recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Eliška Richtrová (1982)
**Eliška Richtrová** (sünninimi **Eliška Klímová**; sündinud 1. juulil 1959 Prahas) on tšehhi maletaja, naiste suurmeister (1982). 

Richtrová on viiekordne Tšehhoslovakkia naiste malemeister (1979, 1980, 1981, 1982, 1988).

Ta mängis naiste maailmameistrivõistlustel. 1982. aastal Bad Kissingenis MM-i tsoonidevahelisel turniiril jagas ta 4.–5. kohta. 1987. aastal MM-i tsoonidevahelisel turniiril Smederevska Palankas, kus kolm paremat pääsesid pretendentide turniirile, jagas ta 2.–4. kohta; seejärel kaotas ta kolmanda koha järelmatšis Nona Gaphrindašvilile ja Irina Levitinale ning jäi neljandaks. 

1990. aastal tsoonidevahelisel turniiril Azovis sai Richtrová kolmanda koha ja esmakordselt pääses mängima pretendentide turniirile. Sama aasta oktoobris Bordžomis peetud pretendentide turniiril jäi ta 8 osavõtja seas viimaseks. 

Ta on osa võtnud neljast naiste maleolümpiast – Tšehhoslovakkia (1988–1992) ja Tšehhi (2008) naiskonna koosseisus.

Richtrová sai FIDE-lt 1980. aastal naiste rahvusvahelise meistri ja 1982. aastal naiste suurmeistri nimetuse.

Välislingid
-----------

* Eliška Richtrová – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Eliška Richtrová FIDE andmebaasis
| **Eesti Kennelliidu aastaraamat 2006** |
| --- |
| **Koostaja** | Indrek Lundava |
| **Keeletoimetaja** | Kaja Raudoja |
| **Küljendaja** | Vilve Roosioks |
| **Projektijuht** | Villu Nael |
| **Kirjastaja** | Eesti Kennelliit |
| **Trükitud** | Tallinna Raamatutrükikoda |
| **Ilmumiskoht** | Tallinn |
| **Ilmumisdaatum** | 2007 |
| **Lehekülgi** | 414 |
| **ISSN** | 1736-6194 |
|  |

**Eesti Kennelliidu aastaraamat** on koeraharrastuse teemaline kogumik, mis annab ülevaate Eesti Kennelliidu (EKL) ja tema liikmesorganisatsioonide tegevusest.

Eesti Kennelliidu aastaraamat 2006
----------------------------------

Eesti Kennelliidu aastaraamatus 2006 on lisaks lühiülevaade Eesti koeraharrastuse ajaloost – "Verstaposte varasemast" ja "Eesti Kennelliit 1989–2005". 

### Sisu kokkuvõte

Teose taust
-----------

Kogu liikmesorganisatsioonide kohta trükitud info põhineb nende poolt EKL-i esitataval aastaaruandel.

Vaata ka
--------

* Ajakiri Koer

Välislingid
-----------

* Eesti Kennelliidu aastaraamat 2006
* www.koer.ee
* Koduleht
**Elena Malõgina** (sündinud 27. mail 2000 Peterburis) on Venemaalt pärit Eestit esindav tennisist.

Tema parim koht WTA edetabelis on 416. (25. aprill 2022). Parim koht paarismängus on 389. (11. juuli 2022).

Tema isa on sündinud Narvas.

Vene-Ukraina sõda
-----------------

2022. aasta oktoobris saavutas Malõgina koos venelanna Irina Hromatšovaga Bulgaarias Sozopolis ITF-i W25 turniiri naispaarismängus esikoha. Märtsis olid rahvusvahelised tenniseorganisatsioonid ITF, WTA ja ATP otsustanud, et Ukrainas käimas oleva sõja valguses ei saa Venemaa ja Valgevene tennisistid enam võistelda oma riikide lipu all ja neile ei mängita võidu korral vastava riigi hümni. Kui Delfi ajakirjanik Malõginalt küsis, kas otsus Venemaa tennisistiga paar moodustada võiks kellelegi pingelise globaalse situatsiooni kontekstis pahameelt valmistada ja kas ta kaalus teema tundlikkuse tõttu sellisest sammust hoidumist, vastas ta, et Hromatšova on lihtsalt hea mängija, kellega koos on võimalik head tulemust püüda. Malõgina ütles ka, et on ise sõja vastu.

Viited
------

1. ↑  Venemaal sündinud Jelena Malõgina: mul on suur au Eestit esindada, Postimees, 6. veebruar 2020
2. ↑  Elena Malõgina võitis koos venelannaga ITFi paarismänguturniiri delfi.ee, 8. oktoober 2022
3. ↑  Vene tennisistiga koos paarismängu tiitli võitnud Elena Malõgina: olen sõja vastu, tahtsime vaid head tulemust Delfi.ee, 12. oktoober 2022

Välislingid
-----------

* Elena Malõgina andmed WTA Touri ametlikul kodulehel (inglise keeles)
**Islam ja mitmekultuurilisus** on üks olulisimatest aspektidest 21. sajandi mitmekultuurilises ühiskonnas.

Arutelu mitmekultuurilisust puudutavate küsimuste üle
-----------------------------------------------------

### Negatiivne vastukaja mitmekultuurilise poliitika suhtes

Ajakirjas Hudson Review ilmunud artiklis kirjutab Bruce Bawer sellest, mida ta arvab edasiarenevatest ideedest ja poliitikast Euroopas, eriti Hollandis, Taanis, Suurbritannias, Norras, Rootsis, Austrias ja Saksamaal. Oma arvamusloos märgib Bawer, et mitmekultuuriline poliitika ei aita ühiskonnal lõimuda, vaid õõnestab seda ning paneb inimesi unustama oma rahvusliku identiteedi.

### Kokkusobimatus ilmaliku ühiskonnaga

Kokkusobimatust ilmaliku ühiskonnaga on mõjutanud viimaste filosoofide poolt toetatud mitmekultuurilisuse hoiak, mis on tihedalt seotud uute filosoofide pärandiga. Tulist poleemikat teema kohta on tekitanud mitmed mitmekultuurilise poliitika vastasuse toetajad, nagu näiteks Pascal Bruckner ja Paul Cliteur, kelle arvamused on sütitanud ülemaailmse arutelu.

### Šariaadi toomine Lääne riikidesse

*Vaata ka: šariaat*
Kanadas muutus šariaadil põhinevate perekohtute lubamine riigis suureks vaidlusaluseks küsimuseks ning see sai meedias suure kajastuse. Suurbritannia pealinn London on maailma kõige suurem linn, kus elanikud on usulistel põhjustel eraldatud rohkem kui rassi põhjal. 25% Londoni seitsmest miljonist elanikust elab religioosselt eraldatud linnaosades.

### Kahtlus muslimite vastu

Uuringud on näidanud, et 18% Suurbritannias elavatest inimestest arvab, et "suur osa Briti moslemitest ole lojaalsed UK-le ja on valmis terroriakte andeks andma või isegi läbi viima". TNS / Global küsitlus näitas, et 31% Suurbritannia elanikest tunneks end mugavalt moslemi kõrval elades, see arv langes 21 protsendini pärast 7/7 pommitamist Londonis.

Arvamused
---------

Saksa Sotsiaaldemokraatliku Partei ridadesse kuulunud majandusteadlane Thilo Sarrazin on islami ja mitmekesisuse teemat teravalt kritiseerinud ning öelnud: "Kui me nii edasi toimetame nagu 40 viimast aastat, hääbume demograafiliselt ja kuhtume intellektuaalselt… Meile kultuuriliselt ja hariduslikult kaugete inimrühmade massiline sisseränne Aafrikast, Lähis-Idast ja Lõuna-Aasiast ei lahenda probleeme, vaid tekitab neid juurde" (raamat "Deutschland schafft sich ab").

Viited
------

1. ↑  "Arvamus: Miks ei tohi Euroopa rohkem moslemeid vastu võtta?".
Georg Anton von Schäffer
**Georg Anton von Schäffer** (vene keeles Егор Николаевич Шеффер, portugali keeles Jorge Antônio Schaeffer; 27. jaanuar 1779 Münnerstadt – 1836 Jacarandá) oli baieri päritolu kirurg, kes astus Vene-Ameerika Kompanii teenistusse aastal 1813. Tema ülesandeks oli Hawaii saarte vallutamine Venemaa Keisririigi koosseisu. Selleks jõuti Kauaʻi saarele rajada kolm forti, enne kui keisririik oma Vene-Ameerika koloniaalvaldused Vaikses ookeanis ja Põhja-Ameerikas hülgas.

1818. aastal naasis ta Euroopasse, kus ta püüdis veenda Aleksander I osutama vastupanu ja tõrjuma ameeriklasi Vaiksel ookeanil, kuid langes ebasoosingusse. Olukorda teati kui Schäfferi afääri.

1820. aastatel sai keskealisest mehest Brasiilia Keisririigi esindaja, kes värbas Brasiiliasse tööle tuhandeid saksa ümberasujaid. Neile määrati valdused Bahias, kus nad rajasid asula nimega Frankenthal (tänane Ilhéus), mis oli esimeseks sakslaste asunduseks Lõuna-Ameerikas. Viimaste seas oli palju praeguse brasiiliasaksa kogukonna liikmete esivanemad.
Lucas Cranach vanema maal Georg Habemikust
**Georg**, ka **Georg Habemik** (saksa *Georg der Bärtige*; 27. august 1471 Meißen – 17. aprill 1539 Dresden) oli Saksi hertsog 1500–1539 Wettini dünastia albertiini liinist. 

Georg sündis Meißenis hertsog Albrecht Vapra pojana ning seoses isa viibimisega sõjaretkedel osales hertsogiriigi valitsemises juba 1488. aastast. Tema noorem vend Heinrich päris võimu osa Friisimaa üle, ent 1505. aastal leppisid vennad kokku, et Georg saab võimu ka Friisimaa valduste üle, samas kui Heinrich piirdub Freibergi ja Wolkensteini ametkondade valitsemisega Saksimaal.

Georg oli haritud valitseja, ta oskas ladina keelt ning huvitus usuasjust. 1520. aastatel kujunes temast üks veendunumaid Martin Lutheri poliitika vastaseid, sest kuigi ta toetas katoliku kiriku reformimist, ei soovinud ta nii radikaalseid uuendusi nagu Luther. Kuni surmani püüdis Georg reformatsiooni oma valdustes takistada ning lasi Leipzigi ja Dresdeni trükikodades välja anda rohkelt luterlusevastast kirjandust, mõni nendest traktaatidest oli ka tema enda kirjutatud. Georgi kirikureformipoliitika polnud siiski kuigi edukas, sest luterluse keskus Wittenberg asus tema valduste lähedal ning 1520. ja 1530. aastatel oli keiser Karl V poliitiline tegevus impeeriumis väga piiratud, kuna ta viibis enamasti Hispaanias.

Georg oli 38 aastat abielus Poola kuninga Kazimierz IV tütre Barbaraga. Kui too 1534. aastal suri, kasvatas Georg endale leina märgiks habeme, mille tõttu sai ka oma hüüdnime. Georgi katoliiklik reformipoliitika ei jätkunud pärast tema surma, sest tema mõlemad pojad, Johann ja Friedrich, surid enne teda. Tema valdustes päris võimu luterlikult meelestatud vend Heinrich Vaga, kes viis seal läbi reformatsiooni.

Georgi teine noorem vend Friedrich oli 1498–1510 Saksa ordu kõrgmeister. Saksi kuurvürst Friedrich Tark oli tema onupoeg.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Albrecht Vapper** | **Saksi hertsog**1500–1539 | Järgnev**Heinrich Vaga** |
Juunis 2014 algas Iraagis sõjategevus. Sunniitlikud Iraagi ja Levandi Islamiriigi (ISIL) võitlejad vallutasid Põhja-Iraagis ligi kahe miljoni elanikuga Mosuli linna. ISIL alustas seejärel pealetungi lõunasse Bagdadi suunal ja hõivas peagi ka vähemalt osaliselt Tikriti. Kuu lõpul kuulutati välja islamikalifaat ning organisatsioon viis läbi nimevahetuse – ISIList sai lihtsalt Islamiriik (IR). Takfiri liikmeskond on Süürias ja Iraagis eduka sõjategevuse tulemusel mitmekordistunud kuni 30 000 liikmeni. Islamiriigi käes olev ala on pindalalt suurem kui Suurbritannia ning ainuüksi Iraagis Mosulis on umbes 5000 võitlejat.

Iraagi armee sunniitlik osa andis sunniitlikule Islamiriigile kiiresti alla. Ši-iitlik osa, mida toetab Iraani armee aga kaitseb jätkuvalt Bagdadi piirkonda.

Kalifaadi väljakuulutamisega andis IR ära oma sõjalise eelise, hajutatus ja nähtamatus. Nüüd on IRil maa-ala, mida tuleb kaitsta. IR on sisemine killustatus eri huvigruppide vahel muudavad IRi ründamise lihtsamaks. USA ja Euroopa Liit toetavad Iraagi armeed ja kurde. Iraan andis kurdidele vajalikku relvastust.

Augustist 2014 on IR võitlejad USA õhurünnakute märklauaks. Iraagi sõjavägi ja šiiade vabatahtlikud on asunud vasturünnakule.

Kronoloogia
-----------

9. juunil 2014 algas rühmituste ISIS ja ISIL pealetung. Nad vallutasid suuri alasid Iraagi kirde- ja põhjaprovintsis ning kolmandikku Süüria territooriumist.

29. juunil 2014 kuulutas Islamiriigi (IR) juht kaliif Abu Bakr al-Baghdadi välja oma kalifaadi. Sellega kuulutas ta end prohvet Muhammadi järglaseks ja algas uus terrorismiprojekt.

8. augustil 2014 USA alustas IRi vastu õhurünnakuid, pommitades rühmituse positsioone Iraagis.

23. septembril 2014 laiendasid Ühendriigid õhurünnakuid Süüriasse.

3. detsember 2014. Äärmusrühmituse Islamiriik (IR) edasitung Iraagis ja Süürias on peatatud.
Liht-randpung
**Liht-randpung** (*Samolus valerandi*) on nurmenukuliste sugukonda kuuluv taimeliik. See on ainuke Euroopas looduslikult levinud randpunga perekonda kuuluv liik.

Ta on Eestis arvatud II kaitsekategooriasse (seisuga 2012).

Kirjeldus
---------

Liht-randpung on 10–40 cm kõrgune paljas rohttaim püstise, vahel veidi haruneva varrega. Lehed on terveservalised ja tömbitipulised, alusel ahenevad, kergelt lihakad. Õied väikesed, valged, tipmistes kobarõisikutes, 5–9 mm pikkustel raagudel. Õiekroon on umbes 3 mm pikkune. Kupar on kerajas ja tupest veidi lühem, paljuseemneline. Õitseb juunist augustini.

Levik
-----

Maailmas on liht-randpung levinud peaaegu kosmopoliitselt ehk kõikjal. Eestis jõuab oma areaali põhjapiirile ning on meil levinud Saaremaal ja Väinamere rannikul. Mandril on nüüdisajal teada vaid leiukoht Puhtulaiul, varem leitud ka Tõstamaa ja Varbla rannikult (leiukohad on praeguseks muutunud liigile sobimatuks). Eestis harva.

Viited
------

1. ↑  Crusio W.E. (1982). "Het geslacht *Samolus* L.". *Communications of the Dutch Waterplant Society* (hollandi). **2**: 13–25.
2. ↑  Crusio W.E. (1984). "Notes on the genus *Samolus* L. (Primulaceae)". *Communications of the Dutch Waterplant Society* (inglise). **6**: 13–16.
3. ↑  Kuusk, Vilma (1971). *Eesti NSV floora 8. kd*. Tallinn: Valgus. Lk 506.
4. ↑  "Samolus valerandi – liht-randpung". *Eesti taimede uue levikuatlase tööversioon*. 2019.

Välislingid
-----------

* Liht-randpung andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes
Prints Henry
**Prints Henry, Gloucesteri hertsog** (Henry William Frederick Albert) (31. märts 1900 Sandringham – 10. juuni 1974) oli Briti kuningliku perekonna liige, kuningas George V ja kuninganna Mary kolmas poeg.

1898. aastal oli kuninganna Victoria andnud välja seaduse, mis andis Yorki hertsogi ja hertsoginna lastele tiitli *Tema Kuninglik Kõrgus*. Henry isa oli poja sünni ajal Yorki hertsog, seega sai Henry sündides tiitli ***Tema Kuninglik Kõrgus Yorki prints Henry***.

Ta ristiti Windsori lossis 17. mail 1900. Tema ristivanemad olid kuninganna Victoria, Taani printsess Thyra, Norra kuninganna Maud, Kreeka prints George, Athlone'i krahv ja Robertsi krahv.

Sõjaväeteenistus
----------------

Erinevalt oma vendadest astus Henry kuningliku mereväe asemel Briti armeesse. Ta astus 1919. aastal Sandhursti Sõjaväeakadeemiasse ning teenis hiljem eri rügementides, enne kui 1937. aastal tegevteenistusest erru läks. Teise maailmasõja ajaks astus ta taas sõjaväkke. 

1928. aastal sai temast Gloucesteri krahv.

Abielu
------

6. novembril 1935 abiellus Henry leedi Alice Christabel Montagu-Douglas-Scottiga. Laulatus pidi algselt toimuma Westminster Abbeys, kuid printsess Alice'i isa surma tõttu korraldati vaikne laulatus Saint Jamesi palees.

Abielu järel sai Alice'ist *Tema Kuninglik Kõrgus Gloucesteri hertsoginna*. Paaril oli kaks last:

* Gloucesteri prints William,
* Richard, Gloucesteri hertsog.

Austraalia kindralkuberner
--------------------------

1944. aastal sai hertsogist ootamatult Austraalia kindralkuberner. Teise maailmasõja tingimustes soovis Suurbritannia peaminister kindlustada trooni huvi Austraalia kaitsmise vastu ning näidata, et Austraalia on Suurbritannia ja mitte Ameerika Ühendriikide mõju all. Henry Gloucester loobus kohast 1947. aastal.

Hilisem elu
-----------

Pärast kodumaale naasmist ostis hertsogipaar Barnwelli mõisa Northamptonshire's. 1953. aastal osales hertsog oma nõo Elizabeth II kroonimisel ning hiljem täitsid abikaasad kuninganna eest mitmeid kuninglikke kohustusi.

1972. aastal sai hertsogi vanem poeg lennuõnnetuses surma ning pärijaks sai tema noorem poeg. Kui hertsog ise 1974. aastal suri, sai Richardist järgmine Gloucesteri hertsog. Surma ajal oli hertsog George V ja kuninganna Mary kõige kauem elanud laps. Tema lesk säilitas kuninganna loal nimetuse *Printsess Alice, Gloucesteri hertsoginna* ning 2004. aastal surres oli ta kuningakoja kõigi aegade kõige kauem elanud liige.

Vaata ka
--------

* Gloucesteri hertsogite loend
**Püha Jüri kompanii** (itaalia keeles *Compagnia di San Giorgio*) nimetuse all on tuntud kolm Püha Jüri lipu all võidelnud palgasõdurite väesalka XIV sajandi Itaalias.

Esimene Püha Jüri kompanii – Lodrisio Visconti (1339)
-----------------------------------------------------

Esimene Püha Jüri kompanii nime kandev väesalk (umbes 6500 meest) formeeriti 1339. aastal Lodrisio Visconti poolt osalemaks Parabiago lahingus (21. veebruar 1339). Väesalk purustati Parabiago lahingus, kus legendi järgi osales ka pilvelt alla ratsutanud Püha Ambrosius.

Teine Püha Jüri kompanii – Ambrogio Visconti (1365)
---------------------------------------------------

Teise Püha Jüri kompanii moodustas 1365. aastal Bernabò Visconti vallaspoeg Ambrogio Visconti. Väesalk purustati Bergamo mässu ajal 1374. aastal.

Kolmas Püha Jüri kompanii – Alberico da Barbiano (1377)
-------------------------------------------------------

Alberico da Barbiano
Suurima tuntuse saavutas Alberico da Barbiano poolt 1377. aastal moodustatud Püha Jüri kompanii. Selles peaasjalikult itaallastest koosnevas väesalgas võitlesid teiste seas kondotjeerid Braccio da Montone, Muzio Attendolo Sforza, Ugolotto Biancardo, Jacopo dal Verme, Facino Cane, Ottobono Terzi ja Ceccolino da Michelotti.

Alberico kompaniis edendati ratsaväe lahinguvarustust ja taktikat, suurt tähelepanu pöörati lahingulisele ettevalmistusele. Algselt paarisajast mehest koosnev väesalk suurenes peagi nelja tuhande võitlejaga väeosaks. Esimene "tööleping" (itaalia keeles *condotta*) sõlmiti 1378. aastal Milano valitseja Bernabò Viscontiga.

Alberico da Barbiano väesalk toetas paavst Urbanust tema võitluses vastupaavst Clemens VII vastu.

Kirjandus
---------

* Ercole Ricotti, Storia delle compagnie di ventura in Italia, ed. Giuseppe Pompa, Torino, 1847.
**Isildur** on tegelane J. R. R. Tolkieni teostes.

Ta on Elendili vanem poeg, sündis aastal 3209 Teisel Ajastul ning tapeti Kolmanda Ajastu 2. aastal. Noore mehena päästis ta ühe Valge Puu vilja Ar-Pharazoni (Sauroni) käsilaste käest. Hiljem põgenes Isildur koos isaga Númenori hukust, tema käsutuses oli kolm laeva ja need paisati koos tema venna omadega Anduini suudmeala lähedale. Ta lõi koos oma venna Anarioniga Gondori Kuningriigi, nad lasid ehitada Osgiliathi selle pealinnaks, Isildur asus elama Minas Ithilisse. Aastal 3429 ründas Sauron Minas Ithilit, rüüstas selle ja pani Valge Puu põlema. Isildur põgenes põhja ja naasis koos oma isa ja Viimse Liidu armeedega, sõdis kõik 10 aastat ja kui viimses võitluses hukkusid nii Elendil kui Sauron, lõikas ta oma isa mõõga Narsili killuga Sauroni käelt sõrmusesõrme ja võttis Sõrmuse oma valdusse.

Kolmanda ajastu algul elas ta mõnda aega Minas Anoris (ja istutas sinna oma venna mälestuseks Valge Puu seemne), kirjutas mõne üriku ja andis siis valitsusohjad Melendilile, Anarioni pojale, ning suundus ise väikese kaaskonnaga oma kolme poja seltsis Põhja Kuningriigi suunda. Võhumõõgaväljadel neid rünnati ja peaaegu kõik tapeti. Isildur üritas Sõrmuse abil nähtamatuna ujudes põgeneda, ent Sõrmus libises ta sõrmelt ning orkid lasid ta maha.

Viited
------

1. ↑  J.R.R. Tolkien (1955). *The Return of the King*. Suurbritannia: George Allen & Unwin.
Tüdruk Pipi Pikksuka kostüümis
**"Pipi Pikksukk"** on rootsi lastekirjaniku Astrid Lindgreni lasteraamatu sari. Sari koosneb kolmest raamatust: "Pipi Pikksukk" (*Pippi Långstrump,* 1945), "Pipi Pikksukk läheb laevale" (*Pippi Långstrump går ombord,* 1946) ja "Pipi Pikksukk Lõunamerel" (*Pippi Långstrump i Söderhavet,* 1948).

Raamatusari kirjeldab ühe iseäraliku tütarlapse, Pipi Pikksuka, seiklusi. Pipi, kelle täispikk nimi on Pipilota Viktuaalia Rullkardiina Piparmünta Eefraimi tütar Pikksukk, on raamatusarja alguses üheksa aastat vana ning kolib koos oma pärdiku, keda hüütakse Härra Nilssoniks, ja hobusega Pipi isale kuuluvasse Segasumma suvilasse. Üsna pea saab ta sõbraks naabrite laste, Tommy ja Annikaga. Pipi juuksed on porgandi värvi ning punutud kahte patsi. Ta kannab punaste lappidega sisseõmmeldud sinist kleiti. Pipi pikki peenikesi jalgu katsid pikad sukad, üks pruun ja teine must. Jalas olid tal mustad kingad, täpselt kaks korda nii suured kui vaja.

Pipi ema on surnud ning tema isa, Eefraim Pikksukk, on Kurrunurruvutisaare neegrikuningas. Kuna Pipi on veetnud kogu oma nooruse koos oma isa meeskonnaga laeval, on ta väga iseseisev, ent ei oska teiste laste moodi käituda ning ei käi ka koolis. Lisaks on Pipile kombeks lugusid välja mõelda. Pipit iseloomustab ka ebainimlik jõud (näiteks suudab ta üles tõsta oma hobuse), lahke süda ning tugev õiglustunne.

Eestikeelsed väljaanded
-----------------------

* "Pipi Pikksukk". Eesti Raamat, 1968. *1. trükk.*
* "Pipi Pikksukk". Eesti Raamat, 1972. *2. trükk.*
* "Pipi Pikksukk". Eesti Raamat, 1988. *3. trükk.*
* "Pipi Pikksuka lood". Eesti Raamat, 1999. ISBN 9985652339
* "Pipi peab sünnipäeva". Eesti Raamat, 2000. ISBN 998565269X
* "Pipi Pikksukk Lõunamerel". Sinisukk, 2004. ISBN 998573775X
* "Pipi Pikksukk läheb laevale". Sinisukk, 2004. ISBN 9985737768
* "Pipi Pikksukk". *Pippi Långstrump*. Sinisukk, 2004. ISBN 9985737741
* "Pipi Pikksukk". Sinisukk, 2008. *4. trükk*. ISBN 9789949144969

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Astrid Lindgren** |

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Pipi Pikksukk (raamat)** |

* Pipi-lugude kirjeldus Astrid Lindgreni kodulehel
Püha Graal naisterahva käes Dante Gabriel Rossetti maalil "The Damsel of the Sanct Grael or Holy Grail" (1874)
**Püha Graal** on keskaja legendide müütiline reliikvia, väidetavate imettegevate omadustega anum, levinuima variandi järgi karikas või peeker, mida kasutas Kristus pühal õhtusöömaajal.

Legendi kohaselt Arimaatia Joosep kogus sellesse nõusse ristil rippuva Kristuse vere ning tõi selle Britanniasse, kus pani aluse graali salajaste valvurite järgnevusele. Sõna "graal" on tõenäoliselt vanaprantsuse mugandus ladina sõnast *gradalis*, mis tähistas teatud toidunõud. Hiliskeskaja kirjamehed mõtlesid välja alternatiivse etümoloogia, mille järgi *san grial* ('püha graal') on moonutus sõnapaarist *sang rial* ('kuninglik veri'). Seda sõnamängulist tõlgendust on hilisemal ajal ära kasutanud mitmed ajalooliste vandenõuteooriate püstitajad.

Keskaja legendides ja rüütliromaanides asub Püha Graal Montsalvage'i mäel Graali lossis, kus seda valvavad vagad rüütlid. Graali otsingud moodustavad olulise osa kuningas Arthuriga seotud legendidetsüklist. Tõenäoliselt on graali müüdi puhul tegu keldi legendide ja kristliku pärimuse sulamiga, mis täiesti puudub idakristluse mõjuvälja jäänud rahvastel.

Kirjasõnasse jõudis graali legend esmakordselt Prantsusmaal 12. sajandi lõpul (Chrétien de Troyes' rüütliromaanid ja Robert de Boroni poeemid); hilisemates teostes omandas see järjest rohkem müstilisi jooni. Teine osa graalialast kirjandust keskendus selle oletatavale ajaloole. Selle omanikeks on peetud näiteks templirüütleid.

Mitmes Euroopa kirikus on karikaid, mida on peetud Pühaks Graaliks. Genovas asub rohelisest Egiptuse klaasist anum *sacro catino*, mida alates 13. sajandist on Pühaks Graaliks peetud. Teine tuntud pretendent Püha Graali tiitlile on Valencia katedraalis asuv ahhaadist armulauakarikas *santo cáliz*.

Kaasaja huvi Püha Graali olemuse ja saatuse vastu aitasid taasäratada Dante Gabriel Rosetti, Alfred Tennysoni ja Richard Wagneri teosed. Kuningas Arthuri ja ümarlaua rüütlite graaliotsinguid on kujutatud nii tõsises kui ka koomilises võtmes. Tänapäeva popkultuuris võidakse piltlikult Pühaks Graaliks nimetada mistahes üllast ja raskesti saavutatavat eesmärki.

Michael Baigent, Richard Leigh ja Henry Lincoln väidavad raamatus "Püha veri, püha graal", et Jeesusel oli Maarja Magdaleenaga laps(i), kelle vereliin jätkus merovingide kuningasoo kaudu tänapäevani. Sarnast mõttearendust kasutas Dan Brown oma bestselleris "Da Vinci kood".

Püha Graaliga mõneti sarnased mütoloogilised esemed on näiteks küllusesarv ja Sampo.

Välislingid
-----------

* Tekste ja pilte Pühast Graalist (inglise k)
* Püha Graal katoliku entsüklopeedias (inglise k)
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib üldmõistest; Süüria ja Iraagi organisatsiooni kohta vaata artiklit Islamiriik (organisatsioon)* |

---

**Islami riik** tähendab kalifaati, milles valitsemine ja elu on korraldatud islamile tuginedes.

Islamiriigi algus
-----------------

Kodulinnast Mekast põgenes muslimite prohvet Muhamed (u 570-632) Mediinasse. Kui Muhamed 622. a. seal võimule tuli, lõi ta Mediinas islamiriigi. Järgneva 10. a. jooksul hävitas Muhamed tuhandeaastase Araabia juutluse Mediinas ja seadis eesmärgiks kogu islami südaala Hidžas muuta juudivabaks. Kuigi kujunev islam võttis üle judaismist pärit ainest, pole islamis sisalduvatel laenudel judaismist ühtegi positiivset mõju juutidesse ei keskajal ega tänapäeval. Muslimite kõige vanimates ajalootöödes käsitletakse juute ühemõtteliselt islami vaenlastena.

Sunniitide, sufide, šiiitide ja alaviitide koraanikommentaarid on enamuses juudivaenulikud. Islami alusallikaid Koraani (juuditeema on 15% Koraani nahust), selle selgitusi ja sunnat (juuditeema moodustab 9% sunna põhimahust) kokku võttes selgub, et juudivaen on üks esimesi olulisemaid islami tunnuseid.

Vt ka
-----

* Islami riigiteooria
Jevgeni Tomaševski (2018)
Jevgeni Tomaševski (2016)
**Jevgeni Jurjevitš Tomaševski** (vene keeles Евгений Юрьевич Томашевский; sündinud 1. juulil 1987 Saratovis) on Venemaa maletaja, rahvusvaheline suurmeister (2005). 

Tomaševski võitis 2004. aastal Irákleios noorte maailmameistrivõistlustel U18-vanuseastmes hõbemedali. Suurmeistriks sai ta 18-aastaselt 2005. aastal. Neli aastat varem oli ta saanud FIDE-lt rahvusvahelise meistri nimetuse. 

2007. aastal sai ta Venemaa suurmeistri nimetuse. 2009. aastal tuli Tomaševski Budvas Euroopa meistriks. Venemaa malemeistriks on ta tulnud kahel korral (2015, 2019). 

Tomaševski on mänginud neljal maailma karikaturniiril (2007, 2009, 2011, 2013). 2007. aastal Hantõ-Mansiiskis kaotas ta kolmandas ringis Ruslan Ponomarjovile. 2009. aastal Hantõ-Mansiiskis võitis ta teises ringis eksmaailmameister Aleksandr Halifmani, kuid kaotas kolmandas ringis Alexei Shirovile. 2011. aastal Hantõ-Mansiiskis võitis ta teises ringis Dmitri Andreikinit, kuid kaotas kolmandas ringis Vüqar Həşimovile. Maailma karikal 2013. aastal Tromsøs võitis ta teises ringis Wesley Sod, kolmandas ringis Levon Aronjani, kaheksandikfinaalis Aleksandr Morozevitšit ja veerandfinaalis Gata Kamskyt, kuid poolfinaalis kaotas Andreikinile.

Ta pääses mängima FIDE Grand Prix 2014–2015 sarja (16 osavõtjat). Võitis seal veebruaris 2015 Thbilisis peetud turniiri ja tuli sarja üldarvestuses neljandaks.

Võistkondlik esinemine
----------------------

Tomaševski on mänginud Venemaa võistkonna koosseisus kolmel maleolümpial (2010, 2012, 2016). Ta on võitnud kaks medalit: hõbemedali (2012) ja pronksmedali (2016). 

2010. aastal Bursas võitis ta võistkondlikel maailmameistrivõistlustel kuldmedali. Euroopa võistkondlikel meistrivõistlustel on ta võitnud kolm medalit: kuldmedali (2015), hõbemedali (2009) ja pronksmedali (2013).

Välislingid
-----------

* Jevgeni Tomaševski – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Jevgeni Tomaševski FIDE andmebaasis
Kuuba kokteilid
**Kokteil** on kahest või enamast koostisosast koosnev jook. Kui algselt valmistati kokteile kiirelt ja kohapeal enne tarbimist, siis tänapäeval on levinud ka varem valmistatud ja hoidistatud kokteilid, mida tarvitatakse karastusjookidena. Kohapeal tarbimiseks valmistatavad ja lahtiselt serveeritavad kokteilid on tänini levinud baarides, restoranides jt joogiasutustes, kus neid segavad baarmenid.

Tavaliselt liigitatakse kokteilid eelkõige alkohoolseteks ja alkoholivabadeks. Sageli lisatakse kokteilidele jääd, et suurendada nende värskendavat mõju, muuta maitset ning neid mõnikord ka lahjendada. Siiski tuntakse ka kuumi kokteile. Enamasti on kokteilid pigem magusad kui soolased (üks vähestest eranditest on Bloody Mary).

Tüüpiline alkohoolne kokteil koosneb ühest või enamast kangest alkohoolsest joogist (viin, rumm, džinn, viski vms), millele lisatakse maitset muutvaid vedelaid või tahkeid koostisosi (mahl, karastusjoogid, liköör, maitseained), vahel ka garneering kaunistuseks (piparmündioks, sidruniviil vms).

Alkoholivabade kokteilide põhikomponendina pruugitakse sageli piima või jäätist, samuti mitmesuguseid mahlu.

Ehkki üldjuhul valmistatakse kokteilid vastavalt retseptile ning tavaliselt tellitakse baarmenitelt tuntud, klassikalisi kokteile, võib kokteilisegamist käsitleda ka improvisatsioonilise kunstina. Kogu maailmas korraldatakse baarmenite vahel kokteilisegamises võistlusi, kus muuhulgas võisteldakse algupärastes kokteilides.
Magnus Carlsen, võitnud 2013. aasta pretendentide turniiri sai õiguse kohtuda valitseva maailmameistri Viswanathan Anandiga
**2013. aasta male MM-võistluste tiitlipretendentide turniir** (inglise keeles *World Chess Championship Candidates Tournament 2013*) oli 2013. aastal Londonis peetud male MM-võistluste pretendentide turniir. 

Turniiri võitis Norrat esindav 22-aastane suurmeister Magnus Carlsen, kes sai õiguse kohtuda MM-tiitlimatšis valitseva maailmameistri Viswanathan Anandiga. 

2013. aasta pretendentide turniir peeti märtsis 2013 Londonis. Osavõtjaid oli kaheksa. Mängiti kaks ringi ringsüsteemis (kokku 14 vooru), ajakontrolliga 120 minutit 40 käigule, seejärel 60 minutit järgmisele 20 käigule, mille järel anti 15 minutit mängu lõpuni ühes 30 sekundi lisandumisega iga käigu kohta. 

Reglement määratles, et kui osavõtjad kogusid võrdse arvu punkte, siis sai määravaks omavaheliste kohtumiste seis, kui see osutus viigliseks, siis sai määravaks suurem võitude arv, kui ka see oli võrdne, siis sai määravaks parem Bergeri koefitsient. Kui ka see oli võrdne, siis otsustas lisapartiide tulemus. 

Turniir kuulus 22. kategooriasse. Peakohtunikuna tegutses Austria rahvusvaheline arbiiter Werner Stubenvoll.

Auhinnafond moodustas 510 000 eurot (esikohale tulnud maletaja sai 115 000 eurot).

Osavõtjate kvalifitseerumine
----------------------------

| Osavõtja | Vanus | ELO-reiting¹ | Koht reitingu-tabelis¹ | Кvalifitseerumine turniirile |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Iisrael Boris Gelfand | 44 | 2740 | 18 | Viimase MM-tiitlimatši (2012) kaotaja |
| Venemaa Pjotr Svidler | 36 | 2747 | 14 | Viimase maailma karikaturniiri (2011) kolm edukamat |
| Venemaa Aleksandr Grištšuk | 29 | 2764 | 10 |
| Ukraina Vassõl Ivantšuk | 43 | 2757 | 13 |
| Norra Magnus Carlsen | 22 | 2872 | 1 | Kolm kõrgema reitinguga maletajat 2012. aasta FIDE reitingutabelist |
| Armeenia Levon Aronjan | 30 | 2809 | 3 |
| Venemaa Vladimir Kramnik | 37 | 2810 | 2 |
| Aserbaidžaan Teymur Rəcəbov | 26 | 2793 | 4 | Turniiri korraldaja nominatsioon (*wild card*, mängija reitinguga vähemalt 2700) |
|

¹) Reitingud on antud 2013. aasta märtsi seisuga

Turniiri lõpptulemus
--------------------

| Koht | Mängija | Voorude arv | Võite | Viike | Kaotusi | Punkte kokku |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1.¹ | Norra Magnus Carlsen | 14 | 5 | 7 | 2 | **8,5** |
| 2. | Venemaa Vladimir Kramnik | 14 | 4 | 9 | 1 | **8,5** |
| 3.¹ | Venemaa Pjotr Svidler | 14 | 4 | 8 | 2 | **8** |
| 4. | Armeenia Levon Aronjan | 14 | 5 | 6 | 3 | **8** |
| 5. | Iisrael Boris Gelfand | 14 | 2 | 9 | 3 | **6,5**  |
| 6. | Venemaa Aleksandr Grištšuk | 14 | 1 | 11 | 2 | **6,5** |
| 7. | Ukraina Vassõl Ivantšuk | 14 | 3 | 6 | 5 | **6** |
| 8. | Aserbaidžaan Teymur Rəcəbov | 14 | 1 | 6 | 7 | **4** |
|

¹) Carlsen võitis viis, Kramnik neli partiid. See sai otsustavaks turniiri võitja selgitamisel; Svidler tuli kolmandaks, sest võitis Aronjani omavahelistes kohtumistes 1,5:0,5

Vaata ka
--------

* 2013. aasta MM-tiitlimatš

Välislingid
-----------

* Candidates Tournament 2013. chess-results.com
* Rules & regulations for the Candidates Tournament of the FIDE World Championship cycle 2011-2013. fide.com
Nurhaci
**Nurhaci** (mandžu ; hiina 努爾哈赤; lihtsustatud kirjas 努尔哈赤; *pinyin*is Nǔ'ěrhāchì 21. veebruar 1559 – 30. september 1626) oli mandžu väepealik, kes ühendas tšurtšeni hõimud üheks rahvaks, mis 1644. aastal haaras Qingi dünastia kaudu võimu kogu Hiina üle.

Ta sündis Suksuhu jõe hõimu pealiku Taksi esimese pojana. Nurhaci tõusis Jianzhou tšurtšenide pealikuks. Ta tunnistas Mingi dünastia ülemvõimu ja viis aastatel 1590–1615 kaheksa korda andamit Pekingisse. 1593. aastal ründasid teda üheksa ühinenud mandžu hõimu, kuid Nurhaci lõi neid Gure lahingus. Üksteise järel alistas ta seejärel mandžude hõimud.

1599. aastal lasi ta luua mongoli kirja eeskujul mandžu kirja ning organiseeris oma sõjaväe Kaheksaks Lipkonnaks (八旗制度), mis rahuajal olid haldusüksusteks. Hiljem lisandusid kaheksa mongoli ja kaheksa hiina lipkonda. 1603. aastal määras Hiina keiser piiri Hiina ja Nurhaci valduste vahel. 1606. aastal andsid mongolid Nurhacile Kundulun khaani tiitli. 1616 kuulutas Nurhaci ennast Hilise Jini dünastia esimeseks khaaniks. 1618 kirjutas ta manifesti Seitse suurt pahameelepõhjust, milles loetles Mingi dünastia kuritegusid ja vallutas seejärel Hiina garnisonilinna Fushuni. Kevadel 1619 lõi ta sõjavägi Sarhu mäe lähedal karistusretkele saabunud Hiina väge, mida juhtis kindral Yang Hao ja kuhu kuulus eri andmetel 200 000 kuni 500 000 meest. 1621. aastaks oli tema võimu all kogu Liaodang ja umbes 1 miljon hiinlast. Paljud hiinlased tehti orjadeks. Siiski oli Nurhaci sunnitud edasitungist loobuma, sest hiinlased paigutasid Suure Hiina müüri taha portugallastelt saadud kahurid, kuid mandžudel tulirelvi ei olnud.

1625 viis ta oma pealinna Mukdeni ning lasi sinna ehitada palee. 1626. aastal sai ta esimese suurema kaotuse kindral Yuan Chonghuani juhitud Hiina vägedelt. Ningyuani lahingus sai ta haavata kahurilasust. Ta taganes Mukdeni ning suri seal saadud haavadesse.

Nurhacil oli mitu naist. 1588 abiellus ta Xiao Ciga. 1602. aastal abiellus ta Abahaiga Ula Nara hõimust, kes kandis valitsejannana nime Xiao Lie Wu.

Pärast Nurhaci surma sai Mandžu riigi valitsejaks tema kaheksas poeg Huang Taiji, kellest sai Hiina Qingi dünastia esimene keiser.

Nurhaci on maetud Fulingi mausoleumi, mis asub Shenyangi idaosas.
Katre Talviste A. H. Tammsaare muuseumi 9. sügiskonverentsil
**Katre Talviste** (sündinud 31. oktoobril 1978) on eesti tõlkija, toimetaja ja kirjandusteadlane.

Ta õppis 1985–1996 Tartu Descartes'i Lütseumis ja töötas samas koolis 1997–2007 õpetajana. 1996. aastast õppis ta Tartu Ülikoolis eesti kirjandust ja sai 2002. aastal magistrikraadi tööga "Eesti kriitikute kirjutatud prantsuse kirjandus. Tõlkekaanoni kujunemisest prantsuse-eesti kirjandussuhete näitel". Aastal 2003 sai ta teise magistrikraadi Pariisi 12. Ülikoolist (Université Paris-Est Créteil Val-de-Marne) tööga Charles Baudelaire'i retseptsioonist Eestis, 2007. aastal sai ta sealsamas doktorikraadi väitekirjaga "Baudelaire et la poésie estonienne" ("Baudelaire ja eesti luule").

2001. aastast on ta Elmatari sarja "Öölane" toimetaja ja 2013. aastast Avita kirjanduse õppematerjalide toimetaja. 

Alates 2013. aastast on Talviste võrdleva kirjandusteaduse ajakirja Interlitteraria tegevtoimetaja, 2014. aastast ka Tartu Ülikooli vanemteadur.

Ta on tõlkinud teoseid prantsuse keelest eesti keelde ning avaldanud kirjandusteadusliku esseekogu "Laulmine iseendast ja teistest. Mõtteid tõlkivatest luuletajatest" (Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus, 2013, ilmunud sarjas "Kaasaegne mõte").

Tunnustus
---------

* 2013 Eesti Kultuurkapitali kirjanduse sihtkapitali aastapreemia (artikliauhind: „Luuletusi loomadest")

### Stipendiumid

* 2014 Ivar Ivaski Mälestusfondi stipendium (loominguliseks tegevuseks ja märkimaks ära 2013. aastal ilmunud esseekogu „Laulmine iseendast ja teistest. Mõtteid tõlkivatest luuletajatest" ning rahvusvahelise võrdleva kirjandusteaduse ajakirja Interlitteraria toimetamist)

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Katre Talviste** |

* Katre Talviste Eesti Teadusinfosüsteemis Muuda Vikiandmetes
**Jevgeni Tomberg** (ka **Thomberg**; 14. juuni 1948 Kirovi oblast, Vene NFSV – 30. aprill 2021) oli Eesti poliitik. 

1958. aastal saabus ta koos perega elama Eestisse.

Ta lõpetas 1966. aastal Pärnu 3. Keskkooli ja 1972. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi elektriinsenerina.

Aastatel 1993–1999 oli ta Mustamäe linnaosa vanem, 1999–2003 IX Riigikogu liige. Oli vabariigi presidendi kandidaat 2001. aastal.

Ta kuulus mitmesse vene erakonda Eestis, sh Konstitutsioonierakonda. Ta on öelnud, et aastast 2003 ta poliitikaga ei tegele.

Tomberg oli üks Lasnamäe õigeusu kiriku rajamise eestvedajatest.

Isiklikku
---------

Tema isa Aksel Thomberg ja vanaisa Reinhold-Heinrich Thomberg sündisid Eestis. Vanaisa oli suurtalunik, Rumba karjamõisa ja veski omanik, küüditatud koos terve perega 14. juunil 1941. aastal Venemaale.

Tema ema ja ka tema abikaasa Irina on pärit Moskvast.

Tomberg suri koroonaviiruse põhjustatud haiguse Covid-19 tüsistustesse.

Viited
------

1. ↑  Telesaade "7 päeva mais", 8. osa (2001)
2. 1 2  Vahur Koorits. Endine tipp-poliitik ja Lasnamäe kiriku rajaja üürib abikaasa Tallinna korterit Vene diplomaadile. Delfi, 20. juuni 2016
3. ↑  Lasnamäe vene kirik saab valimiste eel risti. Postimees, 15. detsember 2010
4. ↑  Allar Viivik. Jevgeni Tomberg: mul pole võimalust. Õhtuleht, 17. juuli 2001

Välislingid
-----------

* Eesti kommunismiohvrid 1940–1991
**Schlieffeni plaan** oli Saksamaa armee peastaabis Alfred von Schlieffeni juhtimisel välja töötatud sõjaline plaan Prantsusmaa ja Venemaa purustamiseks. Plaani põhijooned said paika 1905. aastal, kuid seda täiendati ja muudeti kuni Esimese maailmasõja alguseni. 

Schlieffeni plaani põhiideeks oli Prantsusmaa kiire alistamine, misjärel saanuks Saksamaa suunata kõik oma jõud Venemaa purustamiseks, sest sõja alguses loeti potentsiaalselt ohtlikumaks vastaseks esimest, mis suutnuks mobilisatsiooni Venemaast tunduvalt kiiremini läbi viia (Saksa ja Prantsuse mobilisatsiooniaega arvestati kahele, Venemaa oma aga kuuele nädalale). Prantslaste kiireks võitmiseks töötas Schlieffen välja hiiglasliku ümberhaaramisoperatsiooni, mis pidi lähtuma Saksa-Belgia piirist, kus Saksa sõjaväe parem tiib tungib läbi Belgia ning marsib laial rindel läände, pöördudes Pariisi kohal lõunasse, püüdes Prantsuse armeesid hiiglaslikku kotti võtta või hävituslahingutes purustada. Et saavutada parema tiiva võimalikult suur ülekaal, otsustas Schlieffen vähendada vasaku tiiva armeede arvu miinimumini, need pidid esialgu asuma vaid kaitses ning kui parema tiiva haarang oleks õnnestunud, pidanuks need võimaluse korral asuma pealetungile, et läbi viia Prantsuse armeede täielik ümberhaaramine. 

Idarindele Venemaa vastu planeeris Schlieffen vaid ühe armee, mis pidi seal Prantsusmaa purustamiseni Ida-Preisimaad kaitsma. Kui prantslased oleks aga alistatud, olnuks sakslaste järgmiseks ülesandeks oma suurepärast raudteede võrku kasutades läänerinde väed võimalikult kiiresti itta liigutada, et Venemaa puruks lüüa.

Kui Schlieffen 1905. aastal peastaabi juhi kohalt lahkus, oli plaan üldjoontes valmis ning see rõhus vaid sakslaste parema tiiva tugevusele. Kuid Schlieffeni järglane Helmuth von Moltke hakkas kartma, et prantslased võivad liialt nõrgast vasakust tiivast läbi murda ning hakkas plaani muutma, paigutades üha enam vägesid paremalt tiivalt vasakule. Siiski jäi parem tiib vasakust tunduvalt tugevamaks ning ka Moltke arvas, et sõja korral suudetakse prantslased ikkagi purustada. Esimese maailmasõja alguses püüdiski Saksamaa Schlieffeni plaani ellu viia, kuid lahingute käigus tehti mitmeid möödalaskmisi ning kuu aega pärast sõja algust sisuliselt loobuti plaanist, kuna arvati, et prantslased on juba alistatud. Ent selle asemel, et end lööduks tunnistada, algatasid prantslased vasturünnaku, mis on tuntud Marne'i lahingu nime all, ning tõrjusid sakslased Pariisi alt tagasi. Schlieffeni plaani nurjumine tekitas läänerindel patiseisu, mida sõdivad pooled ei suutnud lahendada järgneva nelja aasta jooksul.
**Ennepe-Ruhr-Kreis** on haldusüksus Saksamaa Nordrhein-Westfaleni liidumaa keskosas. See on osa Lõuna-Ruhrimaast.

Geograafia
----------

Kreisi nimi kirjeldab selle geograafilist asukohta – see asub Ruhri ja Ennepe jõgede orgudes. Geoloogiliselt on see osa Reini Kiltkivimäestiku kirdeosast, *Mittelgebirge*; ainult väike osa Wittenist on tasane Vestfaali madalik.

* Ennepe GevelsbergisEnnepe Gevelsbergis
* Ruhri org WittenisRuhri org Wittenis
* Metsased künkad EnnepetalisMetsased künkad Ennepetalis

### Omavalitsused

1. Breckerfeld
2. Ennepetal
3. Gevelsberg
4. Hattingen
5. Herdecke
6. Schwelm
7. Sprockhövel
8. Wetter
9. Witten

Ajalugu
-------

*Kreishaus* (kreisi haldushoone) Schwelmis
Kreis loodi 1929. aastal, kui endise Schwelmi kreisiga ühendati osi endistest Hattingeni ja Hageni kreisidest. 1970. ja 1975. aastal muudeti seda veidi Nordrhein-Westfaleni kreiside reorganiseerimise käigus; märkimisväärseim oli varem iseseisva Witteni linna liidendamine 1975. aastal.

Viited
------
**"Pipi Pikksukk"** on Ülo Vinteri ja Ülo Raudmäe kirjutatud Eesti muusikal, mis põhineb Astrid Lindgreni Pipi Pikksuka lugudel. 

Muusikali lavastas Estonia teatris 1969. aastal Sulev Nõmmik, kes oli ka muusikali libreto autor. Laulutekstid kirjutas Enn Vetemaa.

Muusikali esietendus oli 31. oktoobril 1969 Estonia teatris. Pipi osas oli Helgi Sallo, teised Pipid olid Anu Kaal (alates 1969. aastast) ja Katrin Karisma (alates 1971. aastast), 1982. aastal lisati Pipi rolli muusikalidebütant Lydia Roos ja 1993. aastal Vaike Kiik.

Lavastust mängiti 25 aasta jooksul üle 400 korra. Viimane ehk 402. etendus oli Estonia teatris 3. mail 1994. 

Muusikalist pärit Ülo Vinteri "Laul Põhjamaast" hakkas peagi elama ka iseseisvat elu, jõudes Toomas Uibo esituses noortefilmi "Kevad südames" (1985, režissöör Mati Põldre) ning laulupidude püsirepertuaari.

Järgmised lavastused
--------------------

2006. aastal tõi Muusikaliteater lavale muusikali uue versiooni, mille lavastas Marko Matvere. Lavastus esietendus 13. detsembril 2006 Tallinna Linnahallis, Pipi rollis oli Kadri Adamson. 

2011. aastal tegi muusikalist uue "Pipi Pikksuka" dramatiseeringu Andres Dvinjaninov, kes ka lavastas selle Estonias. Laulutekstid olid Enn Vetemaa ja Neeme Kuninga sulest. Nimiosa mängis esietendusel Nele-Liis Vaiksoo, teised Pipid olid Merit Männiste ja Marlen Mikk. Jaanuaris 2020 oli selle 100. etendus.

Viited
------

1. 1 2 3 4  (vaadatud 09.01.2016) Muusikal "Pipi Pikksukk" veebilehel teater.ee.
2. ↑  Galerii. Pipid tähistasid Estonias "Pipi Pikksuka" 100. etendust. ERR, 31.01.2020.
3. ↑  Galerii. Pipid tähistasid Estonias "Pipi Pikksuka" 100. etendust. ERR, 31.01.2020.

Välislingid
-----------

* Muusikalist Eesti Teatriagentuuri kodulehel
**Henry Leon Sibul** (30. august 1932 Võru – 19. veebruar 2007 Tallinn) oli USA ja Eesti tehnikateadlane ja professor. 1944. aastal evakueerus perekonnaga Saksamaale, hiljem elas USAs.

Haridus
-------

Õppis Võru 1. Algkoolis, lõpetas Augsburgi Eesti Gümnaasiumi (Saksamaa) 1950, George Washingtoni Ülikooli (USA) 1960, New Yorgi Ülikooli (USA) elektrotehnika valdkonna magistrikraadiga 1963, Pennsylvania Osariigi Ülikooli (USA) doktorikraadiga 1968. 
Elektrotehnika magistrikraad (New Yorgi Ülikool, USA) 1963; doktorikraad (PhD, Pennsylvania Ülikool, USA) 1968; erakorraline professor 2006.

Töökäik
-------

USA õhujõududes raadiotehnik 1953–1957; Engleman and Company Inc. (USA-s Washingtonis) väliinsener 1958–1960; Bell Labsis tehnilise meeskonna liige 1960–1964; Pennsylvania Osariigi Ülikooli rakendusuuringute keskuses teadus-, uurimis- ja õppetöö alal ning mererelvastuse konsultant 1964–2006.

Tallinna Tehnikaülikoolis 2006–2007: raadio- ja sidetehnika instituudi signaalitöötluse õppetooli raadio- ja sidetehnika erakorraline professor 2006–2007.

Teadustöö
---------

Radari testseadmete väljatöötluse ja efektiivsuse uuringud; arvutiga töötava elektroonse lülitusskeemi projekteerimine ja analüüs; esimese elektroonse lülitusseadme automaatse vigade lokaliseerimise programmi loomine; esimese sidesatelliidi TELSTAR maapealse saatja projekteerimine; alus- ja rakendusuuringud signaalitöötluses, eelkõige allvee- ja sonarsüsteemides.
Avaldanud raamatu adaptiivsest signaalitöötlusest (kirjastus IEEE Press), 6 peatükki eri raamatutes, 37 artikli autor/kaasautor eelretsenseeritavates ajakirjades. 

### Teaduskorralduslik tegevus

Töötas välja ja õpetas esimest adaptiivse signaalitöötluse kursust Pennsylvania Ülikoolis, kus juhtis rakendusuuringute laboratooriumi signaalitöötluse osakonda; esines sageli konverentsidel; viieteistkümne maineka ajakirja retsensent; tunnustatud eriteadlane signaalitöötluse ja akustika alal; kaitsestruktuuride ja relvastuse eriteadlane. Acoustial Society of America liige; ONR Undersea Warfare Broadband Processing Working Groupi tegevliige; Undersea Warfare for Countermeasures on Fleet Defense’i kolleegiumi liige; Technical Advisory Group for Advanced Lightweight Torpedo Projecti vanem.

Harrastused
-----------

Lugemine, skautlus, EÜSi liige.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6  Tallinna Tehnikaülikooli professorid läbi aegade. Tallinn: Tallinna Tehnikaülikool, 2008, lk. 389-390

Kirjandus
---------

* In memoriam // M&M (2007) 7. märts, lk. 3;
* In memoriam // Eesti Elu (2007) 16. märts, lk. 16.
**Kõtškinite spordidünastia** on Sahha kabetajate ja treenerite dünastia,

Kõtškinite pere on ainus pere Jakuutias, kus on viis tegutsevat treenerit. Dünastia pea Nikolai Kõtškin vanem ja Marija Bõrdõnnõrova on Venemaa teenelised treenerid. Nende viljakas treeneritegevus Korkini-nimelises Tšuraptša Vabariiklikus Spordiinternaatkoolis ajendas vabariikliku spordikomitee juhtkonda kutsuma treeneripaar pealinna tööle – Jakuudi Riikliku Ülikooli juures asuvasse Jakutski 5. spordikooli.

Nende kasvandike hulgast on sirgunud kaks rahvusvahelist suurmeistrit ( maailmameistrid Gavril Kolesov ja Matrena Nogovitsõna), kaks rahvusvahelist meistrit, viis FMJD meistrit, kolm Venemaa meistersportlast, 200 meistrikandidaati, kes kõik kokku on toonud 56 medalit maailma-, 45 Euroopa ja 310 Venemaa tasandi kabevõistlustelt.

Dünastiasse kuuluvad peale Nikolai Kõtškin vanema ja Marija Bõrdõnnõrova veel nende pojad Nikolai Kõtškin noorem ja Vassili Kõtškin, Nikolai Kõtškin noorema abikaasa Aja Kõtškina ja tütar Ajanika Kõtškina, samuti Vassili Kõtškini abikaasa Matrena Kõtškina.

Viited
------

1. 1 2  Республиканский конкурс. belinka-lib.ru
2. ↑  Юбилей 50-летие Легендарной школы ДЮСШ Чурапчи. yakutia.com
3. ↑  Народная энциклопедия якутского спорта: Буква К. bmsi.ru
**Kõue vald** oli vald Harju maakonnas aastail 1939–1950. Vallamaja asus Rava külas.

Eesti valdade kaart. Musta kontuuriga vanad vallapiirid, punasega 1939. aastal moodustatud vallad
Vald moodustati senise Triigi valla maa-alast, välja arvatud Paunküla küla ja Paunküla asunduse maa-alad; senise Ravila valla Tagametsa, Kõrvenõmme, Varbse (Varblase) ja Oostevõhma talude maa-aladest; senise Kuimetsa valla Habaja mõisa järgi olevate heinamaatükkide maa-aladest; senise Albu valla Kautla, Kautlasaare, Vahtrasaare, Palgisaare ja Kunglajärve talude ning Triigi metskonna Ravila metsandiku kvartaali nr. 42 ja Triigi metskonna Paunküla metsandiku kvartaali nr. 33 maa-aladest.

1939. aastal oli vallas 2409 elanikku, territooriumi suurus oli 23 567,24 ha.

Esimene vallavanem oli Jaan Tärne. 1939. aasta detsembris valiti vallavanemaks Artur Kasera.

Külanõukogude moodustamine ja valla likvideerimine
--------------------------------------------------

8. augustil 1945 moodustati Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi seadlusega vallas Alansi külanõukogu, Ardu külanõukogu ja Kõu külanõukogu. 

26. septembril 1950 arvati vald Harju rajooni koosseisu.

Viited
------

1. ↑  Maa-ameti kaardirakendused
2. ↑  Väljavõte Vabariigi Presidendi otsusest nr. 87 – 7. oktoobrist 1938 (RT 1938, 87, 776)
3. ↑  EESTI NSV TEATAJA, Nr. 35 26. oktoobril 1945, Art 543. Seadlus Harju maakonna valdades küla töörahva saadikute nõukogude moodustamise kohta.
**Katrin Roots** (4. aprill 1970 – 4. aprill 2020) oli eesti kunstnik ja kunstiõpetaja.

Ta lõpetas Tartu Kunstikooli 1994. aastal nahakunsti erialal ja Tartu Ülikooli maalikunsti erialal 2000. aastal. Tartu Kunstikoolis õppis ta teistki korda, 2018. aastal lõpetas ta dekoraator-stilistina. 

Katrin Roots osales mitmel ühisnäitusel ja tal oli ka isikuväljapanekuid. 1999. aastal pälvis ta maalitudengite preemia. Ta oli Tartu Kunstnike Liidu liige 2000. aastast ja juhatuse liige aastatel 2011–2012.

Katrin Roots töötas Tartu Kunsti­maja galeristina aastatel 2000–2001, Tartu Kõrgemas Kunstikoolis maaliõppejõuna aastatel 2000–2005 ja Puka kunstikoolis kunstiajaloo õpetajana aastatel 2014–2017. Selle kõrval tegutses ta 2005. aastast ka Põlva kunstikooli maaliõpetajana. Mitmel korral pälvis ta Põlva vallavalitsuselt tehtud töö eest tunnustuse.

Välislingid
-----------

* Lahkunud on kunstnik ja kunstiõpetaja Katrin Roots, Postimees, 7. aprill 2020
* Katrin Roots 4. IV 1970 – 4. IV 2020, Sirp, 17. aprill 2020