recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Klooster vaatega järve poole
**Hajravankhi klooster** (armeenia keeles Հայրավանք) on 9.-12. sajandil ehitatud klooster Sevani lõunakaldal, Hajravankhi külast kirdes, Gegharkhunikhi maakonnas Armeenias. Kloostrikompleksis on kirik, kabel ja *gavith*.

Kloostri ümbruses kalmistul leidub arvukalt hatškareid ja hauakive. Kloostrist loodes on pronksiaegse ja keskaegse asula müüriasemed ja kindlustused. Asulast ja lähikonnast on leide varasest pronksiajast ja rauaajast, nõusid, relvi ja tööriistu, savikujusid; avastatud on tuleasemeid ja haudasid.

Ehitised
--------

### Kirik ja kabel

Hajravankhi kirik ehitati 9. sajandi lõpul ja on neliksiirukujulise siseruumiga tsentraalehitis. Neli poolringikujulist apsiidi lõikuvad omavahel nelitise ümber, moodustades neli nurgatrompi, millele toetub kaheksanurkne tambuur ja kooniline katus. 10. sajandil lisati kirikule väike kabel, millesse pääseb kiriku kagunurgast. Kirikusse viib narteksist (*gavith*, ehitatud 12. või 13. sajandil) üksainus portaal; teine sissepääs kirikusse asub lõunaküljel. Praegune nelitisekatus ja tambuur pärinevad aastaist 1977–1989, mil taasehitati kiriku täielikult kokku varisenud osad.

### Narteks

Narteks (*gavith*) on ehitatud kirikust lääne poole arvatavasti 12. sajandil. Selle lääneportaalil on silluse kohal raidkirjaga tümpanon. Teine portaal viib kotta lõunaseinast. Ehitise kuplit ja seda toetavaid kaari hoiavad kaks jämedat sammast ruumi keskel ja kaks poolsammast selle idaseinas. Kuppel koosneb madalast kaheksanurksest tambuurist ja kaheksanurksest koonilisest katusest, millel on kaldruudulise mustriga kiviladu. Mustri moodustavad punakad ja heledamad hallid tuffplaadid ja tegemist on varaseima polükroomse dekoratiivse müürilaoga, mis sai Armeenia arhitektuuris hiljem tavaliseks. Kupli tipus asuv *oculus* valgustab ruumi mõnevõrra.

Pildid
------

* Kirik ja gavithKirik ja *gavith*
* Vaade järve pooltVaade järve poolt
* Raidkiri eeskoja tümpanonilRaidkiri eeskoja tümpanonil
* Eeskoja sisevaadeEeskoja sisevaade
* Kiriku sisevaadeKiriku sisevaade

Viited
------

Välislingid
-----------

* Hayravank Monastery near Gegharkunik. - 2001 — 2024 Advantour
* Hayravank Monastery. - Overland. Discover Armenia
Glasenappide vapp
**Ernst Carl von Glasenapp** (?–1712) oli Rootsi ja Taani sõjaväelane, kes osales Põhjasõjas ning juhtis Liivimaa aadlilipkonda ja Eesti ratsarügementi.

Elulugu
-------

Ernst Carl von Glasenapp sündis Kliewenhofis. Tema vanemad olid Reinhold von Glasenapp ja Elisabeth Hedwig von Glasenapp. 

Enne Põhjasõja algust oli ta kuni 1691. aastani Taani vägedes kindraladjutant.

Põhjasõja ajal oli ta siiski Rootsi teenistuses. 1708. aastal sai ta pärast eelmise ülema surma Eesti ratsarügemendi uueks ülemaks. Selle üksusega võttis ta osa sõjategevusest Ingerimaal ja Eestimaal. 

1710. aastal vahetas ta jälle üksust, kui asus 1. veebruaril ooberstina juhatama Liivimaa aadlilipkonda – jälle põhjusel, et eelmine juhataja oli hukkunud. 

1712. aasta 20. detsembril võttis ta osa ka Gadebuschi lahingust. 

Selles lahingus sai Ernst Carl von Glasenapp surma.

Viited
------

1. 1 2  "Karl XII:s officerare. Biografiska anteckningar". Vaadatud 15.03.2023.
2. 1 2 3  "Svenska arméns regementen 1700-1718". Vaadatud 15.03.2023.
3. 1 2 3 4  "Ernst Carl von Glasenapp (abt. 1660 - 1712)". Vaadatud 15.03.2023.
4. ↑  "Col. Reinhold von Glasenapp". Vaadatud 15.03.2023.
Wrede suguvõsa vabahärravapp
**Wrede** oli Vestfaalist Rootsi aadlisuguvõsa.

Suguvõsa liikmeid
-----------------

Suguvõsast on teada Vestfaalist pärit mõisnike järeltulija Caspar von Wrede, kes umbes 1550 tuli Liivimaale. 

Caspari poeg oli Rootsi sõjaväes rittmeistrina teeniv Heinrich von Wrede, Liivimaa Wredenhofi mõisnik, (suri 26. septembril 1605 Rootsi-Poola sõja (1600–1611) Riia lähedal Salaspilsi ehk Kirchholmi lahingus). Kirchholmi lahingus Karl IX elu päästnud, kuid ise selle tõttu hukkunud Heinrich von Wrede lesele Gertrudile, doneeriti Eestimaa Preedi mõis ja Soome alal Peipäla mõis.

Vabahärra, Turu lääni maaisand Caspar Wrede (1606 Haapsalu – 1654) omas Eesti alal Preedi mõisat ja Soome alal Peipäla mõisat. 

Rootsi maamarssal Fabian Wrede (1641–1712)
Heinrichi (surn 1605) pojad Caspar ja Karl Heinrich said 1653 Rootsi kuningas Karl IX-ndalt vabahärra tiitli ning kanti 1654 Rootsi rüütelkonda vabahärrasuguvõsana Wrede af Elimä nr 44 all. Casper Wrede (surn. 1667), Rootsi sõjaväelane (kaptenleitnant), Eestimaa Preedi mõisa ja Liivimaa Wredenhofi (Briede) mõisnik, maetud koos naise, Sofia (sünd. Taube af Karlö) Tallinna toomkirikusse.

Rootsi maamarssal, Preedi mõisnik Fabian Wrede (1641–1712), tõsteti 1687 krahviseisusesse ning kanti Rootsi rüütelkonda krahvisuguvõsana  nr 27 all ja ka Rootsi sõjamarssal Fabian Wrede (1760–1824) tõsteti krahviseisusesse 1809. aastal.

Gustav Reinhold Wrede (1725–1792) oli haagikohtunik, Preedi, Rõhu ja Kapu mõisnik.

Gustav Heinrich von Wrede (1771–1846), Venemaa keisririigi sõjaväelane (kaptenleitnant), Eestimaa maanõunik, mõisaomanik.

Suguvõsa on kantud Eestimaa rüütelkonna aadlimatriklisse nr 135 all 1746. aastal.

Wrede suguvõsa liikmetele kuulusid Eestimaal: Preedi, Rõhu, Kapu mõis, Ageri ja Ervita mõisad, Liivimaal: Wredenhofi (Briede) mõis ning mõisad Soomes.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Wrede** |

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6   Damier, P. E. & Ando Pajus, 2007. Eestimaa rüütelkonna vapiraamat. Tänapäev, lk 189
2. ↑  Henrik Wrede, till Wredenhof. Ryttmästare i svensk tjänst. Nedhuggen av polackerna i slaget vid Kirkholm 1605, www.adelsvapen.com
3. ↑  Casper Wrede, friherre Wrede af Elimä, Kaptenlöjtnant. (introd. 1654 under nr 44). Död 1667 och begraven s. å. 27/2 i Revals domkyrka, www.adelsvapen.com
**Aeraator** (muruõhutaja, samblaeemaldaja) on seade, mis eemaldab murust sambla ja umbrohu ning teeb murusse augud, kust õhk, vesi ja väetis pääsevad pinnasesse, aidates seeläbi kaasa muru paremale kasvamisele.

Aeraatorite tüübid
------------------

Aeraatoritel on kolm peamist tüüpi:

* Piidega aeraator, mis teeb pinnasesse augud. Sobib paremini liiva- ja savimuldadele.
* Lõiketeradega aeraator ehk vertikaallõikur, mille terad lõikavad pinnasesse õhutusavad.
* Metalltorudega aeraator, mis võtab pinnasest välja väikeseid silindrikujulisi mullatükke. Sobib eriti hästi rasketele savimuldadele ja kinni tambitud pindadele.

Aeraatorid võivad olla kombineeritud tööriistadega, mis maapinda sisselõikeid ei tee, vaid tõmbavad muru seest sammalt välja. Osadele masinatele saab külge panna spetsiaalse koti kuivanud muru ja sambla kokku kogumiseks.
Olemas on nii manuaalsed, bensiinimootoriga kui elektritoitel juhtmega või akutoitel mudelid.

Aeraatorite kasutamine
----------------------

Muru on soovitatav aeraatoriga õhutada kaks korda aastas ‒ hiliskevadel, kui õues on vähemalt 10 kraadi sooja ja sügise alguses. Eelnevalt niita muru umbes 3-4 cm kõrguseks. Maapind peab olema kergelt niiske. Kindlasti vältida õhutamist põua ajal. Teradega ei tohi liiga sügavale lõigata. Üleskistud materjal murupinnalt eemaldada. 
Peale õhutamist on soovitatav pinnale liiva puistata ja muru väetada. Õhutamise järgselt ei tohi muru kümne päeva jooksul niita.

Viited
------

1. ↑  Eesti Keele Instituut. Sõnaveeb. Aeraator.
2. ↑  Saemeister „Muruõhutamise ABC"
3. ↑  CA The Spruce. „Core Aeration: what Is It and Why Do It"
4. ↑  Saemeister „Muruõhutamise ABC"
5. ↑  Gardener´s World. (2021) „Seven of the best lawn aerators, from manualt o combination machines"
6. ↑  Pennington Seed, Inc. „Why, when and how to aerate your lawn".
7. ↑  Fantastic Gardeners. „What is Lawn Aeration? Why, When, and How to Do It?"
8. ↑  Better Homes&Gardens. „How to Aerate Your Lawn for Healthy Grass"
9. ↑  PuhastusImport. „Mida teha enne ja pärast muru õhutamist?"
10. ↑  Murumehed. „Muru õhutamine".
11. ↑  Prints, U. 2012 „Esmalt tuleb kevadel muru õhutada". Maakodu, 06.05.2012.
Simon Eder (2024)**Simon Eder** (sündinud 23. veebruaril 1983 Zell am Sees) on Austria laskesuusataja.

Eder hakkas laskesuusatamist treenima 1995. aastal. Juunioride maailmameistrivõistlustel tuli ta 2002. aastal juunioride maailmameistriks 15 km eraldisstardiga sõidus ja 2004. aastal sai pronksmedali 10 km sprindis. 

Täiskasvanute maailmameistrivõistlustel osales ta esimest korda 2007. aasta MM-il Anterselvas, kus ta sai teatesõidus kuuenda koha. 2008. aasta maailmameistrivõistlustel Östersundis oli ta teatesõidus neljas ja 15 km ühisstardiga sõidus viieteistkümnes. 2009. aasta MM-il Pyeongchangis suusatas Eder teist vahetust pronksmedali võitnud Austria teatemeeskonnas. Individuaalselt sai ta nii sprindis kui ka ühisstardiga sõidus 8. koha ja jälitussõidus 14. koha.

Maailma karikasarjas osales Eder esimest korda 18. jaanuaril 2003 Ruhpoldingis 10 km sprindis. Esimesed MK-etapi punktid sai ta 2006. aastal Hochfilzenis, kui oli sprindis 22. Esimest korda jõudis ta kolme parema hulka 24. jaanuaril 2009 Anterselvas, kui oli teine 12,5 km jälitussõidus. Samal aastal hooaja viimasel MK-etapil 29. märtsil Hantõ-Mansiiskis sai ta esimese võidu 15 km ühisstardiga sõidus.

Saavutused
----------

###  Olümpiamängudel

* 2014 Venemaa Sotšis
	+ pronksmedal 4×7,5 km teatesõidus

### Maailmameistrivõistlustel

* 2009 Lõuna-Korea Pyeongchangis
	+ Hõbe hõbemedal 4×7,5 km teatesõidus

### Juunioride maailmameistrivõistlustel

* 2002 Itaalia Ridnaunis
	+ Kuld **juunioride maailmameister** 15 km eraldistardiga sõidus
* 2004 Prantsusmaa Haute Mauriennes
	+ Pronks pronksmedal 10 km sprindis

### Juunioride Euroopa meistrivõistlustel

* 2003 Itaalia Forni Avoltris
	+ Kuld **Euroopa meister** 10 km sprindis
	+ Hõbe hõbemedal 12,5 km jälitussõidus

### Maailma karikasarjas

#### Maailma karikasarja etapivõidud

Simon Eder on osalenud 67 maailma karikasarja etapil (seisuga 1. jaanuar 2010) ja jõudnud poodiumile seitsmel korral, millest üks kord kõige kõrgemale astmele.

| Jrk-nr | Aasta | Kuupäev | Koht | Riik | Ala |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. |  2009 | 29. märts  |  Hantõ-Mansiisk |  Venemaa | 15 km ühisstardist |

Välislingid
-----------

* Simon Eder IBU kodulehel (inglise)
**Hiie Lätte** (18. mai 1935 Tartu – 2. veebruar 2012 Tallinn) oli eesti muusikapedagoog, pianist ja kontsertmeister.

Lätte õppis aastatel 1951–1955 Tartu Muusikakoolis Aleksandra Semm-Sarve juhendamisel klaverit. Tartus õppides hakkas ta praktiseerima kontsertmeistrina, mida ta jätkas ka Tallinna Riiklikus Konservatooriumis õppides. Konservatooriumi lõpetas ta klaveri erialal 1960. aastal, seal olid tema juhendajateks Heljo Sepp ja Anna Klas.

Pärast lõpetamist jätkas ta tegevust kontsertmeistrina Riiklikus Konservatooriumis ja Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis, alates 1961. aastast oli ka õpetajaks Tallinna Muusikakeskkoolis. Aastatel 1974–1994 juhatas Lätte Tallinna Muusikakeskkooli üldklaveri osakonda ja töötas 1970. aastatel Tallinna Riiklikus Konservatooriumis üldklaveri kateedri õppejõuna. Muusikakeskkoolis töötas ta õpetajana kuni surmani.

Tema õpilaste hulka on kuulunud tuntud heliloojaid ja muusikuid, näiteks Kerri Kotta, Tõnu Kõrvits, Mart Laas, Arvo Leibur, Urmas Tammik, Ott Maaten, Andres Mustonen, Paul Mägi, Kristel Pappel, Margus Pärtlas, Lauri Sirp ja Meelis Vind.

Tema abikaasa oli helilooja Raimond Lätte.

Kirjandus
---------

* Hiie Lätte 18. V 1935 – 2. II 2012 : [nekroloog]. – **Sirp**, 10. veebruar 2012, lk 28.
**Pape Alassane Gueye** (sündinud 24. jaanuaril 1999 Montreuil's) on Prantsusmaal sündinud Senegali jalgpallur, kes mängib kaitsva poolkaitsjana Hispaania kõrgliigaklubis Sevilla ja Senegali jalgpallikoondises.

Gueye alustas klubikarjääri Le Havre'is, debüteerides Prantsusmaa esiliigas 2017. aasta mais.

2020. aastal oli ta lähedal liitumisele Inglismaa klubi Watfordiga, kuid sõlmis sama aasta juulis nelja-aastase lepingu Prantsusmaa kõrgliigaklubiga Marseille Olympique. 2023. aasta jaanuaris läks ta Marseillest hooaja lõpuni laenule Sevillasse.

2017. aastal mängis Gueye Prantsusmaa kuni 18- ja kuni 19-aastaste koondistes. Senegali jalgpallikoondises debüteeris ta 14. novembril 2021 Aafrika rahvaste karikavõistluste valikmängus Kongo vastu. 2022. aastal tuli ta Senegali koondisega Aafrika meistriks. Samal aastal kuulus ta Senegali koondisse 2022. aasta maailmameistrivõistlustel.

Viited
------

1. ↑   (vaadatud 25.1.2022)
2. ↑  "Exclusive: Pape Gueye pictured 'signing' for Watford — but now unlikely to join". The Athletic. The Athletic Media Company. 30.6.2020. Vaadatud 25.1.2022
3. ↑   (vaadatud 25.1.2022)

| * v
* r
Senegali koondis  –  2022. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused |
| --- |
| 

* 1 S. Dieng
* 2 F. Mendy
* 3 Koulibaly (c)
* 4 P. Cissé
* 5 I. Gueye
* 6 N. Mendy
* 7 Jackson
* 8 Kouyaté
* 9 Dia
* 10 N'Diaye
* 11 Ciss
* 12 Ballo-Touré
* 13 Ndiaye
* 14 Jakobs
* 15 Diatta
* 16 É. Mendy
* 17 P. Sarr
* 18 I. Sarr
* 19 Diédhiou
* 20 B. Dieng
* 21 Sabaly
* 22 Diallo
* 23 Gomis
* 24 Name
* 25 Loum
* 26 P. Gueye
* Treener: Cissé

 | Senegal |
**Aleksander Johannes Rikken** (9. september 1880 – 1951) oli eesti haridustegelane ja avaliku elu tegelane.

Elulugu
-------

Rikken sündis 9. septembril 1880 Varudis Pada vallas Virumaal Juri Rikkeni perre. Ta õppis Viru-Nigula Pikaristi kihelkonnakoolis ja Rakvere Linnakoolis. 1899. aastal sooritas ta algkooliõpetaja kutseeksami. 1902. aastast lahkus ta Eestist, õppides kõigepealt Tiflisis Õpetajate Instituudis ja lõpetades Elisavetpoli gümnaasiumi. Rikken omandas kõrghariduse matemaatika osakonnas Petrogradi ülikoolis, lõpetades oma õpingud 1916. aastal. Akadeemiliselt kuulus ta üliõpilaskonvent Põhjala vilistlasperre.

Rikken asus Peterburis tööle Peeter Suure Gümnaasiumis kooliõpetajana, kuni ta 1921. aastal opteerus. 1922. aastal kolis ta Narva, kus töötas kohalikus gümnaasiumis õpetajana, hiljem inspektorina. 1925–1928 töötas ta Rakvere seminari direktorina. 1929. aastal sai Rikkenist Petseri Gümnaasiumi direktor. Sellel ajal oli ta Noorte Kotkaste Petseri malevas Gümnaasiumi rühma vanakotkas. Pärast kümmet aastat Petseris vahetas Rikken Valga Ühisgümnaasiumi direktori Aleksander Raudsepaga töökohad ja aastatel 1939–1941 oli ta Valga Gümnaasiumi direktor. Aastatel 1941–1946 töötas ta Tõrva Gümnaasiumi direktorina. 1946. aastal vahetati Tõrva Keskkooli juhtkond välja, Rikkenist sai Valga Industriaaltehnikumi matemaatikaõpetaja. Hiljemalt 1949. aasta sügisest töötas ta matemaatikaõpetajana ka Valga I Keskkoolis. Ta suri 1951. aastal.

#### Isiklikku

Rikken oli abiellus Eleonore Rikkeniga (1887–1961), kellega ta sai kaks last: Viktor Rikken (1911–1982) ja Mea Milita Rikken (s. 1913).

Viited
------

1. 1 2  "Petseri gümnaasium 20-aastane". *Postimees*. 11. veebruar 1939. Lk 6.
2. 1 2 3  "Rikken, Aleksander Jüri". *ERA.28.2.14292*. Vaadatud 30. septembril 2021.
3. ↑  Rootalu, Pear (21. november 1987). "75 aastat õpetajate sepikoja asutamisest Rakveres". *Nõukogude Õpetaja*.
4. ↑  "Petseri 110". *Kaitseliit*. Vaadatud 14. aprillil 2024.
5. ↑  "Valga ja Petseri gümnaasiumide direktorid vahetavad kohti". *Postimees*. 1. oktoober 1939. Lk 4.
6. ↑  "Aleksander Johannes Rikken". *Valga Linna Kroonika*. Vaadatud 30. septembril 2021.
7. ↑  Raudsepp, Anu (2023). "August Hermani kirjad Kusta Mannermaale vaimse vastupanu näitena (1946–1949)" (PDF). *Tuna*. Lk 102-111.
8. ↑  "Tallinn Rahumäe kalmistu, V, LN KII, 7-4, 4-kohaline kirstuplats". *Haudi*. Vaadatud 14. aprillil 2024.
**Helmut Orusaar** (27. september 1923 Saue vald – 20. juuni 1977 Tallinn) oli Eesti trompetist, dirigent ja pedagoog.

Ta õppis trompetit Julius Vaksi juhendamisel, 1951. aastal lõpetas Tallinna Konservatooriumi (Nikolai Kubli klass). 

Mängis džässorkestris Kuldne Seitse ja Eesti Raadio estraadiorkestris. Aastal 1951. asutas ansambli Pasunapoisid.

Orusaar töötas alates 1958. aastast kuni surmani dirigeerimis- ja trompetiõppejõuna Tallinna Riiklikus Konservatooriumis (alates 1974. aastast puhkpillikateedri juhataja). Lisaks oli Orusaar Estonia teatris trompetirühma kontsertmeister ja dirigent. Alates 1964. aastast mängis ka ERSO-s. Ta oli 1965, 1969 ja 1975 üldlaulupeol puhkpilliorkestrite üldjuht. 

Helmut Orusaare 100. sünniaastapäeva eel (2023) ilmus Puhkpillimuusika Koja kirjastamisel mälestusteraamat "Pasunapoiss Helmut Orusaar", autor Tõnu Soosõrv

Isiklikku
---------

Tema tütar on flötist Sigrid Orusaar.

Tunnustus
---------

* 1965 Eesti NSV teeneline kunstitegelane
* 1975 Eesti NSV rahvakunstnik

Viited
------

1. ↑  Eesti muusika biograafiline leksikon. Kirjastus Valgus – Tallinn, 1990, lk 169.

Välislingid
-----------

* HELMUT ORUSAAR – Tartu Laulupidu
* Delta. Helmut Orusaar 100. Harry Illak, Arvi Peetrimägi, Olavi Kasemaa; Klassikaraadio
* "Mitte üksnes leivast" – ERR Digihoidla (1969) (H. Orusaar alates 14:00 min)
* "Muusikaveski" – ERR Digihoidla (1975)
* "Kui juhatas Helmut Orusaar" – ERR Digihoidla (1978)
* Foto: H. Orusaar Fotode Infosüsteem
* "Pasunapoiss Helmut Orusaar" – Tõnu Soosõrv
Kabelikivi aprillis 2020. Foto: Martin Suuroja
Kabelikivi oktoobris 2015
**Muuga Kabelikivi** (ka *Muuga Liukivi*) asub Harju maakonnas Viimsi vallas Muuga sadama juures, viimase väravast mõnisada meetrit lääne pool. Kabelikivi on Eesti rändrahnude edetabelis mahult Ehalkivi järel teisel kohal, kuigi ümbermõõdu poolest on see kindlalt esimene. Kabelikivi puhul on arvestatud ainult maapealset osa, kuid proovikaevamised on näidanud, et kivi on kuni 2 m ulatuses liiva alla maetud.

Pealt ümarja rabakivist hiidrahnu ümbermõõt on 58,0 m, pikkus 19,3 m, laius 14,9 m ja kõrgus 6,4 m ning maapealse osa maht 728 m³.

Tõenäoliselt on tegemist Eesti, Baltimaade ja kogu Ida-Euroopa jäätumisala suurima täielikult maismaal paikneva rändrahnuga.

Rahn on alates 1959. aastast üksikobjektina looduskaitse all.

Vaata ka
--------

* Eesti hiidrahnude loend
* Liukivi

Viited
------

1. ↑  Pirrus, Enn (2009). *Eestimaa suured kivid*. Tallinn: Teaduste Akadeemia kirjastus.
2. ↑  "Kabelikivi". *Keskkonnaportaal*. Vaadatud 28.12.2022.

Välislingid
-----------

* Kabelikivi ürglooduse objektina Eesti looduse infosüsteemis
* Kabelikivi keskkonnaportaalis
Meeleavaldus dissident Nguyen Quoc Quani toetuseks (2012)
See artikkel räägib **inimõigustest Vietnamis**. Paljude akadeemikute, dissidentide ja vabaühenduste, nagu [[Amnesty International], Human Rights Watch ja ÜRO Inimõiguste Ülemvoliniku Ameti, hinnangul on inimõiguste olukord Vietnamis üks maailma halvimaid.

Inimõiguste halb kaitstud on kommunistliku partei kontrolli all olevale Vietnami valitsuse ja näiteks Euroopa Liidu ning Ameerika Ühendriikide vahel tekitanud pikalt pingeid. Praeguse põhiseaduse järgi on riigis vaid üks seaduslik partei, Vietnami Kommunistlik Partei (VKP), seega on Vietnam üks maailma vähestest *de jure* üheparteiriikidest (üheparteisüsteem kehtib veel Hiinas, Kuubal, Eritreas, Laoses ja Põhja-Koreas).

Vietnami valimisi on kirjeldatud kummitemplina, VKP-le on garanteeritud u 99% antud häältest. Ühinemisvabadus, sõnavabadus, ajakirjandusvabadus ja õigus tervislikule keskkonnale on riigis väga piiratud. Valitsuse suhtes kriitilised või VKP jaoks ebasobivatel teemadel sõna võtvaid inimesi kiusatakse tihti taga ning vangistatakse.

Vietnami valitsus on kasutanud ka n-ö avaliku arvamuse brigaade, mis on riigi toel tegutsevate anonüümsete netikommentaatorite ja internetitrollide grupid, kelle ülesanne on "võidelda" internetis VKP poliitika vastastega ning avaldada vastupidist arvamust nt inimõiguste olukorra kohta. Iga aasta 11. mail tähistatakse Ameerika Ühendriikides Virginia osariigis Vietnami inimõiguste päeva, mille algatasid pärast Vietnami sõda ja Saigoni langemist Ameerika Ühendriikidesse põgenenud vietnamlased.

Viited
------

1. ↑  "Vietnam: World Report". *English* (inglise). Human Rights Watch. 16. detsember 2020. Vaadatud 9. juunil 2022.
2. ↑  "Overview: Vietnam". *Amnesty International* (inglise). Vaadatud 9. juunil 2022.
3. ↑  Ratcliffe, Rebecca (17. veebruar 2022). "Vietnamese activists routinely placed under house arrest, report finds". *The Guardian* (inglise). Vaadatud 9. juunil 2022.
4. ↑  "How One-Party States Work in Cuba, Vietnam & North Korea". *study.com*. 11. detsember 2017. Vaadatud 9. juunil 2022.
5. ↑  Sochua, Mu. "Vietnam's National Assembly Vote: A Futile Gesture". *thediplomat.com*. The Diplomat. Vaadatud 9. juunil 2022. The May 23 election is designed to affix a **rubber stamp** to the Vietnamese Communist Party’s monopoly on political power.
6. ↑  "Vietnam jails journalists for 'propaganda' critical of state". *Reuters* (inglise). 5. jaanuar 2021. Vaadatud 9. juunil 2022.
7. ↑  *Vietnam: Challenges and Opportunities for Freedom of Expression*, Internet Freedom Festival, 2016, originaali arhiivikoopia seisuga 7. aprill 2022, vaadatud 9. juunil 2022
8. ↑  "§ 2.2-3310.3. Vietnam Human Rights Day". *Virginia's Legislative Information System*.
Narratiiv **"Vene maailm"** (vene keeles *Русский мир*, Russkii mir) on Venemaal loodud ideoloogiline ja poliitiline doktriin, mille põhisisuks on Venemaa kultuuriline ja poliitiline mõjusfäär ja selle kinnistamine ning laiendamine. Ideoloogia on kesksel kohal praeguse Venemaa imperialistlikuna vaadeldavas välispoliitikas.

Väljendit "Vene maailm" on Venemaa president Vladimir Putin avalikult oma sõnavõttudes kasutanud alates 2001. aastast. Kontseptsioon on tänapäeval üks putinismi alussambaid. Sellega seotud ideoloogilised, poliitilised, identiteedilised ja geopoliitilised seisukohad laiendatakse lisaks Venemaa elanikkonnale ka vene diasporaale, eriti naaberriikides, ja välisvenelaste järeltulijatele, kes ideoloogia kohaselt on osa Venemaa totaalse mõjusfääri baasist.

"Vene maailm" on Venemaa imperialistliku ideoloogia tööriist. Idee keskmeks on 'Vene maailm', mis tugineb vene tsivilisatsioonile, mille kandjaks on kogu suur-vene rahvas, kes kannab ühist vene ideed ning jagab ühist vene hinge (eristuvat vaimsust, moraali ja kultuuri), ühist poliitilist keskust (Moskva), ühist hälli (Kiiev, "ema Rus"), ühist keelt (vene keel) ning ühist kirikut (vene õigeusu kirik), mida ühendab ühine patriarh (Moskva patriarh), kes töötab "sümfoonias" ühise ilmaliku liidri (Vladimir Putin) juhtimisel, et valitseda seda "maailma" *de facto* ühise territooriumi peal (mida kehastab Venemaa kontroll oma lähinaabruskonna üle ja selle integreerimine euraasia ideoloogia alusel).

"Vene maailma" ideoloogiat kasutab Venemaa Ukraina-vastase agressiooni õigustamiseks.

Viited
------

1. ↑  Narratiiviröntgen: russkii mir Propastop 13. aprill 2023
2. ↑  Narratiiviröntgen: Vene tsivilisatsiooni kolmainsus Propastop 14. august 2023

Välislingid
-----------

* Harri Tiido: kuidas vene rahva jaoks uut elu mõtet esitletakse - ERR 9. IV 2024
**Eugen** on mehenimi. Nimi on vanakreeka algupära ja tähendab 'hästisündinu'.

1. jaanuari 2020 seisuga oli Eestis eesnimi Eugen 103 mehel. Eugen on Eestis levikult 643. mehenimi. 

Kõige populaarsem oli eesnimi Eugen vanuserühmas 65–69, kus neid on 10 000 elaniku kohta 1,96, ning Järva maakonnas, kus neid on 10 000 elaniku kohta 1,66. Eugen oli keskmiselt 47 aasta vanune (mediaanvanus oli 51).

Nime Eugen nimepäev on Eestis 17. juuni.

Nimi Eugen on levinud saksa keeleruumis. Selle variandid on inglise Eugene, prantsuse Eugène, hispaania ja itaalia Eugenio, vene Jevgeni (Евгений, Venemaa ametlik transkriptsioon Evgeny), ukraina Evgen (Євген, Ukraina ametlik transkriptsioon Evhen), ungari Jenő, valgevene Javhen (Яўген), poola Eugeniusz jt. Nimest on tuletatud naisenimi Eugenia.

Nime kandjaid
-------------

* Eugen (ertshertsog), Austria ertshertsog
* Eugen, Rootsi prints
* Eugen Einman, eesti jalgpallur
* Eugen Kapp, eesti helilooja
* Eugen Sacharias, eesti arhitekt
* Eugen Sandow, saksa kulturist

Viited
------

1. ↑
***Lingua franca*** on on eri emakeelega inimeste suhtluses kasutatav kindel suur ja prestiižne keel, millel on poliitiline või kultuuriline mõju.

Erinevalt rahvuskeelest, mis on konkreetse geograafilise kogukonna emakeel, kasutatakse *lingua franca*'t esialgse kogukonna piires kaubanduslikel, religioossetel, poliitilistel või akadeemilistel põhjustel, mõnikord ärilistel põhjustel (nn kaubanduskeeled), aga ka kultuurilistest ja halduslikest mugavustest ning teabevahetuse vahendina eri rahvuste teadlaste vahel. Keelekontakt ei ole seotud *lingua franca*'ga. Keelekontakt toimub juhul, kui eri keelt rääkivad kogukonnad käivad tihedalt läbi ja inimesed muutuvad mitmekeelseks ilma *lingua franca*'ta.

Termini ajalugu
---------------

*Lingua franca* tähendab ladina keeles 'frankide keel', algselt tähendas see kaubanduskeelele, mida kasutati 11.–19. sajandil Vahemere piirkonnas. Otsest seost frankide hõimuga sel keelel siiski ei olnud, sest frankideks nimetati hilis-Bütsantsis kõiki lääneeurooplasi. See kaubanduskeel oli pidžin, mis põhines algul peamiselt Põhja-Itaalia ja oksitaaniromaani keeltel, hiljem rohkem hispaania ja portugali keelel. Keel laenas ka berberi, türgi, prantsuse, kreeka ja araabia keelest.

Hiljem laiendati seda terminit kõigile taolistele abikeeltele, lõpuks ka mittepidžinitele.

Tänapäevane kasutus
-------------------

Ladina keel on tänapäeval kasutuses teaduse *lingua franca*'na. Igapäevases keelekasutuses on selleks keeleks saanud inglise keel. Tänapäevaseks *lingua franca*'ks oli loodud esperanto, kuid see keel ei suutnud end maailmale tõestada.

Ohud
----

*Lingua franca* võib põhjustada keelelisi vigu ja kaheti mõistmist. Kaheti mõistmise vead tekivad enamasti otsetõlkest.

Kirjandus
---------

* Martin Ehala, Külli Habicht, Petar Kehayov, Anastassia Zabrodskaja. "Keel ja ühiskond". Mauruse Kirjastus 2017 (39 lk)

Vaata ka
--------

* Pidžin
* Vahekeel

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Lingua franca** |

* "Inglise keelt võib oodata ladina keele saatus" ERR Novaator, 15. mai 2021
* Toivo Maimets saates Plekktrumm (saade) lingua franca kohta:  alates 4:25.
**Rafael Santos Borré Maury** (sündinud 15. septembril 1995 Barranquillas) on Colombia jalgpallur, kes mängib ründajana Brasiilia kõrgliigaklubis Internacional ja Colombia jalgpallikoondises.

Ta alustas klubikarjääri Colombia klubis Deportivo Cali, mille meeskonnas debüteeris ta Colombia kõrgliigas 2013. aasta lõpus.

2015. aasta augustis sõlmis ta lepingu Hispaania klubiga Madridi Atlético, kuid klubi põhimeeskonnas ei mänginud ta kordagi ning oli 2015–2016 laenul Calis ja 2016–2017 Hispaania kõrgliigaklubis Villarreal. Hispaania kõrgliigas lõi ta oma kaks ainsat väravat 1. märtsil 2017 mängus Osasuna vastu.

2017. aasta augustis liitus Borré Argentina kõrgliigaklubiga River Plate. 2018. aastal võitis ta River Plate'iga Lõuna-Ameerika klubide meistrisarja Copa Libertadorese.

2021. aasta juulis siirdus ta Saksamaa kõrgliigaklubisse Frankfurdi Eintracht. Hooajal 2021/22 lõi ta Saksamaa kõrgliigas kaheksa väravat, kuid see jäi ka tema edukaimaks hooajaks Saksamaal. Hooajal 2023/24 oli ta laenul Saksamaa kõrgliigaklubis Bremeni Werder.

2024. aasta jaanuaris sõlmis ta viieaastase lepingu Internacionaliga.

2015. aastal saavutas Borré Argentina kuni 20-aastaste koondisega Lõuna-Ameerika omavanuste meistrivõistlustel teise koha ja osales koondisega sama aasta juunioride maailmameistrivõistlustel. Colombia jalgpallikoondises tegi ta debüüdi 6. septembril 2019 sõprusmängus Brasiilia vastu. Ta kuulus Colombia koondisse 2021. aasta Copa Américal.

Saavutused
----------

Deportivo Cali
* Categoría Primera A: 2015 (Apertura)
* Superliga Colombiana: 2014

River Plate
* Copa Argentina: 2016–17, 2018–19
* Supercopa Argentina: 2017, 2019
* Copa Libertadores: 2018
* Recopa Sudamericana: 2019

Eintracht Frankfurt
* UEFA Euroopa Liiga: 2021–22

Viited
------

1. ↑  "Señoras y Señores: Rafael Borré é do Inter" (Brasiilia portugali). Sport Club Internacional. 17. jaanuar 2024. Vaadatud 17. jaanuaril 2024.
2. ↑  "Rafael Borré wechselt nach Brasilien" (saksa). Eintracht Frankfurt. 17. jaanuar 2024. Vaadatud 17. jaanuaril 2024.
**Dmõtro Pidrutšnõi** (ukraina keeles Дмитро Підручний; sündinud 5. novembril 1991 Оstrіvis Ternopili oblastis) on Ukraina laskesuusataja. 

Pidrutšnõi esimene rahvusvaheline võistlus oli 2010. aasta juunioride maailmameistrivõistlused Rootsis Torsbys. Ei seal ega ka järgmisel hooajal ei saavutanud ta midagi silmapaistvat. Kuid 2012. aasta juunioride maailmameistrivõistlustel Soomes Kontiolahtis oli tema tulemused nii head, et võimaldasid tal startida IBU karikasarjas ja debüteerida maailma karikasarjas. 13. detsembril 2012 osales ta esimest korda maailma karikasarja etapil Sloveenias Pokljukas 10 km sprindis, kus tuli 98. kohale. Sellest hoolimata võistles ta samal hooajal veel mõnel 10 km sprindi distantsil.

Tema esinemised paranesid hooajal 2013–2014. Hochfilzenis peetud MK-etapil sai Dmytro sprindis üllatavalt 6. koha. Sellest ajast hakkas Pidrutšnõi regulaarselt rahvusmeeskonnas treenima. Ta osales 2014. aasta taliolümpiamängudel Venemaal Sotšis. Ta sai individuaalvõistluses 55. koha ja meeste teates tuli Ukraina võistkonnaga 9. kohale.

Pidrutšnõi saavutas 6. veebruaril 2015 Nové Městos oma esimese võistkondliku poodiumikoha segavõistluses. Sel aastal debüteeris ta maailmameistrivõistlustel. Tema parim tulemus MM-il on Ruhpoldingi ühisstardis 4. koht, kus tema ees sai pronksmedali norrakas Tarjei Bø.

Ta kvalifitseerus esindama Ukrainat 2018. aasta taliolümpiamängudel. Pyeongchangis saavutas ta sprindis 21. jälitussõidus 34. segateatevõistluses 7. ja teatevõistluses 9. koha.

Ta tuli maailmameistriks jälitussõidus 2019. aasta maailmameistrivõistlustel Rootsis Östersundis.

Välislingid
-----------

* Dmitro\_Pidrutšnõi veebisaidil BiathlonResults
* Dmitro\_Pidrutšnõi portaalis BiathlonWorld
* Dmitro\_Pidrutšnõi veebisaidil Biathlon.com.ua
Konteinerveo poolhaagis
**Konteineriveo poolhaagised** (ingl.k. *container semitrailer; container chassis*) on ISO standardkonteinerite veoks mõeldud pooltreilerid. Üldjuhul tuntakse kaht eri tüüpi konteinerite veo poolhaagiseid – vanemat tüüpi, raamiga poolhaagiseid ja uuemaid – skeletonpooltreilereid.

Ülevaade
========

Konteineriajastu algul (1965-1975) toodeti peamiselt kaht tüüpi poolhaagiseid – lühikesi ja pikki pooltreilereid. Lühikestega veeti 20-jalaseid konteinereid, pikkadega 40-jalaseid konteinereid või kaht 20-jalast konteinerit. USA-s ja Kanadas veetakse 16 m pikkuste veoraamidega ka 53-jalaseid (ft) konteinereid. 

Alates käesoleva sajandi algusaastaist toodetakse skeletonpoolhaagiseid. **Konteineri skeletonpoolhaagis** (ingl.k. *container skeletal semitrailer*) on sõrestikraamiga poolhaagis, mis on ette nähtud standardsete (ISO) konteinerite (20 ft; 30 ft;40 ft;45 ft) veoks. Osa skeletonpoolhaagiseid omab võimalust pikendada veoraami teleskoopiliselt, suruõhu abil vedamaks ka mittestandardseid ja nn aluselaiuseid (UNIT45 jms) konteinereid. Raami pikendatakse suruõhusilindri abil. Tagumine, suruõhu abil väljalükatav osa paikneb teleskoopiliselt põhiraami sees. 

Valmistatakse ka konteinerite veo alusraame, mis on varustatud tõstukitega. Niisugune alusraam võimaldab tõsta konteinerit laadimiseks maapinnale. Tõsteseadmed on võimelised tõstma kuni 36 t koormust ning käitlema nii 20 ft; 30 ft; 40 ft ja 45 ft konteinereid. **Külglaadimisega konteinerite alusraam** (ingl.k. *side-loading semitrailer*) on hüdrokraanadega varustatud konteinerite veo poolhaagis, mis võimaldab tõsta konteinerit veoraamile ja maha. 

1. 1 2 3 4  *Transpordisõnastik*. 2020. ISBN 9789916960059.
1435 mm raudtee konteineriveo platvorm
K**onteinerplatvorm** (ingl.k. *container platform*) on intermodaalsetel vedudel kasutatav vagunitüüp. Tegemist on konteinerite veoks mõeldud platvormiga, millel on konteinerite kinnitamiseks spetsiaalsed kinnitusvahendid ehk fitingud.

Ülevaade
========

Enamus konteinerplatvormidest võimaldavad vedada üht 40- jalast (*ft*) või kaht 20-jalast standardkonteinerit. Toodetakse ka poolteist ja kaks korda pikemaid konteineriveo vaguneid.  Esimestega saab vedada üht 40 *ft* ja üht 20 *ft* konteinerit, teisega isegi kaht 40 *ft* konteinerit. 

**Fitingplatvorm** (ingl.k. fitting platform) on 24,0 m pikkune universaalvagun, mis on mõeldud nii ISO konteinereite kui ka raske tehnika ning suuremõõduliste veoste veoks. 

**Kahekorruseline konteinerplatvorm** (ingl.k. *double-stack car*) on spetsiaalne madala põhjaga raudteevagun, mis on mõeldud ISO konteinerite transportimiseks kahes kihis. Konteinerid asetatakse vagunil selle madalate pöördvankrite vahel olevale väga madalale põhjale, mis võimaldab asetada kaks standardkonteinerit ülestikku raudtee kõrgusgabariiti ületamata. Kasutatakse laialdaselt USA-s ja Kanadas tänu raudtee suurtele laadimisgabariitidele. Konteinerite vedu kahekihiliselt võimaldab saada konteinerite veol suurt veokulude säästu. 

1. 1 2 3  *Transpordisõnastik*. 2021. ISBN 9789916960059.
**Käbimähkur** *(Cydia strobilella)* on kuusekäbide ja -seemnete kahjur. Levinud Euroopast Kaug-idani. Leidub ka Põhja-Ameerikas ja Kanadas.

Käbimähkuri röövik käbirootsus
Kahjustatud käbi pinnal on näha vaiku, kahjur ise on käbi sees. Käbimähkuri valkjaskollane röövik elab käbirootsus, aga kahjustab seemneid. Üks röövik hävitab käbis 5% seemnetest ja kaudselt 20%. Käbivaesel aastal võib käbimähkuri liblikas ühele käbile muneda 90-120 muna. Nii suur röövikute hulk põhjustab pärast röövikute nukkumist käbi kuivamise.

Munade värvus on helekollasest kuni tumepruunini kuni 0,5 mm läbimõõduga. Munetakse käbi soomustele isaskäbi tolmlemise ajal või vahetult peale tolmlemist. Vastsed on kreemikasvalged, pruuni pea ja rinnakilbiga. Arengustaadiumis vastsed söövad seemet, hilissuvel õõnestavad täiskasvanud vastsed tunnelid käbirootsu keskmesse. Talvel võib vastsetel esineda pikenenud diapaus ja nad jäävad käbide sisse üheks või mitmeks aastaks enne nukkumist. Nukkumine toimub käbirootsul enne kevadiste pungade puhkemist. Nukk on helekollane, hiljem must ja 4-6,5 mm pikkune. Täiskasvanud käbimähkur on hallikas pruunide tiibadega, esitiibadel silmapaistvad hõbedased ribad.

Viited
------

1. ↑  Gilligan, Todd M.; Epstein, Marc E. (august 2014). "Cydia strobilella". *idtools.org*. Vaadatud 27. märtsil 2024.
2. ↑  Voolma, Kaljo. "Olulisemad putukkahjurid taimlates, puukoolides, metsakultuurides ja puistutes". *eau.ee*. Vaadatud 27. märtsil 2024.
3. ↑  FGC. "Cone and Seed Insect Pest Leaflet No. 6" (PDF). *forestgeneticsbc.ca*. Vaadatud 27. märtsil 2024.
Juan Martín Lucero 2023. aastal Fortaleza särgis
**Juan Martín Lucero** (sündinud 30. novembril 1991 Junínis) on Argentina jalgpallur, kes mängib ründajana Brasiilia kõrgliigaklubis Fortaleza.

Ta alustas klubikarjääri Argentina klubis Defensa y Justicia, mille meeskonnas debüteeris ta Argentina esiliigas 2010. aasta novembris. Hooajal 2013/14 oli Lucero Argentina esiliigas suurim väravalööja (23 väravat). Aastatel 2014–2016 mängis ta Argentina kõrgliigaklubis Independiente.

2016. aastal mängis ta Malaisia kõrgliigaklubis Johor Darul Ta'zim. Ta oli sel aastal liigas 16 väravaga klubi- ja kaasmaalase Jorge Pereyra Díazi järel paremuselt teine väravalööja ja tuli klubiga Malaisia meistriks.

2017. aastal liitus ta Mehhiko kõrgliigaklubiga Tijuana. Sealt oli ta hiljem laenul kolmes Argentina kõrgliigaklubis: Godoy Cruz (2019), Defensa y Justicia (2019–2020) ja Vélez Sarsfield (2020–2021). 2022. aastal mängis Lucero Tšiili kõrgliigaklubis Colo-Colo. 2022. aasta hooajal lõi ta Tšiili kõrgliigas 26 mänguga 15 väravat ning tuli klubiga ka Tšiili meistriks.

Alates 2023. aastast mängib Lucero Fortalezas. 2023. aastal lõi ta Brasiilia kõrgliigas üheksa väravat. 2023. aasta Copa Sudamericana finaalis viis ta Fortaleza teise poolaja alguses Ecuadori klubi LDU Quito vastu 1:0 juhtima, kuid Quito viigistas vaid kaheksa minutit hiljem. Fortaleza kaotas Quitole lõpuks lisaajale järgnenud penaltiseerias.

Saavutused
----------

Johor Darul Ta'zim
* Malaysia Super League: 2016
* Malaysia FA Cup: 2016
* Malaysia Charity Shield: 2016

Colo-Colo
* Tšiili Primera División: 2022

Fortaleza
* Campeonato Cearense: 2023

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  Juan Martín Lucero. soccerway.com. Vaadatud 14.4.2024
**Leo Edgar Oras** (18. juuni 1911 Triigi vald, Harjumaa – 23. oktoober 1970 Kvissleby, Rootsi) oli eesti arstiteadlane ja terapeut.

Elulugu
-------

Leo Edgar Oras oli kooliõpetaja poeg.

Lõpetas 1930 Tallinna Poeglaste Reaalgümnaasiumi, 1938 Tartu Ülikooli arstiteaduskonna. Sooritas 1941 meditsiinidoktori eksamid ning alustas väitekirja koostamist maksa- ja sapiteedehaigustest, ent töö jäi pooleli. Oli 1934 Tartu Ülikooli Füsioloogia Instituudi ja 1938 närvikliiniku abijõud, 1939–1940 Tartu Ülikooli vaimu- ja närvihaiguste ning 1940–1944 I sisehaiguste kliiniku assistent.

1944 mobiliseeriti Saksa sõjaväkke, saadeti välihaigla koosseisus Saksamaale. Pärast sõda oli ta Oldenburgis ja Lübeckis põgenikelaagris sisearst ja röntgenoloog.

1947 siirdus Rootsi, töötas 1948–1949 Lundi Ülikooli kunstliku neeru osakonnas, 1948–1950 Hallandis Fagersta sanatooriumis, 1950–1952 Piteå haiglas, 1952–1959 jaoskonnaarstina Fagerdalis Hallandis ning 1955–1970 Njurundas. Lõi kaasa Rootsi Eesti Arstide Seltsis.

Teoseid
-------

* Maksafunktsiooni proovidest. // Eesti Arst (1941) 1
* Sapiteede düskineesiast. // Eesti Arst (1942) 11
* Intercapillary glomerule-nephritis (Kimmelstiel-Wilson's disease) (kaasautorid N. Allvall, C. Ekelund). // Acta med. scand. 136 (1950), 5

Viited
------

1. 1 2 3  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Kirjandus
---------

* Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944. I–III. Trt, 1994, III, 120
* Merila-Lattik, H. Eesti arstid 1947–1997. Tallinn, 1997, 442
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
Fricis Brīvzemnieks
**Fricis Brīvzemnieks** (kodanikunimi lätipäraselt *Fricis Treilands*, läti vana kirjaviisi järgi *Brihwsemneeks-Treuland*, 1. november 1846 Aizpute kreis Rokaiži – 15. september 1907 Riia) oli läti folklorist, noorlätlane, publitsist, luuletaja ja tõlkija. 

Teadlasena kogus ja avaldas ta palju folklooriteoseid.

Ta sündis Rokaiži mõisa omaniku Treulandi peres. Tema ema suri varakult ja teda kasvatas vanaema, kes oli suur läti folkloori asjatundja. Aastatel 1859–1862 õppis ta Aizpute kreisi saksa koolis, 1864–1866 Gorki maamõõtmise koolis. Pärast kooli lõpetamist tahtis ta edasi õppida Peterburi Mäeinstituudis, kuid ei läbinud konkurssi ja 1867 alustas tööd Moskvas geodeesia osakonnas. Sel ajal tutvus ta Krisjanis Valdemarsi ja Krišjānis Baronsiga ning kirjutas slavofiilseid teoseid.

Aastatel 1866–1887 elas ta Venemaal, õppis Moskva Ülikoolis ning tegi koostööd ülikooli loodusteaduste, antropoloogia ja etnograafia seltsiga.

Fricis Brīvzemnieks on maetud Riia Lielie kapi kalmistule.
**Johannes Undusk** (10. september 1918 Pihkva kubermang (tänapäeval Pihkva oblast), Vene NFSV – 28. märts 1979 Tallinn) oli Eesti NSV poliitik, kes oli 27. märtsist 1961 kuni juunini 1971 Tallinna Linna TSN Täitevkomitee esimees.

Undusk lõpetas 1940. aastal Leningradi oblasti kultuuriteaduste kooli ja asus tööle klubijuhina. Teise maailmasõja ajal astus ta 8. Eesti Laskurkorpusesse, teenis 249. eesti laskurdiviisis ja 8. Eesti Laskurkorpuse poliitosakonna sekretärina, rindelehe "Tasuja" toimetaja asetäitjana. Kommunistliku partei liige jaanuarist 1943.

Sõjajärgsetel aastatel valiti ta ELKNÜ Keskkomitee II sekretäriks. Ta töötas ka Eesti NSV Ministrite Nõukogus juures asuva Eesti NSV Kultuurhariduslike Asutuste Komitee esimehena ja Tartu linnakomisjoni[*viide?*] esimene sekretär. 

1955. aastal edutati ta Eestimaa Kommunistliku Partei Keskkomitee propaganda- ja agitatsiooniosakonna juhatajaks, EKP Keskkomitee Sekretariaadis. 

Ta valiti ka NSV Liidu ja 1955–1963 Eesti NSV Ülemnõukogu IV, V koosseisu saadikuks, Eestimaa Kommunistlik Partei Keskkomitee liikmeks 1952–1976 ja Tallinna Linna TSN Täitevkomitee esimeheks.

Aastatel 1961–1971 oli ta Tallinna Linna TSN Täitevkomitee esimees, arendades linna. Ta juhtis reisiparvlaevaliikumise avamist Tallinna ja Helsingi vahel 1965. aastal Soome..

Aastast 1971 kuni surmani 1979. aastal oli ta Välismaaga Sõpruse ja Kultuurisidemete Arendamise Eesti Ühingu esimees. Organisatsioon oli välispoliitika edendaja ja Eesti nõukogudeaegsete saavutuste propageerija. 

Undusk suri 28. märtsil 1979 ja on maetud Metsakalmistule.

Tema poeg on teleajakirjanik ja poliitik Feliks Undusk. Tema vend oli pedagoogikateadlane ja õpetaja August Undusk.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Aleksander Hendrikson** | **Tallinna TSN Täitevkomitee esimees**1961–1971 | Järgnev **Ivar Kallion** |

Vaata ka
--------

* Tallinna linnapeade nimekiri

Viited
------

1. ↑  Vanemleitnant Johannes Undusk (Aleksandri poeg). Kommunistliku partei liige jaanuarist 1943. Suure Isamaasõja ajal teenis 8. Eesti Lakurkorpuse poliitosakonna sekretärina, rindelehe "Tasuja" toimetaja asetäitjana. www.meediateek.ee
2. ↑  EESTI NSV ÜLEMNÕUKOGU OTSUS Eesti NSV valitsuse – Eesti NSV Ministrite Nõukogu moodustamise kohta, Uus Tee: EKP Elva Rajoonikomitee ja Elva Rajooni TSN häälekandja, nr. 24, 3 aprill 1951
3. ↑  Olev Liivik, Eesti NSV Ministrite Nõukogu institutsionaalne areng ja kaadrid 1940-1953, Kirjastus: Tartu Ülikooli Kirjastus, Tartu, 2014, lk 320-321
4. 1 2  "Haudi Kalmistute Register". *kalmistud.ee*. Vaadatud 29. märtsil 2024.
5. ↑  "Päivä Tallinnassa" (soome). yle.fi. 8. september 2006. Vaadatud 15. juunil 2018.
**Hans Torim** (sündinud 25. veebruaril 1930 Tallinnas) on eesti kergejõustiklane, treener ja spordipedagoog.

Elulugu
-------

Ta lõpetas aastal 1948 Tallinna 2. Keskkooli, 1950 Tallinna Kehakultuuritehnikumi, 1952 Leningradis Lesgafti-nimelise KKI treenerite kooli ja 1957 Tartu Riikliku Ülikooli kehakultuuriteaduskonna.

Harjutas kuni 1946. aastal 300 m jooksus Eesti NSV noortemeistriks tulekuni iseseisvalt, aastatel 1948–1950 treenis Dünamos Johannes Talmre juhendamisel, tulles 1948. aastal tõkkejooksus NSV Liidu koolinoorte meistriks. Kuulus aastatel 1946–1957 Dünamosse (1952–1957 oli seal kergejõustikutreener), alates 1957. aastast Kalevisse. 

Ta oli seitsmekordne Eesti NSV meister: 110 m tõkkejooksus (1950, 1952, 1953) ja 400 m tõkkejooksus (1949, 1950, 1952, 1953). Aastatel 1952–1958 tuli 5 korda Eesti NSV meistriks teatejooksus. 

Aastatel 1957–1972 oli ta TRÜ kehakultuuriteaduskonna õpetaja ja vanemõpetaja, 1972–1977 Tallinna Spordiinternaatkooli ja KSMK treener, 1977–1997 TPedI/Tallinna Pedagoogikaülikooli kehakultuuriteaduskonna dotsent, 1979–1983 treenerite nõukogu esimees, 1990–1992 Kergejõustikuliidu aseesimees (1997. aastast auliige) ja 1996–2000 Eesti Spordigümnaasiumi sporditeooria õpetaja. 

Torim on kirjutanud õpikuid, koostanud õppefilme ja õppevahendeid, avaldanud ajakirjanduses, sh Soome ja USA spordiväljaannetes, üle 100 publikatsiooni. 

Tema õpilaste seas on Kalju Jurkatamm, Charles Vallmann, Margus Kasearu, Toomas Merila, Peeter Laane, Kalju Kikamägi, Ennu Laasner, Milvi Torim, Aili Paju, Tiina Torop, Silva Oja, Holger Peel ja Rein Aule.

Tunnustus
---------

* 1968 – Eesti NSV teeneline treener
	+ Kalevi auliige
* 1997 Eesti Kergejõustikuliidu auliige
* 2012 – Eesti Kultuurkapitali kehakultuuri ja spordi sihtkapitali aastapreemia (pikaajalise ja tulemusliku pedagoogilise ning spordialase tegevuse eest)

Isiklikku
---------

Tema abikaasa Milvi Torim (snd 29.11.1936) on kergejõustiklane ja treener, vend Edgar Torim (1929–1999) oli 1970.–1980. aastatel Eesti NSV Siseministeeriumi spordivaldkonna koordinaator.

Teoseid
-------

* "Kiir- ja tõkkejooksust". 2002. ISBN 9789985785980

Viited
------

1. ↑  "Torim, Hans - Eesti Entsüklopeedia". *etbl.teatriliit.ee*. Vaadatud 30. juulil 2023.

Välislingid
-----------

* Biograafia ESBL-is
Munchi muuseum, mis pälvis väidetava koleduse tõttu *Grøss-medaljen* '​i
**Arhitektuurimäss** on arhitektuurikriitikute liikumine. Liikumist veab 2016. aasta septembris Rootsis registreeritud mittetulundusühendus **Arkitekturupproret**.

Ühenduse eesmärk on edendada klassikalistele arhitektuuritraditsioonidele vastavaid uusehitisi koos ümbritsevate alade parema planeerimisega ning kultuuriväärtuslike miljööde tõhustamisega. Ühingut peetakse ideoloogiliselt ja poliitiliselt sõltumatuna, kuigi see sai alguse Facebooki grupist aastal 2014. Toetajasgruppe on sarnaselt tekkinud veel Norras, Soomes, Eestis, Taanis, Saksamaal, Hollandis, Montenegros ja Iisraelis.

Liikumine tõi välja mõiste "võltsvaade", mis viitab planeeritava hoone digitaalsele renderdusele. Arvutites loodut on täpselt samalaadsena üldjuhul võimatu realiseerida. Tihti näeb valmiv hoone tegelikkuses välja erinev kui visioonipildid ette tõotasid. Modernistlikke ja sellele järgnevate arhitektuuristiilide näiteid halvustatakse valitavalt Rootsis priisidega *Kasper Kalkon-priset* ja *Sveriges vackraste nyproduktion* ning Norras priisidega *Arkitekturopprørets hederspris* ja *Grøss-medaljen*.

Norrakeelne liikumine kannab nime *Arkitekturopprøret*.

Viited
------

1. ↑
2. ↑

Välislingid
-----------

* www.arkitekturupproret.se
* www.arkitekturopproret.no
Mykolas Alekna Münchenis 2022
**Mykolas Alekna** (sündinud 28. septembril 2002 Vilniuses) on Leedu kergejõustiklane, kes on spetsialiseerunud kettaheitele. Ta on olümpiavõitja Virgilijus Alekna poeg. Ta on 74.35 meetriga kettaheite praegune maailmarekordi omanik. 19-aastaselt võitis ta 2022. aasta maailmameistrivõistlustel hõbemedali, saades sellega ajaloo noorimaks maailma kettaheite medalivõitjaks. Samal aastal tuli ta 2022. aasta EM-il sellel alal seni noorimaks Euroopa meistriks.

Rahvusvahelised võistlused
--------------------------

| Aasta | Võistlused | Võistluspaik | Koht | Tulemus |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2019 | Euroopa noorte olümpiafestival | Bakuu, Aserbaidžaan | 9 | 54.13 m |
| 2021 | Euroopa U20 meistrivõistlused | Tallinn, Eesti | 1 | 68.00 m |
| Juunioride maailmameistrivõistlused | Nairobi, Keenia | 1 | 69.81 m |
| 2022 | Maailmameistrivõistlused | Eugene, Ameerika Ühendriigid | 2 | 69.27 m |
| Euroopa meistrivõistlused | München, Saksamaa | 1 | 69.78 m |
| 2023 | Euroopa U23 meistrivõistlused | Espoo, Soome | 1 | 68.34 m |
| Maailmameistrivõistlused | Budapest, Ungari | 3 | 68.85 m |

Välislingid
-----------

* Mykolas Alekna World Athletics-i veebilehel
**Anna Kütt** (18. veebruar 1911 – 10. detsember 2018) oli alates 6. juunist 2018 kuni surmani Eesti vanim elanik.

Ta sündis Valgamaal Aheru külas Saarte talus moonaka peres. Tal oli kaks vanemat venda. Kuna talutöö tahtis tegemist, lehmad lüpsmist ja karjatamist, koolis ta palju käia ei saanud. Külakoolis käis ainult viis klassi.

Anna abiellus Vabadussõjas käinud Jaan Arbeiteriga (1903–1938), kes oli Karulast pärit ja kellega neil sündis poeg Rahuleid (26. märts 1934 – 7. detsember 2011). 
1934. aastal kolis pere Valka ja sellest peale oli naine Valga linna kodanik. Abikaasa Jaan oli sugulaste mäletamist mööda härrasmees, kandis kaabut ja käis sametkraega mantlis ning oli linnas väikeettevõtja. Kaasa suri 1938. aastal kopsupõletikku.

Mõni aasta hiljem abiellus leseks jäänud naine Theodor Kütiga (1917–1955). Abielust sündisid tütar Eha ja poeg Aare. 1955. aastal said abikaasa ja tollal 10-aastane poeg Aare õnnetult surma.

Anna Kütt töötas raudteel, tegi õmblejatööd ning oli mitukümmend aastat müüja ajalehekioskis.

Viited
------

1. ↑  Anna Kütt (Leosk) Geni
2. ↑  Maakonna vanim elanik sai 106aastaseks. Lõuna-Eesti Postimees, 18. veebruar 2017
3. ↑  Eesti vanuselt teine elanik tähistas 107. sünnipäeva. Lõuna-Eesti Postimees, 19. veebruar 2018
4. ↑  Suri vanim eestlane Anna Kütt. Lõuna-Eesti Postimees, 13. detsember 2018

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Maria Kolk** | **Vanim eesti naine**6. juuni 2018 – 10. detsember 2018 | Järgnev**Marta Kivi** |
| Eelnev**Maria Kolk** | **Vanim eestlane**6. juuni 2018 – 10. detsember 2018 | Järgnev**Marta Kivi** |