recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Vaade Los Alamosele

Los Alamose Riiklik Labor (New Mexico)Los Alamose Riiklik Labor
Asukoht New Mexico osariigis
**Los Alamose Riiklik Labor** (inglise keeles *Los Alamos National Laboratory*; lühend **LANL**) on Ameerika Ühendriikides New Mexico osariigis Los Alamoses asuv teaduslabor, Ameerika Ühendriikide Energeetikaministeeriumi üks 16 riiklikust laborist.

LANL on üks kahest USA laborist, mis tegeleb tuumarelvaalaste uuringutega (teine on Lawrence'i Livermore'i Riiklik Labor).

Labor asutati 1943. aastal kui Projekt Y, mille eesmärgiks oli välja töötada esimene aatomipomm.

Direktorid
----------

* J. Robert Oppenheimer (1943–1945)
* Norris Bradbury (1945–1970)
* Harold Agnew (1970–1979)
* Donald Kerr (1979–1986)
* Siegfried S. Hecker (1986–1997)
* John C. Browne (1997–2003)
* George Peter Nanos (2003–2005)
* Robert W. Kuckuck (2005–2006)
* Michael R. Anastasio (2006–2011)
* Charles F. McMillan (2011–2017)
* Terry Wallace (2018)
* Thomas Mason (2018–)

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Los Alamose Riiklik Labor** |

* Koduleht
**Loigom** on eesti perekonnanimi.

Statistika
----------

2023. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Loigom 46 inimesel: 21 mehel ja 25 naisel. Perekonnanimede levikult oli Loigom meeste puhul 5879. kohal ja naiste puhul 5363. kohal. Kõige levinum oli perekonnanimi Loigom vanuserühmas 15–19, kus neid on 10 000 elaniku kohta 0,92. Nime kandja oli keskmiselt 48 aasta vanune.

19. sajandi algul pandi pärisorjusest vabastamise käigus talupoegadele Harjumaal Jõelähtme kihelkonnas Maardu mõisavallas ja Rummu mõisavallas perekonnanimeks Loigom.

Nimede eestistamisel võeti 1935. aastal perekonnanime Loigom asemel uueks nimeks ühel korral Loigu.

Nime kandjaid
-------------

* Andres Loigom, eesti muusik (1961–)
* Robert Loigom, eesti trummar (1992–)
* Udo Loigom, eesti ajakirjandusfotograaf ja muusik (1911-1977)
* Villem Loigom, eesti disainer ja ettevõtja (1965–)

Viited
------

1. ↑  Statistikaamet: Nimede statistika (vaadatud 12.09.2023)
2. ↑  Onomastika andmebaas. Nimede panemine: Loigom.
3. ↑  Onomastika andmebaas. Nimede eestistamine: (vana nimekuju): Loigom.

Välislingid
-----------

* Loigom statistikaameti andmebaasis
Robert Sánchez (2022)
**Robert Lynch Sánchez** (sündinud 18. novembril 1997 Cartagenas) on Hispaania jalgpallur, kes mängib väravavahina Inglismaa Premier League'i klubis Londoni Chelsea ja Hispaania jalgpallikoondises.

Ta kuulus kõigepealt Hispaania klubidesse, seahulgas 2010–2013 Levante noortesüsteemi, seejärel liitus Brighton & Hove Albioniga. Esimese profilepingu sõlmis ta klubiga 2015. aastal. Hooajal 2018/19 oli ta laenul Inglismaa tugevuselt neljanda liiga klubis Forest Green Rovers ja hooajal 2019/20 Inglismaa tugevuselt kolmanda liiga klubis Rochdale.

Brightoni meeskonnas debüteeris Sánchez 1. novembril 2020 mängus Tottenham Hotspuri vastu. Hooajal 2020/21 kerkis ta ka Brightoni esiväravavahiks. 2021. aasta veebruaris sõlmis ta klubiga uue nelja ja poole aasta pikkuse lepingu.

Suvel 2023 liitus Sanchez ligi 23 miljoni euro eest Chelseaga.

Hispaania jalgpallikoondises tegi Sánchez debüüdi 5. septembril 2021 MM-i valikmängus Gruusia vastu, kus pääses väljakule teisel poolajal Unai Simóni asemel. Sánchez oli Hispaania koondise varuväravavaht 2021. aasta Euroopa meistrivõistlustel ja 2022. aasta maailmameistrivõistlustel.

Tema isa on Inglise-Jamaica päritolu ja ema hispaanlanna.

Viited
------

1. ↑  "Sanchez signs new Brighton deal until June 2025". *Sky Sports*. 23. veebruar 2021. Vaadatud 26. veebruaril 2021.
2. ↑  "Cádiz CF: Robert Sánchez, el flamante portero que empezó de la mano de Jorge Cordero". *La Voz Digital* (hispaania). 24. märts 2021. Vaadatud 26. märtsil 2021.

Välislingid
-----------

* Profiil Brighton & Hove Albion F.C. kodulehel

| * v
* r
Hispaania koondis  –  UEFA Euro 2020 |
| --- |
| 

* 1 De Gea
* 2 Azpilicueta
* 3 D. Llorente
* 4 P. Torres
* 5 Busquets (c)
* 6 M. Llorente
* 7 Morata
* 8 Koke
* 9 Gerard
* 10 Thiago
* 11 F. Torres
* 12 García
* 13 Sánchez
* 14 Gayà
* 16 Rodri
* 17 Fabián
* 18 Alba
* 19 Olmo
* 20 Traoré
* 21 Oyarzabal
* 22 Sarabia
* 23 Simón
* 24 Laporte
* 26 Pedri
* Treener: Luis Enrique

 | Hispaania |

| * v
* r
Hispaania koondis  –  2022. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused |
| --- |
| 

* 1 Sánchez
* 2 Azpilicueta
* 3 García
* 4 P. Torres
* 5 Busquets (c)
* 6 Llorente
* 7 Morata
* 8 Koke
* 9 Gavi
* 10 Asensio
* 11 F. Torres
* 12 Williams
* 13 Raya
* 14 Balde
* 15 Guillamón
* 16 Rodri
* 17 Pino
* 18 Alba
* 19 Soler
* 20 Carvajal
* 21 Olmo
* 22 Sarabia
* 23 Simón
* 24 Laporte
* 25 Fati
* 26 Pedri
* Treener: Luis Enrique

 | Hispaania |
Robert Taylor 2015. aastal JJK Jyväskylä meeskonnas mängimas
**Robert Thomas Taylor** (sündinud 21. oktoobril 1994 Kuopios) on Soome jalgpallur, kes mängib kaitsja või poolkaitsjana Major League Socceri klubis Inter Miami ja Soome jalgpallikoondises.

2004. aastal liitus ta JJK Jyväskylä noortesüsteemiga. Hiljem kuulus ta muuhulgas veel ka Inglismaa klubide Nottingham Foresti ja Lincoln City noorteakadeemiatesse.

2013. aastal naasis ta JJK-i ning debüteeris samal aastal Soome kõrgliigas. 2016. aastal liitus ta Soome kõrgliiga klubiga RoPS. 2016. aasta hooajal lõi ta Soome kõrgliigas 11 väravat.

2017. aasta juulis liitus ta Rootsi kõrgliigaklubiga AIK. Aastatel 2018–2019 mängis ta Norra kõrgliigaklubis Tromsø. 2020. aasta jaanuaris sõlmis ta kolmeaastase lepingu Norra kõrgliigaklubiga SK Brann.

2022. aasta veebruaris sõlmis ta kaheaastase lepingu Inter Miamiga.

Soome jalgpallikoondises tegi Taylor debüüdi 9. jaanuaril 2017 sõprusmängus Maroko vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 11. oktoobril 2020 UEFA Rahvuste Liiga mängus Bulgaaria vastu. Ta kuulus Soome koondisse 2021. aasta Euroopa meistrivõistlustel.

Tema isa on endine Inglismaa jalgpallur, kes mängis 1990. aastatel Soome klubis KuPS.

Saavutused
----------

Inter Miami
* Leagues Cup: 2023

Välislingid
-----------

* "Lionel Messi tegi Soome jalgpallurist üleöö kuulsuse". sport.postimees.ee. 10.8.2023.

| * v
* r
Soome koondis  –  UEFA Euro 2020 |
| --- |
| 

* 1 Hrádecký
* 2 Arajuuri
* 3 O'Shaughnessy
* 4 Toivio
* 5 L. Väisänen
* 6 Kamara
* 7 Taylor
* 8 Lod
* 9 Jensen
* 10 Pukki
* 11 Schüller
* 12 Joronen
* 13 Soiri
* 14 Sparv (c)
* 15 S. Väisänen
* 16 Lam
* 17 Alho
* 18 Uronen
* 19 Kauko
* 20 Pohjanpalo
* 21 Lappalainen
* 22 Raitala
* 23 Jaakkola
* 24 Valakari
* 25 Ivanov
* 26 Forss
* Treener: Kanerva

 | Soome |
Seimi jõgi Desna jõe valgla kaardil
**Seim** (ukraina ja vene keeles Сейм) on jõgi Euroopas, täpsemalt Venemaal ja Ukrainas.

Jõgi algab Kesk-Vene kõrgustikult Venemaal Belgorodi oblasti põhjaservas ja voolab valdavalt läände. Lähtest suudme poole minnes ületab jõgi kiiresti Kurski oblasti piiri ja voolab läbi kogu Kurski oblasti. Esimene suur asula Seimi jääres on Krivets. Järgmises, Solntsevos, pöörab jõgi loodesse ja jõuab Kurskisse, kus temasse suubub paremalt Tuskar. Seal keerab jõgi taas läände ning voolab läbi Prjamitsõno ja Kurtšatovi. Vasakult suubub Seimi Reut. Edasi läbib Seim Imeni Karla Liebknechta ja Lgovi ja temasse suubub suurim parempoolne lisajõgi Svapa. Svapa suudmes pöördub Seim lõunasse, möödub loode poolt Ivanovskojest, läbib Rõlski, möödub Korenevost lääne poolt ja suundub siis uuesti läände, läbides Gluškovo. Siis jõuab Seim Venemaa ja Ukraina piirini, keerab seal lõunasse ja voolab lühikest aega piirijõena. Tjotkinos suundub ta läände ja jõuab Ukrainas olevasse Sumõ oblastisse. Enne Burõni pöörab jõgi põhja, Putõvlis uuesti läände ja jõuab Tšernigovi oblastisse. Seal voolab ta läbi Baturini ja suubub Sosnõtsjast idas vasakult Desnasse.

Seimi jõe veed voolavad lõpuks Dnepri kaudu Musta merre.

Enam-vähem kogu ulatuses lähtest suudmeni kulgeb Seimist lõuna pool raudtee, üksnes enne Kurskit on raudtee lühikest aega põhja pool. Burõnist lääne pool on raudtee Seimist pisut kaugemal, läbides Konotopi ja Bahmatši ning jõudes Desnani Makošines. Kurskist kuni Rõlskini kulgeb jõe lõunakaldal ka maantee.

Seimi jõe pikkus on 696 km ja valgla on 27 500 km². Tema lähte kõrgus on 178 m merepinnast ja suudme kõrgus merepinnast 112 m, nii et jõe langus on 66 m ja lang umbes 1 dm/km. Vooluhulk 105 km kaugusel suudmest on keskmiselt 99,6 m³/s.

Viited
------

1. 1 2 3  Suur maailma atlas, lk 69–71.
**Ene Mihkelsoni fond** on Ene Mihkelsoni Seltsi asutatud fond, mille eesmärk on edendada Ene Mihkelsoni loomingu uurimist ning temale omaste ideede ja väärtuste elavana hoidmist ning edasikandmist.

Fond asutati septembris 2018 Tartu Kultuurkapitali juurde. Tartu Kultuurkapital kuulutab igal aastal Ene Mihkelsoni sünniaastapäeval koostöös Ene Mihkelsoni Seltsiga välja konkursi uurijastipendiumidele. Stipendiumitaotlusi saavad esitada kõik, kellel on soov tegeleda süvitsi Ene Mihkelsoni loomingu mõne aspekti uurimisega. Stipendiumi taotlemise eelduseks ei ole akadeemiline teaduskraad, samuti ei ole stipendiumi taotlejatele seatud ealisi piiranguid.

Ene Mihkelsoni fondi haldab viieliikmeline nõukogu. Nõukogu liikmed otsustavad ka stipendiumide saajad.

Stipendiaadid
-------------

### 2019

* Henrik Sova
* Ene-Reet Soovik
* Marju Taukar ja Joosep Susi (ühisprojekt)

Vaata ka
--------

* Ene Mihkelsoni kultuurimõtestaja preemia

Viited
------

1. ↑  Ene Mihkelsoni Fond. Ene Mihkelsoni Seltsi veebisait.
2. ↑  Ene Mihkelsoni fondi stipendiumi statuut. Tartu Kultuurkapitali veebisait.
3. ↑  "Ene Mihkelsoni fondi 2019. aasta stipendiaadid Ene Mihkelsoni Seltsi veebisait". Originaali arhiivikoopia seisuga 28. jaanuar 2020. Vaadatud 31. mail 2020.
**CVKeskus.ee** on värbamistehnoloogia ettevõte, mis arendab Eesti populaarseimat värbamis- ja tööotsinguplatvormi cvkeskus.ee, kus leidub suurim valik tööpakkumisi. CVKeskus.ee’l on ka oma värbamisagentuur, kus töötavad värbamiseksperdid aitavad Eesti tööandjatel leida tööturult sobivaid töötajaid.

Kantar Emori uuringu järgi leiab suurem osa tööotsijatest Eestis infot tööpakkumiste kohta just cvkeskus.ee tööportaalist.

  

**Ajalugu**

Firma asutas 2000 tolleaegse Starman Internet AS-i juhataja Raivo Hein. 

2006. aasta alguses tegutses ettevõte juba 8 riigis: Eestis, Lätis, Leedus, Poolas, Tšehhis, Slovakkias, Ungaris ja Hollandis. Sügisel 2007 müüsid senised omanikud 75% ettevõttest välismaistele fondidele. Ülejäänud 25% läks uute omanike valdusse 2008. aasta veebruaris.

2017. aastal omandas Ringier Axel Springer Media AG ettevõtte CV Keskus, kuhu kuuluvad tööportaalid cvkeskus.ee Eestis, cvmarket.lv Lätis ja cvmarket.lt Leedus. Ringier Axel Springer Media AG loodi 2010. aastal Šveitsi Ringier AG ja Saksamaa Axel Springer SE aktsionäride poolt. Ettevõtte peakontorid asuvad Žürichis, kus töötab ligikaudu 3000 töötajat.

2021. aastal soetas Šveitsi meediaettevõte Ringier AG ka ülejäänud osa ehk omandas 100% ettevõttest.

2023. aastal viis ettevõte läbi brändivärskenduse uuendades nii logo, värvilahendust kui ka tööotsingumootorit ja tööandjate värbamisplatvormi.

Viited
------

1. ↑  *Eestlased müüsid CV Keskuse välismaalastele* Postimees, 26. november 2007.
2. ↑  ERR (2017). "Ringier Axel Springer Media ostis tööportaali CV Keskus".
3. ↑  "Šveitsi meediaettevõte soetas ka ülejäänud osa CV Keskuse aktsiatest". *Delfi*. 2021.

Välislingid
-----------

* CV Keskus
***Alvinellidae*** on hulkharjasusside sugukond seltsist *Terebellida*, kes elutseb Vaikses ookeanis hüdrotermaalsetel allikatel. 

1980. aastal kirjeldasid prantsuse zooloogid Daniel Desbruyères ja Lucien Laubier uue liigi *Alvinella pompejana*, uue perekonna *Alvinella* (ainsa liigiga) ja uue alamsugukonna *Alvinellinae* (ainsa perekonnaga). 

Alvin, mille järgi *Alvinellidae* on nime saanud Uus loomarühm avastati aasta varem (1979) 2600 meetri sügavusel ameerika süvamereekspeditsiooni käigus hüdrotermaalsetele allikatele Galápagose saarte piirkonnas allveesukelaparaadiga Alvin. Nimekuju *Alvinella* tuletati sukelaparaadi nime järgi. Aastal 1986 alamsugukond *Alvinellinae* kaotas aktsepti ja ta asendati sugukonnaga *Alvinellidae*.

*Alvinellidae* esindajad taluvad märkimisväärselt kuumust. Näiteks pompeiuss (*Alvinella pompejana*) arvatakse olevat üks kõige enam soojust taluvam keeruline organism Maal. Uurimused on näidanud, et mitokondrid hakkavad purunema temperatuuril 50–55 °C. See suurus ilmselt ongi eukarüootide kuumataluvuse ülempiir. 

*Alvinellidae* isendite suurus varieerub vahemikus 15–100 millimeetrit.

Erinevalt teistest hüdrotermaalsetel allikatel elunevatest polüheedidest, omavad *Alvinellidae* esindajad seedetrakti. 

Termoisolatsiooni funktsiooni täidavad neil seljal elutsevad sümbiontidest termofiilid.

Süstemaatika
------------

* Perekond *Alvinella*
	+ Liik *Alvinella caudata*
	+ Liik *Alvinella pompejana*

* Perekond *Paralvinella*
	+ Liik *Paralvinella bactericola*
	+ Liik *Paralvinella fijiensis*
	+ Liik *Paralvinella dela*
	+ Liik *Paralvinella grasslei*
	+ Liik *Paralvinella hessleri*
	+ Liik *Paralvinella palmiformis*
	+ Liik *Paralvinella pandorae*
	+ Liik *Paralvinella sulfincola*
	+ Liik *Paralvinella unidentata*

Viited
------

1. 1 2  Diversity and phylogeny of Annelida Marine Invertebrate Phylogenetics Lab
2. ↑  Помпйскому червю понизили температуру compulenta.computerra.ru

Välislingid
-----------

* Alvinellidae Encyclopedia of Life (inglise keeles)
* Alvinellidae World Register of Marine Species (inglise keeles)
Digikultuuriaasta logo
**Digikultuuriaasta** ehk täieliku nimetusega **digikultuuri teema-aasta 2020** oli Kultuuriministeeriumi välja kuulutatud temaatiline fookus digitaalsele kultuurile aastal 2020. Digikultuuriaasta hõlmas algatusi ja projekte, mis puudutavad "digitaalselt loodud, levivat ja kasutatud kultuuri" ning eesmärgiks seati, et uued põlvkonnad võtaksid digitaalse meedia kaudu omaks meie "elava kultuuri ja pärandi".

Aasta tegevusi ja üritusi korraldasid Muinsuskaitseamet, Eesti Rahvusringhääling, Eesti Rahvusraamatukogu ja Eesti Filmi Instituut.

Teema-aasta projektijuht oli Martin Aadamsoo.

Debatt digikultuuri üle
-----------------------

Postimees ja Tallinna Ülikool on pühendanud teema-aastale aastapikkuse arvamuslugude sarja. Indrek Ibrus, Marek Tamm ja Katrin Tiidenberg kritiseerivad avaartiklis teema-aasta kitsast digikultuuri definitsiooni ja rõhuasetust olemasoleva kultuuri uutele põlvkondadele kättesaadavaks tegemisele kultuuripärandi digiteerimise teel. Ibrus osutab oma avaartiklis, et digikultuur on Eestis olnud allutatud majanduse ja riigihalduse eesmärkidele ning isegi majanduslikus mõttes kapitaliseerivad selle kultuuri väärtuse rahvusvahelised meediaettevõtted, mitte omakultuuri loovad kohalikud meedia- ja kultuuritegijad. Ibruse järgi on kultuuri väärtus avalikkuses ja taaskasutatavuses ning kultuuri veetud digiriik saaks pakkuda omakultuurile elujõulisust ning ettevõtjatele uusi võimalusi sellega, et "Eesti oma kodanikud ja ettevõtted saaksid Eestis kultuurile ligi ja võiksid selle sees uusi väärtusi luua".

Vaata ka
--------

* Eesti kultuurivaldkonna aasta peateemade loetelu
* Tartu Ülikooli ja Wikimedia Eesti algatus "Saame suureks digitaalselt!"

Viited
------

1. ↑  Hannus Luure (29. november 2019). "5 küsimust. Digikultuuri teema-aasta projektijuht Martin Aadamsoo: tahan seda aastat korraldada nagu idufirmat". *Kultuuriministeerium*. Originaali arhiivikoopia seisuga 3. november 2020.
2. ↑  "Digikultuuri teema-aasta 2020". *Eesti Rahvusraamatukogu*.
3. ↑  Indrek Ibrus, Marek Tamm, Katrin Tiideberg (1. veebruar 2020). "Digikultuur. Kas Eesti digikultuur on võimalik?". *Postimees*.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: mitu nime: autorite loend (link)
4. ↑  Indrek Ibrus (7. veebruar 2020). "Digikultuur. Majandus kui kultuur kui majandus..." *Postimees*.

Välislingid
-----------

* Digikultuuriaasta 2020 veebisait
* Digikultuuri teema-aasta 2020 tutvustuslehekülg Rahvusraamatukogu saidil
**Stipendium "Ela ja sära"** on Eesti Kultuurikapitali 2000. aastast välja antav stipendium, et luua loomeinimestele tingimusi erialaseks pühendumiseks.

Stipendiumi makstakse välja kord kvartalis alates jooksva aasta oktoobrist. Aastatel 2000-2010 oli stipendiumi suurus 180 000 krooni, 2011. aastal 11 511 eurot, aastatel 2012-2020 aga 15 600 eurot (3900 eurot kvartalis). 2021. aastal on stipendiumi suurus 18 000 eurot (4500 eurot kvartalis). 2023. aasta oktoobrist alates on stipendiumi suurus 20 000 eurot aastas ning summat indekseeritakse vastavalt kultuuritöötaja miinimumpalga tõusuga *(muudetud 7.02.2023).*

Aastas antakse välja tavaliselt 16 stipendiumi, iga Eesti Kultuurkapitali valdkonna kohta kaks.

Viited
------

1. 1 2 3  "Stipendium "Ela ja sära". Eesti Kultuurkapitali veebisait". Originaali arhiivikoopia seisuga 7. november 2020. Vaadatud 31. oktoobril 2020.

Välislingid
-----------

* Stipendiumist Eesti Kultuurikapitali veebisaidil
* SIRAM. Kunstnikustipendiumide kuluefektiivsusest „Ela ja sära" näitel. Sirp, 8. jaanuar 2016.
Ju Wenjun (2016)
**Ju Wenjun** (hiina keeles 居文君, *pinyin*'is *Jū Wénjūn*; sündinud 31. jaanuaril 1991 Shanghais) on hiina maletaja, valitsev naiste maailmameister (2018–), rahvusvaheline suurmeister (2014). 

Ta sai 13-aastaselt võisteldes 2004. aastal Beirutis Aasia naiste meistrivõistlustel kolmanda koha. Tuli Hiina naiste malemeistriks 2010. ja 2014. aastal. Hiina naiskonna koosseisus sai Ju naiste maleolümpiatel kaks kuldmedalit (2016, 2018), kolm hõbemedalit (2010, 2012, 2014) ja ühe pronksmedali (2006).

Ju Wenjun sai FIDE-lt 2009. aastal naiste suurmeistri ja 2014. aastal rahvusvahelise suurmeistri nimetuse.

Maailmameistrivõistlused
------------------------

Ju kvalifitseerus 2005. aastal toimunud FIDE tsooniturniiril maailmameistrivõistluste turniirile (2006), kus sai 53. asetuse. Jõudis seal kaheksandikfinaali, kus kaotas Maia Tšiburdanidzele. 2008. aastal pääses MM-i turniiril 32 parema hulka. 2010. aastal jõudis MM-i turniiril veerandfinaali, kus kaotas Humpy Konerule. 2012. aastal pääses MM-il poolfinaali, kus kaotas Anna Ušeninale. 2015. aastal sai MM-il 2. asetuse. Jõudis 32 hulka, kus kaotas Natalija Pogoninale. 2017. aastal sai MM-il 1. asetuse. Jõudis veerandfinaali, kus kaotas Tan Zhongyile.

#### Maailmameister

2015.–2016. aastatel toimunud FIDE naiste *grand prix'* sarja võitis Ju Wenjun ja sai õiguse tiitlimatšile valitseva maailmameistri Tan Zhongyiga. Mais 2018 Chongqing Shis ja Shanghais peetud matši Ju võitis tulemusega 5½:4½ ja sai maailmameistriks. 

Novembris 2018 toimus Hantõ-Mansiiskis järjekordsed maailmameistrivõistlused. MM-i turniiril sai Ju 1. asetuse. Tuli seal maailmameistriks võites poolfinaalis Aleksandra Kostenjukki ja finaalis Jekaterina Lagnot.

Jaanuaris 2020 Shanghais ja Vladivostokis peetud naiste MM-tiitlimatši Aleksandra Gorjatškinaga võitis Ju Wenjun tasavägiselt kulgenud matši tulemusega 6 (2½):6 (1½) ja kaitses tiitlit.

Välislingid
-----------

* Ju Wenjun – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Ju Wenjun FIDE andmebaasis
Alisson São Paulo mängijana
**Alisson Euler de Freitas Castro** (tuntud lihtsalt kui **Alisson**; sündinud 25. juunil 1993 Rio Pombas) on Brasiilia jalgpallur, kes mängib ründava poolkaitsjana Brasiilia kõrgliigaklubis São Paulo.

Ta alustas klubikarjääri Cruzeiros, millega liitus 2007. aastal. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta 18. novembril 2012 Brasiilia kõrgliigamängus Fluminense vastu, kui sekkus teisel poolajal vahetusest mängu Walter Montillo asemele. 2013. aastal oli ta lühikest aega laenul Brasiilia kõrgliigaklubis Vasco da Gama ning lõi seal mängides 6. juunil 2013 mängus Atlético Mineiro vastu oma esimese värava Brasiilia kõrgliigas. Aastatel 2013 ja 2014 tuli Alisson Cruzeiroga Brasiilia meistriks. 2017. aastal alistati Brasiilia karikafinaalis Flamengo.

2018. aasta jaanuaris sõlmis ta lepingu Brasiilia kõrgliigaklubiga Grêmio. Tehingu raames siirdus samal ajal Grêmiost Cruzeirosse Edílson. 2018. aastal võitis ta Grêmioga Recopa Sudamericana. Grêmios mängis Alisson neli hooaega ning tuli kõikidel hooaegadel klubiga Rio Grande do Suli osariigi meistriks, kuid 2021. aastal langeti Grêmioga Brasiilia kõrgliigast välja.

2022. aasta jaanuaris sõlmis ta kolmeaastase lepingu São Pauloga.

Saavutused
----------

Cruzeiro
* Campeonato Brasileiro Série A: 2013, 2014
* Campeonato Mineiro: 2014
* Copa do Brasil: 2017

Grêmio
* Recopa Sudamericana: 2018
* Campeonato Gaúcho: 2018, 2019, 2020, 2021

Viited
------

1. ↑   (vaadatud 10.8.2023)
2. ↑  "Grêmio encaminha acerto com Alisson por quatro anos em troca por Edílson" (Brasiilia portugali). ge. 2. jaanuar 2018. Vaadatud 16. detsembril 2021.
3. ↑   (vaadatud 10.8.2023)
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel on kosmosesse jõudnud koerast; koeratõugude kohta vaata artiklit Laika (koeratõug), kreeka muusika mõiste kohta vaata artiklit Laïka.* |

---

Laikale pühendatud Rumeenia postmark (1959)

**Laika** (vene keeles: Лайка, koeratõug; 1954 – 3. november 1957) oli esimene elusolend Maalt, kes jõudis Maa orbiidile. Ta püüti hulkuva koerana Moskva tänavatelt. Tema esialgne nimi **Kudrjavka** muudeti ümber Laikaks tõu järgi. Pärast treenimist veel kahe koeraga valiti tema Nõukogude õhusõiduki Sputnik 2 asukaks ning saadeti kosmosesse 3. novembril 1957.

5–7 tundi pärast starti suri Laika stressi ja ülekuumenemise tõttu, mis oli ilmselt tingitud mittetöötavast soojusreguleerimisseadmest. Tema surma põhjus avaldati alles aastakümneid pärast lendu. Endised Nõukogude Liidu teadlased on öelnud, et nad avaldavad kahetsust, et Laikal lasti niimoodi surra.

Kuigi Laika ei elanud kosmosereisi üle, tõestas eksperiment, et elav reisija jääks orbiidile lennates ellu ning kannataks kaaluta olekut. See lend varustas teadlasi esialgse informatsiooniga sellest, kuidas elusad organismid reageerivad kosmoselennu tingimustes. 

Kuigi Laikat peetakse tavaliselt esimeseks elusolendiks Maalt, kes jõudis Maa orbiidile, siis ajalooliselt olid esimesteks elusolenditeks, kes orbiidile jõudsid, hoopis harilikud puuviljakärbsed (koos rukki- ja puuvillaseemnetega). Putukate ja seemnetega konteiner saadeti ameeriklaste valduses olnud V2-raketiga orbiidile ning ta naasis elusate putukatega Maale langevarjuga. Kümme aastat Laika katsest varem – 20. veebruaril 1947 – toimunud eksperimendi mõte oli uurida kosmilise kiirguse mõju elusorganismidele.

Viited
------

1. ↑  "QI C seeria 4. episood - Cheating". *BBC*. 14. oktoober 2005.
2. ↑  Nate Barksdale (29. aprill 2015). "What was the first animal in space?". *History*.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Laika** |
Alpimaastik Nocki mägede rahvuspargis

Nocki mäed (Austria)Nocki mäed
Asukoht Austrias
**Nocki mäed** (saksa: *Nockberge* või *Nockgebirge*) on Austria Gurktali Alpide läänepoolseim ja kõrgeim mäestik, mis laiub üle Kärnteni, Salzburgi ja Steiermargi liidumaade osade. Nende välimust iseloomustavad arvukad kuplitaolised ja rohuga kaetud tipud (*Nocken*). Mägede kõrgeim tipp on Eisenhut Steiermargis (2441 m).

2012. aasta juulis määrati Nocki mäed ja külgnev Lungau piirkond UNESCO biosfääri kaitsealaks. Mäed olid jääajal suures osas jäätumata ja seega refuugium.

Windebeni järv Nockalmi maantee ääres
Gurktali Alpide läänepoolseima osana eralduvad Nocki mäed Madal-Tauernist põhjas Muri jõega, ulatudes läänes kuni Katschbergi kuruni (1641 m). Läänes eraldavad Lieseri ja Drava jõed Nocki mäed Kõrg-Tauerni Ankogeli rühmast ja Gailtali Alpidest. Ossiacher Seest lõunas ühinevad need madala Sattnitzi mäestiku ja Klagenfurti nõoga, mis on veel üks Gurktali Alpide osa. Idas piirab neid Gurktali Alpidest joon Gurkist Flattnitzi kuru (1400 m) kaudu Paalbachi ojani.

Nocki mäed võib jaotada kaheksaks alamrühmaks. Bad Kleinkirchheimist lõunas on Mirnocki massiiv (2110 m) silmapaistva topograafilise tähtsusega 1343 m, Wöllaner Nock (2145 m) ja Gerlitzen (1909 m) kõrgel Ossiacher See kohal. Nocki mägede keskpiirkonna moodustavad Millstätter Alpe (2101 m) ja Rosennock (2440 m), kõrgeim tipp Kärntenis. Põhjas asuvad Schwarzwand (2241 m), Königstuhl (2406 m) Salzburgis, mis on ka kolmikpunkt, ja Eisenhut (2441 m).

Rahvuspark
----------

Rahvuspargi kaart
Keskosast moodustas Kärnteni liidumaa valitsus 1. jaanuaril 1987 Nocki mägede rahvuspargi. Kõrvalist piirkonda oli välja arendatud juba maalilise Nockalmi maantee ehitamisega 1979. aastast. Suusapiirkonna edasisi plaane välditi kodanikualgatuse ja referendumiga 1980. aastal, kus 94% valijatest kuulutas end projekti vastu.

Vaatamata nimele määrati *Nationalpark Nockberge*Rahvusvahelise Looduskaitseliidu kaitseala kategooriate järgi maastikukaitsealaks (kategooria V). Territoorium (184 km²) asus täielikult mäestiku Kärnteni osas, piki Salzburgi ja Steiermargi piiri, ulatudes Kremsist ja Lieseri orust läänes Reichenauni idas ning Bad Kleinkirchheimi ja Radentheinini lõunas.
**Golling an der Salzach** on alev ja vald *(Marktgemeinde)* Austria Salzburgi liidumaa Halleini ringkonnas.

Golling asub *Tennengau* piirkonna lõunaservas Salzburgi linnast lõunas. Kohas, kus Lammeri jõgi suubub Salzachi jõkke, lahkub Salzachi jõgi Berchtesgadeni Alpide ja Tenneni mägede (Põhja-Lubjakivialpid) vahelisest Salzachöfeni kuristikust ja voolab põhja suunas laia Salzburgi nõkku. Berchtesgadeni Alpide Hoher Gölli massiivi (läänes) kuuluvad loodusmälestisena Schwarzbachfalli koobas ja 76 m kõrgune Gollingi juga.

Paralleelselt Salzachi jõega siseneb Luegi kuru kitsasse kuristikku ajalooline Salzachtal Straße. Gollingi jaam on peatus Salzburgi–Tirooli raudteel, mida teenindavad ÖBB rongid ja Salzburgi eeslinnade S-Bahn võrgustik. Turulinnal on ka juurdepääs Tauern Autobahnile (A10) Salzburgist Villachisse.

Linnaosad on Golling, Torren ja Obergäu. Gollingit kutsutakse kõnekeeles lihtsalt *Markt* ('turg').

Ajalugu
-------

Vasekaevanduste juurde viiva tee ala Pongau piirkonnas lõunas oli asustatud vähemalt pronksiajast alates. Seal viis Rooma tee Iuvavumi linnast (Salzburg) üle Ida-Alpide Aquileiasse Itaalias.

Loss ja kihelkonnakirik
Varem Baieri Plainburgi krahvide käes olnud *Golingeni* on esimest korda mainitud 1241. aasta dokumendis. See oli Gollingi loss, mis püstitati Salzburgi peapiiskopi Eberhard II käsul linna servas kõrguvale künkale. See oli kohaliku administratsiooni asukoht ning see hoidis enda kontrolli all Gollingi ja Hohenwerfeni lossi vahelist kitsast Salzachi orgu läbivat kaubateed. See nimi pärineb tõenäoliselt slaavi *golicast* ('kiilas mägi'). Lossi all olevat turgu mainiti juba 1284. aastal, turuõigus anti ametlikult u. 1390. aastal. Gollingit laastasid 1526. aastal tugevalt Saksa talurahvasõja mässulised.

Linnast lõuna pool asuvat *Luegi kuru* kuristikku kindlustasid Salzburgi vürstlikud peapiiskopid veel Kolmekümneaastase sõja ajal. 1809. aasta septembris oli see raskete lahingute koht, kui Salzburgi mässajad seisid Viienda koalitsiooni sõja ajal vastu Prantsuse-Baieri ühendatud okupatsioonivägedele. Kuid nad ei saanud takistada annekteerimist Baieri kuningriigi poolt Schönbrunni rahu kohaselt. Koos Salzburgiga läks Golling 1816. aastal Viini kongressi otsusega lõpuks Austria keisririigile.

Tuntud inimesi
--------------

* Joseph Mohr (1792–1848), jõululaulu "Püha öö" sõnade autor, preester Gollingi kihelkonnakirikus aastatel 1820–1821

Viited
------

1. ↑  Einwohnerzahl 1.1.2018 nach Gemeinden mit Status, Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 9.03.2019.

Halleini ringkonna vallad

* Abtenau
* Adnet
* Annaberg-Lungötz
* Bad Vigaun
* Golling an der Salzach
* Hallein
* Krispl
* Kuchl
* Oberalm
* Puch bei Hallein
* Rußbach am Paß Gschütt
* Sankt Koloman
* Scheffau am Tennengebirge
Mecklenburgi hertsogi Albrecht II portree
**Albrecht II** (u. 1318 – 18. veebruar 1379) oli Mecklenburgide dünastiast feodaalisand Põhja-Saksamaal Läänemere kallastel. Tema vürstlik asukoht paiknes 1350. aastatest alates Schwerinis.

Albrecht sündis Schwerinis Mecklenburgi isanda Heinrich II ja tema teise naise Anna teise pojana.

Hertsog Albrecht järgnes oma isale kui Mecklenburgi valitsev vürst (või isand) 1329. aastal. Samuti tundis ta suurt huvi Skandinaavia mõjutamise vastu, näiteks lääne või sissetulekuid. Saksa-Rooma keiser Sigismund ülendas Mecklenburgi 1. juulil 1347 hertsogkonna seisusse, läbi mille sai Albrecht (koos oma noorema venna Johanniga) esimeseks Mecklenburgi hertsogiks.

10. aprillil 1336 abiellus Albrecht Skandinaavia pärijanna, Rootsi ja Norra Eufemia Eriksdotteriga. Viimase isa oli Södermanlandi ja Hallandi hertsog Erik, tema ema oli Norra kuninga Håkon V Magnussoni pärijanna ja ainus seaduslik tütar printsess Ingebjørg Håkonsdatter. Selle abielu kaudu saavutas Albrecht oma naise pärilike valduste ja esivanemlike sidemete kaudu Rootsis seisundi. See võimaldas tal osaleda Skandinaavia sisepoliitikas. Albrecht omandas rootslastelt intriigide ja saamahimu tõttu hüüdnime "Mecklenburgi rebane".

Albrecht korraldas oma vanema poja, tulevase Heinrich III abielu Ingeborgiga, Taani kuninga Valdemar IV vanema tütre ja potentsiaalse pärijannaga. Vürst Heinrich abiellus temaga millalgi 1362. aasta paiku ja nende alaealist poega pakuti varsti edutult Taani kuningriigi pärijaks võistluses Waldemari noorima tütre, Norra kuninganna Margaretiga, tulevase Kalmari uniooni valitsejaga.

Albrechti õemees Rootsi kuningas Magnus Eriksson seisis alates 1350. aastatest silmitsi tõsiste raskustega. Mõjukas aadel püüdis kuningavõimu koondumist Rootsis ohjeldada ja seadis Magnuse enda vanema poja Eriku konkureerivaks kuningaks. Pärast noore Eriku surma sai Albrechti teisest pojast ja nimekaimust Albrecht Rootsi aadlipartei järgmine nukupretendent.

Hertsog Albrecht tegeles sügavalt oma poja Rootsi kuningaks saamisega, kuid oli trooni taga tegelik võim. Noorem Albrecht kukutas oma onu Magnuse Rootsi troonilt ja tõusis ise Rootsi kuningaks.

Juba Albrechti ja Eufemia eluajal tunnistati, et tema genealoogilisest positsioonist saab pöördepunkt Skandinaavia troonidele esitatavate tulevaste nõuete puhul.

Kui tema esimene naine suri, abiellus hertsog Albrecht teist korda Hohensteini krahv Ulrichi tütre Adelheidiga. See abielu oli ilmselt lastetu.

Hertsog Albrechtil oli abielust Eufemiaga viis last: pojad Heinrich, Albrecht ja Magnus ning tütred Ingeborg ja Anna.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Heinrich II** | **Mecklenburgi isand**1329-1347 | Järgnev**ülendati hertsogiks** |
| Eelnev**uus tiitel** | **Mecklenburg-Schwerini hertsog**1347-1379 | Järgnev**Heinrich III** |
| Eelnev**Nikolaus I** | **Schwerini krahv**1358-1379 | Järgnev**Heinrich III** |
Randvere Kool ja raamatukogu
**Randvere Kool** on põhikool Harju maakonnas Viimsi vallas Randvere külas.

Kooli direktor oli aastatel 2013–2021 Leelo Tiisvelt. Pärast teda on direktoriks Stanislav Nemeržitski.

Koolimajas tegutseb Randvere raamatukogu.

Ajalugu
-------

Jõelähtme kiriku pastor Paul Loppenowe asutas Randvere kooli 1864. aastal ja see oli esimene kool praeguse Viimis valla alal. Esimene koolijuhataja oli aastail 1864–1867 Karl Reinwald, kes tegutses ühtlasi vallakirjutajana. Talle järgnesid aastail 1867–1877 Hans Hermaküla, 1877–1883 Mihkel Kaares ja 1883–1905 Mihkel Grosberger. 19. sajandi lõpu venestusajal oli see kolmeaastase õppeajaga Maardu-Randvere Vallakool.

1907. aastast juhtis kooli Jakob Kivikas, kes viis kahel korral läbi ka koolimaja kapitaalremonti. 1917. aasta sügisest mindi üle eesti õppekeelele. 1918. aastal muudeti asutus kaheklassiliseks vallakooliks ja 1923. aastal neljaklassiliseks algkooliks. 1926. aastal sai uueks koolijuhiks Ado Kask, kes oli ametis 1933. aastani. 1936. aastal asus koolijuhiks Heino Kärt ja samast aastast muudeti kool ka kuueklassiliseks.

Seoses saksa okupatsiooni algusega 1941. aastal jäid tühjaks Randvere sõjaväekasarmu hooned ning õpetaja Laidi Nurme eestvedamisel koliti õppetöö sinna ümber. 1942. aastal sai uueks kooli juhiks Leonti Sepp. 1944. aasta mais võtsid koolimajja üle saksa sõjaväeosad, kes lahkusid 22. septembril ning purustasid ettejuhtuva. Lapsevanemate abiga korrastati ruumid taas 1. novembriks, kui õppetöö algas nüüd juba Randvere Mittetäielikus Keskkoolis. 1949. aastal õppis seitsmeklassilises koolis 42 õpilast. 1953. aastal oli õpilaste arv 27 ja tööd alustati üheainsa liitklassiga ning ainsaks õpetajaks oli Laidi Nurme. 1958. aastal suundus Nurme pensionile ja uueks koolijuhatajaks sai Elfriede Mitt.

1960. aastatel hakkas õpilaste arv vähenema. 1960 oli koolis 33 last, aga 1968. aastaks oli see langenud 9 peale. 1970/71 õppeaastal oli õpilaste arv kasvanud küll 12 peale, kuid 1971. aastal otsustati kool siiski õpilaste vähesuse tõttu sulgeda.

30. augusti 2013 avati 6,4 miljonit eurot maksma läinud uus Randvere koolimaja, mis ehitati I ja II astme põhikooliks kolme paralleeliga 1.–6. klassini kokku 450 õpilasele. Esimesel õppeaastal oli koolis 145 õpilast, 21 õpetajat ja seitse klassikomplekt.

Viited
------

1. ↑   (vaadatud 16.11.2017)
2. ↑  "Saagem tuttavaks: Randvere kooli uus juht Stanislav Nemeržitski" Viimsi Teataja, 9. september 2021
3. ↑  
"Kiusamisvabas koolis käib kõva kiusamine. Randvere lapsevanemad nõuavad direktori vallandamist" Eesti Ekspress, 16. mai 2023
4. 1 2 3 4  Mare Müürsepp. Randvere kool läbi aja
5. ↑  "Avati Randvere koolimaja" Viimsi Teataja, 13. september 2013

Välislingid
-----------

* Kooli koduleht
Leukental ja Wilder Kaiser talvel
**Leukental** on org Põhja-Tiroolis Austria Kitzbüheli ringkonnas. Leukental kulgeb põhjast lõunasse Thurni kurust Baieri piirini, kuid ei ole määratletud ainult peaoruna, vaid hõlmab mitmeid väiksemaid külgorgusid. Leukentali kaudu voolav jõgi on selle lähtest Thurni kurul kuni Kitzbühelini tuntud kui *Jochberger Ache*, siis Kitzbühelist kuni Sankt Johann in Tirolini kui *Kitzbühler Ache* ja alates kokkujooksust *Fieberbrunner Achega* Sankt Johann in Tiroli lähedal kui *Großache*. Pärast Leukentalist ja Tiroolist lahkumist on jõgi Baieris tuntud kui *Tiroler Ache* kuni suubumiseni Chiemsee järve ning selle org on tuntud kui Achental. Vallad Leukentalis on: Jochberg, Aurach bei Kitzbühel, Kitzbühel, Oberndorf in Tirol, Sankt Johann in Tirol, Kirchdorf ja Kössen.

Nimi "Leukental" võis 20. sajandiks peaaegu ununeda, sest 19. sajandi keskpaigast oli nimi "Großachental" muutunud tavaliseks. Seda peamiselt seetõttu, et see oli aeg, mil keiserlik-kuninglik monarhia soovis täpset ülevaadet kõigist kroonimaadest ja riigimõõtjad, kes olid peamiselt pärit Böömimaalt, ei saanud alpi murretest sageli päris hästi aru ja paljud nimed kanti kaartidele ilma uurimata.

Leukental vaadatuna Gampenkogelile põhja suunas. Veel on näha Sankt Johann in Tirol ja Kitzbüheler Horn.
Näiteks oru nime ekslikku muutmist jõe nimeks võiks seletada sellega, et riigimõõtja võis küsida jõe nime ja talle oleks öeldud *"see on große Ache".* Seetõttu esineb ka tänapäeval enamikul kaartidel nimi "Großachental".

20. sajandil tekkis ka ebaõige veendumus, et Leukental kulgeb Inntalist Wörgli lähedal Sölli ja Ellmau kaudu Sankt Johanni, nii et jaama Bruckhäusli lähedal (Wörglis) kutsuti veel mõni aasta tagasi "Söll-Leukental". 1875. aastal, kui jaam ehitati, arvati, et selles jaamas võiks maha tulla ja jätkata teekonda Sölli ning siis Ellmau ja Goingi kaudu siseneda Leukentali. Aastakümnete jooksul püsis viga selles, et Leukental kulges Wörglist Sölli, Scheffau, Ellmau ja Goingi kaudu Sankt Johanni.

Kohalik Kitzüheli ajaloolane Peter Brandstätter, kes suri 2008. aasta novembris, andis Leukentalile selle nime tagasi, tõstes kirjade ja väljaannete kaudu riigiasutustes sellealast teadlikkust. Ta suutis veenda *Österreichische Bundesbahnen* muutma jaama nimi "Söll-Leukentalist" "Bruckhäusliks".
Kaj Franck
**Kaj Gabriel Franck** (9. november 1911 Viiburi – 26. september 1989 Santorin, Kreeka) oli üks Soome disaini juhtfiguure ning perioodil 1940–1980 disaini ja rakenduskunsti olulisi mõjutajaid.

Franck õppis 1932. aastani Helsingi tööstusdisaini kõrgkoolis mööblidisaini. Pärast selle lõpetamist töötas ta Riihimäe klaasitööstuse kataloogide illustraatorina, seejärel sisekujundaja ja tekstiilidisainerina. 1939. aastal värvati ta armeesse.

1945. aastast oli Franck Arabia keraamikatehase (tänapäeval kuulub Iittala gruppi) kunstidirektor ning Helsingi rakenduskunstide kolledži, tänapäevase Helsingi kunsti- ja disainiülikooli eelkäija kunstidirektor ja õppejõud, kuid disainis tooteid ka teistele ettevõtetele. 1964. aastal pälvis ta prints Eugeni medali.

Soome disainifoorum annab igal aastal välja **Kaj Francki disainiauhinda**, millega pärjatakse Francki pärandi vaimus töötavaid disainereid ja kollektiive. Auhinna laureaatide hulka kuuluvad Oiva Toikka (1992), Yrjö Kukkapuro (1995), Heikki Orvola (1998), Eero Aarnio (2008), Simo Heikkilä (2011) ja Harri Koskinen (2014).

Soome rahapaja andis 2011. aastal välja Kaj Franckile ja tööstuskunstile pühendatud meenemündi. Mündiga tähistati Francki sajandat sünniaastapäeva.

Kaj Franck on maetud Helsingi Hietaniemi kalmistule.

Viited
------

1. 1 2  Kaj Franck Bio.
2. ↑  Franck, Kaj (1911–1989).
3. ↑  "Kaj Franck Design Prize". Originaali arhiivikoopia seisuga 3. detsember 2016. Vaadatud 6. jaanuaril 2017.
4. ↑  "Mint of Finland". Originaali arhiivikoopia seisuga 29. november 2014. Vaadatud 6. jaanuaril 2017.
5. ↑  "Hietaniemen hautausmaa – merkittäviä vainajia" (PDF). Helsingin seurakuntayhtymä. Vaadatud 26.08.2016.

Välislingid
-----------

* Kaj Francki disainitud klaasesemed
Tuxer Joch Weitentalist lõunasse vaadatuna
**Tuxer Joch** on mäekuru Zillertali Alpides kõrgusel 2338 m, mis ühendab Zillertali alumise oru Brenneri marsruudiga kohe Brenneri mäekurust põhjas. Kirdes kohe tipu all asub *Tuxer Joch-Haus.*

Ajalugu
-------

Varasematel aegadel oli Brenneri marsruudilt üle Tuxer Jochi Zillertali orgu vilgas ratsatee. Juba eelajaloolistel aegadel oli sadul inimestele teada. Kivist valmistatud tööriistade leiud näitavad, et Tuxer Jochi ületasid kiviaja inimesed. Kurust leiti pronksiajast pärit dekoratiivne sõlg. Põllumehed ajasid oma kariloomi üle sadula ning põllumehed ja kaupmehed ületasid kuru ka kohalikke tooteid vedades. Aeg-ajalt möödusid seda teed pidi ka matuserongkäigud, kuna Tuxi küla kuulus kord Schmirni kihelkonda sadula teisel küljel, nii et surnuid tuli sinna kanda. Hiljem muudeti seda koguduse struktuuri, kuid ilmalikku halduskorraldust muudeti alles 1926. aastal. Kuid Tuxer Tal oli olnud pikka aega orienteeritud Zillertalile ja kui seda hiljem 19. sajandil maantee ühendas, kaotas Tuxer Joch oma tähtsuse kohaliku liikluse jaoks ja on sellest ajast alates tegutsenud üksnes jalutajate transiidina.

Aastatel 1940/41 tekkis plaan rajada Tuxer Jochi kohale turismitee ja töötati välja täielik projekt. See projekt ei olnud loodud ainult turismi eesmärgil, sest kõrvalteel Brenneri mäekuruni oli märkimisväärne sõjalis-strateegiline tähtsus Wehrmachti jaoks.
Tema Majesteet Torgu kuningas Kristian I ametisse vannutamisel Sõrve Sääre tipus, 12.08.2022
**Kristian Teiter** (sündinud 21. detsembril 1972) on Torgu Kuningriigi kuningas. Ametilt on ta infotehnoloogiaspetsialist.

Ta kaitses 2000. aastal magistritöö Tartu Ülikoolis geoinformaatika alal ja 2014. aastal Tallinna Ülikoolis infosüsteemide juhtimise alal. 

Teiter on töötanud Eesti Maa-ametis geoinfoosakonna juhatajana. Alates 2015. aastast töötab ta rahvusvahelise tootmisettevõtete grupi HANZA infoturbe juhina.

Saaremaal Sõrves tagasörulaste hulgas läbi viidud referendumi tulemuste alusel vannutati Kristian Teiter 12. augustil 2022 Sõrve sääre tipus toimunud pidulikul tseremoonial Torgu Kuningriigi kuningaks ametinimega **Kristian I**. Ta on Torgu Kuningriigi esimese kuninga Kirill I vanem poeg.

Viited
------

1. ↑  "ETIS". Vaadatud 20.08.2022.
2. ↑  "ETIS".

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Kristian Teiter**
 |

* Hanza Group
* Torgu Kuningriik
**Marilyn Kerro** (sündinud 18. septembril 1988 Rakveres) on eesti nõid ja selgeltnägija.

Isiklikku
---------

Marilyn Kerro õppis 9. klassini Haljala gümnaasiumis.

On teinud modellitööd.

Marilyn Kerro loeb ennast selgeltnägijaks, kes tunnetab vaimudega juhtunut ja seda, mida on läbi elatud. Ta arvab, et päris võimed ema vanatädilt, ning seostab võimete avaldumist lapseeas (kuueaastaselt) saadud pikselöögiga, mööndes, et ei saa kontrollida informatsiooni, mis 'sealt ülevalt' tuleb.

Lisaks selgeltnägemisele kasutab Marilyn vaimudega suhtlemisel ka loomade elundeid ja verd (saates värsket inimverd, millele omistab mälu). Oma rituaalide jaoks kasutab ta abivahendeid, näiteks nuge, peeglit, *voodoo*-nukke, inimese nime, sünnikuupäevaga seotud numeroloogiat ning maagilisi mineraale.

Marilyn Kerro asutas 2018. aastal ettevõtte Marilyn Kerro OÜ ja on selle juhatuse liige.

Telesaade "Selgeltnägijate tuleproov"
-------------------------------------

Marilyn Kerrot võis näha teleekraanil Venemaa telesaate "Selgeltnägijate tuleproov" 14. hooaja saadetes, kus ta saavutas teise koha (4 valget ümbrikku ning 2 jagatud valget ümbrikku kohtunikelt); esikoha saavutas Aleksandr Šeps.

Saatesarja võtetel tutvus ta selgeltnägija Aleksandr Šepsiga, kellega tal on olnud suhe.

Telekanali TNT vaatajad hääletasid Šepsi ja Kerro aasta paariks (2014).

2015. aastal osales Kerro teist korda "Selgeltnägijate tuleproovis", saatesarja 16. hooaja finaalis hääletasid vaatajad Marilyn Kerro teisele kohale. Võitis venelane Viktoria Raidos.

2016. aastal osales Kerro juba kolmandat korda ning sai jälle teise koha. Võitis Svami Dashi.

Viited
------

1. ↑  "Marilyn Kerro OÜ - Ülevaade @ Inforegister.ee". *Inforegister*.
2. ↑  "Мэрилин Керро и Александр Шепс официально объявили о разрыве отношений" [Marylin Kerro ja Aleksandr Šeps teatasid ametlikult suhete lõpetamisest]. *www.vokrug.tv* (vene). 24. jaanuar 2017. Vaadatud 3.08.2017.
3. ↑  Kaspar Käänik, 12. jaanuar 2016, MARILYN KERRO TULEPROOVI TEISEST KOHAST: järelikult oli see millegi jaoks hea, veebiversioon (vaadatud 12.01.2016)

Välislingid
-----------

* Marilyn Kerro ametlik koduleht (*vene keeles*)
* Marilyn Kerro, veebiversioon (vaadatud 02.08.2014)
* Eksklusiivintervjuu Marilyn Kerroga, 30.04.2014, veebiversioon (vaadatud 02.08.2014)
* Rutt Ernits, Marilyn Kerro selgeltnägemisest: teist korda ma seda elu ei valiks, 25.05.2014, veebiversioon (vaadatud 02.08.2014)
* Победители премии #ТНТреспект. Номинация: Пара года, ТНТ Promo, 08.03.2014, veebiversioon (vaadatud 02.08.2014) (*vene ja inglise keeles*)
* БИТВА ЭКСТРАСЕНСОВ 14 СЕЗОН - СПЕЦВЫПУСК 2 (МЭРИЛИН КЕРРО КАК ПРИТЯНУТЬ ЛЮБОВЬ?, veebiversioon (vaadatud 02.08.2014) (*vene ja inglise keeles*)
* Marylin Kerro saidil 24smi.org, vaadatud 3. augustil 2017 (*vene keeles*)
**Lehtse** on alevik Lääne-Virumaal Tapa vallas, kuni 2005. aastani Järvamaa Lehtse valla keskus. 

Alevikus asub Lehtse Kool, Tapa Vallaraamatukogu haruüksus Lehtse raamatukogu, Tapa Perearstikeskuse tervishoiupunkt ja Lehtse raudteepeatus.

Lehtse on saanud nime samanimelise mõisa järgi (saksa keeles *Lechts)*.

Lehtse mõisa Kurge kõrvalmõisas Ambla kihelkonnas tegutses 1887. aastal valminud Kurge piiritusevabrik, mis oli toona Paide kreisi suurim.

Lehtse lähistel Rabasaarel ja Lehtse jaamast umbes 4 km kaugusel Läste ja Rebase rabades tegutses 1936. aastal riikliku aktsiaseltsi Eesti Turbatööstused Lehtse Turbatööstus. Rabasaare tööstusasulas oli ligi 20 hoonet. Turbatööstust teenindas kitsarööpmeline (750 mm rööpmelaiusega) raudteeliin, kogu toodang veeti vagonettidega Lehtse raudteepeatusse, kus see raudteele ümber laaditi või jaama lähedal ladustati. Algne vabrikuhoone hävis tulekahjus 1959. aastal, uus vabrik ehitati Lehtse jaama juurde ning see hoone on säilinud tänini. Turbatööstus toimis kuni 1992. aastani.

Alevikust on pärit laulja Elina Born, klaasikunstnik Silvia Raudvee, vabadussõjalane Artur Sirk, luuletaja Linda Ruud, muusikapedagoog Ulvi Tamm, ajakirjanik Robert Rool ja sõjaväelane Boris Parm.

Vaata ka
--------

* Lehtse Keskusehoone
* Lehtse koduloomuuseum
* Lehtse kolhoos
* Lehtse Kool
* Lehtse mõis
* Lehtse raudteepeatus
* Lehtse soo
* Pruuna mõis
* Lehtse Piiritusetehas, Kurgel

Viited
------

1. ↑  Maa-amet, vaadatud 21.11.2020.
2. ↑  Statistikaamet, vaadatud 10.11.2020.
3. ↑  Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
4. ↑  Lehtsesse uus "turbalinn", Päewaleht, nr. 336, 11 detsember 1936
5. ↑  René Viljat (2018). *Lehtse turbatööstusest Rabasaareni*. Kuma. ISBN 9789949886166.

Välislingid
-----------

 Lehtse – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis

| * v
* r
Tapa valla asulad |
| --- |
| Linn | 

* Tamsalu
* Tapa

 | Tapa valla vapp |
| Alevikud | 

* Lehtse

 |
| Külad | 

* Aavere
* Alupere
* Araski
* Assamalla
* Imastu
* Jootme
* Jäneda
* Järsi
* Järvajõe
* Kadapiku
* Kaeva
* Karkuse
* Kerguta
* Koiduküla
* Koplitaguse
* Kuie
* Kullenga
* Kursi
* Kuru
* Kõrveküla
* Lemmküla
* Linnape
* Loksa
* Loksu
* Lokuta
* Läpi
* Läste
* Metskaevu
* Moe
* Naistevälja
* Nõmmküla
* Näo
* Patika
* Piilu
* Piisupi
* Porkuni
* Pruuna
* Põdrangu
* Rabasaare
* Raudla
* Rägavere
* Räsna
* Saiakopli
* Saksi
* Sauvälja
* Savalduma
* Tõõrakõrve
* Türje
* Uudeküla
* Vadiküla
* Vahakulmu
* Vajangu
* Vistla
* Võhmetu
* Võhmuta

 |
Viimased sündmused maailmas • Aastate loend • Aasta päevad

◄ |
1. aastatuhat |
**2. aastatuhat**
| 3. aastatuhat
   

◄ |
9. sajand |
10. sajand | **11. sajand**
| 12. sajand
| 13. sajand
| ►  

1000. aastad |
1010. aastad |
1020. aastad |
1030. aastad |
1040. aastad |
1050. aastad |
1060. aastad |
1070. aastad |
1080. aastad |
1090. aastad



**11. sajand** ehk **XI sajand** **pKr** ehk **m.a.j.** on kristliku ajaarvamise üheteistkümnes sajand, mis algas 1. jaanuaril 1001 ja lõppes 31. detsembril 1100.

Sündmused
---------

* 1054, Suur kirikulõhe lääne- ja idakatoliku (õigeusu) kiriku vahel
* 1096–1099 Esimene ristisõda

Inimesed
--------

* Boleslaw Vapper
* Gregorius VII
* Heinrich II
* Heinrich IV
* Istvan Püha
* Jaroslav Tark
* Urbanus II

Avastused, leiutised ja uuendused
---------------------------------

* Eestis võeti kasutusele nõelakindad ja harkader

Kümnendid ja aastad
-------------------

1000. aastad: (1000), 1001, 1002, 1003, 1004, 1005, 1006, 1007, 1008, 1009

1010. aastad: 1010, 1011, 1012, 1010, 1014, 1015, 1016, 1017, 1018, 1019

1020. aastad: 1020, 1021, 1022, 1023, 1024, 1025, 1026, 1027, 1028, 1029

1030. aastad: 1030, 1031, 1032, 1033, 1034, 1035, 1036, 1037, 1038, 1039

1040. aastad: 1040, 1041, 1042, 1043, 1044, 1045, 1046, 1047, 1048, 1049

1050. aastad: 1050, 1051, 1052, 1053, 1054, 1055, 1056, 1057, 1058, 1059

1060. aastad: 1060, 1061, 1062, 1063, 1064, 1065, 1066, 1067, 1068, 1069

1070. aastad: 1070, 1071, 1072, 1073, 1074, 1075, 1076, 1077, 1078, 1079

1080. aastad: 1080, 1081, 1082, 1083, 1084, 1085, 1086, 1087, 1088, 1089

1090. aastad: 1090, 1091, 1092, 1093, 1094, 1095, 1096, 1097, 1098, 1099

1100
**Lisette Kampus** (sündinud 21. märtsil 1984)  Tallinnas) on eesti seksuaalvähemuste liikumise aktivist.

Lisette Kampus on olnud üks tänapäeva Eesti seksuaalvähemuste liikumise liidreid. Ta on tegelenud selliste küsimustega nagu samasooliste partnerite võrdsed õigused, erineva seksuaalse sättumusega inimeste positsioon ühiskonnas, nende õiguste kaitse ning sallimatuse ja diskrimineerimise vastu võitlemine Eestis.

Aastatel 2005–2007 elas Kampus Poolas Varssavis ning töötas sealse suurima seksuaalvähemuste õiguste organisatsiooni Kampania Przeciw Homofobii juures Euroopa Liidu koordinaatorina. Alates aastast 2006 on ta üle-euroopalise Brüsselis asuva seksuaalvähemuste katusorganisatsiooni ILGA-Europe juhatuse liige. Aastatel 2004–2007 oli ta Tallinn Pride'i (iga-aastane seksuaalvähemuste õiguste toetuseks korraldatav festival) korraldaja ning pressiesindaja.

Kampus oli aastatel 2006–2011 Sotsiaaldemokraatliku Erakonna liige. Alates 2008. aastast töötas ta SDE sisekommunikatsiooni juhina, nõustades erakonna juhtpoliitikuid. Lisette Kampus on töötanud näiteks koos Jüri Pihli, Katrin Saksa ja Sven Mikseriga, kuuludes viimase lähimate toetajate sekka erakonna juhi valimistel 2010. aastal.

Isiklikku
---------

Ta on näitleja Mart Kampuse ja liikumise "Tallinn – Euroopa roheline pealinn 2023" juhi Krista Kampuse (sünd. 9. augustil 1962) tütar.

Tunnustus
---------

2007. aastal nimetati Lisette Kampus üheks aasta vabatahtlikuks.

Artikleid
---------

* "Ma ei taha abielluda, tahan perekonda", Eesti Päevaleht, 4. jaanuar 2006
* Kristina Tamberg, "Homonädal pakub paraadi ja perepiknikut", Sakala, 11. august 2006
* "Tunnistades neid, kes on erinevad", Postimees, 9. oktoober 2006
* "Nüüd oleme valmis", Delfi.ee, 23. mai 2007
* "Sallimatusel on väga vali hääl", Eesti Päevaleht, 13. juuni 2007
* "Võrdse kohtlemise pidu", Delfi.ee, 17. juuli 2007
* "Kohvik loobus geiaktivisti näitusest", Postimees, 27. juuli 2007
* "Ka üks kivi ükskõik kelle pihta on palju", Põhjarannik, 11. august 2008

Viited
------

1. ↑  "Inforegister". Originaali arhiivikoopia seisuga 9. veebruar 2019.