recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Sõiduauto Volga GAZ-21
**Volga** oli Venemaal Nižni Novgorodis toodetud keskklassi GAZ-sõiduautode mark.

GAZ-24
Sõiduautol Volga GAZ M-21 on 70 hj mootor. Bensiinikulu 100 km kohta on 9 liitrit. Maksimaalne sõidukiirus on 130 km/h.

Volga mudelid: 

* GAZ-12 "ZiM"
* GAZ-13 "Tšaika"
* GAZ-21
* GAZ-22 – universaal
* GAZ-24
* GAZ 2402 – universaal
* GAZ-3102
* GAZ-3110
* GAZ-3105
* GAZ-3111
* GAZ-31105

Kuigi GAZ arendab viimase Volga GAZ-3111 "vaimset järeltulijat", neljarattaveolist GAZ-3115, teatas GAZ-i omanikettevõte RusPromAvto detsembris 2005, et Volga sõiduautode tootmine lõpetatakse paari lähema aasta jooksul. Selle asemel keskendutakse kasumlikumale veoki- ja bussitootmisele.

Sel ajal, kui see avaldus tehti, esitles GAZ parajasti uut mudelit GAZ-31105. Kuid 2006. aasta suvel teatas GAZ, et seda mudelit ei hakata veel tootma, sest selle retrostiilis salongi interjöör ja tehnika vajavad täiendavaid investeeringuid. 2006. aasta lõpul kirjutas GAZ alla lepingu DaimlerChrysleriga ning pärast seda teatas GAZ, et uus auto ei kannagi Volga kaubamärki.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Volga (auto)** |

* Eesti Volga Selts
Štiavnica mäestiku asukoht Slovakkias (tähistatud halliga)
Štiavnica mäestik on suuremalt jaolt kaetud metsaga
**Štiavnica mäestik** (slovaki keeles *Štiavnické vrchy*, saksa keeles *Schemnitzer Berge*) on vulkaanilise päritoluga mäestik Slovakkia keskosas, mis on osa Lääne-Karpaatidest ja ühtlasi osa Slovaki keskmäestikust. Mäestiku kõrgeim tipp on Sitno (1009,2 m). Tähtsaim asula on Banská Štiavnica.

Asend
-----

Štiavnica mäestik piirneb järgmiste geograafiliste piirkondadega:

* põhjas Kremnica mäestiku;
* läänes Žiari nõo, Pohronský Inoveci ja Vtáčnikiga;
* lõunas Doonau küngastikuga;
* idas Pliešovce nõo ja Krupinská planinaga.

Štiavnica mäestik on osa Štiavnica mäestiku kaitstavast maastikust.

Geoloogia
---------

Mäestik koosneb valdavalt Neogeenis tekkinud andesiidist ja rüoliidist, seal leidub ka bretšat ja tuffi. Suurem osa mägedest asub Miotseeni Štiavnica kihtvulkaani kaldeera kohal. Tõenäoliselt oli sealne vulkaan varem Slovakkia vulkaanidest kõrgeim – hinnanguliselt ulatus selle tipp 4000 meetrit üle merepinna. Mäestikust on leitud 140 liiki mineraale, seal leidub ka mitmeid maake. Varem kaevandati Banská Štiavnica ümbruses hõbedat.

Viited
------

1. ↑

Välislingid
-----------

* Infot piirkonna kohta; fotod (*tšehhi keeles*)

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Štiavnica mäestik** |
**Avaste oja** on oja Pärnumaal Lääneranna vallas Parasmaa külas ning Raplamaal Märjamaa vallas Avaste, Kojastu ja Ojapere külas. Kohalikud rööpnimed on *Must jõgi* ja *Sookraav*, samuti *Pere-Naartse peakraav*, *Tõigava oja* ja *Võhma-Kuresselja peakraav*. Oja ajalooline nimi on *Pärasoo jõgi* ehk *Pärase jõgi*.

Avaste oja algab Kesu rabast läänes. Edasi voolab ta mööda Avaste soo idaservast ning suubub Kojastu külas vasakult Velise jõkke (1,1 km suudmest). Oja on 9,5 km pikk. Kesk- ja alamjooks on oja valdavalt õgvendatud.

Ülem- ja keskjooksul läbib oja Avaste looduskaitseala.

Varem arvati Avaste oja ülemjooksuks Allika jõe ja nüüdse Avaste oja vaheline kraav. Nüüdne ülemjooks arvati keskkonnaregistris varem omaette vooluveekoguks (Avaste kraav), mille pikkus oli 2,9 km ja valgla pindala 20,6 km².

Oja on savika veega avalik veekogu, mille piiranguvöönd on 100 meetrit.

Avaste oja registrikood on VEE1115400.

Viited
------

1. ↑  Eesti looduse infosüsteemi kaardiandmed seisuga 29.10.2021.
2. ↑  Veekogu: Avaste kraav VEE1115700

Välislingid
-----------

* Avaste oja keskkonnaportaalis
**Špola** (ukraina Шпо́ла) on linn Ukrainas Tšerkassõ oblastis, Špola rajooni keskus.

Linn asub Špolka jõe ääres, Tšerkassõst umbes 67 km edelas. Špolat läbib Tšerkassõ–Vinnõtsja raudteeliin.

Špola linna lähedal Marjanivka küla põhjapoolses ääres asub Ukraina geograafiline keskpunkt (geograafilised koordinaadid on 49°01'39"N 31°28'58"E).

Asulat on ürikutes on dokumentides esmamainitud 18. sajandil. Teise Poola jagamise tulemusena läks Špola 1793. aastal Venemaa Keisririigi koosseisu. 1866. aastal sai Špola vallakeskuseks, raudteeühenduse sai asula 1874. aastal. 1923. aastal sai Špola rajoonikeskuseks, 1938. aastal linnaõigused. 1954. aastal viidi Špola Kiievi oblasti koosseisust üle vastloodud Tšerkassõ oblasti koosseisu.

Ukraina 2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Špola elanikest ukrainlasi 96,36%, venelasi 2,61%, valgevenelasi 0,29%, armeenlasi 0,19%, moldaavlasi 0,13% ja juute 0,11%.

Galerii
-------

* 
* 
*

Viited
------

1. ↑  Географический центр Украины www.doroga.ua
2. ↑  Шпола, Шполянский район our-travels.info
3. ↑  Шпола beket.com.ua
4. ↑  Національний склад міст Datatowel.in.ua
Monte Testaccio
**Horrea Galbae** nime kandis antiikaegse Rooma lõunaosas olnud ladude (*horreumide*) kompleks, mis asus Aventinuse künka lõunapoolse otsa ja prügimäe Monte Testaccio vahel (Augustuse aegse Rooma 13. *regiones*, mis kandis nime *Aventinus*). Ladude kogupikkus oli märkimisväärne ja need võisid ulatuda isegi nii kaugele kui Porta Ostensis idas ja Tiberi (nüüdse Tevere) kaldal asuv portikus Porticus Aemilia. *Horreumid* ehitati tõenäoliselt kohta, kus enne seda asus väljapaistvale Sulpicii Galbae (ka *Galbana*, *Galbiana*, *Galbes* jne) ülikuperele, kuhu kuulus ka hilisem keiser Galba, kuulunud villa.

Ladudekompleksi ees seisis Servius Sulpicius Galba hauakamber; tõenäoliselt oli tegemist aastal 108 eKr konsuliks olnud Servius Sulpicius Galba hauaga, mitte tema samanimelise isa Servius Sulpicius Galba hauaga. Ladude rajamise aeg ei ole teada, kuid oletatakse, et see toimus mõni aeg peale hauakambri ehitamist ehk see võis toimuda 1. sajandil eKr. Lähtuvalt Rooma nimetraditsioonist tunti ladusid tõenäoliselt algselt Sulpicia suguvõsa järgi nimega "Horrea Sulpicia", kuid need said keiser Galba ajal oma hilisema nimekuju.

Arheoloogilised väljakaevamised ja massiivse marmorist kaardi *Forma Urbis Romae* säilinud osad näitavad, et Horrea Galbae koosnes kolmest paralleelsest ristkülikukujulisest hoovist, millest igaüht ümbritsesid kaupluste (*tabernae*) sammastikud või kaarkäigud ja millest igaühel oli üks lühemal küljel asuv sissepääs. Ladusid tarvitati lisaks ühiskondlikule teraviljavarule (*annona publica*) ka oliiviõli, veini, toiduainete, rõivaste ja isegi marmori hoiustamiseks. Horrea Galbae oli ülisuur ka kaaskaasaegsete standardite järgi, sest ainuüksi hoone esimene korrus koosnes 140 ruumist, mille pindala oli umbes 21 000 m².

Arvatakse, et laokompleksiga oli seotud ka lao taga asunud üks antiikaja suurimaid prügimägesid Monte Testaccio. Kaugelt Hispania Baetica provintsist (tänapäeva Hispaania aladelt) imporditud oliiviõli tühjendati ilmselt *horreumis* mahukatesse konteineritesse ja nõud, millega õli Roomasse toodi, purustati ja visati Monte Testaccio mäkke. Rooma sisse veetud õli kogust saab oletada selle järgi, et oletatavasti sisaldab mägi vähemalt 53 miljoni oliiviõli vedamiseks kasutatud amfora jääke. Nendega toodi Rooma ligikaudu 6 miljardit liitrit õli.

Horrea Galbae kompleksist on väga vähe säilinud. Arheoloogid on leidnud ilmselt 1. sajandist pärinevaid müüre ja tellisehitusi ning järgmisel sajandil valitsenud Hadrianuse valitsemisajast pärinevate kirjadega suuri pliitorusid.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Lawrence Richardson. "A New Topographical Dictionary of Ancient Rome", lk 193. JHU Press, 1992. ISBN 0-8018-4300-6.
2. ↑  David Stone Potter, D. J. Mattingly. "Life, Death and Entertainment in the Roman Empire", lk 180. University of Michigan Press, 1999. ISBN 0-472-08568-9.
3. ↑  Bryan Ward-Perkins. "The Fall of Rome: And the End of Civilization", pp. 91-92. Oxford University Press, 2005. ISBN 0-19-280728-5.
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib arhitektuuriajaloolasest; tema isa kohta vaata artiklit Rasmus Kangro-Pool* |

---

**Rasmus Theodor Kangro-Pool** (27. detsember 1930 Tallinn – 13. november 2001 Tallinn) oli eesti arhitektuuriajaloolane.

Ta lõpetas aastal 1949 Tallinna 2. Keskkooli ja aastal 1954 Leningradi Ehitusinseneride Instituudi linnaehituse ja -majanduse erialal.

Aastatel 1958–1995 töötas ta Tallinna Arhitektuurimälestiste Kaitse Inspektsioonis. Pärast seda töötas Tallinna Muinsuskaitseameti juhatajana.

Tunnustus
---------

* 1991 – Kristjan Raua preemia (koos Mai Lumistega) (1990. aastal kirjastuses Kunst ilmunud monograafia "Niguliste kirik")
* 1998 – Valgetähe medaliklassi teenetemärk
* 2000 – Tallinna teenetemärk
* 2001 – Valgetähe V klassi teenetemärk

Isiklikku
---------

Tema isa oli kunstiajaloolane, kunsti- ja teatrikriitik Rasmus Kangro-Pool ja ema oli näitleja Linda Reial.

Tema abikaasa oli kunstiajaloolane Mai Lumiste.

Viited
------

1. 1 2 3  Eesti kunsti ja arhitektuuri biograafiline leksikon. Tallinn, 1996. Lk 160–161
2. ↑  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 3178
3. ↑  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 3615

Kirjandus
---------

* Eesti kunsti ja arhitektuuri biograafiline leksikon. Tallinn 1996. Lk 160–161
**Aasta keskmine õhutemperatuur** (ka **aastatemperatuur**) on kliimanäitaja, mis arvutatakse kindlas piirkonnas tehtud mõõtmiste põhjal. Selleks arvutatakse vaadeldava aasta jooksul mõõdetud õhutemperatuuride põhjal iga kuu keskmine õhutemperatuur, tulemused liidetakse ja jagatakse kaheteistkümnega. Aasta keskmine õhutemperatuur on ühtlasi ka kõigi päevade keskmiste õhutemperatuuride aritmeetiline keskmine.

Et üks aasta võib olla mitmeaastase keskmisega võrreldes soojem või külmem, kasutatakse tegelikult klimatoloogias mitmeaastast keskmist õhutemperatuuri, mis arvutatakse piirkonnas tehtud mitmeaastaste mõõtmiste põhjal. Kogu vaatlusperioodi (vähemalt 30 aastat) andmed liidetakse ja jagatakse aastate arvuga.

Eesti aasta keskmised õhutemperatuurid
--------------------------------------

Eestis on aasta keskmine õhutemperatuur uute normide järgi 6,0 °C, mis on võrreldes varasema perioodiga (1971-2000) 0,4 °C võrra kõrgem. Kõrgustikes on see madalam ja saarte läänerannikul kõrgem. Kõige soojem oli 2008. aasta (Vilsandil oli aasta keskmine õhutemperatuur +8,5 °C). Kõige külmem oli 1942. aasta (Jõgeval oli aasta keskmine õhutemperatuur +1,6 °C).

Maailmas
--------

Maailma kõrgeim aasta keskmine õhutemperatuur (+34 °C) mõõdeti perioodil 1960–1966 Etioopia linnas Dallolis.

Vaata ka
--------

* Kuu keskmine õhutemperatuur

Viited
------

1. ↑  Ilmateenistus (20.01.2015). "Eestis võeti kasutusele uued kliimanormid". *ilm.ee*. Vaadatud 25.01.2020.
2. ↑  "Kliima". *Estonica. Entsüklopeedia Eestist*. Originaali arhiivikoopia seisuga 23.12.2017. Vaadatud 25.01.2020.
3. ↑  "Rekordid". *Riigi Ilmateenistus*. Vaadatud 25.01.2020.
**Angers** on linn Prantsusmaal Pays de la Loire'i piirkonnas, Maine-et-Loire'i departemangu keskus. Asub Maine'i jõe ääres.

Ajalugu
-------

Angers'st on leitud 400 000 aasta vanune kivist tööriist. Väga palju on neoliitikumist pärinevaid arheoloogilisi leide. Keltide asula vallutasid roomlased, kes andsid linnale nimeks **Juliomagus**. 16. sajandini oli Anjou hertsogiriigi pealinn.

Maison d'Adam, Angers' vanim hoone
Angers' loss
Angers' vanalinn kuulub UNESCO maailmapärandi nimistusse.

Angers' lossi hakati ehitama 11. sajandil. 13. sajandil sai see osaks linnamüürist koos 17 torniga.

Haridus
-------

Linnas on kaks ülikooli: 1373 asutatud katoliiklik Université Catholique de l'Ouest ja 1356 asutatud riiklik Angers' Ülikool. linnas asub ka École supérieure des sciences commerciales d'Angers.

Majandus
--------

Linnas toodetakse arvutustehnikat ja SCANIA veoautosid ja busse. Suurimad tööandjad on Angers' ülikooli kliinik ja Angers' linn.

Viited
------

1. ↑  Populations légales 2020

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Angers** |

* Angers' koduleht
Matías Zaracho (2017)
**Federico Matías Javier Zaracho** (sündinud 10. märtsil 1998 Wildes) on Argentina jalgpallur, kes mängib ründava poolkaitsjana Brasiilia kõrgliiga klubis Atlético Mineiro.

Ta alustas klubikarjääri Argentina klubis Racing Club, mille noorteakadeemiaga liitus ta 2006. aastal. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta Argentina kõrgliigas 2016. aasta detsembris. Esimese värava Argentina kõrgliigas lõi ta 22. juunil 2017 mängus Colóni vastu. Hooajal 2018–19 tuli ta Racing Clubiga Argentina meistriks. Samal hooajal valiti Zaracho Argentina kõrgliiga hooaja parimaks uustulnukaks.

2020. aasta oktoobris liitus ta Atlético Mineiroga. 2021. aastal tuli ta klubiga Brasiilia meistriks. Samal hooajal lõi ta Brasiilia kõrgliigas seitse väravat. Atlético Mineiroga on Zaracho võitnud veel Brasiilia karikavõistlused, superkarika ja kaks korda Minas Geraisi osariigi meistriks.

Argentina jalgpallikoondises tegi Zaracho debüüdi 26. märtsil 2019 sõprusmängus Mehhiko vastu.

Saavutused
----------

Racing Club
* Argentina Primera División: 2018–19
* Trofeo de Campeones de la Superliga Argentina: 2019

Atlético Mineiro
* Campeonato Brasileiro Série A: 2021
* Copa do Brasil: 2021
* Campeonato Mineiro: 2021, 2022
* Supercopa do Brasil: 2022

Viited
------

1. ↑   (vaadatud 11.4.2022
2. ↑  "Atlético-MG oficializa contratação do argentino Matías Zaracho, 10º reforço da "era Sampaoli"". Globoesporte.com. 16.10.2020. Vaadatud 11.4.2022
**Järvere mõis** (saksa keeles *Jerwen*) oli mõis Urvaste kihelkonnas Võrumaal. Nüüdisajal jääb kunagine mõis Võru valda Võru maakonnas. 

Vagula järve ääres paiknev, looduslikult hästi planeeritud mõisaansambel rajati Sõmerpalu mõisa kõrvalmõisana 18. sajandil. Pargis eraldi asuv väike historitsistlikult uusbarokne härrastemaja, niinimetatud vanaproua elamu, valmis 20. sajandi alguses. Kõrvalhooned on valdavalt ümber ehitatud.

Mõisa park (Järvere park) on hästi korrastatud ning rikastatud rohkete võõrpuuliikidega.

  


| * v
* r
Urvaste kihelkond (Antsla kihelkond) |
| --- |
| Kirik | 

* Urvaste kirik

 |
| Kirikumõis | 

* Urvaste pastoraat

 |
| Rüütlimõisad | 

* Anne mõis
* Koigu mõis
* Kärgula mõis
* Linnamäe mõis
* Sõmerpalu mõis
* Truuta mõis
* Urvaste mõis
* Uue-Antsla mõis
* Vaabina mõis
* Vana-Antsla mõis

 |
| Kõrvalmõisad | 

* Boose mõis
* Järvere mõis
* Kassi mõis
* Lilli-Anne mõis
* Mustja mõis
* Peetrimõisa mõis

 |

Vaata ka
--------

* Eesti mõisate loend
* Uusbarokk
Lula ja Mutharika
**Bingu wa Mutharika** (24. veebruar 1934 Thyolo – 5. aprill 2012 Lilongwe) oli Malawi poliitik, president 24. maist 2004 kuni oma surmani 5. aprillil 2012.

31. jaanuarist 2010 kuni 31. jaanuarini 2011 oli ta Aafrika Liidu esimees.

Ta sündis 30 km kaugusel Blantyre'ist algkoolijuhataja pojana. Tema sünninimi oli **Brightson Webster Ryson Thom**. Aafrikapärase nime võttis ta 1960. aastatel panafrikanistliku meelsuse märkimiseks.

Bingu wa Mutharika lõpetas Delhi ülikooli majandusmagistrina. Hiljem sai ta California Miramari Ülikoolis filosoofiadoktoriks majanduse arengu alal. Seda ülikooli on korduvalt kritiseeritud diplomiveskina kraadide müümises.

Pärast lühiajalist tööd Sambia valitsuse juures töötas ta 1979–1991 ÜROs, kus sai lõpuks Aafrika kaubanduse ja rahanduse arengu osakonna direktoriks. 1991 määrati ta 20 riiki ühendava Ida- ja Lõuna-Aafrika ühisturu peasekretäriks. 1994 naasis ta Malawisse pärast seda, kui senine president Hastings Kamuzu Banda oli sunnitud oma režiimi liberaliseerima ja järgnenud presidendivalimistel lüüa sai.

2004. aastal läks ta tülli endise presidendi Bakili Muluziga ja lahkus 2005. aastal tema juhitud Ühinenud Demokraatlikust Rindest ning asutas Demokraatliku Progressiivse Partei.

19. mail 2009 toimunud presidendivalimistel valiti Bingu wa Mutharika tagasi uueks ametiajaks.

5. aprillil 2012 suri Bingu wa Mutharika südame seiskumise tagajärjel.

Bingu wa Mutharika noorem vend Peter Mutharika valiti Malawi presidendiks 2014. aastal.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Bakili Muluzi** | **Malawi president**2004–2012 | Järgnev**Joyce Banda** |
| Eelnev**Mu‘ammar al-Qadhdhāfī** | **Aafrika Liidu esimees**2010—2011 | Järgnev**Teodoro Obiang Nguema Mbasogo** |
Luitevall Raadna lähistel
Luitevall Rannapungerjal
**Järvevälja maastikukaitseala** on kolmest lahustükist koosnev maastikukaitseala, mis paikneb Ida-Virumaal Alutaguse ja Mustvee vallas. Kaitseala pindala on 570 ha.

Maastikukaitseala moodustati Vabariigi Valitsuse 12. novembri 1996. aastal määrusega nr 281 "Järvevälja maastikukaitseala kaitse-eeskirja ja välispiiride kirjelduse kinnitamine" Kohtla-Järve TSN Täitevkomitee 17. jaanuari 1967. aastal otsusega nr 7 moodustatud "Järvevälja luidestiku kaitseala" baasil.

Maastikukaitseala kaitse-eesmärkideks on Peipsi põhjaranniku luitestiku (Järvevälja luitestik) kaitse ning loodusliku loomastiku ja looduslike elupaikade kaitse.

Järvevälja maastikukaitseala kuulub Natura 2000 võrgustikku vastavalt Vabariigi Valitsuse 5. augusti 2004. aasta korraldusele nr. 615-k "Euroopa Komisjonile esitatav Natura 2000 võrgustiku alade nimekiri.

Kaitsealal, Rannapungerja jõe suudmes, paikneb 1937. aastal rajatud Rannapungerja tulepaak.

Välislingid
-----------

* Järvevälja maastikukaitseala kaitse-eeskiri
Sabine Bergmann-Pohl (1990)
**Sabine Bergmann-Pohl** (neiupõlvenimi **Sabine Schulz**; sündinud 20. aprillil 1946 Eisenachis) on saksa arst ja endine Saksamaa poliitik.

Sabine Bergmann-Pohl on pärit arstide perekonnast. Keskkooli lõpetamise järel 1964. aastal tahtis ta ülikoolis meditsiini õppida, kuid teda ei lubatud esialgu kõrgkooli õppima. 1964–1966 oli ta Berliini Humboldti Ülikooli juures kaheaastasel kohtumeditsiini praktikal. 1966–1972 õppis Sabine Bergmann-Pohl Berliini Humboldti Ülikoolis meditsiini. 1972–1979 oli ta internatuuris spetsialiseerudes pulmonoloogiale. 1980–1985 töötas ta Ida-Berliinis polikliiniku osakonnajuhatajana ning 1985–1990 kopsuhaiguste ja tuberkuloosi rajooniosakonna juhatajana.

1981. aastal astus Sabine Bergmann-Pohl Kristlik Demokraatlikku Liitu. 18. märtsil 1990 valiti ta esimestel vabadel parlamendivalimistel Saksa DV-s Rahvakoja liikmeks. 5. aprillil valiti ta Rahvakoja presidendiks (parlamendi juhatajaks). Enne seda oli Saksa DV Riiginõukogu esimehe kui Saksa DV (nominaalse) riigipea ametikoht kaotatud ning Rahvakoja president oli ühtlasi ka Saksa DV riigipea. Rahvakoja presidendi ametikohal oli ta kuni 2. oktoobrini 1990, ta oli viimane Saksa DV riigipea. Saksamaa Kristlik-Demokraatliku Liidu ja Saksa DV Kristlik-Demokraatliku Liidu ühinemiskonverentsil 1.–2. oktoobril 1990 valiti ta partei presiidiumisse, kuhu ta kuulus kuni 1992. aastani. 3. oktoobril 1990 sai ta eriülesannetega ministriks. 2. detsembril 1990 valiti ta Saksamaa Liidupäeva. Alates 1991. aasta algusest kuni 1998. aastani oli ta Tervishoiuministeeriumi parlamentaarne riigisekretär. 1998–2002 oli Sabine Bergmann-Pohl Liidupäeva liige. 1990–2015 oli ta Saksamaa Puuetega Inimeste Üldliidu patroon. 2003–2012 oli ta Punase Risti Berliini piirkonna president ja alates 2013. aastast on aupresident. Alates 2007. aastast on ta Rahvusvahelise Liidu (Internationaler Bund) asepresident.

Viited
------

1. ↑  Sabine Bergmann-Pohl GEB. 1946 Lebendiges Museum Online
2. ↑  Sabine Bergmann-Pohl (geb. Schulz) Konrad-Adenauer-Stiftung. Geschichte der CDU
**Uku** oli Eesti merejõudude Peipsi Laevastiku Divisjoni suurtükilaev.

Ehitati laevatehases Varkauses Soome Suurvürstiriigis, tellija oli Liivimaa Aurulaevade Selts. Lasti vette oktoobris 1912, alates 21. aprillist oli sõidukõlblik, nimeks pandi Delphin.

Algselt oli ta reisi-kaubalaev, tehes reise Emajõel ja Koosa järvele. Pärast Vabadussõda oli laev kasutusel riigilaevana siseveeteedel, oli meremärkide panija, vedurlaev jms. 

Elas üle Teise maailmasõja, ehkki oli uputatud 1941. aastal Mustvee sadamas ja 1944. aastal Tartu sadamas. 1950. aastate lõpul ehitati ümber lõbusõidulaevaks, aurumasin asendati diiselmootoriga ning nimeks sai Turist.

Jäi 1960. aastate lõpul seisma Tartu sadamasse, tegutses ujuvhotellina. Alates 1978. aastast renditi erinevatele ettevõtetele (Tartu Vetelpäästejaam jt), kuid laeva eest korralikult hoolt kanda enam ei suudetud. Laeva vrakistunud kere oli aastaid poolpõlenuna Kalli järve rannavees seismas, kuid lõpuks lammutati ta 2013. aastal vanarauaks.

Nimed
-----

* 1913 Delphin
* 1919, 27. jaanuar Uku
* 1949 Bolševik
* 1959 Turist

Laeva andmed
------------

* Ehitaja: Varkause tehas, Soome Suurvürstiriik
* Veeväljasurve: 110 t
* Pikkus: 20,5 m
* Laius: 5,2 m
* Süvis: 1,6 m
* Relvastus: üks 76 mm kahur ja üks kuulipilduja
* Jõuallikas: aurumasin koguvõimsusega 120 hj
* Kiirus: 10 sõlme
* Meeskond: 20 meest, sellest kaks ohvitseri

Kirjandus
---------

* Peedu Sammalsoo. "Mis saab "Ukust"?". Meremees 10/ 1992, lk 11; 11/ 1992, lk 6; 12/ 1992, lk 7; 13/ 1992, lk 7
* Mati Õun, Hanno Ojalo. "35. Meremärkide panija ja suurtükilaev Uku. 1912". // 100 Eesti laeva. Varrak. Tallinn 2015. Lk 78–79
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib usuliikumisest, organisatsiooni kohta vaata artiklit Seitsmenda Päeva Adventistide kogudus.* |

---

**Adventism** on kristlik liikumine, mis kuulub protestantide hulka ning tekkis 19. sajandil Ameerika Ühendriikides Jeesuse Kristuse teise tuleku ootuses. Nimetus tuleneb ladinakeelsest sõnast *adventus* 'saabumine', mis viitab Kristuse teisele tulemisele. 

Adventistide tuntuimaks jutlustajaks oli algusaastatel William Miller ning liikumine kogus kiiresti 50 000 – 100 000 järgijat, kes uskusid, et Jeesus Kristus tuleb tagasi 22. oktoobril 1844. See arvamus oli tekkinud Piibli prohvetikuulutuste väärtõlgendamisest ning tõi endaga kaasa suure pettumuse, mille tagajärjel paljud kaotasid usu.

Esialgu oli tegu liikumisega, milles osales mitme kiriku liikmeid, sealhulgas baptiste, metodiste ja universaliste. Pärast suurt pettumust jagunesid usklikud eri liikumistesse, millest tekkisid uued kogudused. Peamiseks adventistide koguduseks on Seitsmenda Päeva Adventistide kogudus, mis organiseerus 1863. aastal ja millel oli 2008. aastal üle maailma 15,8 miljonit liiget. Lisaks Kristuse teisele tulemisele peavad nad tähtsaks ka kümne käsu pidamist, sealhulgas hingamispäeva sabati pühitsemist laupäeval ning tervislikke eluviise.

Vaata ka
--------

* Adventistide Koguduste Eesti Liit
* Seitsmenda päeva adventistid
* Seitsmenda Päeva Adventistide kogudus

Viited
------
**Ukseavajad** on tavaliselt avatud küsimused või lühirepliigid, mis annavad teada, et kuulaja on huvitatud ja valmis kuulama.

Neli sammu ukseavajate puhul
----------------------------

Ukseavajate puhul on võimalik kasutada nelja sammu. Nendeks on

* Partneri mittesõnalise käitumise kirjeldus, nt *Sul on täna nii kurb nägu, Sa paistad olevat segaduses*
* Kutse vestlusele või jutu jätkamisele, nt *Ma tahaksin teada, mida sa sellest arvad. Tahad, räägime?*
* Vaikus – andmaks aega, et suhtluspartner ise otsustaks, kas ja mida rääkida
* Tähelepanu pööramine ehk silmsidet jt mittesõnalisi suhtlusvahendeid kasutades anda märku, et oled huvitatud ja valmis kuulama.

Mitte alati ei ole vaja kõiki samme läbida.

Avatud küsimused ukseavajana
----------------------------

Avatud küsimustena toimivad paremini *kuidas, mida, mis* sõnaga algavad küsimused. (nt *Kuidas saan kasulik olla?, Mida arvad …?, Mis võiks sinu arvates …?*). Vältida tasub miks- ja kas-küsimusi (nende mõjust saad lugeda Täpsustamise teema juures). Kas-küsimustele on lihtne vastata ühesõnalise ei või jah-iga, miks-küsimused võivad pidurdada rääkija soovi ennast avada või asetada ta kaitsepositsioonile.

| Suhtlust blokeeriv algus | Soovitatav algus |
| --- | --- |
| *Kas saan aidata?*
*Kas sulle meeldib?* | *Kuidas saan kasulik olla?*
*Mida sa arvad sellest üritusest?*
*Mis võiks sinu arvates olla lahendus?* |
| *Miks sa lahendust ei paku?*
*Miks sa ei räägi?* | *Ma märkan, et sa oled mureliku näoga. Mis lahti?*
*Ma olen valmis sind kuulama.* |
| *Räägi nüüd ära.* | *Ma kuulan, hakka rääkima.* |

Lühirepliigid ukseavajana
-------------------------

Lühirepliikides sisaldub ühelt poolt rääkija seisundi märkamine ja teiselt poolt kuulamiseks valmisoleku väljendamine. Nt kirjeldades rääkija rollis olija mittesõnalisi suhtlusvahendeid ehk kehakeelt (hoiakut, poosi, miimikat), esitatakse kutse jutu jätkamiseks või vestluse alustamiseks. Nt. *Sul on täna kurb nägu. Sa näed ärritunud välja. Ma tahaksin teada, mis on lahti. Tahad, räägime?*

Ukseavajate kasutamine
----------------------

Ukseavajaid soovitatakse kasutada kontakti loomisel ja kuulamise alguses, kuulamise käigus, kui rääkija kas kaotab järje või väljendab ebakindlust, ja pausi tekkimisel rääkija julgustamiseks

Kasutades ukseavajaid annate märku, et olete valmis kuulama. Suhtluspartner otsustab, kas ja kuidas ta selle pakkumise vastu võtab. .

Vaata ka
--------

* Kontakti loomine
* Aktiivne kuulamine
* Mittesõnalised suhtlusvahendid

Viited
------

1. 1 2 3  Bolton, R. (2006). *Igapäevaoskused*. Väike Vanker.
2. 1 2 3 4  Jalak, K. Kõiv, K. (2001). *Nõu andjast nõustajaks*. Self II.`{{raamatuviide}}`: CS1 hooldus: mitu nime: autorite loend (link)
3. ↑  Gordon, T. (2003). *Tõhus juht*. Väike Vanker.
**Ameerika Ühendriikide õhuvägi** (*United States Air Force* ehk **USAF**) on Ameerika Ühendriikide Relvajõudude juurde loodud väeliik õhuruumi kaitseks. Õhuvägi asutati 1. augustil 1907 maaväe osana. 1947. aasta 18. septembrist sai see eraldiseisvaks väeliigiks. Pärast 1947. aasta seadusemuudatust oli õhuvägi kuni kosmoseväe asutamiseni Ameerika Ühendriikide sõjaväe uusim väeliik.

Õhuvägi allub Ameerika Ühendriikide õhuväeministeeriumile, mis omakorda on Ameerika Ühendriikide Kaitseministeeriumi alluvuses. Õhuväge juhib õhuväeminister, kes on tsiviilisik ning kelle kandidatuuri esitab president Senatile kinnitamiseks. Õhuväe kõrgeim sõjaväeline amet on õhuväe staabiülem.

2012. aastal kuulus Ameerika Ühendriikide õhujõududesse 332 854 sõjaväelast, 185 522 tsiviilisikut, 71 400 reservisti ja 106 700 Ameerika Ühendriikide Õhurahvuskaardi sõdurit. Lennuväel oli 5638 lennumasinat, 450 mandritevahelist ballistilist raketti ja Maa orbiidil 63 satelliiti (tehiskaaslast).

Õhuväe operatiivväejuhatusele alluvad järgmised põhiväejuhatused: 

* Air Combat Command (ACC, õhuvõitlusjõud)
* Air Force Space Command (AFSPC, õhuväe kosmosejõud)
* Air Force Special Operations Command (AFSOC, õhuväe erioperatsioonijõud)
* Air Mobility Command (AMC, õhutranspordijõud)
* Pacific Air Forces (PACAF, Vaikse ookeani regiooni õhujõud)
* United States Air Forces in Europe (USAFE, Ameerika Ühendriikide õhujõud Euroopas).

Vaata ka
--------

* Ameerika Ühendriikide kosmosevägi

Viited
------

1. ↑  "Air Force History". *Military.com*. Vaadatud 10. juuni 2020.
2. ↑  "Chief of Staff of the Air Force". *DVIDS*. Originaali arhiivikoopia seisuga 12. juuni 2020. Vaadatud 10. juuni 2020.

Välislingid
-----------

* Ameerika Ühendriikide õhuvägi – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Ametlik koduleht
*Superbia* – ladina keeles 'uhkus'
**Uhkus** on sissepoole suunatud emotsioon, millel on erineva varjundiga tähendusi. Negatiivse varjundiga *uhkus* viitab inimese rumalalt rikutud arvamusele kellegi väärtusest, seisundist või saavutustest. Seda inimest kutsutakse uhkustajaks või ülbitsejaks. Positiivse varjundiga *uhkus* viitab inimese seotusele ta enda või kellegi teise inimese või grupi inimeste valikute ja tegudega, mis tulenevad uhkustundest, mis on sõltumatu inimesest endast, kuid sisaldab kuuluvustunnet. 

Filosoofid ja sotsiaalpsühholoogid on täheldanud, et uhkus on keeruline emotsioon, mis vajab enesetunnetuse arendamist ja oskust näha erinevusi (näiteks et uhkus erineb õnnest ja rõõmust), kuulates teisi inimesi. Mõned sotsiaalpsühholoogid eristavad mitteverbaalseid uhkuseväljendusi kui automaatselt tajutavaid signaale kõrgema sotsiaalse staatuse kohta. Kuid uhkust võib ka defineerida kui madalat tõega mittenõustumist. Üks vanaaegne uhkuse definitsioon pärineb Augustinuselt: "armastus enda oivalisuse vastu". Sarnaselt defineeris ka Meher Baba: "Uhkus on konkreetne tunne, mille kaudu egoism avaldub."

Uhkust nähakse mõnikord rikutuse või vastupidi – voorusena. Kuigi mõned filosoofid nagu Aristoteles (ja George Bernard Shaw) pidasid uhkust (kuid mitte ülbust) sügavaks vooruseks, siis mõned religioonid pidasid uhkust pettusega seotud patuks, nagu on väljendatud Õp 11:2 Vana Testament. Kristluses on uhkus üks seitsmest surmapatust. Uhkus võib avalduda kõrgemas arvamuses ühe rahva (rahvuslik uhkus) ja rahvuse (etniline uhkus) kohta.

Vaata ka
--------

* Dunningi-Krugeri efekt
* Nartsissism
* Suurusluul

Viited
------

1. ↑  "Definition of HUBRIS". *www.merriam-webster.com*. Vaadatud 3.04.2016.
2. ↑  Sullivan, GB (2007). "Wittgenstein and the grammar of pride: The relevance of philosophy to studies of self-evaluative emotions". *New Ideas in Psychology*. **25** (3): 233–252. DOI:10.1016/j.newideapsych.2007.03.003.
3. ↑  Shariff, AF; Tracy, JL (2009). "Knowing who's boss: implicit perceptions of status from the nonverbal expression of pride". *Emotion*. **9**: 631–9. DOI:10.1037/a0017089. PMID 19803585.
4. ↑  "Est autem superbia amor proprie excellentie, et fuit initium peccati superbia."
5. ↑  Baba, Meher (1967).

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Uhkus** |
**Uku Randmaa** (sündinud 6. veebruaril 1963) on soolopurjetaja, kes esimese eestlasena purjetas üksinda ümber maakera.

Purjejahil Temptation 3 (Hanse 430) seilav Uku Randmaa alustas teekonda 6. juunil 2010 ning lõpetas 12. juunil 2012. Ta veeteekond algas Tallinnast, jätkus purjetades ümber Islandi, Kanaaridelt ja Roheneemesaartelt üle Atlandi ookeani Panama kanalini, üle Vaikse ookeani, Fidži saartelt Austraalia põhjatipuni, Jõulusaarelt Kookossaarteni, üle India ookeani Hea Lootuse neemeni Aafrika lõunatipus ning sealt tagasi Roheneemesaartele, kus oli täistiiru lõpp. 

2018 osales rahvusvahelisel võistlusel GGR ( Golden Globe Race) mille jooksul purjetas esimese eestlasena üksi ilma peatusteta ümber Hea Lootuse neeme, Leeuwini neeme ja Hoorni neeme, tulles võistlusel 17 osavõtja hulgas 3. kohale. Kogu võistlus kestis 252 päeva.

Eesti lipu all on ümber maailma purjetanud üksteist purjekat.

Tunnustus
---------

* 2019 Valgetähe V klassi teenetemärk

Viited
------

1. ↑  Päring inforegister.ee andmebaasis[*alaline kõdulink*]
2. ↑  "Mereviki - Ümbermaailmareis". *Mereviki*. Vaadatud 13. märtsil 2023.
3. ↑  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 19851

Kirjandus
---------

* Uku Randmaa „Minu maailmameri: Esimene eestlane, kes purjetas üksi ümber maakera" (Petrone Print, 2012)
	+ ISBN 9789949511037
	+ ISBN 9789949511020
* teekond - Minevik, olevik, tulevik...teekond teadmatusest teadmatusse
* Uku Randmaa ("Minu maailmameri") Vikerraadio „Jutusaates" 46 min
* Uku Randmaa Uku Randmaa Golden Globe Race 2018
* Uku Randmaa, Golden Globe Race skippers
* Uku Randmaa ja Maibi Randmaa **Ümber. Ilma** (Pegasus 2019), ISBN 9789949681617
**Amela Terzić** (serbia kirillitsas: Амела Терзић; sündinud 2. jaanuaril 1993 Pribojs) on Serbia kergejõustiklane, keskmaajooksja.

2011. aastal Tallinnas toimunud juunioride Euroopa meistrivõistlustel võitis ta kuldmedali 1500 meetri ja 3000 meetri jooksus.

2012. aasta juunioride maailmameistrivõistlustel Barcelonas võitis ta 3000 meetri jooksus hõbemedali.

1500 meetri distantsil on ta tulnud kahel korral Euroopa U23 meistriks.

2016. aasta Euroopa meistrivõistlustel Amsterdamis osales ta 1500 meetri jooksus. Ta jõudis finaali eeljooksude parima ajaga (4.09,71). 10. juulil toimunud finaal oli aeglane ja Terzić jäi lõpuspurdis viimaseks, saades ajaga 4.37,70 12. koha.

2016. aasta suveolümpiamängudel Rio de Janeiros osales ta 800 meetri ja 1500 meetri jooksus. Terzić pääses 800 meetri jooksus oma eeljooksust edasi teisena oma hooaja parima tulemusega (2.00,99). Oma poolfinaalis jäi ta ajaga 2.03,81 eelviimaseks ja sai kokkuvõttes 23. koha. 1500 meetri jooksus ta poolfinaali ei jõudnud.

2017. aasta kergejõustiku maailmameistrivõistlustel Londonis ta 1500 meetri jooksus poolfinaali ei pääsenud, saades ajaga 4.08,55 kokkuvõttes 28. koha.

2017. aasta suveuniversiaadil Taipeis võitis ta kuldmedali tulemusega 4.19,18.

Ta on võitnud mitmeid medaleid Euroopa krossijooksu meistrivõistlustelt juunioride ja U23 arvestuses.

Terzićile kuuluvad mitmed Serbia keskmaajooksu sise- ja välisrekordid distantsidel 800 meetrist kuni 3000 meetrini.

Aastatel 2011 ja 2012 valiti ta Serbia aasta noortsportlaseks.

Isiklikud rekordid
------------------

Väljas

| Ala | Tulemus | Aeg | Koht |
| --- | --- | --- | --- |
| 800 m jooks | **1.59,90** NR | 20. juuni 2015 | Bulgaaria Stara Zagora |
| 1000 m jooks | **2.39,79** NR | 26. august 2012 | Slovakkia Dubnica nad Váhom |
| 1500 m jooks | **4.04,77** NR | 12. juuli 2015 | Eesti Tallinn |
| Miilijooks | **4.33,46** NR | 26. aprill 2014 | Ameerika Ühendriigid Philadelphia |
| 2000 m jooks | **5.55,62** NR | 17. juuni 2014 | Tšehhi Ostrava |
| 3000 m jooks | **8.57,20** | 27. mai 2015 | Austria Salzburg |

Sees

| Ala | Tulemus | Aeg | Koht |
| --- | --- | --- | --- |
| 800 m jooks | **2.03,27** NR | 5. veebruar 2017 | Serbia Belgrad |
| 1500 m jooks | **4.10,35** NR | 3. märts 2017 | Serbia Belgrad |
| 3000 m jooks | **9.03,39** NR | 1. märts 2016 | Serbia Belgrad |

Allikas: IAAF

Viited
------

1. 1 2  Amela Terzić. european-athletics.org. Vaadatud 21.7.2017

Välislingid
-----------

* Amela Terzić Rahvusvahelise Kergejõustikuliidu kodulehel Muuda Vikiandmetes
Röhitised
**Röhitised** on gaasi tahtmatud järsud väljumised maost või söögitorust suuõõnde, mõnikord koos vähese hulga maosisaldisega.

Põhjused
--------

Maos on tavaliselt gaasi, mis aitab kaasa mao liigutustele ja maomahla nõristusele. Gaasi kogus sõltub peamiselt koos toiduga kiiruga alla neelatud õhu kogusest. Seda suurendavad gaseeritud joogid ning kapsas, herned, oad ja mõned teised toiduained. Tavaliselt väljub õhk vähehaaval suu või maolukuti kaudu.

Kui maos on liiga palju gaasi, siis mao siserõhk tõuseb, mao lihased tõmbuvad kokku, maolävis lõdvestub ja tekib maolukuti spasm. See kutsub esile röhitise.

### Röhitised sümptomina

Kõige sagedamini põhjustavad röhitisi mao ja kaksteistsõrmiksoole haigused. Röhitised võivad tuleneda maolävise ebapiisavast sulgumisest kardiapuudulikkuse, diafragma songa, söögitoru liigutushäire, söögitoru sklerodermia või operatsioonijärgse seisundi tõttu. Neil juhtudel põhjustab röhitisi peamiselt maolävise toonuse alanemine.

Röhitised võivad tekkida ka reflektoorselt maksa- ja sapipõiehaiguste ning vereringehaiguste (näiteks müokardi infarkti) korral.

Gaasiröhitised
--------------

Lõhnatud gaasiröhitised esinevad tavaliselt hariliku aerofaagia tõttu või liigse gaasimoodustumise tõttu maos.

Ebameeldiva lõhnaga gaasiröhitised tekivad juhul, kui mao tühjenemine viibib ning maos jõuavad maosisaldise seismajäämise ja lagunemise tõttu moodustuda süsivesinikud ning ammoniaak ja väävelvesinik. Põhjuseks võib olla näiteks maovähk või maohaavandtõbi.

### Toiduröhitused

Toiduröhitiste korral jõuab koos gaasiga suuõõnde pisut vedelat maosisaldist, mis võib olla hapu, mõru või roiskunud maitsega.

Hapude röhitiste puhul on tavaliselt tegu mao ülehappesusega, mida enamasti kutsub esile maomahla hüpersekretsioon või käärimine, mida tingib soolhappe puudumine maomahlas.

Kibedad röhitised tulenevad sapi paiskumisest makku.

Roiskunud maitsega röhitised tulevad sellest, et maosisaldis jääb makku kauaks seisma ning laguneb roiskudes.

Ravi
----

Ravitakse põhihaigust.

Dieedist kõrvaldatakse gaseeritud joogid ja gaaside moodustumist soodustavad või makku kauaks seisma jäävad toiduained. Süüa soovitatakse tihti ja vähe korraga.

Maomahla hüpersekretsiooni puhul kasutatakse antatsiide.

Kardiapuudulikkuse korral kasutatakse metokloropramiidi.
Printsess Amelia (kõige parempoolne) koos oma õdede ja vennaga
**Amelia Sophia Eleanor** (10. juuli 1711 Herrenhauseni palee, Hannover – 31. oktoober 1786 Soho, London) oli Briti kuningliku perekonna liige ja George II teine tütar.

Vanemad
-------

Printsess Amelia Sophia isa oli Braunschweig-Lüneburgi prints Georg August (hilisem Suurbritannia kuningas George II), kes oli Hannoveri kuurvürsti Georg Ludwigi (hilisem Suurbritannia kuningas George I) poeg. Amelia Sophia ema oli Ansbachi Caroline, Brandenburg-Ansbachi markkrahvi Johann Fredrichi tütar.

Sünnijärgselt sai Amelia Sophia tiitli Hannoveri printsess (Tema Hiilgus).

Inglismaale minek
-----------------

1. augustil 1714 sai "Act of Settlementi" järgi Amelia Sophia vanaisast kuninganna Anne'i surma järel Suurbritannia kuningas George I. Amelia isast sai Cornwalli hertsog ja 27. septembril 1714 anti talle Walesi printsi tiitel. Ameliast sai Suurbritannia printsess (Tema Kuninglik Kõrgus). Pere kolis Inglismaale ja asus elama St. Jamesi paleesse Londonis.

11. juunil 1727 sai Amelia isast Suurbritannia kuningas George II. Amelia oli plaanitud panna mehele Preisimaa kuningas Friedrich II-le, kuid 1733. aastal sunniti Friedrich II abielluma Braunschweig-Wolfenbütteli printsessi Elisabethiga. Amelia elas oma isa juures kuni ta surmani 1760.

Hilisemad aastad
----------------

1751. aastal, pärast Horace Walpole'i surma, sai Ameliast Richmond Parki pargi omanik ning sulgedes pargi avalikkusele, põhjustas ta rahva seas suure meelepaha. 1781. aastal andis kohalik pruulija John Lewis juhtumi kohtusse ning kohtus tuli välja, et kui Charles I 1600. aastail pargi aiaga piiras, lubas ta rahva parki. Amelia Sophia muutis pargi taas avalikuks.

1761. aastal omandas ta Gunnersbury mõisa Middlesexis ja rajas sinna 1777–1784 sauna, mida tuntakse Printsess Amelia Sauna nime all ja mis Inglise kultuuriväärtuste nimekirjas kuulub II järku.

Lisaks omandas ta kinnisvara Soho linnaosas Londonis, kus ta oma kodus suri. Printsess maeti Henry VII Lady Chapelisse Westminster Abbeys.
**Uku mõis** (saksa keeles *Ukko*) oli Vohnja mõisa karjamõis Kadrina kihelkonnas Virumaal. tänapäeva Uku küla lähedal Kadrina vallas Lääne-Virumaal.

Viited
------

1. ↑  Uku mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris (vaadatud 08.05.2020)
2. ↑  Uku krjms, www.eki.ee

Välislingid
-----------

* Uku mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris

Kadrina kirik
Kadrina kihelkond

**Kirik**: Kadrina  

**Mõisad**: Arbavere mõis | Eigu mõis | Hulja mõis | Hõbeda mõis | Imastu mõis | Ilumäe mõis | Jõepere mõis | Jõetaguse mõis | Kadrina kirikumõis | Kihlevere mõis | Kolu mõis | Kruusimäe mõis | Kõrve mõis | Lante mõis | Lasila mõis | Liblika mõis | Liigvere mõis | Lepiku mõis | Loksu mõis | Muike mõis | Muusi mõis | Mõndavere mõis | Neeruti mõis | Oonurme mõis | Pala mõis | Pakitu mõis | Palmse mõis | Polli mõis | Pressi mõis | Päri mõis | Saksi mõis | Sakussaare mõis | Sinnepali mõis | Soomukse mõis | Tuimõisa mõis | Tõdva-Kõnnu mõis | Udriku mõis | Undla mõis | Uku mõis | Vandu mõis | Vasivere mõis | Vatku mõis | Vohnja mõis | Võduvere mõis | Võsu mõis
Keskööpäike Disko lahes
Jäämägi Disko lahes
Disko laht. Veest paistab välja heeringavaal.
**Disko laht** (grööni keeles *Qeqertarsuup Tunua*, taani keeles *Diskobugten*) on laht Gröönimaa läänerannikul. 

Disko laht eraldab Qeqertarsuaqi saart ehk Disko saart Gröönimaa rannikust ja sellepärast saab teda ka väinaks pidada. Laht on suudmes 260 km lai ja ta ulatub Gröönimaasse 100 km sügavuselt. Lahe põhjaosas on Qeqertarsuaqi saar Gröönimaale lähemal ja lahe seda osa nimetatakse Vaigati väinaks. Vaigati väin suubub Baffini lahte, Disko lahe lõunaosa Davise väina.

Lahest põhjas asub Nuussuaqi poolsaar, mille kõrgeim tipp on 2237 m kõrge. Selle vastas Qeqertarsuaqi saarel asub saare kõrgeim tipp, 1877 m kõrgune Qullissat. Ka lahe idarannik on väga mägine.

Peale Qeqertarsuaqi on lahes palju teisigi saari. Vaigati väina suudmes asub Qeqrtarsuatsiaq ja idarannikul Aluttoq.

Disko lahes on pidevalt tuhandeid jäämägesid. Vaigati väin on aasta ringi jääga blokeeritud.

Lahe avastas 985. aastal viiking Eiríkr Punane. Sel ajal oli piirkond asustamata.

Sajandite jooksul käisid viikingid lahes küttimas morskasid nende võhkade pärast, hülgeid nahkade ja vaalu mitmesuguste materjalide pärast. Need olid Gröönimaa viikingitele tähtis ekspordi- ja sissetulekuallikas, mida kaubeldi Islandisse ning sealtkaudu Briti saartele ja Mandri-Euroopasse. Niisuguse sissetulekuallikata poleks viikingiasundused suutnud sajandite viisi vastu pidada.

Millal inuitid Disko lahe kanti elama asusid, ei ole teada. Algul olid nende suhted viikingitega rahumeelsed, hiljem toimusid ka relvastatud kokkupõrked ja mõlemalt poolt korraldati tapatalguid. Kui 15. sajandil saabus Väike jääaeg, jahenes kliima sedavõrd, et laht oli kogu aasta jooksul jääga ummistunud ja seal ei saanud enam jahti pidada. Viikingite asundused, ka polaarjoonest kaugel lõunas olev Lõunaasundus, surid välja ja kuni eurooplaste naasmiseni 18. sajandil elasid lahe kaldal üksnes inuitid.

Lahe kaldal paikneb mitu asulat: põhjas Saqqaq, idas Ilulissat, kagus Qasigiannguit ja lõunas Aasiaat, Qeqertarsuaqi lõunakaldal asub samanimeline linn.

Aastast 2004 kuulub Disko lahe Ilulissati lähedal asuv osa (Ilulissati fjord) UNESCO maailmapärandi nimistusse.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Suur maailma atlas, lk. 125

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Disko laht** |
Ameerika Ühendriikides toodetakse veini juba alates 17. sajandist. Suurema tuntuse saavutasid USA veinid aga alles 20. sajandi teises pooles.[*viide?*]

USA veinide ajalugu
-------------------

Viinapuuistandusi hakati rajama, kasutades kohalikke viinapuusorte (põhja-viinapuu), mis olid tuntud oma jõulisuse ja kõrge saagikuse poolest. Euroopast kaasa võetud viinamarjasorte oli väga vähe. Kohalikest viinamarjadest toodetud vein ei olnud aga stiili ega kvaliteedi poolest ligilähedanegi sellele, millega olid harjunud Euroopa kolonistid.[*viide?*]

Euroopast kaasa toodud viinapuusordid kannatasid aga kohalike kahjurite (näiteks viinapuutäi) ja seenhaiguste käes. Tänapäevaks on praktiliselt kõik USA viinamarjasordid poogitud kohalike viinapuude juurtele, mis on viinapuutäi suhtes immuunsed.[*viide?*]

USA veinide kvaliteedisüsteem
-----------------------------

USA veinide kvaliteedisüsteemi nimetus on AVA (American Viticultural Area) ehk Ameerika Veinikasvatuspiirkond. Veinikasvatuspiirkondi on Ameerikas ligikaudu 200.[*viide?*]

Veinitoodangud osariikide lõikes
--------------------------------

Alljärgnevalt on välja toodud USA veinitoodang 2012. aasta seisuga.[*viide?*]

2012. aasta seis| Osariik | Toodang (gallonites) | Osakaal toodangus (%) |
| --- | --- | --- |
| Alabama | 31 312 | 0,004% |
| Arizona | 181 328 | 0,024% |
| California | 667 552 032 | 88,518% |
| Colorado | 334 089 | 0,046% |
| Connecticut | 122 628 | 0,016% |
| Florida | 1 946 162 | 0,258% |
| Georgia | 147 734 | 0,020% |
| Idaho | 315 615 | 0,042% |
| Illinois | 374 088 | 0,050% |
| Indiana | 1 069 775 | 0,142% |
| Iowa | 243 571 | 0,032% |
| Kansas | 68 504 | 0,009% |
| Kentucky | 2 379 512 | 0,316% |
| Lõuna-Dakota | 19 373 | 0,003% |
| Lääne-Virginia | 43 879 | 0,006% |
| Maine | 43 136 | 0,006% |
| Maryland | 337 231 | 0,045% |
| Massachusetts | 268 911 | 0,036% |
| Michigan | 1 347 837 | 0,179% |
| Minnesota | 154 753 | 0,021% |
| Missouri | 1 034 917 | 0,27% |
| Montana | 18 375 | 0,002% |
| Nebraska | 81 641 | 0,011% |
| New Jersey | 1 561 365 | 0,207% |
| New Mexico | 742 873 | 0,099% |
| New York | 26 404 066 | 3,501% |
| Ohio | 3 048 054 | 0,404% |
| Oklahoma | 48 496 | 0,006% |
| Oregon | 6 829 808 | 0,906% |
| Pennsylvania | 3 589 603 | 0,476% |
| Põhja-Carolina | 1 215 332 | 0,161% |
| Tennessee | 296 436 | 0,039% |
| Texas | 1 376 144 | 0,182% |
| Virginia | 1 033 191 | 0,137% |
| Washington | 24 506 226 | 3,250% |
| Wisconsin | 612 885 | 0,081% |
| Ülejäänud | 206 292 | 0,027% |
| **Kokku:** | **754 140 774** | **100 %** |

Välislingid
-----------

* Ameerika Ühendriikide veinid
Isane gorbuuša merevees
Alaska gorbuuša magevees kudemisperioodi ajal
**Gorbuuša** (*Oncorhynchus gorbuscha*) on lõhelaste sugukonda kuuluv anadroomne kala, kes elab ookeani- ja rannikuvetes.

Gorbuuša kasvab tavaliselt 40-56 cm pikkuseks, kuid maksimaalne pikkus võib ulatuda kuni 76 cm ja kaal 6,8 kg.

Esinemine looduses
------------------

Gorbuuša looduslik levikuala ulatub Leena jõest Korea poolsaareni ning Californiast Mackenzie jõeni. Elab jõgedes, kus on mõõdukas kuni kiire vool.

Sigimine
--------

Kudemine toimub juunist hilisseptembrini kruusapõhjaga madalates vetes, kus vee voolukiirus on kuni 1,5 m/s. Isasel gorbuušal areneb küürus selg, suured hambad nii üla- kui ka alalõual ja konksud mõlema lõua otsas. 

Kudemisperioodil on emaskala ülesanne ehitada jõe ühte äärde pesa, kuhu kalamari kinnituda saaks. Üks emane suudab toota 1200–1800 marjatera. Täiskasvanud emaskala sureb 10–20 päeva pärast kudemist.

Koorunud vastsed liiguvad allavoolu ja püsivad rannikuäärsetel aladel mõni kuu enne merre minekut. Gorbuuša on merevees 18 kuud, pärast seda toimub kudemisränne sünnijärgsesse jõkke.

Toitumine
---------

Vastsed toituvad lestaliste ja vaegmoondega putukate vastsetest. Noorkala, kes on jõudnud merre, toitub peamiselt aerjalalistest. Kala kasvades muutub ka toitumine. Edaspidi hakkab ta sööma kirpvähilisi, vähilaadseid kui ka väiksemaid kalu.

Välislingid
-----------

* ÜRO Toidu- ja Põllumajandusorganisatsioon
* Gorbuušast FishBase'is
Carl Jenkinson 2014. aastal West Ham Unitedi särgis
**Carl Daniel Jenkinson** (sündinud 8. veebruaril 1992 Harlow's) on Inglismaa jalgpallur, kes mängib paremkaitsjana Austraalia kõrgliiga klubis Melbourne City.

Ta alustas klubikarjääri Inglismaa klubis Charlton Athletic, debüteerides Inglismaa tugevuselt kolmandas liigas hooajal 2010–11.

2011. aasta juunis sõlmis ta lepingu Inglismaa kõrgliiga klubiga Arsenal. Aastatel 2014–2016 mängis ta Arsenalist laenul Inglismaa kõrgliiga klubis West Ham United ja hooajal 2017–18 Inglismaa esiliiga klubis Birmingham City.

2019. aasta augustis sõlmis ta kolmeaastase lepingu Inglismaa esiliiga klubiga Nottingham Forest. 2022. aasta jaanuaris suundus ta hooaja lõpuni laenule Melbourne Citysse.

Jenkinson mängis Inglismaa ja Soome noortekoondistes (tema ema on soomerootslane). Ainsal korral mängis ta Inglismaa jalgpallikoondises 14. novembril 2012 sõprusmängus Rootsi vastu.

Viited
------

1. ↑  "JENKINSON DEPARTS FOR MELBOURNE". nottinghamforest.co.uk. 19.1.2022. Vaadatud 14.2.2022
Gordon Moore 1978. aastal
**Gordon Earle Moore** (3. jaanuar 1929 Pescadero, California – 24. märts 2023 Waimea, Hawaii) oli USA ettevõtja ja insener. Ta oli Inteli kaasasutaja.

Ta on iseäranis tuntud Moore'i seaduse autorina, mille kohaselt kahekordistub iga kahe aasta järel transistoride arv mikrokiibil. Algselt pakkus Moore 1965. aastal küll seda, et komponentide arv integraallülitusel kahekordistub umbkaudu iga aastaga, kuid ta korrigeeris 1975. aastal oma hinnangut.

1950. aastal sai Moore bakalaureusekraadi keemias California Ülikoolis Berkeleys ning 1954. aastal doktorikraadi samal erialal California Tehnoloogiainstituudist. 1953–1956 tegi ta järeldoktori Johns Hopkinsi Ülikoolis. Seejärel töötas ta töötas ettevõttes Beckman Instruments, kuid lahkus "reetliku kaheksa" koosseisus, kui kaheksa endist Shockley pooljuhtide labori töötajat asutasid 1957. aastal ettevõtte Fairchild Semiconductor.

1968. aastal asutas ta koos Robert Noycega ettevõtte NM Electronics, millest sai hiljem Intel Corporation. Moore oli ettevõtte pikaaegne juht.

1990. aastal pälvis ta Ameerika Ühendriikide presidendilt tehnoloogia ja innovatsiooni riikliku medali ja 2002. aastal Presidendi Vabadusmedali. 2008. aastal anti talle ka IEEE aumedal.

2000. aastal asutas ta koos oma naisega Gordon and Betty Moore Foundationi annetades selle moodustamiseks 5 miljardit USA dollarit. 2009. aastal pälvis ta heategevuse eest Carnegie filantroopia medali.

2023. aasta veebruaris hinnati tema varasid 7 miljardi USA dollari juurde.

Tema abikaasa on Betty Irene Whitaker, kellega ta abiellus 1950. aastal. Neil on pojad Kenneth Moore ja Steven Moore.
**Carl Herbert Hausen** (24. detsember 1910 Viitina – 2. jaanuar 1988) oli Eesti vaimulik.

Lõpetas Tartus Panteniuse kooli. Õppis Tartu Ülikooli usuteaduskonnas aastatel 1928–1931 ning täiendas end Königsbergi Ülikoolis 1932–1935. Ordineeriti õpetajaks 31. mail 1936.

Oli aastatel 1936–1939 Saksa praostkonna teenistuses, alguses noorsootööpastorina, 1936–1938 aga Tallinna Toompea saksa koguduse õpetaja Johannes Reinhold Schultzi isikliku adjunktina. Aastatel 1938–1939 oli ta Tallinna Toompea saksa koguduse õpetaja.

Lahkus aastal 1940 Saksamaale. Oli 1940–1945 pastors Neuenburgis Lääne-Preisimaal (praegu Nowe Świecki maakonnas Kujawy-Pomorze vojevoodkonnas). 1945–1947 oli ametis Plönis (Schleswig-Holsteini liidumaal), 1947–1963 oli pastor Wankendorfis (Plöni kreisis Schleswig-Holsteini liidumaal). 1963. aastast oli ta pastor Tungendorfi linnaosas Neumünsteris (Schleswig-Holsteini liidumaal). Hausen suri aastal 1988.

Viited
------

1. ↑
2. ↑  Lexikon deutschbaltischer Theologen seit 1920. Bearbeitet von Wilhelm Neander. 2 auflage 1988, bearbeitet von C. Helmut Intelmann
3. ↑  Konrad Veem Eesti Vaba Rahvakirik Dokumentatsioon ja leksikon EVR Stockholm 1988