mathematica", mida peetakse kogu klassikalise mehaanika alustekstiks. Langrange'i saavutuste hulka kuuluvad veel Lagrange'i punktide avastamine ja töö diferentsiaalarvutuse valdkonnas.

1766. aastal sai temast Leonhard Euleri ja Jean le Rond d'Alembert soovitusel Berliini Preisi Teaduste Akadeemia matemaatika teaduskonna direktor. 1787. aastal, 51-aastaselt, kolis ta Berliinist Pariisi, kuhu ta jäi elama oma elu lõpuni, ja sai Prantsuse Teaduste Akadeemia liikmeks.

Mälestuse jäävustamine
----------------------

Tema järgi on nimetatud asteroid 1006 Lagrangea, tänav Pariisi 5. ringkonnas ja Torinos ning kuukraater Lagrange.

Samuti on ta nimi koos 72 teise Prantsuse teadlase, inseneri ja matemaatikuga graveeritud Eiffeli tornile.

Vaata ka
--------

* Lagrange'i funktsioon

Viited
------

1. 1 2  Merriam-Webster, Inc (2000). *Merriam-Webster's Collegiate Encyclopedia*. Merriam-Webster. ISBN 9780877790174. lk 911.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Joseph-Louis Lagrange** |

* Joseph-Louis Lagrange Encyclopædia Britannicas (inglise keeles)
* Joseph-Louis Lagrange ja analüütiline mehaanika. Eesti Füüsika Selts
Keiser Hostilianuse aureus (kuldmünt), aastast 251.
**Gaius Valens Hostilianus Messius Quintus** (? – 251 pKr) oli 251. aastal valitsenud Rooma keiser.

Elulugu
-------

Hostilianus sündis teadmata aastal Sirmiumis. Tema isa oli tulevane keiser Decius ning ema Herennia Cupressenia Etruscilla. Ta oli keiser Herennius Etruscuse noorem vend.

Keiser Hostilianus (251)
249. aastal sai keisriks Decius, kes kuulutas Caesariks (troonipärija, nooremkeiser) Herenniuse, Hostilianus jäi Rooma. Roomas jäi Hostilianus tagaplaanile ning pidi leppima Herenniuse, vanema venna ja troonipärija, tähtsama positsiooniga Rooma riigis. Peale Herenniuse nooremkeisriks kuulutamist sai Hostilianus *princeps iuventutis*'e (noorte prints) tiitli. 251. aastal kuulutati Herennius Deciuse kaaskeisriks (vanemkeisriks ehk Augustuseks) ning Hostilianus nooremkeisriks. Decius ning Herennius asusid 250. aastal sõjakäigule kuningas Cniva juhitud gootide vastu. Hostilianus jäi Rooma ning Herennia Etruscilla määrati tema regendiks. Roomlased ja gootid võitlesid paar väiksemat lahungut Nikopolise ja Philippopolise juures. Mõlemad armeed kohtusid lõpuks Abrituse lahingus, kus roomlaste väed lüüa said ning Decius ja Herennius hukkusid. Pärast lahingut kuulutas Doonau armee keisriks Trebonianus Galluse, kes Hostilianuse adopteeris.

Surm
----

251. aastal lõi välja Cyprianuse katk, mis tappis ka noore Hostilianuse. Ta oli esimene keiser viimase 40 aasta jooksul, kes loomulikku surma suri, kokku oli selliseid keisreid vaid 13.

Tagajärjed
----------

Pärast Hostilianuse surma sai Gallus koos oma poja Volusianusega ainuvalitsejaks. Hostilianus oli ilmselt adopteeritud selleks, et järgmist kodusõda ära hoida ning et Gallus saaks end eelmiste keisritega dünastiliselt siduda.

Viited
------

1. 1 2 3 4  "Hostilian" (inglise). Vaadatud 15.10.2022.
2. ↑  "Hostilian" (inglise). Vaadatud 15.10.2022.
3. ↑  "Herennius Etruscus" (inglise). Vaadatud 16.10.2022.
4. ↑  "Hostilian" (inglise). Vaadatud 16.10.2022.
5. 1 2  "The Battle of Abritus" (inglise). Vaadatud 15.10.2022.
6. ↑  "Trebonianus Gallus" (inglise). Vaadatud 15.10.2022. Gallus agreed to take power, and his next step was to appoint Hostilian as co-ruler – possibly to avoid another civil war.
Vabadusvõitleja Kalju Mätik
**Kalju Mätik** (16. september 1932 Tartus – 2. oktoober 2019) oli Eesti vabadusvõitleja ja endine Nõukogude Liidu dissident.

Ta lõpetas 1951. aastal Tallinna 10. Keskkooli.
1959. aastal lõpetas ta Tallinna Polütehnilise Instituudi elektriinseneri erialal.

Ta on töötanud TTÜ Eesti Mereakadeemia õppejõuna.[*viide?*]

Mätik osales aastatel 1970–1974 nõukogudevastase organisatsiooni Eesti Demokraatlik Liikumine töös. Selletõttu süüdistati teda ENSV KrK (Eesti NSV kriminaalkoodeksi) § 68 lg. 1 järgi, mis sätestas kriminaalvastutuse nõukogudevastase agitatsiooni ja propaganda eest.

Eesti NSV Ülemkohtu kriminaalasjade kohtukolleegiumi 31. oktoobri 1975 otsusega tunnistati Mätik süüdi ja teda karistati ENSV KrK § 68 lg. 1 järgi kuueaastase ja § 207 lg. 1 järgi üheaastase vabadusekaotusega. Eesti NSV KrK § 40 alusel mõisteti talle lõplikuks karistuseks 6 aastat vabadusekaotust range režiimiga parandusliku töö koloonias.

Mätik oli ERSP asutajaliige 20. augustil 1988.

Pärast Eesti taasiseseisvumist töötas ta tehniliste tekstide tõlkija ja toimetajana.

Kalju Mätik kuulus Põllumeeste Kogu juhatusse.

Ta kandideeris Euroopa Parlamendi 2009. aasta valimistel Põllumeeste Kogu nimekirjas. See erakond ei saanud piisavalt hääli, et oma esindajat Euroopa Parlamenti saata. Kalju Mätik oli Eesti Euroopa Liiduga liitumise vastu, osaledes arvukatel pikettidel ja meeleavaldustel sõnavõttudega.

Tunnustus
---------

* 2006 Riigivapi IV klassi teenetemärk

Viited
------

1. ↑  Nõmme Gümnaasiumi vilistlased
2. ↑  TTÜ lõpetajad 1918–2006

Kirjandus
---------

* Kalju Mätik. Peidikud ja tuhnimised. Raamatus: Kollane maja. Oodatud kõik, kes armund supilinna! Tartu, MR Piller 2003, lk 66–69.
**Velda Otsuse hõbepeeker** on Eesti teatri rändauhind, mis on mõeldud näitlejannale, kes on andelaadilt, loomingult ja inimlikult olemuselt lähedane Velda Otsusele; kelles on samasugust kindlameelsust, loovat nõudlikkust koos tagasihoidlikkuse ja täieliku pühendumisega lavakunstile ning kelle rollimängus on sõna, mõtte ja väljendusliku liikumise kooskõla. 

Velda Otsus kinkis 1979. aastal hõbepeekri tollasele Eesti Draamateatri näitlejannale Eneken Akslile. Eneken Aksel otsustas peekri "rändama panna" ja 24. oktoobril 2013, Velda Otsuse 100. sünniaastapäeva tähistamisüritusel Eesti Draamateatris loodigi uue rändauhinna traditsioon.

Laureaadid
----------

Eseme algne omanik ja traditsiooni looja Eneken Aksel määras auhinna Eesti Draamateatri näitlejannale Laine Mägile. Rändese peab hoidjat vahetama kümne aasta jooksul. 

* 2013 – Laine Mägi
* 2023 – Elisabet Reinsalu

Viited
------

1. ↑  Uue rändauhinna - Velda Otsuse hõbepeekri - sai Laine Mägi. ERR, 25. oktoober 2013.
2. ↑  Uue rändauhinna - Velda Otsuse hõbepeekri - sai Laine Mägi. Eesti Teatriliit.
3. ↑  "Elisabet Reinsalu pälvis Velda Otsuse hõbepeekri". *ERR Kultuur*. 28. november 2023. Vaadatud 4. detsembril 2023.
**"Tarass Bulba"** (vene keeles "Тарас Бульба") on Nikolai Gogoli romantistlik ajalooline jutustus, mis kuulub Mirgorodi tsüklisse. Jutustus ilmus esimest korda 1835. aastal, põhjalikult ümber töötatud teise trükina 1842. aastal. Kirjandusteadlased on avaldanud arvamust, et algversioon oli pigem ukrainasõbralik, teine seevastu tugevalt russofiilne. Teos on kirjutatud vene keeles, esimene ukrainakeelne tõlge ilmus 1850. aastal.

Raamat jutustab vanast Zaporožje kasakast Tarass Bulbast ning tema kahest pojast Andreist ja Ostapist. Tarassi pojad õpivad Kiievis akadeemias ja naasevad koju. Kolm meest asuvad eepilisele teekonnale Zaporožje Setši Ukrainas, kus ühinevad teiste kasakatega ja lähevad sõtta Poola vastu.

Kaudsete tõendite kohaselt toimuvad "Tarass Bulba" sündmused 17. sajandi esimeses pooles. Ehkki autori sõnul sündis Tarass Bulba 15. sajandil, kõneleb 17. sajandi kasuks tema tubakalembus: eurooplased avastasid tubaka 15. sajandi lõpus (tänu Kolumbusele) ja laialt levis suitsetamine alles 17. sajandiks. Samuti sooritasid poolakad sõjaretki Venemaale 17. sajandil, nn segaduste ajal.

Tarass Bulba prototüübiks oli ukrainavene kasakasoost pärit maadeuurija Nikolai Mikluhho-Maklai esivanem Ohrim Makuhha, kasakaataman ja Bogdan Hmelnitski asemik. Makuhha sündis Starodubis 17. sajandi algul. Tal oli kolm poega: Nazar, Homa (Foma) ja Omelka (Jemeljan). Nazar (Gogoli Andrei prototüüp) reetis kasakad ja läks üle RzeczPospolita vägedesse armastusest poola panitari vastu. Homa (Ostapi prototüüp) hukkus, püüdes viia Nazari isa juurde. Jemeljani järeltulijate seas olid Nikolai Mikluhho-Maklai ja tolle isa Grigori Mikluhha, kes õppis koos Nikolai Gogoliga ja jutustas tollele suguvõsa pärimustest.

Jutustus on realistlik, tegelased ei ole Gogoli hilisematele teostele omaselt liialdatud ega grotesksed, ehkki mõne uurija hinnangul on kasakate iseloomustused veidi liialdatud. Teost võib tõlgendada kirjanduses levinud romantilise rahvusluse kontekstis, mis arenes ajaloolise rahvuskultuuri ja romantiliste ideaalide toel.

Eesti keeles ilmus "Tarass Bulba" 1880. aastal Jakob Kõrve tõlkes (2. parandatud trükk 1912) ning 1955. aastal Johan Tamme tõlkes.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Tarass Bulba** |
Vihmane Pirogovi plats Tartus, Lossi ja Ülikooli tänava nurgal, suvi 2011
Pirogovi park 2016. aasta novembris
**Pirogovi park** ehk **Pirogovi plats** on park Tartus.

Park asub Toomemäe nõlva all Ülikooli tänava ja Lossi tänava ääres.

Pargis asub Nikolai Pirogovi monument.

Pirogovi park on traditsiooniline Tartu üliõpilaste õllejoomiskoht. Kuna üldjuhul on avalikus kohas alkoholitarbimine keelatud, on sellel teemal kestnud aastaid avalik debatt. Lahendusena on viimastel aastatel Tartu linnavolikogu määrusega lubatud tarvitada Pirogovi Toome nõlva aluse jalgtee ja Ülikooli tänava vahelist tähistatud haljasala suviti (15. märtsist kuni 15. oktoobrini) piknikukohana, kus võib pruukida kuni 6 mahuprotsendiga (k.a) alkohoolseid jooke.

Viited
------

1. ↑  Postimees 15. oktoober 2009 - Tartus Pirogovi platsil on reedest õllejoomine keelatud[*alaline kõdulink*]
2. ↑  Tartu Postimees 26. märts 2009 - Pirogovil võib taas lahjat alkoholi juua
3. ↑  Õhtuleht 26. märts 2009 - Pirogovi platsil võib jälle õlut juua
4. ↑  Tartu linn
**Vattmeeter** on mõõteriist vahelduvvoolu aktiivvõimsuse mõõtmiseks.

**Osutivattmeetrites** on peamiselt kasutusel kas elektrodünaamiline või ferrodünaamiline mõõtemehhanism. Niisugusel vattmeetril on pingemähis, mis ühendatakse koormusega rööbiti, ja voolumähis, mis ühendatakse koormusega jadamisi. Mähiste magnetväljade koostoimel kaldub osuti võimsuseskaalal.

Ühefaasilise vahelduvvoolu korral aktiivvõimsus (vattides)

{\displaystyle P=U\,I\,\cos \varphi ,}
kus

{\displaystyle U\!} on pinge efektiivväärtus (voltides),
{\displaystyle I\!} on voolutugevuse efektiivväärtus (amprites),
{\displaystyle \cos \varphi } on võimsustegur,
**Numbernäiduga (digitaalses) vattmeetris** mõõdab mikrokontroller igas sekundis tuhandeid kordi pinget, voolu ja nendevahelist faasinihet, digiteerib mõõteväärtused (muundab kahendarvudeks), korrutab omavahel ja esitab tulemuste keskmistatud väärtused numbernäiduna LCD-näidikul.

Digitaalne võimsusmõõdik on iga energiamõõturi koosseisus.

| * v
* r
Elektrimõõteriistad |
| --- |
| 
Ampermeeter  • Elektriarvesti  • Energiakulumõõtur  • Galvanomeeter  • Loogikaanalüsaator  • Meger  • Multimeeter  • Oommeeter  • Ostsilloskoop  • Q-meeter  • Väljaanalüsaator  • Vattmeeter  • Voltmeeter  • VU-meeter |
Ranele
**Ranele Raudsoo** (esinejanimega **Ranele**; sündinud 15. mail 1989 Kohtla-Järvel) on eesti laulja. Ta on 163cm pikk.

Elulugu
-------

Ranele Raudsoo on sündinud 1989. aastal Kohtla-Järvel. 

Ranele on lõpetanud Viljandi Maagümnaasiumi ja Viljandi Muusikakooli pop-jazzlaulu erialal. Lisaks on ta õppinud Tartu Ülikooli haridusteaduskonnas klassiõpetajaks ja Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemias huvijuht - loovtegevuse õpetajaks.

Muusikakarjäär
--------------

**Ranele** esimene soololugu "Suveöö muinasloos" ilmus kogumikul "Rahvahitt 2", kui ta oli 13-aastane. 

17-aastaselt hakkas ta laulma NightLight Duos

2010. aastal loodi pop-rock kaverite tantsubänd IŽ-58, mis tegutseb pulma- ja peobändina. Ranele Raudsoo on olnud bändi solist alates 2015. aastast. 

2017. aastal ilmusid Ranele soololood "Lõpp on lool", "Õnnelik öö", "Suveööd", "Mind hoia" jt. 

Lisaks bändile ja sooloprojektile on Ranelel ka Raimond Valgre jt Eesti heliloojate džässiloomingut esitav Ranele trio. 

2018. aasta sügisel ilmus Ranelel koostöös 1990ndate stiilis tantsumuusikat viljeleva ansambliga Recovery singel "Suveöö hääl". 

2018. aastal ilmus koostöös Olavi Otepaluga singel "Ameerika mäed". 

Looga "Supernova" oli Ranele lauluvõistluse Eesti Laul 2019 poolfinalist. 

2019. aasta hakul alustas Ranele koostööd produtsendi ja laulukirjutaja Vahur Valgmaaga. 18. aprillil 2019 ilmus esimene ühine lugu "Kuuvalgel ööl."

Diskograafia
------------

* "Suveöö muinasloos" (2003)
* "Lõpp on lool" (2017)
* "Õnnelik öö" (2017)
* "Suveööd" (2017)
* "Impulsid" (2017)
* "Pulss" (2017)
* "Räägi mulle kallis" (2017)
* "Endast pool vaid anda saaks" (2017)
* "Mind hoia" (2018)
* "Ma tahan joosta" (2018)
* "Suveöö hääl" (2018)
* "Ameerika mäed" (2018)
* "Supernova" (2018)
* "Kuuvalgel ööl" (2019)

Välislingid
-----------

* YouTube
* Facebook
Jaak Prozes Tallinna vanalinnas  
Foto: Ave Maria Mõistlik, 29. august 2021
Jaak Prozes 12. veebruaril 2014 esinemas "Vadja keele sõnaraamatu" esitlusel Kloostri Aidas
**Jaak Prozes** (sündinud 4. aprillil 1965 Tallinnas) on eesti ajaloolane ja soome-ugri hõimuliikumise edendaja.

Haridus
-------

Ta lõpetas keskkooli 1983. aastal, õppis ajalugu Tartu Ülikoolis aastail 1983–1991. Aastail 2015–2019 õppis Tallinna Ülikoolis ajalugu. Magistrikraad ajaloos. Alates 2019. aastast õpib Tartu Ülikoolis doktorantuuris etnoloogia erialal.

Töö ja ühiskondlik tegevus
--------------------------

Jaak Prozes 2020. aasta soome-ugri filmifestivalil
Ta on töötanud ajakirjanikuna, arhivaarina, majandusjuhatajana ja kooperatiivi liikmena. Fenno-Ugria Asutuses töötab ta 1993. aastast. 

Ühiskondlik tegevus soome-ugri liikumise raames: 

* Eesti-Mari Seltsi aseesimees 1990–1992, esimees 1992–1999;
* Fenno-Ugria juhatuse aseesimees 1991–1992, esimees 1993;
* Soome-ugri rahvaste konsultatiivkomitee liige 1992–1997;
* Soome-Ugri Rahvaste Noorte Assotsiatsiooni asepresident 1990–1995, nõukogu liige 1995–1997, president 1997–2000;
* Eestimaa Rahvuste Ühenduse president 1998–2007.

2017. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel kandideeris ta Tallinna linnavolikokku valimisliidus Vaba Tallinna Kodanik ning sai 47 häält.

2019. aasta Riigikogu valimistel kandideeris ta Eesti Vabaerakonna nimekirjas Haabersti, Kristiine ja Põhja-Tallinna valimisringkonnas ning kogus 35 häält ja ei osutunud valituks.

Tunnustus
---------

* 2007 Valgetähe V klassi teenetemärk
* Ponkala Fondi preemia

Teosed
------

* "Kas Putin on vepslane" (2015)  (soome keeles: "Onko Putin vepsälainen" 2016, vene keeles: "О финно-угорских народах и в шутку и всерьез" 2016)
* "Põhjapõdrad ja oliivid" (2016)

Viited
------

1. ↑  Usutlus Jaak Prozesega
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑  Valimisringkond nr 1. Tallinna Haabersti, Põhja-Tallinna ja Kristiine linnaosa Riigikogu valimised 2019
6. ↑
7. ↑
8. ↑
9. ↑
10. ↑

Välislingid
-----------

* Jaak Prozes Eesti Teadusinfosüsteemis Muuda Vikiandmetes
**Mart Raud** (õieti **Martin Raud**; 14. september 1903 Paistu kihelkond, Viljandimaa – 6. juuli 1980 Tallinn) oli eesti luuletaja ning  proosa- ja näitekirjanik.

Ta tegi 1923. aastal eksternina gümnaasiumi lõpueksamid Tallinnas. Ta õppis aastatel 1923–1924 Tartu Kõrgemas Muusikakoolis viiulit ning oli Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonnas vabakuulaja.

Mart Raud oli ka Tallinna Hävituspataljonis 1941. aastal.

Loominguline tegevus
--------------------

Ta debüteeris luuletajana 1919. aastal. Esimesed värsikogud "Kangastused" (1924) ja "Äitsmik" (1925) sisaldavad murdekeelt ja esitlevad autorit romantiliselt igatseva luulelaadi viljelejana. Lüürikueeldusi tõendasid looduspiltide plastilisus ja sõnaleidlikkus. Kogus "Rusemed" (1927) leidub groteskseid pilte, on märgata autori liikumist sotsiaalsema luule suunas. 1920. aastatel alustas ta paralleelselt värsiloominguga ka lühiproosa avaldamist, järjejuttudena ajalehtedes ilmusid asunikuromaanid "Metsa Manni" (1924) ja "Uued inimesed" (1925), "Videvikust varavalgeni" (1927) ja "Tuulte teedel" (1928, pseud. Villem Sarapik). Samal perioodil katsetas arvustajana.

19. oktoobril 1931 mõisteti Mart Raud Tallinna-Haapsalu Rahukogus Mart Raua, Ilmar Reimanni ja Nikolai Jürissoni allkirjade võltsimise eest vekslitel kolmeks aastaks vangiroodu iseäraliste õiguste kaotamisega. Ta oli eelmisel aastal põgenenud Soome, kus ta Eesti võimude nõudel kinni võeti ja Tallinna toodi. Enne Teist maailmasõda kirjutas Raud veel satiirilised romaanid "Kirves ja kuu" (1935) ja "Turg" (1937). 

Raud astus 1941. aastal hävituspataljoni.

Hilisemal perioodil kirjutas rohkem jutustusi, novelle, näidendeid ja publitsistikat, lisaks on tõlkinud eesti keelde Ivan Krõlovi valmid. 1946. aastal Jüriöö ülestõusu 600. aastapäeval ilmus Mart Raua "Jüriöö tuled", mille illustratsioonid valmistas graafik Paul Luhtein. 16 linoollõiketehnikas illustratsiooniga kaunistatud raamatut trükiti vaid 1200 eksemplari.

Ta on üks neist eesti luuletajatest, kes on oma loomingus Leninit kiitnud.

Tunnustus
---------

* 1946 – Eesti NSV teeneline kirjanik
* 1972 – Eesti NSV rahvakirjanik
* 1979 – Juhan Smuuli preemia (luulekogu "Ärateeline")

Mälestuse jäädvustamine
-----------------------

Mart Raua kauaaegses elupaigas Raudna Kääriku talus Viljandi lähistel on tema abikaasa Valda Raua eestvõttel loodud kirjaniku memoriaaltuba.

Isiklikku
---------

Mart Raud oli Eno Raua, Annus Raua ja Anu Raua isa ning Rein Raua, Jaana Raua (Roth), Jaanus Raua, Piret Raua ja Mihkel Raua vanaisa.

Viited
------

1. ↑  "Roht ja Raud said 3 aastat". Rahvaleht nr 123, 20. oktoober 1931. Lk 1
2. ↑  Pekka Erelt. "Kultuuritegelased hävituspataljonides ehk miks ei saa jätta Ojasoole andestamata".
3. ↑  Ilmus kunstipärane raamat, Sirp ja Vasar, 12. oktoober 1946
4. ↑  "Käsi kirjutab. Valik autograafe Eesti Kultuuriloolisest Arhiivist". Koostanud Piret Noorhani. Eesti Kirjandusmuuseum 2003

Kirjandus
---------

* 1995 August Eelmäe. "Raud, Mart". // Eesti kirjarahva leksikon. Tallinn 1995. Lk 449–451

Välislingid
-----------

* Mart Raud Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
**Heljo Sepp** (15. oktoober 1922 Valga – 27. november 2015) oli eesti pianist, muusikapedagoog ning Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia emeriitprofessor. 

Heljo Sepp õppis klaverit esmalt Heino Elleri abikaasa Anna Elleri juures, seejärel Londoni Kuninglikus Muusikaakadeemias, Tallinna Riiklikus Konservatooriumis Bruno Luki klaveriklassis ja Moskva Riiklikus Konservatooriumis Heinrich Neuhausi juhendamisel. Heljo Sepp õppis ka kompositsiooni Heino Elleri kompositsiooniklassis.

Heljo Sepp esines tihti koos viiuldaja Vladimir Alumäega.

1938. aastal osales ta Heino Elleri soovitusel Londoni rahvusvahelisel noorte pianistide konkursil ning võitis 11. mail 1938 Briti Muusikanõukogu muusikaauhinna ja kolmeaastase stipendiumi (250 naelsterlingit aastas) õpinguteks Londoni Kuninglikus Muusikaakadeemias, mis andis talle võimaluse end täiendada maineka pianisti Vivian Langrishi käe all, kuid sõja tõttu jäid õpingud pooleli.

Heino Elleri tsükli "Viis pala keelpilliorkestrile" (1953) viimase pala klaveriredaktsiooni pealkirja "Kodumaine viis" autor on Heljo Sepp.

Õppejõuna töötas Tallinna Riiklikus Konservatooriumis aastast 1952 ning oli Eesti Heliloojate Liidu liige aastast 1962.

Heljo Sepal oli üle poolesaja õpilase, nende hulgas tuntumad Peep Lassmann, Mart Humal, Helju Tauk, Marje Lohuaru, Nina Maiorova jt.

Heljo Sepp oli läbi aegade eesti üks populaarsemaid ja armastatumaid kontsertpianiste, kes on erilise rõhu oma repertuaaris pannud Heino Elleri klaveriloomingu propageerimisele.

Tunnustus
---------

* 1957 Eesti NSV teeneline kunstnik
* 1998 Heino Elleri nimeline muusikapreemia
* 2004 Eesti Kultuurkapitali helikunsti sihtkapitali aastapreemia (pikaajalise loomingulise ja pedagoogilise tegevuse eest)

Isiklikku
---------

Heljo Sepp oli tuntud eesti muusikapublitsisti ja helilooja Valter Ojakääru abikaasa. Nende poeg oli raadioajakirjanik Jaak Ojakäär.

Kirjandus
---------

* "Heino Elleri klaverilooming", Eesti Riiklik Kirjastus 1958
* "Heino Eller sõnas ja pildis", Eesti Raamat 1967

Biograafiad ja intervjuud
-------------------------

* Tuisk, O. Heljo Sepa kunstnikutee // Nõukogude Naine, 1957, nr 6, lk 10-11
* Loo, A. Heljo Sepp // Sirp ja Vasar, 7. märts 1958
* Põldmäe, Mare. Heljo Sepp, Londoni Kuningliku Muusikaakadeemia liige. // Kultuurileht, 15. märts 1996, lk 15
* Saar, E. Mööda ajavikerkaart [Heljo Sepast] // Kommunist, 1975, nr.164
* Keskpalu, Helju. Pianist Heljo Sepp käis oma töötoaga Valga Muusikakoolis // Valgamaalane, 14. mai 1998
* Intervjuu ajakirjas Teater. Muusika. Kino, detsember 2002

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Heljo Sepp** |

* Pianist Heljo Sepa duubelplaat ja plaadi esitluskontsert 15.11.2010
* Klassikaraadio intervjuu Heljo Sepaga 2007
* Eesti Raadio intervjuu Heljo Sepaga 1982
**Konstantin Adolf Thomson** (27. november/9. detsember 1865 Tallinn – 15. märts 1938 Hageri) oli Eestimaa vaimulik.

Tema isa oli rätsep Carl Thomson.

Lõpetas Tallinna kubermangugümnaasiumi aastal 1884. Õppis Tartu Ülikooli usuteaduskonnas 1885–1889, grad. stud. Korporatsioon Neobaltia liige alates 3/16. maist 1903.

Oli prooviaastal Kuusalu Laurentsiuse koguduses. Ordineeriti pastoriks 2. detsembril 1890.

Töötas 1890–1892 Tallinna Toompea Kaarli koguduse adjunktpastorina. 1892–1936 töötas Hageri Lambertuse koguduse õpetajana. Oli 1920–1935 Lääne-Harju praost. Vaimuliku ülemkohtu liikmena tegutses aastatel 1927–1936. Praost-emeritus aastast 1936.

Oli aastatel 1903–1919 ajalehe Ristirahwa Pühhapäwa Leht väljaandja ja vastutav toimetaja.

Isiklikku
---------

Ta abiellus 27. detsembril 1890/8. jaanuaril 1891 Meta Wieckmanniga.

Tema poeg Helmut Thomson oli ka Hageri kirikuõpetaja. Poeg Waldemar Thomson oli Pärnu Nikolai koguduse õpetaja. Poeg Paul Thomson oli soo-uurija ja geoloog (Tartu Ülikooli geoloogia ja paleontoloogia dotsent). Tema väimees oli Harju-Madise koguduse õpetaja Otto Etzold. Tema õemees Friedrich Wilhelm Ederberg oli Kaarma ja Kambja koguduste õpetaja. Tema tütrepoeg Burchard Lieberg oli kirikuõpetaja Saksamaal Hesseni liidumaal, teine tütrepoeg Paul-Gerhard Hörschelmann oli vaimulik Saksamaal. Tema naisevend Friedrich Frommhold Wieckmann oli Tallinna Püha Vaimu koguduse õpetaja, teine naisevend Arnold Wieckmann oli Järva-Madise Püha Matteuse koguduse õpetaja.

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 17. detsember 2010. Vaadatud 5. mail 2010.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
2. ↑  Konrad Veem, Eesti Vaba Rahvakirik Dokumentatsioon ja leksikon. EVR Stockholm 1988
3. ↑

Kirjandus
---------

* Album der Landsleute der Neobaltia 1879-1904. Jurjew 1908. Nr 205 (12586), lk 137.
Provints *Gallia Lugdunensis* esile tõstetud
Rooma keisririik Hadrianuse ajal (valitses 117–38 pKr), Kesk-Gallias on näha keiserlik provints **Gallia Lugdunensis** (Põhja-/Kesk-Prantsusmaal). Kaardil näidatud rannajoon on tänapäevane, mis erineb Rooma-aegsest
**Gallia Lugdunensis** (prantsuse keeles **Gaule Lyonnaise**) oli Rooma keisririigi provints tänapäeva Prantsusmaal, keldi Gallia territooriumi osa, mida varem tunti *Celticana*. See sai nime keskuse Lugdunum (tänapäevane Lyon) järgi, mis oli arvatavasti Rooma Euroopa suurim linn Itaaliast läänes ja suur keiserlik rahapaja.

Gallia vallutamist (58–50 eKr) kirjeldavas teoses "Märkmeid Gallia sõjast" eristab Julius Caesar *provincia nostrat* Gallia lõunaosas, mis oli sel ajal juba Rooma provints, ja kolme muud Gallia osa: *Aquitani*, *Belgae* ja *Galli* (tuntud ka kui *Celtae*). *Galli* territoorium ulatus Seine'i ja Marne'i jõest kirdes, mis moodustasid piiri *Gallia Belgicaga*, Garonne'i jõeni edelas, mis moodustas piiri *Gallia Aquitaniaga*. Augustuse ajal loodi *Gallia Lugdunensis* *Galli* territooriumi suuruse vähendamisega: Loire'i ja Garonne'i jõe vaheline osa anti *Gallia Aquitaniale* ja kesk-idaosad anti uuele Germania Superiori provintsile. Kaart näitab ulatust pärast neid vähendusi. *Gallia Lugdunensise* loomise aeg on arutluse all, kas 27 ja 25 eKr vahel või 16 ja 13 eKr vahel, Augustuse Gallia-külastuste ajal.

See oli keiserlik provints, mida peeti piisavalt oluliseks, et seda saaks juhtida keiserlik legaat. Pärast Diocletianuse tetrarhiat (296 pKr) oli see diötseesi peamine provints, mida segadusttekitavalt kutsuti *Galliae* ('Gallia provintsid'), kuhu kuulusid veel ainult helveedi, belgi (mõlemad samuti keldi) ja germaani provintsid; koos Viennensise (Gallia lõunaprovintsid), Britannia (samuti keldi) ja Hispania diötseesidega (kogu Ibeeria poolsaar) moodustas see pretoriaanide prefektuuri, samuti nimega *Galliae*, läänekeisri alluvuses.

Provints lõpetas tegeliku eksistentsi aastal 486 pKr, kui Rooma kindral Syagrius sai sissetungivatelt frankidelt lüüa.

Vaata ka
--------

* Lyonesse
Kristi Raik (2020)
Kristi Raik 2022. aasta Arvamusfestivalil
**Kristi Raik** (sündinud 17. juunil 1975) on eesti politoloog, alates 2018. aastast Eesti Välispoliitika Instituudi direktor Rahvusvahelises Kaitseuuringute Keskuses.

Ta on ka Turu ülikooli rahvusvahelise poliitika dotsent. Varem on ta töötanud Soome Välispoliitika Instituudis Helsingis ja Euroopa Liidu nõukogu sekretariaadis Brüsselis. Lisaks on ta olnud külalisteadur mõttekodades Centre for European Policy Studies (Brüssel) ja International Centre for Policy Studies (Kiiev). 

Doktorikraadi riigiteaduste alal kaitses ta Turu ülikoolis Soomes. Ta on avaldanud arvukalt teaduspublikatsioone, raporteid ja analüüse Euroopa välis- ja julgeolekupoliitika alal.

Viited
------

1. ↑  Diplomaatia. Autor: Kristi Raik.
2. ↑

Välislingid
-----------

* Kristi Raik. Väärtuspõhine välispoliitika ujub nüüd vastuvoolu. Diplomaatia, Nr 175, märts 2018.
* Kristi Raik. Eesti ja Soome räägivad Venemaast nõnda erinevalt ajaloolistel põhjustel. Õhtuleht, 30.01.2018.
* Kristi Raik. Kas kolmas maailmasõda on alanud? Vikerraadio saates Uudis+, 11.03.2022.
**Gotthard Hörschelmann** (25. september 1903 Tartu – 26. oktoober 1976 Malente) oli Eesti vaimulik.

Õppis aastatel 1911–1922 ja 1922–1927 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. 1925. aastal täiendas end Rostocki ja 1925–1926 Erlangeni ülikoolis Saksamaal. Prooviaastal oli Rapla ja Hageri koguduses. Õpetajaametisse ordineeriti ta 26. detsembril 1928.

Oli 1928–1929 Lääne-Harju praostkonna vikaarõpetaja. Aastatel 1929–1935 oli ta Tallinna Niguliste koguduse õpetaja Konrad von zur Mühleni isiklik adjunkt. 1929–1939 oli ta Nõmme Saksa Lunastaja koguduse õpetaja. Lisaks pidas ta ka kooliõpetaja ametit: oli õpetaja Nõmme saksa algkoolis ja aastail 1929–1931 Tallinna Saksa Tütarlaste Gümnaasiumis.

Lahkus aastal 1939 Saksamaale. Oli 1939–1941 pastor mitmes kohas praegustel Poola aladel, 1941–1945 teenis Wehrmachtis, 1945–1955 oli sõjavangis Venemaal. 1956–1964 oli pastor Lütjenburgis (Plöni kreisis Schleswig-Holsteini liidumaal). Aastal 1964 jäi emerituuri, suri Malentes (Ostholsteini kreisis Schleswig-Holsteini liidumaal).

Isiklikku
---------

Tema isa Paul Alexander Robert Hörschelmann oli Vändra Martini koguduse ja Tallinna Oleviste koguduse õpetaja, vanaisa Ferdinand Dietrich Nicolai Hörschelmann oli Viljandi Pauluse koguduse õpetaja ja Tartu Ülikooli tegeliku usuteaduse professor. Tema poeg Paul-Gerhard Hörschelmann on Saksamaa vaimulik, kes oli aastatel 1996–1998 Usuteaduse Instituudi rektor, teine poeg Werner Hörschelmann (de:Werner Hoerschelmann) on Saksamaa vaimulik.

Viited
------

1. ↑  Lexikon deutschbaltischer Theologen seit 1920. Bearbeitet von Wilhelm Neander. 2 auflage 1988, bearbeitet von C. Helmut Intelmann

Välislingid
-----------

*
**Urmas Lüüs** (sündinud 21. oktoobril 1987 Haapsalus) on eesti kunstnik.

Elulugu
-------

Urmas Lüüs sündis 1987. aastal Haapsalus, kus lõpetas aastal 2011 Haapsalu Kunstikooli (juhendaja Indrek Jets) ja Haapsalu Gümnaasiumi. Seejärel astus Eesti Kunstiakadeemia ehte- ja sepakunsti erialale, kus omandas aastal 2011 bakalaureusekraadi (professor Kadri Mälk) ja magistrikraadi (juhendajad Erik Alalooga ja Andrus Kallastu). Lisaks viibis vahetusõpingutel Rootsis Göteborgi Ülikooli Steneby Kolledžis (juhendaja Heiner Zimmermann). Aastal 2015 töötas Lüüs assistendina Amsterdamis Ruudt Petersi ateljees.  Lüüs töötab vabakutselise kunstniku ja disainerina ning töötab lektorina Eesti Kunstiakadeemia disainiteaduskonnas.

Looming
-------

Urmas Lüüs keskendub oma loomingus skulptuuri, valguse, heli, klassikalise käsitöölise meistrioskuse, füüsilise liikumise, video ja materjalikunstide kombineerimisele, luues n-ö performatiivseid objekte. Тa otsib hallaladena toimivaid ühisvälju disaini, kunsti, muusika, kirjasõna ja etenduskunstide vahel. Ta on teinud tihedat koostööd kirjanike, muusikute ja kaasaegse tantsu teatritega. Urmas Lüüsi loomingut on esindanud Gallery Loupe (Montclair, New Jersey), Galerie Marzee (Nijmegen, Holland), Ra Gallery (Amsterdam, Holland) ja Galerie Biró (München, Saksamaa).[*viide?*]

Lüüs on pälvinud loomingu eest Roman Tavasti nimelise preemia  ja Noore Ehte stipendiumi .

Isikunäitused
-------------

* "Tuba" – Eesti Tarbekunsti- ja Disainimuuseum, Tallinn, 2018
* "Inimese mõõt" – HOP galerii, Tallinn, 2018
* "My Heart is a Rave Machine" – Pika Jala torn, Tallinn, 2017

* "MORTAL KOMBAT: LOVE" – Hop galerii, Tallinn, 2016

\* "MORTAL KOMBAT: LOVE"

* "58°30'26"N 22°43'37"" – Hop galerii, Tallinn, 2016

* "Verest ja rauast" – A-galerii, Tallinn, 2015
* "Waste of Time" – A-galerii, Tallinn, 2014
* "Silence Between the Fall And Rise of Mankind" – AV/17 Gallery, Vilnius, 2013
* "Varjend 2415" – A-galerii, Tallinn, 2012

"The measure of a man"

Valitud *performance*'id
------------------------

* "#ERROR #CORPUS #MACHINA" – Sõltumatu Tantsu Lava, Tallinn, 2014
* "PÜHA MÜRA TIHENEMINE" – Sõltumatu Tantsu Lava, Tallinn, 2015
* "WHITEFIELD" – Draakoni galerii, Tallinn, 2017
* "VEGAN NIGHTMARE" – Balti Jaama ootepaviljon, Tallinn, 2017
* "ÜLERAHVASTATUD ÜKSINDUS" – Sõltumatu Tantsu Lava, Tallinn, 2022

Välislingid
-----------

* by Urmas Lüüs
* AJF Ambassadors
* The Undertaker
* Haapsalu Gümnaasium
* Urmas Lüüsi näitus "Inimese mõõt".


1. ↑  "Sihtasutus Noor Ehe - Urmas Lüüs". *Foundation Noor Ehe / Young Estonian Jewellery*. 2014.
2. ↑  "Urmas Lüüs - Eesti Kunstiakadeemia". *Eesti Kunstiakadeemia koduleht*. Vaadatud 18.11.2022.
3. ↑  "Roman Tavasti Fondi Stipendiaadid" (PDF).
4. ↑  Karro, Kadri (17. detsember 2014). "Sihtasutuse Noor Ehe stipendium Urmas Lüüsile". *Eesti Ekspress*. Vaadatud 18.11.2022.
**Institutsioon** on sotsioloogia termin ühiskondlikult mõju omavate struktuuride ja mehhanismide tähistamiseks. Institutsioon võib olla ka mingi asutus või organisatsioon. Uus institutsionalist Douglass North väitis, et institutsioonid on ühiskondlikud stimuleerimissüsteemid.

Institutsiooni mõiste võttis kasutusele Maurice Hauriou (1856-1929), prantsuse jurist ja sotsiaalteadlane, haldusõiguse teooria looja. Institutsioon oli tema arvates „üks avaliku elu püsivamatest koostisosadest". Täpsemalt teoses Droit administratif:

*§ 1. Institutsioon on sotsiaalne organism, milles võimu omajad on end allutanud kogu ettevõtmist kandvale ideele. Teiste sõnadega: nad teenivad oma ametit, täites neile pandud ülesandeid, selle asemel et kasutada oma autoriteeti ära iseenda vajaduste rahuldamiseks. Selline enese allutamine põhiideele annab organisatsioonile sotsiaalse ühtsuse ja õigusliku iseseisvuse. Ta võib ulatuda juriidilisest isikust kuni isiksuseni välja.*

Institutsioonid struktureerivad meie igapäevast maailma ja vähendavad määramatust. Ühiskonnas on indiviididel üheaegselt nii ühised kui ka vastandlikud huvid, kuid ühiste huvide olemasolu ei vii iseenesest koostööle ja erihuvid on seotud nii koostöökasude loomise kui ka jaotamisega. Institutsioonide mõte on koostöö võimaldamises ning mõnel juhul ka takistamises. Karl Popper: "*Pole olemas lollikindlaid institutsioone. Institutsioonid on kindlused. Nad peavad olema hästi kavandatud ja sobivalt mehitatud*."

**Politoloogias** eristatakse poliitilisi institutsioone (erakond), võimuinstitutsioone (parlament, volikogud, riigipea administratsioon), valitsemisinstitutsioone (valitsus, riigiametid), järelevalveinstitutsioone (kohus, inspektsioonid).

**Sotsiaalne institutsioon** on rollide ja staatuste kogum, mis arvestab teatud sotsiaalsete vajaduste rahuldamist (Neil J. Smelser 1994). Sotsiaalne institutsioon on reeglite, normide, põhimõtete, tegutsemismallide jms püsiv kogum, mis reguleerib inimtegevuse teatud valdkonda, organiseerides inimesi kindlatesse rollidesse, staatustesse, suhetesse mingi olulise sotsiaalse vajaduse rahuldamiseks. Näiteks on perekond ja abielu on sotsiaalne institutsioon.

**Majanduses** on peamised institutsioonid turg ja ettevõte. 
Ronald Coase on tegelenud firmateooriaga, mis selgitab majanduslike institutsioonide toimimist.

Vaata ka
--------

* Institutsionaliseerumine
* Ajalooline institutsionalism
* Uus institutsionalism
* Institutsionalism
* Sotsioloogiline institutsionalism
* Süsteemiteooria
Kaspar von Bergi ja tema abikaasade vappepitaaf Valjala kirikus.
**Kaspar von Berg** (ka **Caspar**; surnud 1667) oli Saaremaa aadlik, Jõgise mõisnik.

Bergidest põlvnev Kaspar von Berg sündis Jõgise mõisniku Georg von Bergi ja Tiesenhausenite suguvõsast naise pojana.

Ta teenis Rootsi armees, kus tõusis ooberstleitnandi auastmele.

Kaspar von Berg oli Saaremaa maanõunik.

Tema ja ta kolme abikaasa dolomiidist vappepitaaf on nähtaval Valjala kirikus.

Perekond
--------

Kaspar von Berg oli abielus kolmel korral:

* Agneta von Vietinghoffiga
* Anna Elisabeth von Schulmanniga, kes oli Saaremaa maanõuniku ja Maasilinna linnusepealiku Heinrich von Schulmanni (hukatud 1613) ja Agneta von Ungerni tütar
* Maria von Treydeniga, kes oli Reina mõisniku Claus von Treydeni ja Adelheid von Hoveni tütar

Kaspar von Bergil oli vähemalt üks laps, kuid pole teada, millisest abielust ta sündis:

* Otto Reinhold von Berg (suri 1700), Rootsi sõjaväelane (major), langes Narva lahingus

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  Berch nr 1774
2. 1 2 3 4 5  Berg aus dem Hause Kandel, von; EAA.1674.2.28
3. ↑  6279 Epitaaf krutsifiksiga, 1667 (dolomiit)
**Tuletael** (*Fomes fomentarius*) on seeneliik.

Tuletaela viljakeha on hästiarenenud kübaraga, mitmeaastane, pruuni seenelihaga, kõva. Ülapinda katab tihe kõva koorik, mille pind on kasvuvöönditega, kasvaval viljakehal määrdunudvalge või nahkpruun, vanalt tuhkhall. Alapind on tasane või veidi nõgus, purpurse varjundiga pruun. Pärast talve kuni kasvu jätkumiseni on torukeste pind hall.

Tuletaela ei maksa segi ajada tuletaelikuga (*Phellinus igniarius*) ja jänesevaabikuga (*Ganoderma applanatum*).

Eestis on tuletael kõikjal tavaline ja sageli arvukas lehtpuude püstistel ja lamavatel surnud tüvedel ja kändudel. Sagedamini esineb tuletael kaskedel ja leppadel, harvemini haaval, vahtral, tammel, pärnal jt lehtpuudel.

Tuletaela on kasutatud tule süütamiseks, selle järgi on seen ka omale nime saanud.

Tuletael valiti ELUSi Eesti mükoloogiaühingu poolt 2018. aasta seeneks.

Kirjandus
---------

* Tuomo Niemelä, *Torikseened Soomes ja Eestis*, Tartu: Eesti Loodusfoto, 2008.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Tuletael** |

* Tuletael andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes

1. ↑  "2018. aasta seen - tuletael". *looduskalender.ee*. 13. jaanuar 2018. Vaadatud 14.08.2022.
**Nadežda Lohvitskaja** (vene keeles *Надежда Александровна Лохвицкая*, abielus Nadežda Butšinskaja vn. *Надежда Александровна Бучинская*, pseudonüüm *Teffi*; 9. mai/21. mai 1872 Peterburi – 6. oktoober 1952 Pariis) oli vene kirjanik, poeet, memuarist ja tõlkija.

Ta sündis aastal 1872 Peterburis advokaat Aleksandr Lohvitski ja tema abikaasa (venestunud prantslanna) Varvara Lohvitskaja (neiuna Hoer) tütrena. Aastal 1890 lõpetas ta Liteinaja Naisgümnaasiumi.

1910. aastal andis kirjastus "Šipovnik" välja tema esimese luuleraamatu "Seitse tuld" ja kogumiku "Humoristlikud lood".

Ta oli tuntud oma satiiriliste luuletuste ja följetonide poolest ning oli ajakirja "Satiricon" alaline kaastöötaja. Tema satiir oli sageli väga originaalne: näiteks 1905. aasta poeem "Mickiewiczist" põhineb paralleelil Adam Mickiewiczi tuntud ballaadi "Vojevood" ja konkreetse, hiljutise aktuaalse sündmuse vahel. Tema lugusid avaldasid süstemaatiliselt sellised autoriteetsed Pariisi venekeelsed ajalehed ja ajakirjad nagu "Grjaduštšaja Rossija", "Zveno", "Vene märkmed", "Kaasaegsed märkmed". Nikolai II oli tema fänn ja maiustused said tema nime.

Pärast ajalehe "Russkoje Slovo", kus ta töötas (aastal 1918), läks ta kirjandusetendustega Kiievisse ja Odessasse. See reis viis ta Novorossiiskisse, kust ta suvel 1919 Türki läks. Sama aasta sügisel oli ta juba Pariisis ja veebruaris 1920 ilmusid kaks tema luuletust ühes Pariisi kirjandusajakirjas ning aprillis korraldas ta kirjandussalongi. Aastatel 1922-1923 elas ta Saksamaal.
Gabriele Minì (2020)
**Gabriele Minì** (sündinud 20. märtsil 2005 Palermos) on Itaalia võidusõitja. Ta oli 2020. aasta Itaalia F4 Meister ja võistleb praegu Vormel Regionaal Euroopa Meistrivõistlustel ART Grand Prix'ga.

Karjäär
-------

### Kardisõit

Minì alustas oma kardispordikarjääri aastal 2012. Tema esimene tiitel kardispordis tuli 2017. aastal Itaalia Meistrivõistlustel 60 Mini klassis 12-aastaselt. Aasta pärast võistles Minì peamiselt rahvusvahelistel võistlustel, tuli WSK Super Master Series meistriks, alistades Muuhulgas Mercedes Academy piloot Paul Aron, kes saavutas CIK-FIA Kardisõidu Maailmameistrivõistlustel teise koha. Pärast neid saavutusi sõlmiti Minì Nicolas Todti kogu teede haldamise kavaga. 2019. aasta oleks Minì viimane aasta kardisõidus; WSK Champions Cupil ja FIA Kardisõidu Euroopa Meistrivõistlustel saavutas ta teise koha.

### Madalam valem

2020. aasta jaanuari lõpus teatati, et itaallane teeb autodebüüdi Itaalia F4 Meistrivõistlustel ja sõidab ADAC F4 Meistrivõistlustel kahes etapis Prema Powerteami meeskonnas Sebastián Montoya, Gabriel Bortoleto ja FDA liikme Dino Beganoviciga. Minì alustas oma hooaega tugevalt, saavutades Misanos esimesel ringil kõik kolm pole-positsiooni, võites oma esimese võidusõidu üheistmelistel. Ta ei saavutanud enam poodiumit viiel järjestikusel võistlusel, kuigi ta lõpetas kõik need sõidud punktides. Itaallane kogus poodiumite kübaratriki Red Bull Ringil, kus ta võitis ka nädalavahetuse kolmanda võistluse. Pärast täiendavaid võitu Mugellos ja Imola Minì olid kogunud oma selja taha jäänud tiitlirivaalidega märkimisväärse vahe ning pärast eelviimasel nädalavahetusel saavutatud teist kohta teisest sõidust krooniti itaallane sarja meistriks.

Minì sõitis ka ADAC F4 Meistrivõistlustel kahel etapil, võites Nürburgringil oma esimese võistluse selles sarjas. Ta saavutas edetabelis kümnenda koha.

### Vormel Regionaal Euroopa Meistrivõistlustel

2020. aasta detsembris osales Minì koos oma F4 tiitlikonkurendi Francesco Pizzi ja Grégoire Saucyga ART Grand Prix Vormel Regionaal Euroopa Meistrivõistlustel hooajajärgsel uustulnuka testil. Ilma eelneva sellisel tasemel autoga sõitmiseta läbis Minì päeva kiireima ringiaja. Pärast teist katset samal kuul kinnitas prantslaste varustus, et Minì võistleb nendega 2021. aasta hooajal. Oma hooaega alustas ta sellega, et saavutas esimese ringi 2. sõidus oma esimesed punktid, kusjuures kuues koht andis talle ka kõrgeima koha saanud uustulnuka tunnustuse. Teisel nädalavahetusel Barcelonas saavutas Minì esimeses sõidus oma esimese poodiumi selles kategoorias, teises sõidus kogus ta aga rohkem punkte. Pärast kahte kümnendat kohta Monaco ringrajal naasis itaallane Paul Ricardi esimeses sõidus poodiumile. Pärast seda oli Minì oma hooaja parim nädalavahetus Zandvoorti ringrajal, kus ta saavutas teise ja kolmanda koha, olles ühtlasi ka ürituse parim uustulnuk.

Minì lõpetas hooaja üldarvestuses seitsmendana ja uustulnukate edetabelis Isack Hadjari järel teisena.

Välislingid
-----------

* Gabriele Minì karjääri kokkuvõte saidil DriverDB.com (inglise keeles)
Väljaande logo
**Nexta** on Valgevene interneti- ja sotsiaalmeediaväljaanne, mida juhitakse Poolast. Väljaande asutas 2015. aastal 17-aastane üliõpilane Sciapan Puciła.

2022. aasta oktoobri seisuga oli Nexta YouTube'i kahel kanalil kokku 1,6 miljonit ja Telegrami kanalil 1,8 miljonit tellijat. 

2022. aasta mai seisuga oli **Nexta Live** vaatamiste arvult suurim Valgevene YouTube'i kanal.

Aprillis 2022 tunnistas Valgevene Vabariigi Ülemkohus Nexta ja Nexta Live'i terroriorganisatsiooniks ning keelas nende tegevuse riigis.

Nexta kaastöölisi
-----------------

* Raman Pratasievič, Nexta peatoimetaja 2020. aasta märtsist septembrini
* Aleksei Burlakov, YouTube'i kanali Nexta Live saatejuht
* Julija Levitskaja, YouTube'i kanali Nexta Live saatejuht

Viited
------

1. ↑  Количество просмотров беларуских YouTube-каналов в мае 2022. infopolicy.biz, 7. juuni 2022
2. ↑  Генеральная прокуратура Беларуси. t.me, 8. aprill 2022

Välislingid
-----------

 Nexta – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
10 pengöt (1936)
**Pengö** (ungari *pengő* [p'ängöö]) on endine Ungari rahaühik, mis oli kasutusel 1. jaanuarist 1927 kuni 31. juulini 1946. Pengö oli jagatud 100 filleriks.

Pärast Esimest maailmasõda oli Ungaris suur inflatsioon ning Austria-Ungari kroon kaotas kiiresti väärtust. Ungaris võeti kasutusele uus rahaühik pengö, mis vastas 12 500 kroonile, ja 3800 pengöt määrati ühe kilo kulla väärtuseks. Esimesed rahatähed olid kroonide ületrükid.

Pärast Teist maailmasõda juhtus pengöga sama mis varem krooniga. Hüperinflatsiooni tõttu kaotas raha kiiresti väärtuse. Vaatamata revalveerimisele inflatsioon ei peatunud, vaid kiirenes, ning oldi sunnitud trükkima üha suurema nimiväärtusega rahatähti. Suurim rahatäht, mis kasutusele võeti, oli 100 000 000 000 000 000 000 (100 kvintiljonit) pengöt (100 000 b.-pengő). Trükiti ka sekstiljonipengöne rahatäht, kuid seda ei jõutud kasutusele võtta. 

1. augustil 1946. aastal võeti kasutusele uus rahaühik forint vahetuskursiga 1 forint = 4×1029 pengöt.