recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Georgi Aleksejevitš Ilivitski** (vene keeles Георгий Алексеевич Иливицкий; 30. aprill 1921 Akmola – 28. november 1989 Sverdlovsk) oli Nõukogude Liidu maletaja, rahvusvaheline meister (1955). 

Ilivitski mängis neljal NSV Liidu meistrivõistluste finaalturniiril (1948, 1952, 1954, 1955), kus parimateks tulemusteks jäid 10.–11. koht (1948) ja 3.–6. koht (1955). 1955. aastal Moskvas toimunud meistrivõistlused olid ühtlasi MM-tsooniturniiriks, seetõttu kaasa tegi kogu Nõukogude Liidu maleparemik. Ilivitski jagas koos maailmameister Mihhail Botvinniku ja tulevaste maailmameistrite Tigran Petrosjani ja Boriss Spasskiga kolmandast kuni kuuenda kohani. Paul Keres ja Mark Taimanov jäid neist poole punktiga maha. Ilivitski kvalifitseerus MM-i tsoonidevahelisele turniirile, mis peeti augustis-septembris 1955 Göteborgis. Ilivitski jagas seal 10.–11. kohta ja jäi napilt pretendentide turniiri koosseisust välja (edasi pääses üheksa paremat). 

Ta sai FIDE-lt samal aastal rahvusvahelise meistri nimetuse.

Vahetult enne Göteborgi turniiri, mängis Ilivitski Pärnu turniiril, kus jagas 3.–6. kohta, edestades Vjatšeslav Ragozinit, Aleksei Suetinit ja Aleksandr Tolušit.

1956. aastal osales ta Reykjavíki rahvusvahelisel turniiril, kus jagas 2.–3. kohta. 

Georgi Ilivitski lõpetas elu enesetapuga.

Viited
------

1. ↑  'Coffee Break Chess' No. 10, 29th May 1999. gtryfon.demon.co.uk, 29. mai 1999
|  |
| --- |
| Grenfell Toweri tulekahju |
|  |
| Tulekahju 14. juuni hommikul |
|
| Riik |  Suurbritannia |
| Koht | London |
|
| Kuupäev | 14. juuni 2017 |
|
| Kestus | 60 tundi (täielikult kustutatud) |
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
| Hukkunuid | 72 |
| Vigastatuid | 74 |
|
|
|
|
|
|
|
|
|
| Arreteerituid | 6 |
|
|
|
|
|
|

**Grenfell Toweri tulekahju** oli 14. juunil 2017 Londoni Grenfell Toweri korterelamus puhkenud tulekahju, milles hukkus 72 inimest. 

Tulekahju puhkes öösel kella ühe paiku ning selle põhjustas hoone neljanda korruse korteri külmkapp. Korteriomanik andis põlengust teada kell 0.54 ja esimesed päästjad saabusid maja juurde viis minutit hiljem. Tulekahju levis varsti hoone välisküljele ning hakkas seal väga kiiresti levima. Teadlased arvavad, et ilmselt tekkis maja seina ja välisvooderduse vahele nn korsten, mis juhtis leegid mööda seina üles. Kell kaks öösel kuulutas Londoni päästeteenistus välja suurõnnetuse häire. Leegid levisid vähem kui tunniga hoone kõigile neljale küljele ja kell pool viis hommikul põles üle 100 korteri.

Grenfell Toweri kustutamisel osales üle 250 päästetöötaja 70 päästeautoga üle kogu Londoni. Tulekahju kuulutati kustutatuks umbes 60 tundi pärast põlengu algust.

Tulekahjus hukkus 72 inimest ja 74 sai vigastada. See oli Suurbritannia ohvriterohkeim elumaja põleng pärast II maailmasõda. Juulis 2017 teatati, et hoone lammutatakse ja lammutustööde tähtaeg on 2022. aastal.

Viited
------

1. ↑  "Täna möödub üks aasta traagilisest Grenfell Toweri põlengust". *Postimees*. Vaadatud 10. jaanuar 2021.
**Cecilia Nina Cavendish-Bentinck**, hiljem **Strathmore'i ja Kinghorne'i krahvinna** (11. september 1862 – 23. juuni 1938) oli Elizabeth Bowes-Lyoni ema ning Elizabeth II emapoolne vanaema ja ristiema.

Elukäik
-------

Cecilia sündis Londonis Charles Cavendish-Bentincki ja Caroline Cavendish-Bentincki perekonnas. 

16. juulil 1881 abiellus Cecilia Claude Bowes-Lyoniga ning nad said kümme last. 1904. aastal sai Claude'ist Strathmore'i ja Kinghorne'i krahv ning Ceciliast krahvinna.

I maailmasõja ajal oli nende kodus, Clamise lossis Šotimaal, hospidal, kus ka Cecilia agaralt tegutses kuni vähki haigestumiseni. 1921. aasta oktoobris opereeriti Cecilialt emakas ja 1922. aasta maiks oli ta nii palju paranenud, et suutis järgmise aasta veebruaris osaleda oma noorima tütre Elizabethi ja prints Alberti kihlusel. 

Cecilia oli sügavalt usklik, kiindunud aiandusse ja tikkimisse ning eelistas vaikset pereelu. Kui Edward VIII troonist loobumise kriisi ajal Ceciliat pildistati, olevat ta öelnud: "Minu peale ei tohiks fotot raisata."

1938. aasta aprillis, oma tütretütre Anne Bowes-Lyoni pulmade ajal tabas Ceciliat infarkt ning ta suri 8 nädalat hiljem Cumberland Mansionis, Bryanston Streetil Londonis. Surres oli ta 75aastane.

27. juunil 1938 maeti ta Clamise lossi.
**Transpadaani vabariik** (itaalia **Repubblica Transpadana**) oli revolutsiooniline, ajutine ja rahvusvaheliselt tunnustamata valitsus, mis rajati Milanos kindral Napoleon Bonaparte'i poolt.

10. mail 1796 võitis Prantsuse armee Austria vägesid Lodi lahingus ja okupeeris iidse Milano hertsogiriigi. Napoleon seadis ametisse ajutise valitsuse, mis asendas Austria ametnikud ja asutas Põhja-Itaalias Prantsusmaa tütarvabariigi, rakendades Prantsuse revolutsioonikalendri.

Valitsusele anti Napoleoni poolt 8. brümääril aastal V (29. oktoobril 1796) täielik tsiviilvõim, isegi kui selle käsud pidi heaks kiitma Prantsuse vägede komandör Lombardias. Valitsus koosnes neljast departemangust: usu- ja kultuuriasjad, transpordi- ja ehitusasjad, raha- ja maksuasjad ning kaubandus- ja äriasjad.

Pärast Napoleoni armee uusi võite vabariigi territoorium kasvas; Leobeni rahuga 17. aprillil 1797 alustas Prantsusmaa Veneetsia vabariigi okupeerimist, vallutades Bergamo ja liikudes Adda jõelt itta Oglio jõele, Veneetsia territooriumide demarkatsioonijoonele, mis tekkis rohkem kui kolm sajandit varem. 19. mail liidendas Napoleon Milanoga endise Modena hertsogkonna territooriumid külgnevast Tsispadaani vabariigist. 29. juunil otsustas kindral anda vabariigile lõplik korraldus ja *pro forma* sõltumatus: oma enda dekreediga kuulutas ta Tsisalpiini vabariigi sündi.

Vaata ka
--------

* Prantsuse revolutsioonisõdade Itaalia kampaaniad
* Itaalia ajalooliste riikide loend
* Milano hertsogiriik
**Kaelakeeafäär** oli intsident, mis leidis aset 1780. aastatel Louis XVI õukonnas ja kuhu oli segatud tema abikaasa, kuninganna Marie Antoinette. Afäär põrmustas Marie Antoinette'i niigi halva maine ja jättis mulje, et ta on seotud katsega riigilt raha välja petta. Kahjustada sai kogu monarhia maine ja see on üks sündmustest, mis viis Prantsuse revolutsioonini.

Sündmused
---------

Jeanne de Valois-Saint-Rémy pärines Valois'de dünastia Prantsuse kuninga Henri II sohilapsest ja seega osaliselt kuninglikku verd naisterahvas, kes Bourbonide valitsusajal oli jäänud ilma kõikidest oma varadest. Eesmärgiga saada tagasi oma valdused ning tiitel pöördus ta õukonda ning esitas arvukalt palvekirju kõrgelseisvaile isikuile, sealhulgas kuninganna Marie-Antoinette'ile, ent need jäeti loomulikult rahuldamata. Kättemaksuhimulisena mõtles ta välja keerukad mahhinatsioonid: ta leidis tänavakõrtsist ühe näitlejatari, kes oli täpipealt kuninganna nägu. Tolle abiga veenis ta kuninganna põlu alla sattunud kardinal Louis-René de Rohani, et kuninganna on valmis kardinalile andestama, kui too talle imekauni teemantkee kingib. Tegelikult olid juveliirid seda keed juba varem Marie-Antoinette'ile müüa pakkunud ning too oli sellest keeldunud, sest riigikassa oli üpris tühi, isiklikku raha tal nii palju ei olnud – ning lisaks ei olnud ta sugugi nii ükskõikne rahakulutaja, kui temast hiljem üritati muljet jätta. Kee oli liigagi uhke, koosnedes 657 teemandist, nii et juveliirid olid selle alla kinni pannud kõik oma vahendid, mistõttu üritasid nad seda paaniliselt ja tulutult Euroopa kroonitud peadele maha müüa. Kui ka Marie-Antoinette ehtest keeldus, oli neil silme ees terendamas pankrot. Ent Jeanne de Valois tõi kohale kuninganna nägu näitlejahakatise, korraldas tolle kohtumise kardinaliga ning saatis kardinalile kuninganna nimel mitmeid kirju ning mees läkski intriigide õnge. Hiljem mõnitas Marie-Antoinette teda kohtus, et kas kardinal tõesti arvas, et kuninganna, kes talle juba 15 aastat pole sõnagi öelnud, ühe kee pärast temale andestaks. Afääri lõpptulemus oli see, et Jeanne de Valois põgenes keega Inglismaale, rahvas aga pidas kogu afääri eest vastutavaks õnnetut Marie-Antoinette'i, kes asjas täiesti süütu oli. Kardinal de Rohan anti kohtu alla ning saadeti Bastille' vanglasse, seal istudes hakkas ta järk-järgult oma varasid müüma, et kee eest siiski maksta. Maksukohustuse pärandas ta ka oma järeltulijaile, kes vahelduva eduga makseid jätkasid. See oli üks põhjuseid, miks prantsuse rahvas teda veel rohkem põlgama hakkas, ning kuna sündmus juhtus vahetult enne Prantsuse revolutsiooni puhkemist, nähakse selles ka ühte revolutsioonile kaasaaitavat tegurit.

Mis sai keest, on tekitanud kõvasti poleemikat. Ühtede väitel müüs Jeanne kee kivi kivi haaval maha, teiste väitel müüs ta selle maha tervelt ning hiljem on mitmed kirjanikud (teiste seas näiteks Carole Nelson Douglas) oma romaanides kee saatuse üle mõtisklenud. Kogu kaelakeeafäärist kirjutas pika, mahuka ja põhjaliku raamatu Alexandre Dumas; selle järgi on tehtud ka film.
**Bolgo keel** on Nigeri-Kordofani hõimkonda kuuluv keel. Keele kood: bvo ISO 639-3. Bolgo keelt kõneldakse Tšaadis, Kesk-Aafrikas  (riigikeeled prantsuse keel ja araabia keel). Bolgo keel kuulub bua keelte hulka, mida kõneldakse Lõuna- ja Kesk-Tšaadis. Keelt kõneldakse Koya, Boli, Gagne ja Bedi külas. Keelt kõneldakse Guéra regioonis, Bahr Signaka alal, Melfi alamosas, Ida-Barainis ja Kirde-Melfis.

Suur osa bolgo keele kõnelejatest on islami usku. 
Kõnelejaid on umbes 1800 (1993 aasta andmete põhjal). Nüüdisajal kõneleb bolgo keelt ilmselt vähem inimesi, kuna teadaolevalt ei ole bolgo keeles ilmunud raamatuid. Samas on teada, et bolgo keel kuulub elusate keelte hulka.

Bolgo keel kasutab ladina kirjaviisi

Arvsõnad
--------

1. bara
2. rete
3. teri
4. har
5. tiso
6. tipsi
7. tigren
8. orhor
9. diar
10. do

Dialektid
---------

Keelel on kaks väiksemat dialekti- Bolgo Kubar (Suur Bolgo) ja Bolgo Dugag (Väike Bolgo)

Keelenäited
-----------

Keelenäited bolgo keele kohta: 
in-nāṇ rīm nāṇ n'ini (anna mulle vett mina joon), "anna mulle vett juua"

ibéri koko ao léti (mees abiellus naine kaks), "mees abiellus kahe naisega"

Lauseehitus
-----------

Tüüpiline sõnade järjekord lauses on subjekt-verb-objekt. Mitmust bolgo keeles otseselt ei eksisteeri, küll aga liide –gi sõna lõpus näitab, et räägitakse rohkem kui ühest asjast. 
Kui tahetakse näidata verbi eitust. Siis lisatakse ta lause lõppu.

Viited
------

1. 1 2
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
**Bolgar** (tatari *Болгар*, tšuvaši *Пӑлхар*) on linn Venemaa Tatarstani Vabariigis, Spasski rajooni keskus. See asub Tatarstani lõunaosas Volga vasakkaldal, 83 kilomeetrit pealinnast Kaasanist lõunas. Linn on tuntud lähedal asunud keskaegse Volga-Bulgaaria pealinna järgi.

Bolgarit on esmamaininud araabia geograaf Abū Zaid al-Balchī 920. aastal. Mongolid vallutasid linna ja põletasid selle maha 1236. aastal.

1552. aastal läks Bolgar Vene riigi koosseisu.

1781. aastal rajati keskaegse kindluse varemete lähedale **Spasski** linn, mis 1926. aastal sai nime **Spassk-Tatarski** ja 1935. aastal **Kuibõšev**. 1991. aastal sai linn praeguse nime. Seoses Kuibõševi veehoidla loomisega viidi tänapäeva linn 1953. aastal ajaloolisele Bolgari asulakohale lähemale.

1989. aastal olid 83,4% elanikest venelased, 12,9% tatarlased ja 2,1% tšuvašid.

2019. aastal oli linnas 8381 elanikku.

Viited
------

1. ↑

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Bolgar** |

*
**Andhra Pradesh** on India osariik.

2014. aastal eraldati Andhra Pradeshi osariigist Telangana osariik.

Nimi
----

Osariigi nimi tähendab hindi keeles andhrate maad.

Haldusjaotus
------------

Andhra Pradeshi ringkonnad
Osariik jaguneb 13 ringkonnaks. Enne Telangana osariigi eraldamist oli ringkondi 23.

1. Chittoori ringkond
2. Anantapuri ringkond
3. Kadapa ringkond
4. Nellore ringkond
5. Kurnooli ringkond
6. Prakasami ringkond
7. Guntūri ringkond
8. Krishna ringkond
9. West Godavari ringkond
10. East Godavari ringkond
11. Vishākhapatnami ringkond
12. Vizianagarami ringkond
13. Srīkākulami ringkond

Rahvastik
---------

Andhra Pradesh on India üks tihedamini asustatud osariike: rahvastiku tihedus on umbes 310 inimest ruutkilomeetril.

Kirjaoskuse protsent on 57.[*viide?*]

Välislingid
-----------

* Andhra Pradeshi valitsuse sait

India 1. järgu haldusüksused

**Osariigid**: Andhra Pradesh **·**  Arunachal Pradesh **·**  Assam **·**  Bihar **·**  Chhattisgarh **·**  Goa **·**  Gujarat **·**  Haryana **·**  Himachal Pradesh **·**  Jharkhand **·**  Karnataka **·**  Kerala **·**  Lääne-Bengal **·**  Madhya Pradesh **·**  Maharashtra **·**  Manipur **·**  Meghalaya **·**  Mizoram **·**  Nagaland **·**  Odisha **·**  Pandžab **·**  Rajasthan **·**  Sikkim **·**  Tamil Nadu **·**  Telangana **·**  Tripura **·**  Uttarakhand **·**  Uttar Pradesh

**Liiduterritooriumid**: Andamanid ja Nicobarid **·**  Chandigarh **·**  Dadra ja Nagar Haveli ja Daman ja Diu **·**  Delhi **·**  Jammu ja Kashmir **·**  Ladakh **·**  Lakshadweep **·**  Puducherry
**James E. Sullivani auhind** (James E. Sullivan Award), mida annab välja Amatööride Kergejõustikuliit (AAU), loodi eesmärgiga tunnustada USA mitteprofessionaalsete sportlaste panust ja saavutusi. Seda antakse välja igal aastal aprillis Ameerika Ühendriikide silmapaistvamale amatöörsportlasele.

Auhind asutati 1930. aastal organisatsiooni looja ja endise presidendi James Edward Sullivani auks. Juhtimisoskuse, iseloomu, sportlikkuse ja amatöörlikkuse ideaalide tunnustamiseks loodud auhind "ületab sportlikke saavutusi ja austab neid, kes on näidanud tugevat kõlbelist iseloomu". Finalistid valitakse avalikult üles seatud kandidaatide hulgast pärast seda, kui AAU Sullivani auhinna täitevkomitee on nominatsioonid üle vaadanud. Valitakse umbes 10 poolfinalisti ja lõplik võitja selgub üleriigilise uudiste meedia erinevate liikmete, endiste võitjate ja AAU personali häälte põhjal. Viimastel aastatel annab osa lõpptulemusest ka avalik hääletus.

Auhinna esimeseks võitjaks osutus golfimängija Bobby Jones, kes võitis karjääri jooksul 13 võistlust aastatel 1923–1930. Esimene naissoost saaja oli 1944. aastal ujuja Ann Curtis, kes võitis rohkem AAU riiklikke meistrivõistlusi kui ükski teine ​​naine. Kuigi auhinda on võimalik võita korduvalt, siis seni ei ole seda kunagi juhtunud.
Kaelkirjaku akaatsia vili ja seemned
**Kaelkirjaku akaatsia** ehk **kaameliastel-akaatsia** (*Acacia erioloba*, sünonüümidena kasutusel ka *Acacia giraffe* ja *Acacia haematoxylin*) on liblikõieliste sugukonda akaatsia perekonda kuuluv puu või põõsas.

Levik
-----

Levinud Aafrikas nii lõuna kui ka põhja pool ekvaatorit, põhjas levinud kuni Iisraelini. Introdutseeritud ka Austraaliasse.

Kirjeldus
---------

Enamasti kuni 13 m kõrge, võra laius kuni 5 m. Tüvi püstine, laiuvate okkaliste okstega. Fülloodid helerohelised. Õied helekollased, piklikes kobarates, ilmuvad enne fülloode. Kaunad hallid, kõverad, keskmiselt 12 cm pikad.

Ökoloogia
---------

Kasvukohana eelistab mitmesuguseid kuivi õhulisi muldi, on suhteliselt kuiva ja külmataluv. Kuivaperioodil heidab lehestiku maha. On tavalisemaid savannikoosluse puid, eriti oluline osa on tal Lõuna-Aafrikas Kalahari regioonis. Toidutaimeks paljudele savanniloomadele, eriti kaelkirjakutele. Austraalias on inimese poolt sissetooduna muutunud problemaatiliseks, tõrjudes välja kohalikke akaatsialiike.

Majanduslik tähtsus
-------------------

On kogu oma laia levikupiirkonna ulatuses kasutusel peamiselt tarbepuiduna.

Kultuuriline tähtsus
--------------------

Omab olulist kohta paljude Aafrika rahvaste elus. On tarbepuidu kõrval kasutusel ka puunikerduste materjalina.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Kaelkirjaku akaatsia** |
**Albert von der Aa** (19. jaanuar 1894 Vevey – 10. juuli 1978 Lausanne) oli Šveitsi poliitik (Šveitsi Sotsiaaldemokraatlik Partei) ja ajakirjanik. 

Ta oli hea kõnemees, Vaux' kantoni omaaegne populaarseim sotsiaaldemokraatlik poliitik.

Elulugu
-------

Albert von der Aa oli hilisema Vevey tapamaja direktori ja Vaux' kantoni parlamendi liikme Auguste von der Aa poeg. 

Tema vend Auguste von der Aa juunior oli 1945–1949 ja 1957–1961 kantoniparlamendi liige (Šveitsi Tööpartei).

Albert von der Aa oli 1924–1939 väljaande Droit du Peuple peatoimetaja ning 1939–1946 kommunistidest distantseerumiseks asutatud väljaande Peuple peatoimetaja.

Ta oli 1925–1946 Lausanne'i vallanõukogu seadusandlik liige. Aastatel 1930–1966 oli ta Vaux' kantoni suurnõukogu (parlamendi) liige, 1953 selle esimees. Ta kaitses eriti naiste valimisõigust. Aastal 1943 valiti ta Šveitsi Rahvusnõukogusse (parlamenti), kuid 1946 astus ta tagasi, et osaleda Lausanne'i linnavalitsuses. 

Kuni 1949. aastani juhatas ta tööstusettevõtteid, seejärel kuni pensionini minekuni 1961 sotsiaalasju.

Isiklikku
---------

Albert von der Aa oli abielus Lausanne'i Ülikooli professori Charles Delhorbe'i tütarde ning kantoniparlamendi liikme (Šveitsi Sotsiaaldemokraatlik Partei) Florian Delhorbe'i õdede Laura ja Yvonne'iga.

Kirjandus
---------

* Pierre Jeanneret. *Un itinéraire politique à travers le socialisme en Suisse romande*, 1991

Välislingid
-----------

* Sissekanne Šveitsi ajalooleksikonis
**Nigul Reimo** (kuni 1937 **Nikolai Karl Eduard Reimann**; 20. detsember 1887 – 17. detsember 1941 Solikamsk) oli eesti jurist ja politseijuht

Nikolai Karl Eduard Reimann õppis 1909–1914 ja 1921–1927 Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas (lõpetas 1927 *cum laude*). Eesti Üliõpilaste Seltsi liige.

Osales Esimeses maailmasõjas ja Eesti Vabadussõjas, oli 1919. aastal Tartu linna miilitsaülem, 1920 alguses teenis alamleitnandi auastmes 2. Kindluse raske suurtükiväe divisjonis, ülendati 29. veebruaril 1920 väljateenitud aja eest leitnandiks vanusega 19. aprill 1917. a. 

Aastatel 1921–1924 Siseministeeriumi Politseivalitsuse ülema kohusetäitja ja 1924–1925 Tartu Linna Politseivalitsuse ülem.

1925–21. september 1927 Siseministeeriumi Politseivalitsuse politseidirektori k.t. ja seejärel 1934. aastani Siseministeeriumi Politseivalitsuse Politseivalitsuse direktor. 1934. aastal siseministri abi, 1934–1940 Tallinn-Harju prefekt. 

Arreteeriti NKVD poolt septembris 1940.

Viited
------

1. ↑  Nimetused. Riigi Teataja, nr. 83-84, 1 juuli 1924
2. ↑  Nimetused Politsei alal. Kaja, nr. 220, 22 september 1927 tr. 1
3. ↑  Rotary History

Kirjandus
---------

* Prefekt Nigul Reimo räägib oma elust. Uus Eesti, 19. detsember 1937, nr. 345, lk. 5.
Heikki Leisi foto ""Tõejärgne ajastu 03"
**Tõepõhjata** või **tõejärgne ajastu** (ka sotsiaalmeedia tõe ajastu) on väidetav periood infoühiskonna arengus, kus informatsiooni ülekülluse ja manipulatsiooni tingimustes on ühiskonnas üha raskem teha kindlaks meedias, sealhulgas sotsiaalmeedias esitatavate väidete tõesust ning teha teadmistel põhinevaid ratsionaalseid valikuid. 

Tõepõhjata ajastu problemaatika tõusis avalikkuse huviorbiiti 2016. aastal ning see väljendab uue meedia levikumehhanismidega ja poliitilise retoorikaga seotud väljakutseid, sealhulgas toimetulemist infosõjaga, desinformeerimisega, võitlust libauudistega ning tähelepanumajanduse varjukülgedega.

Vaata ka
--------

* kehtetus
* manipuleerimine
* tõejärgne poliitika
* tõetus
* õigussüsteemi kurnamine

Viited
------

1. ↑  Marko Uibu: VANDENÕUKULTUUR „SOTSIAALMEEDIA TÕE" AJASTUL Müürileht, 12. oktoober 2021
2. ↑  "Oxfordi kirjastuse hinnangul on aasta sõnaks "tõejärgne"". *ERR uudised*. 16.11.2016.
3. ↑  Indrek Ibrus (23. november 2016). "Tõepõhjata ühiskond – mis see on?". *Eesti Ekspress*.
**Andi Pärn** (sündinud 17. mail 1957 Avinurme vallas Ida-Virumaal) on eesti bioloog ja ökoloog-keskkonnakaitsja.

Elulugu
-------

Pärn on lõpetanud 1975 Rakke Keskkooli ja 1983 Tartu Riikliku Ülikooli bioloogia osakonna. 1983–1985 oli ta TRÜ botaanika ja ökoloogia kateedri stažöör-uurija, 1986 ökosüsteemide labori nooremteadur ja vaneminsener, 1986–1992 Tartu Ülikooli botaanikaaia direktor, 1992–1996 TÜ doktorant, 1995 bioloogia-geograafiateaduskonna dekanaadi juhataja ning 1996–1998 TÜ teadus- ja arendusosakonna juhataja. 1999–2005 oli ta Eesti Põllumajandusülikooli ning aastast 2005 on ta Eesti Maaülikooli teadus- ja arendusosakonna juhataja.

Teadustöö
---------

Andi Pärna peamised uurimisvaldkonnad on lihhenoloogia ja keskkonnakaitse. Ta on osalenud teadusekspeditsioonidel Baikali äärde (1979, 1980, 1981, 1982, 1986). Pärn on SA Tartu Teaduspark nõukogu liige aastast 2000, ta on avaldanud kümmekond teadustrükist.

Teoseid
-------

* "Лиххеноиндикационная оценка степени загрязненности атмосферной среды южного Прибайкалья" (kaasautorid H. Trass, K. Zobel). // "Региональный мониторинг состояния озера Байкал" Leningrad, 1987
* "Genus Bryoria Brodo&Hawksw in Estonia" ACUT 812 (1989)
* "Perekonnad Leptogium, Lobaria, Pannaria, Parmeliella, Peltigera, Solorina" (kaasautor). Tartu, 1994

Viited
------

1. 1 2 3  "Eesti teaduse biograafiline leksikon", 3. köide

Kirjandus
---------

* "Tartu Ülikooli õppe-teaduskoosseisu biobibliograafia nimestik 1981–1995" (käsikiri), lk 139
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013, märksõna ""Pärn, Andi""

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Aaga** ehk **merikärnkonn** (ka *merekärnkonn*; teaduslik ladinakeelne nimetus *Rhinella marina*, varasem teaduslik nimi *Bufo marinus*) on kahepaikseliik päriskonnaliste seltsi kärnkonlaste sugukonna *Rhinella* perekonnast.

Ta on koos koljatkonna, kolumbia hiidkärnkonna ning härgkonnaga üks suuremaid päriskonnalisi. Tema kehapikkus ulatub üksikutel isenditel 22 cm-ni.

Aaga on ainuke kahepaikne, kes talub riimvett. 

Aaga elas algselt ainult Ameerika mandril, kuid tänapäeval on ta ühe suurema levilaga selgroogne. 19. sajandil introdutseeriti ta Jamaicale ja Barbadosele, et ta hävitaks suhkrurooistandustes kahjurputukaid. Kuigi temast ei olnud suuremat abi, viidi teda veel 20. sajandil sisse ka Vaikse ookeani piirkonda, sealhulgas Austraaliasse. Mitmel pool, kuhu teda sisse viidi, on ta bioloogilist mitmekesisust vähendanud. 

Aaga on üks maailmas tuntumaid võõrliike. Tema introdutseerimise negatiivsed kahjulikud ökoloogilised tagajärjed on kontrollimatu ja läbimõtlematu bioloogilise kahjuritõrje tohutute riskide musternäide.

Viited
------

1. ↑   (vaadatud 6.5.2017)
**Nigolas Loone** (kuni 1933. aastani **Nikolai Treumuth**; 2. november 1907 Valga – 9. mai 1937 Taagepera) oli eesti ajaloolane.

Elukäik
-------

Nigolas Loone õppis kuni 1925. aastani Valga Poeglaste Gümnaasiumis ning siirdus seejärel Tartu Ülikooli ajalugu õppima. 1933. aastal lõpetas ta Tartu ülikooli filosoofiateaduskonna ajaloomagistri kraadiga. Oli aastast 1930 Riigi Keskarhiivi ametnik, aastast 1933 osakonnajuhataja. Temast oli kujunemas Eesti silmapaistvaim ekspert 16.–17. sajandi Eesti ajaloo, eriti Poola aja teemal, kuid ta suri juba 29-aastaselt Taagepera sanatooriumis tiisikusse. Seetõttu lükkus edasi ka koguteose *Eesti ajalugu* kolmanda köite, mille tegevtoimetaja ta pidi olema, ilmumine.

Avaldas bibliograafilisi ülevaateid (sealhulgas koos Evald Blumfeldtiga "Eesti ajaloo bibliograafia 1877–1917" ja uurimusi Eesti ajaloo alalt.

Isiklikku
---------

Nigolas Loone oli abielus Leida Loonega, kes oli samuti ajaloolane. Nende poeg on filosoof Eero Loone.

Välislingid
-----------

* Patkuli küsimus Riia konvendil 1700. a. juuni- ja juulikuus – Ajalooline Ajakiri nr.3-4 1927
* Nigolas Loone Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
**Andkhvoy** (varasemad eestikeelsed nimekujud *Andhui* ja *Andhoi*) on linn Afganistani põhjaosas Fāryābi provintsis Türkmenistani piiri lähedal Qeyşāri jõe ääres, Hindukuši ja Amudarja vahel kõrbe servas, Balkhist lääne pool. 

Andkhvoy piirkond on viljaka mullaga, kuid ebatervisliku kliimaga. Pärslased on seda kõrvetava liiva, soolase vee, kärbeste ja skorpionide pärast nimetanud maapealseks põrguks. 

Elanike arvuks hinnatakse 13 000 (1981. aasta hinnangul 13 500). Varem on see ulatunud 25 000-ni. 

Elanikud on peamiselt türkmeenid. Usbekid ja tadžikid on vähemuses. 

Umbes 60% Afganistani käsitöövaipadest valmistatakse Andkhvoys. Karakullist valmistatakse villa. Kootakse jämedaid kangaid. 

Kaubeldakse puuvilja ja karakullnahkadega. 

Tegeldakse ka põllumajandusega.

Andkhvoyst lõuna pool kaevandatakse kivisoola. 

Elektrienergiaga varustamise tagab Türkmenistan 2002. aastal valminud liini LEP-110 Andkhvoy– Sheberghān kaudu. 

Joogiveest on suur puudus. 

Hiljuti sai linn mobiiltelefoniühenduse. 

Legendi järgi rajas linna Aleksander Suur. 
Linna ümbritses Andkhvoy khaaniriik, mis 1820. aastani kuulus Turkestani (Buhhaara emiraati). Aastal 1820 piiras Dost Mohammed linna neli kuud, vallutas selle tormijooksuga ning tegi maatasa. Andkhvoy khaan alistus afgaanidele. Aastal 1885 ühendati Andkhvoy Vene-Afganistani piirikomisjoni otsusel ametlikult Afganistaniga.

Andkhvoys suri 1825. aastal inglise rändur William Moorcroft.

Välislingid
-----------

* Äärelinna foto
**Johan Björkegren** (sündinud 1965) on Rootsi arstiteadlane, Tartu Ülikooli patoloogilise anatoomia professor.

1989. aastal lõpetas Björkegren Stockholmi majandusülikooli. 1989–1995 õppis ta Karolinska instituudi arstiteaduskonnas. 1998. aastal kaitses ta samas doktoritööd, mille teemaks oli lipoproteiinide ainevahetus südame-veresoonkonna haiguste ja ateroskleroosi puhul. 1998–2001 täiendas Björkegren end järeldoktorantuuris California ülikoolis Gladstone'i kardiovaskulaarhaiguste instituudis San Franciscos.

1992. aastast töötab Björkegren Karolinska instituudis. Alates 2003. aastast on ta vanemteadur ja molekulaarmeditsiini dotsent. 2002. aastal asutas ta uurimisrühma, mis tegeleb süsteemsete ateroskleroosi ja südame koronaartõve uuringutega. 

Björkegren on asutanud Rootsis kaks biotehnoloogiaettevõtet: bio-infotehnoloogiafirma Clinical Gene Networks AB ning ternetipõhise DNA automaatanalüüsiga tegelev DNA-Guide Europa AB. Ta kuulub mõlema firma juhatusse. 

2007. aastal alustas Johan Björkegren koostööd Tartu Ülikooli teadlastega. Alates 2010. aasta maist töötab ta Tartu Ülikoolis patoloogilise anatoomia professorina.

Välislingid
-----------

* Johan Björkegreni profiil suhtlusvõrgustikus LinkedIn
* Tartu Ülikool valis neli professorit ja nimetas emeriitprofessori
* "Inauguratsiooniloengute sarja jätkab Johan Björkegren" Tartu Ülikooli pressiteade, 14. märts 2011
Mežaparks
Mežaparksi asendikaart
**Mežaparks** ('Metsapark') on asum Lätis, Riia linna Põhjarajooni osa pindalaga 11,821 km². Asub Ķīšezersi kaldal. Asum piirneb lõunas Čiekurkalnsi, läänes Sarkandaugava ja põhjas Mīlgrāvisega. 4529 elanikku (2010).

Mežaparks asub üldiselt madalal ja tasasel alal, mis ulatub 3–8 meetrit üle merepinna. Ķīšezersi kaldal asub ligikaudu 40 meetri pikkune järsak, mille kõrgus on kuni 5 meetrit. Asumi kõrgeima osa moodustab loodeosas asuv luidete ala, kus kõrgeim osa ulatub 18 meetrit üle merepinna.

Ajalugu
-------

Mežaparks kujunes Ķīšezersi järve kaldal asunud **Ķeizarmeža** (saksa keeles *Keiserwald*) aladele, kui see ala 1901. aastal Riia linnaga liideti. Metsa all olid siiski juba XIV sajandist asunud kalurite eluasemed ja mitmed suvemõisad. XVII sajandil asus metsa aladele kuningas Gustav II Adolfi sõjavägi; sellest sai mets ka oma nime.

XIX sajandi lõpus hakati kauni loodusega metsa rajama suvemõisaid. Tekkisid Meijermuiža mõis, Annasmuiža mõis, Wolansky mõis ja Grave mõis. Juba aastal 1900 koostas aga Georg Kuphaldt piirkonnale arenguplaani, mille järgi tuli metsa alla rajada aedlinn. Riia linna inseneri Adolf Agthe eestvedamisel alustati aedlinna rajamist aastal 1902. Mitmed varasemad villad asumi aladel on juugendstiilis. Aastal 1904 valmis Mežaparksi luteri kirik, mis on väikseim kirik Riias.

Aastal 1912 rajati asumisse Ķīšezersi kaldale ka Riia loomaaed. Linna ja asumi vahele rajati trammitee. Asum kujunes rikkama rahva elukohaks, seal elasid välismaised diplomaadid, töösturid, poliitikud. 

Aastal 1949 rajati asumisse Kultuuripark, kuhu ehitati vabaõhuteater. Aastal 1955 ehitati selle juurde veel ka laululava, mis on praegu Läti laulupidude toimumispaigaks. Asumi territooriumil asub ka Riia metsakalmistu, mis on tähtsamate Läti kultuuritegelaste ja poliitikute matmispaik.

Välislingid
-----------

* Mežaparksi koduleht (*läti keeles*)
* Asum portaalis CitaRiga (*läti keeles*)

| * v
* r
Põhjarajooni asumid |
| --- |
| 
Centrs **·**  Čiekurkalns **·**  Jaunciems **·**  Kundziņsala **·**  Mangaļsala **·**  Mežaparks **·**  Mīlgrāvis **·**  Pētersala-Andrejsala **·**  Sarkandaugava **·**  Skanste **·**  Suži **·**  Trīsciems **·**  Vecāķi **·**  Vecdaugava **·**  Vecmīlgrāvis |
**Euroopa äriühing** (lühend **SE**, ladina keeles **Societas Europaea**) on aktsiaseltsi vorm Euroopa Liidu õiguses, mis on loodud rahvusvaheliste, mitmes Euroopa Liidu liikmesriigis tegutsevate ettevõtete tarbeks.

Euroopa äriühingute regulatsioon on esitatud Euroopa Liidu Nõukogu määruses 2157/2001/EÜ Euroopa äriühingu põhikirja kohta.

2011. aasta aprilli alguses oli Eesti äriregistrisse kantud viis Euroopa äriühingut, millest üks tegutses töötleva tööstuse ning neli finants- ja kindlustustegevuse valdkonnas.

Euroopa äriühinguna on Eestis registreeritud elukindlustusseltsid Mandatum Life Insurance Baltic SE, Swedbank Life Insurance SE ja Compensa Life Vienna Insurance Group SE.

Vaata ka
--------

* Euroopa ühistu
* Aktsiaselts

Viited
------

1. ↑  Nõukogu määrus (EÜ) nr 2157/2001, 8. oktoober 2001, Euroopa äriühingu (SE) põhikirja kohta. EUR-Lex.
2. ↑  Äriregister ning mittetulundusühingute ja sihtasutuste register tegevusalati seisuga 01.04.2011. Äriregistri koduleht. (Vaadatud 21. aprillil 2011.)
**"Tõlet"** oli 1978. aastal ilmunud omakirjastuslik kirjandusalmanahh, mida ilmus kolm numbrit ja millele lisandus "Tõleti Raamatukogu" välis-eesti autorite luulekogudega.

"Tõleti" koostaja ja toimetaja oli Hubert Jakobs.

Nimi "Tõlet" viitab taarausuliste ripatsile ehk tõletile.

Sisu
----

### Tõlet I

*Kultuuriline almanak eesti rahva hüvanguks. Kevad, Tartu-Tallinn 1978, eesti rahva hyvanguks tänu mitmepoolsele abile koostanud ja toimetanud Tallinnas urbekuul Hubert Jakobs.*

*purre ei kanna ja silda ei taha*
Autorid: Peeter Ilus, Katrin Kiik, Hubert Jakobs, Vello Raagmets, Urmas Urb, Eve Kivipõld, Ilmar Trull, Andres Sats.

### Tõlet II

*Kirjanduslik almanak. Suvi, Tartu-Tallinn 1978. Väljaandja VVV.*

*keelata sõna ei saa  
surmata sõna ei saa*
Autorid: Peeter Ilus, Leopold Propeller ( = Leonhard Lapin), Andres Sats, Hubert Jakobs, Ilmar Trull, Ott E. Arder ( = Ott Arder), Arvo Pesti, Avo-Willy Üprus ( = Avo Üprus), Ervin Õunapuu, Urmas Mikk, Jaanus Tamm, Tarmo Teder, Simo Kurik, V.V. Villendorf, Tiit Helrits, Arvo Mets, Enn Oja.

### Tõlet III

Autorid: Johnny B. Isotamm, Avo Üprus, Aleksander Rand, Eda Vahur, Hubert Jakobs, Ants Juske, Kai-Mai Olbri, V.V. Villendorf, Hando Runnel (kõne Tapa keelepäeval, *"avaldatud autoripoolse nõusolekuta"*).

Kujundanud Ervin Õunapuu.

Kirjandus
---------

* Kersti Unt. Omakirjastuslikud väljaanded diskursiivsete muutuste kandjana nõukogude eesti kirjanduses. Magistritöö. Tartu: Tartu Ülikool 2005, lk 100-101, 159-160, 162.

* Kersti Unt ja Marja Unt. Seilates sadamata. Omakirjastus okupeeritud Eestis. Kujundanud Mari Kaljuste. Tallinn, Varrak, 2012, 397 lk. ISBN 9789985325308.

Arhiivimaterjalid
-----------------

* KM EKLA f 321 m 23:2-4.
**Europiidne rass** ehk **europiidid** (kõnekeeles ka **valge rass**, kaasaegses Ameerika inglise keeles *Caucasian*, ka *Caucasoid*, "kaukaasia rass") on vananenud termin, mida on ajalooliselt kasutatud viitamaks heleda nahavärviga inimestele. Teaduslikult ei ole terminil tegelikku taksonoomilist tähendust.

Nõukogude antropoloogilised alajaotused
---------------------------------------

Vastavalt ühele Nõukogude perioodil ametlikult tunnustatud ning Nõukogude antropoloogide poolt enamlevitatud teooriale on europiidne rass üks kolmest põhirassist. Vastavalt sellele teooriale jaotuvad europiidid omakorda balkani-kaukaasia, indo-vahemere, keskeuroopa, atlandi-balti ja valgemere-balti rassiks.

Balkani-kaukaasia rassile on iseloomulikud tumedad juuksed ja silmad, rohke habemekasv, kumera seljaga nina, lühipealisus (lame kukal) ja suur kasv. 

* dinaari rass: Balkani poolsaar
* armiidne rass: armeenlased, osa juute

Indovahemere rassile on omased tumedad silmad, tumedad lainelised juuksed, tõmmu nahk, kitsas nägu, pikk nina, enamasti pika- või keskpealisus. 

* vahemere tüüp: Hispaania, Lõuna-Prantsusmaa, Itaalia, Kreeka
* indiidi tüüp: Põhja-India
* pamiiri tüüp: Kesk-Aasia

Keskeuroopa rassi iseloomustavad heledamad juuksed ja eelkõige heledamad silmad ja keskmine kasv, pikapealisust on suhteliselt vähem. 

* Lühipealised ja laiema näoga tüübid on
	+ alpi tüüp: Alpide ja Karpaatide piirkond,
	+ valdai tüüp: Ukraina ja Valdai kõrgustiku piirkond.

* Pikapealisemad ja kitsama näoga on
	+ põhjamustamere tüüp (Ida-Euroopas Mustast merest kuni Volga keskjooksuni).

Atlandi-balti rassi kuuluvad heledate juuste ja silmadega, suhteliselt pikapealised, kitsa ja kõrge näoga suurekasvulised inimesed. 

* skandinaavia tüüp: Skandinaavia, Taani, Suurbritannia, Island
* läänebalti tüüp

Valgemere-balti rassile on nagu eelmiselegi iseloomulikud heledad juuksed ja silmad , kuid enamik on lühipealised, kasv keskmine, nägu laiem ja madalam, nina paljudel lühike ja nõgusa seljaga. Leidub nõrku mongoliidseid tunnuseid. 

* idabalti tüüp
* valgemere tüüp: Ida-Euroopa põhjaosas

Vaata ka
--------

* Aarja rass

Viited
------

1. ↑
2. ↑  ENE 3. köide (1988), lk 637
**Aleksander Lenk** (24. september 1913 Klini – jaanuar 1995 Tallinn) oli eesti insener.

Lenk on olnud Kommunistliku partei liige. 1949. aastal visati ta Nikolai Karotamme salajase otsuse alusel Kommunistlikust parteist välja, kuna jättis maksmata kommunistliku partei liikmemaksu, ei võtnud osa partei tegevusest ja oli kaotanud parteipileti.

1994. aastal esitas Lenk omandireformi tõttu majavalitsusele taotluse, et maja ei tagastataks selle omanikule Vello Andres Pettaile. Tema poja Heimar Aleksander Lenki sõnul sai Aleksander Lenk insuldi, kui Pettai oma Nõmmel asuvasse majja saabus.

Töökäik
-------

* Tallinna täitevkomitee tehnilise inventariseerimise insener

Isiklikku
---------

Lenk elas alates 1972. aastast Tallinnas Nõmmel maja üürikorteris. Ta ehitas hoovi basseini.

Lenki abikaasa oli Endla Lenk. Neil on poeg Heimar Aleksander Lenk.

Viited
------

1. ↑  Tiina Jõgeda (12. juuli 2017). "Kas Heimar Lenk on tõesti omandireformi ohver, nagu ta end esitleb?". *Eesti Ekspress* (eesti keel). AS Ekspress Meedia. Originaali arhiivikoopia seisuga 14. juuli 2017.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: tundmatu keel (link)
**Endel Paap** (sündinud 8. septembril 1938 Haigris Võru vallas Võrumaal) on eesti kaevur, ametiühingutegelane ja poliitik.

Ta õppis aastatel 1945–1952 Väimela 7-klassilises Koolis ja lõpetas aastal 1956 Väimela Zooveterinaartehnikumi veterinaarvelskri kvalifikatsiooniga.

Ta töötas aastatel 1956–1957 Vastseliina rajooni Vastseliina MTJ-is veterinaarvelskrina. Aastatel 1957–1960 teenis ta sundaega Nõukogude sõjaväes.

Aastatel 1960–1972 oli ta Kaevanduses nr. 2 koristustööline; seejärel oli ta Estonia kaevanduses läbindaja ja tööline. Aastast 1986 oli ta Eesti Põlevkivitootjate Ametiühingu esimees.

Ta on olnud Eesti NSV Ülemnõukogu liige (tööstuskomisjoni esimehe asetäitja). Aastatel 1974–1989 oli ta NLKP liige, ta oli aastatel 1981–1986 EKP Keskkomitee liige. Aastatel 1984–1989 oli ta XI NSV Liidu Ülemnõukogu liige.

Aastatel 1999–2003 oli ta IX Riigikogu liige (Valimisringkonnas nr. 6, Eestimaa Ühendatud Rahvapartei nimekirjas (olles Eesti Sotsiaaldemokraatliku Tööpartei liige)). 10. juulil 2001 astus ta Keskerakonda. Tema lahkumisega Ühendatud Rahvapartei fraktsioonist lõpetas fraktsioon tegevuse, sest liikmete arv langes alla minimaalse 5. EÜRP fraktsiooni esimees Viktor Andrejev nägi Paabi lahkumises Keskerakonna kättemaksu Riigikogu valimiste seaduse hääletamise eest, kus EÜRP fraktsioon ei hääletanud nii, nagu Keskerakond soovis. Paap kandideeris aastal 2003 ka X Riigikogu liikmeks (Keskerakonna nimekirjas), kuid ta ei osutunud valituks.

Endel Paap on olnud Jõhvi vallavolikogu liige, Keskerakonna fraktsiooni esimees.

Juulis 2018 astus ta Keskerakonnast välja.

Tunnustus
---------

* Tööpunalipu orden (1974)
* Sotsialistliku töö kangelane (1979)
* Jõhvi aukodanik (2013)

Viited
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  Staažikas keskerakondlane protestis kõrgete palkade vastu parteist lahkumisega. ERR, 31. juuli 2018
4. ↑
5. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 5. september 2014. Vaadatud 3. septembril 2015.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)

Välislingid
-----------

* Eesti NSV Ülemnõukogu X koosseis. Biograafiline lühiteatmik = *Верховный Совет Эстонской ССР, десятый созыв. Краткий биографический справочник*. Tallinn: Eesti Raamat 1981. Lk 164 (kaader 166)
**Eurorühm** (ka **eurogrupp**) on mitteametlik organ, mille raames kohtuvad euroala riikide rahandusministrid, et arutada ühiseid euroga seotud teemasid.

Ajalugu
-------

Eurorühm loodi 13. detsembril 1997 Euroopa Ülemkogu otsusega.

Eurorühma esimene kohtumine toimus 4. juunil 1998 Luksemburgis Senningeni lossis.

10. septembril 2004 otsustas eurorühm määrata alalise esimehe, kelle ametiaeg kestis kaks aastat. ECOFINi kohtumisel Scheveningenis valiti eurorühma esimeseks alaliseks esimeheks Jean-Claude Juncker. Tema ametiaeg kestis 1. jaanuarist 2005 kuni 31. detsembrini 2006. Tegelikult oli ta eurorühma esimees kuni 21. jaanuarini 2013. Teine alaline eurorühma esimees (21. jaanuarist 2013 kuni 12. jaanuarini 2018) oli Jeroen Dijsselbloem. Alates 13. juulist 2020 on eurorühma alaline esimees Paschal Donohoe (enne teda 12. jaanuarist 2018 Mário Centeno).

Ülesanded
---------

Eurorühma peamine ülesanne on tagada euroala liikmesriikide **majanduspoliitika tihe koordineerimine**. Samuti on selle eesmärk soodustada tingimusi **tugevamaks majanduskasvuks**.

Eurorühm vastutab ka **euroala tippkohtumiste** ettevalmistamise ja nende järelmeetmete eest.

Kohtumised
----------

Eurorühm kohtub tavaliselt **kord kuus** majandus- ja rahandusküsimuste nõukogu istungile eelneval päeval. Eurorühma kohtumistel osalevad ka majandus- ja rahandusküsimuste ning maksunduse ja tolli volinik ning Euroopa Keskpanga president.

Euroala riikide rahandusministrite esimene mitteametlik kohtumine toimus 4. juunil 1998. aastal Senningeni lossis Luksemburgis.

Viited
------

1. ↑  Eurorühmast Euroopa Liidu Nõukogu veebisaidil
Edrisa Lubega (2017)
**Edrisa Lubega** (sündinud 17. aprillil 1998 Kaseses) on Uganda jalgpallur, kes mängib ründajana Portugali esiliiga klubis Estrela da Amadora.

Ta alustas klubikarjääri Uganda klubis Proline. Aastatel 2017–2019 mängis ta Austria esiliiga klubides Floridsdorfer ja Ried.

2019. aasta detsembris liitus ta Eesti Meistriliiga klubiga Paide Linnameeskond. Meistriliigas tegi ta debüüdi 19. mail 2020 mängus Viljandi JK Tuleviku vastu, lüües selles mängus ka värava. 2020. aasta hooajal oli Lubega Meistriliigas 14 väravaga paremuselt teine väravakütt.

2021. aasta veebruaris läks ta Paide Linnameeskonnast laenule Tšehhi kõrgliiga klubisse 1. FK Příbram. Üheksa liigamänguga lõi ta Tšehhi kõrgliigas kaks väravat. 2021. aasta juulis läks ta üheks hooajaks laenule Estrela da Amadorasse.

Uganda jalgpallikoondises tegi Lubega debüüdi 4. jaanuaril 2017 sõprusmängus Tuneesia vastu.

Viited
------

1. ↑  Edrisa Lubega. transfermarkt.com. Vaadatud 5.3.2021
2. ↑  "Torres Eestisse! Paide täiendas ridu Uganda koondise vahva hüüdnimega ründajaga". soccernet.ee. Vaadatud 29.2.2020
3. ↑  "Luup peale | Tulevik keetis eelmise hooaja komeedist Paidest mulgi putru!". soccernet.ee. Vaadatud 19.5.2020
4. ↑   (vaadatud 26.1.2022)
5. ↑   (vaadatud 26.1.2022)

Välislingid
-----------

* Edrisa Lubega profiil Paide Linnameeskonna kodulehel
**Edmundo Alves de Souza Neto** (enam tuntud lihtsalt nime all **Edmundo**; sündinud 2. aprillil 1971 Niteróis) on Brasiilia endine jalgpallur, ründaja.

Klubikarjääri alustas ta Vasco da Gamas, kus mängis aastate 1991–1992. Aastal 1992 tuli ta klubi meeskonna koosseisus Rio de Janeiro osariigi meistrivõistluste Campeonato Carioca võitjaks. Seejärel mängis ta aastatel 1993–1995 Palmeirase eest, millega tuli kahel korral Brasiilia meistriks (1993, 1994), kahel korral São Paulo osariigi meistrivõistluste Campeonato Paulista võitjaks (1993, 1994) ning korra kahe osariigi vaheliste meistrivõistluste Torneio Rio – São Paulo võitjaks. 1993. aastal valiti ta Brasiilia kõrgliiga hooaja sümboolsesse koosseisu.

Aastatel 1996–1997 naasis ta Vasco da Gamasse. 1997. aasta hooaeg kujunes Edmundo karjääri kõige edukamaks, kui ta tuli klubiga Brasiilia meistriks ning valiti Brasiilia kõrgliiga hooaja parimaks mängijaks ja liiga sümboolsesse koosseisu. Lisaks oli ta 29 väravaga liiga suurim väravakütt.

Aastatel 1999–2001 mängis ta taas Vasco da Gama eest. 2000. aastal saavutas ta klubiga klubide maailma karikavõistlustel teise koha, kui finaalis kaotati penaltiseerias teisele Brasiilia klubile, Corinthiansele, sh oli Edmundo üks kahest Vasco da Gama mängijast, kes penaltiseerias eksis. Ta lõi turniiril kaks väravat ja võitis Hõbepalli auhinna.

Neljandat ja viimast korda esindas ta Vasco da Gamat 2008. aasta hooajal, mil ta aitas viia klubi Brasiilia karikavõistluste Copa do Brasil poolfinaali.

2008. aasta hooaeg jäi tema karjääri viimaseks.

Ta kuulus Brasiilia koondisse 1993. 1995. ja 1997. aasta Copa Américal, mil tuldi viiendat korda Lõuna-Ameerika meistriks, 1995. aasta Umbro Cupi, 1997. aasta Tournoi de France'il, 1998. aasta CONCACAF Gold Cupil ning 1998. aasta maailmameistrivõistlustel, mil saadi teine koht.

Koondisekarjäär
---------------

Brasiilia jalgpallikoondises mängis ta aastatel 1992–2000 37 mängu ja lõi 10 väravat.

| Brasiilia jalgpallikoondis |
| --- |
| Aasta | Mänge | Väravaid |
| 1992 | 4 | 1 |
| 1993 | 5 | 1 |
| 1994 | 0 | 0 |
| 1995 | 12 | 5 |
| 1996 | 1 | 0 |
| 1997 | 5 | 2 |
| 1998 | 8 | 1 |
| 1999 | 0 | 0 |
| 2000 | 2 | 0 |
| Kokku | 37 | 10 |

Välislingid
-----------

* Edmundo Alves de Souza Neto saidil National Football Teams
**Aleksander Monakov-Rogozkin** (sündinud 15. juunil 1945 Tallinnas) on Eesti matemaatik ja õppejõud.

1963. aastal lõpetas ta Tallinna 23. Keskkooli. 1968. aastal lõpetas Leningradi Riikliku Ülikooli matemaatika-mehaanikateaduskonna, aastatel 1970–1973 oli samas ülikoolis aspirantuuris. 1975. aastal kaitses ta füüsika-matemaatikateaduste kandidaadi kraadi väitekirjaga "Liftinguteooriast mõõtuvate funktsioonide ruumides".

1968. aastast töötas ta Tallinna Pedagoogilises Instituudis, algul õpetajana, seejärel vanemõpetajana, 1976. aastast dotsendina. Aastatel 1991–1992 oli ta Tallinna Pedagoogilise Instituudi matemaatika-füüsikateaduskonna prodekaan, 1992–1994 sama teaduskonna dekaan. Aastatel 1995–1998 oli ta Tallinna Pedagoogikaülikooli akadeemiline prorektor. 1998. aastast matemaatikaosakonna dotsent, aastatel 2003–2004 matemaatika didaktika õppetooli hoidja. Käesoleval ajal on ta Tallinna Ülikooli digitehnoloogiate instituudi emeriitdotsent.

Ta on õpetanud peamiselt matemaatilise analüüsi kursusi. Ta on kirjutanud kõrgkooli matemaatika õpikuid ning tõlkinud eestikeelseid matemaatikaõpikuid ja töövihikuid vene keelde.

Tunnustus
---------

* 2002 Gerhard Rägo nimeline mälestusmedal

Viited
------

1. ↑  Tiiu Kaljas (2006). Aleksander Monakov 60. Eesti Matemaatika Seltsi aastaraamat 2005
2. ↑  "Tallinna Ülikool. Digitehnoloogiate Instituut. Kontaktid". Originaali arhiivikoopia seisuga 10. juuli 2016. Vaadatud 3. novembril 2016.

Raamatud
--------

* Rein-Karl Loide, Aleksandr Monakov-Rogozkin. Hulgateooria ja loogika elemente. Tallinn: E. Vilde nimeline Tallinna Pedagoogiline Instituut, 1978
* Aleksandr Monakov-Rogozkin, Peeter Normak, Aleksandr Levin. Hulgateooria ja loogika elemente: põhimõisted ja ülesanded. Tallinn: E. Vilde nimeline Tallinna Pedagoogiline Instituut, 1986
* Aleksander Monakov, Anne Tali. Reaalmuutuja funktsioonide teooria: võimsus, mõõt ja integraal. Tallinn: E. Vilde nimeline Tallinna Pedagoogiline Instituut, 1991
* Aleksander Monakov. Ühe muutuja funktsiooni piirväärtus. Tallinn: Tallinna Pedagoogikaülikool, 1992
Edmund Raudkülg
**Edmund II** ehk **Edmund Raudkülg** (*Edmund Ironside*, vanainglise keeles *Eadmund*; umbes 988 või 993 – 30. november 1016) oli Inglismaa kuningas aastal 1016.

Edmund oli kuningas Ethelred II teine poeg, esimesest abielust Aelfgifuga. Tal oli kolm venda: vanem vend Aethelstan ning nooremad vennad Eadred ja Ecgbert. 996. aastaks oli vendade ema Aelfgifu surnud ja 1002 abiellus Ethelred II Normandia Emmaga (Inglismaal anglosaksi nimega AElfgifu), Normandia hertsogi Richard II Hea õega. Normandia Emma poolt oli tal 2 poolvenda Alfred ja Edward (hilisem Inglismaa kuningas (1042–1066) Edward Usutunnistaja).

1014. aastal sai Edmund II vanema venna Aethelstani surma järel Inglismaa troonipärijaks. 1015. aastal, kui Ethelred oli just end taas kindlustanud Inglismaa troonil, alustas Edmund tema vastu mässu sooviga troon kohe enda kätte saada. Ethelred oli lasknud hukata oma kaks nõunikku (ministrit), vennad Sigeferthi ja Morcari, konfiskeerinud nende varanduse ning saatnud nende abikaasad Malmesbury kloostrisse. Edmund vabastas Sigeferthi lese Ealdgythi (Edithi) kloostrist ja abiellus temaga. Niimoodi võitis ta Sigeferthi ja Morcari pooldajate toetuse. Ethelred suutis poja mässu suurte raskustega maha suruda, ent samal ajal tungis maale taanlaste troonipretendent Knud Suur. Nüüd sõlmisid isa ja poeg liidu ning suutsid mõnda aega taanlastele vastupanu osutada.

Kuid 1016. aasta aprillis Ethelred suri ning Edmund sai sõjas taanlastelt mitu korda lüüa. Ta suutis end siiski kindlustada Wessexis ning Londoni piiramisrõngast vabastada. Ent 18. oktoobril kaotas Edmund otsustavalt Assanduni lahingus. Seejärel sõlmisid Knud ja Edmund rahu, millega Edmundile jäi Wessex, Knudile aga kõik alad Thamesi jõest põhja pool (Northumbria, Mercia, Danelaw alad, East Anglia ja Essex). Samuti lepiti kokku, et ühe valitseja surma korral pärib teine kõik tema valdused. 

Edmund suri juba poolteist kuud hiljem, 30. novembril 1016. On oletatud, et Knud laskis ta mõrvata, kuid kindlaid tõendeid selle kohta pole. Nii sai Knud Suurest kogu Inglismaa kuningas.

Edmundil ja tema abikaasal Ealdgythil oli kaks poega, kes pärast isa surma pagendati (koos Ealdgythiga, juhul kui ta sel ajal veel elus oli). Üks neist, Edmund, suri noorelt, teine, Edward, naasis 1057 Inglismaale, et saada selle kuningaks, kuid suri (võib-olla tapeti) paar päeva pärast Inglismaale jõudmist. Edwardi kaudu kestab Edmund II sugu tänapäevani ja kõik Inglismaa monarhid alates Matildast on tema järeltulijad.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Edmund II** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Ethelred II** | **Inglismaa kuningas**1016 | Järgnev**Knud Suur** |
Vassili Surikovi maal "Vaskratsanik". Taustal Iisaku katedraal
**Vaskratsanik** (vene keeles Медный всадник *Mednõi vsadnik*) on Peeter I mälestusmärk Peterburis Senati väljakul. Selle pidulik avamine toimus 7. (18.) augustil 1782. 

Ratsamonument on valmistatud pronksist ja graniidist. Monumendi valmistas Prantsuse skulptor Étienne Maurice Falconet Venemaa keisrinna Katariina II tellimusel. Vaskratsaniku nimi kinnistus kujule tänu Aleksandr Puškini poeemile "Vaskratsanik". 

Skulptuur kujutab Peeter I-st istumas kangelasena hobusel, parem käsi välja sirutatud Neeva jõe suunas. Skulptor on tabanud dramaatilise hetke, mil keisri hobune on tõusnud kalju serval tagajalgadele. Hobune tallab jalge alla madu, kelles on nähtud Peeter Suure ja tema reformide vaenlasi. 

Kuju on umbes 6 meetrit kõrge, pjedestaal 7 meetrit. Ratsamonumendil on kiri ladina keeles: *Petro Primo Catharina Secunda MDCCLXXXII* ja vene keeles: *Петру перъвому Екатерина вторая лѣта 1782* ('Katariina II Peeter I-le 1782').

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Vaskratsanik** |