recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
See artikkel See artikkel räägib näitlejast.  Džässmuusiku kohta vaata artiklit Don Murray (džässmuusik).  

---

Don Murray (2017)
Don Murray ja Marilyn Monroe filmis "Bussipeatus"
**Donald Patrick Murray** (31. juuli 1929 Los Angeles, California – 2. veebruar 2024 Goleta, California) oli Ameerika Ühendriikide näitleja.

Pärast teatrikooli American Academy of Dramatic Arts lõpetamist tegi ta 1951. aastal Broadwayl debüüdi etenduses "The Rose Tattoo". Alates 1950. aastate algusest mängis Murray ka paljudes telesarjades.

Murray oli eelkõige tuntud tänu oma läbimurderollile filmis "Bussipeatus" ("Bus Stop"; 1956), kus ta mängis koos Marilyn Monroe'ga. "Bussipeatuses" tegi Murary ühtlasi oma esimese filmirolli ning selle rolli eest esitati ta parima meeskõrvalosatäitja Oscarile.

Tema teised tuntumad filmirollid olid filmides "A Hatful of Rain" (1957), kus ta mängis koos Eva Marie Saintiga, "Shake Hands with the Devil" (1959), kus ta mängis koos James Cagneyga, "Halastamatu kättemaks" ("One Foot in Hell"; 1960), "The Hoodlum Priest" (1961), "Advise & Consent" (1962), kus ta mängis koos Henry Fonda ja Charles Laughtoniga, "Baby the Rain Must Fall" (1965), kus ta mängis koos Steve McQueeni ja Lee Remickiga, "Ahvide planeedi vallutamine" ("Conquest of the Planet of the Apes"; 1972) ning "Peggy Sue abiellus" ("Peggy Sue Got Married"; 1986).

Murray tuntumad telerollid olid vesternisarjas "The Outcasts" (1968–1969), seebisarjas "Knots Landing" (1979–1981) ja draamasarjas "Twin Peaks", kus ta lõi kaasa sarja kolmandal hooajal (2017).

1960. aastal sai Murray Hollywoodi kuulsuste alleele omanimelise tähe.

1956. aastal abiellus Murray näitleja Hope Lange'iga, kellega oli ta samal aastal mänginud filmis "Bussipeatus". Nad said kaks last. Abielu lõppes lahutusega 1961. aastal. Aasta hiljem abiellus Murray Elizabeth Johnsoniga, kellega sai ta kolm last.

Viited
------

1. ↑  Berman, Marc (3. veebruar 2024). "Don Murray, ‘Bus Stop’ Oscar Nominee, Dies At 94". *Forbes*. Vaadatud 5. veebruaril 2024
2. 1 2  McFadden, Robert D. (2. veebruar 2024). "Don Murray, a Star in Films That Took on Social Issues, Dies at 94". *The New York Times*. Vaadatud 2. veebruaril 2024.
3. ↑  Don Murray. walkoffame.com. Vaadatud 5.2.2024

Välislingid
-----------

* Don Murray andmekogus IMDb (inglise)
Durovi loomateatri vana hoone Moskvas. Arhitekt August Weber
**Vladimir Durovi nimeline Loomateater** (vene keeles Театр зверей имени Владимира Дурова) on lasteteater Moskvas, kus laval esinevad dresseeritud loomad.

1908. aastal ostis tsirkuseartist ja loomataltsutaja Vladimir Durov Moskvas Staraja Božedomka tänaval (tänapäeval Durovi tänav) häärberi hobusetalli ja aiaga ning kohandas selle oma loomadele. 1912. aastal avas ta selles loomateatri (hiljem sai see tuntuks kui **Durovi Elavnurk**) 90 vaatajale. 1919. aastal andis Durov teatri ja hooned üle riigile. Ise jäi ta seda juhatama. Pärast tema surma (1934) juhtisid teatrit tema lesk ja seejärel tütar.

Durovi loomateatri sümbol
1980. aastal kerkis vana hoone kõrvale 328 vaatajakohaga uus hoone. 1982. aastal nimetati kahe saaliga teater Durovi-nimeliseks loomateatriks, 2003. aastal **Vanaisa Durovi Elavnurgaks**.

Teatridirektoreid
-----------------

Teatri juht oli NSV Liidu rahvakunstnik Natalija Durova (1978–2007). Pärast tema surma sai teatri direktoriks ja kunstiliseks juhiks Venemaa rahvakunstnik Juri Durov. 1. novembril 2022 võttis teatrijuhi ameti üle tema tütar Natalja Durova noorem.

Välislingid
-----------

* Durovi loomateater – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Durovi loomateatri koduleht
Sinialliku allikad.

|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel on allikatest Viljandimaal, allikatest Harjumaal vaata artiklit Saula Siniallikad.* |

---

**Sinialliku allikad** on kaitsealused allikad Sakala kõrgustiku keskosas Loodi-Sinialliku ürgorus, Viljandi maakonnas Viljandi vallas Intsu külas.

Allikad avanevad Loodi-Sinialliku ürgorus ja asuvad Sinialliku järve lähedal, neist suurem – Suur Siniallikas – jääb järvest lõunasse ja väiksem – Väike Siniallikas – edelasse.

Allikate veed on läbipaistvad, puhtad ja reaktsioonilt aluselised.

Allikad jäävad endise Paistu kihelkonna alale. Suur Siniallikas on olnud iidne[*lisa viide*] ohvriallikas.

Sinialliku allikad kuuluvad Loodi looduspargi sihtkaitsevööndisse.

Vaata ka
--------

* Loodi looduspark
* Loodi-Sinialliku ürgorg

Kirjandus
---------

* Marju Kõivupuu. 101 Eesti pühapaika. Tallinn: Varrak 2011, lk 34–35.

Välislingid
-----------

* Sinialliku allikad Eesti looduse infosüsteemis
* Intsu küla Suur Siniallikas Hiite Maja SA andmekogus.
HK Unicorn Squad on liikumine, mis pakub huviharidusena tehnoloogiaõpet ainult tüdrukutele. Liikumise eesmärgiks on kasvatada 8-14-aastaste tüdrukute seas praktiliste ja põnevate ülesannete abil huvi tehnika, robootika ja loodusteaduste vastu. HK Unicorn Squadi asutasid 2018. aastal ettevõtja ja insener Taavi Kotka ning tema abikaasa Kerstin Kotka.

Liikumise formaat
-----------------

Unicornidel on õppeaastas kaks kursuseperioodi – sügisel ja kevadel. Uusi gruppe võetakse vastu iga kursuseperioodi alguses ehk siis kaks korda aastas, sügisel ja kevadel. Sügisene kursuseperiood kestab septembri lõpust/oktoobrist detsembrini ja kevadkursus märtsist juuni keskpaigani. Ühe kursuseperioodi jooksul läbitakse 10-st tunnist koosnev kursus. Kokku on programmil 6 kursust ehk soovi korral saab programmis osaleda 3 aastat. 

Kõik HK Unicorn Squadi tunnid on pakitud kastidesse, sisaldades kõike vajalikku tunni läbiviimiseks. Kursuseperioodi jooksul saadetakse iga nädalal pakiautomaadi kaudu igale grupile üks kast vajalike vahendite ja juhenditega. Nii õppekomplektid, juhendid tundide läbiviimiseks kui ka kastide saatmine edasi-tagasi on HK Unicorn Squadi poolt tasuta. Uue grupi saab avada igaüks, kes soovib oma kodukohas või koolis unicornide tunde läbi viima hakata.

Lisaks kahele kursusele õppeaastas toimub igal aastal HK Unicorn Squad suvelaager, mis on mõeldud liikumises osalevatele tüdrukutele üle Eesti. Laagris lahendatakse erinevaid meeskondlikke tehnoloogia, matemaatika ja füüsikaga seotud ülesandeid, tehakse sportmänge, külastatakse kultuuriasutusi ning kohtutakse inspireerivate naisliidritega.

2022. aastal osales HK Unicorn Squadi liikumises üle 2000 tüdruku üle Eesti, tunnid toimusid enam kui 160 grupis.

Muu
---

HK Unicorn Squad on alates 2020. aastast telesaate Rakett 69 üks toetajatest ja premeerib saate parimat tüdrukut ning silmapaistvaimat raketlast 5000-eurose stipendiumiga.

Tunnustus
---------

2019 - Väärtusliku panuse andja 2019 - väljaandja Startup Estonia

2020 - Aasta innustaja 2020 - väljaandja Vabaühenduste Liit

Välislingid
-----------

* HK Unicorn Squad veebileht
* HK Unicorn Squad Facebooki leht
* HK Unicorn Squad Youtube leht

Viited
------

1. ↑  Lõugas, Hans (31. oktoober 2018). "Taavi Kotka robootikakool tüdrukutele on nii populaarne, et see tehakse kõigile tasuta kättesaadavaks". *Digi.geenius.ee*. Vaadatud 29. detsembril 2022.
2. ↑  Rats, Liisbeth (30. juuni 2022). "Tehnoloogiahuvilised tüdrukud arendavad laagris enda oskusi". *Menu.err.ee*. Vaadatud 29. detsembril 2022.
3. ↑  "Startis Rakett69 kümnes hooaeg". *miks.ee*. 27. jaanuar 2020. Vaadatud 29. detsembril 2022.
4. ↑  "HK Unicorn Squadi veebileht".
**CADrina** on 2010. aastal alguse saanud Kadrinas toimuv CAD-joonestamisele pühendatud ürituste sari.

IT- ja nutifestival kasvas välja 2005. aastal Kadrina Keskkooli ja ettevõtte Aru Grupp ühisest õppeainest "Ärijuhtimise ja tehnoloogia alused", mis arenes kooli reaal-tehniliseks õppesuunaks ning mille raames hakati korraldama arvutijoonestamisvõistlust. Võistluse idee autor on Aru Grupi juhataja Juhan Viise.

Võistluse patroonina on eri aastatel üles astunud Marko Pomerants, Tõnis Lukas, Ene Ergma, Mart Noorma ja Alar Karis.

Sarja üks eestvedajatest on olnud Raimo Maasik.

Tehnoloogiaharidusele keskenduva sarja kõrval on ellu kutsutud ka korvpalliturniir CADcup ja robootikavõistlus CADrobotics.

Vaata ka
--------

* Raalprojekteerimine

Viited
------

1. ↑  Meeli Parijõgi. "CADrina kasvatab tulevasi insenere" Õpetajate Leht, 2. detsember 2016
2. ↑  "Kadrina rahvast juubeldab: president Alar Karis on CADrina patroon" Kadrina Keskkool, 10. jaanuar 2023
3. ↑  Pulver, Andres (4. september 2023). "Õpetajad pürgivad suure tunnustuse suunas". *Lääne-Virumaa Uudised*. Vaadatud 5. septembril 2023.

Välislingid
-----------

* Koduleht
* "VAHVA VIDEO | CADRINA 2022 ehk vaata, kuidas üks maakool korraldab üle Eesti kõneainet andvat konkurssi, sisuks võistu arvutijoonestamine" Delfi TV, 19. aprill 2022
**Karl Paul Otto Knüppfer** (19. juuni 1868 Väike-Maarja – 3. aprill 1922 Kleinau, Saksamaa) oli baltisaksa keemik ja keemiatehase juhataja.

Knüpfferi isa oli kirikuõpetaja. Ta lõpetas Tallinna Reaalkooli 1889. aastal, õppis aastatel 1889–1893 Riia Polütehnikumis ja 1893–1898 Leipzigis, kus ta omandas Wilhelm Ostwaldi ja Georg Bredigi juhendamisel doktorikraadi, doktoritöö pealkiri oli "Chemisches Gleichgewicht und elektromotorische Kraft" ("Keemiline tasakaal ja elektromotoorjõud").

Aastatel 1898–1899 oli ta Leipzigis Fröhlich & Co. eksperimentaalse labori juhataja, 1899-1903 Neubabelsbergis teadusuuringute assistent, 1903–1911 Schlüsselburgi püssirohutehase ballistikaosakonna juhatuse liige ja 1911–1918 Odessas Holodovski-nimelise labori ballistika juht. 1919. aastal suundus ta Saksamaale, kus töötas aastatel 1919–1921 Berliinis ja 1921. aastast alates Dessaus keemiatehase juhatajana.

Ta oli abielus Elisabeth Amalie Wilhelmine Hoffmanniga 1909. aastal, neil oli laps Liselotte.

Viited
------

1. ↑  Beckmann, Ernst. "Historische Stätten der Chemie" (PDF).
2. 1 2  "BBLD: Knüpffer, Carl\* Paul Otto (1868-1922)". *bbld.de*. Vaadatud 29. juulil 2023.
3. ↑  "Karl Paul Otto Knüpffer". *geni\_family\_tree*. 19. juuni 1868. Vaadatud 29. juulil 2023.
Allan McGregor (2018)
**Allan James McGregor** (sündinud 31. jaanuaril 1982 Edinburghis) on Šotimaa jalgpallur (väravavaht).

Ta alustas Šotimaa klubis Rangers profikarjääri 2001. aastal. Hooaegadel 2008–09, 2009–10 ja 2010–11 tuli ta Rangersiga Šotimaa meistriks. Hooajal 2004–05 mängis ta laenul Šotimaa esiliigaklubis St Johnstone ja hooajal 2005–06 Šotimaa kõrgliigasse kuuluvas Dunfermline Athleticus.

2012. aasta juulis sõlmis ta kaheaastase lepingu Türgi kõrgliigaklubiga Beşiktaş. Aasta hiljem suundus ta 1,5 miljoni naelsterlingi eest Inglismaa kõrgliigaklubisse Hull City. Seal mängis ta kokku neli hooaega, millest kaks hooaega Inglismaa kõrgliigas. 2018. aastal valiti ta Hull City aasta mängijaks[*lisa viide*]. Hooajal 2016–17 mängis ta laenul Inglismaa esiliigaklubis Cardiff City.

2018. aasta mais naasis ta Rangers, kellega sõlmis kaheaastase lepingu. Rangersi jäi ta lõpuks kuni hooaja 2022/23 lõpuni. Hooajal 2020/21 tuli ta Rangersiga neljandat korda oma karjääri jooksul Šotimaa meistriks. 2021. aastal valiti McGregor Rangersi aasta mängijaks. 2023. aastal võeti ta Rangersi kuulsuste halli liikmeks.

Aastatel 2007–2018 mängis McGregor Šotimaa jalgpallikoondises kokku 42 mängu. 2011. aastal valiti McGregor hooaja parimaks Šotimaa koondisemängijaks.

Saavutused
----------

Rangers
* Scottish Premier League: 2008–09, 2009–10, 2010–11, 2020–21
* Scottish Cup: 2001–02, 2002–03, 2008–09, 2021–22
* Scottish League Cup: 2001–02, 2002–03, 2007–08, 2009–10, 2010–11

Välislingid
-----------

 Allan McGregor – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Mäng Dallas Cowboysiga koduväljakul, 2006
**Seattle Seahawks** on Ameerika Ühendriikide Ameerika jalgpalli liigas NFL osalev meeskond. Tema kodulinn on Seattle ja kodustaadion Lumen Field.

Meeskond mängib konverentsi NFC Läänedivisjonis koos Arizona Cardinalsi, Los Angeles Ramsi ja San Francisco 49ersiga. 

Seattle Seahawks asutati aastal 1976. Meeskonna värvid on sinine, tumesinine, erkroheline ja valge. Seahawksi logo kujutab kalakotkast, kelle järgi meeskond nime sai.

Seahawks tuli esimest korda liiga meistriks 2013. aasta hooajal, kui alistas 2. veebruaril 2014 peetud Super Bowlis Denveri.

Oma divisjoni meistriks on Seahawks tulnud aastatel 1988, 1999, 2004, 2005, 2006, 2007, 2010 ja 2013. Väljalangemismängudeni on meeskond jõudnud kaheteistkümnel hooajal. Konverentsi meistriks on Seahawks tulnud 2005. ja 2013. aasta hooajal. 

Super Bowlis on Seahawks mänginud kaks korda, enne meistriks tulekut ka veebruaris 2006, mil kaotas Pittsburgh Steelersile.

Meeskonna mängujuht (*quarterback*) on Tarvaris Jackson. Aastatel 2001–2010 oli *quarterback* Matt Hasselbeck. Üks abitreener on Rocky Seto.

2010. aasta hooajal võitis Seahawks oma divisjoni. Veerandfinaalis kaotas ta Chicago Bearsile.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Seattle Seahawks** |

* Koduleht
**Lars Christenseni mäetipp** (norra keeles *Lars Christensen-toppen*) on kilpvulkaan Antarktikas asuval Peeter I saarel.
Geograafilised koordinaadid on 68°50′ S, 90°37′ W või 68°51' S, 90°35' W.

Selle tipp on saare kõrgeim mäetipp. Mäe kõrgus merepinnast on 1640 m või 1646 m või 1750 m või 1753 m. Lars Christenseni mäetipp on kõrguselt merepinnast Antarktika mäetippude seas 75. kohal. Ta on ultraprominentne mäetipp. 

Vulkaan on kaetud liustikuga.

Vulkaani tipus on 100 m laiune kraater. 

Vulkaani kuju osutab tema noorusele. Et vulkaani ülemine osa ei ole muutunud, siis võib osa sellest olla pärit Holotseenist või koguni ajaloolisest ajast (LeMasurier, Thomson 1990).

Vulkaani peetakse kustunuks.

Ta on saanud nime norra reederi Lars Christenseni järgi. Tema vaalapüügilaev Odd I seilas jaanuaris 1927 ümber Peeter I saare.

Vaata ka
--------

* Antarktika vulkaanide loend

Viited
------

1. 1 2  Lars Christensentoppen, Antarctica *Peakbagger.com*
2. 1 2 3 4 5  "Global Volcanism Program". Originaali arhiivikoopia seisuga 12. oktoober 2004. Vaadatud 25. märtsil 2009.
3. ↑  Петра I остров. Институт географии. Российская Академия Наук
4. ↑  Antarctica Range4 High Points *Peakbagger.com*
5. ↑  "The FIRST Peter One DXpedition, 1987". Originaali arhiivikoopia seisuga 28. september 2011. Vaadatud 25. märtsil 2009.

Kirjandus
---------

* W. E. LeMasurie, J. W. Thomson (toim). *Volcanoes of the Antarctic Plate and Southern Oceans*, American Geophysical Union: 1990, ISBN 0-87590-172-7

Välislingid
-----------

* Peeter I saar Norra Polaarinstituudi saidil (foto)
* Sissekanne saidil peakbagger.com
* Sissekanne saidil Global Volcanism Program, foto
* Foto 2005. aasta raadioamatööride ekspeditsiooni saidil

Artikli kirjutamisel on kasutatud norra-, saksa- ja ingliskeelse Vikipeedia artiklit seisuga 25.3.2009.
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib saarest; telesaate kohta vaata artiklit Tenerife (saade)* |

---

Tenerife kaart
**Tenerife** on Kanaari saarestiku suurim ja kõrgeim saar.

Saare pindala on 2058 km². Tenerife saar on Teide vulkaanikoonuse ülemine osa. Pico de Teide kõrgus on 3718 meetrit, mis on Hispaania kõrgeim tipp.

Saare kirdeosas asub Kanaari saarte suurim linn Santa Cruz de Tenerife. Sellest alates mööda rannikut päripäeva lugedes on Tenerife ülejäänud suured asulad Güímar, Granadilla de Abona, Costa del Silencio, Los Cristianos, Playa de las Américas, Icod de los Vinos, Realejo Alto, Puerto de la Cruz, Tejina ja San Cristóbal de la Laguna. Saare rannikut mööda kulgeb maantee, mis läbib peaaegu kõiki mainitud asulaid. 

Saare lõunaosas on kuiv kliima, mille põhjustab külm Kanaari hoovus. Põhjanõlvadel 500–2000 meetri kõrgusel on kliima niiskem, seal kasvab ka metsa.

Hispaania valitsejad Fernando II ja Isabella I andsid 1493 Alonso Fernndez de Lugole käsu Kanaarid vallutada. Järgmisel aastal vallutas Hispaania sõjavägi Kanaari saared ja liitis need Hispaania riigiga, kuhu nad kuuluvad tänapäevani. Vallutuse järel pärismaalased orjastati ning nad surid raskete elutingimuste ja kolonisaatorite toodud haiguste, eeskätt rõugete tõttu välja. Tenerife metsade pindala vähenes oluliselt: need raiuti maha ja asendati suhkrurooistandustega.

27. märtsil 1977 toimunud Tenerife lennuõnnetuses hukkus kokku 583 inimest.

Vaata ka
--------

* Tenerife Lõunalennujaam
* Tenerife Põhjalennujaam
* Teide rahvuspark

Viited
------

1. ↑  Suur maailma atlas, lk. 61

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Tenerife** |

  

* Tenerife vaatamisväärsused
* Tenerife ajaloo teemaline blogi
**Veriora raudteejaam** on raudteejaam Põlvamaal Räpina vallas Verioral.

Veriora jaam asub Tartu–Koidula või selle suveperioodi pikendusena käigus oleval Tartu–Piusa raudteeliinil. 

Pärast renoveerimist on Veriora jaamas üks madal ja pikk perroon.

Veriora läbib kummaski suunas 2 reisirongi päevas. Rong sõidab Tartust Veriorale 57 minutit. Jaamas võib toimuda ka kaupade rongidele ning neilt maha laadimine.

2017. aastal avati Tallinna Tehnikakõrgkoolis Baltimaade moodsaim raudteeautomaatika labor, kus asub näiteks ka õppemudel Veriora jaamast koos kõikide lõppelementidega. Tubases raudteejaamas on võimalik õppida ja simuleerida ülesõidu tõkkepuude, rööbasahelate, valgusfooride, pöörmete, rongide rattapaaride temperatuurikontrollsüsteemide ning liikluskorraldustarkvara erinevaid võimalikke rikkeid ja nende kõrvaldamist.

Ajalugu
-------

Jaam avati aastal 1931, seoses Tartu–Petseri raudteeliini rajamisega. Jaam jäi avamisel Veriora valda.

Veriora raudteejaam oli üks punkte, kust algas paljude selle piirkonna eestlaste teekond Siberisse.

Jaamahoone
----------

Avamise aasta suvel valmis tüüpkavandi järgi ehitatud jaamahoone (analoogne Paeküla, Rumba, Tuudi jm jaamahoonetega). Koos abihoonete ja veetorniga moodustas see kauni ansambli, mis hävis Teises maailmasõjas. Algsest vaksaliansamblist on säilinud erinevaid abiehitisi (näiteks puidust raudteetööliste elamu).

Uus, kergete modernismi sugemetega stalinistlikus stiilis jaamahoone valmis 1950. aastate lõpus. Ülimadala kelpkatusega hoone ehitati tüüpprojekti järgi sarnaselt Reola, Mustjõe, Piusa jmt jaamahoonetega.

Pildid
------

* ElamuElamu
* VeetornVeetorn
* JaamahooneJaamahoone
* Küüditatute mälestusmärkKüüditatute mälestusmärk
* Veriora vana jaamahoone enne II maailmasõda. Foto: Carl SarapVeriora vana jaamahoone enne II maailmasõda. Foto: Carl Sarap

Viited
------

1. ↑  Tallinna Tehnikakõrgkool avab raudtee koolituskeskuse; 24.04.2017
2. ↑  Veriora Vald
3. ↑  Mehis Helme: "Eesti Raudteejaamad" (Tänapäev 2003)
4. ↑  Leele Välja: Raudteearhidektuur, lk 131; Tallinn 2012

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Veriora raudteejaam** |

* Infot jaama kohta; fotod (*vene keeles*)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Eelnev peatus** |  **Raudteepeatus idasuunalistel reisirongiliinidel** | **Järgnev peatus** |
|  Ruusa |  **Veriora** | Ilumetsa  |
**Herbert Kuurme** (kuni 1937 **Herbert Kuurberg**; 13. juuli 1911 Haljava, Harjumaa – 16. aprill 2005) oli eesti vaimulik.

Elulugu
-------

Ta lõpetas 1930. aastal Tallinna poeglaste humanitaargümnaasiumi. Aastatel 1933–1937 õppis ta Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Ta oli Eesti Üliõpilaste Seltsi vilistlane. 

Prooviaastal oli ta Valga Peetri-Luke koguduses. Ordineeriti 26. detsembril 1938 õpetajaks.

Ta oli aastatel 1938–1939 Valga Peetri-Luke koguduse õpetaja Arnold Tammiku isiklik adjunkt ja 1939. aastal Helme Maarja koguduse õpetaja Johannes Uustali isiklik adjunkt. 13. oktoobril 1939 määrati ta Põltsamaa Niguliste koguduse õpetaja kohusetäitjaks. Põltsamaa Niguliste kogudust teenis ta aastatel 1939–1993. Ilmselt on 54 teenimisaastat vaimulikuna Eestis üks pikaajalisemaid. 
Lisaks hooldas ta aastatel 1969–1983 Pilistvere Andrease kogudust ja aastatel 1965–1979 Kursi Maarja-Eliisabeti kogudust. Lisaks oli ta aastatel 1978–1993 Viljandi praostkonna praost ja aastatel 1977–1993 konsistooriumi assessor.

Ta on maetud Põltsamaa kalmistule.

Tunnustus
---------

* 1995 Põltsamaa linna aukodanik
* 1997 Riigivapi II klassi teenetemärk

Isiklikku
---------

Tema abikaasa oli inglise keele õpetaja ja Põltsamaa kogudusetegelane Asta Kuurme, äi oli sõjaväelane ja metsandustegelane Voldemar Luik ning naisevend oli looduskaitsja Heino Luik. 

Tema lapsed on füüsikaõpetaja Mart Kuurme, Jaan Kuurme, muusik ja õpetaja Tõnis Kuurme ja Tiina Sarjas.

Mälestuse jäädvustamine
-----------------------

13. juulil 2006 asutati Põltsamaal Tartu Kultuurkapitali juurde Herbert Kuurme mälestusfond, kust makstakse stipendiume usuteaduse üliõpilastele.

Viited
------

1. ↑  "Toimetuse postist: Asta Kuurme mälestuseks. Anname asja Jumala kätte." Eesti Kirik, 27. veebruar 2008
2. ↑  "H. Kuurme mälestusfondi on annetatud üle 80 000 krooni" Vali Uudised, 9. august 2006.
3. ↑  "Herbert Kuurme fond asutatud" Eesti Kirik, 11. august 2006.

Välislingid
-----------

* Kirikuelu. Herbert Kuurme 100 Vikerraadio saade. Salvestatud 12. juunil 2011
* Mari Paenurm, Herbert Kuurme – fenomeni algpõhjused on Jumalas. Ajaleht Eesti Kirik, 15. juuni 2011
**Mauritiuse Instituut** (ladina keeles *Institutum Mauritanum*) on Tallinnas asuv eraõiguslik kultuuri- ja arendusasutus. 

Instituut asutati 1994. aastal - algul kultuuriseltsina nimega Academia Catholica, seejärel 1998. aastast kandis asutus nime Filosoofia ja Teoloogia Keskus, praegune nimi aastast 1999. 

Algne eesmärk oli teha teadustööd ja anda kraadiõpet peamiselt filosoofia, aga ka psühholoogia ja religiooniuuringute valdkonnas. Peale selle uurib ja tutvustab instituut 13. sajandil Tallinna Püha Katariina kloostris tegutsenud Eestimaa esimese õpetlase ja filosoofi Mauritiuse pärandit. 

Instituudi asutaja ja esimene president oli Mart Raukas.

Tänapäeval tegutseb instituut peamiselt loengute, koolituste ja vaimsete seminaride korraldamisega, nii oma liikmetele kui tellimusel kõigile soovijatele. 

Instituudi käsutuses olevates vana dominiiklaste klausuuri ruumides saab tutvuda nii püsiekspositsiooniga (keskaegsed raidkivid) kui ajutiste näitustega (peamiselt fotokunst), aga korraldada ka oma eraüritusi. 

Instituudiga koostöös tegutsevad Müürivahe 33 ruumides ka anglokatoliku kirik ja katoliiklik heategevusorganisatsioon Caritas.

Viited
------

1. Eesti entsüklopeedia 12. köide, 2003: 330.

Välislingid
-----------

* Mauritiuse Instituudi koduleht
**Linold Milles** (3. august 1921 Tallinn – 16. november 2002 New York) oli eesti skaudijuht, seltskonnategelane ja elektriinsener.

Ta lõpetas 1941. aastal Tallinna 2. Keskkooli. Pagulasena jätkas ta õpinguid Saksamaal Münsteri Ülikooli arstiteaduskonnas, mis katkesid emigreerumisel USA-sse, kus ta jätkas õpinguid New Yorgi Ülikoolis, kuid õpingud katkesid perekondlikel põhjustel ning ta alustas tööd insenerina. Ta oli korporatsioon Tehnola liige ja kuulus Eesti Korporatsioonide Liitu.

Milles tegeles aktiivselt noorte ja skautidega, alustas skautlusega 1931. aastal Eestis ning jätkas Saksamaal ja USA-s. Ta oli Viiking lipkonna üks asutaja ja grupi juht, USA Eesti Skautmaleva juht ning töötas Eesti Skautide Liidu Keskbüroos. 1981. aastal sai ta skautliku liikumise kõrgeima autasu, Silver Beaveri autasu.

Milles aitas korraldada Eesti kooli ja Long Islandi Eesti Kodu ning oli üks II Põhja-Ameerika Eesti Päevade korraldajatest 1960. aastal. Ta oli perioodil 11. juuni 1971 – 2. mai 1982 New Yorgi Eesti Haridusseltsi (NYEHS) esimees. Tema ametiajal sai NYEHS suurimaks eesti organisatsiooniks USAs, moodustati tuluõhtu korraldamise komitee (esimene tuluõhtu toimus 1973) ja 28. märtsil 1978 võeti New Yorgi Eesti Maja arhitektuurimälestisena kaitse alla.

Tunnustus
---------

* 2001 Valgetähe medal

Viited
------

1. 1 2 3  "Leonid Milles" (PDF).
2. ↑  "Vaba Eesti Sõna = Free Estonian Word : Estonian weekly 9 august 2001 — DIGAR Eesti artiklid". *dea.digar.ee*. Vaadatud 30. detsembril 2023.
3. ↑  "Eesti Vabariigi President 1992-2001 - Ametitegevus - Teenetemärgid - Valgetäht". *vp1992-2001.president.ee*. Vaadatud 30. detsembril 2023.
**Dietrich von der Balen**, teise nimega **Fleck** oli Liivi ordu liige, Rēzekne foogt.

Dietrichi vanemad olid Dietrich von der Balen-Fleck Fleckenhausist ja Margarete von Berge-Trips. Ta pärines Reinimaalt Glehnist Neussi lähedalt. Ta oli suhteliselt lähedane sugulane teise orduvenna Wilhelm von der Baleniga.

Ta oli aastatel 1526–1531 Tallinna linnusekomtuur (*Hauskomtur*) ja osales 1530. aastal Augsburgi riigipäeval, kus keiser Karl V andis Wolter von Plettenbergile riigivürsti tiitli. Balen oligi seal Plettenbergi peamiseks esindajaks, võttes riigiregaalid keisri käest vastu. Sealjuures täheldati tema veendunud katoliiklust ja ka seda, et ta oli vastu sekulariseeritud Preisimaa fiktiivsele läänistamisele Saksa meistrile Walter von Cronbergile, väites, et Plettenberg suudaks selle tunduvalt lihtsamalt tagasi vallutada. Seega kuulus ta Liivi ordus ilmselt selle vähemuse hulka, mis lootis Preisimaad veel ordule reaalselt tagasi võita. 1532. aastal sai temast Rēzekne foogt, sellest ametist lahkus ta aga juba 1535, tõenäoliselt pärast Plettenbergi surma. Võimalik, et selle põhjuseks olid ordusisesed vastuolud. Ehkki teda on peetud Kursi komtuuriks (aastail 1548–1552), oli selles ametis tõenäolisemalt tema sugulane Wilhelm von der Balen.

Viited
------

1. ↑  Sel ajal ametis olnud Kursi komtuuri eesnime pole teada, kuid 1534. aastal sai komtuuriks Wilhelm von der Balen: seda mainis Preisimaa hertsog Albrecht (Herzog Albrecht von Preussen und Livland (1534–1540), hg. v. Stefan Hartmann, Köln etc, 1999, nr 642). Dokumendi regesti koostaja on arvanud, et Wilhelmile pakuti tõlgi kohta (*tolckhafen*), kuid väga tõenäoliselt oli tegemist Kursi komtuuri ametikohaga (*Talckhofen*) (Juhan Kreem, Ordu sügis, Tallinn 2022, lk 284–286.

Kirjandus
---------

* *Ritterbrüder im livländischen Zweig des Deutschen Ordens*. Köln: Böhlau, 1993. Nr. 44 (lk 96–97).

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Philipp von dem Bottlenberg** | **Rēzekne foogt**1532–1535 | Järgnev**Rolf von Rhade**

 |
**Elias Magnus Fries** (15. august 1794 Femsjö (tänapäeval Hylte vallas) – 8. veebruar 1878 Uppsala) oli rootsi mükoloog ja botaanik.

Ta oli pastori poeg.

Fries õppis Lundi Ülikoolis. 1814. aastal lõpetas ta ülikooli doktorikraadiga ja määrati 1824. aastal botaanikaprofessoriks. Friesi peetakse üheks kaasaegse seente süstematiseerimise rajajaks koos Christiaan Hendrik Persooniga. Ta määras seeni eoste värvi ja hiljem sealhulgas ka mikroskoobi abil eoste kinnitusstruktuuri alusel.

Ta oli Uppsala ülikooli rektor, Rootsi Akadeemia liige (1847. aastast) ja Kuningliku Teaduste Akadeemia liige (1821. aastast).

Tema tähtsamad tööd olid kolmeköiteline "Systema mycologicum" (1821–1832), "Elenchus fungorum" (1828), kaheköiteline "Monographia hymenomycetum Sueciae" (1857 ja 1863) ja "Hymenomycetes Europaei" (1874).

Friesi kirjeldatud taksonitele lisatakse autorilühend **Fr.**.

Viited
------

1. ↑  Gulden, Gro; Eckblad, Finn-Egil (2007). "Elias Magnus Fries". In Henriksen, Petter. Store norske leksikon (in Norwegian). Oslo: Kunnskapsforlaget.
**Count Basie** (õieti **William James Basie**; 21. august 1904 Red Bank, New Jersey osariik – 26. aprill 1984 Hollywood, Florida osariik) oli USA džässpianist, -organist, -orkestrijuht ja -helilooja.

Elulugu
-------

William James Basie sündis 21. augustil 1904 Red Bankis New Jersey osariigis. 1928. aastast mängis ta ansamblis Oklahoma City Blue Devils ning aasta hiljem sai ta Bennie Moteni ansambli pianistiks. Ansamblis sai ta hüüdnime "Count Basie" (krahv Basie). 1934. aastal pani Count Basie kokku oma ansambli, kuid pidas paremaks minna ikkagi tagasi Moteni ansamblisse. 

Kui Bennie Moten 1935. aastal suri, lagunes ka ansambel. Siis moodustas Count Basie uue ansambli, kutsudes sinna ka palju Moteni ansambli endisi liikmeid. 1936. aastal kolis Count Basie koos ansambliga Kansas Cityst New Yorki. 

Count Basie suri 1984. aastal Florida osariigis Hollywoodis 79 aasta vanuselt.

Tema auks on nimetatud Count Basie teater tema sünnilinnas Red Bankis.

Count Basie orkestri koosseis
-----------------------------

* Earle Warren (altsaksofon)
* Preston Love (altsaksofon)
* Reunald Jones (trompet)
* Neal Hefti (trompet)
* Harry "Sweets" Edison (trompet)
* Lester Young (tenorsaksofon)
* Herschel Evans (tenorsaksofon)
* Jo Jones (trummid)
* Walter Page (kontrabass)
* Freddie Green (kitarr)
* Billie Holiday (laulja)
* Buck Clayton (trompet)
* Jimmy Rushing (laulja)
* Marshall Royal (altsaksofon)
* Eddie "Lockjaw" Davis (tenorsaksofon)
* Joe Williams (laulja)
* Thad Jones (trompet)
* Buddy DeFranco (klarnet)

Tuntuimad Count Basie albumid
-----------------------------

* "Count Basie Swings, Joe Williams Sings" (1956)
* "At Newport" (1957)
* "One O'Clock Jump" (1957)
* "It Might as Well Be Swing" (1964)
* "A Classy Pair" (1979)
* "A Perfect Match" (1979)
* "Digital III at Montreux" (1979)

Vaata ka
--------

* Sving
See artikkel See artikkel räägib Piibli mõistuloost.  Maali kohta vaata artiklit Kadunud poja tagasitulek (Rembrandti maal).  

---

Pompeo Batoni "The Return of the Prodigal Son" (1773)
Jacques Joseph Tissot "Kadunud poja tagasitulek" ("Le retour de l'enfant prodigue"), Brooklyn Museum
**"Kadunud poja tagasitulek"** ehk **tähendamissõna kadunud pojast** on mõistulugu Piiblis, Luuka evangeeliumi 15. peatüki salmides 11-32. Piiblis jutustab Jeesus Kristus seda kuulajatele, kelle seas on nii tema õpilasi kui ka varisere.

Lugu kõneleb isast, kel on kaks poega, noorem ja vanem. Noorem poeg küsib isalt oma pärandust ja isa annab selle talle. Poeg on aga raiskaja loomuga ning lööb oma varanduse läbi, olles lõpuks sunnitud naasma koju ja paluma, et isa võtaks ta oma majas sulaseks. Poja üllatuseks aga isa ei põlga teda ära, vaid tervitab tagasi pidulikult ja tänulikult. Kadedust tundes keeldub vanem poeg rõõmutsemises osalemast. Isa meenutab vanemale pojale, et ühel päeval pärib tema kõik ja nad peaksid ikkagi ühiselt tähistama noorema poja kojutulekut, kuna see oli kadunud ja on nüüd taasleitud.

Kadunud poja lugu on kolmas, viimane osa mõistulugude tsüklist lunastuse teemal, kus sellele eelnesid lugu kadunud lambast ja lugu kadunud mündist.

Katoliku kiriku ladina riituse traditsioonis loetakse seda kirjakohta paastuaja neljandal pühapäeval kolmeaastase tsükli kolmandal aastal.

Mõistulugu kadunud pojast on kujutanud mitmed Euroopa kunstnikud, teiste seas Rembrandt, Pompeo Batoni ja James Tissot.

Viited
------

1. ↑  BibleGateway. 2016. Luke 15:11–32 The Parable of the Lost Son - Jesus.
2. ↑  BibleGateway. 2016. Parable of the Forgiving Father (15:11-32) - The IVP New Testament Commentary Series
3. ↑  "Lent 4C". *TextWeek.com*. Vaadatud 12.09.2013.

Kirjandus
---------

* Wiggins, James, 2010. *What Did Jesus Teach? A Detailed Survey of His Parables* ISBN 978-1477699065
* David A. Holgate, *Prodigality, liberality and meanness in the parable of the prodigal son: a Greco-Roman perspective on Luke 15.11-32*, Continuum, 1999, ISBN 1-84127-025-3.
* Father Raniero Cantalamessa, Pontifical Household preacher, "Comments on Fourth Sunday of Lent Readings", Zenit News Agency, March 17, 2007.
* Rev. George Dimopoulos, "The Prodigal Son", *Orthodoxy and the world*, February 24, 2008.
* G. Campbell Morgan, *The Parable of the Father's Heart*.
* E. Di Rocco (a cura di), *Il romanzo della misericordia. La parabola del figliol prodigo nella letteratura* in *Studium*, 4 (2013), nº 109
* E. Di Rocco, *Leggere le Scritture con le Scritture: Ugo di Santo Caro e Nicola di Lira lettori di Luca (15, 11-32)*, in *Studium*, 4 (2013), nº 109.
* E. Di Rocco (a cura di), *Il romanzo della misericordia. La parabola di Luca nella letteratura moderna e contemporanea*. in *Studium*, 2 (2014), nº 110.
* E. Di Rocco, Heimkehr: wohin?, Auszug: wohin?: *la parabola esistenziale del figliol prodigo nella letteratura del Novecento*. in *Studium*, 2 (2014), nº 110.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Kadunud poja tagasitulek** |

* Brooks, David. "The Prodigal Sons", *The New York Times*, February 17, 2014
**Friedrich Wilhelm von Liphart** (1663–1735) oli Rootsi sõjaväelane ja ooberst, kes osales Põhjasõjas ning juhatas Cēsise maakaitseväepataljoni.

Elulugu
-------

Friedrich Wilhelm von Liphart sündis 1663. aasta 16. juulil Friedrich ja Magdalena von Lipharti perekonda.

1685. aastal määrati Liphart krahv Carl Gustaf Oxenstierna kaaskonda Viinis. Seal liitus ta Keiserliku armeega ning sai 1687. aastal lipnikuks. Järgmisel aastal sai ta leitnandiks ning 1690 Diaková külas asuva reduudi komandandiks. 1691. aastal liitus ta Anhalti rügemendiga ning sai seal kapteniks.

1696. aastal sai Liphart Cēsises maakohtu assessoriks ning kolm aastat hiljem sõjakomissariks.

1701. aasta 7. aprillil edutati Liphart ooberstleitnandiks ning määrati Cēsise maakaitseväepataljoni juhatajaks. Üksus osales 1702. aastal ka Alūksne kaitsmisel, mille järel see laiali saadeti. 1710. aastal määrati ta Stockholmis värbamiskomisjoni esimeheks ning kolm aastat hiljem Malmö kindluse komandandiks.

Friedrich Wilhelm von Liphart läks 1721. aastal ooberstina erru ning suri 1735. aasta 10. septembril.

Isiklik elu
-----------

Friedrich Wilhelm von Liphart oli oma elu ajal abielus kolm korda: esimene kord Elisabeth Örneklou, siis Sofia Anna Klingspori ja lõpuks Margaretha Helena Engelhardtiga. Teisest ja kolmandast abielust sündisid vastavalt Per Ewert Wilhelm ja Hans Isak von Liphart.

Tema vend oli Valmiera maakaitseväepataljoni juhtinud Franz Bernhard von Liphart.

Viited
------

1. 1 2 3  "Friedrich Wilhelm von Liphardt". Vaadatud 25.11.2023.
2. 1 2 3 4  "Karl XII:s officerare. Biografiska anteckningar". Vaadatud 25.11.2023.
3. 1 2  "Von Liphardt No. 2032". Vaadatud 25.11.2023.
4. ↑  "Swedish Colours from Enlisted and Militia Units in the Baltic Provinces 1700-1710" (PDF). Vaadatud 25.11.2023.
Mário Zagallo (1974)
**Mário Jorge Lobo Zagallo** (9. august 1931 Atalaia – 5. jaanuar 2024 Rio de Janeiro) oli Brasiilia jalgpallur (ründaja ja vasakpoolkaitsja) ja jalgpallitreener.

Ta sündis Alagoase osariigis. Rio de Janeirosse kolis ta perekonnaga, kui oli veel vaid kaheksakuune.

Jalgpallurikarjääri alustas Zagallo 1940. aastate lõpus Rio de Janeiro klubis America, kus mängis küll vaid noorte võistkondades. 1950. aastal liitus ta teise Rio de Janeiro klubiga, Flamengo, mille põhimeeskonnas mängis ta esmakordselt 1951. aastal. Flamengoga tuli Zagallo Rio de Janeiro osariigi meistriks aastatel 1953, 1954 ja 1955. Alates 1958. aastast mängis Zagallo Rio de Janeiro klubis Botafogo. Seal mängis ta samal ajal koos Brasiilia koondislase mitme teise olulise lüliga, kelleks olid Garrincha, Nílton Santos ja Didi. Rio de Janeiro osariigi meistriks tuli Zagallo Botafogoga aastatel 1961 ja 1962. Aastatel 1962 ja 1964 võideti Rio de Janeiro ja São Paulo osariigi klubide vaheline turniir Torneio Rio–São Paulo.

Brasiilia jalgpallikoondises mängis Zagallo aastatel 1958–1964 kokku 33 korda ja lõi viis väravat.

Ta on sakslase Franz Beckenbaueri ja Didier Deschampsi kõrval üks kahest, kes on võitnud meeste jalgpalli maailmameistrivõistlused nii mängija kui ka peatreenerina. Maailmameistriks tuli Zagallo neli korda, 1958. ja 1962. aastal mängijana, 1970. aastal peatreenerina ning 1994. aastal abitreenerina.

Viited
------

1. ↑  "Único tetracampeão mundial de futebol e ex-técnico da seleção: relembre a carreira de Zagallo". *G1* (Brasiilia portugali). Grupo Globo. 6. jaanuar 2024. Vaadatud 8. jaanuaril 2024.
Ruutkapitaali näide: nn Vergilius Augusteus, Georgica I, 62–65. Vat. lat. 3226. Itaalia, 4. sajand (Illustratsioon raamatust "Lateinische Paläographie", Berliin, 1910.)
Vergilius Augusteus, Georgica 121. 
Sankt Gallen, Stiftsbibliothek, Cod. Sang. 1394
**Ruutkapitaal**, ladina keeles *capitalis quadrata*, ka *capitalis elegans*, oli Rooma majuskelkiri, mis vähesel määral esineb hilisantiiksetes ja varakeskaegsetes käsikirjades. Tekstid kirjutati laisulega pärgamendile. Ruutkapitaal oli Rooma kirjadest formaalseim ja selle vorm põhines otseselt *capitalis monumentalis* '​el.

Kirjeldus
---------

Ruutkapitaali iseloomustavad lai ja avar üldpilt, selged ning äratuntavad tähekujud. Suletõmbed on teravad ja sirged, kõverjooned nõtked. Jämedad ja peened suletõmbed on selgesti eristavad, sulenurga muutusega on antud rõhutused ja seriifid. Vertikaal- ja horisontaaljoonte vahel on selged täisnurgad. Tekstid on kirjutatud *scriptio continua* printsiibil, ilma sõnavahedeta, väikese sõnavahet märkiva punktiga ligikaudu tähtede keskosa kõrgusel.

Tähekujude hulgas puudub U. Ladina keeles on U ja V sama tähe kaks eri versiooni ja ruutkapitaal kasutab üksnes V-vormi. Suurem osa tähti on sama lai kui kõrge. O on täiesti ringikujuline ja selle lai vorm annab tervele tekstimassile oma rütmi.

Kasutamine
----------

Erinevalt arvukate raidkirjadena säilinud rooma kapitaalist on ruutkapitaalis kirjutatud käsikirju antiikajast säilinud ainult kaks. Mõlemad on Vergiliuse tekstid 4. ja 5. sajandist. Üks on fragmentidena säilinud tekst, mis asub Sankt Galleni raamatukogus (Cod. Sang. 1394). Teisest tekstist, hüüdnimega Vergilius Augusteus, asub osa Vatikani raamatukogus (Vat. lat. 3226) ja osa Berliinis (Staatsbibliothek zu Berlin, Lat. fol. 416).

Säilinud tekstide vähesus on andnud alust oletusele, et ruutkapitaal polnud tegelikult antiikmaailmas laialt kasutatud tavaline raamatukiri. On arvatud, et hilisantiiksed luksuskäsikirjad Vergiliuse tekstidega olid kirjutatud sulega raidkirjade tähti imiteerides ja see oli mõeldud Vergiliuse kõrge staatuse märkimiseks antiikautorite hulgas.

Nii rooma kapitaal kui ka ruutkapitaal tähistasid nii hilisantiikajal kui ka varakeskajal käsikirjade loojate jaoks arvatavasti Rooma kuldaja kultuuri. Kaudselt annab sellest tunnistust ka tänapäeva ladina kiri ja selle stiilid. Karolingide perioodil jõudsid ruutkapitaalid käsikirjadesse klassikalisele pärandile viitavate ehis- ja tiitelkirjadena ning püsisid selles funktsioonis kasutuses 10. sajandini.

Viited
------

1. ↑  V. Toots. Tänapäeva kiri. Tallinn, 1957. lk 16
2. ↑  Square Capitals. – Paleography. 2012
3. ↑  Latin Scripts - Classical Antiquity. - Latin Paleography. HMML School
4. ↑  Latin Scripts - Classical Antiquity. - Latin Paleography. HMML School
5. ↑  Latin Scripts - Classical Antiquity. - Latin Paleography. HMML School
6. ↑  V. Toots. Tänapäeva kiri. Tallinn, 1957. lk 16

Välislingid
-----------

* Latin Scripts - Classical Antiquity. - Latin Paleography. HMML School
* Square Capitals. – Paleography. 2012
**Tellimisperioodi meetod** (ingl.k. *fixed order interval method*) on varude juhtimise meetod, mille puhul vaadatakse laoartikli varu tase regulaarselt, kindlaksmääratud ajavahemike tagant üle ja sõltuvalt selle varu määrast esitatakse muutuva suurusega tellimus varude täiendamiseks varasemalt kindlaksmääratud maksimumtasemele. Tooteartikli varu määra kontrollitakse kindla ajavahemiku (tellimusvahe) järel ja täiendustellimuse kogus saadakse, lahutades maksimumvaru määrast varu positsiooni tellimuse tegemise hetkel. Tellimisperioodi meetodi puhul on muutumatu kahe järjestikuse tellimuse esitamise vaheline periood (tellimusvahe), kuid muudetakse tellitavat kogust. Vahepeal suurenenud nõudluse korral tellitavat kogust suurendatakse ja vähenenud nõudluse korral vähendatakse. 

Meetodi kasutamisel võrreldakse olemasolevat laovaru prognoositud nõudlusega määratud  intervalli jooksul ning arvutatakse tellitav kogus. Tellimused tarnijale esitatakse regulaarselt, kindlaksmääratud ajavahemiku lõpul. Tellimuse koostamisel vaadatakse üle tarnija kõigi tootenimetuste varu positsioonid ja arvutatakse iga tooteartikli tellitav kogus.Väheneb tellimiskulu, kuna tarnijale esitatakse üks mitme tellimusreaga tellimus. 

1. 1 2  *Hanke- ja ostujuhtimine*. Seilecs. 2023. ISBN 9789916985205.
František Běhounek (pildil keskel) Prahas pärast polaarekspeditsioonilt naasmist (1928)
**František Běhounek** (28. oktoober 1898 Praha – 1. jaanuar 1973 Karlovy Vary) oli tšehhi radioloog, tuumafüüsik, polaaruurija ja akadeemik. 

Tema peamised uurimisvaldkonnad olid tuumafüüsika, radioloogia ja dosimeetria. Běhounek kirjutas ka teadusraamatuid, nagu "Tragöödia Põhja-Jäämerel" (eesti keeles ilmunud 1969. aastal, originaalis 1955. aastal pealkirjaga "Trosečníci polárního moře").

Haridus- ja töökäik
-------------------

Běhounek õppis Praha ja Pariisi ülikoolides. Pariisis õppis ta Marie Curie laboratooriumis, kelle abiga asutas ka radioloogia instituudi, ja oli väga huvitatud radioloogiast. Prahasse tagasi tuli 1922. aastal. Peaaegu aasta aega oli ta ametis teadustöödega Jáchymovi uraanikaevandustes, tegeles ka elektriteemade ja atmosfääriradioaktiivsusega ning tundis huvi kosmilise kiirguse vastu. 1956. aastal sai teadusdoktoriks (*dr. rer. nat.*).

 Dirižaabel Norge
1926. aastal osales Běhounek Roald Amundseni ekspeditsioonis põhjapoolusele dirižaablil Norge. 1928. aastal lõi kaasa juba uues ekspeditsioonis põhjapoolusele, seekord õhulaeval Italia. Toimus avarii ja Nõukogude jäälõhkuja Krassin (laeva kapten Karl Jõgi) päästis Běhouneki koos teiste meeskonnaliikmetega, kes katastroofi üle elasid. 

Aastatel 1933–1954 töötas Běhounek Praha Ülikoolis. 1954. aastast oli ta Tšehhi tehnikumi professor, 1951. aastast onkoloogiainstituudi ning 1956. aastast tuumafüüsika instituudi juhataja. Alates 50. eluaastast tegi koostööd UNESCO-ga.

Tunnustus
---------

* 1953 – valiti Tšehhoslovakkia Teaduste Akadeemia korrespondentliikmeks
* 1960 – valiti Tšehhoslovakkia Teaduste Akadeemia akadeemikuks

Välislingid
-----------

* František Běhounek. velikani.cz
**Mouhamadou Habibou Diallo** (sündinud 18. juunil 1995 Thièsis) on Senegali jalgpallur, kes mängib ründajana Saudi Araabia kõrgliigaklubis Al Shabab ja Senegali jalgpallikoondises.

Ta alustas klubikarjääri Prantsusmaa klubis FC Metz, debüteerides hooajal 2015–16 Prantsusmaa esiliigas. Sel hooajal lõi Diallo liigas üheksa väravat. Järgmisel hooajal mängis ta Metziga Prantsusmaa kõrgliigas, kus ta lõi vaid ühe värava. Aastatel 2017–2018 mängis ta laenul Prantsusmaa esiliiga klubis Brest. Hooajal 2018–19 lõi Diallo Metzis mängis Prantsusmaa esiliigas 26 väravat, millega oli liigas paremuselt teine väravakütt. Samal hooajal võitis ta Metziga Prantsusmaa esiliiga ning Diallo valiti liiga sümboolsesse koosseisu. Hooajal 2019–20 lõi Diallo Prantsusmaa kõrgliigas 12 väravat.

2020. aasta oktoobris sõlmis Diallo viieaastase lepingu Prantsusmaa kõrgliigaklubiga Strasbourg.

2023. aasta augustis siirdus ta 20 miljoni euro eest Al-Shababi.

Senegali jalgpallikoondises debüteeris Diallo 17. novembril 2018 Aafrika rahvaste karikavõistluste valikmängus Ekvatoriaal-Guinea vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 13. novembril 2019 mängus Kongo vastu. 2022. aastal tuli ta Senegali koondisega Aafrika meistriks.
"Oidipuse" esmatrüki tiitelleht (1679).
**"Music for a While"** on inglise barokkhelilooja Henry Purcelli laul sooloaldile, teine osa Purcelli neljaosalisest tsüklist (Z 583) John Drydeni ja Nathaniel Lee heroilise värssdraama "Oidipus" tekstile (osa pikemast muusikalisest vahepalast III vaatuse I pildis).

"Oidipus" jõudis lavale 1678. aastal ja trükki 1679. Henry Purcell, kes tegi Drydeniga koostööd teistegi teoste juures, millest tuntuim on semiooper "Kuningas Arthur", kirjutas oma muusika uuslavastuse tarbeks 1692. aastal. Teos jõudis trükki Purcelli postuumses kaheköitelises teostekogus "Orpheus Britannicus" (1698-1702).

Muusika
-------

Sooloalti saadab *basso ostinato*'ga instrumentaalosa. Täiendavaid harmooniaid lisas barokkmuusikas *basso continuo*.

### Arranžeeringud

Teosest on tehtud mitmeid seadeid, sealhulgas sooloklahvpillile ning viiulile ja klahvpillile.

"Music for a While" andis nime Christina Pluhari Purcelli-arranžeeringute plaadile, mis ilmus 2014. aastal.

Tekst
-----

"Music for a while  

Shall all your cares beguile.  

Wond'ring how your pains were eas'd  

And disdaining to be pleas'd  

Till Alecto free the dead  

From their eternal bands,  

Till the snakes drop from her head,  

And the whip from out her hands."

Plaadistused
------------

Tänapäeva muusikakultuuris seostub "Music for a While" tugevalt esimese tänapäevase kontratenori Alfred Delleriga, kes tõenäoliselt esimesena plaadistas selle 1940. aastatel.

Kultuuris
---------

"Music for a While" andis nime Šveitsi helilooja Michael Jarrelli Purcellist inspireeritud orkestripalale, mille plaadistas 1995. aastal ansambel Klangforum dirigent Mark Fosteri juhatusel.

Sama nime kannab Frédéric Malle'i ja Carlos Benaïmi parfüüm.

Viited
------

1. ↑  1727. aasta Londoni väljaandes lk 50-51
2. ↑  The Ashgate Research Companion to Henry Purcell
3. ↑  North, Nigel (1987). *Continuo playing on the lute, archlute, and theorbo*. Indiana University Press. Lk 264. ISBN 0253314151.
4. ↑  Kemp, L. "Music for a while: Improvisations on Henry Purcell". *Gramophone*. Vaadatud 10.12.2017.
5. ↑  Wigmore. "Icon: Alfred Deller". *Gramophone*. Vaadatud 9.12.2017.
6. ↑  EMFAQ
7. ↑  "Music for a While", michaeljarrell.com (vaadatud 8. aprillil 2018)
8. ↑  Sunhee Grinnell Fragrance Composer Frédéric Malle Creates New Scent: Music For A While Vanity Fair, 1. veebruar 2018 (vaadatud 8. aprillil 2018)

Välislingid
-----------

* "Music for a While" noodid, International Music Score Library Project (IMSLP)
* Music for a while from Oedipus. BBC. Lõik Alfred Delleri esitusest, klavessiinil saadab Walter Bergmann
* Scott Horton Dryden/Purcell–"Music for a While" Browsings. Harper's Magazine's blog, March 8, 2009
**Veskimöldre** on Nõmme Pääsküla asumi, Laagri aleviku keskuse ja Harku raba ja metsa vahelisel alal paiknev uus elurajoon pindalaga üle 1,5 km2 ja elanike arvuga umbes 3 000. Veskimöldre on Eesti suurim elamurajooniarendus.

Ajalugu
-------

Veski-Möldre (nimetatud ka Möldreks) talu maadele on rajatud Veskimöldre elurajoon. 80-hektarise Veskimöldre I etappi hakati arendama 1995. aastal. Selle käigus valmisid 200 eramut ja 12 korterelamut. Esimesed kortermajad kerkisid Möldre teele 2000. aastal, viimased 2005. aastal arhitekt Kalle Rõõmuse projektide järgi.

Veskimöldre II etapi arendamist alustati 2015. aastal, mille raames lisandub elamurajooni 250 uut kodu 70 hektari suurusele alale. Täpsemalt 159 eramut ja 91 ridaelamuboksi.

Administratiivne kuuluvus
-------------------------

Peale väikese osa, mis asub Tallinna Nõmme linnaosa Pääsküla asumi alal, paikneb Veskimöldre suuremas osas Harju maakonna Saue vallas.

Probleemid
----------

Sellise ebamäärase administratiivse kuuluvuse tõttu on jäänud korralikult lahendamata Veskimöldre ja Tallinna linna vahelisi ühendusteesid ja linnatransporti puudutavad küsimused, mistõttu on oluliselt kasvanud liikluskoormus Nõmmel ja eriti Pääsküla asumi tänavatel. See on viinud Pääsküla elanike protestideni Veskimöldrest lähtuva ligi 1 000 autoni päevas ulatuva transiitliikluse vastu, millest osa läbib Pääskülas selleks kohandamata kõnniteedeta kõrvaltänavaid ja transiitliiklusega juba üle kolme aastakümne üle koormatud Kadaka puiesteed ja Pärnu maanteed ning Nõmme keskust.

Vaadake ka neid
---------------

Möldre Tee Selts

Viited
------

1. ↑
2. ↑  Veskimöldre : Arendusest
**Aan** on perekonnanimi.

Indoneesias oli perekonnanime Aan kandjaid 2014. aastal üle 2400 isiku. Saudi Araabias oli sellenimelisi isikuid üle 800 ja Egiptuses üle 700.

Statistika Eestis
-----------------

2023. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Aan 142 inimesel: 70 mehel ja 72 naisel. Perekonnanimede levikult oli Aan meeste puhul 1353. kohal ja naiste puhul 1456. kohal. Kõige levinum oli perekonnanimi Aan vanuserühmas 85+, kus neid on 10 000 elaniku kohta 1,59. Nimi oli kõige sagedasem Järva maakonnas, kus sellist nime kandis maakonna 10 000 elaniku kohta 3,71 inimest.

19. sajandi algul pandi pärisorjusest vabastamise käigus talupoegadele Läänemaal Martna kihelkonnas; Võrumaal Urvaste ja Vastseliina kihelkonnas; Viljandimaal Paistu kihelkonnas; Tartumaal Äksi ja Rannu kihelkonnas; Harjumaal Kose kihelkonnas; Virumaal Kadrina kihelkonnas; Järvamaal Koeru ja Peetri kihelkonnas 11 korral nimeks Ahn ja Hahn (normaliseeritult Aan).

Nimede eestistamisel võeti perekonnanimi Aan 1937. ja 1940. aastal kolmel korral kasutusele isikute poolt, kes kandsid varem nime Hahn.

1939. aastal vahetas üks isik oma perekonnanime Aan nime Oruste vastu.

Nime kandjaid
-------------

* Anne Aan, eesti bioloog (1969–)
* Anton Aan, esti õpetaja, advokaat ja Eesti riigiametnik (1865–1923)
* Georg Aan, eesti laulja (1918–...)
* Jaan Aan, eesti õpetaja ja raamatukoguhoidja (1891–1976)
* Helle Aan, eesti ajakirjanik (1955–)
* Toomas Aan, eesti pedagoog ja treener (1962–)

Viited
------

1. ↑  Aan Surnames. vaadatud 15. jaanuar 2024.
2. ↑  Statistikaamet: Nimede statistika. vaadatud 15. jaanuar 2023.
3. ↑  Onomastika andmebaas. Nimede panemine: Aan. vaadatud 15. jaanuar 2024.
4. ↑  Onomastika andmebaas. Nimede eestistamine: (uus nimekuju): Aan.
5. ↑  Onomastika andmebaas. Nimede eestistamine: (vana nimekuju): Aan.

Välislingid
-----------

* Aan statistikaameti andmebaasis