recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Väino Juhan Riismandel** (8. september 1920 Rakvere – 10. aprill 2017 University Park, Maryland, USA) oli eesti õigusteadlane.

Elulugu
-------

Väino Juhan Riismandel on maksuinspektori poeg ja John Norman Riismandeli isa.

Ta lõpetas 1938. aastal Tallinna Reaalkooli *cum laude* ja 1942. aastal Tartu Ülikooli õigusteaduskonna. Aastail 1942–1943 õppis ta Jena Friedrich Schilleri Ülikoolis Saksamaal, aastail 1951–1952 USA-s Evanstonis Northwesterni Ülikoolis Illinoises ja aastail 1954–1958 Washingtonis George Washingtoni Ülikoolis.

Õigusteaduse magistrikraadi sai Väino Riismandel 1943. aastal Tartu Ülikoolis, kui kaitses väitekirja "Kehtiv käibemaksuõigus". Doktoriväitekirja "Die Kommunalfinanzen in Estland 1918–44 unter besonderer Berücksichtigung des Steuerwesens" kaitses ta 1945. aastal Jena Fr. Schilleri Ülikoolis.

väitekiri , M.C.L (1956, George Washingtoni Ülikool), LL.M. (1958, George Washingtoni Ülikool), väitekiri "State Taxation of Federal Property in the Hands of Government Contractors". 

1943–1944 Tartu Ülikooli finantsõiguse vanemassistent. Asus 1944 Saksamaale. Aastast 1949 elab USA-s. Oli 1952–1958 USA Kongressi Raamatukogus Euroopa õiguse osakonna välismaise õiguse spetsialist, 1958–1973 USA laevastikuasutuse Office of General Counsel protsessiadvokaat, juriskonsult, protsessi- ja vaidenõuete osakonna juhataja, juriidilise osakonna abijuhataja; 1973–1994 USA Kaitseministeeriumi erihalduskohtus halduskohtunik.

Väino Riismandel oli aastail 1932–1938 Noorte Kotkaste Tallinna maleva Lõuna malevkonna "Side" rühma noorkotkas ning lõpuks ka rühmapealik. Tegevuse eest noorkotka ja pealikuna anti talle 5. veebruaril 2013 Noorte Kotkaste Tallinna maleva teeneterist.

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkond: eesti finants- ja maksundusõigus, Eesti ja Nõukogude õigus, USA hanke-, töövõtte- ja müügilepingutest tulenevad küsimused seoses vaiete ja kohtuprotsessidega, võrdlev õigusteadus. Eesti õigusteadusliku biobibliograafia koostajaid.

Tunnustus
---------

* 2004 – Valgetähe IV klassi teenetemärk
* 2013 – Noorte Kotkaste Tallinna maleva teeneterist

Teoseid
-------

* Soviet Law in Occupied Estonia. // Balt. Rew. 5 (1955)
* Sovetization of Estonian Agriculture. // Federal Bar News 2 (1955) 11
* Legal Sourses and Bibliography of the Baltic States (kaasautor). NY, 1963.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide
2. ↑

Kirjandus
---------

* Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944. I–III. Trt, 1994, III, 341
* Eesti teadlased väljaspool kodumaad: biograafiline teatmik = Estonian scholars and scientists abroad: biographical directory. Stockholm, 1984, 103.
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
Igor Starõgin 2008. aastal
**Igor Vladimirovitš Starõgin** (vene Игорь Владимирович Старыгин; 13. juuni 1946 Moskva – 8. november 2009 Moskva) oli Nõukogude Liidu ja Venemaa teatri- ja filminäitleja, eelkõige tuntud Aramise rolli järgi Mosfilmi Musketäride filmides.

Igor Starõgin sündis Moskas. Tema isa oli lendur ja vanaisa NKVD töötaja. Noorena tahtis ta saada luurajaks, kuid pärast kooli lõpetamist läks koos klassikaaslastega Teartriinstituuti katsetele, ning ka endale üllatuseks sai sinna sisse.

Igor Starõgin lõpetas Riikliku Teatriinstituudi (GITIS) 1968. aastal. Pärast seda töötas ta 1983. aastani Moskvas Noore Vaataja Teatris (*vene keeles* ТЮЗ), samal ajal ka Mossoveti-nimelises teatris, aastail 1983–1996 Mark Rozovski teatris "Nikitski väravate juures" ja Gorki-nimelises Moskva Akadeemilises Kunstiteatris 1996–2000 
.

20. septembril 2009 sai ta insuldi ning ta viidi haiglasse. Igor Starõgin suri haiglas 8. novembril 2009, olles 63-aastane. Ta maeti 12. novembril Moskva Trojekurovo kalmistule.

Filme
-----

* "Elame esmaspäevani" (1968)
* "Tema kõrgeaususe adjutant" (1969)
* "Punane ja must" (1976)
* "D’Artagnan ja kolm musketäri" (1979)
* "Riigipiir"
* "Musketärid 20 aastat hiljem" (1992)
* "Kuninganna Anna saladus ehk Musketärid 30 aastat hiljem" (1993)
* "Musketäride tagasitulek" (2009)

Tunnustus
---------

* 1992 – Venemaa Föderatsiooni teeneline kunstnik

Isiklikku
---------

Igor Starõgin oli neli korda abielus. GITIS-es õppides abiellus ta oma kursuseõega. Abielu lahutati aasta pärast. Seejärel oli ta 12 aastat abielus näitlejanna Mika Ardovaga. Sellest abielust sündis tütar Anastasija. Hiljem abiellus ta veel kahel korral, kuid need abielud jäid lühikeseks.

Viited
------

1. ↑  Biograafia rusactors.ru kodulehelt vene keeles
**Reiu jõgi** (saksa *der Reidenhofsche Bach*) on Pärnu jõe alamjooksu vasakpoolne lisajõgi. Reiu jõe pikkus on 73 km ja valgla pindala 917 km².

Reiu jõgi paikneb Pärnu madalikul ning on neerukujulise vesikonnaga. Algab Soka järvest Lätis ja suubub Pärnu jõkke vasakult kaldalt 9,1 km kaugusel suudmest.

Jõel on palju lisajõgesid, mis enamikus suubuvad paremalt kaldalt: Veelikse oja (11 km), Jurga oja (8 km), Külge oja (18 km), Kalita oja (11 km), Humalaste jõgi (14 km), Sigaste oja (11 km), Surju oja (17 km), Lähkma jõgi (40 km), Vaskjõgi (26 km) ja Ura jõgi (50 km).

Reiu jões leidub jõeforelli, haugi, särge, säinast, roosärge, lutsu, ogalikku, ahvenat, kiiska jt.

* Reiu jõgi, vaade Viisireiu vesiveskilt ülesvooluReiu jõgi, vaade Viisireiu vesiveskilt ülesvoolu
* Skuuter Reiu jõelSkuuter Reiu jõel
* Reiu jõgi, taamal kunagine raudteesild endisel Pärnu–Mõisaküla raudteelõigulReiu jõgi, taamal kunagine raudteesild endisel Pärnu–Mõisaküla raudteelõigul

Vaata ka
--------

* Sindi-Lodja asulakohad
* Reiu mõis

Viited
------

1. ↑  Jakob Benjamin Fischer: Versuch einer Naturgeschichte von Livland, 1791

Välislingid
-----------

* Reiu jõgi keskkonnaportaalis Muuda Vikiandmetes
Sophia Palaiologina näo rekonstruktsioon (1994)
**Zoe Palaiologina** (kreeka keeles Ζωή Παλαιολογίνα), kes hiljem vahetas oma nime **Sophia Palaiologinaks** (vene keeles Софья Фоминична Палеолог) oli bütsantsi printsess ja keiserliku Palaiologoste perekonna liige. Abielu kaudu oli ta Moskoovia suurvürstiriigi suurvürstinna ehk suurvürst Ivan III teine naine. Oma vanima poja suurvürst Vassili III kaudu oli ta Venemaa esimese tsaari Ivan Julma vanaema. Ta sündis umbes aastatel 1455–1457 ning suri 7. aprillil 1503. 

Abielu sõlmimise läbirääkimised kestsid kolm aastat. Paavst Sixtus IV esindaja Antonio Bonombra saatis teda neli ja pool kuud kestnud teekonnal Roomast Lübecki kaudu Moskvasse, sel reisil külastasid nad 1472. aasta septembris-oktoobris väidetavalt ka Tallinna ja Tartut. Moskvasse saabumise päeval 12. novembril 1472 toimus õigeusklikus Taevaminemise katedraalis tema ja Ivan III laulatus. Paavst Paulus II välja pakutud abielu eesmärk oli katoliikliku mõjuvälja laiendamine Venemaale ning õigeusu kiriku ja katoliku kiriku liitmine, nii nagu sätestas Ferrara-Firenze kirikukogu. Rooma õukonna plaanid nurjusid, sest nagu ilmnes, jäi Sophia Palaiologina siiski Venemaal truuks oma eelkäijate usutunnistusele.

Vaata ka
--------

* Palaiologosed

Viited
------

1. ↑   David Vseviov (06.05.2001). "Müstiline Venemaa. Bütsants 15. sajandil". *Vikerraadio*. Vaadatud 20.11.2023.
Sütiste Metsa Seltsi logoSütiste Metsa Seltsi logo
**Sütiste Metsa Selts** (lühend **SMS**) keskendub peamiselt Nõmme-Mustamäe maastikukaitseala algupärase loodusliku koosluse kaitsmisele. Piirkonnale on märgatav surve nii kinnisvaraarendajate, spordiklubide kui ka riikliku sektori poolt, mis kahjustab eelkõige antud kaitseala ainulaadset, eriti liigirikast kooslust ja miljööd. Kuid siinsed metsad on läbi aegade ka ümbruskonna elanikele tervistava liikumise harrastamiseks ja puhkehetke pidamiseks häid võimalusi pakkunud. 

Lisaks osaleb Selts ka teistes Tallinna linnalooduse ja elukeskkonnaga seonduvate arengute suunamisel, kus ristuvad peamiselt üksikute isikute või väikeste gruppide ärihuvid kohalike asukate huvidega. 

**MTÜ Sütiste Metsa Selts** asutati ametlikult 23.05.2022 ümbruskonna elanike poolt Kaire Jakobsoni eestvedamisel, kui Männi pargis peeti asutamiskoosolek. Seltsi tegevus ja moodustumine algas juba varem tol kevadel. 

Peamiseks ajendiks oli sama aasta märtsis avalikkuse eest varjatult nn terviseradade II etapiga seonduvate raadamistööde ja ehitustegevuse peatamine maastikukaitsealal, mis ka kohaliku elanikkonna kaasabil õnnestus. SA Eesti Terviserajad projekti järgi kavandati Sütiste metsa ja Hüppetornide metsa ereda valgustusega asfalteeritud ja killustiku kattega kergliiklusteid.  Alustuseks jõuti Keskkonnaameti ja Tallinna Linna heakskiidul juba 787 ilusat puud maha võtta.

Viited
------

1. ↑  Nõmme-Mustamäe maastikukaitseala terviseradade 2. ehitusetapi põhiprojekti seletuskiri Vaadatud 07.11.2023

Välislingid
-----------

* Sütiste Metsa Selts Facebooki leht
* Kohalike võit! Tallinn peatab Nõmme-Mustamäe terviseradade rajamise   Delfi Roheportaal, 12.05.2022
* Pealinlased pöördusid kodumetsa kaitsmiseks Tallinna vastu kohtusse   Delfi Roheportaal, 19.07.2022
* Sütiste ehitustööd lõppesid projekti tühistamisega   Postimees, 09.08.2022
* Mets võideldi asfaldivabaks! "Kaks prouat lausa nutsid, et nende kodumetsa maha võetakse"   Õhtuleht, 10.08.2022
* Sütiste Metsa Seltsi esitatud eelnõu jõuab linnavalitsuse ette   Postimees, 19.09.2022
* Looduskaitsjad loodavad Sütiste metsa tallunud arendust peatada   Postimees, 01.11.2022
* Sütiste Metsa Selts korraldab ise Nõmme-Mustamäe maastikukaitseala jätkukoosoleku   Harju Elu, 14.02.2023
Rekursiooni näited
**Rekursiivsed funktsioonid** – ehk funktsioon, mis iseennast välja kutsub. Tihti on selliselt kirjutatud lahendused selgemad ja lühemad kui tsüklitega kirjutatud lahendused. Kõige kasulikumad on rekursiivsed lahendused ülesannetes, mis tegelevad puukujuliste (st. hargnevate) andmestruktuuridega.

Programmeerimises nimetatakse rekursiooniks tavaliselt situatsiooni, kus funktsiooni definitsioonis on kasutatud parasjagu defineeritavat funktsiooni. Kõige lihtsam rekursiivne funktsioon Pythoni keeles oleks järgnev:

```
**def** f():
    f()
```

Kui sellist funktsiooni Pythonis välja kutsuda, siis vastavalt definitsioonile tuleb kutsuda seesama funktsioon uuesti välja, see omakorda põhjustab jälle selle funktsiooni väljakutsumise. Pythoni puhul lõpeb taoline ahel veateatega, mis ütleb, et alustatud, aga mitte lõpule jõudnud väljakutsete limiit sai täis. (Mõne teise keele puhul võib see protsess lõputult käima jääda.

**Baas ja samm**

Selleks, et rekursioon mingil hetkel lõppeks, peab rekursiivses funktsioonis toimuma hargnemine sõltuvalt funktsiooni argumentidest. Vähemalt üks haru peab olema ilma rekursiivse väljakutseta – seda nimetatakse rekursiooni **baasiks**. Seda haru, mis kutsub funktsiooni rekursiivselt välja, nimetatakse rekursiooni **sammuks**.

Rekursiooni samm lahendab tavaliselt ülesande vähendatud koopia e mingi alamülesande (kasutades selleks sedasama funktsiooni) ning koostab saadud tulemuse põhjal terve ülesande lahenduse. Aga kui alamülesanne on piisavalt väike, siis käsitletakse seda *baasjuhuna* ja vastus antakse ilma rekursiivse väljakutseta.

**Näide: Faktoriaal**

Faktoriaali definitsiooni järgi on *0!=1.* Iga teise naturaalarvu puhul on *n!* võrdne arvude *1 kuni n* korrutisega. Nt

* *4! = 1 × 2 × 3 × 4*
* *5! = 1 × 2 × 3 × 4 × 5*

Nagu näha, on *5!* arvutus väga sarnane *4!* arvutusele – selleks, et arvutada *5!* võiksime me arvutada *4!* ja korrutada saadud tulemuse 5-ga. Seda asjaolu arvestades on kirjutatud järgnev *rekursiivne* faktoriaali funktsioon:

```
**def** fact(n):
    **if** n == 0:
        **return** 1
    **else**: 
```

```
**return** fact(n-1) * n 
```

  

**Ajalugu**

Täieõiguslik rekursioon sai kujundusvõimaluseks, mida esmalt toetasid trükis Dijkstra (1960) ja McCarthy (1960) ning mida rakendati programmides LISP, ALGOL, PL/I ja Logo (Martin, 1985, Lavallade, 1985), koos märkimisväärsete eranditena Fortran ja COBOL. Seejärel kasutati programmidele tähenduse omistamiseks formaalset loogikat, osa semantikat tugines rekursioonile, nagu süsteemide ümberkirjutamine, kuid teised mitte, nagu hulgateooria või λ-arvutus (kus rekursiooni simuleeritakse fikseeritud punkti kombinaatoritega).

Kuigi Dijkstra (1974) (1975) arvamus varieerus, osutus rekursioon võimsaks vahendiks algoritmide väljendamiseks (Dijkstra, 1999) (Reingold, 2012), eriti rekursiivsetes andmestruktuurides, nagu loendid, pinud ja puud.

  

  

1. ↑  1
2. ↑  2


1. ↑
2. ↑  "A Survey on Teaching and Learning
Recursive Programming"  Christian Rinderknecht(2014)
Reztsova koos lapselapsega 2009. aastal
**Anfissa Anatoljevna Reztsova** (vene keeles: Анфиса Анатольевна Резцова, sündinud Romanova, Романова; 16. detsember 1964 – 19. oktoober 2023) oli Nõukogude Liidu ja Venemaa laskesuusataja ja murdmaasuusataja aastatel 1985 kuni 2000.

Reztsova võitis taliolümpiamängudelt kokku viis medalit, sealhulgas kolm kulda (1988: murdmaasuusatamises 4 × 5 km teatesõidus, 1992: laskesuusatamine 7,5 km, 1994: 4 × 7,5 km teatesõidus), ühe hõbeda (1988: murdmaa 20). km) ja üks pronks (1992: laskesuusatamine 3 × 7,5 km teatesõidus). Ta on silmapaistev selle poolest, et on ainuke inimene, kes võitis olümpiakulla nii murdmaasuusatamises kui ka laskesuusatamises. Ta on üks väheseid sportlasi, kes on võitnud kulla kolmel järjestikusel olümpial kolme erineva lipu all, millest esimene oli Nõukogude Liit 1988. aastal, teine – ühendmeeskond (SRÜ) 1992. aastal ja kolmas Venemaa Föderatsioon 1994. aastal.

Reztsova saavutas edu ka FIS-i põhjasuusatamise maailmameistrivõistlustel, pälvides kolm kulda (4 × 5 km teatesõidus: 1985, 1987, 1999) ja kaks hõbedat (1987: 5 km, 20 km). Samuti võitis ta oma karjääri jooksul ühe murdmaasuusatamise MK etapi-i ja seitse laskesuusatamise MK etappi-i. Laskesuusatamises võitis ta kahel korral üldkarika (1991–92 ja 1992–93)

2020. aastal Venemaa spordiveebisaidile antud intervjuus tunnistas ta, et kasutas oma karjääri lõpus illegaalseid sooritusvõimet parandavaid ravimeid. 

2022. aasta Venemaa sissetungi ajal Ukrainasse soovisid Norra laskesuusatajad Venemaa sportlaste välistamist rahvusvahelistelt võistlustelt. See pani Reztsova väitma, et Venemaa sportlased oleksid alati norralastest paremad. Ühtlasi väitis ta, et norralased tahtsid lihtsalt konkurentidest vabaneda, ja võrdles norralasi "vastikute prussakatega".

Välislingid
-----------

* Anfissa Reztsova FIS\_-i veebilehel
* Anfissa Reztsova First-Skisport.com veebilehel
* Anfissa Reztsova Sports-Reference.com veebilehel
* Anfissa Reztsova Olympedia.org veebilehel
* Anfissa Reztsova Infosport.ru veebilehel (vene k.)
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib lauljast; samanimelise arsti kohta vaata artiklit Ivo Kuusk (arst).* |

---

**Ivo Pedekas** (aastani 1962 **Ivo Jekimov**; 8. august 1937 – 13. november 2023) oli eesti ooperilaulja (tenor), lavastaja ja muusikapedagoog. 

Ta oli pärit Tartumaalt Kongutast. 

1962. aastal lõpetas Ivo pede Tartu Muusikakooli klassikalise laulu erialal.  Seal oli tema peamiseks erialaõpetajaks Rudolf Jõks.

1967. aastal lõpetas ta Tallinna Riikliku Konservatooriumi, kus tema erialaõpetaja oli algul Aleksander Arder, hiljem Viktor Gurjev. Jätkas õpinguid Moskvas Gnessinite-nimelises Muusikaakadeemias.

1962. aastal oli Kuusk akadeemilise meeskoori solist. Aastatel 1963 (novembris)–1967 ja 1978–2006 töötas ta solistina Estonia teatris. Pärast konservatooriumi lõpetamist töötas Vanemuises.

Ivo Kuuse säravasse rollinimistusse kuulub üle 60 osatäitmise, sealhulgas Tamino (Mozarti «Võluflööt»), Pinkerton (Puccini «Madama Butterfly»), Lenski (Tšaikovski «Jevgeni Onegin»), Alfredo (Verdi «Traviata»), Faust (Gounod’ «Faust»), Cavaradossi (Puccini «Tosca»), Don José (Bizet’ «Carmen»), Edgardo (Donizetti «Lucia di Lammermoor»), Nemorino (Donizetti «Armujook»), Tom Rakewell (Stravinski «Elupõletaja tähelend»), Vaudemont (Tšaikovski «Jolanthe»), Erik (Wagneri «Lendav Hollandlane»), Jonas Kempe (Tubina «Reigi õpetaja»), Rodolfo (Puccini «Boheem»), Don Carlo (Verdi «Don Carlo»), Othello (Verdi «Othello»). 

Kuusk on töötanud muusikapedagoogina Heino Elleri nimelises Tartu Muusikakoolis ja Eesti Muusikaakadeemias. Tema õpilaste hulka kuuluvad Ain Anger, Lauri Vasar, Sirje Puura ja Väino Puura, Riina Airenne, Uku Joller, Vello Jürna, Aare Saal, Aile Asszonyi, Iris Oja, Olari Viikholm jpt. 

Kuusk on proovinud kätt ka lavastajana, tuues välja Cimarosa „Salaabielu" (1976), Tšaikovski „Jolanthe" (1978) ja Verdi „Rigoletto" (1991) Vanemuises ning Mozarti „Così fan tutte" (1980) ja Pergolesi „Teenijanna-käskijanna" (1981) Estonias.

Tunnustus
---------

* 1973 Eesti NSV teeneline kunstnik
* 1981 Georg Otsa nimeline auhind
* 1983 Eesti NSV rahvakunstnik
* 1992 Eesti Teatriliidu muusikaauhind
* 1998 Eesti Teatriliidu muusikaauhind
* 2000 Harjumaa teatripreemia
* 2005 Valgetähe IV klassi teenetemärk

Viited
------

1. 1 2 3  *Eesti Entsüklopeedia 14*, lk. 202–203. Tallinn 2000. ISBN 9985-70-064-3
2. ↑  Kaljola Kirt. Tartu rajoon. Siin- ja sealpool maanteed. Tallinn: Eesti Raamat, 1988, lk 229
3. ↑  Heino Elleri nimeline Tartu Muusikakool. Klassikalise laulu eriala.
4. ↑  "Tartu Muusikakooli lõpetajad 1962". Originaali arhiivikoopia seisuga 13. märts 2018. Vaadatud 13. septembril 2016.
5. 1 2 3 4 5 6  "Rahvakunstnikud: 50 | Ivo Kuusk". *ERR*. 8. august 1987. Vaadatud 13. novembril 2023.
6. ↑  Estonia legendid. Paula Padrik, Ivo Kuusk
7. ↑  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 4633
**Funktsionaalne lugemisoskus** on loetu mõistmine ehk inimene mõistab seda, mida ta loeb, ja on võimeline seda ka teistele selgitama. 

Olenevalt inimese vanusest sõltub ka see kui hästi on ta võimeline teksti lugemisele keskenduma. Näiteks noorem laps võib olla võimeline tekstist aru saama ainult kui ta seostab seda elus varem kogetud elamusega, aga samas vanemad inimesed on omandanud väga suurel kogusel haridust, mis aitab neil teksti mõista. Stuart, Masterson ja Dixon selgitavad lugemistoimingut kui avatud juurdepääsu loomist kirjasõna mõistmiseks. Sealjuures väites, et isegi hea lugemisoskusega inimesed peavad teatud tekste enda jaoks keeruliseks. Wilkinson arvab, et teksti mõistmine sõltub kolmest peamisest tegurist: indiviidi kognitiivsetest võimetest, tajutava teksti sisust ning teksti liigist (kirjalik või suuline tekst). Teksti mõistmist peab ta psühholoogiliseks protsessiks, mis koosneb kolmest osast: kõne tajust, tekstimõistmisstrateegiatest ning töömälu mahust. Mõistmisstrateegiad aitavad luua tähenduse kognitiivsest tajumisest, töömälu maht omakorda vastutab saadava info talletamise ja taastamise eest.

Eesti riikliku õppekava (2018) kohaselt peab I kooliastme õpilane enne selle astme lõpetamist suutma tekstidest leida ja mõista seal sisalduvat teavet (sealhulgas andmeid, termineid, tegelasi, tegevusi, sündmusi ning nende aega ja kohta) ning seda suuliselt ja kirjalikult esitada.

Funktsionaalset lugemisoskust on üldiselt igal pool vaja, alustades koolis tehtavatest tekstülesannetest ja lõpetades lepingute lugemisega. Iga kord kui peab lugema teksti on see seotud funktsionaalse lugemisoskusega, sest tekstist aru saamiseks on inimesel seda vaja. Ilma selleta on inimese elu kohati raskendatud, sest puudub võime eristada kedagi, kes petab sellest, kes ei peta, sest ei saada aru mida tekst sisaldab. Kui on tegu juriidilise tekstiga, mis ongi väga raskendatud kujul, siis vajab inimene kõrgel tasemel funktsionaalset lugemisoskust.

Vaata ka
--------

* Kriitilise lugemise oskus

Viited
------

1. ↑  Liisi Hein (2017). "I klassi õpilaste lugemisoskus I õppeveerandil". Vaadatud 04.04.2019.
2. ↑  "Põhikooli riiklik õppekava". *Riigi Teataja*. 17.01.2011. Vaadatud 04.04.2019.
3. ↑  Kevin Paju, 2019
**Uue-Kasti mõis** (saksa keeles *Neu-Kasty*) oli Vana-Kasti mõisa kõrvalmõis Märjamaa kihelkonnas Läänemaal.

Mõis asutati 18. sajandi algul Vana-Kasti mõisast eraldatud alast.

1866. aastal asutas krahv Eduard Karl Jakob Sievers (1820–1900) kolm eraldi Sieversite fideikomissi: Liivimaa kubermangu 1. Läti aladel asuvad Volmari kreisis Matīši kihelkonna Vilzēni mõis, Aloja kihelkonna Stakenberģi mõis koos Puršēni mõisaga. 2. Harjumaa Raasiku, Kambi ja Paenurme koos Topi metsaga. 3. Läänemaa Märjamaa kihelkonna Vana- ja Uue-Kasti koos Uue-Märjamaa maakohaga.

Viited
------

1. ↑   (vaadatud 25.01.2016)
2. ↑  Uue-Kasti mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris (vaadatud 25.01.2016)
3. ↑  Uue-Kasti mõis (Märjamaa khk), Kinnistute register Eesti Rahvusarhiivis

Välislingid
-----------

* Uue-Kasti mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris


Märjamaa kihelkond

**Kirik**: Märjamaa  

**Mõisad**: Haimre mõis | Kasti mõis | Kauri mõis | Kuuda mõis | Kõrvetaguse mõis | Lümandu mõis | Mõisamaa mõis | Mõraste mõis | Männiku mõis | Nõmmpere mõis | Orgita mõis | Paeküla mõis | Pargi mõis | Päädeva mõis | Sõtke mõis | Uue-Kasti mõis | Uue-Märjamaa mõis | Uuesalu mõis | Vaimõisa mõis | Valgu mõis | Vana-Märjamaa mõis
**Meelis Pakri** (sündinud 12. veebruaril 1966 Pihkvas) on eesti ja Ameerika Ühendriikide koreograaf, pedagoog ja endine balletitantsija.

Pakri on õppinud aastatel 1976–1983 Tallinna Koreograafiakoolis. 1986. aastal lõpetas ta Vaganova-nimelise Leningradi Koreograafiakooli. Aastatel 1986–1991 oli Pakri Estonia balletisolist ja töötas ühtlasi Tallinna Koreograafiakoolis õpetajana.

Aastatel 1991–2001 tantsis Pakri Ameerika Ühendriikides Denveris Colorado Balletis solistina, oli 2001–2006 samas trupi pearepetiitor. Pakri on töötanud aastatel 2006–2013 Londoni Kuninglikus Balletikoolis ülemastme õpetajana ja 2013–2014 USA-s Houstoni Balletis ballettmeistrina.

Alates 2014. aastast töötab Pakri Florida osariigis Boca Ratonis Harid Conservatory balletiteaduskonnas.

Külalisesinejana on ta tantsinud New Yorgis Martha Grahami Nüüdistantsu Keskuse tantsutrupis, ka on ta olnud Estonia balleti külalispedagoog-repetiitor.

Pakri on lavale seadnud mitu balletti, sealhulgas "Uinuva kaunitari".

Viited
------

1. 1 2 3 4  Pakri, Meelis. etbl.teatriliit.ee
2. ↑  Meelis Pakri. mastersofballet.org

Välislingid
-----------

* Eesti balleti kadunud poeg käis kodus külas. kultuur.postimees.ee, 1. september 2009
Anthony Modeste 2021. aastal 1. FC Kölni särgis
**Anthony Mbu Agogo Modeste** (sündinud 14. aprillil 1988 Cannes'is) on Prantsusmaa jalgpallur, kes mängib ründajana Saksamaa kõrgliigaklubis Dortmundi Borussia.

Prantsusmaa kõrgliigas debüteeris ta hooajal 2007/08 Nice'i meeskonnas. Hooajal 2009/10 mängis ta laenul Prantsusmaa esiliigaklubis Angers. 20 väravaga oli Modeste Olivier Giroudi järel liigas paremuselt teine väravakütt ning ta valiti liigahooaja sümboolsesse koosseisu.

2010. aasta augustis sõlmis ta nelja-aastase lepingu Prantsusmaa kõrgliigaklubiga Bordeaux' Girondins. Hooajal 2010/11 lõi Modeste Prantsusmaa kõrgliigas 10 väravat. 2012. aasta jaanuaris läks ta hooaja lõpuni laenule Inglismaa kõrgliigaklubisse Blackburn Rovers, kuid seal ta üheksa mänguga ühtegi väravat ei löönud. Hooajal 2012/13 oli ta laenul Prantsusmaa kõrgliigaklubis Bastia ning lõi 15 väravat.

2013. aasta juulis sõlmis ta kolmeaastase lepingu Saksamaa kõrgliigaklubiga Hoffenheim. Hooajal 2013/14 lõi Modeste Saksamaa kõrgliigas 12 väravat.

Aastatel 2015–2017 mängis ta Saksamaa kõrgliigas kaks hooaega 1. FC Kölni särgis. Esimesel hooajal lõi ta 15 väravat. Hooajal 2016/17 lõi ta Saksamaa kõrgliigas 25 väravat ega ligi pooled Kölni väravatest sel hooajal Saksamaa kõrgliigas ja aitas Kölni UEFA Euroopa Liiga alagrupiturniirile. Saksamaa kõrgliigas oli Modeste sel hooajal Pierre-Emerick Aubameyangi ja Robert Lewandowski järel paremuselt kolmas väravalööja.

Aastatel 2017–2018 mängis ta Hiina kõrgliigaklubis Tianjin Quanjian.

2018. aasta augustis naasis ta 1. FC Kölni. Hooaja 2020/21 teises pooles oli ta Kölnist laenul Prantsusmaa kõrgliigaklubis Saint-Étienne. Hooajal 2021/22 tegi Modeste Saksamaa kõrgliigas oma paremuselt teise hooaja, kui lõi 20 väravat.

2022. aasta augustis sõlmis ta üheaastase lepingu Dortmundi Borussiaga.

Aastatel 2008–2010 mängis Modeste Prantsusmaa kuni 21-aastaste koondises.

Tema isa Guy Modeste oli samuti jalgpallur. Ta oli pärit Martinique'i saarelt.

Viited
------

1. ↑  "Anthony Modeste unterschreibt bis 2023". *www.bvb.de* (saksa). 8. august 2022. Vaadatud 9. augustil 2022.
**Salutaguse mõis** (saksa keeles *Sallentack*) oli rüütlimõis Hageri kihelkonnas Harjumaal, tänapäeva Rapla maakonnas Kohila vallas Salutaguse külas. Mõis eraldati Angerja mõisast 1700. aastal.

Arhitektuur
-----------

Historitsistlikus stiilis piklik ühekorruseline peahoone valmis 19. sajandi teisel poolel. Ehitise fassaadi kaunistasid astmikviiludega kesk- ja külgrisaliidid. Hoone põletati 1905. aasta revolutsiooni käigus, ent ehitati veidi muudetud kujul taas üles (astmikviilud tehti siledaks; mõisaesine terrass ehitati ümber). Korterelamuna kasutust leidnud mõisahoone põles uuesti 1980ndatel, misjärel jäi varemeisse.

Mõisaansambel
-------------

Mõnesaja meetri pikkune sihitee viis Kohila–Tuhala maanteelt otse mõisasüdamesse, osutades künkale ehitatud peahoone keskteljele. Kõrvalhooned paiknesid peahoonest põhja pool, nii peahoone esise auringi servas kui ka sissesõidutee-allee äärsetel aladel. Mõisasüdant ümbritseb mõisapark.

Omanikud
--------

1879. aastani kuulus mõis Meyendorffidele. 1879. aastast oli ta Ungern-Sternbergide ja Rammide valduses. Mõisa viimane võõrandamiseelne omanik oli Fridolf von Ramm. Edaspidi on üks mõisasüdame nimetamist väärt omanikke olnud Busch, kes rajas 1930. aastal Salutaguse mõisa endisse viinavabrikusse pärmitehase. Venemaa riigiametnik **Konrad Axel von Gernet** on sündinud Salutaguse mõisas.

Mõis tänapäeval
---------------

Pärast 1980. aastatel toimunud põlengut mõisa peahoonet ei taastatud, ohtlikud varemed lammutati 23. veebruaril 2012. Samuti on hävinud ka paljud kõrvalhooned, mõni hoone on aga kohandatud Salutaguse pärmivabriku tootmishooneks. Veidi muudetud kujul eksisteerib tänaseni peahoone läheduses mõisa valitsejamaja (puithoone), pargis on seni alles aiapaviljon, mis on tihti külaürituste toimumispaik.

Välislingid
-----------

* Salutaguse mõis Eesti mõisaportaalis
* Salutaguse mõis Rapla maakond Kohila vald Salutaguse küla "Mõisate ülevaated (1976-1978)" (Muinsuskaitseameti digitaalarhiiv)

Hageri kirik
Hageri kihelkond

**Kirik**: Hageri  

**Mõisad**: Adila mõis | Angerja mõis | Hageri kirikumõis | Haiba mõis | Kelba mõis | Kirdalu mõis | Kernu mõis | Kohatu mõis | Kohila mõis | Kurtna mõis | Lohu mõis | Lümandu mõis | Mäeküla mõis | Maidla mõis | Ohulepa mõis | Pahkla mõis | Rabivere mõis | Ruila mõis | Salutaguse mõis | Sutlema mõis | Tohisoo mõis | Uuemõisa mõis
**AEGEE-Tartu** on Tartus tegutsev AEGEE liikmesorganisatsioon, mille asutasid 7. septembril 1994 Tartu Ülikooli õigusteaduskonna üliõpilased.

AEGEE-Tartu tegevuse peamised eesmärgid on eri teaduskondadest, ülikoolidest ja ühiskonnagruppidest Tartus õppivatele üliõpilastele eneseteostuse võimaluse pakkumine ning üliõpilastele Tartu kui üliõpilas-­ ja kultuurilinna tutvustamine. Nende eesmärkide saavutamiseks korraldab ja osaleb AEGEE-Tartu koolitusprogrammides ja ­projektides; korraldab infovahetust ja konverentse eri riikide üliõpilaste vahel; koostab ja levitab oma tegevust puudutavaid materjale.

AEGEE-Tartu on Eesti Noorteühenduste Liidu täisliige.

Vaata ka
--------

* AEGEE-Tallinn

Viited
------

1. ↑  "AEGEE". CV-Online. Originaali arhiivikoopia seisuga 14.02.2018. Vaadatud 14.02.2018.
2. 1 2  "AEGEE-Tartu Põhikiri". AEGEE-Tartu. 01.01.2016. Vaadatud 14.02.2018.
3. ↑  "EESTI NOORTEÜHENDUSTE LIIT. Liikmed". EESTI NOORTEÜHENDUSTE LIIT. Vaadatud 14.02.2018.

Välislingid
-----------

* AEGEE-Tartu koduleht
Ilona Faustova (keskel) 2017. aasta oktoobris koos sünteetilise bioloogia üliõpilaste võistlusrühmaga
**Ilona Faustova** (sündinud 29. märtsil 1982) on Eesti molekulaarbioloog ja modell.

Doktoritöö "L-tüüpi püruvaadi kinaasi kooperatiivse regulatsiooni mehhanismid" kaitses ta 2013. aastal Tartu ülikooli loodus- ja tehnoloogiateaduskonnas. Tema põhilised uurimissuunad on biokeemia, kitsamalt proteiinid ja ensümoloogia. Sünteetilise bioloogiaga seoses on ta viinud üliõpilaste uurimisrühmi ka rahvusvahelisele võistlusele International Genetically Engineered Machine (iGEM).

Ta on Tartu ülikooli molekulaarbioloogia kaasprofessor.

Tunnustus
---------

* 2020 Tartu Ülikooli aumärk

Viited
------

1. ↑  Karu, Karin (17. mai 2014). "Doktor Ilona Faustova: vahel on iluoperatsioon ainus lahendus". *Buduaar*. Vaadatud 17.02.2021.
2. 1 2  "Ilona Faustova ETIS". *Eesti Teadusinfosüsteem*. Vaadatud 17.02.2021.
3. ↑  Siil, Virgo (16. november 2017). "Tudengid valmistavad suhkrutest plasti - see ongi sünteetiline bioloogia". *ERR Novaator*. Vaadatud 17.02.2021.
4. ↑  "Selgunud on Tartu Ülikooli uute teenetemärkide kavalerid". *Tartu Ülikool*. 5. november 2020. Vaadatud 17.02.2021.
5. ↑  "Tartu Ülikooli aumärgi kavalerid". *Tartu Ülikool*. Vaadatud 9.12.2022.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Ilona Faustova** |

* Ilona Faustova Eesti Teadusinfosüsteemis
**26. Euroopa meistrivõistlused lühiraja ujumises** toimuvad 5.–10. detsembril 2023 Rumeenias Bukaresti eeslinnas Otopenis.

Eestlaste osalemine
-------------------

Eestit esindavad Rumeenias Daniel Zaitsev, Ralf Tribuntsov, Maria Romanjuk, Kregor Zirk, Eneli Jefimova, Alex Ahtiainen, Aleksa Gold ja Mariangela Boitšuk.

Tulemused
---------

### Mehed

#### 50 m vabalt

#### 100 m vabalt

#### 200 m vabalt

#### 400 m vabalt

#### 1500 m vabalt

#### 50 m selili

#### 100 m selili

#### 200 m selili

#### 50 m rinnuli

#### 100 m rinnuli

#### 200 m rinnuli

#### 50 m liblikat

#### 100 m liblikat

#### 200 m liblikat

#### 100 m kompleksi

#### 200 m kompleksi

#### 400 m kompleksi

#### 4x50 m vabalt

#### 4x50 m kompleksi

### Naised

#### 50 m vabalt

#### 100 m vabalt

#### 200 m vabalt

#### 400 m vabalt

#### 1500 m vabalt

#### 50 m selili

#### 100 m selili

#### 200 m selili

#### 50 m rinnuli

#### 100 m rinnuli

#### 200 m rinnuli

#### 50 m liblikat

#### 100 m liblikat

#### 200 m liblikat

#### 100 m kompleksi

#### 200 m kompleksi

#### 400 m kompleksi

#### 4x50 m vabalt

#### 4x50 m kompleksi
Urmas Peiker 2004. aastal Foto: Jaan Künnap
**Urmas Peiker** (sündinud 22. augustil 1976) on eesti alpinist, kes on tõusnud kahe seitsmetuhandelise mäe tippu.

Haridus ja töökäik
------------------

Ta on 2001. aastal lõpetanud Tartu Ülikooli õigusteaduskonna õigusteaduse erialal, täiendanud end Ameerika Ühendriikides ning töötanud mitu aastat Suurbritannias. 2008. aastal naasis ta Eestisse, kus tegeleb nõustamisprojektidega.

Ta on kümmekonna ettevõtte juhatuse liige.

Kõrgalpinism
------------

2001. aastal osales ta JKA Pamiiri-ekspeditsioonis ning tõusis selle käigus koos Hannes Ojaga Lenini mäetippu (7134 m).

8. augustil 2008 tõusis ta Tian Shani mäestikus Han-Tengri (7010 m) tippu.

2009. aastal osales ta mägimatkal Türgis, mille käigus tähistati 180 aasta möödumist Ararati (5165 m) mäe vallutamisest J. F. Parroti poolt tõusuga selle mäe tippu.

### Kõrgtõusud

* 2001 – Lenini mäetipp (7134 m)
* 2008 – Han-Tengri (7010 m)

Viited
------

1. ↑  Lõpetanute tähestikuline nimekiri. lepo.it.da.ut.ee
2. ↑  Funderbeam - Urmas Peiker. youtube.com
3. ↑  Juhatuse liige firmades. inforegister.ee
4. 1 2 3  Ülevaade Eesti alpinismi ajaloost. jkalpiklubi.ee

Välislingid
-----------

* Urmas Peiker. sportfoto.com
* Funderbeam - Urmas Peiker. youtube.com, 17. jaanuar 2016
**Hron** (saksa keeles *Gran*, ungari keeles *Garam*) on jõgi Slovakkias, Doonau vasakpoolne lisajõgi.

Hron saab alguse Slovaki Maagimäestikust Slovaki paradiisi rahvuspargist 1946 m kõrguse mäe Kráľova hoľa jalamilt 935 m kõrguselt merepinnast. Ta suubub Doonausse Štúrovo juures 100 m kõrgusel merepinnast, nii et tema lang on 835 m. Jõe pikkus on 298 km ja valgla on 5453 km², mis moodustab 11% Slovakkia pindalast.

Ülemjooksul voolab Hron läände. Temast põhja poole jääb Madal-Tatra, mille kõrgeim tipp on 2024 m kõrgune Chopok, ja tema vastas Hronist lõunas asub 1458 m kõrgune Pol'ana. Hron läbib Brezno ja Banská Bystrica ja pöördub seal lõunasse, sest edasiminekut takistab Suur-Fatra, aga Zvolenis suundub taas läände. Žiaris nad Hronom pöördub jõgi edelasse ja Žarnovicas lõunasse. Niimoodi teeb ta veerandkaare ümber 1009 m kõrguse Sitno mäe. Ta jõuab pärast Levice läbimist Štúrovo juures Doonausse.

Hroni vooluhulk on suudmes keskmiselt 53,7 m³/s. Suurim mõõdetud vooluhulk on 1050 m³/s ja vähim mõõdetud vooluhulk on 7,6 m³/s.

Hroni mainis juba 170. aastal Rooma keiser Marcus Aurelius teoses "Iseendale", mille ta osaliselt kirjutas Hroni ääres sõjakäigul viibides. Ta nimetas jõge Granuseks. Hroni mainiti keskajal esimest korda 1075 nimega Gron.

Alates 17. sajandist kuni 1930. aastateni kasutati jõge palkide parvetamiseks.

Viited
------

1. 1 2  Suur maailma atlas, lk. 97

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Hron** |
**Ulvi mõis** (saksa keeles *Oehrten, Oerten*) oli rüütlimõis Viru-Nigula kihelkonnas Virumaal.

Ajalugu
-------

Mõisat mainiti esimest korda 1498. 1551 sai mõisa omanikuks Heinrich Wulff. Wulffide perekonna järgi sai mõis ka nime. 

Ulvi mõisa peahoone, 2009
1627. aastal läks Ulvi mõis Reinhold Thuwele (Taube) tütre Elisabet Wrangelli, Elistvere mõisa omaniku Hermann Wrangelli lese valdusse. 1641. aastal oli omanik tema tütre Elisabeth Magdalena von Wrangelli mees Jürgen von Uexkülli.

1695. aasta pärandijagamislepinguga sai Ulvi mõisa omanikuks Jürgen von Uexkülli pojapoeg Jacob Johann von Uexküll-Meyendorff. 1723. aastal müüdi mõis Otto Wilhelm Harpele, kes müüs selle 1739. aastal parun Hans Reinhold von Meyendorffile. 1762. aastal sai Ulvi mõisa omanikuks Johann Wilhelm von Bielsky. 1764. aastal ostis mõisa Alexander Clapier de Colongue, kelle perekonna valduses oli mõis kuni 1809. aastani.

Ulvi mõisa peahoone, 2012
Mõisa viimane omanik enne 1919. aasta mõisate võõrandamist oli Alexander Rudolf Otto Heinrich von Winkler.

Mõisa peahoones asus 1940. aastast Rägavere vallavalitsus, enne seda asus Rägavere vallamaja Kantkülas.

Tänapäev
--------

Peale Rägavere valla liitumist Vinni vallaga asuvad Ulvi mõisahoones klubi, raamatukogu ja noortetuba.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Ulvi mõis** |

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6  Ulvi mõis - 1327 Eesti Ajalooarhiivi fondiloendis (vaadatud 19.11.2015)
2. ↑  Ulvi mõis (Viru-Nigula khk), Kinnistute register
3. ↑  Mõisamaadele kerkib uusi talusid. Virumaa Teataja (1925-1940), nr. 79, 12 juuli 1940

Välislingid
-----------

* Ulvi mõis - 1327 Eesti Ajalooarhiivi fondiloendis
* Ulvi mõis (Viru-Nigula khk), Kinnistute register

Viru-Nigula kirik
Viru-Nigula kihelkond

**Kirik**: Viru-Nigula  

**Mõisad**: Aarla mõis | Andja mõis | Aseri mõis | Haansalu mõis | Hurtja mõis | Kabala mõis | Kalvi mõis | Koogu mõis | Kunda mõis | Lontova mõis | Maasika mõis | Malla mõis | Nugeri mõis | Ojaküla mõis | Oru mõis | Pada mõis | Pärna mõis | Päsula mõis | Rannamõisa mõis | Raudna mõis | Rihula mõis | Salumä mõis | Samma mõis | Satsu mõis | Sonda mõis | Tüükri mõis | Ulvi mõis | Unukse mõis | Uue-Varudi mõis | Vana-Varudi mõis | Varudi mõis | Vasta mõis | Viru-Nigula kirikumõis
**Georg Pärnpuu** (7. mai 1909 Haapsalu – 6. veebruar 1985 Stockholm) oli eesti lauatennisist, sporditegelane ja -ajakirjanik.

Ta lõpetas 1926. aastal Tallinna Reaalkooli. Spordiga hakkas ta tegelema aastal 1925. aastal, mängis lauatennist Ülemaalise Eesti Noorsoo Ühenduse Tallinna osakonna spordiklubis, võitis Eesti lahtistel lauatennisemeistrivõistlustel 1928 meespaarismängus kulla ja 1937 hõbeda.

Pärnpuu oli Tallinna Spordipressi Klubi, Haapsalu Spordiseltsi Läänela ja poksiklubi Gong asutajaliige ning spordiajalehe Telegramm toimetaja. Ta kuulus Tenniseliidu pingpongisektsiooni, Jalgpalliliidu ja Raskejõustikuliidu juhatusse. Ta oli kommentaator 1932. aasta Los Angelese olümpiamängudel ja toimetas 1936. aastal Tallinna Spordipressi Klubi Olümpialehte. Ta tegutses ka spordiorganisaatori ja -kohtuniku ning kinooperaatorina.

Alates 1926. aastast töötas ta Päevalehe, hiljem Postimehe, Tallinna Teataja ja Rahvalehe toimetuses. Ta oli 1930. aastate teisest poolest kuni 1944. aastani peamine subtiitrite autor Eesti kinodes näidatud filmidele. 1944. aastal põgenes ta Rootsi, 1947. aastal lahkus Prantsusmaale.

Aastatel 1953–1959 oli ta Stockholms-Tidningen Eestlastele ja 1959–1985 Eesti Päevalehe toimetaja.

Viited
------

1. 1 2  "Pärnpuu, Georg - Eesti Entsüklopeedia". *etbl.teatriliit.ee*. Vaadatud 8. detsembril 2023.
2. ↑  "Eesti Päevaleht = Estniska Dagbladet 8 Май 1959 — DIGAR статьи Эстонии". *dea.digar.ee*. Vaadatud 8. detsembril 2023.
3. ↑  Toomsalu, Toomas. "Petka, Anka ja Juut Süss. Nõukogude Liidu ja Natsi-Saksamaa propagandafilmid Eesti kinodes aastatel 1940-1944".
4. ↑  . Originaali arhiivikoopia seisuga 29. mai 2022. Vaadatud 8. detsembril 2023. `{{netiviide}}`: puuduv või tühi pealkiri: `|pealkiri=` (juhend)
**Kiraalne tsenter** (ehk asümeetriline aatom) on stereokeemia mõiste, mis tähistab sellist aatomit, mille ümber on tetraeedriliselt neli asendajat erinevate rühmadega (üks asendaja võib olla ka elektronpaar). Vahetades kiraalses tsentris omavahel ära kaks rühma, tekib kaks molekuli, mis on omavahel kiraalsed ehk nende peegelpildid ei kattu. Kuna need kaks molekuli koosnevad samadest aatomitest, mis aga asetsevad ruumiliselt erinevalt on tegu ruumiliste isomeeridega ehk stereoisomeeridega.

Kiraalne süsinik ja kiraalsus.Kiraalne süsinik ja kiraalsus.
Kuigi kiraalseks tsentriks oraanilises keemias on tihti süsinik, siis tegelikult võib kiraalseks tsentriks olla ka ükskõik milline teine aatom, mille ümber on neli asendajat tetraeedrilises paigutuses (nagu nt N4+ või S). 

Kui molekulis on mitu kiraalset tsentrit, eristatakse stereoisomeeria all-liike. Kui kaks molekuli erinevad ainult ühes kiraalses tsentris on tegu enantiomeeridega. Kui kaks molekuli erinevad rohkem kui kahes kiraalses tsentris on tegu diastereomeeridega.

Erinevad kiraalsed tsentrid. Asendaja võib olla kovalentselt seotud rühm või ka elektronpaar, nii kaua kui rühmad on kõik omavahel erinevad.
Vabahärra **Gerhard von Rosen**; ka **Paul Gerhard von Rosen** ja **Gerhard Paul von Rosen**, (9. oktoober (27. september vkj) 1856 Rakvere – 23. jaanuar 1927 Berliin) oli baltisaksa maalikunstnik. Nooruses elas Tallinnas.

Ta õppis aastatel 1874–1878 Peterburi Kunstide Akadeemias arhitektuuri, seejärel õppis 1883–1886 Düsseldorfi Kunstiakadeemias Eugen Dückeri juures. 

1891. aastal kolis Rosen Riiga. Aastatel 1896–1901 töötas ta Riia Polütehnikumis joonistusõpetaja asetäitjana. 1901. aastast töötas ta seal täiskohaga õppejõuna ja oli aastatel 1911,1919 joonistamise professor. 

Aastatel 1904–1906 oli ta Elise von Jung-Stillingi 1873. aastal asutatud Jung-Stillingi joonistus- ja maalikooli direktor. Aastail 1906–1909 oli ta Riia linna kunstikooli direktor. Aastail 1911–1919 oli ta Riia Polütehnilise Instituudi professor.

1920. aastal kolis ta Saksamaale, kus töötas Pommeris ja Berliinis. 

Tema teoseid leidub Riia, Tartu ja Düsseldorfi muuseumide kogudes.

Rosen on jäädvustanud arvukalt motiive Eestist.

Loomingu näiteid
----------------

* "Männimets" (1910). Õli, lõuend papil"Männimets" (1910). Õli, lõuend papil
* "Kuristik Siguldas Keisritooli lähedal" (1907), õli, lõuend papil"Kuristik Siguldas Keisritooli lähedal" (1907), õli, lõuend papil
* "Kasemets õhtupunas" (1926)"Kasemets õhtupunas" (1926)
* "Talvine maastik" (1915)"Talvine maastik" (1915)

Viited
------

1. 1 2  Mõis järve ääres : Rosen, Paul Gerhard von (1856–1927)
2. ↑  *Austellung Baltischen Künstler aller Zeiten*. Riia: Selbstverlag des Rigaschen Kunst Vereins. 1901. Lk 32.

Välislingid
-----------

* Baltische biografische Lexika
**Helje Kaarma** (15. aprill 1933 – 2. veebruar 2022) oli eesti günekoloog, Tartu Ülikooli füüsilise antropoloogia keskuse rajaja. 

Ta sündis Tallinnas. 1951. aastal lõpetas ta Tallinna 7. Keskkooli ja samal ajal ka Tallinna Muusikakooli, kus omandas klaveriõpetaja kutse. Pärast Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna lõpetamist *cum laude* töötas ta alates 1958. aastast Tartu Kliinilises Sünnitusmajas akušöör-günekoloogina ja hiljem ka anestesioloogina. 1967. aastal kaitses ta meditsiiniteaduste kandidaadi väitekirja.

Alates 1970. aastast töötas Helje Kaarma Tartu Riikliku Ülikooli sünnitusabi ja günekoloogia kateedris assistendi, nooremteaduri ja dotsendina ning aastatel 1991–1998 erakorralise professorina. 

1987. aastal kaitses ta Minski Meditsiiniinstituudis doktoriväitekirja, milles uuris rasedate ja mitterasedate naiste antropomeetriliste tunnuste mitmemõõtmelist süsteemi. Edukas antropomeetrial põhinev doktoritöö, mille tegemisel oli ta lähemalt tutvunud professor Juhan Auli töödega, kallutas Helje Kaarma teadustöö edaspidi antropoloogia suunda. 

1993. aastal asutati Kaarma initsiatiivil Tartu Ülikooli anatoomia instituudi juurde füüsilise antropoloogia keskus, mida ta juhtis kuni aastani 2020. Keskuse teadustöös seadis ta eesmärgiks luua antropomeetriline klassifikatsioon, mis võimaldaks süstematiseerida kõiki inimese üksikuid kehamõõte. Tema väljatöötatud originaalset kehaehituse tüpiseerimise meetodit on tunnustatud rahvusvaheliselt kui uuenduslikku Eesti klassifikatsiooni. Helje Kaarma oli ka Eestis korraldatud rahvusvaheliste antropoloogiakonverentside ja iga-aastase Juhan Auli päeva entusiastlik läbiviija. Tema juhendamisel kaitsti neli doktoritööd, üks kandidaaditöö ja kaheksa magistritööd. 

Helje Kaarma eestvedamisel ilmus 1998.–2002. aastani Eesti antropomeetriaregistri aastaraamat ning alates 1992. aastast on ilmunud tema algatatud ingliskeelne ajakiri Papers on Anthropology.

Tunnustus
---------

Helje Kaarma tööd on tunnustatud Tartu Ülikooli medali (1998), August Rauberi medali (2009) ja Tartu Ülikooli aumärgiga (2013).

Isiklikku
---------

Tema abikaasa oli loomaarstiteadlane Arvid Kaarma (1933–2002).

Viited
------

1. ↑  "Tartu Ülikooli medali kavalerid". *Tartu Ülikool*. Vaadatud 5.12.2022.
2. ↑  "Tartu Ülikooli aumärgi kavalerid". *Tartu Ülikool*. Vaadatud 8.12.2022.
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib üldmõisest; Vincent van Goghi maali kohta vaata artiklit Tähistaevas (maal)* |

---

Tähistaevas ja raadioteleskoobid Tšiili Andides 5000 m kõrgusel.
**Tähistaevas** on taevalaotus palja silmaga nähtavate tähtedega.

Eesti rahvakultuur
------------------

Rahvapäraselt kujutas öine tähistaevas varasemal ajal endast taevavõlvi, mis aeglaselt pöörles võlvi kinnitava keskse Põhjanaela ümber. Põhjanael osutas põhjasuunda ning selle abil sai määrata ilmakaari. Eredamad tähed ühendati tähtkujudeks, mis Eesti rahvapärimuses peegeldasid talupoeglikku elukeskkonda.

Tuntumad rahvapärased tähtkujud olid:

* Suur Vanker
* Väike Vanker
* Koot ja Reha, Põhja-Eestis ka *Vardatähed* või *Sauatähed* (Orioni tähtkuju)
* *Taevalook* ehk *Vändatähed* (Kassiopeia tähtkuju)
* *Kuhjalava* (Põhjakrooni tähtkuju)
* *Vana Sõel* (Hüaadide täheparv)
* *Uus Sõel* (Plejaadide hajusparv)
* *Suur Rist* (Luige tähtkuju)
* *Hernekahlud* (Berenike Juuste ja Jahipenide tähtkujud) jmt

Peale Põhjanaela olid veel nimed mõnel muul üksiktähel nagu *Orjatäht*  (Siirius) ja planeedil (ehk *rändaval tähel*) nagu Ehatäht ehk *Koidutäht*  (Veenus). Tuntud oli ka *Kuusulane*, milleks nimetati kord ühte, kord teist Kuu läheduses olevat heledat tähte või planeeti. Nende Kuule lähenemine või sellest kaugenemine ennustas kehvade või paremate aegade tulekut. 

Taevasse ootamatult ilmuvad *sabaga tähed* (komeedid) olid levinud arusaama kohaselt läheneva suure häda ennustajad (sõda, viimnepäev). *Lendtähtedes* (meteoriidid) nähti vara vedavaid pisuhändasid. Ribakujuliselt helendav tähevöö (Galaktika) arvati olevat Linnutee, mis juhib sügisesel ja kevadisel rännakul rändlinde.

Tähtsaim tähistaeva osa oli Kuu, mille reeglipärane kahanemine ja kasv, ilmumine ja kadumine seostati rahva hulgas vahetult maise eluga ning tõlgitseti argielu vajaduste kohaselt (kuukalender).

Vaata ka
--------

* Planetaarium
* Taevagloobus
* Taevakaart

Viited
------

1. ↑  Heino Eelsalu, 1996. Astronoomialeksikon. Eesti Entsüklopeediakirjastus. lk 77
2. 1 2  Eesti rahvakultuuri leksikon (3. trükk). 2007. Koostanud ja toimetanud Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastus. lk 322

Kirjandus
---------

* Jakob Hurt, Eesti astronoomia, Jurjev, 1899.
* Paul-Egon Prüller, Eesti rahvaastronoomia. // Teaduse ajaloo lehekülgi Eestist. Tallinn, 1968.
* Jaak Jaaniste, Enn Saar, Täheatlas. Tallinn, Valgus, 1990.

Välislingid
-----------

* Eestlaste muistne tähistaevas. Lagle Israel, Tartu Kunstimuuseum.
* Planetaariumietendused, Tartu tähetorn.
Antanas Guoga (2008)
**Antanas Guoga** (rohkem tuntud kui **Tony G**); sündinud 17. detsembril 1973 Kaunases on Leedu suurettevõtja, poliitik ning pokkerientusiast, kes teenis oma algkapitali elukutselise pokkerimängijana. Ta oli aastatel 2014 kuni 2019 Euroopa Parlamendi liige.

Lapsena tuli Rubiku kuubiku kokkupanemise Leedu meistriks ning emigreerus 11-aastaselt koos vanematega Austraaliasse. Elukutselise pokkerimängija karjääri alustas 18-aastaselt ning jõudis 21. sajandi alguses maailma absoluutsesse tippu. Tema suurimateks saavutusteks on Euroopa meistriks tulek, korduv pääsemine WPT ja WSOP finaallauda, Moscow Millionsi ja Betfairi Aasia pokkeriturnee võit.

Tony G on vastuoluline pokkerimängija, kes on ühelt poolt tuntud oma agressiivse mängu ning sageli ka verbaalse vägivalla poolest kaasmängijate suhtes; teisalt on ta annetanud väga suuri summasid oma võitudest heategevuseks, aidanud paljusid noori mängijaid ning teinud tohutut tööd pokkeri populariseerimisel maailma erinevais paigus, sealhulgas Eestis.

Tony G on maailma suurima pokkeriportaali PokerNews ning Eestis litsentseeritud kihlveokontori Tonybet omanik. 

TonyBet oli 2010. aastal Leedu korvpallikoondise peasponsor. 2012. aasta jaanuaris valiti Guoga Leedu äriväljaande Ekonomik korraldatud hääletusel riigi parimaks ärimeheks. 2014. aasta mais pääses Guoga Leedu liberaalide teise numbrina Euroopa Parlamenti.

Välislingid
-----------

*
**Hans Adam II** (sündinud 14. veebruaril 1945 Zürichis) on Liechtensteini vürst aastast 1989. Tema täielik nimi ja tiitlid on **vürst Johannes Adam II Ferdinand Alois Josef Maria Marko d'Aviano Pius von und zu Liechtenstein, Troppau ja Jägerndorfi hertsog, Riertbergi krahv** (*Johannes Adam II Ferdinand Alois Josef Maria Marko d'Aviano Pius Fürst von und zu Liechtenstein, Herzog zu Troppau und Jägerndorf, Graf zu Rietberg*).

Ta on Liechtensteini vürsti Franz Josef II ja tema abikaasa vürstinna Gina (Georgine von Wilczeki) poeg. 

Hans Adam kasvas üles oma vanemate juures Vaduzis. Ta lõpetas seal rahvakooli ja läks siis õppima Viini *Schottengymnasiumisse. Aastal 1960 läks ta Zuozi gümnaasiumi, kust sai Šveitsi ja Saksamaa küpsustunnistuse (*Matura *ja* Abitur*).* 

Seejärel töötas ta ühes Londoni pangas. Aastal 1969 lõpetas ta Sankt Galleni ülikooli mikro- ja makroökonoomika (*Betriebs- und Volkswirtschaft*) litsentsiaadina. 

Aastal 1984 sai ta oma isa asetäitjaks. Pärast isa surma 1989 võttis Hans Adam II valitsemise üle. Tema juhtimisel astus Liechtenstein ÜRO-sse ja Euroopa Majandusruumi. 

Vürstikoja varandust, mille hulka kuulub ka *LGT Bank in Liechtenstein*, haldab Liechtensteini Vürsti Fond (*Stiftung Fürst Liechtenstein*). Varanduse suurust hinnatakse miljarditesse Šveitsi frankidesse. 

Aastal 2003 tegi vürst ettepaneku muuta Liechtensteini põhiseadust. Paljud kriitikud pidasid seda ettepanekut sammuks tagasi absolutismi suunas. Siiski kiideti see rahvahääletusel 64,3% häältega heaks. Hans Adam ütles rahvahääletuskampaania ajal, et kui ta selle hääletuse peaks kaotama, siis ta läheb eksiili. Oma troonikõnes parlamendi avaistungil võrdles ta ettepaneku kriitikuid Kolmanda Riigi poolehoidjatega. Need ütlused äratasid rahvusvahelist tähelepanu. 

15. augustil 2004 määras ta oma poja prints Aloisi oma asetäitjaks ning andis riigiasjad talle üle. Formaalselt täidab riigipea kohustusi siiski Hans Adam.

Ta külastas septembris 1995 Eestit.

Perekond
--------

30. juulil 1967 abiellus Hans Adam Vaduzis oma nõo Marie Kinsky, Wchinitzi ja Tettau krahvinnaga (*Gräfin Marie Kinsky von Wchinitz und Tettau*).

Nende ühised lapsed on:

* kroonprints Alois (sündis 1968)
* prints Maximilian (sündis 1969)
* prints Constantin (1972–2023)
* printsess Tatjana (sündis 1973)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Franz Josef II** | **Liechtensteini vürst**alates 1989. aastast | Järgnev**troonipärija on kroonprints Alois** |