recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
INC[i]P[i]T EV[an]G[eliu]M S[e]C[un]D[u]M IOH[anne]M 'Algab Johannese evangeelium'. 9. sajandi käsikiri Briti Raamatukogus, BL Egerton MS 768, fo 62v
Bologna püha Katariina elulugu algab sõnaga INCOMENZA (itaalia keeles *in comenza* 'alguses') ja teksti jäetud ruumiga käsitsi maalitud initsiaali C ("Cum reverentia...") jaoks, mis on jäänud lisamata. Pietro Azzoguidi: Vita di santa Caterina da Bologna. - [Bologna] : [Baldassarre Azzoguidi], u 1475
***Incipit*** (ladina keeles *incipit* 'algab', 'siit algab) on keskaja käsikirjade ja trükiste algusvormel, mis sisaldas ka autori nime ja teksti nimetust. Selle sõnaga võidakse tähistada ka teksti algussõnu, mida kasutati teksti identifitseerimiseks enne pealkirjade panemise tava käibeleminekut. Näiteks on jõulupüha ladinakeelse perikoobi *incipit* "In illo tempore" ("Neil päevil ..."), Matteuse evangeeliumi *incipit* "Liber generationis".

Raamatukunstis
--------------

*Incipit*-lehekülg ehk teksti või raamatu alguslehekülg on keskaegsetes käsikirjades, eriti insulaarstiilis, merovingide, karolingide ja romaani käsikirjalistes koodeksites kujundatud mitmevärvilise sageli terve lehekülje suuruse miniatuuriga, täidetuna ühe või mitme suure ornamenteeritud initsiaaliga, mis võivad omavahel põimuda või moodustada ligatuure, ja ka ülejäänud algussõnad või -laused sel lehel on suuremas ja käsikirja tavatekstist erinevas kirjatüübis. Tava *incipit*-lehekülge suurema initsiaaliga esile tõsta, samuti lisada märkus 'algab' tiitellehe asemel jätkus 15. sajandi varatrükisteni.

Pildid
------

* Gellone sakramentaar. Frontispiss ja incipit (8. sajand)Gellone sakramentaar. Frontispiss ja *incipit* (8. sajand)
* Lindisfarne'i evangeliaari Matteuse evangeeliumi incipit-lehekülg (8. sajand)Lindisfarne'i evangeliaari Matteuse evangeeliumi *incipit*-lehekülg (8. sajand)
* Saint-Riquier' evangeliaari incipit-lehekülg sissejuhatusega "prologus quatuor evangeliorum" (786/800)Saint-Riquier' evangeliaari *incipit*-lehekülg sissejuhatusega "prologus quatuor evangeliorum" (786/800)
* Sankt Galleni Kuldse psaltri incipit-lehekülg: psalmi "Beatus vir qui non ..." kuldne initsiaal purpurtaustal (883–888/890–900)Sankt Galleni Kuldse psaltri *incipit*-lehekülg: psalmi "Beatus vir qui non ..." kuldne initsiaal purpurtaustal (883–888/890–900)
* Romaani ornamentidega incipit-lehekülg Matteuse evangeeliumist (1120–1140)Romaani ornamentidega *incipit*-lehekülg Matteuse evangeeliumist (1120–1140)
* Käsikiri Egerton MS 2615, "Taanieli mängu" incipit-lehekülg, millel punasega märkus Incipit Danielis ludus 'algab Taanieli mäng'Käsikiri Egerton MS 2615, "Taanieli mängu" *incipit*-lehekülg, millel punasega märkus *Incipit Danielis ludus* 'algab Taanieli mäng'
* Dante Alighieri "Jumaliku komöödia" trükiväljaande incipit-lehekülg, 1472Dante Alighieri "Jumaliku komöödia" trükiväljaande *incipit*-lehekülg, 1472
* Valerius Maximuse "Facta et dicta memorabilia", trükitud Mainzis 1471Valerius Maximuse "Facta et dicta memorabilia", trükitud Mainzis 1471

Viited
------

1. ↑  incipit. - Raamatukogusõnastik
2. ↑  Antiigileksikon. Tallinn 1983
3. ↑  Incipit. - Encyclopedia Britannica
**Hall kärbseseen** (*Amanita excelsa*) on kärbseseeneliste sugukonda kärbseseene perekonda kuuluv seeneliik.

Kasvukoht
---------

Kasvab sügisel liivastes okas-, leht- ja segametsades. Rohkem Kagu-Eesti moreenküngastel.

Kirjeldus
---------

Seenekübar pealtvaates
Sarnaneb välimuselt veidi roosa kärbseseenega. Kübar hall, hallpruun või pruunikashall, serv heledam, valkjate või hallikate jahujate ebemetega, mis on kergelt ärapühitavad, serv sile, noorelt poolkerajas, vanemalt lame, läbimõõt kuni 12 cm. Eoslehekesed valged, vabad. Jalg valge või hallikas, mõnikord allpool üksikud pruunikad plekid, üleni peente hallikate või ookerjate vatjate ebemetega, muguljas, rõngaga, tupega, kuni 12 × 3 × 4 cm. Rõngas pealt valge, alumine külg hallikas, rippuv, lai, ülakülg rihveljas. Tupp jalale liibunud valkjate või hallikate ebemjate vöötidena. Seeneliha valge, kübaranaha all hall, nõrga redise või kartuli lõhnaga. Eospulber valge. Eosed lai-ellipsoidsed, amüloidsed, 7–10 × 5–8 µm.

Toksilisus
----------

Toorelt mürgine.

  


|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Hall kärbseseen** |

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6  Mall Vaasmaa Meie kärbseseeni 2
**Piusa jõgi** (ka *Pimža jõgi*; vene *Пиуза, Пимжа*) on jõgi Kagu-Eestis. Selle alamjooks kuni 14 km ulatuses asub Venemaa territooriumil.

Piusa jõgi saab alguse Küläjärvest Haanja kõrgustikul ja suubub Pihkva järve. Voolab käänulises Piusa ürgorus.

Jõe pikkus on 108 km, valgala 796 km², millest 508 km² on Eesti territooriumil, langus 214 m. Piusa on Eesti suurima langusega jõgi. Piusa jõel on paiknenud 39 vesiveskit.

Jõe ääres asub Vastseliina alevik.

Suuremad lisajõed on Meeksi oja, Tuderna oja, Tuhkvitsa oja (ka Obinitsa oja) ja Pelska jõgi.

Piusa jões elab palju kalaliike, neist arvukamad on harjus, särg, haug ja trulling.

Piusa jõe ürgoru kaitseks on loodud Piusa jõe ürgoru maastikukaitseala, mis algab Vana-Vastseliina piiskopilinnuse varemetest ja kulgeb allavoolu. Kaitseala pindala on 720 hektarit. Kaitsealal paikneb ka Piusa ürgoru matkarada.

Piusa jõgi on piirijõeks setude ja võrukeste vahel: paremal kaldal on setude asualad ja vasakul kaldal võrukeste asualad. Jõgi on ka piiriks Liivimaa ja Setumaa vahel, mis kujunes välja Saksa ekspansiooni pidurdumisel 1240. aastatel. Selline poliitiline piir tähistas ka piiri eri uskude – õigeusu ja katoliku usu vahel.

Vaata ka
--------

* Piusa jõe ürgoru maastikukaitseala
* Piusa liivakivipaljandid

Viited
------

1. ↑  Külvik, Helen *Setomaa*, Looduse raamatukogu, MTÜ Looduajakiri, 2013.
2. ↑  "Tourism information - LANDSCAPE RESERVE OF PRIMEVAL VALLEY OF PIUSA RIVER". *www.setomaa.ee* (inglise). Originaali arhiivikoopia seisuga 02.09.2007. Vaadatud 30.11.2020..
3. 1 2  Tammer, Enno *Ümber Eesti*, Tartu: Tammerraamat, 2005.
4. ↑  Külvik, Helen *Setomaa*, Looduse raamatukogu, MTÜ Looduajakiri, 2013.
**2010. aasta parlamendivalimised** Aserbaidžaanis toimusid 7. novembril.

Valimised toimusid majoritaarse süsteemi järgi 125 valimisringkonnas ühes valimisvoorus. Kvooruminõuded puudusid.

Opositsiooni sõnul ei olnud tagatud aus poliitiline konkurents, opositsiooni kandidaate paljudel juhtudel ei registreeritud.

OSCE vaatlusmissiooni vahearuandes märgiti ära, et on tõendeid surve avaldamisest valijatele ja kandidaatidele, ning poliitilise debati puudumine televisioonis. SRÜ vaatlusmissioon seevastu hindas valimiste ettevalmistusi positiivselt ning leidis, et kandidaatidele olid tagatud võrdsed võimalused agitatsiooni läbiviimiseks.

Esialgsed tulemused avaldati 8. novembril. Nende põhjal võitis president Ilham Alijevi Uue Aserbaidžaani Partei (*Yeni Azerbaycan*) 74 kohta 125-st ja parlamenti pääses kümme uut parteid. Teadaolevalt opositsiooniliste vaadetega kandidaate pääses esialgsete andmete põhjal parlamenti üks. Peamised opositsioonijõud, Aserbaidžaani Rahvarinne ja Müsavat, parlamenti ei pääsenud.

Tulemused
---------

* Uue Aserbaidžaani Partei 45,8% häältest, 72 kohta;
* Rahvusliku Solidaarsuse Partei(?) (*Vətəndaş Həmrəyliyi Partiyası*), 1,6%, 3 kohta;
* Kodumaa Partei (*Ana Vətən Partiyası*), 1,4%, 2 kohta;
* Võrdsuse Partei (*Müsavat Partiyası*), 1,8%, 0 kohta;
* Aserbaidžaani Rahvarinde Partei (*Azərbaycan Xalq Cəbhəsi Partiyası*), 1,3%, 0 kohta;
* parteitud ja muud 48,2%, 48 kohta.

Välislingid
-----------

* OSCE Office for Democratic Institutions and Human Rights: Statement of Preliminary Findings and Conclusions, 8. november 2010.
**Margus-Hans Kuuse** (sündinud 22. detsembril 1943) on eesti autoajakirjanik.

Haridus ja karjäär
------------------

Margus-Hans Kuuse lõpetas aastal 1967 Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI). Alates aastast 1971 on ta tegutsenud autoajakirjanikuna.

Kuuse oli 18 aastat ajakirja "Tehnika ja Tootmine" osakonnajuhataja ja selle auto-motorubriigi toimetaja. 

Margus-Hans Kuuse oli ajakirja "Tehnika ja Tootmine" juures koos käinud autospetsialistide ja keeletoimetajate konsiiliumi liige, mis tegeles tehnilise oskuskeele arendamise ja eestindamisega. Ta võttis eesti keeles kasutusele sõna "mahtuniversaal". 

Aastatel 1996–1998 oli ta ajakirja "AutoPluss" peatoimetaja ning aastal 1999 asutas ja sai peatoimetajaks ajakirja "Autoleht". 

Ta on liige Briti Autokirjameeste Seltsis (GMW) ja Rahvusvahelise Autoajakirjanike Liidus (IMPA), samuti Washingtoni Autoajakirjanike Liidu (WAPA) auliige. Margus-Hans Kuuse on avaldanud artikleid nii Eesti kui ka 22 välisriigi autoväljaannetes. Margus-Hans Kuuse oli Nõukogude Liidus ilmunud autoajakirja "Za Ruljom" ja "Avtomobilnõi Transport Kasahstana" kaas-autor alates 1968. aastast kuni Eesti Vabariigi taasiseseisvumiseni.

Margus-Hans Kuuse on kahel korral olnud ülemaailmse autoajakirjanike žürii liige, mis on valinud sajandi autot - 1990. ja 1999. aastal.

Margus-Hans Kuuse on kirjutanud eessõna ja toimetanud Henry Fordi raamatu "Minu elu ja töö".

Teosed
------

Margus-Hans Kuuse on kirjutanud mitmeid raamatuid autode teemal, sealhulgas:

* "100 autot" (1979, 1984)
* "Porsche. Saksamaa sportautode firma tegevusest" (1991)
* "XXXII 'Kalevi' suursõit" (koostaja, 1993)
* "Autod 1920–2000" (2001)
* "50 ideeautot" (2010)
* "100 autot. 2" (2014)
* "Eestimaa autosajand. 333 autoklassikut" (2018)

Viited
------

* 
* 
*
**Alexander Van der Bellen** (sündinud 18. jaanuaril 1944 Viinis) on Austria majandusteadlane ja poliitik, alates 26. jaanuarist 2017 Austria liidupresident.

Alexander Van der Bellen oli sõltumatu kandidaat 2016. aasta Austria presidendivalimistel. 23. mail 2016 võitis ta presidendivalimiste teise vooru. Tema ametisse vannutamine oleks pidanud toimuma 8. juulil 2016. Austria Vabaduspartei vaidlustas aga valimistulemused ja 1. juulil tühistas Austria konstitutsioonikohus valimistulemused, nõudes valimiste uuesti korraldamist. Kordusvalimised toimusid 4. detsembril. Valimised võitis Van der Bellen, kes sai umbes 53% valijate toetuse. Tema vastaskandidaati, Austria Vabaduspartei esindajat Norbert Hoferit toetas umbes 47% valimas käinud inimestest. Valimisaktiivsus oli 74%.

Elulugu
-------

Alexander Van der Belleni Pihkvas elanud isapoolsed vanavanemad põgenesid 1919. aastal lastega bolševike eest Eestisse. Tema isa Aleksander astus 1934. aastal Eesti kodakondsusse. 1941. aastal asus ta koos oma teise abikaasa, eestlanna Alma Sieboldiga ümber Saksamaale. Saksa põgenikelaagrist jõudsid nad lõpuks Viini, kus sündis nende poeg Alexander. Viinile läheneva Punaarmee eest põgenes perekond Lääne-Austriasse Tirooli maakonda Kaunertali, kus Alexander üles kasvas.

Alexander Van der Bellen astus 1962. aastal Innsbrucki Ülikooli majandusteaduskonda ja lõpetas selle 1970. aastal doktorikraadiga. Ta töötas samas aastatel 1968–1971 rahanduse instituudis assistendina ja 1976–1977 Innsbrucki Ülikooli erakorralise professorina. Vahepeal (1972–1974) töötas ta Berliinis majanduskeskuses. Alates aastast 1977 töötas ta Viini Ülikoolis korralise professorina, alates aastast 1980 ökonoomika õppetooli juhatajana ning oli aastatel 1990–1994 majandus- ja sotsiaalteaduskonna dekaan.

1994. aastast kuulus ta erakonna Rohelised – Roheline Alternatiiv esindajana parlamenti ja 1999. aastast oli roheliste fraktsiooni esimees. Aastatel 1996–2008 oli ta Roheliste erakonna esimees. 

Populaarsusküsitlustes on Van der Bellenit alati kõrgemalt hinnatud kui tema erakonda. Austerlased hindavad tema ausust ning seda, et isegi tuliste väitluste ajal suudab ta kaalutlevaks jääda.[*viide?*] Muidugi on väga olulised tema suured majandusalased teadmised.

Alexander Van der Bellen on abielus. Tal on kaks täiskasvanud poega.

Tunnustus
---------

* 2021 Maarjamaa Risti ketiklassi teenetemärk

Viited
------

1. ↑  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 20209

Välislingid
-----------

* Andres Einmann, "Oponendid süüdistavad Austria presidendikandidaadi Eesti kodanikust isa natsiminevikus". Postimees.ee, 24. november 2016

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Heinz Fischer** | **Austria president**Alates 2017. aastast | Järgnev**Võimul** |
**Marcara** (kodanikunimega **Mark-Henri Mollits**; sündinud 25. novembril 2001) on Eesti muusik, kes on kiiresti teinud nime muusikatööstuses oma ainulaadsete ja energiliste rütmide ning suurepäraste live-esinemistega. Ta avastas oma kirge muusika vastu freestyle räppimise kaudu sõpradega ja alustas ametlikult oma karjääri 2020. aastal.

Varajane Karjäär ja Looming
---------------------------

Marcara debüütsingel "Bacardi" võitis kiiresti kuulajate südamed ja jõudis Eesti Top 50 edetabelisse. Järgnenud aastal, 2021, tehtud koostöö Siimiga loo "Zim Zimma" näol saavutas Eestis tantsumuusika hümni staatuse, jõudes teisele kohale Spotify Eesti edetabelites ja püsides seal kuus kuud.

Muusikastiil ja Mõju
--------------------

Tema bassi-rõhutatud EDM-stiil koos mänguliste ja elavate sõnadega on kindlustanud talle kindla koha Eesti muusikatööstuses. Lisaks kohalikule edule on Marcara hakanud koguma populaarsust ka rahvusvahelisel tasandil, eriti tänu singlitele nagu "Zim Zimma", "Bacardi" ja "Armed and Loaded".

Debüütalbum ja Koostööd
-----------------------

Marcara väga oodatud debüütalbum "DEPARTURE" avaldati hiljuti. Albumi meeldejäävad ja energilised rütmid näitavad Marcara ainulaadset ja innovaatilist stiili. Ta on teinud koostööd mitmete märkimisväärsete Eesti artistidega, sealhulgas Siimiga ja legendaarse Rein Rannapiga, kes on osa Eesti Muusika Hall of Fame’ist.

Tulevik ja Järeldus
-------------------

Marcara on muusik, kellel on palju pakkuda. Tema energiliste live-esinemiste ja erakordse muusikalise talentiga on ta jõud, millega arvestada tulevikus. Marcara kiire tõus ja pidev innovatsioon muusikas teevad temast artisti, keda tasub jälgida nii Eesti kui ka rahvusvahelisel muusikamaastikul.

Viited
------

1. ↑  "marcara". *United Stage Estonia*. Vaadatud 18. septembril 2023.
Iisrael  

  Iisraeli tunnustavad riigid  

  Riigid, mis on tühistanud Iisraeli tunnustamise  

  Riigid, mis on peatanud/lõpetanud kahepoolsed sidemed Iisraeliga  

  Riigid, mis pole kunagi Iisraeli tunnustanud
: 
██ Israel
██ Riigid, mis ei tunnusta Iisraeli passi
██ Riigid, mis ei tunnusta Iisraeli passi ja kõiki neid passe, kus on Iisraeli viisa või tempel
Iisraeli on tunnustanud 165 ÜRO liikmesriiki, lisaks Vatikan, Kosovo, Taiawn, Cooki saared ja Niue.

Araabia riikidest on Iisraeli tunnustanud Egiptus, Jordaania, Maroko, Bahrein, Araabia Ühendemiraadid, Sudaan.

Teistest islamimaadest tunnustavad Iisraeli Albaania, Kosovo, Bosnia ja Hertsegoviina, Türgi, Tšaad, Lõuna-Sudaan, Aserbaidžaan, Kõrgõzstan, Tadžikistan, Turkmenistan, Kasahstan, Usbekistan ja veel mitmed.

18 ÜRO liikmesriiki: Afganistan, Alžeeria, Bangladesh, Brunei, Djibouti, Indoneesia, Jeemen, Katar, Komoorid, Kuveit, Liibüa, Malaisia, Omaan, Pakistan, Põhja-Korea, Saudi Araabia, Somaalia, Tuneesia ei tunnusta ametlikult Iisraeli.

6 ÜRO liikmesriiki: Kuuba, Maldiivid, Mali, Mauritaania, Niger, Venezuela on Israeli tunnustanud, kuid hiljem tunnustuse tagasi võtnud.

4 ÜRO liikmesriiki:Süüria, Liibanon, Iraan ja Iraak ei tunnusta Iisraeli ja loevad ennast olevat Iisraeliga sõjaseisukorras.
**Le Broc** [lö bro'k] on asula ja vald Prantsusmaal Alpes-Maritimesi departemangus. See kuulub Nice 3. kantonisse Nice'i ringkonnas.

Linna territoorium asub 91–1024 meetri kõrgusel üle merepinna.

Tema vallavanemaks on Philippe Heura.

Le Broc'i plaan ja teda ümbritsevad vallad

Välislingid
-----------

* Valla koduleht (*prantsuse keeles*)
* Valla keskuse kaart ja sinna märgitud vaatamisväärsused (*prantsuse keeles*)

Nice Côte d’Azuri suurlinnastu 49 valda

Aspremont – Bairols – Beaulieu-sur-Mer – Belvédère – La Bollène-Vésubie – Bonson – Le Broc – Cagnes-sur-Mer – Cap-d'Ail – Carros – Castagniers – Clans – Colomars – Duranus – Èze – Falicon – La Gaude – Gattières – Gilette – Ilonse – Isola – Lantosque – Levens – Marie – Nice – Rimplas – Roquebillière – La Roquette-sur-Var – Roubion – Roure – Saint-André-de-la-Roche – Saint-Blaise – Saint-Dalmas-le-Selvage – Saint-Étienne-de-Tinée – Saint-Jean-Cap-Ferrat – Saint-Jeannet – Saint-Laurent-du-Var – Saint-Martin-du-Var – Saint-Martin-Vésubie – Saint-Sauveur-sur-Tinée – La Tour – Tournefort – Tourrette-Levens – La Trinité – Utelle – Valdeblore – Venanson – Vence – Villefranche-sur-Mer
Kristuse laskumine põrgusse. Illustratsioon Tiberiuse psaltris
Initsiaaliga ja servisega lehekülg 19r
**Tiberiuse psalter** on üks neljast säilinud gallikaani psaltrist, mis loodi Inglismaal Winchesteris 11. sajandi keskpaigas või ligikaudu normanni vallutuse aastail (kolm ülejäänut on Stowe psalter, Vitelliuse psalter ja Lambethi psalter). Käsikiri asub Briti Raamatukogus kohaviida BL Cotton MS. Tiberius C.vi all ja on tänapäeval digitaliseeritult kättesaadav.

Kirjeldus
---------

Käsikiri koosneb 129 pärgamentlehest mõõdus 248 x 146 mm. Tekst on kirjutatud karolingide minusklis, initsiaalid on maalitud punase, sinise või rohelise värviga. Psalmide tekstis on rohkelt ridadevahelisi vanaingliskeelseid glosse ja muud mitteladinakeelset teksti. 24 lehekülge on joonistustega; 5 Taaveti elust ja 11 Kristuse elust. Raamatu peamiste algusosade esilehed on suurte initsiaalide ja mitmevärvilise akantusmotiividega servisega, nagu näiteks esimese psalmi algus leheküljel 31r. 

Psaltris on varaseim enne teksti paigutatud illustratsioonidetsükkel (lehekülgedel 7v–16r), kujundus, mis muutus järgmistel sajanditeks tavaliseks; Tiberiuse psaltri pilditsükkel kujutab stseene Taaveti ja Kristuse elust neid tüpoloogiliselt seostades. Miniatuuride monumentaalses pildikeeles on ühendatud Winchesteri anglosaksi stiil ja Utrechti psaltri ekspressiivne joonistusstiil, enamjaolt joonepõhine ja hoogne, kuid on ka üleni maalitud miniatuure, nagu troonil istuva Taaveti kujutis leheküljel 30v.

Käsikiri pole täielik, see sai kannatada tulekahjus 1731. aastal, mil hävisid esimeste lehekülgede ülanurgad. 1894. aastal köideti käsikiri uuesti ja pärgamentlehed paigutati ühekaupa suurema lehesuurusega raamatusse.

Pildid
------

* Taavet ja lõvi leheküljel 8rTaavet ja lõvi leheküljel 8r
* Taavet ja Koljat leheküljel 8vTaavet ja Koljat leheküljel 8v
* Koljati tapmine leheküljel 9rKoljati tapmine leheküljel 9r
* Saul ja Taavet leheküljel 9vSaul ja Taavet leheküljel 9v
* Kristuse kiusamine leheküljel 10vKristuse kiusamine leheküljel 10v
* Kristuse kinnivõtmine leheküljel 12rKristuse kinnivõtmine leheküljel 12r
* Salvikandjad naised Kristuse haual leheküljel 13vSalvikandjad naised Kristuse haual leheküljel 13v
* Uskmatu Toomas leheküljel 14rUskmatu Toomas leheküljel 14r
* Kristus auhiilguses leheküljel 18vKristus auhiilguses leheküljel 18v
* Taavet troonil leheküljel 30vTaavet troonil leheküljel 30v
* Esimese psalmi incipit leheküljel 31rEsimese psalmi *incipit* leheküljel 31r
* Psalm vahelekirjutatud kommentaaridega leheküljel 31vPsalm vahelekirjutatud kommentaaridega leheküljel 31v

Viited
------

1. ↑  Cotton MS Tiberius C VI. - Digitised Manuscripts. - British Library

Välislingid
-----------

Cotton MS Tiberius C VI. - Digitised Manuscripts. - British Library
**Mullaviljakus** on mulla spetsiifiline kvalitatiivne omadus. Selle võime on varustada taimi toiteelementide, vee ja hapnikuga. Mulla viljakus tuleneb huumuse- ja saviosakeste sisaldusest, huumushorisondi tüsedusest, aktiivveemahutavusest ja mulla reaktsioonist. Viljakus on tunnus, mis eristab mulda pinnasest ja kivimist. Viljakaks peetakse mulda, mis suudab rahuldada kultuurtaimede vajadusi ja tagab nende suure saagi. Seega lähtutakse mulla viljakuse hindamisel bioproduktsiooni funktsioonist ning see moodustab olulise, ent siiski ainult ühe komponendi mulla ja maa kvaliteedist.

Eristada saab looduslikku ja kunstlikku mullaviljakust. Loodusliku mullaviljakuse määravad mulla omadused koos väliskeskkonna teguritega olukorras, kus inimtegevuse mõju taime kasvu tingimustele puudu. Kunstlik mullaviljakus kujuneb loodusliku viljakuse baasil, mille saagi suurendamise eesmärgil lisandub inimtegevuse mõju maaharimise, väetamise, niisutamise, kuivendamise, taimekaitse jms. kujul. Mulla potentsiaalne viljakus on kvalitatiivne tunnus, mille määravad mula koostis, režiimid ja omadused. Mulla efektiivne viljakus väljendub kvantitatiivselt taime saagikuses ning see avaldub taimede võimes toota sellel mullal teatud kogus fütomassi ning seda väljendatakse kvantitatiivselt saagi suurusena pinnaühiku kohta.

Haritava mulla viljakust hinnatakse Eestis boniteedi 100-punktilise hindeskaalaga. Mulla boniteet näitab mulla omadustest sõltuva viljakuse suhtelist taset selle hindamisaegses seisundis. Maa boniteet on maa tootlikkust iseloomustav lõppnäitaja, mille leidmisel lähtutakse mulla boniteedist ja teistest maatüki omadustest, mis võivad mõjutada põllukultuuride kasvamist. Boniteet väljendab mulla ja maa kvaliteeti eelkõige viljakuse ja põllumajanduse tootlikkuse seisukohast.

Viited
------

1. ↑  *Eesti Entsüklopeedia*. (VE, 2006; EME 2, 2009)
2. ↑  Lorenz, K. Lal, R. (2016). *Advances in Agronomy*
3. ↑  Bleam, W.(2017). *Soil and Environmental Chemistry (Second Edition)*
4. ↑  Brady, N. (2000) *Elements of the Nature and Properties of Soils*
5. ↑  Astover, A. Kõlli, R. Roostalu H. Reintam, E. Leedu. E.(2012). *Mullateadus*
6. ↑  Brown, G. (2018). *Dirt to Soil: One Family’s Journey Into Regenerative Agriculture*
**Paul Himma** (2. juuni 1910 Võrumaa – 11. detsember 1994 Tartu) oli kondiiter ja Tartu Salemi Baptistikoguduse vaimulik.

### Elukäik

Paul Himma sündis Võrumaal Vana-Roosa vallas Metstaga külas Metsmõisa talus põliste põllutööliste perekonnas. Tema vanemad oli Gustav ja Amalie (neiupõlvenimega Malleus) Himma. Tal oli viis õde-venda, tema ise oli lastest neljas.

Kui Paul oli nelja-aastane, suri tema ema ja isa abiellus Emilie Himmaga, kellest sai Pauli võõrasema. Aasta pärast suri ka isa. Lapsed kasvasid mõnda aega võõrasemaga, kuid sealse raske elu pärast läksid mõne aasta pärast võõraste juurde karja või tööle. Paul läks kuueaastaselt võõraste juurde karjaseks, varsti võttis ta onu, kelle nimi oli samuti Paul, ta enda hoolde.

### Haridus

Aastatel 1932-1935 õppis Tartu Linna Majandusõpilastekoolis kondiitri eriala. Aastatel 1956-1962 õppis Usuteaduslikel Kursustel Tallinnas.

17-aastaselt kolis Paul Tartusse, et õppida amet. Ta sai "Univeri" pagariärisse õpipoisiks ning asus samal ajal õppima ka Tartu Linna Majandusõpilastekooli, kus sai kondiitri hariduse. Kolmeaastase kursuse lõpetas ta 1935. aastal.

### Töökäik

Paul Himma töötas kondiitrina ligi 30 aastat. 1943. aastast töötas ta ka pastorina: esialgu nelipühikoguduses, mille nimi on Tartu II Evangeeliumi Kristlaste-Baptistide Usuühing. 1946. aastal liideti see Tartu Saalemi Evangeeliumi Prii Usuühinguga ning ühinenud kogudus valis pastoriks Paul Himma. Hiljem nimetati kogudus Tartu Salemi Baptistikoguduseks. Paul Himma oli Salemi koguduse pastor 1972. aastani, kui ta andis ametiposti üle nooremale usuvennale Jüri Jürgensonile. 1975. aastal kutsus Võru Baptistikogudus Paul Himma enda pastoriks ja nii töötas ta veel kümme aastat selles ametis. 

#### Töö pastorina

* 1943–1946 Tartu II Evangeeliumi Kristlaste–Baptistide Usuühingu pastor
* 1946–1972 Tartu Saalemi Evangeeliumi Prii Usuühingu (hilisema Tartu Salemi Baptistikoguduse) pastor
* 1975–1985 Võru Baptistikoguduse pastor

Publikatsioonid
---------------

Paul Himma jutlustest on ilmunud kogumik "Suuremeelne Jumal", kus on tema jutlused 1980. aastatest.

Isiklikku
---------

Paul Himma oli abielus Ilse Himmaga (neiupõlvenimega Kääp). Nad abiellusid 18. aprillil 1938 Tartu Pauluse kirikus, kus neid laulatas õpetaja Harri Haamer. Pauli ja Ilse pojad on tõlkija Tiito Himma (1942–2017) ning eesti muusik ja kultuurikorraldaja Paul Himma (sündinud 1953).

Viited
------

1. ↑  Uudu Rips (2000). *Issanda aednik. Märkmeid Paul Himma elust*. Tartu: OÜ Sõnasepp.
2. ↑  Paul Himma (2008). *Suuremeelne Jumal*. Tallinn: Allika.
**Hendrik Agur** (sündinud 3. oktoobril 1965 Viljandis) on Eesti haridusjuht. 

Ta on lõpetanud 1983. aastal Viljandi 5. Keskkooli ja 1991. aastal Tallinna Pedagoogilise Instituudi kultuuriteaduskonna (kultuuritöötaja orkestrijuhi eriharul).

Aastatel 2005–2018 oli Agur Gustav Adolfi Gümnaasiumi direktor. 
2019. aasta jaanuaris asus ta tööle Haridus- ja Teadusministeeriumis riigigümnaasiumide rajamise koordineerijana. 2019. aasta aprillis valiti ta septembris tööd alustava Kohtla-Järve Gümnaasiumi direktoriks.

Agur on Eesti era- ja harrastuspilootide ühingu asutaja, juhatuse liige ning endine esimees. Tema algatusel rajati Viljandimaale Karksi valda eralennuväli. Ta oli Karksi valla volikogu esimees kuni 22. märtsini 2012.

Tegevus poliitikas
------------------

Hendrik Agur kuulub aastast 2011 erakonda Isamaa. Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 7 (Ida-Virumaa) 441 häält ning ei osutunud valituks.

Isiklikku
---------

Tema ema Ingrid Agur on teatrikunstnik teatris Ugala. Isa Jaak Agur on olnud Viljandi haigla arst. Hendrik Agur on Rein Aguri vennapoeg.

Abielust Hannula Aguriga (Hannula Lepp) sündisid Hendrik Aguril pojad Sander-Sebastian ja Gabriel. Hendrik Aguri ainus tütar on Solveig Agur.

Hendrik Agur abiellus 2014. aastal dirigent Anu Taliga. 29. aprillil 2015 sündis neil poeg. 
Juulis 2016 sai teatavaks, et nende kooselu on lõppenud.

Viited
------

1. ↑   Viljandi Paalalinna Gümnaasiumi vilistlased
2. ↑
3. ↑
4. ↑  GAGi direktor Hendrik Agur lahkub ametist ja Eesti 200st
5. ↑  Järve riigigümnaasium tuleb eestikeelne err.ee, 10. aprill 2019
6. ↑  Martti Kass. Hendrik Agur: maised mõtted jäävad lennates maha, sakala.postimees.ee, 10. juuli 2004.
7. ↑  Anu Tali ja Hendrik Aguri abielu on läbi, ohtuleht.ee, 16. juuni 2016.
8. ↑  Martti Kass. Hendrik Agur: maised mõtted jäävad lennates maha, sakala.postimees.ee, 10. juuli 2004.
9. ↑
10. ↑  Palju õnne! Anu Tali ja Hendrik Agur said lapse, elu24.postimees.ee, 8. mai 2015.
11. ↑  Dirigent Anu Tali ja Hendrik Agur on lahus!, Elu24, 15. juuli 2016.

Välislingid
-----------

* Sergei Mihhailov: "Riik maksab Agurile 800 eurot eluasemekuludeks" ERR, 3. mai 2019
* Teet Korsten: "Hull mees, kes asus Eesti vanima kooli juhi kohalt kõige nooremat looma", Põhjarannik, 27. juuli 2019.
**Eerik Laid** (kuni 1922 **Erich Arthur Ostrov**; 17/30. november 1904 Meeri mõis, Tartumaa – 15. september 1961 Västmanland) oli eesti arheoloog ja etnoloog.

Ta lõpetas 1922. aastal Tartu Reaalkooli. Tartu ülikooli filosoofiateaduskonnas õppis ta aastatel 1922–1927, spetsialiseerudes Eesti ja naabermaade muinasteadusele ning etnograafiale. Sai aastal 1927 magistrikraadi arheoloogia alal tööga "Eesti muinaslinnad". Tegi aastatel 1927–1929 Tartu Ülikooli stipendiaadina uurimistööd Tartus ja Helsingis. Aastal 1931 käis uurimisreisil Leningradis ja Kesk-Venemaal ning 1934 Rootsi Balti Instituudi stipendiaadina Stockholmis. Sai aastal 1932 magistrikraadi etnograafia alal tööga "Mordvalaste etnograafiliste sõlgede ajalugu". 

Töötas Eesti Rahva Muuseumis aastatel 1940–1943, sealhulgas 1941–1943 direktori kohusetäitjana. Korraldas aastatel 1942–1943 uurimisretki Ingerimaale vadjalaste juurde.

Põgenes 1943. aastal Soome, kus juhtis aastatel 1943–1944 Eesti Büroo tegevust.

1944. aastal siirdus põgenikuna Rootsi. Rootsis oli tema peamine uurimisvaldkond etnoloogia. Teda mõjutas lähedane koostöö instituudi juhataja professor Sigurd Erixoniga. Ta uuris viljakuivatusviise ja -seadmeid, reisis selle teema uurimiseks Skandinaavias ja Lääne-Euroopa maades. 

Eerik Laid oli Eesti Rahvusfondi esimees. 

Laid hukkus 1961. aastal autoõnnetuses.

Teosed
------

* "Paopaigad" (valimik artikleid). Koostanud Pekka Erelt ja Hando Runnel. Sari Eesti mõttelugu, nr 13, Ilmamaa, Tartu 1997, 472 lk
* Eerik Laid, Uusi andmeid Eesti muinaslinnadest, Ajalooline Ajakiri nr. 1/1933

Viited
------

1. ↑  Eerik Laid, muinasteadlane ja etnograaf, 1927-1969.

Kirjandus
---------

* Ilmar Talve, "Eerik Laid: äärjooni ta teaduslikust tegevusest" – Tulimuld, 1962, nr 1, lk 36–43; ka raamatutes: E. Laid, "Paopaigad", lk 457–465 ja I. Talve, "Vanem ja noorem Eesti", Tartu 2008, lk 190–201
* Art Leete, "Valikukammitsad" (raamatu "Paopaigad" arvustus) – Vikerkaar 1998, nr 6, lk 94–95
* Ants Viires, "Eesti pagulasetnograafid Rootsis" – Keel ja Kirjandus 1998, nr 10, lk 691–703; ka A. Viirese raamatus "Kultuur ja traditsioon", Tartu 2001, lk 350–374
* "Võidelgem koos: Eerik Laid Ants Orasele". Eessõna ja kommentaarid: Sirje Olesk – Akadeemia 2001, nr 5, lk 904–915; ka S. Oleski raamatus "Tõdede vankuval müüril", Tallinn 2002, lk 118–127

Välislingid
-----------

* Raamatu "Paopaigad" tutvustus kirjastuse kodulehel
* Ülo Tonts "Aktuaalne mõttelugu" (raamatu "Paopaigad" arvustus) – Eesti Päevaleht 10. 6. 1997, lk 7
* TLÜAR väliseesti isikud
* Eerik Laid Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
**Mati Kuusvere** (sündinud 20. juulil 1970) on Eesti sõjaväelane, Kaitseliidu Alutaguse maleva pealik. 

Kuusvere oli alates 2011. aasta 1. juunist Kaitseliidu Jõgeva maleva pealiku kohusetäitja. Maleva senine pealik Janno Rosenberg andis maleva lipu 2011. aasta 27. mail üle Mati Kuusverele, kes sai malevapealiku kohusetäitjaks.  Kaitseväe juhataja kinnitas oma käskkirjaga Mati Kuusvere malevapealikuks alates 2012. aasta 4. juunist.  Varem on ta teeninud Jõgeva maleva staabiülema ja väljaõppeülemana. Mati Kuusvere sai Kaitseliidu Jõgeva maleva väljaõppeülemaks 2008. aasta 5. novembril. 

Mati Kuusvere on lõpetanud Kaitseväe Ühendatud Õppeasutuste Kõrgema Sõjakooli keskastme kursuse, teeninud piirivalves, õhutõrjedivisjonis, Kaitseliidu Peastaabis ning välismissioonidel Kosovos, Liibanonis ja Iisraelis ÜRO sõjalise vaatlejana. 

President Lennart Meri andis Kuusverele oma käskkirjaga kaitseväe juhataja ettepanekul kapteni auastme 20. juunil 2001. 

President Toomas Hendrik Ilves andis Kuusverele oma käskkirjaga kaitseväe juhataja ettepanekul majori auastme 2. veebruaril 2011.

Viited
------

1. ↑  Reedel vahetus Kaitseliidu Jõgeva maleva pealik. Vooremaa, 31. mai 2011[*alaline kõdulink*], lk 3.
2. 1 2  Kindel Tahe[*alaline kõdulink*], nr 2 (50), 28. juuni 2012, lk 1.
3. ↑  Kindel Tahe. 20. november 2008, lk 4.
4. ↑  Sõjaväeliste auastmete andmine[*alaline kõdulink*]. Vabariigi presidendi käskkiri, 20.06.2001. Avaldatud Riigi Teatajas 2001 Lisa, 76, 1030.
5. ↑  Sõjaväeliste auastmete andmine. Vabariigi presidendi käskkiri, 14.02.2011. Avaldatud Riigi Teatajas III, 18.02.2011, 1.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Janno Rosenberg** | **Kaitseliidu Jõgeva maleva pealik**4. juuni 2012–2016 | Järgnev**Tarmo Laaniste** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**[[]]** | **Kaitseliidu Alutaguse maleva pealik**2017–... | Järgnev' |
Marko Mägi 2018. aastal Tartu Ülikooli loodus- ja tehnoloogiateaduskonnas.
**Marko Mägi** (sündinud 11. oktoobril 1978) on eesti ornitoloog ja käitumisökoloog.

Elulugu
-------

Marko Mägi intervjuu teadustöö raskustest 2018. aastal
Ta lõpetas 1993. aastal Tali Põhikooli ja 1996. aastal Kilingi-Nõmme Keskkooli. 2000. aastal lõpetas ta bakalaureusekraadiga Tartu Ülikooli bioloogia-geograafiateaduskonna zooloogia erialal, aastal 2002 magistrina Tartu Ülikooli bioloogia-geograafiateaduskonna loomaökoloogia erialal. 2007. aastal kaitses ta doktoritöö "The habitat-related variation of reproductive performance of great tits in a deciduous-coniferous forest mosaic: looking for causes and consequences" (Sigimisnäitajate elupaigaline varieeruvus rasvatihasel okaspuistu-lehtpuistu süsteemis: otsides põhjusi ja tagajärgi) ja sai doktorikraadi (juhendaja professor Raivo Mänd). 

Marko Mägi töötab Tartu ülikooli ökoloogia ja maateaduste instituudis linnuökoloogina. Tema põhilisteks uurimisteemadeks on metsalindude ökoloogia ja käitumine, loomade elu linnas ja sealsed inimeste ja loomade konfliktid. Lisaks on Marko Mägi veebilehe Linnuvaatleja teadussuudiste ja Zooloogid 2.0 toimetaja ning kajastab zooloogilisi teemasi mujal meedias.

Looming
-------

Marko Mägi sulest on ilmunud linnuraamatud: 

* "Maalehe väike linnuraamat" (2012). ISBN 9789985644379
* "Meie lapse linnuraamat" (2020), illustraator Grete Alt. ISBN 9789949696512
* "Meie lapse loomaraamat: imetajad" (2021), illustraator Grete Alt. ISBN 9789916634530

Tunnustus
---------

* 2000 II koht riiklikul noorte teadlaste teadustööde konkursil

* 2003 diplom noorte teadlaste teadustööde konkursil
* 2019 teaduse populariseerimise teise koha auhind (linnuteaduse tutvustamise eest)
* 2020 Tartu Ülikooli aumärk
* 2023 teadusajakirjanduse sõbra auhind

Viited
------

1. ↑  ETAG (20. august 2019). "Eesti teaduse populariseerimise elutööpreemia pälvis Ain Kallis". *Eesti teadusagentuuri koduleht*.
2. ↑  "Tartu Ülikooli aumärgi kavalerid". *Tartu Ülikool*. Vaadatud 9.12.2022.

Välislingid
-----------

* Marko Mägi Eesti Teadusinfosüsteemis
Õigeusu kiriku varemed
**Pociems** on küla (*vidējciems*) Lätis Limbaži piirkonnas, Katvari valla halduskeskus. Küla asub Riiast 115 ja Limbažist 15 kilomeetri kaugusel merepinnast 105 meetri kõrgusel.

Nüüdisaegne asula asub endisaegsete Pociemsi (Posendorf) ja Ķipēni mõisa (Eck) vahel. Ka olid selle kohal Pociemsi ja Ķipēni küla. Pociemsis asus aastani 1949 Pociemsi valla keskus. Ķipēnit on esmamainitud 1392. aastal (*Kippendorf, Kippen*).

Aastal 1935 valmis Ruhja-Riia raudteel Pociemsi raudteepeatus. Nõukogude ajal sai külast Katvari külanõukogu ja «Katvari» sovhoosi halduskeskus.

Asulas on vallavalitsus, kultuurimaja, raamatukogu ja postkontor[*viide?*], ka asuvad seal Umurga õigeusu kiriku varemed. Külas asub Pociemsi bussipeatus.

Looduskaitse all on hõberemmelgad ümbermõõtudega 4,92 meetrit, 5,05 meetrit, 6,15 meetrit ja 7,64 meetrit, raberemmelgad ümbermõõtudega 4,4 meetrit, 4,8 meetrit, 4,5 meetrit, 5,6 meetrit, 5 meetrit, 4,01 meetrit, 4,9 meetrit, 4,7 meetrit ning 4,6 meetrit, Ķipēni mõisa pärn, Ķipēni tamm, Ķipēni mõisa allee paju ja Pociemsi paju.

Aastal 2007 oli külas 298 elanikku. Aastal 2015 oli elanikke 257, aastal 2022 aga 239.

Viited
------

1. ↑  Vietvārdu datubāze
2. ↑  T. Altbergs, K. Augustāne, I. Pētersone. Dzelzceļi Latvijā. R: Jumava, 2009, 186. lk.
3. ↑  Latvijas pagasti. Enciklopēdija. Rīga : A/S Preses nams. 2001—2002. ISBN 9984-00-412-0.
4. ↑
5. ↑
6. ↑  Autotransporta direcija
7. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS
8. ↑  Vietvārdu datubāze

| * v
* r
Katvari valla asulad |
| --- |
| 
Jomalas **·**  Katvari **·**  Līcīši **·**  **Pociems** **·**  Priedes **·**  Stirnas **·**  Tiegaži **·**  Upēni **·**  Viekaži |
Mall:Db-author

 
Mihkel Uba autoportree
**Mihkel Uba** (sündinud 7. mail 1983 Võrus) on eesti basskitarrist, fotograaf ja animaator.[*viide?*]

Haridus
-------

Ta on lõpetanud Tartu Tamme Gümnaasiumi 2001. aastal.[*viide?*]

Muusikaline tegevus
-------------------

Ta mängis basskitarri ansamblis Wiiralt aastatel 2019-2021. Ta oli nüüdseks tegevuse lõpetanud rokkbändide Revolver ja Helena Nova (lauljana) üks asutajaliikmeid. Ta on mänginud ka sellistes kollektiivides nagu Triin Niitoja & John4, Moonraker ja Spucatum Tauri.[*viide?*]

Tegevus foto- ja videograafina
------------------------------

Foto- ja videograafina on ta jäädvustanud selliseid Eesti avaliku elu tegelasi nagu Tõnis Niinemets, Tanel Padar, Ott Lepland, Jan Uuspõld, Peeter Oja, Kristjan Lüüs, Ott Sepp, Tõnis Mägi, Ivo Linna jpt.[*viide?*]

Mihkel on aidanud kaasa mitme püstijalakomöödia lavale toomisele teatris Point (Karl Kermese eestvedamisel): seal on kasutatud Mihkel Uba foto- ja videotööd plakatite, reklaammaterjalide, lavakujunduselementide ja muude detailide näol (Tõnis Niinemetsa "The Kid", "Homme on täna!", "Ämbrisse astumise ajastu"; Kristjan Lüüsi "Olla või ohkida?"; Jan Uuspõllu "Vanaisa", Ott Sepa "Suur rõõm väikestest asjades" ja "Ott Sepp tõuseb üles!" jpt).[*viide?*]

Tema kaameratööd on kasutatud mitme muusikaesitaja reklaamides ja/või plaadikujunduses, näiteks Ott Leplandi (seal hulgas kogu albumikujundus "Laulan ma sind", 2011), Tanel Padari & The Suni, Revalsi, Nevesise, Revolveri jpt omades.[*viide?*]

Mihkel Uba on loonud muusikavideoid (või aidanud kaasa nende tegemisel) nii mõnelegi kohaliku tähtsusega artistile: "Deliirium", "Ärge jookske" ja "Kõik mu sõbrad on surnud" ansamblile Revolver; "Mul on sõpru", "Kirjad ääremaalt", "Jumal elab pealinnas" ja "Jõuluks koju" ansamblile Revals, "Su ema günekoloog (feat. Genka)", "Viis / Ülemisele korrusele", "Topeltmorda (feat. Chalice)" ja "7707" artistile 5Loops, "Kalle Luunjast" ansamblile S.E.K.S. jne.[*viide?*]

Välislingid
-----------

* Kodustatud roninastik peremeest ei pelga - Loodusesõber, 01.2012
**Prauliena** on küla (*lielciems*) Lätis Madona piirkonnas, Prauliena valla halduskeskus. Küla asub Madonast 7 km ida pool, merepinnast 135 meetri kõrgusel, Riiani on külast 175 kilomeetrit. 

Asulas oli Prauliena mõisa (*Praulen*) süda. Külas asub väike, 2 hektari suurune Prauliena järv. Külas on põhikool, raamatukogu, lasteaed-algkool. Sinna jäävad Prauliena ja Praulienas skola bussipeatus.

Küla on esmamainitud 1507. aastal. Asula tekkis kunagise Prauliena mõisakeskuse juurde. Nõukogude ajal asus seal kohaliku sovhoosi keskasula.

Looduskaitse all on Prauliena Lossiaia pärn, Prauliena Alleelehis, Klēbeki pärn ja tamm ümbermõõduga 4,2 meetrit.

Prauliena lähistel asub Prauliena lennuväli.

2015. aastal oli külas 489 elanikku, 2022. aastal 429.

Tuntud elanikke
---------------

* Jānis Medenis – Läti kirjanik
* Ilze Indrāne – Läti kunstnik
* Haralds Mednis – Läti dirigent

Viited
------

1. ↑
2. ↑  Autotransporta direcija
3. ↑  Autotransporta direcija
4. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS
5. ↑  Vietvārdu datubāze

| * v
* r
Prauliena valla asulad |
| --- |
| 
Baltiņi **·**  Būdāni **·**  Graviņas **·**  Kaļpi **·**  Kamatauskas **·**  Lazdona 1 **·**  Lūza **·**  **Prauliena** **·**  Saikava **·**  Silkaļpi **·**  Skaistkalni **·**  Slavieši **·**  Trakši **·**  Vecpoļi **·**  Vecsaikava |
Eesti Lugemisühing (*ingl k lüh EstRa*) on 9. mail 1992 asutatud mittetulundusühing.

**Lugemisühingu 30. juubeli konverents "Mis loeb tänases Eesti hariduses?" 17. juuni 2022**
Lugemisühing koondab huvirühmi, kes tegelevad lugemise, avaramalt kirjaoskuse õpetamise ja uurimisega: õpetajad (lasteaiaõpetajad, klassiõpetajad, emakeeleõpetajad), ülikoolide õppejõud, eripedagoogid, raamatukogutöötajad, logopeedid, lapsevanemad).

Eesti Lugemisühing kuulub nii Euroopa samalaadsete ühingute föderatsiooni FELA (Euroopa Kirjaoskusühingute Föderatsioon) kui ka rahvusvahelisse kirjaoskusühingusse ILA (Rahvusvaheline Kirjaoskusühing). Tihe koostöö on põhjanaabrite Soome Lugemisühinguga FinRa. 

Arvukate konverentside, seminaride, videoloengute jm kaudu on Lugemisühing tõstatanud visuaalse kirjaoskuse, kirjatehnika, õppekirjanduse, lugeja arengu jpm probleeme ja koostanud avalikkusele kirjaoskust toetavaid materjale. 

Lugemisühingu aastakonverents toimub erinevates Eesti linnade haridusasutustes ja kajastab päevakajalisi emakeele ja kirjaoskusega seotud teemasid. Konverentsi väärtuseks on praktilise suunitlusega töötoad, kus ühingu liikmed jagavad oma teadmisi ja oskusi. 

Ühingul on kaks osakonda: õppekirjanduse osakond ning düsleksia osakond.

Eesti piires on Lugemisühingu suurimateks partneriteks olnud läbi aastate Tallinna Ülikool, Tartu Ülikool, Eesti Lastekirjanduse Keskus, Tallinna Keskraamatukogu, Haridus- ja teadusministeerium, Eesti Klassiõpetajate Liit, Eesti Eripedagoogide Liit, Eesti Logopeedide Ühing, kirjastus Koolibri, MTÜ Hooling jne. 

MTÜ Eesti Lugemisühing kuulub Vabaühenduste Liitu. 

Alates 2022. a on Eesti Lugemisühing kogunud annetusi, nt Lugemispesadele kvaliteetsete pildiraamatute soetamiseks. 

2010. aastast on ühing järjepidevalt korraldanud düsleksia-alast teavitustööd nii perede, pedagoogide kui tugispetsialistide hulgas. Kuula Tervisemuuseumi podcasti SÜNAPS, kus on juttu düsleksiast ja lugemisraskusest. 

Augustis 2022 korraldas Eesti Lugemisühingu düsleksia osakond Paide Arvamusfestivali noortealal düsleksia teemalise arutelu, kus keskenduti noorte inimeste kokkupuutele ja kogemusele seoses lugemisraskustega (sh düsleksiaga).

Septembris 2023 lõppeb projekt **„Düsleksia kapist välja"**, mille tegevused jagunevad kolme põhikategooriasse: 

1. Düsleksia riski väljaselgitamise vahendite loomine

2. Harjutusvara loomine lugemisoskuse arendamiseks

3. Düsleksia teadlikkuse tõstmine ühiskonnas

Ühing meedias: 

* FB Eesti Lugemisühing
* FB Lugemispesa - Reading nest
* FB Düsleksia Eestis
* FB Pildiraamatu maagid

* Youtube Eesti Lugemisühing
* Youtube Eesti Lugemisühing Pildiraamatumaagid

* MTÜ Eesti Lugemisühing koduleht

* Lugemispesade koduleht koos lugemispesade kaardiga
**Lua tõrge kohal Moodul:Kaart 442. real: attempt to index local 'entity' (a nil value).**

Maładziožnaja metroojaam
**Maładziožnaja metroojaam** (vene keeles Молодёжная (*Molodjožnaja metroojaam*), valgevene Маладзёжная (transkribeerituna **Maladzjožnaja metroojaam**)) on üks Minski metroo jaamadest Aŭtazavodskaja liinil Frunzienski rajoonis.

Jaam avati 3. juulil 1995.  See asub Minsk-Paŭnočny raudteejaama juures. Üks jaama väljapääsudest avaneski algselt jaama perroonidele, ent aastal 2011 see suleti ja sealsed eskalaatorid seisatati. Väljapääs avati taas kevadel 2012. Aastal 2015 avati uus väljapääs, mis avaneb kaubanduskeskus Karona juures.

Jaama kujundus on lakooniline, ootesaal on lihtne ühelööviline raudbetoonkonstruktsioon. Sealne perroon on 10 meetri laiune ja 100 meetri pikkune. Kasutatud on Koelga marmorit, halli graniiti ja alumiiniumit. Seinu ehivad pikad valgustid, mis koos seinte ja sissepääsude lineaarse kujundusega peaks edasi andma liikumist. Sissepääsude seintel asuvad vestibüülipoolsetes otstes temaatilised pannood.

* Jaama siltJaama silt
* Metroojaama trepidMetroojaama trepid

Viited
------

1. ↑

Välislingid
-----------

 Maładziožnaja metroojaam – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Infot jaama kohta (*vene keeles*)

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Eelnev peatus** |  **Metroojaam Aŭtazavodskaja liinil** | **Järgnev peatus** |
|  Puškinskaja |  **Maładziožnaja** | Frunzienskaja  |
**Priekuļi** (vanasti ka *Priekuļu muiža*) on küla (*lielciems*) Lätis Cēsise piirkonnas, Priekuļi valla halduskeskus. Kuni 2021. aastani oli Priekuļi Priekuļi piirkonna halduskeskus. 

Küla asub Cēsisest 7 km ida pool, merepinnast 117 meetri kõrgusel. Külas on Brūnīši, Dārza iela, Elites iela,, Garkalnes pagrieziensi, Lauksaimniecības centrsi, Priekuļi, Priekuļu skola, Priekuļu vidusskola, Selekcija, Selekcijas pagrieziensi ja Tehnikumsi bussipeatus.

Asulas oli Priekuļi mõisa (*Freudenberg*) süda. Küla on tekkinud Priekuļi mõisakompleksi juurde. 1909. aastal ostis Riia Põllumeeste Keskühistu mõisalt 500 tiinu maad, sinna rajati põllumajanduskool. Kooli juurde rajati hiljem sordiaretusjaam ja meteoroloogiajaam. Külas on lisaks haldushoonetele keskkool, kultuurimaja ja raamatukogu.

Priekuļi selektsioonijaama hooned ja küünid on kultuurimälestistena riikliku kaitse all.

Priekuļi allee ja Priekuļi park on looduskaitse all. Küla jääb Gauja rahvusparki.

Külas asub Teises maailmasõjas hukkunud sõdurite vennaskalmistu, mis on tähistatud mälestusmärgiga.

2007. aastal oli külas 2532 elanikku, 2015. aastal 2307, 2017. aastal 2252 ja 2022. aastal 2136.

Viited
------

1. ↑  Autotransporta direcija
2. ↑  Autotransporta direcija
3. ↑  Autotransporta direcija
4. ↑  Autotransporta direcija
5. ↑  Autotransporta direcija
6. ↑  Autotransporta direcija
7. ↑  Autotransporta direcija
8. ↑  Autotransporta direcija
9. ↑  Autotransporta direcija
10. ↑  Autotransporta direcija
11. ↑  Autotransporta direcija
12. ↑
13. ↑  Priekuļu lauksaimniecības izmēģinājumu un selekcijas stacijas ēka ar šķūni
14. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS
15. ↑  Список памятников и памятных мест, связанных с событиями Великой Отечественной войны, на территории Латвийской Республики
16. ↑  Vietvārdu datubāze

| * v
* r
Priekuļi valla asulad |
| --- |
| 
Bušugrava **·**  Dukuri **·**  Garkalne **·**  Inkuļi **·**  Jāņmuiža **·**  Jaunkalni **·**  Jaunrauna **·**  Kunči **·**  Ķingas **·**  Leukādijas **·**  Mežciemi **·**  Pieškalni **·**  **Priekuļi **·****  Smurģi **·**  Spāriņi **·**  Strautmaļi **·**  Šautuves **·**  Vaives dzirnavas **·**  Vīstuči |
Deltakujulise tiivaga laugur vahetult enne lauglemise algust
A – rünkpilv
  
1 – päikesekiirgusest soojenenud õhk maapinna kohal
  
2 – ümbritsevast õhust soojem õhk tõuseb
  
3 – jahenenud õhk laskub (konvektiivliikumine)
**Deltaplaan** ehk **lohelennuk** on hästi lihtsa konstruktsiooniga kerge (25 kuni 50 kg) laugur. 

Deltaplaani piloot tõuseb õhku enda lalgadelt, kandes tiiba oma turjal. Deltaplaani pehme kokkupandava, 11 kuni 18 m² tiiva moodustab alumiinium- või süsinikkiudtorudest kolmnurkse trosspingutitega raamile pinguletõmmatud õhutihe kangas. 

Lennus rippuv piloot kinnitub rakmete abil tiiva külge selle raskuskeskmes. 
Piloot juhib deltatiiba kolmnurkse juhtraami ehk trapetsi abil, oma keharaskuse asendi muutmisega (balanseerimisega) tiiva raskuskeskme suhtes.

Harrastuse algusaegadel kujutasid lennud endast lühikest lauglemist kõrgematelt küngastelt. Deltaplaan võimaldab piloodil lennata tunde, tõusta tõusvate õhuvoolude abil tuhandete meetrite kõrgusele, teha vigurlendu ja lennata sadade kilomeetrite kaugusele.

Deltaplaani pilootide sportlikku lennutegevust koordineerib Eesti Lennuspordi Föderatsioon.

Vaata ka
--------

* purilend
* tiibvari

Välislingid
-----------

* Drachenfliegen - Startrampe Feuerkogel seit 1977

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Deltaplaan** |
Kristuse ristimist kujutav illustratsioon käsikirjast
***Codex aureus Gnesnensis*** (poola keeles *Złoty Kodeks Gnieźnieński* 'Gniezno kuldkoodeks') on 11. sajandi teisest poolest pärinev rikkaliku kujundusega illumineeritud käsikirjaline evangelistaar, mis tänapäeval asub Gniezno peapiiskopkonna arhiivis.

Kirjeldus
---------

Raamat koosneb 111 pärgamentlehest, selle illustratsioonid ja initsiaalid on rikkalikult koloreeritud ja tekst on kirjutatud majuskelkirjas kuldtindiga (seetõttu loetakse käsikiri nn kuldkoodeksite hulka). Tekst hõlmab perikoope terve kirikuaasta liturgilisteks lugemisteks. Teksti illustreerivad kaksteist terve lehekülje suurust miniatuuri. Kullaga kaunistatud köide pärineb 16. sajandist ja selle loojaks peetakse Poznańi meistrit Erazm Kamyni.

Käsikiri sarnaneb stiililt tugevasti Vyšehradi koodeksiga: sarnased on nende illustratsioonide stiil ja värvivalik, samuti kirjastiil, mis on rooma kapitaali ja untsiaali joontega majuskelkiri, ning kasutatud on samu lühendimärke ning samu untsiaali elemente. Siiski, Gniezno käsikiri on üleni kirjutatud kuldtindiga, samas kui Vyšehradi käsikirjas on kuldtindiga tehtud vaid valitud lõigud ja leheküljed.

Ajaloost
--------

Arvatavasti on nii Gniezno käsikiri, Vyšehradi koodeks kui ka codex aureus Pultoviensis loodud samas skriptooriumis, selle asukohaks on peetud mõnd kloostrit Böömimaal, niinimetatud Praha miniatuurikoolkonda, või Baierimaal, Regensburgi Sankt Emmerami kloostri miniatuurikoolkonna mõjuväljas.

Esimene teade Gniezno käsikirja kohta Poolas pärineb 1603. aastast. Selle kohta, kuidas ja millal käsikiri Poolasse jõudis, on tehtud järgmisi oletusi:

* Käsikirja tellisid Piastid kõnealusest skriptooriumist, võimalik, et seoses Bolesław II Vapra kuningaks kroonimisega 1076. aastal
* Emb-kumb Poola hertsogi Władysław I Hermani abikaasadest, kas Judyta Przemyślidka (surnud 1086) Böömimaalt või Ungari Judith Baierimaalt tõi käsikirja endaga kodumaalt Gnieznosse kaasa
* Käsikiri jõudis 12. sajandil ehitatud Maarja taevasseminemisele ja pühale Adalbertile pühitsetud Gniezno toomkirikusse.
* Vratislav II tellis Gniezno kuldkoodeksi kingituseks Piastidele.

Suure tõenäosusega jõudsid *codex aureus Gnesnensis* ja *codex aureus Pultoviensis* Poolasse koos.

2012. aastal analüüsiti ja uuriti käsikirja ning konserveeriti see Toruńis Kultuuripärandi instituudis (UMK).

Viited
------

1. ↑  E. Jabłońska, M. Pronobis-Gajdzis, T. Kozielec. The 11th-century Gniezno Codex Aureus. - Care and conservation of manuscripts. Department of Nordic Research. University of Copenhagen
2. ↑  E. Jabłońska, M. Pronobis-Gajdzis, T. Kozielec. The 11th-century Gniezno Codex Aureus. - Care and conservation of manuscripts. Department of Nordic Research. University of Copenhagen

Välislingid
-----------

* Złoty Kodeks Gnieźnieński (BK Ms 1a) z r. ok. 1070 (käsikiri Gniezno peapiiskopi arhiivi kodulehel, saatetekst poola keeles)
* E. Jabłońska, M. Pronobis-Gajdzis, T. Kozielec. The 11th-century Gniezno Codex Aureus. - Care and conservation of manuscripts. Department of Nordic Research University of Copenhagen

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Codex aureus Gnesnensis** |