recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Haljala vald** oli vald Lääne-Virumaal.

Haljala vald piirnes idas Viru-Nigula ja Sõmeru, põhjas Vihula, läänes ja lõunas Rakvere ning Kadrina vallaga. Haljala valla viimane vallavanem oli alates 2009. aastast Leo Aadel.

Eesti omavalitsuste reformi tulemusena liideti 2017. aastal Haljala ja Vihula vald ja sündis uus Haljala vald.

Asustus
-------

### Alevik

Haljala

### Külad

Aaspere – Aasu – Aaviku – Auküla – Essu – Idavere – Kandle – Kavastu – Kisuvere – Kõldu – Kärmu – Lihulõpe – Liiguste – Pehka – Põdruse – Sauste – Tatruse – Vanamõisa – Varangu – Võle

Loodus
------

Maastikuliselt jääb Haljala vald Kirde-Eesti lavamaa põhjapiirile. Põhjast lõunasse kulgeb läbi Haljala valla Selja jõe org.

Valdavad on leetjad liivmullad ja moreensed liivsavimullad, paasi kattev mullakiht võib olla küllalt õhuke. Maavaradest on olemas kohaliku tähtsusega liiva- ja kruusavarud. Kaitse alla on võetud Kisuvere allikas, Aaspere, Essu, Kandle ja Kavastu park, Vanamõisa männik ja park ning Võle rändrahn.

Ajalugu
-------

Haljala valla territooriumilt on pärit mitmeid keskmise ja noorema kiviaja muistiseid. Muinasaja lõpul kuulus piirkond Rebala (*Repel*) muinaskihelkonda, mis hõlmas kogu Loode-Virumaa. Muinasaja lõpusajanditest pärineb ka tänapäeva Haljala alevikust u 8 km kaugusel asuv Varangu linnus. Pärast Virumaa vallutamist taanlaste poolt 13. sajandi algul jagunes Rebala kaheks kihelkonnaks – Haljalaks ja Kadrinaks. Taani hindamisraamat (1241) mainitakse juba Haljala (*Halelæ*) kihelkonda ning selle 35 küla, millest suurim oli Selja 45 adramaaga.

Haljala asus tollal oluliste Tallinnast itta ning Toolsest läbi Rakvere lõunasse viivate teede ristumiskohas ning oli ka teatud määral sõjaline tugipunkt kui Rakvere ordulinnuse eelpost. Sellest annab tunnistust 15.–16. sajandil ehitatud kiriku kaitse-ehituslik iseloom. 15. sajandil eraldus Haljalast omaette kihelkonnaks Rakvere, naaberkihelkonnad olid veel Kuusalu, Kadrina ja Viru-Nigula. Tollases Haljala kihelkonnas asusid olulised sadamad Toolse ja Vergi, küllalt tihedad olid sidemed Soomega. Nn sõbrakaubandus kestis veel Teise maailmasõjani.

19. sajandil tekkis seoses pärisorjuse kaotamisega Haljala kihelkonna 18 mõisa baasil 18 valda kui talurahva omavalitsusüksust. 1893 ühendati need kolmeks suuremaks – Aaspere, Vihula ja Varangu (Maria). 1917. aastal moodustati Haljala vald, organiseeriti 1939. aasta valdade reformiga uueks Haljala vallaks ja likvideeriti 1950. aastal. 1992. aastal loodud Haljala valla territoorium kattus nõukogudeaegse Haljala külanõukogu omaga.

Kultuur
-------

Gooti stiilis Haljala Mauritiuse kirikus asub mitu kunstimälestist, sh Johann Valentin Rabe valmistatud barokkstiilis kantsel (1730) ning 17. sajandi õlimaal "Püha õhtusöömaaeg".

Tuntud inimesi
--------------

Haljala vallas on sündinud astronoom Georg Thomas Sabler (1810–1865), arhitekt Herbert Voldemar Johanson (1884–1964) ja lastekirjanik Alide Dahlberg (1891–1981); pikki aastaid elas seal kirjanik Osvald Tooming (1914–1992).

Viited
------

1. ↑  Maakatastri statistika, vaadatud 25.03.2020.
2. ↑  Statistikaamet, vaadatud 30.05.2017.
3. ↑  Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator
**Maret Ehlvest** (neiuna **Maret Enniko**; sündinud 8. aprillil 1934 Tammistus) on eesti arst.

Ta sündis Tartumaal Tammistus rätsep August Enniko ja tema õmblejast abikaasa Linda tütrena. Tema isa oli 1944. aastal Saksa sõjaväes ja aastatel 1948–1955 metsavend. 

Ta õppis aastatel 1941–1945 Palamuse algkoolis ja 1946–1948 Kohtla-Nõmme 7-klassilises koolis ning lõpetas 1952. aastal Tallinna 7. Keskkooli. Samal aastal üritas ta astuda Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonda, kuid dokumendid tagastati korduvalt, kuna seal puudus isa elukoht. Eksamitele siiski pääses. Ta õppis takistusteta aastani 1955, mil tema isa metsavendlus oli saanud teatavaks, seejärel käis korduvalt ülekuulamistel, kuid ülikoolist väljaheitmise ähvardusi ei tehtud muutunud poliitilises olukorras teoks ja ta lõpetas ülikooli 1958. aastal arstina. Erialaselt täiendanud end 1961. aastal Tartus üldpediaatria alal, 1966. aastal Leningradis osakonnajuhatajate täienduskursusel, 1969. aastal Moskvas laste füsioloogia ja patoloogia alal, 1979. aastal Tartus nakkushaiguste alal, 1979. aastal Moskvas lapseea nakkuste alal ning 1988. aastal Leningradis nakkushaiguste, intensiivravi ja reanimatsiooni küsimustes.

Ülikooli lõpetanult astus ta kohe Eesti NSV Pediaatrite Seltsi liikmeks. Aastatel 1958–1966 töötas ta Paide Rajooni Keskhaiglas pediaatrina ja 1966–1970 lasteosakonna juhatajana. 1970. aastast töötas Tallinna Merimetsa Haigla pediaater-infektsionistina ja aastatel 1975–1990 osakonnajuhatajana.

Isiklikku
---------

Tema abikaasa Juhan Ehlvest on samuti arst, poeg Jaan Ehlvest on maletaja, poeg Jüri Ehlvest (1967–2006) oli kirjanik.

Kirjandus
---------

* Helbe Merila-Lattik. Eesti arstid 1940–1960. Lk. 612.
Tuulegeneraator Plöckeni kuru Austria poolel

Plöckeni kuru (Austria)Plöckeni kuru
Asukoht Austrias
**Plöckeni kuru** (saksa: *Plöckenpass*, itaalia: *Passo di Monte Croce Carnico*) on kõrge mäekuru Karni Alpides Austria Kärnteni liidumaa ja Itaalia Friuli-Venezia Giulia piirkonna vahelisel piiril. See ühendab Kötschach-Mautheni turulinna Kärnteni Gaili orus Paluzza vallaga Friuli Carnia piirkonnas.

Mõni kilomeeter läänes piki harja on Hohe Warte mägi (2780 m), Karni ja Gailtali Alpide kõrgeim tipp. Enne ülemisse Gaili orgu jõudmist ületab kurutee põhjas ka madalama Gailbergi sadula (981 m).

Ajalugu
-------

Endised piirikontrolli rajatised
Itaaliakeelne nimi tuleneb ladina keelest *Monte Crucis* ("ristimägi"), mis tähistas kuru keskajal. Gaili jõe org oli asustusalaks olnud neoliitikumi ajastust saati ja arvatavasti oli ratsarada juba pronksiajal. Rooma väed kindral Tiberiuse juhtimisel ehitasid raja teeks ümber pärast Noricumi provintsi liidendamist 15. aastal eKr, et jõuda Itaaliast äsjavallutatud maadele Karni Alpidest põhjas.

Hästiehitatud tee oli kasutuses kogu keskajal Aquileia ja Salzburgi vahelise kaubatee osana, ka pärast seda, kui Veneetsia vabariik vallutas 1420. aastal Carnia piirkonna lõunas. Endise *mansio* Timaus (*Tischelwang*, tänapäeval Paluzza osa) kurust lõunas asustasid Kärnteni kaevurid, tänaseni on see saksakeelne enklaav Itaalia territooriumil.

1809. aasta Schönbrunni rahuga ületasid Napoleoni väed Plöckeni kuru, et hõivata Ülem-Kärnteni maad Villachi ümbruses, mis loovutati Prantsuse keisririigile osana Illüüria provintsidest. Esimeses maailmasõjas muutus kuru 1915.–1918. aasta Itaalia kampaania teatriks, kui Itaalia Alpini väed üritasid tungida põhjasuunas Kärntenisse, kuigi tulutult. Kuna mõlemad pooled keskendusid peagi kurnamissõjale, ehitati arvukalt punkreid ja tunneleid, mille jäänuseid on tänapäevalgi näha.
**Nurmiži** on küla (*vidējciems*) Lätis Sigulda piirkonna Sigulda vallas. Küla asub valla kirdeosas merepinnast 100 meetri kõrgusel ning jääb valla keskusest Siguldast 9 ja Riiast 59 kilomeetri kaugusele. 

Asulas oli Nurmiži mõisa (*Nurmis*) süda. Nurmiži mõisa hoonetekompleks, sealhulgas kasvuhoone ja talli varemed, on muinsusmälestistena regionaalse kaitse all. 1927. aastal oli seal Nurmiži valla halduskeskus, aastail 1945–1951 aga Nurmiži külanõukogu halduskeskus.

Külas asub Nurmiži bussipeatus.

2006. aastal oli seal 93 elanikku, 2017. aastal 114 ja 2020. aastal 106 elanikku.

* Nurmiži mõisakompleksNurmiži mõisakompleks

Viited
------

1. ↑  Vietvārdu datubāze, vaadatud 23.05 2020
2. ↑  Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija. Valsts aizsargājamo nekustamo kultūras pieminekļu saraksts
3. ↑  Latvijas pagasti. Enciklopēdija. Rīga : A/S Preses nams. 2001—2002. ISBN 9984-00-412-0.
4. ↑  Autotransporta direcija

| * v
* r
Sigulda valla asulad |
| --- |
| 
Jūdaži **·**  Kalnabeites **·**  Nurmiži **·**  Vējupīte |
**Girona provints** on provints Hispaanias Kataloonia idaosas. Provints piirneb põhjas Prantsusmaaga ja idas Vahemerega.

Suuremad asulad on Girona, Figueres, Blanes, Lloret de Mar ja Olot.

Girona provints on jagatud järgmisteks maakondadeks: Alt Empordà, Baix Empordà, Cerdanya, Garrotxa, Gironès, Pla de l'Estany, Ripollès ja Selva.

Provintsis on 221 valda, neist Llívia asub eksklaavina Prantsusmaal.

Kliima
------

Girona provintsi aasta keskmine temperatuur on +14,1 °C, jaanuaris +6,7 °C, augustis +22,4 °C.

Aastas sajab keskmiselt 746 mm, sealhulgas jaanuaris 61 mm ja augustis 55 mm sademeid. Aastas paistab päike keskmiselt 2225 tundi, sealhulgas jaanuaris 148 ja augustis 249 tundi.

Viited
------

1. 1 2 3  Guía Oficial de Campings. TURESPAÑA. Secretaría de Estado de Comercio y Turismo, Ministerio de Economía. Madrid 2003
2. ↑  National Statistics Institute

Hispaania 2. järgu haldusüksused

A Coruña **·**  Albacete **·**  Alicante **·**  Almería **·**  Araba **·**  Astuuria **·**  Ávila **·**  Badajoz **·**  Baleaarid **·**  Barcelona **·**  Biskaia **·**  Burgos **·**  Cáceres **·**  Cádiz **·**  Castellón **·**  Ceuta **·**  Ciudad Real **·**  Córdoba **·**  Cuenca **·**  Gipuzkoa **·**  Girona **·**  Granada **·**  Guadalajara **·**  Huelva **·**  Huesca **·**  Jaén **·**  Las Palmas **·**  León **·**  Lleida **·**  Lugo **·**  Madrid **·**  Málaga **·**  Melilla **·**  Murcia **·**  Navarra **·**  Ourense **·**  Palencia **·**  Pontevedra **·**  Salamanca **·**  Santa Cruz de Tenerife **·**  Santander **·**  Segovia **·**  Sevilla **·**  Soria **·**  Zamora **·**  Zaragoza **·**  Tarragona **·**  Teruel **·**  Toledo **·**  Valencia **·**  Valladolid
**Phuketi provints** on 1. järgu haldusüksus Tais. See asub riigi lõunaosas Andamani meres asuval Phuketi saarel.

2020. aastal oli provintsi rahvaarv 418 785. 2017. aastal olid 68,61% elanikest budistid ja 26,65 % moslemid.

Provints jaguneb 3 ringkonnaks (*amphoe*).

Viited
------

1. ↑
2. ↑

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Phuketi provints** |

* 

Tai provintsid

Amnat Charoeni • Ang Thongi • Ayutthaya • Bangkok • Bueng Kan • Buri Rami • Chachoengsao • Chai Nati • Chaiyaphumi • Chanthaburi • Chiang Mai • Chiang Rai • Chon Buri • Chumphoni • Kalasini • Kamphaeng Pheti • Kanchanaburi • Khon Kaeni • Krabi • Lampangi • Lamphuni • Loei • Lop Buri • Mae Hong Soni • Maha Sarakhami • Mukdahan Nakhon Nayoki • Nakhon Pathomi • Nakhon Phanomi • Nakhon Ratchasima • Nakhon Sawani • Nakhon Si Thammarati • Nani • Narathiwati • Nong Bua Lam Phu • Nong Khai • Nonthaburi • Pathum Thani • Pattani • Phangnga • Phatthalungi • Phayao • Phetchabuni • Phetchaburi • Phichiti • Phitsanuloki • Phrae • Phuketi • Prachin Buri • Prachuap Khiri Khani • Ranongi • Ratchaburi • Rayongi • Roi Eti • Sa Kaeo • Sakon Nakhoni • Samut Prakani • Samut Sakhoni • Samut Songkhrami • Saraburi • Satuni • Sing Buri • Si Sa Keti • Songkhla • Sukhothai • Suphan Buri • Surat Thani • Surini • Taki • Trangi • Trati • Ubon Ratchathani • Udon Thani • Uthai Thani • Uttaraditi • Yala • Yasothoni
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib linnast; riigi kohta vaata artiklit Kartaago riik* |

---

Kartaago ja mõjuala enne esimest Puunia sõda
**Kartaago** (foiniikia *Kart Hadašt* ('uus linn'), vanakreeka *Καρχηδών* (Karchedon), ladina *Carthago*) oli foiniiklaste rajatud linn Vahemere lõunakaldal, Põhja-Aafrikas.

Tüürose foiniiklased rajasid Kartaago 815 eKr vahepeatuskohaks teel Lõuna-Hispaaniasse.

Kartaago suurvõimuna
--------------------

Antiikaja Foiniikia rajas Vahemere idakaldal palju kolooniaid: esmalt Küprosele ning hiljem mujalegi Vahemere rannikule: tänapäeva Lääne-Liibüa, Tuneesia, Alžeeria, Maroko ja Lõuna-Hispaania rannikule, Baleaaridele, Sardiiniale ja Lääne-Sitsiiliasse.

Foiniiklased koloniseerisid Põhja-Aafrika Vahemere-ranniku umbes 1000 eKr ning Kartaagost, mille nad rajasid 800 eKr, sai kiiresti Vahemere maade võimsaim jõukeskus. Foiniiklased said oma võimu alla kogu Aafrika ranniku lääne pool Surti lahte ning saavutasid kontrolli Vahemere-kaubanduse üle.

6. sajandil eKr arenes Kartaagost Vahemere lääneranniku tähtsaim kauba- ja sadamalinn; ta allutas endale kõik teised sealsed foiniiklaste asundused. Kartaago kauplejad lubasid endale ainuvõimu kogu Vahemere lääneosas ega lasknud sinna võõraid meresõitjaid.

Kreeklaste katsed sellesse piirkonda tungida lõid kartaagolased kord etruskidega, kord roomlastega liidus olles tagasi.

Puunia sõjad
------------

 *Pikemalt artiklis Puunia sõjad*
Kartaago Puunia sõdade ajal
5. sajandi alguses eKr puhkes Kartaagol kreeklastega Sitsiilia pärast võitlus, mis ei lahenenud enne roomlaste sekkumist.

Kolmes Puunia sõjas hävitas Rooma Kartaago ja muutis selle oma provintsiks (*Africa*).

Pärast Rooma riigi langemist kuulus Kartaago maa-ala vandaalidele, kes asutasid seal oma riigi, siis Bütsantsile ja 7. sajandist alates araablastele.

Tänapäevane Kartaago
--------------------

Kartaago linna varemed asuvad Tuneesia pealinnast Tunisest idas. Osa hooneid on kohati hästi säilinud. Varemed on turistidele avatud.

Vaata ka
--------

* *Ceterum censeo Carthaginem esse delendam*
* Hanno Meresõitja, Kartaago meresõitja

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Kategooria:Kartaago tsivilisatsioon** |
Leutaschi kuristik
**Leutaschi kuristik** (saksa: *Leutaschklamm* või *Leutascher Geisterklamm*) on kanjon Mittenwaldi ja Unterleutaschi lähedal Baieri-Tirooli piirialal, läbi mille voolab Leutascher Ache jõgi. See on väga järskude külgedega ja turistidele avati see alles 2006. aastal. Selleks tehti 1,4 miljoni euro suuruse Euroopa Liidu toetatud Austria-Saksa projekti abil üle 970 m pikkused terasest käiguteed ja sillad. Kogupikkusega 1650 m on see pikim ligipääsetav kuristik Ida-Lubjakivialpides. Kuristik avati 24. mail 2006.

Turundus
--------

Turismiprojektina turustati kuristikku niinimetatud *Geisterklammina* ("vaimne kuristik") koos *Koboldpfadiga* ("Koboldi tee") kui peresõbralikku vaba aja paradiisi. Ümbruskonnas on 40 tahvlit infoga müütide, geoloogia, taimestiku ja loomastiku kohta, samuti pilkuvate silmadega vaim ja värvilised, helile orienteeritud mängud. Käiguteed on igal võimalusel horisontaalsed ja on ehitatud nii, et neid saaks ületada ilma ronimisvarustuseta. Igasuguse ärevuse, mis põhjustatud kohati rohkem kui 50 m kõrguste vahest käigutee ja kuristiku põhja vahel, peaks neutraliseerima käigutee kindel kujundus.

Lisaks on kuristikus lühike rada koseni.

Leutaschi kuristik on põhimõtteliselt avatud aastaringselt, välja arvatud siis, kui on tugevad lumesajud, mil see on suletud. Jalutuskäik läbi kuristiku on tasuta; ainult tee kose juurde on tasuline.

* Leutaschi kuristik 1900. aasta paikuLeutaschi kuristik 1900. aasta paiku
* Leutaschi kuristik 1900. aasta paikuLeutaschi kuristik 1900. aasta paiku
* Panoraamsild üle Leutaschi kuristikuPanoraamsild üle Leutaschi kuristiku
* Leutaschi sissepääsu lähedalLeutaschi sissepääsu lähedal
* 
* 
* 
* Juga kuristiku lõpusJuga kuristiku lõpus

Õnnetused
---------

7. juulil 2007 paiskus käiguraja kohalt üle mitmesaja kilogrammine rahn ootamatult terasest käiguteele ja hävitas selle osaliselt. Keegi vigastada ei saanud, kuid kuru suleti kaheks nädalaks remondiks.

Ederkanzel
----------

*Ederkanzeli* restoran (1184 m) mäeharjal Leutaschi kuristiku kohal ja lääne pool on geograafiline ja poliitiline kurioosum. Kui söögisaal ja tualettruumid on Saksamaal, on restorani terrass Austria pinnal. Ametlik piirikivi, mis tähistab piiri kahe riigi vahel, on hoone välisseinal terrassiukse juures. Terrassil pakutavaid jooke ja toitu müüakse aga Garmisch-Partenkircheni ja Innsbrucki vastutavate finantsosakondade vahelise kokkuleppe alusel Saksamaa maksueeskirjade kohaselt.

Muud läheduses asuvad kuristikud
--------------------------------

Teised märkimisväärsed kuristikud Garmisch-Partenkircheni kreisis on Partnachi kuristik Zugspitze lähedal ja Höllentali kuristik Grainau-Hammersbachi lähedal.
Jelena Bonner ja Andrei Sahharov (1989)
**Jelena Bonner** (vene keeles Елена Георгиевна Боннэр; 15. veebruar 1923 Mary, Turkestani ANSV – 18. juuni 2011 Boston) oli vene ühiskonnategelane, dissident ja publitsist, akadeemik Andrei Sahharovi abikaasa.

Tema isa oli armeenlane Levon Kotšarjan, kasuisa Gevork Alihanjan oli parteitöötaja; ema oli juuditar Ruth Bonner.

1940. aastal asus Bonner õppima Leningradi pedagoogilises instituudis vene keele ja kirjanduse teaduskonnas.

Teises maailmasõjas oli Bonner vabatahtlikult meditsiiniõena rindel. 1953 lõpetas ta Leningradi Esimese Meditsiiniinstituudi, töötades seejärel jaoskonnaarsti ja lastearstina.

1965 astus Bonner Nõukogude Liidu Kommunistlikku Parteisse. 1972 lahkus ta parteist poliitiliste veendumuste tõttu. Samal aastal abiellus ta Andrei Sahharoviga.

1975. aastal võttis Bonner Oslos Sahharovi nimel vastu Nobeli rahuauhinna, kuna Sahharovil oli keelatud Nõukogude Liidust lahkuda. 1980. aastast elas ta Gorkis koos sinna asumisele saadetud Sahharoviga. 1987 aitasid Bonner ja Sahharov rajada ühinguid Memoriaal ja Moskva Tribüün.

Bonner kuulus president Boriss Jeltsini inimõiguste komisjoni, kuid lahkus sealt 1994. aasta lõpul, pärast Esimese Tšetšeenia sõja algust.

Jelena Bonner pälvis oma tegevuse eest 2008. aastal Maarjamaa Risti III klassi teenetemärgi, mis anti talle üle aasta hiljem Washingtonis.

Bonneri surma järel nimetas USA välisministeerium tema tööd inimõiguste kaitsel erakordseks. Euroopa Komisjoni president José Manuel Barroso tunnustas Bonneri julgust.

Välislingid
-----------

* Jürgen Tamme "Suri Maarjamaa Risti kavalerist dissident" Postimees, 19. juuni 2011
* Jürgen Tamme "Dissidendi surm ei pälvinud Kremli tähelepanu" Postimees, 19. juuni 2011
* Heikki Aasaru "Suri akadeemik Sahharovi lesk Jelena Bonner" ERR, 19. juuni 2011
Sperrlingki haud
**Burchard Leonhard Viktor Sperrlingk** (22. mai 1854 Rõuge – 2. juuli 1905 Otepää) oli eesti vaimulik.

Sperrlingk lõpetas Rõuges kihelkonnakooli, õppis aastatel 1869–1874 Tartus gümnaasiumis. Aastatel 1874–1880 õppis Tartu Ülikoolis, algul filoloogiat, kuid läks üle usuteaduskonda. Oli aastatel 1880–1881 prooviaastal Rõuge Maarja koguduses Elieser Traugott Hahni juures ja Pärnu Eliisabeti koguduses Conrad Wilhelm Heinrich Bergwitzi juures. Ordineeriti 22. märtsil 1881 Pärnus õpetajaks.

Oli aastatel 1881–1905 (introdutseeriti 20. septembril 1881) Otepää Maarja koguduse õpetaja. Oli 1893. aastal pooleks aastaks pastoriametist kõrvaldatud (suspendeeritud), kuna viis läbi kiriklikke talitusi rekonvertiitidele (õigeusus pettunutele).

Oli Eesti Üliõpilaste Seltsi liige aastast 1874 ning õppeaastal 1876–1877 Seltsi esimees. Kui kolm naist (Paula Hermann, Miina Hermann ja Emilie Beermann) õmblesid valmis esimese sinimustvalge trikoloori ja Christoph Beermann viis selle Tartusse, siis hakati mõtlema lipu pühitsemisele. Kuna Tartus kardeti korporantide ekstsesse (Aleksander Mõtuse juhtum), sõideti Burchard Sperrlingki kutsel plaanvankriga Otepääle, kus lipp 4. juunil 1884 Otepää kiriklas pühitseti.

Sperrlingk on maetud Otepää vanale kalmistule.

Viited
------

1. ↑  Die evangelischen Prediger Livlands bis 1918. Böhlau Verlag Köln, Wien 1977
2. ↑  Eesti Üliõpilaste Selts 1870-1905, Väljaandja Eesti Üliõpilaste Seltsi vanematekogu, New-York 1965

Välislingid
-----------

* 
*
Nordisk Filmi logo 1906. aastast
Peasissepääs
**Nordisk Film** on 6. novembril 1906 asutatud Taani filmiettevõte, mis on vanim järjepidevalt tegutsev filmistuudio maailmas ja ühtlasi ka üks suuremaid Skandinaavias. 

Nordisk Filmi asutas Taani filmirežissöör Ole Olsen. Aastatel 1907–1911 kandis see nime **Nordisk Films Kompagni**, 1911. aastast aktsiaselts Nordisk Film.

Esimene dokumentaalfilm valmis filmistuudios 1907. aastal ning selleks oli Viggo Larseni "Lõvijaht" (*"Løvejagten"*). 1908. aastal tootis ettevõte üle 100 filmi aastas.

Aastal 1928 läks filmistuudio pankrotti, kuid 1929. aastal korraldas Carl Bauder ettevõte ümber ning aastatel 1929–1935 kandis see nime **Nordisk Tonefilm**.

Aastatel 1957–1986 oli direktoriks Erik Balling. 

Aastal 1992 ühines ettevõte Egmonti meediakontserniga.

Nordisk Film tegeleb peale filmide ja telesaadete tootmise ka välismaa filmide levitamisega. Näiteks müüs ta Eesti filmi "Nimed marmortahvlil" Jaapani turule.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  "Filmikompanii ajalugu". *Koduleht* (inglise). Originaali arhiivikoopia seisuga 3.02.2013. Vaadatud 23.03.2013.
2. ↑  «Nimed marmortahvlil» müüdi Jaapanisse[*alaline kõdulink*] Postimees.ee, 14. aprill 2005

Välislingid
-----------

* Koduleht
**Leóni provints** on provints Hispaanias Castilla-Leóni autonoomse piirkonna loodeosas.

Rahvastik
---------

Provintsi elanike arv oli 498 223 (2006), rahvastiku tihedus 31,82 inimest/km².

2005. aastal registreeriti provintsis 3313 sündi ja 5731 surma, loomuliku iibe kordaja oli –3,85 promilli. Provintsi elanike arv kasvab teistest provintsidest ja välisriikidest sisserände tulemusel.

Kliima
------

Leóni provintsi aasta keskmine temperatuur on +10,8 °C, jaanuaris +3,1 °C, augustis +19,1 °C.

Aastas sajab keskmiselt 560 mm, sealhulgas jaanuaris 61 mm ja augustis 16 mm sademeid. Aastas paistab päike keskmiselt 2642 tundi, sealhulgas jaanuaris 130 ja augustis 333 tundi.

Viited
------

1. 1 2 3  Guía Oficial de Campings. TURESPAÑA. Secretaría de Estado de Comercio y Turismo, Ministerio de Economía. Madrid 2003
2. ↑

Hispaania 2. järgu haldusüksused

A Coruña **·**  Albacete **·**  Alicante **·**  Almería **·**  Araba **·**  Astuuria **·**  Ávila **·**  Badajoz **·**  Baleaarid **·**  Barcelona **·**  Biskaia **·**  Burgos **·**  Cáceres **·**  Cádiz **·**  Castellón **·**  Ceuta **·**  Ciudad Real **·**  Córdoba **·**  Cuenca **·**  Gipuzkoa **·**  Girona **·**  Granada **·**  Guadalajara **·**  Huelva **·**  Huesca **·**  Jaén **·**  Las Palmas **·**  León **·**  Lleida **·**  Lugo **·**  Madrid **·**  Málaga **·**  Melilla **·**  Murcia **·**  Navarra **·**  Ourense **·**  Palencia **·**  Pontevedra **·**  Salamanca **·**  Santa Cruz de Tenerife **·**  Santander **·**  Segovia **·**  Sevilla **·**  Soria **·**  Zamora **·**  Zaragoza **·**  Tarragona **·**  Teruel **·**  Toledo **·**  Valencia **·**  Valladolid


Castilla-Leóni lipp
Castilla-Leóni autonoomse piirkonna provintsid

Ávila provints | Burgose provints | Leóni provints | Palencia provints | Salamanca provints | Segovia provints | Soria provints | Zamora provints | Valladolidi provints
Apytalaukise mõisa peahoone
**Apytalaukise mõis** (leedu *Apytalaukio dvaras*) on endine mõis Leedus Kėdainiai rajoonis Vilainiai valla Apytalaukise külas.

Ajalugu
-------

Apytalaukise mõisa on esimest korda mainitud XV sajandil. Toona kuulus mõisale ka osa Kėdainiai linnast. Mõis on kuulunud Šiukstatele, Karpistele, Tyszkiewiczitele ja Zabielodele. Aastal 1812 avati mõisa juures kool.

Mõisakompleks
-------------

Zabielod lasid aastal 1850 rajada mõisa kolmekorruseliste risaliitidga uusklassitsistliku kahekorruselise peahoone, mille ees asub bassein, selle ümbruses aga tiigid. Peahoone põles Teise maailmasõja ajal, aga aastal 1954 see taastati. Osa hoonesse jäänud mööblist anti üle Kėdainiai muuseumile. Kuni aastani 1976 asus seal psühhoneuroloogiadispanser. Hoone kuulub Kėdainiai vanadekodule, ent on lagunemas.

Säilinud on mitu kõrvalhoonet: kaks teenijatemaja, torn ja lindla. Mõisa ümber asub aastal 1819 rajatud 10,8 hektari suurune inglise park. Kogu kompleks on kultuurimälestisena kaitse all.

Viited
------

1. ↑  Nijolė Lukšionytė-Tolvaišienė. Apytalaukis. Visuotinė lietuvių enciklopedija, Kd. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001. 701 lk.
2. ↑  "Kultūros vertybių registras". Vaadatud 17. juunil 2016.

Välislingid
-----------

* Sissekanne Leedu mõisate veebisaidil; skeem (*leedu keeles*)
* Sissekanne Leedu mõisate veebisaidil; fotod (*leedu keeles*)
* Video Apytalaukise mõisast
* Fotoreportaaž Apytalaukise mõisast (*leedu keeles*)
David Hilbert (1886)
**David Hilbert** (23. jaanuar 1862 Königsberg – 14. veebruar 1943 Göttingen) oli saksa matemaatik. Teda peetakse üheks 19. ja 20. sajandi tähtsamaks matemaatikuks. Ta töötas paljudes matemaatika valdkondades, sealhulgas arvuteooria, algebraline geomeetria ja eukleidiline geomeetria.

Aastal 1900 esitas ta nimekirja 23 matemaatika tähtsamast probleemist, mille lahendamine jääb 20. sajandi matemaatikute ülesandeks (Hilberti probleemid). Mõned nendest probleemidest on tänapäevani lahendamata.

Tema järgi on nimetatud Hilberti ruum.

Tunnustus
---------

* 1903 – valiti Baieri Teaduste Akadeemia korrespondentliikmeks
* 1928 – valiti Londoni Kuningliku Seltsi välisliikmeks
* 1932 – valiti Ameerika Filosoofiaseltsi välisliikmeks

Vaata ka
--------

* Hilberti teoreem nullkohtadest

Kirjandus
---------

* Peeter Müürsepp, "Kuulsaid 20. sajandi matemaatikuid". Valgus, Tallinn 1988, lk 4–29

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **David Hilbert** |

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **David Hilbert** |

* Hilberti elust
**Carlos Agostinho do Rosário de Campos** (sündinud 26. oktoobril 1954) on Mosambiigi poliitik, kes oli 17. jaanuarist 2015 kuni 3. märtsini 2022 Mosambiigi peaminister. Ta kuulub FRELIMOsse ning oli ametis koos president Filipe Nyusiga. 

Ta on 1970. aastatest saadik olnud riigiametnik, aastatel 1987–1994 oli ta Zambezia provintsi kuberner. 1994. aastal kuulus ta lühikest aega parlamenti, pärast seda oli 1999. aastani põllumajandus- ja kalandusminister. Pärast sajandivahetust on ta olnud diplomaat mitmes Aasia riigis, viimati suursaadik Indoneesias.

Elulugu
-------

Rosário sündis 26. oktoobril 1954 Maxixes. Ta õppis Maputo Eduardo Mondlane ülikoolis majandust, hiljem Suurbritannias Wye kolledžis jätkusuutlikku põllumajandust ja maaeluarengu majandust. Wye kolledži lõpetas ta magistrikraadiga.

Aastal 1977 asus ta tööle avalike tööde ministeeriumi majandus- ja rahandusosakonda, kus ta püsis 1983. aastani. Ta oli 1980–1982 õppejõud Maputo tööstusinstituudis. Aastal 1983 sai temast põllumajandusettevõtte Citrinos de Manica peaökonomist.

Aastal 1987 nimetati ta Zambezia provintsi kuberneriks ja provintsikomitee peasekretäriks. Ta oli 1994. aastal lühikest aega parlamentlane, pärast seda kuni 1999. aastani põllumajandus- ja kalandusminister.

Ta oli 2002–2008 Mosambiigi kõrge volinik Indias ja Sri Lankal. Aastal 2009 nimetati ta Mosambiigi suursaadikuks Indoneesias, Malaisias, Singapuris, Tais ja Ida-Timoris. Ta oli sellel ametikohal kuni 17. jaanuarini 2015, kui president Filipe Nyusi ta peaministriks nimetas.

Opositsioonilise RENAMO liikmed on Rosário valitsusele ette heitnud kitsapõhjalisust, kõik 22 ministrit on FRELIMO liikmed.

Isiklikku
---------

Rosário huvitub jalgpallist ning on mänginud Mosambiigi noortekoondistes. Indoneesias saadikuks olemise ajal asutas ta diplomaatide jalgpallivõistkonna.

Viited
------

1. 1 2 3 4  "Biografia do novo Primeiro-Ministro" (Portuguese). Idolo. 23. jaanuar 2015. Vaadatud 6. märts 2015.`{{cite web}}`: CS1 hooldus: tundmatu keel (link)
2. ↑  "Mozambique's new cabinet angers former rebels". ENCA. 18. jaanuar 2015. Originaali arhiivikoopia seisuga 24. september 2015. Vaadatud 6. märts 2015.
3. ↑  Veeramalla Anjaiah (18. jaanuar 2015). "Mozambique ambassador to RI is new PM". The Jakarta Post. Vaadatud 6. märts 2015.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Alberto Vaquina** | **Mosambiigi peaminister**2015–2022 | Järgnev**Adriano Maleiane** |
**Letsile Tebogo** (sündinud 7. juunil 2003 Kanyes) on Botswana sprinter.

100 meetri jooksus püstitas Tebogo esimest korda Botswana rekordi 19. veebruaril 2022, kui jooksis 10,08. Kaks kuud hiljem jooksis ta juunioride maailmarekordi 9,96.

2021. ja 2022. aastal tuli ta 100 meetri jooksus juunioride maailmameistriks. 2022. aasta juunioride maailmameistrivõistlustel Calis võitis ta 100 meetris kuldmedali uue juunioride maailmarekordiga 9,91. 2023. aasta juulis ületas 100 meetris tema maailmarekordi Suriname sprinter Issam Asinga.

2022. aasta maailmameistrivõistlustel 15. juulil Eugene'is püstitas Tebogo eeljooksus 100 meetri juunioride maailmarekordi 9,94. Oma poolfinaalis jäi Tebogo ajaga 10,17 viimaseks. Tulemuse 9,94 ületas ta sama aasta 2. augustil juunioride maailmameistrivõistlustel.

23. juulil 2023 püstitas ta Teemantliiga etapil Londonis 200 meetri jooksus uue Aafrika rekordi, kui jooksis 19,50. Eelmine rekord kuulus 1996. aasta suveolümpiamängude finaalist Frankie Fredericksile.

2023. aasta maailmameistrivõistlustel Budapestis võitis ta 100 meetri jooksus ameeriklase Noah Lylesi järel hõbemedali isikliku rekordiga 9,88. 200 meetri jooksus võitis ta Lylesi ja teise ameeriklase Erriyon Knightoni järel ajaga 19,81 pronksmedali.

Isiklikud rekordid
------------------

Väljas

| Ala | Tulemus | Aeg | Koht |
| --- | --- | --- | --- |
| 100 m jooks | **9,88** NR | 20. august 2023 | Ungari Budapest |
| 200 m jooks | **19,50**AR | 23. juuli 2023 | Suurbritannia London |
| 300 m jooks | **31,52** | 18. veebruar 2023 | Lõuna-Aafrika Vabariik Pretoria |
| 400 m jooks | **44,75** | 14. juuli 2023 | Itaalia Lignano Sabbiadoro |

Allikas: Rahvusvaheline Kergejõustikuliit

Viited
------

1. ↑  "London Diamond League 2023: Noah Lyles wins quick men's 200m as records fall behind him". olympics.com. Vaadatud 28.8.2023

Välislingid
-----------

* {{IAAF}} mallil puudub kood Vikiandmetes.
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib vanglast Venemaal; samanimelise vangla kohta Lätis vaata artiklit Daugavgrīva vangla* |

---

Kaart**Valge Luik** (vene keeles *Белый лебедь*; tuntud ka kui VK-240/2, vene keeles *ВК-240/2*) on Venemaal Permi krais Solikamskis asuva eriti range režiimiga koloonia mitteametlik nimi. Kinnipidamisasutuses kannavad karistust vangid, kellele on Venemaal mõistetud eluaegne karistus. Vangla ametlik nimi on vene keeles *ФКУ ИК-2 ОИК-2 ОУХД ГУФСИН России по Пермскому краю.*

Valge Luik on üks viiest Venemaa kinnipidamisasutusest, kus kannavad karistust eluaegsed vangid.

Karistusasutus rajati 1938. aastal ning algselt oli see kasutusel poliitvangide, peamiselt vaimulike, kinnipidamiskohana. Hiljem on seda kasutatud ka tavaliste vangide kinnipidamiskohana.

Asutusega Valge Luik on seotud mitmeid legende, see on olnud elupaigaks paljudele allilma autoriteetidele (vargad seaduses, alates 1955. aastast), sarimõrvaritele ja terroristidele.

Viited
------

1. 1 2 3  "ВК-240/2. "Белый Лебедь"". "The Union of Prisoners".
2. 1 2  "ФКУ ИК-2 ОИК-2 ОУХД ГУФСИН России по Пермскому краю". *Koduleht, Venemaa föderaalne parandusasutuste teenistus Permi krais*. Originaali arhiivikoopia seisuga 4. juuni 2013. Vaadatud 10. oktoobril 2015.
3. ↑  "Краткая историческая справка". ГУФСИН России по Пермскому краю. Originaali arhiivikoopia seisuga 4. juuni 2013. Vaadatud 10. oktoobril 2015.

Välislingid
-----------

* Solikamski vangla Valge Luik (*inglise keeles*)

| * v
* r
Eluaegsete vangide kolooniad Venemaal  |
| --- |
| 
Lumekakk **·** Must Delfiin **·** Must Kotkas **·** Valge Luik **·** Vologda Viiekopkane
 |
**Brienzi järv** on järv Šveitsis Berni kantonis, just põhja pool Berni Alpe, tüüpiline Alpide-äärne järv. 

Normaalveetase on 564 m üle merepinna. Pindala 29,8 ruutkilomeetrit, sügavus kuni 259...261 meetrit. Järve kaldad on järsud, madalat vett peaaegu ei olegi. Järve pikkus on 14 km ja laius kuni 2,8 km. Järve maht on umbes 5,2 km³. Valgala pindala on umbes 1127 km². 

Läbi Brienzi järve voolab Aare jõgi. Pärast Brienzi järvest väljumist jõuab jõgi varsti Thuni järve. Peale selle suubub järve Lütschine jõgi ning hulk väiksemaid ojasid. 

Põhjakaldal asub Brienzi küla, millelt järv on nime saanud. Järvest edelas, Brienzi ja Thuni järve vahel on Bödeli, kuhu kuuluvad Interlakeni linn ning Matteni ja Unterseeni küla. 

Et järves on vähe toitaineid (tegemist on ühe puhtama järvega Šveitsis), siis on kalapüük napp (2001. aastal 10 078 kg). Need kalad on kohalik delikatess. 

Alates 1839 kurseerivad järvel reisilaevad. Praegu on käigus viis reisilaeva, mis kuuluvad kohalikule raudteefirmale BLS Lötschbergbahn.

Välislingid
-----------

 Brienzi järv – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib liigist; perekonna kohta vaata artiklit Gaavial (perekond)* |

---

**Gaavial** ehk **gangese gaavial** (*Gavialis gangeticus*) on krokodilliliste seltsi gaaviali perekonna ainus tänapäeval elav (retsentne) liik. Tänapäeval veel ainult Nepalis ja India põhjaosas elavad asurkonnad on eriti ohustatud ning liik on seetõttu kantud IUCNi punasesse nimestikku.

Gaavial on gaaviallaste sugukonna tüüpliik. Malaisias ja Indoneesia põhjaosas elavat gaavialkrokodilli ei peeta traditsiooniliselt gaaviali lähedaseks sugulaseks, vaid ta paigutatakse krokodillaste sugukonda. Krokodilliliste fülogeneesi molekulaargeneetilised uuringud näitavad aga, et gaavialkrokodill on gaavialiga lähemas suguluses kui kõigi teiste retsentsete krokodillilistega, mistõttu tuleb ka teda arvata gaaviallaste hulka.

Viited
------

1. ↑  iucnredlist.org, *Gavialis gangeticus*
2. ↑  iucnredlist.org, *Tomistoma schlegelii*
3. ↑  Ray E. Willis. Transthyretin Gene (TTR) Intron One Elucidates Crocodylian Relationships. – *Molecular Phylogenetics and Evolution*, kd 53, nr 3, 2009, lk 1049–1054. Täistekst.
4. ↑  Jamie R. Oaks. A time-calibrated species tree of Crocodylia reveals a recent radiation of the true crocodiles. – *Evolution*, kd 65, nr 11, 2011, lk 3285–3297. Resümee.
**Santa Cruz de Tenerife provints** on provints Hispaanias. See asub Kanaari saarte autonoomse piirkonna lääneosas.

Santa Cruz de Tenerife provints koosneb Kanaari saarte läänepoolsetest saartest: sinna kuuluvad Tenerife, Gomera, Hierro ja La Palma. Sealhulgas Tenerife on Hispaania elanike arvult suurim saar. Seal asub ka provintsi pealinn Santa Cruz de Tenerife, kus elab 24% provintsi elanikkonnast.

Santa Cruz de Tenerife provints asutati 1927, kui senine Kanaari saarte provints, mille pealinn oli samuti Santa Cruz de Tenerife, jagati kaheks, Santa Cruz de Tenerife ja Las Palmase provintsiks.

Provintsi pindala on 3381 km², millega on Hispaania 52 provintsist 47. kohal (Las Palmase provints on 46.). Seevastu elab provintsis 2010. aasta seisuga 1 027 914 inimest, mis annab 14. koha. Rahvastiku tihedus on keskmiselt 304 in/km², mis on Hispaania provintside seas 6. kohal. Rahvastik jaotub ebaühtlaselt: saarte sisemaa on mägine ja mitmel pool täiesti asustamata.

Santa Cruz de Tenerife provintsis Tenerifel asub Hispaania kõrgeim mägi Teide (3718 m).

Kõik selles provintsis väljastatud liiklusvahendite numbrimärgid algavad tähtedega TF, mis tuleb Tenerifest.

Loodus
------

Kõik Kanaari saared on vulkaanilise tekkega. Igal Santa Cruz de Tenerife provintsi saarel on kustunud vulkaan ja mõnel mitugi.

Santa Cruz de Tenerife provintsis on kolm rahvusparki, mis hõlmavad kolme provintsis asuva saare mägised sisealad. La Palmas asub Caldera de Taburiente rahvuspark, Gomeral Garajonay rahvuspark ja Tenerifel Teide rahvuspark.

### Kliima

Santa Cruz de Tenerife provintsi aasta keskmine temperatuur on +21,1 °C, jaanuaris +17,9 °C, augustis +25,1 °C.

Aastas sajab keskmiselt 234 mm, sealhulgas jaanuaris 37 mm ja augustis 1 mm sademeid. Aastas paistab päike keskmiselt 2846 tundi, sealhulgas jaanuaris 180 ja augustis 312 tundi.

Viited
------

1. 1 2 3  Guía Oficial de Campings. TURESPAÑA. Secretaría de Estado de Comercio y Turismo, Ministerio de Economía. Madrid 2003
2. ↑  Población por provincias, edad (grupos quinquenales), Españoles/Extranjeros, Sexo y Año, vaadatud 3.09.2022.
3. ↑  Suur maailma atlas, lk. 60-61

Välislingid
-----------

 Santa Cruz de Tenerife provints – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis

Hispaania 2. järgu haldusüksused

A Coruña **·**  Albacete **·**  Alicante **·**  Almería **·**  Araba **·**  Astuuria **·**  Ávila **·**  Badajoz **·**  Baleaarid **·**  Barcelona **·**  Biskaia **·**  Burgos **·**  Cáceres **·**  Cádiz **·**  Castellón **·**  Ceuta **·**  Ciudad Real **·**  Córdoba **·**  Cuenca **·**  Gipuzkoa **·**  Girona **·**  Granada **·**  Guadalajara **·**  Huelva **·**  Huesca **·**  Jaén **·**  Las Palmas **·**  León **·**  Lleida **·**  Lugo **·**  Madrid **·**  Málaga **·**  Melilla **·**  Murcia **·**  Navarra **·**  Ourense **·**  Palencia **·**  Pontevedra **·**  Salamanca **·**  Santa Cruz de Tenerife **·**  Santander **·**  Segovia **·**  Sevilla **·**  Soria **·**  Zamora **·**  Zaragoza **·**  Tarragona **·**  Teruel **·**  Toledo **·**  Valencia **·**  Valladolid
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib ajakirjanikust; fotograafi ja alpinisti kohta vaata Priit Simson (alpinist).* |

---

**Priit Simson** (sündinud 5. septembril 1977) on eesti ajakirjanik.

Ta lõpetas 2005. aastal Tartu Ülikooli sotsiaalteaduskonna riigiteaduste erialal bakalaureusekraadiga. Tema bakalaureusetöö teema oli "Venekeelse elanikkonna äärmusliikumised Eestis aastatel 1988-1993. Allakäigu ja lagunemise põhjused".

Simson on töötanud Eesti välisministri Toomas Hendrik Ilvese nõunikuna, korraldades tema infovahetust Riigikoguga, olnud üheksa aastat Eesti Päevalehes arvamustoimetaja, koordineerinud Eesti haridusministri meediasuhtlust. 

Alates 2017. aastast töötas ta Tallinna linnapea Taavi Aasa meedianõunikuna. Alates 7. oktoobrist 2019 on Priit Simson Riigikontrolli kommunikatsioonijuht.

Isiklikku
---------

Ta oli 2008. aasta juunist kuni 2015. aastani abielus Kadri Simsoniga. Tema õde on näitleja Piret Simson.

Viited
------

1. ↑  Nõmme seeriajooksude avaetapi võitis Viljar Vallimäe[*alaline kõdulink*], Jooksuportaal, 30. mai 2013
2. ↑  Tähestikuline nimekiri. lepo.it.da.ut.ee
3. ↑  "Riigiteaduste erialal kaitstud bakalaureusetööd" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 19. veebruar 2017. Vaadatud 18. veebruaril 2017.
4. ↑  Kontakt Eesti Päevaleht
5. ↑  "Taavi Aasa meedianõunikuna asus tööle Priit Simson".
6. ↑  Suvi, Tiiu (7. juuli 2011). "Piret Simson, naine kuldsete kingadega".[*alaline kõdulink*]

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Priit Simson** |
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib kulgemiselundist; jalaks nimetatakse ka alajäset; teiste tähenduste kohta vaata lehekülge Jalg (täpsustus)* |

---

Hobuse, koera ja inimese jala võrdlus
**Jalg** on loomade kulgemiselund: jäse, mis kannab looma keha ja aitab tal liikuda.

Enamasti on jalg pikergune ning jala alumise otsa kuju aitab keharaskust laiemalt jaotada. Selgroogsetel on jalg kerega ühendatud puusaliigese abil. Enamikul loomadest on paarisarv jalgu, kuid tigudel on jalgu üksainus ja paljudel, näiteks ainuraksetel ja vaaladel, pole üldse jalgu.

Paljudel loomarühmadel on jalgade arv tähtis eristustunnus. Näiteks tetrapoodide ülemklass on saanud nime sellest, et enamasti on sellesse kuuluvatel loomadel 4 jalga. Putukatel on 6 jalga, ämblikulaadsetel 8. Kahelõpuseste alamklass jagatakse kaheksahaarmeliste ja kümnehaarmeliste seltsi.

Juhtub, et loomarühma nimes on mainitud teistsugune jalgade arv ,kui sellesse kuuluvatel loomadel tavaliselt on. Sajajalgsetel võib olla vähem kui 20 või rohkem kui 300 jalga, kõige tuntumatel sajajalgsetel skolopendritel on 42–46 jalga. Tuhatjalgsetel on alati vähem kui 1000 jalga, ehkki neil võib olla jalgu kuni 750.

Imetajad on üldiselt nelja jalaga. Kuid nende hulka kuuluv inimene loetakse kahejalgseks. Inimese eellastel olnud esijalad on muundunud käteks, mida teistel imetajatel üldiselt ei esine. Käed on kohastunud objektide haaramiseks ja hoidmiseks ning väga täpseteks liigutusteks ega toimi kulgemiselundina.

Lindude ja nahkhiirte esijalad on moondunud tiibadeks. Sellistena on need säilitanud esialgse kulgemiselundi otstarbe, ehkki nad on kohastunud kulgema mitte maad mööda nagu tetrapoodid enamasti, vaid läbi õhu.

Inimese jalad on alajäsemed.

Vaata ka
--------

* reis
* säär
* põlv
* kand
* kannakõõlus
* labajalg
* hüppeliiges
* varvas
* küüs

Viited
------

1. ↑  "Loomade elu", 3. kd. lk. 112

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikisõnastiku artikkel: **jalg** |

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Jalg** |
**Gilroy** on linn USA-s California osariigis Santa Clara maakonnas. See asub Morgan Hilli linnast lõunas San Benito maakonna lähedal Santa Clara orus maanteede U.S. Route 101 ja California State Route 152 ristumiskohas. Linnast läände jäävad Santa Cruzi mäed ja itta Diablo ahelik. Maakonna halduskeskus ja suurim linn San Jose asub Gilroyst 26 km kaugusel põhjas.

Elanike arv on 2020. aasta rahvaloenduse seisuga 59 520. Aastal 2010 oli elanikke 48 821.

Gilroy linn sai alguse San Ysidro külast, mis kasvas 19. sajandi alguses välja San Ysidro rantšost. Gilroy sai linnaõigused 12. märtsil 1870. Linn on saanud nime šoti päritolu John Gilroy järgi, kes oli üks esimesi inglise keelt kõnelevaid asunikke selles piirkonnas.

1970. aastatel sai Gilroy linnast põhja jääva Silicon Valley magalarajooniks.

Tänu Vaikse ookeani lähedusele valitseb Gilroys soe vahemereline kliima. Keskmine maksimaalne õhutemperatuur on juulis 31 °C ja keskmine minimaalne õhutemperatuur jaanuaris 3 °C. Aasta keskmine sademete hulk on 529 mm. Suurem osa sademetest langeb detsembrist märtsini (keskmiselt 95–115 mm kuus). Maist septembrini sajab väga harva.

Gilroy lähedal tegeldakse küüslaugukasvatusega ning linn on tuntud iga aasta juuli viimasel nädalavahetusel peetava küüslaugufestivali poolest. Tänu sellele on Gilroy tuntud ka "maailma küüslaugupealinnana".

Gilroy sõpruslinnad on Angra do Heroísmo (Portugal), Koror (Belau), Monticelli d'Ongina (Itaalia), Saint-Clar (Prantsusmaa), Takko (Jaapan) ja Tecate (Mehhiko).

Viited
------

1. ↑  2016 U.S. Gazetteer Files
2. ↑  2020 United States Census, vaadatud 1.01.2022.
3. ↑  "Gilroy, "the garlic capital of the world"". curbed.com. Vaadatud 29.7.2019

Välislingid
-----------

 Gilroy – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Koduleht
**Kalavalgupulber** inimtoiduks mõeldud kuivatatud ja stabiilne kalatoode, milles valk on kontsentreeritum kui algses kalalihas. 

Kalavalgupulber
Toodet kasutatakse ühe koostisosana spordialases toitumises ja toidulisandina. Kalavalgupulber peab vastama mitmesugustele töötlemis-, puhtuse- ja funktsionaalsusnõuetele, mis muudavad selle inimtoiduks sobivaks. Nõudlus toiduvalmistamisel kasutatava kalavalgupulbri järele kasvab maailmas järk-järgult. Kõige sobivamaks kalavalgupulbri tootmiseks peetakse valge liha ja väikese rasvasisaldusega kalu.

Samas on ka muid kalavalguallikaid, näiteks punane liha, väheväärtuslikud kalaliigid ja toiduks mõeldud kalade kõrvalsaadused. Toote kvaliteet ja omadused sõltuvad suuresti tooraine päritolust ja töötlemisviisidest. Üha suurenev teadlikkus kuivatatud kalavalgu sobivusest toidu rikastamiseks ja lisandväärtuse tootmiseks on innustanud toiduainetööstust uurima eri meetodeid kalavalgu koostisosa väljatöötamiseks erinevatest toorainetest.

Tootmine
--------

Ajalooliselt on kala söödud kas värskena, konserveerituna, külmutatult, suitsutatult või kuivatatult. Seda on kasutatud pigem terviktoiduna, kui muude toitude koostisosana. Tööstuslikus kalatööstuses kalad ja kalatöötlussaadused keedetakse ja kuivatatakse, mille tulemusena valmib kalajahu, mida kasutatakse loomasöödaks, lemmikloomatoiduks ja kalasöödaks. 

Kalavalgupulbri saamine
Rafineerimis- ja töötlemistehnoloogiate areng ning kalavalkude toitumisalase väärtuse teadvustumine on viinud uue tööstusharu tekkeni, mis toodab inimtoiduks mõeldud kalavalgupulbrit, mis on hügieeniliselt ohutu ja vastab ka maitsenõuetele. Kalavalgupulbri tootmine jäljendab loomulikke seedimistoiminguid. Kuni hüdrolüüsi astmeni on valgupulber tegelikult osaline või täielik peptiidipulber, mis on valmis kohe soolestikus imendumiseks. Kalavalgupulbreid klassifitseeritakse pulbri valgu-, rasva-, mineraal- ja süsivesikusisalduse põhjal. Mineraalidest esinevad peamiselt orgaaniline magneesium, kaltsium ja fosfor. Kuivatusprotsessis on lubatud lõpptoote omaduste parandamiseks kasutada ka muid mineraale ja süsivesikuid. Pulbrite jääkniiskuse sisaldus jääb vahemikku 4–8%.

Viited
------

1. ↑  Amir Reza Shaviklo. "Development of fish protein powder as an ingredient for food applications: a review."; 2013 Available at  .Vaadatud 10.12.2020
2. ↑  Arason A, Karlsdottir M, Valsdottir T, Slizyte R, Rustad T, Falch E, Eysturskard J, Jakobsen G "Maximum resource utilisation-value added fish by-products." Nordic innovation centre, Project nr: 04275; 2009 Vaadatud 10.12.2020
3. ↑  Hultin HO, Kristinsson HG, Lanier TC, Park JW. "Process for recovery of functional proteins by pH shifts." In: Park JW, editor. Surimi and surimi sea food. Boca Raton: Taylor and Francis Group; 2005. Vaadatud 10.12.2020
4. ↑  Park JW, Lin JTM. "Surimi: manufacturing and evaluation." In: Park JW, editor. Surimi and surimi seafood. Boca Raton: CRC Press/Taylor & Francis; 2005. Vaadatud 10.12.2020
Rando Värnik (keskel) Arvamusfestivali teadusalal 2020. aastal
**Rando Värnik** (sündinud 30. augustil 1969) on eesti teadlane, Eesti Maaülikooli maamajanduse ökonoomika õppetooli juht (Professor), Agroinfo projektijuht.

2001. aastal sai ta Eesti Põllumajandusülikoolis majandusdoktori kraadi agraarökonoomika erialal.

Ta on ajakirja German Journal of Agricultural Economics teadusnõukogu liige, samuti ajakirja Food Economiks toimetuskolleegiumi liige.

Värniku põhiline uurimissuund on põllumajandusökonoomika: maamajanduse konkurentsivõime ja jätkusuutlikkus, ökonoomika, samuti biomajandus.

Ta on esinenud Vikerraadio saates "Nutikas", kus rääkis varustuskindluse tagamise uuringust  (november 2020) ja kirjutanud ajalehte Äripäev artikli "Rando Värnik: biomajandus tekitab tulevikus suure hulga töökohti" (aprill 2019).

Tunnustus
---------

* 1997 – Põllumajandusministeeriumi noorte agraarökonomistide konkursi esimene koht
* 2007 – Põllumajandusministeeriumi hõbedane teenetemärk
* 2012 – Raefondi preemia
* 2015 – Eesti Maaülikooli teenetemedal
* 2017 – Eesti Põllumajandus-Kaubanduskoja aumärk "EestiMAA Heaks"

Viited
------

1. ↑  Värnik, Rando; Remmik, Aadi (juuli 2019). "Miks piimatootjate tootmiskasum erineb?". *Agroinfo*. Vaadatud 27.01.2021.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: mitu nime: autorite loend (link)
2. ↑  "Nutikas. Rando Värnik. Uuring varustuskindluse tagamisest". *Vikerraadio*. 26. november 2020. Vaadatud 27.01.2021.
3. ↑  Vainola, Jana (18. aprill 2019). "Rando Värnik: biomajandus tekitab tulevikus suure hulga töökohti". *Äripäev*. Vaadatud 27.01.2021.

Välislingid
-----------

* Rando Värnik Eesti Teadusinfosüsteemis
Tonny Vilhena 2019. aastal FK Krasnodari särgis
**Tonny Emilio Trindade de Vilhena** (sündinud 3. jaanuaril 1995 Maassluisis) on Hollandi jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Kreeka kõrgliigaklubis Panathinaikόs.

Ta liitus 2003. aastal Feyenoordi noorteakadeemiaga. Klubi põhimeeskonnas tegi ta Hollandi kõrgliigas debüüdi 2012. aasta jaanuaris. Alates järgmisest hooajast on ta kuulunud Feyenoordi põhikoosseisu. Hooajal 2016–17 tuli ta klubiga Hollandi meistriks.

2019. aasta juuni siirdus ta Venemaa kõrgliigaklubisse FK Krasnodar. 2022. aasta jaanuaris läks ta laenule Espanyoli. 2022. aasta juulis läks Vilhena Espanyoli püsivalt üle, kuid kuu aega hiljem suundus ta üheks hooajaks laenule Itaalia kõrgliigaklubisse Salernitana.

2023. aasta juulis sõlmis ta nelja-aastase lepingu Panathinaikόsega.

2011. ja 2012. aastal tuli ta Hollandi kuni 17-aastaste koondisega Euroopa omavanuste meistriks. Hollandi jalgpallikoondises tegi Vilhena debüüdi 2016. aastal.

Tema isa on pärit Angolast ja ema on hollandlanna.

Saavutused
----------

Feyenoord
* Eredivisie: 2016–17
* KNVB beker: 2015–16, 2017–18
* Johan Cruijff Schaal: 2017, 2018