recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
George Segal (1965)
**George Segal** (13. veebruar 1934 New York – 23. märts 2021 Santa Rosa, California) oli USA näitleja.

Ta saavutas populaarsuse 1960. ja 1970. aastatel filmides nii draama- kui ka komöödiarolle mängides. Tema tuntumad osatäitmised on muuhulgas filmides "Narride laev" ("Ship of Fools"; 1965), "King Rat" (1965), "Kes kardab Virginia Woolfi?" ("Who's Afraid of Virginia Woolf?"; 1966), "No Way to Treat a Lady" (1968), "The Owl and the Pussycat" (1970), "Where's Poppa?" (1970), "The Hot Rock" (1972), "Blume in Love" (1973), "A Touch of Class" (1973), "Täiskäsi" ("California Split"; 1974), "For the Boys" (1991) ja "Õnnelik õnnetus" ("Flirting with Disaster"; 1996).

Rolli eest filmis "Kes kardab Virginia Woolfi?" esitati ta Oscari kandidaadiks parima meeskõrvalosatäitja kategoorias. 1965. aastal pälvis ta Kuldgloobuse parima uue meesstaari kategoorias. 1974. aastal tõi roll filmis "A Touch of Class" talle Kuldgloobuse parima muusika- või komöödiafilmi meespeaosatäitja kategoorias.

Tema tuntumad rollid televisioonis olid Jack Gallo situatsioonikomöödias "Just Shoot Me!" (1997–2003) ja Albert "Pops" Solomon situatsioonikomöödias "The Goldbergs" (2013–2021).

1976. aasta Oscarite galal oli Segal üks õhtujuhtidest.

Segal oli ka tuntud bandžomängijana. Ta andis välja kolm muusikaalbumit ja mängis bandžot mitmes oma näitlejarollis.

2017. aastal sai ta Hollywoodi kuulsuste alleele omanimelise tähe.

Välislingid
-----------

* IMDb link puudub andmekogus IMDb (inglise)
**Straupe kirik** (läti keeles *Straupes luterāņu baznīca*) on luteri kirik Lätis Pārgauja piirkonnas Straupe vallas Straupe asulas. See on ainus Läti kirik, mille kellatorn on kirikust eraldi. 

Kirik ehitati 13. sajandil Lielstraupe linnuse osana. 14.–17. sajandil oli kirik Straupe linnuse kirikuks.

1630. aastal langes sisse kiriku katus ja seejärel ei leitud ühtki sakslasest vaimulikku, kes oleks olnud nõus seal jutlusi pidama. Viimaks leiti üks läti soost vaimulik, kelle saksa keele oskus oli aga vilets ja kes seega saksa keeles jutlusi pidada ei suutnud.

Kiriku kellatorn ehitati 1744. aastal.

Vaata ka
--------

* Lielstraupe loss

Viited
------

1. ↑   Materialen zur Kirchengechichte, E. H. von Busch lk. 518

Straupe kirik.
Straupe kihelkond

**Kirik**: Straupe kirik  

**Abikirik**: Augstroze kirik  

**Mõisad**: Straupe kirikumõis | Auciemsi mõis | Augstroze mõis | Daibe mõis | Dauguļi mõis | Kūdumsi mõis | Lielstraupe mõis | Mazstraupe mõis | Raiskumsi mõis | Rozbeķi mõis | Stalbe mõis | Ungurmuiža mõis
**Richard Indreko** (25. veebruar 1900 Purdi vald, Järvamaa – 10. märts 1961 Stockholm) oli eesti arheoloog.

Õppis Tartu Ülikoolis 1923–1927 (lõpetas *cum laude*), mag. phil. 1932 ("*Einige der ältesten steinzeitlichen Funde Estlands*"), dr. phil. 1941 ("Keskmine kiviaeg Eestis").

Alates 1933. aastast oli Tartu Ülikooli õppejõud (1942–1943 Eesti ja naabermaade muinasteaduse professori kohusetäitja). Aastatel 1933–1937 juhatas väljakaevamisi Kunda Lammasmäel ja Asvas. 

1943 põgenes Soome, 1944 Rootsi. 

Tema teeneks on kõikide mesoliitiliste ird- ja kinnismuististe ning naabermaade ainest arvesse võttev Eesti selle perioodi asustuspildi uurimine, mis on kokku võetud paguluses ilmunud doktoritöös "Mittlere Steinzeit in Estland" ("Keskmine kiviaeg Eestis"). Mesoliitikumi osas lükkas ta ümber Eesti kiviaja varem kehtinud jaotuse luu- (Kunda) ja tulekivi- (Võisiku) kultuuriks ning sidus selle ühtseks kultuuriks. Lisaks mesoliitikumile keskendus ta maastiku ja inimasustuse seostele kiviajal, Eesti kiviaja elanike ja laiemalt soomeugrilaste päritolu küsimustele ning kiviaja kunsti temaatikale.

Viited
------

1. ↑  Jälle võidi kaitsta Tartu Ülikoolis doktori väitekirja. Esimesel doktoripromotsioonil tunnistati doktori kraadi vääriliseks mag. R. Indreko. Postimees, 21. detsember 1941

Välislingid
-----------

* Richard Indreko Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
**Feliks Tanner** VR II/3 (kuni 1939 **Felix Johann Tannebaum**; 10. november 1893 Sudak, Tauria kubermang – 26. september 1949 Minlagi vangilaager, Komi ANSV, Vene NFSV) oli Eesti Panga direktor.

Ta õppis 1914. aastal Peterburi Ülikooli füüsika-matemaatikateaduskonnas, 1918. aastal Balti Tehnikaülikooli ja 1920–1924 (lõpetas) Tartu Ülikooli õigusteaduskonna kaubandusosakonnas. Akadeemiliselt oli ta korporatsiooni Vironia liige.

Ta osales Esimeses maailmasõjas, Eesti rahvusväeosade 1. Eesti jalaväediviisi 2. Eesti jalaväepolgu täienduspataljonis ja Vabadussõjas, 2. Eesti jalaväepolgus.

Ta oli 1923–1924 Eesti Panga ametnik Tallinnas, 1924–1929 Pärnus, 1929–1932 Eesti Panga (tema allkiri on 20- ja 50-kroonisel pangatähel) ja 1932–1940 Tartu Panga direktor. 

1944. aastal ta arreteeriti NKVD poolt ja suri vangistuses.

Tunnustus
---------

* Vabadusristi II liigi 3. järk, 1920
* Eesti Punase Risti mälestusmärgi II järgu I aste, 1936

Isiklikku
---------

Tema vend oli vaimulik Eugen Tanner.

Kirjandus
---------

* *Album Academicum Universitatis Tartuensis*, II köide. Tartu 1994. Lk 57

Viited
------

1. ↑  "Eesti Vabariigi teenetemärgid". Originaali arhiivikoopia seisuga 16. mai 2021. Vaadatud 16. mail 2021.
2. ↑  "Eesti Vabariigi teenetemärgid". Originaali arhiivikoopia seisuga 16. mai 2021. Vaadatud 16. mail 2021.

Välislingid
-----------

* Biograafia ESBL-is
* Eesti ohvitserid 1918-1940
* *Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944*
* Eesti kommunismiohvrid 1940–1991
Ani katedraal 2019. aastal, vaade kagust
Läänefassaad
Kiriku põhiplaan
Toros Toramaniani rekonstruktsioon Ani katedraali välimusest
**Ani katedraal** (armeenia keeles Անիի մայր տաճար, *Anii majr tatšar*; türgi keeles *Ani Katedrali*) keskaegse Bagratiidide Armeenia pealinna Ani suurim säilinud ehitis, arhitekt Trdati ehitatud kunagine katedraalkirik, mis asub Ida-Türgis Armeenia piiri ääres.

Ajaloost
--------

Katedraali ehitus lõpetati 11. sajandi algul ja seal asus ligi pool sajandit katoolikose aujärg. 1064. aastal muudeti Ani katedraal pärast seldžukkide vallutusi mošeeks. Hiljem läks see Armeenia kirikule tagasi, ent 1319. aastal toimunud maavärinas varises kiriku nelitiskuppel ja kooniline katus. Selle järel kaotas kirik järk-järgult oma tähtsuse, hüljati ning hoone hakkas lagunema. Kiriku loodenurga müürid varisesid 1988. aasta maavärinas.

Katedraal on Ani suurim hoone. See on ristkülikukujulise põhiplaaniga kuppelbasiilika, kuigi praeguselt siluetilt puuduvad tambuur ja kuppel. Siseruumis oli kesklöövis kasutatud teravkaart ja kimppiilaritega sarnanevaid järgulisi tugesid, mis on põhjustanud oletusi ehitise mõjust gooti arhitektuurile. Ani katedraal kanti koos muude Ani ehitistega 2016. aastal UNESCO maailmapärandi nimistusse.

Pildid
------

* Vaade katedraalile edelast, tagaplaanil Lunastaja ümarkirikVaade katedraalile edelast, tagaplaanil Lunastaja ümarkirik
* Detail lõunafassaadiltDetail lõunafassaadilt
* Raiddekoor lõunaseinalRaiddekoor lõunaseinal
* SisevaadeSisevaade
* Vaade itta apsiidi suunasVaade itta apsiidi suunas
* Apsiidi sein niššidegaApsiidi sein niššidega
* Niši reljeefkaunistusNiši reljeefkaunistus
* Ehisliist piilarilEhisliist piilaril

Ajaloolised fotod ja kujutamine kunstis
* Ohannes Kurkdjiani steroskoopiline foto katedraali edelanurga poolt, ajavahemikus 1875–1880Ohannes Kurkdjiani steroskoopiline foto katedraali edelanurga poolt, ajavahemikus 1875–1880
* Foto 1901. aastal publitseeritud raamatustFoto 1901. aastal publitseeritud raamatust
* 1900. aastal tehtud õlimaal.Gevorg Bashinjaghian, Armeenia Rahvusgalerii1900. aastal tehtud õlimaal.Gevorg Bashinjaghian, Armeenia Rahvusgalerii
* Arshak Fetvadjiani akvarell, 1905Arshak Fetvadjiani akvarell, 1905

Viited
------

1. ↑  Archaeological Site of Ani was inscribed on the UNESCO World Heritage List. - unesco.org
2. ↑  Archaeological Site of Ani. - unesco.org
**Olavi Pesti** (sündinud 1. novembril 1950 Tallinnas) on eesti ajaloolane.

Elulugu
-------

Olavi Pesti lõpetas 1969 Tallinna 10. Keskkooli ning 1974 Tartu Riikliku Ülikooli ajalooteaduskonna. 

Ta oli 1974–1976 Saaremaa Muuseumi vanemteadur, alates 1976 teadusdirektor. Ta on Saaremaa Muuseumi ajalooekspositsioonide kaasautor, juhendanud Saaremaa kodu-uurijaid, mitme Saaremaa kultuurilugu käsitleva kogumiku koostaja ja toimetaja; alates 1993 Saaremaa muuseumi aastaraamatu toimetaja, aastast 2002 "Saaremaa Muuseumi Toimetiste" ja aastast 2004 "Saaremaa Merekultuuri Seltsi Toimetiste" toimetaja. 

Olavi Pesti on Eesti Muinsuskaitse Seltsi (1987) asutajaliige ja volikogu liige (1987–1992), Johannes Aaviku Seltsi asutajaliige (1992) ja Eesti Kongressi liige (1990–1992).

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkonnad: Saaremaa kultuurilugu, eriti Saaremaa muuseumi ajalugu, muinsuskaitse, väljapaistvad saarlased. Üle 200 teadus- ja aimetrükise.

Teoseid
-------

* Kingissepa rajooni ajaloo- ja kultuurimälestised (kaasautor). Tallinn 1983; 2. trükk (Saaremaa ajaloo- ja kultuurimälestised), Tallinn 1991
* Erich Frommi utoopia. // Looming 6/1975
* Saaremaa Muuseum. Kaheaastaraamat 1991–1992. Kuressaare 1993 (koost. ja toim)
* Ühest kuulsast suguvõsast paari tähtpäeva taustal. // Minu Saaremaa. Kuressaare 1991
* Artur Toom – Vilsandi linnukuningas (toim). Kuressaare 2001
* Koguteos "Saaremaa: Loodus. Aeg. Inimene" (kaasautor). Tallinn 2002
* Saaremaa ajaloost. // Saaremaa kirikud. Tallinn 2003

Tunnustus
---------

* 2001 Valgetähe V klassi teenetemärk
* 2007 Hendrik Krummi nimeline kultuuristipendium
* 2015 Saare maavalitsuse teeneteplaat
* 2018 Kuressaare linna teenetemärk

Isiklikku
---------

Olavi Pesti on Madis Pesti poeg ja Arvo Pesti vend.

Tema tütar on Mele Pesti.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide
2. ↑  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 3683
3. ↑  Olavi Pestile anti linna teenetemärk

Välislingid
-----------

* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
Anne Uriko 2016. aasta septembris raamatu "Kommunikatsioonipuuded lastel ja täiskasvanutel: märkamine, hindamine ja teraapia" esitlusel Koidula hotellis Tartus
**Anne Uriko** (sündinud 4. jaanuaril 1963) on kliiniline logopeed. Ta oli Tartu Ülikooli Kliinikumi kõne- ja neelamishäirete taastusravi keskuse looja ning juhataja. Uriko on keskendunud täiskasvanute erinevate kõne- ja neelamishäirete ravile.

2018. aastal oli Anne Uriko Eesti Kliiniliste Logopeedide Seltsi asutajaliige ning kuni 2022. aasta aprillini juhatuse esimees. 

2022. aastal asutati Eesti Kliiniliste Logopeedide Kutseliit (EKLK). Anne Uriko on Kutseliidu juhatuse esimees. EKLK on ametiühing, mis koondab tervishoiusüsteemis töötavaid kliinilisi logopeede ja seisab nende õiguste ja huvide kaitse eest. 

Anne Uriko on spetsialiseerunud neelamishäirete diagnostikale ja ravile. Uriko on Eestisse toonud kaasaegsed neelamishäire diagnostika meetodid nagu videofluoroskoopiline neelamisuuring ning fiiberendoskoopiline neelamisuuring (FEES uuring). Uriko on esimene Eesti kliiniline logopeed, kes on läbinud mõlema uuringu Euroopa Neelamishäirete Assotsiatsiooni (ESSD) sertifitseerimiseksami. Uriko on ennast täiendanud arvukatel rahvusvahelistel kursustel, pidanud ettekandeid ning ning omab mitmeid kompetentsi kinnitavaid sertifikaate.

Alates 2020. aasta novembrist töötab ta kliinikus Medita.

Septembris 2022 kinnitati. A. Uriko ESSD juures asuva Euroopa Düsfaagia Nõukogu (European Dysphagia Council, EDC) liikmeks.

Tunnustus
---------

* 2017 – Kasvatusteaduslikud tööd, kategoorias "Õpik, mida logopeedid ootasid" I preemia koos kaasautoritega

Viited
------

1. ↑  "Avati kõne- ja neelamishäirete keskus" (PDF). *Eesti Arst*. Juuni 2012. Vaadatud 17.02.2021.
2. ↑  "EESTI KLIINILISTE LOGOPEEDIDE KUTSELIIT Koduleht".
3. ↑  "Medita kliinikus alustab vastuvõtte kliiniline logopeed Anne Uriko". *Medita*. 26. oktoober 2020. Originaali arhiivikoopia seisuga 5.03.2021. Vaadatud 17.02.2021.
4. ↑  Leikop, Madli (20. aprill 2017). "Tunnustati kasvatusteaduslike tööde riikliku konkursi parimaid". *Koolielu*.
Kabelikivi (oktoober 2015)
Kabelikivi (aprill 2020)
**Kabelikivi** (ka *Muuga Kabelikivi, Muuga Liukivi*) on rändrahn Harju maakonnas Viimsi vallas Muuga sadama juures, viimase väravast mõnisada meetrit lääne pool. Kabelikivi on Eesti rändrahnude edetabelis mahult Ehalkivi järel teisel kohal, kuigi ümbermõõdu poolest on see kindlalt esimene. Kabelikivi puhul on arvestatud ainult maapealset osa, kuid proovikaevamised on näidanud, et kivi on kuni 2 m ulatuses liiva alla maetud.

Pealt ümarja rabakivist hiidrahnu ümbermõõt on 58,0 m, pikkus 19,3 m, laius 14,9 m ja kõrgus 6,4 m ning maapealse osa maht 728 m³.

Tõenäoliselt on tegemist Eesti, Baltimaade ja kogu Ida-Euroopa jäätumisala suurima täielikult maismaal paikneva rändrahnuga.

Rahn on alates 1959. aastast üksikobjektina looduskaitse all.

Vaata ka
--------

* Eesti hiidrahnude loend
* Liukivi

Viited
------

1. ↑  Pirrus, Enn (2009). *Eestimaa suured kivid*. Tallinn: Teaduste Akadeemia kirjastus.
2. ↑  "Kabelikivi". *Keskkonnaportaal*. Vaadatud 28.12.2022.

Välislingid
-----------

* Kabelikivi ürglooduse objektina Eesti looduse infosüsteemis
* Kabelikivi keskkonnaportaalis
**Eesti Päevaleht** (rootsi keeles *Estniska Dagbladet*) oli eestikeelne ajaleht, mis ilmus Stockholmis aastail 1959–2022. 

Kui aastatel 1945–1959 ilmunud ajaleht Stockholms-Tidningen Eestlastele omanikuvahetuse tõttu ilmumise lõpetas, algasid läbirääkimised kõigi eesti ajalehtede ühendamiseks Rootsis ja ühise päevalehe moodustamiseks. Kuigi mitmesugused ringkonnad huvitatud olid, ei õnnestunud sobivat lahendust leida. Endine moodus jätkus Eesti Päevalehe nime all 26. märtsil Eskilstuna-Kurireni juures lehe B-väljaandena, peatoimetajaks Juhan Kokla. Eskilstuna Kurireni eriväljaandena ilmus ajaleht, kuni mindi üle iseseisva organi moodusele. Majandusjuhiks hakkas Peeter Kõll, vastutavaks toimetajaks Arvi Moor ning väljaandjaks sai Eesti Päevaleht Förlags AB. Ajaleht ilmus kaks korda nädalas 8–16-leheküljelisena.

Esimene Eesti Päevalehe number ilmus 26. märtsil 1959. 11. jaanuaril 2017 ilmus 7000. ajalehenumber.

Kuna lehetellijate arv oli vähenenud, mistõttu 2018. aastaks riigitoetust enam ei saadud, hakkas leht alates 1. jaanuarist 2018 ilmuma üle nädala. 

Alates 2018. aastast andis ajalehte välja äriühing Estniskt Tidskrift AB, mille tegevdirektor oli Tiina Pintsaar, juhatuse esimees Jaan Vilval ja juhatuse liige Patrick Adolf Szutkiewicz. 

Alates 2020. aastast ei suutnud Eesti Päevaleht majanduslikel põhjustel paberlehte enam välja anda ja ajaleht ilmus digitaalsena kuni 28. augustini 2022.

Peatoimetajad
-------------

* 1959–1992 Juhan Kokla
* 1993–1994 Alur Reinans, peatoimetaja ja vastutav väljaandja
* 15. juuni 1994 – 2010 Ülo Ignats
* 2011–2016 Tiina Pintsaar
* 2016–2017 Ülo Siivelt
* 2017–2022 Tiina Pintsaar

Viited
------

1. ↑  Bernard Kangro (1976). *Eesti Rootsis*. Lund: Eesti Kirjanike Kooperatiiv. Lk 116.
2. ↑  Ülo Siivelt. 7000. Täiskäik edasi! Eesti Päevaleht (Rootsi), 11. jaanuar 2017
3. ↑  Eesti Päevaleht (Rootsi), 15.november 2017.
4. ↑
5. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 3. jaanuar 2020. Vaadatud 3. jaanuaril 2020.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
6. ↑  Tiina Pintsaar. Juhan Kokla 100. Eesti Päevaleht (Rootsi), 1. juuli 2015
7. ↑  Tiina Pintsaar. Aitäh! Eesti Päevaleht (Rootsi), 20. juuli 2016

Välislingid
-----------

* Eesti Päevalehe koduleht www.eestipaevaleht.se
* Eesti Päevalehe võrguarhiiv
* "Eesti Päevaleht Rootsis vaagub tellijate vähesuse tõttu hinge" ERR, 18. märts 2013
Tõnno Jonuks 2021. aasta Arvamusfestivali teadusalal
**Tõnno Jonuks** (sündinud 21. aprill 1974) on eesti usundiuurija ja religiooniarheoloog.

Jonuks kaitses 2009. aastal Tartu Ülikoolis doktoriväitekirja teemal "Eesti muinasusund". 

Tema peamised uurimissuunad on Skandinaavia saagad ja eesti muinasusund. 
Jonuksi aastatepikkune töö muinasaegse religiooni uurimisel on kokku võetud monograafias „Eesti muinasusundid" ([Tallinn]: Postimees Kirjastus, 397 lk), mis pälvis 2022. a. ajalookirjanduse aastaauhinna. mis vaatleb siinset religioonilugu inimasustuse algusest mesoliitikumis (u 8600 eKr) kuni 13. sajandi ristisõdadeni, käsitledes ka selle järellugu. Jonuks püüab välja murda rahvuslikest eeldustest lähtunud uurimistraditsioonist, mille kohaselt nähakse eestlaste muinasusundit ajas püsivana ja tõlgendatakse ka kristlikku rahvausundit pigem muistse paganluse, mitte kristluse rahvaliku vormina. Raamatu põhiväide peegeldub juba pealkirjas: eri ajastutel ja ühiskondades olid erinevad usundid – ühte, aastatuhandeid püsinud Eesti muinasusundit pole kunagi olemas olnud. Alustades küttide-korilaste ja lõpetades „sõjakate pealike" religiooniga, tuvastab Jonuks viis erinevat muinasusundit. Üleminekud nende vahel olid pigem sujuvad, nagu näitlikustatakse kristluse elementide osalise omaks­võtuga juba ristisõdade ja misjoni eel, ning kristianiseerimine oli ikkagi sedavõrd kõikehõlmav religioonimuutus, et tõi kaasa varasema usundi asendumise kristliku rahvausundiga oma esmalt katoliiklikes ja seejärel luterlikes vormides.

Tõnno Jonuks töötab alates 2001. aastast Eesti Kirjandusmuuseumis alates 2023. aasta novembrist teadusdirektorina, aastail 2020-2024 on Tallinna Ülikooli teadur. Ta on Muinsuskaitseameti arheoloogia eksperdinõukogu liige ja ajalooliste looduslike pühapaikade komisjoni liige.

Viited
------

1. ↑  "Mitu usku mahub Eestisse?". *Arvamusfestival*. Originaali arhiivikoopia seisuga 16.08.2021. Vaadatud 16.08.2021.
2. ↑  "Tõnno Jonuks, PhD". *Eesti Kirjandusmuuseum*. Vaadatud 16.08.2021.
3. ↑  Oidermaa, Juhan (14.07.2021). "Atko Remmel ja Tõnno Jonuks: millest räägib eestlaste enesekuvand metsarahvana". *ERR*. Vaadatud 16.08.2021.
4. ↑  Jõekalda, Kristina; Liivik, Olev; Mäesalu, Mihkel; Vanamölder, Kaarel (15.04.2023). "Ajalookirjanduse aastapreemia 2022 pälvis Tõnno Jonuks (lk 145–150)". *Rahvusarhiiv*.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: mitu nime: autorite loend (link)
5. ↑  "Tõnno Jonuks CV". *ETIS*. Vaadatud 16.08.2021.
**Aleksandr** (vene keeles *Александр*) on vene mehenimi.

2017. aasta seisuga on see Eesti kõige populaarsem mehenimi. 1. jaanuari 2017 seisuga oli Eestis eesnimi Aleksandr 12 299 mehel. Aleksandr oli keskmiselt 41 aasta vanune (mediaanvanus oli 40).

Kõige populaarsem oli eesnimi Aleksandr vanuserühmas 55–59, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 134,85 ning Ida-Viru maakonnas, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 208,32.

3. detsembri 2015 seisuga elas rahvastikuregistri andmetel Eestis 12294 Aleksandri-nimelist inimest.

Nime kandjaid
-------------

* Aleksandr Dmitrijev
* Aleksandr Glazunov
* Aleksandr Menšikov
* Aleksandr Olerski
* Aleksandr Puškin
* Aleksandr Puštov
* Aleksandr Solženitsõn

Vaata ka
--------

* Aleksander
* Alex
* Alexander
* Sander

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 22. september 2017. Vaadatud 1. mail 2018.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
2. ↑  , vaadatud 3.12.2015
3. ↑  Stat24.ee: Eesti populaarseimad nimed, 2013
**Alma Kraas** (sünninimi **Preimann**; 17. märts 1900 Märjamaa – 20. märts 2006 Riisipere) oli eesti pikaealine.

Kraas oli Vaimõisa kutsari tütar. Õppis Märjamaa kihelkonnakoolis. Läks pärast Esimest maailmasõda Tallinna kirikuõpetaja juurde teenijaks. Töötas ka müügiagendina Viru tänavas Gutkini kaubanduskontoris. 1929. aastal Alma abiellus ning asus koos mehe Jüriga elama Lillekülla.

Suviti elas ta kuni 80-aastaseks saamiseni maal, Riisipere lähistel. Oma pikaealisuse saladuseks pidas ta loodusearmastust. Talle on kogu elu meeldinud viibida looduses, teha aiatöid, käia seenel ja marjul. 

2006. aastal oli ta Tallinna vanim elusolev inimene ning Eestis vanuselt teine Elisabet Pärksoni järel. Et Kraas oli sundüürnik, elas ta oma viimased eluaastad (alates 2004. aasta sügisest) linna poolt antud munitsipaalkorteris.

Välislingid
-----------

* Ehk saja aasta pärast kordub sama kevade Videvik nr. 11 (468), 11. märts 2000
* Vanim põhjatallinlane sai 104-aastaseks Põhja-Tallinna Sõnumid, 31. märts 2004
* Vanim tallinlane sai 105aastaseks Nõmme Sõnumid nr 6 (246), Lk.3, 26. märts 2005
* Vanim tallinlane sai 106 Nõmme Sõnumid, 17. märts 2006
* Vanim tallinlane sai 106 SL Õhtuleht, 20. märts 2006
**Alma-Sofie Lindeman** (kuni 21. aprill 1933 perenimi ka **Lindmann**; 7. märts (vkj)/ 19. märts 1888 Tallinn – 14. jaanuar 1964) oli Eesti riigiametnik.

Ta lõpetas 1907. aastal Tallinnas linna l. järgu tütarlaste keskkooli. Aastatel 1908—1917 oli ta Moskvas, olles seal koduõpetaja. Samuti on ta töötanud koduõpetajana Saksamaal, Šveitsis ja Prantsusmaal. ning asunud lühemat aega Inglismaal, Norras ja Rootsis ning lõpuks uuesti Moskvas ja Venemaa Kaukaasia-osas.

1917. aasta algul tuli ta Tallinna. Ta astus 3. juulil 1917 Maanõukogu kantselei teenistusse ametnikuna ja alates septembrist 1917 Maanõukogu kantselei juhatajana kuni Maanõukogu laialiajamiseni enamlaste poolt 15. novembril 1917.

Enamlaste võimuloleku ajal oli ta Maanõukogu sekretäri ülesandel tegev põranda all ja varjas Maanõukogu kantseleist enne enamlaste võimuhaaramist äratoodud arhiivi. Ka Saksa esimese okupatsiooni ajal ta andis Maanõukogu arhiivist teateid Maanõukogule ja maavalitsusele. Pärast okupatsiooni lõppu jätkas ta uuesti tööd Maanõukogu kantseleis juhatajana kuni Asutava Kogu kogunemiseni23. aprillil 1919, mil Maanõukogu kantselei koosseis läks Asutava Kogu juhatuse käsutusse.

Ta oli 1919–1920 Asutava Kogu kantselei juhataja ja 1921–1938 Riigikogu Kantselei juhataja.

Tunnustus
---------

* 1931 Eesti Punase Risti mälestusmärgi II järgu II aste
* 1938 Valgetähe III klassi teenetemärk

Viited
------

1. ↑  RTL 1933,33,803
2. 1 2 3  "Alma Lindeman 50-aastane". Uus Eesti nr 76, 17. märts 1938. Lk 6
3. ↑  "Sünnipäevi". Vaba Maa nr 63, 18. märts 1937. Lk 9
4. ↑  Annika Tallo. "Alma Lindeman – esimene naine Eesti kõrgemas riigiametis". Arvamus, kultuur (ajalehe Postimees lisa), 25. märts 2023. Lk 6
5. ↑  Eesti Vabariigi teenetemärkide kavalerid
6. ↑  Eesti Vabariigi teenetemärkide kavalerid

Kirjandus
---------

* Heili Reinart. "Alma Lindemani iseloomustas väärikus ja jäägitu ausus". Arvamus, kultuur (ajalehe Postimees lisa), 25. märts 2023. Lk 7

Välislingid
-----------

* Foto
Astrid Reinla 1993. aastal  
Foto: Jaan Künnap
**Astrid Reinla** (aastast 1971 kodanikunimi **Astrid Kabur**; 1. märts 1948 Tallinn – 1. jaanuar 1995 Tallinn) oli eesti kirjanik.

Elulugu
-------

Ta sündis kirjandusteadlase Oskar Kuninga peres. Tema õde on maletaja ja ajakirjanik Merike Rõtova.

Aastatel 1955–1961 õppis Tallinna 29. Keskkoolis, 1961–1966 Tallinna 7. Keskkoolis. Aastail 1969–1974 õppis Tartu Riiklikus Ülikoolis ajaloo-keeleteaduskonnas, lõpetas filoloogiateaduskonna eesti filoloogia erialal.

Aastatel 1966–1969 töötas Eesti NSV Riiklikus Raamatukogus bibliograafina. 1974–1976 oli kirjastuse Eesti Raamat korrektor, 1976–1979 ajakirja Horisont keeletoimetaja.

Aastast 1979 oli ta vabakutseline kirjanik.

Looming
-------

Astrid Reinla kirjutas ka artikleid ja teinud kriitikutööd. Ta oli telesarja "Õnne 13" idee autor ja esimene stsenarist (pärast teda on sarja stsenaristiks olnud Kati Murutar, Teet Kallas, Urmas Lennuk ja Andra Teede).

### Novellikogud

* 1982 "Inimestega"
* 1987 "Plekk-katus"

### Lasteraamatud

* 1985 "Teofrastus"
* 1988 "Pätu"
* 1989 "Miikael"
* 1994 "Lumeelevant. Krooksjalad"
* 1992 värsikogu "Pätu laulud"

### Näidendid

* 1986 "Koduabiline"
* 1987 "Naeris naeris"

### Tõlkeid

* 1978 A. Balabuhha jutukogu "Eelkäijad"
* 1995 Helen Kelleri romaan "Minu elu lugu"

### Muud

* 1982 luulekogu "Lihtminevik"
* 1984 "Nädalalõpp". Sirp ja Vasar, 6. jaanuar 1984. Lk 12
* 1994 vestekogumik "Kodanik on loll"

Liikmesus
---------

* 1990 Eesti Kirjanike Liit

Tunnustus
---------

* 1995 – Eesti Kultuurkapitali kirjanduse sihtkapitali aastapreemia ("Õnne 13", postuumselt)

Isiklikku
---------

Ta oli abielus kirjanik Boris Kaburiga.

Kirjandus
---------

* Indrek Tart. "Reinla, Astrid". // Eesti kirjarahva leksikon. Tallinn 1995. Lk 462–463
* Aivar Kull. Aivar Kulli ajalootund. Astrid Reinla kui Mary Poppins. ERR Kultuuriportaal, 31. august 2020

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Astrid Reinla** |

* Haud Tallinna Metsakalmistul
Indrek Tammeaid 2021. aasta Arvamusfestivali teadusalal
**Indrek Tammeaid** (sündinud 27. juulil 1966) on strateegia- ja juhtimisnõustaja, innovatsiooniekspert, ettevõtja ning investor.

Ta on saanud Tartu ülikoolis 1991. aastal geoloogias *cum laude* magistrikraadi, lisaks MBA Helsingi majandusülikoolis Hanken Svenska handelshögskolan ning läbinud juhtimis- ja täienduskoolitused USA Harvardi, Columbia, Berkeley ülikoolis ja Singapuri riigiülikoolis NUS.

Tammeaid on teadmuse ja teadustulemuste ärisse suunamise valdkonnas töötanud Helsingi Ülikoolis, viis aastat ettevõtlussuhete juhina, olnud välisnõunik Tartu ülikooli rektoraadis, 2019. aastal innovatsiooninõunik majandus- ja kommunikatsiooniministeeriumis. Samuti olnud juhtimis-, strateegia- ja innovatsiooninõustaja teadus- ja arendusmahukatele suurettevõtetele ja Skandinaavia maade ülikoolidele.

Indrek Tammeaid on Euroopa teadus- ja arendustegevusintensiivsete ettevõtete liidu EIRMA personaalliige.

Tunnustus
---------

2015 Tartu ülikooli aumärk

2013 Välisministeeriumi aukiri

Viited
------

1. ↑  "Indrek Tammeaid: Kas Eesti kaugeneb Soomest?". *ERR*. 04.02.2021. Vaadatud 17.08.2021.
2. ↑  "Indrek Tammeaid: kas teadusriik või riik teadmusmajandusega?". *ERR*. 07.03.2019. Vaadatud 17.08.2021.
3. 1 2  Maidla, Margus (06.11.2020). "„Teadus" ning „teadus- ja arendustegevus" pole üks ja seesama". *Sirp*. Vaadatud 17.08.2021.
4. ↑  "Interview with Indrek Tammeaid on angel investing". *ESTBAN*. 28. juuli 2015. Vaadatud 17.08.2021.
5. ↑  "Tunnustamised". *Universitas Tartuensis*. Vaadatud 17.08.2021.
6. ↑  "Tartu Ülikooli aumärgi kavalerid". *Tartu Ülikool*. Vaadatud 9.12.2022.
7. ↑  "Välisministeerium tunnustas tänase kodanikupäeva puhul rahvadiplomaatia edendajaid".
**Kapatsiteedi haldamine** (ingl.k. *capacity management*) on kontseptsioon, mille järgi on vaja kapatsiteedi juhtimiseks seda mõista, määratleda ja mõõta organisatsiooni igal tasandil, kaasa arvatud turusegmendid, tooted, protsessid, toimingud ja kasutatavad ressursid. Kapatsiteet tuleb määratleda iga valdkonna jaoks eraldi kolmel eri hierarhilisel tasandil - millistel tingimustel on see täielikult kasutamata, mil kasutatakse ebaproduktiivselt ja millisel juhul produktiivselt. Kapatsideedi haldamise/juhtimise mõistega on seotud ka kapatsiteedi planeerimise termin. 

**Kapatsiteedi planeerimine** (ingl.k. *capacity planning*) on tegevuskava koostamine tagamaks, et vajalikud ressursid (tootmise kapatsiteet, jaotuskeskuse kapatsiteet, veovahendite ja -ühikute kapatsiteet jms) on saadaval õigel ajal ja õiges kohas rahuldamaks ettevõtte logistilisi ja tarneahela vajadusi. Kapatsiteeti planeeritakse ettevõtte ressursside tasandil, mis toetab parimal võimalikul viisil selle konkurentsivõimelisust. 

1. 1 2  *Logistikasõnastik*. Seilecs. 2021. ISBN 9789916960066.
**Andre Maaker** (sündinud 9. juunil 1980) on eesti kitarrist ja muusik. 

Maaker alustas kitarriõpinguid hinnatud jazzkitarristi ja õpetaja Tiit Pauluse juhendamisel, olles eelnevalt õppinud klarnetit ja saksofoni. Hiljem viisid õpingud teda Georg Otsa nimelisse Tallinna muusikakooli ja TÜ Viljandi kultuuriakadeemiasse, mille lõpetas 2018. aastal.

Ta on Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemia kitarriõppejõud, aktiivne sooloartist ja teeb kaasa ka erinevates muusikakollektiivides, nagu näiteks Bad Habits Trio, muusikaline kitarripõnevik Triller koos Ain Agani ja Vaiko Eplikuga või Trio Romansid. Tema sagedased lavapartnerid on olnud Jaan Sööt, Susanna Aleksandra, Pille-Rite Rei, Kadri Voorand, Liisi Koikson ja Sofia Rubina. Ta on koostööd teinud välisartistidega nagu Deniss Pashkevich, Daniel "Pipi" Piazzolla, Ian Ethan Case, Laima Jansone, Saulius Petreikis, Teemu Viinikainen, Mārcis Auziņš, Jānis Aišpurs and Ned Ferm.

Maaker on välja andnud kolm soolokitarrialbumit ja tema mängu on kuulda enam kui 30 albumil.

**Duo Leik ja Andre Maaker aastal 2023.**

Diskograafia
------------

| Aasta | Album |
| --- | --- |
| 2005 | "You Bring Me Joy" koos Hedvig Hansoniga |
| 2014 | "Minu laulu pidu" |
| 2016 | "Andalusian Illusions" |
| 2018 | "Looking for Trouble" koos Bad Habits Trioga |
| 2019 | "Armastusfilm" koos Jaan Söödiga |
| 2019 | "Meie laulu pidu" |

Viited
------

1. ↑  "Andre Maaker". *EESTI JAZZLIIT*. Vaadatud 26. veebruaril 2024.
2. ↑  "EN – BIO". *EN* (inglise). Vaadatud 26. veebruaril 2024.

Välislingid
-----------

*
**Juri Trutnev** (sündinud 1. märtsil 1956 Polazna külas Dobrjanski rajoonis Molotovi oblastis) on Nõukogude ja Venemaa riigitegelane. Kuraator Kaug-Ida föderaalringkonnas alates 19. juulist 2021.

Elulugu
-------

1978. aastal lõpetas mäeinsenerina Permi Polütehnilise Instituudi mäeosakonna. Oma erialal töötas ta õpingute ajal instituudis puuriabina, nafta- ja gaasitootmise operaatorina NGDU Polaznaneftis ja Komineftis. 1978–1981 Permi naftatööstuse uurimis- ja projekteerimisinstituudi nooremteadur.

Aastatel 1981–1986 töötas komsomoli Permi linnakomitee instruktorina, 1986–1988 juhtis Permi oblasti täitevkomitee spordikomiteed.

1988. aastal asutas koos partneritega ühistu Kontakt, mis tegeles spordisimulaatorite arendamise ja tootmisega; simulaatoreid müüdi peamiselt erinevatele valitsusorganisatsioonidele. 1990. aastal juhtis ta ühistu baasil loodud ettevõtet EX LIMITED. 1996. aastal sai temast A/S "E. K. S. International" president.

1994. aastal valiti Permi oblasti seadusandlikku kogusse, kus juhtis majanduspoliitika ja maksude komiteed ning Permi linnaduumasse.

1996. aasta detsembris valiti Permi linnapeaks saades 61 protsenti häältest.

2000. aasta detsembris valiti Permi oblasti kuberneriks saades 51 protsenti häältest. Tema valitsusajal käivitati esimene piirkondade ühendamise protsess tänapäeva Venemaal: kaotati Komi-Permi autonoomne ringkond ja liideti Permi oblastiga ning 7. detsembril 2003 viidi läbi ühinemise referendum.

24. maist 19. detsembrini 2003 oli ta Vene Föderatsiooni Riiginõukogu presiidiumi liige, 9. märtsist 2004 Venemaa loodusvarade minister ja 22. maist 2012 Venemaa presidendi abi.

31. augustil 2013 sai temast Venemaa Föderatsiooni asepeaminister – Vene Föderatsiooni presidendi täievoliline esindaja Kaug-Ida föderaalringkonnas.

Alates 2018. aasta detsembrist on ta Arktika Arengu Riikliku Komisjoni esimees.

Vara ja tulu
------------

Aastatel 2009 ja 2012 püstitas ta isiklike sissetulekute absoluutse rekordi Vene Föderatsiooni valitsuse liikmete hulgas.

2019. aasta tulemuste kohaselt sai ta Forbesi Venemaa rikkaimate saadikute ja riigiteenistujate edetabelis 23. koha. Tema sissetulek ulatus 538,4 miljoni rublani ja pere 540,55 miljoni rublani.

Aleksei Navalnõi 2020. aasta juulis avaldatud uurimise kohaselt kuulub Trutnjevile Serebrjanõ Boris häärber, mille väärtus on 2 miljardit rubla.

Sanktsioonid
------------

Alates 9. juunist 2022 on ta olnud Ukraina isiklike sanktsioonide all.

Viited
------

1. ↑
**Julius Vaks** (16. jaanuar 1893 Tartu – 27. jaanuar 1952 Suure-Jaani) oli eesti trompetimängija ja õppejõud.

Lõpetas 1917. aastal trompeti ja korneti erialal Peterburi konservatooriumi Schuberti nimelise preemia, hõbedase trompetiga. 1917–1924 mängis ta Estonia teatri orkestris. 1919–1924 ja 1929–1944 oli Tallinna Konservatooriumi õppejõud ja professor. Ta töötas pikemat aega ka Eesti Lauljate Liidus puhkpillide muusikasektsiooni esimehena ja hiljem puhkpillide ala üldkorsraldajana. Võttis osa Vabadussõjast luues ja juhtides Tallinna Kooliõpilaste Pataljoni orkestrit. 1924–1929 oli Viljandi Ugala teatri muusikajuht ja Olustvere põllutöökooli koorijuht. 1937. aastal avaldas puhkpilliõpiku "Puhkpilliorkester". 1944. aastal astus ta vabatahtlikuna Saksa sõjaväkke.

Pärast II maailmasõja lõppu töötas Suure-Jaani Tarbijate Kooperatiivis. Moodustas kooperatiivi 26-liikmelise puhkpilliorkestri, organiseeris meeskoori, juhatas Ilmatari segakoori ja Lõhavere kutsekooli naiskoori.

Viited
------

1. ↑  Eesti teatri biograafiline leksikon
2. ↑  "Prof. J. Vaks vabatahtlikuna sõjaväkke". *Postimees (1886-1944)*. 12. veebruar 1944. Vaadatud 3.02.2019.

Kirjandus
---------

* VIII Suure-Jaani Muusikafestivali kava (2005)
**Aadu Regi** (3. november 1912 Tallinn – 10. oktoober 2011 Oulu) oli eesti helilooja, klarnetist, puhkpilliorkestrite dirigent ja muusikapedagoog.

Regi õppis aastatel 1930–1936 ja 1943–1944 Tallinna Konservatooriumis Bernhard Luki klarnetiklassis, ta lõpetas aastal 1963 Tallinna Riikliku Konservatooriumi Juhan Kaljaspooliku õpilasena.

Aastatel 1930–1933 mängis Regi mitmes suveorkestris, aastal 1933 Tallinna garnisoni orkestris, aastatel 1941–1944 Tallinna Töölisteatri orkestris, aastatel 1944–1945 Vanemuise teatri orkestris. Aastatel 1945–1951 töötas ta Vanemuises dirigendi ja koormeistrina. 

Aastatel 1951–1956 oli ta Nõukogude okupatsioonivõimude poolt küüditatud Kemerovo ja Omski oblastisse. 

1944–1951 ja 1956–1991 oli ta Tartu Muusikakoolis õpetaja. 1991–1999 tegutses ta pedagoogina Soomes.

Aastakümnete vältel osales Regi paljude muusikakollektiivide töös. Ta on juhatas teater Vanemuine sümfooniaorkestrit, Tartu Ülikooli sümfooniaorkestrit, Heino Elleri nimelise Tartu Muusikakooli orkestrit ja puhkpilliorkestrit Tartu, samuti oli ta laulupidudel puhkpilliorkestrite üldjuht.

Aadu Regi oli aastast 1967 Eesti Teatriliidu liige, Eesti Heliloojate Liidu liige oli ta aastast 1992 (surres 98-aastaselt oli ta selle liidu vanim liige) ja Eesti Kooriühingu auliige oli ta aastast 2002.

Lisaks pedagoogitööle täiustas Regi puhkpilliõpetuse ja dirigeerimise metoodikat ning avaldas sellekohaseid raamatuid. Ta kirjutas palu puhkpilliorkestrile, klarnetile, viiulile ja trompetile, soololaule ja muusikat teatrilavastustele. Regi avaldas raamatu puhkpillide õpetamisest (1970) ja orkestritööst (1986), klarnetiõpiku (1994) ning mälestusteraamatu "Muusikast ja muust" (2000).

Aadu Regi suri 10. oktoobril 2011 Oulu haiglas.

Tunnustus
---------

* 1989 Eesti NSV teeneline kunstitegelane
* 2001 Soome sõjaveteranide hõbedane teenetemärk
* 2004 Valgetähe IV klassi teenetemärk
* 2005 Tartu linna aukodanik ja Tartu Suurtähe kavaler

Viited
------

1. ↑  Eesti teatri biograafiline leksikon. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Eesti Teatriliit. Tallinn 2000
2. ↑  Maestro tuleb koju
3. ↑
4. ↑  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 4398

Välislingid
-----------

* Ohvitseride andmekogu
**Johannes Vanja** (1893 – 1937 NSV Liit) oli Eesti poliitik, Riigikogu saadik Iseseisvast Sotsialistlikust Tööliste Parteist.

Elulugu
-------

Esimene maailmasõja ajal asus ta mobiliseerituna teenistuses Tallinnas, Peeter Suure merekindluse töökodades sepana.

Poliitiline tegevus
-------------------

Johannes Vanja oli Tallinna sadamatehaste tööline ning Tallinna Ametiühisuste Kesknõukogu juhatuse esimees.

Johannes Vanja sai 1921. aastal asendusliikmena I Riigikogu saadikuks Iseseiseva Sotsialistliku Tööliste Partei poolt alates 7. jaanuarist 1921 (Jüri Roobergi asemel).
Tegelikult juba alates 4. jaanuarist 1921. aastal, kuna kommunistlikud saadikud osalesid ka pidevalt avalikult riigivastases tegevuses, mille eest neid vahistati regulaarselt, mõisteti süüdi ning saadeti sunnitööle.

I Riigikogu koosseisust heideti Vanja välja 29. septembril 1922, sest mõisteti riigivastase poliitilise tegevuse eest 115 protsessil 8 aastaks sunnitööle.

Johannes Vanja vahetati koos teiste ebaseadusliku kommunistliku tegevuse eest Eestis kinni peetud ja süüdi mõistetud poliitiliste vangidega välja Nõukogude Venemaale, kus ta aga 1937. aasta massirepressioonide käigus hukati.

Vaata ka
--------

* Eestimaa Kommunistlik Partei#Kommunistlik töölisterühm I Riigikogus

Viited
------

1. ↑  Kommunistlik töölisterühm I Riigikogus (1920-1923)

Välislingid
-----------

* Johannes Vanja Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
GolfGolf
**Golfiturniirid 2024. aasta suveolümpiamängudel** Pariisis on kavas 1.–10. augustini Le Golf Nationalis Guyancourtis, kus osaleb kahel medalialal kokku 120 mängijat (60 soo kohta). Pariisi golfi kvalifikatsioonitee ja vorm jäävad samaks, mis kahel eelmiselgi olümpiall, kus neli päeva kestval 72-rajalisel individuaalsel löögimängu turniiril pääseb igale soopõhisele võistlusele 60 mängijat. Meeste turniir mängitakse esmalt 1. - 4. augustini ja naiste turniir kuus päeva hiljem 7. - 10. augustini.

Kvalifikatsioon
---------------

Pariis 2024 kvalifitseerub 60 mängijat mõlemale meeste ja naiste turniirile vastavalt ametlikule IGF-i maailma edetabelile 17. juunil 2024 (meestel) ja 24. juunil 2024 (naistel). Maailma edetabelis olevad 15 parimat golfimängijat valitakse nimede järgi ja kindlustavad neile olümpiakohad, järgides nelja mängija limiiti NOC-i kohta. Ülejäänud kohad antakse mängijatele, kes on nimekirjas kuueteistkümnendal kohal, maksimaalselt kaks kohta iga NOC-i kohta. Igas viiest mandritsoonist peab olümpialiikumise põhimõtete ja IGF-i reeglite alusel osalema vähemalt üks mängija kõikidest golfiturniiridest. Kui ei olda ülalkirjeldatud sisenemisvaliku meetodiga rahul, jagab vaba koha vastava mandritsooni kõrgeima asetusega mängija. IGF postitab iganädalaselt kvalifitseeritud mees- ja naisgolfimängijate nimekirjad, mis põhinevad nende hetkeseisul.

Välislingid
-----------

* Golf Pariis 2024 veebilehel
**Põhjala ristisõjad** ehk **Läänemere ristisõjad** olid 12.–15. sajandil Rooma paavsti autoriseeritud ning katoliiklike ilmalike võimude (näiteks Saksimaa, Taani, Poola, Rootsi, Tšehhi) ja vaimulike jõudude (näiteks Bremeni peapiiskop, Riia piiskopid, Mõõgavendade ordu, Saksa ordu ja selle Liivimaa haru) läbi viidud misjoni- ja vallutusretked, mis olid suunatud nn paganlike rahvaste vastu ning mille tulemusena vallutati mitmed Läänemere-äärsed piirkonnad, viidi seal sisse ristiusk ning moodustati uued ilmalikud ja vaimulikud võimustruktuurid, sealhulgas Vana-Liivimaa.

Põhjala (Põhjamaad), 1219
Saksa ordu valdused Preisimaal ja pärast Liivi ordu liitumist 1237. aastal ordu valdused Kuramaal ja Vana-Liivimaal. Joonisel on märgitud viirutatult 1260. aastal vastupanupiirkonnad Preisimaal ja Žemaitijas

Vendi ristisõda
---------------

 *Pikemalt artiklis Vendi ristisõda*

Liivi ristisõda
---------------

 *Pikemalt artiklis Liivi ristisõda*

Pommeri ristisõda
-----------------

 *Pikemalt artiklis Pommeri ristisõda*

Eestlaste muistne vabadusvõitlus
--------------------------------

 *Pikemalt artiklis Eestlaste muistne vabadusvõitlus*

Preisi ristisõda
----------------

 *Pikemalt artiklis Preisi ristisõda*

Leedu ristisõda
---------------

 *Pikemalt artiklis Leedu ristisõda*

Soome
-----

 *Pikemalt artiklis Soome ajalugu#Soome ristiusustamine*

Ristisõjad Venemaal
-------------------

 *Pikemalt artiklis Ristisõjad Venemaal*

Vaata ka
--------

* Liivimaa ristisõjad
* Maarjamaa
* Püha Peetruse maa

Kirjandus
---------

* Eric Christiansen, "Põhjala ristisõjad", Kirjastus: Tänapäev 2014, 420 lk. ISBN 9789949276172
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib akadeemia liikme nimetusest; akadeemikuteks nimetatakse mõnikord ka teadusasutustes ja ülikoolides töötavaid teadlasi, filosoofe ja õppejõude.* |

---

**Akadeemikuteks** (lühend *akad.*) nimetatakse ametlikult või mitteametlikult paljude teaduste akadeemiate (sealhulgas erialaakadeemiate, näiteks põllumajandusteaduste akadeemiate) ja kunstide akadeemiate täisliikmeid. Mõnes riigis, näiteks Soomes, on **akadeemik** riiklik aunimetus ja akadeemikud määrab riik. Mitmetes anglosaksi riikides ja nende regioonides (näiteks Šotimaal) täidavad teaduste akadeemia funktsioone kuninglikud seltsid (*Royal Society*). Nende valitud liikmeid nimetatakse nt *Fellow of the Royal Society* ning vastav lühend (nt FRS) kuulub nime juurde sarnaselt doktori- või professoritiitlile.

Eesti Teaduste Akadeemia liikmeid (mitte välisliikmeid) nimetatakse ajalooliselt akadeemikuteks; nad valitakse akadeemia seniste akadeemikute poolt. Varem eristati Eesti NSV Teaduste Akadeemias akadeemikuid ehk tegevliikmeid ja korrespondentliikmeid.

Paljud akadeemiad on sisuliselt õpetatud seltsid. Näiteks New Yorgi Teaduste Akadeemia liikmeks saab hakata liikmemaksu tasumise eest.

Akadeemiku kui teaduste akadeemia valitud liikme tiitli kasutamine on meie regioonis traditsiooniline peamiselt Venemaa varasemal või praegusel mõjualal, s.o SRÜ, endistes Nõukogude Liidu ja tema mõjupiirkonda jäävates Ida-Euroopa maades, aga ka näiteks Hiinas.

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 30. jaanuar 2015. Vaadatud 4. jaanuaril 2015.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Akadeemik** |
Paula Järv
**Paula Järv** (neiupõlvenimega **Paula Kaubi**; 1898 Harku vald, Harjumaa – ? Nõukogude Liit) oli Eesti tööline ja kommunist, kes kuulus lühikest aega asendusliikmena I Riigikogu koosseisu.

Ta elas lapsepõlves Harjumaal Väänas ja Riisiperes. Tallinna kolis perekond 1919. aastal. Paula töötas 1919. aastast kangruna Tallinnas Balti Puuvillavabrikus (Balti Puuvilla Ketramise ja Kudumise Vabrik). Alates 1917. aastast oli ta Eesti Kiutööliste Ametiühisuse liige, 1919. aastast enamlaste (bolševike) partei liige. 1920. aasta märtsist oli ta Tallinna Ametiühisuste Kesknõukogu liige ja Kiutööliste Ametiühisuse juhatuse liige. Ta oli ka karskusseltsi Valvaja juhatuse liige. 1921. aastal valiti ta Tallinna Linnavolikokku, kus ta tegutses nn kommunistliku töölisterühma liikmena.

1921. aasta aprillis ta arreteeriti, misjärel vabastati, kuid võeti sama aasta mais uuesti riigivastase tegevuse eest vahi alla (streigile õhutamine ja riigivastases salaorganisatsioonis osalemine).

Riigikogusse pääses Paula Järv 10. märtsil 1922, asendades Karl Ellist. Ta astus tagasi sama aasta 25. aprillil ning teda asendas Karl Tammik. 

1922. aasta aprillis vabastati ta lühiajaliselt vangistusest kui Riigikogu liige, pärast Riigikogust lahkumist vahistati aga uuesti. Talle määrati 115 protsessis riigivastase tegevuse eest kolm aastat vangistust. Vangis olles sünnitas ta tütre Endla. Palvekirja peale vabastati Paula Järv veebruaris 1923 ennetähtaegselt. Pärast tema vabanemist arreteeriti ta abikaasa August Järv. 

1927. aasta augustis võeti Paula Järv uuesti vahi alla ning saadeti Eestist välja. Ta sõitis koos tütrega Nõukogude Liitu, kus ta kümne päeva pärast arreteeriti, süüdistatuna spionaažis ja koostöös Eesti kaitsepolitseiga. Veebruaris 1928 mõisteti ta karistuseks 10 aastaks vangilaagrisse. Tema süüasja vaadati mitu korda üle ning küsiti ka teiste Eestist pärit kommunistide arvamust, kuid otsus jäeti jõusse.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Eesti Rahvusraamatukogu. "Paula Järv".
**Santiago Arias Naranjo** (sündinud 13. jaanuaril 1992 Medellínis) on Colombia jalgpallur, kes mängib paremkaitsjana Brasiilia kõrgliigaklubis Bahia ja Colombia jalgpallikoondises.

Ta alustas klubikarjääri Colombia klubis La Equidad, mille põhimeeskonnas debüteeris Colombia kõrgliigas 2009. aastal. 2011. aasta juulis sõlmis ta viieaastase lepingu Portugali kõrgliigaklubiga Lissaboni Sporting. Kahe hooaja jooksul Portugalis sai ta rohkem mänguaega Sportingu duublemeeskonnas.

2013. aasta juulis sõlmis ta nelja-aastase lepingu Hollandi kõrgliigaklubiga PSV Eindhoven. Ta mängis Hollandis viis hooaega ning tuli hooaegadel 2014–15, 2015–16 ja 2017–18 PSV Eindhoveniga Hollandi meistriks. Hooajal 2017–18 valiti ta Hollandi kõrgliiga parimaks mängijaks ja liiga sümboolsesse koosseisu.

2018. aasta juulis siirdus Arias 11 miljoni euro eest Hispaania kõrgliigaklubisse Madridi Atlético. Hooajal 2020/21 oli ta laenul Saksamaa kõrgliigaklubis Leverkuseni Bayer ja hooajal 2021/22 Hispaania kõrgliigaklubis Granada.

2023. aasta jaanuaris sõlmis ta üheaastase lepingu Major League Socceri (MLS) klubiga FC Cincinnati.

2024. aasta jaanuaris sõlmis ta kaheaastase lepingu Brasiilia kõrgliigaklubiga Bahia.

Ta osales Colombia kuni 17-aastaste koondisega 2009. aasta noorte maailmameistrivõistlustel, kus Colombia sai neljanda koha. Debüüdi Colombia jalgpallikoondises tegi Arias 2013. aasta septembris MM-i valikmängus Paraguay vastu. Ta on kuulunud Colombia koondisse 2014. aasta maailmameistrivõistlustel, 2015. aasta Copa Américal, 2016. aasta Copa América Centenariol, 2018. aasta maailmameistrivõistlustel ja 2019. aasta Copa Américal.

Saavutused
----------

PSV
* Eredivisie: 2014–15, 2015–16, 2017–18
* Johan Cruijff Schaal: 2015, 2016

Madridi Atlético
* UEFA Superkarikas: 2018

FC Cincinnati
* Supporters' Shield: 2023

Viited
------

1. ↑  "FC Cincinnati sign Colombian International and former Atlético Madrid defender Santiago Arias". FC Cincinnati. 9. veebruar 2023. Vaadatud 9. veebruaril 2023.
2. ↑  Santiago Arias - Player profile. transfermarkt.com. Vaadatud 14.4.2024

| * v
* r
Colombia koondis  –  2014. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused |
| --- |
| 

* 1 Ospina
* 2 Zapata
* 3 Yepes (c)
* 4 Arias
* 5 Carbonero
* 6 Sánchez
* 7 Armero
* 8 Aguilar
* 9 Teo
* 10 James
* 11 Cuadrado
* 12 Vargas
* 13 Guarín
* 14 Ibarbo
* 15 Mejía
* 16 Balanta
* 17 Bacca
* 18 Zúñiga
* 19 Ramos
* 20 Quintero
* 21 Jackson M.
* 22 Mondragón
* 23 Valdés
* Treener: Pékerman

 | Colombia |

| * v
* r
Colombia koondis  –  2018. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused |
| --- |
| 

* 1 Ospina
* 2 Zapata
* 3 Murillo
* 4 Arias
* 5 Barrios
* 6 C. Sánchez
* 7 Bacca
* 8 Aguilar
* 9 Falcao (c)
* 10 James
* 11 Ju. Cuadrado
* 12 Vargas
* 13 Mina
* 14 Muriel
* 15 Uribe
* 16 Lerma
* 17 Mojica
* 18 Díaz
* 19 Borja
* 20 Quintero
* 21 Izquierdo
* 22 Jo. Cuadrado
* 23 D. Sánchez
* Treener: Pékerman

 | Colombia |
**Kristjan Looper** (5. november 1896 – ?) oli eesti kommunistliku liikumise tegelane.

Ta lõpetas 1912. aastal Pärnu Progümnaasiumi.. Hiljem lõpetas Ruhja Kaubanduskooli ja töötas aastatel 1918–1921 Pärnus raamatupidajana.

1919. augustis osales ta Petrogradis Venemaa Kommunistliku Partei Eesti osakonna kongressil. 1919–1921 oli Pärnu ametiühingute keskkomitee juhatuse liige.

1921. aasta veebruaris valiti ta kommunistide nimekirjas Pärnu linnavolikogu liikmeks. 25. aprillil 1921 ta arreteeriti süüdistusega riigikorra kukutamise kavatsuses. 1922. aasta mais mõisteti ta kommunistliku salaorganisatsiooni protsessil (115 protsess) süüdi kommunistliku partei organiseerimise eest Pärnus ning talle määrati 2 aasta ja 2 kuu pikkune vangistus koos õiguste kaotamisega. 1922. aasta 19. augustil saadeti ta koos 45 samas protsessis süüdi mõistetuga välja Nõukogude Venemaale.

Viited
------

1. ↑  Kodumaa ringvaade. Tallinna Teataja, 11. juuni 1912
2. ↑  Kommunistlise keskkomitee tegevus ulatab otsaga maakonnalinnadesse. Kaja, 28. aprill 1921
3. ↑  Kohtuotsus kommunistlise salaorganisatsiooni protsessis. Päewaleht, 28. mai 1922

Välislingid
-----------

* Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Riigivastase tegevuse eest süüdi mõistetud kompartei organisaator Pärnus Kristjan Looper enne väljasaatmist Venemaale
* Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Grupp 25. augustil 1922. a. Eestist Nõukogude Venemaale vahetatud poliitilisi vange
* Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Nõukogude Venemaale väljasaadetud ametiühingute aktivistid
* Venemaa kommunistliku partei Eesti osakonna kongressi delegaadid
* Kommunistide põrandaalune ja põrandapealne töö Eestis. Waba Maa, 28. märts 1922