**Imre Kertész** (9. november 1929 Budapest – 31. märts 2016 Budapest) oli juudi päritolu Ungari kirjanik. Tänu tema enda kogemustel põhinevatele holokausti käsitlevatele kirjutistele on teda nimetatud Auschwitzi vaimu vahendajaks. 2002. aastal sai temast esimese Ungari kirjanikuna Nobeli kirjandusauhinna laureaat.

Elukäik
-------

Imre Kertész sündis 9. novembril 1929 Budapestis usukauges juudi päritolu kodanlaseperes. Aastal 1940 astus ta Madáchi Gümnaasiumi. 30. juunil 1944. aastal, kui Kertész oli 14-aastane, saadeti ta 7000 juudi seas (kokku hävitati ligi pool miljonit Ungari juuti) Auschwitzi koonduslaagrisse, sealt suunati ta edasi Buchenwaldi ja Zeitzi. Ta vabastati vangilaagrist 1945. aastal. Kertész on ühes intervjuus öelnud, et ta on mitteuskuv juut, kuid ometi juudina viidi ta Auschwitzi. Vangilaagris olles mõistis Kertész, et ta võib surma saada igal pool ja igal ajal – see eksistentsiaalne äratundmishetk sai tema loomingu jaoks otsustavaks.

1945. aastal pärast tagasipöördumist Ungarisse jätkas Kertész õpinguid. Järgmisel aastal asus ta ajakirjanikuna tööle ajalehes Szirka (Säde) ja astus kommunistlikku parteisse. Olles 1948. aastal ära teinud küpsuseksamid, läks Kertész tööle kommunistliku ideoloogia omaks võtnud ajalehte Világosság (Valgus), kuid paar aastat hiljem ta vallandati. Lühikese aja töötas Kertész tehases, kus ta edutati metalli- ja masinatööstuse ministeeriumi pressiosakonna kaastööliseks. Aastatel 1951–1953 teenis ta sõjaväes, misjärel pühendus täielikult kirjutamisele ja tõlkimisele.

1956. aasta Ungari ülestõusuajal põgenes umbes 200 000 inimest läände, kirjanduselu normaalne talitlus ei taastunud 1963. aastani. Nagu paljud teisedki kommunistliku võimu all olnud maade teisiti mõtlevad kirjanikud, elatas ka Kertész end peamiselt tõlketööga ja on tõlkijana väga hinnatud. Kertész pühendus saksakeelsetele autoritele, nagu Hugo von Hofmannsthal, Elias Canetti, Joseph Roth, Arthur Schnitzler, Friedrich Nietzsche, 
Sigmund Freud ja Ludwig Wittgenstein. Huvitav fakt on, et Kertészil ei olnud kirjutusmasinat, algul kirjutas ta hariliku pliiatsiga, hiljem pastapliiatsiga. Kertész ei astunud kunagi ametlikku kirjanike liitu ja tal polnud mingeid privileege. Ta elas koos oma naisega väikeses ühetoalises korteris ja tal polnud eriti võimalusi oma teoseid avaldada. Viimasel ajal[*millal?*] elasid Kertész ja ta naine Berliinis.

Looming
-------

Kertész oli tuntud nii romaanikirjaniku, esseisti kui ka tõlkijana. Kertészi loomingu põhiprobleemiks on nimetatud üksikisiku vabadust totalitaarses ühiskonnas, mille kõrval on sama tähtis tegelaste esitatavate mõtteviiside ja erinevate keeleliste maailmade lepitamatus. Kõige enam on Kertész tuntust kogunud oma poolautobiograafilise teosega "Saatusetus" (ung "Sorstalanság" 1975), mis on ühtlasi ka Kertészi esikteos. "Saatusetusele" järgnesid romaan "Fiasko" (ung "A kudarc", 1988), mis kirjeldab protogonisti elu ja mõtteid "Saatusetuse" kirjutamise ajal, ja jutustus "Kadiš sündimata lapsele" (ung "Kaddis a meg nem született gyermekért", 1990), mille näol on tegemist genotsiidi kordumist kartva mehe monoloogiga, kus selgub, et mees ei ole nõus oma abikaasale last sigitama ja keelab ka oma tuttavatel lapsi saada. Koos eelnimetatud teostega moodustub 2003. aastal ilmunud teos "Likvideerimine" (ung "Felszámolás") tetraloogia, mille viimase osa tegevus jõuab välja tänapäeva Ungarisse.

Romaanide kõrval on Kertész holokausti käsitlenud ka esseedes ja mälestustes. Lisaks on Kertész kirjutanud muusikalilibretosid ja kergemas žanris näidendeid. Vaatamata praegusele tuntusele ei olnud Kertészi esiletõus kodumaal kuigi kiire – veel 1980. aastate algul oli ta Ungaris üsna vähe tuntud. Siis aga hakkas ta kuulsus tasapisi kasvama ning pärast 1989. aasta vaikset revolutsiooni hakkasid Kertészi tööd koguma ka rahvusvahelist tähelepanu. Praeguseks on tema teoseid tõlgitud paljudesse keeltesse, sh saksa, hispaania, prantsuse, inglise, vene, rootsi ja heebrea keelde. Eesti keeles on seni ilmunud vaid romaan "Saatusetus", mis on Sander Liivaku tõlkes ilmunud 2004. aastal.

Kertész on saanud kirjaniku ja tõlkijana nii välis- kui ka kodumaised auhindu (sh 1996 Sándor Márai auhinna).
Imre Kertész pälvis 2002. aastal Nobeli kirjandusauhinna kirjutiste eest, mis jäädvustavad üksikisiku kogemusi ajaloo barbaarse meelevaldsuse taustal.

### Teosed

* Sorstalanság. – Budapest, 1975
* A nyomkereső: Két regény. – Budapest, 1977
* Detektívtörténet. – Budapest: Magvető, 1977
* A kudarc.– Budapest, 1988
* Kaddis a meg nem született gyermekért. – Budapest, 1990
* Az angol lobogó. – Budapest, 1991
* Gályanapló. – Budapest, 1992
* A holocaust mint kultúra: három előadás. – Budapest, 1993
* Jegyzőkönyv / Imre Kertész; Élet és Irodalom / Esterházy Péter. – Budapest, 1993
* Valaki más: a változás krónikája. – Budapest, 1997
* A gondolatnyi csend, amíg a kivégzőosztag újratölt. – Budapest, 1998
* A száműzött nyelv. – Budapest, 2001
* Felszámolás: regény. – Budapest: Magvető, cop. 2003
* K. dosszié – Budapest: Magveto, 2006
* Európa nyomasztó öröksége. – Budapest: Magvető, 2008
* A megfogalmazás kalandja. – Budapest: Vigilia, 2009
* Haldimann-levelek. – Budapest: Magvető, 2010

Nobel
Nobeli kirjandusauhinna laureaat

1901 Prudhomme • 1902 Mommsen • 1903 Bjørnson • 1904 F. Mistral, Echegaray • 1905 Sienkiewicz • 1906 Carducci • 1907 Kipling • 1908 Eucken • 1909 Lagerlöf • 1910 von Heyse • 1911 Maeterlinck • 1912 Hauptmann • 1913 Tagore • 1915 Rolland • 1916 von Heidenstam • 1917 Gjellerup, Pontoppidan • 1919 Spitteler • 1920 Hamsun • 1921 France • 1922 Benavente • 1923 Yeats • 1924 Reymont • 1925 Shaw • 1926 Deledda • 1927 Bergson • 1928 Undset • 1929 Mann • 1930 Lewis • 1931 Karlfeldt • 1932 Galsworthy • 1933 Bunin • 1934 Pirandello • 1936 O'Neill • 1937 du Gard • 1938 Buck • 1939 Sillanpää • 1944 Jensen • 1945 G. Mistral • 1946 Hesse • 1947 Gide • 1948 Eliot • 1949 Faulkner • 1950 Russell • 1951 Lagerkvist • 1952 Mauriac • 1953 Churchill • 1954 Hemingway • 1955 Laxness • 1956 Jiménez • 1957 Camus • 1958 Pasternak • 1959 Quasimodo • 1960 Perse • 1961 Andrić • 1962 Steinbeck • 1963 Seféris • 1964 Sartre • 1965  Šolohhov • 1966 Agnon, Sachs • 1967 Asturias • 1968 Kawabata • 1969 Beckett • 1970 Solženitsõn • 1971 Neruda • 1972 Böll • 1973 White • 1974 Johnson, Martinson • 1975 Montale • 1976 Bellow • 1977 Aleixandre • 1978 Singer • 1979 Elýtis • 1980 Miłosz • 1981 Canetti • 1982 García Márquez • 1983 Golding • 1984 Seifert • 1985 Simon • 1986 Soyinka • 1987 Brodski • 1988 Mahfuz • 1989 Cela • 1990 Paz • 1991 Gordimer • 1992 Walcott • 1993 Morrison • 1994 Ōe • 1995 Heaney • 1996 Szymborska • 1997 Fo • 1998 Saramago • 1999 Grass • 2000 Gao • 2001 Naipaul • 2002 Kertész • 2003 Coetzee • 2004 Jelinek • 2005 Pinter • 2006 Pamuk • 2007 Lessing • 2008 Le Clézio • 2009 Müller • 2010 Vargas Llosa • 2011 Tranströmer • 2012 Mo • 2013 Munro • 2014 Modiano • 2015 Aliaksijevič • 2016 Dylan • 2017 Ishiguro • 2018 Tokarczuk • 2019 Handke • 2020 Glück • 2021 Gurnah • 2022 Ernaux