recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Sergei Eisenstein
**Sergei Mihhailovitš Eisenstein** `[aisenštain]` (vene keeles Сергей Михайлович Эйзенштейн; 22. jaanuar (vkj. 10. jaanuar) 1898 Riia – 11. veebruar 1948 Moskva) oli vene filmilavastaja, -stsenarist ja -teoreetik.

Sergei Eisensteini tuntumad filmid on "Soomuslaev "Potjomkin"" (1925), "Oktoober" (1927), "Aleksander Nevski" (1938) ja "Ivan Julm" (1944).

Elukäik
-------

Sergei Eisenstein sündis 22. jaanuaril (vkj. 10. jaanuaril) 1898 Riias saksa-juudi päritolu inseneri ja arhitekti Mihhail Eisensteini ning vene rahvusest Julija Eisensteini (neiupõlvenimi Konetskaja) ainsa lapsena. Tema vanemad lahutasid abielu 1909. aastal.

Eisenstein õppis Riia Humanitaargümnaasiumis süvendatult saksa, inglise ja prantsuse keelt. Hiljem õppis Petrogradi Arhitektuuriinstituudis.

1918. aastal astus vabatahtlikuna Punaarmeesse. 

1920. aastal suunati Eisenstein õppima Kindralstaabi Akadeemiasse jaapani keelt. Seejärel töötas ta Proletkulti I töölisteatris algul kunstniku ja hiljem lavastajana.

Aastail 1921–1922 õppis lavastamist Vsevolod Meierholdi käe all. 1924. aastal valmis tema esimene täispikk mängufilm "Statška", mis võitis 1925. aasta Pariisi kunstinäitusel Exposition Internationale des Arts Décoratifs et Industriels Modernes hõbemedali.

1925. aastal valmis filmistuudios Mosfilm tema teine film "Soomuslaev "Potjomkin"".

Sergei Eisenstein suri 11. veebruaril 1948 Moskvas, olles 50-aastane.

Lavastatud filme
----------------

| Aasta | Originaalpealkiri | Eestikeelne pealkiri | Märkused |
| --- | --- | --- | --- |
| 1923 | "Дневник Глумова" | "Glumovi päevik" | lühifilm |
| 1924 | "Стачка" | "Streik" |  |
| 1925 | "Броненосец "Потёмкин"" | "Soomuslaev "Potjomkin"" |  |
| 1927 | "Октябрь" | "Oktoober" |  |
| 1929 | "Старое и новое" |  |  |
| 1930 | "Сентиментальный романс "| "Sentimentaalne romanss" |  |
| 1938 | "Александр Невский" | "Aleksander Nevski" |  |
| 1944–1946 | "Иван Грозный" | "Ivan Julm" | 3 osa |

Tunnustus
---------

* 1935 – Vene SFNV teeneline kunstitegelane
* 1941 – Stalini preemia filmi "Aleksandr Nevski" eest
* 1944 – Stalini preemia filmi "Ivan Julm" esimese osa eest

Viited
------

1. 1 2  Autobiograafia (*vene keeles*)

Välislingid
-----------

* Sergei Eisenstein andmekogus IMDb (inglise)
Rahuoperatsioonide Keskuse teenetemärk
**Rahuoperatsioonide keskus** oli Eesti Kaitsejõudude koosseisu loodud iseseisev üksus. 8. juulil 1994 loodi ta Vabariigi valitsuse määrusega esialgu Eesti Rahuvalve Üksikkompanii nime all, asukohaga Kadriorus Eestiaegse Vahipataljoni kasarmutes (praegune KUMU asukoht).

1995. aasta esimesel poolel kolis kompanii üle Pakri poolsaarele nii nimetatud Lõunalinnakusse. 

17. juulil 1997 formeeriti üksikkompanii ümber pataljoni struktuuriga Eesti Rahuoperatsioonide Keskuseks. 

Maaväestaabi loomisega aastal 2000 viidi Rahuoperatsioonide keskus maaväeülema alluvusse. 

Rahuoperatsioonide keskus valmistas ette rahvusvahelistel sõjalistel operatsioonidel osalevaid Eesti kontingentide allüksusi ja kaitseväelasi kes asusid teenima kriisipiirkondade staapides. Üksus viis läbi ka ajateenijate väljaõpet, toetas Balti jalaväepataljoni Eesti kontingenti ning ESTBAT-i (hilisemat Scouts pataljoni), viis läbi reservõppekogunemisi ja toetas erinevate kursuste läbiviimist oma instruktoritega. Keskus paiknes Paldiskis.

Keskus likvideeriti 2008. aasta lõpus ja tema ülesanded anti üle 1 jalaväebrigaadile. 

Rahuoperatsioonide keskus korraldas 2002. aasta sügisel õppuse Baltic Eagle, mis oli Balti jalaväepataljoni valmisoleku testõppus ja mille eeskujul hakati järgnevatel aastatel korraldama Eesti kaitseväes õppust "Kevadtorm". 

Keskusel oli oma lipp, ja ta andis välja Rahuoperatsioonide Keskuse teenetemärki. 

Keskuse ülem oli ka Paldiski garnisonis komandant.

Rahuoperatsioonide keskuse embleem (välivormile)

Rahuoperatsioonide keskuse ülemad
---------------------------------

* Alar Laneman (kohusetäitja) 1994–1996
* Omar Jaeski 1996–1997
* Mart Mikkelsaar 1997–1998
* Meelis Kiili 1998–1999
* Aare Tuvike 1999– 2000
* Aivar Jaeski 2000–2003
* Raul Öpik 2003
* Aare Tuvike 2003–2006
* Urmas Nigul 2006–2008

Rahuoperatsioonide keskuse embleem (igapäevavormile)

Viited
------

1. ↑   (vaadatud 12.02.2019)
**Liina Saarlo** (sündinud 10. veebruaril 1974) on eesti rahvaluuleteadlane, kes on keskendunud regilaulude uurimisele.

Ta õppis 1992–1998. aastal Tartu Ülikoolis eesti filoloogia osakonnas, omandades bakalaureusekraadi folkloristikas. Seejärel asus ta 1998. aastal magistriõppesse, mille lõpetas 2000. aastal Tiiu Jaago juhendatud lõputööga "Eesti regilaulude vormelid". Aastal 2000 asus ta Tartu Ülikooli doktorantuuri eesti ja võrdleva rahvaluule õppetooli juures ning sai 2005. aastal doktorikraadi Tiiu Jaago juhendatud väitekirjaga "Eesti regilaulude stereotüüpiast. Teooria, meetod ja tähendus".

Alates 2002. aastast on ta töötanud Eesti Kirjandusmuuseumi Eesti Rahvaluule Arhiivis teadurina. Aastatel 2014–2016 oli ta ka teaduriks Eesit Rahva Muuseumis. Saarlo on olnud üks Jakob Hurda alustatud regilaulupublikatsioonide sarja "Vana kannel" koostajaid, osaledes 2014. aastal ilmunud XI osa "Kodavere regilaulud" ja 2019. aastal ilmunud XII osa "Laiuse regilaulud" kokkupanekul.

Aastatel 2002–2005 oli ta Akadeemilise Rahvaluule Seltsi juhatuse liige.

Viited
------

1. 1 2 3 4  "CV: Liina Saarlo". *Eesti Teadusinfosüsteem*. Vaadatud 4. august 2022.
2. ↑  "ERA töötajad". Eesti Rahvaluule Arhiiv. Vaadatud 4. august 2022.
3. ↑  "Folkloristid andsid väja sarja "Vana Kannel" uue osa: "Kodavere regilaulud"". *Sirp*. 29. jaanuar 2014. Vaadatud 4. augustil 2022.
4. ↑  "EKM Teaduskirjastus - Monumenta Estoniae antiquae I. Eesti vanad rahvalaulud / Estonum carmina popularia. Vana kannel". Eesti Kirjandusmuuseum. Vaadatud 4. augustil 2022.

Välislingid
-----------

* Liina Saarlo Eesti Teadusinfosüsteemis
Kristian Taska massistseenis filmi "Apteeker Melchior" võtetel
**Kristian Taska** (**Kris Taska**; sündinud 23. novembril 1973) on eesti filmiprodutsent. 

Ta on õppinud Ameerika Ühendriikides Los Angelese Santa Monica kolledžis ärijuhtimist, stsenaristikat ja filmiajalugu ning Concordia Rahvusvahelises Ülikoolis Eestis ärijuhtimist.

Aastatel 1993–1997 oli ta telekanali Kanal 2 reklaami- ja ärijuht.

Ta asutas 2000. aastal filmistuudio Taska Film, kus on hiljem valminud sellised mängufilmid nagu "Nimed marmortahvlil" (2002), "Puhastus" (2012), "1944" (2015) ja "Suvitajad" (2023).

Tegevus poliitikas
------------------

Kristian Taska kuulub 2018. aastast erakonda Isamaa.

Ta kandideeris 2023. aasta Riigikogu valimistel, sai valimisringkonnas nr 3 (Tallinna Mustamäe ja Nõmme linnaosad) 37 häält ning ei osutunud valituks.

Isiklikku
---------

Tema isa on filmilavastaja, -produtsent ja -stsenarist ning kirjanik Ilmar Taska.

Ta on olnud abielus näitleja Maria Avdjuškoga, kellega tal on lapsed Albert ja Adele. Elukaaslase Veronica Puhkiga on tal samuti kaks last.

Viited
------

1. ↑  European Film Promotion (vaadatud 03.02.2016)
2. ↑  Taska Film EFIS (vaadatud 21. aprillil 2022)
3. ↑  "TREILER | Kummardus kultuskomöödiale „Siin me oleme"! Film „Suvitajad" esilinastub veebruaris". *Kroonika*. 27. jaanuar 2023. Originaali arhiivikoopia seisuga 27. jaanuar 2023. Vaadatud 27. jaanuaril 2023.
4. ↑  "Palju õnne! Filmimees Kris Taskast saab nelja lapse isa" Kroonika, 14. september 2018

Välislingid
-----------

* Kristian Taska Eesti Filmi Andmebaasis
**Metallicity** on Eesti rokkansambel, mis alustas tegevust 2019. aastal.

Koosseis
--------

* Deniss Burashnikov (ehk Bowrush) – laul, produktsioon
* Jaan Karnouhhov (ehk Murderscream) – elektroonika, produktsioon
* Artjom Bridun – kitarr
* Roman Šiškarjov (ehk Romerer) – kitarr
* Jevgeni Fenko – bass

Looming
-------

7. augustil 2020 valmis Deniss Burašnikov lavastatud muusikavideo singlile "Gewaltwerk". 

26. augustil 2020 järgnes nelja looga "Metallicity" EP.

8. märtsil 2021 ilmus lugu "Cyberfunk", mis käsitleb naiste seksualiseerimist tänapäevases ühiskonnas, eriti sotsiaalmeedias ja reklaamikampaaniates. Kuna teemaks valitud nähtus on rohkem märgatav internetis, siis otsustati lugu luua *dark electro* stiilis. Loo salvestamisel ei kasutanud ühtegi elavat pilli. Samas on see ansambli lugudest kõige "tantsitavam".

Deniss Burašnikov (Asankheya, Metallicity, ex-Emphasis) avaldas 10. novembril oma esimese loo "Unstar" lühialbumist "Wings of Swallows". Loo lindistamisest võttis osa Dmitry Kim (ex-Jinjer), kes salvestas trumme ning tegi ka *mix&masteri*.

2023. aasta veebruaris ilmus Metallicity singel "Uncarbonized" – lugu sellest, kuidas inimene kaotab ennast ning muutub tasapisi masinaks. Uus eksperiment saundiga.

Muud faktid
-----------

Deniss Burašnikov kutsuti lauljaks progressiivse metali bändi Emphasis minialbumile "Spiral of Time", mis koosneb kosmoseesteetikast inspireeritud kuuest loost.

Diskograafia
------------

* 2020 – "Metallicity" (EP)

Singlid
-------

* 2021 – "Isolated"
* 2021 – "Cyberfunk"

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  tonu@allstarz.ee (21.03.2021). "Metallicity". *Allstarz.ee*. Vaadatud 07.06.2021.
2. ↑  Muusikaplaneet (07.08.2020). "TUMEDA MUUSIKA AUSTAJATELE: METALLICITY "GEWALTWERK"". *Muusikaplaneet*. Vaadatud 07.06.2021.
Stephen Heller
**Stephen Heller** (15. mai 1813 – 14. jaanuar 1888) oli juudi päritolu Ungari pianist, õpetaja ja helilooja, kelle karjäär kulges perioodidel Schumannist Bizet'ni ja kes mõjutas hilisemaid romantistlikke heliloojaid.

Elulugu
-------

Stephen Heller sündis Pestis (nüüd Budapest, Ungari) 1813. aastal. Talle oli planeeritud õiguslikku karjääri, kuid selle asemel otsustas ta pühendada oma elu muusikale. Üheksa-aastaselt esitas ta Jan Ladislav Dusseki "Kontserdi kahele klaverile" koos oma õpetaja F. Braueriga Budapesti teatris. Ta mängis nii hästi, et ta saadeti õppima Austriasse Viini Carl Czerny käe alla. Kuna ta ei saanud endale lubada Czerny küsitud kallist tasu, sai temast Anton Halmi õpilane. Pärast edukat esimest avalikku kontserti Viinis 15-aastaselt viis isa ta kontserdireisile Ungarisse, Poolasse ja Saksamaale.

Tagasiteel Budapesti käis Heller Kasselis, Frankfurdis, Nürnbergis, Hamburgis ja Augsburgis. Pärast 1829. aasta talve veetmist Hamburgis jäi ta Augsburgis 1830. aasta suvel haigeks. Sellega tema kontserdireis lõppes ja peagi võttis rikas muusikapatroon ta oma tiiva alla.

Ta reisis 25-aastaselt Pariisi, kus sai lähemalt tuttavaks Hector Berliozi, Frédéric Chopini, Franz Liszti ja teiste tema ajastu tuntud heliloojatega. Siin saavutas Heller lõpuks tunnustuse nii kontsertesineja kui ka õpetajana. Ta õpetas klaverit Isidor Philippile, kellest hiljem sai klaveriosakonna juhataja Pariisi Konservatooriumis.

Aastal 1849 reisis ta läbi Inglismaa, kus 1850. aastal kirjutati temast pikk artiklisari ajakirjas British Musical World ja 1862. aastal esitas ta Mozarti "Kontserdi kahele klaverile nr 10 Es-duur" koos Charles Hallega Kristallpalees.

Väikeste vaheaegadega veetis ta ülejäänud 25 aastat oma elust Pariisis. Ta elas kauem oma maine kestusest ja oli peaaegu unustatud, kui ta 1888. aastal suri.
**Mehhatroonika** (sõnadest **mehha**anika ja elek**troonika**) on mehaanika, elektroonika ja informaatika sünergeetilisel koostoimel põhinev rakendusteadus.

Algselt ühendas mehhatroonika mehaanikat (eriti elektromehaanikat ja peenmehaanikat) ning elektroonikat. Aja jooksul on aga mehhatroonika hõlvanud lisaks arvutisüsteemid, mikrosüsteemid ja telekommunikatsiooni. Mikro- ja nanoelektroonika võimaldavad viia juhtimistehnika komponenditasemele ja niiviisi luua kompaktseid sõlmi, mis on suutelised ise analüüsima mõõtetulemusi ja samuti toimima süsteemi teistest osadest tuleva info alusel.

Mehhatroonika eesmärk on tehniliste süsteemide funktsionaalsete võimaluste täiustamine ja uutel põhimõtetel töötavate seadmete loomine, kasutades süsteemidesse sisseehitatava tehisintellekti põhimõtteid, nutikaid andureid, täitureid, programmeeritavat elektroonikat ning tänapäeva info- ja kommunikatsioonitehnoloogia võimalusi.

Esimest korda mainis mehhatroonikat Jaapani ettevõtte Yaskawa Denki vaneminsener Tetsuro Mori aastal 1969. Rakendusteadusalaks kujunes mehhatroonika 1980. aastail seoses tööstusrobotite servoajamite väljatöötamisega.

Mehhatroonikaharidus Eestis
---------------------------

* Eesti Maaülikool – rakenduskõrgharidusõpe (tehnotroonika)
* Ida-Virumaa Kutsehariduskeskus – kutsekeskharidusõpe
* Tallinna Polütehnikum – kutsekeskharidusõpe, kutseõpe gümnaasiumi baasil
* Tallinna Tehnikaülikool, mehhatroonikainstituut – kõrgharidusõpe
* Tallinna Tööstushariduskeskus – kutsekeskharidusõpe, kutseõpe gümnaasiumihariduse baasil
* Tartu Rakenduslik Kolledž – kutsekeskharidusõpe
* Võrumaa Kutsehariduskeskus – kutsekeskharidusõpe, kutseõpe gümnaasiumihariduse baasil

Vaata ka
--------

* Animatroonika

Viited
------

1. ↑  "Mehhatroonika (EE)". Originaali arhiivikoopia seisuga 7. veebruar 2017. Vaadatud 6. veebruaril 2017.
2. ↑  TTÜ – Magistriõpe – Mechatronics

Välislingid
-----------

* Eduard Brindfeldt, Virgo Rottenberg, Urmo Lepiksoo. Mehatroonika komponendid. 2014
* Mehhatroonika ühisosad teiste valdkondadega
**Xankəndi** ehk **Xankändi** [hankänd'ii] ehk **Stephanakert** (armeenia Ստեփանակերտ) on Aserbaidžaani linn, mis aastatel 1992–2023 oli tunnustamata Mägi-Karabahhi Vabariigi pealinn.

Xankəndi paikneb Väike-Kaukasuse jalamil.

Elanike arv oli Mägi-Karabahhi 2005. aasta rahvaloenduse järgi 49 300. Aserbaidžaani andmetel 2009. aastast oli elanike arv 55 000. Elanikud olid valdavalt armeenlased, aserbaidžaanlased olid põgenenud. 2023. aastal põgenes enamik armeenlasi linnast Armeeniasse.

Linnas on siiditöötlemis-, naha-, rõiva- ja toiduainetööstuse ning veini valmistamise ettevõtted.

Xankəndi küla ('khaani küla') rajas 18. sajandil Karabahhi khaan. Aastal 1923 rajati küla kohale linn, mis sai Stephan Šahumjani järgi nimeks Stephanakert. Linn sai ühtlasi Mägi-Karabahhi autonoomse oblasti halduskeskuseks.

Mägi-Karabahhi sõja käigus kuulutas Mägi-Karabahhi rahvusnõukogu septembris 1991 välja Mägi-Karabahhi Vabariigi. 26. novembril 1991 võttis Aserbaidžaan Mägi-Karabahhilt autonoomia staatuse ära ning hakkas linna rakettidega tulistama. Aastal 1992 põhjustas Aserbaidžaani raketirünnak linnas suuri purustusi. Rünnakud lakkasid, kui armeenlased 1992 vallutasid Şuşa.

* 
* Linna peatänavLinna peatänav
*

Tuntud stephanakertlasi
-----------------------

* Serž Sargsjan, Armeenia poliitik
* Karen Karapetjan, Armeenia poliitik
* Robert Khotšharjan, Mägi-Karabahhi ja Armeenia poliitik
* Andre, armeenia laulja

Viited
------

1. ↑

Välislingid
-----------

 Xankəndi – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Luminori panga peahoone Tallinnas aadressil Liivalaia tänav 45
Luminori panga peahoone Vilniuses
**Luminor Group** on Eestis, Lätis ja Leedus tegutsev pangakontsern. Ettevõtte peakontor asub Eestis.

Luminor Groupi kuuluvad Maksekeskus AS, Luminor Holding AS ja Luminor Bank AS.

Ajalugu
-------

Pank asutati 1. oktoobril 2017, kui jõudis lõpule DNB ja Nordea Balti üksuste liitumine.

2019. aasta algul töötas Luminoris terve Baltikumi peale kokku ligi 3000 inimest. Ettevõte andis teada plaanist äriprotsesse lihtsustada ja 2019. aasta jooksul koondada 800 inimest.

Turuosa
-------

2018. aasta alguse seisuga oli Luminoril Baltikumis 16% turuosa hoiuste turul ja 23% laenuturul ning sellega oli see suuruselt kolmas pank Baltimaades. Panga laenuportfelli maht oli 2018. aasta sügise seisuga 12 miljardit eurot ja klientide hoiuste maht on üle 8 miljardi euro. Luminor Groupi omanikuks oli valdusühing Luminor Group AB. Finantsinspektsiooni andmetel oli 2020. aasta alguse seisuga Luminor Eestis antud laenude mahult esimesel ja hoiuste mahult Swedbanki järel teisel kohal.

Omanikud
--------

Luminori omanikud olid algselt Nordea Bank AB ja DNB Bank ASA ning Blackstone'i erakapitali investeerimisfondid kavatses osta 60%. Jaanuaris 2019 sai tehing ametliku loa ka Euroopa Komisjonilt. Selle tehingu järgi oli Luminori turuväärtuseks 1,7 miljardit eurot. Panga senised omanikud Nordea ja DNB säilitasid kumbki 19,95% osaluse.

2021. aasta detsembris ostis Blackstone, läbi soodsa maksupoliitikaga Jersey Kanalisaartel registreeritud ettevõtte Braavos BidCo Limited, Nordea Bank Apblt 8,4% Luminor Holdingust. 2022. aasta septembris omandas Blackstone, läbi ettevõtte Braavos BidCo Limited, Nordea Bank Apb allesjäänud 11,6% suuruse osaluse. Selle tehingu tulemusel kuulub Blackstone’ile nüüd 80,05% Luminor Holding ASist ja DNB-le ülejäänud 19,95%.

2024. aasta algul teatati, et Blackstone valmistub endale kuuluvat Luminori osalust müüma.

Viited
------

1. ↑  "Luminor pank alustab tegevust 1. oktoobrist" ERR, 19. september 2017
2. ↑  "Luminor koondab Eestis 130 inimest" ERR, 4. veebruar 2019
3. ↑  "Luminor muudab Eesti üksuse peakontoriks, Läti ja Leedu saavad filiaaliks" ERR, 19. veebruar 2018
4. 1 2  "Blackstone kavatseb omandada enamusosaluse Luminoris, investeerib miljardi" ERR, 13. september 2018
5. ↑  "Suurima hoiuste mahuga paistab silma Swedbank, laene on enim andnud Luminor" ERR, 5. aprill 2020
6. ↑  "Miljarditehing Luminoriga" Äripäev, 13. september 2018 (Ainult tellijale)
7. ↑  "Blackstone sai loa Luminori ostuks" Äripäev, 22. jaanuar 2019
8. ↑  "Hiigeltehing: müüdud ameeriklastele" Äripäev, 13. september 2018
9. ↑  BRAAVOS BIDCO LIMITED. Company Number: EXTUID\_370763, Native Company Number: JE127091 JE, opencorporates.com
10. ↑  "Bloomberg: Blackstone valmistub Luminori osalust müüma" ERR, 23. jaanuar 2024

Välislingid
-----------

* Luminor LT
* Luminor LV
* Luminor EE
* "Luminori kliendid on juba kaks aastat hädas panga e-teenuste häiretega" ERR, 26. september 2022
Rombikujuliste plaatidega oimurõngas Novgorodist
Tütarlapse matuse rekonstruktsioon hauapanustega sh oimurõngastega 12. sajandist, Trepcza-Sanokist Ida-Beskiidides
**Oimurõngas** on metallist ehe, iseloomulik Musta mere piirkonna ja Lõuna-Siberi kultuuride, viikingite, soomeugrilaste, slaavlaste jm naiserõivastusele vanaajal ja keskajal. Oimurõngaid kanti sümmeetriliselt kandja pea külgedel, ligikaudu oimukohtade kohal ja need olid kinnitatud kas peakatte või juuksepalmikute külge. Materjaliks oli enamasti odavam metall, kas vasesulamid või raud, kuid üksikutel juhtudel kasutati ka hõbedat ja isegi kulda.

Leide Eestist
-------------

Spiraalseid oimurõngaid on leitud noorema pronksiaja ja plaatidega ning kuulikestega oimurõngaid rauaaja matustest.
2018. aasta tähelepanuväärne maaleid Ida-Virumaalt oli 15. sajandisse dateeritud hõbedast tahuliste kuulikeste ja helmestega oimurõngas, iseloomulik Kirde-Eesti, Tartumaa ja Setomaa vadja asustusele; seda vormi on peetud linnalise algupäraga ehteks.
On teateid oimurõngaste kandmisest vadjalastel veel 19. ja 20. sajandil.

Viited
------

1. ↑  Pronksist oimurõngad. - Pronksiaeg. Tutulus
2. ↑  Oimurõngad. - Noorem rauaaeg. Tutulus
3. ↑  N. Olup. Fotod: mulluse aasta 10 põnevamat arheoloogilist leidu Eestis. - Postimees, 1. jaanuar 2019
4. ↑  "19.-20. sajandi ehted. - Narva Muuseum". Originaali arhiivikoopia seisuga 10. juuni 2023. Vaadatud 10. juunil 2023.
**Siniraalaste** (*Coraciiformes*) seltsi kuuluvad jäälindlaste, siniraaglaste, maasiniraaglaste, momottide, mesilasööjate ja todide sugukond.

*Coraciiformes* nimi tähendab rongalaadset. See on tulnud ladina sõnadest *corax*, mis tähendab ronka, ja *forma*, mis tähendab kuju ja on linnuordude standardne lõpp.

Taksonoomia
-----------

Siniraalaste selts on pikka aega olnud heterogeene ja selletõttu on olnud seda raske ühtlaselt kirjeldada. 

Vaidluse all on Eesti liikidest olnud see, kas vaenukägu on siniraalane või sarvlinnuline. Praegu peetakse teda pigem sarvlinnuliseks.

Tunnused
--------

Siniraalaste suurus varieerub vahemikus 10–160 cm. 

Neil on suured pead ja väikesed jalad, mille esimesed kolm varvast on vähemalt osaliselt nende pikkuse ulatuses ühendatud. Paljud selle seltsi liigid on silmapaistvalt värvikad ja neil on iseloomulikud nokad. Lisaks puudub kõigil liikidel *stylohyoideus* lihas, mis piirab keele liikuvust ja mõjutab nende toitumisstiili.

Nende häälitsused on tavaliselt rohkem tuntud kui kutsed kui laulud.

Eluviis
-------

Siniraalased linnud on päevase eluviisiga (diurnaalsed).

Nende toiduvalik hõlmab nii selgrootuid kui ka väikeseid selgroogseid, samuti marju ja puuvilju. Peaaegu kõik siniraalaste seltsi liikmed pekslevad oma saaki enne selle tarbimist. See tegevus täidab kahte eesmärki: esiteks teeb see ohvri kiiresti teadvusetuks või tapab, teiseks aitab see samm eemaldada saagilt nende kaitsemehhanisme.

Siniraalased jäävad ühe kaaslasega kogu eluks. Enamik liike on pesitsedes territoriaalsed, mis tähendab, et nad hoiavad teisi linde oma pesast eemal. Mõnes perekonnas on liike, mis elavad ja paljunevad rühmadena, mis tähendab, et paaril on abilised, kes teevad pesitsemise lihtsamaks.

Seltsi liikmed munevad kaks kuni üheksa muna, troopiliste liikide pesakonnad on tavaliselt väiksemad.

Eesti liigid
------------

Eestis elab ainult üks liik siniraalisi, see on jäälind.

Kunagi võis Eestis pesitsemas leida ka siniraaga, aga alates 2010. aastast pole neid nähtud.

Mesilasenäpp on Eestis ainult eksikülalisena.

Viited
------

1. 1 2  "COL". *COL*. Vaadatud 13. detsembril 2023.
2. ↑  "Coraciiformes | QJURE.com" (inglise). Vaadatud 13. detsembril 2023.
3. 1 2  "Coraciiformes - an overview | ScienceDirect Topics". *www.sciencedirect.com*. Vaadatud 13. detsembril 2023.
4. ↑  *Fowler's Zoo and Wild Animal Medicine, Volume 8*. Elsevier. 2015. DOI:10.1016/c2012-0-01362-2. ISBN 978-1-4557-7397-8.
5. ↑  "Ülevaade: milliste lindude olukord Eestis on hea ja millistel halb?". *Rohegeenius*. 8. aprill 2020. Vaadatud 13. detsembril 2023.
**Vietnami Keisririik** (vietnami keeles *Đế quốc Việt Nam*, jaapani keeles ベトナム帝国, *Betonamu Teikoku*) oli 1945. aasta 11. märtsist kuni 25. augustini eksisteerinud Jaapani Keisririigi marionettriik Kagu-Aasias. Riik koosnes endiste Prantsuse Indohiina protektoraatide Annami ja Tonkini alla kuulunud aladest.

Teise maailmasõja käigus, pärast Prantsusmaa alistumist ja Vichy valitsuse sisseseadmist, haarasid Prantsuse Indohiinas võimu jaapanlased. Ehkki esialgu valitsesid nad Vichy režiimi kohalike administraatorite kaudu, võtsid nad Prantsusmaa vabastamise järel avaliku riigipöördega võimu üle. Püüdes võita vietnamlaste toetust, lubasid jaapanlased neil Vietnami aladel moodustada omavalitsuslik riik. 11. märtsil luges keiser Bảo Đại ette jaapanlaste suunamisel koostatud iseseisvusproklomatsiooni.

Augustirevolutsiooni käigus langes riik üha rohkem kommunistliku Viet Minhi liikumise kätte. Olukorda muutis raskemaks Jaapani lüüasaamine liitlasvägedelt. 23. augustil võeti üle pealinn Huế, kaks päeva hiljem loobus keiser troonist ja Saigonis anti võim täielikult üle kommunistidele.
**Triigi mõis** (saksa keeles *Ottenküll*) oli rüütlimõis Väike-Maarja kihelkonnas Virumaal, nüüdisajal asub Lääne-Viru maakonnas Väike-Maarja valla territooriumil.

Ajalugu
-------

Triigi mõisa kohta on teateid 1501. aastast, mil see läks Gerd Moeri (Mor) valdusse. 1540. aastast sai Triigi mõisa omanikuks Tuve Bremeni poeg Johann.
Triigi mõis kuulus pikka aega Strykide perekonnale, kelle nime järgi on tulnud ka mõisa eestikeelne nimi. 1722. aastal päris mõisa Anna Elisabeth von Stryki poeg Mauritz von Posse, kes müüs mõisa 1734. aastal Peter von Stackelbergile. 1835. aastal loovutas Gustav Adolf von Stackelberg (1773–1848) Triigi mõisa oma pojale Wilhelm von Stackelbergile. 1872. aasta pärandijagamislepinguga läks mõis Ferdinand Moritz von Stackelbergi õele Alwine Marie La Trobele (1797–1879). 

Triigi mõisa karjamõis oli Uuemõisa mõis.

1898. aastal ostis mõisa Virumaa kreisisaadik Georg August Arthur von Grünewaldt, kes oli ka mõisa viimane võõrandamiseelne omanik. Mõisasüda jäi tema käsutusse kuni 1939. aasta ümberasumiseni.

Vaata ka
--------

* Eesti mõisate loend

Viited
------

1. ↑  Triigi, Koigi, Laimetsa ja Prandi mõis - EAA.1687, www.eha.ee
2. ↑  Triigi mõis (Väike-Maarja khk), Kinnistute register

Välislingid
-----------

* Triigi mõis (Väike-Maarja khk), Kinnistute register
* Triigi (Väike-Maarja khk), Kinnistute register Eesti Rahvusarhiivis

Väike-Maarja kirik
Väike-Maarja kihelkond

**Kirik**: Väike-Maarja  

**Mõisad**: Araski mõis | Ebavere mõis | Ilmandu mõis | Kaarma mõis | Karunga mõis | Kiltsi mõis | Kivistiku mõis | Koonu mõis | Kullenga mõis | Kärsa mõis | Lammasküla mõis | Müüriku mõis | Nõmme mõis | Pandivere mõis | Porkuni mõis | Põdrangu mõis | Raeküla mõis | Sootaguse mõis | Triigi mõis | Uhe mõis | Uniküla mõis | Uuemõisa mõis | Vao mõis | Visila mõis | Vorsti mõis | Väike-Maarja kirikumõis | Äntu mõis | Ärina mõis
Lembit Lõhmus Rahvusooper Estonia maja 100 postmargi ja Schützi viiuli esitlusel 6. septembril 2013
**Lembit Lõhmus** (sündinud 25. septembril 1947 Mustlas) on eesti graafik. 

Õppis 1969–1975 Tartu Kunstikoolis ja Eesti Riiklikus Kunstiinstituudis, mille lõpetas kunstnik-ruumikujundajana *cum laude*. Töötas aastatel 1975–1977 Eesti Kunstimuuseumis tarbekunstiosakonna juhatajana. Oli aastatel 1977–1988 sisustusarhitekt Eesti Projektis ja Kommunaalprojektis. Aastatel 1989–2003 tegutses vabakutselise graafikuna, 2003–2010 töötas Eesti Postmargis kunstnikuna ning jäi 2010. aastal pensionile.

Oli 1989–1992 Tallinna Eksliibriseklubi president. Aastast 2006 on Lembit Lõhmus Rahvusvahelise Eesti Filatelistide Seltsi Estonia auliige, 2011. aastast Tarvastu valla aukodanik.     

Loonud üle 500 eksliibrise ning väikegraafikat puu-, vase- ja terasegravüüris. Postmarke (enam kui 200) teinud kuuele riigile – NSV Liit, Eesti, Rootsi, Läti, Leedu ja Kasahstan[1]. Eksliibriseid loonud 28 riigi kogujatele.

Lembit Lõhmus on Eesti euromüntide reversi kujunduse autor.

Viited
------

1. ↑  Mai Levin, Lembit Lõhmus. Graafika, Näitus Adamson-Ericu muuseumis, 1987

Välislingid
-----------

* Koduleht
* viki.filateelia
* Euroveeb

Meedias
* Lembit Lõhmus: kunstnik, kelle töid enim lakutakse Eesti Päevaleht, 8. aprill 2006
* LEMBIT LÕHMUS:usun, et arvuti tähtsus kunstis on nullilähedane Sakala, 29. juuli 2006
* Merilin Pärli, Intervjuu | Graafik Lembit Lõhmus: margikunst ei ole marginaalne! ERR, 22. september 2017
* Tundmatu kunstnik, kelle töid teavad kõik kultuur.postimees.ee, 29. september 2017
**Jüri Mazurtšak** (sündinud 9. augustil 1961) on eesti muusik, ansambli 2 Quick Start trummar.

Jüri Mazurtšak on üheksa aastat õppinud Tallinna Muusikakeskkoolis viiulit ja mõnda aega Otsa-nimelises muusikakoolis. Trumme hakkas mängima Oleviste kiriku gospelkoori saateansamblis.

Ta on mänginud ansamblites Zaltus Lumel ja Monitor.

Jüri Mazurtšak on mitmel korral osalenud Eurovisiooni lauluvõistlusel. Näiteks osales ta lavaesituses 1998. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel, kus Eestit esindas Koit Toome lauluga "Mere lapsed" ja mängis löökpille Tallinnas toimunud 2002. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel, kus Eestit esindas Anna Sahlene lauluga "Runaway".

Tema poeg on laulja, laulukirjutaja ja muusik Oliver Mazurtšak.

Viited
------

1. 1 2  "Eesti Laulul silmapaistva esituse teinud Ollie isast Jüri Mazurtšakist: kui poleks papsi, poleks ka mind!". *Kroonika*. 11. märts 2023. Vaadatud 21. jaanuaril 2024.
2. ↑  "Eurovisioonile pürgiv Ollie sündis muusika keskele. Jüri Mazurtšak pojale: sõida ja võida!". 20. jaanuar 2023. Vaadatud 21. jaanuaril 2024.
**Ludvig Ojaveski** (kuni eestistamiseni märtsis 1935 **Ludvig Mühlbach**, 26. aprill 1892 Kõnnu vald, Harjumaa – 6. august 1940 Nõmme) oli Eesti poliitik, Nõmme linnapea. 

Valiti 1. jaanuaril 1925 koos Johannes Lindemanni ja Jaan Vagaga taastatud Nõmme Kaitseliidu ajutisse juhatusse. 25. aprillil 1934 nimetas Vabariigi Valitsus ta Nõmme linnapeaks. 5. detsembril 1939 valiti ta ainsa kandidaadina ühehäälselt (kõik 28 häält poolt) tagasi Nõmme linnapeaks. Linnapeana oli Ojaveski Kaitseliidu Nõmme malevkonna propagandapealik.

Ta oli Rahvuskogu liige, Nõmme Loomakaitse Seltsi asutaja, esimene esimees aastail 1930–1932 ja auliige; Eesti Vastutavate Ametnikkude Ühingu esimees; Nõmme Majaomanikkude Panga juhatuse esimees. 12. juunil 1940 valiti ta Omakaitse Sihtkapitali Nõmme komitee esimeheks 

Teise Nõukogude okupatsiooni ajal lõpetas ta tõenäoliste repressioonide kartuses oma elu enesetapuga.

Tunnustus
---------

* 1936 Kotkaristi V klassi teenetemärk
* 1938 Eesti Punase Risti III klassi teenetemärk
* Rohelise Risti II järk

Isiklikku
---------

Tema poeg oli põllumajandusteadlane Kalju Ojaveski.

Viited
------

1. ↑  Muudetud nimede register, 1935, lk. 123.
2. ↑
3. ↑  "L. Ojaveski teiskordselt Nõmme linnapeaks". Rahvaleht nr 287, 6. detsember 1939. Lk 7
4. ↑  Leho Lõhmus. Nõmme Kaitseliit. Tallinn: Koolibri 2009. Lk 24–25, 52. ISBN 978-9985-0-2282-5
5. ↑  "Asutati omakaitse sihtkapitali komitee". Uus Eesti nr 156, 13. juuni 1940. Lk 6

Välislingid
-----------

* Leho Lõhmus. "70 aastat Nõmme linnapea traagilisest surmast". Nõmme Sõnumid, 6. august 2010


|  |  |
| --- | --- |
|  | ***Portaal Nõmme***  |
**Madeline Miller** (sündinud 24. juulil 1978 Bostonis) on Ameerika Ühendriikide kirjanik ja õpetaja.

Haridus ja töökäik
------------------

Madeline Miller sündis Bostonis ja kasvas üles New Yorgis ja Philadelphias.

Ta sai Browni Ülikoolist bakalaureuse- ja magistrikraadi klassikalises filoloogias ning töötab keskkooli ladina ja vanakreeka keele õpetajana Massachusettsi osariigis Cambridge'is. 

Ta on õppinud ka Yale'i Teatrikooli dramaturgiaosakonnas, kus ta keskendus klassikaliste tekstide adapteerimisele tänapäevastes vormides.

Kirjanikuna
-----------

### "Achielluse laul"

Tema esikromaan "The Song of Achilles" ("Achilleuse laul") avaldati septembris 2011. Romaan võitis 2012. aasta mais auhinna Orange Prize for Fiction. Madeline Miller on neljas kirjanik, kes on esikromaaniga selle auhinna võitnud. Lugu jutustab Vana-Kreeka kangelase Achilleuse kasvamisest ja elust ning tema võitlusest Trooja sõjas.

### "Kirke"

Milleri teine raamat, "Kirke", ilmus aastal 2018. Tegu on kujunemisromaaniga, mis räägib loo Antiik-Kreeka nõiatarist Kirkest, tema kasvamisest kreeka jumalate keskel, tema pagendusest Aiaia saarele ning tema kohtumistest Odysseuse ja teiste vanakreeka mütoloogiast tuttavate tegelastega.

### "Galatea"

Peale nende teoste on Miller kirjutanud veel lühijutu "Galatea" (räägib kaunist naisest Galateast, kujur Pygmalioni elluärganud taiesest ja tema eneseleidmisest). Lühijutt ilmus esmakordselt augustis 2013.

### "Persephone"

2021. aasta detsembris teatas Miller, et töötab nüüd uue romaani kallal, milleks on (samuti antiigi teemadel põhinev) "Persephone". Lugu hakkab jutustama viljakusjumalanna Demeteri allmaailma langenud tütrest Persephonest, tehes seda Milleri isikupärases stiilis ja tänapäevases võtmes.

Viited
------

1. ↑  Beginner's Pluck Irish Examiner, 24. september 2011
2. ↑  "Madeline Miller - The Song of Achilles" (Ameerika inglise). Vaadatud 2. augustil 2023.
3. ↑  "Madeline Miller - Circe" (Ameerika inglise). Vaadatud 2. augustil 2023.
4. ↑  Sturges, Fiona (14. juuli 2023). "Galatea by Madeline Miller audiobook review – literature's first incel". *The Guardian* (Briti inglise). ISSN 0261-3077. Vaadatud 2. augustil 2023.
5. ↑  Lin, Jennifer Marie (14. jaanuar 2022). "Persephone by Madeline Miller: What We Know". *The Bibliofile* (Ameerika inglise). Vaadatud 2. augustil 2023.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Madeline Miller** |

* Ametlik lehekülg (inglise keeles)
**Tabasalu** on alevik Harju maakonnas Harku vallas Kakumäe lahe ääres. Tabasalu on Harku valla keskus.

Asula on muutunud populaarseks elamupiirkonnaks ja seal on alates 2004. aastast kerkinud palju uusi kortermaju ja eramuid. Asustus on tihe[*viide?*] ja looduskeskkond taandub pidevalt elamuehituse ees.

Vaade Tabasalu pangalt

Loodus
------

Tabasalu pankrannikul kasvas veel 2001. aastal haruldasi orhideelisi[*viide?*]. 1999. aastal loodi Eestimaa Looduse Fondi algatusel Rannamõisa maastikukaitseala koosseisus MTÜ Tabasalu Looduspark. 2006. aasta sügisel avati loodusrada, kuhu on paigaldatud ka infotahvlid. Looduspark piirneb merega, sealne rand on sobib ujumiseks ja terviserada jooksmiseks.

Alevikus asub Tabasalu raba.

Tabasalu järgi on nime saanud Türisalu kihistu Tabasalu kihistik.

Elanike arv
-----------

| Aasta | Elanikke |
| --- | --- |
| 2008 | 3177 |
| 2010 | 3316 |
| 2022 | 3893 |

Transport
---------

Tabasallu sõidetakse peamiselt ühte teed pidi, mis algab Tallinnas Haabersti ringilt. 

Ühistransport on olemas, sõidavad nii liinibussid, kui ka marsruut-taksod.

Asutused ja kaubandus
---------------------

Tabasalus asuvad riigigümnaasium, põhikool, lasteaed, muusika- ja kunstikool, raamatukogu, postkontor ning Tabasalu Spordikompleks ujula, mitme spordisaali, kaljuronimisseina ja kõrgseiklusrajaga.

Tabasalu keskuses asuvad Keila Tarbijate Ühistu Tabasalu kauplus, Kala Pluss ja Realiseerimiskeskus. 3. juunil 2010 avati Rimi supermarket. Tabasalus on ka tankla. Tabasalu söögikohad on peamiselt keskmise või kallima hinnaklassiga.

Tabasalu territooriumil asusid kunagi Tiskre mõis ja Lucca mõis, Tabasalus asub ka Eesti NSV ajal ehitatud Ranna sovhoosi veetorn-elamu.

Hiljuti rajati ka Tabasalu keskus, milles asub Selveri toidupood, jõusaal, toidutänav ja kus tegutseb mitmeid ettevõtteid.

Üritused
--------

* Tabasalus toimus 2001. aasta veebruaris võrgupidu "3D Special 2001".
* Tabasalus toimus 2000–2013 džässifestival "Tabasalu Jazz Fest" (algusaastatel "Tabasalu bigband fest").
* Tabasalus toimub ka igasuvine "Tabasalu päevad", mis toimub Tui pargis ja tavaliselt toimub kirbuturg, ning üritusel ise on toiduputkad, lava, lastele meelelahutust ja õhtu lõppeb ilutulestiku show-ga.

Vaata ka
--------

* Harku–Rannamõisa tee
* Ranna tee
* Tabasalu Palliklubi
* Tabasalu Arena

Viited
------

1. ↑  Maa-amet, vaadatud 21.11.2020.
2. ↑  Statistikaamet, vaadatud 1.09.2023.
3. ↑  Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
4. ↑  Tabasalu Looduspark
5. ↑  Stratigraafia info
6. ↑  Tabasalu saab esimese Rimi kaupluse Õhtuleht, 2. juuni 2010
7. ↑  "Lucca restorani menüü". Originaali arhiivikoopia seisuga 26. detsember 2013. Vaadatud 25. detsembril 2013.

Välislingid
-----------

* Tabasalu 360° aeropanoraam / aerofoto

Harku valla vapp
Harku valla asulad

**Alevikud:** Harku | Tabasalu  

**Külad:** Adra | Harkujärve | Humala | Ilmandu | Kumna | Kütke | Laabi | Liikva | Meriküla | Muraste | Naage | Rannamõisa | Suurupi | Sõrve | Tiskre | Tutermaa | Türisalu | Vahi | Vaila | Viti | Vääna | Vääna-Jõesuu
Zoltán Ribli (1972)
 Zoltán Ribli (2013)
**Zoltán Ribli** (sündinud 6. septembril 1951 Mohácsis) on ungari maletaja, maletreener ja malekohtunik, rahvusvaheline suurmeister (1973), rahvusvaheline arbiiter (1995), FIDE vanemtreener (2009).

Ribli võttis osa Groningenis aastavahetusel 1968/1969 (jagas esikohta) ja 1970/1971 (ainuvõitja) peetud mitteametlikest Euroopa juunioride meistrivõistlustest. Juunioride maailmameistrivõistlustel 1971. aastal Ateenas tuli šveitslase Werner Hugi järel teiseks. 

Suurmeistriks sai ta 22-aastaselt 1973. aastal. Kolm aastat varem oli ta FIDE-lt saanud rahvusvahelise meistri nimetuse. 

Ta on kolmel korral tulnud Ungari malemeistriks (1973, 1974, 1977).

Ribli on mänginud maailmameistrivõistlusete neljal tsoonidevahelisel turniiril ja kahel pretendentide turniiril. 1976. aastal jagas ta tsoonidevahelisel turniiril Manilas 5.–6. kohta. 1979. aastal jagas tsoonidevahelisel turniiril Riias kaasmaalase András Adorjániga 3.–4. kohta (kolm paremat pääses edasi). Järelmatš edasipääsukohale jäi viiki 3:3, kuid halvem koefitsient jättis Ribli pretendentide hulgast välja. 

1982. aastal võitis Ribli tsoonidevahelise turniiri Las Palmases ja seejärel 1983. aastal peetud pretendentide matšturniiril alistas ta veerandfinaalis Eugenio Torre. Samal aastal peetud pretendentide poolfinaalis kaotas Ribli Vassili Smõslovile tulemusega 4,5:6,5. Nelja hulka jõudmine tagas talle koha järgmisel pretendentide turniiril (16 osavõtjaga ringsüsteemis turniir peeti Montpellier's), kus ta jäi jagama 13.–14. kohta.

1987. aastal jagas Ribli tsoonidevahelisel turniiril Suboticas Mihhail Taliga 4.–5. kohta (edasi pääses kolm paremat) ja pretendentide turniirile ei pääsenud.

Võistkondlik esinemine
----------------------

Ribli on mänginud Ungari võistkonna koosseisus 12 maleolümpial (1970–1974, 1978–1994), seejuures võitnud meeskonnaga ühe kuldmedali (1978) ja kolm hõbemedalit (1970, 1972, 1980). 1985. aastal võitis ta meeskonnaga võistkondlikel maailmameistrivõistlustel hõbemedali (mängis teisel laual). 

Euroopa võistkondlikel meistrivõistlustel on Ribli võitnud kaks hõbemedalit (1977, 1980) ja kaks pronksmedalit (1973, 1983).

Välislingid
-----------

* Zoltán Ribli – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Zoltán Ribli FIDE andmebaasis
**Valentina** on naisenimi. Nime esineb Venemaal, Itaalias, Kreekas, Makedoonias, Rumeenias, Hispaanias, Horvaatias, Sloveenias ja mujal. Ukrainapärane variant on **Valentõna**.

Valentina on naissoost variant Vana-Rooma mehenimest Valentinus.

1. jaanuari 2017 seisuga elas rahvastikuregistri andmetel Eestis 9357 Valentina-nimelist inimest. See on populaarsuselt 6. naisenimi Eestis.

Valentina oli Eestis keskmiselt 67 aasta vanune (mediaanvanus on 67). Kõige populaarsem oli eesnimi Valentina vanuserühmas 75–79, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 261,96.

1. jaanuari 2024 seisuga oli eesnimi Valentina 7576 naisel. Valentina oli populaarsuselt 7. naisenimi. Valentina oli keskmiselt 71 aasta vanune (mediaanvanus on 73). Kõige populaarsem oli eesnimi Valentina vanuserühmas 85+, kus neid on 10 000 elaniku kohta 232,48.

Nime kandjaid
-------------

* Valentina Golubenko
* Valentina Matvijenko
* Valentina Tereškova
* Valentina Tolkunova

Viited
------

1. ↑
2. 1 2  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 22. september 2017. Vaadatud 15. novembril 2017.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
3. ↑
Järva foogtkonna asend Põhja-Eestis
**Järva foogtkond** oli algul Taani, hiljem mõõgavendade ordu ja seejärel Liivi ordu valitsusüksus (saksa keeles *Gebiet*).

Moodustamine ja olulisemad muudatused
-------------------------------------

Järva foogtkond hõlmas üldiselt muistse Järvamaa territooriumi, mis 1222. aastaks oli langenud Taani võimu alla. Ent selle esimene foogt Hebbe tapeti 1223. aastal ja pärast eestlaste vastupanu mahasurumist vallutas Järvamaa Mõõgavendade ordu. Teatud aja kuulus Järvamaa ka paavsti legaadi poolt moodustatud vaheriiki, kuid hiljemalt 1233. aastaks oli tegelik võim seal taas mõõgavendade käes. Nende esimene ja ainus foogt on teada 1234. aastast. Stensby lepingu kohaselt säilitas oma võimu Järvamaal ka Liivi ordu, kuid ei tohtinud sinna Taani kuninga loata ehitada linnuseid ja pidi kuningat abistama sõjaretkedel venelaste vastu. Seetõttu on ka arvatud, et Järvamaa jäi ametlikult Taani võimu alla ja ordu oli seal kuninga vasall. See arvamus ei tundu aga siiski päris tõele vastavat.

14. sajandil eksisteeris mõnda aega ka Paide komtuurkond, mis hõlmas tõenäoliselt sama ala, mis foogtkondki. Nii eksisteeris Järvamaal kaksikvõim, mis osutus aga ebamõistlikuks. Umbes sajandi keskpaiku ühendati see aga Järva foogtkonnaga.

Asend
-----

Järva foogtkond piirnes esialgu läänes, põhjas ja idas Taani valdustega, lõunas aga Viljandi komtuurkonna ja Põltsamaa foogtkonnaga. Pärast Põhja-Eesti minekut ordu kätte piirnes foogtkond läänes ja loodes Tallinna komtuurkonna ja kirdes ning idas Rakvere foogtkonna ja osaga Toolse foogtkonnast.

Valitsemine
-----------

Foogtkonna eesotsas oli foogt, kellel oli seal kõrgeim kohtu-, haldus- ja sõjaline võim. Lisaks talle oli seal ka teisi ametnikke, kellest nimeliselt on teada mitmeid linnusekomtuure, kumpaneid ja teisi ametimehi.

Foogtkonna keskuseks oli Paide.

Halduslikult jagunes foogtkond ordu- ja vasallimõisateks, mis tegelesid maksude ja kohaliku kohtumõistmisega.

Kiriklikult kuulus Järva foogtkonna ala Tallinna piiskopkonda ja seega ka Lundi peapiiskopkonda. Tema ala jagunes kihelkondadeks, mille piirid ei ühtinud täpselt poliitilistega.

Likvideerimine
--------------

Järvamaa sattus Vene vägede rünnaku alla juba Liivi sõja alguses, 1558. aasta sügisel. Siiski ei läinud venelastel korda Paidet ei sel aastal ega ka 1560. aastal vallutada. Viimane foogt Bernd von Smerten foogtkonnas küll ei viibinud, kuid see-eest tegutses edukalt tema asetäitja Caspar von Oldenbockum. Seetõttu eksisteeris foogtkond kuni 1562. aastani, mil ordu likvideeriti ja selle alad liideti Poolaga, ent langesid peagi Rootsi kätte.

Vaata ka
--------

* Järva foogt
* Järva foogtkonna ametnike loend
* Paide komtuurkond
* Paide komtuur
* Paide ordulinnus
Parmentier François Dumonti maalil 1912. aastast
Parmentier' kuju tema sünnilinnas Montdidieris Somme'i departemangus 
**Antoine-Augustin Parmentier** (12. august 1737 – 13. detsember 1813) oli prantsuse farmatseut, hügieenik ja agronoom, kes propageeris kartulit Prantsusmaal ja Euroopas laiemalt. Ta algatas esimese kohustusliku rõugevastase vaktsineerimise kampaania, uuris toidusäilitamise meetodeid (sh külmutamist) ja peetidest suhkrutootmist ning asutas pagarikooli.

Armee farmatseudina langes ta Seitsmeaastane sõja ajal preislaste kätte vangi. Vanglas toideti teda kartulitega, mis oli tema esimene lähem kokkupuude selle taime mugulatega. Prantsusmaal sel ajal kartuleid ei kasvatatud ja kahtlustati, et need võivad tekitada leeprat, sest kartulimugulate väljanägemine sarnanes leepra käes kannatavate inimeste kahjustustega.

Pärast Prantsusmaale naasmist uuris ta toiduainete keemiat. Kui 1770. aasta viljaikalduse järel toimus võistlus, millega otsiti ideid näljahäda vähendamiseks, ja Parmentier võitis selle esseega "Uurimus toitvatest köögiviljadest, mis vajaduse korral suudaksid asendada tavalist toitu", kus ta tutvustas kartuleid. Parmentier' pingutuste tõttu kuulutati 1772. aastal Prantsusmaal kartul söödavaks.

Teada on mitmed Parmentier' tegevused kartuli populariseerimisel. Näiteks korraldas ta esinduslikke õhtusööke, kus serveeriti kartuliroogi ja kus osales tuntud inimesi, teiste seas ka Benjamin Franklin, Thomas Jefferson ja Antoine Lavoisier. Tuntuim on aga lugu, mille kohaselt rajas Parmentier kartuliaia, mida päevasel ajal valvati, ja aitas sellega luua kujutlust, et kartulite näol on tegemist millegi väärtuslikuga (samas esineb lugusid, mis seostavad seda sama teguviisi hoopis Preisimaa kuninga Friedrich Suurega).

Siiski läks kartuli populariseerimine vaevaliselt ja sellele ei aidanud kaasa ka sajandilõpu revolutsioonilised meeleolud, mille puhul kuningaga seostatud tegevused ei leidnud lihtrahva hulgas poolehoidu. Seda aitas muuta 1794. aastal *madame* Mérigot' avaldatud kokaraamat "La Cuisinière républicaine", mis tutvustas kartulit tavainimeste toiduna; pärast seda sai taim populaarseks ka revolutsionääride seas. 

Napoleon I andis talle Auleegioni ordeni.

Mitmed kartulipõhised road Prantsusmaal on nimetatud Parmentier' järgi.

Ta on maetud Père-Lachaise'i kalmistule ja tema hauaplatsi ääres on kasvatatud tema mälestuseks kartuleid.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Antoine-Augustin Parmentier** |
Tõstamaa kirik
**Tõstamaa kihelkond** (lühend Tõs, saksa *Kirchspiel Testama*) oli kihelkond Pärnumaal ja Liivimaa kubermangu Pärnu kreisis.

Liivimaa kubermangu Pärnu kreis Ludwig August Mellini kaardil "Atlas von Liefland, oder von den beyden Gouvernementern u. Herzogthümern Lief- und Ehstland, und der Provinz Oesel". 1798
Tõstamaa kihelkonda kuulus ka Kihnu saar.

Vasakult kolmas pilt kujutab Tõstamaa rahvariides naist

Tõstamaa kihelkonna mõisad
--------------------------

* Tõstamaa kirikumõis (saksa keeles *Pastorat Testama*)
* Kastna mõis (*Kastna*) linnamõis
* Kihnu mõis (*Kühno*) riigimõis, jagati 19. sajandi lõpul taludeks
* Kõpu mõis (*Keppo*) Pootsi kõrvalmõis
* Pootsi mõis (*Podis*) rüütlimõis
* Seliste mõis (*Sellie*) riigimõis
* Tõstamaa mõis (*Testama*) rüütlimõis

Tõstamaa kihelkonna vallad
--------------------------

* Kastna vald
* Kihnu vald
* Pootsi vald
* Seliste vald
* Tõstamaa vald

Tõstamaa kihelkonna kalmistud
-----------------------------

* Kastna kalmistu
* Kihnu kalmistu
* Kõpu kalmistu
* Seliste kalmistu
* Tõhela kalmistu
* Tõstamaa kalmistu
* Tõstamaa mõisa kalmistu

Kihelkonna alad tänapäeval
--------------------------

Tõstamaa kihelkonna ala kattub suuremas osas Pärnu maakonna Pärnu linna ja Kihnu vallaga.

Kirjandus
---------

* Büsching, Anton Friedrich (1773). *Magazin für die neue Historie und Geographie: IX. Land-rolle des Herzogthums Liefland vom Jahr 1765*. Halle: Johann Jacob Curt. Lk 391.

Välislingid
-----------

* Tõstamaa kihelkond portaalis "Eesti mõisad"

Pärnumaa kihelkonnad 20. sajandi algul

Audru – Halliste – Häädemeeste – Karksi – Pärnu – Pärnu-Jaagupi – Saarde – Tori – Tõstamaa – Vändra – Mihkli


Pärnu kreis

**Kreisilinn**: Pärnu  

**Kihelkonnad**: Audru kihelkond  | Vändra kihelkond  | Häädemeeste kihelkond  | Halliste kihelkond  | Pärnu-Jaagupi kihelkond  | Karksi kihelkond  | Mihkli kihelkond  |  | Pärnu kihelkond  | Saarde kihelkond  | Tõstamaa kihelkond  | Tori kihelkond   
Põltsamaa kihelkond  | Pilistvere kihelkond  | Kolga-Jaani kihelkond
**Liiduvabariik** oli Nõukogude Liidu 1. järgu haldusüksus. Sarnased moodustised olid ka Jugoslaavias ja Tšehhoslovakkias.

Ajalugu
-------

Nõukogude Liidus oli eri aegadel 6–16 liiduvabariiki. Kõige pikema perioodi vältel kuulus Nõukogude Liitu 15 liiduvabariiki (alates Karjala-Soome NSV likvideerimisest 1956 kuni Nõukogude Liidu lagunemiseni 1991).

Liiduvabariikide süsteem loodi koos Nõukogude Liiduga 1922. aastal. Selle näiline eesmärk oli demonstreerida sotsialistliku süsteemi avatust: teoreetiliselt võis iga liiduvabariik Nõukogude Liidust lahkuda ning iga riik võis Nõukogude Liiduga liituda. Richard von Coudenhove-Kalergi on seda nimetanud "riigiks teiste riikide allaneelamiseks". Nii see toimuski näiteks pärast Eesti, Läti ja Leedu okupeerimist 1940. aastal.

Liiduvabariikide süsteemi loomise ja riigi nimetusest geograafilise tunnuse ("Venemaa") väljajätmise tõeliseks põhjuseks oli kommunistliku (bolševistliku) süsteemi eesmärk – allutada endale kogu maailm. Tegelikult oleks see toimunud vägivaldselt (sõdade käigus, revolutsiooni "eksportimise" käigus nagu Eestis 1940. aastal jne), vormiliselt oleks see välja näinud aga järjest uute liiduvabariikide näiliselt vabatahtliku astumisega Nõukogude Liidu koosseisu.

Koos liiduvabariikide süsteemi loomisega kadus riigi nimest sõna "Venemaa". Vene Nõukogude Föderatiivne Sotsialistlik Vabariik oli samuti üks liiduvabariikidest, kuid tal ei olnud oma kommunistlikku parteid, teaduste akadeemiat jmt nagu teistel liiduvabariikidel. Sisuliselt tähendas see Venemaa võimu seadustamist teiste liiduvabariikide üle. 

Välispoliitiliselt andis liiduvabariikide süsteem Nõukogude Liidule mitmeid eeliseid. Pärast ÜRO asutamist saavutas Nõukogude Liit ka Ukraina NSV-le ja Valgevene NSV-le liikmestaatuse, mistõttu Nõukogude Liit sai kasutada ÜRO-s kolme häält. 

Igal liiduvabariigil oli oma seadusandlik kogu (Ülemnõukogu), täitevvõim (Rahvakomissaride Nõukogu, hiljem Ministrite Nõukogu), sümboolika (lipp, vapp, hümn), mõnel perioodil ka relvajõud. Tegelik juhtimine ja valitsemine toimus Nõukogude Liidu Kommunistliku Partei organite kaudu, kus kasutati nn "demokraatliku tsentralismi" põhimõtet: ülalt tulnud käsk on alluvatele reeglina tingimusteta täitmiseks.

Liiduvabariikide süsteem jäi püsima kuni Nõukogude Liidu lagunemiseni 1991. aastal ning aitas siis paljudel liiduvabariikidel tõepoolest saada iseseisvaks riigiks. 

Nõukogude Liidus olid (eri perioodidel) järgmised liiduvabariigid:

* Armeenia NSV
* Aserbaidžaani NSV
* Eesti NSV
* Gruusia NSV
* Karjala-Soome NSV
* Kasahhi NSV
* Kirgiisi NSV
* Leedu NSV
* Läti NSV
* Moldaavia NSV
* Tadžiki NSV
* Taga-Kaukaasia SFNV
* Turkmeeni NSV
* Ukraina NSV
* Usbeki NSV
* Valgevene NSV
* Vene NFSV