recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**August Georg Wilhelm Pezold** (5. august 1794 Rakvere – 12. märts 1859 Peterburi) oli baltisaksa maalikunstnik ja graafik.

Elulugu
-------

August Georg Wilhelm Pezold sündis Rakveres Rakvere kreisiarsti Johann Diedrich Pezoldi viielapselises peres. Ta sai pärast vanemate surma esialgu krahv Karl von Rehbinderi juures Virumaal Udriku mõisas koduõpetust, seejärel õppis alates 1808. aastast Tallinna toomkoolis ja aastatel 1812–1814 Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas. Ülikooliajal avastas Pezold aga oma tõelise kutsumuse – kunsti ning 1814. aastal siirduski koos Otto Friedrich Ignatiusega Berliini kunsti õppima. Seal tegid nad Johann Gottfried Schadowi õpetamisel tutvust tollase Berliini klassitsismiga. Aastatel 1815–1816 elas Pezold Viinis, kus õppis põgusalt Viini Kunstiakadeemias ja Caroline Pichleri ateljees. Aastatel 1817–1818 rändas ta koos Ignatiuse ja Gustav Adolf Hippiusega Itaalias ning 1819–1820 Saksamaal ja Šveitsis, seejärel viibis veel Prantsusmaal, Inglismaal ja jälle Saksamaal. 

Aastast 1821 töötas Eesti- ja Liivimaal, sealhulgas Tartus ja Riias portretistina. Aastatel 1824–1830 oli ta õpetaja Smolnõi instituudis Peterburis, hiljem tegutses jälle Baltimail. 1837. aastal reisis ta Soomes ja Kesk-Euroopas, 1839. aastal sai Peterburi Kunstiakadeemialt vabakunstniku nimetuse. Pezold osales 1842. aastal Eestimaa Kirjanduse Ühingu asutamises, samast aastast töötas ta Peterburi Ülikooli ning mere- ja pedagoogilise instituudi joonistusõpetajana.

Looming
-------

Otto Friedrich Ignatius, August Georg Wilhelm Pezold ja Gustav Adolf Hippius. Carl Philipp Fohri joonistus 19. saj esimesest poolest
Viinis ja Itaalias tegi Pezold peamiselt maastikuvisandeid ja portreid, 1820. aastaist on teada mitmesuguseid rahvatüüpe kujutavad portreejoonistused. Ka õlimaalidest ja litograafiatest on tuntuimad portreed. Tõi ühena esimestest baltisaksa kunsti eesti, liivi ja ka soome ainestiku. Pezoldi väheste religiooniteemaliste maalide hulka kuuluvad Türi Püha Martini kiriku altarimaalid „Kolgata" ja "Püha õhtusöömaaeg" (1856). Teema poolest on „Kolgata" tüüpiline näide historitsismiperioodi altarimaalist.

Viited
------

1. ↑  Altarimaal "Kolgata", A. G. Pezold, 1856 (õli, lõuend)

Allikas
-------

* Eesti kunsti ja arhitektuuri biograafiline leksikon, Tallinn, 1996

Välislingid
-----------

* August Pezoldi looming EKM Digikogus
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib vene pillist; bajaaniks võidakse nimetada ka nuppakordioni üldse* |

---

Bajaan
**Bajaan** on akordionist suurema ulatusega vene päritolu lõõtspill. Bajaan on saanud nimetuse vanavene lauliku ja jutuvestja Bojani järgi. 

Bajaan meenutab akordioni, kuid tal on märksa suurem ulatus: üle viie oktavi (E2–G7).

Orkestribajaanil on mõlemal mänguväljal kromaatilise helireaga nupud. Tänapäevasel bajaanil on paremal 3 või 5 rida nuppe. Olenevalt ühe nupu vajutamisel korraga kõlavate helide arvust on mõnikord olemas ka registrilüliti. Soolobajaanil on vasakpoolsel mänguväljal 5–6 reas valmis bassid ja akordikombinatsioonid. Seetõttu on bajaanil väga laiad kunstilise väljendumise võimalused: temaga saab mängida nii lihtsaid lugusid kui ka maailmaklassikat. On kahe-, kolme-, nelja- ja viiehäälseid bajaane.

Erinevused siseehituses võrreldes akordionide ja teiste lääne instrumentidega annavad bajaanile teistsuguse kõlavärvingu, eriti bassi osas, millel on palju täidlasem toon. Bajaanide ulatuse ja toonide puhtuse tõttu kasutavad akordionivirtuoosid Euroopa klassikalise ja kaasaegse muusika esitamiseks sageli bajaane.

Vaata ka
--------

* Bandoonium

Viited
------

1. ↑  Этимологический словарь Крылова
**Robert Norman Ross** (enam tuntud nime all **Bob Ross**; 29. oktoober 1942 Daytona Beach, Florida – 4. juuli 1995 New Smyrna Beach, Florida) oli USA kunstnik ja telesaatejuht. Ta juhtis telesaadet "The Joy of Painting" (1983–1994).

Noorukina hoolitses Ross vigastatud loomade eest, kelleks olid teiste seas vöölased, maod, alligaatorid ja oravad. Hiljem näidati ühte oravat tema telesaate mitmes episoodis. Tal oli poolvend Jim, keda ta mainis oma saate tegemisel. Ross langes 9. klassis koolist välja. Koos isaga puusepana töötades kaotas ta osa vasakust nimetissõrmest. See väike puue ei mõjutanud seda, kuidas ta maalimisel oma paletti hoidis.

Tema loomingule avaldas mõju sõjaväeteenistuse ajal Alaskas oldud aeg.

Ta tegi priimamaale.

Ta suri 52-aastaselt lümfoomi, mis diagnoositi tal 1990. aastate alguses.

Viited
------

1. ↑  "Bob Ross, 52, Dies; Was Painter on TV". The New York Times. 13. juuli 1995. Vaadatud 8.12.2016

Välislingid
-----------

* Koduleht
* Bob Ross andmekogus IMDb (inglise)
Baisanguri haud Jarksu-Auchi küla kalmistul
**Baisangur Benoist** (tšetšeeni keeles Бенойн БойсгӀар, hüüdnimega *Kivist Mees*; 1794 Benoi, Tšetšeenia – 3. märts 1861 Hassavjurt, Tšetšeenia) oli 19. sajandi tšetšeeni väejuht ja vabadusvõitleja. Ta oli tuntud ka kui **Naib Imam Šamil**. Ta võttis osa Kaukaasia sõjast (1817–1864).

Lahingutes Vene vägedega kaotas ta käe, jala ja silma. Ta oli seotud oma hobuse külge, et ta sadulas püsiks. 25. augustil 1859, pärast Gunibi kindluse vallutamist, otsustas kaukaaslaste vabadusvõitluse juht Imaam Šamil alistuda. Basingur sellega ei nõustunud ja nõudis võitluse jätkamist ning läks Tšetšeeniasse. 

8. mail 1860 alustasid Basingur ja endised naiibid Šamil Uma Dujev ja Atabi Atajev uut ülestõusu Tšetšeenias. Sama aasta juunis võitis Basinguri salk Vene kindralmajori Musa Kunduhovi vägesid lahingus Phatšu torni ligidal. Atabi Atajevi mässulised segasid katseid tugevdada Evdokimovskit ja Dueva Minds üksus vabastati Vene külades Argun Gorges. Peamine mässuliste üksus koosnes sel hetkel 1500 inimesest. Novembris astusid nad vastu 8000 kasakale, üheksale jalaväe pataljonile ja neljale relvakompaniile. 

1861. aasta algul sisenesid Tšetšeenia mägipiirkonda järgmised Vene üksused: Mairtunist kindralmajor M. A. Kundukov, Khabi-Shovdanist kolonel N. N. Golovatšev, Vedeno kindlusest kolonelleitnant Artsu Tšermojev. 9. jaanuaril ühinesid nad Belgata küla juures kindral M. A. Kundukovi juhtimise alla. Jaanuari teisel poolel hävitas M. A. Kundukov 15 mägi-Tšetšeenia auuli, ja ajas elanikud tasandikule. Ülestõus suruti maha. Beisangur koos kaaslastega varjas end Benoi küla läheduses. 17. veebruaril toimus väike kokkupõrge Ben-Duki asula lähedal, mitte kaugel Benoist, kus sai surma Besanguri hobune ja ta ise koos poegadega võeti vangi. Neid hoiti Hassavjurti vanglas ja peagi korraldati sõjakohus. РГВИА allikate kohaselt "tulenevalt korduvatest vastuhakkudest võeti Baisangur ja tema neli poega vangi".

1. märtsil 1861 mõistis sõjakohus kindralmajor P. I. Kemferti juhtimisel ta surma poomise läbi. Hukkamine toimus Hassavjurti keskväljakul, kuhu hiljem ehitati õigeusu kirik. Tšetšeeni legendides räägitakse, et mõrtsukas-vabatahtlik leiti raha eest rahva hulgast. 

Baisangur maeti ühele kalmistutest Auchis, mis asus kolme risttee ääres. Teised asjaosalised, sealhulgas Baisanguri pojad ja Tahir, saadeti asumisele Siberisse.

Viited
------

1. ↑   Ш.А. ГАПУРОВ, А.В. БАКАШОВ. Вестник Академии наук Чеченской Республики. 2010, №1 (12).
2. ↑  Рамазанов Х. Х. Эпоха Шамиля. — Махачкала : Исламская типография «Ихлас», 2004. — lk. 78. — 343.
3. ↑  Хожаев Д. Байсангур Беноевский // Чеченцы в Русско-Кавказской войне. / науч. ред. Т. Мазаева. — Гр.—СПб. : «СЕДА», 1998. — lk. 227—234. — 250. — ISBN 5-85973-012-8.
4. ↑  Рамазанов Х. Х. Эпоха Шамиля. — Махачкала : Исламская типография «Ихлас», 2004. — lk. 77. — 343 .
5. ↑  Лапин В. В. Хронологические рамки Кавказской войны в контексте ее историографии // Вестник Санкт-Петербургского университета: Серия 2. История. — 2007. — Вып. 3 (сентябрь). — С. 80. — ISSN 1812-9323.
**Karl August Hollmann** (2. veebruar 1801 Äksi – 31. august 1849 Tartu) oli Eesti vaimulik ja keelemees.

Elulugu
-------

Õppis Tartus kreiskoolis ja gümnaasiumis. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1821–1824. Töötas seejärel koduõpetajana ja reisis Saksamaale, õppis filosoofiat Berliini Ülikoolis Georg Wilhelm Friedrich Hegeli ja Friedrich Daniel Ernst Schleiermacheri juures. Oli aastal 1827 tagasi Tartus, õppis aastal 1828 Tartu Ülikoolis filosoofiat ja aastal 1833 usuteadust. Ordineeriti 4. veebruaril 1834 õpetajaks. Oli aastatel 1834–1849 (introdutseeriti 25. veebruaril 1834) Puhja Püha Dionysiuse koguduse õpetaja. Suri aastal 1849 Tartus, maeti Puhja.

Keelemees
---------

Kirjutas "Bemerk, über den Nominativ, Genetiv und Accusativ im Estnischen" (Verh. GEG II, 2). Selles võrdlemisi teravamõttelises töös läheb Hollmann lahku Helleri poolt esitatud deklinatsiooniõpetusest, et nominatiiv, genitiiv ja akusatiiv pole eesti keeles mitte kindlad käänded nagu ladina grammatikas, vaid modaliteedi vormid (definitiiv, relatiiv ja indefinitiiv). Neist kolmest Hollmanni modaliteedikujust loob Hollmann neli käänet: et nominatiiv, genitiiv, akusatiiv ja indefinitiiv, kusjuures akusatiiv omab kord nominatiivse, kord genitiivse kuju. Ühtlasi näitab Hollmann, et akusatiiv on kindel objektikääne. Samale seisukohale jõudis ka Eduard Ahrens oma süntaksis (ilmunud 1853).

Isiklikku
---------

Tema vend Rudolf Gustav Hollmann oli Karula- ja Rõuge Maarja koguduse õpetaja, vennapoeg Friedrich August Wilhelm Hollmann oli Rõuge Maarja koguduse õpetaja ja hiljem Liivimaa kindralsuperintendent, vennapojapoeg Franz Friedrich Reinhold Hollmann oli Maarja-Magdaleena- ja Rõuge Maarja koguduse õpetaja, hiljem Lätis Cēsise piirkonnas Liepkalne kihelkonnas Iršis (Hirschehofis) asunud saksa koloonia õpetaja. Tema äi Jakob Wilhelm Reinhold Everth oli Kodavere- ja Alatskivi koguduse õpetaja.

Viited
------
Mõisa peahoone (august 2012)Map
**Veltsi mõis** (saksa keeles *Weltz*) oli rüütlimõis Haljala kihelkonnas Virumaal. Nüüdisajal jääb mõis Lääne-Viru maakonda Rakvere valda.

Veltsi mõis asutati 1709. aastal Neeruti mõisast eraldatud osast. 

20. sajandi algul olid mõisa omanikud Dehnid.

Mõisast moodustati 1920. aastatel Veltsi asundus, hiljem asund, mis 1977. aastal sai Veltsi külaks, samas kui senine Veltsi küla mõisast põhjas liideti Lihulõpega.

* KuivatiKuivati
* KelderKelder
* MoonakatemajaMoonakatemaja
* Mõisa piirdemüüridMõisa piirdemüürid

Viited
------

1. 1 2 3 4  Veltsi mõis Eesti mõisaportaalis (vaadatud 16.05.2015)
2. ↑
3. ↑  "Veltsi". *[KNR] Eesti kohanimeraamat*.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Veltsi mõis** |

* Veltsi mõis Eesti mõisaportaalis

Haljala kirik
Haljala kihelkond

**Kirik**: Haljala kirik  

**Mõisad**: Aari mõis | Aaspere mõis | Annikvere mõis | Aru mõis | Ernemaa mõis | Essu mõis | Haljala kirikumõis | Harmi mõis | Holsta mõis | Idavere mõis | Jalumäe mõis | Kaliküla mõis | Kandle mõis | Karula mõis | Kavastu mõis | Koigi mõis | Kodavere mõis | Kärmu mõis | Käsmu mõis | Lihulõpe mõis | Loobu mõis | Läsna mõis | Maheda mõis | Metsiku mõis | Mõisalõpe mõis | Oandu mõis | Paduri mõis | Rassivere mõis | Sagadi mõis | Sauste mõis | Selja mõis | Tammispea mõis | Tatruse mõis | Telliste mõis | Tereski mõis | Tõikvere mõis | Tõugu mõis | Vanaküla mõis | Vanamõisa mõis | Varangu | Veltsi mõis | Vihula mõis | Võle mõis
**Heiligenkreuz** on vald *(Gemeinde)* Austrias Alam-Austria liidumaal Badeni ringkonnas. See on tuntud Heiligenkreuzi tsistertslaste kloostri, sellega seotud *Paavst Benedictus XVI kolledži*, üldtuntud kui *Hochschule Heiligenkreuz*, ja katoliku *Leopoldinumi* seminari poolest.

Vald asub Wienerwaldi mäestikus, Austria pealinnast Viinist edelas. See on Alam-Austria *Industrievierteli* piirkonna osa. Heiligenkreuz on peatus vanal Via Sacral Viinist Mariazelli palverännupaika Steiermargis. Kohalik majandus sõltub suuresti turismist ja metsandusest.

Ajalugu
-------

Kloostrivärav
Siegenfeldi küla Idamargis tekkis tõenäoliselt 1040. aasta paiku. 1133. aastal rajas Babenbergist markkrahv Leopold III hõredalt asustatud piirkonda Heiligenkreuzi kloostri. Teine lähedalasuv küla, mida 1136. aasta ürikus mainiti *Muchersdorfina*, jäeti hiljem maha.

Sajandite jooksul kasvas kloostri müüride taha väike asula, mis liideti praeguse vallana 1849. aastal.

Nimi
----

Nimi *Heiligenkreuz* tähendab Püha Risti. Alpidest põhja pool asuv suurim Püha Risti reliikvia asub linnakeses kloostri juures. Reliikvia kinkis 1188. aastal abt Marquandile (abt aastatel 1186–1203) hertsog Leopold V, kellele kuningas Balduin IV kinkis reliikvia 1182. aastal Jeruusalemmas. Reliikviat eksponeeritakse kloostri *Kreuzkirche* (Ristikirik) altari taga.

Viited
------

1. ↑  Einwohnerzahl 1.1.2018 nach Gemeinden mit Status, Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 9.03.2019.

Badeni ringkonna vallad

* Alland
* Altenmarkt an der Triesting
* Bad Vöslau
* Baden
* Berndorf
* Blumau-Neurißhof
* Ebreichsdorf
* Enzesfeld-Lindabrunn
* Furth an der Triesting
* Günselsdorf
* Heiligenkreuz
* Hernstein
* Hirtenberg
* Klausen-Leopoldsdorf
* Kottingbrunn
* Leobersdorf
* Mitterndorf an der Fischa
* Oberwaltersdorf
* Pfaffstätten
* Pottendorf
* Pottenstein
* Reisenberg
* Schönau an der Triesting
* Seibersdorf
* Sooß
* Tattendorf
* Teesdorf
* Traiskirchen
* Trumau
* Weissenbach an der Triesting
**Vladimir I. Gelfand** (vene keeles Владимир Израилевич Гельфанд *Vladimir Izrailevitš Gelfand‎‎*; sündinud 1948. aastal Moskvas) on juudi päritolu USA ja Nõukogude Liidu tsütoloog, molekulaarbioloog ja biokeemik. 

Ta töötab 2004. aastast Chicagos Northwesterni Ülikoolis professorina. Tema peamised uurimisalad on 
organellide rakusisene transport ja energiaprotsessid mitokondrites, kuid ta tegeleb ka muude tsütoloogia küsimustega.

Haridus- ja töökäik
-------------------

Ta on lõpetanud Moskva Riikliku Ülikooli mehaanika-matemaatika teaduskonna. Ta kaitses 1975. aastal bioloogiateaduste kandidaadi kraadi ja 1984. aastal MRÜ-s bioloogiadoktori kraadi rakubioloogias. Doktoritöö "Регуляция сборки и разборки микротрубочек в клетках" oli tsütoloogia teemal.

Ta töötas enne 1991. aastat MRÜ A. N. Belozerski biorgaanilise keemia instituudi rakusisese transdpordi labori juhatajana. 1991. aastal siirdus ta USA-sse. 1993. aastast töötas ta Illinoisi Ülikoolis, alates 2004. aastast on ta Northwesterni Ülikooli rakubioloogia ja molekulaarbioloogia professor. Ühtlasi juhatab ta ülikooli rakusisese transpordi laborit Gelfand LAB.

Isiklikku
---------

Tema isa Izrail Gelfand oli Rutgersi ülikooli professor ja ema Zoja Šapiro (suri 2013. aastal USA-s) oli Moskva Riikliku Ülikooli matemaatikadotsent. Ameerikas töötab ka Vladimir Gelfandi matemaatikust vend Sergei Gelfand. Venemaal töötav bioinformaatik Mihhail Gelfand on Vladimir Gelfandi vennapoeg.

Viited
------

1. ↑  Регуляция сборки и разборки микротрубочек в клетках. dissercat.com

Välislingid
-----------

* Vladimir I Gelfand, PhD. feinberg.northwestern.edu
* Гельфанд Владимир Израилевич. belozersky.msu.ru
* Vladimir Gelfand. ascb.org
**Heimar Ernst Gustav Nolcken** (1/13. märts 1899 Kudjape – 8. veebruar 1960 Heidelberg) oli Eesti (leitnant) ja Saksamaa (kolonelooberst) sõjaväelane. 

Heimar Nolcken teenis Eesti Vabadussõjas leitnandina Eesti Ratsapolgus, pärast Vabadussõda lõpetas Sõjakooli ja teenis hiljem Ratsarügemendis. Ta õpetas Tartu Ülikooli arstiteaduskonna kehalise kasvatuse osakonnas ratsutamist.

Heimar Nolcken lahkus Eestist 1939. aastal umsiedlungi käigus ning astus Saksa Wehrmachti teenistusse, kus teenis ratsaväeüksuses väeosa ohvitseridele taktikaõpetaja ja lektorina.

Teises maailmasõjas teenis ta Saksa armees, kus oli 1941. aastal 268. Baieri luuredivisjoni komando ülem, osaledes lahingutes Moskva all (Serpuhovi ja Juhnovo piirkonnas); 1942. aastast 32. Luuredivisjoniga Demjanski piirkonnas ja 1943. aastast 2. Siberi Kasakarügemendi (*Sibirisches Kosakenregiment 2*) ülem, mis kuulus ooberst Hans-Gert von Baathi juhitud 1. Kasaka ratsaväediviisi (*1. Kosaken-Kavallerie-Division*) ja see omakorda XV. Kasakate SS-Ratsaväekorpusse (*XV. Kosaken-Kavallerie-Korps*), mille ülem oli kindralleitnant Helmuth von Pannwitz.

Kirjandus
---------

* Kolonel H. E. G. Nolcken. Võitleja, märts 1960, nr 3, lk 6.
	+ Viimased kõnelused vana sõjamehega. Samas.

Välislingid
-----------

* Väljavõte Saaremaa rüütelkonna genealoogilisest käsiraamatust
Altai Vabariigi vapp
**Altai Vabariigi vapp** on Venemaa koosseisu kuuluva Altai Vabariigi vapp.

Altai Vabariigi vapp on helesinine, ringikujuline ja kuldkollase äärega. See sümboliseerib Altai taeva igavest sina. Helesinisel taustal on sõõri ülemise osas Kesk-Aasia ühe kõrgema mäe Beluhha valge kolmiktipp, kodumaa ilu ja jõu sümbolid; keskel on valge greif Kan-Kerede, kellel on kuldsed tiivad ja kuldsed laigud kehal, punane rind, punased küünised ja punased laigud jalgadel ning puna-lilla sabaots, must nokk, mustad tiivaotsad, püha päikeselind, kes valvab rahu, õnne ja kodumaa rikkust, kaitseb loomi, linde ja loodust; alumises osas on ornamendina kujutatud Altai kaht kõige suuremat jõge – Katuni ja Bijat koos lisajõgedega; nende kahe ühenduskohas on kollane kolmjalg – tulekolle, mis tähistab kodumaad ning kindlat ja igavest kodu; lained kolmjala all tähistavad Teletsi järve. Jõgede ja järve ornamendid on türkiissinised.

Altai Vabariigi vapp võeti kasutusele 10. juunil 1993.

Vaata ka
--------

* Altai Vabariigi lipp

Välislingid
-----------

* Altai Vabariigi vapi kirjeldus geraldika.ru-s (*vene keeles*)
Uuno Kailas
**Uuno Kailas** (kodanikunimi kuni 1924. aastani **Frans Uuno Salonen**; 29. märts 1901 Heinola linn – 22. märts 1933 Nice) oli soome luuletaja ja proosakirjanik.

Aastatel 1920–1926 õppis Uuno Kailas Helsingi Ülikoolis, kuid stuudium jäi lõpetamata. Vahepeal oli ta aastatel 1923–1925 sõjaväeteenistuses.

1926–1927 töötas ta Soome Teadeteagentuuris stilistina ja 1927–1928 ajalehe Kuluttajain Lehti asetoimetajana. 1929. aastal viibis ta mõnda aega vaimsete häirete tõttu psühhiaatriahaiglas. Lisaks diagnoositi tal tuberkuloos. Uuno Kailas suri Nice'is sanatooriumis tuberkuloosiravil viibides. Ta on maetud Helsingi Hietaniemi kalmistule.

Uuno Kailase esikkogu "Tuuli ja tähkä" ('Tuul ja tähk') ilmus 1922. aastal. Järgnesid luulekogud "Purjehtijat" ('Purjetajad', 1925), "Silmästä silmään" ('Silmast silma', 1926), "Paljain jaloin" ('Paljajalu', 1928) ja "Uni ja kuolema" ('Uni ja surm', 1931).

Postuumselt ilmusid luulekogu "Punajuova" ('Punaviirg', 1933) ja proosaraamat "Novelleja" ('Novelle', 1936).

Viited
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Uuno Kailas** |
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib sõjaväelasest; ärijuhi kohta vaata artiklit Vladimir Galkin (ärijuht)* |

---

**Vladimir Galkin** (23. juuli 1888 Valga – 23. detsember 1925) oli vene rahvusest Eesti sõjaväelane, leitnant.

Elukäik
-------

Ta sündis 1888. aastal Valgas. Gümnaasiumi lõpetas Pärnus. 

1905. aastal astus vabatahtlikuna ihukaardiväe 6. tragunipolku. Samal aastal saadeti ta õppima Tveri ratsaväekooli, pärast selle lõpetamist 1908. aastal edutati ta kornetiks ja määrati teenima 2. Pavlogradi kaardiväe husaaripolku. Kuid kaardiväeteenistus ei olnud talle hingelähedane ning märtsis 1909 lahkus ta teenistusest ja alustas tööd ametnikuna rahandusministeeriumis.

1915. aastal sai ta 3. Doni kasakapolgu koosseisus Vubisi jõeäärses lahingus haavata. Pärast paranemist jätkas ta teenistust Õhuväe 10. lennueskadrillis ning oli seejärel 5. armee lennusalgas algul adjutant, hiljem lendurvaatleja. Septembris 1916 astus ta Sevastopoli lennukooli, mille lõpetas aasta hiljem. 28. augustil kaotas ta lennuk juhitavuse, kuid Galkin pääses põrutusega. Novembris 1917 arreteerisid bolševikud ta, kuid tal õnnestus vahi alt põgeneda ja naasta kodulinna Valka. Vene kodusõjast võttis ta osa Loodearmee koosseisus, algul vabatahtlike lennueskadrillis Stanisław Bułak-Bałachowiczi staabi alluvuses, seejärel (juulist 1919) armee õhuväeüksuse ülema alluvuses. 22. juulil 1919 sai temast Loodearmee 2. lennusalga ülem.

22. jaanuaril 1921 ilmus registreerumisele Eesti sõjaväkke, ta oli sel ajal laeva masinist ja just merelt saabunud. Võeti arvele sõjaväelendurina ning arvati reservi. Kuna tema eesti keele oskuses kaheldi, siis saadeti ta jaanuaris 1924 eesti keele eksamile. Ta sooritas selle ning 30. aprillil 1924 esitas palve ennast lennuväeteenistusse võtta, kuid see lükati tagasi. 9. detsembril 1924 korda ta palvet ning alates 21. jaanuarist 1925 võeti leitnandi auastmes Lennuväerügementi lenduriks. Positiivsele otsusele aitas kaasa ilmselt see, et ta oli olnud üks esimesi ohvitsere, kes 1. detsembril 1924 hommikul omal algatusel Sõjavägede Staapi ilmus, et mässu mahasurumisele kaasa aidata. Ta arvati Balti jaama tagasivõtmiseks moodustatud grupi koosseisu.

28. aprillil 1925 viidi ta üle 1. Soomusrongirügementi soomusrongi Kapten Irv kuulipildujakompanii vaguniülemaks.

Tunnustus
---------

* Püha Georgi orden, 4. järk
* Püha Vladimiri orden, 4. järk mõõkade ja lehviga
* Püha Anna orden, 3. järk mõõkade ja lindiga
* Püha Stanislavi orden 3. järk mõõkade ja lehviga
* Püha Anna orden, 4. järk "Vahvuse eest"
* Püha Stanislavi orden, 2. järk mõõkade ja lehviga

Kirjandus
---------

* Toivo Kitvel, Toomas Türk, Arvo Lennart Vercamer (koostajad). *Põhjakotkad. Eesti lendurid ja lendurvaatlejad tsaariajast kuni 1940. aastani*. Tallinn, 2011.

Välislingid
-----------

* Ohvitseride andmekogu
**Triinu Kärbla** (neiuna **Triinu Soosaar**; sündinud 9. juuni 1979) on eesti haridusteadlane ja pedagoog. Tema teadustöö põhisuund on õpilaste teksti mõistmise oskus ja selle seos õpetajate õpetamismeetoditega.

Hariduskäik
-----------

Triinu Kärbla õppis aastatel 1986–1997 Parksepa Keskkoolis ja 1999–2003 Võrumaa Kutsehariduskeskuses ärijuhtimise erialal. Aastatel 2009–2014 õppis Tartu Ülikoolis sotsiaal- ja haridusteaduskonnas klassiõpetaja eriala, 2014. aastal sai magistrikraadi. 2013. aastal pälvis ta SA Archimedes õpetajakoolituse stipendiumi. 2020. aastast sotsiaalteaduste valdkonna haridusteaduse õppekava doktor.

Kärbla doktoritöö kandis pealkirja "Assessment of text comprehension and teaching comprehension strategies in Estonian basic school" (Tekstimõistmise hindamine ja tekstimõistmist toetavate strateegiate õpetamine Eesti põhikoolis). Juhendajad Tartu Ülikooli haridusteaduste instituudi professor Krista Uibu ja Tartu Ülikooli meditsiiniteaduste valdkonna teadur Mairi Männamaa.

Töökäik
-------

Enne pedagoogilisele tööle asumist töötas Kärbla Wermo mööblitööstuses ostujuhina. Pedagoogina töötab ta Võru Kesklinna Koolis ühiskonnaõpetuse, majandusõpetuse ning inglise keele õpetajana. Lisaks on ta Tartu Ülikooli sotsiaalteaduste valdkonna, haridusteaduste instituudi algõpetuse teadur.

Teeme Ära Sihtasutuse juures on Triinu Kärbla olnud lektor Võrumaa koolides projekti „Noortele suunatud teavitustegevus jäätmetekke ennetamisest ja keskkonnasõbralikust jäätmekäitlusest" raames ning teinud Võrumaa põhikoolides ennetustööd sõltuvusainete kohta.

Tunnustus
---------

* 2019 – Võru Kesklinna Kooli aasta õpetaja
* 2021 - haridusteaduslike tööde riiklikul konkursil publitseeritud ja/või kaitsmisele lubatud doktoritööde ning monograafiate kategoorias töö "Tekstimõistmise hindamine ja tekstimõistmist toetavate strateegiate õpetamine Eesti põhikoolis" eest I preemia

Isiklikku
---------

Triinu Kärbla on sündinud Võrumaal Kanariku külas, kus elab tänaseni. Kärbla on abielus ning tal on 3 tütart.

Viited
------

1. 1 2 3 4  "CV: Triinu Kärbla". *Eesti Teadusinfosüsteem*. 30.08.2020.
2. ↑  "Assessment of text comprehension and teaching comprehension strategies in Estonian basic school". *Eesti Teadusinfosüsteem*.
3. ↑  "Võru kooliõpetaja Triinu Kärbla kasvatab õpilastes ettevõtlikkust". 29. august 2020.
4. ↑  "Aasta õpetaja 2019 - Triinu Kärbla". 31. mai 2019.
5. ↑  Imbi Henno (14.05.2021). "Konkursitööd katsid kogu haridusmaastiku". *Õpetajate Leht*.
**Altenburg** on linn Saksamaal Tüüringi liidumaal. Linn jääb Leipzigist 40 kilomeetrit lõunasse, Dresdenist 90 kilomeetrit läände, Erfurdist 100 kilomeetrit itta. Altenburg on Altenburger Land kreisi pealinn ning kuulub ühe miljoni elanikuga Gera, Zwickau ja Chemnitzi vahelisse tekstiili- ja metallitootmise piirkonda. Alterburgis elab 33 000 inimest.

Altenburgi on esmamainitud 976. aastal. Sellest sai endise Slaavi piirkonna esimene Saksamaa linn. Linna nimetatakse tänapäeval Barbarossa linnaks, sest 1165. ja 1188. aasta paiku külastas Altenburgi Saksa kuningas Friedrich Barbarossa. 17. sajandist alates oli Altenburg koduks Wettini dünastia hertsogitele. 19. sajandi esimesel poolel levis Altenburgi ja selle lähistele industrialiseerimine, mis oli heal järjel 1930. aasta ülemaailmse majanduskriisini. Majanduse kehv olukord, mida iseloomustas elanike vähenemine, töötus ja tühjaks jäänud elupaikade hulga kasv, jätkus Saksamaa Demokraatliku Vabariigi ajal kuni 1990. aasta Saksamaa taasühinemiseni.

Vaade Altenburgi ajaloolisele kesklinnale, kust on näha *Rote Spitzen* ('punased tornitipud')

Viited
------

1. ↑  Alle politisch selbständigen Gemeinden mit ausgewählten Merkmalen am 31.12.2018 (4. Quartal), vaadatud 10.03.2019.
2. ↑  Register of German municipalities (4th quarter 2022), vaadatud 12.02.2023.

Altenburgi maakreisi vallad

* Altenburg
* Dobitschen
* Fockendorf
* Gerstenberg
* Göhren
* Göllnitz
* Göpfersdorf
* Gößnitz
* Haselbach
* Heukewalde
* Heyersdorf
* Jonaswalde
* Kriebitzsch
* Langenleuba-Niederhain
* Löbichau
* Lödla
* Lucka
* Mehna
* Meuselwitz
* Monstab
* Nobitz
* Ponitz
* Posterstein
* Rositz
* Schmölln
* Starkenberg
* Thonhausen
* Treben
* Vollmershain
* Windischleuba
Vladimir Feldman (2011)
**Vladimir Feldman** (ukraina keeles Володимир Фельдман  *Volodõmõr Feldman*; vene keeles Владимир Фельдман *Vladimir Feldman*; sündinud 13. septembril 1959 Žõtomõris) on Austraalia maletaja ja maletreener, rahvusvaheline meister (1999). 

Feldman on lõpetanud Moskva Riikliku Kehakultuuri Instituudi maleosakonna. Pärast Nõukogude Liidu lagunemist emigreerus Austraaliasse. 

Feldman tuli 1999. aastal Austraalia ja Okeaania malemeistriks. Kuna turniir oli ühtlasi MM-i tsooniturniiriks, siis sai Feldman edasipääsu augustis 1999 Las Vegases toimunud FIDE maailmameistrivõistlustele (100 osavõtjaga nokautsüsteemis peetud turniir). Turniiritabelis sai Feldman viimase, so 100. asetuse (tema ELO-reiting oli 2330). Avaringis kaotas ta suurmeister Jordi Magem Badalsile tulemusega 0:2.

Feldman tegutseb ka treenerina. 2005. aastal sai ta FIDE-lt FIDE treeneri nimetuse.

Tema abikaasa on rahvusvaheline meister Irina Berezina.

Välislingid
-----------

* Vladimir Feldman FIDE andmebaasis
Jesper Pettersson 2019. aastal Djurgårdens IF-i meeskonnas
**Jesper Conny Pettersson** (sündinud 16. juulil 1994 Stockholmis) on Rootsi jäähokimängija, kes mängib kaitsjana Rootsi kõrgliiga klubis Linköping HC.

Ta alustas Linköpingis ka klubikarjääri, debüteerides Rootsi kõrgliigas hooajal 2012/13.

2014. aastal valis Philadelphia Flyers ta NHL-i *draft* '​is 198. valikuna. Sama aasta juulis sõlmis ta Flyersiga kolmeaastase lepingu. Ta mängis American Hockey League'is (AHL) Flyersi tütarklubis Lehigh Valley Phantoms ja ECHL-i klubis Reading Royals, kuid NHL-is tal debüüti teha ei õnnestunud.

2017. aasta mais naasis ta Rootsi kõrgliigasse, sõlmides lepingu Djurgårdens IF-iga. Seal mängis ta kokku kolm hooaega. 2019. aastal jõudis ta klubiga Rootsi meistrivõistlustel finaalmängudele, kus kaotati Frölundale. 2021. aasta juulis naasis ta Linköpingi.

Pettersson võitis hõbemedali 2012. aastal Rootsi kuni 18-aastaste koondisega omavanuste maailmameistrivõistlustel ja 2014. aastal Rootsi kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistrivõistlustel.

Välislingid
-----------

* Jesper Pettersson hockeydb.com lehel
Alter Kacyzne
**Alter Kacyzne** (jidiši keeles ‏אַלטער קאַציזנע‏‎; 31. mai 1885 Vilno – 7. juuli 1941 Tarnopol) oli Poola juudi kirjanik ja fotograaf. Ta kirjutas jidiši keeles, kirjandusliku tegevuse algperioodil vähesel määral ka vene keeles.

Alter Kacyzne sündis Vilnos töölisperekonnas. Kacyzne ametlik haridustee lõppes 14-aastaselt, kui ta isa suri ja edasiõppimiseks ei jätkunud enam raha. Ta saadeti Jekaterinoslavi oma onu juurde fotograafiõpilaseks. Iseõppijana oli Kacyzne innukas lugeja ja ta valdas mitut võõrkeelt. Tema esimesed jutustused avaldati ajakirjas Jevreiski Mir 1909. aastal.

1910. aastal asus Alter Kacyzne elama Varssavisse. 1919. ja 1920. aastal ilmusid tema esimesed jidišikeelsed raamatud, dramaatilised poeemid "Der gayst der meylekh" ('Kuninga vaim') ja "Prometeus". Kacyzne tegi kaastööd paljudele jidišikeelsetele kirjandusajakirjadele, kus avaldati tema jutustusi; ta oli ka mõne ajakirja kaastoimetaja. 1922. aastal ilmus jutustustekogu "Arabeskn" ('Arabeskid'). 1925. aastal kirjutatud ja 1926. aastal raamatuna ilmunud näidend "Dukus" ('Hertsog') saavutas edu ka väljaspool Poolat. 1926. aastal ilmus ka näidend "Hurdus" ('Herodes'). Aastatel 1929–1930 avaldas ta kaheosalise romaani "Štarke un švache" ('Tugevad ja nõrgad'). 1936. aastal ilmus raamat "Baladn un groteskn" ('Ballaadid ja groteskid'). Tähelepanuväärne on Alter Kacyzne tegevus fotograafina. Alates 1921. aastast pildistas ta Ameerika Ühendriikide organisatsiooni Heebrea Immigrantide Abi Ühing (Hebrew Immigrant Aid Society) ja New Yorgi ajalehe Forverts ülesandel juutide elu Poolas, aga ka Palestiinas, Rumeenias, Itaalias, Hispaanias ja Marokos. Kuni 1926. aastani oli tal Varssavis oma fotostuudio.

Kui Saksamaa 1939. aasta septembris Poolale kallale tungis, põgenes Alter Kacyzne Nõukogude Liidu poolt okupeeritud riigi idaossa, kus tegutses Lvivis teatri ja raadio alal. Pärast Saksamaa kallaletungi Nõukogude Liidule püüdis ta itta põgeneda, kuid mõrvati pogrommi käigus Tarnopolis.

Viited
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
**Kvalifikatsioon** (inglise keeles *qualification*) on ametlikult tunnustatud kompetentsus ehk pädevus, kutseoskus, erialane ettevalmistus või selle aste mingiks elukutseks või tööks.

Kvalifikatsiooniga kaasnevad teatavad õigused ja kohustused. 

Kvalifikatsioonid jaotuvad:

* formaalhariduslikud kvalifikatsioonid – üldharidus (põhi- ja gümnaasiumiharidus), kutseharidus, kõrgharidus;
* kutsekvalifikatsioonid ehk kutsed

Iseseisvana kirjeldatav ja hinnatav osa kvalifikatsioonist on osakvalifikatsioon. Osakvalifikatsioonideks on näiteks võõrkeele oskus, õppeaine, kursus, lõputöö, osakutse. Osakvalifikatsioone saadakse tihti täiskasvanukoolituse läbimisel.

Kvalifikatsiooni tõendab üldjuhul pädeva asutuse väljastatud diplom või tunnistus.

Eri riikide kvalifikatsioonide võrdlemise aluseks on kvalifikatsiooniraamistikud.

Vaata ka
--------

* SA Kutsekoda

Viited
------

1. ↑   Haridus- ja teadusministeerium
2. ↑   Eesti keele seletav sõnaraamat

Välislingid
-----------

* Eesti ENIC/NARIC keskus (akadeemilise tunnustamise agentuur)
* Varasemate Eesti ja NSV Liidu kvalifikatsioonide vastavus
**Jeruusalemma tempel** on Judaismi ohvrikultuse keskus Jeruusalemmas. See on ajaloo jooksul kaks korda hävitatud ja praegu on templist alles vaid Nutumüür. Templi kohta on ajaloos kasutatud eri nimesid, kuna kuningas Saalomoni ehitatud templi hävitamise järgset templit hakati nimetama teiseks templiks.

* Saalomoni tempel (Saalomoni templi (Esimene tempel) hävitasid Paabeli sõjaväelased kuningas Nebukadnetsar II juhtimisel. Tempel rööviti, varandused viidi minema, suur osa elanikest veeti pantvangidena Paabelisse)
* Teine tempel (hävitasid roomlased 70 pKr)

Praegu on templi kohal alles Nutumüür ja Templimäele on ehitatud 2 islami jaoks ülitähtsat mošeed. 

Paljude aastasadade kestel süvenes aegamööda veendumus, et Templi suudab tulevikus taastada ainult Mašiah (Messias). Kõige radikaalsemate juudiusuliste meelest on praegune olukord alandav ja püha piirkonda rüvetav, kuna Templimäel kõrgub muslimite 691. a pKr valminud Kaljumošee. 1960. aastate lõpul süüdati korduvalt põlema samuti Templimäel asuv al-Aqsa mošee. Et taastada tempel vana koha peale, mida kindlasti tahetakse teha, peab mošeed likvideerima. Templimägi on kujunenud kahe religiooni vaheliseks tüliallikaks.
**Vatsakestevaheseinaks** (ladina *septum interventriculare*) nimetatakse enamiku selgroogsete loomade südame vasaku ja parema vatsakese vahelist, peamiselt südamelihaskoest seina.

Imetajatel
----------

### Inimestel

Vatsakeste vahesein formeerub lootel 4.–8. rasedusnädalal, arenedes südame tipust ülespoole kasvava kurru liitumisel endokardi padjandist allapoole areneva õhukese membranoosse vaheseinaga.

Patoloogia
----------

Vatsakestevaheseinas olevat auku klassifitseeritakse nii loomadel kui ka inimestel kaasasündinud südamerikkena ja diagnoosiks on vatsakestevaheseina defekt.

70–90% vatsakestevaheseina defektidest asuvad vatsakeste vaheseina basaalses (membranoosses) osas.

Viited
------

1. ↑  "Meditsiinisõnastik" 825:2004.
2. ↑  Septal Defects, Veebiversioon (vaadatud 21.03.2014) (*inglise keeles*)
3. ↑  Ingrid Mesila, Enn Jõeste, Mari-Ann Reintam, Hannes Tamm, Živile Riispere, Maret Murde, Retlav Roosipuu, "Patoanatoomia õpik kõrgkoolile", lk 479, 2012, Tartu Ülikooli Kirjastus, ISBN 978 9949 32 084 4

Välislingid
-----------

* Sissekanne Terminologia Anatomicass A12.1.00.013: Septum interventriculare. Vatsakestevahesein
Jesper Fast 2014. aastal New York Rangersi meeskonnas
**Jesper Fast** (sündinud 2. detsembril 1991 Nässjös) on Rootsi jäähokimängija, kes mängib NHL-i klubis Carolina Hurricanes ründajana paremäärel.

Ta alustas klubikarjääri Rootsi klubis HV71, mille meeskonnas debüteeris ta hooajal 2009–10 Rootsi kõrgliigas. Hooajal 2012–13 lõi Fast Rootsi kõrgliigas 17 väravat ja andis 18 väravasöötu. Samal hooajal valiti ta Rootsi kõrgliiga kõige spordimehelikumaks mängijaks.

2010. aastal valis New York Rangers ta NHL-i *draft* '​is 157. valikuna. 2012. aasta mais sõlmis ta Rangersiga kolmeaastase lepingu. Hooaja 2012–13 lõpus debüteeris ta American Hockey League'is (AHL) Rangersi noorteklubis Connecticut Whale. NHL-is debüteeris Fast 3. oktoobril 2013 mängus Phoenix Coyotesi vastu. Suurem osa hooajast 2013–14 mängis ta AHL-is Hartford Wolf Packi võistkonnas, kus ta lõi 48 mänguga 17 väravat ja andis 17 väravasöötu. Rangersi põhikoosseisu murdis Fast hooajal 2014–15. Esimese värava lõi ta NHL-is 29. novembril 2014 mängus Philadelphia Flyersi vastu. 2014–15 põhihooajal jäi tema arvele kuus väravat ja kaheksa väravasöötu. Samal hooajal jõudis ta Rangersiga Stanley karika poolfinaali, kus kaotati Tampa Bay Lightningile mängudega 3:4. Väljalangemismängudes sai Fast kirja 3+3. Rangersis mängis Fast kuni hooaja 2019–20 lõpuni. Individuaalselt oli tema edukaim hooaeg Rangersis 2017–18, mil ta lõi 13 väravat ja andis 17 väravasöötu.

2020. aasta oktoobris sõlmis ta kolmeaastase lepingu Hurricanesiga.

Viited
------

1. ↑  "Canes agree to terms with Forward Jesper Fast". Carolina Hurricanes. 11.10.2020. Vaadatud 2.6.2021

Välislingid
-----------

* Jesper Fast NHL.com lehel
* Jesper Fast hockeydb.com lehel
**Libaoperatsioon** (*false flag*) on avalikkuse eksitamine, petmine infosõjas. 

Eesmärk on eksitada avalikkust, viies mitmesuguseid tegevusi läbi nii, et need tunduksid meedia vahendusel loogilised ja põhjendatud. Läbi ajaloo on sõdimise õigustamiseks kasutatud erinevaid libaoperatsioone ning leiutatud olematuid ohte. Sõjas on oluline, et oma eluga riskivad sõdurid usuks, et nad võitlevad ülla eesmärgi nimel. Libaoperatsiooni võtet kasutatakse ka mittesõjalistes olukordades.

Libaoperatsioone kasutatakse laialdaselt luures, sõjatööstuses ja suurriikide vahelistes sõdades. Kui inimesed saavad aru, et neid on petetud, siis on juba liiga hilja. Juhtumid on strateegiliselt ajastatud ja kannatada võivad ka süütud ohvrid. Tänapäeval tundub, et sellised võtted on tavapärased, mitte erakorralised tegevused.

Näited
------

Vene rahva toetuse saamiseks föderaalvägede uuele Kaukaasia sõjakäigule sooritati kuritegu – detsembris 1999 lasid Vene eriteenistused Moskvas, Buinakskis ja Volgodonskis õhku elumajad, kus hukkus rohkem kui 300 inimest ja seda esitati tšetšeeni võitlejate kätetööna. Kuritegu sai avalikuks, kui Kaasanis jäid tšekistid kohalikule miilitsale vahele 150-kilogrammise lõhkelaengu paigutamisel elumajja. 30. septembril 1999 alanud 90 000 inimesest koosnevate föderaalvägede ohvriterohkeTšetšeenia sõjakäik viidi lõpule 2003. aastal.

Libaoperatsiooni näiteks, kuidas CIA sõda kavandas ja õigustas, on 2003. aastal alanud USA-Iraagi sõja eel toimunu. Suveräänsesse riiki tungiti sisse rahvusvahelise julgeoleku tagamise ettekäändel. Väideti, et Iraagil on massihävitusrelvad, mida kunagi ei leitudki. On võimalus, et keemiarelvad viidi Iraagist Süüriasse aga seda pole tõestatud.
Holmi uulits Ülejõel 1910. aasta paiku.
Holmi tänav 1877. aasta kaardil (all keskel)
**Holmi tänav** (*Holmstraße*) oli tänav Tartus, Emajõe vasakul kaldal.

Tänav algas Henningi platsilt (umbes praeguse Narva maantee ja Raatuse tänava ristmiku kohal) ja suundus jõeni. Holmi tänava lõpp asus praeguse Uueturu tänava otsa vastas üle jõe.

Holmi tänav oli 19. sajandist 1941. aastani oluline äritänav ning vaheaegadega kuni 1956. aastani toimis jõeületuskoht Holmi ja Uueturu tänava vahel. Tänava otsa juures jõekaldal asusid puuturg, kalaturg ja vanakraamiturg. Tsaariajal liikus jõel liiniparv. Kuni 1933. aastani kasutati ajutist ujukitel silda (nn nahksild), siis viidi see üle praeguse Võidu silla trassile. 1941. aastal ehitasid sakslased püsiva puitsilla, sest taganevad Nõukogude väed olid lasknud õhku senise peamise jõeületusvõimaluse - Kivisilla. Nõukogude väed ehitasid 1944. aastal uue puitsilla ning see oli 1956. aastani Tartu ainuke aasta läbi ületatav sild. Võidu silla valmides puitsild lammutati.

Holmi ja Kalaturu tänava nurgal asus linna esimene juugendstiilis ärihoone, mis kuulus Feodot Kudrjašovile ning milles oli ka hotell Jakor (1905, arhitekt Rudolf von Engelhardt). Hoone põles 1941. aastal. Terveks jäänud ärikorrus lammutati 1948. aastal.

Holmi 2 asus 1881. aastal tegevust alustanud Franz Georg Faure metallitöökoda, kus 1895. aastal hakkas tööle malmisulatusahi. 19. sajandi lõpul oli F. Faure tehas Franzenhütte Lõuna-Eesti suurim masinaehitusettevõte, firmale kuulus ka aurujõul töötav sae ja jahuveski ning mitu kauplust. F. Faure vabriku baasil loodi OÜ Tartu Masina-Vabrik, mis sai 1920. aastal nimeks AS põllutöömasinate tehas Estöö ja seejärel põllutööriistade ja masinavabrik AS Tegur. 1930. aastate algul läks AS Teguri tehas pankrotti ja selle ostis Pikalaenu Pangalt Jaan Ratnik. 
J. Ratniku ettevõte natsionaliseeriti 1940. aastal.

Tänapäeval on endise Holmi tänava kohal Holmi park.

Viited
------

1. 1 2  "Andres-Teet Merisalu: meie aukohus möödunu ees" Tartu Postimees, 25. mai 2011
2. ↑  Firma Franz Georg Faure Tartus, Eesti Ajalooarhiiv, EAA.3473

Välislingid
-----------

* Fotosid majadest Holmi tänaval
**Dion Francis DiMucci** (sündinud 18. juulil 1939 New Yorgis) on USA laulja ja laulukirjutaja. Tema muusika on hõlmanud elemente *doo-wop* '​ist, rokkmuusikast, R&B-st ja hilisemal perioodil bluusist.

Ta sündis New Yorgis Bronxi linnaosas itaalia-ameerika perekonnas. Lauljakarjääri alustas ta 1950. aastate teises pooles vokaalansamblis Dion and the Belmonts. 1960. aastate alguses alustas ta soolokarjääri. Dion oli üks populaarsemaid USA poplauljaid Briti invasiooni-eelsel perioodil. 1950. aastate lõpus ja 1960. aastate alguses oli tal sooloesinejana ning Dion and the Belmontsi või The Del-Satinsi liikmena kokku 39 esineljakümne hitti. Tema tuntumate hittide hulka kuuluvad "Runaround Sue" (tema ainus #1 USA-s), "The Wanderer", "Ruby Baby" ja "Lovers Who Wander".

Dioni populaarsus vähenes 1960. aastate keskel. 1960. aastate teises pooles muutis ta oma stiil ning hakkas esitama tõsisema sisuga laule. Tema tuntuim tolle perioodi laul on *folk rock* '​i stiilis "Abraham, Martin and John", mis oli kirjutatud pühenduseks samal aastal mõrvatud Martin Luther Kingile ja Robert F. Kennedyle ning mis jõudis USA singliedetabelis Billboard Hot 100 neljandale kohale. 1960. aastate lõpus ja 1970. aastate alguses Dioni populaarsus taastus ning ta on jätkanud muusika tegemist siiani. Kriitikud, kes suhtusid negatiivselt tema varasesse loomingusse ja pidasid teda pelgalt teismeliste iidoliks, on kiitnud hiljem tema hilisemat tööd ning on toonud välja tema muusika teistele muusikutele.

1989. aastal võeti ta Rock'n'rolli Kuulsuste Halli liikmeks.

Viited
------

1. ↑  Sam Howe Vaerhovek (19.6.1987). "A Wanderer, Dion Returns to His Roots". *The New York Times*.

Välislingid
-----------

*
**Lia Tarmo** (1935. aastani **Lia Klein**; 18. märts 1923 – 29. november 1996) oli eesti näitleja.

1940. aastal lõpetas ta Tallinna 1. Tütarlaste Gümnaasiumi, 1941. aastal Tallinna Kodunduskeskkooli. 1946. aastal lõpetas Draamastuudio eriklassi.

Aastatel 1944–1946 töötas Eesti NSV Riiklikus Noorsooteatris, 1946–1948 Eesti NSV Riiklikus Filharmoonias. Aastatel 1948–1993 oli ta Endla teatri näitleja.

Ta on maetud Tallinna Metsakalmistule.

Tunnustus
---------

* 1979 Eesti NSV teeneline kunstnik

Isiklikku
---------

Näitleja ja lavastaja Ruut Tarmo oli tema isa. Näitleja Uno Loit oli tema abikaasa.

Viited
------

1. ↑  Eesti Teatri- ja Muusikamuuseumi kartoteek. Lia Tarmo[*alaline kõdulink*]
2. ↑  Ain Roost, Ilona Smeljanski (koostajad). Endla teatri biograafiline leksikon. Pärnu Teater Endla, 2008, lk 135-136
3. ↑  Kalmistute register HAUDI

Välislingid
-----------

* Rahvusarhiivi fotode andmebaas. L. Koidula nim. Pärnu Draamateatri näitleja Lia Tarmo vanaema osas E. Thomase satiirilises komöödias "Kaheksa armastavat naist" (1978)
Männiku raamatukogu
**Männiku raamatukogu** on Tallinna Keskraamatukogu haruraamatukogu, mis tegutseb Tallinnas Nõmme linnaosas Männiku asumis aadressil Pihlaka tänav 12.

Aastal 1969 avatud Männiku raamatukogu paikneb Nõmme Sotsiaalmaja hoones, kus kuni 1998. aastani tegutses Tallinna Männiku Põhikool (Tallinna 39. Keskkool). Praegusesse asukohta koliti 1999. aastal aadressilt Männiku tee 89 (Hotell Dzingel).

Raamatukogu pindala on 228 m², säilikuid ligi 22 000 eksemplari. Raamatukogus on võimalik kasutada WiFi't.

Raamatukogu lähedal Männiku teel asub Pihlaka bussipeatus, kus peatuvad Tallinna bussiliinid 5 (Männiku–Metsakooli), 32 (Männiku–Kopli) ja 33 (Männiku–Kopli). 33. liini bussid peatuvad ka Valdeku tänava Kraavi bussipeatuses.

Tallinna Keskraamatukogu osakondades ja haruraamatukogudes kehtib ühtne lugejakaart.

Viited
------

1. ↑  Männikul suletakse vene põhikool. / Õhtuleht, 6. märts 1998.
2. ↑  Toomas Pirn. Raamatukogu tõstetakse välja. Ärileht, 18. aprill 1998.
3. ↑  Männiku raamatukogu. www.keskraamatukogu.ee
4. ↑  Sõiduplaanid soiduplaan.tallinn.ee
5. ↑  Sõiduplaanid[*alaline kõdulink*] soiduplaan.tallinn.ee

Kirjandus
---------

* Maie Eisma. Kirjanduslikud sügismatkad Nõmmel. *Raamatukogu*, nr 5, 2007.

Välislingid
-----------

* Männiku raamatukogu Tallinna Keskraamatukogu kodulehel
**Männiku järv** (ka *Männiku karjäär*, *Raudteejärv*, *Männiku veehoidla*) on tehisjärv Harju maakonnas Saku vallas Männiku külas ja osaliselt Tallinnas. Selle pindala oli 2006. aastal 105,3 ha, kuid kuna karjääris jätkub liiva kaevandamine, kasvab järve pindala.

Enne liiva kaevandamiseks karjääri rajamist 20. sajandi teisel poolel oli Männiku järve asukohas 20. sajandi teisel aastakümnel rajatud Peeter Suure merekindluse umbes 1 km pikkune vallikraav, mida kutsuti Hassani tiigiks ja mis paiknes risti praeguse järve pikiteljega, ning läheduses kaks madalat looduslikku järve, mis praeguseks on kuivaks jäänud.. Hassani tiiki kasutas Tallinnas asunud Lutheri vabrik aastaid vineeripakkude leotamiseks. Praeguseks on Hassani tiik valdavalt kuiv.

Vaata ka
--------

* Männiku Väikejärv
* Pumbajärv
* Raku järv
* Tammemäe järv
* Valdeku karjäär

Viited
------

1. ↑  EKI KNAB (vaadatud 27.04.2017)
2. ↑  Ruta Tamre, 2006. Eesti järvede nimestik. Tallinn: Keskkonnaministeeriumi Info- ja Tehnokeskus.
3. ↑   (vaadatud 26.06.2020)
**Eriolukord** on loodusõnnetuste ja katastroofide korral ning nakkushaiguste tõkestamiseks riiklikult kehtestatav erikord. 

Riigikohtu endise esimehe Rait Maruste sõnul on eriolukord üldmõiste, mis võib jaguneda üksikmõisteteks nagu hädaolukord, erakorraline olukord (ka *erakorraline seisukord*), piiramisolukord, sõjaolukord (*sõjaseisukord*) vms. Selline liigitus, eriolukorra liikide puhul kasutatavad meetmed ja erivolitused on eri riikide õigusaktides erinevalt määratletud.

Eestis saab eriolukorra välja kuulutada ainult valitsus. Eriolukorra tingimused ja sellega seotu on Eestis koondatud hädaolukorra seadusse.

Eesti valitsus kuulutas esimest korda eriolukorra välja 12. märtsil 2020 seoses koroonapandeemiaga. Algselt 1. maini kehtestatud eriolukorda pikendati 17. maini.

Vaata ka
--------

* Erakorraline seisukord
* Sõjaseisukord
* Loodusõnnetus
* Ökoloogiline katastroof

Viited
------

1. ↑  Eriolukorra seadus Riigi Teataja
2. ↑  TEA entsüklopeedia 6. köide, 2011.
3. ↑  Rait Maruste Eriolukord parlamentaarses riigis ERR, 03.04.2020
4. ↑  "Hädaolukorra seadus ptk 4 Eriolukord". *eRT*. Vaadatud 13.03.2020.
5. ↑  Valitsuse korraldus eriolukorra väljakuulutamiseks. ERR, vaadatud 14.03.2020

Välislingid
-----------

* "Uue Eesti esimene eriolukord" ERR, 13. märts 2020
|  |
| --- |
|  |
| T-111 |
| T-111 tehnilised andmed |
| Pikkus | 5,40 m |
| Laius | 3,14  m |
| Kõrgus | 2,42  m |
| Kaal | 32,2  t |
| Kiirus | maastikul ? km/h  maanteel 30 km/h |
| Käiguvaru | maanteel ? km/h  maanteel km |
| Suurtükk | 45 mm  121 mürsku |
| Kuulipildujad | 2x7,62 mm DT padrunit |
| Soomus | kuni 60 mm mm |
| Mootor |  |
| Mootori võimsus | hj |
| Meeskond | 3 inimest |

**T-111** (algse nimega **T-46-5**) oli esimene uue põlvkonna tanki prototüüp, mille kallal töötati Nõukogude Liidus aastatel 1936–1938. Uue tanki loomise põhjuseks oli, et kogemused Hispaania kodusõjas, mis näitasid, et olemasolevad nõukogude tankid pole uutele tankitõrjerelvadele vastupidavad ja süttivad oma bensiinimootorite tõttu tabamuse korral kergesti. T-111 projekteerimisega tegeles OKMO büroo tehasest Nr. 185. Projekteeriti 1936–1937 ja prototüüp valmis 1938. aastal. Uus tank oli soomustatud 60 mm terasplaatidega Ižorski tehasest ja oli seega pakseima soomusega nõukogude tank. Tank oli relvastatud ühe 45 mm kahuri ja kahe 7,62 mm kuulipildujaga DT, millest üks paiknes torni tagaküljel. Tanki meeskonnas oli kolm meest.

Kuigi tanki soomus oli piisav, et vastu pidada 45 mm kahuri tulele, oli selle pearelv liiga nõrk, et ise samaväärset tanki hävitada. Tank oli ka liiga aeglane. Ilmsete puuduste tõttu projekt lõpetati.

Vaata ka
--------

* SMK
* T-100
* A-20

Viited
------

1. 1 2  Zaloga, Garendsen, lk 110

Kirjandus
---------

* Steven J. Zaloga, James Grandsen *Soviet Tanks and Combat Vehicles of World War Two* Weidenfeld & Nicholson military 1984 ISBN 0853686068 *Inglise k.*

Välislingid
-----------

* T-111 pilt
1980. aastal ehitatud Pirita sild (2010)
Pirita sild 1975. aastal (lammutati 1979)
**Pirita sild** on sild Tallinnas üle Pirita jõe.

Enne 1912. aastat ületati jõge sel kohal parvega. Seejärel valmis puitsild.

Esimene raudbetoonist sild valmis 1936. aastal. See oli 76 meetrit pikk ja 10 meetrit lai. Koos kõrvalkuludega läks selle rajamine maksma 175 tuhat Eesti krooni.

Silla ehitamine nähti ette 1934. aasta valminud üleriigilise suurte sildade ehituskavaga, mille alusel rajati kolme aasta jooksul 13 suurt silda. Kolme ligi 20-meetrise kaarvõlviga silla ehitas Soome firma OY Cyclops, kes rajas sama sillaehituskava alusel ka terassilla Jõesuusse ning raudbetoonsillad Käreverre, Luunjasse, Kadajasse ja Mõnistesse. Kõik need sillad hävisid teises maailmasõjas. Pirita silla hävitasid taganevad Saksa väed 1944. aastal.

Silla arhitektuurse osa projekteeris Arthur Jürvetson.

Sild taastati 1947. aastal peaaegu esialgsel kujul ja lammutati 1979.

1980 ehitati uus sild.

Juulis 2002 sild põles.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6  13 silda - tagasivaateid sillaehituse suurprojektile Eesti Maanteemuuseum.
2. ↑  "Uus Pirita sild awatakse liiklemiseks" Päewaleht, nr 189, 16. juuli 1936.
3. ↑   (vaadatud 03.06.2017).
4. ↑   (vaadatud 03.06.2017).

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Pirita sild** |

* "Tallinnas põleb Pirita sild" Postimees, 25. juuli 2002
* "Pirita sild saab septembri lõpuks korda" Äripäev, 22. august 2002