recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Halla saeveski elektrijaam Kotkas
**Halla Oy** oli metsatööstusfirma, mis tegutses aastatel 1875–1932 Soome Kymi vallas. Sellele kuulus mitu saeveskit. 

Firma algsed omanikud olid Norrast, kuid 1916. aastal läks see Kymi Oy kätte, sest omanikud tahtsid loobuda aastaid kahjumis olnud ettevõttest. 1933. aasta alguses liideti Halla Oy Kymi Oy-ga.

Ajalugu
-------

Halla Oy sai alguse, kui norralane Aslak Holmsen 1873. aastal rentis 50 aastaks Halla saare Kymijoki suudmes. Holmsen koos kaheksa kompanjoniga sai 1875. aastal Soome senatilt loa asutada aurusaeveski ning see hakkas Halla saarel tööle 1876. aastal. Saeveski töötas 1986. aastani. 

Halla Oy ehitas 1910. aastal puidu transportimiseks parvetustee Saimaalt Kymijokini. Tee sai alguse Savitaipale vallast ning kulges Mäntyharju valla ja Vuohijärvi kaudu Verlasse ning edasi Voikkaasse. Orraintaipales, Honkataipales, Voikoski juures, Verlas ja Voikkaas veeti palke maad mööda. Maismaateede seas pikim oli Honkataipale raudteelõik, millel kasutati auruvedureid. Järvedel veeti palgiparvi puksiiridega. Halla parvetustee oli kasutusel 1976. aastani. 

Halla Oy omanduses olid Halla ja Jumalniemi saeveski Kotka lähedal, Saksala ja Otava saeveski Mikkeli maavallas, Mäntuharju saeveski (1918–1938) ning Karhonsaari saeveski Kuopio lähedal. Otava saeveski müüdi 1910. aastal Tuukkalan Höyrysaha Oy-le ja Karhosaari saeveski lõpetas 1911. aastal töö. Firmal oli ka Halla tselluloosivabrik Halla saarel, mis suleti, kui 1938. aastal hakkas tööle Sunila tselluloosivabrik. Metsa oli Halla Oy omanduses umbes 112 000 ha. Aastal 1907 oli firmal umbes 1500 töötajat.

Lähteet
-------

* Nordisk familjebok (1909)
* Sahateollisuutta Mikkelin maalaiskunnassa 1800-luvun lopulla ja 1900-luvun alkupuolella
* Karhonsaari ja Karhonsalmen taajama (pdf-tiedosto)
* Suomen kanavat: kuvaus Hallan uittoreitistä
Houston Center
**Halliburton** (NYSE: HAL) on USA ettevõte, mille tegevusalaks on naftatootmisteenused. Halliburton otsib naftat ja gaasi, haldab geoloogilisi andmeid, hindab puurimisvõimalusi, ehitab puurtorne ja optimeerib tootmist naftavälja kasutustsükli vältel.

Ettevõtte peakorter asub Texases Houstonis Houston Centeris.

Halliburtonis töötab enam kui 50 000 inimest. Ta tegutseb rohkem kui 70 riigis.

Ettevõtte asutas 1919. aastal Erle Halliburton nime all **New Method Oil Well Cementing Company**. 1920 hakkas ettevõte tegutsema Oklahomas gaasimaardlas. 1. märtsil 1921 sai Erle Halliburton patendi naftamaardlast vee eraldamise vahenditele ja meetodile. Nimelt leiutas ta revolutsioonilise tsemendisegisti, mis välistas vajaduse käsitsi tsementi segada, ja mõõtevarda, mida kasutati tsementeerimise täpsuse tagamiseks. 1922. aastaks tegutses ettevõte Texases juba laialdaselt, põhjustades seal naftabuumi. Selleks ajaks kandis ettevõte nime **Halliburton Oil Well Cementing Company** (**HOWCO**).

1926 laienes ta välismaale, hakates Birmas ja Indias müüma naftatootmisseadmeid. Euroopasse laienes ta 1951, asutades tütarettevõtte Halliburton Italiana.

5. juulil 1961, 4 aastat pärast Erle Halliburtoni surma nimetati ettevõte ümber ja ta sai praeguse nime Halliburton Company.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Halliburton** |

* Halliburtoni koduleht

Viited
------

1. ↑  "Halliburton: The legacy of Erle; Egypt Oil & Gas". Originaali arhiivikoopia seisuga 23. detsember 2009.
2. ↑  "Halliburton CEO to retire next month, be replaced by Jeff Miller". Originaali arhiivikoopia seisuga 21. mai 2017. Vaadatud 31. augustil 2021.
3. ↑  "10 Things You Didn't Know About Halliburton CEO Jeff Miller".
4. ↑  "Halliburton Announces Agreements to Settle Export Investigation". Originaali arhiivikoopia seisuga 20. detsember 2009.
**Valérie André** (sündinud 21. aprillil 1922 Strasbourgis Alsace'is) on prantsuse sõjaväearst ja kopterijuht, esimene prantsuse naiskindral.

André käis enne sõda lennukursustel. Teise maailmasõja ajal osales ta Prantsuse vastupanuliikumises. Pärast sõda õppis arstiks ja harrastas langevarjuhüppeid. 1948. aastal astus sõjaväkke, kus teenis meditsiiniteenistuses. Osales aastatel 1948–1953 Vietnami Indohiina sõjas. Vahepeal käis Prantsusmaal, kus läbis kopterijuhtide kursused. Temast sai esimene naispiloot, kes kopteril on osa võtnud lahingutegevusest. Hiljem oli ta kopterite rühma komandör. Aastatel 1959–1962 osales ta Alžeeria sõjas. Hiljem (1981) määrati André meditsiiniteenistuse peainspektoriks.

Sõjaväelised auastmed
---------------------

Sõjaväelised auastmed (meditsiiniteenistuses): kapten (1948), major (1962), kolonelleitnant (1965), kolonel (1970) ja brigaadikindral (1976).

Tunnustus
---------

* Ordre national du Mérite'i suurristi klassi orden (1987)
* Auleegioni suurristi klassi orden (1999)
* Ameerika Ühendriikide Legion of Meriti komandöri klassi orden
Vaade Mummassaarelt
**Mummassaare** ehk **Mummussaare** (harvemini *Mummos(s)aare)*[*viide?*] on paikkond Udria ja Pimestiku küla piiril mere ääres. Külade piir olid ka Laagna ja Vaivara mõisa vaheliseks piiriks.

Koht on nime saanud Pimestiku panga ja mere vahele jääva ovaalse, kuni 7–12 meetri kõrguse klindisaare järgi, mida ümbritseb madalam, lõuna poolt soine ala. Tegemist võib olla ka mere taandumisel maha jäänud järvega.

Nimi on tuletatud murdesõnast "mumm" (ka *mummokas*), mis tähendab 'sitikas', 'muhk', 'kartul' jms.

Ajalugu
-------

Pimestiku küla maadelt Mummussaares leiti 1939. aastal pronksiaegne meie aladel unikaalne kaunistatud aasaga õõskirves (pronkskirves), nõndanimetatud Vaivara kirves.

19. sajandi lõpus täitus kogu rannaäär Narva-Jõesuust (Hungerburg) Sillamäeni suvilatega. Suvilad olid ka Mummassaares. Sellel ajal ilmus ka Vene topograafilistele kaartidele (verstakaart) nimi *Monpleasire* ('kaunis vaade'), mis tähistas rannikuala Pimestikust Merikülani, ning anti välja terve sari postkaarte selle nime all.

Mitmes ajalootrükises on levinud väide, et Mummassaares maandus 1919. aasta jaanuaris Utria dessant. Dessant maabus tegelikult Mummassaarest paar-kolm kilomeetrit idas Utria rannas, kuhu 1939. aastal paigutati ka vastav mälestustahvel. ,

Mummassaare rand
Teise maailmasõja ajal läbis Mummassaart Tannenbergi liin ning seal toimusid 1944. aasta kolme kuu jooksul ägedad Sinimägede kaitselahingud. Mummassaares asus lahingute ajal langenud Eesti üksuste kalmistu, kuhu maeti ligikaudu 2000 langenud Eesti sõjaväelast.

Nõukogude ajal asus Mummassaares Sillamäe pioneerilaager ja venelased tunnevad seda randa Sinimäe ranna nime all. 

President Lennart Meril oli 1990. aastatel kava rajada sellesse kaunisse kohta noorteküla.

Muistendid
----------

*Pimestiku ja Mummusaare vahel olevat Kalevipoja vestitasku kivi. Suur kivi. Taheti ära lõhkuda, aga ei saadud. Ridakülast viib tee sinna.*

Vaata ka
--------

* Mummasaare (Peeterristil)

Viide
-----

1. ↑  Murdesõnad
2. ↑  "Pronkskirves". Originaali arhiivikoopia seisuga 9. juuni 2007. Vaadatud 4. märtsil 2008.
3. ↑  Elmar Elisto, Akadeemilise Emakeele Seltsi juhatuse keelelisi otsuseid ja seletusi, Eesti Keel, 1936 nr 5, lk 158
4. ↑  Maaamet, ajaloolised kaardid. Verstakaart (Utria)
5. ↑  Mati Õun, Hannes Walter, Peedu Sammalsoo "Võitlused Läänemerel 1918-1919" Olion lk 57, Tallinn 2003
6. ↑  Siim Õismaa "Utria dessant 17. – 19. jaanuaril 1919" Eesti Sõjamuuseum – Kindral Laidoneri Muuseumi trükkis, 2008
7. ↑  EKRK I 11, 95 (4), Jõhvi raj, Toila — A. Rõõm (1955)
**Austria holokausti mälestusteenistus** (*Österreichischer Gedenkdienst*) on Austria kohustusliku ajateenistuse riiklik asendusteenistus, mille osalised teenivad ühe aasta aega holokausti mälestuseks loodud institutsioonides. "Mälestusteenistus on töö natsionaalsotsialismi ja holokaustiga tegelevates mälestuspaikades, uurimiskeskustes ja õppeasutustes või natsionaalsotsialistliku tagakiusamispoliitika ohvrite hooldusasutustes."


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| „ | "Mälestusteenistuse eesmärk on rõhutada Austria kaasosalust holokaustis ja panna meid kõiki teadvustama oma kohustust võidelda selle eest, et seda mitte kunagi enam ei juhtuks." | "|  (Katkend Austria endise kantsleri Franz Vranitzky kõnest Jeruusalemmas juunis 1993) |

Ajalugu
-------

Teenistuse asutas Austria politoloog Andreas Maislinger 1991. aastal. Meislinger laenas algidee Saksa Aktion Sühnezeichenilt, mille ridades ta Auschwitz-Birkenau muuseumis vabatahtlikuna osales.

Innsbrucki politoloog ja Braunau am Inni (Adolf Hitleri sünnilinn) lähiajaloopäevade teadusdirektor Andreas Maislinger tegi alates 1970. aastate lõpust kampaaniat seda tüüpi alternatiivteenistuse loomiseks, mille eesmärk oli harida inimesi holokausti teemal. 10. oktoobril 1980 esitles ta Austria riigitelevisiooni ORF saates "Kreuzverhor" oma visiooni "kogukonnateenistustest Auschwitzis". Tollane Austria president Rudolf Kirchschläger lükkas tema ettepaneku tagasi põhjendusega, et "austerlasel pole Auschwitzis midagi lunastada".

1991. aasta mais teavitas Austria siseminister Franz Löschnak lõpuks kirjas Maislingerit, et Austria valitsus kiidab mälestusteenistuse heaks ja et vajalikud summad annab Austria siseministeerium. 1. septembril 1992 alustas esimene mälestusteenistuja teenistust Auschwitz-Birkenau muuseumis. Sealtpeale on välismaale saadetud sadu Austria ajateenistuskohuslasi, kelle väljavalimise ja harimise eest enne välismaale saatmist vastutab Mälestusteenistuse ühing – Ajaloopoliitilise haridustöö ja rahvusvahelise dialoogi ühing (*Verein Gedenkdienst - Verein für historisch-politische Bildungsarbeit und internationalen Dialog*).

Teenistuseks valmistumisel soovitatav kirjandus
-----------------------------------------------

* Wolfgang Benz, Der Holocaust, München 2001.

* Wolfgang Benz, Barbara Distel, Hgg n. Der Ort des Terrors (Band 1–9), München 2005–2009.

* Werner Bergmann, Die Geschichte des Antisemitismus, München 2010.

* Raul Hilberg, Die Vernichtung der europäischen Juden (Band 1–3), Frankfurt am Main 1999.

* Till Hilmar, Ort, Subjekt, Verbrechen. Koordinaten historisch-politischer Bildungsarbeit zum Nationalsozialismus, Wien 2010.

* Martin Horváth, Anton Legerer, Judith Pfeifer, Stephan Roth, Hg. Jenseits des Schlussstrichs. Gedenkdienst im Diskurs über Österreichs nationalsozialistischer Vergangenheit, Wien 2002.

* Ruth Klüger, Weiter leben – eine Jugend, Stuttgart 2004.

* Primo Levi, Ist das ein Mensch? Die Atempause, München 2011.

Viited
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
Jäljed mullikambris
**Mullikamber** ehk **mullkamber** on seade kiirete laetud osakeste registreerimiseks.

Mullikambri leiutas 1952 USA füüsik Donald Glaser, kes pälvis selle eest 1960 Nobeli füüsikasuhinna. Mullikambrit täiustas USA füüsik Luis Alvarez, kes hakkas ülekuumendatud vedelikuna kasutama vedelat vesinikku. Ühtlasi hakkas ta mullikambris tehtud sadade tuhandete fotode analüüsimiseks kasutama arvutiprogrammi. Alvarez pälvis 1968 Nobeli füüsikaauhinna.

Mullikambri abil saab registreerida paljusid niisuguseid osakesi, mida varem kasutatud analoogilise Wilsoni kambriga registreerida ei saanud. Ühtlasi saab selle abil osakeste kohta palju rohkem teavet kui Wilsoni kambris.

Tööpõhimõte
-----------

Mullikambris on vedelik, mille temperatuur on lähedane keemistemperatuurile. Kiired laetud osakesed tungivad läbi kambri seinas oleva õhukese akna kambri tööruumi ning ioniseerivad ja ergastavad seal oma teel vedeliku aatomeid. Kui kambris rõhku järsult vähendada, siis läheb vedelik lühikeseks ajaks ülekuumendatud olekusse. Sel ajal kambrisse tunginud laetud osakesed jätavad oma teele aurumullidest koosneva jälje, sest ülekuumenenud vedelik hakkab keema eeskätt ioonide lähedal.

Vedeliku tihedus mullikambris on tunduvalt suurem gaasi tihedusest Wilsoni kambris. Sellepärast saab mullikambriga tõhusamalt uurida kiirete laetud osakeste vastasmõju aatomituumadega. Mullikambri täidisvedelikuna kasutatakse vedelat vesinikku, propaani, ksenooni jm vedelikke.
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib diplomaatia mõistest; Prantsusmaa võimuorgani kohta vaata artiklit Konsulaat (Prantsusmaa)* |

---

**Konsulaat** on riigi välisesindus, mis kaitseb välisriigis selle riigi kodanike õigusi ja annab neile konsulaarabi.

Konsulaat võib asuda suursaatkonnas, saatkonnas või olla iseseisev asutus.

Konsulaadid jagunevad karjääri- ja aukonsulaatideks, nende esindajaid nimetatakse tavaliselt vastavalt konsuliteks ja aukonsuliteks. Üldjoontes on karjääri- ja aukonsulaatide ülesanded väga sarnased ja mõisted kasutusel suisa sünonüümidena: mõlema puhul on kesksel kohal kodanike abistamine, ärialane teavitamine ja kahepoolsed suhted konsulaarpiirkonnas.

Sõltuvalt traditsioonidest kutsutakse konsuleid ja aukonsuleid konsulaatidega – nii karjääri- kui ka aukonsulaatidega – tihedate suhete hoidmise nimel aeg-ajalt lähetajariiki, et nad tutvuksid riigiga, mille huve nad esindavad.

Ajalooline käsitlus
-------------------

Konsulaadid on kas kutse- või aukonsulaadid, mida vastavalt juhib kutse- või aukonsul. Konsulaadid jagunevad peakonsulaatideks, konsulaatideks, asekonsulaatideks ja konsulaaragentuurideks. Neid juhivad vastavalt peakonsulid, konsulid, asekonsulid ja konsulaaragendid..

Vaata ka
--------

* Konsulaarasutus

Viited
------

1. ↑  Örn, Torsten 2004: "Milleks diplomaatia? Kultuuriajalooline käsitlus". Olion, Tallinn. lk 60-61
2. ↑  Örn, Torsten 2004: "Milleks diplomaatia? Kultuuriajalooline käsitlus". Olion, Tallinn. lk 62
3. ↑  Konsulaarseadus[*alaline kõdulink*] (RT 1933, 97, 697)
360°-panoraampilt biorobootika keskusest
**TTÜ biorobootika keskus** on 2008. aastal Tallinna Tehnikaülikooli juurde loodud uurimisasutus.

Põhiline tegevusvaldkond on bioloogiast inspireeritud robootika, kus on tarvis rakendada teadmisi nii loodus- kui ka inseneriteadusest.

Keskuses uuritakse ning püütakse jäljendada kalade liikumist (projekt FILOSE), vaadeldakse meditsiinirobotite mõju patsientide ohutusele (projekt SAFROS). Lisaks tegeletakse arvutusliku hüdrodünaamikaga, tehislihaste ja õppimisvõimeliste robotite loomise ja uurimisega ning mitmete väiksemate projektidega.

TTÜ biorobootika keskuse juhataja on professor Maarja Kruusmaa. Keskuses tegeleb teadus- ja õppetööga paarkümmend inimest.

TTÜ biorobootika keskuse aadress on Tallinn, Akadeemia tee 15A-111.

Viited
------

1. ↑  "FILOSE projektis osalevad ülikoolid". Originaali arhiivikoopia seisuga 3. aprill 2012. Vaadatud 16. septembril 2010.
2. ↑  Maarja Kruusmaa - Eesti tuntuim robotiehitaja. Arvutimaailm, 9/2009

Välislingid
-----------

* Keskusest ülikooli kodulehel
* YouTube'i videokanal
Hall-poolmaaki
**Bambusleemur** ehk **poolmaaki** (*Hapalemur*) on esikloomaliste perekond leemurlaste sugukonnast.

Taksonoomia ja süstemaatika
---------------------------

Perekonna tüüpliik on hall-poolmaaki (*Hapalemur griseus*, varem *Lemur griseus*). Kokku kuulub bambusleemurite perekonda 6 nüüdisaegset liiki.

Varem arvati sellesse perekonda ka praeguse perekonna *Prolemur* liigid, sealhulgas lainina-poolmaaki (*Prolemur simus*, varem *Hapalemur simus*).

Perekonda on veel nimetatud *Hapalolemur* (Giebel 1855) ja *Myoxicebus* (Elliot 1913).

Levik
-----

Kõik bambusleemurid elavad Madagaskaril.

Välimus
-------

Nad sarnanevad teiste leemurlaste sugukonna loomadega. 

Bambusleemuritel on hallikaspruun karvastik, mis liigiti varieerub punakast rohekani. 

Koon on lühem kui teistel leemurlasetel, ning kõrvad ümaramad ja karvasemad.

Kerepikkus on olenevalt liigist 25–46 cm, saba on sama pikk või pikem. Kaal on 1–2,5 kg.

Elupaik
-------

Bambusleemurid eelistavad niiskeid metsi, kus kasvab bambus. Peale selle elavad nad maa peal ja puudel. 

*Hapalemur alaotrensis* elab Alaotra järve roostikes ning veedab suure osa ajast vees, erinedes teistest leemurlastest, kes käivad vee ääres ainult joomas.

Eluviis
-------

Bambusleemurid võivad tegutseda igal päevaajal, kuid sageli on nad aktiivsed koidu eel. 

Nad jooksevad, ronivad ja hüppavad ühtviisi hästi. *Hapalemur alaotrensis* ujub hästi. 

Bambusleemurid elavad kolme- kuni viieliikmelistes rühmades, mis tõenäoliselt on ühest isasest, ühest või kahest emasest ning nende järglastest koosnevad perekonnad. 

Neil suhtlevad mitmesuguste häälitsustega, mis on röhkimisega sarnanevad lühikesed madalatoonilised norinad.

Toitumine
---------

Nad söövad peaaegu eranditult bambust, mis aitab neil hambaid teritada. 

Pole teada, kuidas nad tulevad toime bambuses sisalduvate mürgiste tsüaniididega.

Paljunemine
-----------

Tiinus kestab 135–150 päeva, ning lõpeb septembris kuni jaanuaris, mil emasloom toob ilmale kaks järglast.

Pojad võõrutatakse piimast umbes neljakuuselt (selleks ajaks leidub piisavalt toitu).

Eluiga
------

Bambusleemurid elavad kuni 12 aastat.

Ohud
----

Bambusleemuride looduslike vaenlaste seas on fossa, röövlinnud ja boamaod. 

Kõige suurem oht lähtub inimestelt. Lisaks sissetoodud koertele ja kassidele ohustab neid metsade raadamine ja jahipidamine. Hall-poolmaaki on veel suhteliselt sagedane, teised liigid on ohustatumad. Nad kuuluvad CITES-i lisasse I.

Liigid
------

* *Hapalemur alaotrensis*
* *Hapalemur aureus*
* *Hapalemur griseus* (hall-poolmaaki)
* *Hapalemur meridionalis*
* *Hapalemur occidentalis*
* *Hapalemur simus*

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Poolmaaki** |

* Sissekanne projektis Wikispecies
* Sissekanne saidil Primate Info Net
* Sissekanne saidil Mammal Species of the World
Nemanja Radonjić 2018. aasta MM-il
**Nemanja Radonjić** (serbia kirillitsas: Немања Радоњић; sündinud 15. veebruaril 1996 Nišis) on Serbia jalgpallur, kes mängib ääremängijana Itaalia kõrgliigaklubis Torino ja Serbia jalgpallikoondises.

Radonjić kuulus noorena mitmesse Serbia klubisse, Rumeenia klubisse FC Viitorul Constanța ning Itaalia klubidesse Roma ja Empoli.

Profidebüüdi tegi ta 2016. aastal Serbia kõrgliiga klubis FK Čukarički. 2017. aastal liitus ta Serbia suurklubiga Belgradi Crvena zvezda. Hooajal 2017–18 tuli ta Crvena zvezdaga Serbia meistriks ning Radonjić valiti sel hooajal lisaks Serbia kõrgliiga hooaja sümboolsesse koosseisu.

2018. aasta augustis liitus ta Prantsusmaa kõrgliigaklubiga Marseille Olympique. Hooaja 2020/21 teises pooles oli ta laenul Saksamaa kõrgliigaklubis Hertha BSC ja hooajal 2021/22 Portugali kõrgliigaklubis Lissaboni Benfica. 2022. aasta juulis läks ta laenule Torinosse.

Serbia jalgpallikoondises tegi Radonjić debüüdi 14. novembril 2017 sõprusmängus Lõuna-Korea vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 10. septembril 2019 EM-i valikmängus Luksemburgi vastu. Ta kuulus Serbia koondisse 2018. aasta maailmameistrivõistlustel.

Saavutused
----------

Belgradi Crvena zvezda
* Serbia SuperLiga: 2017–18

Välislingid
-----------

 Nemanja Radonjić – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis

| * v
* r
Serbia koondis  –  2018. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused |
| --- |
| 

* 1 Stojković
* 2 Rukavina
* 3 Tošić
* 4 Milivojević
* 5 Spajić
* 6 Ivanović
* 7 Živković
* 8 Prijović
* 9 Mitrović
* 10 Tadić
* 11 Kolarov (c)
* 12 Rajković
* 13 Veljković
* 14 Rodić
* 15 Milenković
* 16 Grujić
* 17 Kostić
* 18 Radonjić
* 19 Jović
* 20 Milinković-Savić
* 21 Matić
* 22 Ljajić
* 23 Dmitrović
* Treener: Krstajić

 | Serbia |

| * v
* r
Serbia koondis  –  2022. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused |
| --- |
| 

* 1 Dmitrović
* 2 Pavlović
* 3 Eraković
* 4 Milenković
* 5 Veljković
* 6 Maksimović
* 7 Radonjić
* 8 Gudelj
* 9 A. Mitrović
* 10 Tadić (c)
* 11 Jović
* 12 Rajković
* 13 S. Mitrović
* 14 Živković
* 15 Babić
* 16 Lukić
* 17 Kostić
* 18 Vlahović
* 19 Račić
* 20 S. Milinković-Savić
* 21 Đuričić
* 22 Lazović
* 23 V. Milinković-Savić
* 24 Ilić
* 25 Mladenović
* 26 Grujić
* Treener: Stojković

 | Serbia |
Elektripotentsiaali jaotus liinijuhtme mahalangemise koha ümbruses; *U*S1−*U*S2 – sammupinge
**Sammupinge** on käidaval juhtival pinnal (enamasti maapinnal) ühe sammu kaugusel asuvate punktide vaheline elektripinge. Seda pinget võib põhjustada maaühenduse korral tekkiv vool, uitvool või välguvool, mis hargneb jalgade kaudu läbi keha. Elektrivõrgu maaühenduskoha ja välgulöögikoha läheduses võib sammupinge olla eluohtlik.

Sammupinge arvutus
------------------

Sammupinge ja vastavalt keha läbiv vool on seda suurem, mida kõrgem on vooluallika pinge, mida suurem on pinnase takistus ja mida lähemal ollakse voolu sisenemise kohale.

Vooluallika (nt elektriliini pinge ja lühisahela takistus määravad maasse suunduva voolu tugevuse:

{\displaystyle I\_{\text{sc}}={\frac {U\_{\text{phase}}}{R\_{0}+R\_{\text{cont}}}},}
kus *I*sc on lühisvoolu tugevus, *U*phase – liini faasipinge, *R*0 – liini toitva võrgu neutraali talitlusmaanduse takistus ((*ca* 1 Ω) ) ja *R*cont – valgumistakistus kontaktikohas (10 oomi ringis).

Näiteks 35 kV liinijuhtme mahalangemisel võib maasse suunduda enam kui tuhande ampri tugevune vool. Pikselöögi vool võib olla lühiajaliselt mitukümmend tuhat amprit. See vool tekitab maapinda kui elektritakistust läbides selle eri punktide vahel pinge (vastavalt Ohmi seadusele).

Sammupinge orienteeriva väärtuse saab arvutada valemiga

{\displaystyle U\_{\text{step}}={\frac {I\_{\text{sc}}\rho a}{2\pi x(x+a)}},}
kus {\displaystyle \rho } on pinnase eritakistus (sajad oomm-meetrid), {\displaystyle a} – sammu pikkus (0,7–0,9 m) ja {\displaystyle x} – kaugus kontaktikohast.

Sammupinge võib ulatuda mõnest voldist sadade voltideni. Seejuures inimese keha läbiv vool oleneb peale pinge ka jalgade ja pinnase vahelisest üleminekutakistusest ja keha enda takistusest (arvutuslikult 1 kΩ). Inimesele võib osutuda ohtlikuks kestvalt mõjuv vool, mis on tugevam kui 10–20 mA (50 Hz vahelduvvoolu korral).

Kuna kehale rakenduv pinge on võrdeline sammu pikkusega, tuleb ohukohast eemalduda võimalikult lühikeste sammudega. Eriti ohtlik on sammupinge suurtele loomadele, sest nende esi- ja tagajalga vahemaa on suur.

Viited
------

1. ↑  EE 8. köide, 1995
2. ↑  "Elektriohutuse tagamine elektripaigaldistes" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 5. märts 2016. Vaadatud 28. septembril 2017.
**Sammaste** on küla Viljandi maakonnas Mulgi vallas.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Halliste valda.

Mööda küla kirdepiiri voolab Kõpu jõgi.

Viited
------

1. ↑  Maa-amet, vaadatud 21.11.2020.
2. ↑  Statistikaamet, vaadatud 10.11.2020.
3. ↑  Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
4. ↑  Kõpu jõgi Eesti looduse infosüsteemis (vaadatud 19.08.2016)

Mulgi valla asulad

**Linnad:** Abja-Paluoja • Karksi-Nuia • Mõisaküla   

**Alevikud:** Halliste • Õisu   

**Külad:** Abja-Vanamõisa • Abjaku • Ainja • Allaste • Atika • Ereste • Hirmuküla • Hõbemäe • Kaarli • Kalvre • Kamara • Karksi • Kulla • Kõvaküla • Laatre • Lasari • Leeli • Lilli • Maru • Metsaküla • Morna • Mulgi • Muri • Mõõnaste • Mäeküla • Naistevalla • Niguli • Oti • Penuja • Polli • Pornuse • Põlde • Päidre • Päigiste • Pärsi • Pöögle • Raamatu • Raja • Rimmu • Räägu • Saate • Saksaküla • Sammaste • Sarja • Sudiste • Suuga • Tilla • Toosi • Tuhalaane • Umbsoo • Univere • Uue-Kariste • Vabamatsi • Vana-Kariste • Veelikse • Veskimäe • Äriküla • Ülemõisa
|  |
| --- |
|  |
| Medalikohad |
| Noorte maailmameistrivõistlused |
| **Hõbe** | 2015 |  |

**Amadou Haidara** (sündinud 31. jaanuaril 1998 Bamakos) on Mali jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Saksamaa kõrgliiga klubis RB Leipzig ja Mali jalgpallikoondises.

2016. aasta juulis liitus ta Austria kõrgliiga klubiga Salzburgi Red Bull. Ta asus esmalt mängima klubi reservmeeskonnas FC Liefering Austria esiliigas. Salzburgi meeskonnas debüteeris ta Austria kõrgliigas 2017. aasta aprillis.

2018. aasta detsembris sõlmis ta lepingu Leipzigiga. Esimese värava Saksamaa kõrgliigas lõi ta 30. märtsil 2019 mängus Hertha BSC vastu.

2015. aastal saavutas Haidara Mali kuni 17-aastaste koondisega noorte maailmameistrivõistlustel teise koha. Mali jalgpallikoondises tegi debüüdi 6. oktoobril 2017 MM-i valikmängus Elevandiluuranniku vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 1. juulil 2019 Aafrika rahvaste karikavõistluste viimases alagrupimängus Angola vastu.

Saavutused
----------

Salzburgi Red Bull
* Austria meister: 2017, 2018
* Austria karikas: 2017
Karin Jaani ja Vladimir Putin, 2001
**Karin Jaani** (27. august 1952 Ahja – 7. oktoober 2009) oli Eesti diplomaat ja poliitik.

Karin Jaani lõpetas Tartu 1. Keskkooli 1970. aastal ning Tartu Riikliku Ülikooli inglise filoloogina 1980. aastal.

Ta töötas muu hulgas õpetajana Tilsi lastekodus, tõlgina Eesti NSV Varumisministeeriumis ning sekretärina Eesti Kirikute Nõukogus.

1992. aastal valiti ta Isamaa nimekirjas Riigikokku. Riigikogu järgmisse koosseisu 1995. aastal valiti ta juba Parempoolsete nimekirjas. Sama aasta sügisel loobus Karin Jaani oma mandaadist, et asuda Eesti esindajaks Euroopa Nõukogu juures. Sellest sai alguse tema karjäär diplomaadina.

Karin Jaani töötas Riigikogu välissuhete osakonna direktori ning välisministeeriumi 2. poliitikaosakonna peadirektorina.

Aastatel 2001–2005 oli ta Eesti suursaadik Moskvas. Alates 2006. aastast oli Karin Jaani Eesti suursaadik Montenegros, kes resideeris kuni oktoobrini 2008 Tallinnas, seejärel Brüsselis.

2008. aastast oli Karin Jaani Eesti suursaadik Belgias ja Luksemburgis.

Tunnustus
---------

* 2006 Valgetähe III klassi teenetemärk
* 2008 Suursaadiku diplomaatiline auaste (29. oktoober 2008)

Isiklikku
---------

Karin Jaani oli abielus vaimulik Jaan Jaaniga. Tema tütar on Ketlin Tammsalu.

Välislingid
-----------

* Suursaadik Karin Jaani: Putin pole Rüütlit endale külla kutsunud, Maaleht, 21. veebruar 2002
* Toomas Sildam. Proua suursaadiku lahkumine, *Postimees*, 29. oktoober 2005
* Eesti suursaadik Montenegros Karin Jaani andis üle volikirja, ERR, 4. september 2006
* Eesti suursaadik Belgias Karin Jaani andis üle volikirja, ERR, 14. oktoober 2008
* Karin Jaani mälestuseks, Eesti välisministeeriumi blogi, 8. oktoober 2009
Rufius Gennadius Probus Orestese konsulaardiptühhon Victoria ja Alberti muuseumis. Amalasuintha ja Athalarichi portreed on teksti kohal kahel pool risti
**Amalasuintha** (sündinud 495, surnud 30. aprillil 534/535 Toscanas) oli Theoderich Suure tütar ja idagootide kuningriigi valitseja aastail 526–535. Esialgu valitses ta regendina oma poja Athalarichi asemel ja seejärel kuningannana. Amalasuintha oli väga haritud ja tema tarkust ning oskust kõnelda kolmes keeles - kreeka, gooti ja ladina keeles on kiitnud oma tekstides nii Cassiodorus kui ka Procopius Caesareast.

Eluloolist
----------

Amalasuntha jäi pärast abikaasa surma 522. aastal üksi poega ja tütart kasvatama. Theoderichi surma järel 526. aastal oli Athalarich kümneaastane ja Amalasuintha asus riiki valitsema regendina. Tema Bütsantsi-sõbralik poliitika, kunstide ja kirjanduse toetamine ning püüd anda oma pojale haridus Rooma standardite järgi tekitas suure osa idagoodi ülikute jõulise vastuseisu. Lisaks sellele andis ta Bütsantsi keisrile Justinianusele lubaduse, et kui ta eemaldatakse võimult, annab ta end ja kõik idagootide varad Konstantinoopoli valdusse. 533. aastal nurjas Amalasuintha edukalt tema vastu suunatud vandenõu.

Pärast Athalarichi surma 534. aasta oktoobris jagas Amalasuntha trooni oma nõbu Theodahadiga, lootes anda talle kuninga tiitli ja jääda ise sisuliselt võimu juurde. Theodahad oli siiski mõjutatud kasvavast vaenulikust suhtumisest Amalasuintha tegevusse ja pagendas ta Toscanasse Bolsena järve saarele. Seal mõrvasid ta kolm ülikut, sugulased neile, kes olid hukatud 533. aasta vandenõus osalemise pärast.

Viited
------

1. ↑  Amalasuntha. - Encyclopædia Britannica
2. ↑  Amalasuntha. - Encyclopædia Britannica
**Elo Selirand** (sündinud 9. juulil 1975 Tallinnas) on eesti tele- ja filmirežissöör, stsenarist ja kirjanik. 

Ta lõpetas 1993. aastal Tallinna Gustav Adolfi Gümnaasiumi ja 1998. aastal Tallinna Pedagoogikaülikooli kultuuriteaduskonna telerežii erialal (esimene lend). Kursuse juhendaja oli Toomas Lõhmuste; samal kursusel õppisid näiteks Anu Välba, Piret Tanilov, Andres Arro jt. 

Enne tööleasumist Eesti Televisiooni Teleteatris oli ta helioperaator ja saatejuht Eesti Raadios. 

ETVs on tema tööde hulgas näiteks sellised saated nagu "Pühapäevitaja", "Tähelaev", "Värskelt õhus", "Kahvel" (TV3), "Jõulutunnel", "Saame kokku Tomi juures", "Nöbinina" "Lotte lood", "Lastetuba", "Terevisioon" "Vabadussõja lugu", "Vabaduse tee" ning paljud teatri-, kontserdi- ja ürituste ülekanded. 

Ta on kätt proovinud ka filmis režissööri esimese assistendina ("Georg", "Taarka" jm). 

Ta on filmi "Kutsar koputab kolm korda" režissöör ja stsenarist. Kirjutanud stsenaariume telesaadetele ja -sarjadele. Näiteks on ta Kanal 2-s näidatud 40-osalise seriaali "Saare sosinad" stsenarist ja režissöör. 

Avaldanud raamatud "Tormpuudlane" (2018), "Punane päevik" (2020) ja "Elu eesliinil. Koroonalahing Kuressaare haiglas" (2020), "Tormi märgid" (2021) ning pseudonüümi **Aliis Jõe** all romaanid "Viimane laev" (2017), "… kes pole kunagi söönud homaari" (2018), "Unustamatu ööbiku villa" (2020) ja "Kõik teed viivad Roomast" (2022).

Tunnustus
---------

* 2007 Eesti Kultuurkapitali audiovisuaalse kunsti sihtkapitali aastapreemia (parim taustajõud)
* 2019 A. H. Tammsaare nimeline kirjanduspreemia ("Tormpuudlane")
* 2020 Kaitseministeeriumi III klassi teenetemärk

Isiklikku
---------

Tema isa oli Enno Selirand, õde Helen Susan Selirand ja vend Allan Selirand.

Viited
------

1. ↑  Gerda Kordemets, "Tuule armuke"

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Elo Selirand** |

* Maarius Suviste. "Elo Selirand – "Tähelaeva" hall kardinal". Maaleht, 25. august 2005
* "Imed "Daamide kokteiliga"". Naisteleht, 14. aprill 2006
* "Alasti kaamera taga". Delfi Lood / Anne & Stiil, 4. oktoober 2006
Maltesholmi loss, vallikraav
Lossi eestvaade
Lossipark
**Maltesholmi loss** on loss Rootsis Skåne läänis Kristianstadi vallas Kristianstadist 18 km edelas Linderödi oosil (*Linderödsåsen*). 

Praegu on loss vabahärra Palmstierna eraomand. Suurejooneline pargikompleks, mis on üks Skåne kaunimaid, on üldsusele avatud.

Ajalugu
-------

### Malte Juel

Keskajal oli mõis osa Vittskövlest, mis kuulus siis Brahe suguvõsale. Hiljem ta eraldus ning hakkas kuuluma Sönnarslöfi külale. Talu päris Anna Ramel ning abiellus 1625 Kristianstadi ülemkonstaabli Malte Jueliga, kelle järgi mõis sai oma praeguse nime. Malte Juel laiendas mõisa, ostes naabermõisatelt maad juurde. Aastal 1635 laskis ta ehitada praeguse lossihoone renessanss-stiilis lossina "Christian IV stiilis". See ehitati tellistest kolmekorruselisena, kahe sakiliste äärtega katuseviiluga ning ühe trepitorniga, millel oli elegantne tipp. Lossi ümbritses lai vallikraav. Loss valmis 1638. 

### Bygge-Hans

Rikas ja kangekaelne Malte Ramel (suri 1752), kes oli Skåne suurim maavaldaja, laiendas mõisa. Tema poeg Hans Ramel, kelle hüüdnimi oli Bygge-Hans (umbes 'ehitaja Hans'), sest ta pühendas palju aega isa mõisa arendamisele ja luksusehitiste rajamisele, jätkas Maltesholmi laiendamist ning ehitas lossi 1780. aasta (ümberehituste lõpu aasta) stiilis ümber. Ta võttis tornitipu ja trepikoja viilud maha, madaldas lossi ühe korruse võrra ning pani sellele kelpkatuse. Fassaad krohviti ja tõstesild asendati kivisillaga. Tulemuseks oli Rootsi klassitsismi stiilis palee ning renessansslossi meenutab vaid fassaadil olev aastaarv 1638. 

Bygge-Hans laskis rajada ka üle lainelise maastiku üles lossi juurde viiva tohutu kivist "Kõrge tee" (*Höge väg*), mis on 1,3 km pikk, 12...20 m lai ja kuni 6 m kõrge. Teed tuli pidevalt tasandada ning tööd lõppesid alles ligi 50 aastat hiljem. Lossi töölised pidid iga päev ühe kivi tee-ehituseks kaasa võtma. Tööliste hulgas levis ütlus: "Kui härra ei oleks hull, poleks vaestel meestel leiba." 

### Uued omanikud

Aastal 1800 läks loss Axel Gabriel De la Gardiele, kes oli abielus Christina Gustava Rameliga, ja jäi De la Gardie suguvõsa kätte ligi sajaks aastaks. Siis päris mõisa Palmstierna vabahärrasuguvõsa, kellele see tänini kuulub.

Park
----

Suurejooneline lossipark on kujundatud 350 aasta jooksul lillede ja tarbetaimedega renessanssaiast 18. sajandi lõpu maastikupargiks, mis on kujundatud lossi juurest väljuva kahe telje ümber. Pargis on klassitsistlikus stiilis aiamaja, mille on projekteerinud Carl Hårleman.

Pargis kasvab Rootsi suurim harilik jugapuu ja tohutu harilik ebatsuuga, mis on üle saja aasta vana, 35 m kõrge ja tüveümbermõõduga 450 cm.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Maltesholmi loss** |
Amadou Toumani Touré
**Amadou Toumani Touré** (4. november 1948 Mopti – 10. november 2020) oli Mali poliitik, riigi president aastatel 1991–1992 ja 2002–2012. Tuli võimule riigipöördega 1991. aastal, kui kukutas sõjaväelise diktaatori Moussa Traoré. Järgnevatel aastatel taastas samm sammult riigis demokraatlikud institutsioonid. Võitis 2002. aastal toimunud presidendivalimised.

Elulugu
-------

Amadou Toumani Touré sündis 4. novembril 1948 Mopti linnas Malis. Põhikooli lõpetas kodulinnas, aastatel 1966–1969 õppis Bamakos Badalabougou keskkoolis. Keskkooli lõpetamise järel oleks Toure võinud hakata õpetajaks, kuid ta valis sõjaväelise karjääri. Toure astus sõjaväkke ning läks õppima Kita linnas asuvasse sõjaväeülikooli. Kooli lõpetanud, sai temast Mali armee lennuväe dessantnike eriüksuse liige. Osales mitmetel treeningkursustel Nõukogude liidus ja Prantsusmaal ning tõusis 1984 lennuväe dessantnike eriüksuse juhiks.

Märtsis 1991, olid riigis diktatuuri vastased rahvarahutused, mis võimude poolt vägivaldselt maha suruti. Siiski oli diktaator Moussa Traore vastu ka armee ning senine dessantnike eriüksuse juht Amadou Toumani Touré viis läbi eduka riigipöörde. Toure kuulutas välja ülemineku valitsuse ja võttis endale riigipea funktsioonid.

1992. aastal toimusid riigis presidendivalimised, kus Amadou Toumani Touré jäi napilt kaotajaks. Uueks presidendiks sai Alpha Oumar Konaré. Selle kaotuse tõttu pandi talle hüüdnimeks "demokraatia sõdur".

Juunis 2001 sai Tourest ÜRO peasekretäri Kofi Annani eriesindaja Kesk-Aafrika Vabariigis peale nurjunud riigipöördekatset.

2002. aastal valiti Amadou Toumani Touré teises valimisvoorus Mali presidendiks. Ta kogus 64,35% häältest. Tema vastaskandidaat teises voorus endine minister Soumaila Cissé sai 35,65% häältest.

2007. aasta aprillis toimunud uutel presidendivalimistel valiti ta teiseks viieaastaseks ametiajaks. Valimistel kogus ta 71,20 % valijate toetuse.

22. märtsil 2012, vähem kui kuu aega enne uusi presidendivalimisi, kukutati president Touré kapten Amadou Sanogo juhitud sõjaväelise riigipöördega. Presidendil õnnestus ümberpiiratud paleest põgeneda ja ennast riigipöörajate eest varjata. 8. aprillil astus ta vastavalt Lääne-Aafrika Riikide Majandusühenduse ja sõjaväehunta vahel kokku lepitud võimu üleandmise kavale ka ametlikult presidendiametist tagasi, et presidendikohuseid saaks üleminekuajaks täitma asuda parlamendi esimees Dioncounda Traoré.

Amadou Toumani Touré oli üpris ebatüüpiline president. Ta polnud ühegi partei liige, kuid tema valitsuses olid esindatud kõik riigis olevad parteid.

Amadou Toumani Tourél oli kindrali auaste.

  



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Moussa Traoré** | **Mali president**1991–1992 | Järgnev**Alpha Oumar Konaré** |
| Eelnev**Alpha Oumar Konaré** | **Mali president**2002–2012 | Järgnev**Amadou Sanogo (sõjaväehunta esimees)** |


Mali riigipead

Modibo Keïta |
Moussa Traoré |
Amadou Toumani Touré |
Alpha Oumar Konaré |
Amadou Toumani Touré |
Amadou Sanogo (sõjaväehunta esimees) |
Dioncounda Traoré (kohusetäitja) |
Ibrahim Boubacar Keïta |
Assimi Goïta (sõjaväehunta esimees) |
Bah Ndaw (kohusetäitja) |
Assimi Goïta
Konteinerlaev ehk konteinerveolaev on laev, millega veetakse konteinereid. 

  

Konteinerlaevad ilmusid 1950. aastate algul. Nüüdisajal tegutseb meredel üle 9000 konteinerlaeva, mis tagavad kaupade kiire ja kadudeta toimetamise saatjalt saajale ühtses veoprotsessis. Enamasti paigutatakse konteinerid laadruumides üksteise peale suunavatest juhttaladest moodust, pesadesse (nn kärgkonteinerlaevad). Kuni 30% konteinereid veetakse tekil, kus nad eriliste lukkude ja soringutega kinnitatakse kuni 4 rea kõrguselt teki külge ning omavahel. Harilikult lastiseade puudub, kuid on ka pukk- ja konsoolkraanadega konteinerlaevu. Suurimad konteinerlaevad mahutavad üle 10 000 TEU. Sellise võimsa jõuseadme (kuni 80 000 kW) ja suure kiirusega (kuni 21–25 sõlme) konteinerlaevad sooritavad kontinentidevahelisi vedusid ainult suurte terminalide vahel. Need laevad on projekteeritud, ehitatud ja varustatud püsivarustusega vastavuses rahvusvaheliste standardite nõuetega. Reeglina veavad konteinerlaevad standardkonteinereid (universaalkonteinerid, külmutus-, isotermilised, avatud, poolkonteinerid, tankkonteinerid), kuid neid on vajadusel võimalik kasutada ka universaalsete laevadena. Lastiruumid on ristkülikukujulise konfiguratsiooniga ja lastiluugid suuremõõtmelised. Lastiruumid ja ülatekk omavad spetsiaalseid kohti konteinerite kinnitamiseks, kinnitustööd toimuvad spetsiaalsete vahendite abil.

  

Fiiderkonteinerlaevad (mahutavad kuni 2000 TEU-d) veavad konteinereid suurtest sadamatest ja terminalidest väikestesse sadamatesse ja vastassuunas ühe mere piires. Konteinerlaevadeks on nimetatud ka teisi konteinereid vedavaid laevu (veeremilaev). Eesti esimene konteinerilaev on Muuga (ehitatud 1995 Hollandis).
***Ascarops strongylina*** on osade põrniklaste soontes ja osade karnivooride maos parasiteeriv ümarusside liik, kes on maailmas laialt levinud. 

*Ascarops strongylina* vaheperemeesteks on roojas elunevad põrniklased (*Aphodius*, *Onthophagus*, *Gymnopleurus*), nende Malphigi soontes toimub ümarusside 1. kasvujärgu arenemine.

*Ascarops strongylina* munade mõõtmed on 20–40 μm. Munadest arenevad nakatumisvõimelised vastsed. Lõpp-peremehed nakatuvad harilikult vaheperemeeste kaudu. Prepatentaeg on 4 nädalat. 

*Ascarops strongylina* mõõtmed varieeruvad, mao limaskestas elunevate emaste ümarusside pikkus on kuni 20 mm ja isaste pikkus 15 mm.

Patoloogia
----------

Väiksel hulgal ei põhjusta need ümarussid haiguslikke seisundeid, suuremates kogustes aga võivad põhjustada maopõletikku.

Viited
------

1. ↑  Ascarops strongylina, Veebiversioon (vaadatud 05.04.2014) (*inglise keeles*)

Välislingid
-----------

* Toivo Järvis, "Veterinaarparasitoloogia õpik kõrgkoolile 5. Ümarusstõved. Kidakärssusstõved. Kaanid. Keelussid", Tartu Ülikooli Kirjastus, 2011, ISBN 978 9949 19 715 6
**Sofja Aleksejevna** (vene keeles *Со́фья Алексе́евна*; täisnimi Sofja Aleksejevna Romanov; 17. september/27. september 1657 Moskva – 3. juuli/14. juuli 1704 Novo-Devitši klooster) oli Moskva tsaaririigi regent aastatel 1682–1689. Ta valitses oma poolvenna Peeter I ja venna Ivan V eest.

Ta oli tsaar Aleksei I Mihhailovitši ja tema esimese naise Maria Miloslavskaja kolmas täiskasvanueani elanud tütar. Ta oli õdedest ainus, keda õpetas Polotski Simeon, troonipärijatest vendade Aleksei ja Fjodori õpetaja.

Isa Aleksei surma järel sai 1676. aastal tsaariks Fjodor, kuna vanem vend Aleksei oli juba surnud. Pärast Fjodori surma 1682. aastal kuulutas Bojaaride Duuma patriarh Joakimi toetusel Fjodori poolvenna, 10-aastase Peetri tsaariks, minnes mööda Peetri vanemast poolvennast Ivanist, kes oli haiglane, poolpime ja nõrgamõistuslik. Ent peagi algasid streletside rahutused (hovanštšina), mille provotseerisid Miloslavskid Sofja Aleksejevna juhtimisel. Streletside mässu ajal 1682. aastal tapeti alaealise Peetri silme all paljud tema sugulased (Narõškinid).

Nii kuulutati tsaarideks mõlemad vennad – Peeter ja Ivan, kusjuures Ivan kuulutati "vanemaks" tsaariks. Regendiks sai aga Sofja Aleksejevna, kes oli faktiliselt täie võimuga valitseja ning kõrvaldas Peetri ema Natalja Kirillovna täielikult riigi juhtimise juurest. Sofja Aleksejevna valitsemise ajal elas Peeter oma emaga Moskva-lähedastes külades Kolomenskojes ja Preobraženskojes. Hõõrumised Moskva ja Preobraženskoje "õukonna" vahel jätkusid.

Aastal 1689 hakkas Sofja Aleksejevna ette valmistama uut streletside ülestõusu, et kõrvaldada Peeter võimult ja kindlustada oma positsiooni ainuvalitsejana. Ent Peetril ja tema pooldajatel õnnestus Sofja Aleksejevna regendistaatusest ilma jätta. Ta vangistati Novo-Devitši kloostrisse.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Sofja Aleksejevna** |
**Rába** (saksa: *Raab*; ungari: *Rába*; sloveeni: *Raba* [ˈɾáːba]) on jõgi Kagu-Austrias ja Lääne-Ungaris ning Doonau parempoolne lisajõgi.

Selle läte on Austrias, mõni kilomeeter Bruck an der Murist idas Heubodenhöhe mäe all. See voolab läbi Austria Steiermargi ja Burgenlandi liidumaade ning läbi Ungari Vasi ja Győr-Moson-Soproni maakondade. See on 298,2 km pikk, millest u. 100 km on Austrias. See suubub Loode-Ungaris, Győri linnas Doonau lisajõkke (Mosoni-Duna). Selle valgla pindala on 10 401 km². Rába-äärsed linnad on Gleisdorf, Feldbach (mõlemad Austrias), ning Szentgotthárd ja Körmend (Ungaris). Varases kainosoikumis voolas jõgi vastupidises suunas, kuid tektooniline tõus muutis selle voolu vastupidiseks.

Nimi
----

Rábat tunti antiikajal ladina keeles kui *Arrabo* ja kreeka keeles kui *Arabon* (Ἀραβον), 791. aastal kui *Raba* ja *Hrapa* ning 890. aastal kui *ad Rapam*. Jõe mitmesugused tänapäevased nimed on tuletatud romaani refleksist *Rābo*. Nimi on tõenäoliselt indoeuroopalik, kuid selle päritolu on teadmata.

Rába sloveenid
--------------

Rába sloveenid, kes elavad Rába orus (sloveeni *Porabje,* ungari *Vendvidék*), on Ungari sloveenide läänepoolseim rühm. Raba org on osa laiemast Prekmurje piirkonnast.
Rägapardi munad
**Rägapart** (*Anas querquedula*) on partlaste sugukonda pardi perekonda kuuluv ujupart.

Rägapart kuulub soodsas seisundis liikide hulka. Esimest korda kirjeldas teda teaduslikult Carl von Linné aastal 1758.

Levila
------

Rägapart pesitseb enamikus Euroopas ja Aasias Briti saartest Jaapanini. Põhja poole ulatub levila Lõuna-Rootsi, Kesk-Soome, Arhangelski, Irtõši suudme, Jakutski ja Lõuna-Kamtšatkani, lõuna poole Vahemere, Kaspia mere lõunaranniku, Xinjangi ja Sungara ülemjooksuni. Eestis on ta tavaline haudelind.

Rägapart on kõikjal rändlind. Ta talvitub Vahemere maades, Aafrikas kuni Lõuna-Aafrikani ja Lõuna-Aasias kuni Suurte Sunda saarteni.

Eestis on ta üldlevinud väikesearvuline haudelind, kelle pesitsusaegset arvukust hinnatakse 500–1000 paarile.

Välimus
-------

Lindu võib mõnikord segi ajada piilpardiga, kuid rägapart on sellest pisut suurem ja tagasihoidlikuma ühetoonilise sulestikuga. Rägapardi üldpikkus on 37–41 cm, tiibade siruulatus 63–69 cm. Ta kaalub 300–550 g.

Täiskasvanud isaslinnud on hõlpsasti eristatavad oma pruuni keha ja rinnapiirkonnaga ning erevalge kulmutriibuga, mis ulatub kaugele pea külgedele. Sinakad kattesuled on lennul näha suurte heledate laikudena. Tume rind on samuti paremini märgatav lendaval linnul. Ülejäänud sulestik on hallikas, samuti jalad ja nokk. Emastel asuvad peas nokatüvikuäärne tähn ja tume silmatriip. Sulestik sarnaneb üldosas isaspardi omaga.

Elupaik ja eluviis
------------------

Rägapart asustab lagesoid ja järvekaldaid, Eestis ka rannaniite.

Rägapart on loomtoiduline. Eriti suur osa tema toidus on limustel. Ta sööb ka veeputukaid ja nende vastseid ning vähilaadseid. Veel sööb ta veetaimede võrseid, lehti ja juurikaid.

Rägapart on tähtis jahilind, kuid töönduslikes kogustes teda ei kütita, sest ta talvitub kaugetel maadel ja lahkub sügisel väga vara.

Viited
------

1. ↑  BirdLife International (2004). *Anas querquedula*. *2006 IUCNi punane nimistu*. IUCN 2006. Vaadatud 9. mai 2006.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  "Loomade elu", 6. kd. lk. 102-102
3. 1 2  L. Jonsson, "Euroopa linnud". Tallinn, Eesti Entsüklopeediakirjastus 2000, lk. 94–95
4. ↑

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Rägapart** |

* Otsing: Spatula querquedula andmebaasist eElurikkus (lisa eElurikkuse id Vikiandmete lehele)

* Rägapart YouTube'is
**Austria Rahvapartei** (saksa keeles *Österreichische Volkspartei*, *ÖVP*) on 17. aprillil 1945 asutatud erakond Austrias, mille ideoloogiliseks aluseks on kristlik demokraatia. Tegu on konservatiivse parteiga, mis peab ennast aastatel 1893–1933 tegutsenud Kristliku Sotsiaalse Partei õigusjärglaseks.

Austria Rahvapartei ja Austria Sotsiaaldemokraatlik Partei on riigi suurimad erakonnad. Võrreldes sotsiaaldemokraatide parteiga on Rahvapartei parempoolsem, esindades peamiselt riigiametnike, talunike ja väikeettevõtjate huve. Parteil on lähedased sidemed roomakatoliku kirikuga.

Erakonnal on umbes 630 000 liiget. Ametlikuks häälekandjaks on Ülem-Austria liidumaal ilmuv ajaleht Neues Volksblatt. Austria Rahvapartei esimees oli aastatel 2011–2014 Michael Spindelegger, 2014–2017 Reinhold Mitterlehner ja 2017. aasta maist kuni 2019. aasta detsembrini Sebastian Kurz. Alates 3. detsembrist 2019 on erakonna esimees Karl Nehammer.

Austria Rahvapartei on olnud võimul aastatel 1945–1970, 2000-2019 ja alates 2020. aastast (liidukantslerid Leopold Figl, Julius Raab, Alfons Gorbach, Josef Klaus, Wolfgang Schüssel, Sebastian Kurz, Alexander Schallenberg ja Karl Nehammer). Aastatel 2007–2017 valitseti nn suures koalitsioonis koos Sotsiaaldemokraatliku Parteiga, kus liidukantsleri ametis olid sotsiaaldemokraadid.

Erakonda on kuulunud ka Austria liidupresidendid Kurt Waldheim ja Thomas Klestil.
Rägavere valla lipp.
**Rägavere valla lipp** on endise Eesti haldusüksuse Rägavere valla lipp.

Lipp kinnitati 29. septembril 1994.

Lipu kirjeldus
--------------

Kuuselõikega põigiti poolitatud lipu ülemise, sinise laiu vardapoolses ülanurgas on valge neljaharuline täht, alumine lipulaid on valge.
Lipu laiuse ja pikkuse suhe on 2:3 ning normaalmõõdud on 100x150 cm.

Põhjendus
---------

Kangast poolitav kuuselõige osutab sellele, et Rägavere vald asub metsarikkal alal ning mets on andnud elatist kohalikele elanikele juba vanast ajast. Valge neljaharuline täht (tähtrist) lipu vardapoolses ülanurgas sisendab elujaatavat usku, et töökaid ning hariduspõllul edasipürgivaid valla inimesi ootab ees parem tulevik. Ka lipu valge värvus sümboliseerib hingerahu ja -puhtust, mida saavutavad need, kes hindavad vaimseid väärtusi ja esivanemate vaimuvara.

Lipu kasutamise kord
--------------------

1. Valla lipp ei tohi normaalmõõtmetelt olla suurem riigilipust.
2. Valla asutuste ja organisatsioonide lipud ei tohi olla äravahetamiseni sarnased valla ametlikult registreeritud lipuga.
3. Kasutamiskõlbmatuks muutunud vallalipp kuulub sündsal viisil hävitamisele.

Lipu heiskamine
---------------

Kui Eesti riigilipp heisatakse koos mõne Eesti maakonna, linna või valla lipuga, paigutatakse need lipud maakondade kaupa ning linnade ja valdade kaupa nimede järjekorras eesti tähestiku järgi riigilipust lippude poolt vaadates vasakule, kusjuures maakonnalipud asuvad linnade ja valdade lippudest paremal.

Vaata ka
--------

* Rägavere valla vapp

Välislingid
-----------

* Rägavere valla sümboolika valla kodulehel
* Rägavere valla sümboolika
Argentina Tulemaa provintsi vapp
**Tulemaa provintsi vapp** on Argentina Tulemaa provintsi (ametlikult Tulemaa, Antarktise ja Lõuna-Atlandi saarte provints) vapp. 

See võeti kasutusele 1990, kui tollane föderaalala (*Territorio Nacional*) tõsteti seadusega 23.775 provintsi staatusesse. Varem kasutati ala sümbolina Argentina vappi. 

Vapi keskel on ovaal, mille alumisel väljal on neljast keiserpingviinist kujund. Kaks pingviini vaatavad vasakule, kaks paremale. Nende taga on meri. Ovaali ülemisel väljal on lumine mäetipp, mille kohalt paistab kümne kiirega tõusev päike. 

Ovaali ümbritseb stiliseeritud punane joon, mis kujutab kümmet leeki, viis kummalgi pool ovaali. Vapp on ääristatud siniste joontega, mis moodustavad lendava albatrossi, piirkonna sümboli kujutise. Albatrossi kujutis on ka Tulemaa provintsi lipul. 

Argentina nõudluse kohaselt on see vapp ka Argentina Antarktise ja Lõuna-Atlandi saarte ametlik vapp, sest Argentina loeb neid ametlikult provintsi osaks.

Vaata ka
--------

* Tulemaa provintsi lipp
* Argentina vapp
* Falklandi saarte vapp