recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Aruküla mõis** (saksa keeles *Arroküll*) oli mõis ajaloolise Harju-Jaani kihelkonna maadel nüüdses Aruküla alevikus Raasiku vallas Harju maakonnas.

Aruküla mõisa härrastemaja

Ajalugu
-------

Aruküla mõis loodi 17. sajandil Raasiku mõisa kõrvalmõisaks. 1726. aastal muudeti ta eraldiseisvaks riigimõisaks. 1766. aastal sai mõisaomanikuks Karl Gustav von Baranoff (1713–1796). Baranoffidele (Peter von Baranoff (1748–1807), Karl Georg von Baranoff (1770–1850), Peter Hermann von Baranoff (1799–1871)) kuulus mõis kuni võõrandamiseni 1919. aastal. Mõisa viimane omanik oli Peter Paul Alexander von Baranoff (1843–1924), kes ise elas Uue-Peetri (Neu-Peterhof) mõisas.

Mõisaansambel
-------------

Säilinud mõisahoone valmis Karl Georg von Baranoffi ajal 1820. aastatel ühekorruselise pika klassitsistliku kivihoonena. Kelpkatusega hoone juures lisasid ilmekust eenduvatel külgrisaliitidel asuvad madalad kolmnurkfrontoonid. 19. ja 20. sajandi vahetuse paiku muudeti hoone väliskuju, lisades hoone keskosale puidust teise korruse. 

Mõisa südamest viis Lagedi–Peningi maanteele kaks alleedeks kujundatud teed, mis olid teineteise suhtes täisnurga all. Praeguseni on mõlemad teed küll olemas, kuid suurem liiklus on viidud asfalteeritud edelapoolsemale teele.

1921. aastal alustas hoones tegevust kohalik kool. Aruküla kool asus mõisahoones kuni 1978. aastani, mil aleviku keskel valmis uus koolimaja. Samas toimusid tähtsamad kohalikud üritused ja asus raamatukogu. Mõisa härrastemaja oli ka kuni kohaliku rahvamaja valmimiseni 1939. aastal seltskonnaelu keskuseks, kus tegutsesid puhkpilliorkester ja koorid, tehti näitemängu ja rahvatantsu. 1983. aastal renoveeriti hoone Leonhard Lapini projekti järgi. 1992. aastal kolis nüüd Raasiku vallale kuuluvasse hoonesse Aruküla Vaba Waldorfkool, mis jagab tänapäevani mõisahoonet 1989. aastal loodud Aruküla Huvialakeskusega Pääsulind. Mõisa saalis korraldatakse mitmesuguseid kultuuriüritusi. Säilinud on ka mõisa aida- ja tallihooned. 

Aruküla alevik tekkis mõisast põhja poole Aruküla raudteepeatust mõisaga ühendava tee äärde. Tänapäeval on asula kasvanud piki teeäärt mõisahooneteni välja.

Vaata ka
--------

* Aruküla mõisa tiik
* Eesti mõisate loend

Välislingid
-----------

* Aruküla mõis (Harju-Jaani) Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris
* Aruküla mõis, Eesti Ajalooarhiivi Kinnistute register
* Aruküla mõisa lugu Mõisablogis

Aruküla mõisahoone

Suurenda
Aruküla mõisahoone

Harju-Jaani kirik
Harju-Jaani kihelkond

**Kirik**: Harju-Jaani  

**Mõisad**: Anija mõis | Aruküla mõis | Haljava mõis | Kambi mõis | Kaserahu mõis | Kaunissaare mõis | Kehra mõis | Kiviloo mõis | Läti mõis | Paasiku mõis | Peningi mõis | Perila mõis | Raasiku mõis | Rätla mõis | Võhmuta mõis
Daler Kuzjajev 2018. aasta MM-il
**Daler Adjamovitš Kuzjajev** (vene keeles Далер Адьямович Кузяев; sündinud 15. jaanuaril 1993 Naberežnõje Tšelnõs) on Venemaa jalgpallur. Ta mängib Venemaa kõrgliiga klubis Peterburi Zenit ja Venemaa jalgpallikoondises. Tema mängupositsioon on kesk- või parempoolkaitsja.

Kuzjajev alustas profikarjääri 2012. aastal Venemaa kolmanda liiga klubis Petrozavodski Karjala. Järgmisel aastal liitus ta Venemaa esiliiga klubiga Nižnekamski Neftehimik. 2014. aastal tegi ta Groznõi Tereki meeskonnas debüüdi Venemaa kõrgliigas.

2017. aastal sõlmis ta Peterburi Zenitiga kolme aasta pikkuse lepingu. Sama aasta 16. juulil lõi ta mängus Habarovski SKA vastu oma karjääri esimese värava. Hooajal 2018–19 tuli ta Zenitiga Venemaa meistriks.

Debüüdi Venemaa jalgpallikoondises tegi ta 7. oktoobril 2017 sõprusmängus Lõuna-Korea. Ta valiti Venemaa koondisse 2018. aasta maailmameistrivõistlusteks.

Ta on tatari päritolu. Tema noorem vend Ruslan mängis 2016. aastal Narva Transis. Daleri ja Ruslani isa Adjam Kuzjajev on Venemaa endine jalgpallur ja praegune jalgpallitreener.

Saavutused
----------

Peterburi Zenit
* Premjer Liga: 2018–19

Välislingid
-----------

 Daler Kuzjajev – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis

| * v
* r
Venemaa koondis  –  2018. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused |
| --- |
| 

* 1 Akinfejev (c)
* 2 Fernandes
* 3 Kutepov
* 4 Ignaševitš
* 5 Semjonov
* 6 Tšerõšev
* 7 Kuzjajev
* 8 Gazinski
* 9 Dzagojev
* 10 Smolov
* 11 Zobnin
* 12 Lunjov
* 13 Kudrjašov
* 14 Granat
* 15 Al. Mirantšuk
* 16 An. Mirantšuk
* 17 Golovin
* 18 Žirkov
* 19 Samedov
* 20 Gabulov
* 21 Jerohhin
* 22 Dzjuba
* 23 Smolnikov
* Treener: Tšertšessov

 | Venemaa |
XXXTENTACION
**Jahseh Dwayne Onfroy** (artistinimega **XXXTentacion** 23. jaanuar 1998 Plantation, Florida – 18. juuni 2018 Deerfield Beach, Florida) oli Ameerika Ühendriikide räppar, laulja ja laulukirjutaja. 

Onfroy sündis ja kasvas üles Plantationis Florida osariigis, kuid suurema osa lapsepõlvest veetis Lauderhillis Florida osariigis. Ta hakkas muusikat kirjutama pärast seda, kui oli vabanenud noortevanglast ning juunis 2013 avaldas muusikaplatvormil SoundCloud loo "News/Flock", millest sai lükke tema karjäär. 

Onfroy avaldas oma debüütalbumi "17" 25. augustil 2017. Teise albumi "?" avaldas ta 16. märtsil 2018 ja see debüteeris esikohal Billboard 200 edetabelis, kusjuures albumi lood "Sad!" ja "Changes" asusid vastavalt 7. ja 37. kohal Billboard Hot 100 edetabelis.

Onfroyd tulistati 18. juunil 2018 mootorrattapoe juures Deerfield Beachil. Ta toimetati kriitilises seisundis haiglasse, kus ta hiljem suri. Mõni tund hiljem lasti Pittsburghis maha ka teine tuntud räppar, 21-aastane Jimmy Wopo.

Viited
------

1. ↑  Linsalata, Nicole; Associated Press (18. juuni 2018). "Rapper XXXTentacion shot dead in Deerfield Beach". Entertainment. *WSVN*. Deerfield Beach, Florida: Sunbeam Television. Originaali arhiivikoopia seisuga 19. juuni 2018. Vaadatud 19. juuni 2018.
2. ↑  Respers France, Lisa (19. juuni 2018). "Rapper Jimmy Wopo gunned down in Pittsburgh". *CNN*. Vaadatud 19. juunil 2018.
3. ↑  Stolworthy, Jacob (19. juuni 2018). "Jimmy Wopo death: Rapper shot dead within hours of XXXTentacion killing". *The Independent*. Vaadatud 23. juunil 2018.
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib laiarööpmelise raudtee peatusest; kitsarööpmelise raudtee ajaloolise peatuse kohta vaata Rahumäe raudteejaam (kitsarööpmeline raudtee), jaamahoone kohta laiarööpmelise raudtee ääres vaata Rahumäe jaamahoone* |

---

ER2 rong Rahumäel (2009)
Rahumäe jaamahoone. Pärnu maantee 288b. Valmis aastal 1930
**Rahumäe raudteepeatus** on raudteepeatus Tallinnas Nõmme linnaosas Rahumäe asumis. Asub laiarööpmelise Tallinna–Keila raudtee ääres, 6,8 km kaugusel Balti jaamast. Peatus jääb Järve ja Nõmme raudteepeatuse vahele. Järve suunal asub Rahumäe viadukt. Ümberistumisvõimalused on Rahumäe teel (bussipeatus "Rahumäe") liinibussil 23 (Kadaka–Bussijaam). Pärnu maanteel (bussipeatus "Rahumäe") liinibussile 36 (Väike-Õismäe – Viru). Ning 45 (Väike Öismäe-Ülemiste (Kaubajaama) )

Kaheteelise raudtee ääres on kaks perrooni, pikkusega 146 meetrit. Peatuses peatuvad Elroni Tallinnast Keilasse, Paldiskisse, Riisiperre ja Klooga-Randa sõitvad elektrirongid. Piletihinnalt kuulub peatus I tsooni, mille piires liiklemine on tallinlasele tasuta.

Ajalugu
-------

Raudteepeatus avati 1926. Algselt oli jaamahooneks ümberehitatud kaubavagun. Praegune põlevkivituhktellistest hoone ehitati 1930. aastal ning vana jaamahoone (kaubavagun) transporditi Kivimäe raudteepeatusse. 1932. aastal avati jaamahoones postiagentuur. Piletimüük lõpetati jaamas 1998. aasta kevadel. Autode ülesõit Rahumäe jaamas suleti 1970. aastate teisel poolel.

Kaua tühjana seisnud Rahumäe jaamahoone on praegu kasutusel puuetega laste mängu- ja vabaajakeskusena (Rahumäe mängujaam).

Ajalooliselt asus samanimeline peatus (teise nimega Kalmistu) ka Liiva – Nõmme-Väikse kitsarööpmelise raudteelõigu ääres.

Vaata ka
--------

* Rahumäe jaamahoone
* Eesti raudteetransport

Viited
------

1. ↑  "Tallinna ja Harjumaa elektriraudtee: Rahumäe". Originaali arhiivikoopia seisuga 16. aprill 2009. Vaadatud 22. juunil 2009.
2. ↑  AS Eesti Raudtee raudteerajatistel teostatavad operatsioonid.
3. ↑
4. ↑  Leho Lõhmus. Nõmme läbi aegade. Nõmme Linnaosa Valitsus. 2001. Lk. 130
5. ↑  Nõmme läbi aegade. Lk. 133
6. ↑  Nõmme läbi aegade. Lk. 131
7. ↑  Marko Püüa. Nõmme jaamahooned seisavad ripakil.[*alaline kõdulink*] / Postimees, 11. november 1998
8. ↑  Raudtee ülesõidukohtade vahimajad. eberhard - 23-04-2007 08:21 AM. Automoto.ee foorumid
9. ↑  Helen Käit. Rahumäe jaamas avatakse laste mängujaam. / Nõmme Sõnumid, 15. oktoober 2004. Lk. 1.

Välislingid
-----------

 Rahumäe raudteepeatus – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Jaamahoone kultuurimälestiste riiklikus registris
* Infot peatuse kohta; fotod (*vene keeles*)
* RAHUMÄE; Eesti Raudteeajaloo Selts

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Eelnev peatus** |  **Raudteepeatus läänesuunalistel reisirongiliinidel** | **Järgnev peatus** |
|  Järve |  **Rahumäe** | Nõmme  |
Ryan Mendes 2014. aastal Lille'i mängijana
**Ryan Isaac Mendes da Graça** (sündinud 8. jaanuaril 1990 Mindelos) on Roheneemesaarte jalgpallur, kes mängib äärepoolkaitsjana Türgi kõrgliigaklubis Fatih Karagümrük ja Roheneemesaarte jalgpallikoondises.

Jalgpallitreeninguid alustas Mendes Roheneemesaarte klubis Batuque FC. 2008. aastal siirdus ta Prantsusmaa klubisse Le Havre, mille põhimeeskonnas debüteeris ta Prantsusmaa kõrgliigas 13. mail 2009 mängus Saint-Étienne'i vastu. Alates järgmisest hooajast mängis ta Le Havre'iga Prantsusmaa esiliigas. Hooajal 2011/12 lõi Mendes Prantsusmaa esiliigas 13 väravat ning kuulus liigas nelja parima väravalööja sekka. Samal hooajal valiti ta ka liiga sümboolsesse koosseisu.

2012. aasta septembris sõlmis ta nelja-aastase lepingu Prantsusmaa kõrgliigaklubiga Lille. Esimese värava Prantsusmaa kõrgliigas lõi ta 6. oktoobril 2012 mängus Ajaccio vastu. Hooajal 2015/16 oli ta Lille'ist laenul Inglismaa esiliigaklubis Nottingham Forest.

Aastatel 2017–218 mängis Mendes Türgi kõrgliigaklubis Kayserispor. Seejärel mängis ta viis aastat Araabia Ühendemiraatides, esmalt kaks hooaega Sharjahis ja pärast seda kolm hooaega Al-Nasris. Hooajal 2018/19 tuli ta Sharjahiga Araabia Ühendemiraatide meistriks.

2023. aasta augustis naasis Mendes Türgi kõrgliigasse, kui sõlmis kaheaastase lepingu Fatih Karagümrükiga.

Roheneemesaarte jalgpallikoondises tegi Mendes debüüdi 11. augustil 2010 sõprusmängus Senegali vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 8. oktoobril 2011 Aafrika rahvaste karikavõistluste valikmängus Zimbabwe vastu. Alates 2013. aastast on ta kuulunud Roheneemesaarte koondisse neljadel Aafrika rahvaste karikavõistlustel.

Viited
------

1. ↑  "Fatih Karagümrük'ten sol kanat transferi". *ntvspor.net* (türgi). 10. august 2023. Vaadatud 27. augustil 2023.
2. ↑   (vaadatud 20.1.2024)
**Avo Laido** (kuni 1937. aastani **Artur Lossmann**; 29. november 1903 Vanaõue talu, Vana-Vändra vald – 20. september 1990 Tallinn) oli Eesti (kapten) ja Nõukogude sõjaväelane (major). 

Ta lõpetas 1925. aastal Pärnu gümnaasiumi ja 1927. aastal Sõjakooli suurtükiväeklassi. Ohvitserina lõpetas sõjakoolis topograafiakursused ja sai sõjaväe topograafi kutse. Pärast kursuste lõpetamist töötas Sõjavägede Staabi Topo-Hüdrograafia osakonna juures. Täiendas end ka geodeesia ja fotogramm-meetria alal (komandeeriti 1934. aastal kaheks kuuks Poolasse ja 1938. aastal kaheks kuuks Rootsi). 1938–1940 õppis ta Eesti Vabariigi Kõrgemas sõjakoolis. 1940. aasta septembris viidi üle Eesti Laskurkorpusse. 

Oktoobris 1941 saadeti Laido koos teiste eestlastega rindelt ära. 

1. novembrist 1941 kuni veebruarini 1942 oli ta ametlikel andmetel Tatari Autonoomses Nõukogude Vabariigis Misljumova rajooni sõjakomissari käsutuses. 

Märtsis 1942 saadeti Eesti Laskurkorpuse 779. suurtükiväepolku (oli ka staabiülem) ja hiljem teenis Eesti Tagavarapolgus. 

Alates 16. maist 1945 kuni 1950 oli Tartu Riikliku Ülikooli sõjalise kateedri õppejõud.

Isiklikku
---------

Tema onu oli sõjaväelane ja arst meditsiinikindralmajor Arthur Lossmann (1877–1972). Tema õde oli agronoom Alma Martin. Avo Laido lapsed on vanuse järjekorras: Argo Laido, Eve Fisher (enne Eve Laido), Don Laido (enne Tõnu Laido), Rein Müllerson, Ülle Laido ja Heili Laido.

Tema 1931. aastal sündinud poeg on väliseesti insener Argo Laido. Kooselust Erna Müllersoniga 1944. aastal sündinud poeg on Eesti õigusteadlane ja õppejõud Rein Müllerson.[*viide?*]

Viited
------

1. 1 2  "TÄHTPÄEVI. Insener Argo Laido 75" Vaba Eesti Sõna, 16. august 2006

Välislingid
-----------

* Avo Laido Eesti ohvitseride andmekogus
Woldemar Friedrich Kentmann, 1870–1880
Woldemar Kentmann, 1875–1890
**Woldemar Friedrich Kentmann** (22. märts 1833 Tallinn – 24. aprill 1901 Tallinn) oli Eesti vaimulik ja ajalehe Ristirahva pühapäeva leht toimetaja.

Õppis Tallinna kreiskoolis ja aastatel 1845–1851 Tallinna Kubermangugümnaasiumis. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1852–1856. Konsistooriumi teenistuses oli alates 1858. Oli aastal 1859–1860 Eestimaa Konsistooriumi vikaarõpetaja. Aastatel 1860–1863 oli ta Jõelähtme Püha Neitsi Maarja koguduse õpetaja, 1863–1901 teenis ta Kuusalu Laurentsiuse kogudust, kusjuures aastatel 1873–1901 oli ta Ida-Harju praostkonna praost ja 1888–1901 Eestimaa Konsistooriumi assessor.

Kentmann oli Ahrensi eesti uue kirjaviisi pooldaja, kuulus aastal 1881 kirjaviisi fikseerimise komisjoni. Oli eestikeelsete Gresseli kalendrijuttude autor ja toimetaja (1861–1868). Oli 1877–1901 ajaleh Ristirahva Pühapäevaleht toimetaja. Koostas 1875. aastal vallakoolidele "Koolilaste Geograahwia raamatu" (selle pealkirja all vähemalt 5 trükki, 1875–1882), pealkirjaga "Koolilaste Geograafia raamat" vähemalt 4 trükki (1884–1892).

Isiklikku
---------

Tema isa Wilhelm Gottfried Gustav Kentmann (1805–1889) oli haridustegelane, kes töötas õpetaja ja juhatajana (1830-1874) Pastor Lutheri Poeglaste Vaestekoolis, (Theodor Dietrich Witgenstein Lutheriga seotud kool) ja Kentmanni ja Sakala tänava nurgal asunud vaestekoolis. 1885. aastal anti Tallinna südalinnas olevale tänavale nimi vaestekooli juhataja Wilhelm Gottfried Kentmanni järgi. Samuti asutas ta aastal 1843 saksa õppekeelega Tallinna kreiskooli (kus õppis ka Eduard Vilde). Tema poeg Wilhelm Kentmann oli Kullamaa ja Peterburi Peetri koguduse õpetaja ning Eestimaa viimane kindralsuperintendent, poeg Woldemar Reinhold Kentmann oli Kuusalu Laurentsiuse koguduse õpetaja ning hiljem kirjastuse direktor ja toimetaja. Pojapoeg Kurt Hans Kentmann oli Karuse ja Kuusalu Laurentsiuse koguduse õpetaja.

Viited
------

1. ↑  Liivi Aarma Põhja-Eesti vaimulike lühielulood 1525-1885 Tallinn 2007

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Woldemar Friedrich Kentmann** |

*
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel on 1866 moodustatud vallast; samanimelise kirikuvalla kohta vaata Laiuse kirikuvald* |

---

Laiuse vallavalitsuse pitsat 19.sajandi lõpust
**Laiuse vald** (saksa keeles *Lais*) oli vald Tartumaal aastatel 1866–1950. Tänapäeval jääb kunagise valla maa-ala Jõgevamaale Jõgeva valla territooriumile. Vallamaja asus tänapäeva Laiuse aladel Sootaga külas.

Laiuse vald 1866–1939
---------------------

Laiuse vald loodi iseseisva omavalitsusena 1866. aastal ning hõlmas algselt Laiuse ja Mõra mõisapiirkondi. Vald kuulus Laiuse kihelkonda. Esimeseks vallavanemaks valiti Juhan Raudsepp (oli vallavanem kuni 1869. aastani). Valda kuulusid Alavere, Iravere, Kantküla, Kasevere, Küüravälja, Lõpe, Mõra, Palupere, Raaduvere, Rava, Sootaga ja Vilina külad.

1893. aastal liideti vallaga Laiuse kirikuvald ning 1896. aastal Kivijärve vald Kaude, Kivijärve, Lemuvere ja Teilma külaga.

1917. aastal kuulusid valda veel Altvälja, Kasvandiku, Kirikuküla, Lehtmetsa, Litsemaa, Mäealuse, Mõisaküla, Otiaru, Ristimetsa, Saksamaa ja Vanatänava külad.

Selliseks jäi vald kuni 1939. aasta vallareformini.

### Väljavõte Vabariigi Presidendi otsusest nr. 87 – 7. oktoobrist 1938 (RT 1938, 87, 776)

18. Laiuse vald – maa-alaga, mis moodustub senise Laiuse valla maa-alast, välja arvatud Raja nr. 35 talu maa-ala.

Laiuse vald 1939–1950
---------------------

Vallareformijärgne esimene Laiuse vallavanem oli Johannes Amor. Vald kuulus Riigivolikogu 47. valimisringkonda, kust valiti Karl Roomet.

### Vallavanemad

* Juhan Raudsepp (1867–1869), Laiuse vallavanem
* Jüri Viik (1870–1875)
* Jaan Birk (1876–1881)
* Juhan Mikk (1882–1887)
* Kaarel Ploom (1888–1893)
* Jüri Bruus (1894–1899)
* Jaan Viik (1900–1905)
* Aleksander Kukk (1905–1907)
* Kaarel Asper (1908–1919)
* Johannes Amor (1939–???)

Külanõukogude moodustamine ja valla likvideerimine
--------------------------------------------------

1945 moodustati valla koosseisus Kivijärve (Kivijärve, Kaude, Altküla, Teilma, Lemuvere, Saksamaa küla ja Kivijärve asundus), Mõisaküla (Kantküla, Iravere, Litsemaa, Ristimetsa, Kasvandiku, Vanatänava, Otiaru, Rava, Kirikuküla, Mõisaküla küla) ja Sootaga (Sootaga, Lõpe, Raaduvere, Kasevere, Alavere, Vilina, Kirikuvalla, Altvälja ja Lehtmetsa küla) külanõukogu.

1949. aastast alates kuulus Laiuse vald Jõgeva maakonda.

Vaata ka
--------

* Laiuse mõis
* Jõgeva vald
* Torma vald

Viited
------

1. ↑  Maa-ameti kaardirakendused
2. 1 2  Kõpp, Juhan. Laiuse kihelkonna ajalugu. Eesti Kirjanduse Selts, Tartu 1937.
3. ↑  Eesti Ajalooarhiiv. Eesti ala valdade register
**Ida Kathrine Karstoft** (sündinud 29. oktoobril 1995) on Taani sprinter ja endine jalgpallur (kaitsja).

Ta alustas sportlaskarjääri jalgpallurina ja tuli Brøndby naiskonnaga 2016. aastal Taani meistriks ja karikavõitjaks. 2015. aastal mängis ta Taani koondise kahes sõprusmängus Uus-Meremaa vastu.

2016. aastal otsustas ta vigastuspausi järel vahetada ala ja keskendus kergejõustikule. 

Olümpiamängudel Tokyos osales Karstoft Taani naiskonna koosseisus 4 × 100 meetri teatejooksus ja sai rahvusrekordiga 43,51 14. koha.

2022. aasta Euroopa meistrivõistlustel Münchenis võitis ta 200 meetri jooksus ajaga 22,72 Mujinga Kambundji ja Dina Asher-Smithi järel pronksmedali

Isiklikud rekordid
------------------

### Välisrekordid

| Ala | Tulemus | Aeg | Koht |
| --- | --- | --- | --- |
| 100 m jooks | **11,32** NR | 11. juuni 2022 | Taani Hvidovre |
| 200 m jooks | **22,67** NR | 18. juuni 2022 | Hispaania Madrid |

### Siserekordid

| Ala | Tulemus | Aeg | Koht |
| --- | --- | --- | --- |
| 60 m jooks | **7,24** NR | 2. märts 2022 | Taani Århus |
| 200 m jooks | **23,22** NR | 13. veebruar 2022 | Rootsi Uppsala |
| 400 m jooks | **54,89** | 22. jaanuar 2022 | Rootsi Växjö |

Allikas: Rahvusvaheline Kergejõustikuliit

Välislingid
-----------

* {{IAAF}} mallil puudub kood Vikiandmetes.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Ida Karstoft**
 |
**Wilson Kosgei Kipketer** (sündinud 12. detsembril 1972 Kapsabetas Keenias) on Taani kergejõustiklane (800 m jooksja). Neljakordne maailmameister ja endine maailmarekordiomanik (1.41,11).

Ta on kõigi aegade teine 800 meetri jooksja. 1997. aastal Kölnis jooksis Kipketer üle Sebastian Coe nimel 16 aastat püsinud maailmarekordi (1.41,73) ajaga 1.41,11. Ta domineeris kümmekond aastat 800 m distantsil, jäädes kolme aasta jooksul võitmatuks. Ehkki ta ei saanud 1996. aasta olümpiamängudel võistelda oma karjääri tipphetkel, sai ta 2000. aastal Sydneys hõbeda ja 2004. aastal Ateenas pronksi. Kipketeri 800 meetri jooksu maailmarekord püsis peaaegu 13 aastat. See ületati 22. augustil 2010, kui David Rudisha edestas seda 0,02 sekundiga, joostes 1.41,09. Rudisha suutis lõpuks 800 meetri jooksu maailmarekordi veelgi ületada, olles esimene ja ainus alla 41-sekundilise jooksuga. Kipketer hoiab endiselt 800 meetri jooksu sisemaailmarekordit.

Kipketer esindas oma jooksukarjääri jooksul nii Spartat kui ka KIF-i.

Saavutused
----------

### Olümpiamängud

2000 hõbemedal 800 m jooksus 1:45.14 Sydney
  
2004 pronksmedal 800 m jooksus 1:44.65 Ateena

### Maailmameistrivõistlused

1995 **maailmameister** 800 m jooksus 1:45.08 Göteborg
  
1997 **sisemaailmameister** 800 m jooksus 1:42.67 Pariis 
  
1997 **maailmameister** 800 m jooksus 1:43.38 Ateena
  
1999 2. koht (sise-MM) 800 m jooksus 1:45.49 Maebashi
  
1999 **maailmameister** 800 m jooksus 1:43.30 Sevilla
  
2003 2. koht (sise-MM) 800 m jooksus 1:45.87 Birmingham

### Kuldliiga

2002 1. koht 800 m jooksus 1:42.74 Brüssel
  
2002 1. koht 800 m jooksus 1:43.76 Monaco
  
2002 2. koht 800 m jooksus 1:43.59 Zürich
  
2003 3. koht 800 m jooksus 1:44.36 Zürich 
  
2004 1. koht 800 m jooksus 1:43.88 Rooma

### Maailmarekordid

**1.41,73** 7. juuni 1997 Stockholm
  
**1.41,24** 13. juuli 1997 Zürich
  
**1.41,11** 24. juuli 1997 Köln

### 10 paremat tulemust

**1:41,11** 24. juuli 1997 Köln
  
**1:41,24** 13. juuli 1997 Zürich 
  
**1:41,73** 7. juuni 1997 Stockholm
  
**1:41,83** 1. september 1996 Rieti
  
**1:42,17** 16. september 1996 Tōkyō
  
**1:42,20** 22. juuli 1997 Brüssel
  
**1:42,27** 3. september 1999 Brüssel 
  
**1:42,32** 8. september 2002 Rieti
  
**1:42,51** 10. juuni 1996 Nice
  
**1:42,57** 4. juuli 1999 Monaco

Isiklikku
---------

Wilson Kipketer on 182 cm pikk ja kaalub 62 kg.

Välislingid
-----------

* Wilson Kipketer Rahvusvahelise Kergejõustikuliidu kodulehel (inglise) Muuda Vikiandmetes
* Pilte Wilson Kipketerist

| * v
* r
Meeste 800 m jooksu maailmameistrid |
| --- |
| 

* 1983: Willi Wülbeck
* 1987: Billy Konchellah
* 1991: Billy Konchellah
* 1993: Paul Ruto
* 1995: Wilson Kipketer
* 1997: Wilson Kipketer
* 1999: Wilson Kipketer
* 2001: André Bucher
* 2003: Djabir Saïd-Guerni
* 2005: Rashīd Ramzī
* 2007: Alfred Kirwa Yego
* 2009: Mbulaeni Mulaudzi
* 2011: David Rudisha
* 2013: Mohammed Aman
* 2015: David Rudisha
* 2017: Pierre-Ambroise Bosse
* 2019: Donavan Brazier
* 2022: Emmanuel Korir
* 2023: Marco Arop

 |
**Nikolai Tihhonov** (vene keeles *Николай Александрович Тихонов*; 14. mai (vkj. 1. mai) 1905 Harkov, Harkovi kubermang (tänapäeval Harkiv, Ukraina) – 1. juuni 1997 Petrovo-Dalneje, Moskva oblast) oli Nõukogude Liidu riigitegelane.

Nikolai Tihhonov oli pärit inseneri perekonnast. Rahvuselt oli venelane. Aastatel 1920–1924 õppis ta Jekaterinoslavi (tänapäeval Dnipro) raudteetehnikumis. Seejärel töötas veduri masinisti abina. 1930. aastal lõpetas Dnepropetrovski Metallurgiainstituudi. Töötas V. I. Lenini nimelises Dnepropetrovski Metallurgia ja Toruvaltsimistehases, kus oli insener, alates 1933. aastast tsehhijuhataja asetäitja, alates 1938. aasta jaanuarist tsehhijuhataja ja alates 1940. aasta jaanuarist peainsener. 1940. aasta septembris astus ÜK(b)P-sse. 1941. aasta septembrist kuni 1947. aasta juulini töötas metallurgiatehase direktorina Sverdlovski oblastis Pervouralskis. 1947. aasta juulist kuni 1950. aasta detsembrini oli ta metallurgiatehase direktor Dnepropetrovski oblastis Nikopolis. 1950. aasta detsembrist kuni 1955. aasta septembrini töötas Tihhonov Nõukogude Liidu Mustmetallurgia Ministeeriumi Torutööstuse Peavalitsuse ülemana. 1955. aasta septembrist kuni 1957. aasta maini oli ta Nõukogude Liidu mustmetallurgia ministri asetäitja. 1957. aasta maist kuni 1960. aasta aprillini töötas ta Dnepropetrovski majandusrajooni Rahvamajandusnõukogu esimehena. 1960. aasta aprillist kuni 1963. aasta märtsini oli Tihhonov Nõukogude Liidu Ministrite Nõukogu Riikliku Teaduslik-Majandusliku Nõukogu esimehe asetäitja.

1963. aastast kuni 2. oktoobrini 1965 oli Nikolai Tihhonov Nõukogude Liidu Riikliku Plaanikomitee esimehe asetäitja. Ta oli NLKP Keskkomitee liige 31. oktoobrist 1961 kuni 29. märtsini 1966 ja NLKP Keskkomitee Poliitbüroo liige 8. aprillist 1966 kuni 25. aprillini 1989. 2. oktoobrist 1965 kuni 2. septembrini 1976 oli ta Nõukogude Liidu Ministrite Nõukogu esimehe asetäitja ja 2. septembrist 1976 kuni 23. oktoobrini 1980 Nõukogude Liidu Ministrite Nõukogu esimehe esimene asetäitja.

Nikolai Tihhonov oli 23. oktoobrist 1980 kuni 27. septembrini 1985 Nõukogude Liidu Ministrite Nõukogu esimees.

Viited
------

1. ↑  Николай Александрович Тихонов Deduhova
2. ↑  Тихонов Николай Александрович praviteli.org
3. ↑  Russia rulers.org

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Aleksei Kossõgin** | **NSV Liidu Ministrite Nõukogu esimees**1980–1985 | Järgnev**Nikolai Rõžkov** |
Kozõreva, 1956.
**Ljubov Baranova-Kozõreva** (27. augustil 1929 Bugrõ, Leningradi oblast – 22. juuni 2015 Moskva) oli NSV Liidu suusataja, olümpiavõitja, 4-kordne maailmameister ja 17-kordne NSV Liidu meister. 

Ljubov Kozõreva oli esimene Nõukogude Liidu naissuusataja, kes võitis suurvõistlustel kuldmedali. 1954. aasta maailmameistrivõistlustel Falunis võitis ta kuldmedali mõlemal naiste distantsil: 10 km ja 3x5 km teatesõidus, kus ta oli avavahetuses.

1956. aasta olümpiamängudel Cortina d'Ampezzos võitis Kozõreva kulla 10 km, kuid teatesõidus jäi NSV Liit Soome järel teiseks, kuigi Kozõreva tuli esimesse vahetusse 24-sekundilise eduga soomlase Sirkka Polkuneni ees. 1958. aasta MM-il Lahtis sai Kozõreva 10 km hõbemedali, jäädes kaasmaalasele Alevtina Koltšinale alla 20,8 sekundiga. Teatesõidus sõitis ta viimast vahetust ja jõudis finišisse maailmameistrina.

Pärast abiellumist Ljubov Baranova nime kandes sai ta 1960. aasta olümpiamängudel Squaw Valleys hõbemedali nii 10 km kui ka teatesõidus, kus ta sõitis viimast vahetust. Teatesõidus läks avavahetuses juhtima Rootsi, kui venelane Radja Jerošina kukkus ja lõhkus suusa ega saanud uut suuska nii kiiresti, kui oleks tahtnud.

1962. aasta maailmameistrivõistlustel Zakopanes naiste võistlusel oli uue alana kavas 5 km, kus Baranova sai hõbemedali. Ta jäi esimest korda karjääri jooksul tippvõistlustel 10 km distantsil medalita – oli neljas. Kolm esimest kohta hõivasid teised venelased. Viimast korda tuli Baranova maailmameistriks teatesõidus, kus ta sõitis esimeses vahetuses.

Saavutused
----------

###  Olümpiamängudel

* 1956 Cortina d'Ampezzos
	+ Kuld **olümpiavõitja** 10 km
	+ Hõbe hõbemedal 3x5 km teatesõidus
* 1960 Squaw Valleyis
	+ Hõbe hõbemedal 10 km
	+ Hõbe hõbemedal 3x5 km teatesõidus

### Maailmameistrivõistlustel

* 1954 Falunis
	+ Kuld **maailmameister** 10 km
	+ Kuld **maailmameister** 3x5 km teatesõidus
* 1958 Lahtis
	+ Kuld **maailmameister** 3x5 km teatesõidus
	+ Hõbe hõbemedal 10 km
* 1962 Zakopanes
	+ Kuld **maailmameister** 3x5 km teatesõidus
	+ Hõbe hõbemedal 5 km

Autasud
-------

* Lenini orden (1967)
**Aluliina kirik** ehk **Alūksne kirik** on luteri kirik Lätis Alūksnes aadressil Pils ielā 25a. See on Aluliina kihelkonnakirik.

Ajalugu
-------

### Varasem ajalugu

Sealse ordulinnuse juures asuvat kirikut on esmamainitud aastal 1432. Ordumeister Burchard von Dreileben eraldas küll juba aastal 1341 raha linnuse juurde kiriku rajamiseks, ent pole teada, kas kirik tegelikult sinna ehitati. See kandis Maarja nime. Poola võimu ajal läks sealne kirik jesuiitide valdusse, misjärel nii Lāzberģi mõisas kui ka Zeltiņis hakati jumalateenistusi pidama, kuigi sealsed palvemajad allusid Aluliina kihelkonnale.

### Pastor Ernst Glück

1683. aastal sai Ernst Glückist Aluliina pastor. Ta elas ka praeguse kirikumõisa ruumides, puutudes seal otseselt kokku lätlastega. Nii otsustas ta Piibli läti keelde tõlkida. 1688. aastaks oli Uue Testamendi tõlge valmis, 1694. aastaks oli aga kogu Piibel tõlgitud ja ka trükivalgust näinud. See oli väga oluliseks sammuks ühtse läti kirjakeele kujunemisel.

Lisaks Piibli tõlkimisele tegeles Glück talurahvaharidusega: ta rajas nii Aluliina kui ka Volmari ümbrusse mitu talurahvakooli.

1687. aastal sai Glückist Koknese praost ehk Liivimaa üks mõjukamaid kirikutegelasi, kuigi ta jäi ka edasi Aluliina kihelkonda. Tema tegevus Lätis lõppes 1702. aastal, kui Vene väed vallutasid Aluliina ning viisid Glücki sõjavangi. Koos Glückiga viidi sõjavangi ka tema teenijanna ja kasutütar Marta Skawronska, kellest hiljem sai Venemaa keisrinna Katariina I.

### Praegune kirikuhoone

Aluliina kirik (Mellini atlas, 1791)
Mälestustahvel Soome vabatahtlikele Põhja Pojad
Praegust kirikuhoonet ehitati aastatel 1781–1788. Hoone projekteeris Christoph Haberland. Kirik sai koguduse patroonidelt Vietinghoffidelt kaks kroonlühtrit ja hõbedast veinikannu.

Kirikuhoone on maakividest ja seda ehib 55,5 meetri kõrgune kellatorn. Torni tipus on klaasakendega vaateplatvorm, mis rajati Aluliina mõisniku soovil, kes tahtis sealt ümbruskonna maalilist maastikku imetleda.

Aastal 1923 kirikuhoone elektrifitseeriti. Aastal 1935 asetati kiriku seinale mälestustahvel Aluliina vabastanud soome vabatahtlikele Põhja Pojad. Aastal 1999 kirikuhoonet remonditi.

Aluliina kirik, selle neli ust, interjöör, kantsel ja altar on riikliku kaitse all olevad mälestised.

Pilte
-----

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*

Viited
------

1. ↑  Materialen zur Kirchengechichte, E. H. von Busch lk. 543
2. ↑   www.vietas.lv]
3. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 24. august 2018. Vaadatud 23. augustil 2018.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
4. ↑

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Aluliina kirik** |

* Koguduse koduleht

Aluliina kirik
Aluliina kihelkond

**Kirik**: Aluliina kirik  

**Mõisad**: Aluliina kirikumõis | Alsviķi mõis | Aluliina mõis | Ate mõis | Babecka mõis | Beja mõis | Dore mõis | Ērmaņi mõis | Jaunanna mõis | Kalnapededze mõis | Kolberģi mõis | Lāzberģi mõis | Mālupe mõis | Nēķene mõis | Rēzaka mõis | Šļukumsi mõis | Ziemeri mõis | Tūja mõis | Vecanna mõis | Vizikumsi mõis
**Arlet Levandi** (sündinud 28. novembril 2005 Tallinnas) on Eesti iluuisutaja.

Spordisaavutused
----------------

Ta on 2022. aasta Tallink Hotels Cupi meister ja võitnud kaks Eesti meistrivõistluste hõbemedali (2021–2022). Juunioride tasemel on ta 2022. aasta Euroopa noorte olümpiafestivali meister, 2021. aasta JGP France II hõbe, 2021. aasta JGP Slovenia hõbe ja 2020. aasta noorte taliolümpiavõitja meeskondlikus arvestuses. Levandi on esimene meesüksiksõitja Eestist, kes võitnud juunioride Grand Prix' medali.

Isiklikku
---------

Levandi vanemad on endised tippsportlased Anna (neiuna Kondrašova) ja Allar Levandi. Tal on kaks vanemat venda, Anders ja Armand. Tema ema võistles iluuisutajana Nõukogude Liitu esindades naiste üksiksõidus ning on kahekordne olümpiavõitja, 1984. aasta maailma hõbe ja neljakordne Euroopa pronks (1984, 1986–1988). Tema isa on 1988. aasta olümpiapronks ja 1987. aasta Põhjamaade kombineeritud maailma meeskondlik pronks. Levandi õpib Vanalinna Hariduskolleegiumis.
**Zurab Otšigava** (ukraina keeles Зураб Тамазович Очігава, gruusia keeles ზურაბ ოჩიგავა; sündinud 18. mail 1995 Kiievis) on Gruusia päritolu Ukraina jalgpallur, kes mängib kaitsjana Aserbaidžaani kõrgliiga klubis Sabah FK.

Ukraina kõrgliigas tegi ta debüüdi 30. septembril 2014 Mariupoli meeskonnas Donetski Metalurgi vastu. 2015. aastal liitus ta Kiievi Dinamoga. Hooajal 2017–2018 mängis ta Dinamost laenul Donetski Olimpikis ja 2019. aasta esimesel poolel Ukraina esiliiga klubis SK Dnipro-1. Seejärel naasis ta Ukraina kõrgliigasse, liitudes Poltava Vorsklaga, kuid sai seal väga vähe mänguaega. Ainsa värava Ukraina kõrgliigas on ta löönud 19. novembril 2017 Donetski Olimpiki särgis mängus Odessa Tšornomoretsi vastu.

2020. aasta jaanuaris sõlmis Otšigava lepingu Eesti Meistriliiga klubiga FCI Levadia. Meistriliigas tegi ta debüüdi 7. märtsil 2020 mängus FC Kuressaare vastu.

2021. aasta veebruaris liitus ta Sabahiga.

Otšigava on mänginud Ukraina kuni 20- ja kuni 21-aastaste koondistes.

Viited
------

1. ↑  "Levadia täiendas ridu Ukraina noortekoondislasega". sport.err.ee. 14.1.2020. Vaadatud 19.5.2020
2. ↑  Zurab Ochigava. jalgpall.ee. Vaadatud 19.5.2020

Välislingid
-----------

* Profiil jalgpall.ee lehel
Koeru kõrtsihoone (2012)
Koeru kõrtsihoone (2023)
**Koeru kõrtsihoone** (ka: **Koeru kõrts-postijaam**) asub Järva maakonnas Järva vallas Koeru alevikus.

Hoone ehitati aastatel 1825–1833. Aastal 1860 tehti hoone ümber postijaamaks. 1867. aastal oli Paide kreisi territooriumil kolm postijaama: Mustla-Nõmme, Aniküla ja Koeru postijaam, Tallinna–Tartu postimaanteel. Aastatel 1960–1965 muudeti hoone sööklaks. 

2013. aastast paikneb kõrtsihoones Koeru Grossi Toidukaupade kauplus. Enne seda tegutses hoones Koeru Konsum.

Hoone on L-kujulise põhiplaaniga. Hoonet katab täiskelpkatus. Fassaadi liigestavad 13 Toscana sammast.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  Kultuurimälestiste riiklik register (vaadatud 16.03.2013)
2. 1 2  *Eesti entsüklopeedia.* 12. köide: *Eesti A–Ü.* Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2003, lk 231.
3. ↑  Brošüür „Postijaamast tänapäevani", Võitlev Sõna: EKP Paide Rajoonikomitee ja Paide Rajooni RSN häälekandja, Number 5, 11. jaaanuar 1966
4. ↑  Gross avab täna uue kaupluse 01.03.2013 (vaadatud 01.04.2017)

Välislingid
-----------

* Koeru kõrtsihoone kultuurimälestiste riiklikus registris
**Friedrich Alexander Christian Palsa** (23. veebruar 1871 Mustvee – 6. august 1913 Varssavi) oli eesti rahvusest sõjaväevaimulik.

Lõpetas Tartus gümnaasiumi. Seejärel õppis aastatel 1889–1895 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Oli prooviaastal 1895–1897 Gattšina Nikolai koguduses. Ordineeriti õpetajaametisse Peterburis 9. märtsil 1897. 

Oli 1897–1913 sõjaväevaimulik Varssavi sõjaväeringkonnas. Friedrich Palsa on maetud Tartu Raadi kalmistule ja tema haud on arvatud kultuurilooliste haudade kategooriasse.

Isiklikku
---------

Friedrich Palsa vend Oskar Palsa oli Gattšina Nikolai koguduse õpetaja ja hiljem eestlaste luterlik piiskop Venemaal.

Viited
------

1. ↑
2. ↑  Erik Amburger "Die Pastoren der evangelischen Kirchen Rußlands" vom Ende des 16. Jahrhunderts bis 1937 Ein biographisches Lexikon Institut Nordostdeutsches Kulturwerk Martin Luther Verlag 1998
3. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 20. jaanuar 2015. Vaadatud 28. mail 2010.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
**Progressiivne rokk** (inglise *progressive rock*), argoos ka progerokk ehk proge, on rokkmuusika alamsuund, mis tekkis 1960. aastate teises pooles ja arenes välja 1970. aastate alguses. 

Progressiivse roki baasiks oli progressiivne popmuusika suund, mille tuntumad esindajad on Beach Boys, Beatles, Bob Dylan, Who jt. Nemad alustasid klahvpillide ja süntesaatorite kasutamist virtuoossete soolode esitamiseks, millest kujunesid lugude olulised osad (Animals, Doors, Procol Harum, King Crimson, Aphrodite's Child jt). 

Progressiivse roki viljelejad laiendasid rokkmuusika piire, muutes seni valitsenud salmi ja refrääni vaheldumisel põhinenud lauluvorme. Tähelepanu pöörati lugude instrumentaalsetele osadele. Seadetesse põimiti klassikalise ja džässmuusika elemente. Seetõttu on progressiivse roki puhul kasutatud ka nimetusi *art rock*, sümfooniline rokk ja klassikaline rokk. Viimast ei tohi muidugi segi ajada klassikalise perioodi (1950-ndate) *rock'n'roll*'iga.

Progressiivse roki populaarsuse kõrgaeg oli 1970. aastate keskel. Siis jõudsid progressiivse roki albumid (LP-d) ka müügiedetabelite tippu. 

Progressiivsel rokil oli tihe seos samal ajal välja kujunenud *hard rock*'iga (Cream, Deep Purple, Black Sabbath jt).

Suuna kuulsamad esindajad on algusperioodist Pink Floyd, Moody Blues ja Who. Hilisemast perioodist on tuntuimad Genesis, Emerson, Lake & Palmer ning Yes. Aga nende hulka saab liigitada teisigi muusikuid, näiteks Mike Oldfieldi. 

Eestis on progerokki viljelenud ansamblid Mess, In Spe, Kaseke, Psycho jt. Hiljem on progressiivset rokki viljelenud Radar, Põhja Konn jt.

Viited
------

1. ↑  Rando Tooming Progeroki esinumber ja tema helilooja: Rando Toomingu kohtumine Sven Grünbergiga Kuku Klubis Keskus, 29 nov 2004
**"Runaway"** on laul, mis esindas Eestit Eurovisiooni lauluvõistlusel 2002. aastal Tallinnas. Loo meloodia autorid on Pearu Paulus, Ilmar Laisaar ja Alar Kotkas, sõnad on kirjutanud Jana Hallas ja laulu esitas rootsi laulja Sahlene.

Lugu esitati finaalõhtul 25. mail Saku Suurhallis kaheksandana ning jagas hääletuse lõppedes 111. punktiga koos Suurbritanniat esindanud looga "Come Back" 3.-4. kohta. Maksimumpunktid andsid Eestile naabrid Rootsi ja Läti.

Sahlene seisis lavaesituse ajal eurolava küljes olnud *catwalk*'il ning kandis valgest nahast lõhikuga seelikut, nahast toppi ja kõrgeid valgeid nahksaapaid. Lavakostüümi oli Sahlene'ile disaininud Jana Hallas.

Koos Sahlene'iga viibis Saku Suurhalli laval viieliikmeline ansambel, mis koosnes kolmest rootslasest (kellest üks oli lauljanna vend) ning kahest eesti muusikust (trummar Jüri Mazutšak ja taustalaulja Jelena Juzvik).

Varia
-----

"Runaway" pääses Eurolaulu Eesti eelvooru hoopis Inese esitatuna, ent Eda-Ines Etti loobus võistlusel osalemisest ja loole hakati uut esitajat otsima. Enne, kui laulu autorid jõudsid Sahlene'ini, kaaluti esitajaks ka mitmeid eesti lauljaid (sh Koit Toome).

Tallinna Linnahallis peetud Eesti eelvoorus laulsid "Runawayle" tausta Kaire Vilgats, Dagmar Oja, Pearu Paulus ja Johannes Lõhmus, ent segastel asjaoludel (väidetavalt "imagoloogilistel põhjustel") vahetati taustalauljad enne Eurovisiooni finaalkontserti välja. Ometigi osalesid nii Vilgats kui ka Oja Eurovisioonil – samal aastal Maltat esindanud Ira Losco taustalauljatena (neile lisaks Liisi Koikson, Airi Allvee ja Jelena Juzvik). Malta delegatsioon lubas eestlannad tasuta Maltale lennutada, kui laul jõuab esikolmikusse – ja nii ka läks.

Kirjandus
---------

* Kaire Vilgats, Dagmar Oja. Ilusad suured tüdrukud. (Koostanud Anneli Urge.) Pilgrim 2020.
**Lembit Raid** (sündinud 30. juuni 1931 Uue-Võidu vald, Viljandimaa – 19. märts 2021) oli eesti ajaloolane ja arhivaar.

Elulugu
-------

Lembit Raid oli talupidaja poeg ja Tiit Raidi isa.

Lõpetas 1950 Viljandi 2. Keskkooli ning 1955 TRÜ ajaloo-keeleteaduskonna ajaloo osakonna, kus õppis teise erialana etnograafiat. Ajalookandidaat (1968) väitekirjaga "EKP klerikalismivastane võitlus ja ateistlik kasvatustöö rahvahulkades (1920–1968). 1971 ja 1977 täiendas end Leningradi Ülikoolis.

Oli 1955–1960 Nõo Keskkooli õpetaja ja Elva Keskkooli direktor,

Tegevus NLKP-s
--------------

* 1957 EKP liige
* 1961–1962 parteisekretär Elvas
* 1963–1965 parteisekretär TRÜ-s
* 1978 Ajaloodoktor (Kommunistliku Partei Keskkomitee Partei Ajaloo Instituut) väitekirjaga "*Расространение марксистского атеизма и политика коммунистов в отношении религии и церкви в Эстонии*".

Edasine töökäik
---------------

1965–1970 TRÜ NLKP ajaloo kateedri vanemõpetaja, 1971–1979 dotsent, 1980–1988 professor, 1988–1990 sotsialismi ajaloo kateedri professor, 1990–1991 TÜ sotsioloogia kateedri professor, 1991–1995 filosoofiateaduskonna ajaloo osakonna vanemteadur-professor. On juhendanud aspirante jt teaduskraadi taotlejaid.

1993–1995 Eesti Ajalooarhiivis arhivaar.

Teadustöö
---------

Varasem uurimistöö käsitles kiriku, religiooni ja ateismi arengut Eestis 20. sajandil, hilisem – aastail 1940–1952 asetleidnud stalinistlikku repressioonipoliitikat, mille keskmes olid EK(b)P Keskkomitee 1950. aasta märtsipleenumi otsused ja nende realiseerimist valgustavad ning Tartu Ülikooli lähiajalugu käsitlevad publikatsioonid. 

Samuti ilmusid uurimused teaduse ajaloost, arhiivindusest ja kirikuloost, sh Tartu Ülikooli usuteaduskonna arengust. On koostanud selle teaduskonna õppejõudude biograafiad aastaist 1632–1940, tutvustanud publikatsioonides ja konverentsiettekannetes Eesti Ajalooarhiivis säilinud kirikuarhiive ajaloo allikatena. Toimetanud TÜ teadustööde kogumikke, sh leksikoloogilisi.

Teoseid
-------

Üle 80 teadustrükise ja 150 õppemetoodilise või aimetrükise.

* Vabamõtlejate ringidest massilise ateismini. Tallinn 1978
* Kas peremees või käsualune. Parteiarhiivi materjalidest. // Kleio 5/6 (1992)
* 8 (1994)
* 12 (1995)
* Vaevatee. Tartu Ülikool kommunistlikus parteipoliitikas aastail 1940–1965. Tartu 1995
* Tartu Ülikooli usuteaduskond 1932–1940. Tartu 1995
* ETBL I ja II (teoloogide elulood)

Isiklikku
---------

Tema vend Kaljo Raid (1918–1995) oli Kohila Baptistikoguduse pastor. Tema poeg Tiit Raid on ihtüoloog.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Kirjandus
---------

* Tartu Riikliku Ülikooli õppe-teaduskoosseisu biobibliograafia nimestik 1944–1980. Tartu 1987. Lk 466
* Tartu Ülikooli õppe-teaduskoosseisu biobibliograafia nimestik 1981–1995 (käsikiri). Lk 141–142

Välislingid
-----------

* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013
* Haud Tartu Vana-Jaani kalmistul

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Gustaf Gabrielsson Oxenstierna** (29. august 1613 – 31. mai 1648) oli Rootsi riigitegelane, Kronoborgi krahv (1651). 

1639 sai temast Västmanlandi maakonna valitseja. 28. mail 1642 määrati ta Eestimaa kuberneriks. 1645 sai ta riigi- ning kantseleinõunikuks. Eestimaa kubernerina oli ta ametis 1646. aastani, olles tuntud kui kirikuolude korraldaja, vabahärra ja piiskop Joachim Jheringi toetaja. Pärast seda töötas ta kuni surmani Soomes Savolaxi maakonnakohtunikuna.

Talle kuulus Eestimaal isalt päritud Martna kihelkonna Rannamõisa (Vogelsang) mõis.

Perekond
--------

Tema vanemad olid 1621. aastast Martna kihelkonna Rannamõisa (Vogelsang), 1626. aastast Liivimaa Sigulda (Segewold), Ropaži (Rodenpois) ja Allaži (Allasch) mõisaomanik, Karl IX kammerjunkur ja Östergötlandi hertsog Johani kantsler, Kimito ja Nynase vabahärra Gabriel Gustafsson Oxenstierna (1587–1640) ja viimase esimene abikaasa Märta Bielke (1585–1620), kes oli 1600 Linköpingi veresauna ajal hukatud riiginõuniku, Åkeröst pärit Ture Nilsson Bielke (1548–1600) tütar ning Svante Stensson Sture tütretütar. Tema vend Ture Gabrielsson Oxenstierna af Croneborg (1614–1669) oli Ingeri kuberner (u. 1646). 

Ta abiellus 12. veebruaril 1643 krahvitar Maria Sofia de la Gardiega (1627–1694), kes oli kuninganna Kristiina eestkostevalitsuse liikme krahv Jakob De la Gardie (1583–1652) tütar. Abielust sündisid:

* Gustaviana Juliana Oxenstierna (1644–1675), 1669. aastast krahv Christoffer Gyllenstierna (1639–1705; Erik Gyllenstierna poeg) abikaasa;
* Märta Elisabet Oxenstierna (1645–1698), 1672. aastast Läänemaa Varbla (Werpel) mõisaomaniku Gustaf Persson Banéri (1618–1689) abikaasa.

Viited
------

1. ↑  Anders Anton von Stiernman: Matrikel öfwer Swea rikes ridderskap och adel ...1, 1754, lk.8-9
2. ↑  Eesti Ajalooarhiivi Kinnistute register: Rannamõisa mõis (Martna khk)
3. ↑  Oxenstierna Family Website: Gustaf Gabrielsson Oxenstierna af Croneborg (1613 - 1648)[*alaline kõdulink*]

Välislingid
-----------

* Gustav Oxenstierna korraldus tsunftijäneste vastu võitlemise kohta aastast 1642 Eesti Ajalooarhiivis

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Philipp Scheiding** | **Eestimaa kuberner**1642—1646 | Järgnev**Krahv Erik Oxenstierna** |
Väljaande La Esperantisto esimene number
**Esperantist** (esperanto keeles: *esperantisto*) on isik, kes räägib esperanto keelt või kasutab seda keelt muul viisil. Sellise tähenduse sõnale *Esperantist* on omistanud Boulogne'i deklaratsiooni viies lõik (1905):"Esperantist on igaüks, kes oskab esperanto keelt ja kasutab seda, olenemata sellest, millistel eesmärkidel ta seda kasutab. Igal esperantistil on soovitatav kuuluda mis tahes esperanto kogukonda, kuid mitte kohustuslik. "

Kuigi Boulogne'i deklaratsiooni määratlus on esperanto kogukonnas hästi tuntud, ei ole kõik esperantistid sellega nõus. Näiteks on esperantokeelse luule klassik Julio Baga (1891–1967) öelnud: "Esperantistiks olemine ei tähenda mitte ainult keeleoskust. See on eesmärk. Missioon parema maailmakorra püüdlemise poole. Nad ei muutu tõelisteks esperantistideks, vaid on selleks sündinud ning osad meist võivad olla esperantistid juba enne keele õppimist. Selline suhtumine esperanto keelde kui maailma ümberkujundamisse õiglasemate põhimõtetega on esperantistide seas tavaline."

Esperanto lipp
Mõnikord, kui soovitakse vältida sufiksi ''-ist'' kasutamist, mis on levinud paljudes keeltes, nimetatakse esperanto keele kõnelejaid hoopis ''esperantofonideks''. Huvitav on see, et esperantokeelne on sõna "fono" omab sama tähendust nagu vene keeleski, seda tõlgitakse sõnana ''taust''. Seetõttu ei pruugi vestluspartner võimalikku nimetust "esperantofono" esperanto keeles mõista. Kõige ligilähedasem tõlge eestikeelsele sõnale ''esperanto keelt kõnelev'' on ''e-parolanto'' (''esperanto-parolanto'').

Esimene esperantokeelne perioodika väljaanne oli La Esperantisto (*Esperantist* 1889).

Vaata ka
--------

* Esperantistide klubi
* Esperantokeelne kirjandus

Viited
------

1. ↑  "Esperanto tehiskeelt valdab Eestis paarsada inimest". 26.07.2018. Originaali arhiivikoopia seisuga 15.05.2019. Vaadatud 15.05.2019.
Emastel jaanimardikatel esineb bioluminestsents
**Bioluminestsents** on elusorganismide võime iseseisvalt helendada ehk kiirata valgust. Tegu on kemoluminestsentsi ühe vormiga. Seda esineb mitmetel seentel, bakteritel, putukatel, vähilistel ja teistel organismidel. Paljudel süvamere kaladel on see võimaldatud sümbiontsete bakterite poolt. Looduses esinevatel taimedel ja imetajatel ei teata sellist võimet olevat, kuid näiteks helendavaid taimi on saadud geneetilise modifitseerimise teel. Bioluminestsentsi aetakse tihti segi fluorestsentsiga. 

Bakteritel toimub bioluminestsents teatud orgaanilise ühendi – lutsiferiini – reageerimisel hapnikuga, mida katalüüsib ensüüm lutsiferaas. Enamasti pärineb reaktsioonil vajatav energia ATP-st. Helendamisreaktsioon võib toimuda nii rakusiseselt kui ka -väliselt. 

Reaktsiooni käigus tekib väga vähe soojust, mistõttu nimetatakse seda vahel ka "külmaks valguseks". Bioluminestseerimise käigus muudetakse valguseks umbes 98% vabanevast energiast, samas kui hõõglambi puhul kõigest ainult umbes 2% selle põletamiseks kasutatud energiast.

Evolutsiooni käigus on bioluminestsents tekkinud iseseisvalt mitmeid (30 või isegi rohkem) kordi.

Helendavad organismid
---------------------

Bioluminestsentsi esineb mõnedel merelistel selgrootutel ja selgroogsetel, samuti mikroorganismidel ja maismaa selgrootutel ning rohkem kui 80 liigil seentel (peamiselt seltsist *Agaricales* ja sugukonnast *Tricholomataceae*).

Üheks tüüpiliseks bioluminestsentsi näiteks on jaanimardikas (*Lampyris noctiluca*), kelle emaste tagaosa tipuosa helendab rohekalt, selle eesmärk on isaste jaanimardikate ligimeelitamine.

Vaata ka
--------

* fluorestsents

Viited
------

*Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:Bioluminescence seisuga 30.07.2008*.

1. ↑  Tena, G. (2019) "Let there be light." Nature Plants 5: 1103.
2. ↑  Mitiouchkina, T.; Mishin, A.S.; Somermeyer, L.G. et al. (2020) "Plants with genetically encoded autoluminescence." Nature Biotechnology 38(8): 944-946. doi: 10.1038/s41587-020-0500-9.
3. ↑  Farusi, G.; Watt, S. (2016) "Living light: the chemistry of bioluminescence." Science in School 35: 30-36
4. ↑   Audrey, L. C. C.; Desjardin, D. E.; Tan Y-S.; Musa, Md Y.; Sabaratnam, V. (2015) "Bioluminescent fungi from Peninsular Malaysia—a taxonomic and phylogenetic overview". Fungal Diversity 70 (1): 149–187.
5. ↑  Bioluminestseeruvad seened.
**Hendrik Neemekuru** (aastani 1935 **Karl Heinrich Oksermann**; 13. juuni 1906 Vana-Pornuse vald – 14. mai 1943 Irkutski oblast) oli eesti vaimulik.

Ta sündis Halliste kihelkonnas Vana-Pornuse vallamajas vallasekretäri pojana. Ta õppis aastatel 1914–1917 Vana-Pornuse vallakoolis, aastatel 1917–1921 Halliste kihelkonnakoolis. Kihelkonnakoolis õppides võttis ta saksa keele eratunde, samuti sai juhatust klaverimängus, nii et võis koolipidudel esineda. Aastatel 1921–1926 õppis ta Viljandi Maakonna Poeglaste Gümnaasiumi humanitaarharus; ta õppis seal vabatahtliku ainena ka usuõpetust, mida andsid pastorid Frey ja Westren-Doll. Kuna veebruaris 1925 suri tal isa, teenis ta elatist klaverimänguga. 

Seejärel asus õppima (asudes koos ema ja õega Tartusse) kunstikooli "Pallas". Vahepeal teenis ta kaitseväes, kus ta omandas velskri kutse, seejärel jätkas ta kunstiõpinguid, mille lõpetas aastal 1932. Seejärel õppis ta aastatel 1932–1937 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Prooviaastal oli ta Tartu Pauluse koguduses, Artur Võõbuse juures. Ordineeriti 22. oktoobril 1939 õpetajaks.

Ta oli aastatel 1939–1940 Saaremaa praostkonna praosti Hermann Theodor Mähle adjunkt, aastatel 1940–1941 oli ta Jämaja Kolmainu koguduse õpetaja ja aastal 1941 Anseküla Maarja koguduse hooldajaõpetaja.

Neemekuru arreteeriti NKVD poolt 8. augustil 1941 Saaremaal Torgu vallas ja ta saadeti kaheksaks aastaks Irkutski oblastisse vangilaagrisse, kus ta suri 14. mail 1943.

Viited
------

1. ↑  Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944. III, lk. 112

Välislingid
-----------

* Lühike valus saatus - Hendrik Neemekuru "Eesti Kirik" 23. juuni 2006
*