recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Markus Lauridsen 2015. aastal AIK IF-i meeskonnas
**Markus Holton Lauridsen** (sündinud 28. veebruaril 1991 Gentoftes) on Taani jäähokimängija, kes mängib kaitsjana Rootsi kõrgliiga klubis Malmö Redhawks.

Aastatel 2010–2012 mängis ta United States Hockey League'i klubis Green Bay Gamblers. Hooaja 2012–13 esimeses pooles mängis ta Central Hockey League'i klubis Denver Cutthroats. Seejärel liitus ta American Hockey League'i klubiga Lake Erie Monsters, kus mängis kuni hooaja 2014–15 lõpuni.

Hooajal 2015–16 mängis Lauridsen Rootsi esiliiga klubis AIK IF, hooajal 2016–17 Rootsi kõrgliiga klubis Leksands IF ja hooajal 2017–18 Saksamaa kõrgliiga klubis EHC München. 2018. aastal tuli ta Müncheniga Saksamaa meistriks. Aastatel 2018–2020 mängis ta Rootsi kõrgliigas kaks hooaega HV71 ridades. Seejärel liitus ta Redhawskiga.

Taani jäähokikoondise koosseisus osales Lauridsen jäähoki maailmameistrivõistlustel esimest korda 2013. aastal.

Tema vanem vend Oliver Lauridsen on samuti jäähokimängija.

Välislingid
-----------

* Markus Lauridsen hockeydb.com lehel
Narva kindlus koos bastionide asukohtadega tänapäevasel Narva kaardil. 7 – Fama bastioni asukoht
**Fama bastion** (*Fama* tähendab ladina keeles kuulsust) oli Narva kindlustuse täiendamisel Rootsi riigitegelase ja sõjaväeinseneri Erik Dahlbergi projekti järgi 1690. aastal ehitatud bastion. See oli siseruumidega hoov, kus asusid töökojad, sepapajad, hobusetallid, heinaküünid ja vanglaruumid. Bastion lammutati kaubatee ehitamiseks Euroopasse ja seepärast on see ainuke Dahlbergi kavandatud Narva bastion, mis pole säilinud.

Fama bastioni kohale on ehitatud Narva Haigla Polikliinik ja hotell King.

Fama bastioni järgi on nime saanud Fama tänav ja põik ning kaubanduskeskus Fama aadressil Tallinna maantee 19C.

Vaata ka
--------

* Narva bastionid

Viited
------

1. ↑  Fama Keskus станет самым большим в Ида-Вирумаа торговым центром seti.ee, 22.07.2007
2. ↑  Fama keskusest
3. ↑  Üldine informatsioon Narva bastionidest

Välislingid
-----------

* Narva bastionid
*"Panamericana" suunab siia. Filmi kohta vaata artiklit Panamericana (film).*
*Mitte segi ajada CANAMEX-i koridoriga.*
Panameerika maantee
**Panameerika maantee** (inglise keeles *Pan-American Highway*, prantsuse keeles *(Auto)route panaméricaine/transaméricaine*, portugali keeles *Rodovia/Auto-estrada Pan-americana*, hispaania keeles *Autopista/Carretera/Ruta Panamericana*) on läbi Ameerika kulgevate teede võrgustik, mille kogupikkus on ligi 30 000 kilomeetrit. Kui välja arvata u 106 km pikkune vihmametsadega kaetud ala Panama kagu- ja Colombia loodeosas (Dariéni lünk), ühendab Panameerika autotee omavahel peaaegu kõik Ameerika Vaikse ookeani äärsed riigid. Tee on kantud "Guinnessi rekordite raamatusse" kui pikim sõidetav tee. Dariéni lünga tõttu siiski Kesk-Ameerikast Lõuna-Ameerikasse sõita võimalik ei ole. Ainus võimalus kahe maailmajao vahel maad mööda liikuda on keeruline ja ohtlik matkarada Panama ja Colombia vahel. Raja läbimine võtab vähemalt neli päeva ning see asub ühes maailma sajuseimas piirkonnas.

Panameerika tee kulgeb läbi mitmete kliimavöötmete ja maastikutüüpide: vihmametsadest kõrbete ja tundrateni. Mõned lõigud on läbitavad vaid kuival aastaajal ja paljudes piirkondades on sõitmine ohtlik. Maantee põhjapoolseim koht on Prudhoe Bay Alaskal Ameerika Ühendriikides ning lõunapoolseim koht Lõuna-Ameerika lõunatipp. Panameerika tee lõunapoolseima koha tiitlile on pretendeerinud nii Tšiili linnad Puerto Montt ja Quellón kui Argentina linn Ushuaia.

Dariéni lüngast põhjas ja läänes läbi Kesk-Ameerika ja Mehhiko kulgevaid osi nimetatakse ka Interameerika maanteeks. Seal jaguneb maantee mitmeks väiksemaks teeks, mis kõik jõuavad Ameerika Ühendriikide-Mehhiko piiri juurde.

Vaata ka
--------

* CANAMEX-i koridor
* Araabia Mashreqi rahvusvaheline teedevõrk
* Aasia maanteevõrk
* Rahvusvaheline E-teede võrk
* Transaafrika maanteevõrk
* Trans-Siberi maantee

Viited
------

1. ↑  "A Gap in the Andes: Image of the Day". *earthobservatory.nasa.gov* (inglise). 2. aprill 2015. Vaadatud 22. jaanuaril 2017.

Kirjandus
---------

* Rutkow, Eric (2019). *The Longest Line on the Map: The United States, the Pan-American Highway, and the Quest to Link the Americas*. Scribner. ISBN 9781501103926.
**Otto Koloman Wagner** (13. juuli 1841 – 11. aprill 1918) oli Austria arhitekt, mööblidisainer ja linnaplaneerija. Ta oli 1897. aastal asutatud Viini Setsessiooni arhitektuuriliikumise ja laiema juugendstiili liikumise juhtiv liige. Paljud tema projekteeritud hooned asuvad tema sünnilinnas Viinis, mis illustreerivad arhitektuuri kiiret arengut sellel perioodil (*La Belle Époque*). Tema varased tööd olid inspireeritud klassitsistlikust arhitektuurist. 1890. aastate keskpaigaks oli ta juba projekteerinud mitu hoonet, mida hakati nimetama setsessioonstiilis. Alates 1898. aastast muutus tema stiil Viini metroojaamade kujundamisel lilleliseks ja juugendlikuks, mida omakorda dekoreeris Koloman Moser. Tema hilisemad tööd, 1906. aastast kuni surmani 1918. aastal, olid geomeetriliste vormidega ja minimaalsete ornamentidega, mis väljendasid selgelt nende funktsiooni. Neid töid peetakse kaasaegse arhitektuuri eelkäijateks.

Vaata ka
--------

* Ankerhaus

Välislingid
-----------

 Otto Wagner – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
**Tuhkvitsa oja** (ka *Obinitsa oja*) on oja  Setomaa vallas, suubub Piusa jõkke.
Tuhkvitsa oja saab alguse Ojaotsa allikatest. Oja voolab oma kogu pikkuses ainult Setomaa vallas ja läbib Obinitsa paisjärve.

Oja ääres asuvad Tepia, Serga, Tobrova, Lepä ja Obinitsa külad. Tuhkvitsa ojal on asunud 8 vesiveskit: Serga, Tepia, Lepa, Tobrova, Porga, Kruuse, Sonne ja Ala-Tsumba. Ainult Serga veskil oli jõuallikaks altlöödav vesiratas, kõigil teistel vesiveskitel olid pealtlöödavad vesirattad. Praeguseks on kõik vesiveskid hävinenud. Oja alguses on kaldad madalad ja kallastel põllumaad, niidud, alates Kruuse veskist moodustub sügav ürgorg ja oja kallastel kasvab valdavalt lepavõsa. Varem olid ojakaldal heina ja karjamaad ja võsa polnud. Tepia küla juures on oja kaldal Tepia ohvriallikas, mis väidetakse olevat raviomadustega püha allikas.

Vaata ka
--------

* Piusa jõe ürgoru maastikukaitseala
* Tepia ohvriallikas

Viited
------

1. ↑  Rannaste, Voldemar *Meremäe minu elukoht*, Käsikiri, 2013.

Välislingid
-----------

* Tuhkvitsa oja keskkonnaportaalis
**Pan-Euroopa liikumine** oli 1920. aastatel Richard Nikolaus von Coudenhove-Kalergi eestvedamisel alguse saanud liikumine, mille eesmärk oli saavutada üleüldine Euroopa riikide vaheline rahulik koostöö.

Coudenhove-Kalergi avaldas 1923. aastal raamatu "Paneuroopa Liit", mis ilmus 1929. aastal ka eesti keeles Karl Robert Pusta eessõnaga. 1923 oli ka Paneuroopa Liidu asutamisaasta. Liit asutati Viinis, 1926. aastal toimus seal ka esimene Paneuroopa kongress üle 2000 osalisega.

Eestis oli liikumise eestvedajaks Pusta, kes 1926. aastal tegi ebaõnnestunud katse asutada Paneuroopa Eesti Ühing. Ühingu asutamiseni jõuti alles 1929. aastal ja selle esimeheks sai Ants Piip.

Viited
------

1. 1 2 3  Pan-Euroopa liikumine ja Eesti
2. ↑  Richard Nikolaus von Coudenhove-Kalergi. Paneuroopa Liit Tallinn, 1929.

Kirjandus
---------

* Richard Nikolaus von Coudenhove-Kalergi. *Pan-Europa*. Viin, 1923. (eesti keeles "Paneuroopa Liit", 1929)
* Richard Nikolaus von Coudenhove-Kalergi. *Totaler Staat – Totaler Mensch*. Glarus, 1937. (eesti keeles "Totaalne riik – totaalne inimene; Paneuroopast", 2016)

Välislingid
-----------

* Pan-Euroopa ametlik koduleht
Aleksandras Stulginskis
**Aleksandras Stulginskis** (26. veebruar 1885 Kutaliai (tänapäeval Šilalė rajoon) – 22. september 1969 Kaunas) oli Leedu poliitik, Leedu president 1922. aasta detsembrist kuni 1926. aasta juunini.

1904. aastal lõpetas Aleksandras Stulginskis Liepājas gümnaasiumi. 1908. aastal lõpetas ta Kaunases vaimuliku seminari ja õppis seejärel ühe aasta Innsbrucki Ülikoolis teoloogiat. Kuid Stulginskis ei andnud vaimuliku ametivannet, vaid asus õppima Halle Põllumajandusülikoolis, mille lõpetas 1913. aastal. Leedusse tagasipöördumise järel töötas ta Alytuses agronoomina. Esimese maailmasõja puhkemise järel asus Stulgiskis elama Vilniusse, kus töötas Leedu Abiorganisatsioonis ja samaaegselt töötas gümnaasiumis õpetajana. 1917. aasta 18.–22. septembrini võttis ta Vilniuses osa Leedu Nõukogu (millest hiljem sai Leedu Riiginõukogu) tööst. 16. veebruaril 1918 oli ta üks Leedu iseseisvusdeklaratsioonile allakirjutanutest.

26. detsembrist 1918 kuni 12. märtsini 1919 oli ta portfellita minister Leedu valitsuses. 1919. aasta 12. märtsist kuni 12. aprillini oli ta asepeaminister, siseasjade, toitlustuse ja avalike tööde minister. 1919. aasta 12. aprillist kuni 7. oktoobrini oli Stulginskis põllumajanduse ja riigivarade minister.

1920. aasta mais valiti Aleksandras Stulginskis Leedu Asutava Kogu esimeheks. Sellel ametikohal olles sai ta 19. juunil 1920 Leedu presidendi kohusetäitjaks, kes ta oli kuni 21. detsembrini 1922, mil ta valiti Leedu presidendiks. Ta oli Leedu president kuni 7. juunini 1926.

17. detsembrist 1926 kuni 1927. aasta aprillini oli ta Leedu Seimi esimees. Seejärel lahkus ta poliitikast ja töötas põllumajanduse alal. 13. juunil 1941 vahistasid Nõukogude võimuesindajad Stulginskise ja ta saadeti Siberisse vangilaagrisse. 1952. aastal mõisteti talle 25 aastat vabaduskaotust. 1954. aastal vabastati ta vangistusest ja 1956. aastal lubati tal Leedusse tagasi pöörduda.

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 4. märts 2016. Vaadatud 24. veebruaril 2016.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
2. ↑
3. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 5. august 2019. Vaadatud 24. veebruaril 2016.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
4. ↑
5. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 5. märts 2016. Vaadatud 24. veebruaril 2016.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
**Tuhkvalgus** on planeedi kaaslase (näiteks Kuu) tähest (näiteks Päikesest) otseselt valgustamata pinna helendumine, mida põhjustab planeedilt (näiteks Maalt) peegeldunud valgus.

Kuusirp ja tuhkvalgus
Palja silmaga on see nähtav Kuu pealt ja seetõttu seostame seda ennekõike Maa planeedi kaaslasega, kuid sama nähtus esineb ka teiste planeetide kaaslastel.

Kui kuusirp on kitsas, siis võib Kuu valgustamata osal märgata nõrka helendust ehk tuhkvalgust – selle põhjuseks on Maalt Kuule peegeldunud valgus. Nähtus sarnaneb kuuvalgetele öödele Maal: tuhkvalguse korral on Kuul "maavalge öö", kuna Maa on Kuust suurem ja parem peegeldaja, siis on Kuul "maavalgel ööl" märksa valgem kui kuuvalgel ööl Maal. Tuhkvalgusega osa näib olevat väiksema läbimõõduga kui sirp – see tuleneb nägemise iseärasusest: tugevamini valgustatud ese näib suuremana sama suurest, kuid nõrgemini valgustatud esemest.

Viited
------

1. ↑  "Tuhkvalgus". *Eesti Entsüklopeedia*. Vaadatud 4.3.2022.
2. ↑  "Kosmoloogia - Maa ja Kuu: kuu". Vaadatud 4.3.2022.
Jules Joseph Lefebvre, "La cigale". Õli lõuendil, 1872
"Valge ja must", Félix Valotton, 1913
**Akt** on alasti inimkeha kujutis kujutavas kunstis. 

Akt võib olla maal (aktimaal), joonistus, foto (aktifoto) või skulptuur.

Aktifoto
--------

 *Pikemalt artiklis Aktifoto*
Aktifoto, millel pildistatav isik on äratuntav, on aktiportree[*viide?*]. Kunstilisel aktifotol pole pildistatava nägu ja selle ilme alati peateema ning vahel polegi nägu nähtav, sest olulisem on pildistada ja edastada vaatajale kehavorme[*viide?*]. 

Aktifoto erineb erootilisest fotost, sest siin pole seksuaalsuse väljendamine ja edastamine oluline[*viide?*].

Nii aktifoto kui ka aktimaal on tavaliselt tervikteos, millel jälgitakse kogu pildi kompositsiooni, kuid peatemaatika on inimene, tema mõtte- ja tundemaailm.[*viide?*]

Kehavormide paremaks edastamiseks kasutatakse pildistamisel valgust, varju (valgus-varju) ja vahel ka mustvalget gradatsiooni. Samal eesmärgil vahel keha õlitatakse või tehakse märjaks.

Augusto De Luca, "Nudes"‬. Foto, 1980
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib neemest; poolsaare kohta vaata artiklit Nordkinni poolsaar* |

---

Kinnarodden 
**Nordkinn** ehk **Kinnarodden** on neem Norras Troms og Finnmargi maakonnas Lebesby ja Gamviki valla piiril (või Lebesby vallas) Nordkinni poolsaarel Barentsi mere ääres.

Neemel on 240 m kõrgune järsu kaldaga merre laskuv mägi.

Nordkinn on Norra ja Euroopa mandriosa põhjapoolseim punkt. Äärmuspunkti koordinaadid on 71° 8' 2,4780" N, 27° 39' 13,6274" E. See on Magerøya saarel asuvast Knivskjelloddenist ja Nordkapist paar minutit (Nordkapist 2'19", mis vastab umbes 4,3 kilomeetrile) lõuna pool. Kinnarordden on põhjapoolusest 2106,6 km kaugusel (6 km võrra kaugemal kui Nordkapp).

Kaugus Norra mandri lõunapoolseima punkti Lindesnesini on 1752 km.

Ligipääs
--------

Erinevalt Nordkapist on Nordkinn küllaltki üksildane koht, kus puudub turistide tung ja vastav infrastruktuur. Viimasel ajal on huvi piirkonna vastu hakanud kasvama. Kinnaroddenile pääseb Mehamni kalurikülast mööda 23–24 km pikkust jalgrada. Matk võtab kummaski suunas aega 6–8 tundi, seega võtab matk neemele aega kaks päeva. Suvel korraldatakse Mehamnist ka paadimatku Nordkinnile. Neemest möödub lähedalt ka laevaliin Hurtigruten.

Jalgrada avati suvel 2004, et turiste ligi meelitada. Avamistseremoonial 31. augustil 2004 osalesid kroonprints Haakon ja kroonprintsess Mette-Marit. Rada algab kiviportaalist Mehamni lennujaamas. Rada on tähistatud kividega, mis on üksteisest 200–1600 m kaugusel.

Kuni 1989. aastani pääses Mehamni ainult meritsi või lennukiga, sest kohalik tee nr 894, mis ühendab Gamviki teiste Nordkinni poolsaare asulatega, ei olnud ülejäänud Norraga ühenduses. Nüüd on see ühenduses maanteega fylkesvei 888.

Vaata ka
--------

* Norra äärmuspunktid

Viited
------

1. ↑  "Statistika aastaraamat 2008". Originaali arhiivikoopia seisuga 1. jaanuar 2009. Vaadatud 17. aprillil 2009.
2. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 13. mai 2008. Vaadatud 18. aprillil 2009.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
3. ↑  Store Norske Leksikon
4. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 13. mai 2008. Vaadatud 18. aprillil 2009.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
5. ↑  Kinnarodden Gamviki valla lehel
Pan Ami logo
**Pan Am** (aastatel 1950–1991 *Pan American World Airways*, 1927–1950 *Pan American Airways*) oli Ameerika lennufirma, mis tegutses aastatel 1927—1991. Pan Am oli suurim lennufirma maailmas ning lendas Põhja- ja Lõuna-Ameerikas, Kariibi mere saartel, Euroopas, Aasias, Aafrikas ning Lähis-Idas. Alates aastast 1986 tekkisid firmal finantsraskused. Firma hakkas sihtkohti ja liine vähendama, kuni 4. detsembril 1991 lõpetati tegevus.

Ajalugu
-------

Boing 314 Yankee Clipper
Boeing 707
Esimese maailmasõja lendur Juan Terry Trippe registreeris firma korporatsioonina aastal 1927. Trippe kindlustas lepingu, et vedada lennukiga posti Key Westi ja Havanna vahel. Esimene reisilend toimus aasta hiljem samade linnade vahel. 1929. aasta lõpuks oli Pan Amil 19 000 kilomeetrine marsruut USA, Kuuba, Haiti, Dominikaani Vabariigi, Puerto Rico, Mehhiko, Belize, Panama ja Colombia vahel. Pan Ami esimene lend üle Vaikse ookeani toimus aastal 1936, kui lennuk lendas San Franciscost Manilasse. Lennuk oli Martin M-130 nimega China Clipper ja toimetas lennuga kohale üle 110 000 postipaki.
Esimene reisilend üle Atlandi ookeani toimus 1939. aastal New Yorgist Lissaboni. Lennuk oli Boeing 314 Clipper nimega Yankee Clipper. Lend kestis 17 tundi ja 32 minutit ning pardal oli 21 inimest.

Reaktiivajastu
--------------

Kuigi reaktiivmootoriga lennukeid oli juba varem ehitatud, oli esimeseks edukaks lennukiks Boeing 707. See aitas nii Pan Amil kui Boeingul tõusta oma valdkonna edukaimateks firmadeks. Pan Am tellis 1950. aastal 20 uut Boeingu lennukit. Pan Ami esimene reaktiivmootoriga lend toimus 26. oktoobril 1958. aastal, kui lennuk nimega Clipper America lendas 111 reisijaga New Yorgist Pariisi.

Laia kerega õhusõidukid
-----------------------

Aastal 1966 oli Pan Am esimene lennufirma, kes võttis kasutusele tänapäeval populaarseks saanud Boeing 747. Pan Am ostis 25 lennukit 525 miljoni dollari eest. Aastal 1970 vedas Pan Am 747-ga 11 miljonit reisijat 32 miljardil kilomeetril. Peale seda aastat toimus lennunduses revolutsioon ja üle maailma võeti kasutusele laia kerega õhusõidukid.

Boeing 747

Lõppaastad
----------

Pan Ami rahalised raskused hakkasid juba aastal 1980. Firmal olid kõrged ülalpidamiskulud, juhtus mitu lennuõnnetust ja maailmaturul oli kõrge kütuse hind. Firma ei suutnud sellest taastuda. Aastal 1986 müüdi paljud marsruudid United Airlinesile lootuses taastada majanduslik kahju, kuid peale mitut õnnetust ning maailmamajanduse seisu ei suutnud Pan Am oma varasid taastada ning pankrot kuulutati välja 1991 jaanuaris.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Encyclopaedia Britannica, 2018
2. ↑  Ghosts of Baltimore, 2013,
3. ↑  The Pan Am Historical Foundation, n.d,
4. ↑  Boeing, 2008,
5. ↑  The Pan Am Historical Foundation, n.d,
6. ↑  The Pan Am Historical Foundation, n.d,
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel on kirjandusteosest; telesarjast vaata artiklit Tuhat ja üks ööd (telesari); Shanoni albumi kohta vaata artiklit Tuhat ja üks ööd (Shanon)* |

---

**"Tuhat ja üks ööd"** (araabia keeles كتاب ألف ليلة وليلة‎ *Kitāb alf laylah wa-laylah*) on Lähis-Ida ja Lõuna-Aasia muinasjuttude kogumik, mis koostati araabia keeles islami kuldajastul. Raamjutustuses räägib jutuvestja Šeherezade naistes pettunud valitsejale igal ööl ühe loo, et too jutukuulamise põnevusest lükkaks edasi oma otsuse Šeherezade tappa.

Muinasjutukogu kujunes sajandite vältel paljude kirjameeste, tõlkijate ning õpetlaste kogumistöö viljana Lääne-, Kesk- ja Lõuna-Aasias ning Põhja-Aafrikas. Lood ise pärinevad muinas- ja keskaegsest Araabia, Pärsia, India, Türgi, Egiptuse ja Mesopotaamia rahvaluulest ning kirjandusest. Suur osa neist olid algselt Kalifaadi-aegsed rahvajutud; teised, sealhulgas raamjutustus, pärinevad tõenäoliselt pärsiakeelsest teosest "Hazār Afsān" (هزار افسان, 'tuhat juttu'), mis omakorda toetus osalt India elementidele.

Kõigile "Tuhande ja ühe öö" väljaannetele on ühine algne raamjutustus valitsejast Šahryārist (pärsia keeles شهريار, 'kuningas' või 'valitseja') ning tema naisest Šeherezadest (pärsia شهرزاد, võib tähendada 'õilsat päritolu') ning selle põimumine lugudesse endisse. Lood saavad alguse põhijutustusest. Mõned neist on eraldiseisva alguse ja lõpuga, teised aga on paigutatud kolmandate sisse. Mõnes väljaandes on vaid mõnesaja öö lood, samas kui teistes on öid 1001 või isegi rohkem.

Mõned "Tuhande ja ühe öö" lood, eriti "Aladdini imelamp", "Ali-Baba ja nelikümmend röövlit" ning "Sinbad Meresõitja seitse retke" on küll tõenäoliselt algupäralt Lähis-Ida muinaslood, kuid ei pärine kogumiku araabiakeelseist versioonidest, vaid Antoine Gallandilt ja teistelt Euroopa tõlkijatelt.

"Tuhat ja üks ööd" on tähelepanuväärne ka araabia versioonile ainuomase leidliku ja rikkaliku luule poolest, mida kõnede, laulude, itkude, hümnide, ülistuste, palvete, mõistatuste jms vormis esitavad Šeherezade ja tema tegelased. Mõni seesugune poeetiline element on vaid reapikkune, samas kui teised sisaldavad kümneid ridu.

Lugude sagedased tegelased on kaliif Hārūn ar-Rashīd ning tema saatja, õukonnapoeet Abū Nuwās.

Kogumiku muinasjuttudel on olnud laialdane mõju nii maailma kirjandusele kui ka kujutavale ja filmikunstile. Üks varasemaid "Tuhandest ja ühe ööst" mõjutatud teoseid Euroopas on Giovanni Boccaccio "Dekameron". Mitmed muinaslood on tehtud multifilmiks Disney filmistuudios.

Punase mere äärses Egiptuse kuurordis Al-Ghardaqah's on idamaise Disneylandi vaimus ehitatud "Tuhande ja ühe öö" loss.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Tuhat ja üks ööd** |
**Nordkinni poolsaar** (norra keeles *Nordkinnhalvøya* (varem *Nordkynhalvøya*, põhjasaami keeles *Čorgašnjárga*) on poolsaar Norra põhjaosas Finnmargi maakonnas Barentsi mere ääres. Poolsaart piirab idast 
Tanafjorden ja läänest Laksefjorden. Mandri ülejäänud osaga ühendab seda maakitsus Hopseidet.

Poolsaare põhjaotsas on Norra ja Euroopa mandriosa põhjapoolseim punkt Nordkinn ehk Kinnarodden.

Nimi
----

Nimi tuleb sõnast *nord* ('põhjakaar') ja vanapõhja sõnast *kinn* ('järsk mäenõlv').

Loodus
------

Rannad on kõrged.

Poolsaare kõrgeim punkt on Storvarden Sandfjelletil (486 m). 

Poolsaarel on palju järvi. Taimi on vähe.

Haldus
------

Poolsaar on jagatud Gamviki valla ja Lebesby valla vahel.

Asustus
-------

Tähtsamad asulad Nordkinni poolsaarel on Mehamn, Gamvik ja Kjøllefjord.

Infrastruktuur ja transport
---------------------------

Gamvikist põhja pool on Slettnesi tuletorn, maailma põhjapoolseim mandrituletorn. 

Nordkinni poolsaar on Norra teedevõrguga seotud 1989 avatud maantee *fylkesvei 888* kaudu. Enne seda ei olnud poolsaar autoga ligipääsetav. Üle Laksefjordeni on tasuta praamiühendus Ifjordi kaudu maanteega *riksvei 98*. 

Mehamnis ja Kjøllefjordis on laevaliini Hurtigruten peatused. 

Mehamnis on Mehamni lennujaam, mida teenindab Widerøe.

Viited
------

1. ↑  Store Norske Leksikon
2. ↑  Store Norske Leksikon
3. ↑  Store Norske Leksikon
4. ↑  Store Norske Leksikon

Artiklis on kasutatud norra Vikipeedia artiklit seisuga 28.3.2009.
**Nord** [nor] on departemang Prantsusmaal Hauts-de-France'i piirkonnas. Departemangu kutsutakse ka Prantsuse Flandriaks.

Nord on ainuke Prantsusmaa departemang, kus räägitakse lisaks prantsuse keelele hollandi keelt emakeelena.

2015. aastani kuulus departemang Nord-Pas-de-Calais' piirkonda.

Departemang jaguneb halduslikult järgmiselt:

| Ringkond | Elanike arv(2010) | Pindala(km²) | Valdu |
| --- | --- | --- | --- |
| Avesnes-sur-Helpe | 232 692 | 1407,88 | 151 |
| Cambrai | 161 209 | 890,66 | 116 |
| Douai | 248 609 | 476,81 | 64 |
| Dunkerque | 376 890 | 1608,23 | 111 |
| Lille | 1 207 749 | 879,68 | 124 |
| Valenciennes | 349 621 | 634,88 | 82 |

Vaata ka
--------

* Nordi departemangu haldusüksuste loend

Viited
------

1. ↑  Populations légales 2020

Prantsusmaa departemangud

Ain **·** 
Aisne **·** 
Allier **·** 
Alpes-de-Haute-Provence **·** 
Alpes-Maritimes **·** 
Ardèche **·** 
Ardennes **·** 
Ariège **·** 
Aube **·** 
Aude **·** 
Aveyron **·** 
Bas-Rhin **·** 
Belfort **·** 
Bouches-du-Rhône **·** 
Calvados **·** 
Cantal **·** 
Charente **·** 
Charente-Maritime **·** 
Cher **·** 
Corrèze **·** 
Corse-du-Sud **·** 
Côte-d'Or **·** 
Côtes-d'Armor **·** 
Creuse **·** 
Deux-Sèvres **·** 
Dordogne **·** 
Doubs **·** 
Drôme **·** 
Essonne **·** 
Eure **·** 
Eure-et-Loir **·** 
Finistère **·** 
Gard **·** 
Gers **·** 
Gironde **·** 
Guadeloupe **·** 
Haut-Rhin **·** 
Haute-Corse **·** 
Haute-Garonne **·** 
Haute-Loire **·** 
Haute-Marne **·** 
Haute-Saône **·** 
Haute-Savoie **·** 
Haute-Vienne **·** 
Hautes-Alpes **·** 
Hautes-Pyrénées **·** 
Hauts-de-Seine **·** 
Hérault **·** 
Ille-et-Vilaine **·** 
Indre **·** 
Indre-et-Loire **·** 
Isère **·** 
Jura **·** 
Landes **·** 
Loir-et-Cher **·** 
Loire **·** 
Loire-Atlantique **·** 
Loiret **·** 
Lot **·** 
Lot-et-Garonne **·** 
Lozère **·** 
Maine-et-Loire **·** 
Manche **·** 
Marne **·** 
Martinique **·** 
Mayenne **·** 
Meurthe-et-Moselle **·** 
Meuse **·** 
Morbihan **·** 
Moselle **·** 
Mayotte **·** 
Nièvre **·** 
Nord **·** 
Oise **·** 
Orne **·** 
Pariis **·** 
Pas-de-Calais **·** 
Prantsuse Guajaana **·** 
Puy-de-Dôme **·** 
Pyrénées-Atlantiques **·** 
Pyrénées-Orientales **·** 
Réunion **·** 
Rhône **·** 
Saône-et-Loire **·** 
Sarthe **·** 
Savoia **·** 
Seine-Maritime **·** 
Seine-et-Marne **·** 
Seine-Saint-Denis **·** 
Somme **·** 
Tarn **·** 
Tarn-et-Garonne **·** 
Val-d'Oise **·** 
Val-de-Marne **·** 
Var **·** 
Vaucluse **·** 
Vendée **·** 
Vienne **·** 
Vosges **·** 
Yonne **·** 
Yvelines
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib Pärnu sillast; üldmõiste kohta vaata artiklit Puitsild* |

---

**Puusild** oli ajutine sild Pärnus üle Pärnu jõe teise maailmasõja järgsel perioodil. 

Tarinduselt oli see Howe' sõrestikuga sild, tüüpiline puidust ja terasest kombineeritud sild, mis leidis ulatuslikku kasutamist sõjajärgsel perioodil ajutiste sildade ehitamisel.

23. septembril 1944 õhkisid taganevad Wehrmachti väed Pärnus Suursilla, mis ühendas linna osasid kahel pool Pärnu jõge. Samal päeval jõudsid Punaarmee väeosad Pärnu jõe paremkaldale. Suurem osa vanalinnast ja mõlemad jõekaldad olid varemetes.

25. septembril alustasid linna võimumehed oma kohtadel tööd. Kolme päeva jooksul taastati ühendus vastaskaldaga lodja abil. Esimeseks ehituseks Pärnus pärast sõda oli uus ajutine sild, mis rajati purustatud sillast paarkümmend meetrit allavoolu (umbes sadama värava kohal). 

Eeltöid alustati 5. oktoobril ja seitsme päevaga jõuti valmis ehitada 10 tugisammast. Rajatis ehitati valmis kogu linna elanikkonna osavõtul paari kuuga ja avati liikluseks 5. detsembril 1944. 

Valminud kõrge metallpuitsild oli aastatel 1944–1956 ainus sild üle Pärnu jõe Pärnu linna piires. Sild lammutati pärast seda, kui Suursilla varemetele püstitati uus alaline sild, nüüdne Vanasild.

Vaata ka
--------

* Pärnu sillad
* Järuska sild
* Vaida jalakäijate sild

Viited
------

1. ↑  "Üks ööpäev Narvas". "Heinrich Laul 100". Lk 95
2. 1 2 3  Elsbet Parek. "Pärnu sajandeis". Eesti Raamat: Tallinn, 1971. Lk 61
3. 1 2 3  Feliks Männikov. "Pärnu teise maailmasõja aastatel." Pärnu, 2013. Lk 206–208.
4. 1 2  Silvia Sarv. "Pärnu. Ordulinnast suvepealinnani." Pärnu, 2002. Lk 41.
5. ↑  Jaak Juske. "Lood unustatud Pärnust". Eesti Raamat: Tallinn, 1971. Lk 61

Välislingid
-----------

* Kalev Vilgats. Kesklinna silla laiendus maksaks uue silla raha. Pärnu Postimees 19. september 2013


| * v
* r
Pärnu sillad |
| --- |
| Sillad üle Pärnu jõe | 
Kesklinna sild **·**  Papiniidu sild |
| Sillad üle Sauga jõe | 
Siimu sild **·**  Sauga sild **·**  Sauga vantsild |
| Sillad üle Reiu jõe | 
Sindi-Lodja sild **·**  Reiu raudteesild |
| Ajaloolised sillad | 
Nahksild **·**  Suursild  **·**  Puusild |
| Muud sillad | 
Vallikraavi sild |
**"Heil dir im Siegerkranz"** ("Au sulle võidukroonis") oli 1795–1918 Preisimaa rahvushümn. Saksa keisririigi ajal 1871–1918 kasutati seda keisrile truualamlikkuse näitamiseks, kuid see polnud ametlik riigihümn.

Algsed sõnad kirjutas Henrik Harries 1790. aastal Taani kuningale Christian VII-le, mistõttu Saksamaal tuli neid mugandada. Hümni meloodia on tuletatud Suurbritannia hümnist "God Save the Queen". Välismaiste ja Preisi regionaalsete seoste tõttu ei võitnud see iial populaarsust kogu Saksamaal, jäädes eriti ebapopulaarseks lõunas.

Teine hümni funktsioonides kasutatud laul Saksa keisririigis oli "Die Wacht am Rhein".

Sõnad
-----

**1.**

Heil dir im Siegerkranz,
Herrscher des Vaterlands!
Heil, Kaiser, dir!
||: Fühl in des Thrones Glanz
Die hohe Wonne ganz,
Liebling des Volks zu sein!
Heil Kaiser, dir! :||
**2.**

Nicht Roß, nicht Reisige
Sichern die steile Höh’,
Wo Fürsten steh’n:
||: Liebe des Vaterlands,
Liebe des freien Manns
Gründen den Herrscherthron
Wie Fels im Meer. :||
**3.**

Heilige Flamme, glüh’,
Glüh’ und erlösche nie
Fürs Vaterland!
||: Wir alle stehen dann
Mutig für einen Mann
Kämpfen und bluten gern
Für Thron und Reich! :||
**4.**

Handel und Wissenschaft
Heben mit Mut und Kraft
Ihr Haupt empor!
||: Krieger- und Heldentat
Finden ihr Lorbeerblatt
Treu aufgehoben dort,
An deinem Thron! :||
**5.**

Dauernder stets zu blüh’n
Weh’ unsre Flagge kühn
Auf hoher See!
||: Wie so stolz und hehr
Wirft über Land und Meer
Weithin der deutsche Aar
Flammenden Blick. :||
**6.**

Sei, Kaiser Wilhelm, hier
Lang’ deines Volkes Zier,
Der Menschheit Stolz!
||: Fühl’ in des Thrones Glanz,
Die hohe Wonne ganz,
Liebling des Volks zu sein!
Heil, Kaiser, dir! :||
**Jana Maláčová** (sündinud 24. juunil 1981 Uherské Hradištěs) on Tšehhi poliitik. Ta kuulub Tšehhi Sotsiaaldemokraatlikku Parteisse.

Ta on õppinud Johann Wolfgang Goethe Frankfurdi ülikoolis ja Londoni Majandus- ja Poliitikateaduste koolis. 2007. aasta novembrist kuni 2011. aasta veebruarini töötas ta Regionaalarengu ministeeriumi Euroopa Liidu fondide analüütikuna. 2012. aasta jaanuarist kuni 2014. aasta aprillini töötas ta Tšehhi parlamendi esinduses Euroopa Parlamendi juures. 2014. aasta maist kuni 2015. aasta juunini töötas ta Tšehhi Vabariigi valitsuses Euroopa Liidu asjade osakonnas. Alates 2015. aasta juunist kuni 2018. aasta juulini oli ta Töö- ja sotsiaaliministeeriumis osakonnajuhataja.

Alates 30. juulist 2018 kuni 17. detsembrini 2021 oli ta Tšehhi töö- ja sotsiaalminister.

Alates 2019. aasta märtsist kuni 2021. aasta detsembrini oli ta üks Tšehhi Sotsiaaldemokraatliku Partei aseesimeestest.

Viited
------

1. ↑  Jana Maláčová Government of the Czech Republic
2. ↑  Czech Republic. Ministries, etc. rulers.org
3. ↑  Jana Maláčová Novinky, 20. september 2019
4. ↑  Pražská ČSSD podpořila Janu Maláčovou na předsedkyni strany Parlamentní listy, 8. detsember 2021
Tirza kirikumõis 1904. aasta kaardil. Väljavõte kaardilt "Wegekarte des Walkschen Kreises mit den Kirchspiels- und Gutsgrenzen" (1904). Mõisa valdused on kaardil tähistatud ristiga
**Tirza kirikumõis** (saksa keeles *Tirsen-Wellan Pastorat*, läti keeles *Tirzas mācītājmuiža*) oli kirikumõis Liivimaal Valga kreisis Tirza kihelkonnas. Praeguse haldusjaotuse järgi asub mõisakompleks Läti Gulbene piirkonnas Tirza vallas.

Mõisa suurus
------------

Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 5/8 adramaad, sellele allus 36 mees- ja 45 naishinge.

Aastal 1688 oli mõisa suurus 5/8 adramaad aastal 1734 aga 3/8 adramaad. Aastal 1757 oli mõisa suurus taas 5/ adramaad, aastal 1823 aga 4/5 adramaad. Ka aastal 1832 oli adramaid 4/5, aastal 1881 õisa enda valdused puudusid, ent sellele allus 51/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses.

Agraarreformi ajal 1920 kuulus mõisale 286 ha maad.

Viited
------

1. ↑  Bienestamm, H. von. Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner, 1826, lk 277.
2. ↑  Hagemeister, Heinrich von. Materialen zu einer Geschichte der Landgüter Livlands. Erster Theil. Riga: Eduard Frantzen´s Buchhandlung, 1836, lk 242.
3. ↑  Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 412.
4. ↑  Latviešu konversācijas vārdnīcas XXI. sējuma 42 987-42 990 slejas. Rīga: 1940.

Tirza kirik
Tirza kihelkond

**Kirik**: Tirza kirik  

**Mõisad**: Tirza kirikumõis | Druviena mõis | Galgauska mõis | Jaunaduliena mõis | Tirza mõis | Troška mõis | Vecaduliena mõis
Cole Caufield 2021. aastal Montreal Canadiensis mängimas
**Cole Caufield** (sündinud 2. jaanuaril 2001 Mosinees, Wisconsini osariigis) on USA jäähokimängija, kes mängib NHL-i klubis Montreal Canadiens ründajana paremäärel.

Aastatel 2017–2019 mängis ta United States Hockey League'is U.S. National Development Teamis ning 2019–2021 Wisconsini Ülikooli jäähokimeeskonnas. Hooajal 2020–21 oli ta ülikoolide liigas suurim väravakütt ja resultatiivseim mängija (30+22), pälvides hooaja parimale mängijale antava Hobey Baker Award'i.

2019. aastal valis Canadiens ta NHL-i *draft* '​is 15. valikuna. 2021. aasta märtsis sõlmis ta Canadiensiga kolmeaastase lepingu. Ta asus esmalt mängima American Hockey League'is Canadiensi tütarklubis Laval Rocket, tehes kahe mänguga 3+1. Paul Byroni ja Jonathan Drouini vigastuste tõttu avanes Caufieldile koht Canadiensi meeskonnas ning NHL-is debüteeris ta 26. aprillil 2021 mängus Calgary Flamesi vastu. Esimese värava, milleks oli võiduvärav lisaajal, lõi ta liigas 1. mail mängus Ottawa Senatorsi vastu. Kaks päeva hiljem lõi ta lisaajal võiduvärava ka Toronto Maple Leafsi vastu. Sellega sai Caufield alles kolmandaks mängijaks NHL-i ajaloos, kes on oma kaks esimest väravat löönud lisaajal. Hooaja 2020–21 põhiturniiril jäi tema arvele neli väravat ja üks väravasööt. Samal ajal jõudis ta Canadiensiga Stanley karika finaali, kus kaotati Tampa Bay Lightningile. Väljalangemismängudes tegi Caufield 4+8.

2018. aastal võitis Caufield USA kuni 18-aastaste koondisega omavanuste meistrivõistlustel hõbemedali ja 2019. aastal pronksmedali. 2019. aasta kuni 18-aastaste maailmameistrivõistlustel lõi ta 14 väravat, mis on ühe turniiri rekord. Lisaks valiti Caufield 2019. aastal turniiri väärtuslikumaks mängijaks ja parimaks ründajaks. 2021. aastal tuli ta USA koondisega juunioride maailmameistriks.

Viited
------

1. ↑  "Caufield scores second overtime winner as Canadiens edge Maple Leafs". *Sportsnet*. 3.5.2021. Originaali arhiivikoopia seisuga 8.12.2021. Vaadatud 7.12.2021.

Välislingid
-----------

* Cole Caufield NHL.com lehel
* Cole Caufield hockeydb.com lehel

| * v
* r
Montreal Canadiens |
| --- |
| 
**Väravavahid**: Jake Allen **·** Sam Montembeault **·** Carey Price |
| 
**Kaitsjad**: Joel Edmundson **·** Kaiden Guhle **·** Jordan Harris **·** Johnny Kovacevic **·** Mike Matheson **·** David Savard **·** Corey Schueneman **·** Chris Wideman **·** Arber Xhekaj |
| 
**Ründajad**: Josh Anderson **·** Joel Armia **·** Paul Byron **·** Cole Caufield **·** Kirby Dach **·** Jevgeni Dadonov **·** Jonathan Drouin **·** Christian Dvorak **·** Jake Evans **·** Brendan Gallagher **·** Mike Hoffman **·** Sean Monahan **·** Michael Pezzetta **·** Rem Pitlick **·** Juraj Slafkovský **·** Nick Suzuki |
Tapa valla vapp 2005–2017
**Tapa valla vapp** oli Lääne-Viru maakonnas aastail 2005–2017 asunud Eesti haldusüksuse Tapa valla vapp.

2005. aastal kinnitatud vapi autor on Liina Kald.

Vapi kirjeldus
--------------

Tapa valla vapiks on heraldiline kilp, mis on jaotatud diagonaalselt kolme ossa. Ülemine osa on punane, alumine osa on must ja nende vahel on diagonaalne laineline hõbedane joon. Punase ala sees on kujutatud triskelet ehk kolmjalga. Alumisel mustal alal on kolm hõbedast tähte.

Põhjendus
---------

Vapi punane osa viitab Tapa linna vapile, sümboliseerides arvatavaid kunagisi lahinguid Tapa aladel. Must osa sümboliseerib Lehtse turbaalasid ning viitab ka Lehtse valla endisele vapile. Valge (vapil hõbedane) joon tähistab Valgejõge ning viitab Saksi valla endisele vapile.
Kolmjalga on tuntud kui hea õnne sümbol, tähistades katkematu ringina uuenemist, liikumist ja elu järjepidevust. Sümboli liikumine kolme eri suunda näitab teede hargnemist Tapalt. Kolm hõbedast tähte tähistavad kolme ühinenud omavalitsust.
Hõbe on valguse ja puhtuse, punane aga nooruslikkuse ja elujõu värv. Must sümboliseerib maalähedust.

Vaata ka
--------

* Tapa valla lipp
* Tapa linna vapp
* Lehtse valla vapp
* Saksi valla vapp
* Lääne-Viru maakond

Välislingid
-----------

* Tapa valla sümboolika valla kodulehel
* Tapa valla sümboolika Riigikantselei kodulehel
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib erinnüsest; teiste tähenduste kohta vaata lehekülge Tisiphone (täpsustus)* |

---

Tundmatu autor. *Tisiphone ajab Athamase ja Ino hulluks.* 17. sajand.
**Tisiphone** (Τισιφόνη) ehk **Teisiphone** (Τεισιφόνη) 'tapmise eest kättemaksja' on vanakreeka mütoloogias jumalanna, üks erinnüstest. 

Nagu teisedki erinnüsed, näeb ta välja vana naine, kellel juuste asemel on maod, keha on süsimust, tal on tiivad nagu nahkhiirel, suust tilgub verd ja ripub pikk keel, silmad on verd täis valgunud. Talle on omistatud ka tavalise naise kuju.

Hesiodose järgi sündis ta keskmise õena koos oma õdede Megaira ja Allektoga Uranose kastreerimisel kukkunud veretilkadest; tema ema oli Gaia. Teise versiooni järgi on erinnüste vanemad Erebos ja Nyx.

Vergiliuse kirjelduse järgi istub ta Hadeses raudtorni otsas, valvates raevukalt ja julmalt Tartarose väravaid. Ta kannab "verest märgi riideid." Tartaroses piitsutas ta isatapjaid, ematapjaid, vennatapjaid ja mõrvareid.

Ühe pärimuse järgi armus ta kuningas Kithaironisse. Kui too tema armastuse tagasi lükkas, tappis Tisiphone ta ühega madudest oma peast, lastes tal Kithaironi hammustada. Teise versiooni järgi lämmatas ta Kithaironi oma madudega. Pärast seda nimetati Asterioni mägi ümber Kithaironiks (praegu Kithairónas).

Statiuse poeemis "Thebais" (1.56jj) kutsub Oidipus teda poegi karistama.

Mõne versiooni järgi sööb ta tapetute laipu ja peseb end nende verega. 

Dante "Jumalikus komöödias" valvab Tisiphone koos õdedega põrgulinna Dite väravaid. Nende peal looklevad rohelised hüdrad. 

Tisiphone on Jean-Philippe Rameau ooperi "Hippolyte et Aricie" (1733) tegelane. 

Tisiphone järgi on nimetatud 1901 avastatud asteroid 466 Tisiphone.

Tema järgi on nimetatud ka maoperekond, mille liigid praegu paigutatakse perekondadesse *Agkistrodon* ja *Calloselasma*, ning liblikaperekond *Tisiphone*.

Tisiphone nime kandis Briti sõjalaev **HMS Tisiphone** (1779–1816), mis oli algul tulelaev, hiljem luup.

Märkused
--------

1. ↑   Мифы народов мира. М. 1991–1992. В 2 т. kd 2, lk 514; Nonnos. *Dionysose teod*, X 40.
2. ↑   Pseudo-Apollodoros. *Mütoloogiline raamatukogu* I 1, 4
3. ↑   Vergilius. *Aeneis* VI 555; Ovidius. *Metamorfoosid* IV 473

Välislingid
-----------

* Erinnüsed saidil theoi.com
Tui Hirv esitlemas raamatut "Minu Reykjavík" Solarise keskuse Apollo raamatupoes  
Foto: Ave Maria Mõistlik, 7. juuli 2015
**Tui Hirv** (sündinud 5. mail 1984) on eesti laulja, muusikakriitik ja kirjanik.

Elulugu
-------

Ta õppis aastatel 1991–1999 Tallinna Inglise Kolledžis ja keskkoolis aastatel 1999–2002 Tallinna Prantsuse Lütseumis. Nõmme Muusikakooli lõpetas ta klaveri erialal 1999. aastal.

Ta õppis Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias laulmist ja muusikateadust ning sai bakalaureusekraadi laulu erialal Matti Pelo klassis (2007) ja magistrikraadi muusikateaduse erialal Urve Lippuse juhendamisel (2009). Magistritöö teema oli "Vokaalkammermuusika kontserdid Tallinnas aastatel 1987–2007 ja nende reputatsioon". Ta on end täiendanud Karlsruhes Leili Tammeli ja Reykjavíkis Marta Hrafnsdóttiri juures.

Muusiku ja muusikakriitikuna
----------------------------

Hirve tegevus kutselise muusikuna algas tütarlastekoori Ellerhein koosseisus (1996–2002), mil koos ERSO ja RAM-iga esitati ja salvestati vokaal-sümfoonilisi suurvorme Tõnu Kaljuste, Andres Mustoneni, Paavo Järvi, Anu Tali ja teiste juhatusel. Hooajal 2008/2009 laulis Tui Hirv Eesti Filharmoonia Kammerkooris (peadirigent oli Daniel Reuss, külalisdirigendid Mark Minkowski, Frieder Bernius, Stephen Layton jt) ning tegi kaasa kontserdireisid USA-sse ja Kanadasse, Horvaatiasse, Suurbritanniasse, Hongkongi, Lõuna-Koreasse, Austriasse ja Saksamaale, esitades ka sooloosi.

Vabakutselise lauljana on Hirv koostööd teinud Eesti ansamblitega Vox Clamantis, Resonabilis, Hortus Musicus, Heinavanker, Studio Vocale, PaukenfEst, Prezioso ning Islandi ansamblitega duo Harpverk ja Kammersveit Reykjavíkur. Nimetatud ansamblite koosseisus ja külalisena on Tui Hirv osalenud Arvo Pärdi, Helena Tulve, Galina Grigorjeva, Märt-Matis Lille, Liis Viira, Age Veeroosi ja Páll Ragnar Pálssoni teoste esiettekannetel.

Tui Hirv on tegev ka muusikakriitikuna (arvustused ajakirjas Muusika ja Eesti Päevalehes).

Kirjanduslooming
----------------

* Luulekogu "Õli lõuendil". Tänapäev. 2006
	+ Mari Peegel. Luulekogu "Õli lõuendil" arvustus "Las noorus võidutseb". EPL, 23. detsember 2006
* Debüütromaan "Tähe tänav" räägib klassikalise muusika maailma astuva neiu suhetest. Petrone Print. 2007
* "Minu Reykjavík". Petrone Print. 2015

Isiklikku
---------

Tema isa on luuletaja Indrek Hirv.

2013. aasta suvel kolis ta koos poeg Eirikuga Islandile Reykjaviki. Tui Hirve abikaasa on Islandi helilooja Páll Ragnar Pálsson, kellega ta tutvus viimase õpingute ajal Tallinnas.

Viited
------

1. ↑  Hirv Tui (2015). *Minu Reykjavik*. Petrone Print OÜ. Lk 174.
Vigdís Finnbogadóttir (1985)
**Vigdís Finnbogadóttir** (sündinud 15. aprillil 1930 Reykjavíkis) on Islandi poliitik, kes oli neljas Islandi president (aastail 1980–1996). Ta oli maailma esimene demokraatlikult valitud naisriigipea.

Elukäik
-------

Finnbogadóttir õppis prantsuse keelt ja kirjandust Grenoble'i ja Sorbonne'i ülikoolis aastatel 1949–1953. Kopenhaageni ülikoolis õppis ta teatriajalugu ning omandas prantsuse ja inglise keeles bakalaureusekraadi. Ta on õppinud ka Islandi ülikoolis. 

Alates 1998. aastast on Finnbogadóttir UNESCO hea tahte saadik.

Viited
------

1. ↑  "Maailma esimene naispresident oli adopteeritud lapsega üksikema". *Anne & Stiil*. 10. aprill 2023. Vaadatud 11. aprillil 2023.
2. ↑  Review, Iceland (21. märts 2023). "From the Archive: President Vigdís". *Iceland Review*. Vaadatud 11. aprillil 2023.
3. ↑  "International Theatre Institute ITI". *International Theatre Institute ITI*. 28. oktoober 1998. Vaadatud 11. aprillil 2023.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Kristján Eldjárn** | **Islandi president**1980–1996 | Järgnev**Ólafur Ragnar Grímsson** |
Protist *Paramecium aurelia* koos kahe tuikekublikuga.
**Tuikekublik** on ainurakse organismi organell, mille kaudu ta eritab liigset vett ja jääkaineid, reguleerides ühtlasi raku osmootset rõhku.

See on pulseeriv vakuool, mis liigub kindlate ajavahemike järel (näiteks tavalisel amööbil 5–8 minuti takka) rakupinna juurde ja sulab kokku rakumembraaniga, heites oma sisu rakust välja. Magevees on lahustunud ainete kontsentratsioon rakus kõrgem kui keskkonnas. Seetõttu voolab vesi osmoosi teel rakku. Kui tuikekublik ei viiks ülearust vett rakust välja, kasvaks veehulk selles üha, kuni rakk plahvataks.

Amööbidel on tuikekublikuid üks või mitu, kingloomadel kaks (üks keha eesmises, teine tagumises kolmandikus). Kinglooma tuikekublik koosneb kesksest reservuaarist ning 5–7 seda radiaalselt ümbritsevast toomakanalist.

Kõige rohkem on uuritud protistide seas kingloomade, amööbide, keerdviburlaste ja *Dictyostelium*'ide, rohevetikaist *Chlamydomonas*'e tuikekublikuid.

Töötsükkel kinglooma näitel
---------------------------

Kingloom tuikekubliku töö võib jagada kolme faasi. Esimeses tööfaasis koguneb toomakanalitesse vedelik, misjärel kanalid muutuvad hästi nähtavateks, aga keskne reservuaar on siis märkamatu. Teises faasis ehk diastoolis tühjenevad toomakanalid kesksesse reservuaari, mis muutub hästi märgatavaks, toomakanalid seevastu muutuvad märkamatuks. Kolmandas faasis ehk süstoolis tühjeneb reservuaar läbi erilise rakukestas oleva ava ehk eritusurve ümbritsevasse keskkonda, misjärel pole enam märgata toomakanaleid ega reservuaari. Seejärel algab protsess uuesti.

Kinglooma esimene ja tagumine tuikekublik töötavad kordamööda. Üks tsükkel kestab 10–15 sekundit. See aga sõltub keskkonnast, sest magevees elavatel kingloomadel töötab tuikekublik hoopis kiiremini kui merevees elavatel ja parasiitsetel kingloomadel. Poole kuni kolmveerand tunniga viiakse tuikekubliku kaudu kehast välja sama suur kogus vedelikku kui on kinglooma ruumala. See vedelik tungib tema kehasse niihästi läbi rakusuu koos toitevakuoolidega kui osmootselt läbi rakuseina.

Viited
------

1. 1 2 3 4  "Loomade elu", 1. kd, lk 98
Nicolai Jørgensen 2017. aastal Feyenoordi särgis
**Nicolai Mick Jørgensen** (sündinud 15. jaanuaril 1991 Ballerupis) on Taani jalgpallur, kes mängib ründajana Türgi kõrgliiga klubis Kasımpaşa ja Taani jalgpallikoondises.

Ta alustas klubikarjääri 2009. aastal kodumaal Akademisk Boldklubis ning mängis kaks hooaega klubi meeskonnaga Taani esiliigas. 2010. aasta juulis sõlmis ta viieaastase lepingu Saksamaa kõrgliiga klubiga Leverkuseni Bayer. Hooajal 2011–12 mängis ta veel laenul 1. FC Kaiserslauternis, kuid Saksamaal ei õnnestunud tal läbimurret teha ning ta naasis kodumaale, liitudes sealse kõrgliiga klubiga FC København. Hooaegadel 2012–13 ja 2015–16 tuli ta klubiga Taani meistriks. Ta veetis Københavnis neli hooaega ja lõi kolmel neist Taani kõrgliigas vähemalt 10 väravat.

2016. aasta suvel sõlmis ta kolmeaastase lepingu Hollandi kõrgliiga klubiga Feyenoord. Hooajal 2016–17 tuli ta klubiga Hollandi meistriks ning oli 21 väravaga liiga suurim väravakütt. Feyenoordis mängis ta kokku viis hooaega.

2021. aasta juulis sõlmis ta kaheaastase lepingu Kasımpaşaga.

Debüüdi Taani jalgpallikoondises tegi Jørgensen 2011. aastal. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 14. novembril 2015 EM-i valikmängus Rootsi vastu. Ta kuulus Taani koondisse 2018. aasta maailmameistrivõistlustel.

Saavutused
----------

F.C. København
* Taani liiga: 2012–13, 2015–16
* Taani karikas: 2014–15, 2015–16

Feyenoord
* Eredivisie: 2016–17
* KNVB beker: 2017–18
* Johan Cruijff Schaal: 2017, 2018

Viited
------

1. ↑   (vaadatud 4.11.2021)

| * v
* r
Taani koondis  –  2018. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused |
| --- |
| 

* 1 Schmeichel
* 2 Krohn-Dehli
* 3 Vestergaard
* 4 Kjær (c)
* 5 Knudsen
* 6 Christensen
* 7 Kvist
* 8 Delaney
* 9 N. Jørgensen
* 10 Eriksen
* 11 Braithwaite
* 12 Dolberg
* 13 M. Jørgensen
* 14 Dalsgaard
* 15 Fischer
* 16 Lössl
* 17 Stryger Larsen
* 18 Lerager
* 19 Schöne
* 20 Yurary
* 21 Cornelius
* 22 Rønnow
* 23 Sisto
* Treener: Hareide

 | Taani |
Paul Byron 2011. aastal Calgary Flamesi särgis
**James Paul Byron** (sündinud 27. aprillil 1989 Ottawas Ontario provintsis) on Kanada jäähokimängija, kes mängib NHL-i klubis Montreal Canadiens ründajana vasakäärel. Ta on klubi meeskonna asekapten.

Aastatel 2006–2009 mängis ta kolm hooaega Quebec Major Junior Hockey League'i klubis Gatineau Olympiques.

2007. aastal valiti ta NHL-i *draft* '​is Buffalo Sabresi poolt 179. valikuna. 2009. aastal asus ta mängima American Hockey League'i (AHL) klubis Portland Pirates, mis oli Sabresi noorteklubi. Sabresi meeskonnas debüteeris ta NHL-is 22. jaanuaril 2011 mängus New York Islandersi vastu. Esimese värava lõi ta liigas sama aasta 24. jaanuaril mängus Ottawa Senatorsi vastu.

2011. aasta juunis liitus ta Calgary Flamesiga. Esimesel kahel hooajal sai rohkem mänguaega AHL-is mänginud Flamesi noorteklubis Abbotsford Heat.

2015. aasta oktoobris liitus ta Montreal Canadiensiga. Hooaeg 2016–17 oli Byroni senise NHL-i karjääri edukaim, kuid ta lõi 22 väravat ja andis 21 väravasöötu. 2018. aasta septembris pikendas ta Canadiensiga lepingut nelja aasta võrra.

Viited
------

1. ↑  "Canadiens claim forward Paul Byron off waivers from Flames". NHL.com. 6.10.2015. Vaadatud 13.8.2020
2. ↑  "Canadiens sign Paul Byron to 4-year contract extension". sportsnet.ca. 23.9.2018. Vaadatud 13.8.2020

Välislingid
-----------

* Paul Byron NHL.com lehel
* Paul Byron hockeydb.com lehel
**Nicolai Abraham Abildgaard** (11. september 1743 Kopenhaagen – 4. juuni 1809) oli taani maalikunstnik, skulptor ja arhitekt. Ta oli Kopenhaagenis Kuninglikus Taani Kunstiakadeemias maalimise, mütoloogia ja anatoomia professor. Paljud tema teosed asusid Christiansborgi lossis (osa hävis 1794. aastal tulekahjus), Fredensborgi lossis ja Levetzaus Amalienborgi lossis. 

Nicolai Abildgaard oli Søren Abildgaardi poeg.

Teda õpetas algul üks maalikunstnik, seejärel ta ühines uue Kuningliku Taani Kunstiakadeemiaga Kopenhaagenis, kus ta õppis Johan Edvard Mandelbergi ja Johannes Wiedewelti juhendamisel. Ta võitis 1767. aastal akadeemias kuldmedaljoni, mille teenis välja oma väga heade oskustega. Sellega kaasnes reisistipendium, mille kättesaamist ta ootas 5 aastat. Abildgaard õppis akadeemias aastail 1764–1767, seejärel töötas ta seal praktikandina.

Kuigi selle aja kunstnikud rändasid edasisteks õpinguteks Pariisi, otsustas ta reisida Rooma, kus ta oli aastatel 1772–1777. Seal õppis ta skulptuuri, arhitektuuri, hoonete kaunistamist ja maalikunsti. Ta läks tagasi Kopenhaagenisse kunstiakadeemiasse. 1778. aastal sai ta professoriks. Ta valiti akadeemia direktoriks aastateks 1789–1791 ja 1801–1809. Aastateks 1780–1805 määrati ta ka kuninglikuks kunstnikuks. Abildgaard abiellus kaks korda, 1781. ja 1803. aastal.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Nicolai Abildgaard** |