recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Mihhail Ridiger
**Mihhail Aleksandrovitš Ridiger** (vene keeles *Михаил Александрович Ридигер*, Eesti Vabariigi kodanikuna **Mihail Rüdiger**; 20. mai 1902 Peterburi – 9. mai 1962 Tallinn) oli Eesti õigeusu vaimulik. 1941. aastast preester, 1958. aastast ülempreester.

Elulugu
-------

Mihhaili isa Aleksandr Ridiger oli Rüdigeride aadlisuguvõsast pärinev jurist. Mihhail Ridiger sai hea üldhariduse ja jätkas seejärel õpinguid õigusteaduste koolis. Venemaal toimunud revolutsiooni ja sellele järgnenud kodusõja tõttu olid Ridigerid sunnitud Peterburist emigreeruma ning Mihhaili haridustee jäi poolikuks.

Ridigeride uueks elukohaks sai Eesti pealinn Tallinn. Mihhail jätkas pooleli jäänud haridusteed ja lõpetas gümnaasiumi. Hiljem osales ta kohaliku vene kristliku üliõpilasliikumise tegevuses.

Aastatel 1937–1940 läbis ta Tallinnas kolmeaastased teoloogiakursused. Nende lõpetamise järel pühitseti ta 1940. aastal diakoniks ja 1941. aastal preestriks. Oma vaimulikuteenistust alustas Mihhail Ridiger Tallinna Püha Siimeoni ja Hanna kirikus. Teise maailmasõja päevil tegeles isa Mihhail hingehooldusega Tallinna ümbruse vangilaagrites, kuhu olid paigutatud Venemaalt ümberasustatud inimesed.

1945–1946 teenis ta preestrina Tallinna Aleksander Nevski katedraalis ja oli ühtlasi Eesti piiskopkonna nõukogu liige.

Novembrist 1946 kuni oma surmani oli Mihhail Ridiger Tallinna Jumalaema Sündimise (Kaasani pühakuju) kiriku (Kaasani kiriku) esipreester. Alates jaanuarist 1955 oli ta uuesti Eesti piiskopkonna nõukogu liige. 1. oktoobril 1961 nimetati ta ka piiskopkonna nõukogu esimeheks.

Aastast 1958 kandis ta ülempreestri aunimetust. 15. oktoobril 1961 autasustas Moskva patriarh Aleksius I teda kaunistatud kuldse kaelaristiga.

Isa Mihhail suri 9. mail 1962 infarkti. Tema matusetalituse viis Jumalaema Sündimise kirikus läbi tema poeg, tollane Tallinna ja Eesti piiskop Aleksius. Isa Mihhaili põrm sängitati Tallinna Aleksander Nevski kalmistule oma kolm aastat varem surnud abikaasa kõrvale.

Isiklik elu
-----------

11. aprillil 1926 abiellus Mihhail Ridiger Nõmme Ristija Johannese kirikus Jelena Pissarevaga (1902–1959). Neid laulatas ülempreester Christofor Vink. 

Mihhaili ja Jelena abielust sündis 1929. aastal poeg Aleksei, kellest sai samuti õigeusu vaimulik. Ta oli aastatel 1961–1990 Tallinna ja Eesti piiskop ning 1990–2008 Moskva ja kogu Venemaa patriarh.

Viited
------

1. ↑  Mihail Rüdigeri Eesti Vabariigi kodakondsuse toimik

Kirjandus
---------

* *Õigeusu hingekarjased Eestimaal.* Tallinn : Püha Issidori Õigeusu Kirjastusselts, 2002. ISBN 9985-78-462-6
**November 2020**, kroonika

2020. aasta november algas pühapäeval ja lõppes 30 ööpäeva pärast esmaspäeval.

**Kuupäevad:**  
1
2
3
4
5
6
7
8
9
10
11
12
13
14
15
16
17
18
19
20
21
22
23
24
25
26
27
28
29
30

1. november
-----------

* Moldovas toimus presidendivalimiste esimene voor.
* ...

2. november
-----------

* Terroriünnakus Austria pealinna Viini kesklinna sünagoogi juures sai surma vähemalt viis inimest.
* ...

3. november
-----------

* Toimusid 2020. aasta Ameerika Ühendriikide presidendivalimised, mille võitis Joe Biden.

10. november
------------

* Jõustus rahulepe, millega lõppes 2020. aasta Mägi-Karabahhi konflikt.

27. november
------------

* Iraani tipptuumateadlane Mohsen Fakhrizadeh hukkus atentaadis.

Viited
------

1. ↑  Tote und Verletzte nach Schüssen, ORF
2. ↑  Erste Details über Attentäter
3. ↑  Anschlag in Wien: Festnahmen in St. Pölten
4. ↑  Infos aus Slowakei: Nehammer sieht Fehler im BVT

Sündmused kuude lõikes

**2018**: jaanuar | veebruar | märts | aprill | mai | juuni | juuli | august | september | oktoober | november | detsember  

**2019**: jaanuar | veebruar | märts | aprill | mai | juuni | juuli | august | september | oktoober | november | detsember  

**2020**: jaanuar | veebruar | märts | aprill | mai | juuni | juuli | august | september | oktoober | november | detsember  

**2021**: jaanuar | veebruar | märts | aprill | mai | juuni | juuli | august | september | oktoober | november | detsember  

**2022**: jaanuar | veebruar | märts | aprill | mai | juuni | juuli | august | september | oktoober | november | detsember
**Jakuudi-Sahha Nõukogude Sotsialistlik Vabariik**, lühinimi **Jakuudi-Sahha NSV**, (vene keeles Якутская-Саха Советская Социалистическая Республика) oli lühikest aega Vene NFSV koosseisus eksisteerinud vabariik.

Vabariik moodustati Jakuudi ANSV-st ja eksisteeris aastatel **1990–1991** (1990. aasta septembrist 1991. detsembrini). Vabariigi pealinn oli Jakutsk. 

12. juunil 1990 võttis Vene NFSV Rahvasaadikute Kongress vastu deklaratsiooni vabariigi riiklikust suveräänsusest, millega Vene NFSV Rahvasaadikute Kongress deklareeris Vene NFSV territooriumil oma seaduste ülimuslikkust Nõukogude Liidu seaduste ees ning autonoomsete vabariikide õiguste laiendamise vajadust. Ajavahemikus augustist oktoobrini kuulutasid enamik Venemaa autonoomseid vabariike endid nõukogude sotsialistlikeks vabariikideks Vene NFSV koosseisus, teiste seas ka Jakuutia, kus 27. septembril 1990 võttis Jakuudi ANSV Ülemnõukogu vastu deklaratsiooni Jakuutia riiklikust suveräänsusest ning kuulutas autonoomse vabariigi ümberkujundamise Jakuudi-Sahha Nõukogude Sotsialistlikuks Vabariigiks Vene NFSV koosseisus (vabariigi nime muutuse kinnitas 24. mail 1991 Vene NFSV rahvasaadikute kongress).

1990. aasta detsembris asus Jakuudi-Sahha NSV Ministrite Nõukogu esimehe ametikohale Kliment Ivanov. Ta jäi Sahha valitsusjuhiks kuni 1992. aasta veebruani.

26. veebruaril 1991 kirjutas ülemnõukogu esimees Mihhail Nikolajev alla seadusele Jakuudi-Sahha NSV riiklikust staatusest, mis jäi kehtima kuni Sahha (Jakuutia) Vabariigi Põhiseaduse vastuvõtmiseni 1992. aasta aprillis.

1991. aasta juunis seati sisse Vene NFSV presidendi ametikoht. Enne aasta lõppu viidi presidendivalimised läbi veel 7 vabariigis, sealhulgas 20. detsembril Jakuutias. Valimised võitis Jakuudi-Sahha NSV Ülemnõukogu esimees Mihhail Nikolajev, Asepresidendiks valiti Vjatšeslav Štõrov.

27. detsembril 1991 võttis Jakuudi-Sahha NSV Ülemnõukogu vastu määruse vabariigi ümbernimetamiseks  Sahha (Jakuutia) Vabariigiks. Vastava paranduse Venemaa Föderatsiooni konstitutsiooni viis sisse VF rahvasaadikute kongress 21. aprillil 1992.

Jakuudi-Sahha NSV lühikeseks jäänud eksistentsi ajal sündinutest hiljem laiema tuntuse saanud jakuute on mitmekordne maailmameister kabes Matrena Nogovitsõna.

Viited
------

1. ↑  Декларация о государственном суверенитете РСФСР от 12 июня 1990 г.. constitution.garant.ru
2. ↑  Декларация о государственном суверенитете Якутии. ysia.ru
3. ↑  Климент Егорович Иванов[*alaline kõdulink*]. sakha.gov.ru
4. ↑  Закон Республики Саха (Якутия) от 25 апреля 1992 года. pravo.levonevsky.org
5. ↑  О переименовании Якутской-Саха ССР. docs.pravo.ru
Issanda Muutmise kirik Novgorodis, välisvaade
Kristus Kõigevalitseja kujutis kuplil
**Novgorodi Issanda muutmise kirik Iljinil** (vene keeles *Церковь Спаса Преображения на Ильине улице*) on 14. sajandil ehitatud õigeusu kirik Iljini teel Veliki Novgorodis, mille siseruumi kaunistavad freskod on maalinud Theophanes Kreeklane. Kirikuhoones asub tänapäeval muuseum.

Kirik püstitati 1374. aastal, see paikneb turuplatsist ida suunas. Theophanes Kreeklane maalis sellesse freskod 1378. aastal ja suurem osa nendest on tänapäevani säilinud, sealhulgas Kristus Kõigevalitseja kujutis keskkuplil, pühakute kujud lõunasissepääsu juures ja vana testamendi Kolmainsus lääneseina ühel küljel. Kirikus tegutsev muuseum on osa Novgorodi riiklikust muuseum-kaitsealast.

Pildid
------

### Välisarhitektuur

* Läänefassaad, vaade edelastLäänefassaad, vaade edelast
* Vaade kagust idaseinale apsiidigaVaade kagust idaseinale apsiidiga
* SeinadekoorSeinadekoor
* Kaunistused tambuuril ja seinalKaunistused tambuuril ja seinal
* Jumalaema ikoon läänefassaadilJumalaema ikoon läänefassaadil

### Interjöör

* SisevaadeSisevaade
* Altar, synthronon '​i ja kateedri jäänusedAltar, *synthronon* '​i ja kateedri jäänused
* Tambuuri sisesein inglite ja prohvetitegaTambuuri sisesein inglite ja prohvetitega
* Vana testamendi KolmainsusVana testamendi Kolmainsus
* Kolm sambapühakutKolm sambapühakut
* Püha Dionysios AreopagitesPüha Dionysios Areopagites

Viited
------

Välislingid
-----------

* Issanda Muutmise kirik portaalis Культура России (vene keeles)
* Issanda Muutmise kiriku freskod portaalis Культура России (vene keeles)
**Sada koolkonda** (hiina keeles *baijia*) on koondnimetus filosoofiakoolkondade kohta Vana-Hiinas sõdivate riikide ajastul (Zhanguo) 475–221 eKr.

Nimetus rõhutab tollast koolkondade rohkust ning eri allikais dateeritakse seda erinevalt, alustades vahel ka Chunqiu ajastust ("Kevaded-sügised", *ca* 770–475).

Põhiline ülevaade ajastust pärineb saja koolkonna kaasaegse filosoofi Zhuangzi ja hilisema ajaloolase Sima Qiani kirjeldustest. Neis tõstetakse esile kuut koolkonda: konfutsianistid (*rujia*), motistid ehk moistid (*mojia*), *yin-yang*'i koolkond ehk natuurfilosoofid (*yinyang jia*), nimede koolkond ehk nominalistid ehk loogikud (*mingjia*), taoistid ehk *dao* koolkond (*daojia*) ning legistid ehk seaduse koolkond (*fajia*). Teistes allikates mainitakse ka tänapäeval vähem tähelepanu pälvinud koolkondi nagu põllumajanduse koolkond (*nongjia*), diplomaatia koolkond (*zonghengjia*), mitmekesine koolkond (*zajia*), väikeste kõneluste koolkond (*xiaoshuojia*) ning sõjanduskoolkond (*bingjia*).

Saja koolkonna ajastust on säilinud suhteliselt vähe tekste. Algallikate nappuse üks põhjusi on sõdivate riikide ajastule järgnenud Qini dünastia võim, mille esimene keiser Qin Shi Huangdi keelustas legismiga vastuolus olevad raamatud.

Viited
------

1. 1 2  ""Ida mõtteloo leksikon"". Originaali arhiivikoopia seisuga 15. oktoober 2012. Vaadatud 10. augustil 2009.

Kirjandus
---------

* "Ida mõtteloo leksikon", Tartu: Tartu Ülikooli Orientalistikakeskus, 2006; artikkel "Sada koolkonda", lk 170
**Silvia Astrid Truu** (aastani 1936 **Silvia Astrid Koch**, 1936–1941 **Silvia Astrid Koht**; 16. detsember 1922 Paldiski – 5. mai 1990) oli eesti laste- ja noorsookirjanik.

Ta õppis aastani 1939 Tallinn-Nõmme progümnaasiumis ning lõpetas aastal 1941 Tallinna Tütarlaste Kommertsgümnaasiumi.

Ta töötas aastatel 1949–1951 Rahva Hääle toimetuses ja 1951–1957 oli mittekoosseisuline reporter lasteraadios. Aastal 1958 töötas ta Noorte Hääle ja aastatel 1958–1965 Nõukogude Naise toimetuses. 

Aastast 1965 oli ta vabakutseline kirjanik, aastast 1973 Kirjanike Liidu liige.

Isiklikku
---------

Tema tütred olid arhitekt Meeli Truu (1946–2013) ja spordipedagoog Tuuli-Ann Kivikangur (1944-2009).

Looming
-------

* "Ühed targad mõlemad" (1956)
* "Murra" (1959)
* "Silja, päikesekiir ja maailm" (1967)
* "Kuu aega täiskasvanu" (1968)
* "Saa nüüd neist inimestest aru" (1970)
* "Pilvede kõrval toas" (1973)
* "Jeekim" (1974)
* "Peidus pool" (1977)
* "Oma suguvõsa Aadam" (1985)
* "Südamel ei ole kortse" (1987)

Kirjandus
---------

* Eesti kirjanike leksikon. Eesti Raamat. Tallinn, 2000.
**Sabinov** (ungari keeles *Kisszeben*, saksa keeles *Zeben*) on linn Slovakkias Prešovi maakonnas, Sabinovi ringkonna halduskeskus.

Geograafiline asend
-------------------

Sabinov asub ajaloolises Šariši piirkonnas, Prešovist umbes 15 km põhjaloodes ja Košicest ligikaudu 44 km põhjas.

Ajalugu
-------

Sabinovit on esmamainitud 1248. aastal. Linnaõigused sai Sabinov 1299. aastal ja vaba kuningalinna staatuse 1405. aastal. 15. sajandi lõpul sai Sabinov Ida-Slovakkia viie olulisema linna ühenduse Pentopolitana liikmeks, kuhu kuulusid veel ka Košice, Prešov, Bardejov ja Levoča.

Rahvastik
---------

Slovakkia 2021. aasta rahvaloenduse andmetel oli Sabinovi elanikest slovakke 91,13%, mustlasi 3,41%, russiine 0,72%, tšehhe 0,26% ja ukrainlasi 0,2%. Rahvus oli teadmata 3,98%-l elanikest.

Sõpruslinnad
------------

* Türgi Çubuk, Türgi
* Ungari Kenderes, Ungari
* Poola Siedlce, Poola
* Tšehhi Soběslav, Tšehhi

Viited
------

1. ↑  Sčítanie obyvateľov, domov a bytov 2021 na Slovensku
2. ↑  SVK: Sabinov - Calm Small Town In Šariš Region Infoglobe. Vaadatud 30. aprillil 2023
3. ↑  Number of population by ethnicity in the municipality Sabinov at 1. 1. 2021 informácie Sčítanie obyvateľov, domov a bytov 2021. Vaadatud 30. aprillil 2023
**Novatours** on Baltimaade suurim reisikorraldaja. 

Novatours Eesti asutati aastal 2004, Novatours Grupp on turul tegutsenud alates 1999. aastast. Eestis ja Lätis tegutseb reisikorraldaja "Novatours" kaubamärgi all, Leedus "Novaturas" kaubamärgi all. Novatoursi Eesti büroo asub Tallinnas kuid reise on võimalik osta ka interneti või edasimüüjate vahendusel, kelle kontoreid leidub üle Eesti. 

Ettevõtte peamiseks ülesandeks on pakkuda kvaliteetset teenust ning tõsta oma teeninduse taset. Ettevõte suunab oma panuse eelkõige firma arengule ja laiendamisele ning aina suuremat tähelepanu pööratakse oma personali ja edasimüüjate koolitusele ning omavahelise koostöö parandamisele.
Novatours pakub puhkusereise, ringreise, kaugreise, lennupileteid ja ekskursioone. Lisateenustena pakutakse ka näiteks järelmaksu võimalust, Tallinna lennujaamas VIP teenuse kasutamist ja transfeere sihtkohas.

Alates aastast 2007 on Novatours ka Eesti Turismifirmade Liidu põhiliige.

Viited
------

1. ↑
2. ↑

Välislingid
-----------

* Novatoursi koduleht
**Rjazani oblast** asub Venemaa Keskföderaalringkonnas.

Rahvastik
---------

Rjazani oblasti rahvaarv oli 2002. aasta rahvaloenduse andmeil 1 227 910. 2009. aasta alguses oli oblasti rahvaarv 1 157 700 ning 2020. aasta alguses 1 108 847. Linnades elab 65% rahvastikust. Suuremad linnad on Rjazan, Kassimov, Skopin ja Sassovo.

Suuremad rahvusrühmad olid 2002. aastal:

* venelased 1 161 400
* ukrainlased 12 700
* mordvalased 7 300
* tatarlased 5 600
* armeenlased 4 500
* valgevenelased 3 500

Haldusjaotus
------------

Oblast jaguneb 25 rajooniks ja 4 linnaringkonnaks.

* Aleksandro-Nevski rajoon
* Jermiši rajoon
* Kadomi rajoon
* Kassimov
* Kassimovi rajoon
* Klepiki rajoon
* Korablino rajoon
* Mihhailovi rajoon
* Miloslavskoje rajoon
* Pitelino rajoon
* Pronski rajoon
* Putjatino rajoon
* Rjazan
* Rjazani rajoon
* Rjažski rajoon
* Rõbnoje rajoon
* Sapožoki rajoon
* Sarai rajoon
* Sassovo
* Sassovo rajoon
* Skopin
* Skopini rajoon
* Spasski rajoon
* Starožilovo rajoon
* Šatski rajoon
* Šilovo rajoon
* Zahharovo rajoon
* Tšutškovo rajoon
* Uhholovo rajoon

Viited
------

1. ↑  Venekeelne Vikipeedia

Välislingid
-----------

 Rjazani oblast – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Rjazani oblasti koduleht

Keskföderaalringkond

Belgorodi oblast  **·**  Brjanski oblast  **·**  Ivanovo oblast  **·**  Jaroslavli oblast  **·**  Kaluga oblast  **·**  Kostroma oblast  **·**  Kurski oblast  **·**  Lipetski oblast  **·**  Moskva linn  **·**  Moskva oblast  **·**  Orjoli oblast  **·**  Rjazani oblast  **·**  Smolenski oblast  **·**  Tambovi oblast  **·**  Tula oblast  **·**  Tveri oblast  **·**  Vladimiri oblast  **·**  Voroneži oblast
Jakuudi oblasti vapp
Jakuudi oblasti ja Ohhoota ringkonna kaart (1826)
**Jakuudi oblast** (vene keeles Якутская область) oli haldusüksus Venemaa keisririigis ja Vene SFNV-s.

Oblast eksisteeris aastatel 1783–1920 põlistel Jakuutia aladel. Oblasti halduskeskus oli Jakutsk.

1638. aastal moodustati Jakuudi maakond. 1731. aastal eraldusid Jakuudi maakonnast Kamtšatka ja Ohhoota krai. 1775. aastal kujundati Jakuudi maakond ümber Jakuudi provintsiks, 1783. aastal muudeti provints *Jakuudi oblastiks* Irkutski kubermangu koosseisus.

1852. aastal sai Jakuutia kubermanguõigustega iseseisva oblasti staatuse. Oblast koosnes viiest ringkonnast.

1920. aasta aprillis muudeti Jakuudi oblast Irkutski kubermangu erirajooniks, sama aasta septembris iseseisvaks Jakuudi kubermanguks.

Haldusjaotus
------------

Oblast koosnes maakondadest. Linnu oli oblastis viis: Jakutsk, Oljokminsk, Viljuisk, Verhojansk ja Srednekolõmsk.

Viited
------

1. 1 2  Важнейшие события истории Якутии. ilin-yakutsk.narod.ru
"Concordia Discordatium Canonum", 1140
**Kanooniline õigus** ehk **kirikuõigus** on roomakatoliku kirikus ja õigeusu kirikus tekkinud eeskirjade kogum.

Katoliku kirikus
----------------

Katoliku kirikus on kanooniline õigus kujunenud kiriku kaanoneist, kirikukogude otsustest ja paavstide käskkirjadest, katoliiklikel maadel kasutusel alates 4. sajandist.[*viide?*]

Õigeusu kirikus
---------------

Õigeusu kirikus põhineb kanooniline õigus õigeusu kaanonitel, mis omakorda põhinevad apostlite ja kirikuisade valitud kirjutistel ning kirikukogude otsustel, mille juures tähtsaimad on oikumeeniliste kirikukogude otsused, mis on tehtud 4.–8. sajandil, kui kirik ei olnud veel lõhenenud katoliku ja õigeusu kirikuks. Õigeusu kiriku elukorraldus põhineb neil otsustel ja nende tõlgendamisel.

Viited
------

1. ↑  Liina Eek. Õigeusu kiriku fülogeneesist. - Akadeemia, 5, 2016, lk 770-771

Välislingid
-----------

* Codex Iuris Canonici (1983), ladinakeelne originaal
* Code of Canon Law (1983, täiendatud), tõlge inglise keelde
**Mihhail Suigusaar** (sünninimi **Mihkel Suigusaar**; 3. veebruar 1842 Võisiku vald – 2. märts 1916 Pärnu) oli eesti õigeusu vaimulik.

Sündis luteriusulises perekonnas. Kui perekond astus 1846. aastal õigeusku, sai tema kiriklikuks nimeks Mihhail.

Aastatel 1855–1864 õppis Riia vaimulikus koolis ja Riia Vaimulikus Seminaris, seejärel jätkas aastatel 1864–1868 õpinguid Moskva Vaimulikus Akadeemias. Lõpetas vaimuliku akadeemia usuteaduse kandidaadi kraadiga.

15. augustil 1868 asus ta tööle Riia Vaimulikku Seminari, kus töötas eesti keele õpetajana 1879. aastani. Ühtlasi töötas ta 1869. aastast ka eestikeelsete trükiste tsensorina ja aastatel 1878–1879 Riia junkrukooli õpetajana.

1879. aastal viidi üle Pärnu Püha Suurmärter Jekateriina koguduse preestriks. Sellel ametikohal töötas isa Mihhail surmani. Ühtlasi töötas ta 1894. aastani usuõpetuse õpetajana Pärnu koolides. 1881 anti talle ülempreestri aunimetus. 

Ta koostas ja toimetas õigeusuliste eestlaste kalendri 1913. aastaks. Samuti tõlkis ta eesti keelde vähemalt kolm vaimulikku teksti: Augustin Eggeri "Noortemeeste Iseloomuharidusest" (1909), Serafim Lade "Lutheri õpetus Kristuse tõevalguses" (1911) ja arhimandriit Illarioni kõne "Edu ja ümbermuutmine" (1915).

Aastatel 1900–1916 oli Mihhail Suigusaar ka Pärnu I praostkonna praost.

Isa Mihhail osales ka ühiskondlikus tegevuses, olles Eesti Aleksandrikooli Pärnu komitee esimees, Pärnu Eesti Põllumeeste Seltsi esimees ja Pärnu linnavolikogu liige.

Kirjandus
---------

* Ülempreester Mihkel Suigusaar / koost. Rein Tomson. Pärnu : R. Tomson, 2000.

Välislingid
-----------

* Mihhail Suigusaare elulugu andmebaasis ISIK
* A. Laar, "Ülempreester M. M. Suigusaar" – Eesti Kirjandus 1916, nr 7, lk 235–244.
Mihhail Viktorov
**Mihhail Viktorov** (vene keeles Михаил Владимирович Викторов; 24. detsember 1894 Jaroslavl – 1. august 1938) oli Nõukogude Liidu sõjaväelane (1. järgu laevastikuflagman) ja poliitik (NSV Liidu Kesktäitevkomitee liige ja NSV Liidu Ülemnõukogu I koosseisu liige).

Aastail 1921–1924 ja 1926–1932 oli ta Balti laevastiku ülem.

Viktorov oli ohvitseri poeg. 1910 lõpetas ta Jaroslavli kadetikorpuse. 1913 lõpetas ta Merekadetikorpuse kuldmärgiga ja mitšmani auastmega, mille pälvis 5. oktoobril 1913. Ta lõpetas 1915 miiniohvitseride ja 1917 tüürimeeste koolituse ning 1924 Mereväeakadeemia juures korraldatud täienduskursuse.

Esimeses maailmasõjas teenis ta Balti laevastikus 1. Balti laevastikuekipaaži koosseisus. Ta osales Väinameres peetud operatsioonil Albion. 1917 edutati ta leitnandiks ja vanemtüürimeheks soomuslaeval "Graždanin".

Pärast Oktoobrirevolutsiooni läks ta bolševike poolele. 1918 osales ta dessandil Narva all. Sama aasta novembrist 1919. aasta juunini oli ta algul vanemtüürimees ja siis komandöri 1. abi ristlejal "Oleg", 1919. aasta juunist 1920. aasta aprillini oli ta hävitaja "Vsadnik" komandör, 1920. aasta augustist 1921. aasta märtsini liinilaevade "Andrei Pervozvannõi" ja "Gangut" komandör. Ta osales Kroonlinna mässu mahasurumises ja pärast seda määrati ta Kroonlinna vanemmereülemaks, 1921. aasta mais Balti laevastiku ülemaks. Alates 1924. aasta juunist oli ta Musta mere laevastiku ülem, 1924. aasta detsembrist Punaarmee mereväe hüdrograafiavalitsuse ülem ja 1926. aasta aprillist taas Balti laevastiku ülem. 1932 astus ta ÜK(b)P-sse. Sama aasta märtsist oli ta Kaug-Ida mereväe ülem. 1935 loodi Vaikse ookeani laevastik ja Viktorov määrati selle ülemaks.

15. augustil 1937 vahistati 1. järgu laevastikuflagman Vladimir Orlov ja Viktorov määrati tema asemele Punaarmee mereväe ülemaks. Samal aastal valiti ta NSV Liidu Ülemnõukogu I koosseisu saadikuks. Sama aasta lõpuks oli tema alluvuses olevast mereväest ebaseaduslike repressioonide käigus vallandatud umbes 1400 inimest.

28. detsembril 1937 (teistel andmetel 27. märtsil 1938) vabastati Viktorov ametist ja määrati mereväe rahvakomissariaadi juhatuse käsutusse. 22. aprillil ta vahistati. Juurdluse käigus ta tunnistas, et Jan Gamarnik värbas ta 1933 oma vandeseltsi. Teda süüdistati kahjurluses. 1. augustil 1938 mõisteti ta surma ja lasti maha, kõigest 3 päeva pärast oma eelkäijat Vladimir Orlovi. 14. märtsil 1956 rehabiliteeriti ta postuumselt.

Viktorov oli abielus 1924 surnud farmakoloogi Nikolai Kravkovi lese Ksenijaga (sündinud Maksimova), kelle isa oli olnud asekuberner. 1930 sündis poeg Juri, kes 1948 jäi jahil jäljetult kaduma.

Viktorovi autasustati 11. jaanuaril 1916 Püha Stanislavi ordeni III järgu ordeniga mõõkade ja lindiga. Veel pälvis ta Lenini ordeni, Punalipu ordeni (20. veebruaril 1928) ja Punalipu ordeni).
**Jakšiai kihistu** (inglise *Jakšiai Formation*) on ordoviitsiumi ladestu kihistu, mida loetakse enamasti Rakvere lademesse kuuluvaks. Kihistu ülemine piir vastab kindlasti Rakvere ja Nabala lademe piirile, alumises osas pole selle lademeline kuuluvus aga täiesti selge.

Kihistut hakkas esimesena eristama Juozas Paškevičius aastal 1994. Kihistu on saanud nime Jakšiai küla järgi. Kihistu stratotüüp on Jakšiai-104 puurauk, kus kihistu kivimid esinevad 994–998 meetril. Lisastratotüübina on kasutatud Visaginas-5 puurauku, kus kihistu kivimid esinevad 420,3–422,5 meetril. Leedus eristatakse Jakšiai kihistut Nemunase madalikul ja maa kesk- ning idaosas. Maa kesk- ja idaosas on kihistu 4,1 meetri paksune, Nemunase madalikul on suurim paksus 0,8 meetrit.

Kihistu koosneb hallist paksukihilisest rohekashalli mergli vahekihtidega lubjakivist, mis sisaldab üksikuid brahhiopoodide jäänuseid ja veidi ka püriiti. Ülemises osas esineb valdavalt lubjakivi, allpool domineerib mergel. Kihistu põhja moodustab selgesti eristuv suure püriidisisaldusega katkestuspind.

Viited
------

1. ↑  Hints, L. Paškevičius, J. Martma, T. Männik, P. Nõlvak, J. *Upper Sandbian–lower Katian bio- and chemostratigraphy in the Pajevonys-13 core section, Lithuania*. Estonian Journal of Earth Sciences, 2016
2. ↑  LIETUVOS SILŪRO, ORDOVIKO, KAMBRO, EDIAKARO SISTEMŲ STRATIGRAFINĖ KLASIFIKACIJA, 2015, lk. 31
3. ↑  Juozas Paškevičius. *Pecularities of the lithology and fauna of the early Katian (Ordovician) in the Lithuanian facies zone* GEOLOGIJA. GEOGRAFIJA. 2016.
**Johannes Laos** (2. september 1920 Kõo vald, Pilistvere kihelkond, Viljandimaa – 17. oktoober 1993 Võhma) oli eesti muusik, kommunistliku partei töötaja ja muusikapedagoog.

Ta õppis Soomevere algkoolis ja Türi Majandusgümnaasiumi progümnaasiumis. Pärast progümnaasiumi lõpetamist 1938. aastal jätkas ta õpinguid muusikakoolis Tallinnas, kus õppis klarnetit. Hiljem, aastal 1971 lõpetas ta Tallinna Riikliku Konservatooriumi kompositsiooni erialal, õppides ka puhkpille.

Olles Nõukogude sõjaväe eesti territoriaalkorpuses ajateenistuses, saadeti ta Nõukogude–Saksa sõja ajal juulis 1941 Nõukogude tagalasse. Ta mängis Eesti Laskurkorpuse ansamblis ja džässorkestris. Pärast demobiliseerimist 1946. aastal asus ta Eesti NSV Riikliku Filharmoonia orkestrisse altsaksofoni solistina, kus ta töötas 1952. aasta lõpuni.

Aastatel 1953–1956 õppis ta EKP Keskkomitee Vabariiklikus Parteikoolis. Pärast kooli lõpetamist suunati ta tööle Suure-Jaani rajooni, kus ta töötas EKP rajoonikomitee instruktorina, hiljem rajooni täitevkomitee kultuuriosakonna juhatajana ja EKP rajoonikomitee teise sekretärina. Suure-Jaanis organiseeris ta populaarse poiste puhkpilliorkestri.

Aastast 1959 oli ta taas Tallinnas. Ta oli EKP Keskkomitee instruktor, seejärel filharmoonia puhkpilliorkestri instruktor. Aastatel 1959–1963 oli ta EKP Keskkomitee teaduse, koolide ja kultuuriosakonna juhataja, aastatel 1966–1967 oli ta riikliku hariduskomitee loomingulise maja direktor. Aastatel 1967–1988 töötas ta Tallinna Pedagoogilises Instituudis peamiselt muusikateoreetiliste ainete õpetajana (ta oli aastatel 1968–1971 kultuurhariduse kateedri juhataja).

Aastal 1988 jäi ta pensionile. Aastatel 1988–1992 organiseeris ta Võhma noorte puhkpilliorkestri, kelle esinemised koos täiskasvanutega olid oodatud sündmused kohalikus kultuurielus.

Ta on maetud Pilistvere vanale õigeusu kalmistule.

Looming
-------

Ta oli tuntud ka heliloojana. Aastal 1973 Entel-tenteli lauluvõistluse võidulaul oli tema "Jänkude saunalaul" Imme Viidalepa sõnadele. Georg Otsa repertuaaris oli tema loodud laul "Kiri emale" (1970).

Viited
------

1. ↑  "Türi uudiseid. Abiturientide pidulik lõppaktus". Järva Teataja nr 65, 8 juuni 1938. Lk 10
2. ↑  Endel Ruht. "60 aastat pronksmedali võidust". Ühinemisleht nr 2, (Põhja-Sakala valla ajaleht), 5. september 2017. Lk 7
3. ↑  Heiki Raudla. "Pilistvere kihelkond – Eestimaa Taani". Viljandi Muuseum. 2012

Kirjandus
---------

* Endel Ruht. "60 aastat pronksmedali võidust". Ühinemisleht nr 2, (Põhja-Sakala valla ajaleht), 5. september 2017. Lk 7
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel on külast Muhus; samanimelise laeva kohta vaata artiklit Koguva (laev).* |

---

**Koguva** on küla Saare maakonnas Muhu vallas.

Koguvas asub Muhu Muuseum, mis asutati nõukogude perioodil kui kirjanik Juhan Smuuli muuseum.

Ajalugu
-------

Asustust Koguvas tõendavad juba kiviaegsed kalmed küla lähedal.

Koguva küla on teada kirjalikust allikast 1532. aastast, kui ordumeister Wolter von Plettenberg läänistas Hanskenile ja tema pojale vabatalu. Ainukeses tänini säilinud eestlastele antud vabaduskirjas on kirjas ka märkimisväärsed kohustused: nad peavad pidama ratsakäskjalga Soneburgi (Maasilinna) ordufoogti teenistuses, maksma summa hõbedas ja andma aastas ühe kostituse foogti kaaskonnale.

Hiljem, Rootsi ajal asendusid kohustused ordu ees postiveokohustusega, mis sisaldas posti vedamist Saaremaa idarannalt üle Väikese väina, läbi Muhu saare, üle Suure väina kuni Pärnuni välja. Hanske järglaste hulgast kujunes välja kaheksa põhitalu: Tooma, Hansu, Käspri, Jürna, Tõnisse, Andruse, Vanatoa ja Välja. Lisaks on Koguvas mõned teomeeste talud (Sumari, Laasu) ning väiksemad popsikohad.

Hanske järglased said perekonnanimeks Schmuul, mida erinevatel aegadel on kuulmise järgi üleskirjutatud ja mugandatud ka kui Smuul, Shmuul ja Muul.

1938. aastal elas Koguva külas 106 Schmuuli-nimelist isikut, kes kõigist mõjutamisist hoolimata ei tahtnud oma nime eestistada. Nad seletasid, et nende nimi olevat ajalooline, antud juba rootsi ajal. 

* Koguva Hanske vabaduskiriKoguva Hanske vabaduskiri
* Küla väravavahid 1913Foto: Johannes PääsukeKüla väravavahid 1913  
Foto: Johannes Pääsuke
* Koguva Tooma talu veskiKoguva Tooma talu veski
* Koguva sadamKoguva sadam
* Koguva sadama võrgukuurKoguva sadama võrgukuur
* Tüüpiline Koguva külavaheTüüpiline Koguva külavahe
* Koguva KunstitallKoguva Kunstitall
* Koguva küla Sumari talu vankrikuurKoguva küla Sumari talu vankrikuur
* Muhu uisu ehitamine KoguvalMuhu uisu ehitamine Koguval
* Andruse talu tuulikAndruse talu tuulik

Vaata ka
--------

* Eesti külade loend
* Muhu muuseum

Viited
------

1. ↑  Maa-amet, vaadatud 21.11.2020.
2. ↑  Statistikaamet, vaadatud 10.11.2020.
3. ↑  Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
4. ↑  Ühes külas 106 ühenimelist isikut. Rahvaleht, 8. detsember 1938, nr. 233, lk. 5.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Koguva** |

* Koguva 360° aeropanoraam / aerofoto. 8 mai 2012

Muhu valla vapp
Muhu valla asulad

**Külad:** Aljava | Hellamaa | Igaküla | Kallaste | Kantsi | Kapi | Kesse | Koguva | Kuivastu | Külasema  | Laheküla | Lalli | Leeskopa | Lehtmetsa | Lepiku | Levalõpme | Liiva | Linnuse | Lõetsa | Mõega | Mõisaküla | Mäla | Nautse | Nurme | Nõmmküla | Oina | Paenase | Pallasmaa | Piiri | Põitse | Pädaste | Päelda | Pärase | Raegma | Rannaküla | Raugi | Rebaski | Ridasi | Rinsi | Rootsivere | Rässa | Simiste | Soonda | Suuremõisa | Tamse | Tupenurme | Tusti | Vahtraste | Vanamõisa | Viira | Võiküla | Võlla
**Silver Anniko** (6. jaanuar 1928 Tõrva – 7. mai 1982 Söödi talu, Pirmastu küla, Paistu külanõukogu, Viljandi rajoon) oli eesti kirjanik ja ajakirjanik.

Ta omandas alghariduse Paides ja lõpetas 1946. aastal Türi Keskkooli. Õppis alates 1946. aastast Eesti NSV Riiklikus Teatriinstituudis, seda lõpetamata. 

Publitsistlikku tegevust alustas üliõpilasena, töötas algul Eesti Raadio reporterina, 1957. aastast oli Eesti Raadio Võru korrespondent. 1965. aastal asus tööle Paide rajooni kultuurimaja direktorina, oli hiljem Türi ja Kolu kultuurimaja direktor. Kirjutas ja lavastas näidendid "Tuleristsed" ja "Aegade eesmärk" ning dramatiseeringu "Ümera lahing". 

1979. aastal ilmus Anniko romaan "Rusikad". Teos oli kavandatud triloogia esimese osana. Arvustajad oli romaani suhtes küllalt kriitilised. Raamatule heideti ette maitse ja mõõdutunde puudujääke ning see liigitati ajaviitekirjanduse hulka. Ent "Rusikatele" sai osaks väga suur lugejamenu. Oktoobris 2018 ilmus romaan kärpimata ja tsenseerimata kujul uuesti.

1979. aastal asus Anniko elama Viljandi rajooni Paistu külanõukogusse Pirmastu küla Söödi tallu, kus tegutses kutselise kirjanikuna. 1982. aasta mais mõrvati ta koos oma elukaaslasega.

On oletatud, et Silver Anniko mõrv ja pastor Harald Meri mõrv 1990. aasta aprillis võisid olla kuidagi omavahel seotud. Anniko ja Meri tundsid teineteist. Väidetavalt oli Harald Meri ühe "Rusikate" tegelase prototüüp. Samuti kogusid nad mõlemad materjale kommunistide kuritegude kohta 1940. aastatel.

Isiklikku
---------

Silver Anniko on olnud abielus ka Silvia Laidlaga.

Viited
------

1. ↑  Oskar Kuningas. "Anniko, Silver". // Eesti kirjarahva leksikon. Tallinn 1995. Lk 40
2. ↑  "Silver Anniko kultusromaan "Rusikad" ilmub originaalkujul". ERR, 10. oktoober 2018
3. ↑  Virkko Lepassalu. "Valusalt valge: Türi topeltmõrva põhjused ja tagamaad: ajakirjandusliku uurimuse katse. Tallinn 2007. Lk 90, 115–132

Kirjandus
---------

* "In memoriam". Sirp ja Vasar nr 20, 14. mai 1982. Lk 15
* Oskar Kuningas. "Anniko, Silver". // Eesti kirjarahva leksikon. Tallinn 1995. Lk 40
* Kais Allkivi. "Ennast "Rusikatega" rahva südameisse kirjutanud Silver Anniko loometee lõpetas jõhker mõrv". Õhtuleht, 20. oktoober 2018
* Sirje Presnal. "Inimene on inimesele hunt : Silver Anniko kirglik elu". Toimetanud Evelin Kivimaa, kujundanud Jan Garshnek. Hea Lugu. Tallinn 2019. 256 lk. ISBN 9789949673711

Välislingid
-----------

* Haud Türi Saunametsa kalmistul
**Silvia Nagelmaa** (kuni 1935 **Silvia Jagomann**; kuni 1952 **Silvia Joa**; 22. mai 1929 Räpina vald, Võrumaa – 14. aprill 2022 Tartu) on eesti kirjandusteadlane.

Elulugu
-------

Silvia Nagelmaa oli väiketalupidaja tütar.

1948. aastal lõpetas ta Tartu 3. Keskkooli ja 1953 Tartu Riikliku Ülikooli eesti filoloogia osakonna. 1985. aastal kaitses ta Eesti Teaduste Akadeemia juures filoloogiakandidaadi kraadi väitekirjaga "Eesti nõukogude poeem (1940–1980)".

Nagelmaa oli 1953–1974 Tartu keskkoolides eesti keele ja kirjanduse õpetaja, 1974–1986 Keele ja Kirjanduse Instituudi nooremteadur ja 1986–1991 teadur, 1991– TÜ informaatikaosakonna töötaja.

Teadustöö
---------

Silvia Nagelmaa peamine uurimisvaldkond on eesti kirjanduse ajalugu, eelkõige eesti luule ja poeemilugu. Ta on avaldanud arvustusi ja luule aastaülevaateid, koostanud ja järelsõnadega varustanud Ilmi Kolla luulevalimiku "Minu kevad" (1983) ja Anna Haava kogumiku "Laulan oma eesti laulu" (1996), samuti on ta üks viieköitelise "Eesti kirjanduse ajaloo" (1965–1991) koostajaid. Nagelmaa on avaldanud lühiuurimusi Võrumaa kultuurilehes Viruskundra.

Teoseid
-------

Umbes 70 teadustrükist.

* Uuema luule tunnusjooni. // Looming (1971) 9 (leedu keeles: Pergale (1972) 2)
* Kaasaegse eesti luule arengujooni. Tallinn 1974
* Lüroeepiline Mart Raud ajas ja eneses. // Looming (1978) 9
* Eesti poeemikontseptsiooni kujunemisest. // Looming (1980) 6
* Poeem: žanriteoreetilisi märkmeid. // Keel ja Kirjandus (1981) 4
* Vaateid 1960-ndate aastate eesti nõukogude poeemile. // Kirjanduse tõe poole. Tallinn 1988
* Eesti kirjanduse ajalugu V: 2 (kaasautor). Tallinn 1991
* Veel üks Peterson eesti vanemasse luuleilma (kaasautor Vello Paatsi). // Akadeemia (1998) 9
* Luuletaja tähendusest. // Läbi äreva vere. Tartu 1999

Liikmesus
---------

Ta on Tartu Bibliofiilide Klubi sekretär (aastast 1983) ja Eesti Kirjanduse Seltsi liige (aastast 1993).

Isiklikku
---------

Silvia Nagelmaa abikaasa oli kirjandusteadlane Abel Nagelmaa.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide, lk 21-22

Kirjandus
---------

* Ele Lõhmus. "Nagelmaa, Silvia". // Eesti kirjarahva leksikon. Tallinn 1995. Lk 369–370
* Eesti kirjanike leksikon. Tallinn 2000. Lk 368

Välislingid
-----------

* Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Silvia Rang** (aastani 1951 **Silvia Tarvis**; 21. juuni 1928 Tallinn – 10. september 2015) oli eesti keemik.

Elulugu
-------

Silvia Rang oli teenistuja tütar ja Heino Rangi abikaasa, Toomas Rangi ema.

Lõpetas 1946 Tallinna 3. Keskkooli ja 1952 Tallinna Polütehnilise Instituudi; keemiakandidaat (1962, Eesti Teaduste Akadeemia), väitekiri "Об индивидуальном составе эстонского сланцевого бензина". Töötas Eesti Teaduste Akadeemia Keemia Instituudis: 1952–1962 nooremteadur, 1963–1986 vanemteadur, 1986–1992 labori juhataja.

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkonnad: orgaanilise ühendite füüsikalis-keemiliste omaduste ja struktuuri uurimine gaasikromatograafia, infrapunase ja massispektromeetria abil, segude analüüs. Nõukogude Eesti preemia (kollektiivis) (1972). 165 teadustrükist.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide
2. ↑  Postimees, 15. september 2015. Lk. 21 (surmakuulutused)

Teoseid
-------

* Инфракрасные спектры и масс-спектры непредельных углеводородов (kaasautor). Tallinn, 1977
* Газохроматографические характеристики непредельных углеводородов (kaasautor). Tallinn, 1988
* Retention and Thermodynamics of Solution of n-Alkenes on OV-IOI (kaasautor).// J. Chromatogr. (1987) 406.

Kirjandus
---------

* Eesti NSV TA Keemia Instituudi teaduskaader 1947–1972, 19.
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Johannes Kurvits** (5. mai 1894 Kirepi vald, Tartumaa – 4. detsember 1941 Turinsk, Sevurallagi vangilaager, Sverdlovski oblast) oli Eesti poliitik, I Riiginõukogu liige.

Õppis Kirepi valla- ja Tartu linnakoolis. 

1910. aastast trükiladuja "Postimehe" trükikojas. 1920–1924 töötas ladujana Tallinna sõjaväetrükikojas. 1924–1941 laduja ja töölisvanem Riigi Trükikojas. 

Spordiseltside "Aberg" ja "Kalev" liige. 1914 Venemaa meister maadluses kergekaalus. 1923. aastal Eesti meister kreeka-rooma maadluses (kuni 58 kg). Oli võimlemisrühma liige 1931–1933.

1915–1920 osales Esimeses maailmasõjas ja Vabadussõjas telefonistina.

Eesti Sotsialistliku Tööliste Partei liige. 1928. aastast Trükitööliste Liidu sekretär, Tallinna Trükitööliste Ühingu juhatuse liige, Eestimaa Töölisühingute Keskliidu juhatuse liige. 

1936–1940 Tööliskoja esimees. 1938–1941 I Riiginõukogu liige. 

Arreteeriti NKVD poolt 14. juunil 1941 Tallinnas. Suri eeluurimisel GULAG-i vangilaagris Sverdlovski oblastis Venemaal.

Isiklikku
---------

1938 abiellus Vilhelmine Vestenbergiga (1908–1992), 1939. aastal sündis tütar Kaia.

Viited
------

1. ↑  Eesti kommunismiohvrid 1940–1991

Välislingid
-----------

* Eesti kommunismiohvrid 1940–1991
**Johannes Küttim** (17. veebruar (vkj) 1896 Tooma talu, Napi küla, Kõrgessaare vald, Hiiumaa, Lääne maakond – 3. september 1955 Stockholm) oli Eesti vangivalvur, kes on tuntud Artur Sirgu põgenemisele kaasaaitajana.

Taust
-----

Küttim osales Vabadussõjas 3. kindl. raskesuurtükiväe divisjonis reamehena[*viide?*] ja Soomusrongil nr 2, kus ta teenis Artur Sirgu alluvuses.

Alates 1925. aastast töötas ta Patarei vanglas.

Artur Sirgu põgenemine
----------------------

Johannes Küttimil oli Artur Sirgu põgenemises Patarei vanglast 1934. aastal üks võtmerolle. Esmalt saavutati vangla peaarsti Voldemar Kissi abiga Sirgu ümberpaigutamine, õpetades talle ishiase simuleerimist.

Sirk põgenes vangla õuelt jalutuskäigu ajal 11. novembril 1934. Kokkulepitud ajal avas Küttim uksed, võimaldades Sirgul õuest lahkuda, ja sulges seejärel kõik uksed endi järel lukustades, et Sirku saatnud valvur neile järgneda ei saaks. Küttimi käes oli enamikku vangla võtmeid sisaldav võtmekimp, nii jäid ülejäänud valvurid põgenemise avastamise ajal lukustatud uste taha. Vangla väravas ootas Sirku ja Küttimit juba auto. Info põgenemisest oli sel ajal ainult luku taha jäänud vangivalvuritel, mistõttu polnud väljaspool võimalik kiiret põgenejate jälitamist organiseerida, andes neile seega edumaa.[*viide?*]

Kohtudes hiljem väliseestlastega, oli Johannese meenutuste põhjal põgenemisest osavõtt olnud päris usutavalt aatelistel kaalutlustel, ilmselt ka Eestis tekkinud vapside vastu suunatud poliitilise surutise vastu protestimisena.[*viide?*]

Hilisem elu
-----------

Tagaotsitav Johannes Küttim lahkus ka ise Eestist ja tema kohta liikus jutte, et ta liikus edasi Kanadasse või elas 1936. aastal juba Austraalias. Ajalehe Vaba Eesti Sõna hinnangul Küttim siiski Euroopast ei lahkunud ja suundus kõigepealt Soome ning sealt 1944. aastal Rootsi, kuhu jäi elu lõpuni. Ta võttis vähesel määral osa ka väliseestlaste poliitilisest tegevustest Vabade Eestlaste Ülemaailmse Keskorganisatsiooni (VEKO) valimiste organiseerimisest, ent oma minevikust väidetavalt palju ei rääkinud.

Küttim suri 59-aastaselt 3. septembril 1955 Stockholmis aadressil Sjövägen 10 maovähki.[*viide?*] Testamendiga pärandas ta säästudest kogunenud raha, 30 000 Rootsi krooni, väliseesti kogukonnale, osa raha kirikule, osa Stockholmi eesti algkoolile ja osa piiskop Kõpu kapitalile, kust jagatakse ülikoolides õppivatele eesti noortele stipendiume.

Viited
------

1. 1 2 3  Eesti aja lood: Riigipööre ERR arhiiv.
2. ↑  "A. Sirk põgenes wanglast", Kaja, 12. november 1934.
3. 1 2  Jaanus Kulli Artur Sirgu salapärane põgenemine ja surm Õhtuleht, 20. veebruar 2008.
4. 1 2 3  "A. Sirgu küüditaja suri Stockholmis", Vaba Eesti Sõna = Free Estonian Word: Estonian weekly, 22 september 1955.
5. ↑  "Sirgu abistaja, wangiwalwur Küttim Austraalias", Maa Hääl: maarahva ajaleht, 6. märts 1936.

Kirjandus
---------

* Mees, kes "varastas" Sirgu. Rahvaleht, 14. november 1934, nr. 134, lk. 4.

Välislingid
-----------

* Johannes Küttim Genis
**Johannes Kalits** (20. aprill 1921 Kõo vald, Pilistvere kihelkond, Viljandimaa – 23. september 2003 Tartu) oli eesti sotsioloog. 

Ta lõpetas 1941. aastal Põltsamaa Ühisgümnaasiumi ja 1945. aastal Tartu Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna. Ta oli aastatel 1950–1953 M. V. Lomonossovi-nimelise Moskva Riikliku Ülikooli ajalooteaduskonna aspirant. Ta kaitses seal 1953. aastal väitekirja "Строительство советской высшей школы в Эстонской ССР и роль вузов в подготовке национальных кадров советской интеллигенции" ning sai ajalookandidaadiks.

Ta oli aastatel 1941–1945 mobiliseerituna Punaarmees.

Ta oli aastatel 1953–1963 Tartu Riikliku Ülikooli NLKP ajaloo kateedri vanemõpetaja, aastatel 1963–1975 dotsent ning aastatel 1976–1991 professor. Ta oli aastatel 1976–1988 NLKP ajaloo kateedri ja aastatel 1988–1990 sotsialismi ajaloo kateedri juhataja.

Kirjandus
---------

* 1963 – "Demokraatia leninlikest printsiipidest partei kolmes programmis". Eesti Riiklik Kirjastus. Tallinn 1963
* 1969 – "Meisterlikkuse ABC. Propagandistile. Lektorile. Agitaatorile". Eesti Raamat. Tallinn 1969
* 1973 – "Avalik kõne. Põhiteadmisi kõneoskusest". Eesti Raamat. Tallinn 1973 (kaasautor)
* 1982 – "Ülikooli komsomoli neli aastakümmet". Eesti Raamat. Tallinn 1982
* 1991 – "Neljakümnene endokrinoloogiadispanser. Arve, fakte, kroonikat". Tartu 1991

Tunnustus
---------

* 1972 – Eesti NSV teeneline kultuuritegelane

Isiklikku
---------

Tema abikaasa oli endokrinoloog Irina Kalits.

Kirjandus
---------

* 2000 – "Kalits, Johannes". // Eesti teaduse biograafiline leksikon. I kd, A-Ki. Tallinn 2000. Lk 532

Välislingid
-----------

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Koguvara käive** on likviidsuse suhtarv, mis näitab, kui tõhusalt ettevõte kasutab oma varasid müügitulu loomiseks. Koguvara käivet nimetatakse ka **varade käibekordajaks**. 

Reeglina on madala kasumimarginaaliga ettevõtetel kõrge koguvara käive, ning kõrge kasumimarginaaliga ettevõtetel madal koguvara käive. Näiteks jaemüügiga tegelevatel ettevõtetel on tiheda konkurentsi tõttu harilikult väga kõrge koguvara käive.  

{\displaystyle {\mbox{Koguvara käive}}={\frac {\mbox{Müügitulu}}{\mbox{Aktiva (koguvara) keskmine}}}}

* Müügitulu on kasumiaruande müügitulu.
* Aktiva (koguvara) keskmine on majandusaasta koguvarade keskmine ettevõte bilansil. Saadakse majandusaasta alguse ja lõpu koguvarade summa jagamisel kahega.

Vaata ka
--------

* Finantsanalüüs
* Käive
* Likviidsuse suhtarvud
* Lühiajalise võlgnevuse käibekordaja
* Maksevõime suhtarvud
* Müügikäive
* Raha keskmine laekumisperiood
* Kaubakäive

Viited
------

1. ↑  U. Mereste, 2003. Majandusleksikon. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Köide I (A-M).
**Mary Theresa Eleanor Higgins Clark** (24. detsember 1927 Bronx, New York – 31. jaanuar 2020 Naples, Florida) oli ameerika kirjanik. Ta on eelkõige tuntud tänu oma põnevusromaanidele.

Higgins Clark alustas juba lapsena luuletuste kirjutamist. Pärast sekretäri ja keeletoimetajana töötamist töötas ta aasta Pan-American Airlinesis stjuardessina, misjärel lahkus töölt, et abielluda ja luua perekond. Ta asus kirjutama lühijutustusi, et toetada sellega perekonna sissetulekut. Pärast abikaasa surma 1964. aastal hakkas ta kirjutama raadiostsenaariume kuni tema mentor soovitas tal romaane kirjutama hakata. Tema debüütromaan "Aspire to the Heavens" (1968) rääkis George Washingtoni väljamõeldud eluloost, kuid see ei müünud hästi. Seejärel otsustas ta põnevusromaanide kasuks. Tema esimene põnevusromaan "Where Are the Children?" (eesti keeles "Kus on lapsed?, 2014) osutus väga edukaks, misjärel sõlmis ta lepingu kirjastusega Simon & Schuster. Ka kõik tema järgmised põnevusromaanid oli väga edukad ning neid on ainuükski USA-s müüdud üle 100 miljoni koopia. Eesti keelde on tõlgitud 24 tema teost.

Ta oli kolm korda abielus ja tal oli viis last, kellest Carol Higgins Clark (1956–2023) kogus samuti kirjanikuna tuntust.

Viited
------

1. 1 2  Mary Higgins Clark. *Encyclopædia Britannica*. Vaadatud 31.12.2020
2. ↑   (vaadatud 10.7.2023)
‹ Kaart ajutiselt peidetud (?) ›
**Johannes Kappeli tänav** on tänav Tallinnas Kesklinna linnaosas Torupilli asumis. Johannes Kappeli tänav algab Tartu maanteelt ja lõpeb Jüri Vilmsi tänaval. Tänav on edela-kirdesuunaline ja ligikaudu 235 meetri pikkune.

Tänava nimi ja ajalugu
----------------------

1910. aasta Tallinna linna kaart, millel Riesenkampfi tänav Narva maanteelt kuni Suur-Tartu maanteeni
Varem moodustas praegune Johannes Kappeli tänav osa 1883. aastal rajatud **Riesenkampfi tänavast** (Narva maanteest kuni Tartu maanteeni), mis 17. jaanuaril 1923 sai nimeks Jüri Vilmsi tänav. 

Omaette tänavaks (Juhan Kunderi tänava ristmikust Tartu maanteeni) sai Johannes Kappeli tänav 22. jaanuaril 1936. Tänavale pandi nimi helilooja Johannes Kappeli mälestuseks.

Viited
------

1. ↑  Tallinna tänavanimed. KNAB.
2. ↑  Aleksander Kivi. Tallinna tänavad. Tallinn, 1972, lk. 47

| * v
* r
Torupilli asumi tänavad |
| --- |
| Tänavad | 
Gonsiori tänav · Karl August Hermanni tänav · Carl Robert Jakobsoni tänav · Johannes Kappeli tänav · Friedrich Reinhold Kreutzwaldi tänav · Friedrich Kuhlbarsi tänav · Juhan Kunderi põik · Juhan Kunderi tänav · Laulupeo tänav · Lubja tänav · Pronksi tänav · Jakob Pärna tänav · Ado Reinvaldi tänav · Tartu maantee · Torupilli ots · Konstantin Türnpu tänav · Vesivärava tänav · Jüri Vilmsi tänav |
**Johannes Kaljola** (aastani 1937 **Johannes Nolk**; 12. oktoober 1900 Jamburg – 31. mai 1954 Tallinn) oli eesti näitleja ja lavastaja.

Johannes Kaljola lõpetas 1924. aastal Draamastuudio teatrikooli I lennu.

Ta töötas 1924–1929 ja 1930–1953 Eesti Draamateatris (1925–1937 Draamastuudio Teater) ning 1929–1930 Ugalas, 1946–1951 oli ühtlasi Eesti NSV Riikliku Teatriinstituudi lavapraktika õppejõud.

Johannes Kaljola oli Eesti teatri esimene lava-Pearu: aastal 1932 mängis ta Draamastuudio Teatris lavastatud "Tõe ja õiguse" esmalavastuses (Andres Särevi dramatiseering) "Vargamäe" Pearu osa. Hiljem, 1952. aastal mängis ka sama dramatiseeringu järgi tehtud kuuldemängus „Vargamäe".

Ta on mänginud filmides "Elu tsitadellis" ja "Valgus Koordis".

Tunnustus
---------

* 1945 Eesti NSV teeneline kunstnik

Viited
------

1. ↑  "Eesti Teatri- ja Muusikamuuseum. Tähtpäevade kalender". Originaali arhiivikoopia seisuga 19. oktoober 2016. Vaadatud 18. oktoobril 2016.
2. ↑  Johannes Kaljola 15 a. lawal. Järva Teataja, 9 september 1936
3. ↑  "Eesti Draamateater. "Tõe ja õiguse" esmalavastus 80". Originaali arhiivikoopia seisuga 26. jaanuar 2020. Vaadatud 18. oktoobril 2016.
4. ↑  Johannes Kaljola. Eesti Entsüklopeedia.
5. ↑  Eesti Filmi Andmebaas. Johannes Kaljola
**Legnica maakond** (poola *powiat legnicki*) on maakond Poolas Alam-Sileesia vojevoodkonna lääneosas. Maakonna halduskeskus on Legnica linn, mis halduslikult maakonna koosseisu ei kuulu.

Maakond jaguneb kaheksaks vallaks (*gmina*).

Linnad
------

| Linn | Pindala (km²) | Elanikke (2015) |
| --- | --- | --- |
| Chojnów | 5,32 | 13 771 |
| Prochowice | 9,85 | 3642 |

* Chojnówi lossChojnówi loss
* Chojnówi kirikChojnówi kirik
* Prochowice raekodaProchowice raekoda
* Prochowice kirikProchowice kirik

Viited
------

1. ↑
2. ↑

Välislingid
-----------

* Koduleht

Alam-Sileesia vojevoodkonna vapp
Alam-Sileesia vojevoodkond

**Maakonnaõigustega linnad:** Jelenia Góra |
Legnica |
Wałbrzych |
Wrocław  

**Maakonnad:** Bolesławiec |
Dzierżoniów |
Głogów |
Góra |
Jawor |
Jelenia Góra |
Kamienna Góra |
Kłodzko |
Legnica |
Lubań |
Lubin |
Lwówek Śląski |
Milicz |
Oława |
Oleśnica |
Polkowice |
Środa Śląska |
Strzelin |
Świdnica |
Ząbkowice Śląskie |
Zgorzelec |
Złotoryja |
Trzebnica |
Wałbrzych |
Wołów |
Wrocław
Kohalik Galaktikarühm
**Kohalik Galaktikarühm** ehk **Kohalik rühm** (inglise keeles *Local Group*) on väike galaktikasüsteem – galaktikarühm, millesse kuulub meie Linnutee tähesüsteem.

Kohaliku Galaktikarühma läbimõõt on umbes 3 megaparsekit (9,8 miljonit valgusaastat).

Kohaliku Galaktikarühma kuulub kümneid lähestikku asuvat galaktikaid, neist kolm suuremat on Andromeeda, Linnutee ja Kolmnurga galaktika.

Enamik galaktikarühma liikmesgalaktikaid kuulub kahte osarühma – Linnutee ja Andromeeda osarühma. Võimalik, et eksisteerib veel mõni väiksem osarühm.

Kohaliku rühma galaktikad on osa Kohalikust Lehest, mis kuulub omakorda veel suuremasse galaktikate süsteemi – Kohalikku Superparve.

Galerii
-------

 Maa asukohtMaaPäikesesüsteemGouldi vööOrioni haruLinnuteeKohalik rühmVirgo parvLaniakea parvMeie universum

Vaata ka
--------

* Galaktikasüsteem
* Lokaalne Grupp

Viited
------

1. 1 2  Heino Eelsalu. "Astronoomialeksikon". Eesti Entsüklopeediakirjastus, 1996. Lk 44
2. ↑  The Local Group. imagine.gsfc.nasa.gov
3. ↑  Formation and evolution of the Local Group. astronomy.swin.edu.au
4. ↑  Messier 33 (The Triangulum Galaxy). nasa.gov, 20. veebruar 2019
5. ↑  New Galactic Supercluster Map Shows Milky Way's 'Heavenly' Home. space.com, 3. september 2014
6. ↑  Galaxies, Clusters, and Superclusters. pbs.org