recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Michael Dal Colle (2019)
**Michael Dal Colle** (sündinud 20. juunil 1996 Richmond Hillis Ontario provintsis) on Kanada jäähokimängija, kes mängib Saksamaa kõrgliigaklubis Iserlohn Roosters ründajana vasakäärel.

Aastatel 2012–2016 mängis ta Ontario Hockey League'i (OHL) klubis Oshawa Generals, viimasel hooajal lisaks Kingston Frontenacsis. 2015. aastal tuli ta Generalsiga OHL-i meistriks.

2014. aastal valis New York Islanders ta NHL-i *draft* '​is viienda valikuna. Hooaja 2015/16 lõpus debüteeris Dal Colle American Hockey League'is (AHL) Islandersi tütarklubis Bridgeport Sound Tigers. 2019. aastal valiti Dal Colle AHL-i tähtede mängule. NHL-is debüteeris Dal Colle 13. jaanuaril 2018 mängus New York Rangersi vastu. NHL-is hakkas Dal Colle enam mänguaega saama hooajal 2018/19. Esimese värava lõi ta NHL-is 17. jaanuaril 2019 mängus New Jersey Devilsi vastu. Tema kõige resultatiivseim hooaeg NHL-is oli 2019/20, mil ta lõi neli väravat ja andis kuus väravasöötu. Hooajal 2021/22 mängis ta taas peamiselt Islandersi tütarklubis AHL-is.

2022. aasta oktoobris sõlmis ta lepingu TPS-iga. Hooajal 2022/23 jäi tema arvele Soome kõrgliigas neli väravat ja 19 väravasöötu.

2023. aasta juulis sõlmis ta üheaastase lepingu Iserlohn Roostersiga.

Dal Colle on isa kaudu Itaalia päritolu ja ema kaudu iiri päritolu.

Viited
------

1. ↑   (vaadatud 1.2.2023)
2. ↑  "Former top five NHL draft pick, Michael Dal Colle is moving to Iserlohn" (saksa). Iserlohn Roosters. 27. juuli 2023. Vaadatud 27. juulil 2023.
3. ↑  "Family First for Dal Colle". *NHL.com*. Vaadatud 10. juulil 2020.
4. ↑  Graham, Doug (24. veebruar 2016). "'Family is everything' for Kingston star Dal Colle". *The Kingston Whig-Standard*. Vaadatud 29. augustil 2018. Dal Colle also credits his Italian grandfather...

Välislingid
-----------

* Michael Dal Colle NHL.com lehel
* Michael Dal Colle hockeydb.com lehel
**Narva Lasteülikool** on esimene lasteülikool Eestis. Traditsioon ise on pärit Saksamaalt. Narva Lasteülikool avati Tartu Ülikooli Narva Kolledži juures aastal 2007.

Lasteülikooli põhimõte seisneb selles, et 7–12-aastastele lastele peavad loenguid professorid ja teised huvitavad inimesed. Esimesel tööaastal osales 123 last. Tuntumad lektorid olid Ene Ergma, Peeter Tulviste, Alar Karis, Anzori Barkalaja, Birute Klaas, Aivar Kriiska. Lapsed käisid ekskursioonil Tallinnas Energiakeskuses.

Aastal 2008 sai Narva Lasteülikool Eesti teaduse populariseerimise auhindade jagamisel teise koha.

2008/2009. õppeaastal osalesid loengutel 8–12-aastased lapsed. Osad lektorid kordusid võrreldes eelmise õppeaastaga, uued olid Jaak Aaviksoo, Indrek Tarand, Sulev Mäeltsemees, Jaak Kikas jt. Uue ettevõtmisena laienes lasteülikool Tartusse, kus toimus neli loengut kevadisel koolivaheajal. Loengud toimusid Tartu Ülikooli nõukogu saalis; lektoriteks Alar Karis, Anzori Barkalaja, Birute Klaas, Maaja Vadi. Teise uue ettevõtmisena toimus laste ja täiskasvanute ühine konverents, mis vaatas hariduse olevikku ja tulevikku. Ettekanded oli inimestelt vanuses 8–62.
Selle õppeaasta ekskursioon toimus Tartusse ja giidiks oli Tartu Ülikooli Narva Kolledži direktor Katri Raik.

2009/2010. õppeaasta uued lektorid olid Rein Raud, Randar Tasmuth, Juku-Kalle Raid, Hardo Aasmäe, Peep Lassmann, Urmas Tartes, Kristiina Tõnnisson, Hardo Pajula, David Vseviov. Lisaks Narvale ja Tartule toimusid loengud sügisesel koolivaheajal ka Tallinnas.

2010/2011. õppeaasta uued lektorid olid Marju Lauristin, Ivar Leimus, Martin Vällik, Richard Villenberg, Jüri Allik, Merje Meerits, Kaarel Vanamölder, Erik Puura, Tõnu Viik, Mati Põdra. Jätkusid loengud nii Narvas, Tartus kui ka Tallinnas. Ekskursioonid toimusid Tartu ja Tallinna lastele Narva. Sellest õppeaastast on lasteülikool ka Facebookis.

2011/2012. õppeaasta uued lektorid olid Signe Kivi, Linda Lainvoo, Oleg Shaikovsky, Peep Mühls, Jaak Allik.

Sügisel 2009 liitus Narva Lasteülikool Euroopa lasteülikoolide võrgustikuga ().

Lasteülikooli projektijuht on Aet Kiisla, kasvataja-tõlk Maritsa Ort ja IT-töötaja Pavel Kodotšigov.

Välislingid
-----------

* Narva Lasteülikool
* Narva Lasteülikool Facebookis
* Tanel Mazur. Narva lasteülikoolis andsid esimese loengu Ene Ergma ja Peeter Tulviste EPL, 12. jaanuar 2009
**Niidukiur** ehk **stepi-niidukiur** (*Anthus richardi*, ka *Anthus novaeseelandiae richardi*) on linnuliik västriklaste sugukonnast kiuru perekonnast.

Levila
------

Niidukiur on levinud Aasia lõuna- ja idaosas ning Malai saartel. Pesitseb Lõuna-Siberis, Mongoolias, Kesk-Aasia osades ja Hiina põhja-, kesk- ja idaosas. Talvitub India subkontinendil, Kagu-Aasias ja Hiina lõunaosas; veel rohkem lõunas on teda kohatud Sri Lankal, Singapuris ja Kalimantani põhjaosas. Ta on hõre läbirändaja Koreas ja Jaapanis. 
Väike osa populatsioonist liigub regulaarselt sügiseti lääne suunas, ja nõnda on niidukiure kohatud enamikus Euroopa riikides, Lähis-Idas ja Põhja-Aafrikas. Euroopas kohatakse niidukiure tavaliselt septembri ja novembri vahel rannikualadel, harva kevadel.

Eestis on ta eksikülaline, keda on kohatud peamiselt Saaremaal Sõrve poolsaarel.

Välimus
-------

Niidukiur on kiuru perekonnas üks suuremaid liike. Ta on põldlõokesesuurune püstise kehahoiaku ja pikkade jalgadega sale lind, üldpikkusega 17–20 cm ja kaalub 25–36 g. 
Ta sarnaneb väga mongoolia kiuruga, kuid niidukiurul on pikem nokk, pikemad jalad ja saba, pikem ja sirgem tagavarba küünis, sabal rohkem valget ja ülapoolel vähem triibustust. Niidukiur on nõmmekiurust suurem, jalad ja saba on pikemad, nokk on jämedam, valjasriba ebamääraselt hele ja silmatriip silma ees ähmasem. 
Niidukiuru ülapool on peamiselt pruun ja alapool hele, seljal ja rinnal on tume triibustus. Saba äärmised tüürsuled on valged. Pea sulestikus on iseloomulikud hele valjasriba ja kulmutriip ning tume silmatriip, haberiba ja lõuariba. Tiival on kaks vööti, mis on moodustunud keskmiste ja suurte kattesulgede heledatest tippudest. 
Niidukiuru lend on jõuline ja lainjas, lennul häälitseb koduvarblaselaadselt "*psriup*". Laulab lennul, laul koosneb korduvatest üksluistest siutsuvatest või sirtsuvatest häälitsustest.

Elupaik
-------

Niidukiur asustab avamaastikku, eriti lauskmaa madalikke. Elab steppides ja kultuurmaastikul.

Pesitsemine
-----------

Pesa ehitab maapinnale rohupuhma varju, pesa koosneb rohust ja samblast.

Toitumine
---------

Niidukiur on putuktoiduline. Ta toitub peamiselt maapinnal, kuid võib teha ka lühikesi lende putukate püüdmiseks.

Viited
------

1. ↑  BirdLife International (2009). *Anthus richardi*. *2006 IUCNi punane nimistu*. IUCN 2006. Vaadatud 25.06.2010.
2. ↑  Jonsson, L. *Euroopa linnud*. Eesti Entsüklopeediakirjastus 2000, lk 370.

Välislingid
-----------

* Niidukiur andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Niidukiur** |
**Populatsioonistruktuur** (ingl *population structure*) on alleelisageduste süsteemne erinevus mingis populatsioonis. Enamjaolt mõõdetakse seda kui populatsiooni sisearetuse määra. See on oluline nähtus geneetikas, mis mõjutab näiteks geneetilise mitmekesisuse või haiguste tekkeloo uurimist.

Üks peamine tegur, mis põhjustab populatsiooni alleelisagedustes alampopulatsioonide teket, on mittejuhslik ristumine (*nonrandom mating*). Mittejuhusliku ristumise üks oluline määraja on isenditevaheline geograafiline eraldatus. Lisaks sellele kujundab populatsioonistruktuuri ka geenitriiv ja looduslik valik.

Arvnäitajad
-----------

Populatsioonistruktuuri arvuliseks väljendamiseks on kasutada erinevaid lähenemisi. Üks peamine lähenemine on kasutada sisearetuskordajat {\displaystyle F\_{ST}}.

### Sisearetuskordajad

 *Pikemalt artiklis Sisearetuskordaja*Sisearetuskordaja {\displaystyle F\_{ST}={\frac {H\_{T}-H\_{S}}{H\_{T}}}} näitab, kui suur osa populatsiooni heterosügootsusest erineb alampopulatsiooni heterosügootsusest. Mida suurem väärtus, seda rohkem heterosügootsused erinevad.
### Bayesi otsustus

Lisaks üldlevinud sisearetuskordajatele, on välja pakutud ka Bayesi teoreemil põhinevaid statistilisi mudeleid, näiteks Markovi ahela Monte Carlo.

Viited
------

1. 1 2  Coop, Graham (2020). *Population and Quantitative Genetics (3rd Edition)*.
2. 1 2  Marchini, Jonathan (2004). "The effects of human population structure on large genetic association studies". *Nature Genetics*.
3. ↑  Nicholson, George (oktoober 2002). "Assessing Population Differentiation and Isolation from Single-Nucleotide Polymorphism Data". *Journal of the Royal Statistical Society Series B: Statistical Methodology*.
**Pravin Jamnadas Gordhan** (sündinud 12. aprillil 1949 Durbanis) on Lõuna-Aafrika Vabariigi poliitik.

Pravin Gordhan lõpetas Durban-Westville Ülikooli (tänapäeval KwaZulu-Natali Ülikool) bakalaureusekraadiga farmaatsia alal 1973. aastal. 1971. aastal ühines Gordhan Natali India Kongressiga ja valiti selle täitevnõukogusse 1974. aastal. 1970. aastatel ja 1980. aastatel organiseeris ta üliõpilasliikumist ja kodanikuliikumist. Kuni 1981. aastani töötas ta Durbanist Kuningas Edward VIII haiglas. 1981–1982 oli ta poliitilistel põhjustel vangistatud. 1983. aastal oli ta Kaplinnas üks Ühinenud Demokraaliku Liidu asutajatest. 1984–1985 oli ta vangistatud. 1986. aastal läks põranda alla, varjates end kuni vahistamiseni 1990. aastal. 1991–1994 oli ta demokraatlikke parlamendivalimisi ettevalmistava Üleminekunõukogu aseesimees. 1994–1998 oli Gordhan Lõuna-Aafrika Vabariigi parlamendi liige. 1998–1999 oli ta Lõuna-Aafrika maksuameti asejuhataja ja 1999–2009. Esimest korda oli ta Lõuna-Aafrika Vabariigi rahandusminister 2009–2014 ja teist korda 2015–2017. 2014–2015 oli ta ühistuhalduse ja traditsiooniliste asjade minister.

Alates 28. veebruarist 2018 on ta Lõuna-Aafrika Vabariigi riigiettevõtete minister.

Viited
------

1. ↑  Pravin Jamnadas Gordhan Southern Africa History Online
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel on keskaegse Tallinna kaitseehitisest; Suure Rannavärava eesvärava kohta vaata lehekülge Suure Rannavärava eesvärav; tänava Suur Rannavärav kohta vaata lehekülge Suur Rannavärav (tänav)* |

---

**Suur Rannavärav** oli Tallinna linnamüüri kaitserajatis linna põhjaküljel Pikal tänaval. See rajati 14. sajandil ja lammutati 1779. aastal.

Suurt Rannaväravat on esimest korda selle nimega mainitud 1359. aastal. Siis kandis värav saksakeelset nime *Strantporte*, *vor den groten Strantporten*. 

Tänini säilinud Suure Rannavärava eesväravat koos suurtükitorniga Paks Margareeta on nagu Viru värava eesväravatki peetud ekslikult linnaväravaks. Keskaegsed Suure Rannavärava linnaväravad olid aga nelinurksed ning varustatud langvõrede ja tugevdatud puitustega. Põhiväravate ees asusid kaitse-eesmärgil loodud eesväravad.

Esimene Suure Rannavärava ehitis rajati kohta, kus kohtusid linnamüür ja Pikk tänav. Väravast mereni oli siis vaid 100 meetrit. Esimene värav pole säilinud, ta asus säilinud Suure Rannavärava eesväravatest umbes 15 meetrit Toompea pool. Uuringud on näidanud, et värav sarnanes teiste väravatega, näiteks Viru, Karja, Nunna- ja Väikese Rannaväravaga. Esimene Suur Rannavärav oli neljakorruseline ja 14,4 meetrit kõrge.

Välislingid
-----------

* Kinnisturegister, kinnistu nr. 1, Pikk tänav 70
**Sachsenburg** on turulinn Austria Kärnteni liidumaa Spittal an der Drau ringkonnas.

Drava Sachsenburgis
Omavalitsusala on piki Drava jõe orgu, kus see siseneb Lurnfeldi tasandikule Kõrg-Tauerni mäestiku Kreuzecki rühma (põhjas) ja Gailtali Alpide (lõunas) vahel. Omavalitsuse osad on Sachsenburg ja Obergottesfeld.

Ajalugu
-------

Nime päritolu on ebamäärane: sidet kaugelasuva keskaegse Saksimaa hertsogiriigiga pole kunagi tõestatud; kuid tõenäoliselt 16. sajandil väljaantud vapil on näha *Saxe*, omamoodi pann, mida kasutati varem Kõrg-Tauerni mäestikus kullaotsimiseks. Drava oru strateegiliselt olulist kitsaskohta (*Sachsenburger Klause*) valvati tõenäoliselt juba Rooma ajal, kui ala oli osa *Noricumi* provintsist.

*Markt Saxenburg*, Johann Weichard von Valvasor, 1681
Kahte jõeäärset läbipääsu blokeerivat kindlust on esmamainitud 1213. aasta dokumendis. Sachsenburgi on 1292. aastal dokumenteeritud Salzburgi peapiiskoppide halduskohana, kes omasid Kärnteni hertsogkonnas suuri valdusi. Salzburgi kantsina oli see okkaks tagumikus nii Kärnteni hertsogitele kui ka Görzi krahvidele Lienzis, seetõttu sageli nende vägede rünnaku all. 1252. aastal piiras Görzi krahv Meinhard III koos oma äia Tirooli krahvi Albert IV-ga kantsi, kuid tulutult. Salzburgi peapiiskopid andsid asulale 1326. aastal turuõiguse ning rajasid ka kaitsevallid ja linnamüürid.

Alles 1803. aastal mediatiseeriti Salzburgi valdused lõpuks. Kindlustused lammutati 1813. aastal, kui Ülem-Kärnten moodustas Prantsusmaa poolt okupeeritud Illüüria provintside põhjapoolse osa. 1848. aasta revolutsioonide ajal kuulutasid mitmed kodanikud 20. märtsil välja iseseisva "Sachsenburgi vabariigi", kuid Austria sõjavägi surus nad kohe maha. Sachsenburgi omavalitsus loodi 1850. aastal, see ühendati koos Möllbrücke ja Pusarnitziga Lurnfeldi turulinnaks, kuid saavutas 1992. aastal iseseisvuse.

Sõpruslinnad
------------

* Spilimbergo, Itaalia
* Sachsenburg, Frankenberg (Saksimaa), Saksamaa

Viited
------

1. ↑  Einwohnerzahl 1.1.2018 nach Gemeinden mit Status, Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 9.03.2019.

Spittal an der Drau ringkonna vallad

* Bad Kleinkirchheim
* Baldramsdorf
* Berg im Drautal
* Dellach im Drautal
* Flattach
* Gmünd in Kärnten
* Greifenburg
* Großkirchheim
* Heiligenblut am Großglockner
* Irschen
* Kleblach-Lind
* Krems in Kärnten
* Lendorf
* Lurnfeld
* Mallnitz
* Malta
* Millstatt am See
* Mörtschach
* Mühldorf
* Oberdrauburg
* Obervellach
* Radenthein
* Rangersdorf
* Reißeck
* Rennweg am Katschberg
* Sachsenburg
* Seeboden am Millstätter See
* Spittal an der Drau
* Stall
* Steinfeld
* Trebesing
* Weißensee
* Winklern
**Uusplatonism** ehk **neoplatonism** on 3. sajandil m.a.j tekkinud filosoofiakoolkond, mis põhines Platoni ja platonistide õpetusel. Selle rajajad olid Plotinos ja Ammonios Sakkas. Selle esindajad olid veel Iamblichos, Porphyrios ja Proklos.

Uusplatonismi viimaseks esindajaks on peetud Boethiust (480–525 pKr), keda nimetati "viimaseks roomlaseks ja esimeseks skolastikuks".

Uusplatonismis esineb olemistasandite astmestik (hierarhia), mille tipus on „ainuline" (kr *hen*), kellest/millest lähtub kõik olemasolev. 

Paljud uusplatonistliku filosoofia mõisted ja ideed võeti üle varakristlike teoloogide poolt. Uusplatonism on mõjutanud kõiki aabrahmlikke religioone, judaismi, kristlust ja islamit.

Uusplatonismis on ühisjooni budismi ja taoismiga.

Vaata ka
--------

* Uusplatooniline kirik

Viited
------

1. ↑  Störig, Hans Joachim. *Kleine Weltgeschichte der Philosophie*. Frankfurt am Main, 1997, lk. 206.

Välislingid
-----------

* Vaba Akadeemia loeng 29.10.2019 Alar Laats: "Jumal ja inimene 4" Osa 2
Meelis Süld 2011. aasta jaanuaris
**Meelis Süld** (sündinud 28. märtsil 1979 Tartus) on eesti ajakirjanik ja vaimulik. Ta on Eesti Ajakirjanike Liidu aseesimees ja Geikristlaste Kogu kaasasutaja[*viide?*].

Haridus
-------

Ta on õppinud Tartu Ülikoolis ajakirjandust (2005) ning lisaerialadena suhtekorraldust ja teoloogiat. 2018. aastal kaitses ta EELK Usuteaduse Instituudis magistritöö teemal "Lähtekohti ja liturgilisi arenguid seoses samasooliste paaride eest palvetamise, õnnistamise ning laulatamisega Rootsi, Soome ja USA (ELCA) luterlikus kirikus" (juhendaja Marko Tiitus). 11. septembril 2021 ordineeriti ta piiskop Tor B Jørgenseni(en) poolt Londonis Suurbritannia Luterliku Kiriku(en) õpetajaks

Töökäik
-------

Süld on teinud kaastööd ajalehele Postimees (1996–1998) ning töötanud Tartu Pereraadio saatejuhina (1997–2001).

2001. aastast töötab Vikerraadio vastutava toimetajana.

Aastail 2011–2017 oli Süld Eesti Ajakirjanike Liidu juhatuse liige. Lisaks on ta Ajakirjanike liidu ERR-i osakonna ametiühingu usaldusisik.

Aastail 2014–2017 oli ta Eesti Ajakirjanike Liidu esimees ning on alates 2020. aastast aseesimees ja juhatuse liige.

Vaimulik tegevus
----------------

Tegutses 2005–2014 kristliku meediaorganisatsiooni WACC (World Association for Christian Communication) Euroopa piirkonna eestseisuse liikmena, ning aastatel 2004–2010 Euroopa luterlike vähemuskirikute meediaorganisatsiooni KALME (sks. Kommunikationsausschuss Lutherischer Minderheitskirchen in Europa) eestseisuse liikmena.

On alates 2015 EELK kirjastusnõukogu/meediakomisjoni liige.

Ta on üks Geikristlaste Kogu juhtidest.

Viited
------

1. ↑  Sirje Semm (20.06.2018). "Magistritöös käsitleti samasooliste paaride võimalusi". *Eesti Kirik*. Vaadatud 04.12.2018.
2. ↑  "Bishop Tor Ordained Meelis Süld to the priesthood". *LCiGB veeb*. 20. september 2021. Vaadatud 22.09.2021.
3. ↑  "EELK Konsistooriumi komisjonid". Originaali arhiivikoopia seisuga 5. detsember 2018.
**Eugen Karl von Knorre** (vene keeles Евгений Карлович Кнорре; 24. oktoober (vkj 12. oktoober) 1848 Mõkolajiv, Hersoni kubermang – 28. oktoober (vkj 15. oktoober) 1917 Moskva) oli baltisaksa päritolu Venemaa insener ja sillaehitaja.

Ta lõpetas 1870. aastal Zürichis Šveitsi Föderaalse Polütehnikumi hüdrotehnikuna.

Töökäik
-------

Ta töötas tehnikuna kessoonitööde alal Krjukivi silla rajamisel üle Dnepri jõe Krementšukis.

1874. aastast juhtis ta metallfermide montaaži Sõzrani silla ehitusel (sild valmis 1880).

### Suur Siberi tee

Insener Knorre töökojad Tomi jõe kaldal
Knorre määrati Siberi magistraalraudtee kõigi sildade, mis jäävad Obi jõe ja Irkutski vahele, ehitustöid juhtima. Ta alustas sellest, et 1894. aasta suvel rajas Tomi jõe kaldale sillaehitustöökojad. Töökojad tootsid ööpäevas 32 tonni sillakonstruktsioone, mis veeti laiali nii läände kui itta, sest raudteed ehitati üheaegselt mitmes erinevas kohas.

#### Jenissei sild

1895. aastal alustati raudteesilla ehitamist üle Jenissei Krasnojarskis. Silla projekteeris Lavr Proskurjakov. Ehitust juhtis Knorre, kes oli ühtlasi ehitusprojekti tehniline juht ja ehitustööde peatöövõtja. Sild, mis sai nimeks "Tsaarisild" ('Царский'), avati rongiliikluseks 28. märtsil 1899.

Varsti pärast seda tekkis idee eksponeerida silla vähendatud makett 1900. aasta Pariisi maailmanäitusel kui üks fragment ekspositsioonist "Suur Siberi tee". Žürii Gustave Eiffeli juhtimisel määras Jenissei sillale suure kuldmedali (*Grand prix*).

Moskvas
-------

1890. aastate lõpul naasis Knorre Moskvasse. Siin luges ta loenguid Keiserlikus Moskva Tehnikakoolis, töötas välja uusi tehnoloogilisi meetodeid sillaehituses ja pakkus välja mitmel korral Moskva metroo ehitamise kavandeid.

#### Hukkumine

Ta hukkus traagiliselt 70. eluaastal 28. oktoobril 1917 Moskvas koljumurru tõttu. Ta aitas haavatud sõjaväelasel trammist väljuda, kuid ärritunud ja kärsitud reisijad tõukasid ta sõiduteele.

Isiklikku
---------

Tema vanaisa Ernst Christoph Friedrich Knorre oli Tartu ülikooli matemaatikaprofessor, isa Karl Friedrich Knorre oli Tartus sündinud Venemaa astronoom, tema vennad Viktor Knorre Venemaa astronoom ja Fjodor Knorre Venemaa arhitekt.

Viited
------

1. 1 2 3  Евгений Карлович Кнорре. people-archive.ru
2. 1 2 3  "Русский метод" Кнорре. gudok.ru
3. 1 2  История Красноярской железной дороги.
4. ↑  100 лет Первой мировой. Как прадеды воевали. Лика Кремер. snob.ru
**Sündikaat** on vabatahtlikult organiseerunud ja oma huvide kaitseks koostööd tegevate üksikisikute, ettevõtete ja muude organisatsioonide ühendus. 

Angloameerika kultuuriruumis on sõna *syndicat* vasteks tavaliselt sõna *union.* Nõukogude Venemaal viitas sõna *sündikaat* ametiühingutele, mis ei allunud kommunistliku partei kontrollile. Kataloonias hakati 1930. aastat üldstreigi järel töölisorganisatsioone, mis võtsid enda kontrolli alla tehased, nimetama sündikaatideks. Poliitilist liikumist, mis eitab ametnike poolt juhitud sotsiaalriigi olemasolu vajalikkust, ja propageerid eraisikute vabatahtlikul koostöö põhinevat ja demokraatlikult juhitud ühiskonnakorraldust, nimetatakse anarhosündikalismiks.

Etümoloogia
-----------

Sündikaadi mõiste tõid kasutusse prantslased. Nende sõna *syndicat* ja märkis eraõiguslikku ühendust (s.h ametiühingut), mis juhtis ja korraldas kogukonna ühiste huvide kaitset (tähendusega: asjaajaja või administraator). See on omakorda on tuletatud kreeka sõnadest *syn (συν)*, mis märkis ühendust ja *diké,* mis märkis reeglit, seadust või õiglust. Kreeka kultuuris märkis sõna *sundikos (σύνδικος*), usaldusisikut või kaitsjat kohtumenetluses.

Prantsusmaal 1730. aastal välja antud sõnaraamatus on see ühendus määratletud organisatsioonina, mille eesmärk on ametialaste huvide kaitsmine. Sellega mõeldi tsunfte ja gilde. 1791. aasta Le Chapelier’i seadusega sündikaadid keelustati. Sündikaadi mõiste muutus aktuaalseks 1864. aastal, kui Olliveri seadusega tunnistati tööliste õigust organiseeruda ja streikida. Sündikaadid legaliseeriti siiski alles 1884. aastal Waldeck-Rousseau seadusega. Sündikaadi mõiste märkis ka valdade ja kihelkondade liitusid.

Kriminaalne sündikaat
---------------------

Ameerika inglise keeles kutsutakse nii ka kurjategijaid liitvat organisatsiooni.

Vaata ka
--------

* Sündikatsioon
* Sündik
* Kooperatiiv
* Ametiühing
* Tsunft
* Töörühm

Viited
------

1. ↑  Hetzel, Anne-Marie, « Quand les dictionnaires parlent du syndicat », *Mots. Les langages du politique*, Persée - Portail des revues scientifiques en SHS, vol. 36, no 1,‎ 1993, p. 102–109
2. ↑  Hetzel, Anne-Marie, « Quand les dictionnaires parlent du syndicat », *Mots. Les langages du politique*, Persée - Portail des revues scientifiques en SHS, vol. 36, no 1,‎ 1993, p. 110–116
**Angmari kuningriik** on paik J. R. R. Tolkieni teostes.

Geograafia ja üldvaade
----------------------

Angmar asus udumägede põhja poolsemas osas ja oli nazgulite isanda riik kolmanda ajastu alguses 1300–1975.a enne seda oli Angmar külm tühermaa see on küll teadmata kuid võib arvata, et seal oli kaks aasta aega suvi ja talv meenutab veidi Antarktikat lumi ei sula seal pea aegu kunagi. Nagu Mordori ümbritsesid ka Angmari mäed Angmari mäed põhjas ning Ettenmoorid lõunas ja Udumäed idas Angmar meenutas nagu lõuga või suud. See külm tühermaa oli koduks orkidele, inimestele ja trollidele.

Ajalugu
-------

Angmar oli tavaline mägede vaheline oru moodi koht mis tekkis kuskil Esimese ja Teise ajastu vahel, kuna see jäi kaugele põhja oli seal pidevalt külm ja lumine Teisel ajastul ei toiminud seal midagi, kui välja arvata päkkapikude kaevandusi sealsetes mägede, aga kuna maa oli juba Melkori võiduga määratud orkide ja trollide koduks hüljati kohad pidevate rünnakute tõttu.

Kolmandal ajastul 1272–1349.a tõusis Angmari Nõidkuningas seal võimule ehitades Carn dumi Sauroni käsul hävitada inimeste põhja kuningriik Arnor kuna inimesed olid talle suurim ja vanim oht. 1356. a Angmari vägedega rünnati Rhudauri, lahingu käigus suri nende kningas Argeleb esimene, pärast seda rünnati Arthedaini kuid Cardolandi abiga hoiti häving ära. 

1409.a KA rünnati jälle ja see kord ka Rivendelli, Amon suli ja Cardolandi, lahingu lõpuks jäi Rivendel püsima, Amon sul aga põletati ja Cardoland langes nii jäi Arthedain ilma liitlaseta ning järgmised 500 aastat oli riik hädades. Sel hetkel tuli Angmari armee, et võtta Fornosti linn Arthedaini pealinn, kuid abi tuli Rivendeli, Lindoni ja Lorieni haldjatelt ning Angmari rünnak hoiti ära.

1636. a KA ründas Keskmaad katku epideemia, mis tappis suurem osa allesjäänud Cardolandi rahvast ja sel hetkel saatis Nõidkuningas välja kurjad hinged, et Haua küngaste all olevad surnud äratada ja nii jäi Cardolandi paik tühjaks tühermaaks ja kuninglikud haua platsidel kummitasid Kääpavahid.

1974.a tegi Nõidkuningas viimase suure rünnaku Fornosti vastu, kuna sel korral ei tulnud abi haldjatelt langes linn Angmarile ja põhja inimeste kuningriik hävitati.

Mõnda aega pärast seda tuli Gondori prints Earnur, et hävitada see oht põhjas ja Fornosti lahingus võideti Nõidkuningas ja ta taganes Mordori kuna ta sai aru, et tal polnud enam põhjas midagi saavutada, ta oli lahingu kaotanud ning vajalik tegevus oli tehtud, Angmari riik jäi juhita ja see lagunes kokku.

Kolmanda ajastu lõpul ja Neljanda algul jäi Angmar tühjaks tühermaaks sealsed orkid, trollid ja kurjad inimesed jäid rahulikuks ja üle aja hääbusid ja suundusid mujale elama, ning ei põhjustanud enam suurt ohtu kuna Arnori kuningriik taastati.
**Anders Aagaard** (sündis 1664) oli taani arst.

Tema vanemad olid Ørumi, Viskumi ja Vejrumi pastor Niels Olufsen Mariager (suri 1679) ning Mette Pedersdatter Ostenfeld (suri 1689), pastor Anders Lauridsen Aagaardi (1609–1661) lesk. 

Ta lõpetas 1683. aastal Kalundborgis gümnaasiumi ja sai 1686. aastal filosoofiabakalaureuse kraadi. 

1688. aastast oli ta meditsiini ja kirurgia professor. Pärast viie-kuue aasta pikkust välismaal viibimist sai ta professorikoha filosoofiateaduskonnas, kuid hakkas pidama ka meditsiini ja kirurgia loenguid. Viimased ei olnud tol ajal ülikoolis kombeks. Peale selle õpetas ta oma eralaboris metallurgiat.

1696. aastal sai ta tõeliseks kantseleinõunikuks, 1698 tõeliseks justiitsnõunikuks, 1697 konsistooriumi liikmeks ning vanima ülikoolilegaadi Johan Friisi efooriks.

1699. aastal nimetas kantselei komisjoni, et uurida Aagaardi kaebust Michel Stryveri lese vastu, kes hoolimata lubadusest abielluda oli sakslasega põgenenud. 

19. oktoobril 1699 oli Aagaard viimast korda konsistooriumi koosolekul. Mõni päev hiljem lahkus ta riigist. Aprillis 1700 oli ta Haagis. Tema edasise saatuse kohta pole midagi teada. Tuli välja, et legaadi rahast oli kadunud 400 riigitaalrit. Tõenäoliselt oli Aagardil võlg, millest pääsemiseks ta oli ta püüdnud abielluda rikka lesega. Võib-olla aitas tema õnnetusele kaasa Christian V surm, mis tõi kaasa tema sugulaste Mothide mõju vähenemise.

Välislingid
-----------

* Sissekanne Taani biograafilises leksikonis
**Ajavõrrand** on töelise päikeseaja ja keskmise päikeseaja erinevus. Kui Maa teeb täispöörde ümber oma pöörlemistelje muutumatult 86 164 sekundiga ehk 23 tunni ja 56 minutiga ehk 0,99727896 ööpäevaga, siis Päikese liikumine taevavõlvil on ebaühtlane kahel põhjusel. Maa orbiit ei ole ringikujuline. Kui Maa on Päikesele lähemal, on ta kiirus orbiidil, nii nurkkiirus kui joonkiirus suuremad kui siis, kui Maa on Päikesest kaugemal. Suurema orbitaalkiiruse korral on kahe Päikese kulminatsiooni vaheline aeg pikem kui sel aastaajal, kui Maa on Päikesest kaugemal, sest siis liigub Maa kahe Päikese kulminatsiooni vahel orbiidil pikema vahemaa ja Maa peab Päikese kulminatsiooniks tegema oma telje ümber suurema pöörde. Siis on päikeseööpäev pikem.

Päikese näiva liikumise taevavõlvil muudab ebaühtlaseks ka see, et Maa pöörlemistelg ei ole orbiidi tasandiga risti.

Kumbki Päikese näiva liikumise ebaühtlus on kirjeldatav sinusoidiga ning ajavõrrand on nende kahe sinusoidi summa: 

{\displaystyle \Delta t\_{ey}=-7.659\sin(D)+9.863\sin \left(2D+3.5932\right)},
kus

{\displaystyle D=6.240\,040\,77+0.017\,201\,97(365.25(y-2000)+d)}.
Siin on {\displaystyle y} aasta (alates aastast 2000) ja {\displaystyle d} - päeva number alates 1. jaanuarist. Ajavõrrand on minuteis.

See valem ei ole päris täpne, sest Maa liikumine orbiidil ei ole ühtlane, seda mõjutavad Kuu ja planeetide asend Maa ja Päikese suhtes. Täpsemad ajavõrrandi väärtused on tabuleeritud Tähetorni kalendris. Tabeleis võidakse ajavõrrandit esitada vastupidise märgiga,

Viited
------

1. ↑  Popov, P. Bajev, K. Vorontsov-Veljaminov, B. Kunitski, R. Astronoomia. Eesti Riiklik Kirjastus, Tallinn, 1959. Toimetanud Jaan Einasto.
**Mark Kantšukov** (sündinud 22. oktoobril 1981) on Eesti majandusteadlane. Tema peamiseks uurimisvaldkonnaks on finantsanalüüs.

Haridus
-------

Keskkooli lõpetamise järel jätkas Mark Kantšukov 2000. aastal õpinguid Tartu Ülikooli majandusteaduskonnas, kust omandas 2004. aastal bakalaureusekraadi (*cum laude*) ja 2010. aastal magistrikraadi.

Praegu jätkab ta õpinguid doktorantuuris, kirjutades Toomas Haldma ja Priit Sanderi juhendamisel väitekirja teemal "Kasumi maksustamisega seotud aspektide arvestamine ettevõtete väärtuse hindamisel".

Ametialane tegevus
------------------

Mark Kantšukov on töötanud elamuehitusprojekti disainerina (1998) ja osalenud Eesti Haigekassa perearsti tulu-kulumudeli koostamises (2003).

Aastatel 2004–2007 töötas ta analüütikuna Eesti investeerimispankades, esmalt aktsiaseltsis LHV Financial Advisory Services ja seejärel aktsiaseltsis Suprema Securities.

2006. aastast on Kantšukov Tartu Ülikooli majandusteaduskonna õppejõud. 2006–2007 luges ta külalislektorina loenguid ka Estonian Business Schoolis.

Aastatel 2006–2009 osales ta Eesti Teadusfondi rahastatud ja Mart Sõra juhitavas projektis "Väike- ja kesksuurusega ettevõtete finantskeskkonna arendamine Eestis: finantsvahenditele juurdepääsu tagamine ja finantsriskide maandamine".

Mark Kantšukovi peamine uurimisvaldkond on finantsanalüüs. Tema finantssituatsioonide analüüsi käsitlevaid artikleid on ilmunud ajakirjades Raamatupidamisuudised ja Buhgalterskije Novosti.

Tunnustus
---------

* 2002 – Gerhard Treubergi stipendium
* 2003 – Raefondi stipendium
* 2006 – Flory ja Erik Kalve stipendium
* 2007 – Rein Otsasoni stipendium
* 2008 – Erich Rannu stipendium

Välislingid
-----------

* Mark Kantšukov Eesti Teadusinfosüsteemis Muuda Vikiandmetes
**OSY-400** (ka **Formula OSY-400**) on veemotospordi üks populaarsemaid ringrajapaatide võistlusklasse.

Paat
----

Paadikere peab olema hüdroplaan-tüüpi. Sponsoonide pikkus võib olla maksimaalselt 60% paadi kogupikkusest. Paadi tagumise osa sponsoonide vahel oleva õhukoridori kõrgus ei tohi üheski kohas olla üle 40 mm, mõõtes ahtripeegli kohalt. Paadi miinimumkaal koos mootoriga pärast finišit on 100 kg ja koos juhiga 180 kg. Tagatud peab olema paadi ujuvus õnnetuse korral.

Mootor
------

Mootorina kasutatakse Rahvusvahelises Veemotoföderatsioonis homologeeritud Yamato 400 cm³ päramootori mudeleid 102, 202 ja 302. Need on suhteliselt odavad ja pika elueaga mootorid. Mootoreid lisaks forsseerida pole lubatud. Kütusepaak on mootori peal ja kütust jätkub üsna täpselt 5 miili distantsi läbimiseks. Mootori asendit paadi suhtes sõidu ajal muuta pole lubatud.

Kiirus
------

Maailmarekord klassis OSY-400 on 113,21 km/h. Eesti rekord on 103,52 km/h. Ringikiirus 80-85 km/h.

Võistlused
----------

Maailmameister selgitatakse ühe võistluse tulemusena (OSY-400). Euroopa meister selgitatakse alates aastast 2008 seeriavõistlusena ja siis kasutatakse klassitunnusena Formula OSY-400. Juunioritele korraldatakse aastast 2008 alates maailmameistrivõistlusi nime all OSY-400R (R=*Restricted*, kus piiratakse karburaatorisse tulevat õhu hulka). 

Väga tugevad sõitjad tulevad Suurbritanniast, kus tegutseb Yamato mootorite Euroopa maaletooja. Tugevad võistlejad leiduvad veel Eestis, Austrias, Slovakkias ja Itaalias. 

OSY-400 paadiklass on teadaolevalt ainus, milles võisteldakse totalisaatoril nagu traavivõistlustel (Jaapanis).

Eestlaste parimad saavutused
----------------------------

Eestis hakati klassis OSY-400 võistlema 1991. aastal.

* 1997 Rait Elenurm MM 5.
* 1998 Rainer Nikoforov EM 5.
* 1999 Henry Põvvat MM 5.
* 2000 Henry Põvvat MM 6.
* 2002 Ruta Uibo EM 5.
* 2003 Ruta Uibo MM 6.
* 2004 Aivar Kitzel MM 5. EM 4.
* 2005 Aivar Kitzel EM 3.
* 2006 Martin Paats MM 4.
* 2009 Marek Peeba MM 4.
* 2010 Rasmus Haugasmägi MM 2.
* 2011 Sten Kalder MM 1.
* 2011 Erko Aabrams MM 2.
* 2012 Sten Kalder MM 1.
* 2012 Rasmus Haugasmägi MM 2.
* 2012 Rasmus Haugasmägi EM 3.
* 2013 Rasmus Haugasmägi MM 1.
* 2013 Sten Kalder MM 3.
* 2013 Sten Kalder EM 1.
* 2013 Rasmus Haugasmägi EM 2.
* 2014 Rasmus Haugasmägi MM 1.
* 2014 Algo Kuus MM 3.
* 2014 Rasmus Haugasmägi EM 1.
* 2014 Algo Kuus EM 2.
* 2015 Rasmus Haugasmägi MM 1.
* 2015 Rasmus Haugasmägi EM 1.
* 2016 Rasmus Haugasmägi MM 1.
* 2016 Erko Aabrams MM 3.
* 2016 Rasmus Haugasmägi EM 1.
* 2016 Erko Aabrams EM 2.
* 2017 Rasmus Haugasmägi MM 1.
* 2017 Rasmus Haugasmägi EM 1.
* 2018 Rasmus Haugasmägi MM 1.
* 2018 Rasmus Haugasmägi EM 1.
* 2019 Rasmus Haugasmägi MM 1.
* 2019 Rasmus Haugasmägi EM 1.
* 2020 Rene Suuk EM 1.
* 2021 Rene Suuk MM 2.
* 2022 Rene Suuk EM 2.
* 2023 Rene Suuk MM 1.
* 2023 Rene Suuk EM 2.

Rahvusvahelised võistlused Eestis
---------------------------------

Aastal 2002 selgitati klassi OSY-400 maailmameister Tartus Anne kanalil. Euroopa meister selgitati aastal 2005 Tallinnas Harku järvel.
Eesti Eesti  

Läti Läti  

Leedu Leedu
**Baltimaad** ehk **Balti riigid** on mitteametlik geopoliitiline termin, mida kasutatakse tänapäeval koondnimetusena kolme iseseisva riigi: Eesti, Läti ja Leedu kohta. Kõik kolm Balti riiki asuvad Põhja-Euroopas Läänemere (ehk Balti mere) idakaldal. Vanemas kirjanduses on Baltimaade piirkonna kohta kasutatud ka nimetust **Baltikum** (ja harvem "Ida-Baltikum") .

Enne Esimest maailmasõda arvati Baltimaade hulka ainult Balti kubermangud (Eestimaa, Liivimaa ja Kuramaa), kuid mitte endisi Rzeczpospolita alasid (Latgalet, Leedut). Kahe maailmasõja vahelisel ajal peeti tihti lisaks Eestile, Lätile ja Leedule Balti riikide hulka kuuluvaks ka Poolat ja eriti Soomet. Soome võttis sel ajal välispoliitiliseks sihiks kuuluda Põhjamaade, mitte Balti riikide hulka.

Mõiste "Balti riigid" kinnistus kolmele riigile pärast 1940. aastal (ja uuesti 1944-1945) toimunud Eesti, Läti ja Leedu okupeerimist ning anneksiooni stalinistliku Nõukogude Liidu poolt, mida suurem osa lääneriikidest ja kohalikust elanikkonnast ei pidanud õiguspäraseks.  Nõukogude allikates arvati seejärel Baltikumi või Balti piirkonda kuuluvaks sageli ka Kaliningradi oblast (mis oli osa "Balti majandusrajoonist" ja Nõukogude Balti sõjaväeringkonnast ning jäi Balti raudteepiirkonna alale), seda peamiselt geograafilistel põhjustel: muudest Nõukogude Liidu aladest jäänuks oblast Leeduga eraldatuks. 

Nõukogude Liit tunnustas nii taasiseseisvunud Eesti, Läti kui ka Leedu riiklikku iseseisvust samal päeval, 6. septembril 1991.

8. novembril 1991 asutati Balti Assamblee. See on organisatsioon, mille eesmärk on kooskõlastada ja edendada Eesti, Läti ja Leedu parlamentide tegevust.

Seoses kiire majanduskasvuga 2000. aastatel on Balti riikide kohta kasutatud mõistet "Balti tiigrid".

Kolme Balti riigi pindala on kokku liidetult 175 229 km² ja rahvaarv ligi 6,17 miljonit (2016).

Vaata ka
--------

* Balti Assamblee
* Baltia

Viited
------

1. ↑  "Baltikum, ENE 1". Originaali arhiivikoopia seisuga 23. oktoober 2013. Vaadatud 22. oktoobril 2013.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Baltimaad** |

* L'entente Baltique. Teos digiteerituna digitaalarhiivis DIGAR
**Õppedisain** (inglise keeles *instructional design*) on haridustehnoloogia haru, mis keskendub õpetamise ja õppimisega seotud terviklike õpisüsteemide arendamisele. Õppedisain hõlmab pedagoogika- ja andragoogika-, tänapäeval ka infotehnoloogiateadmisi.

Tuntumad õppedisaini mudelid on järgmised: 

* ADDIE (välja töötatud Florida Ülikoolis),
* IDLS (autorid Peter J. Esseff ja Mary Sullivan Esseff),
* Dicki ja Carey mudel (autorid Walter Dick, Lou Carey ja James Carey),
* 4C/ID-mudel (autor Jeroen van Merriënboer),
* 3C-mudel (autor David H. Jonassen)
* "Kivike tiigis" (*Pebble in the Pound*, autor M. David Merrill).

Ajalugu
-------

Õppedisain sai alguse 1940 ndatel, kui pedagoogikateadlased hakkasid õpetamise protsessi senisest põhjalikumalt ja suuremas plaanis kavandama. Õppedisaini pioneerideks olid Edgar Dale ja Robert Mills Gagné. Kui algul toetuti õppedisainis peamiselt kognitiivpsühholoogiale ja Burrhus Frederic Skinneri käitumispsühholoogiale, siis tänapäeval pigem Benjamin Bloomi taksonoomiale ja konstruktiivsele didaktikale.

Välislingid
-----------
Esimene teadaolev mootorpaatide võistlus Eestis peeti 17. mail 1925 Tartus, kui Emajõel võistles 13 paati (tänapäeva mõistes rahvapaati).

Alates 6. aprillist 1950 hakati esimestena Eesti NSV-s teadlikult veemotospordiga tegelema Tartus. Esimesed Eesti NSV esivõistlused peeti 1957. aastal, esimesed ametliku nimega Eesti NSV meistrivõistlused 1958. aastal. Alates 1992. aastast peetakse Eesti Vabariigi meistrivõistlusi, mis alates 1994. aastast peetakse üldjuhul lahtiste meistrivõistlustena. Kõige selle tõttu on olemas erinevaid Eesti meistrivõistluste järjekorraarvestusi ja -loetelusid.

Eestis on veemotot harrastatud üldjuhul suurtel siseveekogudel, mistõttu harrastuskohti pole kuigi palju. Tartus sõidetakse Emajõel, Tallinnas Harku järvel (pikka aega on kavandatud veemotokeskust Männiku järvedele), Pärnus Pärnu jõel ning Viljandis Viljandi järvel.

Varem on veemotot harrastatud ka Loksal, Narvas (kuna Narva veehoidla on praegu piiriveekogu, siis on seal veemotoharrastus peaaegu lakanud) ja Võrus Tamula järvel.

Muudes kohtades (Otepää, Põltsamaa, Põlva, Valga, Vastseliina, Virtsu) pole selge, kas veemotot on harrastatud kohapeal või on harrastajad lihtsalt olnud kohapealsed elanikud ja tegevus on tegelikult toimunud suuremates veemotokeskustes.

Eestis juhib ja koordineerib veemototegevust Eesti Veemoto Liit (EVL).

Eestis on veemotot harrastatud üle poole sajandi. Eesti võidusõitjad on tulnud maailma- ja Euroopa meistriteks, püstitatud on maailmarekordeid. Eestis on läbi viidud mitmeid maailma- ja Euroopa meistrivõistlusi.

Eestlastest veemoto maailmameistrid
-----------------------------------

13-kordne Eesti meister Toomas Mets 1993. aastal
* Paul Toomas Hage
* Erko Aabrams
* Stefan Arand
* Erik Aaslav-Kaasik
* Lembit Aaslav-Kaasik juunior
* Gregor Eevardi
* Jüri Jõul
* Rasmus Haugasmägi
* Ott Joala
* Sten Kalder
* Ander-Hubert Lauri
* Toomas Mets
* Marten Männi
* Aleksei Noskov
* Marek Peeba
* Art Raudva
* Mattias Reinaas
* Sander Sarlin
* Paul Zujenkov
* Rene Suuk

Eesti veemotosportlaste maailmarekordid
---------------------------------------

### Kehtivad

* Henri Fatkin JT-250 76,27 km/h 1 km (2008)
* Toomas Mets S-250 44,44 km/h 10 miili (1975)
* Vjatšeslav Volkov S-350 70,14 km/h kestvussõit ehk *endurance* (1975)

### Ei kehti enam

* Lembit Aaslav-Kaasik O-250 99,96 km/h 10 miili (1972)
* Aldur Raudva S-500 68,48 km/h 5 miili (1973)
* Aldur Raudva S-500 70,41 km/h 5 miili (1974)
* Toomas Hage S-350 69,54 km/h 10 miili (1974)
* Nikolai Põvvat O-250 103,98 km/h 10 miili (1976)
* Aldur Raudva S-500 79,95 km/h 10 miili (1984)
* Hans Vissor R-1000 103,68 km/h 10 miili (1984)
* Nikolai Põvvat O-250 105,76 km/h 10 miili (1984)

Pilte
-----

* 
* 
*

Vaata ka
--------

* Eesti veemotosportlaste medalid rahvusvahelistelt tiitlivõistlustelt

Kirjandus
---------

* Veemoto Eestis 1954 – 2003". Koostanud Vahur Joala. Varrak. Tallinn 2003. 352 lk + CD

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Eesti veemotosport**
 |

* Eesti Veemoto Liidu koduleht
* Eesti esivõistlusi veemotos
**Tiiu Erelt** (1962. aastani **Tiiu Kask**; sündinud 20. aprillil 1942 Tallinnas) on eesti keeleteadlane. 

Tema erialase tegevuse põhialad on olnud keelekorraldus, terminoloogia ja leksikoloogia ning paljude erialade oskuskeele kujundamine.

Haridus
-------

Tiiu Erelt on lõpetanud 1960. aastal Tallinna 2. Keskkooli ning õppinud aastatel 1960–1965 Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna eesti filoloogia osakonnas, kitsam eriala soome-ugri keeled.

Töökäik
-------

Aastatel 1965–2009 töötas ta Eesti Keele Instituudis (aastani 1993 Keele ja Kirjanduse Instituut). On töötanud vanemlaborandina ja nooremteadurina, 1990. aastast vanemteadurina, 2003–2008 peakeelekorraldajana. 1977–1984 õpetas ta Tartu Riiklikus Ülikoolis terminoloogia- ning 1984 ja 1986 Tallinna Pedagoogilises Instituudis keelekorralduse kursust. 1993 pidas loenguid Helsingi Ülikoolis. Ta on töötanud patendinduse, ehituse, pedagoogika ja keeleteaduse terminoloogia ning kutse- ja ametinimetuste täpsustamisel. Osalenud õigekeelsussõnaraamatute koostamises, sealhulgas on ka 1999. ja 2006. aasta õigekeelsussõnaraamatu toimetaja ja kaaskoostaja ning üks 1976. ja 2013. aasta õigekeelsussõnaraamatu koostajaid. Toimetanud muuhulgas ka "Vene-eesti sõnaraamatu" 3. ja 4. köite.

Tiiu Erelt on olnud Emakeele Seltsi keeletoimkonna liige (1995–2000 toimkonna vanem) ning vabariikliku õigekeelsuskomisjoni liige (1972–1978 teadussekretär). 

Ta on avaldanud üle 270 publikatsiooni.

Tunnustus
---------

* 1999 Ferdinand Johann Wiedemanni keeleauhind
* 2000 Eesti Vabariigi teaduspreemia
* 2001 Valgetähe IV klassi teenetemärk
* 2013 Eesti Keeletoimetajate Liidu auliige
* 2017 Emakeele Seltsi auliige

Teoseid
-------

* Vene-eesti kutse- ja ametinimetuste sõnastik (1979, koos Anna Argali ja Kristjan Toropiga)
* Eesti oskuskeel (1982)
* Väike uudissõnastik (1983, 1989)
* Uudis- ja unarsõnu (1985, koos Rein Kulli ja Henno Meristega)
* Eesti-soome keeleteaduse sõnastik (1992, 1995)
* Nimekirjutusraamat (1993, autoreid)
* Eesti ortograafia (1995, 2005)
* Eesti keele käsiraamat (1997, 2007, koos Mati Erelti ja Kristiina Rossiga)
* Eesti keelekorraldus (2002)
* Eesti-inglise keeleteaduse sõnastik (2003, koos Mati Erelti ja Enn Veldiga)
* Eesti oskuskeelekorralduse seisund (2003, koos Arvi Tavastiga)
* Terminiõpetus (2007)
* Keelenõuanne soovitab 1–4 (1996–2008, autoreid)

Isiklikku
---------

Tiiu Erelti abikaasa on Mati Erelt. Nende pojad on Pekka Erelt ja Jaan Erelt.

Viited
------

1. 1 2 3  Maire Raadik. Oma Keel, 2012, nr 1
2. ↑  Eesti teaduse biograafiline leksikon, Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus 2000

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Tiiu Erelt** |

* ETIS: Tiiu Erelt
* Ott Heinapuu. "ÕS-i toimetaja: ühiskond ei poolda keelekasutuse pärast karistamist" *Eesti Päevaleht*, 17. august 2009
* Hille Saluäär. "Palju õnne, Tiiu Erelt!" *Õiguskeel*, veebruar 2012
**"Ajapolitseinik"** (inglise "Timecop") on 1994. aastal valminud *sci-fi*-märul, mille režissöör on Peter Hyams ja peaosa mängib Jean-Claude Van Damme.

Sisu
----

1994. aastal loodud aja julgeoleku komitee (TEC) ülesandeks on takistada ajarände kuritarvitamist. Komitee üle teeb USA Senatist järelevalvet Aaron McComb. Politseinik Max Walkerile pakutakse töökohta TECis, mille ta vastu võtab. Samal ööl tema kodu rünnatakse ja ta naine saab pommiplahvatuses surma. 2004. aastal saadetakse Walker aastasse 1929, et ta peaks kinni oma kunagise paarimehe Lyle Atwoodi, kes üritas 1929. aasta musta neljapäevaga raha teenida. Atwood tunnistab Walkerile, et üritas raha teenida McCombile, kes tahab presidendiks saada ja et agentuuris on McCombi topeltagendid. Walker viib Atwoodi tagasi tulevikku, kus ta surma mõistetakse ja hukatakse. Walker saadetakse hiljem uue paarimehe Fieldinguga aastasse 1994, kus selgub, et Fielding on McCombi topeltagent. Walker ei suuda ennetada ajaloo muutmist ja ta peab hakkama üksi McCombile kätte maksma.

Osades
------

* Jean-Claude Van Damme – Max Walker
* Mia Sara – Melissa Walker
* Ron Silver – Aaron McComb
* Bruce McGill – Eugene Matuzak
* Gloria Reuben – Sarah Fielding
* Scott Bellis – Ricky
* Jason Schombing – Lyle Atwood
* Scott Lawrence – George Spota
* Kenneth Welsh – Utley
* Brad Loree – Reyes
* Kevin McNulty – Jack Parker
* Gabrielle Rose – Judge Marshall
* Steven Lambert – Lansing
Taavet Rootsmäe
**Taavet Rootsmäe** (kuni 1936 **David Rootsmann**; 27. juuni 1885 Kastre-Võnnu vald, Tartumaa – 27. juuni 1959 Tartu) oli eesti astronoom.

Ta lõpetas Tartus Hugo Treffneri Gümnaasiumi, aastatel 1906–1912 õppis Tartu ülikoolis matemaatikat, matemaatikakandidaat 1913. Pärast ülikooli lõpetamist töötas Tallinnas matemaatika-, füüsika- ja astronoomiaõpetajana.

Aastatel 1919–1959 oli Taavet Rootsmäe Tartu ülikooli astronoomiaõppejõud (alates 1931 professor), 1919–1948 Tartu tähetorni direktor. Ta arendas erialast oskuskeelt ja pühendas palju aega nii ülikooli kui ka keskkoolide õppekavade ja reaalainete õpetamise metoodika ning didaktika väljatöötamisele. 1922–1940 tegutses Tartu ülikooli juures didaktilis-metoodiline seminar keskkooliõpetajate ettevalmistamiseks, kus Rootsmäe juhatas astronoomia (kosmograafia) osakonda. Koos matemaatik Juhan Langiga avaldas ta 1926 esimese eestikeelse algupärase astronoomiaõpiku ("Kosmograafia koolidele ja iseõppimiseks"). 1924. aastal hakati välja andma astronoomiat populariseerivat Tartu Tähetorni kalendrit.

Tema juhatuse all täitis Tartu tähetorn mitut riiklikku ülesannet – Eesti riiklik õige aja teenistus (1920–1940) ja Eesti geodeetilise põhivõrgu rajamine (koostöös Balti geodeesiakomisjoniga ühendati see Läänemerd ümbritsevate riikide ühise võrgustikuga). Geodeetiliste töödega tegeles peamiselt Robert Livländer. 

Tartu ülikooli õppejõuna õpetas Rootsmäe kursusi taevamehaanikast, sfäärilisest astronoomiast, stellaarastronoomiast, kõrgemast matemaatilisest analüüsist ja statistikast. Tema enda peamine uurimisvaldkond oli stellaarastronoomia. Ta esitas tähtede vanuse määramise statistilised kriteeriumid liikumise põhjal ja rakendas saadud tulemusi tähesüsteemide evolutsiooni kirjeldamiseks. Suure õpetamiskoormuse ja enesekriitika tõttu jäi aga teadusartiklite arv väikeseks. See-eest pidas T. Rootsmäe väga oluliseks astronoomia populariseerimist, pidas sellealaseid loenguid ja kirjutas populaarteaduslikke artikleid.

Isiklikku
---------

Tema poeg oli arst, ornitoloog ja kodu-uurija Lemming Rootsmäe, minia oli arst ja ornitoloog Ilse Rootsmäe, pojapoeg on laulja ja kitarrist Andrus Rootsmäe ning tütretütrepoeg kunstnik Imat Suumann.

Kirjandus
---------

* Jaan Einasto. "Tumeda aine lugu". Ilmamaa. Tartu 2006. Peatükk "Meenutusi kolleegidest", lk 207–210; ka lk 70–73 ja mujal.

Välislingid
-----------

* Professor Taavet Rootsmäe mälestuseks
* ISIK Archive.org
Uriel Buso (2020)
**Uriel Menachem Buso** (heebrea keeles אוּרִיאֵל מְנַחֵם בּוּסוֹ; sündinud 13. septembril 1973 Ramlas) on Iisraeli poliitik. Ta valiti aastal 2020 Knessetisse ultrareligioosse erakonna Shas poolt. Ta on 12. oktoobrist 2023 Iisraeli tervishoiuminister.

Ta sündis kümnelapselises peres üheksanda lapsena Ramlas (asub Keskringkonnas Iisraelis). Tema ema Heftziba on Marokos sündinud Ramla linnapea ja pearabi Yitzhak Abihatsira tütar ja tema isa Argentinast pärit immigrant, kes õppis Porat Yosef Yeshivas.

8. veebruaril 2011 arreteeriti ta koos Petaẖ-Tikva linnapea Itzik Ohayuniga kahtlustatuna korruptsioonis, nimelt altkäemaksu võtmises ja avalikustamata rahanduses. 2011. aasta märtsis teatasid Iisraeli võimud, et neil on nende vastu süüdistuse esitamiseks piisavalt. 2013. aastal aga loobus riigiprokuratuur süüdistusest, öeldes, et süüteo kohta pole piisavalt tõendeid.

Ta elas aastal 2014 üle näilise mõrvakatse, kui tema auto all plahvatas pomm. Rünnakus keegi viga ei saanud, kuna sõiduk ei olnud sel ajal sõitmas, kuid tema sõnul rünnak teda raputanud ning varem pole ta ähvardusi saanud.

Ta asus Knessetisse aastal 2020, kui Aryeh Deri lahkus ametist. 12. oktoobril 2023 määrati ta Iisraeli tervishoiuministriks osana 2023. aasta Ḩamāsi-Iisraeli sõja põhjustatud kabineti ümberkorraldustest.

Isiklikku
---------

Ta on abielus ja kuue lapse isa. Ta omandas Ono akadeemilises kolledžis bakalaureusekraadi õigusteaduses. Aastal 2019 abiellus tema vanim poeg tseremoonial, kus osalesid Yitzhak Yosef, Shlomo Amar, Aryeh Deri ja Yuli Edelstein.
**Kuno-Aleksander Grünstamm**, (25. august 1930 Tallinn – 29. aprill 2021 Tallinn) oli eesti purilendur ja sporditegelane, -kohtunik.

Grünstamm lõpetas aastal 1949 Tallinnas keskkooli ja 1953 Mitšurinski lennukooli Vene Föderatsioonis. Ta hakkas 1962. aastal ALMAVÜ Tallinna Aeroklubis Hugo Abrami juhendamisel harrastama purilendu, täitis 1963. aastal NSV Liidu sportlase I spordijärgu ja 2. klassi purilendur-instruktori nõuded. Samuti teenis ta välja FAI purilenduri C-märgi hõbepärjaga, täites oma lendudega kõik selle märgi saamise nõuded. Grünstamm lendas vaheldumisi Illar Lingiga lennukatsetajana Eestis konstrueeritud ja ehitatud purilennukil HLK-1, .

 FAI purilennu C märk hõbepärjaga
Alates 1965. aastast tegutses ta Üleliidulise kategooria purilennukohtunikuna, 1974. aastast rahvusvahelise (sotsialismileeri riikide) kategooria kohtunikuna, aastast 1981 oli Nõukogude Liidu purilennu aukohtunik. Kuno-Aleksander on oma põhitöökoha kõrvalt, aastatel 1962–1985, olnud Eesti Lennuspordi Föderatsiooni purilennukohtunike kogu esimees. 

Avaldanud ajakirjanduses lennundusartikleid. Töötanud 1968–1993 ETKVL-i/ETK keskuses osakonnajuhatajana ning 1992–01 Eesti Päästeameti päästeüksuste osakonna spetsialistina.

Viited
------

1. ↑  Kuno-Aleksander Grünstamm Eesti Entsüklopeedia veebiversioonis