recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Karl Jungholz (1921)
Theodor Altermanni haud vasakul ja Karl Jungholzi haud paremal Tallinna Vana-Kaarli kalmistul
**Karl Jungholz** (9. (vkj) / 21. detsember 1878 Teilma küla, Kivijärve vald, Laiuse kihelkond, Tartumaa – 26. november 1925) oli eesti teatritegelane, lavastaja, näitleja ja spordimees.

Elukäik
-------

Karl Jungholz sündis Söödi saunas Teilma külas. Kui poiss oli kolmekuune, asusid vanemad elama Tartusse, isa töötas raudteel ja vabrikus, ema Ello oli pesunaine. 

Poiss pandi viie aastaselt kohalikku eraalgkooli ning hiljem Hugo Treffneri eragümnaasiumi. 1890. aastatel õppis ta palju Tartu Käsitööliste Seltsi suveteatri etendustest, tutvus nii teatrikulisside taga toimuvaga kui ka tegi kaasa massistseenides ja lastekooris. Aastast 1894 töötas C. Mattieseni trükikojas, kus omandas trükiladuja kutse. Aastatel 1901–1905 tegutses Taara seltsi näitleja ja näitejuhina. 

1905–1907 täiendas oma teatriharidust Berliinis Emanuel Reicheri kõrgemas draamakunsti ülikoolis (*Emanuel Reicher's Hochschule für Dramatische Kunst)* ja Lessingi teatri direktori Brahmi juures. 

Aastatel 1907–1908 töötas ta Vanemuises näitejuhi abi ja näitlejana, kuid sattus konflikti teatrijuht Karl Menninguga, mistõttu oli sunnitud Vanemuisest lahkuma. Jungholzist sai aastateks 1909–1914 ja 1915–1925 Estonia lavastaja ning näitleja, aastast 1919 direktor. Aastatel 1914–1915 oli ta Pärnu Endla teatri juht. 

Ta on korraldanud näitemängukursuseid Tallinnas, Narvas, Viljandis jm. 1917 oli ta Näitlejate Liidu asutajate seas ning valiti selle esimeheks. Osales Tallinna Meestelaulu Seltsi, Tallinna Maleklubi ja Eesti-Soome-Ungari Liidu tegevuses. Asutas teatriajakirja "Valge Raamat" (1918) ning on kirjutanud teatriartikleid.

Jungholz suri 26. novembril 1925 ja maeti Tallinna Vana-Kaarli kalmistule.

Looming
-------

Ta on lavastanud muu hulgas William Shakespeare’i „Othello" (1910), „Kuningas Leari" (1911) ja „Hamleti" (1913); August Kitzbergi „Püve talus" (1911), „Tuulte pöörises" (1911) ja „Libahundi" (1915), Eduard Vilde „Tabamata ime" (1925), välisautoritelt Giuseppe Verdi „Aida" (1923), Friedrich Schilleri „Wilhelm Telli" (1921), Henrik Ibseni „Rahvavaenlase" (1909), „Nora" (1904, 1910, 1914, 1916), „Hedda Gableri" (1914) jpm.

Kirjandus
---------

* Eesti teatri biograafiline leksikon. Koost Kalju Haan, Heino Aassalu, Vilma Paalma; toim Kalju Haan, Reet Neimar, Mall Põldmäe, Mare Põldmäe jt. Tallinn 2000. Lk 147–148
* Karin Kask, Teatritegijad, alustajad. Eesti teatrilugu ∞ – 1917. Tallinn 1970
* Ants Lauter, Käidud teedelt. Mälestusi ja sõnavõtte. Koost Helvi Einas, Karin Kask, Lea Tormis. Tallinn 1982
* Paul Pinna, Minu eluteater ja teatrielu 1884–1944. Tallinn 1995
* Hugo Raudsepp, „Estonia" draamanäitleja kutselise teatri esimesil aastakümneil. – Teatrielu 1995. Tallinn 1996. Lk 197–215

Välislingid
-----------

* Karl Jungholz Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
* Karl Jungholz (Eesti Entsüklopeedia)

[[Kategooria:Estonia teatri näitlejad]
Mihkel Volt 23. oktoobril 2013 Eesti Rahvusraamatukogus Eesti raamatu päeva auks korraldatud seminaril
**Mihkel Volt** (sündinud 5. märtsil 1966 Tartus) on ajakirja Raamatukogu toimetaja ja Eesti raamatukogundustegelane.

Ta on lõpetanud 1989. aastal Tartu Riikliku Ülikooli eesti keele ja kirjanduse erialal. Raamatukoguhoidja V (2010, tähtajatu).

Kuni 1990. aastani töötas ta Keeni Põhikoolis.

Aastatel 1990–1999 töötas ta Eesti Kirjandusmuuseumis: 1990–1993 Eesti Kultuuriloolises Arhiivis; 1994–1999 arhiivraamatukogu juhatajana, seejärel 1999–2008 Eesti Rahvusraamatukogus (1999–2008 peavarahoidjana, ühtlasi 2000–2005 kogude arenduse osakonna ja 2005–2008 kogude osakonna juhatajana), 2008. aastal oli ta MTÜ Fenno-Ugria Asutus direktor. 

2008. aasta detsembrist töötab ta taas Eesti Rahvusraamatukogus: aastatel 2008–2013 oli teadus- ja arenduskeskuse juhataja ning 2013–2016 siseaudiitor. 2016. aasta teisest poolest on ta vastutav toimetaja (ajakirja Raamatukogu toimetajana).

Viited
------

1. ↑  "Eesti raamatukogunduse biograafiline andmebaas". Originaali arhiivikoopia seisuga 29. oktoober 2013. Vaadatud 24. oktoobril 2013.
2. ↑  Mihkel Volt Eesti Teadusinfosüsteemis Muuda Vikiandmetes
**Wilhelm** (enne 1393 või 1394 - 8. september 1436) oli Werle kaasregent aastatel 1418-1425, seejärel ainuvalitseja kuni oma surmani. Pärast 1426. aastat kutsus ta end "Vendide vürstiks". Ta oli Lorenzi ja selle naise Mechthildi poeg.

Elu
---

Pärast tema isa surma 1393. või 1394. aastal valitses Wilhelmi vanem vend Balthasar Werle-Güstrowit üksi, kuni Wilhelm 1418. aastal kaasvalitsejaks sai. Kui Balthasar 5. aprillil 1421 suri, sai Wilhelmist Werle-Güstrowi ainuvalitseja. Kui Werle-Wareni Christoph 1425. aastal suri, sai Wilhelmist kogu Werle valitseja. Pärast 1426. aastat kutsus ta end "Vendide vürstiks, Güstrowi, Wareni ja Werle isandaks".

Abielu ja lapsed
----------------

Wilhelm abiellus esiteks 1422. aastal Anhalt-Kötheni vürsti Albrecht IV tütre Annaga, kes suri 1426. aastal. Siis abiellus ta Pommeri hertsogi Barnim VIII õe Sophiaga. Nad said ühe lapse, Katharine. Nõbude nõusolekul pantis Katharine onu Barnim VII Barthi, Zingsti ja Damgarteni territooriumid 20 000 kuldna eest Katharine kaasavaraks.

Wilhelmi surmaga hääbus Werle meesliin ja Werle vürstkond läks tagasi Mecklenburgidele. Mecklenburgi valitsejad jätkasid tiitli "Vendide vürst" kasutamist kuni Saksa monarhia kaotamiseni 1918. aastal.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Balthasar** | **Werle isand**1401-1436 | Järgnev**Heinrich IVkui Mecklenburgi hertsog** |
**Ants Mölder** (27. detsember 1939 Lõetsa, Muhu vald – 4. jaanuar 2009) oli eesti skulptor. 

Ta õppis aastatel 1948–1955 Hellamaa algkoolis ja 1955–1959 Orissaare Keskkoolis. 1959/1960. õppeaastal õppis ta Tartu Kunstikoolis puitehistöö erialal ning astus 1960. aastal Eesti NSV Riiklikku Kunstiinstituuti, mille lõpetas 1966. aastal skulptuuri erialal.

Seejärel töötas ta samas skulptuurikateedris õppeala meistri ja laborandina. Alates 1969. aastast osales näitustel, ta on esindanud Eesti skulptuuri Riia skulptuurikvadriennaalidel ning korraldanud isiku- ja grupinäitusi.

Alates 1973. aastast tegutses ta vabakutselise kunstnikuna. Alates 1974. aastast oli Eesti Kunstnike Liidu liige.

Looming
-------

Ta on Tartus Raadi pargis asuva II maailmasõjas hukkunute memoriaalkompleksi autor (koos arhitekt Rein Luubiga). 1982. aastal valmis tal arhitekt Karl Burmani 100. sünniaastapäeva mälestustahvel Raua tänav 39 elamule, 1986. aastal Tuglase 100. sünniaastapäevaks mälestuskivi Friedebert Tuglase majamuuseumi aias Nõmmel. Kudjape memoriaal sõjaväekalmistu (arhitekt Hans Kõll). 1974. aastal II maailmasõja memoriaalkompleks Pärnu-Jaagupis. 1998. aastal taastas ta Juhan Raudsepa loodud (ning hiljem vandaalide lõhutud) Koeru Vabadussõja mälestussamba.

Olulise osa tema loomingust moodustasid mälestusmedalid. Neist tuntuimad on loodud Johann Köleri ja Rudolf Tobiase mälestuseks. Tema loodud on ka 1975. aastast pärinev Ants Lauteri nimeline teatriauhind.

Viimastel eluaastatel viljeles Ants Mölder vahakujude žanri, tuntuim tema modelleeritud vahakuju on Lennart Meri täisfiguur. Ta valmistas üle 45 vahast büsti.

Isiklikku
---------

Ants Mölder oli abielus skulptor Aime Kuulbusch-Mölderiga.

Galerii
-------

* Raadi pargis asuva II maailmasõjas hukkunute memoriaalkompleks, autorid Ants Mölder ja arhitekt Rein LuupRaadi pargis asuva II maailmasõjas hukkunute memoriaalkompleks, autorid Ants Mölder ja arhitekt Rein Luup
* Nõukogude sõdurite mälestusmärk Kudjape sõjaväekalmistul, autorid Ants Mölder ja arhitekt Hans KõllNõukogude sõdurite mälestusmärk Kudjape sõjaväekalmistul, autorid Ants Mölder ja arhitekt Hans Kõll
* Arhitekt Karl Burmani 100. sünniaastapäeva mälestustahvel asub Raua tänav 39 elamulArhitekt Karl Burmani 100. sünniaastapäeva mälestustahvel asub Raua tänav 39 elamul

Viited
------

1. 1 2 3 4  Berit-Helena Lamp (06.01.2009). "Suri skulptor Ants Mölder". *Postimees*. Vaadatud 13.04.2022.
2. ↑  "Tartu linn palub riigil punamonument Raadilt ära viia". *Delfi*. 9. mai 2022.
3. ↑  "Foto andmed". *Fotis - Rahvusarhiivi fotoinfosüsteem*.
4. ↑  "Kolmkümmend aastat Friedebert Tuglase maja". *Sirp*. 5. oktoober 2001.
5. ↑  "Kudjape kalmistu". *militaryheritagetourism.info*.
6. ↑  "Raadi memoriaali kujunemise ülevaade aastast 2010". *Sirp*. 6. mai 2022.
7. ↑  "ANTS MÖLDER 27. XII 1939 – 4. I. 2009". *Sirp*. 9. jaanuar 2009.
8. ↑  "Skulptor Ants Mölder 1939-2009". *Õhtuleht*. 6. jaanuar 2009.
9. ↑  Juta Kivimäe (14. jaanuar 2010). "Väike tagasivaade skulptor Ants Möldrile". *Sirp*.
Ellen Kaarma
**Ellen Kaarma** (kuni 11. juunini 1935 **Ellen Kaarmann**; 1950. aastast **Ellen Kilgas**; 2. jaanuar 1928 Tartu – 4. juuli 1973 Tartu) oli eesti näitleja.

Kaarma lõpetas 1944. aastal Tallinna 8. Keskkooli 9. klassi. 1945–1946 õppis ta Tallinna Draamateatri draamastuudios, 1946–1949 Eesti NSV Riiklikus Teatriinstituudis, mille ka lõpetas. Tema tuntuimad kursusekaaslased olid Jüri Järvet ja Gunnar Kilgas.

Pärast lõpetamist suunati kursus Võrru Lõuna-Eesti Teatrisse, mis oli rahalistes raskustes ning kus näitlejatel olid ebainimlikult halvad elamis- ja loometingimused. Lõuna-Eesti teater suleti mõne aasta pärast, Ellen Kaarmast ja Gunnar Kilgasest said Vanemuise näitlejad. Ellen Kaarma mängis kandvaid osi (üle 50 rolli) ja oli Vanemuise publiku lemmik.

Keeruline isiklik elu, ideoloogiline surve ja konfliktid vastuolulise teatrijuhi Kaarel Irdiga viisid emotsionaalse näitlejanna kriisini, mille tagajärjel ta 1967. aastal teatrist vallandati. Kuigi Tallinna Draamateatri tolleaegne peanäitejuht Ilmar Tammur oli kutsunud Ellen Kaarmat juba 1950. aastate lõpus Tallinna, oli selleks vaja Vanemuise luba, mida aga ei antud. Hiljem ei jätkunud tal enam jõudu ja tahet Tallinna minna. Ellen Kaarma suri 45-aastaselt Tartus.

Töö
---

* 1949–1951 Lõuna-Eesti teater
* 1951–1967 Teater Vanemuine

Osatäitmised teatrites
----------------------

* Viola (William Shakespeare "Mida soovite", 1949)
* Zoja (Margarita Aliger "Muinasjutt tõest", 1951)
* Anda (Janis Rainis "Puhu tuul", 1952)
* Pauline (Honoré de Balzac "Võõrasema", 1952)
* Tanja (Aleksei Arbuzov "Tanja", 1953)
* Kiira (Leonid Leonov "Tavaline inimene", 1955)
* Liida (Aleksander Korneitšuk "Tiivad", 1956)
* Olli (Liidia Kompus "Eksamid", 1957)
* Mari-Elts (Egon Rannet "Südamevalu", 1957)
* Svea Lokke (Ardi Liives "Robert Suur", 1957)
* Annela (Ardi Liives "Uusaasta öö", 1958)
* Annunziata (Jevgeni Švarts "Vari", 1959)
* Niina (Anton Tšehhov "Kajakas", 1959)
* Liisa (Lev Tolstoi "Elav laip", 1960)
* Valja (Aleksei Arbuzov "Irkutski lugu", 1960)
* Virginia (Bertolt Brecht "Galilei elu", 1961)
* Maša (Aleksandr Štein "Ookean", 1961)
* Sofja (Aleksandr Gribojedov "Häda mõistuse pärast", 1963)
* Asta (Male Schwarz "Hüpe üle oma varju", 1963)
* Regine (Henrik Ibsen "Kummitused", 1965)
* Asja (Aleksandr Štein "Leskmees", 1966)

Osatäitmised filmides
---------------------

* "Pöördel" (1957) Salme
* "Metskapten" (1971)

Isiklikku
---------

Ellen Kaarma oli 1950–1952 abielus Gunnar Kilgasega. Hiljem elas ta koos Lembit Mägediga, kellega tal oli ühine poeg Tõnu Kilgas. 2012. aasta sügisel ilmus kirjastuselt Tänapäev raamat "Jutustamata lugu. Ellen Kaarma", mille kirjutas Ellen Kaarma muusikust pojatütar Hedvig Hanson. Tema poolvend Jaak Kaarma (sündinud aastal 1943) oli Indrek Toome valitsuses (aastatel 1988–1990) kultuuriminister.

Viited
------

1. ↑  Eesti teatri biograafiline leksikon. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Eesti Teatriliit. Tallinn 2000
2. ↑  Ühe teatri sünd ja surm[*alaline kõdulink*]
3. ↑
4. ↑  Hedvig Hanson Jutustamata lugu. Vanemuise näitleja Ellen Kaarma (1928–1973) Tänapäev 2012

Välislingid
-----------

* Nii alandav-kurb on kauni naise saatus
* Lugu Eesti Vivien Leigh'st
Paberist volditud kingad
**Pepakura** (inglise keeles *papercraft* või *paper-folding craft*) on paberi modelleerimise meetod kolmemõõtmeliste asjade loomiseks sarnaselt origamiga. 

Võrreldes origamiga võib pepakura objekt koosneda mitmest paberi osast, mis lõigatakse välja, kleebitakse kokku ja moodustavad nii terviku.

Eestis on see tehnoloogia tuntud eelkõige läbi laste ajakirja Täheke, mis sisaldas juhiseid, kuidas teha paberist erinevaid sõidukeid ja loomi. Tuntud olid ka 1990ndate alguses välja antud albumid "Paberist Viru värav" ja "Paberist Rannavärav", kus sai paberist välja lõigata ja kokku kleepida Tallinna vanalinna hooneid ning linnamüüri. Autoriteks Heiki Kongi ja Kalvi Aluve.

Viited
------

1. ↑  Heiki Kongi ja Kalvi Aluve, Paberist Viru värav, Tallinn, Valgus, 1991

Välislingid
-----------

* Sr-Fraude Papercraft- Free Downloads
* Papyromania
* RecorteCole
* Paper toy transformer.
* CRAZY PAPER CUBE.
* PAPER ROSE VIDEO .
* Heart popup card video .
* FLOWER 01 Video.
* FLOWER 02 Video.
* PAPER ROSES Video.
* UNBELIEVABLE PAPER TOY.
* UNBELIEVABLE PAPER TOY 2 .
**Tiit Berg** (2. jaanuar 1946 – 9. oktoober 1980) oli eesti näitleja ning filmi- ja telerežissöör. 

Tiit Berg lõpetas 1964. aastal Tallinna 2. Keskkooli ning 1976. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri (7. lennus) lavastaja-näitlejana.

Ta töötas Eesti Televisioonis telesaadete ja dokumentaalfilmide režissöörina. 

Berg hukkus mereõnnetuses 1980. aasta oktoobris, kui mängufilmi "Pulmapilt" võtete ajal mindi õhtusel ajal purjepaadiga merele. Selles segaseks jäänud asjaoludega õnnetuses hukkusid ka filmioperaator Jüri Garšnek ja baleriin Raili Jõeäär.

Filmograafia
------------

* Mängufilm "Pulmapilt" (II režissöör, 1980)
* Tudengifilm "Soolo" (režissööri assistent, 1979)
* Dokumentaalfilm "Laupäeva hommikul" (režissöör, 1978)
* Dokumentaalfilm "Hoovad" (režissöör-stsenarist, 1977)
* Mängufilm "Karikakramäng: Promenaad" (režissööri assistent, 1977)
* Amatöörfilm "VII lava" (režissöör, 1976)
* Mängufilm "Hullumeelsus" (operaatori assistent, 1968)
* Mängufilm "Keskpäevane praam" (operaatori assistent, 1967)
Botkyrka kirik
**Botkyrka vald** on 2. järgu haldusüksus Rootsis Stockholmi läänis Södermanlandi maakonnas. Vald asub Stockholmist edelas, valla keskus asub Tumbas.

Valla elanike arv kasvab. 2009. aasta seisuga elas vallas 80 055 inimest ja 31. detsembri 2010 seisuga 82 608 elanikku. Valla pindala on 194,8 km².

Suurim vaatamisväärsus on 1176. aastal ehitatud Botkyrka kirik, mille järgi vald on nime saanud. Kirik omakorda on nime saanud 12. sajandil elanud kristliku misjonäri püha Botvidi järgi. Püha Botvid on kujutatud ka Botkyrka vapil, kus ta hoiab ühes käes kirvest ja teises kala, sest legendi järgi mõrvati ta kirvega kalapüügi ajal.

Botkyrka vallaga liideti 1971 Grödinge vald ja 1974 loode pool olev väiksem Salemi vald. Viimane eraldati 1984 uuesti omaette vallaks.

Valla osad on Fittja, Alby, Hallunda, Norsborg, Eriksberg, Tumba, Tullinge ja Vårsta.

Valla põhja- ja idaosa kuuluvad Stockholmi linnastusse. Valla lõunaosa on peamiselt põllumajanduslik.

Botkyrka kuulub Stockholmi ühistranspordisüsteemi. Stockholmi metrool on vallas neli peatust ja linnalähirongidel kaks peatust. Valda ulatub tihe linnaliinibusside võrk. Tullinges on väike lennuväli.

Kohalikku nädalalehte Mitt i Botkyrka antakse tasuta kõigile valla elanikele.

51,41% elanikest on välisriikidest pärit. See on Rootsi valdade seas kõrgeim osakaal. Fittjas on 64,5% elanikest teise põlvkonna immigrandid ja 25,7% elanikest on teise riigi kodakondsusega. Seetõttu on Botkyrka vald väga mitmekultuuriline, mille märkideks on suur süüria õigeusu kirik ja ehitatav mošee.

Vallas on umbes 30 700 elamispinda, neist 20 000 mitmepere- ja 10 700 ühepereelamus.

Valla suurim tööandja on vald ise umbes 5800 töökohaga. Töötus vallas on 4,6%. Vallas on 20 tuhat töökohta, millest järeldub, et enamik inimesi töötab väljaspool valda.

Poliitiliselt toetavad valla elanikud sotsiaaldemokraate.

Viited
------

1. ↑  Q121588352
2. ↑  Statistika Keskbüroo

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Botkyrka vald** |

* Valla sait (rootsi ja inglise keeles)


Stockholmi lääni vapp
Stockholmi lääni vallad

Botkyrka |
Danderyd |
Ekerö |
Haninge |
Huddinge |
Järfälla |
Lidingö |
Nacka |
Norrtälje |
Nykvarn |
Nynäshamn |
Salem |
Sigtuna |
Sollentuna |
Solna |
Stockholm |
Sundbyberg |
Södertälje |
Tyresö |
Täby |
Upplands-Bro |
Upplands Väsby |
Vallentuna |
Vaxholm |
Värmdö |
Österåker
**Bierastavica rajoon** on 2. järgu haldusüksus (rajoon) Hrodna oblastis Valgevenes. Rajoon piirneb läänes Poolaga. Rajooni pindala on 743 km². 2009. aasta seisuga elas seal 18 017 inimest.

Rajoon moodustati 1940. aastal (algselt kandis Krynki rajooni nime). Tänapäevast nime kannab rajoon aastast 1944. Rajoon koosneb järgmistest külanõukogudest: Alekšycy, Bierastavica, Ejsmanty, Kaniuchi, Makaraŭcy, Małaja Bierastavica‎, Pahraničny ja Parchimaŭcy külanõukogu.

Halduskeskus on Vialikaja Bierastavica alev. Teised tähtsamad asulad on Małaja Bierastavica‎ ja Pahraničny‎.

* Małaja Bierastavica‎Małaja Bierastavica‎
* Vialikaja BierastavicaVialikaja Bierastavica

Rajooni suurim jõgi on Nemunase lisajõgi Svisłači jõgi. Rajoon asub Valgevene kõrgustikul, osalt Vaŭkavyski kõrgustikul, osalt Hrodna kõrgustikul. Põhjaosa on osaliselt Neemeni madalikul. Valdavad kõrgused 160–200 meetrit üle merepinna. Kõrgeim koht (212 meetrit) asub rajooni põhjaosas, samuti ka madalaim koht (105 meetrit).

2009. aasta seisuga olid elanikest 70,04% valgevenelased, 5,77% venelased, 21,69% poolakad, 1,24% ukrainlased ja 1,26% oli teistest rahvustest. 73,57% elanike emakeeleks oli valgevene keel, 21,23% elanike emakeeleks oli vene keel. Koduse keelena kõneles valgevene keelt 60,03% elanikke, vene keelt aga 35,82%.

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 2. juuni 2015. Vaadatud 24. juunil 2015.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)

Välislingid
-----------

 Bierastavica rajoon – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Rajooni täitevkomitee koduleht (*vene keeles*)
* Rajooni kaart

| * v
* r
Hrodna oblasti haldusjaotus |
| --- |
| 
Rajoonid: Astravieci rajoon • Ašmiany rajoon • Bierastavica rajoon • Dziatłava rajoon • Hrodna rajoon • Iŭje rajoon • Kareličy rajoon • Lida rajoon • Masty rajoon • Navahrudaki rajoon • Słonimi rajoon • Smarhońi rajoon • Svisłači rajoon • Ščučyni rajoon • Zelva rajoon • Vaŭkavyski rajoon • Voranava rajoon |
| 
Oblastilise alluvusega linnad: Hrodna (selle koosseisus: Kastryčnicki rajoon • Leninski rajoon) |
Astangu teine tunnelladu 2014. aastal
III ladu
Klint ladude kohal
**Astangu tunnellaod** on Venemaa keisririigi Läänemere laevastiku tunnelitena ehitatud laskemoonalaod Tallinnas Haabersti linnaosas Astangu asumis Mäeküla klindis.

Nimetus
-------

Üldiselt teatakse neid ladusid "Astangu tunnelitena". Tunnelladude lähiümbruses on ka 1940. aastatel rajatud Mereväe laskemoonaladu nr 685. Üldiselt ei eristata Vene keisririigi ja Nõukogude ajal rajatud ladusid ning ühiselt teatakse neid ladusid "Astangu laskemoonaladudena".

Ajalugu
-------

Algselt plaaniti Vene mereväe Peeter Suure Sadama ja Peeter Suure merekindluse peapositsiooni Tallinna mererinde pealaskemoonaladudena ehitada välja kuni 39 U-kujulist tunnelladu. Hiljem otsustati neid teha 15, taas vähendati ehitusmahtu 1916. aasta lõpul. Peeter Suure Merekindluse Maarinde lahingumoonalaod asusid Männikul.

Lõpuks hakati ehitama kuut U-kujulist tunnelladu. Neist said enam-vähem toorehitisena valmis kaks esimest. 

1945. aastal üritati neid uuesti võtta laskemoonalaona kasutusele, kuid juba järgmisel aastal jäeti ehitus kõrge maksumuse tõttu pooleli.

Tänapäev
--------

Tänapäeval on need on jäetud maha ning on osaliselt varisenud sisse, kuid on enamuses võetud arvele ehitismälestisena (mälestis nr 8721) kui oluline osa Peeter Suure merekindlusest ja tähelepanuväärne rajatis Eesti ehitusajaloos.

* I laduI ladu
* II lao sissepääsII lao sissepääs
* V lao sissepääsV lao sissepääs
* II lao sissepääsII lao sissepääs
* III laduIII ladu
* IV laduIV ladu

Vaata ka
--------

* Mereväe laskemoonaladu nr 685
* Peeter Suure merekindlus
* Peeter Suure merekindluse laskemoonalaod Mustamäel
* Peeter Suure merekindluse laskemoonalaod Männikul

Viited
------

1. ↑  Peeter Suure Merekindluse laskemoonalaod kultuurimälestiste riiklikus registris

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Astangu tunnellaod** |

* Peeter Suure Merekindluse laskemoonalaod kultuurimälestiste riiklikus registris
* Astangu tunnellaod lehel Battal.ee. Vene keeles
* Andres Tõnisson: "Mäeküla klindil ja selle sees" Eesti Loodus, 2005/6
* Robert Treufeldt. "Peeter Suure Sadam, uus sõjasadam Tallinnas". // Muinsuskaitse aastaraamat 2014. Tallinn 2015. Lk 102–108
**Kareličy rajoon** on 2. järgu haldusüksus (rajoon) Hrodna oblastis Valgevenes. Rajooni pindala on 1094 km². 2009. aasta seisuga elas seal 24 130 inimest.

Rajoon moodustati 1940. aastal. Rajoon koosneb järgmistest külanõukogudest: Cyryni, Jaremičy, Krasnaje, Łuki, Malušyčy, Miri, Rajca, Žuchavičy, Tureci ja Varonča külanõukogu.

Halduskeskus on Kareličy alev. Teine tähtsam asula on Miri alev. Vaatamisväärne paik on veel Rajca küla.

* KareličyKareličy
* VarončaVaronča
* RajcaRajca
* TurecTurec

Rajooni suurim jõgi on Nemunas, suuruselt järgmine aga Nemunase lisajõgi Uša. Rajoon asub osalt Neemeni madalikul, lääneosa asub aga Navahrudaki kõrgustikul. Kõrgused ulatuvad valdavalt 140–200 meetrit üle merepinna. Kõrgeim koht (261,7 meetrit) asub Malušyčy küla lähistel.

2009. aasta seisuga olid elanikest 94,76% valgevenelased, 2,62% venelased, 1,55% poolakad ja 1,07% oli teistest rahvustest. 89,66% elanike emakeel oli valgevene keel, 8,08% elanike emakeel oli vene keel. Koduse keelena kõneles valgevene keelt 44,52% elanikke, vene keelt aga 16,19%.

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 2. juuni 2015. Vaadatud 24. juunil 2015.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)

Välislingid
-----------

 Kareličy rajoon – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Rajoon Hrodna oblasti täitevkomitee kodulehel (*vene keeles*)
* Rajooni täitevkomitee koduleht (*vene keeles*)
* Rajooni kaart

| * v
* r
Hrodna oblasti haldusjaotus |
| --- |
| 
Rajoonid: Astravieci rajoon • Ašmiany rajoon • Bierastavica rajoon • Dziatłava rajoon • Hrodna rajoon • Iŭje rajoon • Kareličy rajoon • Lida rajoon • Masty rajoon • Navahrudaki rajoon • Słonimi rajoon • Smarhońi rajoon • Svisłači rajoon • Ščučyni rajoon • Zelva rajoon • Vaŭkavyski rajoon • Voranava rajoon |
| 
Oblastilise alluvusega linnad: Hrodna (selle koosseisus: Kastryčnicki rajoon • Leninski rajoon) |
**Eric Randolph ("Randy") Barnes** (sündinud 16. juunil 1966 Charlestonis Lääne-Virginias) on USA endine kergejõustiklane (kuulitõukaja ja kettaheitja). Olümpiavõitja (1996) ja varasema kuulitõuke maailmarekordi (**23.12**) valdaja.

Enne 1996. aastat toimunud olümpiamänge on 22 olümpiakullast kuulitõukes USA vägilaste kaela riputatud 15. Atlanta olümpiamängudel oli favoriit hooaja edetabelijuht ja maailmarekordi valdaja Randy Barnes. Võistlus ise oli põnev viimase tõukevooruni, kuhu liidrina astus 1995. aasta maailmameister John Godina (viiendas voorus 20.79).

Viie vooru järel tihedas heitluses tabelis kuuendaks tõugatud Barnesi viimased Barõšnikovi stiilis keerutused olid aga maailmarekordimehe väärilised. Barnes ei piirdunud kümmekonna-sentimeetrise parandusega, vaid lennutas rauast muna 21,62 meetri kaugusele. Kaheksa aastat tagasi Seouli mängudel oli 22-aastane ameeriklane samuti kogu oma jõu pannud viimasesse tõukesse ning neljandalt kohalt liidriks tõusnud, kuid siis leidus üks mees, sakslane Ulf Timmermann, kes oma viimasel katsel rohkem suutis. Atlantas sellist meest ei olnud.

Saavutused
----------

###  Olümpiamängudel

* 1988 Seoul

hõbemedal **22.39**

* 1996 Atlanta

**olümpiavõitja 21.62**

### Maailmameistrivõistlustel

* 1993 Stuttgart

hõbemedal **21.80**

* 1995 Göteborg

pronksmedal **20.41**

#### Sisemaailmameistrivõistlustel

* 1989 Budapest

hõbemedal **21.28**

### Maailmarekord

| Tulemus | Aeg | Koht |
| --- | --- | --- |
| **23.12** | 20. mai 1990 | Westwood |

Välislingid
-----------

* Randy Barnesi koduleht
* Randy Barnes Sporting-Heroesi kodulehel

Pilte Randy Barnesist

* Pilt 1
* Pilt 2
* Pilt 3

| * v
* r
Meeste kuulitõuke olümpiavõitjad |
| --- |
| 
1896: Robert Garrett • 1900: Richard Sheldon • 1904: Ralph Rose • 1906: Martin Sheridan • 1908: Ralph Rose • 1912: Patrick McDonald • 1920: Ville Pörhölä • 1924: Clarence Houser • 1928: John Kuck • 1932: Leo Sexton • 1936: Hans Woellke • 1948: Wilbur Thompson • 1952: Parry O'Brien • 1956: Parry O'Brien • 1960: Bill Nieder • 1964: Dallas Long • 1968: Randy Matson • 1972: Władysław Komar • 1976: Udo Beyer • 1980: Vladimir Kisseljov • 1984: Alessandro Andrei • 1988: Ulf Timmermann • 1992: Mike Stulce • 1996: Randy Barnes • 2000: Arsi Harju • 2004: Adam Nelson • 2008: Tomasz Majewski • 2012: Tomasz Majewski • 2016: Ryan Crouser • 2020: Ryan Crouser |
**Iliņi** on küla (*mazciems*) Lätis Talsi piirkonnas Ģibuļi valla loodeosas.

Küla asub merepinnast 32 meetri kõrgusel Stende jõe ääres.

Iliņi tekkis Kārgadase mõisa (*Kargadden*) maadele paika, kus mõisal asus Stende jõel vesiveski. Aastal 1878 rajati külla Ģibuļi kool, aastal 1914 ehitati selle asemele aga uus tellistest koolihoone, mis jäi juba tänapäeva Kraujase küla lähistele. Nõukogude perioodil asus Iliņis kolhoosi *Draudzība* loomasöödahoidla.

Iliņis kasvab kolm looduskaitsealust tamme, üks ümbermõõduga 4,75 ja teine ümbermõõduga 4,54 meetrit.

Aastal 2017 oli külas 12 elanikku, aastal 2020 oli elanikke 15.

Iliņi veski

Viited
------

1. ↑  Vietvārdu datubāze, vaadatud 18.04 2020
2. ↑  Ģibuļu ciema vēsture, 1986 a. Lk. 26
3. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Iliņi** |

| * v
* r
Ģibuļi valla asulad |
| --- |
| 
Aizupes **·**  Arkliņi **·**  *Dravnieki* **·**  Gaviļnieki **·**  Ģibuļi **·**  Iliņi **·**  Jaunzemes **·**  Kaleši **·**  Kaļķciems **·**  Kāņciems **·**  Kraujas **·**  Kurši **·**  Līči **·**  Mordanga **·**  **Pastende** **·**  Ruņķi **·**  Spāre **·**  Talsciems **·**  Turkmuiža |
Karsakiškise vana pastoraat
**Karsakiškis** on küla Leedus Panevėžysi rajoonis, Karsakiškise valla halduskeskus. Küla asub Lėvuo jõe paremal kaldal. Karsakiškises on postkontor, põhikool ja raamatukogu.

Ajalugu
-------

Kuni XVIII sajandini kandis küla nime **Palėvene**. Aastal 1777 asus seal Karsakiškise mõis, mis kuulus Ivaškevičitele. Sajandi lõpus ehitati sinna kabel.

Aastail 1793–1795 ja 1804–1806 elas külas Leedu luuletaja ja vaimulik Antanas Strazdas. Aastal 1803 ehitasid Ivaškevičid sinna esimese kiriku, mis aga hiljem maha põles. XIX sajandi alguses sai mõisa uueks omanikuks B. Galiotas, kes ka kiriku aastal 1831 taastas. Hiljem toetas ta Novembriülestõusu, mistõttu ta pagendati, ning aastal 1948 sai mõisa uueks omanikuks Z. Ordynecas. Aastal 1859 rajas ta külla piiritusevabriku. Aastal 1863 toimus küla lähistel lahing Jaanuariülestõusus osalejate ja tsaariarmee vahel. Aastal 1884 põles maha ka uus kirikuhoone. Aastal 1888 alustati kihelkonnale uue kivist kirikuhoone rajamist. Viie altariga hoone pühitseti aastal 1914.

Aastal 1919 asutati külla kool. XX sajandi algul rajati külla ka postkontor, veski ja saekaater. Nõukogude ajal oli Karsakiškis kohaliku kolhoosi keskasulaks. Aastal 1971 avati kooli juures koduloomuuseum.

* Karsakiškise tänavavaadeKarsakiškise tänavavaade
* Karsakiškise kirikKarsakiškise kirik
* KoolimajaKoolimaja

Viited
------

1. ↑  2011 m. surašymas. Lietuvos statistikos departamento, vaadatud 23.04.2017.
2. ↑  "Karsakiškio Nukryžiuotojo Jėzaus parapija". Originaali arhiivikoopia seisuga 5. märts 2016. Vaadatud 23. aprillil 2017.
3. ↑  Karsakiškis. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 493 kk.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Karsakiškis** |

* Küla portaalis vietoves.Lt
**Sander Mirme** (sündinud 13. veebruaril 1981) on eesti atmosfäärifüüsik ja rogainija.

Haridus
-------

Sander Mirme lõpetas 1999. aastal Hugo Treffneri Gümnaasiumi. 2003. aastal lõpetas ta Tartu Ülikooli füüsika-keemiateaduskonna füüsika eriala bakalaureuseõppe kiitusega. 2005. aastal kaitses Tartu Ülikooli Keskkonnafüüsika Instituudis magistritöö "Elektrilise aerosoolispektromeetri laaduri kuju ja aerosooli laengujaotuse vahelise sõltuvuse modelleerimine" ja sai teadusmagistri kraadi. 2011. aastal kaitses Tartu Ülikooli Füüsika Instituudis doktoritöö "Development of nanometer aerosol measurement technology" (Nanomeeter-aerosooli mõõtmistehnoloogia arendamine) (juhendaja Aadu Mirme) ja sai filosoofiadoktori kraadi füüsika (keskkonnafüüsika) alal.

Teadustöö
---------

Töötas 2007–2012 Tartu Ülikooli Füüsika Instituudis insenerina, 2012. aastast samas teadurina. Tema teadustöö kuulub atmosfäärifüüsika valdkonda, ta on uurinud atmosfääriprotsesse, aerosoolide suurusjaotuse määramist spektromeetriliste mõõtmistega, õhus levivaid nanoosakesi jm. 2015. aasta seisuga on tal üle 40 rahvusvahelise teaduspublikatsiooni.

Sporditulemused
---------------

Harrastab vastupidavusalasid: rogaini, orienteerumisjooksu, pikamaajooksu, murdmaasuusatamist, seiklussporti.

2013. aastal võitis koos Ilmar Anskoga Läti lahtised meistrivõistlused rogainis. 2014. aastal sai koos Ilmar Anskoga rogaini Euroopa meistrivõistlustel Oraval meesvõistkondade arvestuses 7. koha. Koos Riivo Roosega tuli ta meesvõistkondade klassis 2015. aastal Tšehhis Novohradské hory mäestikus rogaini Euroopa meistriks, võitis rogaini EMil hõbemedali 2020. aastal Lätis Tukumsi lähedal ja 2021. aastal Eestis Otepääl ning pronksmedali 2023. aastal Soomes Pöytyäl. 2018. aasta rogaini EMil Ukrainas Karpaatide mäestikus võitis ta koos Ain Fjodoroviga hõbeda.

Isiklik rekord maratonis 3:05:09 (2013).

Viited
------

1. ↑  Hugo Treffneri Gümnaasiumi vilistlased
2. ↑  "Tartu Ülikooli lõpetanute tähestikuline nimekiri". Originaali arhiivikoopia seisuga 4. märts 2016. Vaadatud 30. juunil 2015.
3. ↑  Sander Mirme. Development of nanometer aerosol measurement technology. Dissertationes Geophysicales Universitatis Tartuensis. Tartu University Press, 2011
4. ↑  Tartu Ülikool. Sander Mirme doktoritöö "Development of Nanometer Aerosol Measurement Technology" kaitsmine
5. ↑  Eesti Teadusportaal. Sander Mirme publikatsioonid

Välislingid
-----------

* Eesti Teadusportaal. Sander Mirme
* Rein Raudvere. Emajõelinn sai uue moodsa ilmajaama. Maaleht, 24.04.2015
* Spordiinfo. Sander Mirme sporditulemused
**Kriisikava** on kriisiohjes kasutatav dokument, milles kirjeldatakse isiku või organisatsioonilist reaktsiooni kriisile. 

Mõistel kriis on kümneid määratlusi, kuid juhtimisest lähtuvalt tuleb kriisi vaadelda kui pöördepunkti. Kriisid on sündmused, mis võivad põhjustada surma või vigastusi; märkimisväärset keskkonnakahju, katkestus elutähtsates kommunikatsioonides, märkimisväärset finantskahju, pikaajalist või püsivat mainekahju. Tervisekriis on olukord või kompleksne probleem, mis mõjutab inimesi ühes või mitmes geograafilises piirkonnas, teatud kindlas paikkonnas või võib hõlmata ka kogu planeeti. Tervisekriisid mõjutavad üldiselt märkimisväärselt kogukonna tervist ja majandust. Need võivad tuleneda haigustest, tööstuslikest protsessidest või halvast poliitikast.

Isikliku tervise ja vaimse tervise kriisiplaani ja kriisijärgse plaani väljatöötamine on võtmetegur tegevuskava loomiseks terviseseisundi igapäevaseks hooldamiseks. Tegu peaks olema tõhusa ja jõustatava dokumendiga, mida saab kasutada ajal, kui inimene tunneb ennast halvasti. Isiklikust kriisist või tervisekriisist taastumist võib takistada trauma või ärevus. Efektiivne kriisijärgne kava võib vähendada näiteks sõltuvushäirega isikliku ainete kuritarvitamise ja sõltuvuste mõju.

Vaimsete probleemidega isikutele on välja töötanud nn kriisikaardid, mida võib kasutada vaimse tervise kriisi korral. Iga kriis on erinev ja individuaalsed plaanid varieeruvad vastavalt vajadusele.

Osa organisatsiooni kriisikavast on ohtlike materjalide käitlemise juhised, mis on tööohutuse ja töötervishoiu põhielement.

Viited
------

1. ↑  Larry Kamer. "Kriisikava ettevalmistamine ja täpsustamine". Originaali arhiivikoopia seisuga 3. august 2012.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: robot: algne URL-i olek teadmata (link)
2. ↑  Gerves J, Meneu R. "Public health crisis in a developed society" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 29. juuli 2012.
3. ↑  "SAMHSA". 5600 Fishers Ln ● Rockville, MD 20857.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: koht sisaldab numbrit (link)
4. ↑  "Õigused ja õiguslikud küsimused - proovikriisi kava". Originaali arhiivikoopia seisuga 15. oktoober 2017.
5. ↑  "Kriisi kaardid" (PDF). Narkomaania ja vaimse tervise keskus.
6. ↑  Sandra K. Clawson Freeo. "Kriisi kommunikatsiooni plaan". *2012-02-08*. Wayback\_Machine. Originaali arhiivikoopia seisuga 28. veebruar 2012.
**Jaunlazdona** on küla (*mazciems*) Lätis Madona piirkonnas Lazdona vallas.

Jaunlazdona asub valla kirdeosas merepinnast 160 meetri kõrgusel Madona linna piiril. Küla jääb valla keskusest Lazdonast 6,5 ja Riiast 169 kilomeetri kaugusele. Külas on Jaunlazdona ja Ruļļi bussipeatus.

Jaunlazdona rajati endise Kujmuiža mõisa (*Kujen*) keskuse juurde Jaunlazdona külanõukogu halduskeskuseks. Asula ehitati välja 1960. aastatel kui Madona linnuvabriku töölisasula. Külast lõunas Smecere nõmmel on biatlonirada ja Madona BMX-rattarada. Sealset spordikeskust teenindab Sporta bāze bussipeatus.

Looduskaitse all on tammed ümbermõõduga 6,2 ja 4,12 meetrit.

2019. aastal oli külas 50 elanikku, 2022. aastal oli elanikke 49.

Viited
------

1. ↑  Autotransporta direcija
2. ↑  Autotransporta direcija
3. ↑  Latvijas pagasti. Enciklopēdija. 1. sējums. Rīga : A/S Preses nams. 2001. 560. lk. ISBN 9984-00-412-0.
4. ↑  Autotransporta direcija
5. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS
6. ↑  Vietvārdu datubāze
**Thongloun Sisoulith** (lao keeles ທອງລຸນ ສີສຸລິດ; sündinud 10. novembril 1946) on Laose poliitik, alates 22. märtsist 2021 Laose president.

Enne seda oli ta alates 20. aprillist 2016 Laose peaminister. Ta oli aastatel 2001–2016 asepeaminister, 2006–2016 ka välisminister. Sisoulith on 2001. aastast alates olnud Laose Rahvarevolutsioonilise Partei poliitbüroo kümne tähtsaima liikme hulgas.

Ta valiti 23. jaanuaril 2016 toimunud Laose Rahvarevolutsioonilise Partei 10. kongressil Laose peaministriks.

Elu ja karjäär
--------------

Sisoulith sündis Houaphanhi provintsis ning õppis aastatel 1962–1969 Neo Lao Hak Sati pedagoogikakolledžis. Ta käis ennast täiendamas Nõukogude Liidus ja Vietnamis. Lisaks lao keelele räägib ta ka vietnami, vene ja inglise keelt.

Ta on valitsuses töötanud arvukatel ametikohtadel. Aastatel 1987–1992 oli ta asevälisminister, 1993–1997 töö- ja sotsiaalse heaolu minister, 1998–2000 rahvusassamblee liige. Temast sai 27. märtsil 2001 asepeaminister ning riigiplaneerimise komitee president; 8. juunil 2006 määrati ta ka välisministriks.

Viited
------

1. ↑  "19th International Conference on The Future of Asia". *future-of-asia.nikkei.jp*. Originaali arhiivikoopia seisuga 25. detsember 2018. Vaadatud 23. märtsil 2020.
2. ↑  Ron Corben (24. jaanuar 2016). "Laos Undergoes Communist Party Leadership Change". Voice of America. Vaadatud 27. jaanuar 2016.
3. ↑  "Laos new cabinet lineup", Asian Political News, 2. aprill 2001.

Välislingid
-----------

* Elulugu ÜRO veebilehel (inglise keeles)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Thongsing Thammavong** | **Laose peaminister**2016–2021 | Järgnev**Phankham Viphavanh** |
**3. ekspeditsioon** oli Rahvusvahelise Kosmosejaama kolmas alaline meeskond.

Ekspeditsiooni viis kosmosejaama kosmosesüstik Discovery, mis startis 10. augustil 2001 Kennedy kosmosekeskusest missioonile STS-105. Discovery põkkus jaamaga 12. augustil ja järgmisel päeval vahetas uus meeskond ametlikult välja 2. ekspeditsiooni meeskonna. Ekspeditsiooni ajal tegid meeskonnaliikmed teaduslikke katseid ja väljusid neli korda avakosmosesse. 3. ekspeditsiooni ajal vaatles meeskond ka leoniidide meteoorivoolu ning 11. septembri terrorirünnakute tagajärgi.

3. ekspeditsiooni meeskonda kuulusid NASA astronaut Frank Culbertson, kes sai jaama kolmandaks komandöriks ning Roskosmose kosmonaudid Vladimir Dežurov ja Mihhail Tjurin. Culbertson oli ekspeditsiooni ainus ameeriklasest liige ja seega oli ta ainus ameeriklane, kes ei olnud 11. septembri terrorirünnakute ajal Maal.

7. detsembril 2001 põkkus jaamaga kosmosesüstik Endeavour, mis tõi missiooni STS-108 raames jaama 4. ekspeditsiooni meeskonna. 3. ekspeditsioon lõppes ametlikult 13. detsembril ja kaks päeva hiljem lahkus Endeavour jaamast.

Meeskond
--------

| Amet | Nimi |
| --- | --- |
| Komandör | Ameerika Ühendriigid Frank CulbertsonNASAKolmas ja viimane kosmoselend |
| 1. lennuinsener | Venemaa Vladimir DežurovRoskosmosTeine ja viimane kosmoselend |
| 2. lennuinsener | Venemaa Mihhail TjurinRoskosmosViimane kosmoselend |

Viited
------

1. ↑  "STS-105". *NASA*. Vaadatud 2. juuli 2019.
2. 1 2  "ISS: Expedition 3". *Astronautix*. Vaadatud 2. juuli 2019.
3. ↑  "NASA Remembers September 11th". *NASA*. Vaadatud 2. juuli 2019.
4. ↑  "STS-108". *NASA*. Vaadatud 2. juuli 2019.
**Kvėdarna** on alev (endine linn) Leedus Šilalė rajoonis, Kvėdarna valla halduskeskus. Alev asub Jūra jõe kaldal.

Alevis on raamatukogu, haridust annavad gümnaasium ja algkool. Vaatamisväärsusteks on 1936. aastal ehitatud kirik ja selle juures asuv XIX sajandil ehitatud kabel, ka asub kalmistul 1860. aastal valminud kabel.

Ajalugu
-------

Kvėdarnat on esmamainitud 1329. aastal. XIV ja XV sajandil asus seal riigimõis, mis läks 1554. aastal Sapiehade valdusse.

1568. sai Kvėdarnast alev, 1569. aastal valmis kirik. Kuningas Stanisław II andis Kvėdarnale 1792. aastal linnaõigused, kuigi need kehtisid vaid kuu aega. 

Tsaariajal oli asula venekeelne nimi algselt Хвейданы. Pärast 1863. aasta ülestõusu muutsid tsaarivõimud asula nime Konstantinovoks (Константиново). Seda nime kandis asula Esimese maailmasõjani. Kvėdarna põles aastail 1849, 1896 ja 1941. Aastail 1864–1904, mil leedukeelne kirjandus keelustatud oli, oli alev üks selle levitamise keskusi Žemaitijas.

1936. aastal valmis praegune Kvėdarna kirik. Pärast Teist maailmasõda tegutsesid alevi ümbruses Leedu metsavennad. Nõukogude ajal oli alev kohaliku kolhoosi keskus.

Pilte
-----

* Kvėdarna kirikKvėdarna kirik
* KvėdarnaKvėdarna

Tuntud elanikke
---------------

* Romualdas Juška – Leedu jalgpallur

Viited
------

1. ↑  Хвейданы. Энциклопедический словарь Брокгауза и Ефрона, Kd. 37 (73) : Хаким — Ходоров. С.-Петербургъ, 1903. 131 lk.

Välislingid
-----------

 Kvėdarna – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Alev portaalis vietoves.Lt
* Monograafia alevi kohta (*leedu keeles*)
* Infot alevi kohta (*leedu keeles*)
**Zürich** (prantsuse *Zurich*, itaalia *Zurigo*, romanši *Turitg*) on Šveitsi suurim linn (Zürichi linnastus on üle 1 miljoni elaniku), Zürichi kantoni pealinn. Linn asub Limmati jõe ääres ja Zürichi järve loodeserval. Linnast paistavad Alpid ja Juura mäed.

Ajalugu
-------

Linn tekkis 9. sajandil rajatud Fraumünsteri kloostri ümber. Linna nimi pärineb rooma tollipunkti nimest **Turicum**. 

1262. aastal sai Zürichist Saksa-Rooma keisririigi riigilinn. 

1351 liitus Zürich kantonite liiduga ja mängis tähtsat rolli Šveitsi ajaloos.

1519. aastast sai Zürich Ulrich Zwingli juhtimisel reformatsiooni keskuseks.

Majandus
--------

Zürich on rahvusvahelise tähtsusega finantskeskus. Lisaks kahele suurpangale, (Credit Suisse ja UBS) on seal peakorterid veel paljudel finantsasutustel. 

Linn on ka Šveitsi tööstuskeskus. Tööstusettevõtteid on linnas vähemaks jäänud, kuid tehased on seal muuhulgas ABB-l ja Siemensil.

Transport
---------

Zürichis on tihe bussi-, trammi- ja trollibussiliinide võrk. Linna läbib raudtee.
Zürichi lennuväli Kloten asub kesklinnast 10 km kaugusel ja on Euroopa suurimaid.

Haridus
-------

Zürichis on palju kõrgkoole. Neist suuremad on 19. sajandil asutatud Zürichi ülikool ja Zürichi Polütehniline Kõrgkool.

Vaatamisväärsusi
----------------

* Paradeplatz
* Grossmünster
* Fraumünster
* Püha Peetruse Kirik (St. Peter-Kirche)
* Zürichi loomaaed

Kuulsaid linnaelanikke
----------------------

* Ulrich Zwingli (1484–1531)
* Gottfried Keller (1819–1890) sündis ja suri Zürichis
* James Joyce (1882–1941) suri Zürichis (maetud Flunterni kalmistule Zürichis)
* Elias Canetti (1905–1994) suri Zürichis
* Tristan Tzara (1915–1919)
* Richard Wagner (1849–1861)
* Albert Einstein (1896–1900, 1909–1911, 1912–1914)
* Vladimir Lenin (1917)
* Thomas Mann (1933–1942)
* Kurt Tucholsky (1932–1933)
* Tina Turner
* Elisabeth Schwarzkopf

Vaata ka
--------

* Zürichi lennujaam
* Opernhaus Zürich

Viited
------

1. ↑

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Zürich** |

* Zürichi ametlik koduleht (*saksa keeles*)
Gatis Eglītis 2018. aastal
**Gatis Eglītis** (sündinud 4. detsembril 1978 Dobeles) on Läti majandusteadlane, riigiametnik ja poliitik, ta kuulub Uue Konservatiivse Partei ridadesse. Ta oli 3. juunist 2021 kuni 14. detsembrini 2022 sotsiaalminister Arturs Krišjānis Kariņši esimeses valitsuses.

Ta lõpetas Dobeles gümnaasiumi. Kõrghariduse omandas Riia Majanduskoolis, Viini Diplomaatide Akadeemias ja Hopkinsi Ülikoolis Itaalias. Ta on õppinud ka Taanis.

Pärast õpingute lõpetamist töötas ta Läti välisministeeriumis, tegeledes välismajanduskoostöö ja julgeoleku (NATO) küsimustega. Aastal 2005 asus ta tööle Brüsselis Euroopa Komisjonis, kus ta tegeles Läti majandus-, finants- ja eelarvejärelevalve küsimustega.

Aastal 2015 sai Gatis Eglītisest peaminister Laimdota Straujuma majandusnõunik ja aastal 2016 majandusminister Arvils Ašeradensi majandusnõunik.

Ta oli ainsa lätlasena Euroopa Komisjoni ja Rahvusvahelise Valuutafondi Läti laenuprogrammi (2008–2012) eksperdimeeskonnas ning ainuke lätlane, kes osales Euroopa Komisjoni ja Euroopa Keskpanga ametlikul hindamisel eurole üleminekul.

Ta astus aastal 2017 Uue Konservatiivse Partei liikmeks ja valiti 2018. aasta Läti parlamendivalimistel Seimi liikmeks. Seimis töötas ta eelarve- ja rahanduskomisjonis ning Euroopa asjade komisjonis selle esimehena.

Juunis 2021, kui Arturs Krišjānis Kariņši esimeses valitsuses vahetati välja mitu ministrit, kinnitati ta sotsiaalministriks (Ramona Petraviča asemele).

Ta kandideeris seimi ka 2022. aasta Läti parlamendivalimistel, kuid kuna Uus Konservatiivne Partei ei ületanud valimiskünnist, ei pääsenud ta Seimi. Seejärel astus Jānis Bordāns Uue Konservatiivse Partei juhi ametikohalt tagasi ja asemele valiti Gatis Eglītis.

Isiklikku
---------

Ta on kolme lapse isa. Lisaks läti keelele valdab ta inglise, vene, prantsuse, taani ja itaalia keelt.
Kett-tali ja hoob-tali tööpõhimõte
**Tali** (kutsutakse ka *polüspast, liitplokk, käsitelfer*; inglise keeles *differential pulley, chain hoist, lever hoist*) on tööriist, mida kasutatakse raskete esemete, näiteks automootorite, käsitsi tõstmiseks.

Kasutamine ja tööpõhimõte
-------------------------

Tali kasutatakse tööstuses, ehitusobjektidel ja remondi töökodades. Tali abil saab liigutada suuri raskuseid, seade ise on kompaktne, lihtne paigaldada ja transportida. Enimlevinud on kett-tali ja hoob-tali ehk kangtali, esimese puhul liigutatakse esemeid ketiga, teise puhul hoovaga. 

Tööpõhimõttelt on tali lihtne seade. Tali koosneb kahest fikseeritud erineva suurusega ülekannetest, mis on üksteise külge kinnitatud ja liiguvad koos. Ümber ülekannete on paigaldatud tross, kett või köis, mille abil liigutatakse tõstekonksu. Ülekannete omavaheline suhe määrab, kui palju jõudu on vaja kindla raskuse liigutamiseks.

Ajalugu
-------

Rullkett
Kett-tali leiutas 1854. aastal Thomas Aldridge Weston Inglismaalt.

Weston'i talisid valmistati koostöös Richard, James ja George Tangye'ga. Richard Tangye autobiograafia kohaselt oli Westoni lahendus eelkäijaks Hiina hoob-tali. Westons oli esimene, kes kasutas rullketti lüliketi asemel. Seda eksponeeriti 1862. aasta rahvusvahelisel näitusel, Londonis, viies suuruses – 510 kg kuni 3000kg – ja sai medali "originaalse rakenduse, praktilise kasulikkuse ja edu eest".

Yale Lock Company omandas patendiõigused 1876. aastal.

Viited
------

1. 1 2  Macauley, David; Ardley, Neil (1998). "The new way things work". *Boston : Houghton Mifflin Co*. Vaadatud 12.03.2022.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: mitu nime: autorite loend (link)
2. 1 2  "THE HISTORY MAKERS". *Hoist Magazine*. 3. veebruar 2003. Vaadatud 12.03.2022.
3. ↑  "Differential pulley block, large and small sheaves, 2 ton (2.032 tonnes) capacity, invented by T A Weston". *Museum of Applied Arts & Sciences*. 2013. Originaali arhiivikoopia seisuga 11.04.2013. Vaadatud 12.03.2022.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: robot: algne URL-i olek teadmata (link)
Piparmündiõli
**Piparmündiõli** *(Menthae piperitae aetheroleum)* on piparmündi maapealsetest värsketest osadest veeauruga destilleeritud eeterlik õli. 

Õli on kahvatu- või rohekaskollase värvusega, tugeva, meeldiva lõhna ja maitsega. Seistes muutub õli viskoosseks ja värvuselt tumedamaks. Külmutatud õlist kristalliseerub välja mentool. Õli sisaldab 50–55% mentooli ning lisaks metüülatsetaati, mentooni ja väiksemas koguses muid komponente.

Piparmündiõli on üks kõige populaarsemaid ja sagedamini kasutatavaid eeterlikke õlisid. See on kergelt antibakteriaalse ja valu vaigistava toimega. Selle õliga maitsestatakse alkohoolseid jooke, maiustusi, kompvekke, närimiskumme, seepe, pastille, sigarette jne.

Meditsiinis kasutatakse piparmündiõli ülemiste hingamisteede katarride korral, välispidiselt lihase- ja närvivalude leevendamiseks. Õli on kasutusel nohu- ja reumasalvide koostisosana, kosmeetikas ja hügieenivahendite (hambapastad, suuloputusveed) tootmisel.

Viited
------

1. ↑  Raal, A. Tervist ja vürtsi maailma maitsetaimedest, Valgus, Tallinn, 2005
2. ↑  Peppermint Leaves
**Pajūris** on alev Leedus Šilalė rajoonis, Pajūrise valla halduskeskus. Alev asub Jūra jõe kaldal.

Alevis on gümnaasium ja raamatukogu. Vaatamisväärsusteks on 1833. aastal ehitatud kirik, endine frantsisklaste klooster ja selle juurde XIX sajandil rajatud park. Alevis kasvab looduskaitsealune hõbepappel (*Populus alba* L.). Puu ümbermõõt oli 2006. aastal 655 cm, kõrgus 40 meetrit. Pajūrises kaevandatakse kivisoola.

Ajalugu
-------

Pajūrist on esmamainitud 1498. aastal. 1526. aastal läks see Vapovskite valdusse, XVI sajandi lõpus aga Wojnadele. Asula on kuulunud veel Szemiotidele, Wolmeritele, Wołłowiczidele, 1854. aastast aga Czapskitele.

Asulasse ehitati esimene kirik aastail 1777–1780. Aastaks 1852 oli Pajūrisest saanud oma turuplatsiga alev, kus peeti kolm korda aastas laata. Aastail 1853–1863 tegutses alevis kihelkonnakool, 1867. aastast ka venekeelne kool. Alevi tsaariaegsed nimed olid Поюры ja Поюрже.

1912. aastal sai alevist kohaliku kihelkonna keskus. Nõukogude ajal oli alev algul kohaliku kolhoosi, 1975. aastast aga kohaliku sovhoosi keskuseks.

Pilte
-----

* Pajūrise kloosterPajūrise klooster
* Pajūrise kirikPajūrise kirik
* PajūrisPajūris
* Pajūrise pappelPajūrise pappel

Viited
------

1. ↑
2. ↑  Поюрже. Энциклопедический словарь Брокгауза и Ефрона, Kd. 24А (48) : Полярные сияния — Прая. С.-Петербургъ, 1898. 844lk.

Välislingid
-----------

 Pajūris – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Alev portaalis vietoves.Lt
* Infot alevi kohta