recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Pikardid** (*Pikarti*) olid adamiitlik usulahk Flandrias ja hiljem usupõgenikena Böömimaal.

Nimi ja päritolu
----------------

Öeldavasti said nad nime oma juhi järgi. Kuid "pikarde" peetakse ka begardide moonutatud nimekujuks. 

Sageli ei eristatud neid valdeslastest; katoliku kirik pidas mõlemaid hereetikuteks. Näiteks inkvisiitor Heinrich Kramerile anti 1500 voli jälitada valdeslasi ja pikarde.

Tegevus Böömimaal
-----------------

Enne 1420. aastat asusid nad oma juhi Richardus Picardi eestvedamisel elama kõigepealt Tábori linna Böömimaal.

Picardi järglaseks sai Veselíst pärit sepp Adam Rohan, kelle järgi neid nimetatakse ka adamiitideks. Hussiidid ajasid nad Táborist ära ning nad asusid elama Příběnice lähedale ja hõivasid Nežárka jõe saare Ostrovi Hamris.

Vaated ja praktikad
-------------------

Pikardid olid radikaalsed hussiidid. Oma missadel ei kasutanud nad karikat ega ornaati, nad kasutasid tavalist leiba. Pikardid uskusid, et täiuslik hing ei vaja voorust. Nende ideed mõjutasid Martin Húskat, kes aga distantseeris end nendest. Vanaaja adamiitide sarnaselt olevat nad harrastanud radikaalset nudismi ning pidanud armastuse pidustusi.

Nad elasid kommuunina oma uskumuste järgi, mille hulgas olid abielu eitamine, naiste ühisus ning sotsiaalsete ja varanduslike erinevuste kaotamine. Hoolimata katsetest seda usulahku maha suruda kasvas selle liikmete arv hiljem ühe teate järgi 80 tuhandeni. On väidetud, et jutt pikardide alasti jumalateenistustest ja promiskuiteedist on väär või liialdatud.

Tagakiusamine
-------------

Jan Žižka saatis 1421 400-mehelise väesalga pikarde hävitama. 50 põletati, veel 25 anti vihase rahva kätte.

Böömi vennad
------------

Ka böömi vendi (1457) kutsuti pikardideks. Võib-olla oli nende hulgas algseid pikarde.

Kirjandus
---------

* Josef Dobrovský. *Geschichte der böhmischen Pikarden und Adamiten* [Abhandlungen der Böhmischen Gesellschaft der Wissenschaften] 1788.
* Joachim Bahlcke. *Glaubensflüchtlinge. Ursachen, Formen und Auswirkungen frühneuzeitlicher Konfessionsemigration in Europa*, Berlin, LitVerlag 2008.
**Pikamaajooksud** on kergejõustikus ühest miilist (ligikaudu 1609 m) pikema distantsiga jooksualad. 

Kitsamas mõttes on **pikamaajooksud** ainult 3000 m jooks, 5000 m jooks ja 10 000 m jooks staadionirajal, mis on IAAF-i poolt tunnustatud pikamaajooksualad. 

Laiemas tähenduses arvatakse pikamaajooksude hulka ka näiteks 3000 meetri takistusjooks (staadionirajal), tänavajooksud (5 kilomeetrit, 10 kilomeetrit, poolmaraton (21,0975 km), maratonijooks (42,195 km), ekiden ja ultramaraton) ning krossijooks.

Ajalugu
-------

Nüüdisaegse kergejõustiku algaegadel võisteldi 5 miili jooksus (ligikaudu 8047 m), 6 miili jooksus (ligikaudu 9656 m) ja 10 miili jooksus (ligikaudu 16 094 m). 

Olümpiakavva tuli esimese pikamaajooksuna 5 miili jooks vaheolümpiamängudel 1906. Sama ala oli kavas 1908. aasta suveolümpiamängude. Alates 1912. aasta suveolümpiamängudest on kavas 5000 ja 10 000 m jooks. 

Saksamaal võisteldi enne Esimese maailmasõjani ainult ühe saksa miili (7500 m pikkusel distantsil). Selle ala viimane Saksamaa rekord (22.43,2) registreeriti 1939 Max Syringi nimele. 23. ja 24. augustil 1919 võisteldi Saksamaa meristrivõistlustel esimest korda 5000 m jooksus. 

Esimesed naiste pikamaajooksuvõistlused peeti 1953 Suurbritannias 3000 m distantsil. 

Pikamaajooksude arengut on mõjutanud mitme tippjooksja treeningumeetodid. Paavo Nurmi jooksis kaks korda päevas pikka maad (talvel suusatas) ning tegi kordusjookse lühimaa distantsidel. Gunder Hägg leiutas sõidumängu (*fartlek*), mis koosnes vahelduvas tempos maastikujooksudest. Emil Zátopek kasutas intervallimeetodit, joostes näiteks 60 korda 400 meetrit. Murray Halbergi ja Ron Clarke'i eeskujul võeti laialdaselt kasutusele vastupidavustreening.

Vaata ka
--------

* Ülipikamaajooksud
* Keskmaajooksud
* Jooksusprint
* 20 km käimine
* 50 km käimine
* Maksimaalne hapniku tarbimine
**Pikalaenu Pank** (inglise keeles *National Mortgage Bank of Estonia*, saksa keeles *Staatliche Bank für Langfristige Darlehen*) oli aastatel 1928–1940 tegutsenud riiklik pank Eestis.. 

Panga põhikapital oli algselt 5 miljonit Eesti krooni, 1939. aastast 6 miljonit krooni.

1927. aastal andis Rahvasteliit andis Eestile 1928. aasta Eesti rahareformi tarbeks 1,35 miljoni naela suuruse laenu, millest 1 miljon naela läks Eesti Pangale krooni viimiseks kulla alusele ja 0,35 miljonit naela loodava Pikalaenu Panga tegevuskapitaliks. Viimane asutati selleks, et vabastada Eesti Pank mittelikviidseks muutunud (raskustesse sattunud) pikaajalistest laenudest.

1928. aastal anti loodud Pikalaenupangale osa Harju panga, ja Eesti Panga Tallinna osakonna majast. 

Pikalaenu Panga hoone, Harju 33
Pank andis pikaajalisi laen põllumajandus-, tööstus-, ehitus-, laevandus- ja muudele ettevõtetele, samuti omavalitsustele, peamiselt kinnisvara pantimisel või muude tagatiste vastu. Pikalaenu Pank oli ka osade riiklike finantsvarade valitseja.

Siseministri poolt, vabariigi presidendi ülesannetes tehtud otsusega 31. juulist 1940. aastal vabastati ametist Pikalaenu panga president Paul Öpik ja pikalaenu panga presidendi asemik panga nõukogu liige Bernhard Rostfeld ja Pikalaenu Panga nõukogu liikmed K. Kaarna, K. Mauritz, J. Soots, A. Keller ja Oskar Suursööt, arvates 30. juulist.

Joosep Markovič nimetati Pikalaenu panga presidendiks ja Erich Aser pikalaenu panga presidendi asemikuks, ühtlasi panga nõukogu liikmeks, arvates 1. augustist 1940.Pikalaenu Panga nõukogu uuteks liikmeteks nimetati Hugo Pärtelpoeg, Gustav Randma, Alfred Kask, Maimu Sinikase ja Gennadi Simson, arvates 31. juulist.

Aastal 1941 reorganiseeriti pank NSV Liidu Tööstuspanga Eesti Vabariiklikuks Kontoriks.

Viited
------

1. ↑  Tallinnan opas, YLEISEN SANOMALEHTITOIMISTON (G. PAJUN) KUSTANTAMA TALLINN, HARJU TANAV 43. TEL. 444-21. R. Tohver & Ko trükk, Tallinna», 1937. lk 7
2. 1 2 3  EE 12. köide, 2003: 413.
3. ↑  1918–1939: Eesti Panga moodustamine ja kujunemine keskpangaks, muuseum.eestipank.ee, (vaadatud 28.03.2021)
4. ↑  Pikalaenupank saab maja Asub Harju panga majasse. Kaja, nr. 29, 4 veebruar 1928
5. ↑  Pikalaenu Pank Tln1936k\_EE Harju 9 maja, EKI KNAB: Eesti - Eesti Keele Instituut
6. ↑  Pikalaenu Pank üüris Eesti pangalt maja. Eesti Panga osakond jäi allüürnikuks. Järva Teataja (1926-1944), nr. 2, 4 jaanuar 1929
7. ↑  Eesti arvudes. Tallinn: Riigi Statistika Keskbüroo, 1934, lk 72
8. ↑  Uusi juhte Pikalaenu pangale, Järva Teataja (1926-1944), nr. 89, 2 august 1940
9. ↑  Pikalaenu Panga uued liikmed, Postimees (1886-1944), nr. 204, 31 juuli 1940

Välislingid
-----------

* Pikalaenu Pank, Eesti nõukogude entsüklopeedia, lk 117
* Pikalaenu Pank, Eesti nõukogude entsüklopeedia, lk 118
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel on külast Tõrva vallas; Lasva valla küla kohta vaata artiklit Pikasilla (Lasva).* |

---

**Pikasilla** on küla Valga maakonnas Tõrva vallas.

Aastatel 1991–2017 kuulus küla Põdrala valda, pärast Eesti omavalitsuste haldusreformi jääb küla Tõrva valla territooriumile.[*viide?*]

Pikasillat on esmamainitud 1398. aastal kohana, kus orduvõimu ja Tartu piiskopi esindajad pidasid läbirääkimisi. Väike Emajõgi oli seal muinasajal Sakala ja Ugandi maakonna piiriks, hiljem Viljandi- ja Tartumaa piiriks. Sõdades (viimati 1944) on Pikasilla olnud lahingutander. 1944. aastal langenud sõjameeste vennaskalmistut tähistab mälestusmärk.[*viide?*]

Pikasillal on sündinud Aleksander Läte, elanud Henrik Visnapuu ja August Kitzberg.[*viide?*]

Pikasilla lähistel paikneb Pikasilla linnus (Vooremägi), mis oli 11.–13. sajandil Ugandi läänepoolseim linnus. Vooremägi on Väike-Emajõe suudmeluhast 10–11 m kõrgem, kuni 44 m pikk ja 34 m lai.[*viide?*]

Vaata ka
--------

* Pikasilla sild

Viited
------

1. ↑  Maa-amet, vaadatud 21.11.2020.
2. ↑  Statistikaamet, vaadatud 10.11.2020.
3. ↑  Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.

| * v
* r
Tõrva valla asulad |
| --- |
| Linn | 

* Tõrva

 |  |
| Alevikud | 

* Helme
* Hummuli

 |
| Külad | 

* Aitsra
* Ala
* Alamõisa
* Holdre
* Jeti
* Jõgeveste
* Kalme
* Karjatnurme
* Karu
* Kaubi
* Kirikuküla
* Koorküla
* Kulli
* Kungi
* Kähu
* Leebiku
* Linna
* Liva
* Lõve
* Möldre
* Patküla
* Piiri
* Pikasilla
* Pilpa
* Pori
* Puide
* Ransi
* Reti
* Riidaja
* Roobe
* Rulli
* Soe
* Soontaga
* Taagepera
* Uralaane
* Vanamõisa
* Voorbahi

 |
**Pedele veskijärv** (läti keeles **Pedeles dzirnavezers**, ka *Pedeles ezers*, *Dzirnezers*, *Dzirnavnieku dzirnavu ezers*, *Dzirnavnieku dzirnavezers*) on paisjärv Pedeli jõel Lätis Valka piirkonnas Pedele küla juures.

Paisjärv rajati 1904. aastal. Vahemikus 1962–1983 oli järv kuivaks lastud, et läbi viia metsamaaparandust. 1969. aastal lõhuti projektis mittenõutud lüüsi künnis. 1998. aasta võeti paisul kasutusse Dzirnavnieku hüdroelektrijaam võimsusega 40 kW.

Pedele veskijärve pindala on 13,7 hektarit, keskmine sügavus 1,2 m ja suurim sügavus 2,3 m. Järve põhi on mudane, leidub vettevajunud puutüvesid ja ka üleujutatud puid, kuna järve rajades seda kogu ulatuses taimestikust ei puhastatud. Kaldad on lauged ja madalad. Läbi järvesängi kuni paisu lüüsini on kaevatud kanal. Järve ääres on endise Pedele mõisa hooned.

Järv jääb Põhja-Vidzeme biosfääri kaitsealale. Taimestikus leidub pilliroogu, järvekõrkjat ja hundinuia, kaladest ahvenat, haugi, latikat ja särge.

Viited
------

1. ↑  Pedeles dzirnavezers. Kohanimede andmebaas, Latvijas Ģeotelpiskās informācijas aģentūra. Vaadatud 7. aprillil 2023
2. 1 2 3 4 5  Dzirnavnieku dzirnavezers. Portaal www.ezeri.lv. Vaadatud 7. aprillil 2023
**Pediküür** (ladina keeles *pedis* 'jala', *cura* 'hool, hoolitsus') on jalgade, sealhulgas ka varbaküünte protseduur mille käigus tehakse jalad ja küüned korda. Sinna alla kuulub jalgade raspeldamine kas raspli või aparaadiga. Hoolduse käigus korrastatakse kannad, tallad ning muud sarvestunud kohad. Küüned lõigatakse sobivasse pikkusesse. Tehnikud eelistavad sirgeid aga äärtest ümaraid küüsi. 

Eelistatakse pediküür teenust koos küünelaki või geellakkimisega. 

  

Kas teadsid, Tänapäeval eelistatakse sõna pediküürile **jalahooldus.**

Ravipediküür
------------

**Ravipediküüri** ehk **meditsiiniline pediküür** ehk **probleemsete jalgade hooldus**. Ravipediküüris reeglina ei lakita küüsi vaid keskendutakse probleemsetele kohtadele.

Esteetiline pediküür
--------------------

**Esteetiline pediküür** ehk **ilupediküür** ei ole oma nime poolest tuntud. Siin all mõeldakse mitte probleemsete jalgade hooldust.

Erinevad jalahoolduste liigid
-----------------------------

Spaapediküür - Sisaldab veeprotseduure. Teenuse alguses on kuni 10min jalavann, mis on rikastatud erinevate sooladega. Järgneb põhjalik algade ja küünte korrastamine. Vastavalt valitud teenusele kaetakse küüned kas küünelaki või geellakiga. Teenus lõpetatakse jalgade koorimise ja kerge massaažiga ning kreemitatakse. 

Klassikaline pediküür - Spaapediküürist eristab klassikat, et teenuse lõpus puudub jalgade koorimine. 

Kuiv pediküür aka kuiv aparaadipediküür - viiakse läbi alati aparaadiganing teenuse alguses ei tohi jalad saada märjaks seeläbi ei toimu jalavanni kuna muidu jalavann pehmendab nahka ja kalluse eemaldus on raskendatud. 

Varvaste geellakkimine - varvaste geellakk on nagu nimigi ütleb, ainult varvaste geellakkimine. Selles protseduuris ei tehta kandu ega jalgu korda.

Vaata ka
--------

* Maniküür

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Pediküür** |
**Heino Hankewitz** (sündinud 20. jaanuaril 1954 Viru-Nigulas Lääne-Virumaal) on Eesti endine riigiametnik.

Haridus
-------

Hankewitz lõpetas 1972. aastal Aseri Keskkooli ja 1986. aastal Tallinna Pedagoogikaülikooli eesti keele ja kirjanduse õpetaja erialal. 

2002. aastal omandas ta Berliinis sotsiaalmänedžeri kutse.[*viide?*]

Töö
---

Hankewitz on töötanud muu hulgas Aseri Keskkoolis pedagoogina ja ajalehe Säde toimetuses ajakirjanikuna. 

Aastatel 1989–1995 töötas ta sotsiaalministeeriumis nõuniku, osakonnajuhataja asetäitja ja osakonnajuhatajana. 1997–1999 oli ta sotsiaalministeeriumi vanuripoliitika komisjoni (praegu eakate komisjon) esimene esimees. Ta on algatanud ja juhtinud mitmeid sotsiaalprojekte.

Ta on alates 1995. aastast Tallinnas tegutseva MTÜ Vanurite Eneseabi- ja Nõustamisühing (VENÜ) üks asutajaid ja juhatuse esimees. Aastatel 2006-2014 töötas ta Saksamaal Berliinis sotsiaal- ja heategevusorganisatsioonis Volkssolidarität. Aastaid on ta esindanud Eestit Euroopa Vanema Põlvkonna Liidu (EURAG) Peanõukogus.

Teoseid
-------

* 2003 – "Eaka vabatahtliku käsiraamat". Tallinn: Ilo 2003.
* 2006 – "Päike peopesal". Tallinn: Ilo 2006.
* 2015 - "Väärika vananemise sepikoda". Tallinn: Vanurite Eneseabi- ja Nõustamisühing 2015
* 2020 - "Meie elurõõmu ja tervise varakamber". Tallinn: Vanurite Eneseabi- ja Nõustamisühing 2020

Tunnustus
---------

* 2004 – Eesti Punase Risti teenetemärk
* 2005 – Tallinna teenetemärk

Isiklikku
---------

Heino Hankewitz on teist korda abielus.[*viide?*] Esimesest abielust on tal kaks poega[*viide?*]: USAs tegutsev ajakirjanik, veebiajakirja Estonian World tegevtoimetaja Sten A. Hankewitz ja endine Postimehe ajakirjanik, praegune ASi Milrem Robotics müügidirektor Gert D. Hankewitz.

Viited
------

1. ↑  "Aseri Keskkool". Originaali arhiivikoopia seisuga 4. märts 2016. Vaadatud 21. oktoobril 2014.
2. ↑  "EURAG" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 27. juuli 2011. Vaadatud 5. märtsil 2009.
3. ↑  "Teenetemärkide kavalerid". Originaali arhiivikoopia seisuga 2. november 2014. Vaadatud 21. oktoobril 2014.
4. ↑  "Tallinna Linnavalitsus". Originaali arhiivikoopia seisuga 24. september 2015. Vaadatud 21. oktoobril 2014.
**Kuri silm** (murdekeeles *kaetis*) on paljudes kultuurides ja usundites, sh eesti rahvausundis esinev kujutelm – teatud inimestel usutakse olevat võime kahjustada oma pilguga teisi inimesi (eriti väikseid lapsi), koduloomi või muud.

Kuri silm eesti rahvapärimuses
------------------------------

Eesti rahvausundis peetakse kurja silma omanikeks teatud kaasasündinud halbade omadustega ja erilise väega inimesi. Kõõrdsilmseid inimesi on peetud kurja silma omanikeks; tumedat verd inimeste pilku on usutud olevat tugevamate maagiliste omadustega. Kuri silm, soovimatu võõra kade pilk, aga ka kiitus usuti põhjustavat kaetust, mis võis laste puhul avalduda rahutuses, nutus ja isutuses, põrsaste puhul kõhulahtisuses jms. 

*Kombeid. Vana Rikkeri (kirikuõpetaja) isa ütlend oma tiinijatele, et kui ma lauta tulen, siis sõimake mind salaja, nigu te vähe viil oskate. Ka siis, kui ma olen juba ära läind laadast. Temal olnd siuke halb silm, et iga kord kui ta laadas käind ja loomasi vaadand, jäänd loomad haiges. Kui teesed siis pärast teda salaja sõimand, kudas aga isi vähagi mõistnd, siis põle haiges jäänd. Mõnel inimesel on siuke kuri silm, kui vaatab, siis kedagi paha on. Siukest inimest vanad rahvas loomade juurde ei lasnd või tegid ja toherdasid loomade kallal enne, et kuri silm piale ei hakkaks.* (ERA II 141, 387 (90) < Kolga-Jaani khk. Soosaare v. Vissuvere k. Kolgi t. < Jaani t. – Johannes Raidla (Grauberg) < Rõõt Grauberg, s. 1852 (1937))

*Kurja silma vastu on abinõu. Hullem, raskem, kui see on vanatüdruku kuri silm. Ahja metskonnas olnud metsavaht. Keegi mees tulnud metsavahi poole. Metsniku naisel olnud põrsad rehe all, need joosnud sääl. Külaline öelnud: "Võeh, kui ilusad põrsad metsavahi perenaisel om." Mees läinud ära. Perenaine läinud rehe alla põrsastele süüa viima. Põrsad jooksnud vastu seina üles, pasandanud, ei söönud. Perenaine küsinud: "Kes käis? Kus seisis?" Viinud söögi ära. Võtnud korjanud põrsad korvi, kraapinud prahti sealt, kus külaline seisnud ja suitsetanud selle suitsuga põrsaid. Lasknud siis põrsad emise juure. Pannud prahi tuhka söögi sisse ja andnud siis põrsastele süüa. Ja põrsad hakanudki sööma. Metsavaht Vatsar ise jutustanud seda jutustajale.* (RKM II 12, 14/5 (4) < Tartu l. - Salme Lõhmus < Kata Steinberg, 64 a. (1944))
**Viljakusmonitor** on elektrooniline meditsiiniseade, mis võimaldab jälgida menstruaaltsüklit ning teada saada ovulatsioonide toimumise ajad. Viljakusmonitori kasutatakse abivahendina nii raseduse planeerimisel kui ka rasedusest hoidumisel, praktiseerides viljakusteadlikkuse meetodit.

Viljakusmonitoride kindlusaste on võrreldav hormonaalsete rasestumisvastaste vahendite kindlusastmega rasedusest hoidumisel. Viljakusmonitorid pakuvad efektiivset, ravimivaba rasedusest hoidumise meetodit kõigile naistele, kes ei soovi või ei saa kasutada kehasiseseid rasestumisvastaseid vahendeid.

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 27. oktoober 2017. Vaadatud 26. oktoobril 2017.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
2. ↑  Przemysław Binkiewicz (2010/11). "The Pearl Index of Lady-Comp, Baby-Comp and Pearly cycle computers used as a contraceptive method" (PDF). *Official journal of the Polish Society of Gynecologists and Obstetricians*. Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 2017-10-27. Vaadatud 2017/10. `{{netiviide}}`: kontrolli kuupäeva väärtust: `|Kasutatud=` ja `|Aeg=` (juhend)
Heino protestantlik kirik
**Heino** on küla Hollandis Overijsseli provintsis Raalte vallas. 

Elanike arv oli 2008. aasta veebruaris 6459.

Küla läbib Zwolle-Enschede raudtee, millel on ka Heino raudteejaam. Samuti pääseb Heinosse maanteelt N35.

2001. aastani eksisteeris omaette **Heino vald**, siis liideti see Raalte vallaga.

Heino on maaliline küla, kus asub arvukalt härrastemaju. Heinost edelas, teispool raudteed ja Olst-Wijhe omavalitsuse piiri seisab Nijenhuisi loss. Selles asub silmapaistev De Fundatie kunstimuuseum, mille ekspositsioonis on Constant Permeke, Van Goghi jt teoseid. Lossi ümber paikneb kaunis skulptuuriaed Ossip Zadkine jt skulptorite kujudega.

Augusti kolmandal nädalal toimuvad külas Heino Pumbapäevad ('Pompdagen'), mis said nime küla pumbakaevu järgi. Nende kõrgpunkt on Daggie Old Heino, kus kaubeldakse käsitöö ja muude kaupadega ning esinevad rahvamuusikud. Pumbapäevade aegu voolab Heinosse tuhandeid külastajaid.

Silmapaistvaid heinolasi
------------------------

* Johannes ter Pelkwijk (sündinud 26. augustil 1769), riigimees
* Arnold Adolf Bentinck van Nijenhuis (17. aprill 1798), minister, diplomaat ja saadik
* Petrus Drabbe (4. juuni 1887), misjonär
* Albert Jan Maat (8. veebruar 1953), välispoliitik
* Sophie Nijman (16. aprill 1986), kiiruisutaja
* Joran Pot (20. jaanuar 1989), profijalgpallur meeskondades FC Twente, RBC Roosendaal, FC Zwolle ja Go Ahead Eagles
* Ines Roessink (20. märts 1992), jalgpallur

Viited
------

1. ↑  Ad van der Meer and Onno Boonstra, Repertorium van Nederlandse gemeenten, KNAW, 2006.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Heino (Holland)** |

* J. Kuyper, Gemeente Atlas van Nederland, 1865-1870, "Heino" Endise omavalitsuse kaart ligikaudu 1868. aastast
Heinkel He 162
**Heinkel He 162**, tuntud ka kui *Volksjäger* ('rahva hävituslennuk') oli Teise maailmasõja aegne reaktiivmootoriga Saksa hävituslennuk.

Esmalend toimus vaid kolm kuud pärast 8. septembril 1944 väljakuulutatud Volksjägeri programmi nõuete esitamist, 6. detsembril 1944. Lennuk pidi olema ühe mootoriga, väike ja soodsa hinnaga, kaaluma mitte üle 2000 kg, lihtsa konstruktsiooniga ja mittedefitsiitsetest ehitusmaterjalidest valmistatav, lennuajaga vähemalt 30 minutit, kiiruselt ületama vaenlase hävituslennukeid, relvastatud ühe või kahe automaatkahuriga, lihtsa tehnohoolduse ja lihtsate piloteerimisomadustega ka vähekogenud lenduritele. 

Lennuki tiivakonstruktsioon, sabaosa juhtpinnad koos tüürpindadega olid puidust, kaldtüürid tiival ja lennuki kere duralumiiniumist. Lennukit plaaniti ehitada suurel hulgal (algul 1000 lennukit kuus, hiljem 4000 kuus) ning seda pidid piloteerida suutma isegi purilennukoolitusega hitlerjugendi liikmed. Sõja lõpuks oli valmis ehitatud ligi 320 lennukit. 

Lennukit Heinkel He 162 prooviti lahingutes kasutada 1945. aasta aprilli keskel. Esimestel lendudel kippusid suurel kiirusel, järsematel pöörangutel ersatsliimi kasutamise tõttu lennuki puitosad küljest ära tulema, misjärel üks lennuk kaotas proovilennul juhitavuse ja kukkus puruks, probleeme oli ka reaktiivmootoriga BMW-003.

Tehnilised näitajad He 162A
---------------------------

**Mootor:** BMW 003, tõmme 7,8 kN

**Mõõdud:**

* pikkus: 9 m
* kõrgus: 2 m
* tiivaulatus: 7,2 m

**Kaalud:**

* tühikaal: 1663 kg
* lennukaal: 2800 kg

**Suurim kiirus**: 840 km/h (6000 m kõrgusel)

**Lennulagi:** 12 000 m

**Relvastus:** kaks 20 mm automaatkahurit MK-108 (120 mürsku raua kohta)
Anton Rubinstein, Ilja Repini maal
**Anton Rubinstein** (vene keeles Антон Григорьевич Рубинштейн; 28. november (16. november vkj) 1829 – 20. november (8. november vkj) 1894) oli juudi soost Vene pianist, helilooja, dirigent ja muusikapedagoog. 

Anton Rubinsteini vend Nikolai Rubinstein oli samuti tuntud pianist, dirigent ja muusikapedagoog.

Kuni seitsmenda eluaastani õppis Rubinstein klaverimängu ema käe all. Edasi hakkas teda õpetama Aleksandr Villoing. Juba 9-aastaselt andis ta oma esimese klaverikontserdi ning saavutas kiiresti tuntuse. Aastal 1840 esines ta Pariisis, kus teda käisid kuulamas Frédéric Chopin ja Ferenc Liszt. Sellele järgnesid kontserditurneed Inglismaal, Hollandis, Rootsis ja Saksamaal. Kontserdil Breslaus esitas ta oma esimese klaveripala "Undiin". Aastal 1841 esines Rubinstein Viinis.

Aastail 1844–1849 elas ja õppis ta Saksamaal, kus tema juhendajad olid Siegfried Dehn ja Giacomo Meyerbeer, ning sõbrunes Mendelssohniga.

Aastal 1859 asutas ta Vene Muusikaühingu ja 1862. aastal Venemaa esimese kõrgema muusikaõppeasutuse, Peterburi Konservatooriumi.

Rubinstein üks viljakamaid vene heliloojaid. Ta on kirjutanud 16 ooperit ja 3 ooper-oratooriumi, rohkelt sümfoonilisi teoseid, romansse ja klaverimuusikat. Tema ehk kõige tuntum teos on prantsuse mõjutustega ooper "Deemon", aga ka sellised romansid nagu "Öö" ja "Pärsia laulud".

Looming
-------

### Ooperid

* "Dmitri Donskoi" (1849)
* "Deemon" (1875)

Viited
------

1. ↑  Anton Rubinsteini biograafia ja looming *(vene keeles)*
2. 1 2  Biograafia
3. ↑  "Vene Muusikaühingu ajalugu". Originaali arhiivikoopia seisuga 24. jaanuar 2012. Vaadatud 10. juulil 2011.
**Vilja Toomi** (sünninimi **Vilja Isok**; 3. september 1920 Keila – 26. veebruar 1993 Tallinn) oli eesti muusika- ja rahvatantsupedagoog ning koorijuht.

Ta lõpetas Tallinna Õpetajate Seminari. Õppis Tallinna Riiklikus Konservatooriumis muusikapedagoogika eriala, 1967. aastal lõpetas ta Tallinna Pedagoogilise Instituudi.

Ta töötas muusikaõpetajana Tallinna 29. 7-klassilises koolis, hiljem Tallinna 21. Keskkooli muusika süvaõppega klassides.

Ta oli mudilaskooride dirigent I, III ja IV koolinoorte laulu- ja tantsupeol.

Ta on maetud Tallinna Metsakalmistule.

Tunnustus
---------

* 1962 – Eesti NSV teeneline õpetaja

Isiklikku
---------

Tema abikaasa oli rahvatantsujuht Ullo Toomi.

Viited
------

1. ↑  Eesti Teatri- ja Muusikamuuseum. Tähtpäevade kalender[*alaline kõdulink*]
2. ↑  Vilja Toomi (nekroloog). Õpetajate Leht, 6. märts 1993
3. ↑  Kalmistute register HAUDI

Välislingid
-----------

* Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Eesti NSV III koolinoorte Laulu- ja tantsupeo mudilaskooride dirigent, Tallinna 21. keskkooli muusikaõpetaja Vilja Toomi koore juhendamas (1972)
**"The Black Parade"** on My Chemical Romance'i kolmas stuudioalbum, mis ilmus 2006. aasta oktoobris. Albumi produtsent oli Rob Cavallo, kes on produtseerinud ka Green Day'le. Intervjuus MTV'ga selgitas bändiliige Gerard Way albumi pealkirja öeldes, et sõnad "*black*" ('must') ja "*parade*" ('paraad') panevad surmale mõtlema, aga samuti ka tähistamisele ning et tema jaoks oligi album elu ja surma tähistamine. Esimesed viis singlit albumilt on "Welcome To The Black Parade", "Famous Last Words", "I Don't Love You", "Teenagers" ja "Mama".

Lugude nimekiri
---------------

1. "The End" – 1:52
2. "Dead!" – 3:15
3. "This Is How I Disappear" – 3:59
4. "The Sharpest Lives" – 3:20
5. "Welcome To The Black Parade" – 5:11
6. "I Don't Love You" – 3:58
7. "House Of Wolves" – 3:04
8. "Cancer" – 2:22
9. "Mama" – 4:39
10. "Sleep" – 4:43
11. "Teenagers" – 2:41
12. "Disenchanted" – 4:55
13. "Famous Last Words" – 4:59
14. "Blood" – 2:53

### B-küljed

1. "Heaven Help Us" – 2:54
2. "My Way Home Is Through You" – 2:59
3. "Kill All Your Friends" – 4:28

### Singlid

* "Welcome To The Black Parade" – (2006)
* "Famous Last Words" – (2007)
* "I Don't Love You" – (2007)
* "Teenagers" – (2007)
* "Mama" - (2007)
Anton Tinnerholm 2015. aastal Malmö FF-i särgis
**Anton Lars Tinnerholm** (sündinud 26. veebruaril 1991 Linköpingis) on Rootsi jalgpallur, kes mängib paremkaitsjana Rootsi kõrgliigaklubis Malmö FF.

Ta alustas klubikarjääri Rootsi klubis Åtvidabergs FF, mille meeskonnas debüteeris ta 2009. aastal Rootsi esiliigas. Aasta hiljem mängis ta klubiga Rootsi kõrgliigas.

2014. aasta juulis liitus ta esmakordselt Malmöga. Aastatel 2014, 2016 ja 2017 tuli ta Malmöga Rootsi meistriks. 2017. aastal lõi Tinnerholm Rootsi kõrgliigas viis väravat ja valiti liigahooaja parimaks kaitsjaks.

Aastatel 2018–2022 mängis Tinnerholm Major League Socceri klubis New York City FC.

2022. aasta novembris sõlmis ta nelja-aastase lepingu Malmöga ja sai taas ametlikult Malmö mängijaks järgmise aasta alguses.

Rootsi jalgpallikoondises mängis Tinnerholm aastatel 2015–2018 üheksa korda.

Saavutused
----------

Åtvidabergs FF
* Superettan: 2011

Malmö FF
* Allsvenskan: 2014, 2016, 2017
* Svenska Supercupen: 2014

New York City FC
* MLS Cup: 2021

Viited
------

1. ↑  Stjernström, Fredrik (14. november 2022). "Anton Tinnerholm är hemma igen". *Malmö FF* (rootsi). Vaadatud 8. jaanuaril 2023.
**Psührofiilid** on ekstremofiilsed organismid, kelle elutegevuseks on soodsad ebatavaliselt madalad temperatuurid.

Tavaliselt eristatakse **klassikalisi psührofiile** ja psührotroofe.

Klassikalised psührofiilid
--------------------------

Klassikaliste psührofiilide optimaalne temperatuur on 15 °C või madalam ning nad ei saa elada kliimas, kus maksimaalne temperatuur on üle 20 °C. Neid on palju jäistes paikades (näiteks Antarktika) ja külmas ookeanipõhjas.

Antarktikas leiduvate krüptoendoliitide jaoks on soodne temperatuur kuni –15 °C.

On leitud baktereid, kes elavad jää sees olevates pisikestes soolase vee taskutes temperatuuril –15 °C. Selles keskkonnas elavad ka diatoomid.

Kui Marsil on elu, siis peab seal olema tegemist psührofiilidega. Võib-olla on need kivimite sees elavad endoliidid. Sama kehtib tingimuste kohta suuremas osas Päikesesüsteemist.

Psührotroofid
-------------

Psührotroofidele sobiv temperatuurivahemik 0 °C kuni umbes 40 °C. Psührotroofe leidub klassikalistest psührofiilidest palju arvukamalt. Nad on eriti olulised toidumikrobioloogidele, sest nad võivad elada külmkapis ja külmkambris ning põhjustada toidu riknemist.

Vaata ka
--------

* ekstremofiilid
* mesofiilid
* termofiilid
**Ptolemaios XIII Theos Philopator** (62 või 61 eKr – 13. jaanuar 47 eKr) oli Ptolemaioste dünastiast Egiptuse kuningas koos oma vanema õe Kleopatra VII-ga 51 eKr kuni surmani. Ta oli Ptolemaios XII poeg.

Et Ptolemaios oli oma valitsusaja alguses alaealine, valitses tema eest regent Potheinos, kes tahtis ise Egiptuse tegelikuks valitsejaks saada. Selleks otsustas ta ära kasutada Ptolemaiost. Ta intrigeeris viimase Kleopatra vastu mässama, lubades talle Egiptuse ainuvalitseja positsiooni. Nii algaski 48 eKr Kleopatra-vastane vandenõu, kuid too põgenes, enne kui teda jõuti hukata, vangistada või troonist loobuma sundida ning organiseeris endale ustava armee. Ptolemaios ja Potheinos sõlmisid liidu esimese teise õe Arsinoe IV-ga, kes nimetati samuti Egiptuse valitsejaks. Ent neil poolnud piisavalt toetust, et Kleopatrat täielikult võimult eemaldada. Samal ajal pages Egiptusesse Pompeius, kes oli Julius Caesarilt lüüa saanud. Potheinos otsustas seda enda hüvanguks ära kasutada ning teeskles, justkui toetaks ta Pompeiust, kuid lasi tolle seejärel tappa. Peagi jõudis Egiptusesse ka Caesar ning siis püüdis Potheinos saavutada tema toetust, andes talle üle Pompeiuse pea. Kuid Caesaris tekitas see tegu vaid vastumeelsust ning ta asus toetama hoopis Kleopatrat, kellest sai tema armuke. 48. aasta lõpus toimunud lahingus said Potheinose ja Ptolemaiose väed lüüa ning esimene hukati. Ptolemaios põgenes, kuid uppus Niilust ületades. Kleopatrast sai Egiptuse tegelik ainuvalitseja, kuigi ametlikult valitses koos temaga peale Ptolemaios XIII surma Ptolemaios XIV, järgmine vend-abikaasa.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Ptolemaios XII** | **Egiptuse kuningas**51–47 eKr  koos Kleopatra VII-ga | Järgnev**Kleopatra VII** koos Ptolemaios XIV**-ga** |
**Ptolemaios IX Soter II** (Ptolemaios Päästja II), tuntud ka hüüdnime **Lathyros** all (suri 81 või 80 eKr), oli Ptolemaioste dünastiast Egiptuse kuningas vaheaegadega 116–81/80 eKr. Ta oli Ptolemaios VIII ja Kleopatra III poeg.

Ptolemaios IX valitses koos oma emaga, kuid too oli tema valinud kuningaks ainult Aleksandria rahva survel (ta oli enne võimule saamist olnud edukas Küprose asevalitseja). Tegelikult tahtis ta võimule panna oma lemmikpoega Ptolemaios X Alexandrost. 110 eKr ta tegigi seda, kukutades Ptolemaios IX. Kuid peagi taipas Kleopatra, et Ptolemaios IX oli olnud parem valitseja ning aitas tal 109 eKr trooni tagasi saada. Seepeale tappis Ptolemaios X oma ema ning tõusis 107 eKr taas võimule. Ent 88 eKr sai ta lahingus surma ning kuningaks sai taas Ptolemaios IX, kes valitses nüüd oma surmani. Ptolemaios abiellus oma õe Kleopatra IV-ga, hiljem Kleopatra Selenega. Tema tütar Berenike III valitses peale tema surma umbes aasta, kuni tema kasupoeg Ptolemaios XI ta tappis ning võimu haaras.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Ptolemaios VIII** | **Egiptuse kuningas**116–110 eKr | Järgnev**Ptolemaios X** |
| Eelnev**Ptolemaios X** | **Egiptuse kuningas**109–107 eKr | Järgnev**Ptolemaios X** |
| Eelnev**Ptolemaios X** | **Egiptuse kuningas**88–81/80 eKr | Järgnev**Berenike III** |
Pterodaktülose luustik
**Pterodaktülos** (ladina keeles **Pterodactylus**; kreeka keeles πτεροδάκτυλος, "tiivuline sõrm"; vanemas kirjasõnas ekslikult ka **pterodaktülus** või **pterodaktül**) oli väljasurnud lendavate dinosauruste perekond. 

Tänapäeval arvatakse, et perekonda kuulus vaid üks liik, *Pterodactylus antiquus*, esimene nomenklatuurse nime saanud pterosauruste liik, mis tuvastati väljasurnud lendsisalikuna.

Liigi fossiilseid jäänuseid on leitud peamiselt Saksamaal Baieris Solnhofeni lubjakivist, kus need pärinevad hilisest juurast umbes 150,8–148,5 miljonit aastat tagasi, ehkki fragmente on arvatavasti leitud ka mujalt Euroopast ja Aafrikast.

Pterodaktülos oli lihasööja, kes tõenäoliselt toitus kaladest ja muudest väikeloomadest. Nagu kõigil teistelgi pterosaurustel, olid pterodaktülosel tiivad, mis moodustusid nahast ja musklimembraanist pikenenud neljanda sõrme ja tagajalgade vahel. Seesmiselt toestasid neid kollageenkiud ja välimiselt keratiiniribad.

Viited
------

1. ↑  Schweigert, G. (2007). "Ammonite biostratigraphy as a tool for dating Upper Jurassic lithographic limestones from South Germany – first results and open questions". *Neues Jahrbuch für Geologie und Paläontologie – Abhandlungen*. **245** (1): 117–125. DOI:10.1127/0077-7749/2007/0245-0117.

Välislingid
-----------

* Jaan-Juhan Oidermaa 1. märtsil 1872 sai endale ametliku nime tiibsisalik pterodaktülos ERR, 1.03.2014
**Kurgjärve spordibaas** on suurim aastaringne puhke- ja spordibaas Lõuna-Eestis. Spordibaas asub Võru maakonnas Rõuge vallas Kurgjärve külas. Spordibaas on rajatud kahe järve, Kurgjärve ja Väikjärve, vahele.

Osa spordibaasi majutusest

Üldine info
-----------

Kurgjärve spordibaas loodi 1964. aastal, kui kahevõistluse suusatreener Uno Kajak otsis Haanjas spordibaasi rajamiseks kohta ning tollane Kurgjärve talu omanik pakkus müügiks oma talu. Kurgjärve talu hoonete baasil rajati spordibaas, kuhu saab suviti majutada 230 ja talviti 150 inimest. Suviti on spordibaasis ametis 17 inimest ja talviti 12-13 inimest.

Kurgjärve spordibaasis korraldatakse suviti laagreid, mis on mõeldud treeningurühmadele. Baasi kasutavad peamiselt Tallinna Nõmme spordiklubi kasvandikud, aga ka teiste Tallinna ja Tartu spordiklubide ning koolide noored. Viimati renoveeriti spordibaasi 2011. aastal.

Sportimisvõimalused
-------------------

Kurgjärve spordibaas
Spordibaasis on

* kolm (2 kõvakattega ja 1 murukattega) tenniseväljakut
* laudkattega korvpalliväljak
* kaks liivakattega võrkpalliväljakut
* kunstmurukattega minijalgpalliväljak
* jõusaal
* jooksurajad
* suvel on järves ka 50-meetrine ujumisala
* talvel on külastajatele ette valmistatud 1, 3 ja 5 km pikkused suusarajad ja uisuväli.

Teenused
--------

Spordibaasis saab rentida sauna järve ääres ning sõita paadiga. Õhtuseks meelelahutuseks töötab baar. Paik sobib ka suuremate ürituste korraldamiseks, koos telkimisega ollakse võimelised teenindama kuni 2000 inimest. Ürituste tarbeks on võimalik paigaldada ka lava.

Viited
------

1. 1 2 3  "Kurgjärve spordibaas". *Nõmme spordiklubi koduleht*. Vaadatud 14. aprillil 2020.
2. ↑  "Vaata Kurgjärve asukohta kaardil". *Nõmme spordiklubi koduleht*. Vaadatud 14. aprillil 2020.
3. 1 2  "Kurgjärve spordibaasil täitub 50 aastat". *Võrumaa Teataja*. 16. august 2014. Vaadatud 14. aprillil 2020.
4. ↑  "Kurgjärve spordibaasi üldandmed". *sport.ee*. Vaadatud 14. aprillil 2020.
5. ↑  "Kurgjärve spordibaasi sportimispaigad". *spordiregister.ee*. Vaadatud 14. aprillil 2020.
6. 1 2  "Kurgjärve spordibaas". *Puhka Eestis koduleht*. Vaadatud 14. aprillil 2020.

Välislingid
-----------

* Kurgjärve spordibaas | Nõmme spordiklubi koduleht
**Hermann Johann Schubbe** (20. märts/31. märts 1753 Tallinn – 30. märts/11. aprill 1812 Väike-Maarja) oli Eesti vaimulik.

Ta õppis aastatel 1760–1770 Tallinna toomkoolis. Immatrikuleeriti 29. detsembril 1770 Greifswaldi ülikooli ja aastal 1774 oli ta veel seal kohal. Töötas märtsist 1775 Jädiveres major Huene juures koduõpetajana, kirjutas sealt 18. juunil 1776 kirja konsistooriumile. Ordineeriti 26. juunil/7. juulil 1779 õpetajaks.

Ta oli aastatel 1779–1812 (kutsuti 12. aprillil/2. aprillil 1779, introdutseeriti 14. juulil/25. juuli 1779) Väike-Maarja koguduse õpetaja. 23. jaanuarist/3. veebruarist 1798 sai ta Viru praostkonna praostiks, 29. jaanuarist/10. veebruarist 1798 sai ta konsistooriumi ülemapellatsioonikohtu liikmeks; Eestimaa konsistooriumi assessoriks sai ta 20. juunil/1. juulil 1799.

Isiklikku
---------

Tema poeg Adam Johann Schubbe oli Kursi Maarja-Eliisabeti koguduse õpetaja, teine poeg Carl Johann Schubbe oli Helme ja Taagepera koguduse õpetaja.

Viited
------

1. ↑  Liivi Aarma Põhja-Eesti vaimulike lühielulood 1525-1885 Tallinn 2007
**Hermann I Badenist** (u. 1040 – 25. aprill 1074 Clunys) oli Verona markkrahv ja Badeni markkrahvide liini esivanem.

Hermann I oli skulptor Joseph Anton Feuchtmayeri sponsor selle kuju jaoks Schwarzwaldi Püha Peetruse kirikus

Elu
---

Hermann sündis Freiburgis Berthold I vanima pojana. Ta abiellus Eberstein-Calwi krahvinna Judithiga Backnang-Sulichgaust, kes oli Hirsau kloostri rajaja. Temalt sai ta õiguse Badenile, millest sai hiljem perekonna valduste tuumik. Nende maade hulka kuulusid Albgau ja Ufgau Frangimaal.

Tema ja ta naine rajasid Backnangi augustiinlaste kloostri. See lagunes kiiresti ja nende poeg ehitas selle 1123. aastal uuesti üles. Seejärel oli klooster Badeni markkrahvide viie põlvkonna puhkepaik.

Kui Hermanni isast sai 1061. aastal Kärnteni hertsog, sai Hermann Verona markkrahvi viisakustiitli. Kuigi ta kunagi Kärnteni sõltlases Veronas ei valitsenud, pidi markkrahvitiitel jääma tema järglastele. Ta oli ka Breisgau krahv.

1073. aastal läks ta oma naisest lahku, andis kloostritõotused ja sai ilmikvennaks Cluny kloostris, kus ta ka suri. Katoliku kirikus tähistatakse teda 25. aprillil.

Hermann ja Judith said järgmised lapsed:

* Hermann II (suri 8. oktoobril 1130)
* Luitgard
Kaart
Rannikutramm Oostende lähistel (2006)
**Rannikutramm** (hollandi keeles *De Kusttram*) on Belgias populaarne tramm, mis sõidab piki riigi rannikut Lääne-Flandria provintsis kulgeval liinil, ühendades omavahel sealsed linnad ja asulad Prantsuse piiri äärse De Panne ja Hollandi piiri lähedal asetseva Knokke-Heisti vahelisel alal. 

Trammiliini kogupikkus on 67 km, ühtlasi on see kõige pikem trammiliin kogu maailmas ja üks vähestest siiani toimivatest linnadevahelistest trammiliinidest maailmas. Sõit liini ühest otsast teise võtab aega 2 tundi ja 21 minutit. Trammiliin on kogu ulatuses elektrifitseeritud ja trammid töötavad 600 V alalispingel. Rööbastee laius on 1000 mm (3 jalga ja 3 3⁄8 tolli).

Rannikutramm e rannatramm on eriti populaarne turistide ja Belgia puhkajate seas.

Ajalugu
-------

Tramm liinilõigul La Panne – Adinkerke (1930)
Trammiliini esimene lõik Oostende ja Nieuwpoorti vahel võeti kasutusele 1885. Tolleaegne trammitee kulges praegusega võrreldes kaugemal sisemaal, kuid lühike liinilõik Oostende ja Nieuwpoorti kesklinna vahel on kasutusel tänapäevani. Kogu trammiliini väljaehitamine käis järk-järgult. 
Algselt korraldas trammiliiklust firma NBVD (National Neighbourhood Railway Company). 1991. aastal jagunes trammiliiklust opereerinud transpordifirma NMVB/SNCV kaheks regionaalseks – Valloonia ja Flandria firmaks ning praegu teenindab seda liini Flandria transpordifirma De Lijn.

Marsruudi kirjeldus
-------------------

Rannikutramm sõidab valdavalt piki rannajoont, pakkudes kauneid vaateid Põhjamerele ja siin-seal esinevale luitemaastikule. Tramm teeb 67 km pikkusel marsruudil 67 peatust. Trammide sõiduintervall suvisel turismi kõrghooajal, mil rannikutrammi kasutab üle 15 miljoni reisija, on 10 minutit. Talvekuudel on sõiduintervall 20 minutit. Trammisõit on tehtud reisijaile järjest mugavamaks, sest trammide keskmises osas on kasutusel madalapõhjaline vagun. Ka on firma juurde ostnud ja liinile pannud uusi madalapõhjalisi tramme. Kuna enamikus vanades trammides asub mootor ja trammijuhi kabiin vaid ühes otsavagunis, siis tuleb trammijuhil lõpp-peatusse jõudes tramm ringikujulisel teel ümber pöörata. Seevastu uutel trammidel on mootor ja juhtimisseade kummaski otsavagunis ning uksed avanevad ja sulguvad vaguni mõlemal küljel.

Kanalite lüüside juures Oostendes ja Zeebrugges hargneb trammitee kaheks, võimaldades teha vajadusel ümbersõitu. See väldib viivitusi trammiliikluse sõiduplaanis juhul, kui maanteesild, mida mööda trammiliin kulgeb, on parasjagu laevade läbisõiduajaks üles tõstetud.

Viited
------

1. ↑  "Facts & Figures". Yarra Trams. Originaali arhiivikoopia seisuga 29. mai 2014. Vaadatud 16. aprill 2013.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Rannikutramm** |

* UrbanRail.net page
**Rannu Issanda Jeruusalemma Minemise kogudus** oli aastatel 1893–1964 eksisteerinud õigeusu kogudus, mis asus Tartumaal Elva vallas Noorma külas. Kogudus tegutses Rannu Issanda Jeruusalemma Minemise kirikus.

Rannu õigeusu kogudus tekkis eraldumisel 1848. aastal asutatud Rõngu Issanda Taevaminemise kogudusest. Ametlikult registreeriti uus kogudus 8. novembril (vkj 27. oktoobril) 1893.

Uuel kogudusel puudus algul kirik, kasutati ruume ühes puumajas. Kiriku ja kogudusemaja ehitamiseks saadi maa 1898. aastal, see eraldati Rannu mõisa ja kolme talukoha maadest vastavalt Liivimaa kuberneri korraldusele. Kirik ehitati aastatel 1899–1901 ja pühitseti sisse 21. mail (vkj 8. mail) 1905. Koos kirikuga rajati ka puidust kogudusemaja, kus asusid preestri ja köstri eluruumid.

Kalmistuna kasutas kogudus 1891. aastal luterliku Rannu Püha Martini koguduse eraldatud maatükki kohalikul luterlikul kalmistul, mille kõrval asus varasem, tõenäoliselt juba enne eraldi koguduse asutamist täis maetud väike õigeusu kalmistu.

Kuni 1917. aastani tegutsesid koguduse juures kaks kirikukooli. Rannu õigeusu kihelkonnakool avati 1894. aastal ja see asus samuti Noorma küla maadel, umbes 2 kilomeetri kaugusel kirikust. Valguta õigeusu abikool oli asutatud varem, 1883. aastal ja kuulus algselt Rõngu koguduse juurde, kuid Rannu koguduse loomisel läks see viimase haldusalasse. Abikool asus füüsiliselt Ervu külas.

Rannu õigeusu kogudust teeninud preestreid:

* 1893–1897 Joann Veevo
* 1897–1908 Konstantin Savi
* 1908–1912 Nikolai Tšistjakov
* 1912–1915 Georg Kiiman
* 1915–1922 Joann Tölp
* 1922–1923 Konstantin Savi
* 1923–1927 Dionissi Antson
* 1927–1931 Theodor Bleive
* 1931–1947 Mihhail Voznesenski
* 1947–1951 Theodor Bleive
* 1951 iguumen Lazar
* 1952–1961 Mihhail Voznesenski
* 1961–1964? Jakob Mölter

Välislingid
-----------

* Toomas Schvaki raamat Rannu õigeusu kiriku ja koguduse ajaloost (vaadatud 9.12.2013)
**Kaarkollakas** (*Barbarea arcuata,* sünonüüm *Barbarea vulgaris* subsp. *arcuata*) on ristõieliste sugukonda kuuluv taimeliik.

Kaarkollakas sarnaneb teiste ristõieliste taimedega, näiteks hariliku tõlkjaga (rahvapärase nimetusega **Rakvere raibe**). Tõlkjas aga hakkab õitsema hiljem.

Ta on Eestis tavaline taim, kes kasvab umbrohuna põldudel, niitudel, mererannas, põõsastikes, prahipaikades ja teede ääres. 20–60 cm kõrgune taim on püstine, harunev ja mitmevarreline.

Kaarkollaka alumised varrelehed on kanneljad, rootsulised; ülemised lehed on varreümbrised, noolja alusega, hõlmised või suurte hammastega.

Kaarkollaka õite kroonlehed on kollased, tolmukatest pikemad, õitseb maist juulini. Kirjandusallikast leidsin vihje, et ta meeproduktiivsus on 30–40 kg/ha, mõne allika järgi isegi kuni 180 kg/ha.

Mesi on rohekaskollane, nõrga aroomiga ja kiiresti kristalliseeruv. Kaarkollaka viljad on ristõielistele taimedele vastavad kõdrad, mis on kaarjad ja varrest eemaldunud.

Noori lehti süüakse salatina. Sisaldab C-vitamiini, kuid kasutamisel tasub olla ettevaatlik – taim on veidi mürgine.

Kaarkollakas on ka värvitaim, ta õitest saadakse kollast värvi.

Viited
------

1. ↑  "Barbarea vulgaris R. Br. subsp. arcuata (Opiz) Hayek - kaarkollakas".

Välislingid
-----------

* Kaarkollakas andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes
**The Band** oli Kanada-USA rokkansambel. 

Algkoosseisu kuulusid Robbie Robertson (kitarr ja peamine laulukirjutaja), Levon Helm (laul, trummid ja mandolin), Rick Danko (laul ja basskitarr), Richard Manuel (laul ja klahvpillid) ja Garth Hudson (akordion, saksofon ja klahvpillid). Pärast Robbie Robertsoni siirdumist soolokarjääri tegema (1986) ja Richard Manueli enesetappu (1986) on seal bändi liikmetena mänginud Jim Weider (kitarr), Stan Szelest (klahvpillid), Richard Bell (klahvpillid), Randy Ciarlante (löökriistad). 

1968–1998 andsid nad välja 10 kauamängivat heliplaati. USA filmirežissöör Martin Scorsese tegi neist 1978. aastal kontsertfilmi "Viimane valss" ("The Last Waltz"), mida on peetud kõigi aegade üheks parimaks muusikadokumentaalfilmiks. Seal teevad kaasa ka Bob Dylan, Neil Young, Van Morrison, Joni Mitchell, Ronnie Hawkins, Emmylou Harris, Eric Clapton, Muddy Waters, Dr. John, Ringo Starr, Ron Wood, Bobby Charles, Neil Diamond, Paul Butterfield.

1965–1967 tegutses The Band Bob Dylani saatebändina.

1994. aastal võeti ansambel Rock'n'rolli Kuulsuste Halli liikmeks. 2004. aastal nimetas ajakiri Rolling Stone The Bandi saja kõigi aegade parima artisti hulka kuuluvaks muusikakollektiiviks. 

2008. aastal pälvis ansambel Grammy elutööauhinna.

| * v
* r
Woodstocki festival |
| --- |
| 
15.–18. august 1969 |
| 15. august | 
Richie Havens • Swami Satchidananda • Sweetwater • Bert Sommer • Tim Hardin • Ravi Shankar • Melanie • Arlo Guthrie • Joan Baez |
| 16. august | 
Quill • Country Joe McDonald • Santana • John Sebastian • Keef Hartley • The Incredible String The Band • Canned Heat • Mountain • Grateful Dead |
| 17. august | 
Creedence Clearwater Revival • Janis Joplin • Sly and the Family Stone • The Who • Jefferson Airplane • Joe Cocker • Country Joe and the Fish • Ten Years After • The Band |
| 18. august | 
Blood, Sweat & Tears • Johnny Winter • Crosby, Stills, Nash & Young • Paul Butterfield Blues Band • Sha Na Na • Jimi Hendrix |
Jaan Ojalo
**Jaan Ojalo** (18. veebruar 1914 – 2. veebruar 2004) oli eesti esperantist. 

Ojalo sündis Vana-Tänassilmas Rebaste külas põllupidajast metsavahi perekonnas.

Ta omandas alghariduse Oiu ja Viljandi 2. algkoolis ning keskhariduse Viljandi Maakonna Gümnaasiumis. Hiljem jõudis ta õppida ka kooperatiivkaubanduse koolis Tallinnas ning lõpetas 1955. aastal Tartu Riikliku Ülikooli ökonomistina.

1932. aastal osales ta Viljandi esperantoseltsi Ondo (Laine) asutamisel ning aprillis 1933 sooritas ta esperantoõpetaja eksami.

Nõukogude kolmanda okupatsiooni ajal oli Ojalo üle paarikümne aasta esperantistide juhtorganisatsioonide sekretär. 1992–1995 oli ta Eesti Esperanto Liidu president ja kuni surmani selle aupresident.

Alates 1991. aastast oli ta Ülemaailmse Esperantoliidu auliige.

Publikatsioone
--------------

* "Kuidas sündis esperanto?" Pioneer, 7/1968
* Esperanto keele õpik. 1973, 1986 ja 1995
* Eesti-esperanto sõnaraamat. 1999. ISBN 9985-9130-2-7

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  Kalju Lillepuu: "Esperantisti põrm jõuab kodukohta" Sakala, 15. mai 2004

Välislingid
-----------

* Haud Viljandi Metsakalmistul
Sir **Christopher Lee** (27. mai 1922 London – 7. juuni 2015 London) oli inglise filminäitleja ja poplaulja.

Tegevus näitlejana
------------------

Ta oli tuntud peamiselt oma pikaajalise karjääri jooksul mängitud kurikaelte ja õudusfilmide tegelaskujude (eriti krahv Dracula) kaudu. Elu lõpukümnendil saavutas ta ülemaailmse kuulsuse "Sõrmuste isanda" (kehastas Sarumani) ja "Star Warsi" (krahv Dooku) filmidega.

1974. aasta Bondi-filmis "Mees kuldse relvaga" ("The Man With The Golden Gun") mängis ta Bondi vaenlast Francisco Scaramangat, kes kasutab tapmiseks kuldset relva ja kuldseid kuule.

Alates 1946. aastast mängis Christopher Lee kokku 281 filmis ja teleseriaalis.

Tegevus poplauljana
-------------------

2006. aastal andis Christopher Lee välja oma esimese sooloalbumi "Revelations". 2010. aastal järgnes sellele album "Charlemagne: By the Sword and the Cross", milles esitas oma kauge esivanema Karl Suure elukäigu sümfoonilise *metal*'i stiilis lauludes. 2013. aastal ilmus selle mõtteliseks järjeks olev "Charlemagne: The Omens of Death".

Christopher Lee oli ka jutustaja-külalislaulja itaalia bändi Rhapsody albumil "Symphony of Echanted Lands II - The Dark Secret".

Tunnustus
---------

2009. aastal löödi Christopher Lee rüütliks.

Huvitav fakt
------------

1939. aastal astus ta koos teiste Briti vabatahtlikega Soome armeesse sooviga võidelda Nõukogude Liidu vastu. Rindele ta siiski ei sattunud.

Välislingid
-----------

* Koduleht
* Christopher Lee IMDb-s
* Christopher Lee Filmiveebis
Bokserite jõuk Tianjinis
**Rusikavõitlejate mäss** ehk **Bokserite ülestõus** ehk **Yihetuani ülestõus** (ka *Ihetuani ülestõus*; hiina keeles 義和團運動 *Yìhétuán Yùndòng*) oli rahvaülestõus Hiinas 1899–1901.

Ülestõus sai nime ülestõusnute embleemil olnud rusika järgi. 

Bokserite arvates tulenesid Hiina probleemid võõraste liiga suurest võimust Hiina üle.

Nende maalt välja ajamiseks asusid nad hävitama kõike, mis oli seotud lääne tsivilisatsiooniga, kohkumata tagasi välismaalaste ning ristitud hiinlaste tapmise ees. Bokseritega ühines osa Hiina armeest: nad hõivasid Pekingi, kus 1900. aasta suvel piirati sisse välismaalaste kvartal, mis suutis end aga rünnakute eest kaitsta.

24. augustil 1900 autasustati *"bokserite ülestõusu ajal Pekingi diplomaatilise kvartali kaitsmisel ilmutatud vapruse eest"* Tallinnas sündinud Ferdinand von Rahdenit (1863–1919) Georgi ordeni 4. järguga.

Viited
------

1. ↑  Olavi Jaggo järgi on Bokserite mäss valetõlge. Henshall. Jaapani ajalugu: kiviajast suurriigini. Tõlkinud O. Jaggo. Tallinn 2010. lk 116
2. ↑  Eesti Ajalooarhiiv: Mitte-eestlaste elulood: Ferdinand von Raden
Nefeliin
**Nefeliin** (kreeka sõnast *nέφος* 'pilv') on feldšpatoidide hulka kuuluv silikaatne mineraal.

Puhta nefeliini koostist kirjeldab keemiline valem: NaAlSiO4, kuid looduses on naatrium sageli asendunud osaliselt kaaliumiga, mistõttu esitatakse nefeliini koostist mõnikord ka kujul Na3(Na,K)[Al4Si4O16]. Väiksemas koguses võivad mineraali kristallstruktuuri kuuluda ka Ca, Mg, Mn, Ti, Fe2+, Fe3+. Naatriumi kohal võib kristallstruktuuris olla ka vakantne koht.

Nefeliini kõvadus on Mohsi astmikul 5,5–6; tihedus 2,56–2,67 g/cm³; värvus tumehall, helehall, valge või värvitu; kristallidel on klaasi- või rasvaläige. Nefeliin võib esineda lihtsate heksagonaalsete prismadena, kuid sageli on ta ilma iseloomuliku kujuta mineraaliterade ebaregulaarne polükristalliline mass.

Nefeliin on kõige levinum feldšpatoidne mineraal. Ta tekib ränivaestest (kvartsivabadest) leeliselistest magmadest, kuid võib olla ka moondelise tekkega. Vulkaanilistest kivimitest on nefeliin oluline fonoliidi, nefeliniidi ja leelisbasaltide koostisosa.

Nefeliini võidakse kasutada toorainena alumiiniumi, klaasi ja keraamika valmistamisel.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Nefeliin** |