recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Rannakaitsepatarei nr 15
**Rannakaitsepatarei nr 15** ehk **Aleksander Nevski patarei** oli Peeter Suure merekindluse mererinde rannakaitsesüsteemi kuulunud rannakaitsepatarei, mille varemed asuvad Aegna saare loodeosas Kurikneemel.

Kahe betoontorniga nelja suurtükiga rannapatarei IV-12″/52 ehitus algas 1915. aastal ning esimene parem(ida)poolne suurtükitorn nr 1 valmis 1917. aastal, teise vasak(lääne)poolse suurtükitorni nr 2 suurtükkide paigaldust ei lõpetatud.

Patareipositsioon
-----------------

Patarei asus 240 meetrit veepiirist. Patarei betoonehitise pikkus oli 200 meetrit, selle kummaski otsas oli kaks 9 meetri kõrgust betoontorni, millel pöörlesid suurtel kuullaagritel soomustornid kahele suurtükile. Patarei kahel eraldi maa-alusel korrusel olid ruumid meeskonnale ja laengule. Betoonosade vahele jäi kolmas soomuskuppel, kus asus komandopunkt ja selle all diiselelektrijaam. Patareide erinevaid maa-aluseid ruume ühendas sirge koridor.

Suurtükipatarei
---------------

Suurtükipatareide sümbolite tähendus nimes (12″/52 või 305/52):

* 12″/305 – kahurite kaliiber tollides/millimeetrites
* 50 – suurtükitoru pikkus kaliibrites

Suurtükkide laskekaugus oli 147 kaabeltaud.

Rannakaitsepatarei nr 15 ei osalenud sõjategevuses Esimeses maailmasõjas Eestis ning õhiti enne Saksa vägede saabumist 27. veebruaril 1918. aastal.

Rannakaitsepatarei nr 15 vare (1915–1917 ja 1920–1936), helgiheitja varjend ja helgiheitja positsioon (1915–1917) on arvele võetud ehitismälestistena.

Eesti Vabariigi riigikaitses oli rannakaitsepatarei Eesti merejõudude Aegna Komandantuuris kui Aegna 12-tolline patarei ja 10. oktoobrist 1919 kui rannikupatarei nr 1.

* rannakaitsepatarei nr. 15 helgiheitja positsioonrannakaitsepatarei nr. 15 helgiheitja positsioon
* rannakaitsepatarei nr. 15 helgiheitja varjendrannakaitsepatarei nr. 15 helgiheitja varjend

Vaata ka
--------

* Rannakaitsepatarei nr 10b (Naissaarel)

Viited
------

1. ↑  Kultuurimälestiste riiklik register. Mälestis nr 8696. Peeter Suure Merekindluse rannakaitsepatarei nr 15 vare
2. ↑  Kultuurimälestiste riiklik register. Mälestis nr 8697. Peeter Suure Merekindluse rannakaitsepatarei nr 15 helgiheitja varjend
3. ↑  Kultuurimälestiste riiklik register. Mälestis nr 8698. Peeter Suure Merekindluse rannakaitsepatarei nr 15 helgiheitja positsioon

Välislingid
-----------

* Rannakaitsepatarei nr. 15 vare kultuurimälestiste riiklikus registris
* Rannakaitsepatarei nr. 15 helgiheitja varjend kultuurimälestiste riiklikus registris
* Rannakaitsepatarei nr. 15 helgiheitja positsioon kultuurimälestiste riiklikus registris
**"Keelatud maa"** on Maarja-Liis Ilusa 1997. aastal esitatud Eesti esinduslaul Eurovisiooni lauluvõistlusel Dublinis.

"Keelatud maa" teksti autor on Kaari Sillamaa, muusika kirjutas Harmo Kallaste.

Taustalauljatena olid eurolaval Evelin Samuel ja Airi Allvee.

Enne "Keelatud maa" konkursile toomist oli laul lebanud avaldamata kujul Harmo Kallaste sahtlis, kuna helilooja oli selle planeerinud esitada juba 1993. aasta konkursile solist Janika Sillamaale. Laul aga jäi avaldamata ning Kallaste otsustas veel kord vana looga õnne proovida: tegi kodustuudios uue seade, laulis ise ning pääses Eesti eelvooru. Hiljem Maarja-Liis Ilusa esituses laul rearranžeeriti ning saavutati mäekõrgune võit Hanna Pruuli esitatud 2. koha saanud loo "Üksik hing" ees. Eurovisiooni lõppkontserdi jaoks rearranžeeriti laul taas, seadele lisati orkester. Laulu ingliskeelne versioon kannab pealkirja "Hold onto Love", kuid selle taustalauljad on Erika Essen-Möller ja Lotten Andersson Rootsist.[*viide?*]

Euroopa finaalis Dublinis pälvis "Keelatud maa" 8. koha, saades maksimumi – 12 punkti – Itaalialt. 10 punkti andis näiteks Inglismaa.

2007. aastal avaldati Hylene'i debüütplaadil "Täna rikun ma reegleid" selle laulu kaver.

2011. aastal esitas Harmo Kallaste esimest korda ise avalikkuse ees laulu koos Birgit Õigemeelega saates "Laulupealinn".

Viited
------

1. ↑  "Maarja-Liis sõidab jälle Eurovisiooni" Postimees, 17. veebruar 1997

Välislingid
-----------

* Muusikavideo YouTube'is
**Keelenõuanne** on Eesti Keele Instituudi riigieelarvelise keelenõu projekti „Keelehoole" väljund. Küsimustele vastatakse telefoni, kirja ja meili teel. Keelenõuanne on tasuta.

Vastatakse küsimustele, mis puudutavad eesti üldkeele kasutust:

* õigekirja (suur ja väike algustäht, kokku- ja lahkukirjutamine, kirjavahemärgid, nimede õigekiri jne),
* vormiõpetust (sõnade käänamist, pööramist ja võrdlemist),
* sõnamoodustust (tuletust ja liitmist),
* sõnatähendusi,
* lausestust, sõnastust jm.

Püütakse ka vastata terminiküsimustele (uute terminite loomine, terminivariantide valimine, terminirühmade korrastamine, terminitähendused jpm).

Ajaloost
--------

EKI keelenõuande ametlikuks alguseks loetakse 12. augustit 1966, mil küsimusi ja vastuseid hakati dokumenteerima ning pandi alus kõigile kättesaadavale elektroonilisele keelenõuannete andmebaasile (keelenõuannete arhiivile ja keelenõuvakale).

Alates 25. augustist 2005 avaldati Eesti Keele Instituudi keelenõuande kodulehel ka temaatilisi keelenõunuppe, mis kujutasid endast laiendatud keelenõuandeid nii igihaljaste keeleküsimuste kohta kui ka päevakohastel teemadel.

E-keelenõu oli EKI digitaalsetel keeleressurssidel põhinev ühispäringuportaal, mille tehniline lahendus tehti teoks tänu riikliku programmi "Eesti keeletehnoloogia 2011-2017" raames 2013. aastal rahastatud projektile. E-keelenõu peaeesmärgiks oli pakkuda keelekasutajatele intuitiivselt lihtsal viisil vastuseid keelealastele küsimustele, näiteks sõnade normingukohasus, vasted teistes keeltes, selgitused, etümoloogia, kasutusinfo jms. Lisaks juba varem digiteeritud sõnaraamatutele ning keelenõuannete ja muudele andmebaasidele lisati 2015. aastal e-keelenõu päringuressursside hulka rohkesti lisainfot pakkuv "Võõrsõnade leksikon".

22. aprillist 2022 on Keelenõuvakk uuel aadressil ja uue sisuga. Uue Keelenõuvaka põhieesmärk on anda vastuseid korduma kippuvatele keelenõuküsimustele. Ajakohaseim keeleinfo on EKI teatmikus, mis sisaldab ka 2019. aastal ilmunud õigekirja­osa.

Keelekorraldajad
----------------

Tasuta keelenõutelefonil (631 3731) vastavad tööpäeviti kl 9–13 keeleküsimustele EKI staažikad keelekorraldajad, lisaks juhtivkeelekorraldaja Peeter Pällile ka näiteks Tiina Leemets, Sirje Mäearu, Maire Raadik, Tiina Paet ja teised.

Eesti kirjakeele normi alus
---------------------------

Eesti kirjakeele normi alus alates 1. jaanuarist 2019 on "Eesti õigekeelsussõnaraamat ÕS 2018" .

Vikipeedia küsimused ja vastused Keelenõuandele: vaata Vikipeedia:Keelenõuanne.

Viited
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑

Välislingid
-----------

* 
* Keelenõuvakk
* Eki ühendsõnastik
* Eesti õigekeelsussõnaraamat (ÕS 2018)
* Eesti keele seletav sõnaraamat (EKSS)
* Eesti keele käsiraamat (EKK)
* Võõrsõnade leksikon (VSL)
* Ametniku soovitussõnastik (AMSS)
* Keelenõuande koduleht
* Keelenõu meili teel
* E-keelenõu
* Maire Raadiku ülevaateartikkel EKI keelenõu kohta – Sirp, 2. oktoober 2015
**"Keskea rõõmud"** on 1986. aastal valminud Tallinnfilmi mängufilm.

Algselt pidi filmi režissööriks saama Valentin Kuik, kuid tema haigestumise tõttu võttis filmi tegemise üle Lembit Ulfsak. Kuik oli tahtnud filmi lavastada kui psühholoogilist draamat, mis süüvib inimsuhete keerulistesse valdkondadesse. Ulfsaki lavastajakäe all aga omandas film rohkem komöödiale iseloomulikke jooni.

Süžee
-----

Kaks abielupaari ja üks vallaline naine sõidavad kahe autoga Tallinnast Lõuna-Eestisse imearsti ja sensitiivi Nigula juurde. Filmi peategelased on jõudnud keskikka ja lähenevad juba 40. eluaastale, kuid sisemist rahuldustunnet pole neil kellelgi. Paljud unistused ja soovid ei ole täide läinud, nad tunnetavad häirivalt tänapäeva elu pidetust ja pinnapealsust. Reisil puutuvad nad kokku erinevate inimestega. Vaatajate ees avanevad erinevad tüüpkarakterid nende elukäsitluse ja tõekspidamiste kaudu.

Osatäitjad
----------

* Tõnu Kark – Tõnu Loorits
* Maria Klenskaja – Pille Loorits
* Kaie Mihkelson – Helena
* Ülle Kaljuste – Silva Raud
* Lembit Ulfsak – Hubert Raud
* Arvo Kukumägi – traktorist Jüri
* Aire Johanson – Jüri naine
* Hendrik Toompere juunior – üliõpilane Ott
* Ene Järvis – Helena sõbranna
* Heino Mandri – onu Raul
* Leida Sibul – Silva ema
* Enn Kraam – RAI inspektor
* Vello Janson – RAI inspektor
* Paul Laasik – leitnant Kaseorg
* Väino Laes – mees kaubamajas
* Alice Talvik – Daufa omanik
* Merle Talvik – müüjanna kaubamajas
* Roman Baskin – Tõnu klient
* Tõnu Kattai – restorani töötaja

Filmi retseptsioon
------------------

Eesti vaatajaskond võttis filmi hästi vastu. Filmikriitikud olid mõnevõrra reserveeritumad. Tõnu Karro kirjutas muuhulgas: "Väga on tunda, et Ulfsak on tahtnud oma filmiga vaatajale meeldida." (Tõnu Karro. "Tundeline teekond läbi suvise Eestimaa", Sirp ja Vasar, 19. juuni 1987). Samuti heideti filmile ette karakterite lahtikirjutamatust. Kõik retsensendid aga mainisid näitlejate head ansamblimängu.

Viited
------

1. 1 2  Õie Orav. Tallinnfilm. 2, Mängufilmid 1977-1991. Tallinn, 2004, lk. 388, 389-391
**Hilda Vilhelmine Roos** (17. juuli 1906 Tallinn – 11. aprill 1990 Tallinn) oli Eesti matemaatik.

Elulugu
-------

Lõpetas 1926 Tallinna 2. Tütarlastegümnaasiumi ja 1931 TÜ matemaatikuna; füüsika-matemaatikakandidaat (1969, Moskva, NSVL Pedagoogikaakadeemia), väitekiri "Иррациональные числа и степение в школьной математике". Oli 1930–44 Narva 1. Gümnaasiumi, Rakvere Ühisgümnaasiumi, Tallinna H. Kubu Ühisgümnaasiumi ja Tallinna Õpetajate Seminari matemaatikaõpetaja. 1944–74 Tallinna Polütehnilise Instituudi matemaatika kateedri assistent, vanemõpetaja ja 1970–74 dotsent.

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkond: matemaatika õpetamise metoodika. Koostanud õpikuid ja õppevahendeid.

Viited
------

1. 1 2 3  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Teoseid
-------

* Kõrgema matemaatika ülesannete kogu I–II (kaasautor I. Petersen). Tallinn, 1960, 31969
* Diferentsiaalarvutus. Tallinn, 1966
* Funktsioonid ja nende graafikud. Tallinn, 1966.

Kirjandus
---------

* Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944. I–III. Trt, 1994, II, 443
* Tallinna Polütehniline Instituut 1936–1989, 374–375.
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Rauaskadu** on energiakulu, mis tekib elektromagnetilises materjalis (nt trafo magnetsüdamikus) ajaliselt muutuva magnetvälja toimel ja eraldub soojusena. Rauaskadu koosneb hüstereesikaost (ümbermagneetimiskaost) ja  pöörisvoolukaost.(põhjustatud induktsioonvooludest südamiku materjalis). 

Rauaskadu iseloomustatakse rauaskao võimsusega. Hüstereesikao võimsus suureneb koos ümbermagneetimise sagedusega ja pöörisvoolukao võimsus koos südamiku materjali elektrijuhtivusega. 
Elektrimasina staatori ja rootori magnesüdamikes tekkivat rauaskao suurust on võimalik mõõta 
tühijooksukatsega.

### Hüstereesikadu

Hüstereesikadu põhjustab töö, mis on vajalik magnetdomeenide nihutamiseks magnetmaterjalis. See kadu on võrdeline hüstereesisilmuse pindalaga ja ligikaudu võrdeline koertsitiivjõu {\displaystyle H\_{C}} ning magnetinduktsiooni {\displaystyle B\_{\mathrm {max} }} korrutisega:

{\displaystyle p\_{\mathrm {hyst} }\approx k\_{H}{\frac {4H\_{C}}{\rho }}B\_{\mathrm {max} }f},
kus

{\displaystyle k\_{H}} on kujutegur, väärtuselt lähedane 1-le;
\rho on materjali tihedus;
{\displaystyle f} on magnetvälja muutumise sagedus.
Eeldusel, et {\displaystyle H\_{C}} on võrdeline väärtusega {\displaystyle B\_{\mathrm {max} }}, on hüstereesikadu ligikaudu võrdeline induktsiooni {\displaystyle B\_{\mathrm {max} }} ruuduga.

Kaovõimsuse vähendamiseks koostatakse magnetsüdamik isoleerkihiga kaetud terasplekkidest. Plekkide stantsimisest tingitult materjali mikrostruktuur halveneb. Seda saab arvesse võtta, korrutades hüstereesikadu teguriga {\displaystyle k\_{\text{töötlus}}\approx 1,3} ehk nn töötlusvaruga. Pöörlevate masinate puhul suureneb hüstereesikadu teatud määral, tingituna magnetvälja ebaühtlusest pooluskingade all.

Pöörisvoolukadu
---------------

Pöörisvoolukadu on seotud kasutatud magnetmaterjali elektrijuhtivuse ja paksusega:

{\displaystyle p\_{pv}={\frac {\pi ^{2}\sigma d^{2}}{6\rho }}B\_{\mathrm {max} }^{2}f^{2}}
kus

{\displaystyle \sigma } on pleki materjali elektrijuhtivus;
{\displaystyle d} on pleki paksus.
Kõrgetel sagedustel suureneb pöörisvoolukadu võrdeliselt väärtusega {\displaystyle f^{3/2}}. Sageduse vähendamisel pöörisvoolukadu väheneb pidevalt kuni nullisel sagedusel kaob täielikult.

Kuna pöörisvoolukadu on võrdeline pleki paksuse ruuduga, valitakse paksus sõltuvalt töösagedusest nii, et pöörisvoolukadu oleks hüstereesikaost väiksem. Võrgusagedusel 50 Hz on pöörisvoolukadu hüstereesikaoga võrreldes tühine veel ka 0,35 mm paksuse pleki korral.

Viited
------

1. ↑  ENE 8. köide, 1995
**Laius-Tähkvere mõis** (ka **Tähkvere mõis**; saksa keeles *Flemmingshof*) oli riigimõis Tartumaal Laiuse ja Torma kihelkonnas. Nüüdisajal jääb kunagine mõis Jõgeva maakonna Jõgeva valda.

Varasemal ajal kuulus Laius-Tähkvere Laiuse lossi lääni. 1623. aastal läänistas Rootsi kuningas Gustav Adolf Laiuse lossi maad ooberst Henrik Flemingule. 1650. aastal päris lääni tema poeg Erik Henriksson Fleming. Mõisamaade reduktsiooniga tükeldati endise Laiuse lossi maad ning osa lossi alla kuulunud mõisaid riigistati, nende hulgas ka Laius-Tähkvere mõis. 

1865. aastal jagati suur osa mõisa maast kasutamiseks väikerentnikele, kellest enamiku moodustasid vene õigeusklikud. Talude müümine algas Tähkveres 1877. aastal, esimesena osteti päriseks Aosilla ja Veia hajatalud. Mõis likvideeriti lõplikult 1904. aastal, kui selle maad anti 14-liikmelise rentnikkude ühingu kätte.

19. sajandil kuulusid Laius-Tähkvere mõisapiirkonda järgmised külad: Kasepää, Kilbavere, Kodismaa, Koimula, Ookatku, Mustvee, Näduvere, Pedasi, Sadala, Tuimõisa, Tõreda. 

Omaaegne mõisasüda jäi Laiuse kihelkonda, nagu ka Kodismaa, Pedasi ja Tuimõisa külad, ülejäänud külad jäid Torma kihelkonda.

Vaata ka
--------

* Laius-Tähkvere vald

Viited
------

1. ↑  Johan Kõpp, Laiuse kihelkonna ajalugu. Tartu, 1937, lk 328-329

Kirjandus
---------

* *Tartumaa: maadeteadusline, majandusline ja ajalooline kirjeldus*. Peatoim. J. Rumma, toim. J. G. Granö, J. V. Veski. − Eesti I. Tartu: Eesti Kirjanduse Selts, 1925. Lk 250 .


Laiuse kihelkond

**Kirik**: Laiuse kirik  

**Mõisad**: Jõgeva mõis | Kaave mõis | Kivijärve mõis | Kurista mõis | Kärde mõis | Laius-Tähkvere mõis | Laiuse mõis | Laiuse kirikumõis | Leedi mõis | Mõra mõis | Pakaste mõis | Reastvere mõis | Ripuka mõis | Rääbise mõis | Tirma mõis | Vaimastvere mõis | Võikvere mõis
Hilda Dresen (1934)
**Hilda Dresen** (11. mai 1896 Kolga vald – 5. veebruar 1981 Tallinn) oli eesti esperantist ja tõlkija.

1922. aastast avaldas ta rahvusvahelistes esperantoväljaannetes 67 eesti kirjaniku hulgas luule- ja lühiproosatõlkeid.

Tema õde oli tõlkija ja esperantist Helmi Dresen. Nad koos olid Eesti Esperanto Seltsi loojad ja viljakad eesti luule tõlkijad esperanto keelde.

Tõlkeid
-------

* 1929 Marie Under "Valitud luuletused"
* 1931 Johannes Barbarus "Horisondid"
* 1961 Fr. R. Kreutzwald "Kalevipoeg. Estona popola eposa". (Fragmentoj). Tallinn: Eldonejo, Eesti Raamat 1981.

Mälestuse jäädvustamine
-----------------------

Õed Hilda ja Helmi Dresen kui rahvusvaheliselt tunnustatud esperantistid olid Liina Vahtriku ja Piret Simsoni autorilavastuse "Doktor Esperanto" peamised prototüübid. Lavateos esietendus 2020. aasta teatrikuu alguses ning seda mängiti Tartus Eesti Rahva Muuseumi raamatukogus.

Viited
------

1. 1 2  EE 14: Hilda Dresen Eesti entsüklopeedia veebiversioonis (vaadatud 22.04.2015)
2. ↑  Lavastuse "Doktor Esperanto" tutvustus Piletimaailma veebilehel Vaadatud 23.12.2121.
Sawu mere asukohakaart
Sawu mere asendikaart. Meri jääb kaardi lõunaossa roheliste saarte vahele.
**Sawu meri** on saartevaheline meri Vaikses ookeanis, mis jääb Euraasiast kagusse ja piirneb Väikeste Sunda saartega.

Merd ümbritsevad Florese saar loodes, Timori saar kagus ja Sumba saar edelas. Temast loodes asub Florese meri, millega teda ühendab Sape väin. Kirdes asub Banda meri, millega teda ühendavad Alori väin, Ombai väin ja teised väinad. Lõunas asub India ookean, millega teda ühendavad Roti väin, Sumba väin ja teised väinad. 

Sawu mere põhjapiiriks loetakse joon, mis algab Sumbawa kirdetipust ning kulgeb mööda Komodo, Florese, Lombleni, Pantari ja Alori põhjarannikut. Mere idapiiriks loetakse meridiaan 125°O. Mere lõunapiir kulgeb mööda Timori põhjarannikut, läbi Roti saare, sealt Sawu saarte lõunapoolseima saare Danani (10°49'S 121°17'O), sealt Sumba lõunapoolseima tipu Ngunju neemeni ja läbi Sumba saare selle läänetipu Karosso neemeni. Mere läänepiir kulgeb Karosso neemelt Sumbawa kagutipule Toro Doro neemele (8°53'S 118°30'O) ja sealt mööda Sumbawa rannikut saare kirdetippu. 

Mere mõõtmed on idast läände 600 km ja põhjast lõunasse 200 km. Pindala on 35 tuhat km².

Mere sügavus on keskmiselt 1683 ja maksimaalselt 3475 meetrit. Suure sügavuse tõttu pole seal saari, ainult mere lõunaosas on Sawu saared: Sawu, Raijua ja Dana saar. Vee temperatuur on pinnal augustis +26 °C ja veebruaris +28 °C, põhjas +3 °C. Soolsus on 34‰.

Mere kaldad on mägised, kui välja arvata Sawu saared ja Roti saar. Timoril asuv mägi Mutis on 2427 m kõrge ja see pole Timori kõrgeim tipp, aga kõrgeim tipp ei asu Sawu mere rannikul. Sumba kõrgeim mägi Wanggameti on 1225 m kõrge. Mägised on ka kõik mere põhjaranniku saared. Florese kõrgeimad tipud Ranakah (2382 m) ja Egon (1703 m) on koguni tegevvulkaanid. 

Mere kaldad kuuluvad üldiselt Indoneesiale Ida-Nusa-Tenggara provintsi. Üksnes Sumbawa kuulub Lääne-Nusa-Tenggara provintsi ja Timori saare kaldast kuulub osa Ida-Timorile. 

Sawu mere kaldad ja saared on üldiselt asustatud, aga suuri linnu on mere kaldal vähe. Tähtsaim linn on Ida-Nusa-Tenggara provintsi pealinn Kupang. 

Sawu merre ei suubu suuri jõgesid.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Suur maailma atlas, lk. 93
**Ulrich Holstein-Holsteinborg** (sündinud 13. mail 1949) on Holstein-Holsteinborgi aadlisuguvõssa kuuluv taani aadlik, Taani ja Eesti suhete edendaja. Krahv.

Talle kuuluvad Holsteinborgi, Fuirendali ja Snedinge mõista valdused Sjællandil Skælskøri lähedal.

Ulrich Holstein-Holsteinborg oli 1990. aastal Taani-Eesti Seltsi asutaja ja on siiani seltsi esimees.

Ta on Eesti aukonsul Holsteinborgis; tema konsulaarpiirkonda kuulub riigi idaosa.

Temalt on ilmunud koduloo- ja sõjaajalooteemalisi teoseid.

Ulrich Holstein-Holsteinborg sai 2001. aastal Maarjamaa Risti III klassi teenetemärgi. 2006. aastal sai ta kammerhärra tiitli.

Teoseid
-------

* "H. C. Andersen: 26 år på Sydvest-sjællandske herregårde" (2006)
* "Estland – en nation genfødes: jubilæumsskrift – Dansk-Estisk Selskab gennem 20 år : 1990–2010"
* "Tolvmands-foreningen af 06.12.1952: historisk gennemgang af medlems-forhold i 50 år" (2004)

Viited
------

1. ↑  "Dansk-Estisk Selskab". Originaali arhiivikoopia seisuga 5. oktoober 2011. Vaadatud 26. aprillil 2013.
2. ↑  Aukonsulid Taanis[*alaline kõdulink*]
3. ↑  Teenetemärkide kavalerid[*alaline kõdulink*]
4. ↑  Ulrich Holstein-Holsteinborg[*alaline kõdulink*]
**Savva Ivanovitš Tarassov** (jakuudi keeles Савва Иванович Тарасов; 25. aprill 1934  Gornõi rajoon Jakuudi ANSV – 6. november 2010) oli jakuudi kirjanik (luuletaja) ja tõlkija, Sahha (Jakuutia) Vabariigi Vaimsuse Akadeemia liige.

Kirjanduslikku tegevust alustas ta 1950. aastatel. Esimene luulekogu ilmus 1961. aastal. Kokku on temalt ilmunud umbes kakskümmend raamatut (jakuudi ja vene keeles). Ta on tõlkinud jakuudi keelde William Shakespeare'i Macbethi, Hamleti ja Kuningas Leari ning Euripidese Medeia, samuti on ta tõlkinud vene luulet.

Ta sai 1964. aastal  NSV Liidu Kirjanike Liidu liikmeks. Aastatel 1993–1998 oli ta Sahha (Jakuutia) Vabariigi Kirjanike Liidu juhatuse esimees.

Haridus- ja töökäik
-------------------

Tarassov on lõpetanud  ÜLKNÜ juures asuva Tsentraalse Komsomoli Kooli ja  Gorki-nimelise Kirjandusinstituudi Kõrgemad kirjanduskursused.

Ta alustas ajakirjanikuna 1953. aastal. Hiljem olnud ajalehe Eder Kommunist ("Эдэр коммунист") toimetaja, ajakirja Hotugu Sulus ("Хотугу сулус") peatoimetaja asetäitja ning ajalehe Kõõm toimetuse kultuuriosakonna juhataja.

Tunnustus
---------

* 1981 – Jakuudi ANSV teeneline kultuuritöötaja
* 1984 – Vene NFSV teeneline kultuuritöötaja
* 1994 – Sahha (Jakuutia) Vabariigi rahvaluuletaja
* 2002 – Sahha (Jakuutia) Vabariigi Oiunski-nimeline riiklik preemia (William Shakespeare'i teoste tõlkimise eest jakuudi keelde)
* 2004 – Venemaa suur kirjandusauhind (panuse eest jakuudi ja vene kirjandusse)
* 2009 – Sahha (Jakuutia) Vabariigi aukodanik

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Лауреат Государственной премии Республики Саха[*alaline kõdulink*]. sakha.gov.ru
**Eesti Disainikeskus** on mittetulundusühing, mille asutasid 21. aprillil 2008 Eesti Kunstiakadeemia, Tallinna Tehnikaülikool, Eesti Disainerite Liit ja Eesti Disaini Instituut.

Eesti Disainikeskuse missioon on teha disain nähtavaks, teadvustada disaini kui lisandväärtuse 
andjat ning luua disaini arenguks inspireeriv, innovaatiline ja koostööle suunatud keskkond.
Visioon:
Eesti Disainikeskus on disainivaldkonna arendaja, disainialase info, teadmiste ja oskuste koguja ning vahendaja. Soovime, et inimesed mõistaksid disaini kui olulist lisandväärtuse andjat - disain aitab muuta meid ümbritsevat keskkonda toimivamaks, mugavamaks, ilusamaks ja lihtsamini kasutatavaks.

**Eesti Disainikeskuse visioon aastaks 2020:**

- Eesti ettevõtted ja avalik sektor kasutavad eesti disaini strateegilisel tasandil

- Eesti disainerid pakuvad konkurentsivõimelist disainiteenust nii kodu- kui ka välisturul

- Eesti disain on eestlaste jaoks väärtuslik

- Eesti disain on nähtav ja kättesaadav

- Meid ümbritsev elukeskkond muutub läbi disaini inimkesksemaks

- Juba kooliõpilane mõistab disaini olemust

**Keskuse strateegilised eesmärgid on:**

1. Suurendada disainibüroode ja disainerite disaini- ja ettevõtlusalaseid oskusi

 2. Toetada strateegilist disainikasutust ettevõtetes ja avalikus sektoris, edendamaks innovatsiooni ning maailma tasemel kaubamärkide loomist

 3. Tõsta teadlikkust Eesti disainist nii Eestis kui välismaal, loomaks soodsat keskkonda disainiteenuste pakkujatele

 4. Kujundada riiklikke poliitikaid, soodustamaks disaini kasutust läbi riiklike regulatsioonide

5. Aidata kaasa disaini algtõdede ja disainiprotsessi õpetamisele Eesti üldhariduskoolides

Välislingid
-----------

* Eesti Disainikeskuse veebileht
**Erna von Brinckmann** (õieti **Brinkmann-Westphal** 9. oktoober 1899 Moskva – 8. mai 1967 Lääne-Berliin) oli baltisaksa maalikunstnik ja graafik.

Elukäik
-------

Sündis Singeri firma esindaja peres, mis asus 1914. aastal Eestisse. Pärast keskkooli lõpetamist õppis ta aastatel 1921–1931, seega ligi 10 aastat Ants Laikmaa ateljeekoolis Tallinnas. Oma õpetajalt omandas Brinckmann laitmatu pastelltehnika. Pärast seda, kui Laikmaa kooli sulges ja Taeblasse kolis, tegutses Brinckmann vabakutselise kunstnikuna. Ta omandas iseseisvalt õlimaalitehnika ning esines pidevalt kunstinäitustel.

1941. aastal lahkus Brinckmann järelümberasujana Eestist Saksamaale. 1941. aastast töötas ta Berliinis linna senati tellimusel.[*viide?*] Ta koges Berliinis teise maailmasõja viimaseid lahinguid ning esimeseks erialaseks tööülesandeks Berliinis pärast sõda oli Lenini portree linna komandandi tellimusel.

1966. aasta kevadel külastas Brinckmann Ants Laikmaa 100. sünniaastapäeva pidustusi Tallinnas, kohtus taas viiuldajast venna Kurt Brinckmanniga ning endiste stuudiokaaslastega. Järgmisel aastal kunstnik suri ning pärandas kogu oma loomingu Eesti Kunstimuuseumile. Tema pärandist korraldati Eesti Kunstimuuseumis Erna Brinckmanni mälestusnäitus.

Looming
-------

Maalinud maastikke, akte, lillepilte, figuraalkompositsioone ja Berliini vaateid. Üks Brinckmanni lemmikžanre oli šarž ja karikatuurid. Ta on portreteerinud mitmeid kaaskunstnikke, sealhulgas Kristjan Rauda, Ants Laikmaad, Roman Nymani ja Johannes Greenbergi.

1939. aastal ilmus Eesti Kirjanduse Seltsi väljaannetena kümme Julius Mägiste mugandatud setu muinasjuttu. Rikkalikult illustreeritud sarja kujundajad olid Eesti tuntud kunstnikud. Sarja kuuluva muinasjutu "Kana-petja rebane" on illustreerinud Erna Brinckmann. Tema piltide signatuuris ei ole kasutatud päritolule viitavat nimepartiklit "von".

Laikmaa ateljees õppimise ajal esines ta kõikidel õpilastööde näitustel ning 1931. aastast alates kokku kaheksal Kujutava Kunsti Sihtkapitali Valitsuse korraldatud kunstinäitusel. Osales Vabadussõja-teemaliste maalide võistlusel, kus sai auhinna.

1932. aastast kuulus Brinckmann Eesti Kujutavate Kunstnikkude Keskühingusse ning osales nende näitustel. 1936. aastal registreeriti ta Haridusministeeriumi Kutseoskuse osakonnas kujutava kunstnikuna maali alal.

Teosed
------

* Teosed Eesti Kunstimuuseumi digitaalkogus

Viited
------

1. ↑  EKABL
2. ↑  ERA.R-26.5.41, Tallinnast Saksamaale ümberasunute nimekiri.
3. ↑  Priidu Aavik (19.06.1970). "Taas kodus". *Sirp ja Vasar*. Vaadatud 7.03.2017.
4. ↑  Erna Brinckmann : näituse kataloog : [28. mai - 6. juuli 1970] / Tallinna Riiklik Kunstimuuseum ; [koostanud A. Arman ; eessõna: H. Läti]
5. ↑  Päewaleht, 3 oktoober 1939 (lk 6) Perekonnaalbum karikatuurides
6. ↑  Erna von Brinckmanni teosed Muuseumide Infosüsteemis
7. ↑  "Ennistatud Eesti". *Baltimaade Konservaatorite VIII konverentsi saatev virtuaalnäitus*. 2008. Originaali arhiivikoopia seisuga 8.03.2017. Vaadatud 7.03.2017.
8. 1 2  Erna Brinckmanni isikuarhiiv Eesti Kunstimuuseumis EKMA.124
9. ↑  Voldemar Eller (9.06.1967). "Erna von Brinkmann-Westphali mälestuseks". *Sirp ja Vasar*. Vaadatud 7.03.2017.
Laiuse kalmistu
**Laiuse kalmistu** on kalmistu Laiuse kihelkonnas Tartumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Vilina külas Jõgeva vallas Jõgeva maakonnas. 

Kalmistu pärineb tõenäoliselt 18. sajandi kolmandast veerandist. 

Kalmistul asuva 1912. aastal ehitatud kabeli projekteeris arhitekt Rudolf von Engelhardt. Kalmistul asub ka Juhan Raudsepa skulptureeritud monument.

Teise maailmasõja hukkunute ühishauda on maetud 13 langenut, kellest kahe nime pole teada. Kalmistu on ajaloomälestis.

* Laiuse kalmistu kabelLaiuse kalmistu kabel
* II maailmasõjas hukkunud Nõukogude sõjaväelaste ühishaud Laiuse kalmistulII maailmasõjas hukkunud Nõukogude sõjaväelaste ühishaud Laiuse kalmistul
* Mälestussammas Vabadussõja, II maailmasõja ja Nõukogude okupatsiooni ohvritele Laiuse kalmistulMälestussammas Vabadussõja, II maailmasõja ja Nõukogude okupatsiooni ohvritele Laiuse kalmistul
* Laiuse kalmistu talvelLaiuse kalmistu talvel

Viited
------

1. ↑  Laiuse kalmistu kultuurimälestiste riiklikus registris

Välislingid
-----------

* Laiuse kalmistu kultuurimälestiste riiklikus registris
Ulrich von Jungingen 17. sajandi kujutisel
**Ulrich von Jungingen** (umbes 1360 Jungingen – 15. juuli 1410 Tannenberg) oli Saksa ordu kõrgmeister aastatel 1407–1410.

Ulrich saabus koos oma vanema venna Konradiga Preisimaale tõenäoliselt 1380. aasta paiku. 1383. aastal on teda seal mainitud kalameistrina (*Fischmeister*). 1391 sai temast kõrgmeister Konrad von Wallenrode kumpan, kui aga tema vend 1393. aastal kõrgmeistriks valiti, siis kuulus ta tema kaaskonda ning sai 1396. aastal Balga komtuuriks. Alates 1398. aastast tegutses ta ka ordudiplomaadina, ajades asju nii Taani, Poola kui ka Leeduga. 1404. aastal sai ta ordumarssaliks ning ka Königsbergi komtuuriks, kuuludes seega ordu kõrgeimasse juhtkonda. Marssalina surus ta maha mässe Žemaitijas, mis alates 1398. aastast ordule kuulus.

1407. aastal suri ootamatult tema vend ja ordul oli vaja kiiresti valida uut kõrgmeistrit, sest pinged Poolaga kasvasid kiiresti ja oli oodata sõda. Nii suruski Jungingen läbi oma kandidatuuri, ehkki mitmed käsknikud pidasid teda ametisse mittesobivaks. Tal ei õnnestunud hankida ka ordu Saksa ja Liivi harude tuge, mis peagi kibedalt kätte maksis. Tema ametiajal muutusid mässud Žemaitijas üha intensiivsemateks ning kõrgmeister asus aktiivselt sõjaks valmistuma. 1408. aastal müüs ta Taanile tagasi Ojamaa, mille ta vend oli 1398. aastal vitaalivendadelt vallutanud. Samal ajal pingestusid suhted Poola ja Leeduga üha enam ning 1410. aastal puhkes Žemaitijas üleüldine ülestõus. Leedu suurvürst Vytautas kuulutas end sealsete elanike kaitsjaks ja temaga liitus ka tema Poola kuningaks saanud onupoeg Jogaila (Władysław II). Sama aasta suvel puhkeski ordu ja Poola-Leedu vahel sõjaline konflikt, ehkki Ulrich von Jungingen oli seda püüdnud veel iga hinna eest ära hoida. 

15. juulil toimus Grünwaldi lahing, kus Jungingen hukkus ja orduväed lüüa said. Poola-Leedu väed vallutasid seejärel suure osa Preisimaast ja asusid piirama ka ordu keskust Marienburgi, kuhu Ulrich jõuti siiski maha matta. Tannanbergi lahingu järgset aega loetakse Saksa ordu allakäigu ajaks, ehkki Jungingeni surmale järgnenud esimestel aastatel suutis ordu Poola-Leedu Preisimaalt siiski välja tõrjuda ja isegi Žemaitija tagasi vallutada.

Välislingid
-----------

* Konrad ja Ulrich Jungingenist Jungingeni omavalitsuse leheküljel

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Werner von Tettingen** | **Saksa ordumarssal**1404–1407 | Järgnev**Friedrich von Wallenrode** |
| Eelnev**Konrad von Jungingen** | **Saksa ordu kõrgmeister**1407–1410 | Järgnev**Heinrich von Plauen** |
**Eesti Autorite Ühing** (lühend **EAÜ**) on Eesti autorite esindusorganisatsioon. EAÜ on mittetulundusühing.

Ühingu liikmeteks on peamiselt heliloomingu ja kujutava kunsti teoste autorid ning muusikakirjastajad. 

Lisaks oma liikmetele esindab EAÜ ka teiste riikide autoreid ja kirjastajaid välisriikide autoreid esindavate organisatsioonidega sõlmitud vastastikuse esindamise lepingute alusel.

EAÜ asutati 8. oktoobril 1991. 

EAÜ juhatuse esimees on Karl-Ander Reismann. Juhatusse on varem kuulunud ka Vaiko Eplik (juhatuse esimees), Virgo Sillamaa, Juko-Mart Kõlar, Kadri Sundja, Kirke Karja, Karl-Ander Reismann ja Jaan Jaago. 

Tegevdirektor oli 1993–2021 Kalev Rattus. Alates 8. märtsist 2021 asus Eesti Autorite Ühingut juhtima Mati Kaalep.

Eesti Autorite Ühingu esindaja osaleb Justiitsministeeriumi juures tegutseva autoriõiguse komisjoni töös.

Viited
------

1. ↑  Vabariigi Valitsuse 21. juuni 2007. a korralduse nr 310 "Autoriõiguse komisjoni moodustamine" muutmine, 29.01.2009

Välislingid
-----------

* Eesti Autorite Ühingu koduleht
**Rauaniit** oli aastal 1919 Tallinnas asutatud tekstiilikaupade ettevõte. Ettevõtte kontor asus Tallinnas Rannavärava puiestee 7.

Endine "Rauaniidi" trikootööstuse tehasehoone (Kotzebue 1 // Põhja puiestee 7), arhitekt Eugen Habermann.
1920. aastal asutasid Efraim Lerenmann (1888–1942), G. Itskovitš ja J. Frank Tallinnas trikotaaživabriku "Rauaniit", mis aastal 1924 muudeti aktsiaseltsiks "Rauaniit". 

Ettevõtte vabrikus toodeti muu hulgas riidesorte kunstsiidist, siidist, puuvillast ja villast, ka toodeti trikotaažiesemeid. 1926. aastal projekteeritud "Rauaniidi" monumentaalne trikootööstuse tehasehoone oli Eesti üks esimesi funktsionalistlikke ehitisi. Hoonet on aastate jooksul täiendatud juurde- ja pealeehitustega.

Aastal 1935 töötas ettevõttes 500 inimest.

1940. aastal ettevõte natsionaliseeriti, 17. oktoobril 1940 liideti „Rauaniidiga", tekstiiltööstused AS „Cotton" ja "Ilka".

Viited
------

1. 1 2 3 4  *Eesti Entsüklopeedia.* 7. köide: *Rakk–Tanukad.* Tartu: Loodus, 1936, lk 46.
2. ↑  Efraim Lerenmann. Suka- ja sokivabrikant, kes jäi oma ettevõtte varju, epl.delfi.ee, 24.10.2021
3. ↑  Ild Ratas, Mis maja see oli?, Kultuur ja Elu 3/2017
4. ↑  Tehasehoone Põhja pst. 7, 1932. a. kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 23.12.2020)
5. ↑  341. Kergetööstuse Rahvakomissari käskkiri nr. 112. ENSV TEATAJA 21.oktoobril Nr.29 1940
**Viktor Bežanitski** (3. märts 1852 Kuigatsi – 14. mai 1924 Nõmme) oli Eestis tegutsenud vene rahvusest õigeusu vaimulik (ülempreester).

Eluloolisi andmeid
------------------

Ta sündis 1852 Tartumaal Sangaste kihelkonnas Kuigatsi vallas Priipalu külas ülempreester Stefan Bežanitski peres, lõpetas Riia Vaimuliku Kooli ja Seminari 1873 ning omandas köster-kooliõpetaja kutse. Tegutses Rakvere õigeusu kirikukoolis (vene k. *Везенбергское Православное церковно-приходское училище*). Ülempreester Vikotor Bežanitski suri 1924. aastal Tallinn-Nõmmel ja maeti Rakvere kalmistule.

Vaimulikupühitsused
-------------------

* pühitseti diakoniks/preestriks 11. augustil 1874 Aruküla Püha Kolmainu kirikus Riia ja Miitavi ülempiiskop Veniamini (Karelin) poolt
* pühitseti ülempreestriks 29. juunil 1917 Rakvere Jumalaema Sündimise kirikus Riia ja Miitavi ülempiiskop Joanni (Smirnov) poolt

### Autasud

* puusaehe (nabedrennik) 1879
* teenistusmüts 1880
* kamilavka 1897
* rinnarist 1904
* Aleksander III hõbemälestusmedal 1896

#### Teenistuskäik köster-kooliõpetajana

* Kastolatsi Neitsi Maarja Rõõmukuulutamise koguduses 1873–1874

##### Teenistuskäik preestrina

* pr Aruküla Püha Kolmainu koguduses 1874–1876

* pr Põltsamaa Pühavaimu koguduses 1876–1881

* pr/üpr Rakvere Jumalaema sündimise koguduses 1881–1921

* erus alates 1921

Isiklikku
---------

Viktor Bežanitski pere: abikaasa Sofia Bežanitskaja (Uberski), neid olid lapsed Ludmilla, Konstantin, Leonid, Boris ja Sergei

Vaata ka
--------

* Kastolatsi Neitsi Maarja Rõõmukuulutamise kirik

Viited
------

1. ↑  "vaimulike andmebaas".
2. ↑  "õigeusu kiriku asutused ja kogudused".
3. ↑  "bezanitski-vladimir".[*alaline kõdulink*]
**Lehtla** on eesti perekonnanimi.

Statistika
----------

2023. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Lehtla 364 inimesel: 180 mehel ja 184 naisel. Perekonnanimede levikult oli Lehtla meeste puhul 356. kohal ja naiste puhul 384. kohal. Kõige levinum oli perekonnanimi Lehtla vanuserühmas 70–74, kus neid on 10 000 elaniku kohta 3,20. Nimi oli kõige sagedasem Jõgeva maakonnas, kus sellist nime kandis maakonna 10 000 elaniku kohta 7,52 inimest.

Nimede eestistamisel võeti Lehtla aastatel 1935–1940 uueks perekonnanimeks 74 korral isikute poolt, kelle perekonnanimi oli varem Andresson, Brinkmann, Buschmann, Elbing, Eller, Engas, Fei, Fleissig, Gramma, Grass, Harjakas, Ivanov (2), Janson, Jürgenson, Jürgents, Kintsel, Kirsch (3), Klettenberg, Koosa, Krasmann, Kukk, Laube, Leeder, Leemann, Leenmann, Leetberg, Lehnmann, Leimann, Leiter (2), Leppikov, Lihten, Liiu, Linklonk, Linkmann, Lintnermann, Liubesky, Lühtin, Martins, Neomann, Nikitin, Nikopensius, Oinas (2), Ostra, Paalberg, Päss, Permann, Peterberg, Peterberg, Raalmann, Saalmann, Schoberg, Seemann, Shaitor, Sizov, Smirnov, Sõrojedov, Suksdorv (2), Uhver, Ungert, Varner (2), Vigge, Voldov, Volkhof, Vuurmann, Zihmestruk ja Zupsmann.

Nime kandjaid
-------------

* Kadri Lehtla, eesti laskesuusataja (1985–)
* Leonid Lehtla, eesti näitleja (1916–1977)
* Magda Lehtla, eesti näitleja ja laulja (1921–2008)
* Tõnu Lehtla, eesti energeetik ja robootik (1947–)

Viited
------

1. ↑  Statistikaamet: Nimede statistika (vaadatud 18.05.2023)
2. ↑  Onomastika andmebaas. Nimede eestistamine: (uus nimekuju): Lehtla.

Välislingid
-----------

* Lehtla statistikaameti andmebaasis
Pythagorase büst Roomas. Kreeka originaali koopia. *Musei Capitolini*
Pythagorase tass õpetab mõõdukust: kui tass liiga täis valatakse, jookseb see tühjaks
**Pythagoras** (Πυθαγόρας; umbes 570 eKr – 496 eKr) oli vanakreeka filosoof ja matemaatik, pütagoorlaste koolkonna rajaja, polühistor.

Aastal 588 eKr soovis ta osaleda antiikolümpiamängudel noorte rusikavõitluses. Pikkade juuste tõttu peeti teda aga liiga naiselikuks ja ei lubatud osalema. Nii osales ta hoopis täiskasvanute rusikavõitluses, tulles olümpiavõitjaks.

Diogenes Laertios ja Cicero kinnitavad, et Pythagoras leiutas esimesena sõna *philosophia*, et ennast filosoofiks nimetades eristuda muudest asjatundlikest ja auväärsetest inimestest, keda tavatseti tarkadeks (*sophoi*) kutsuda.

Talle on omistatud Pythagorase teoreemi tõestamine, kuid peetakse tõenäoliseks, et selle teoreemi tõestas tegelikult mõni hilisem pütaagorlane. Teoreem ise – täisnurkse kolmnurga kaatetitele ehitatud ruutude pindalade summa võrdub hüpotenuusile ehitatud ruudu pindalaga – oli tuntud juba ammu enne teda babüloonia ja egiptuse matemaatikas .

Ta ema oli Pythais Samoselt ja isa Mnesarchos, foiniikia kaupmees Tüürosest.

Ta oli arvatavasti Pherekydese õpilane ja sai mõjutusi Anaximandroselt. Ta lahkus Samoselt, sest talle oli vastuvõetamatu türann Polykratese valitsus, ning reisis tõenäoliselt Egiptuses ja Babüloonias. Püsivamalt elas ta Lõuna-Itaalias Krotonis, kus rajas usulis-eetilise ühingu taolise kooli. Ta oli esimene idealistlik kreeka filosoof.

Ühing tegutses Lõuna-Itaalias ja Sitsiilias. Poliitikas pooldas see demokraatiavastast, aristokraatlikku suunda, kuid nõudis oma liikmeilt kommete ranget täitmist, askeesi ja varaühisust. Ühingusse olevat kuulunud ka naisi. Pütagoorlane Hipassos olevat esimesena jõudnud irratsionaalarvu ruutjuur 2-st avastamiseni, mis saanud aga talle oma sobimatuse tõttu kehtivate arusaamadega arvudest saatuslikuks.

Juba eluajal austati Pythagorast pooljumalana. Pärast surma tekkis tema kohta palju legende. Nii näiteks omistasid pütagoorlased kõik oma avastused matemaatika vallas koolkonna rajajale, Pythagorasele.

Oma koolkonna kaudu on Pythagoras avaldanud järelpõlvedele tugevat mõju. Koolkond püsis uuspütagoreismi kujul seni, kuni kristlus ülejäänud maailmavaated põlustas.

Pythagoras määras helide arvsuhteid monokordi abil.

Viited
------

1. 1 2 3 4  "Antiigileksikon", 2. kd. lk. 124
2. ↑  ROK

Kirjandus
---------

* "Filosoofia ajalugu", I köide: antiik- ja feodaalühiskonna filosoofia. Tõlkinud Rudolf Kulpa. RK Teaduslik Kirjandus, Tartu 1947, lk 44–55 (peatükk "Pütaagorlaste liit")
**Jaak Jürine** (7. august 1875 Viiratsi – 12. november 1939 Kohila) oli eesti ajakirjandustegelane. 

Jaak (Adami poeg) Jürine sündis 26. juulil 1875 (vkj) Viiratsis, abiellus 16.02.1903 (vkj) Viljandis kohaliku tütarlapse Marie Elisabeth (Johani t.) Reps'iga, kellega tal oli neli last. 1904. aastal elasid nad juba Tallinnas, kus sündis nende esimene laps.. 

Tallinnas töötas Jaak Jürine H. Mathieseni trükikoja juhatajana. 1905. aasta suvel taotles ta koos Peeter Grünfeldtiga Peterburi Trükiasjade Peavalitsuselt loa Päewaleht "Tööline" avaldamiseks, mis hakkas Päewalehe nime all ilmuma 16. detsembril 1905.a. Jürine töötas ajalehe toimetuses 1908. aastani. Pärast Päevalehest lahkumist töötas Kohila paberivabrikus ajalehepaberimeistrina, seejärel oli trükikodade Külvaja ja Ühiselu meister. 

Jürine Suri 12. novembril 1939 Kohilas ja on maetud Hageri kalmistule.

Viited
------

1. ↑  Tallinna Linnaarhiiv, Tallinna Pühavaimu koguduse personaalraamat, TLA.1463.1.10, l. 140
2. ↑  Krista Aru. "Päevaleht" 1905–1941. Mälestusi, artikleid ja kommentaare.– "Päevaleht" ja tema ajastu. Eesti Päevaleht, 2005, lk 12–15 jj
3. ↑  Hageri kalmistu andmebaas
Märkenöör ja täitekriidi pulk
**Märkenöör** on tööriist, millega saab märgistada sirget joont tasasel ja sirgel pinnal nii horisontaalselt kui ka vertikaalselt. Sellega on lihtsam märgistada kaugemaid vahemaid kui joonlauaga.

Seda vahendit kasutatakse tihti ehitus- ja puusepatöös. Puidu märgistamisel nööriga ei pea pind olema hööveldatud ega sirgete servadega.

Kasutamine
----------

Märkenöör, nailonist või sarnasest materjalist nöör, kaetud värvipuru, tavaliselt kriidipuruga, tõmmatakse kahe punkti vahele sirgelt pingule. Seejärel tõmmatakse nöör pinnast eemale ja lastakse järsu liigutusega vastu pinda. Pinnale tekib kriidipurust sirge joon.

Märkenööri kasutatakse tavaliselt suhteliselt tasastel pindadel, kuid kui nöör on pingul ja märgistatava lõigu otsad on peaaegu samal tasapinnal, saab nööriga märgistada ka ebatasasemad pinnad. Lõigus, mida tahetakse märgistada, võib esineda auke ja tühimikke.

Kui nöör tõmmatakse liiga pingule, võib see katkeda. Katkemist võib soodustada niiskuse sattumine tööriista.

Nöör on tavaliselt paigaldatud mugavasse korpusse. Märgistada saab mitut värvi kriidipuruga.

Ajalugu
-------

Märkenööri joon
Märkenööri on kasutatud ehitusel juba iidses Egiptuses.

Viited
------

1. ↑  Encyclopaedia Britannica: Chalk line, tool
2. ↑  Chalk line
|  |
| --- |
|  **Poks** |
| Riik |  | Itaalia |
|  |
| Hõbe | 1936 | Kärbeskaal |
|  |
| 4. koht | 1937 | Kärbeskaal |

**Gavino Matta** (9. juuni 1910 Sassari, Sassari provints, Sardiinia maakond – 20. jaanuar 1954 Sassari) oli Itaalia poksija.

Matta oli kokku kolmekordne Itaalia meister kärbeskaalus (kuni 112 naela ehk 50,8 kg) aastatel 1934, 1935 ja 1936.

Matta sai kärbeskaalus (kuni 112 naela ehk 50,8 kg) hõbemedali 1936. aasta Berliini olümpiamängude poksivõistlustel, kaotades finaalis kuldmedali- ja olümpiavõitjale Wilhelm Kaiserile (Saksamaa).

Ta sai kärbeskaalus (kuni 112 naela ehk 50,8 kg) 5. Euroopa meistrivõistlustel (Milano, 1937) 4. koha, kaotades poolfinaalis hilisemale kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Vilmos Énekesile (Ungari) ning andes 3. koha kohtumises loobumisvõidu Wilhelm Kaiserile (Saksamaa). Et ka Kaiser loobus võistlusest, jäid mõlemad 4. kohale.

Elukutselisena
--------------

Matta poksis jaanuarist 1938 kuni juulini 1948 elukutselisena ning pidas kokku 35 kohtumist, millest võitis 24 (neist 6 nokaudiga), kaotas 9 (neist 2 nokaudiga) kohtumist ning viigistas 2 kohtumist.

Viited
------

1. ↑  15. Itaalia meistrivõistlused poksis. Napoli 1934. Tulemused inglise keeles
2. ↑  16. Itaalia meistrivõistlused poksis. Milano 1935. Tulemused inglise keeles
3. ↑  17. Itaalia meistrivõistlused poksis. Rooma 1936. Tulemused inglise keeles
4. ↑  11. suveolümpiamängude poksivõistlus. Berliin 1936. Tulemused inglise keeles
5. ↑  5. Euroopa meistrivõistlused poksis. Milano 1937. Tulemused inglise keeles

Välislingid
-----------

* Gavino Matta veebisaidil Olympedia Muuda Vikiandmetes
* Gavino Matta lehel *BoxRec*. Inglise keeles
**Märt Maavere** (aastani 1936 **Martin Markson**; 4. detsember 1901 Imavere vald, Pilistvere kihelkond, Viljandimaa – 23. aprill 1941 Tallinn) oli eesti kaitsepolitseinik, kaitseliitlane ja sõjaväelane (leitnant).

Ta lõpetas 1922. aastal Põltsamaa Reaalgümnaasiumi.

Aastatel 1922–1923 töötas ta Imavere valla 6-klassilises algkoolis ajutise õpetajana. 

28. veebruaril 1923 võeti ta sõjaväeteenistusse ja määrati sõjakooli-tagavaraväe ohvitseride ettevalmistusklassi, mille lõpetas veebruaris 1924. Ta määrati teenistusse 6. Jalaväerügementi, kus teenis rühmaülemana kuni oktoobrini 1924, misjärel vabastati teenistusest ja arvati reservi lipnikuna. 

Aastatel 1924–1925 töötas ta Puhja kõrgemas algkoolis õpetajana.

1925. aasta detsembris asus ta tööle Tallinna Kaitsepolitsei jaoskonda. Poliitilises politseis teenis kuni 1. augustini 1940, poliitilise politsei komissarina Narvas. 

Ta arreteeriti Nõukogude okupatsioonivõimu poolt 21. augustil 1940 ja lasti NKVD poolt maha 23. aprillil 1941 Tallinnas Scheeli krundil.

Tunnustus
---------

* 1940 Valgetähe IV klassi teenetemärk

Välislingid
-----------

* Eesti ohvitserid 1918–1940

Viited
------

1. ↑  Ametist vabastamist politsei ametkonnas, Järva Teataja (1926-1944), nr. 89, 2 august 1940
**Lilia Sink** (aastani 1963 **Lilia Samoilova**; sündinud 6. juunil 1941 Leningradi oblastis Kingissepa rajoonis Ust-Luga vallas Konnu külas) on eesti maalikunstnik.

Ta sündis aastal 1941 Leningradi oblastis Kingissepa rajoonis Ust-Luga vallas Konnu külas. Aastast 1947 elab ta Eestis. Ta lõpetas aastal 1957 Hargla kooli ja aastal 1961 Tartu Kunstikooli. Aastal 1967 lõpetas ta maalikunstnikuna ERKI.

Ta oli aastatel 1967–1970 Tallinna Kergetööstuse Tehnikumi kunstiõpetaja, aastatel 1970–1972 oli ta ERKI ettevalmistuskursuste õpetaja, aastatel 1978–1988 oli ta Ajaloo Instituudi kunstiajaloo sektori vanemlaborant. Aastatel 1972–1978 ja aastast 1988 on ta vabakunstnik.

Ta on loonud maastikumaale ja portreid.

Isiklikku
---------

Ta oli aastatel 1963–1975 abielus helilooja Kuldar Singiga, nende tütar Maarja Kruusmaa on arvuti- ja robootikateadlane ning aastast 2016 akadeemik.

Viited
------

1. ↑
2. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 6. juuni 2007. Vaadatud 26. veebruaril 2013.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)

Kirjandus
---------

* Eesti kunsti ja arhitektuuri biograafiline leksikon. Tallinn 1996
Sandy Stuvik (2011)
**Sandy Nicholas Stuvik** (Phuket, 11. aprill 1995) on Norra-Tai võidusõitja. 2014. aastal võitis ta Euroformula Openi. GP3 Series võistles ta 2015. ja 2016. aastal.

Karjäär
-------

Stuvik alustas oma motospordikarjääri 2000. aastal kardisõidus, kus ta tegutses 2008. aastani. Pärast aastast ettevalmistust läks ta 2010. aastal üle üheistmelisele võidusõidule. Asia Racing Teami eest võistles ta Aasia Vormel Renault Challenge'il koos Tin Sritrai, Suriya Bala Kerisnan Thevari, Zhang Rani ja Zhi Cong Liga. Ta lõpetas kõik võistlused poodiumil, võitis neli sõitu ja saavutas meistritiitli. 2011. aastal kolis Stuvik Euroopasse, et liituda KEO Racinguga koos Dear Schillinguga. Ta osales Põhja-Euroopa Vormel Renault kahel esimesel ja Formula Renault 2.0 Eurocupi neljal esimesel osavõistlusel. Ülejäänud kolmel Vormel Renault 2.0 Eurocupi võistlusnädalavahetusel võistles ta koos Timmy Hanseni ja Gustavo Menezesega. Eurokarika kokkuvõttes sai ta 28. koha. 2012. aastal võistles Stuvik Põhja-Euroopa Vormel Renault’s Interwetten Racingis ja saavutas Victor Bouvengi kõrval üldarvestuses 14. koha.

2013. aastal liitus Stuvik RP Motorspordiga European F3 Openil koos Santiago Urrutia, Alexander Torili, Alexandre Cougnaud ja Saud Al Faisaliga. Ta võitis kolm sõitu ja oli kokku kümnel korral poodiumil. 247-256 punktiga kaotas ta Ed Jonesile ja saavutas kokkuvõttes teise koha. 2014. aastal plaanis Stuvik liikuda GP2 Series, kuid see ei teostunud. Nii jäi ta RP Motorspordi juurde koos Artur Janosz, Andrés Saravia, Dzhon Simonyani, Saud Al Faisali ja Costantino Peroni võidusõidusarjas, mida nüüd nimetatakse Euroformula Openiks. Ta võitis 16 sõidust 11 ja võitis meistritiitli 332-243 punktiga meeskonnakaaslase Artur Janoszi ees.

2015. aastal sai Stuvik koos Seb Morrise ja Alex Fontanaga Status Grand Prix'l GP3 Series kokpiti. Ta lõpetas hooaja kokkuvõttes 17. kohal. 2016. aastal liitus Stuvik GP3 Series Tridentiga koos Antonio Fuoco, Artur Janosz ja Giuliano Alesi. Parima tulemusega seitsmenda kohaga oli ta sõitjate edetabelis 18. kohal.

Isiklik
-------

Stuvikul on Norra ja Tai kodakondsus. Motospordis stardib ta Tais.

Veebilingid
-----------

* Sandy Stuviku ametlik veebisait
* Sandy Stuviku karjääristatistika (inglise keeles)
**Gavriil Trojepolski** (vene keeles *Гавриил Николаевич Троепольский*; 29. november 1905 Tambovi kubermang – 30. juuni 1995 Voronež) oli vene nõukogude kirjanik, dramaturg ja stsenarist. Tema tuntuim teos on jutustus "Valge Bim Mustkõrv", mille alusel tehti 1977. aastal samanimeline mängufilm (režissöör Stanislav Rostotski, Gorki-nimeline filmistuudio, peaosas Vjatšeslav Tihhonov). 

Ta oli pärit kuuelapselisest perest Novo-Spasskoje külast Tambovi kubermangust. Pärast kohaliku põllumajanduskooli lõpetamist töötas külakoolis õpetajana ja seejärel kolhoosis agronoomina. 

Tema esimene jutustus ilmus 1937. aastal. Alates 1953. aastast pühendas ta end täielikult kirjanduslikule tegevusele. 

Alates 1950. aastate teisest poolest oli ta tunnustatud kui üks parimaid külalelu kujutavaid prosaiste.

Oma tuntuima teose, jutustuse "Valge Bim Mustkõrv" kirjutas Trojepolski 1971. aastal ja seda on tõlgitud enam kui 20 keelde. Eesti keeles ilmus raamat 1975. aastal kirjastuselt Eesti Raamat Otto Samma tõlkes. 

Üldse on tema raamatuid tõlgitud 52 keelde.

Trojepolski oli NSV Liidu Kirjanike Liidu liige alates 1967. aastast.

Tunnustus
---------

* NSV Liidu riiklik preemia (1975)
* Tööpunalipu orden
* Leonardo da Vinci Fondi kuldmedal
* Vene NFSV teeneline kultuuritegelane (1985)
* Voroneži linna aukodanik (1993)