recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Werner** (ka *Wernher*, *Wernerus*) oli Liivi ordu maameister aastatel 1261–1263.

Werneri päritolukohta ega suguvõsa pole teada, küll aga on teda võimalik seostada mitme teise samanimelise Liivi ordu vennaga, kes samal ajaperioodil tegutsesid. Nimelt oli 1241. aastal ametis Werneri-nimeline maamarssal või lihtsalt marssal, viimasel juhul oli tegemist mõne suurema orduvalduse valitsejaga ja mitte kogu ordu väeülemaga. 1248. aastast on teada ordufoogt Werner, kes tõenäoliselt resideeris Karksis ning 1254. aastast ka samanimeline rüütelvend. Need kõik võivad olla üks ja sama isik, kuid samas pole välistatud ka nende isikute erinevus. Ainus Werneri nime all tuntud orduvend, kes kindlasti ei olnud ordumeistriga seotud, oli 13. sajandi lõpuaastatel Liivimaal tegutsenud rüütelvend.

1262. aastal oli ordumeister Werneri asetäitjaks Helmerich von Würzburg.

Kirjandus
---------

* *Ritterbrüder im livländischen Zweig des Deutschen Ordens*. Köln: Böhlau, 1993. Nr-d 949 (marssal), 950 (foogt), 951 (rüütelvend) ja 952 (ordumeister) (lk-d 709-710).


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Rutger** | **Liivi ordu maamarssal**1241 | Järgnev**Gerhard von Katzenelnbogen** |
| Eelnev**Hermann** | **Karksi foogt**1248 | Järgnev**Dietrich von Warmsdorf** |
| Eelnev**Georg** | **Liivi ordumeister**1261–1263 | Järgnev**Konrad von Mandern**

 |
Ilmar Raua mälestusturniiri viiel korral võitnud Meelis Kanep
**Ilmar Raua mälestusturniir males** on Viljandis Ilmar Raua mälestuseks korraldatav malevõistlus, pikima traditsiooniga maleturniir Eestis.

Mälestusturniiri eesmärgiks on meenutada Viljandist pärit maletajat, kahekordset Eesti meistrit ja 1939. aastal Buenos Airese maleolümpial Eesti võistkonnas kolmanda koha saavutanud maleolümpiameeskonna liiget Ilmar Rauda (1913–1941). 

Esimest korda korraldati Raua mälestusturniir 1966. aastal. Esimesele turniirile kogunesid ainuüksi kohalikud ja Jõgeva maletajad. Esimese meistrina tegi 1968. aastal kaasa Endel Kuuskmaa. Väljastpoolt vabariiki olid esimesed külalismängijad Riia maletajad.

1972. aastal peeti peaturniir (Mihhail Tali, Aleksei Suetini ja Mark Dvoretski osavõtul) ning vähem tugevatele maletajatele nn kõrvalturniir.

1986. aastal võitis turniiri Gata Kamski, hilisem FIDE MM-i finalist.

2013. aastal peeti Ilmar Raua sajandale sünniaastapäevale pühendatud 70 osavõtjaga rahvusvaheline turniir Šveitsi süsteemis. Esikohta jagasid Uladzislaŭ Kavaljoŭ ja Mikael Agopov.

2018. aastal 52. Ilmar Raua mälestusturniiri raames peeti kaks turniiri: kiirturniir 6.–7. juulil ja välkturniir 8. juulil. Kiirturniir mängiti *play-off* süsteemis, millele lisandus Šveitsi süsteemis turniir (*play-off*-ist väljalangenutele). Välkturniiril mängiti 11 topeltvooru.

Mälestusturniiri võitjaid
-------------------------

Külalismängijatest on turniiri võitnud teiste seas Juzefs Petkēvičs (1971), Mark Dvoretski (1972), Dmitri Gurevitš (1977), Gata Kamski (1986), Denõss Kovaljov (2000), Normunds Miezis (2010), Jaan Ehlvest (2012), Uladzislaŭ Kavaljoŭ (2013), Aliaksiej Aliaksandraŭ (2014, 2016), Arturs Neikšāns (2015) ja Alexéi Shírov (2017, 2018, 2019).

  

* Mark Dvoretski, võitja (1972)
* Dmitri Gurevitš, võitja (1977)
* Gata Kamski, võitja (1986)
* Normunds Miezis, võitja (2010)
* Jaan Ehlvest, võitja (2012)
* Uladzislaŭ Kavaljoŭ, võitja (2013)
* Aliaksiej Aliaksandraŭ, võitja (2014, 2016)
* Arturs Neikšāns, võitja (2015)
* Alexéi Shírov, võitja (2017–2019)

Eesti maletajaist on esikohale tulnud või esikohta jaganud teiste seas Jaan Ehlvest (1979), Hillar Kärner (1980, 1982, 1999, 2000), Lembit Oll (1981), Olav Sepp (1991), Riho Liiva (1993), Sergei Zjukin (1995, 1996, 1999), Kaido Külaots (1996, 2004, 2011), Juri Krupenski (1999, 2001), Meelis Kanep (2000, 2001, 2004, 2005, 2009), Ülar Lauk (2000, 2002, 2006), Andrei Šiškov (2000), Tarvo Seeman (2003, 2007) ja Igor Švõrjov (2008).

Viited
------

1. 1 2  "Male Eestis 1977–1983". Koostanud Merike Rõtova. Tallinn: Eesti Raamat, 1986. Lk 52
2. ↑  47th Ilmar Raud Memorial. eestimale.ee

Välislingid
-----------

* Ilmar Raua mälestusturniiride võitjad 1966–2018. eestimale.ee
**Wennemar von Fürstenberg** (enne 1436 – pärast 1501) oli Saksa ordu liige, Liivimaa haru liikmena Aluliina komtuur aastatel 1474–1483.

Wennemari vanemad olid Ludolf von Fürstenberg ja Wilmold Freseken. Ta pärines Höllinghofenist.

Aastatel 1436–1456 oli ta veel Vestfaalis ilmik. Millalgi enne 1472. aastat oli ta Võnnus maafoogt. 1472 oli ta Aluliina linnusepealik ja 1474–1483 samas komtuur. Võimalik, et 1491. oli ta Kursis foogt või pigem komtuuri kohusetäitja (teada on, et toonane Kursi ordukäsknik oli Fürstenberg, kuid tema eesnime pole teada). Et Wennemar von Fürstenebrg oli Wolter von Plettenbergi sugulane, on Norbert Angermann oletanud, et ta võis kaasa aidata Plettenbergi edukale karjäärile ordus.

Wennemar von Fürstenberg lahkus aga 1490. aastatel Liivimaalt ja sai 1492. aastal Saksa ordu saadikuks Veneetsias. 1494–1501 tegutses ta orduametnikuna Vestfaalis.

Viited
------

1. ↑  Norbert Angermann. *Wolter von Plettenberg: der grösste Ordensmeister Livlands*. Bonn: Bund der Vertriebene, 1985.

Kirjandus
---------

* *Ritterbrüder im livländischen Zweig des Deutschen Ordens*. Köln: Böhlau, 1993. Nr. 275 (lk 242–243).


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Johann von Seelbach** | **Aluliina komtuur**1474–1483 | Järgnev**Bernd von der Borch** |
| Eelnev**Erwin von Bellersheim** | **Kursi komtuur või foogt (oletatavalt)**1491 | Järgnev**Hermann Ovelacker von Wischlingen**


 |
**Zulte** on hollandikeelne vald Belgias Flandria piirkonnas Ida-Flandria provintsis.

Asulad
------

Leie kallastel asuv Zulte jaguneb järgmisteks osavaldadeks ja piirkondadeks:

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Rooma numbritega on tähistatud osavallad. Kollakaks toonitatud alad tähistavad linnastunud piirkondi. | 

| # | Nimi | Pindala(km²) | Elanikke(2004) |
| --- | --- | --- | --- |
| I | Zulte | 10,04 | 6873 |
| II | Olsene | 9,62 | 3581 |
| III | Machelen | 12,86 | 4113 |
|

 |

* MachelenMachelen
* MachelenMachelen
* MachelenMachelen
* OlseneOlsene
* Sild üle LeieSild üle Leie

Viited
------

1. ↑  Wettelijke Bevolking per gemeente op 1 januari 2018, vaadatud 9.03.2019.

Välislingid
-----------

 Zulte – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Koduleht (hollandi keeles)

Ida-Flandria provintsi vallad

Aalst | Aalter | Assenede | Berlare | Beveren | Brakel | Buggenhout | De Pinte | Deinze | Denderleeuw | Dendermonde | Destelbergen | Eeklo | Erpe-Mere | Evergem | Gavere | Gent | Geraardsbergen | Haaltert | Hamme | Herzele | Horebeke | Kaprijke | Kluisbergen | Knesselare | Kruibeke | Kruishoutem | Laarne | Lebbeke | Lede | Lierde | Lochristi | Lokeren | Lovendegem | Maarkedal | Maldegem | Melle | Merelbeke | Moerbeke | Nazareth | Nevele | Ninove | Oosterzele | Oudenaarde | Ronse | Sint-Gillis-Waas | Sint-Laureins | Sint-Lievens-Houtem | Sint-Martens-Latem | Sint-Niklaas | Stekene | Temse | Waarschoot | Waasmunster | Wachtebeke | Wetteren | Wichelen | Wortegem-Petegem | Zele | Zelzate | Zingem | Zomergem | Zottegem | Zulte | Zwalm
**Quinyx** WFM on 2005. aastal Erik Fjellborgi poolt Rootsis asutatud tööjõu haldamise rakendus. Esimeseks suuremaks Quinyxi kasutajaks osutus McDonald's.

Erik Fjellborg töötas poole kohaga McDonald'sis ning avastas vajaduse süsteemi järele, mis võimaldaks kiireid muudatusi graafikute tegemisel. Töötajatel oli vaja süsteemi vahetuste ja tööaegade taotluste tegemisel. Idee oli luua veebipõhine programm, et personal saaks oma ajakavaga kogu aeg kursis olla.

Quinyx on veebipõhine tööjõu haldamise, prognoosimise ja planeerimise rakendus. Quinyx on mõeldud eelkõige tööjõumahukatele organisatsioonidele, mis nõuavad kiireid muudatusi tööjõu planeerimise protsessis. Programm tagab mugava suhtluse töötajate ja tööandjate vahel ning on lihtne ja kasutajasõbralik tuginedes veebiarenduse uusimatele tehnoloogiatele. Rakendus annab töötajatele juuerdepääsu tööajagraafikutele interneti vahendusel, mis säästab graafikukoostajate aega ja võimaldab keskenduda olulisematele tegevustele.

Eestis esindab Quinyx WFM tarkvaralahendust ettevõte McLean & Laneman OÜ.
**Alamõisa mõisa kalmistu** on kalmistu Helme kihelkonnas Viljandimaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Ransi külas Tõrva vallas Valga maakonnas. Kalmistu jääb Alamõisa mõisa südamest linnulennult umbes 1,1 km kaugusele kagusse.

Kalmistu rajasid mõisa tollased omanikud Samson von Himmelstjernad arvatavasti millalgi 19. sajandi teisel poolel. Hiljem olevat surnud maetud ümber mujale. Tõenäoliselt juhtus see 1914. aasta paiku, sest siis müüdi Alamõisa mõis Bergidele. Kalmistule maetute ega sealt ümbermaetute üldarv pole teada.

Viited
------

1. ↑  Helme. - Valgamaa. Maateaduslik, tulunduslik ja ajalooline kirjeldus. Eesti V. Tartu 1932. Lk 336

Kirjandus
---------

* Alo Särg. "Ala (*Assikas*)". - Valgamaa mõisad ja mõisnikud. Argo. Tallinn 2009. Lk 12
* Taavi Pae. Eesti kalmistute kujunemine ja paiknemise seaduspärasused. // Magistritöö Tartu Ülikooli Geograafia Instituudis. Tartu 2002

Välislingid
-----------

* Ketlin Sirge. Eesti mõisakalmistud. // Magistritöö Tartu Ülikooli usuteaduskonna võrdleva usuteaduse õppetoolis. Tartu 2013
Piirkonna asend Sardiinias
**Quirra** ehk **Salto di Quirra** on ajaloolis-geograafiline piirkond Itaalias Sardiinia saare kaguosas. 1327. aastal rajati alale Quirra krahvkond (*Contea di Quirra*).

Piirkonna üheksa valda jagunesid kahe provintsi vahel. Ogliastra provintsis oli neist Arzana, Jerzu, Lanusei, Loceri, Osini, Perdasdefogu, Tertenia ja Ulassai ning Cagliari provintsis Villaputzu.

Quirra piirneb Sarrabus-Gerrei ja Ogliastra piirkonnaga.

Gola di "Strumpu Costedda"

Kirjandus
---------

* "I pro e contro della base di Quirra, il popolo di Facebook si confronta", di Michele Garbato, La Voce del Sarrabus n. 10, gennaio 2009, p.16.
* "Leucemie a Quirra? Non sottovalutiamole", di Francesco Lai, La Voce del Sarrabus n. 14, maggio 2009, p. 29.
* "Intervista al geologo Francesco Lai", di Francesco Melis, Lacanas n.50/III, anno IX, maggio-giugno 2011 pp. 24 ÷ 27
* "L’inquinamento nascosto del poligono di Quirra" di Francesco Lai, pubblicato sul sito vittimeuranio.com il 9 gennaio 2012,

Sardiinia ajaloolised piirkonnad (*subregioni*) 

Anglona **·** Barbagia di Belvì **·**  Barbagia di Nuoro **·** Barbagia di Ollolai **·** Barbagia di Seùlo **·** Barigadu **·** Baronie **·** Campidano di Cagliari **·** Campidano di Oristano **·** Gallura **·** Goceano **·** Guilcer  **·** Guspinese **·** Iglesiente  **·** Logudoro **·** Mandrolisai **·** Marghine **·** Marmilla **·** Meilogu **·** Monreale **·** Monteacuto **·** Montiferru **·** Nurra **·** Ogliastra **·** Parteòlla **·** Planargia **·** Quirra **·** Romangia **·** Sarcidano **·** Sarrabus-Gerrei **·** Sassarese **·** Sulcis **·** Sulcis-Iglesiente **·** Trexenta
**Klassikaline majandusteadus** ehk **klassikaline poliitiline ökonoomia** on mõtteviis majandusteaduses, mis tegeles majanduskasvuga seotud küsimuste uurimisega. Klassikaline majandusteadus tähendas üleminekut merkantilismilt tänapäevasele majandusteadusele.

Klassikalise majandusteooria peamisteks arendajateks peetakse Adam Smithi, David Ricardot, Thomas Malthusi ja John Stuart Milli. Mõnedes käsitlustes loetakse klassikalisteks majandusteadlasteks ka William Petty, Johann Heinrich von Thünen ja Karl Marx.

Klassikalised majandusteoreetikud uskusid isereguleeruvatesse turgudesse ilma välise sekkumiseta. Adam Smith viitas nii-öelda "nähtamatule käele", mis juhib turge oma loomuliku tasakaalu suunas nii, et puudub vajadus valitsuse sekkumiseks.
Vastandudes keinslikule majandusteooriale, eeldab klassikaline majandusteooria nii hüviste kui ka hindade paindlikkust. Teine põhiline eeldus tugineb Say seadusele: pakkumine loob enesele vastava nõudluse, see tähendab, et tootmine tekitab piisavalt tulu, et ostetakse ära kõik toodetud hüvised. Veel üks klassikalise teooria alustalasid on säästude ja investeeringute võrdsuse eeldamine, mille peaks tagama paindlikud intressimäärad.

Adam Smithi 1776. aastal kirjutatud *The Wealth of Nations* peetakse klassikalise majandusteaduse alguseks. Nad olid aktiivsed 19. sajandi keskpaigani ja neile järgnes neoklassikaline koolkond Inglismaal umbes 1870.

William Petty, kes tegutses 17. sajandil, oli Inglismaa klassikalise majandusteaduse tähtsaim esindaja. Ta rõhutas, et eri valdkondades tehtav töö pole ühesuguse väärtusega. 

Pierre Boisguillebert Prantsusmaalt leidis, et riigi rikkuse ja võimu aluseks on põllumajandus. Keskendas peatähelepanu kauba tõelisele ehk õiglasele väärtusele. Tõeline väärtus on teine selline kaup, mille valmistamiseks on kulutatud sama palju tööaega. Mõneti oli ta naturaalmajanduse ideoloog ja leidis, et väärtuste võrdlemisel raha ainult segab.

Sama ajastu majandusteadlasi on teise jaotuse järgi liigitatud ka poliitilise ökonoomia teadlaste alla ning seda lähtuvalt majandusteaduse tolleaegsest seotusest riigiga. 

| * v
* r
Klassikalised majandusteadlased |
| --- |
| 
Francis Hutcheson **·** Bernard Mandeville **·** David Hume **·** Adam Smith **·** Jean-Baptiste Say **·** Thomas Malthus **·** James Mill **·** Francis Place **·** David Ricardo **·** John Ramsay McCulloch **·** James Maitland, kaheksas Lauderdale'i krahv **·** Jeremy Bentham **·** Jean Charles Léonard de Sismondi **·** Johann Heinrich von Thünen **·** John Stuart Mill **·** Henry Charles Carey **·** Nassau William Senior **·** Edward Gibbon Wakefield **·** John Rae **·** Frédéric Bastiat **·** Thomas Tooke |
**Logaritmiline sageduskarakteristik** on füüsikalise suuruse või parameetri sageduskarakteristik, mis on esitatud logaritmilises skaalas, seda nii sageduse teljel (x-teljel) kui ka esitatava suuruse teljel (y-teljel).

Logaritmilises esituses osutuvad nii sageduse suhtes nii võrdelised kui pöördvõrdelised sõltuvused sirgjoonteks. Esimesed neist on tõusvad, teised langevad sageduse kasvu suunas. Võrdse dekaadide pikkuse korral mõlemal teljel on esimest järku sagedussõltuvused telgede vahelist täisnurka poolitavad sirgjooned (45-kraadise nurga all, tan=1). 

Sageduskarakteristikute asümptoodid või lihtsa astmefunktsiooniga esitatud lähendused on logaritmilises esituses seega sirgjooned.

Nimele "logaritmiline" vaatamata antakse telgedel esitatavad parameetrid tavaliselt mitte logaritmide vaid reaalselt mõõdetavate suuruste vastavate väärtustega, näiteks, sagedused hertsides, takistused oomides, pinged voltides, jne.

Logaritmilise sageduskarakteristiku taustaks on kindlasti dekaadide piiridele vastavad jooned, kuid lisatud võivad olla ka muude väärtuste jooned, näiteks kümnendarvude reast 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9 või oktaavselt 1, 2, 4, 8, 16 jne. või ka muud logaritmiliselt ühtlased jaotused. Dekaadi jagamisel kümneks lõiguks on need väärtused tooduna mõningase ümardamisega järgmised: 1; 1,26; 1,6; 2,0; 2,5; 3,16; 4,0; 5,0; 6,3, 8,0 (ja 10).

Logaritmilist jaotust sageduse osas kasutatakse ka filtrite puhul (oktaavfiltrid, kolmandikoktaavsed ehk terts(iaal)filtrid).
**Rodopsiin** ehk **nägemispurpur** on üks selgroogsete silmade võrkkesta ja selgrootute fotoretseptorite nägemispigmentidest. 

Rodopsiin laguneb valguse mõjul ja taastub pimeduses. Rodopsiin on silma võrkesta kepikestes, mis võimaldab (teiste närvirakkude ja aju abiga) inimesel näha just must-valget pilti ka siis kui valgus on nõrk (näiteks õhtu või ööhämaruses). Kolvikestes, mille abil on võimalik värve ehk erineva lainepikkusega valgust eristada on pisut teistsugused valgusele reageerivad (inimesel 3 tüüpi) molekulid nimega fotopsiin. 

Rodopsiinis oleva retinaali, valgustundliku molekuli moodustamisest võtab osa A-vitamiin. Kui see on häiritud, tekib kanapimedus. Retinaalist alguse saav vastava lainepikkusega valgusfootoni muundumine silmanärvi impulsiks on üldjoontes järgmine: Footon neeldub retinaalis, täpsemalt cis-retinaali (vaata cis-trans-isomeeria) 11-sidemes (see on koht, kus molekul kõverdub) ja molekul sirgestub footoni energia abil nõndanimetatud trans-olekusse, mis toob omakorda kaasa ümbritseva valgulise opsiinimolekuli kujumuutuse. Sellest saab alguse retseptorrakkude rakumembraanide katioonkanalite sulgumine, millest tekib hüperpolarisatsioon. See põhjustab omakorda võrkkesta bipolaarsete rakkude ergastumise ja kiirelt liikuv närviimpulss ongi oma teel aju nägemiskeskuste poole.

Vaata ka
--------

* fototransduktsioon

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Rodopsiinid** |
Quincy Promes 2016. aastal Hollandi koondises
**Quincy Anton Promes** (sündinud 4. jaanuaril 1992 Amsterdamis) on Hollandi jalgpallur, kes mängib ründajana Venemaa kõrgliiga klubis Moskva Spartak ja Hollandi jalgpallikoondises.

Ta alustas klubikarjääri Twentes, mille koosseisus debüteeris ta Hollandi kõrgliigas 2011. aastal. Hooajal 2012–13 mängis ta laenul Hollandi esiliiga klubis Go Ahead Eagles, lüües liigas 13 väravat. Järgmisel hooajal mängis ta Twente põhikoosseisus ning lõi Hollandi kõrgliigas 13 väravat.

2014. aasta augustis sõlmis ta lepingu Moskva Spartakiga. Ta lõi aastatel 2014–2018 kõigil neljal hooajal Venemaa kõrgliigas vähemalt 12 väravat. Hooajal 2016–17 tuli ta Spartakiga Venemaa meistriks. 2017. aastal valiti Promes mitmete väljaannete poolt Venemaa kõrgliiga aasta parimaks mängijaks. Hooajal 2017–18 oli ta Venemaa kõrgliigas suurim väravakütt (15 väravat)

2018. aasta augustis sõlmis ta viieaastase lepingu Hispaania kõrgliiga klubiga Sevilla, kuid tema arvele jäi hooajal 2018–19 vaid kolm väravat.

2019. aasta juunis naasis Promes Hollandi, sõlmides viieaastase lepingu Amsterdami Ajaxiga. Hooajal 2019–20 lõi ta Hollandi kõrgliigas 12 väravat.

2021. aasta veebruaris liitus Promes taas Moskva Spartakiga.

Hollandi jalgpallikoondises tegi Promes debüüdi 5. märtsil 2014 sõprusmängus Prantsusmaa vastu. Koondisekarjääri kaks esimest väravat lõi ta 7. oktoobril 2016 MM-i valikmängus Valgevene vastu.

Saavutused
----------

Moskva Spartak
* Premjer Liga: 2016–17
* Venemaa superkarikas: 2017

Ajax
* Johan Cruijff Schaal: 2019
**Imbi Herm** (aastani 1982 **Imbi Süvalep**; sündinud 12. aprillil 1955 Rakveres) on eesti endine näitleja ja lavastaja.

Ta lõpetas aastal 1973 Rakvere 1. Keskkooli, õppis aastatel 1973–1975 Tartu Riiklikus Ülikoolis psühholoogiat ja lõpetas aastal 1980 Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri (9.lend).

Ta töötas aastatel 1980–1992 näitlejana Rakvere Teatris. Hiljem on ta tegutsenud lauluõpetajana. Ta on kirjutanud näidendeid ja neile muusikat ("Nääriöö, see imeline, 1982; "Võlulaul", 1984)

Aastatel 1995–2003 oli ta Aluvere Põhikoolis lauluõpetaja ning aastast 2003 Rakvere Reaalgümnaasiumi ajaloo ja kultuuriloo õpetaja.

Isiklikku
---------

Tema ema oli näitleja Galina Süvalep, isa oli näitleja, lavastaja ja dramaturg Kulno Süvalep, vanaisa oli ajakirjanik ja poliitik, Riigikogu sekretär Arnold Süvalep; õde on kirjandusteadlane Ele Süvalep-Lõhmus,tütar on Laura Herm.

Lavastusi
---------

* 1980 Frank Baum "Smaragdlinna võlur"
* 1981 Betti Alver "Viletsuse komöödia"
* 1981 August Kitzberg "Neetud talu"
* 1985 Henrik Visnapuu/Hendrik Lindepuu "Süda kaheks"
* 1989 Jean Cocteau "Hirmsad vanemad"
* 1991 Shelagh Delaney "Mee maitse"

Rolle
-----

* 1981 Mait Metsanurk/Raivo Trass "Taavet Soovere elu ja surm" (Mary Sandov)
* 1984 John Osborne "Vaata raevus tagasi" (Helena)
* 1986 Genrihh Rjabkin "Öö kupees" (Alina)
* 1987 Anton Tšehhov "Kirsiaed" (Šarlotta)
* 1988 August Mälk/Andres Särev "Õitsev meri" (Liida)
* 1988 Valeri Brjussov/Toomas Suuman "Üks lugu armastusest" (Nathalie)
* 1989 Ingmar Bergman "Stseenid ühest abielust" (Marianne)
* 1991 David Guerdon "Paabeli ooper" (Katya)
* 1992 Jevgeni Švarts "Vari" (Julia Giuli)

Kirjandus
---------

* Eesti teatri biograafiline leksikon Tallinn 2000
Suur-punasuru röövik hoiatusasendis.
**Suur-punasuru** (*Deilephila elpenor*) on liblikas surulaste sugukondast.

Suur-punasuru lähim sugulane on väike-punasuru, mis on pisut väiksem ja mitte nii värvikirev.

Minevikus eristati suur-punasuru nelja alamliiki: *D. elpenor elpenor*, *D. elpenor lewisii*, *D. elpenor szechuana* ja *D. elpenor macromera*. Tänapäeval peetakse neist kolme esimest sünonüümideks ja üldiselt nimetatakse seda alamliiki *D. elpenor elpenor*. Viimast alamliiki peetakse siiski eksisteerivaks. See elab Lõuna-Hiinas, Põhja-Indias, Bhutanis ja Birmas.

Põhja suunas elab liik kuni Ouluni.

Välimus
-------

Suur-punasuru valmiku eestiivad on oliivrohelised ja roosade kirjadega. Tagatiivad on tumeroosad, musta taganurgaga. Tiibade siruulatus on 50–70 mm. Valmik on väga ilusalt värvunud ning kui ta liigub, siis näib ta roheliselt ja punaselt helkivat.

* ♂ ♂
* ♂  △ ♂ △
* ♀ ♀
* ♀ △ ♀ △

Valmikuid söövad mõned nahkhiireliigid.

Röövik on varases elustaadiumis roheline, täiskasvanuna enamasti pruun ja 75 mm pikk. Tagakehal on röövikul sarvjas väljakasv. Eesosas on londilaadne kärsak.

Häirimise korral tõmbab röövik kärsaku oma esimese kehasegmendi sisse, mis suureneb, tuues esile kehalülidel asuvad silmalaigud. Niimoodi meenutab röövik oma suure pea ja 4 suure silmlaiguga madu. Muidu jahivad röövikuid linnud, kuid rööviku selline maotaoline asend kohutab nad ära (vähemalt mõnikord). Ei ole teada, kas linnud peavad röövikut päriselt maoks või pelutab neid tuttava saagi üldine muutumine ebahariliku ja ereda mustriga kehaks.

Eluviis
-------

Suur-punasurusid võib kohata hämaruses sireli, kuslapuu, tõrvalille ja petuunia õitel. Niisuguseid taimi kasvatatakse sageli aedades, nii et suur-punasuru võib kohata isegi linnades.

Röövik toitub peamiselt põdrakanepil, madaratel, soovõhal ja fuksial.

Välislingid
-----------

* Suur-punasuru andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes

  


|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Suur-punasuru** |
**Zumbo ringkond** ehk **Zumbu ringkond** on 2. järgu haldusüksus Mosambiigis Tete provintsis. See piirneb põhjas ja läänes Sambiaga, lõunas Magoé ringkonnaga ning idas Marávia ringkonnaga.

Ringkonna halduskeskus on Zumbo.

1997. aasta rahvaloenduse andmetel on ringkonna pindala 12 040 km² ja seal elab 33 272 elanikku, nii et rahvastikutihedus on 2,8 in/km².

#### Haldusjaotus

Ringkond on jagatud kolmeks halduspostiks, kus on järgmised asulad: 

* Muze halduspost:
	+ Mazamba
	+ Minga
	+ Muze
* Zambue halduspost:
	+ Chawalo
	+ Kasenga
	+ Zambue
* Zumbo halduspost:
	+ Mirula
	+ Mukangadzi
	+ Zumbo

Majandus
--------

Zumbo püüab jätkata kunagist turismitraditsiooni. Töötab turismibüroo, korraldatakse safareid veel ja maismaal ning jahiretki. 

Kaevandamise võimalused on põhiliselt uurimata. Geoloogid on sealset aluspõhja nimetanud ultraaluselisteks daikideks. Varem otsiti kulda. On oletatud teemantide olemasolu. Praegu kaevandatakse kivisütt. 

Kasvatatakse riisi, maniokki ja ube.
Jõest ja paisjärvest püütakse kala. 

Mosambiigi Põllumajanduse Uurimise Instituudi uurimus 2006. aastast loeb Zumbo ringkonna Mosambiigis aastatel 2002 ja 2003 jõukate hulka.
Loek van Wely (2005)
 Loek van Wely (esiplaanil) (2018)
**Loek van Wely** (sündinud 11. mail 1972 Bernhezes Põhja-Brabandi provintsis) on hollandi maletaja, maletreener ja poliitik, rahvusvaheline suurmeister (1993), FIDE vanemtreener (2017). 

Wely on 2019. aastast Hollandi parlamendi ülemkoja liige.

Maletajana sai Wely suurmeistriks 21-aastaselt 1993. aastal. Kolm aastat varem oli ta FIDE-lt saanud rahvusvahelise meistri nimetuse. Ta on tulnud kaheksal korral Hollandi malemeistriks (2000–2005, 2014, 2017). 

Üle 20 korra on ta kaasa teinud tugevakoosseisulisel Tata Steeli turniiril. Parima tulemuse sai ta 2003. aastal Wijk aan Zees, kus jäi jagama 4.–8. kohta (edestas seejuures Teymur Rəcəbovit, Veselin Topalovit, Anatoli Karpovit ja Ruslan Ponomarjovi). 

Juulis 1993 Bielis peetud FIDE MM-i tsoonidevaheliselt turniirilt (74 osavõtjat) kvalifitseerus FIDE pretendentide turniirile kümme paremat. Wely jäi seal jagama 42.–54. kohta. Detsembris 1993 mängis Wely Groningenis peetud PCA maailmameistrivõistluste valikturniiril (54 osavõtjat), kus ta jäi 48. kohale.

Wely on mänginud neljal FIDE maailmameistrivõistluste nokautsüsteemis peetud turniiril. Detsembris 1997 Groningenis jõudis ta veerandfinaali, kus aga kaotas Michael Adamsile. 2000. aastal New Delhis kaotas ta kolmandas ringis Aleksei Drejevile. 2002. aastal Moskvas võitis ta teises ringis Smbat Lputjani, kuid kaotas kolmandas ringis Ye Jiangchuanile. 2004. aastal Tripolis kaotas ta teises ringis Valeri Filippovile.

2005. aastal mängis Wely Hantõ-Mansiiskis maailma karikaturniiril (128 osavõtjat, nokautsüsteem), kus 11 paremat kvalifitseerus 2007. aastal Elistas peetud MM-i pretendentide turniirile. Wely jõudis küll kaheksandikfinaali, kuid tema lõplikuks kohaks jäi 14. 2007. aastal mängis Wely taas maailma karikaturniiril Hantõ-Mansiiskis, kuid teisest ringist (kaotas Jevgeni Barejevile) kaugemale ei pääsenud.

Wely on võitnud Hollandi võistkonna koosseisus Euroopa võistkondlikel meistrivõistlustel kaks kuldmedalit (2001, 2005) ning on mänginud 14 maleolümpial (1992–2018) ja 2013. aastal Antalyas peetud võistkondlikel maailmameistrivõistlustel, kus Holland tuli kuuendaks.

Välislingid
-----------

* Loek van Wely – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Loek van Wely FIDE andmebaasis
Alan Ayckbourn 2010. aastal
**Alan Ayckbourn** (sündinud 12. aprillil 1939) on inglise näitekirjanik ja lavastaja. Eelkõige on ta tuntud tänu oma komöödiatele. Ta on kirjutanud üle 70 näidendi.

Elukäik
-------

Ayckbourn on sündinud Londonis ja õppinud erakoolis. Teatritööd alustas ta Scarborough's Stephen Josephi teatris, esmalt näitlejana, kuid peatselt saavutas menu oma komöödiatega, mis esietendusid samas teatris. Stephen Josephi surma järel sai Ayckbournist teatri juht.

Näidendite teema
----------------

Ayckbourni näidendid käsitlevad tavaliste keskklassi inimeste pereelu, meeste ja naiste suhteid. Ayckbourni tüüpiline näidend on kommete komöödia, milles tuleb ette koomilisi situatsioone ja paljastuvad tegelaste varjatud saladused. Üks tema tuntumaid töid, 20. sajandi komöödiaklassikasse arvatud "Norman Vallutaja" koosneb kolmest näidendist, millest igaüks näitab üht ja sama nädalalõpu olengut erinevalt kolme osalise silme läbi.

Teoseid
-------

* 1963 "Round and Round the Garden" ("Kõik aias", Eestis 1967)
* 1972 "Absurd Person Singular" ("Kallid külalised", Eestis 1992)
* 1972 "The Norman Conquest"
* 1973 "Table Manners" ("Norman Vallutaja", Eestis 1985)
* 1973 "Living together" ("Elades koos")
* 1975 "Bedroom Farce" ("Abielufarss", Eestis 1991)
* 1998 "Comic potential" (Koomiline potentsiaal", Eestis 2001)

Kirjandus
---------

* Maailmakirjanduse leksikon : 1000 kirjanikku, 10 000 teost / Tallinn : TEA Kirjastus, c2012, lk 42

Välislingid
-----------

* Alan Ayckbourni ametlik koduleht
* Intervjuu Alan Ayckbourniga
**Klassifikatsioon** ehk **liigitus** ehk **kategooriate kujundamine** on esemete (objektide) rühmitamine teatud ühiste tunnusega süsteemi või üksikuteks klassideks.

Klassifikatsioon põhineb mõtleva olendi tunnetuse (kognitiivsel) võimel tuvastada kogemuse põhjal maailma üksikosade (elementide) ühiseid tunnuseid või sarnasusi, organiseerides üksikosad nende omaduste, tunnuste, sarnasuste või muude üldiste mõõtmistunnuste (universaalsete kriteeriumide) alusel mõttelistesse (abstraktsetesse) rühmadesse (kategooriatesse, klassidesse, tüüpidesse, hulkadesse). Eristada ja mõista on võimalik nii üksikuid (konkreetseid) kui ka mõttelisi esemeid (abstraktseid objekte).

Klassifikatsioon võimaldab lihtsustada maailmast arusaamist. See on vajalik kohanemiseks või muudel praktilistel eesmärkidel. Klassifikatsioon on oluline näiteks õppimiseks, järeldamiseks, otsustamiseks, tuleviku ennustamiseks, mingis keeles kõnelemiseks või muul moel keskkonnaga suhtlemiseks. Klassifitseerimine kui tegevus võib toimuda nii sõnaliselt (verbaalselt) kui ka mittesõnaliselt (mitteverbaalselt). 

Klassifikatsiooni loomist peetakse üheks põhilisemaks tunnetuse võimeks, millega tegeletakse eelkõige psühholoogias ja tunnetuslikus keeleteaduses (kognitiivne lingvistika).

* Bioloogias näiteks süstemaatiline rühmitamine liikide, perekondade, sugukondade jne järgi.
* Mäenduses näiteks mineraaliterade sorteerimine nende suuruse järgi.
* Mullateaduses mulla klassifikatsioon.

Vaata ka
--------

* klass
* klassifikaator
* meronoomia
* takson
* taksonoomia

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikisõnastiku artikkel: **Klassifikatsioon** |

* liigitamine, ÕS2006
*Cuculus canorus canorus* + *Sylvia borin borin*
**Aed-põõsalind** (*Sylvia borin*) on tavaline ja laialt levinud linnuliik põõsalindlaste sugukonnast põõsalinnu perekonnast.

Levila
------

Aed-põõsalind elutseb Euroopas, Kaukaasias ning Lääne-Siberi kesk- ja lõunaosas. Ta talvitub troopilises ja Lõuna-Aafrikas. Eestis on aed-põõsalind sage haudelind
, tema pesitsusaegset arvukust hinnatakse 600 000–900 000 paarile.

Välimus
-------

Aed-põõsalind meenutab väliselt ja käitumiselt samasse perekonda kuuluvat mustpea-põõsalindu, kuid on veidi suurem. Sulestik on ühetooniline: ülalt hallikaspruun oliivja varjundiga, rinna tagaosa, kõhualune ja sabaalune on valged. Isas- ja emaslindude sulestik on ühesugune. Noorlindude sulestik on samasugune, ainult tuhmim.

Aed-põõsalinnu üldpikkus on 13–14,5 cm. Ta on silmapaistmatu välimusega, hiirekarva laululind. Laul on kiire ja ühtlase tugevusega mulin. See sarnaneb mustpea-põõsalinnu lauluga, kuid on mahedam ja voolavam, ühelaadsem ja flöötivate helideta. Kutsehüüd on täksiv "*tak-tak*" või "*tšek*", mida erutusel kiiresti korratakse.

Elupaik
-------

Aed-põõsalind elutseb lehtmetsades, lehtvõsades, puisniitudel, parkides ja aedades.

Pesitsemine
-----------

Aed-põõsalind saabub Eestisse mai keskpaiku ja lahkub augustis (üksikud septembris). Pesa on kausjas, koosneb korratult kuhjatud rohukõrtest. Kurnas on 4–6 muna. Pojad väljuvad pesast umbes kahe nädala vanuselt.

Toitumine
---------

Aed-põõsalind toitub putukatest nagu teisedki põõsalinnud. Peamiselt sööb ta mardikaid (kärsaklasi ja poilasi) ning liblikaröövikuid, harvem kiletiivalisi (enamasti lehevaablasi ja nende vastseid), kärbseid ja lutikalisi. Suve lõpul ja sügisel sööb ta meelsasti mitmesuguseid marju ja vilju (kikkapuu, lodjapuu, paakspuu, vaarikas, mustikas jne).

Viited
------

1. 1 2 3  Loomade elu 6. kd
2. ↑
3. 1 2   Rootsmäe, L. Veroman, H. "Eesti laululinnud" Tallinn: Valgus 1974

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Aed-põõsalind** |

* Aed-põõsalind andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes

* Sissekanne võrgukohal Eesti selgroogsed
Eestis elutseb kaks kalakajaka alamliiki: kalakajakas (*Larus canus canus*) ja järve-kalakajakas (*Larus canus heinei*)
**Alamliik** (ladina keeles *subspecies*, lühend *ssp.* või *subsp.*) on takson, mis on liigist ühe võrra madalamal olev üksus. Alamliigist madalamad liigisisesed ühikud on teisend ehk varieteet ja vorm.

See on liigi geograafiliselt või ökoloogiliselt eraldatud osa, mille isendid on evolutsiooni käigus omandanud pärilikke erisusi morfoloogias ja ökoloogias. Seesama kehtib ka teisendi ja vormi kohta, aga erinevus seisneb selles, et teisend ja vorm ei ole geograafiliselt eraldatud. Geograafilise eraldatuse tõttu on alamliikidevaheline geneetiline erinevus ka suurem kui teisendite- ja vormidevaheline geneetiline erinevus.

Looduses võivad alamliigi isendid saada paljunemisvõimelisi järglasi nii omavahel kui ka teiste alamliikide esindajatega.

Liikide teaduslikud nimetused on kaheosalised: kõigepealt perekonnanimi ja sellele järgneb liiginimi. Alamliigi teaduslik nimetus on seevastu kolmeosaline: perekonnanimi, liiginimi ja liigisisese taksoni nimi. Näiteks linavästriku (*Motacilla alba*) see alamliik, mis elab suuremas osas Euroopas, sealhulgas Eestis, kannab nime *Motacilla alba alba*.

Kui alamliigi liiginimi ja liigisisese taksoni nimi kokku langevad, siis tähendab see, et see alamliik on selle liigi nominaal- ehk põhialamliik, mida peetakse sellele liigile kõige iseloomulikumaks alamliigiks. Tavaliselt on põhialamliik teistest alamliikidest tuntum, laiema levilaga ja varem kirjeldatud.

Mõnikord ei ole bioloogid veel isekeskis selgusele jõudnud, kas mõni looma- või taimerühm on iseseisev liik või alamliik. Sellisel juhul tohib liiginime sulgudesse kirjutada. Nii näiteks pole veel üksmeelt selles, kas Ameerikas elavad hõbekajakad moodustavad omaette liigi ameerika hõbekajakas *Larus smithsonianus* või on see hõbekajaka alamliik *L. argentatus smithsonianus*. Sel juhul tohib selle nime kirjutada kujul *Larus (argentatus) smithsonianus*.

Inimese rasse ei loeta alamliikideks. Inimrasside omavaheline geneetiline erinevus on väga väike, näiteks koerte ja kasside tõud erinevad üksteisest märksa rohkem kui inimrassid.

Taksonoomia

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Domeen**Riik**Põhikond | **Hõimkond**Alamhõimkond | Ülemklass**Klass**AlamklassÜlemleegionLeegionAlamleegion | Ülemselts**Selts**AlamseltsInfraselts | Ülemsugukond**Sugukond**Alamsugukond | **Triibus**AlamtriibusInfratriibus | **Perekond**Alamperekond | **Liik**Alamliik |
Red Bull Arena (Leipzig)
**Zentralstadion** on staadion Saksamaal Leipzigis. Staadionis peavad osa oma kodumängudest jalgpalliklubid FC Sachsen Leipzig ja 1. FC Lokomotive Leipzig, hooajast 2010/11 kolib sinna ka RB Leipzig, kes kavatseb nimetada staadioni ümber **Red Bull Arena**ks.

Algne staadion avati 1956. aastal ja see oli 100 000 kohaga Saksamaa suurim. Leipzigi linn otsustas 1997. aastal aja nõuetele enam mitte vastanud rajatise asendada väiksema ja kaasaegsemaga. Uus 44 345-kohaline staadion valmis nelja-aastase ehitustöö järel 2004. aastal, seal on peale jalgpallikohtumiste peetud ka kontserte ja jumalateenistusi.

Staadion oli ainus endise Saksa Demokraatliku Vabariigi territooriumil asuv 2006. aasta MM-i mängupaik. Seal peeti neli alagrupimängu ja üks kaheksandikfinaal. 

Staadion on osa spordikompleksist Sportforum Leipzig.

Viited
------

1. ↑

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Red Bull Arena (Leipzig)** |

* Koduleht
* Staadioni juht

| * v
* r
2006. aasta jalgpalli maailmameistrivõistluste staadionid |
| --- |
| 
Berliini Olümpiastaadion (Berliin) **·**  Signal Iduna Park (Dortmund) **·**  Commerzbank-Arena (Frankfurt) **·**  Veltins-Arena (Gelsenkirchen) **·**  HSH Nordbank Arena (Hamburg) **·**  AWD-Arena (Hannover) **·**  Fritz-Walter-Stadion (Kaiserslautern) **·**  RheinEnergieStadion (Köln) **·**  Red Bull Arena (Leipzig) **·**  Allianz Arena (München) **·**  Stadion Nürnberg (Nürnberg) **·**  Gottlieb-Daimler-Stadion (Stuttgart) |
Isane suur-rabakiil
**Suur-rabakiil** (*Leucorrhinia pectoralis*) on vesikiillaste sugukonda rabakiili perekonda kuuluv putukas.

Suur-rabakiili kehapikkus on 3,5–4,5 cm ja tiibade siruulatus 5,5–6,5 cm. Eestiibade tipus on must täpp, mis on lennul jälgitav.

Noorel isasel on tagakehal kollased plekid, mis vanal isendil pruuniks värvuvad. Emasel on tagakehal ainult üks suur tumekollane laik.

Suur-rabakiil eelistab mesotroofseid liikumatu veega veekogusid, kus ei ela kalu, sest kalad söövad kiili mune ja vastseid. Lendab mai algusest juuli keskpaigani. Vastsestaadium kestab kaks või kolm aastat.

Esimest korda kirjeldas suur-rabakiili teaduslikult Toussaint von Charpentier 1825, kes andis talle ka teadusliku nime.

Suur-rabakiil kuulub Eestis III kategooria looduskaitse all olevate liikide hulka.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Suur-rabakiil** |

* Suur-rabakiil andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes

* Ulvar Käärt. Algab ohus rabakiilide päästeaktsioon EPL, 15. detsember 2009
**Redonda** on väike asustamata Kariibi mere saar. See on üks Tuulealustest saartest Lääne-India saarestikus ja kuulub Antiguale ja Barbudale. Saar on 1,6 kilomeetrit pikk ja 0,48 kilomeetrit lai ning 296 meetrit kõrge. Pindala ei ole järskude kallaste tõttu täpselt arvutatud, kuid see oletatakse jäävat 1,6 ja 2,6 ruutkilomeetri vahele.

Ajalugu
-------

Vaade Redondale Nevise saarelt. Redonda tagant paistab Montserrat
Saare avastas Christoph Kolumbus oma teisel reisil 12. novembril 1493. aastal. Kuigi ta saarel ei maabunud, kuulutas ta selle Hispaania krooni omandiks ja nimetas selle *Santa María la Redonda*-ks. Nimi tähendas Ümar Püha Maarja ja tulenes saare profiilist. Suurbritannia omandiks sai saar 1860. aastatel.

Pärast 1860. aastaid hakati saarelt kaevandama fosforirikast guaanot, mida kasutatakse väetiste tootmisel. Aastas kaevandati umbes 7000 tonni. Sellel ajal elasid saarel kaevandustes töötavad töölised. 1901. aastal oli saarel 120 elanikku. Esimese maailmasõja ajal kaevandamine lõpetati ja töölised lahkusid. Pärast seda on saar olnud pidavalt asustamata ja kunagist asustust meenutavad vaid kaks säilinud kivionni.

Kuigi lähimad saared on Montserrat ja Nevis, sai Redonda 1967. aastal veidi kaugemal asuva Antigua ja Barbuda sõltlaskonnaks.

Saart külastavad regulaarselt Montserrati Vulkanoloogiaobservatooriumi teadlased, kes kasutavad Redondat vaatluspunktina Soufrière Hillsi tegevvulkaani jälgimiseks.

Redondat on kujutatud ühel Kimagicu postkaardil.

### Redonda Kuningriik

Redonda Kuningriigi vapp ja lipp
Redonda Kuningriik on Redonda saarele pretendeeriv mikroriik, mis fantaasiakirjaniku M. P. Shieli väidete kohaselt loodi 1865. aastal. Tema isa oli väidetavalt korraldanud oma poja kroonimise Redonda kuningaks tema 15. sünnipäeval. Tseremoonia olla saarel ühe piiskopi poolt ka läbi viidud. Selline sündmustik on tõenäoliselt välja mõeldud. BBC Radio 4 tegi sellest ka dokumentaali *Redonda: The Island with Too Many Kings*, mis läks eetrisse 2007. aasta mais.

Loodus
------

Saar asub Montserrati ja Nevise vahel. See asubb Montserratist 22,5 kilomeetrit loodes ja 32 kilomeetrit Nevisest kagus. Antiguast jääb saar edelasse, 56,2 kilomeetri kaugusele.

Saarel pesitsevad merelinnud ja saarel kasvavast kasinast rohust toituvad metsikud kitsed. Ainuke mageveeallikas on vihmavesi ja selle reservuaare saarel ei leidu. Saar on moodustunud iidse vulkaani südamest ja meenutab kaugelt vaadates suurt kivi. Kuigi Kolumbusele tundus saar ümar, on see tegelikult pikk ja kitsas.

Viited
------

1. 1 2 3  "KINGDOM" OF REDONDA INFORMATION Kasutatud: 03. juuni 2012
2. ↑  Montserrat Collectible Postcards kimagic.com. Kasutatud: 03. juuni 2012
3. ↑  BBC Radio 4. *Redonda: The Island with Too Many Kings*, 27. mai 2007. Kasutatud: 03. juuni 2012

Välislingid
-----------

 Redonda – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
**Klassikaline kitarr** (nimetatud ka **hispaania kitarriks** oma päritolu, mitte repertuaari tõttu) on keelpill.

Hornbosteli-Sachsi muusikainstrumentide liigituse järgi kuulub klassikaline kitarr kordofonide hulka.

Klassikalist kitarri iseloomustavad nailonist keeled (bassikeeltel on nailon tavaliselt kaetud metallist keermestusega), mida mängitakse sõrmitsedes. Nimetus "klassikaline kitarr" ei pea tähendama, et sellel esitatakse ainult klassikalist repertuaari (kuigi klassikaline muusika on osa selle pilli põhirepertuaarist) – klassikalisel kitarril mängitakse igasugust muusikat, näiteks džässi, folki jne.

Klassikalise kitarri ja selle repertuaari areng hõlmab rohkem kui nelja sajandit. Pilli ajaloole ja arengule on oma panuse andnud mitmed varasemad instrumendid, nagu renessansskitarr ehk gittern, vihuela ja barokk-kitarr. Klassikalise kitarri populaarsus on aastate jooksul püsinud tänu kuulsatele interpreetidele, arranžeerijatele ja heliloojatele. Lühidalt võiks nimetada järgmisi: Gaspar Sanz (1640–1710), Fernando Sor (1778–1839), Mauro Giuliani (1781–1829), Francisco Tárrega (1852–1909), Agustín Barrios Mangoré (1888–1944), Andrés Segovia (1893–1987), Alirio Diaz (1923), Presti-Lagoya Duo (tegutses 1955–1967: Ida Presti, Alexandre Lagoya), Julian Bream (1933) ja John Williams (1941).

Häälestus
---------

Klassikalise kitarri standardhäälestus alates esimesest keelest on e, b, g, d, A, E. Kõlab oktav madalamalt kui noodis kirjas.

Mängimine
---------

Mänguvõtete kirjeldused vasaku ja parema käe jaoks on tüüpilised paremakäelistele mängijatele.

### Sõrmitsemine

Paremakäelised mängijad kasutavad tavaliselt keelte sõrmitsemiseks parema käe sõrmi (pöial tõmbab keelt suunaga allapoole ja teised sõrmed suunaga ülespoole). Väikest sõrme kasutatakse harva selle väikeste mõõtmete tõttu (mõned kitarristid, nagu näiteks Štěpán Rak, kompenseerivad puudujäägi eriti pika sõrmeküünega).

### Keele vibreeriva osa pikkuse muutmine (krihvid)

Teise käe sõrmi kasutatakse tavaliselt keele võnkuva osa pikkuse muutmiseks: selleks vajutab sõrm keele vastu ühte sõrmlaual olevatest astmetraatidest ehk krihvidest. Mida pilli kerele lähemalt keel vastu astmetraati vajutatakse, seda lühem on keele võnkuv osa ja seda kõrgem on heli.

### Otsene kontakt keeltega

Mängija kontakt pilli keeltega on vahetu (nagu ka teistel näppekeelpillidel, näiteks lautol). See asjaolu loob võimalused pilli tooni ja tämbri muutmiseks, sest keelt on võimalik tõmmata erinevat moodi ja erinevatest positsioonidest. Kitarristidel on mänguvõtete ja -meetodite suhtes suured valikuvõimalused.

Ajalugu
-------

 *Pikemalt artiklis Kitarr*

Vaata ka
--------

* Elektrikitarr
**Suuk** oli aastal 1968 asutatud eesti rokkansambel, mis kandis esialgu nime **Müstikud**. 1969. aasta algusest tegutseti Tartu Kultuurihoones Raekoja platsil. Mängiti tantsuks Deep Purple'i, Uriah Heepi, Jethro Tulli muusikat, kontsertidel klassikalise muusika töötlusi (Grieg, Čiurlionis), omaloomingut. Ansambli klahvpillimängija Jaan Rässa tunnistati Eesti Televisiooni korraldatud instrumentaalansamblite konkursil parimaks orelimängijaks. 1973. aasta suvel oli ansambel sunnitud kultuurihoone juhtkonna ettepanekul nime vahetama, kuna varasema nime kasutamine oli keelatud. Uus nimi tuletati sellest, et ansamblis oli kuus liiget – Suuk on tagurpidi kuus. Suuk tegi 1976/1977. aastal kaasa Jaan Toominga lavastuse "Polonees 1945" muusikalises kujunduses teatris Vanemuine. Ansambel lagunes 1979. aastal.

Koosseis
--------

Põhikoosseis (august 1972 – 1977. aasta lõpp):

* Jaan Rässa – klahvpillid;
* Urmas Anderson – basskitarr, soolokitarr;
* Hain Salujärv – bass, akustiline kitarr;
* Madis Vaha – löökriistad;
* Tiit Kööbi – ansambli solist, akustiline ja rütmikitarr, tamburiin;
* Margus Anderson – flööt, saksofon, suupill;
* Aleksander Müller – külalissolist

Lisajõud:

* Lembit Priks – teised löökriistad
* Indrek Luberg – heli
* Eerik Rebane – heli

1974. aasta mais ühines ansambliga Silvi Vrait (lahkus 1975. aastal). 1974. aasta sügisest 1976. aasta märtsini olid Jaan Rässa ja Hain Salujärv ära, neid asendasid Arvo Lepik (klahvpillid), Toivo Lepik (basskitarr), Toomas Taul ja Rein Soontak. 1976. aastal toimunud noorte muusika festivalil Viljandis olid ansambli külalissolistid Anne Maasik ja Aleksander Müller Vanemuisest. 1977. aasta kevadel tulid ansamblisse Eve Vares ja Seidi Kudu ning tegid kaasa ka suvised ringreisid. Teine solist oli Fjodor Tint.

Diskograafia
------------

* "Suuk 1976" (CD, 2000)

Viited
------

1. 1 2 3 4  Ansamblid: Suuk (vaadatud 12.01.2017)
2. ↑  Polonees 1945 Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia Lavakunstikooli Eesti teatrilavastuste andmebaas (vaadatud 14.01.2017)

Välislingid
-----------

* Ansamblist Suuk andmebaasis Muusika.ee
* Suuk 1976 YouTube'is
* Suuk 1972–1978 YouTube'is (ülevaade ansambli tegevusest: ajaleheartiklite väljalõiked, heli- ja videokatkendid, fotod, mälestused)
* KÖP. OI, AEGU AMMUSEID... Ansambel Suuk. Eesti Raadio 2001 (Ansambli Suuk ajaloost ja tegevusest räägivad selle liikmed Aleksander Müller vokaal, klaver; Anne Maasik vokaal. Saate autor ja intervjueerija Vello Mikk. Saade pole säilitatud terviklikult, põhiliselt intervjuud)
* Ideaalmaailmad: IDEAALMAAILMAD. Suuk - "Suuk 1976" (1976). Eesti Raadio 2004 (Ansambli Suuk heliplaadi (1976) tutvustus. Räägivad: Aleksander Müller ja saate autor Jaan Tootsen, toimetaja: Tiia Teder.)
Aleksander. Jan Matejko maal
**Aleksander** (5. august 1461 – 19. august 1506) oli Leedu, Vene ja Žemaitija suurvürstiriigi suurvürst (**Aleksandras**e nime all) alates 1492 ja Poola kuningas alates 1501 kuni oma surmani.

Leedu suurvürstina
------------------

Aleksander oli viimane Leedu suurvürst, kes polnud võimule saades ühtlasi ka Poola kuningas. 

Leedu suurvürstiriik 13.–15. sajandini

Poola kuningana
---------------

### Moskva-Leedu sõda (1500–1503)

 *Pikemalt artiklis Moskva-Leedu sõda (1500–1503)*
Aleksanderi poliitika oli selgelt Moskva-vaenulik, ehkki ta abiellus Vilniuses 1495. aastal Moskva tsaari Ivan III tütre Jelenaga. Ta püüdis veel viimaseid sellega ühendamata Vene alasid Leedu, Vene ja Žemaitija suurvürstiriigiga liita. 1501 sõlmis Aleksander liidu Vana-Liivimaaga ühiseks sõjategevuseks Moskva vastu. 

Ent siis suri 1501. aastal Aleksandri Poola kuningast vend Jan Olbracht, mistõttu sõda Moskvaga nihkus tagaplaanile ning Liivi ordumeister Wolter von Plettenberg jäi Moskva vastu üksi. Ka hiljem keeldus Aleksander Liivimaad abistamast. Sõda lõpetati 1503. aastal oluliste piirimuutusteta.

1506. aastal suri Aleksander ootamatult ning Poola ja Leedu troonid päris tema vend Zygmunt.

Isiklikku ja järglased
----------------------

Aleksander oli Leedu suurvürsti (1440–1492) ja Poola kuninga (1444/1447–1492) Kazimierz IV (1427–1492) ja Elisabeth von Habsburgi poeg.

### Vennad-õed

* Vladislav (1456–1516), Böömimaa kuningas (1471–1516) ja Ungari kuningas (1490–1516) Ulászló II,
* Jadwiga Jagellon (1457–1502) – abiellus Baieri hertsogi Georg Rikkaga,
* Kazimierz Püha (1458–1484), Leedu, Poola ja nooruse kaitsepühak
* Jan I Olbracht (1459–1501), Poola kuningas, lapsi ei olnud
* Sophie Poolast (1465–1512), abiellus Brandenburg-Ansbachi markkrahvi Friedrich II-ga
* Sigismund Vana (1467–1548), Poola-Leedu kuningas (1506–1548).

### Abielu

Aleksander abiellus Vilniuses 1495. aastal Moskva tsaari Ivan III tütre Jelenaga (1476–1513), järglasi neil ei olnud.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev:**Kazimieras** | **Leedu suurvürst**1492–1506 | Järgnev:**Zygmunt I** |
| Eelnev:**Jan I Olbracht** | **Poola kuningas**1501–1506 |
Majaomanike Laenude Korporatsiooni 1937. aasta kaart Philadelphia linnaosadest vastavalt kinnisvaralaenude hinnangulise riskantsuse järgi
***Redlining*** oli üks rassilisi diskrimineerimise vorme USAs alates 1930. aastatest, millega linnades linnaosadesse, mida peeti "ohtlikeks", tihti ei investeeritud. Tavaliselt elasid nendes linnaosades rassilised ja rahvusvähemused ning madalama sissetulekuga elanikud. Nendele linnaosadele ei antud tihti laene ja kindlustusi.

Nimetus tuleb Majaomanike Laenude Korporatsiooni (*Home Owners' Loan Corporation*) 1930. aastate linnade kaartidelt "residential security maps", millel erinevad linnaosad olid värvitud. Uuemad linnaosad, mida peeti väga ihaldusväärseks majalaenude andmiseks ("Highly Desirable") olid värvitud roheliseks, need olid tavalised jõukad äärelinnad. Teiseks tulid siniseks värvitud "Still Desirable" linnaosad, siis kollaseks värvitud "Declining" ja viimasena punaseks värvitud linnaosad, millele laenude andmist peeti riskantseks. Need olid tavaliselt vanemad linnaosad linnakeskuste lähedal, kuigi on arvatud, et 85% nende linnaosade elanikest olid valged, paiknesid nendes linnaosades enamus afroameeriklaste majapidamisi. Samas roheliseks ja siniseks värvitud alades olid tihti lepingud (*covenant*), millega ei lubatud sinna afroameeriklasi, kui mitte ka teisi vähemusi. Ajavahemikus 1945–1959 anti afroameeriklastele alla 2 protsendi kõigist riiklikult kindlustatud majalaenudest.