recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Kõrgekalda kihistu** (inglise keeles Kõrgekalda Formation) on Ordoviitsiumi ladestu kihistu. Seda hakkas esimesena määratlema Algimantas Grigelis aastal 1978. Ajaliselt kuulub see Uhaku lademesse, moodustades selle ülemise osa. Selle stratotüübiks on Purtse jõe Kõrgekalda paljand, mille järgi kihistu on ka nime saanud. Kihistu paksus on suurim (18,1 m) Alatskivil.

Kihistul on kolm kihistikku: Erra kihistik, Koljala kihistik ja Pärtlioru kihistik. Kihistu koosneb põhiliselt rohekashallist lubjakivist, mis sisaldab ohtralt kivistisi ja nende jäänuseid. Lubjakivi vahel on õhukeste kiohtide ja läätsedena merglit. Kirde-Eestis sisaldab kihistu ka õhukesi (kuni 2 cm) kukersiidi kihte, mis on vanimad maailmas. Lademe alumisel piiril on palju götiidist ooide.

Viited
------

1. 1 2   (vaadatud 10.02.2017)
2. ↑
3. ↑  Kalle Suuroja *Põhja-Eesti klint Eesti looduse sümbol*, Tallinn 2006, lk. 50
4. ↑  Uhaku Stage L. Hints Raukas, A. Teedumäe, A. (eds). 1997. Geology and Mineral Resources of Estonia. Estonian Academy Publishers, Tallinn. 436 pp. ISBN 9985-50-185-3

Välislingid
-----------

* Kihistust Eesti Stratigraafia Komisjoni andmebaasis
Toivo Hollo
**Toivo Hollo** (sündinud 8. septembril 1954 Kiislova külas Meremäe vallas) on EELK õpetaja emeeritus, töötab Vastseliina koguduses vaimulikuna.

Haridus ja töökohad
-------------------

Ta lõpetas aastal 1973 Meremäe Keskkooli. Õppis 1983–1986 Räpina Sovhoostehnikumis kaugõppes ja sai aiandusagronoomi diplomi. 1992–1997 õppis ta EELK Usuteaduse Instituudis ja pastoraalseminaris. 
Ordineeriti diakoniks 12. jaanuaril 1994, õpetajaks 9. septembril 1997.

Ta on Võru ingerisoomlaste jutlustaja alates 1990. aastast, Vastseliina Katariina koguduse jutlustaja alates 1991. aastast, diakon alates 1994. aastast, hooldajaõpetaja alates 1997. aastast ja õpetaja 1998–2020. 

Roosa Jakobi koguduse hooldajaõpetaja 2006–2008, Petseri Peetri koguduse hooldajaõpetaja 2009–2010. Kirikukogu liige 1993–1994, 2004–2005, 2005–2009, 2015–2017.

8. septembril 2019 arvati ta emerituuri, kuid töötab veel praegu Vastseliina koguduses vaimulikuna.

Muud ametid ja ülesanded
------------------------

Töötanud ehitajana Tartu ja Võru KEK-is 1973–1986 ja agronoomina 1987–1992; Võru ingerisoomlaste jutlustaja alates 1990. aasta veebruarist, diakon alates 1994. aasta jaanuarist ning õpetaja 1997. aasta septembrist; hingehoidja Lõuna-Eesti Haiglas 1994–1998, Orava Põhikooli usuõpetuse õpetaja 1998–2010, Misso Keskkooli usuõpetuse õpetaja 2004–2006. Kaitseliidu Rõuge-Vastseliina Üksikkompanii kaplan alates 2013. aastast.

Autasud
-------

* 1990 – Eesti Kodanike Komiteede mälestusmärk
* 2004 – EELK tänukiri
* 2007 – EELK aukiri
* 2009 – EELK tänukiri
* 2016 – Kaitseliidu tänukiri
* 2016 – EELK Teeneteristi III järk
* 2017 – Orava valla tänukiri
* 2017 – Võru Maavalitsuse tänukiri
* 2018 – Inkeriläisten Sivistyssäätiö Vapimedal

Publikatsioonid
---------------

„Ingeri kiriku ristitee (Ingeri kiriku ajalugu 1917–1996)" 2011. ISBN 9789949219292

Konsulteerinud *Александрова Е. Л. Браудзе М. М. Высоцкая В. А. Петрова Е. А.* «История финской Евангелическо-Лютеранской Церкви Ингерманландии», СПб, 2012, 398 стр. ISBN 978-5-904790-08-0 koostamist

Kirjandus
---------

* Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku Eestis teenivad vaimulikud seisuga 1. juuli 2013. EELK Konsistoorium. Tallinn 2013
* "Toivo Hollo on luteri pastor idapiiril" Eesti Kirik, 10.09.2014

Välislingid
-----------

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

Meedias
* "Kas luteri kirik kiusab naisi ja Vana-Roosa rahvast?" Maaleht, 13. august 2009
* "Tagakiusatud naisjutlustaja paljastab pastorite patuelu" Postimees, 31. august 2009
* "Kirikusõda lõhestab Võrumaa kogudust Naisjutlustaja süüdistab õpetajat Soodomas ja Komorras" Õhtuleht, 2. september 2009
* "Naiskirikuõpetaja: ülemused jõid ja nilbitsesid" Delfi, 9. september 2009
* "Jumalasulaseks pürgiv naine ajas kiriku käärima" LõunaLeht, 3. september 2009
**Fred Puss** (sündinud 19. veebruaril 1976) on eesti ajaloolane, genealoog ja nimeteadlane.

Haridus
-------

Fred Puss õppis Tallinnas Mustamäe gümnaasiumis. Aastatel 1994–2001 õppis Tartu Ülikoolis ajalugu.

Fred Puss on Tartu Ülikooli humanitaarteaduste ja kunstide valdkonna ajaloo ja arheoloogia instituudi doktorant.

Tegevus
-------

Fred Puss on Eesti Isikuloo Keskuse juhataja ja Eesti Keele Instituudi leksikograaf.

Fred Puss uurib eesti perekonnalugu, isiku- ja kohanimesid ja andmekaitse probleemistikku.

Ta on esinenud eesti perekonnalugu, kohalugu ja isikunimesid tutvustavate loengutega koolides, seltsides, konverentsidel jm üle Eesti ja USAs, Soomes, Rootsis, Norras, Suurbritannias, Saksamaal. Fred Puss on propageerinud perekonnaloo uurimist Eestis, uurinud eestlaste perekonnalugu nii Eestis kui ka väliskogukondades.

Fred Puss on Eesti Genealoogia Seltsi liige alates 1991. aastast, juhatuses alates 1995, auliige alates 2014. Ta on Eesti Looduseuurijate Seltsi raamatukogu komisjoni, Õpetatud Eesti Seltsi, Emakeele Seltsi, arhiivinõukogu, rahvusvahelise nimeuurijate nõukogu ICOS jt organisatsioonide liige.

Aastail 1988–1998 uuris Eesti põlispuid ning avaldas nende kohta artikleid ajakirjas Eesti Loodus.

Ta on ETV sarja "Sinu uus sugulane" meeskonnas ajaloolane-konsultant.

Tunnustus
---------

* 2017 – Keeleteo auhind Eesti kohanimeraamatu koostamise eest (autorite kollektiivi koosseisus).
* 2021 – Teaduste Akadeemia konkursi "Teadus kolme minutiga" finalist.
* 2022 – saatesarja "Sinu uus sugulane" meeskonna liikmena Eesti filmi- ja teleauhind EFTA 2022 kategoorias "Aasta uus tulija".

Viited
------

1. 1 2  "ETIS".
2. ↑  "Vikerraadio ajaloosaade "Eesti lugu"".
3. ↑  "Artikkel Fred Pussist".
4. ↑  "Marko Reikopi uus sugulane on Taavi Rõivas". Vaadatud 20.06.2022.
5. ↑  "EFTA: "Sinu uus sugulane" on aasta uus tulija". Vaadatud 20.09.2022.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Fred Puss** |

* Eesti Isikuloo Keskus
* Fred Puss Vikerraadio ajaloosaates "Eesti lugu"
* Vikerraadio "Keelesaade"
**Heino Uuetalu** (kuni 1935 **Ottoson**; 16. juuli 1930 – 5. august 2013) oli eesti ehitusinsener ja muinsuskaitsja.

Ta lõpetas 1954. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi ehitusinsenerina.

Töötas insenerina 1957. aastast. Tema 1960-ndatel ja 1970-ndatel Lihula, Juuru ja Ambla kiriku tornikiivrid ning tema tehniliste lahenduste ja järelevalve all sai uue tornikiivri 2002. aasta tulekahjus kannatanud Tallinna Püha Vaimu kirik. Tema loomingulised lahendused on aidanud mitmete linnuste, nagu Maasilinna, Toolse ja Haapsalu linnuse, aga ka Narva bastionimüüride kindlustamisel. Tema kätt on tunda ka Viljandi, Karksi, Vastseliina, Vasknarva ja Põltsamaa linnuse ning Padise kloostri ennistamisel. Uuematest töödest on tuntuimad Tallinna Ingeri bastioni käigud. Väga olulisel kohal oli tema töös Eesti kirikute kaitse, kust tuleb esile tõsta Tartu Jaani kirikut ja Narva Aleksandri Suurkirikut, aga ka Tallinna Issanda Muutmise Peakirikut, Kursi, Puhja ja Avinurme kirikut. Samuti on tal teeneid Eesti tuletornide ja maa-arhitektuuri väärtustamisel ja hoidmisel.

Ta õpetas tudengeid nii Eesti Kunstiakadeemias kui Tallinna Tehnikakõrgkoolis.

Tunnustus
---------

* 2007 Valgetähe V klassi teenetemärk

Viited
------

Kirjandus
---------

* Sirp, 9. august 2013 (nekroloog)

Välislingid
-----------

* Haud Tallinna Rahumäe kalmistul
**Nikolaus II** (enne 1275 – 18. veebruar 1316) oli Werle-Parchimi isand 1283. aastast kuni oma surmani ja Werle isand 1292. aastast.

Tema onu Heinrich I tapeti 1291. aastal oma poegade Heinrich II ja Nikolause poolt, sest ta oli uuesti abiellunud ja nad arvasid, et see ohustab nende pärandit. Pärast pikaleveninud sõda võitis Nikolaus II oma nõbusid, kes olid moodustanud liidu Mecklenburgi isanda Heinrich II ja Brandenburgi kuurvürsti Albrecht Achillesega. See võimaldas tal Werle-Parchimi ja Werle-Güstrowi taasühendada.

1311. aastal reisis ta Montpellier'sse Lõuna-Prantsusmaal, kus ta lootis kuulsas meditsiinikoolis leepra vastu ravi saada. Teda ei ravitud terveks, kuid haiguse kulg aeglustus. Ta lahkus valitsusest ja elas oma ülejäänud elu Pustowis Güstrowi lähedal.

Nikolaus II suri 1316. aastal. Pärast tema surma jaotati Werle taas, Johann III sai Werle-Goldbergi ja Johann II sai Werle-Güstrowi.

Abielud ja lapsed
-----------------

Nikolaus abiellus esmalt 1292. aastal Taani kuninga Erik V tütre Richizaga. Nad said kaks last:

* Johann III, Werle-Goldbergi isand
* Sophia (suri 6. detsembril 1339)

Tema teine naine oli Braunschweig-Lüneburgi hertsogi Otto II tütar Mathilde. See abielu jäi lastetuks.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Johann I** | **Werle-Parchimi isand**1283-1316 | Järgnev**Johann IIIkui Werle-Goldbergi isand** |
| Eelnev**Heinrich II jaNikolaus** |  **Werle-Güstrowi isand**1292-1316 | Järgnev**Johann II** |
Leni Riefenstahl (1935)
**Leni Riefenstahl** (õieti **Berta Helene Amalie Riefenstahl**; 22. august 1902 Berliin – 8. september 2003 Pöcking) oli saksa tantsija, näitleja, fotograaf ning mängu- ja dokumentaalfilmide režissöör.

Riefenstahl sündis rikkas peres. Tema isale kuulus edukas soojuselektrijaam ja ta tahtis, et tütar tegutseks tema jälgedes äris. Kuid Leni hakkas 1918. aastal Berliinis tantsu ja balletti õppima ning temast sai klassi priimus.

Mõnda aega töötas Riefenstahl tantsijana, aga 1924. aastal vigastas põlve. Seejärel otsustas ta saada näitlejaks. Tal oli tummfilminäitlejana edukas karjäär. Filmides mängis ta sportlikke ja iseseisvaid naisi. Sageli esines tema filmides mägironimise teema ja tema kehastatud tegelane oli tihti kogenud mägironija.

Näitlemise kõrvalt ning hiljem näitlemise asemel töötas ta filmide stsenaristi, produtsendi ja režissöörina. Esimene film, kus ta neid ameteid täitis ja lisaks peaosa mängis, oli 1932. aasta film "Das blaue Licht" ("Sinine valgus").

Sidemete tõttu natsionaalsotsialismi ja eriti Adolf Hitleriga oli ta üks kõmulisemaid filmiajaloo suurkujusid. Tema juhtimisel 1934. aasta NSDAP parteipäevadest tehtud dokumentaalfilm "Triumph des Willens" ("Tahte triumf") on mõjuvõimas propagandafilm.

1936. aasta suveolümpiamängudest valmis Riefenstahlil propagandafilm "Olympia" ("Olümpia"). Selles filmis kasutas ta paljusid võtteid, mis hiljem said filmikunstis tavaliseks, aga olid omas ajas uudsed: filmimine ebatavalise nurga alt, ootamatud kaadrivahetused, ülilähivõtted jne.

Filmi "Tiefland" ("Tasandik") stsenaariumi hakkas Riefenstahl kirjutama 1934. aastal, võtted toimusid 1940–1944. Riefenstahl mängis ise ka peaosa, kerjustantsija Marthat. Siiski toimus filmi esilinastus alles 11. veebruaril 1954. Nii kulus filmi tegemiseks 20 aastat. Sellega jõudis Riefenstahl Guinnessi rekordite raamatusse. Hiljem ületas selle rekordi animafilm "The Thief and the Cobbler", mida tehti 31 aastat (1964–1995).

Riefenstahl peatus 8. augustil 1938 lennul Helsingist Berliini Tallinnas.

Režissööritööd
--------------

* 1932 "Das blaue Licht" – "Sinine valgus"
* 1933 "Der Sieg des Glaubens" – "Usu võit"
* 1934 "Triumph des Willens" – "Tahte triumf"
* 1935 "Tag der Freiheit – Unsere Wehrmacht"
* 1938 "Olympia"; eestikeelse pealkirjaga "Olümpia"
	+ 1. osa "Fest der Völker" – "Rahvaste pidu"
	+ 2. osa "Fest der Schönheit" – "Ilu pidu"
* 1954 "Tiefland" – "Tasandik"
* 2002 "Impressionen unter Wasser"

Kirjandus
---------

* Leni Riefenstahl Tallinnas – Uus Eesti, 8. august 1938, nr 215, lk 3; loetav ka digiteeritud ajalehtede aadressil
* Jaan Ruus, "Kas siiras kunstnik enesekaitses? Pool sajandit vaieldav Leni Riefenstahl" – Sirp 8. jaanuar 1999, lk 17.
* Olev Remsu "Riefenstahl, Romm ja Hitler", Sirp, 21. september 2018.

Välislingid
-----------

* Das blaue Licht. Stills of Walter Riml, photographer of the film
* "Triumph des Willens", youtube.com
Nikolai Tsukanov
**Nikolai Nikolajevitš Tsukanov** (vene keeles *Николай Николаевич Цуканов*; sündinud 22. märtsil 1965 Lipovo külas Gusevski rajoonis Kaliningradi oblastis) on Venemaa riigitegelane. Rostelekomi vanemasepresident alates novembrist 2020.

Elulugu
-------

Aastatel 1980–1983 õppis Gusevi linna 17. kutsekeskkoolis, mille lõpetas gaasi- ja elektrikeevitajana. Tegeles poksiga. 1983–1985 oli ajateenistuses. Pärast ajateenistust töötas pioneerijuhina Üle-Venemaalises pioneerilaagris Kotkapoeg. Seejärel tegi karjääri komsomolis: Kaliningradi oblasti Zelenogradi rajooni Romanovo sovhoosi komsomolikomitee asesekretär, komsomoli Gusevski linnakomitee instruktor.

Alates 1988. aastast õppis Leningradi Põllumajandusinstituudi Kaliningradi filiaali agronoomiateaduskonnas, kuid eksmatrikuleeriti. Asutas Vene-Poola puidutöötlemisettevõtte ehitusfirma Lava.

1996. aastal lahkus Kaliningradi oblastist Moskvasse. 1997–1999 õppis ta Erastamis- ja Ettevõtluskõrgkoolis (Moskva), mille lõpetas õigusteaduse erialal. Teadus- ja tehnikakeskuse Tehinvestmed (Moskva) jurist, tegeles meditsiiniseadmete tarnimisega.

2002. aastal kaitses ta A. N. Tupolevi nimelises Kaasani Riiklikus Tehnikaülikoolis kandidaadiväitekirja psühholoogia alal. Naasis Kaliningradi oblastisse, 2005. aastal valiti Gusevi linnapeaks. Asutas ettevõtte Amatel ja asus seda juhtima. 

30. augustil 2010 andis Kaliningradi oblasti duuma talle kuberneri volitused. 28. septembril 2010 astus kubernerina ametlikult ametisse. Võitis 13. septembril 2015 toimunud Kaliningradi oblasti kuberneri valimised kogudes 70,41% häältest. 28. juulil 2016 astus omal soovil Kaliningradi oblasti kuberneri kohalt tagasi.

28. juulil 2016 määrati ta Venemaa Föderatsiooni presidendi täievoliliseks esindajaks Loode föderaalringkonnas. 2016–2018 kuulus Venemaa Julgeolekunõukogusse. Vabastati täievolilise esindaja ametikohalt 25. detsembril 2017 ja nimetati Vene Föderatsiooni presidendi abiks kohaliku omavalitsuse küsimustes.

26. juunist 2018 kuni 9. novembrini 2020 Vene Föderatsiooni presidendi täievoliline esindaja Uurali föderaalringkonnas ja taas Venemaa Julgeolekunõukogu liige. 2020. aasta novembris vabastati valitsusasutustest ja määrati Rostelekomi tööstuse ja metsanduse digitaliseerimise vanemasepresidendiks.

Kriitika
--------

2011. aasta juulis kirjutasid 1200 kaliningradlast Venemaa presidendile avaliku kirja, milles nõuti oblastivalitsuse vallandamist "ja otsust sellise õnnetu kuberneri saatuse kohta". Kirja autorite hinnangul moodustasid oblastivalitsuse "ilma vastava erialase ettevalmistuseta inimesed, reeglina Nikolai Tsukanovi endised sõbrad või kolleegid", pealegi "kuritegeliku minevikuga või äritegevusest pärit inimestest, kes jätkavad oma isekate huvide eest lobitööd". Kohaliku ajalehe tiraaž, milles kiri ilmus, konfiskeeriti.

Viited
------

1. ↑
**Ülejõe** on Pärnu linnaosa, mis paikneb Vana-Pärnu, Kesklinna ja Rääma linnaosa vahel.

Pärnu linn

Ajalugu
-------

Ülejõe piirkonnas tegutses A. Lange ja Co linatöötlemisettevõte ja A. Lange ja Co-le kuulus kolmekorruseline punastest tellistest linaait (Vana-Sauga tänav 2), mida tuntakse Beti aida nime all. 1890. aastast tegutses samas inglaste Thomas ja William Betti firma Bett ja Co. Thomas ja William Bett ning hiljem Thomase poeg Kraford Bett juhtisid vahelduva eduga Sauga jõe kaldal linatööstust 1916. aastani. Tegevus katses esimese maailmasõja ajal, kui Saksa sõjalaevad blokeerisid sadama. Pärast 1940. aasta riigipööret lõpetas Bett ja Co tegevuse, andis kinnisvara müüki ja lahkus riigist.

Ülejõe linnaosa tänavad
-----------------------

Ülejõe linnaosas on 75 tänavat, milleks on: 

* Aasa
* Allika
* Angerja
* Ankru
* Aru
* Astri
* Edela
* Ehitajate tee
* Havi
* Hobuse
* Härma
* Ilvese
* Jaani
* J. V. Jannseni
* Kadri
* Kakuami
* Kana
* Kilgi
* Kitse põik
* Kitse
* Kolde
* Kroomi
* Kulla
* Kõrtsi
* Laeva
* Lennuvälja tee
* Lille
* Linda
* Loode
* Lubja
* Lõo
* Mari
* Mihkli
* Mõisavahe
* Niine
* Noorte väljak
* Nurme
* Oja
* Parmu
* Piiri
* Piirikivi
* Pronksi
* Pärja
* Pärlimõisa tee
* Püssi
* Rahu
* Raua
* Rehepapi
* Roheline
* Rohu
* Rõugu
* Räni
* Rääma
* Sarve
* Saugamõisa tee
* Sauga-Jõekalda
* Savi
* Saviaugu
* Siili
* Suur-Jõekalda
* Talli
* Tallinna maantee
* Telliskivi
* Terase
* Turu
* Uus-Sauga
* Vahe
* Vana-Rääma
* Vana-Sauga
* Vastla
* Voorimehe põik
* Voorimehe
* Väike-Aru
* Õli

### Planeeritud tänavad

Ülejõe linnaosas planeeritud tänavad:

* Hoburaua
* Looga
* Kiltri
* Kutsari
* Ree
* Tina

Viited
------

1. ↑  EKSPERDIHINNANG MÄLESTISE TUNNUSTELE VASTAVUSE KOHTA, BETI LINAAIT. VANA-SAUGA TN 2, PÄRNU
2. ↑  Ülejõe linatööstus ja Beti ait, parnu.postimees.ee, 23. mai 2001

Pärnu vapp
Pärnu linnaosad

Eeslinn | Kesklinn | Lodja | Mai | Raeküla | Rannarajoon | Rääma | Tammiste | Vana-Pärnu | Ülejõe
**Leopold Johannes Johanson** (15. veebruar 1888 Tartu – 5. detsember 1941 Sosva laager, Sverdlovski oblast) oli Eesti poliitik ja ajakirjanik.

Haridustee
----------

Aastatel 1897–1901 käis ta Tartus algkoolis, 1912–1913 õppis Tartu Pedagoogika Seltsi õhtukeskkooli kursustel ja 1918. aastal Tartu Kaubanduskooli raamatupidamise õhtukursustel.

Töökäik
-------

Ta töötas aastatel 1903–1907 trükiladuja õpilasena Postimehe toimetuses ning 1907–1911 trükiladujana Helsingis ja Tallinnas. 
Aastail 1912–1913 oli ta Postimehe reporter, 1914–1919 Tartu Üldise Haigekassa asjaajaja ja 1916–1917 Tartu toitluskomitee pearaamatupidaja.

Osales poliitikas, olles Tartu linnavolikogu liige (1917–1921) ning Asutava Kogu (1919–1920), Riigikogu (1920–1937) ja I Riigivolikogu liige (1938–1940). Aastail 1928–1929 oli ta Eesti Vabariigi töö-, hoolekande- ja haridusminister August Rei valitsuses ja aastail 1932–1933 Eesti Vabariigi teedeminister Konstantin Pätsi neljandas valitsuses. Aastail 1919–1920 töötas ta Töö- ja Hoolekandeministeeriumi kindlustusasjade juhataja kohusetäitjana.

Lisaks poliitilisele tegevusele oli ta Eesti Haigekassade Liidu sekretär (1925–1940) ja Tallinna Töölisteatri asjaajaja (1934). 

Arreteeriti NKVD poolt Tallinnas. Mõisteti surma, suri eeluurimise ajal nõukogude vangilaagris.

Ühiskondlik tegevus
-------------------

Leopold Johanson oli Eesti Sotsiaaldemokraatliku Tööliste Partei, hiljem Eesti Sotsialistliku Tööliste Partei liige.

Ta tegutses mitmes ajakirjandusväljaandes (Töö ja Tervis, Sotsiaaldemokraat, Tulevik, Rahva Sõna).

7. märtsil 1939 tegi ta Riigivolikogus ettepaneku keelata jahipidamine metsluikedele põhjendusel, et kui isegi nii ebaesteetilised loomad nagu metssead on kaitse all, siis seda enam peaksid seda olema ilusad linnud. Ettepanek võeti vastu.

5. detsembril 1939, kolm kuud pärast Teise maailmasõja algust ja üle kuu aja pärast baaside lepingu sõlmimist, väljendas ta hämmastust kodanliku õhukaitse tegevuse suhtes, küsides, mis siis lahti on.

Isiklikku
---------

Leopold Johanson oli abielus Anna Lassmanniga (1914–1915) ja Aleksandra Lassmanniga (alates 1916. aastast). Teisest abielust tütre Helvi (1918–2005) esimene abikaasa oli kujur ja lendur Kalju Reitel.

Viited
------

1. ↑  okupatsioon.ee
2. ↑  okupatsioon.ee
3. ↑  Põllumajandus-ala seadused ühte köitesse. Rahvaleht, 8. märts 1939, nr. 57, lk. 7.
4. ↑  "Aeg nõuab kulude kärpimist". Rahvaleht nr 287, 6. detsember 1939. Lk 8

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Alfred Mõttus** | **Eesti haridusminister**1928 – 1929 | Järgnev**Jaan Hünerson** |
Jalakäijate tänav Holstebros Taanis
**Holstebro** on linn Taanis Kesk-Jüütimaa piirkonnas, Holstebro valla keskus.

2014. aasta andmete kohaselt on Holstebro elanike arv 34 873. Linna pindala on 800,19 km².

Ajalugu
-------

Holstebro linn tekkis jõe koolmekohale, kuhu hiljem ehitati sild. Arvatakse, et linna nimi tuleb taanikeelsest väljendist *holdested ved broen* ('puhkepaik silla juures').

Holstebrod on esmamainitud Ribe linna piiskopi Thyge kirjas 1274. aastal. Suur tulekahju 1552. aastal hävitas linnas palju vanu hooneid.

Tänapäev
--------

Holstebro on üks Lääne-Jüütimaa kaubandus-, tööstus- ja kultuurikeskusi. Seal toodetakse töödeldud toitu, rauatooteid, masinaid, puidutooteid, mööblit, kangaid ja kemikaale.

Holstebro kesklinnas, mõlemal pool Storå jõge, on suur kõnniteede võrgustik (*gågader*). Selles piirkonnas on mitmekesine ostukeskkond, maalilised ehitised ja skulptuurid, sealhulgas Holstebro kirik ja Holstebro raekoda.

Aastatel 1997–2009 tegutses linnas rahvusvaheliselt tunnustatud balletitrupp Peter Strauss Ballett ja senini on seal tegevuskunsti teater Odin Teatret. Linnas on ka muuseume, sealhulgas Holstebro Kunstimuuseum ja Holstebro Muuseum.

Viited
------

1. ↑
2. 1 2 3  "Holstebro" (inglise keel). Vaadatud 22.10.2016.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: tundmatu keel (link)

Välislingid
-----------

* Turismiinfo(*taani, inglise ja saksa keeles*)
**Kasciukovičy** (transkribeerituna **Kastsjukovitšõ**, poola keeles *Kościukowicze* või *Kostiukowicze*, leedu keeles *Kasciukovičai* või *Kosciukovičai*) on linn Valgevenes Mahiloŭ oblastis, Kasciukovičy rajooni halduskeskus. Kasciukovičy asub Mahiloŭ linnast 160 kilomeetri kaugusel Žaduńka jõe kaldal, Orša ja Unetša vahelise raudtee ääres.

Haridust annavad neli keskkooli, põhikool, kunstikool ja spordikool. Linnas on laste loomingu maja ja noorte naturalistide keskus, seal asub ka rajooni kultuurikeskus. Kasciukovičys töödeldakse lina ja puitu, seal valmistatakse ka ehitusmaterjale (tsementi), leiba ja likööri ning antakse välja rajoonilehte «Голас Касьцюкоўшчыны».

Vaatamisväärsusteks on koduloomuuseum ja vanalinn. Kasciukovičy on Dietzenbachi sõpruslinn.

Ajalugu
-------

Küla nimega Касьцюкова on kirjalikes allikates mainitud esimest korda 28. augustil 1508. Küla oli Mstsisłavi vojevoodkonna koosseisus. Aastal 1730 oli seal 35 suitsu. Aastal 1739 sai külast Minski linna kodanikule J. Ivanovskile kuuluv alev, kus asus kaks õigeusu kirikut.

Poola jagamisel läks alev aastal 1772 Venemaa koosseisu, kus hakkas kuuluma Mogiljovi maakonda. Toona kuulus see Ciechanowieckitele. Aastal 1784 asus alevis frantsisklaste kloostri juures ka katoliku kirik. Aastal 1826 avati alevis maakonnakool, samuti peeti alevis hobuselaatasid. Aastal 1880 asus alevis apteek, seal tegutses seitse nahatöötlemise töökoda, alevis asusid õigeusu kirik ja sünagoog, kaks korda aastas peeti seal laata. Alevi 1869 elanikust 1196 olid juudid. Aastal 1897 asus alevis vesiveski, seal oli kolm sissesõiduhoovi ja kolm kõrtsi, alevis asus viis sepikoda.

Aastal 1924 läks Kasciukovičy Valgevene NSV koosseisu. Aastal 1931 rajati sinna linakombinaat ja trükikoda, järgmisel aastal aga õlipressimisvabrik. 27. septembril 1938 sai alevist linn. Teise maailmasõja eel elas seal 1181 juuti. Novembris 1931 hukati neist 350, hukkamised toimusid ka 3. septembril 1942 ning märtsis ja aprillis 1943.

Tuntud elanikke
---------------

* Vassili Margelov – Nõukogude väejuht
* Ziama Pivavaraŭ – valgevene luuletaja

Viited
------

1. ↑  "Численность населения на 1 января 2016 г. и среднегодовая численность населения за 2015 год по Республике Беларусь в разрезе областей, районов, городов и поселков городского типа". Originaali arhiivikoopia seisuga 29. mai 2016. Vaadatud 14. märtsil 2017.
2. ↑  "Костюковичский районный исполнительный комитет". Originaali arhiivikoopia seisuga 25. veebruar 2017. Vaadatud 14. märtsil 2017.
3. ↑
4. ↑  Мяцельскі А. Касцюковічы // Вялікае княства Літоўскае: Энцыклапедыя. У 3 т. / Toim. Г. П. Пашкоў jt. Kd. 2: Кадэцкі корпус — Яцкевіч. — Мінск: Беларуская Энцыклапедыя, 2005. Lk. 71
5. ↑  Słownik geograficzny Królestwa Polskiego i innych krajów słowiańskich(пол.). Tom XV, cz. 2: Januszpol — Wola Justowska. — Warszawa, 1902. Lk. 134.
6. ↑

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Kasciukovičy** |

* Linn Valgevene fotoentsüklopeedias
* Fotod linnast
**Postmodernistlikuks filmiks** nimetatakse postmodernismi ideid ja tunnuseid kasutavaid filme. Postmodernistlik film on üks nooremaid kunstilise väljenduse valdkondi.[*viide?*]

Postmodernistliku filmi tunnused
--------------------------------

Postmodernistlikku teost iseloomustab kõrgkultuuri ja massikultuuri vahelise piiri ähmastumine, traditsioonilise väljenduslaadi ümbermängimine popkultuuri sõnavara ja strateegiate abil. David J. Peterson möönab, et tänapäeval puudub arusaam filmist kui ühtsest ja samu tunnuseid sisaldavast valdkonnast. Arusaama ühtsusest on asendanud mitmesugused filmitüübid: avangardfilm, dokumentaalfilm, rahvusvaheline kunstiline film ning paljud kommertskino temaatilised ja stilistilised suunad. 

Postmodernistlikku filmi iseloomustab ka kindlapiirilise žanrilise hierarhia kadumine, žanripiiride ähmastumine. Ilmnevad sarnasused arhitektuurivaldkonnas toimunud muutustega, mis seisnesid samuti fragmenteerituse ja stilistilise mitmekesisuse eelistamises terviklikkusele. Postmodernistliku filmi iseärasuseks võib pidada ka kõrgkultuuri ja massikultuuri vahelise ajaloolise vastasseisu kadumist. Filmid võivad alluda väga keerulisele analüüsile, kuid samas saab neid nautida meelelahutusena.

Postmodernistlikke filme
------------------------

* Warren Beatty "Dick Tracy" (1990)
* Steven Spielberg "Indiana Jones" (1981, 1984, 1989);
* Jonathan T. Gilliam "Brazil" (1985)
* David Lynch "Blue Velvet" (1986)
* Robert Zemeckis "Who Framed Roger Rabbit" (1988)
* Ridley Scott "Blade Runner" (1982)
* Steven Spielberg "Back to the Future" (1985, 1989, 1990)

Lisalugemist
------------

* Hasso Krull. Jutustus ja paranoia: David Lynchi "Kadunud kiirtee" mudel. - *Millimallikas.* *Kirjutised 1996-2000.* Tallinn: Vagabund, 2000, lk 209-222.
* Donald Tomberg. Operatsioon "Shit Happens": "Pulp Fictionist". - *Teater. Muusika. Kino* 1997, nr 12, lk 87-91.
* Tomi Kaarto. Postmodernismi apooria või kriitiline postmodernism: Tony Scotti ja Quentin Tarantino "Jääv armastus". - *Teater. Muusika. Kino* 2000, nr 3, lk 56-65.
* James Thurlow. Modernism ja postmodernism Ridley Scotti filmides. - *Teater. Muusika. Kino* 2003, nr 12, lk 126-131.

Viited
------

* Janek Kraavi "Postmodernismi teooria ja postmodernistlik kultuur" 2005, lk 163-168
**Kruhłaje** (poola keeles *Kruhłe*, valgevene-eesti transkriptsioonis **Kruglaje**) on linn Valgevenes Mahiloŭ oblastis, Kruhłaje rajooni halduskeskus. Linn asub Drući jõe kaldal Mahiloŭ linnast 52 kilomeetri kaugusel, merepinnast 175 meetri kõrgusel.

Haridust annavad keskkool ja internaatkool. Linnas on kultuurimaja ja kaks raamatukogu. Antakse välja rajoonilehte Сельскае жыцьцё. Kruhłajes on toiduainetetööstus (seal asuvad piimakombinaat ja õlivabrik), linnas töödeldakse lina ja valmistatakse ehitusmaterjale. Linnas on koduloomuuseum.

Ajalugu
-------

Postijaama hoone
Kruhłajet mainitakse esimest korda aastal 1520. Administratiivselt kuulus see Viciebski vojevoodkonda ja Orša maakonda. Toona oli asula Połubińskite valduses. Hiljem kuulus küla Naruszewiczitele, Dembińskitele, Raczyńskitele ja Lomskitele. Aastal 1621 läks küla Lew Sapieha valdusse. Aastal 1667 läks küla Sapiehadelt tagasi Połubińskitele.

Aastal 1669 mainiti Kruhłajet esimest korda kui alevit. Aastal 1679 said alevi omanikeks taas Naruszewiczid, aga XVIII sajandi alguses läks see Ogińskite valdusse.

Kirik
Poola jagamisel läks Kruhłaje aastal 1772 Venemaa koosseisu. Seal kuulus alev algselt Valgevene ja hiljem Mogiljovi kubermangu. Alevi omanikuks sai Jekaterina Daškova. Tema rajas alevisse pruulikoja ja telgivabriku. Aastal 1785 oli alevis kaks õigeusu kirikut, seal tegutsesid kaks veskit ja asulas oli ka kivist laohoone. 1812. aasta sõja ajal oli alev mõnda aega Kutuzovi peakorter. 

Aastal 1880 tegutses alevis kolm veskit. Aastaks 1913 läbis alevit Talačyni ja Mahiloŭ linna vaheline postimaantee, alevis asus kümne hobusega postijaam. 

Aastal 1924 hakkas Kruhłaje kuuluma Valgevene NSV koosseisu. kus sellest sai rajoonikeskus. Aastal 1925 sai alevist küla. Teise maailmasõja ajal hukkus külas ja selle ümbruses ligi 3000 kohalikku elanikku. Asula sai uuesti aleviks 11. märtsil 1967. 26. veebruaril 2016 sai Kruhłajest linn.

Tuntud elanikke
---------------

* Alena Kobiec-Filimonava – Valgevene tõlk ja kirjanik
* Dzianis Dudkoŭ – Valgevene ajaloolane

Viited
------

1. ↑  Грынявецкі В. Круглае // Вялікае княства Літоўскае: Энцыклапедыя. У 3 т. / рэд. Г. П. Пашкоў і інш. Т. 1: Абаленскі — Кадэнцыя. — Мінск: Беларуская Энцыклапедыя, 2005. Lk. 147.
2. ↑  Городские поселки Белыничи и Круглое приобрели статус города | MogilevNews.by | Новости Могилева и Могилевской области

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Kruhłaje** |

* Linn Valgevene fotoentsüklopeedias
Kuues mikrorajoon
**Dambroŭka** (vene keeles *Dombrovka*, transkribeerituna **Dambrovka**) on Minski linnaosa, mis asub linna lääneosas Frunzenski rajooni territooriumil. Linnaosa läbivad üksnes bussid.

Linnaosa koosneb neljast mikrorajoonist (puuduvad esimene ja teine). Seda hakati rajama 2000. aastal samanimelise varasema karjamõisa kohale. Algselt rajati sealsed mikrorajoonid Masiukoŭščyna linnaosa osana. Dambroŭka nimi võeti kasutusele 2006. aastal. Haridust annab üks keskkool. Linnaosa suurim probleem on teenuseid osutava infrastruktuuri puudumine või liig vähene ulatus, samas on sinna kavandatud suured hoovid, nii et erinevalt paljudest teistest Minski magalarajoonidest seal parkimisprobleeme ei esine.

Viited
------

1. ↑  Дар’я Гаўрылава. Хто сабатуе рашэннi дэпутатаў? // «Народная Воля» № 137—138, 29 august 2007
2. ↑  "Аб прысваенні назваў вуліцы, скверам і мікрараёнам г. Мінска". Originaali arhiivikoopia seisuga 27. jaanuar 2018. Vaadatud 9. septembril 2018.
3. ↑

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Dambrovka**
 |
**Regent** on tuntud teemant.

See kandis algul nime **Pitt**. Ühe legendi kohaselt leidis 141-karaadise teemandi 1698. aastal ühest India kaevandusest (*Kollur Mine*) ori ning selle väljatoimetamiseks kasutanud ta omaenese jalale tekitatud haava. Meritsi põgenemiseks pakkus ori teemanti ühele meremehele, kes ta tappis. 

Teemant sattus inglise kuberneri Thomas Pitti kätte. Pitt lasi selle lihvida ja müüs edasi Orleansi hertsogile, kes valitses Louis XV asemel regendina. Sel ajal sai teemandi nimeks **Regent**. 1792. aastal läks teemant Pariisis kaduma. 

1801. aastal sai juveliiri vahendusel Regendi uueks omanikuks Napoleon Bonaparte. Napoleon pantis selle ja tehtud laenuga relvastas oma armee. Hiljem kaunistas teemant keisri mõõka. 

Teemandi hinnanguline väärtus (2015. aasta seisuga) on 73 920 000 USA dollarit.

Viited
------

1. ↑  The Regent Diamond, veebiversioon (vaadatud 2. augustil 2017) inglise keeles

Muud allikad
------------

*Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:Regent Diamond seisuga 02.08.2017.*
Kaart

Mangaļi jaamahoone
**Mangaļi raudteejaam** on raudteejaam Riia-Skulte raudteeliinil Riia linna Mīlgrāvise asumis aadressil Vitrupes iela 2. 

Iga päev peatub seal 25 reisirongi, tööpäeviti 33. Jaamas võib toimuda ka kaupade rongidele ning neilt maha laadimine. Jaam asub Riia raudteejaamast 10,6 km kaugusel. Jaamas on kolm teed ja kaks ooteplatvormi. Mangaļi raudteejaama ja Ziemeļblāzma raudteejaama vahel on Riia–Skulte raudtee üheteeline. Jaama vanas asukohas asub naftatsisternide sorteerimisjaam, kus on üheksa teed. Piletihinnalt kuulub jaam A-tsooni.

Aastal 1872 avati Mangaļi raudteejaam, mis toona oli lõppjaamaks. Avamisajal jäi see Riia kreisi Daugavgrīva kihelkonda Iļķēnsala mõisa maadele. Aastal 1930 valmis raudteesild üle Mīlgrāvise kanali. Sillale viiv raudtee algas jaama vanast asukohast lõuna pool ja selle uue tee äärde rajati *Dzirnupe* raudteejaam, vana jaama kutsuti ka *Mīlgrāvise raudteejaamaks*. Vana nimi taastati 1950. aastatel.

Viited
------

1. ↑
2. ↑  T. Altbergs, K. Augustāne, I. Pētersone. Dzelzceļi Latvijā. R: Jumava, 2009, 55. lk.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Mangaļi raudteejaam** |

* Infot jaama kohta; fotod (*vene keeles*)
* Jaam vanal kaardil

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Eelnev peatus** |  **Raudteepeatus liinil Riia-Skulte** | **Järgnev peatus** |
|  Sarkandaugava |  **Mangaļi** | Ziemeļblāzma  |
**Rustam Usmanovitš Muradov** (*Руста́м Усма́нович Мура́дов*; sündinud 21. märtsil 1973) on Venemaa sõjaväelane, kindralleitnant, 5. oktoobrist 2022 6. aprillini 2023 Venemaa Ida sõjaväeringkonna komandör.

Elulugu
-------

Rustam Muradov sündis Dagestanis Tšinaris, ta on rahvuselt tabassaraan.

Keskhariduse omandas Novotšerkasski kadetikoolis. 1995. aastal lõpetas kiitusega Peterburi kõrgema üldvägede juhtivkoosseisu kooli. 2015. aastal lõpetas Venemaa Föderatsiooni Relvajõudude Kindralstaabi Sõjaväeakadeemia.

2008–2009 242. kaardiväe motoriseeritud laskurrügemendi ülem, 2009 17. eraldiseisva kaardiväe motoriseeritud laskurbrigaadi ülem, 2009–2012 36. eraldiseisva kaardiväe motoriseeritud laskurbrigaadi ülem Ida sõjaväeringkonnas. 2012–2013 – Kesksõjaväeringkonna 473. Lisitšanski rajooni väljaõppekeskuse ülem. 2013–2015 Venemaa Föderatsiooni Relvajõudude Kindralstaabi Sõjaväeakadeemia üliõpilane.

2015–2017 41. armee ülema esimene asetäitja ja staabiülem. 2016. aastal Venemaa esindaja Ukraina ja Venemaa ühises kontrolli- ja koordineerimiskeskuses relvarahu ja demarkatsioonijoone stabiliseerimise alal (JCCC).

2017. aastal oli Venemaa sõjaline nõunik Süürias. 28. detsembril 2017 andis Venemaa president talle Venemaa Föderatsiooni kangelase aunimetuse. Detsembrist 2017 kuni detsembrini 2018 Kesksõjaväeringkonna 2. kaardiväe armee ülem. Alates 25. detsembrist 2018 Lõuna sõjaväeringkonna ülema asetäitja.

Venemaa presidendi 20. veebruari 2020. aasta dekreediga anti talle järgmine kindralleitnandi sõjaväeline auaste.

11. novembrist 2020 kuni 9. septembrini 2021 oli Muradov Venemaa rahuvalvekontingendi ülem Mägi-Karabahhis.

Venemaa sissetungi ajal Ukrainasse veebruaris 2022 asus ta juhtima väegruppi Vostok.

Sanktsioonid
------------

28. veebruaril 2022 kehtestas Euroopa Liit talle viisa- ja majandussanktsioonid.

Viited
------

1. ↑  Grace Mappes; Karolina Hird; Layne Philipson; Frederick W. Kagan (27. märts 2023). "Russian Offensive Campaign Assessment, March 27, 2023". *understandingwar.org* (inglise). ISW. Vaadatud 28. märtsil 2023. Rumors about the dismissal of Russian Eastern Group of Forces (Eastern Military District) Commander Colonel General Rustam Muradov on March 27 generated a muted and cynical response in the Russian information space. The milbloggers claimed that Russian military authorities dismissed Muradov from his position as Eastern Group of Forces commander, but ISW cannot currently verify these claims.
2. ↑
3. ↑
4. ↑  "Putini oligarhid, pankurid, propagandistid sanktsioonide all. Euroopa Liit kirjeldab detailides, kuidas nad Ukraina sõda toetasid" Eesti Päevaleht, 1. märts 2022
**Aleksei Jelissejevitš Kulakovski** (jakuudi keeles Алексей Елисеевич Кулаковский; kirjanduslik pseudonüüm jakuudi keeles Өксөкүлээх Өлөксөй ja vene keeles Ексекулээх Елексей; 16. märts (vkj 4. märts) 1877 Jakuudi oblast – 6. juuni 1926 Moskva) oli jakuudi kirjanik, jakuudi kirjanduse rajajaid.

Ta lõpetas 1897. aastal reaalkooli Jakutskis. Ta reisis palju mööda Jakuutiat, uuris loodust, tegeles etnograafia ja ökonoomikaga. Kirjandustegevusega alustas ta 1897. aastal vene keeles. 1900. aastal kirjutas ta jakuudikeelse luuleteose "Байанай алгыһа". Ta kirjutas rohkesti Tsaari-Venemaad kritiseerivaid kirjutisi, kuid need avaldati alles 1920. aasta esimesel poolel. Tema kirjanduslikuks peateoseks loetakse 1910. aastal avaldatud poeemi "Ойуун түүлэ" ('Šamaani unenägu').

Vastuseis ladina tähestikule
----------------------------

1917. aastal esitas Semjon Novgorodov enda loodud IPA-le tugineva jakuudi tähestiku, mis 1921. aastal ametlikuks tunnistati ja kooliprogrammi kaasati. Sellisele lahendusele seisis vastu grupp jakuudi kultuuritegelasi Aleksei Kulakovskiga eesotsas, kes kaitses kirillitsa baasil loodud jakuudi kirja.

Mälestuse jäädvustamine
-----------------------

Tema auks asutati 1992. aastal Sahha (Jakuutia) Vabariigi Kulakovski-nimeline riiklik preemia.

Viited
------

1. 1 2  Кулаковский Алексей Елисеевич. ysia.ru
**Małaryta** (transkribeerituna **Malarõta**) on linn Valgevenes Bresti oblastis, Małaryta rajooni halduskeskus. Poola keeles *Małoryta*. Linna läbib raudteeliin Brest–Kovel. Linn asub Małaryta jõe kaldal, merepinnast 151 meetri kõrgusel.

Haridust annavad kaks keskkooli ja gümnaasium. ja muusikakool. Linnas antakse välja rajoonilehte «Голас часу». Małarytas on toiduainetetööstus.

Vaatamisväärsuseks on aastal 1908 ehitatud õigeusu kirik. Linnas toimub igal aastal rahvusvaheline Małaryta maraton.

Ajalugu
-------

Małarytat mainitakse esimest korda aastal 1546. Algselt kandis küla nime Małaja Ryta (*Малая Рыта*). Administratiivse reformi järel kuulus küla Bresti vojevoodkonda ja Bresti maakonda. 

XVIII sajandil rajati külasse metallurgiatööstus, kus toodeti vaske ja rauda (aastal 1780 oli tehases 180 töölist ja tehas andis 180 puuda rauda). Aastal 1795 läks asula kolmandal Poola jagamisel Vene impeeriumi koosseisu. Małaryta hakkas kuuluma algul Słonimi, seejärel Leedu ja viimaks Hrodna kubermangu. Aastast 1975 anti seni riigile allunud küla Nikolai Lanskile.

Aastal 1886 rajati külast poole kilomeetri kaugusele raudteejaam (tänapäeval asub linna piirides), mille juurde tekkis samuti Małaryta nime kandev asula. Toona oli külas tellisetehas, seal asusid kaks saekaatrit ja tuulik, lisaks asus seal 20 töölisega liiprivabrik.

Aastast 1921 oli asula Poola koosseisus. 1939. aastal liideti linn Valgevene NSV-ga, aastast 1940 oli Małaryta rajoonikeskus. Małarytast sai linn aastal 1970.

*

Välislingid
-----------

 Małaryta – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Linn YouTube'is
* Małaryta
* Linna koduleht
* Linna mitteametlik koduleht
* Infot linna kohta
* Linn Valgevene fotoentsüklopeedias

1. ↑  Численность населения на 1 января 2023 г. и среднегодовая численность населения за 2022 год по Республике Беларусь в разрезе областей, районов,
**Kalpaka postenise raudteepeatus** oli raudteepeatus Lätis Riia–Daugavpilsi raudteeliinil. Peatus asus Riias, Riia keskraudteejaamast 2 kilomeetri kaugusel.

Aastal 1925 rajati Riia keskraudteejaama juurde pöörangute ja signalisatsiooni elektritsentralisatsiooni post, mis asetses Riia–Daugavpilsi raudtee ja Pihkva–Riia raudtee lahknemispaigas. Kuni aastani 1931, mil see keskraudteejaamale allutati, oli see iseseisva jaama staatusega, kus peatusid Riiast Šķirotava raudteejaama sõitvad rongid. Aastal 1942 hakkas peatus kandma nime **Ģertrūdes iela** (saksa *Riga-Gertrudestraße*) Aastal 1945 kandis peatus sõiduplaanis taas Kalpaka postenise nime. Aastal 1952 kandis peatus sõiduplaanis nime **2. km postenis**. XX sajandi viiekümnendatel aastatel Riia raudteejaam rekonstrueeriti, elektitsentralisatsioon post viidi teise kohta üle ja peatus kadus.

Viited
------

1. ↑
2. ↑  T. Altbergs, K. Augustāne, I. Pētersone. Dzelzceļi Latvijā. R: Jumava, 2009, 28. lk.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Eelnev peatus** | **Endine raudteepeatus**  | **Järgnev peatus** |
|  Riia |  **Kalpaka postenis** | Vagonu parks  |
Kaart
**Uus tänav** on tänav Pärnus Kesklinna linnaosas.

Tänav algab Vee tänavalt ja lõpeb Hospidali tänaval. Tänav ristub veel Munga, Nikolai ja Pühavaimu tänavaga. Tänav külgneb ka Steineri aiaga ja Lastepargiga.

Tänav on ligikaudu 180 m pikkune. Nikolai tänava ja Pühavaimu vaheline lõik on autodele suletud.

Uus tänav ja Nikolai tänav 8 hoone, augustis 2020
Uus tänav ja Uus tänav 4/Nikolai tänav 3 Pärnu raekoda paremal
Uue tänava ja Munga tänava ristmiku Munga Ärimaja, Munga 2
Uus tn 6
Uus tänav ja taamal Pärnu Suurmärter Katariina kirik augustis 2011
Wilhelm Bockslaffi projekti järgi valminud Pärnu raekoja juurdeehitis, Uus tänav 4/Nikolai tänav 3 ja Pärnu raekoda

Hoonestus
---------

* Uus tänav 4/Nikolai tänav 3 - Pärnu raekoda
* Uus tänav 3 - kultuurimälestiseks tunnistatud kivielamu
* Uus tänav 3a-2 - asub legendaarne Pärnu õllelokaal "Veerev õlu"
* Uus tänav 5 - hoone väisuks on tunnistatud kultuurimälestiseks

Uue tänava ja Vee tänava nurgal asub Pärnu Suurmärter Katariina kirik (Vee tänav 8).

Nimi
----

Tänava keskaegne saksakeelne nimi oli *Neugasse* ja eestikeelne nimi Uus tänav. 1932. aastal, nimetati tänav Gustav Adolfi tänavaks. 1948. aastal nimetati tänav ümber Nõukogude tänavaks, kuid juba 1950. aastal sai tänava nimeks Vana tänav. 1989. aastal taastati tänava esialgne nimi – Uus.

Viited
------

1. ↑  Tõnu Kann (7. jaanuar 2006). "Isikunimedega ristitud tänavad on haavatavad". *Pärnu Postimees*. Vaadatud 14.11.2020.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Uus tänav (Pärnu)** |

| * v
* r
Pärnu Kesklinna linnaosa tänavad |
| --- |
| 
Aia **·**  Aida **·**  Akadeemia **·**  Esplanaadi **·** Gildi **·**  Hommiku **·**  Hospidali **·**  Kalda **·**  Keskväljak **·**  Kuninga **·**  Lai **·**  Lõuna **·**  Malmö **·**  Mere puiestee **·**  Munga **·**  Nikolai **·**  Pargi **·**  Paul Kerese **·**  Pikk **·**  Põhja **·**  Pühavaimu **·**  Ringi **·**  Rüütli **·**  Uus **·**  Vanapargi **·**  Vana-Tallinna **·**  Vee **·**  Vingi **·**  Võimlemise **·**  Õhtu põik **·**  Õhtu |
| 
Eeslinna linnaosa tänavad **·**  Lodja linnaosa tänavad **·**  Mai linnaosa tänavad **·**  Raeküla linnaosa tänavad **·**  Rannarajooni linnaosa tänavad **·**  Rääma linnaosa tänavad **·**  Tammiste linnaosa tänavad **·**  Vana-Pärnu linnaosa tänavad **·**  Ülejõe linnaosa tänavad |
**Riigikohtu üldkogu** on Riigikohtu kõrgeim organ, millesse kuuluvad kõik 19 riigikohtunikku. Riigikogu üldkogu vaatab seaduses sätestatud juhtudel läbi kohtulahendeid, teeb presidendile ettepaneku esimese ja teise astme kohtunike ametisse nimetamiseks ja vabastamiseks, lahendab kohtunikueksamikomisjoni ning kohtunike distsiplinaarkolleegiumi otsuste peale esitatud kaebusi, otsustab distsiplinaarasja algatamise Riigikohtu esimehe suhtes ja teavitab sellest Riigikogu ning täidab muid seadusest ja Riigikohtu kodukorrast tulenevaid ülesandeid.

Riigikohtu üldkogu kutsub kokku Riigikohtu esimees, tema ülesandeks on ka istungi juhatamine. Üldkogu on otsustusvõimeline, kui kohal on vähemalt 11 riigikohtunikku. Otsusi võetakse vastu lihthäälteenamusega. Juhul, kui hääled jagunevad võrdselt, siis on otsustav esimehe hääl. Neil istungitel, kus ei vaadata läbi kohtulahendeid, võib sõnaõigusega osaleda justiitsminister.

Viited
------

1. 1 2  "Üldkogu koosneb 19 riigikohtunikust". *Riigikohus*. Vaadatud 09.01.2021.
Rischmannshofi nõmmemuuseum (*Heidemuseum Rischmannshof*)
**Rischmannshofi nõmmemuuseum** (saksa: *Heidemuseum Rischmannshof*) on vabaõhumuuseum Walsrodes, Saksamaal.

Ajalugu
-------

Rischmannshof avati 1912. aastal kui üks esimesi vabaõhumuuseume Saksamaal. Muuseum koosneb talumajapidamisest koos kõrvalhoonetega ja muudest väljapanekutest. Paiga südames on õlgkatusega puitraamiga kodamaja (*Fachhallenhaus*) ehitatuna kahepostilise talumajana aastal 1798. Algselt seisis see Hartemis Bad Fallingbosteli lähedal ja pandi Walsrodes uuesti kokku. Lisaks on paigas sulasemaja (*Heuerling* või *Häusling*), mis on pärit Fuldest ja umbes samast ajast, samuti mesilatüüp, mis on kohapeal tuntud kui *Bienenzaun*. Ait *Treppenspeicher* Oberndorfmarkist pärineb aastast 1669. Mõni aeg hiljem ehitati paika pagaritöökoda 1752. aastast ja puitraamiga ait koos töötoaga aastast 1842.

Muuseumi filiaal on Klein Eilstorfi vanas külakoolis, mis pärineb aastast 1900.

Näitused
--------

Peahoone loodi alamsaksa majana ja selle põhikorrusel on traditsiooniline eluruumide (*Dönzen*) jaotus, avatud köök (*Flett*) tulekoldega ja saal kariloomade latrite või tallidega (*Stallungen*). Atmosfäär on kujundatud tüüpilisele nõmmetalule sobiva mööbli ja tööriistadega. Hoone ülemisel korrusel on Hans Brüggemanni näitus, mis kujutab veidi Walsrode linna ajalugu, ja Hermann Lönsi tuba. Lönsi toas on poeedile ja kirjanikule kuulunud algupärased esemed ja mööbel, samuti tema tööde esmatrükid, autogrammid ja väljaanded.

* Muuseumi sissepääs peahoonesMuuseumi sissepääs peahoones
* Välisala, Treppenspeicher aastast 1669Välisala, *Treppenspeicher* aastast 1669
* Hermann Lönsi tuba muuseumisHermann Lönsi tuba muuseumis
* Ajaloolised hooned muuseumipaigasAjaloolised hooned muuseumipaigas

Välislingid
-----------

* www.heidemuseum-walsrode.de
* Das Heidemuseum auf der Website der Stadt Walsrode
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib muusikažanrist, laulu kui tegevuse kohta vaata artiklit laulmine, lindude laulu kohta vaata artiklit linnulaul, perekonnanime kohta vaata Laul (perekonnanimi).* |

---

**Laul** (soome *Laulu*, inglise keeles *song*, saksa keeles *Lied*) on muusikas üldmõiste vokaalmuusika žanritele, millesse kuuluvad heliteosed on loodud laulmiseks või mida esitatakse lauldes. 

Laul võib olla ühehäälne või mitmehäälne. 

Laulu esituskoosseis võib olla solist, vokaalansambel (sealhulgas duett, trio, kvartett, kvintett, sekstett, septett, oktett, nonett) või koor. Vastavalt esituskoosseisule võib laulul olla täpsustavaid nimetusi, näiteks

* laulu, mida esitab üks laulja kas saatega või ilma, nimetatakse soololauluks ;
* mitmehäälset laulu kas saatega või ilma nimetatakse ansamblilauluks, mille alažanrid on duett, tertsett jne. Kümnest lauljast suuremale vokaalansamblile laulmiseks mõeldud laulu nimetatakse lihtsalt ansamblilauluks;
* koori esitatavat laulu nimetatakse koorilauluks.

Laul võib olla rahvalaul või kunstlaul.

Laulu tekst võib koosneda luule- või proosavormis sõnadest. Laulu tekst võib olla nii olemasolevas kui ka väljamõeldud keeles, koosneda ainult üksikutest silpidest, foneemidest või üldse puududa. Laulu, millel tekst puudub, nimetatakse vokaliisiks.

Laul võib olla esitamiseks koos muusikainstrumentidega või ilma. Laulu võib esitada ka muusikainstrument. 

Laul võib olla erinevas muusikastiilis.

Laul võib olla iseseisev muusikažanr või osa suuremast muusikažanrist, näiteks ooperi, oratooriumi või kantaadi osa võib olla retsitatiiv või aaria.

Laulul võib olla erinevaid esituskoha, -aja ja -olukorraga seotud funktsioone, näiteks kirikulaul, töölaul, pulmalaul, massilaul, seltskonnalaul, jõululaul, joogilaul, sõjalaul jne 

Laulud võivad moodustada suurvormi, näiteks vokaaltsükli.

Laulu esitamine võib eeldada erineva vokaaltehnika kasutamist, näiteks *bel canto*, kõnelaul, kõrilaul.

Laulu esitaja on laulja.

Vaata ka
--------

* Eeslaulja ja regilaul
* Rahvalaul
* Poplaul
* Kunstlaul
* Laulutsükkel
* Vokaalmuusika
* Linnulaul
* Retsitatiiv
* Hümn
* *Lied*
* Koraal