recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Ömer Altuğ** (sündinud 13. aprillil 1947) on Türgi diplomaat, Türgi suursaadik Eestis 2001–2005.

Altuğ on õppinud Robert College'is ja Lähis-Ida Tehnikaülikoolis majandus- ja haldusteaduskonnas, mille lõpetas 1972. aastal.

Ta töötas 2001–2005 Türgi suursaadikuna Eestis, seejärel Türgi välisministeeriumis ning 26. oktoobrist 2005 oli ta Türgi suursaadik Leedus, resideerides Vilniuses. 13. aprillil 2012 läks ta pensionile.

Ömer Altuğ oli pärast Eesti iseseisvuse taastamist esimene Eestis resideeriv Türgi suursaadik. Suursaatkond avati Eestis 1. oktoobril 2001 (samal aastal avati ka Eesti suursaatkond Ankaras), suursaadik saabus Eestisse 31. oktoobril Ankarast Stockholmi kaudu. Altuği esialgne residents ja kontor Eestis asusis Radisson SAS Hotelis, kuid peagi alustas suursaatkond tegevust aadressil Narva maantee 30 Kadriorus ja suursaadik kolis uude residentsi Meriväljal.

Altuği esimene suur ülesanne oli valmistada ette Türgi presidendi Ahmet Necdet Sezeri visiit Eestisse 18.–19. aprillil 2002. Tema ametiaega jäi ka vastuvisiit, kui Eesti president Arnold Rüütel külastas Türgit, samuti mitu vastastikust visiiti ministrite tasemel. Altuği saadikuaastail kasvas oluliselt Eesti ja Türgi kaubavahetuse maht.

2005. aasta 8. novembril autasustas president Rüütel lahkuvat suursaadikut Maarjamaa Risti I klassi teenetemärgiga.

Altuğ kõneleb türgi, inglise, prantsuse, saksa ja itaalia keelt.

Ömer Altuğ on abielus ja tal on kolm last.

Viited
------

1. 1 2  Ömer Altuğ "My four years in Estonia"
2. ↑

Välislingid
-----------

* Ömer Altuğ "My four years in Estonia" (tagasivaade aastaile saadikuametis, avaldatud Eesti välisministeeriumi aastaraamatus)
* "Tallinn soovib arendada koostööd Türgi linnadega" EPL, 28. veebruar 2002
* "Lahkuv Türgi suursaadik kohtus presidendiga" ERR, 08.11.2005
Motoroller Vespa
**Motoroller** on kahe- või kolmerattaline väike mootorsõiduk.

Erinevalt mootorrattast on motorolleri juhi jalgade koht istme ees, mitte kahel pool ratta raami. Vähemalt aastast 1914. Tõukerataste arendamine jätkus maailmasõdade vahel Euroopas ja Ameerika Ühendriikides.

Motorollerite ülemaailmne populaarsus pärineb II maailmasõja järgsetest Vespa ja Lambretta mudelite tutvustustest Itaalias. Need tõukerattad olid mõeldud säästlikuks isiklikuks transpordiks (mootorid 50–250 cm3). Algset paigutust kasutatakse selles rakenduses endiselt laialdaselt. Lääne turgudele on välja töötatud suuremate mootoritega 250–850 cm3 mootorrattad. Rollerid on populaarsed isikliku transpordi jaoks osaliselt seetõttu, et need on taskukohasemad, hõlpsamini kasutatavad ning mugavamad parkida ja hoida kui auto. Motorollerite litsentsimisnõuded on enamikus maailma osades lihtsamad ja odavamad kui autodele ning kindlustus on tavaliselt odavam. Mõistet "motoroller" kasutatakse mõnikord segaduse tekitamiseks tõukerattaga, kuid seejärel võib seda segi ajada motoriseeritud tõukeratastega, mis on teist tüüpi motoroller.

Vaata ka
--------

* mopeed
**Johannes Valgma** (aastani 1935 **Johannes Watmann**; 4. august 1908 Põltsamaa – 1. jaanuar 1975 Tallinn) oli eesti pedagoog ja keeleteadlane.

Haridus
-------

Valgma lõpetas 1926 Põltsamaa Gümnaasiumi, 1934 Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna. Oli 1934–1938 Viljandi Tütarlastegümnaasiumi ja Saaremaa Ühisgümnaasiumi eesti keele ja kirjanduse õpetaja, aastast 1938 Tartus keskkooliõpetaja, 1940-1941 Tartu IV keskkooli (Hugo Treffneri Gümnaasium) direktor, 1948–1952 Tallinna Õpetajate Instituudi ja 1952–1959 ning 1962–1966 Tallinna Pedagoogilise Instituudi eesti keele ja kirjanduse kateedri vanemõpetaja, 1966–1974 dotsent, 1959–1962 |Eesti NSV Pedagoogika Teadusliku Uurimise Instituudi eesti keele, kirjanduse ja ajaloo sektori juhataja.

Uurimisvaldkonnad
-----------------

Valgma uurimisvaldkonnad olid eesti keele grammatika ja õppemetoodika.

Töökohad
--------

Valgma oli Eesti NSV haridusministeeriumi eesti keele ja kirjanduse komisjoni liige ja kauaaegne esimees. Ta koostas mitukümmend eesti keele õpikut ja keelekäsiraamatut, millest paljud ilmusid kordustrükkides. Oma tegevuse viimastel aastatel oli ta ka vabariigi õigekeelsuskomisjoni liige.

Tunnustus
---------

* 1967 – Eesti NSV teeneline õpetaja

Teoseid
-------

* Eesti keele õigekirjutus ja kirjavahemärkide tarvitamine. Tallinn, 1957;
* Kirjavahemärgid. Tallinn, 1960;
* Interpunktsiooni metoodika küsimusi. Tallinn, 1963;
* Eesti keeleõpetuse reeglid. Tallinn, 1963, 3 1971;
* Stiiliharjutustik. Tallinn, 1966, 1982;
* Sõnastusõpetuse algmed. Tallinn, 1965, 1973;
* Eesti keele grammatika (kaasautor N. Remmel). Tallinn, 1968, 1970;
* Eesti keele ortograafia programmeeritud õpik. Tallinn, 1969;
* Eesti keele morfoloogia programmeeritud harjutustik. Tallinn, 1973, 1992;
* Kirjuta õigesti! Tallinn, 1974.

Välislingid
-----------

* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 4. köide: *Sar-Y. Lisa* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013, lk. 1035-1036

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Rudolf Aleksander Lesta** (1/13. oktoober 1885 Piiri talu, Ropka vald, Tartumaa – 5. oktoober 1941 Sevurallag, Sverdlovski oblast, Venemaa) oli eesti kohtunik.

Tema isa oli Ropka vallavanem Jaan Lesta.

Ta õppis Tartu ülikooli õigusteaduskonnas 1904–1911 (lõpetas Moskvas), Eesti Üliõpilaste Seltsi liige alates 1904, hiljem ka korp! Fraternitas Estica asutaja 1907. aastal, kuid lahkus peagi.

Osales Esimeses maailmasõjas ja Vabadussõjas, oli jaoskonnakohtunik Valgas 1921–1924 ja Tartus 1924–1926, Tartu Ringkonnakohtu liige 1926–1940, notar Jõgeval 1940–1941. Arreteeriti NKVD poolt Tartus 14. juunil 1941. 

1905. aastal ilmus ta Vanemuise teatri ehitusplatsile ja nõudis, et lava meetri võrra laiem ehitataks, muidu ei saavat tema kavatsusel olevat näidendit seal esitada. Teda ei pandud tähele ja suur draama jäigi kirjutamata.

1906. aasta sügisel kuulutas Rudolf Lesta välja oma romaani "Igavene suvi" ilmumise. Tegelikult jäi ka see kirjutamata, kuna enne luges Lesta Johannes Linnankoski romaani "Laul tulipunasest lillest" ja leidis, et seal on juba kõik ära öeldud, millest ta kirjutada kavatses. 

1920. aastail propageeris ta Toompea hoonestuse lammutamist ja nende asemele Prantsusmaa arhitektuurimälestiste koopiate püstitamist, et prantsuse turistid, kes igal pool prantsuspärast otsivat, end kui kodus tunneksid. 

Pärast Vabadussõda tegi ta ettepanekuid Vabadussõja mälestussammaste püstitamiseks. Need pidid olema ratsamonumendid (muidu ei oleks prantsuse turistid aru saanud, et tegu on sõjakangelaste, mitte alpinistidega) spetsiaalsel alusel ("Elukõrgustikul"). Argument ratsamonumendi kasuks oli ka eestlaste väidetav hobusekultus, millest mõjutatuks pidas Lesta muuhulgas Brandenburgi väravat. Vabadussõja mälestussammas Tallinnas pidi kujutama Assamalla ratsanikku, kes on ühtlasi Võnnu all tundmatu ratsasõdurina uuestiellunud Kalevipoeg ja on just Elukõrgustiku järsult küljelt alla virutanud raudrüütli (viimane pidi olema kujutatud lendamishoos). 

Rudolf Lesta suri Sevurallagi vangilaagris Venemaal.

Kirjandus
---------

* Friedebert Tuglas. Kirjandusloolisi pisivesteid. Loomingu Raamatukogu, 1969, nr 22, lk 33–34.

Välislingid
-----------

* Pealinna krooni tuleviku teemandid

Teoseid
-------

* Ratsanikud üleval Elukõrgustikul. Vabadussõja kangelaste ausammas monumentaalplastilikkes kordumislaules. Eelkavandid Valga, Tartu ja Tallinna kesklinnaplatse jaoks. Valk, Lõuna-Eesti kirjastus, 1922.
* Veel kord meie avaliku elu fassaadist. Looming, juuni 1923, nr 3, lk 223–230.
* Esinduskavatsus, mille teostus ei esindaks. Tallinna veneturule esindusliku tsentrumi ehitamisega seotud ohud. Postimees, 25. juuni 1935, nr 169, lk 2.
* Riiki esindava pealinna ehitamisest. Postimees, 20. oktoober 1935, nr 286, lk 5.
* Tallinna Uus- ja Veneturg Iseseisvuseväljakuks. Postimees, 24. oktoober 1935, nr 290, lk 6, 3. november 1935, nr 300, lk 5.
* Meie kohtuehitustest. Postimees, 29. jaanuar 1936, nr 27, lk 2.
Entsefaliit
**Ajupõletik** ehk **entsefaliit** (ladina ja inglise keeles *encephalitis*) on põletikuline ajuaine haigus, mida põhjustab haigusetekitaja otsene tungimine ajukoesse või immuunsüsteemi ülitundlikkusreaktsioon (autoimmuunne entsefaliit) viiruse või võõrvaigu suhtes.

Riskirühma kuuluvad nõrga immuunsüsteemiga inimesed, vanemad täiskasvanud (üle 60-aastased) ja väga noored lapsed, teatud piirkonnas elavad elanikud (sääskede või puukide kaudu levivad haigused) vastavalt aastaajale (suvel suurem võimalus haigusse nakatuda Eestis).

Entsefaliiti on võimalik ennetada vaktsiinidega.

2015. aastal hinnati, et entsefaliiti põdes või selle tagajärgede all kannatas 4,3 miljonit inimest ning see haigus põhjustas 150 000 surmajuhtumit kogu maailmas.

Sümptomid
---------

Sümptomid on järgmised:

* kõrge palavik,
* peavalu,
* krambid,
* teadvushäire,
* süljenäärme turse (mumps),
* nahalööve (leetrid),
* lihasevalu, jõuetus,
* tasakaaluhäired,
* tundlikkushäired,
* ühe kehapoole halvatus.

Tekkepõhjused
-------------

Tekkepõhjusteks võivad olla puugid (puukentsefaliit), herpesviirus, leetrid, mumps.

Tüsistused
----------

* krambid,
* hallutsinatsioonid,
* kõnehäired,
* mäluprobleemid,
* kuulmisprobleemid.

Ravi rakendamine
----------------

Prognostiliselt on tähtis kiire haiglaravi alustamine ja haige seisundi stabiliseerimine. Kõige raskemini kulgeb haigus tavaliselt lastel, neil esineb ka rohkem entsefaliidijärgseid jääknähte. Keskmiselt 1/3 entsefaliiti haigestunutest terveneb täielikult.

Ravi
----

Ravima hakatakse sümptomeid:

* spetsiifiline ravi haiglas herpesviiruse vastu
* mõned vajavad kunstlikku hingamist
* voodirežiim
* palaviku alandamine
* vedeliku tasakaalu jälgimine
* krampidevastane ravi.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  "Entsefaliit".
2. 1 2  "Encephalitis".
3. ↑  "Entsefaliit" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 20. august 2016.

Välislingid
-----------

* "Entsefaliidil on puukide kõrval teisigi tekitajaid" ERR Novaator, 22. veebruar 2022
**Alfred Teaste** (kuni 23. märtsini 1935 **Alfred Fluss**; 15. veebruar 1895 Vastseliina vald, Võrumaa – 3. november 1992 Tallinn) oli eesti pedagoog ja koolijuht.

Alfred Fluss oli aastatel 1924–1927 Valga Poeglaste Gümnaasiumi õpetaja ja inspektor, 1927–1931 Läänemaa Õpetajate Seminari direktor, seejärel 1931–1940 ja 1941–1944 Tallinna Nõmme Gümnaasiumi direktor (1931–1940, 1941–1944).

Suurel määral Alfred Teaste initsiatiivil võttis Nõmme linnavolikogu 1936. aasta vastu otsuse ehitada uus Nõmme Gümnaasiumi hoone. 

Okupatsioonivõimud ei lubanud Alfred Teastel direktorina töötada, kuid kuni 1949. aastani sai ta jätkata koolis tööd õpetajana, seejärel ta vallandati. Kaks aastat hiljem saadeti ta vangilaagrisse.

Mälestuse jäädvustamine
-----------------------

12. novembril 2018 avati Nõmme Gümnaasiumi hoovis kooli pikaaegse direktori Alfred Teaste nimeline mälestuspink. Aasta hiljem, 2. septembril 2019 avati Alfred Teaste pingi kõrval veel teinegi pink – mälestuspink Nõmme Gümnaasiumi vilistlasele president Lennart Merile.

Isiklikku
---------

Alfred Fluss abiellus 1927. aastal Elisa­beth Sternfeldtiga (1891–1978), kelle vennad oli Asutava Kogu liige August-Voldemar Sternfeldt ja vaimulik Alek­s­ander Täheväli (1888–1955).

Viited
------

1. ↑
2. 1 2 3  Kepp, Vallo. Tundmatu luuletaja Ester Andri. Eesti Kirik, 29. aprill 2020.
3. ↑  Lauri, Urmas. Läänemaa kultuurikalender 2015 – Veebruar. Lääne Elu, 31. jaanuar 2015.
4. 1 2  Nooni, Jukko. Nõmme gümnaasiumi direktor Alfred Teaste sai nimelise pingi.
5. ↑  Nõmmel avati president Lennart Meri mälestuspink. Postimees, 2. september 2019.
**Peregriin** (ladina keeles *peregrinus*) ehk Rooma riigi territooriumil elanud isik, kes ei olnud Rooma kodanik.

Peregriin tuleb ladina sõnadest *per* + *ager* – 'need, kes elavad väljaspool Rooma linna ümbritsevat territooriumi, ager Romanust'. Nende õiguslik seisund oli siiski parem kui tingimusteta alistatud rahvastel, dediticius'tel. Peregriinidel oli ka Rooma riigi elanike hulka kuuludes lubatud edasi kasutada oma õigust ja tavasid, v.a suhetes roomlastega. Roomlaste ja peregriinide vahelisi vaidlusi lahendas neile määratud erimagistraat – *praetor peregrinus* spetsiaalse õiguse, ius gentiumi (rahvaste õigus) kohaselt. *Praetor peregrinus*'e ametikoht loodi aastal 242 eKr. Peregriinide preetori ediktid sisaldasid laialdaselt Rooma riigi aladel elavate mittekodanike endi õiguspõhimõtteid ja instituute ning kujundasid sellega ius gentiumit.

Rooma *ius gentium* ehk rahvaste õigus laiemas tähenduses kehtis Rooma juristide arusaama kohaselt kõigi inimeste suhtes hoolimata nende rahvusest või kodakondsusest. Rooma *ius gentium* järgis rahvusvahelise kaubanduse vajadusi ning selles ei pidanud tegema vormelitega tehingud, selle asemel piisas sageli vormivabast kokkuleppest. Kuigi *ius gentium* kasvas välja ius naturale’st, loomuõigusest, leidus Rooma *ius gentium*'is ka norme, mis olid küll inimloomuse vastased, ent sellest hoolimata kehtisid paljude rahvaste juures (nagu orjapidamine).

Rahvaste õiguse kasutamise eesmärk oli Rooma kodanikke kaitsta nende eraõiguslikes suhetes mittekodanikega. *Ius gentium* kehtis vaid Rooma riigi territooriumil.

Vaata ka
--------

* Formulaarprotsess
* Testamendijärgne pärimine

Viited
------

1. ↑  Hesi Siimets-Gross, Merike Ristikivi (2019). Fontes iuris romani. Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus, lk 265.
2. ↑  Hesi Siimets-Gross, Merike Ristikivi (2019). Fontes iuris romani. Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus, lk 40.
3. ↑  Elmar Ilus (1969). Rooma eraõiguse alused. Tallinn, lk 13.
4. ↑  Hesi Siimets-Gross, Merike Ristikivi (2019). Fontes iuris romani. Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus, lk 77.
5. ↑  Hesi Siimets-Gross, Merike Ristikivi (2019). Fontes iuris romani. Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus, lk 266.
6. ↑  Elmar Ilus (1969). Rooma eraõiguse alused. Tallinn, lk 16-17, 111, 162.
7. ↑  Marcus Tullius Cicero (1961). Partitiones oratoriae, lk 37, 129.
8. ↑  Ivan S. Pereterski, (1946). Üldine riigi ja õiguse ajalugu. I. Tartu, lk 127-129.
**Gorilla** (*Gorilla*) on inimlaste sugukonda kuuluv perekond inimahve.

Klassifikatsioon
----------------

Gorilla perekond jaguneb kaheks liigiks (mägigorilla, tasandikugorilla) ja mitmeks alamliigiks.

* *Gorilla gorilla* – rannikugorilla:
	+ *Gorilla gorilla gorilla*;
	+ *Gorilla gorilla diehli*;
* *Gorilla beringei*:
	+ *Gorilla beringei beringei* – mägigorilla;
	+ *Gorilla beringei graueri*.

Levik
-----

Gorillad elavad Kesk-Aafrika troopilistes ja subtroopilistes metsades.

Kirjeldus
---------

Gorilla on kõige suurem ahv. Isasloom kaalub kuni 250 kg ja pikkust võib tal olla 1,8 m. 

Kui gorilla on ärritunud, tõuseb ta tagajalgadele püsti ja endale rusikatega vastu rinda tagudes huilgab täiest kõrist, et vastasele muljet avaldada. 

Inimestega kohtudes pöördub ta pigem tagasi, välja arvatud siis, kui tunnetab ohtu.

Suguline dimorfism kolju näitel

Eluviis
-------

Gorillade elu koosneb puhkamisest, liikumisest, söömisest, magamisest ja öisest ning päevasest pesa ehitamisest (gorillad kasutavad harva sama puhke- või ööbimiskohta järjest). 

Erinevalt teistest ahvidest ronib gorilla harva puu otsa, enamasti kõnnib ta neljakäpukil maas. 

Gorillad elavad väikeste karjadena (5–30 isendit), mille moodustavad suur juhtisane (halli vöödiga piki selga) mõned nooremad isased, emased ja nende järeltulijad.

Suurema osa päevast veedab gorilla toiduks sobivaid palu otsides või päiksepaistel lesides. Igal õhtul teeb ta endale magamiseks oksakubust pesa, enamasti otse maapinnale.

Gorillade seltsingutes valitsevad enamasti rahumeelsed suhted – hõbedase seljaga juhtisane kaitseb ja juhib kaaslasi toiduotsinguil ja alustab pesaehitust öiseks magamiseks. 

### Toitumine

Nad on herbivoorid, toituvad puuviljadest, lehtedest, õitest, juurikatest, bambusevõrsetest ja idudest.

Ohustatus
---------

### Ohustatud liigid

Mägigorillad (*G.g. diehli*) on tõsises hävimisohus. Vabas looduses elab neid 200–300 isendit, loomaaedades mitte ühtegi. Tänapäeval on gorillad kaitse all, kuid salakütid tapavad neid siiski üsna suurel arvul.

IUCNi Punase Nimestiku järgi (2012) on *G.gorilla* ja *G.g.gorilla* äärmiselt ohustatud liigid.

Gorillasid ohustab ka Ebola viirus, põhjustades nende haigestumist ahvide Ebola viirushaigusse. Arvatakse, et Ebola kandus inimestele üle gorillade karkasside töötlemisel ja nende liha söömise kaudu.

Viited
------

1. ↑  Loomade elu, 7:443.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Gorilla** |

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikisõnastiku artikkel: **gorilla** |

* Sissekanne Mammal Species of the World-is
* Ebola-Ausbruch tötet 5.000 Gorillas (*saksa keeles*)
* Jonathan Kingdon, David Happold, Thomas Butynski, Michael Hoffmann, Meredith Happold, Jan Kalina, Mammals of Africa, köited 1-6, lk 35 – 52, 2013, Bloomsbury Publishing (*inglise keeles*)
* Rui Diogo, Juan F. Pastor, Adam Hartstone-Rose, Magdalena N. Muchlinski, Baby Gorilla: Photographic and Descriptive Atlas of Skeleton, Muscles and Internal Organs... CRC Press, 2015, Google'i raamatu veebiversioon (vaadatud 01.01.2015.a.)(*inglise keeles*)
**Hohe Veitsch** on kõrgeim mägi Mürzstegi Alpides, Austria Steiermargi liidumaal. See on lubjakivimassiiv, mis on rikas metsalilleniitude ja heade vaadete poolest ning kulgeb läänest (peatipp) itta (platoo) Klein-Veitsch Almini, pikkusega umbes 5,5 km.

Tõus
----

Tuntuim Veitschi tuur kulgeb Niederalplist (1223 m) kuni *Sohlenalmini* (1352 m), piki Wildkammi läänekülge, sealt läbi kiviuurde kõrgele platoole. Platool, vahetult tipu all, asub Austria Turistiklubile kuuluv Krahv Merani maja (ÖTK, 1836 m). Lõunast (Mitterdorf / Brunnalm, Veitschi kihelkonnas) vaadatuna näeb Hohe Veitsch välja võimsa paekivimassiivina, millel on järsud lõunapoolsed tahud. Krahv Merani maja juurde pääseb üle Goaßi tõusu (*Goaß-Steign*, u. 2,5 tundi) või piki serpentiiniteed (*Serpentinenweg*) nn *Hundsschupfenist* vasakul (u. 1 tund). Põhja-lõuna suunaline kaugtee nr. 05 kulgeb Niederalplilt tippu, kus see kohtub Põhja-Alpide teega 01 (*Nordalpenweg 01*), mis kulgeb idast üle kõrgplatoo; seejärel jätkuvad mõlemad rajad üksteisega paralleelselt lääne suunas Turnauer Almi ja Göriacher Almi kaudu Steiermargi Seebergile. Üle massiivi kulgeb ka Steiermargi Mariazelli tee.

Platookõnd
----------

On ka platookõnd Seebodeni kaudu Kleinveitschalmile.
**Taira Aasa** (sündinud 1. augustil 1956) on Eesti poliitik.

Ta on lõpetanud Tallinna Pedagoogilise Instituudi 1978. Tal on magistrikraad.  
Aastal 2013 lõpetas ta Tallinna Ülikooli õigusakadeemia õigusteaduse magistrantuuri. Alates 2013. aastast on ta Eesti Akadeemilise Õigusteaduse Seltsi liige.

2009. aasta Euroopa Parlamendi valimistel kogus ta üksikkandidaadina 263 häält. Sama aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel kogus ta üksikkandidaadina Tallinna kesklinna valimisringkonnas 15 häält. Ta vaidlustas selle tulemuse, kuid nii valimiskomisjon kui ka Riigikohus jättis tema kaebuse rahuldamata. 

Ta arvati mais 2009 Keskerakonnast välja. Äriregistri andmetel oli ta Keskerakonna liige 2005. aasta detsembrist kuni 2009. aasta augustini. 

2010. aastal asutas ta Uue Tööerakonna. 2011. aasta Riigikogu valimistel kogus ta üksikkandidaadina 60 häält. 

2014. aasta Euroopa Parlamendi valimistel kogus ta üksikkandidaadina 126 häält. 

Ta on armeenia päritolu.

Viited
------

1. ↑
2. ↑  Riigikohus ei rahuldanud Taira Aasa valimiskaebust, 15.12.2009
3. ↑  Uus Tööerakond ohustab ka Keskerakonda, Infopartisani ajaveeb, 23. detsember 2010
4. ↑  Äriregister: Taira Aasa[*alaline kõdulink*]
5. ↑  Taira Aasa asutatud uus tööpartei pakub õigusabi[*alaline kõdulink*], Delfi, 29. september 2010
6. ↑
7. ↑  Europarlamendi üksikkandidaadid pidasid maha debati

Välislingid
-----------

* Online-intervjuu: vastas Taira Aasa 5. juuni 2009
* Taira Aasa esitas tema poolt hääletanute nimekirja, delfi.ee, 30. november 2009
* Uue Tööerakonna koduleht
**Christian Hans Herluf Bidstrup** (10. september 1912 Berliin – 26. detsember 1988 Allerødi vald, Taani) oli Taani kunstnik ja karikaturist. 

1930. aastatel sai ta viljakaks karikaturistiks. Ta oli omal ajal väga populaarne  Saksa Demokraatlikus Vabariigis ja  Nõukogude Liidus. Lisaks poliitilistele karikatuuridele leidis tema loomingus kajastamist inimese igapäevaelu ja inimlikud nõrkused, mis ilmusid naljapildisarjadena. 

Bidstrup on tänapäeval läänes peaaegu unustatud.[*viide?*]

Perekond ja kunstiharidus
-------------------------

Tema isa oli taanlane, kes elas Saksamaal, teenides elatist kunstnik-dekoraatorina. Bidstrupi ema oli sakslanna. 1917. aastal kolis Bidstrupide pere Taani. 

Ta omandas aastail 1931–1935 kunstihariduse Kopenhaagenis asuvas Kuninglikus Taani Kunstiakadeemias.

Elu ja looming
--------------

Esimene karikatuur avaldati 1932. aastal. Aastail 1936–1945 töötas ta ajalehe Socialdemokraten kaastöölisena. Sõjaeelses Taanis sai ta populaarseks raamatuillustraatoriks. Üksikuid töid oli tal ka teatrikunstnikuna. 

Bidstrup oli Taani Kommunistliku Partei liige. Alates 1945. aastast töötas ta kommunistlikus ajalehes Land og Folk. 

Bidstrupi kui kunstniku looming jaguneb kahte loomeperioodi. Esimeses perioodis olid ülekaalus poliitilised karikatuurid, mida iseloomustab üldsõnalisus ja probleemide lihtsustamine. Teises loomeperioodis, mil ta esines humoristlike lühiseriaalidega, kerkis tema omanäolisus eriti esile ja alles siin lõi tema anne särama.


|  |
| --- |
| „ Just selles žanris üllatab autori nägemisoskus ja fantaasia. Bidstrupi realistlik joonistuslaad võimaldab edasi anda tüpaaži, ilmestust, poose, figuuri omapära, riietust jne. Kõik tema tegelased on meie keskelt, kõigile mõistetavad. Need leheküljelised seriaalid on nagu novellikesed, joonistatud imelakooniliselt ja täpselt. See eeldab suurt meistrit." |
| – Hugo Hiibus |

Tunnustus
---------

* 1964 – Rahvusvaheline Lenini rahupreemia
* 1974 – valiti NSV Liidu Kunstide Akadeemia välisliikmeks

Viited
------

1. 1 2  Nädala juubilar Herluf Bidstrup 95 Veebileht Kesknädal

Kirjandus
---------

* *Huumorit ja satiiri* / Herluf Bidstrup; [koostanud J. Jensen] Tallinn : Eesti NSV Kunst, 1959, 160 lk
* *Huumorit ja satiiri* / Herluf Bidstrup; [koostanud J. Jensen] Tallinn : Eesti NSV Kunst, 1963, 104 lk
* *Huumorit ja satiiri = Сатира и юмор* / Herluf Bidstrup; Tallinn : Elimelto, 1993, 136 lk

Välislingid
-----------

* Herluf Bidstrupi naljapildisarjad  (vene)
* Herluf Bidstrupi foto
* Ants Juske, "Kommunist Herluf Bidstrup" (Juske pildiveerg) – Eesti Päevaleht 6. jaanuar 2007, lk 22
Soldina raudteejaam
**Soldina raudteejaam** on raudteejaam Ida-Virumaal Narva-Jõesuu linnas Soldinas. Reisirongid Soldinas ei peatu.

Jaamas võib toimuda ka kaupade rongidele ja neilt maha laadimine.

Perroonid
---------

Soldina raudteejaamas asus üks madal perroon (pikkusega 300 m), mis on tänaseks lammutatud.

Ajalugu
-------

Raudteejaam rajati 1870. aastatel Balti Raudtee Seltsi (hilisema Balti raudtee) Tallinna–Narva raudteel.
1939. aastal taotles Auvere-Joala vallavalitsus Soldino küla ja raudteejaama ümbernimetamist Alutaguseks.

Raudteejaamast hargneb lisaks Soldina õlibaasi kulgevale haruteele ka umbes 5 km pikkune tööstusraudtee Balti soojuselektrijaama.

Jaamahoone
----------

Soldina jaamahoone
Soldina algne jaamahoone on hävinud. Praegune jaamahoone ehitati 1950. aastate alguses tüüpprojekti järgi sarnaselt näiteks Abja, Keeni, Orava jmt jaamahoonetega. Stalinistlikus stiilis Soldina jaamahoone on selle tüübi lihtsustatud variant, kus madalam katusekalle ja silmatorkavast ootesaali paraadaknast loobumine annavad tulemuseks hoopis vernakulaarsema ning Eesti kontekstis omanäolise variandi. Jaamahoone on renoveeritud ja kasutusel tänini.

Reisirongiliiklus
-----------------

Soldinas peatusid Edelaraudtee reisirongid liinil Tallinn–Narva ja Narva–Musta, viimasel liinil asus Soldina ja Narva raudteejaama vahel veel Energia raudteepeatus.

Alates 27. maist 2012 reisirongid enam Soldinas ei peatu.

Viited
------

Jaamateed Soldinal

1. ↑  AS Eesti Raudtee raudteerajatistel teostatavad operatsioonid
2. ↑  Soldinole uueks nimeks Alutaguse. Rahvaleht, 14. jaanuar 1939, nr. 12, lk. 6.
3. ↑  Leele Välja. 20. sajandi Eesti raudteejaamad. lk. 111; Tallinn 2012

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Soldina raudteejaam** |

* Infot jaama kohta; fotod (*vene keeles*)
* YouTube-i video: Rongid Soldinal


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Eelnev peatus** | **Endine raudteepeatus**  | **Järgnev peatus** |
|  Auvere |  **Soldina** | Narva  |
**Brasiilia araukaaria** (*Araucaria angustifolia*) on igihaljaste okaspuude liik araukaaria perekonnast araukaarialiste sugukonnast.

Brasiilia araukaaria kuulub kriitilises seisundis liikide hulka. Puu kasvab Brasiilia lõunaosas, Argentina kirdeosas ja kohati Paraguays. Ta kasvab 500–1800 meetri kõrgusel mägedes.

Puu kasvab hea äravooluga veidi happelisel pinnasel. Ta eelistab sademeterikast kliimat ning talub ka lühiajalist pakast −5 kuni −20 kraadi.

Kirjeldus
---------

Puu kasvab kuni 40 meetri kõrguseks. Võra on lameda tipuga. Tüvi on sirge, selle läbimõõt on kuni üks meeter.

Okkad on paksud ja tugevad, kolmnurkse kujuga ning teravate servade ja tipuga, 3–6 cm pikkused, kinnituskohas 5–10 mm laiused. 

Araukaaria on kahekojaline taim. Isaskäbi on pikergune, 10–18 cm pikkune ja 15–25 mm läbimõõduga. Emaskäbi on kerakujuline ja 18–25 cm läbimõõduga, sisaldab 100–150 umbes 5 cm pikkust seemet. Küps käbi laguneb ja vabastab seemned. Seemned levivad peamiselt loomade, eelkõige vareslase *Cyanocorax caeruleus*'e abil.

### Puit

Puit on sirgekiuline ja võrdlemisi oksavaba. Puidul on ühtlane tekstuur, aastarõngad on vähemärgatavad. Puit on valdavalt helepruun; lülipuidu sisemine osa tumedam pruun, mõnikord punaste vöötidega. Puit ei ole eriti vastupidav, kuid on kergesti töödeldav ning hästi viimistletav.

Puidu tihedus on 530 kg/m³.

Kasutamine
----------

Brasiilia araukaariat kasvatatakse ilupuuna.

Puu seemned on söödavad. Brasiilias kogutakse aastas umbes 3400 tonni seemneid. Selline kogus ohustab puude järelkasvu.

Puitu kasutatakse muu hulgas ehitusdetailide, mööbli, vineeri ja tarbeesemete valmistamiseks.

Pilte
-----

* Brasiilia araukaaria okkadBrasiilia araukaaria okkad
* KäbidKäbid
* SeemnedSeemned

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Brasiilia araukaaria** |
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib taimest; haiguse kohta vaata artiklit Erüsiipel; perekonnanime kohta artiklit Roos (perekonnanimi)* |

---

**Roosideks** nimetatakse roosõieliste sugukonda kibuvitsa perekonda (*Rosa*) kuuluvaid, looduslikult esinevatest kibuvitsaliikidest aretatud dekoratiivtaimi. 

Tavaliselt mõeldakse **roosi** all kibuvitsa kultuurteisendit või sorti. Roose kasvatatakse ilutaimena.[*viide?*]

Rooside kroonlehtedest toodetakse roosiõli. Mitmed kultuursordid ei anna vilju, sest kroonlehtede tiheda paigutuse tõttu jäävad õied viljastumata. Roose paljundatakse sordipuhtuse säilimise nimel vegetatiivselt, kuid kuna eri liigid ja hübriidid ristuvad kergesti, siis uute sortide saamise eesmärgil ka generatiivselt.[*viide?*]

Roosisorte on registreeritud umbes 25 000, need sordid on jaotatud umbes 50 sordirühma. Enim kasvatatakse 8000 – 10 000 roosisorti.[*viide?*]

Sordirühmi
----------

* Looduslikud liigid
* Vanad roosid ehk ajaloolised sordid

Modernsed sordid:

* Floribundroosid
* Polüantroosid
* Teehübriidroosid
* Väikesed põõsasroosid, sh pinnakatteroosid
* Põõsasroosid

* Roniroosid
* Miniatuurroosid e kääbusroosid[*viide?*]

Eestlaste järgi nimetatud roose
-------------------------------

1939. aastal pühendati esimene eestlasele aretatud roosisort president Konstantin Pätsile. Selle kreemikaskollaste õitega roosi nimeks pandi „Staatspräsident Päts", sordi aretas Christoph Weigand Saksamaalt.

1968. aastal aretas tollane Eesti NSV Teaduste Akadeemia president Johan Eichfeld geraaniumpunaste õitega teehübriidroosi „Friedebert Tuglas".

Roosikasvataja Mart Ojasalu on oma roosisorte nimetanud tuntud eestlaste järgi. 1990. aastate lõpust pärineb kuldkollane „Mati" ehk „Mati Nuude", 1992. aastast merevaigukollane „Peaminister Savisaar", 2007. aastast veripunaste rosettõitega põõsasroos „Marie Under", 2008. aastast pühendatud tumeroosade õitega roos „Ilon" ehk „Ilon Wikland". 2021. aastal nimetati Anett Kontaveidi auks roosisort "Anett" (aretajad Mart ja Mari Ojasalu).

Vaata ka
--------

* rodoloogia

Viited
------

1. 1 2 3  Roosipeenrasse valitakse uusi sorte talvel. Kuulutaja, 27.02.2015
2. ↑  [ "Jõulud ETVga", esmaeeter 24.12.2021.

Välislingid
-----------

* Reaalsete isikute järgi nimetatud roosisortide nimekiri
* Huvitavaid fakte rooside kohta

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikisõnastiku artikkel: **roos** |

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Roos** |

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Roos** |
**Valgetiib-pirk** (*Sarothrura ayresi*) on ruiklaste sugukonda kuuluv linnuliik.

Ta kuulub kriitilises seisundis liikide hulka.

Valgetiib-pirki on kohatud Etioopias, Zimbabwes ja Lõuna-Aafrika Vabariigis; kinnitamata andmetel ka Sambias ja Rwandas. Ainukesed teadaolevad pesitsuspaigad on Kesk-Etioopia märgaladel 2200–2600 meetri kõrgusel merepinnast tihedate kiirestikasvavate rohttaimede keskel. Lind pesitseb 20–40 cm kõrguste taimede vahel piirkondades, mis ei ole liigselt üleujutatud. On täheldatud, et üsna pea pärast poegade koorumist kolitakse pesakond tihedama rohuga alale, mis on püsivamalt vee all.

Linnu eluviisi ja käitumise kohta on vähe kindlaid andmeid. Pole ka teada, kas levila põhja- ja lõunaosas kohatud linnud esindavad sama populatsiooni või on paiksed.

Valgetiib-pirk toitub seemnetest, putukatest, ämblikest, ussidest ning väikestest konnadest ja kaladest. Pesas on tavaliselt 4–6 muna. Arvatav haudumisperiood on 15–16 päeva.

Populatsiooni ohustavad eelkõige sobilike rohumaade hävimine karjapidamise tõttu, niitmine, kuivendamine ja paisutamise tagajärjel tekkinud üleujutused. Populatsioon väheneb väga kiiresti.

Viited
------

1. 1 2 3  "Species Factsheet, BirdLife". Originaali arhiivikoopia seisuga 2. jaanuar 2009. Vaadatud 1. mail 2014.

Välislingid
-----------

* Species Factsheet, BirdLife
**Johann IV** (enne 1370 – 16. oktoober 1422) oli Mecklenburgi ainuvalitseja aastatel 1384–1395 ja kaasregent aastatel 1395–1422.

Elu
---

Johann IV oli Mecklenburgi hertsogi Magnus I ja tema naise Elisabethi ainus poeg.

Pärast isa surma 1384. aastal ja tema nõo Albrecht IV surma 1388. aastal valitses Johann Mecklenburgi koos oma onu Albrecht III-ga (ka Rootsi kuningas). Kui taanlased 1389. aastal Albrecht III seoses tema Rootsi-valitsemisega tabasid, valitses Johann Mecklenburgi üksi kuni Albrechti vabanemiseni 1395. aastal. Pärast Albrechti surma 1412. aastal valitses Johann koos Albrechti poja Albrecht V-ga.

13. veebruaril 1419 asutasid Johann, Albrecht V ja Rostocki linnavolikogu Rostocki Ülikooli, esimese ülikooli Põhja-Saksamaal ja kogu Läänemere piirkonnas.

Ta aitas oma onul Albrecht III-l jõustada viimase õigusi Rootsi kuningana. Sel juhul tegutses ta tõenäoliselt kui Vitaalivendade juht.

Abielud ja lapsed
-----------------

Johann abiellus kaks korda: esiteks Hoya krahvinna Juttaga, kes suri 1415. aastal, ja teiseks 1416. aastal Saksi-Lauenburgi hertsogi Erich IV tütre Katharinaga.

Johann sai kaks poega:

* Heinrich IV, Mecklenburgi hertsog (1417–1477)
* Johann V, Mecklenburgi hertsog (1422–1442)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Magnus I** | **Mecklenburgi hertsog**1384–1395 | Järgnev**Albrecht III** |
***Liocichla bugunorum*** on vilbaslaste sugukonda kuuluv lind.

Linnuliigi teaduslik nimetus tuleb buguni hõimust, kelle kodumetsades ta kirjeldati.

Esmakordselt vaadeldi teda 1995. aastal Indias Arunachal Pradeshi osariigis. Linnu kirjeldas teadusele 2006. aastal astrofüüsik Ramana Athreya. Lind kirjeldati ilma tüüpeksemplari kogumiseta, sest arvatavasti on liigi arvukus väga väike ja üheainsagi isendi tapmisest oleks kahju. Selle asemel kirjeldati liik sulgede, fotode, helisalvestiste ja kirjalike ülestähenduste põhjal. Rahvusvaheline zooloogianomenklatuuri koodeks ei luba uut liiki kirjeldada, kui tüüpeksemplari ei ole, aga praegusel juhul käsitleti sulgede ja fotode olemasolu tüüpeksemplarina.

Tema kõige lähedasem sugulane on *Liocichla omeiensis*, mis on Hiinas endeemne. Siiski on need kaks liiki selgelt erinevad.

Välimus
-------

*Liocichla bugunorum* on väike (22 cm), peamiselt oliivhalli sulestiku ja musta pealaega vilbaslane. Noka ja silma vahel on oranžkollast, tiibadel on kollased, punased ja valged laigud. Saba on must ja punase tipuga, ning sabaaluse kattesuled on karmiinpunased. Jalad on roosad ja nokk on tüvikuosas must ja tipus valkjas. Linnuvõrguga püüti kinni teinegi, kahvatum isend, kes oli arvatavasti emane. Häält on kirjeldatud flöötivana ja teiste lindude häältest eristuvana.

Levila ja elupaik
-----------------

Kõik vaatlused on tehtud 2 km kõrgusel põõsaste ja väikeste puudega mäenõlvadel, üks vaatlus tehti vana metsa servas. Jaanuaris on vaadeldud väikeseid salkasid, maikuus on täheldatud paare, kokku hinnanguliselt 14 isendit. Arvatavasti on igal paaril oma territoorium, mida ta pesitsemise ajal kaitseb. Praegu on liiki teada ainult ühes kohas, teda võib aga leiduda mujalgi Arunachal Pradeshis või Bhutanis.

Kuigi ta ei vaja elupaigaks metsa, vaid saab hakkama põõsastikus, peetakse teda ohustatud liigiks, eriti arvestades plaane rajada kiirtee läbi tema ainsa teadaoleva elupaiga.

2016. aastal hindas BirdLife International ta kriitilises seisundis liigiks.

Viited
------

1. 1 2   (vaadatud 12.3.2017)

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Liocichla bugunorum** |

* Foto enne linnu uurimist ja kirjeldamist
* Teine foto
* Kolmas foto
**Doğubeyazıt** (ka Doğubayazıt, armeenia Պայազատ, kurdi Bazîd) on linn Türgis Ağrı provintsis, Doğubeyazıti ringkonna halduskeskus. Asub riigi idaosas Iraani piiri lähedal, 1625 m kõrgusel merepinnast, 15 km Ararati tipust edelas. 1927–1931 oli linn kurdide tunnustamata Ararati Vabariigi pealinn. 1934. aastani oli linna nimi **Bayazıt**.

2021. aastal oli elanike arv 80 061. Suurem osa linnaelanikest on kurdid.

Ala oli asustatud juba Urartu riigi aegadel. 4. sajandil asus seal Armeenia kuninga Aršak II pealinn Aršakavan. Enne Osmanite riigiga liitmist 1514. aastal oli linn tuntud armeenia nimega **Daruynk‘**. Vene-Türgi sõja ajal 28. augustil 1828 vallutasid linna vene väed, kuid Adrianoopoli rahulepinguga jäi linn Osmanite riigile. Vene sõjavägi vallutas linna ka mais 1854 ja aprillis 1877. Märtsis 1878 sõlmitud San Stefano lepinguga pidi linn Venemaale jääma, kuid mõned kuud hiljem sõlmitud Berliini lepinguga jäi see Türgile. Koos vene vägedega lahkusid linnast ka armeenlastest elanikud, kes asutasid Armeenias Nor Bayazeti linna (tänapäeval Gavar). 1930. aastal linn hävitati pärast Ararati ülestõusu ja ehitati 6 km kaugusel praegusele asukohale uuesti üles. 

Linna lähedal asub Ishak Pasha palee, mis ehitati 1685–1784.

Doğubeyazıt on pärit kurdi filosoof Mahmud Bayazidi.

Viited
------

1. ↑

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Doğubeyazıt** |

* Doğubeyazıti koduleht
*Mitte segi ajada Warmia-Masuuria vojevoodkonnaga.*

**Warmia** (poola keeles *Warmia*, ladina keeles *Varmia* või *Warmia*, saksa keeles *Ermland*, Warmia murrakus *Warńija*, leedu keeles *Varmė*, preisi keeles *Wārmi*) on ajalooline ja etnograafiline piirkond Poola põhjaosas, osa ajaloolisest Preisimaast. Ajaloolised pealinnad on Frombork ja Lidzbark Warmiński ning suurim linn Olsztyn.

Warmia on tänapäeval osa Warmia-Masuuria vojevoodkonnast. Ajaloolise piirkonna pindala on ligi 4500 km2 ning seal elab praegu umbes 350 000 inimest. Tähtsamad vaatamisväärsused on Fromborki Katedraalimägi, Olsztyni ja Lidzbarki piiskopilinnused, Reszeli vanalinn ja Gietrzwałdi pühakoda, kus on olnud neitsi Maarja ilmumisi. Geograafiliselt on Warmias hulganisti järvi, see asub Łyna jõe ülemjooksul ja Pasłęka paremkaldal. Loodes piirneb Warnia Wisła lahega. Piirkonnas on palju arhitektuurimälestisi nii gooti, historitsistlikus, renessanss-, barokk-, uusklassitsistlikus kui juugendstiilis.

Warmia on osa ajaloolisest Preisimaast, kus elasid preislased ning hiljem peamiselt sakslased ja poolakad. Warmial on ajalooliselt olnud tugevad sidemed naaberpiirkonna Masuuriaga, kuid jäi katoliiklikuks ja kuulus aastatel 1454–1772 otse Poolale. Masuuria oli Poola osa Saksa ordu ja Preisimaa Hertsogiriigi läänena ja muutus suures osas luterlikuks. Warmias on olnud aegade jooksul võimul mitmed rahvad ja riigid, mh preislased, Saksa ordu, Poola Kuningriik ja Preisi Kuningriik. Piirkond on ajalooliselt tihedalt seotud olnud Warmia peapiiskopkonnaga (varem Ermlandi piiskopkond). Rahvaetümoloogia järgi on Warmia nimi tulnud Preisi juhi Warmo nimest ning saksakeelne Ermland tema naise Erma nimest.

Vaata ka
--------

* Ermlandi piiskopkond
* Warmia peapiiskopkond
* Ermlandi piiskop

Viited
------

1. ↑  Linguistic map Poland 1912
2. ↑  Górski, Karol (1949). *Związek Pruski i poddanie się Prus Polsce: zbiór tekstów źródłowych* (poola ja ladina). Poznań: Instytut Zachodni. Lk-d 96–97, 214–215.

Välislingid
-----------

* Ermland, Heilsberg, Culm, Riesenburg, Samland bishoprics on 1615 list of Imperial Offices (Ordines Imperii)
* Region of Varmia
* Varmia and Mazuria
* Catholic Ermlanders page
* ca. 1547 map of Prussia including Warmia[*alaline kõdulink*]
* Heilsberg Epicopate Warmia in Prussia map of 1755
**Mussoon** (inglise keeles *monsoon*) on püsiv ja suure ulatusega tuul, mille suund muutub vastavalt aastaajale.

Mussoon tekib seepärast, et maismaa ja meri soojenevad erineva kiirusega ning erineval määral. Suvel on maismaa soojem, mistõttu kujunevad seal välja tõusvad õhuvoolud, mis moodustavad püsiva madalrõhkkonna. Seetõttu toimub pidev õhuvool merelt maale, mis toob endaga kaasa ookeanivee aurustumise tõttu suure niiskusesisaldusega õhu, mis põhjustab tugevaid sademeid. Talveperioodil on asi vastupidine, maa on külmem kui meri, mistõttu puhuvad tuuled merele, jättes talveperioodil mussoonkliimaga alad sademeist ilma.

Mussooni ja briisi tekkepõhjused on sarnased, kuid mussoon on briisist tunduvalt ulatuslikum ja püsivam nähtus.

**Mussooniks** nimetatakse ka aastaaega, mil tuul merelt maale puhub, tuues kaasa niiske kliima (mussoonkliima).

Tuntuim mussoonist haaratud piirkond on Lõuna-Aasia.

Vaata ka
--------

* Mussoonkliima
* Briis

Välislingid
-----------

* Kalju Eerme "Mussoonkliima kapriisid" Horisont 5/2007
Ivo Juurvee 10. märtsil 2014 avalikus vestlusringis Solarise keskuse Apollos
Ivo Juurvee 2022. aasta Arvamusfestivalil
**Ivo Juurvee** (sündinud 5. veebruaril 1979) on eesti ajaloolane, kes uurib peamiselt luuretegevuse ajalugu.

Juurvee lõpetas 1997. aastal Tallinna Reaalkooli, seejärel asus ta õppima ajalugu Tartu Ülikoolis, mille ta lõpetas 2002. aastal. 2003. aastal sai ta Kesk-Euroopa ülikoolist Budapestis magistrikraadi.

2013. aastal sai ta Tartu Ülikoolist doktorikraadi väitekirjaga "Riigisaladuse kaitse Eesti Vabariigis 1918-1940". Juurvee doktoritöö põhjal ilmus 2014. aastal raamat "Rääkimine hõbe, vaikimine kuld: Riigisaladuse kaitse Eesti Vabariigis 1918-1940".

Oma teadustegevuse eest sai Juurvee 2008. aastal haridus- ja teadusministri tunnustuskirja ning 2009. aastal ajakirja Tuna aastapreemia eelmise aasta parima artikli eest.

Välislingid
-----------

* Ivo Juurvee Eesti Teadusinfosüsteemis Muuda Vikiandmetes
* Ivo Juurvee: Venemaa mõjuoperatsioonide ajaloost Eesti Päevaleht, 23. detsember 2009
* Ivo Juurvee: Luure Henriku kroonikas Horisont, 2/2007
**Paul Laan** (**Paul Kirschmann**; sündinud 28. augustil 1928 Narvas) on eesti filoloog ja luuletaja.

Elulugu
-------

Paul Laan sündis Narvas tolliametniku perekonnas. Elas Paldiskis 1930–1939 ja Haapsalus 1939–1944. Aastatel 1942–1944 õppis Laan Haapsalus tänases Läänemaa Ühisgümnaasiumis. 1944. aastal põgenes Rootsi.

### Haridus

Alates 1946. aastast elab Stockholmis, kus lõpetas 1948 eesti gümnaasiumi ning õppis 1950–1955 Stockholmi Ülikoolis rootsi kirjandust, üldist kirjanduslugu, saksa keelt ja soome-ugri keeli ning täiendas end eesti keele alal Uppsala Ülikoolis 1972. aastal. 1956. aastal lõpetas raamatukogunduskursused Rootsi kuningliku raamatukogu juures. 1966. aastal sai filosoofia litsentsiaadi kraadi rootsikeelse väitekirjaga "Allakäigumotiiv Bertil Malmbergi luuletuskogus "Värsid piiril" (1963)".

### Töö

Aastatel 1961–1979 töötas pangaametniku, raamatukoguhoidjana, õpetajana keskkoolides, sh Stockholmi eesti gümnaasiumis. 1974–1978 eesti keele õpetaja Uppsala Ülikoolis, alates 1970. aastast Rootsis tegutseva eesti keele ja kirjanduse instituudi teadussekretär, 1971 eesti keele lektor ja eesti keele instituudi juhatuse esimees aastast 1985. 1970. aastast oli ta Stockholmi Ülikooli soome keele kateedri eesti osakonna juhataja.

Ta on olnud Välismaise Eesti Kirjanike Liidu (mis liitus Eesti Kirjanike Liiduga) liige, ning on Eesti Teadusliku Seltsi Rootsis liige, Eesti Teaduse Instituudi liige. Johannes Aaviku Seltsi auliige.

1959–1965 oli ajakirja Mana toimetuse sekretär. Toimetanud peamiselt filoloogiateemalisi raamatuid.

### Loometegevus

Avaldanud luuletusi, artikleid ja arvustusi Manas, Teatajas, Rootsi Eesti Päevalehes jm.

### Muu kultuurilooline tegevus

Oli 1980. ja 1990. aastail Johannes Aaviku ning Marie Underi ja Artur Adsoni eraarhiivide hoidja Stockholmi Ülikooli juures, kuni andis need arhiivid 1996 üle Eesti Kirjandusmuuseumile Tartus. Oli Underi-Adsoni Fondi looja ja kauaaegne esimees, kes algatas ja aitas korraldada Marie Underi ja tema perekonna ümbermatmise Stockholmi Metsakalmistult Tallinna Rahumäele 2016. aasta juunis.

Tunnustus
---------

* 2004 Valgetähe IV klassi teenetemärk
* 2023 Rootsi Eestlaste Liidu kultuuriauhind

Teoseid
-------

* "Mõttelend: pilte ja peegeldusi", Stockholm 1972 (aforismide ja luuletuste kogu)

Viited
------

1. ↑  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 4369

Kirjandus
---------

* Eesti Kirjanike leksikon, 2000, lk 264. (Oskar Kruus)
* Leksikon Eesti teadlased väljaspool kodumaad, Stockholm 1984.
* Eesti Kirjandus paguluses, Lund 1973.
* Eesti Päevaleht 3. september 1998 (D. Papp)
* Teataja 26. september 1998 (D. Papp)
* Helgi Vihma. Aaviku Seltsi auliige fil. lic. Paul Laan = Honorary member of Aavik Society Paul Laan, Fil. lic. – Kogumik Artikleid ja arhivaale. 2. Tallinn, 1999. (Keeleuuenduse Kirjastik ; B3). Lk 223–224

Välislingid
-----------

*
**Sir William Huggins** (7. veebruar 1824 – 12. mai 1910) oli Briti astronoom.

Huggins uuris oma eraobservatooriumis koos oma abikaasa Margaret Lindsay Hugginsiga mitmete taevakehade spektrijooni. Ta oli esimene astronoom, kel õnnestus NGC 6543 uurimisel teha kindlaks planetaarudu spekter. Huggins oli ka esimene, kes eristas udukogusid ja galaktikaid, tõestades, et udukogud koosnevad gaasist, kuid galaktikad tähtedest.

1865. aastal valiti ta Londoni Kuningliku Seltsi liikmeks ja oli aastatel 1900 kuni 1905 selle president. 1867. aastal sai Huggins koos William Allen Milleriga tähtede spektri uurimise eest Kuningliku Astronoomiaseltsi kuldmedali. Aastatel 1876 kuni 1878 oli ta Kuningliku Astronoomiaseltsi president ning 1885. aastal sai ta uuesti Kuningliku Astronoomiaseltsi kuldmedali. 1897. aastal löödi Huggins rüütliks.

Viited
------

1. ↑  "William Huggins". *Royal Society*. Vaadatud 13. juuni 2019.
2. ↑  "William Huggins (February 7, 1824 - May 12, 1910)". *Messier SEDS*. Vaadatud 13. juuni 2019.
3. ↑  "William Huggins". *The Bruce Medalists*. Vaadatud 13. juuni 2019.
4. ↑  "William Huggins". *Encyclopaedia Britannica*. Vaadatud 13. juuni 2019.
Solenti väina ja Wighti saare satelliidipilt
**Solenti väin** (inglise keeles *The Solent*) on väin La Manche'i väina põhjaosas Suurbritannia saare ja Wighti saare vahel.

Väina ääres on kaks linna – Southampton ja Portsmouth.

Solenti väin on hästi laevatatav. Väina läbivad nii reisi- kui ka sõjalaevad, lisaks harrastatakse väinas purjetamist.

Minevikus, kui maailmamere tase La Manche'is oli madalam ja Suurbritannia oli mandriga ühendatud, asus praeguse väina kohal jõeorg. Meretaseme tõusu tõttu muutus see väinaks. Väina alal voolanud jõest on järele jäänud Frome'i jõgi. Tollast Frome'i jõge nimetatakse ka Solenti jõeks. Kunagi Solenti jõkke suubunud Avoni, Itcheni ja Testi jõgi suubuvad tänapäeval väina.

Looded on väinas suured; nad on väina pinnast välja kandnud ja väina süvendanud. Julius Caesar kirjutas oma teoses "De bello Gallico", et tema sõdurid läksid mõõna ajal jalgsi Wighti saarele, mis näitab, et tollal oli väin märksa kitsam ja madalam.

Inimasustuse jälgi on väina rannikult leitud nii esiajast, Rooma ajast kui ka anglosakside ajast. Nende põhjal on järeldatud, et veetase on kogu selle aja jooksul tõusnud. Normannide dünastia ajast pärinevad teated pärast üleujutust maa-alade merre kadumise kohta ning väinast on leitud kivihoone, eeldatavalt kiriku varemed. Samasugune maa vajumine toimub La Manche'i teisel kaldal Hollandis, kuid seal kaitsevad mere pealetungi eest tammid, mida Solenti väinas ei ole.

Solenti väina keskel on saar Bramble Bank, kus igal aastal kõige madalama mõõna ajal toimub kriketimatš, ehkki see jääb sageli tõusu pealetuleku tõttu lõpetamata.
Novum Organumi tiitelleht (1645)
**"Novum Organum"** (**"Uus Organon"**) on Francis Baconi ladinakeelne teos, mis ilmus 1620. aastal Londonis.

Raamatu täielik pealkiri oli **"Novum Organum Scientiarum"** ("Teaduste uus Organon"). See oli mõeldud teose "Instauratio Magna Scientiarum" teiseks osaks.

Raamat on pühendatud kuningas James I-le.

Bacon töötas teose kallal üle 10 aasta. Selle variante oli vähemalt 12. Mõned teose ideed sisaldusid juba Baconi kirjutises "Cogitata et Visa de Interpretatione..." (kirjutatud 1607–1608). Ometi jäi teos lõpuni kirjutamata.

Autor vastandab Aristotelese loogikale (Organon) ja skolastilisele loogikale uue, parema tunnetustööriista, uue Organoni. Raamatus on üksikasjalikult esitatud Baconi õpetus meetodist ja induktsiooniteooria.

Väljaanded
----------

Raamatu uustrükid ilmusid 1645 ja 1650 Leidenis, 1660 Amsterdamis, 1770 Würzburgis, 1803 Glasgow's ja 1813 Oxfordis. Hilisemaid väljaandeid on väga palju.

Alates 18. sajandi algusest hakati teost tõlkima elavatesse keeltesse, sealhulgas saksa, itaalia, prantsuse ja inglise keelde.

Põhitekst koosneb eessõnast ja kahest "aforismide" raamatust.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikitekstides on artikliga seotud alliktekste: **Novum Organum** |

* Ladinakeelne originaaltekst
* Venekeelne tõlge
* Ingliskeelse tõlke algus 1863. aastast
**Viktoria Korpan** (vene *Виктория Корпан*; sündinud 19. augustil 1976  Žõtomõris Ukrainas) on endine Eesti ajakirjanik, venekeelse Postimehe vastutav toimetaja aastatel 2006–2014.

Elukäik
-------

Viktoria Korpan on sündinud ukrainlaste peres Ukrainas (vanemad tutvusid Tallinnas), kuid elanud kogu elu Eestis.

Õppis Tallinna Pedagoogikaülikoolis ja töötas lühikest aega eesti keele õpetajana. 

Aastatel 1998–2003 töötas ajalehes Äripäev (algul veebispetsialisti ja siis ajakirjanikuna), 2003–2005 oli ajakirja Director tegevtoimetaja. 

2005. aastal töötas ta pool aastat Rahandusministeeriumi avalike suhete osakonnas. 

2006. aasta veebruarist kuni jaanuarini 2014 oli venekeelse Postimehe vastutav toimetaja. 

Alates 2014. aasta jaanuarist töötab Viktoria Korpan Politsei- ja Piirivalveameti kommunikatsiooniosakonnas.

Tunnustus
---------

* 2014 – Valgetähe teenetemärgi V klass

Publikatsioone
--------------

* ÄP: Sõbrad kiidavad kuulsat "itimeest" Samueli – Äripäev, 5. oktoober 2000
* M-äri keskendub SMSile – Äripäev, 15. märts 2011
* "Kuidas Buratinost mu isiklik põrgu sai" – Elu24.ee, 16. märts 2009
* Viktoria Korpan: rahva tungival nõudmisel – Postimehe Tarbija24 portaal, 15. september 2011

Viited
------

1. ↑  Teenetemärkide kavalerid – Eesti Vabariigi Presidendi veebileht
2. ↑  Päring inforegister.ee andmebaasis[*alaline kõdulink*]
3. ↑  Viktoria Korpani tutvustus Arvamusfestivali kodulehel. Vaadatud 29.10.2020.

Välislingid
-----------

* Viktoria Korpan: teenetemärgi eest olen tänulik kõigile endistele kolleegidele – ERR.ee, 5. veebruar 2014