recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Riigivolikogu 47. valimisringkond** oli Riigivolikogu valimisringkond, kuhu kuulusid 24. ja 25. veebruaril 1938 toimunud valimiste ajal Vaimastvere vald, Laius-Tähkvere vald, Laiuse vald, Jõgeva vald, Härjanurme vald, Puurmanni vald ja Jõgeva alev. Alates 1. aprillist 1939 kuulusid ringkonda Sadala, Laiuse, Vaimastvere, Jõgeva ja Kursi vald ning Jõgeva linn.

I Riigivolikogu valimised
-------------------------

Hääleõiguslikke kodanikke oli 8011, neist käis hääletamas 5893 (73%).

Kandideerisid Põhiseaduse elluviimise rahvarinde kandidaat Karl Roomet ja Jaan Järve, kes said vastavalt 3085 ja 2786 häält, seega valiti 47. valimisringkonnast Riigikogusse Karl Roomet.

| Omavalitsus | Hääleõiguslikke | Käis hääletamas | Osavõtu % | Karl Roomet | Jaan Järve |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Vaimastvere vald | 973 | 707 | 62 | 385 | 322 |
| Laius-Tähkvere vald | 1388 | 1041 | 75 | 594 | 448 |
| Laiuse vald | 1324 | 1169 | 88 | 526 | 632 |
| Jõgeva vald | 1414 | 1037 | 73,4 | 541 | 494 |
| Härjanurme vald | 633 | 459 | 72,5 | 220 | 234 |
| Puurmanni vald | 1284 | 841 | 63 | 599 | 241 |
| Jõgeva alev | 795 | 637 | 80,1 | 220 | 415 |

II Riigivolikogu valimised
--------------------------

II Riigivolikogu liige valimisringkonnast oli Voldemar Sassi, vastaskandidaat Jaan Järve.

Välislingid
-----------

* Valimistulemused
**Aleksandr Ivanovitš Zaporožets** (vene keeles Александр Иванович Запорожец; sündinud 1949) on vene näitleja ja teatripedagoog.

Ta lõpetas 1970. aastal Kaug-Ida Pedagoogilise Kunstide Instituudi teatriteaduskonna näitekunsti erialal. Ta on Gorki-nimelise Primorje Krai Akadeemilise Draamateatri juhtiv näitleja. Ta töötas seal aastatel 1971–1979 ja töötab 1984. aastast.

Näitlejatöö kõrvalt tegutseb ta teatripedagoogina Kaug-Ida Riikliku Kunstide Instituudi näitlejameisterlikkuse kateedris. Ta on professor ja teatriteaduskonna dekaan.

Tunnustus
---------

Venemaa teenelise kunstniku rinnamärk
* 1995 – Venemaa Föderatsiooni teeneline kunstnik

Isiklikku
---------

Tema poeg Valentin Zaporožets (sündinud 1981) on Gorki-nimelise Primorje draamateatri näitleja.

Viited
------

1. 1 2  Запорожец Александр Иванович. dv-art.ru
2. 1 2  Запорожец Александр Иванович. kino-teatr.ru
3. ↑  Ох, уж эти актерские дети/Яна Мялк и Валентин Запорожец. strast10.ru
4. ↑  Валентин Запорожец. kino-teatr.ru
**Iggy Pop** (kodanikunimega **James Newell Osterberg, Jr.**; sündinud 21. aprillil 1947 Muskegonis Michiganis) on Ameerika Ühendriikide laulja ja laulukirjutaja. 

Kuigi tema muusikal on olnud kesine kommertsedu, peetakse Iggy Popi üheks olulisemaks punkmuusika ja sellele lähedaste stiilide mõjutajaks. Teda on kutsutud ka hüüdnimedega "Pungi Ristiisa" (*"the Godfather of Punk"*) ja "Roki-Iguaan" (*"the Rock Iguana"*).

1960. aastate lõpus ja 1970. aastate alguses oli ta ansambli The Stooges solist. Alates 2003. aastast on ta esinenud taas koos The Stoogesiga.

Tema tuntumad laulud on "Lust for Life", "I'm Bored", "Real Wild Child", "Candy" ja "The Passenger".

Albumid
-------

* "The Idiot" (1977)
* "Lust for Life" (1977)
* "Kill City" (1977) (Iggy Pop & James Williamson)
* "TV Eye" (live) (1978)
* "New Values" (1979)
* "Soldier" (1980)
* "Party" (1981)
* "Zombie Birdhouse" (1982)
* "Blah Blah Blah" (1986)
* "Instinct" (1988)
* "Brick By Brick" (1990)
* "American Caesar" (1993)
* "Naughty Little Doggie" (1996)
* "Avenue B" (1999)
* "Beat 'Em Up" (2001)
* "Skull Ring" (2003)
* "Preliminaries" (2009)
* "Apres" (2012)
* "Post Pop Depresion" (2016)
* "Free" (2019)
* "Eveey Loser" (2023)

Tunnustus
---------

* 2020 – Grammy elutööauhind

Välislingid
-----------

* Iggy Popi koduleht
* Fännisait
**Aleksandr Nikolajevitš Šelepin** (vene keeles Александр Николаевич Шелепин; 18. august 1918 Voronež – 24. oktoober 1994 Moskva) oli Nõukogude Liidu riigitegelane, NSV Liidu Riikliku Julgeoleku Komitee (KGB) esimees (1958–1961).

Šelepin teenis aastatel 1939–1940 Punaarmees. 1941. aastal lõpetas ta Tšernõševski-nimelise Moskva Filosoofia, Kirjanduse ja Ajaloo Instituudi ajalooteaduskonna. 1940. aastal suunati ta komsomolitööle. Alustas instruktorina, seejärel töötas osakonnajuhatajana. Aastatel 1943–1952 oli ta ÜLKNÜ Moskva Linnakomitee sekretär, 1952–1958 Üleliidulise Leninliku Kommunistliku Noorsooühingu Keskkomitee esimene sekretär. 1958. aasta aprillist detsembrini oli ta NLKP Keskkomitee osakonnajuhataja.

Šelepin oli aastatel 1958–1961 NSV Liidu Ministrite Nõukogu juures asuva Riikliku Julgeoleku Komitee esimees.

Aastatel 1961–1967 oli ta NLKP Keskkomitee sekretär, ühtlasi aastail 1962–1965 NSV Liidu Ministrite Nõukogu ja NLKP Keskkomitee Parteikontrolli Komisjoni esimees ja NSV Liidu Ministrite Nõukogu esimehe asetäitja. 11. juulist 1967 kuni 22. maini 1975 oli Šelepin Üleliidulise Ametiühingute Kesknõukogu esimees. 1984. aastast pensionil. 

Šelepin oli NSV Liidu Ülemnõukogu IV, V, VI, VII, VIII ja IX koosseisu saadik.

Viited
------

1. ↑   Шелепин Александр Николаевич

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev **Ivan Serov** | **NSV Liidu Riikliku Julgeoleku Komitee esimees**1958–1961 | Järgnev**Vladimir Semitšastnõi** |
Löökpill ja uud araabia pillipoes
Bambusest löökpillidega musitseerimine Indias, Keralas 2012. aastal
**Löökpillid** on muusikainstrumendid, mille heli tekitatakse löögi abil. Heli tekitatakse lüües spetsiaalse nuia, pulga või muu vahendiga. Heli võib tekitada ka sõrmede, käe, rusika või jalaga lüües või koputades, kuid ka raputades, kõigutades, nöörist tõmmates, kraapides, hõõrudes, puhudes jne. Tehniliselt keerulisemate löökpillide puhul kasutatakse heli tekitamise juhtimiseks klaviatuuri. 

Heliallika järgi jagatakse löökpillid:

* membraanpillideks, mille heli tekib lüües vastu pinguletõmmatud nahast või muust materjalist membraani
* korpuspillideks, mille heli tekib vastu instrumendi korpust lüües

Veel liigitatakse löökpillid helikõrguse või selle puudumise põhjal:

* kindla helikõrgusega löökpillid
* ebamäärase helikõrgusega löökpillid

Eestikeelne nimetus
-------------------

Sõna "löökpill" tõi tõlkelaenuna (saksa *Schlaginstrument*) eesti keelde heliloojast keeleteadlane Karl August Hermann, kes on tublisti üle saja tänapäevani vastu pidanud sõna autor. Sõna "löökpill" võttis Hermann kasutusele 1886. aastal, kuid aastate jooksul tutvustas ta oma muusikaalastes kirjutistes veel selliseidki uudissõnu nagu "helilooja", "heliredel", "üksiklaul", "kirikulaul", "keelpill", "avamäng", "metsasarv", "tiibklaver" jm.

Vaata ka
--------

* Korpuspillid
* Löökpillide loend
* Membraanpillid
* Muusikainstrumentide alfabeetiline loend
* Muusikainstrumentide süstemaatiline loend

Viited
------

1. ↑  Reet Kasik. Kust tuli helilooja? Sirp. 05.07.2019.
2. ↑  Sõna "löökpill" Sõnaveebis[*alaline kõdulink*] (vaadatud 28.10.2019).
3. ↑  Reet Kasik. Kust tuli helilooja? Sirp. 05.07.2019.

Muusikainstrumentide liigitus

|  |  |
| --- | --- |
| **Mängimisviis**: | keelpillid · puhkpillid · löökpillid · klahvpillid |
| **Hornbostel-Sachs**: | idiofonid · membranofonid · kordofonid · aerofonid · elektrofonid |
| **Diapasoon**: | sopranpillid · altpillid · tenorpillid · baritonpillid · basspillid |
**Riigivolikogu 45. valimisringkond** asus Tartus.

Ringkonda kuulusid Tartu linna tänavad: Aia, Botaanika – paaritud numbrid 1–5 ja paarisnumbrid 2–18, Elva, Era, Filosoofi, Gustav Adolfi – paarisnumbrid 12–74, Hommiku, Juhan Liivi, Ilmatsalu, Kabeli, Kastani, Kase, Katoliku, Kesk-Kaar, Kitsas, Kooli, Kungla, J. Kuperjanovi, Käo, Lai – nr 1, 2, 3, Lembitu, Lossi, Lõo, Lõuna, Näituse – paaritud numbrid 1–5 ja paarisnumbrid, Kindral Põdra, Pääsukese, Raja, Raudtee, raudtee majad, Riia – paaritud numbrid 156–129 ja paarisnumbrid 60–100, Riia maantee, Ropka aianduskrundid, Räni, Sakala, Soinaste, Suur-kaar, Tamme, Tasuja, Tiigi, Toomemägi, Tähe – paaritud numbrid 1–15 ja paarisnumbrid 2–14, Tööstuse – algusest kuni Näituse tänavani, Tamme puiestee, Tammekuru, Vabriku, Vaksali, Vallikraavi, Vambola, Vapramäe, Veeriku, Veski, Viljandi, Väike-kaar, Väike-Maarjamõisa, Västriku, Võidu – paaritud numbrid 19–39, Võru – paaritud numbrid 1–95, Õhtu, Õpetaja, Äri, Ööbiku, Ülikooli – paarisnumbrid 2–40.

I Riigivolikogu valimiste ajal oli ringkonnas 9679 hääleõiguslikku kodanikku.

Kandideerisid Aleksander Tõnisson (Põhiseaduse elluviimise rahvarinde kandidaat)
ja Jaan Tõnisson, kes said vastavalt 1610 ja 6041 häält, seega valiti 45. valimisringkonnast Riigivolikogusse Jaan Tõnisson.

II Riigivolikogu liige valimisringkonnast oli Valli Haldre, vastaskandidaat Jaan Tõnisson.
Bukoviina vapp
Bukoviina lipp
Bukoviina (punane) Austria (helehall) osana Austria-Ungari keisririigis. Ungari on tumehall
Bukoviina jagunemine tänapäeva Rumeenia ja Ukraina vahel
**Bukoviina** (rumeenia ja ladina keeles *Bucovina*, ukraina keeles *Буковина* (Bukovõna), ungari ja türgi keeles *Bukovina*, saksa keeles *Bukowina*, *Buchenland*) on ajalooline piirkond Euroopas Rumeenia põhja- ja Ukraina lääneosas. Hõlmab ala Transilvaaniast kirdes, Galiitsiast kagus ning Moldaaviast ja Bessaraabiast loodes.

Bukoviina on ajalooliselt Moldova vürstiriigi osa, kuid Austria ertshertsogkond liitis selle pärast Poola jagamisi endaga 1775. aastal. Kuulus aastatel 1786–1849 Galiitsia ja Lodomeeria Kuningriiki ning oli aastatel 1849-1918 iseseisva suurvürstiriigina Tsisleitaania osa.

Rumeenia ajaloolised piirkonnad. Ungarile kuulunud eri piirkonnad on sinakates toonides
Bukoviina sai Saint-Germaini rahulepinguga 1918 Rumeenia Kuningriigi osaks. 1940. aastal okupeeriti ja annekteeriti Põhja-Bukoviina Nõukogude Liitu ja sai Ukraina NSV osaks. 

Bukoviina oli 1941–1944 osa Suur-Rumeenia Bukoviina kubermangust, mille pealinn oli Cernăuți. Alates 1945. aastast oli Põhja-Bukoviina taas Nõukogude Liidu ja Ukraina NSV osa.

Tänapäeval on Rumeenia osa Bukoviinast (Lõuna-Bukoviina) Suceava maakonna põhiosa. Ukraina osa Bukoviinast (Põhja-Bukoviina) Tšernivtsi oblasti lääneosa.

Bukoviina ajalooline keskus on Tšernivtsi. Lõuna-Bukoviina keskus on Suceava.

Pindala on 10 441 km².
**Zooloogia ja Botaanika Instituut** (lühend **ZBI**) on olnud pikka aega Eesti keskne bioloogiaalane uurimisasutus. Instituut alustas tegevust 1. jaanuaril 1947. aastal Eesti NSV teaduste akadeemia bioloogia instituudina, mis nimetati zooloogia ja botaanika instituudiks 1952. ZBI rajatud ja kogutud on Eesti suurimad soontaimede, sammalde, seente ja putukate kollektsioonid ning koostatud suurem osa Eesti eluslooduse määrajaid. Nüüdseks on ZBI liitunud Maaülikooliga.

ZBI koosseisu on kuulunud hulk uurimisrühmi. Näiteks 1997. aastal oli ZBIs 6 osakonda (botaanika, mükoloogia, ökofüsioloogia, loomaökoloogia, erizooloogia, hüdrobioloogia) ning lisaks biomeetria rühm, kogude osakond, ja Karl Ernst von Baeri Muuseum.

ZBI-le on kuulunud Puhtu bioloogiajaam, Võrtsjärve Limnoloogiajaam, Akste bioloogiajaam, Taevaskoja bioloogiajaam, Rutja bioloogiajaam, Vooremaa metsaökoloogia jaam. Laelatu bioloogiajaam loodi samuti ZBI teadlaste poolt (kuulus Metsamajanduse ja looduskaitse ministeeriumile).

Aastatel 1948–1964 oli ka Zooloogiamuuseum ZBI alluvuses.

Ajalugu
-------

Loodi 1947. aastal Eesti NSV Teaduste akadeemia uurimisasutusena, esialgu oli selle nimeks **TA Bioloogia Instituut**. 

Aastal 1952 muudeti instituudi nimeks **TA Zooloogia ja Botaanika Instituut**.

1992. aastal sõlmiti ZBI ja Tartu Ülikooli vahel koostööleping, mille alusel loodi 8 ühisprofessuuri – erizooloogia (Eino Krall), üldzooloogia (Jüri Kärner), loomaökoloogia (Raivo Mänd), hüdrobioloogia (Toomas Saat), ökofüsioloogia (Kalevi Kull), taimeökoloogia (Martin Zobel), botaanika (Jaanus Paal) ja mükoloogia (Kuulo Kalamees). 

1997. aastal ühines Eesti Põllumajandusülikooliga (aastast 2005 Eesti Maaülikool), vastavalt sai nimeks **EPMÜ Zooloogia ja Botaanika Instituut**. 

2005. aastal liideti ZBI ja mitu EPMÜ rühma ning moodustati suur **EPMÜ Põllumajandus- ja keskkonnainstituut**. Sellega ZBI nimi kadus.

ZBI peahooned on asunud Vanemuise tänaval (21) ja Riia tänaval (181; hoone lammutati aastal 2015).

ZBI direktorid
--------------

* Harald Haberman (1947–1977),
* Kalju Paaver (1977–1985),
* Erast Parmasto (1985–1990),
* Andres Koppel (1990–1996),
* Urmas Tartes (1996–2004).

Vaata ka
--------

* ZBI määrajate sari

Viited
------

1. ↑  Parmasto, Erast jt. (koost.) (1987). *Zooloogia ja Botaanika Instituut 1947-1987*. Tallinn: Valgus. Lk 3-5.

Kirjandus
---------

* Märt Rahi, Vaike Hang, Katrin Lõivukene, Alvi Rõigas (toim.) 1997. *Zooloogia ja Botaanika Instituut 1947–1997*. Tartu: ZBI.

Välislingid
-----------

* Zooloogia ja Botaanika Instituudi koduleht
* Zooloogia ja Botaanika Instituut Eesti Ajalooarhiivi fondiloendis
Lössiplatoo Hiinas Hunyuani lähedal Shanxi provintsis
Löss
**Löss** on homogeenne poorne peeneteraline sete, mis koosneb peamiselt aleuriidist ning vähemal määral saviosakestest ja peeneteralisest liivast.

Löss on enamasti helekollast või pruunikat värvi. Löss koosneb küll peeneteralistest osakestest, kuid kaltsiitse tsemendi tõttu on nad sageli nii tugevasti üksteise külge kleepunud, et lössikihist võib moodustuda ka vertikaalne sein.

Tuntuimaks lössi esinemiskohaks on Hiina põhjaosas asuv Hiina lössiplatoo, kuid lössi leidub ka mujal. Nimetus "löss" on pärit Saksamaalt Reini orust.

Lössiformatsioonid on tekkinud Pleistotseeni ajastikul tuulte kantud tolmust ja liivast. Lössi settematerjali lähtekohaks on olnud kõrbed, kuivanud jõeorud, liustikusetted jne. Lössi moodustavad mineraaliterad on enamasti nurgelised, mis viitab nende suhteliselt väiksele kulutusastmele.

Lössil kujunenud mullad on viljakad, kuid väga haavatavad erosioonile.

Viited
------

1. ↑  Jackson, J. A. (1997). Glossary of Geology (4. trükk). Alexandria, Virginia: American Geological Institute. Lk 375. ISBN 0922152349

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Löss** |
**Riigivolikogu 3. valimisringkond** asus Tallinnas.

Ringkonda kuulusid Tallinna linna tänavad: Aiavilja, Baikovi kallas, Estonia puiestee ― paaritud numbrid 1―29, Gonsiori ― Vene turu ja Raua tänava vaheline osa, Väike-Gonsiori, Hollandi, Hollandi põik, Uus-Hollandi, Imanta ― paaritud numbrid 1―31 ja paarisnumbrid 2―34, Jaama, jahtklubid, Jannseni ― nr. 1 ja 2, Jõe, Ülem-Jõe, Kaasani ― paaritud numbrid, Kalda ― paarisnumbrid 18―26, Kana, Karu, Klaasingi ― paarisnumbrid, Kesk-Kompassi, Suur-Kompassi ― paaritud numbrid 23-st ja paarisnumbrid 32-st alates, Väike-Kompassi, Kreutzwaldi ― paaritud numbrid 1―5 ja paarisnumbrid 2―4, Kuke, Laeva, Lembitu ― paaritud numbrid, Lennuki ― paaritud numbrid 1―15 ja paarisnumbrid 2―28, Maakri, Maneesi, Merepuiestee ― paaritud numbrid 3-st alates, Narva maantee ― paaritud numbrid 1―79, paarisnumbrid 2―64, Paadi, Pronksi, Põhjakants, Suur-Pääsukese, Väike-Pääsukese, Raua ― paaritud numbrid ja nr. 2, Reimani, Sadam, Sadama, Sadama politsei-jsk. Uus-Sadama, Sakala ― paaritud numbrid 1―23 ja paarisnumbrid 2―28, Seltersi, Siimoni, Tartu maantee ― paaritud numbrid 1― 43 ja paarisnumbrid 2―28, Tornimäe, Vambola, Vene turg, Vilmsi ― paarisnumbrid 2―8, Õuna.

I Riigivolikogu valimiste ajal oli ringkonnas 8115 hääleõiguslikku kodanikku.

Kandideerisid Lembit Paap-Ilves ja Järvo Tandre (Põhiseaduse elluviimise rahvarinde kandidaat), kes said vastavalt 2159 ja 2407 häält, seega valiti 3. valimisringkonnast Riigivolikogusse Järvo Tandre.

II Riigivolikogu liige valimisringkonnast oli Martin Kurg, vastaskandidaat Arnold Õunapuu.
**Löögiüksus Admiral Pitka** oli septembris 1944 admiral Johan Pitka moodustatud väeüksus Tallinna kaitsmiseks, katse taastada Eesti kaitsevägi.

Vormiliselt allus Pitka üksus 20. Eesti diviisile. Löögiüksuse koosseisus võisid kaasa lüüa kõik, kes soovisid kodumaad kaitsta. Admiral Pitka poolt välja antud juhendi kohaselt võisid tema üksusesse vabatahtlikuna astuda need, kes ei olnud ühegi väeosa nimekirjas, kõik väejooksikud, Omakaitses olijad, mobilisatsioonist kõrvale hoidnud.

Ajalugu
-------

Johan Pitka
Paul Laamann
Kui Idarinne 1944. aasta algul jälle Eesti piiridele lähenes, tuli Johan Pitka sama aasta aprillis Soomest tagasi kodumaale. Ta sai 21. augustil Saksa Julgeolekupolitsei ja SD-lt loa eriüksuse moodustamiseks, mis sai nimeks Löögiüksus Admiral Pitka. Johan Pitka üleskutse meestele avaldati 2. septembril ajalehes Eesti Sõna. Teade sellest, et admiral Pitka ja tema abi, kapten Paul Laamann, organiseerivad Nõukogude vägede pealetungile vastupanu, levis üle Eesti, leides imetlust ning võitlustahteliste meeste innustunud järgimist üleskutsele. Pitka löögiüksuse staap asus Tallinnas Narva maantee 15, (tänapäeva Narva maantee 45) korteris.

„Admiral Pitka lahinggrupi" üksuse suuruseks kavandati umbes 600 meest. nn „pitkapoisid" olid väljaõppel Kehras, nende laager oli kõrvuti 20. Eesti SS-diviisi 20. SS-välitagavarapataljoni laagriga.

Pitka mehed pidasid Tallinna kaitstes mitu lahingut, tuntumad neist toimusid Soodla silla juures Vaidas, Kosel, Kehras, Raplas. Seejärel taganeti Tallinna ja Keila kaudu Läänemaale. Tallinna ümbruses oli neil konflikte ka taganevate Saksa vägedega, kellelt õnnestus ära võtta relvastust. On oletatud, et Johan Pitka langes Läänemaal peetud lahingute käigus või vahetult nende järel, kuid seni on täpsem surmaaeg, -koht ja matmispaik tuvastamata.

Vaata ka
--------

* Admiral Johan Pitka Relvavendade Ühendus

Viited
------

1. ↑  Vaino Kallas. Pitka-poisid meenutasid Keila lahingut Kultuur ja Elu, 3/2008.
2. ↑  Eestlased! Eesti Sõna, 2. september 1944, nr 204, lk 1.

Kirjandus
---------

* *Löögiüksus "Admiral Pitka"*. (22. septembril 2006 peetud ajalookonverentsi "Tallinna kaitsjad 22. septembril 1944" ettekanded). Idee: Vello Salo, koostanud Toomas Hiio, toimetanud Leane Morits ja Toomas Hiio. Eesti Sõjamuuseum – kindral Laidoneri Muuseum, 2008. 178 lk. ISBN 9789985982235
* Luuakse adm. Pilka nimeline löögiüksus, dea.digar.ee, Sakala (1878-1940), nr. 132, 28 august 1944

Välislingid
-----------

* Pitka-poiss Topkin hüppas viimaselt rongilt maha
* Viimaseid andmeid adm. Johan Pitkast, Eesti Päevaleht = Estniska Dagbladet, 30 oktoober 1991, lk 6
**Transudaat** (*transsudatum*) on osadel selgroogsetel loomadel kõhu- ja/või pleuraõõnde kogunev kindlate füüsikaliste, keemiliste ja mikroskoopiliste iseärasustega ekstravaskulaarne (sooneväline) väikese valgusisaldusega (võrreldes eksudaadiga) kehavedelik (koevedelik), millele omistatakse nii humaan- kui ka loomameditsiinis (*exudate-transudate concept*) vahetevahel teatav patoloogiline roll (haiguslike seisundite tekkel) ja mille laboratoorne diagnostika aitab meditsiinitöötajaid patsiendile diagnoosi kinnitamisel.

Tänapäeval uuritakse transudaate laboratoorse diagnostika meetoditega.

Transudaadid moodustavad eelkõige veresoonesiseste rõhkude muutustest – kas hüdrostaatilise rõhu suurenemisel kapillaarides ja/või onkootse rõhu vähenemisel plasmas, näiteks südame paispuudulikkuse korral.

Inimestel
---------

### Astsiit

 *Pikemalt artiklis Astsiit*
Kõhuõõnde kogunevat ülemäärast kõhuõõnevedelikku (peritoneaalvedelikku) nimetatakse astsiidiks. Astsiit võib olla olenevalt koostisest kas transudaat või eksudaat.

Astsiidi kogunemise tüüpilisteks põhjusteks (üheaegselt võib olla ka mitu põhjust) täiskasvanutel on 

* alkoholhepatiit
* krooniline maksapõletik
* maksakasvajad või kasvajate metastaasid maksas
* maksatsirroos
* neerupuudulikkus
* pankreatiit ehk kõhunäärmepõletik
* peritoneumile levinud vähk
* rasedushepatoos
* südamepuudulikkus.

Astsiit võib tekkida ka infektsioonide, sarkoidoosi, munasarja haiguste, luupuse ja adenokartsinoomi (kas munasarjades, rinnanäärmes, maos ja ka teistes elundites).

### Pleuravedeliku uuringute üldpõhimõtted

Vedelikukogunemust pleuraõõnde > 20 ml nimetatakse efusiooniks (efusioonid liigitatakse transudaatideks ja eksudaatideks) ja seda peetakse (avalikuks tulemise korral) patoloogilise protsessi tunnuseks.

Pleuravedelikuga seostatakse südamerikkeid, maksatsirroosi, perikardi haigusi, nefrootilist sündroomi, maksahaigusi (tsirroos), kilpnäärme alatalitlust, müksödeemi, *urinothorax*'d, kopsu täielikku kollapsit jt.

#### Laborianalüüs

* kahvatukollase ja selge värvusega, lõhnatu
* väikese erikaaluga (alla 1012)
* valgusisaldusega < 2% (2-3%; alla 30 g/L), peamiselt albumiin
* valgusisalduste suhe (vedelik/seerum) on alla 0,5
* vedeliku LDH (laktaadidehüdrogenaas) aktiivsuse suhe on alla 0,6
* glükoosi tase vedelikus ja seerumis võrdne
* leukotsüütide sisaldus on alla 1,0 × 109/L, erütrotsüüte alla 10 × 1012/L
* rakuvaene (üksikud irdunud mesoteelirakud), spontaanseid hüübeid ei esine
* kolesterool < 45 mg/dl
* bakteriteta.

Vaata ka
--------

* Rivalta test

Viited
------

1. ↑  Transudaatide ja eksudaatide eristamine, veebiversioon (vaadatud 16.05.2015)

Kirjandus
---------

* Vyankatesh T. Anchinmane, Gururaj V. Puranik, The Diagnostic Separation of Transudates and Exudates in Ascitic Fluid and Pleural Fluid, Bombay Hospital Journal, 53. väljaanne, nr 2, 2011
* Hannes Tamm, Vedelike tsütoloogia 1. Kehaõõnte vedelikud, 2007/2008
Aleksandra Fjodorovna (1908)
**Aleksandra Fjodorovna** (vene keeles *Александра Феодоровна*, enne abiellumist ja õigeusku ristimist *Victoria Alix Helena Louise Beatrice von Hessen und bei Rhein*; 6. juuni 1872 Darmstadt, Hesseni Suurhertsogiriik, Saksa keisririik – 17. juuli 1918 Jekaterinburg, Venemaa Nõukogude Vabariik) oli Hesseni printsess ning Venemaa Keisririigi viimane keisrinna, keiser Nikolai II abikaasa.

Noorus
------

Victoria Alix Helena Louise Beatrice sündis Saksa keisririigi koosseisu kuuluva Hesseni suurhertsogkonna printsessina. Tema isa oli Hesseni suurhertsog Ludwig IV ja ema Suurbritannia ja Iirimaa Ühendkuningriigi printsess Alice, kes oli kuninganna Victoria ja prints Alberti teine tütar.

Abiellumine
-----------

Alix võttis omaks õigeusu ja vene ristinime Aleksandra Fjodorovna ning kihlus tsesareevitš Nikolai Aleksandrovitšiga 1894. aasta aprillis. Sama aasta juunis abiellus tema õde Jelizaveta Fjodorovna Nikolai II venna Sergei Aleksandrovitš Romanoviga.

Aleksandra Fjodorovna keisrinnana
---------------------------------

1894. aastal suri keiser Aleksander III ja trooni päris 26-aastane Nikolai II. 
Pulmad toimusid 1894. aasta novembris, mis peeti võrreldes teiste keisrite pulmadega tagasihoidlikumalt. Talvepalee uhkusele eelistas keiserlik paar Tsarskoje Selos asuva Aleksandri palee eraldatust ja lihtsust, kuhu asuti elama. 
Paaril oli viis last:

* suurvürstinna Olga (1895–1918)
* suurvürstinna Tatjana (1897–1918)
* suurvürstinna Maria (1899–1918)
* suurvürstinna Anastassija (1901–1918)
* troonipärija Aleksei (1904–1918).

Tsesareevitš Aleksei haigus
---------------------------

Keisrinna Aleksandra Fjodorovna kandis X-kromosoomi mutatsioonist põhjustatud pärilikku hemofiiliat ehk vere hüübimatust ning pärandas selle oma pojale, 1904. aastal sündinud Alekseile. Poja haiguse tõttu oli Aleksandra sunnitud suurema osa ajast hoolitsema troonipärija eest, mistõttu sai ta vähem osaleda ühiskondlikes ettevõtmistes.
Zoran Đinđić (2003)
**Zoran Đinđić** (serbia keeles Зоран Ђинђић; 1. august 1952 – 12. märts 2003 Belgrad) oli Serbia poliitik, peaminister 25. jaanuarist 2001 kuni surmani.

1979 kaitses ta Konstanzi Ülikoolis filosoofiadoktori kraadi.

Đinđić kuulus Demokraatliku Partei taastajate hulka (1989) ning sai 1994 partei juhiks. 1997. aasta veebruarist detsembrini oli ta Belgradi linnapea.

Đinđićist sai Slobodan Miloševići vastase opositsiooni juhte ja pärast Miloševići kukutamist peaminister. Ta kuulutas soovi korraldada demokraatlikke reforme ja seadis eesmärgiks Serbia liitumise Euroopa Liiduga.

Kuigi Jugoslaavia tollane president Vojislav Koštunica süüdistas korduvalt Đinđićit sidemetes organiseeritud kuritegevusega, rõhutas Đinđić alati, et soovib Serbia kuritegevusest puhastada. Ta lõi tunnistaja kaitse programmi, et oleks võimalik kuritegude olulisi tunnistajaid enne kohtuprotsessi, selle ajal ja/või pärast seda kaitsta. See ärritas maffia liidreid ja nendega seotud Serbia salapolitsei töötajaid, kes olid endiselt lojaalsed kukutatud presidendile Miloševićile. Salapolitsei eriüksuse ülem Milorad Ulemeki käsul tappis tema alluv Zvezdan Jovanović 12. märtsil 2003 Belgradis Đinđići. Jovanović tulistas teda kell 12.23, mil Đinđić tööle saabus, valitsushoone trepil lähedaloleva maja 3. korruse aknast. Đinđić sai ühe kuuli rindu ja suri peaaegu hetkeliselt.

Serbia president Nataša Mićić kuulutas riigis välja erakorralise seisukorra. Demokraatliku Partei juhiks valiti Zoran Živković.

23. mail 2007 mõisteti Đinđići mõrvas süüdi 12 meest, sealhulgas Ulemek, kes vahistati 2004. aasta mais. 3 meest mõisteti süüdi tagaselja.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Mirko Marjanović** | **Serbia peaminister**2001–2003 | Järgnev**Zoran Živković** |
**Bever** on hollandikeelne vald ja asula Belgias Flandria piirkonnas Flaami Brabandi provintsis.

Piirioja

Viited
------

1. ↑  Wettelijke Bevolking per gemeente op 1 januari 2018, vaadatud 9.03.2019.

Välislingid
-----------

 Bever – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Koduleht (hollandi ja prantsuse keeles)

Flaami Brabandi provintsi vallad

Aarschot | Affligem | Asse | Beersel | Begijnendijk | Bekkevoort | Bertem | Bever | Bierbeek | Boortmeerbeek | Boutersem | Diest | Dilbeek | Drogenbos | Galmaarden | Geetbets | Glabbeek | Gooik | Grimbergen | Haacht | Halle | Herent | Herne | Hoegaarden | Hoeilaart | Holsbeek | Huldenberg | Kampenhout | Kapelle-op-den-Bos | Keerbergen | Kortenaken | Kortenberg | Kraainem | Landen | Lennik | Leuven | Liedekerke | Linkebeek | Linter | Londerzeel | Lubbeek | Machelen | Meise | Merchtem | Opwijk | Oud-Heverlee | Overijse | Pepingen | Roosdaal | Rotselaar | Scherpenheuvel-Zichem | Sint-Genesius-Rode | Sint-Pieters-Leeuw | Steenokkerzeel | Ternat | Tervuren | Tielt-Winge | Tienen | Tremelo | Vilvoorde | Wemmel | Wezembeek-Oppem | Zaventem | Zemst | Zoutleeuw
**Aleksandr Nikolajevitš Šipljuk** (*Александр Николаевич Шиплюк;* sündis 8. septembril 1966 Barabinskis Novosibirski oblastis) on Venemaa raketiteadlane mehaanika alal. Venemaa Teaduste Akadeemia Siberi osakonna S. A. Hristianovitši nimelise Teoreetilise ja Rakendusmehaanika Instituudi endine direktor. Alates 2022. aasta juulist riigireetmises süüdistatuna vahi all.

Elulugu
-------

1990. aastal lõpetas aero- ja hüdrodünaamika erialal Novosibirski Elektrotehnilise Instituudi.

1990. aastast töötas Venemaa Teaduste Akadeemia Siberi filiaali S. A. Hristianovitši nimelises Teoreetilise ja Rakendusmehaanika Instituudis, tõustes praktikandist hüperhelitehnoloogia labori juhatajaks ja alates 2015. aastast instituudi direktoriks.

2005. aastal kaitses doktoritöö teemal "Hüperhelikiirusel häirete arendamine ja piirkihtide juhtimine." 2011. aastal valiti Venemaa Teaduste Akadeemia korrespondentliikmeks. Aastast 2007 Novosibirski Riikliku Tehnikaülikooli aero- ja hüdrodünaamika osakonna professor.

2022. aasta juulis arreteeriti süüdistatuna riigireetmises ja paigutati Moskva Lefortovo eeluurimisvanglasse. Venemaa sissetungi ajal Ukrainasse sai temast Anatoli Maslovi järel teine arreteeritud teoreetilise ja rakendusmehaanika instituudi töötaja.

Viited
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
**Transtsendentaalne meditatsioon** või **transtsendentaalse meditatsiooni tehnika** (lühendatult **TM**) on Maharishi Mahesh Yogi loodud vaimne tehnika, mille puhul mediteeritakse õpetaja antud isiklikku mantrat kasutades.

Transtsendentaalne meditatsioon on tänapäeval üks laialdasemalt praktiseeritavaid ja põhjalikumalt uuritud vaimseid tehnikaid.

Praktika
--------

Transtsendentaalse meditatsiooni soovituslik praktika on istuda kinnisilmi korrapäraselt iga päev kaks korda 15–20 minutiks, lastes mantral oma meeles vaikselt korduda. 

### Edasijõudnute tehnika

Pärast mõnda aega TM praktiseerimist on võimalik õpetaja(te)lt omandada edasijõudnute tehnika, mille käigus kontrollitakse senist praktikat, värskendatakse mantrat ja antakse täiendavaid juhiseid. Selline edasijõudnute tehnika omandamine võib toimuda mitu korda.

### TM-Siddhi tehnika

TM-Siddhi on transtsendentaalse meditatsiooni kõrgem tase, mida on võimalik õpetaja(te)it omandada pärast TM piisavat ja regulaarset praktiseerimist. TM-Siddhi puhul on lisaks mantra meditatsioonile kasutatusel veel meditatsioon mitmetele suutratele Patanjali Yoga Sutra õpetuste kohaselt. Kasutatakse suutraid I:33–34,36; III:24–31,34,36–37 ja 43. Viimase suutra puhul kerkib istuvas asendis praktiseerija üles, sooritades nn "jooga lennu".

Viited
------

1. ↑  Cotton, Dorothy H. G. (1990). *Stress management: An integrated approach to therapy*. New York: Brunner/Mazel. Lk 138. ISBN 0-87630-557-5.
2. ↑  Schneider, Robert; Fields, Jeremy (2006). *Total Heart Health: How to Prevent and Reverse Heart Disease with the Maharishi Vedic Approach to Health*. Laguna Beach, California: Basic Health Publications. Lk-d 148–149. ISBN 9781458799241. Originaali arhiivikoopia seisuga 22.02.2014.
3. ↑  "The Transcendental Meditation Program". TM.org. Originaali arhiivikoopia seisuga 05.09.2010. Vaadatud 13.02.2013.
4. ↑  Bushell, William (2009). "Longevity Potential Life Span and Health Span Enhancement through Practice of the Basic Yoga Meditation Regimen". *Annals of the New York Academy of Sciences*. **1172**: 46. DOI:10.1111/j.1749-6632.2009.04538.x. ISBN 9781573316774. PMID 19735236. Transcendental Meditation (TM), a concentrative technique ... has been the most extensively studied meditation technique.
5. ↑  Freeman, Lyn (2008). *Mosby's Complementary & Alternative Medicine: A Research-Based Approach* (3 ed.). St Louis, Missouri: Mosby Elsevier. Lk 163. ISBN 978-0-323-05346-4.

Välislingid
-----------

* Transtsendentaalse Meditatsiooni Eesti koduleht
Zorbipallid Chew Stoke Harvest festivalil
**Zorbing** on suures läbipaistvas plastpallis lõbu eesmärgil sõitmine või liikumine.

Zorbingut tehakse üldiselt väikese kaldega nõlval, kus sõitja veereb allamäge. Zorbida saab ka vee peal või tasasel maastikul, kusjuures siis kontrollib sõitjal liikumist paremini. Enamik zorbipalle on konstrueeritud ühele sõitjale, aga mõnda mahub ka kaks-kolm sõitjat. Pikimad sõidud võivad ulatuda üle poole kilomeetri.

Zorb-palli konstruktsioon
-------------------------

Pall on topeltseintega sfäär, kus kahe seinakihi vahel on õhukiht. Õhukiht toimib amortisaatorina ning tasandab sõites maapinna ebatasasusest tekkivad müksud ja raputused. Paljudel zorbipallidel on sõitja paigal hoidmiseks mõeldud rihmad. Samas on palle, kus sõitja saab vabalt sees kõndida või lasta end keerleva liikumise tõttu palli sees seinast seina pilduda. Tüüpiline pall on umbes 3-meetrise välisläbimõõduga ja palli sisemine kiht on umbes 2-meetrise läbimõõduga. See jätab kahe kihi vahele umbes 50–60 cm õhkpadja. Plastkiht ise on tavaliselt 0,8–1,5 mm paks. Sisemine ja välimine kiht on ühendatud kümnete väikeste köitega. Pallil on tavaliselt 1–2 tunnelilaadset sissekäiku. Kuna palli materjalina kasutatav plast on temperatuuritundlik, pole nende kasutamine –20 kraadist külmema temperatuuri korral soovitatav.

Mõned zorb-pallid võivad olla ka silindrilise kujuga.

Zorbingukohad
-------------

Zorbimine on enamasti tasuline teenus. Seda pakutakse spaades, turismikuurortides, kommertsüritustel, laste pidudel või tellija asukohta toodava teenusena. Eestis on zorbingut praktiseeritud Otepääl, Tallinna Lauluväljakul, Rakvere linnamäel, Kalev SPA-s ja mujal. 

Zorbinguga tegeldakse (2008. aasta seisuga) Inglismaal, Kesk-Rootsis, Eestis, Austraalias Kullarannikul, Tšehhis, Jaapanis, Tais, Sloveenias ja zorbingu kodumaal Uus-Meremaal. Hiljuti avati uus koht Smoky Mountainsis Ameerika Ühendriikides Tennessee osariigis.

Rekordid
--------

Guinnessi rekordite raamat tunnistab kahte zorbingurekordit, mis on tehtud kahel päeval järjest aastal 2006:

* pikim sõit (570 meetrit, Steve Camp)
* kiireim sõit (52 km/h, Keith Kolver)

Välislingid
-----------

* Zorbipalli teenus Airfun.ee veebilehel
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib kartograafia mõistest; matemaatika mõiste kohta vaata artiklit Rõhtsirge* |

---

Samakõrgusjooned topograafilisel kaardil
**Samakõrgusjoon** ehk **isohüps** ehk **horisontaal** on joon topograafilisel kaardil, mis ühendab sama absoluutse kõrgusega punkte.

Järjestikku asuvate samakõrgusjoonte kõrguste erinevus (gradient) on ühesuurune, seda nimetatakse reljeefi lõikevaheks, suuremastaabilistel kaartidel on lõikevahe tavaliselt kõrguse iga 5 meetri järel. 

Samakõrgusjooni, mis vastavad reljeefi põhilisele lõikevahele, nimetatakse põhihorisontaalideks. Need joonestatakse kaardile peente pruunide pidevjoontega. Arvestuse lihtsustamiseks tehakse iga viies joon jämedamalt.

Lisavormide (tipud, lohud) kujutamiseks, mis ei väljendu täpselt põhihorisontaalidega, kasutatakse **pool-** ja **veerandhorisontaale**. Pool- ja veerandhorisontaale nimetatakse ka **täiend-** ja **abihorisontaalideks**.

Samakõrgusjoonte abil kujutatud küngas
Samakõrgusjoonte abil saab kaardil kujutada nii positiivseid kui ka negatiivseid pinnavorme. Selleks, et neid eristada, kasutatakse horisontaalidega ristuvaid väikesi langekriipse, mille vaba ots on kõrguse vähenemise suunas. Uuematel kaardilehtedel märgitakse langekriipsud vaid negatiivsete pinnavormide puhul.

Samakõrgusjoontele kirjutatakse ka kõrgusarve, mis näitavad samakõrgusjoone absoluutset kõrgust. Need arvud on paigutatud alati ülemise poolega tõusu suunas.

Vaata ka
--------

* Hüdroisohüps
* Piesoisohüps

Välislingid
-----------

* Sõjatopograafia baaskursus (sissejuhatus, PDF-failina
**Aleksandra Dzik**, ka **Ola Dzik**, (sündinud 13. detsembril 1982 Katowices) on poola alpinist, mägigiid, suusaalpinist ja *skyrunning* '​u tippsportlane.

Ta on esimene Poola naisalpinist, kes on sooritanud Lumeleopardi aunimetuse saamiseks vajalikud tipputõusud kõigile endise Nõukogude Liidu üle 7000 m kõrgustele mäetippudele.

Ta lõpetas Sileesia ülikooli Katowices psühholoogia ja sotsioloogia erialal. Praegu on ta Krakówi ülikooli doktorant.

*Skyrunning'*us on ta jõudnud Elbruse nõlvadel peetud rahvusvahelistel võistlusel esikolmikusse. Aastatel 2006–2008 kuulus ta Poola suusaalpinismi rahvuskoondisse.

Ta on Poolas mägiturismiga tegeleva firma BluEmu juht, mis pakub mägironimise ja mägimatkamise alal mägigiidide teenust ja korraldab mägiekspeditsioone.

Alpinism
--------

Ta on Poola alpinismikoondise liige 2009. aastast.

23. augustil 2010 tõusis ta rahvusvahelise ekspeditsiooni käigus Tian Shanis Džengiši tippu (samal päeval käis tipus ka Läti alpinist Natalja Zenina). Dzik on 24. naisalpinist, kes seisnud selle mäe peatipus.

22. juulil 2011 tõusis ta koos Ukraina alpinisti Marija Hitrikovaga Gasherbrum II (8034 m) tippu. Mõlema noore naismägironija jaoks oli see esimene kaheksatuhandeline.

2013. aasta juunis juhtis ta rahvusvahelist 19-liikmelist mägiekspeditsiooni Nanga Parbatile (8125 m) Gilgit-Baltistani provintsis Pakistani loodeosas. 23. juunil tabas mäe jalamil (4200 m kõrgusel) asuvat baaslaagrit Ţālebāni terrorirünnak, mille käigus hukkus 11 alpinisti, nende hulgas tema juhitud ekspeditsiooni kuulunud leedukas Ernest Markšaitis.

### Edukad tipputõusud

Põhiallikas:

* 2006 – Lenini mäetipp (7134 m), teist korda käis tipus 2011. aastal
* 2007 – Korženevskaja (7010 m)
* 2008 – Ismoili Somoni mäetipp (7495 m)
* 2009 – Han-Tengri (7010 m)
* 2010 – Džengiš (7439 m)
* 2011 – Gasherbrum II (8034 m)
* 2012 – Kongur (7649 m), esimese poolatari tipputõus

Tunnustus
---------

* 2010 – aunimetus "Lumeleopard" (tõusnud viiele endise Nõukogude Liidu üle 7000 m kõrgusele mäetipule)
* 2011 – Andrzej Zawada auhind

Viited
------

1. 1 2  Ola Dzik. ola-dzik.pl
2. 1 2 3 4 5 6  Aleksandra Dzik - Snow leopard[*alaline kõdulink*]. 27.11.2013. activeandeco.com
3. 1 2  Jacek Teler o dramatycznej wyprawie na Nangę Parbat: Mogliśmy zginąć. 2.07.2013. off.sport.pl
4. ↑  После фестиваля "Red Fox Elbrus Race" ISF опубликовала первый рейтинг мировой серии 2012 года. 16.05.2012. risk.ru
5. ↑  Vladimir Šatajev. Список восходителей на пик Победы (7439м)[*alaline kõdulink*]. alp.org.ua
6. ↑  Gasherbrum II zdobyty! Ola Dzik i Jacek Teler na szczycie. 23.07.2011. wspinanie.pl
7. ↑  Nanga Parbat 2013. ola-dzik.pl
8. ↑  Snow Leopards. russianclimb.com

Välislingid
-----------

* Ola Dzik. Koduleht. ola-dzik.pl
* The great success of the Elbrus Race. 13.05.2012. 7summits-club.com
* Потрясенный убийством в Пакистане Дамулявичюс: мы опасались, что нападение может повториться. 25.06.2013. ru.delfi.lt
|  |
| --- |
|  | Vööndiaeg | Nimetus | Praegune aeg |
|  | UTC+2:00 | MSK−1: Kaliningradi aeg | 19:17 |
|  | UTC+3:00 | MSK:  Moskva aeg | 20:17 |
|  | UTC+4:00 | MSK+1:  Samara aeg | 21:17 |
|  | UTC+5:00 | MSK+2: Jekaterinburgi aeg | 22:17 |
|  | UTC+6:00 | MSK+3: Omski aeg | 23:17 |
|  | UTC+7:00 | MSK+4: Krasnojarski aeg | 00:17 |
|  | UTC+8:00 | MSK+5: Irkutski aeg | 01:17 |
|  | UTC+9:00 | MSK+6: Jakutski aeg | 02:17 |
|  | UTC+10:00 | MSK+7: Vladivostoki aeg | 03:17 |
|  | UTC+11:00 | MSK+8: Magadani aeg | 04:17 |
|  | UTC+12:00 | MSK+9: Kamtšatka aeg | 05:17 |

Samara aja piirkonnad
**Samara aeg** (lühend SAMT) on vööndiaeg, mis kehtib Venemaal Samara, Saratovi, Astrahani ja Uljanovski oblastis ning Udmurtias. Samara aeg erineb Moskva ajast +1 tunni võrra ning maailmaajast +4 tunni võrra. 28. märtsist 2010 kuni 26. oktoobrini 2014 kehtis Samara oblastis ja Udmurtias Moskva aeg. 2016. aastal läksid Samara ajale üle Samara, Saratovi ja Uljanovski oblast.

28. oktoobril 2018 läks Samara ajale üle Volgogradi oblast, kuid 27. detsembril 2020 see tühistati.
**Samarõhupinnaks** nimetatakse pindu seisvas vedelikus, mille kõigis punktides valitseb ühesugune rõhk. 

Samarõhupinna võib leida võrrandist

{\displaystyle {\vec {a}}{\vec {d}}s=a\_{x}dx+a\_{y}dy+a\_{z}dz=0,\,}
kus {\displaystyle {\vec {a}}=a\_{x},a\_{y},a\_{z}} on kiirendus ja {\displaystyle {\vec {d}}s} on infitesimaalne nihe ruumis. Viimane võrrand on geomeetriliselt tõlgendatav nii, samarõhupind on selline pind, mis on igas punktis risti kiirendusvektoriga.

Samarõhupinna võrrandi tuletamine
---------------------------------

Samarõhupinna võrrand on tuletatav Newtoni kolmanda seadusest. Eeldades, et vedelik on tasakaalus, saab viimase viia kujule

{\displaystyle dp=\rho {\vec {a}}{\vec {d}}s,\,}
kus \rho on vedeliku tihedus ja *p* on rõhk. Samarõhupinnal on rõhk konstantne ({\displaystyle p=const}), mistõttu {\displaystyle dp=0} ning järelikult 

{\displaystyle {\vec {a}}{\vec {d}}s=0.}

Näide
-----

Sagedane erijuht on absoluutne tasakaal, mil vedelikule mõjub vaid raskuskiirendus. Üldsust kitsendamata võib koordinaatsüsteemi valida nii, et {\displaystyle a\_{z}=-g} ja {\displaystyle a\_{x}=a\_{y}=0}, kus z koordinaat tähistab kõrgust maapinnast. Ülalseisvast võrrandist leiame, et 

{\displaystyle -gdz=0,\,}
millest järeldub, et {\displaystyle dz=0}. Viimast võrdust integreerides leiame pinna võrrandi:

{\displaystyle z=const.\,}
Seega on absoluutse tasakaalu korral kõik vedelikus olevad rõhtsad pinnad samarõhupinnad. Üks neist on vabapind, see tähendab vedeliku ja gaasilise keskkonna eralduspind.

Vaata ka
--------

* Hüdrostaatika põhivõrrand
* Samarõhujoon
**Tiiu Reimo** (sündinud 2. juunil 1953 Tallinnas) on eesti raamatuteadlane.

Elulugu
-------

Lõpetas 1971 Rapla Keskkooli ja 1976 TPedI; *M.A.* (raamatuteadus, 1995, Tallinna Pedagoogikaülikool), väitekiri "Tallinna linna ja gümnaasiumi trükikoja trükitoodang ja kirjastustegevus 18. sajandi teisel poolel ja 19. sajandi I veerandil (1769–1828). Tallinna linna ja gümnaasiumi trükikoja trükised 1769–1828. Kronoloogiline nimestik", *Ph.D.* (2001, Tallinna Pedagoogikaülikool), väitekiri "Raamatukultuur Tallinnas 18. sajandi teisel poolel". Töötas 1976–2003 Eesti Teaduste Akadeemia raamatukogus, 2003– Tallinna Ülikooli infoteaduse osakonna professor.

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkond: Eesti raamatu ja trükinduse ajalugu, dokumentaalse kultuuripärandi säilitamine. Eesti Raamatukoguhoidjate Ühingu liige 1988; Eesti retrospektiivse rahvusbibliograafia 1918–44 toimetuskolleegiumi liige 2005. Friedrich Puksoo auhind (2001), Eesti Raamatukoguhoidjate Ühingu aastapreemia (2000), Arthur Puksovi auhind (2004). 27 teadustrükist.

Viited
------

1. 1 2 3  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Teoseid
-------

* Trükitud Lindworsse kirjadega. // Vana Tallinn IX (XIII) 1999
* Eesti raamatu kronoloogia. Tallinn, 2000
* Raamatukultuur Tallinnas 18. sajandi teisel poolel (kaasautor). Tallinn, 2001
* Das Druck- und Verlagswesen in Reval in der zweiten Hälfte des 18. Jahrhunderts. // Kulturgeschichte der baltischen Länder in den frühen Neuzeit. Mit einem Augenblick auf die Moderne. Tübingen, 2003
* Raamat Tallinnas 15. ja 16. sajandil. // Vana Tallinn XVI (XX) 2005
* Inkunabeln und Postinkunabeln in Revaler/Tallinner Bibliotheken und Archiven (2005)
* Eesti trükise Punane Raamat. I. 1535–1850 (2006, CD ROM, kaasautor).
* Infoteadused teoorias ja praktikas (kaasautor ja toimetaja). Tallinna Ülikooli Kirjastus, Tallinn 2017, 726 lk; ISBN 978-9985-58-836-9

Kirjandus
---------

* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

Välislingid
-----------

Tiiu Reimo Eesti Teadusinfosüsteemis Muuda Vikiandmetes

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib keisrist; kunstniku kohta vaata artiklit Nerva (kunstnik).* |

---

**Nerva** (**Imperator Caesar Marcus Cocceii *Nerva* Germanicus Augustus**; sünninimi **Marcus Cocceius Nerva**; 8. november 30 – 27. jaanuar 98) oli Vana-Rooma keiser 18. septembrist 96 kuni surmani (1 aasta, 4 kuud ja 9 päeva). Ta oli esimene "Viiest heast keisrist"

Nerva büst. Kaltsedon, kõrgus umbes 9,5 cm. 1. sajandi lõpp pKr. Erakogu.
Nerva oli pärit silmapaistvast senaatori perekonnast ning oli abielu kaudu seotud Juliuste-Claudiuste dünastiaga. Ta oli enne keisriks saamist kahel korral konsul, 71. ja 90. aastal.

Nerva oli salaja tegutsenud keisriks saamise nimel ning kui Domitianus mõrvati, haaras ta trooni. Paljud pensionile läinud riigimehed naasid tööle, et aidata Nerval impeeriumi valitseda. Nerva valitsemis üks juhtmõte oli propageerida, ja eda tegi ta oskuslikult, loobumist Domitianuse terroriseerivatest vahenditest, millega viimane kehtestas oma türannia.

Tema valitsemisajal töötati välja ja viidi Itaalias läbi agraarreform ja viimane *lex populi* (rahvaseadus) Rooma ajaloos. Nerva valitsusele on ka omistatud *alimenta* loomist, mis on süsteem või fond Itaalia vaesete laste aitamiseks, kuid on võimalik, et selle töötas väja hoopis Nerva järglane Traianus.

Võimu ja järglase kindlustamiseks lapsendas ja võttis oma kolleegiks Marcus Ulpius Traianuse, kes oli varem ühe Germaania provintsi kuberner. Nerva lõi sellega adoptiivkeisrite dünastia. Traianusest sai keiser pärast Nerva surma. Nerva suri loomulikku surma.

Viited
------

1. 1 2 3 4  "Nerva". *Britannica*. 1. jaanuar 2021. Vaadatud 10.06.2021.

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Domitianus** | **Vana-Rooma keiser**96-98 | Järgnev**Traianus** |
Pete Seeger Clearwateri festivalil  
Foto: Anthony Pepitone (2007)
**Peter Seeger** (3. mai 1919 New York – 27. jaanuar 2014 New York) oli Ameerika Ühendriikide folklaulja ja aktivist.

Ansambliga The Weavers laulis ta tuntuks laulu "Goodnight, Irene". 

Senaator Joseph McCarthy perioodil 1950. aastate alguses olid ansambli The Weaversi liikmed nii-öelda mustas nimekirjas ning nende esinemisvõimalusi piirati oluliselt, kuid 1960. aastatel saavutas Seeger taas tuntuse prominentse protestilauljana, mil ta toetas rahvusvahelist relvitustamist ja inimõigusi. 

Ta kirjutas laulu "Where Have All the Flowers Gone?" (eesti keeles "Kuhu küll kõik lilled jäid?") esimesed kolm salmi. Laul "Väiksed kastid linna serval" sai menukaks 1963. aastal just Pete Seegeri esituses.

1996. aastal valiti ta Rock'n'rolli Kuulsuste Halli liikmeks.

2011. aastal osales Seeger Occupy Wall Street protestimarssides. Tema viimased esinemised olid 2013. aastal.

Tunnustus
---------

* 1994 – National Medal of Arts

Vaata ka
--------

* Guantanamera

Allikad
-------

* We Shall Overcome
Optimist ja pessimist, Vladimir Makovsky, 1893
**Pessimism** (ladina keele *pessimus* 'halvim') on vaimne hoiak, mis vastandub optimismile. Pessimistid eeldavad igast olukorrast ebasoodsat tulemust ja usuvad, et elu jooksul kogevad nad rohkem negatiivseid kui positiivseid olukordi. Üldiselt keskenduvad pessimistid pigem elu negatiivsetele aspektidele. Kõige levinum näide pessimismist on arvamus, et pooleldi täidetud klaas on pooltühi, mitte pooltäis. 

**Filosoofiline pessimism** on maailmavaade või eetika, mille kohaselt vaadeldakse maailma rangelt anti-optimistlikust vaatenurgast. Filosoofiline pessimism taotleb põhjendamatute ootuste eemaldamist, vaidlustab progressi ideed ja optimismi, mis põhineb lootusel või usul. Filosoofilised pessimistid on tihti ka eksistentsiaalsed nihilistid ehk usuvad, et elul iseenesest puudub mõte või väärtus. Filosoofilised pessimistid usuvad, et inimese teadlikkus ajast tekitab suuremat piina kui füüsiline valu, sest inimesed suudavad mõtiskleda mineviku ja tuleviku üle ning seega teavad, et ühel päeval nad surevad. Hirm selle ees on pidev meeldetuletus, et elu on ajutine ja et seda saatust ei saa ära hoida. 

Filosoofilise pessimismi järjekindel esindaja on näiteks Arthur Schopenhauer. Tema arvates on maailm kõigist võimalikest maailmadest kõige halvem, kui see oleks veelgi halvem, siis ta lihtsalt lakkaks eksisteerimast.

Tüübid
------

### Epistemoloogiline

Mitut epistemoloogia teooriat võib pidada pessimistlikuks, kuna nad väidavad, et maailma kohta teadmisi omandada on raske või isegi võimatu.

### Poliitiline ja kultuurne

Konservatiivid, eriti sotsiaalsed konservatiivid, tajuvad poliitikat tihti pessimistlikult ning näevad läänemaailma kui dekadentlikku ja nihilistlikku tsivilisatsiooni, mis on hüljanud oma ristiusu ja/või kreeka filosoofia juured, põhjustades läänemaailma moraalse ja poliitilise kõdunemise.

Paljud majanduslikud konservatiivid ja klassikalised liberaalid usuvad, et valitsuse suurenemine on vältimatu ja et parimal juhul on võimalik vaid selle pidurdumise nimel võidelda.

### Tehnoloogiline ja keskkondlik

Tehnoloogiline pessimism on usk, et teaduse ja tehnoloogia areng ei paranda inimeste elu.

### Entroopiline pessimism

Entroopiline pessimism väidab, et inimeste tegevused ja tehnoloogia kiirendavad Maa "soojussurma" tulekut, kus energia ja keskkond on halvenenud ning loodusvarad ammendatud.

### Seaduslik

Advokaadid eelistavad pigem pessimistlikud olla, kuna optimistlikud ennustused võivad kohtus täiesti valeks osutuda - piinlik tulemus, mis vihastab kliente.

Vaata ka
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Pessimism** |

* Ökopessimism
* Optimism
* Nihilism
* Kannatus
* Depressioon
* Eksistentsialism
* Künism
* Teodiike
* Murphy seadused

Viited
------

1. ↑  Bennett, Oliver. Cultural pessimism. Edinburgh university press. 2001.
2. ↑  Dienstag 2009, p. 22
3. ↑  Bibas, Stephanos (2004). *Plea Bargaining outside the Shadow of Trial*. Harvard Law Review. Lk 2463-2547.
**Nestlé S.A.** on Šveitsi rahvusvaheline toidu- ja joogitöötlemise konglomeraatkorporatsioon, mille peakontor asub Šveitsis Vaudis Vevey's. See on tulude ja muude näitajate järgi mõõdetud suurim toidutootja maailmas alates 2014. aastast. See oli 2017. aastal Fortune Global 500 edetabelis 64 ja 2016. aasta väljaandes Forbes Global 2000 suurimate riigiettevõtete edetabelis nr 33.

Nestlé toodete hulka kuuluvad imikutoit, meditsiinitoit, pudelivesi, hommikuhelbed, kohv ja tee, kondiitritooted, piimatooted, jäätis, külmutatud toit, lemmikloomatoidud ja suupisted. Kahekümne üheksa Nestlé kaubamärgi aastane läbimüük on üle 1 miljardi Šveitsi frangi (umbes 1,1 miljardit USA dollarit), sealhulgas Nespresso, Nescafé, Kit Kat, Smarties, Nesquik, Stouffer, Vittel ja Maggi. Nestlél on 447 tehast, see tegutseb 189 riigis ja annab tööd umbes 339 000 inimesele. See on maailma suurima kosmeetikaettevõtte L'Oreal üks peamisi aktsionäre.

Nestlé loodi 1905. aastal vendade George ja Charles Pagei poolt 1866. aastal asutatud Anglo-Šveitsi piimaettevõtte ja Farri Lactée Henri Nestlé ühinemisega, mille Henri Nestlé asutas 1866. Ettevõte kasvas märkimisväärselt nii esimese maailmasõja ajal kui ka pärast teist maailmasõda, laiendades oma pakkumist kaugemale varase kondenspiima ja imiku piimatoodete toodetest. Ettevõte on teinud mitmeid korporatiivseid omandamisi, sealhulgas Crosse & Blackwell 1950. aastal, Findus 1963. aastal, Libby's 1971. aastal, Rowntree Mackintosh 1988. aastal, Klim 1998. aastal ja Gerber 2007. aastal.

Ettevõte on näinud mitmesuguseid poleemikaid, seistes silmitsi kriitika ja boikottidega arengumaades imikute piimasegu turustamise kui alternatiivse imetamise, kakaotootmises laste tööjõu kasutamise ning pudelivee tootmise ja reklaamimise osas.