recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Aho Rebas** (sündinud 17. juulil 1946 Boråsis Rootsis) on eesti pedagoog.

Haridus
-------

Aho Rebas omandas Göteborgi Ülikoolis filosoofiamagistri kraadi 1972, õppides ajalugu, kirjanduse ajalugu, Põhjamaade keeli ja maateadust.

Töökäik
-------

Aho Rebas on Rootsi kaitseväe reservkapten ja Eesti kaitseväe reservmajor. Töötanud Rootsis muuhulgas eesti laste suvekodude juhatajana, Göteborgi Eesti Kooli direktorina, Partille vallavalitsuses kultuuriametnikuna. Ta on olnud mitme rootsieestlaste organisatsiooni juhatuse liige ja esimees. Rebas on GEORGi (Göteborgi Eesti Organisatsioonid) asutaja ja esimees 2000–2008, oli 2004–2006 Rootsi Eestlaste Liidu esimees ja kuulus Ülemaailmse Eesti Kesknõukogu (ÜEKN) juhatusse. Oli aastal 2002 Partille Rotary klubi president. Aho Rebase harrastusteks on muuhulgas korvpall, suusatamine ja koorilaul. Mängis viis aastat Rootsi esiliigas korvpalli ja on osalenud kaks korda Vasaloppeti suusamaratonil.

Aho Rebas oli 1990–1992 Eesti Kongressi saadik. Ta töötas 1993 Eesti välisministeeriumis konsultandina ning Kaitsejõudude Peastaabis Kaitseväe peainspektori ning luure ja vastuluure osakonna ülemana. On olnud instruktoriks ja tõlgiks mitmel Kaitseväe, Kaitseliidu ja Piirivalve kursusel Eestis ja Rootsis. Alates veebruarist 2008 töötas Aho Rebas Eesti rahvastikuministri nõunikuna ja Ülemaailmse Eesti Kesknõukogu esindajana Eestis. Alates kevadest 2009 töötab Aho Rebas Eesti Haridus- ja teadusministeeriumi nõunikuna, peaülesandeks Rahvuskaaslaste programmiga seotud tegevuste koordineerimine. Aho Rebas oli 2007 Göteborgis ja 2013 Stockholmis Eesti kultuuripäevade – Estivalide – vastutav peakorraldaja. Rebas on olnud lektor Rootsi (METROO) ja Kanada eestlaste metsaülikoolides.

Isiklikku
---------

Aho Rebas on peamiselt elanud Göteborgis ja tal on neli last, kes räägivad eesti keelt. Aho Rebas on Hain Rebase vend ja Rain Rebase poeg.

Tunnustus
---------

* 2018 Valgetähe IV klassi teenetemärk

Viited
------

1. ↑  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 19630

Välislingid
-----------

* Intervjuu Aho Rebasega
Andrei Birov ja Tiit Vähi 2013. aastal
**Andrei Birov** (sündinud 3. detsembril 1958 Tallinnas) on Eesti majandustegelane, poliitik ning endine riigiametnik ja diplomaat. 

Birov on lõpetanud Moskva Riikliku Ülikooli ning kaitsnud samas filosoofiateaduste kandidaadi kraadi. 

Aastatel 1989–1993 töötas ta Eesti Vabariigi Moskva saatkonnas pressiatašeena. 1993–1995 oli ta minister-nõunik Eesti saatkonnas Ukrainas. 1997–2001 oli Birov Eesti ajutine asjur Hiinas. 2001–2002 oli ta välisministeeriumi protokolliosakonna tseremooniate ja visiitide büroo direktor. 2002–2006 oli ta Presidendi Kantselei protokolliülem.

Ta on 2006. aastast Keskerakonna liige. 2013. aastast on ta Tallinna linnavolikogu liige asendusliikmena. Birov on Sillamäe linnavalitsuse ühiskondlik liige.

Birov on 2007. aastast AS Sillamäe Sadam turundusjuht.

Tunnustus
---------

* 2006 Valgetähe IV klassi teenetemärk
* 2006 Eesti Kaubandus-Tööstuskoja III klassi aumärk

Viited
------

1. ↑  Vabariigi Presidendi kantseleisse asub tööle uus protokolliülem, 20. juuni 2002
2. ↑  Põhjarannik, Sillamäe linnapeaks valiti Tõnis Kalberg, 13. november 2013
3. ↑  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 4959 (vaadatud 07.06.2015)
Max Euwe (1963)
**Machgielis Euwe** (20. mai 1901 Watergraafsmeer Amsterdami lähedal – 26. november 1981 Amsterdam) oli hollandi maletaja, maletegelane, maleliteraat ja matemaatik, maailmameister (1935–1937), rahvusvaheline suurmeister (1950). 

Euwe oli aastatel 1970–1978 Rahvusvahelise Maleföderatsiooni (FIDE) president.

1923. aastal lõpetas ta Amsterdami Ülikooli. Kaitses 1926. aastal doktoriväitekirja "Differentiaalvarianten van twee covariante-vectorvelden met vier veranderlijken". Ta töötas 1940. aastani Amsterdamis lütseumi matemaatikaõpetajana. 1960. aastatel töötas ta Tilburgi Ülikoolis professorina (kuni 1971. aastani).

Euwe oli 13-kordne Hollandi malemeister (1921–1955). 1934. aastal esitas ta väljakutse valitsevale maailmameistrile Aleksandr Alehhinile. Alehhin nõustus mängima. 1935. aastal peetud matši Euwe võitis tulemusega 15½:14½. Pärast võidukat matši andis Euwe järgmise maailmameistrivõistluste matši korraldamise õigused üle FIDE-le. Sealtpeale hakkas FIDE autoriteet malemaailmas tõusma.

Euwe kaotas maailmameistritiitli 1937. aastal revanšmatšis. 1938. aastal mängis ta AVRO turniiril, kus jagas 4.–6. kohta. 1948. aasta MM-i turniiril jäi ta viie osavõtja seas viimaseks.

1950. aastal võttis FIDE kasutusele rahvusvahelise suurmeistri nimetuse. Euwe oli üks neist, kes sai selle nimetuse kohe samal aastal.

Ta mängis Hollandi võistkonna koosseisus seitsmel maleolümpial (1927, 1937, 1950, 1954, 1958, 1960, 1962).

* Max Euwe (1936)Max Euwe (1936)
* Paul Keres ja Max Euwe MM-turniiril (1948)Paul Keres ja Max Euwe MM-turniiril (1948)
* Max Euwe ja Paul Keres (1956)Max Euwe ja Paul Keres (1956)

Tunnustus
---------

* 1938 – FIDE auliige

Välislingid
-----------

 Max Euwe – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
**Andrei Bitov** (Андрей Георгиевич Битов; 27. mai 1937 Leningrad – 3. detsember 2018 Moskva) oli vene kirjanik. 

Andrei Bitovi ema oli jurist ja isa arhitekt. 1954. aastal lõpetas Bitov keskkooli, 1956. aastal alustas kirjandusliku loominguga. 1957. aastal astus ta Leningradi Mäeinstituuti, mille lõpetas pärast vaheaegadega õpinguid 1962. aastal geoloogilise luure erialal. 

Instituudipäevil osales Bitov kirjandusrühmituses, mille vaimne juht oli Gleb Semjonov. Ta kirjutas esmalt luulet, seejärel lühikesi absurdihõngulisi jutustusi. 1960. aastast ilmusid tema tööd kirjandusajakirjades ja almanahhides, 1965. aastal sai Bitovist Kirjanike Liidu liige. 1978. aastal ilmus USAs tema romaan "Puškini maja". 1979 osales ta põrandaaluse almanahhi "Metropol" koostamises, mille järel teda Nõukogude Liidus lakati avaldamast 1986. aastani. 

1988. aastal osales Bitov Venemaa PEN-klubi asutamises, 1991. aastal sai selle presidendiks. On saanud nii Venemaa kui teiste riikide kirjandusauhindu, Venemaa Kunstide Akadeemia auliige. 

Olulisemate teoste hulka kuuluvad jutustus "Lahkuv Monahhov", romaanid "Puškini maja", "Kaukaasia vang", "Ahvide ootus", "Sümmeetria õpetaja" jt. 

Eesti keeles on temalt ilmunud ""Loomingu" Raamatukogu" sarjas jutukogu "Apteekrisaar" (1971, tõlkija Ita Saks) ning jutustused "Kutsealune" (1965, tõlkija Arvo Valton) ja "Lahkuv Monahhov" (1978, tõlkija Jüri Aam, värsid Valeeria Villandi), samuti vennasvabariike tutvustava reisikirjanduse sarjas "Koolitundi Armeeniasse: teekond mitte just suurele maale" (1979, tõlkija A. Orav).

Tunnustus
---------

* oli valitud Venemaa Kunstide Akadeemia auliikmeks
|  |
| --- |
|  **Poks** |
| Riik |  | Šveits |
|  |
| 3. ring | 1960 | II kerge-keskkaal |
|  |
| Veerand-finaal | 1957 | II kerge-keskkaal |
| 1. ring | 1959 | II kerge-keskkaal |
| Hõbe | 1961 | II kerge-keskkaal |

**Max Meier** (sündinud 20. mail 1936; Wil, Sankt Galleni kanton) on Šveitsi endine poksija.

Meier oli kokku kuuekordne Šveitsi meister II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) aastatel 1956–1961. 

Meier osales II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) 1960. aasta Rooma olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas 3. ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.

Meier sai II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) 14. Euroopa meistrivõistlustel (Belgrad, 1961) hõbemedali, kaotades finaalis kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Ričardas Tamulisile (NSV Liit). Ta osales II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) 12. Euroopa meistrivõistlustel (Praha, 1957), kuid kaotas veerandfinaalis hilisemale pronksmedalivõitjale Frederick Tiedtile (Iirimaa) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja ning 13. Euroopa meistrivõistlustel (Luzern, 1959), kuid kaotas 1. ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.

Viited
------

1. ↑  Šveitsi meistrivõistlused poksis 1913–1958. Tulemused inglise keeles
2. ↑  Šveitsi meistrivõistlused poksis 1959–1983. Tulemused inglise keeles
3. ↑  17. suveolümpiamängude poksivõistlus. Rooma 1960. Tulemused inglise keeles
4. ↑  14. Euroopa meistrivõistlused poksis. Belgrad 1961. Tulemused inglise keeles
5. ↑  12. Euroopa meistrivõistlused poksis. Praha 1957. Tulemused inglise keeles
6. ↑  13. Euroopa meistrivõistlused poksis. Luzern 1959. Tulemused inglise keeles

Välislingid
-----------

* Max Meier veebisaidil Olympedia Muuda Vikiandmetes
**Andrei Jurjevitš Brežnev** (vene keeles *Андрей Юрьевич Брежнев*; 15. märts 1961 Moskva – 10. juuli 2018 Sevastopol) oli Venemaa poliitik.

Andrei Brežnev oli Leonid Brežnevi lapselaps. Ta lõpetas 1983. aastal NSV Liidu Välisministeeriumi Moskva Riikliku Rahvusvaheliste Suhete Instituuti (MGIMO) rahvusvaheliste majandussuhete teaduskonna. 

Aastatel 1989–1991 oli ta NSV Liidu Kaubandusministeeriumi välissuhete valitsuse ülema asetäitja. Pärast Nõukogude Liidu lagunemist (1991) töötas ta erasektoris.

Aastatel 2004–2014 oli ta Venemaa Föderatsiooni Kommunistliku Partei liige. 2014. aastal valiti ta Venemaa Sotsiaalse Õigluse Kommunistliku Partei Keskkomitee esimeseks sekretäriks.

Brežnev elas Sevastopolis. Ta suri 57-aastaselt juulis 2018 infarkti tagajärjel. Tema põrm on maetud Novodevitšje kalmistule Moskvas.

Isiklikku
---------

Andrei Brežnevi isa oli Juri Brežnev ja tädi Galina Brežneva. Andreil oli kaks poega: Leonid (sündinud 1984) töötab sõjaväetõlgina ja Oxfordi Ülikooli haridusega Dmitri (sündinud 1985), kes töötab tarkvaramüügi valdkonnas.
Max Kölbel esinemas Eesti filosoofia 7. aastakonverentsil Tartus 29. augustil 2011.
**Max Kölbel** (sündinud 19. mail 1968) on Saksamaa ja Hispaania filosoof, kes tegeleb eelkõige analüütilise keelefilosoofia, kuid ka filosoofilise loogika, epistemoloogia, metafüüsika ja metaeetikaga.

Kölbel alustas filosoofiaõpinguid Freie Universität Berlinis. Seejärel omandas ta Londonis King's College'is 1992. aastal magistrikraadi (MA), 1994. aastal filosoofiamagistri kraadi (MPhil) ning 1997. aastal doktorikraadi (PhD) filosoofias.

Tema esimene akadeemiline ametikoht oli järeldoktorantuur Méxicos Universidad Nacional Autónoma de México filosoofiainstituudis. Sellele järgnesid Swansea Ülikool, Cambridge'i Ülikool ja Birminghami Ülikool Suurbritannias. 2008. aasta jaanuarist töötab Kölbel Barcelona Ülikooli Instituti Catalana de Recerca i Estudis Avancatsis (ICREA). Ta kuulub uurimisrühma LOGOS.

Teoseid
-------

* 2002 "Truth Without Objectivity"
* 2004 Max Kölbel, Bernhard Weiss (toim) "Wittgenstein's Lasting Significance"
* 2008 Manuel García-Carpintero, Max Kölbel (toim) "Relative Truth"
* 2010 Darragh Byrne, Max Kölbel (toim) "Arguing About Language"
* 2011 "Objectivity, Relativism and Context Dependence" Hagen: Fernuniversität Hagen

Tunnustus
---------

* 2007 Higher Education Academy liige
* 2005 Generalitat de Catalunya külalisprofessori grant
* 2004 AHRC Research Leave Award

Välislingid
-----------

* Max Kölbel Instituti Catalana de Recerca i Estudis Avancatsi kodulehel
* Max Kölbeli raamatu "Truth Without Objectivity" retsensioon veebiajakirjas Notre Dame Philosophical Reviews
**Andrei Jurjevitš Arjev** (vene keeles *Андрей Юрьевич Арьев*; sündinud 18. jaanuaril 1940 Leningradis) on vene kirjandusteadlane, proosakirjanik ja kirjanduskriitik.

Ta lõpetas 1964. aastal Leningradi Riikliku Ülikooli vene keele ja kirjanduse erialal. Ka 2020. aasta seisuga elab ta Peterburis.

Pärast ülikooli lõpetamist töötas ta Arhangelskis Loode kirjastuses (в Северо-Западном издательстве), seejärel kirjastuses Lenizdat. Ta on käinud ekspeditsioonidel Sahhalinil, Kuriilidel ja Tadžikistanis. Ta on töötanud ka giidina Mihhailovskoje muuseum-looduskaitsealal.

Pärast seda töötas ta ajakirjas Zvezda, algul proosaosakonna konsultandina, seejärel peatoimetaja asetäitjana. 1991. aastast (teistel andmetel 1992. aastast) on ta koos Jakov Gordiniga ajakirja Zvezda kaastoimetaja. 

1972. aastal ilmusid tema esimesed proosateosed, teda on avaldatud nii Nõukogude perioodikas, samizdatis kui ka piiri taga. 

1984. aastal sai NSV Liidu Kirjanike Liidu liikmeks. 

Tema kui kirjandusteadlase ja kirjanduskriitiku kirjutisi on avaldatud ajakirjades Voprossõ Literaturõ, Zvezda, Znamja, Novõi Mir ja mujal. Ta käsitleb nii 19. kui ka 20. sajandi vene kultuuri.

Ta on uurinud Vladimir Nabokovi, Georgi Ivanovi ja Sergei Dovlatovi loomingut. Tema Sergei Dovlatovi alaseid uurimusi on tõlgitud ka eesti keelde.
Max Linder
Max Linderi 1922. aasta "Kolme musketäri" põhjal valminud komöödiatummfilm "The Three Must-Get-Theres"
**Max Linder** (**Gabriel-Maximilien Leuvielle**; 16. detsember 1883 Saint-Loubès – 31. oktoober 1925 Pariis) oli prantsuse filminäitleja, koomik.

Tsitaat
-------

Hommikul, kui jõudsime Vincennes'i stuudiosse, ütles Louis Gasnier mulle:

"Leidsime toreda süžee. Vincennes'i järv on jääs. Sa saad algaja uisutaja osa."

"Kulla mees, ma ei oska ju uisutada!"

"Seda naljakam tuleb," kinnitas tema.

Ja mulle pandigi uisud alla. Mind tõugati jääle, enne kui jõudsin ülikonda vahetada. Võimatu öelda, mida ma täpselt tegin. Püüdsin end püsti hoida, kuid mu kübar kukkus maha. Tahtsin selle üles tõsta, kaotasin tasakaalu ja prantsatasin kübara otsa. Neljakäpukil ronisin tagasi kaldale.

Ütlesin Gasnier'le: "Teen kõik, mida tahad, aga uisutama ma enam ei hakka."

Tema vastas: "Rohkem pole vajagi, me juba filmisime. Nalja kui palju!"

Veste Paas, Kui tummfilm naeris…, Eesti Raamat, Tallinn, 1973, lk 4

Kirjandus
---------

* Sergei Jutkevitš, "Üksikvõtteid Prantsusmaast. Inimestest, filmidest, etendustest, raamatutest". Tõlkinud M. Järvekülg. Eesti Raamat, Tallinn 1974, lk 7–14
Carnot' ringprotsessi kujutav rõhu *p* ja ruumala *V* diagramm:   
**1-2** gaas paisub isotermiliselt (muutumatul temperatuuril) ja soojeneb;   
**2-3** gaas paisub adiabaatiliselt (gaasi siseenergia ei muutu) ja jahtub;   
**3-4** isotermilisel kokkusurumisel annab gaas soojust ära;   
**4-1** adiabaatilisel kokkusurumisel gaasi temperatuur tõuseb
**Carnot' tsükkel** ehk **Carnot' ringprotsess** on pöörduv termodünaamiline protsess, mis koosneb kahest isotermilisest protsessist ja kahest adiabaatilisest protsessist:

1) isotermilisel paisumisel on töökeha (nt ideaalne gaas) kokkupuutes soojusallikaga, mille absoluutne temperatuur on *T*1, ja saab sellelt soojushulga *Q*1;

2) adiabaatilisel paisumisel teeb töökeha oma siseenergia arvel tööd ning jahtub jahutaja temperatuurini *T*2;

3) isotermilisel kokkusurumisel annab töökeha temperatuuril *T*2 jahutajale soojushulga *Q*2;

4) adiabaatilisel kokkusurumisel keha temperatuur tõuseb uuesti soojusallika temperatuurini.

Carnot' tsükkel on termodünaamiline ringprotsess, mida kirjeldas soojusmasina tööd analüüsides Nicolas Léonard Sadi Carnot' aastal 1824 ning laiendas Émile Clapeyron aastatel 1830 ja 1840. 

Carnot' ringprotsessi kasutegur {\displaystyle \eta } ei sõltu töökeha omadustest, vaid ainult soojusallika temperatuurist {\displaystyle T\_{1}} ja jahutaja temperatuurist {\displaystyle T\_{2}}: 

{\displaystyle \eta =1-{\frac {T\_{2}}{T\_{1}}}}.
See Carnot’ teoreemina tuntud seos määrab soojusjõumasina kasuteguri suurima teoreetiliselt võimaliku väärtuse. Mida suurem on erinevus soojusallika temperatuuri ja jahutaja temperatuuri vahel, seda kõrgem on kasutegur – seda suurem osa protsessi juhitud soojushulgast muudetakse ringprotsessis mehaaniliseks tööks ning seda väiksem soojushulk antakse üle jahutajale. Ringprotsessi juhitav soojushulk muutuks täielikult mehaaniliseks tööks ainult juhul, kui jahutaja temperatuur {\displaystyle T\_{2}} oleks 0 K, mis pole aga võimalik.

Kui vaadeldav protsess toimub vastassuunas, nimetatakse seda pöördringprotsessiks. Sellel protsessil rajaneb mitmesuguste jahutus- ja külmutusseadmete ning soojuspumpade töö.

Vaata ka
--------

* Ringprotsess

Viited
------

1. ↑  Andres Talvari. Soojusfüüsika alused, alajaotis 42

Välislingid
-----------

* Soojusmasinad, adiabaatilised protsessid ja adiabaatiline invariant – Carnot’ tsükkel
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib üldmõistest; filmi kohta vaata artiklit Iseloom (film)* |

---

**Iseloom** on elutingimuste mõjul kujunenud käitumislaad, mis avaldub inimese käitumises ja tegudes. Iseloom on inimese isiksuse väljendus ning koosneb iseloomujoontest nagu suhtumine kaasinimestesse, iseendasse, töösse ja tahteomadused. Iseloomu kujundavateks teguriteks on kodune kasvatus, kool, sõbrad, kaaslased ning ühiskonna väärtushinnangud.

**Diferentsiaalpsühholoogia** (ka **individuaalsete erinevuste psühholoogia**) uurib viise, kuidas üksikisikud oma käitumises teistest erinevad. Diferentsiaalpsühholoogia mõistab psühhotüüpi inimesele iseloomulike omaduste püsiva kompleksina. Diferentsiaalpsühholoogia meetodeid kasutatakse näiteks kutsenõustamisel, personalivalikul ja indiviidi võimete diagnoosimisel.

**Suur viisik** on isiksusejoonte mudel psühholoogias, mis kirjeldab inimese iseloomu viie erineva dimensiooni või faktori abil: avatus kogemusele, meelekindlus, ekstravertsus, koostöövalmidus ja neurootilisus. Iga suure viisiku dimensioon koosneb omakorda mitmest omavahel korreleeruvast aladimensioonist.

**Jungi isiksusetüpoloogia** aitab mõista, milliseid psühholoogilisi funktsioone inimene eelistab kasutada. Funktsioonid määratles Carl Jung oma raamatus "Psühholoogilised tüübid", nende hulka kuuluvad näiteks mõtlemine versus tunnetus ja taju versus intuitsioon.

Viited
------

1. ↑  Sotsioonika materjalide kogumik. Vaadatud 29.04.2014.
2. ↑  diferentsiaalpsühholoogia – Eesti Entsüklopeedia. Vaadatud 29.04.2014.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Iseloom** |
Hiina Vabariik ja Tšiili olid diplomaatilistes suhtes alates 1931. aastast.

Hiina RV ja Tšiili sõlmisid suhted Salvador Allende marksistliku valitsuse ajal detsembris 1970 nn ühe Hiina põhimõtte alusel. Tšiili oli teine riik Ladina-Ameerikas (Kuuba järel), mis tunnustas Hiina RV-d.

Allende valitsuse ajal (jaanuaris 1973) külastas Pekingit ja kohtus Zhou Enlaiga Tšiili välisminister Clodomiro Almeyda, Sotsialistliku Partei poliitik, keda peeti suhteliselt lähedaseks maoistlikele positsioonidele. Zhou soovitas Tšiili vasakpoolsetel vähendada sotsialistlike reformide tempot, pidadeks mõnda neist enneaegseks.

Hiina oli üks kahest kommunistlikust riigist (Rumeenia kõrval), mis ei katkestanud diplomaatilisi suhteid Pinocheti Tšiiliga: suhted olid stabiilsed ning põhinesid majanduslikul koostööl ja üksteise sisemistesse poliitilistesse küsimustesse mittesekkumise printsiibil. Mitmed Tšiili ministrid külastasid sõjaväediktatuuri ajal Hiinat, Hiina välisminister Wu Xueqian külastas Tšiilit 1987.

Viited ja märkused
------------------

1. ↑   Yun Tso Lee, Hu Hongying (editores) "Chile y China. Cuarenta años de política exterior: una trayectoria de continuidad y perseverancia" p. 173
**Jõutõstmine** on spordiala, mis koosneb kolmest alast: kükist, lamades surumisest ja jõutõmbest.

Tänapäeval kuuluvad jõutõstmise alla kolm ala: klassikaline jõutõstmise kolmevõistlus (kükk, lamades surumine ja jõutõmme), varustusega jõutõstmise kolmevõistlus (kükk, lamadses surumine ja jõutõmme) ning lamades surumine (üksikalana).

**Klassikaline jõutõstmine** erineb tavalisest jõutõstmisest selle poolest, et võistlustel ei tohi kasutada spetsiaalset tugivarustust (surumissärki, küki- ning tõmbetrikood ja põlvesidemeid). Lubatud on vaid vöö, randmesidemed ja põlvesoojendused, mis ei anna tulemusele midagi juurde.

Alad
----

### Kükk

Kükkimisel võetakse esmalt kang pukkidelt turjale ja fikseeritakse algasend. Pärast peakohtuniku märguannet "start" laskub sportlane kükki, mille sügavus peab olema vähemalt paralleelne põrandaga. Kükk vastab määrustele, kui sportlase reite esiküljed on madalamal kui põlve ülaosa. Pärast piisava kükisügavuse saavutamist annab kohtunik märguande kang pukkidele tagasi asetada.

### Lamades surumine

Lamades surumist alustades võetakse kang pukkidelt sirgetele kätele ja fikseeritakse algasend, kus käed on sirged ning keha ja jalad liikumatus asendis. Seejärel lastakse kang rinnale ja hoitakse seal liikumatult seni, kuni peakohtunik annab loa kangi üles surumiseks. Kui kang on üles surutud ja sirgetele kätele fikseeritud, annab kohtunik käskluse kang tagasi pukkidele asetada.

### Jõutõmme

Jõutõmbes tuleb esmalt kang tõstepõrandalt üles tõsta nii, et lõppasendis oleksid põlved lukustatult sirged ning selg fikseeritud sirges asendis nii, et õlad on vähemalt kaelaga ühel maal või kaugemal taga. Pärast lõppasendi saavutamist annab peakohtunik märku tõstekang põrandale lasta.

Võistlejate paremusjärjestus kehakaaluklassides määratakse kogusumma järgi, mis saadakse kükkimise, lamades surumise ja jõutõmbe parima tulemuse liitmisel. Kehakaaluklasside meistritele lisaks selgitatakse tiitlivõistlustel välja ka absoluutmeister (inglise *Champion of Champions*). Absoluutmeistri selgitamisel reastatakse võistlejad kogusumma Wilksi punktide järgi, mille arvutamisel võetakse arvesse nii võistleja kogusumma lõpptulemust kilogrammides kui ka võistleja kehakaalu. Wilksi punktide alusel on võimalik öelda, kes võistlejatest on oma kehakaalu kohta kõige tugevam. Ametlikult hoiab jõutõstmise rekordit (457,5 kg) Andy Bolton, mitteametlikult (500 kg) Louis Cyr.

Eestis
------

Eestis edendab jõutõstmist kui spordilala Eesti Jõutõsteliit. Eestis peeti esimesed ametlikud jõutõstmise võistlused Tallinnas 1979. aastal Harjuoru võimlas. Alates 1979. aastast peetakse Eesti meistrivõistlusi kolmevõistluses ning alates 1994. aastast peetakse Eesti meistrivõistlusi lamades surumises. Üks Eesti jõutõstmisele aluse panijaid Mati Õun olnud aastatel 1980–1991 Eesti NSV Tõstespordiföderatsiooni jõutõstekomisjoni esimees.

Viited
------

1. 1 2  Jõutõstmine. powerlifting.ee
2. ↑  19-aastane Alex-Edward Raus püstitas küki maailmarekordi!. sport.delfi.ee, 6. juuni 2012
3. 1 2 3 4  www.powerlifting.ee
4. ↑  Õun, Mati. esbl.ee

Välislingid
-----------

* Eesti Jõutõsteliidu koduleht
* Jõutõstmine. ejtl.fitness.ee
Donbassi lihtsustatud kujutis Ukraina kaardil. Toonitatud alad tähistavad Luhanski ja Donetski oblastit
**Donetsi söebassein** (ukraina keeles *Донецький басейн*, vene keeles *Донецкий бассейн*), lühendatult **Donbass** (ukraina keeles *Донбас*, vene keeles *Донбасс*), on ajalooline, majanduslik ja kultuuriline piirkond Ida-Ukrainas ja Edela-Venemaal. Piirkonnas kaevandatakse sütt alates 19. sajandi lõpust. Piirkond sai nime Doni jõe järgi.

Donbass on Kiievi järel Ukraina kõige tihedamini asustatud piirkond.

Vaata ka
--------

* Donets
* Donetsi kõrgustik

Viited
------

1. ↑  "The coal-mining racket threatening Ukraine's economy". *BBC News Online*. 23. aprill 2013. Vaadatud 3. juuni 2014.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Donetsi söebassein** |

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Donbass** |

* "The coal-mining racket threatening Ukraine's economy" by BBC News Online
* Why Donbass Votes for Yanukovych, historical overview of the roots, culture and character of the Donbas by Alexandr Osipian
* Donbas region completely destroyed - Zelensky. *BBC News*, 20. mai 2022
Eesti Maaehitusprojekti maja Rävala puiesteel (Rävala 8)
**Eesti Maaehitusprojekt** oli projekteerimisinstituut Eestis.

Instituudi algust loetakse 1951. aastast, mil loodi *ENSV Riiklik Põllumajandusliku Ehituse, Maaparanduse ja Elektrifitseerimise Projekteerimise Instituut*. Aastal 1951 moodustati instituudi Pärnu ja aastal 1956 Tartu osakond. 

1957. aastal liideti ENSV Riikliku Põllumajandusliku Ehituse, Maaparanduse ja Elektrifitseerimise Projekteerimise Instituudiga Eesti Metsamelioratsiooni Ekspeditsioon ja ÜRPI "Agrolessprojekt". 1958. aastal liideti ENSV Põllumajanduse Ministeeriumi juures tegutsenud RPI "Sovhoosiprojekt" ja instituut nimetati ümber ENSV Põllumajanduse Ministeeriumi Riiklikuks Projekteerimise Instituudiks "Eesti Põllumajandusprojekt" ning 1958–1992 kandis nime Riiklik Projekteerimise Instituut "Eesti Põllumajandusprojekt".

Aastatel 1964–1991 Riiklik Projekteerimise Instituut "Eesti Maaehitusprojekt". 1966. aastal moodustati instituudi melioraatorite baasil Riiklik Projekteerimise ja Uurimise Instituut "Eesti Maaparandusprojekt". 

Seejärel sai temast *Riiklik Aktsiaselts Eesti Maaehitusprojekt*, aastal 1996 *Riiklik Aktsiaselts EMP*.

Instituut tegeles maa-asulate planeerimisega ning ehitiste projekteerimisega maale.

Aastal 1969 töötas instituudis 490 inimest.

Maaehitusprojekti peakontor asus Tallinnas aadressil Rävala puiestee 8. Instituudil olid osakonnad Pärnus ja Tartus.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Eesti kunsti ja arhitektuuri biograafiline leksikon. Tallinn, 1996. Lk 619
2. ↑  Riigiettevõte Eesti Maauuringud, Eesti Ajalooarhiiv ERA.T-34
3. ↑  ENE 2. köide
**Jõõpre Püha Suurkannataja Georgiuse kirik** on EAÕK haldusalas olev õigeusu kirik Pärnumaal Pärnu linnas Jõõpre külas.

Koguduse ajaloost
-----------------

Pärnumaal Jõõpre kandis siirdus õigeusku 1848. aastal esimesena kohalik vallakohtu kirjutaja Jüri Grauverk. Kohalik mõisnik peksis ta selle eest poolsurnuks. Jüri Grauverk viibis Pärnu ja Riia vanglates kolm aastat. Baltimaade kindralkuberneri sekkumise tulemusena vabastati Grauverk pärast kolme vangla-aastat ja talle anti hüvituseks talukoht. Jõõpre eestlastest õigeusklikud kuulusid esialgu Uruste kogudusse. Oma kogudus avati 1861. aastal. Jumalateenistusi toimetati talutubades ja hiljem juba koolimaja saalis. Kujusein (ikonostaas) paigutati samuti esialgu koolimajja. 1890. aastal kuulus kogudusse 1290 ja 1939. aastal 901 liiget. Nõukogude okupatsiooni ajal kogudust ei suletud, kuid alates 1945. aastast on kogudust hooldanud preestri kohusetäitjad.

Jõõpre kirik
------------

Kirik ehitati aastail 1876–1879 ja pühitseti 8. septembril 1879 Riia ja Miitavi piiskopi Filareti poolt püha suurkannataja Georgiuse auks. Kirikul on kaheksatahuline kellatorn ja kaheksatahuline haritorn.1998. aastal kanti kirik Kultuurimälestiste riiklikku registrisse.

Tänapäeval kasutab kirikut EAÕK Jõõpre Püha Suurkannataja Georgiuse kogudus.

Õigeusu koolid
--------------

Usuvahetusliikumise algusjärgus, 25. aprillil 1845 kinnitas Venemaa keiser instruktsiooni, mis nägi ette usuvahetajatele õigeusu kirikute juures kihelkonnakoolide asutamist. Jõõpre kihelkonnakool asutati 1878. aastal, samuti abikool (1875), Saare abikool (1881–1909). Need koolid suleti 1918. aastal.

Kalmistud
---------

Jõõpre õigeusklikke on maetud Uruste õigeusu kalmistule, mis rajati 1850. aastal, samuti Audru ja Jõõpre õigeusu kalmistutele.

* 
*

Vaata ka
--------

* Jõõpre vald
* Jõõpre mõis
* Jõõpre Püha Suurkannataja Georgiuse kogudus

Viited
------

1. ↑  "EAÕK". Originaali arhiivikoopia seisuga 9. september 2010. Vaadatud 7. septembril 2012.
2. ↑  Kultuurimälestiste Riiklik Register

Kirjandus
---------

* "Koguteos Saaremaa II köide". TTÜ Kuressaare Kolledž. Kirjastus Koolibri. Tallinn, 2007; lk 924–927
* "Mitut usku Eesti IV. Valik usundiloolisi uurimusi: õigeusu eri". Tartu Ülikooli Kirjastus. Tartu, 2007; lk 26–37
* Jaanus Plaat, Arne Maasik. "Õigeusu kirikud, kloostrid ja kabelid Eestis". Eesti Kunstiakadeemia. Tallinn, 2011; lk 330–333

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Jõõpre Püha Suurkannataja Georgiuse kirik** |

* Jõõpre Püha Suurkannataja Georgiuse kirik kultuurimälestiste riiklikus registris
**Ischgl** on linn ja vald (*Gemeinde*) Austrias Tirooli liidumaal Landecki ringkonnas Paznauni orus. Vald asub 1377 m kõrgusel merepinnast. Valla pindala on 103,3 km², 1. jaanuaril 2016 elas seal 1580 inimest. Selle talispordikeskus *Silvretta Arena Ischgl-Samnaun* on ühendatud Samnauni suusakuurordiga üle piiri Šveitsis. Kokku kuulub see suusapiirkond suurimate suusakuurortide hulka Alpides. Selle 238 km hoolitsetud radu teenindab üle 45 mehaanilise tõstuki, sealhulgas köisraudteed, gondeltõstukid, lahutatavad tõstukid ja mõni pinnatõstuk.

Ischgl on tuntud elavate *après-ski* pidude ja ööelu poolest. Kuurort võõrustab popmuusikakontserte, millega tähistatakse suusahooaja lõppu (*Top of the Mountain Concert*) Idalpis (2300 m). Nendel kontsertidel on esinenud Bob Dylan, Tina Turner, Elton John, Mariah Carey, The Corrs, 30 Seconds to Mars, Rod Stewart, Jon Bon Jovi, Nena, Sugababes, Enrique Iglesias, P!nk, Anastacia, Beyoncé, Melanie C, Rihanna, Gabriella Cilmi, Leona Lewis, Kylie Minogue, Katy Perry ja Alicia Keys. Külas on käinud Paris Hilton ja Naomi Campbell. 2002. aasta aprillis pidas Bill Clinton Ischglis kõne.

Suusakuurort
------------

Ischgl paikneb maailma ühe suurima suusapiirkonna Austria poolel. Külast suusaalale viib kolm köisteed: Pardatschgratbahn, Fimbabahn ja Silvrettabahn. Ainult Fimbabahnil ja Silvrettabahnil on vahepeatusi. Paljud tõstukid koonduvad Idalpis, kus on restoran. Piirkond Idalpi kohal pakub laiu, kergeid radu ja lumeparki. Teised Ischgli piirkonna osad, Höllbodeni ja Paznauner Thaya suunal, pakuvad palju punaseid radu ja mõned väljakutsuvamad mustad. Kõige järsem rada kuurordis on must rada kaldega 70%, mis paikneb Höllbodeni kausis, ja ligi pääseb Lange Wandi tõstukiga. Paznauner Thaya pakub palju punaseid radu, mis sobivad keskmise tasemega suusatajatele.

Koroonakolle
------------

Ischgli peetakse 2019.–2020. aasta koroonapandeemia üheks peamiseks nakkuskoldeks Euroopas. Sajad nakatunud Saksamaal ja põhjamaades olid enne nakkuse tuvastamist viibinud Ischgli suusakuurordis.

Galerii
-------

* 
* Katoliiklik Püha Nikolause kihelkonnakirikKatoliiklik Püha Nikolause kihelkonnakirik
* Ischgli ojaIschgli oja

Panoraam Ischgli Pardoramast

Suurenda
Panoraam Ischgli Pardoramast

Viited
------

1. ↑
2. ↑  Kadri Veermäe (25. märts 2020). "Euroopa Wuhan. Kuidas Austria suusakuurort aitas koroonaviirusel üle Euroopa levida". *Eesti Päevaleht*. Vaadatud 25.03.2020.

Välislingid
-----------

* Ischgli ametlik veebileht
* Panoraamfoto Ischgli kuurordikeskusest
* www.ischgl.tirol.gv.at

Landecki ringkonna vallad

* Faggen
* Fendels
* Fiss
* Fließ
* Flirsch
* Galtür
* Grins
* Ischgl
* Kappl
* Kaunerberg
* Kaunertal
* Kauns
* Ladis
* Landeck
* Nauders
* Pettneu am Arlberg
* Pfunds
* Pians
* Prutz
* Ried im Oberinntal
* Sankt Anton am Arlberg
* Schönwies
* See
* Serfaus
* Spiss
* Stanz bei Landeck
* Strengen
* Zams
* Tobadill
* Tösens
Traditsiooniline Dala hobune
Dala hobuse käsitsi värvimine
Dala hobuse käsitsi kaunistamine
**Dala hobune** (rootsi keeles *Dalahäst*) on üldjuhul puidust meisterdatud hobusekuju, mille kaunistamiseks kasutatakse mustrimotiivi *kurbits*. Traditsiooniliselt on see punast värvi ning kaunistatud erksavärviliste detailidega. Kuigi kaunistatud puidust hobuseid on varemgi tehtud, toodeti esimesed Dala hobused Rootsis Dalarna läänis Nusnäsi külas, mille järgi kuju ka nime on saanud. Tänapäevalgi võib seal näha, kuidas hobusekujusid nikerdatakse ning värvitakse.

Ajalugu
-------

Esimene vabrik Grannas A. Olssons Hemslöjd AB loodi 1922. aastal. Selle asutaja oli Nusnäsi külas elanud Grannas Anders Olsson, kes pere vanima lapsena puuhobuste nikerdamise traditsiooni üle võttis. 

Teine kauaaegne tootja on vabrik Nils Olsson Dalahäst. Vabriku alguseks võib pidada aastat 1928, kui Grannasi nooremad vennad Nils ja Jannes Olsson laenasid 400 riigitaalrit ning ostsid lintsae iseseisva töö alustamiseks, kuna vanem vend abiellus ning kolis välja. 

Mõlemad vabrikud töötavad ka tänapäeval.

Dala hobused maailmas
---------------------

* Avesta (Rootsi) (maailma suurim)Avesta (Rootsi) (maailma suurim)
* LudvikaLudvika
* San DiegoSan Diego
* MinnesotaMinnesota

Vaata ka
--------

* Hobune
* Puitehistöö

Viited
------

1. ↑   "Dalahästen" (rootsi keeles). Vaadatud 02.12.2017.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: tundmatu keel (link)
2. 1 2  "Om företaget (Ettevõttest)" (rootsi keeles). Originaali arhiivikoopia seisuga 26.04.2014. Vaadatud 02.12.2017.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: tundmatu keel (link)
3. ↑   "Nils Olsson Dalahästar koduleht" (rootsi keeles). Vaadatud 02.12.2017.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: tundmatu keel (link)

Välislingid
-----------

* - Galerii vanadest Dala hobustest
**Isenburg-Birstein** oli kahe saksa väikeriigi nimi Hessenis. Isenburg-Birsteini krahvkond moodustati Isenburg-Büdingen-Birsteini jagamisel ja eksisteeris aastail 1628–1664, kuni ühendati Isenburg-Offenbachiga. Teist korda loodi Isenburg-Birsteini krahvkond 1711. aastal Isenburg-Offenbachi jagamisel ja ülendati 1744. aastal vürstiriigiks. 1806. aastal ühendas Isenburgi vürst Isenburgi dünastia valdused (Isenburg-Büdingen, Isenburg-Meerholz, Isenburg-Philippseich ja Isenburg-Wächtersbachi) ning sai Isenburgi vürstiks ja Reini Liidu liikmeks. 1815. aastal Isenburgi vürstiriik mediatiseeriti Viini kongressi otsusega, jagades tema maa-ala Hessen-Darmstadti ja Hessen-Kasseli vahel.

Isenburg-Birsteini krahvid
--------------------------

* 1628–1635 Wilhelm Otto
* 1635–1664 Christian Moritz (koos järgmisega)
* 1635–1641 Wolfgang Ernst II (koos eelmisega)
* 1641–1664 Johann Ludwig (Isenburg-Offenbachi krahv)
* 1711–1754 Wolfgang Ernst I (alates 1744. aastast vürst)

Isenburg-Birsteini vürstid
--------------------------

* 1744–1754 Wolfgang Ernst I (kuni 1744. aastani krahv)
* 1754–1803 Wolfgang Ernst II
* 1803–1820 Carl (alates 1806. aastast suveräänne Isenburgi vürst; mediatiseeriti 1815. aastal)
* 1820–1866 Wolfgang Ernst III
* 1866–1899 Karl
* 1899–1919 Franz Joseph (aadel kaotati Saksamaal 1919. aastal)

Isenburgi vürstliku perekonna pead alates 1919. aastast
-------------------------------------------------------

* 1919–1939 Franz Joseph (endine vürst)
* 1939–1956 Franz Ferdinand
* 1956–2018 Franz Alexander (Isenburg)
* 2018– Alexander (Isenburg)
"Trafalgari lahing nähtuna "Victory" tüürpoordist besaanmasti juurest", J. M. W. Turneri õlimaal, 1806-1808.
**Trafalgari lahing** oli 21. oktoobril 1805 toimunud merelahing Suurbritannia mereväe ning Prantsusmaa ja Hispaania ühislaevastiku vahel. Lahing oli osa Napoleoni sõdade (1803–1815) aegsest Kolmandast Koalitsioonisõjast (augustist detsembrini 1805).

Lahing oli brittide otsustavaim merevõit tolles sõjas. 27 Briti liinilaeva admiral Horatio Nelsoni juhtimisel (HMS Victory pardal) purustasid Prantsuse ja Hispaania 33 liinilaevast koosneva laevastiku Prantsuse admirali Pierre-Charles Villeneuve'i juhtimisel Hispaania edelarannikul, Trafalgari neemest läänes. Prantsuse-Hispaania laevastik kaotas 22 laeva, britid mitte ainsatki.

Briti võit kinnitas hiilgavalt Suurbritannia eelmise sajandi vältel saavutatud ülevõimu merel. Selle üks põhjus oli Nelsoni loobumine tavapärasest meretaktikast, kus vaenlase laevastikule läheneti ühes rivis, paralleelselt vaenlase laevadega, et anda laevadele parim laskeala ja soodustada signaliseerimist. Selle asemel jagas Nelson laevad kahte perpendikulaarsesse rühma, mis tõi ka võidu ülekaaluka vastase vastu.

Nelson ise sai lahingus surmavalt haavata, temast kujunes üks Briti suurimaist sõjakangelastest. Vastase komandör admiral Villeneuve langes vangi koos oma lipulaeva Bucentaure'iga. Hispaania admiral Federico Carlos Gravina y Nápoli pääses koos laevastiku riismetega põgenema ning suri mõne kuu pärast lahingus saadud haavadesse.
Daliyya Itsik (2007)
**Daliyya Itsik** (kasutatakse ka nimekuju *Dalia Itzik*; heebrea keeles דליה איציק; sündinud 20. oktoobril 1952 Jeruusalemmas) on Iisraeli poliitik. Aastail 2006–2009 oli ta Iisraeli parlamendi Knesseti esimees, 1. juulist 15. juulini 2007 Iisraeli presidendi kohusetäitja, olles ühtlasi esimene naine mõlemal ametikohal.

Elulugu
-------

Ta sündis Iraagi juutide perekonnas. Ta on lõpetanud Jeruusalemma Efrata Õpetajate Seminari ning Jeruusalemma Heebrea Ülikooli bakalaureusekraadiga kirjanduse ja ajaloo erialal. Herzliyya Interdistsiplinaarsest Keskusest on ta omandanud ka õigusteaduse bakalaureuse kraadi.

Töötanud õpetajana, astus ta Iisraeli Tööparteisse ja siirdus poliitikasse. Tema esimeseks silmapaistvaks poliitiliseks ametikohaks sai Jeruusalemma abilinnapea amet, kust ta valiti 1992. aastal Knessetisse. Sellest ajast on ta kuulunud kõigisse parlamendi koosseisudesse. Tööpartei valitsustes on ta olnud kaubandus-, keskkonna- ja sideminister.

Novembris 2005 astus ta Ari'el Sharoni asutatud uude Kadima parteisse ning 4. mail 2006 valiti ta Knesseti esimeheks. Knesseti esimehe koht on riigis tähtsuselt teine ametikoht, seepärast, kui seksuaalses ahistamises süüdistatud president Moshe Katsav peatas 25. jaanuaril 2007 kolmeks kuuks oma volitused, täitis Itsik riigipea kohuseid. Pärast Katsavi tagasiastumist sama aasta 1. juulil vannutati ta 15 päevaks presidendi ajutiseks kohusetäitjaks. 15. juulil 2007 andis ta ameti üle uuele presidendile Shim'on Peresele.

Isiklikku
---------

Daliyya Itsik on abielus ja kolme lapse ema. Ta valdab heebrea ja inglise keelt.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Moshe Katsav** | **Iisraeli president (kohusetäitja)**2007 | Järgnev**Shim'on Peres** |
Anna Palm de Rosa, "Trahv kiiruse ületamise eest, Boulogne'i mets"
**Trahv** ehk **rahatrahv** on rahanõue, mis määratakse karistusena haldusõigusrikkumise või kuriteo eest. Trahvida võib füüsilist ja juriidilist isikut ning ka juriidilise isiku esindusõiguslikke isikuid. Trahvile lisaks võib kohus määrata lisakaristuse, näiteks võib joobes juhtinud isikule määrata lisakaristuseks aresti või juhtimisõiguse äravõtmise.

Trahvide suurus Eestis
----------------------

Eestis võib kohus või kohtuväline menetleja määrata füüsilisele isikule väärteo eest trahvi, mis on 3–300 trahviühikut, ning juriidilisele isikule trahvi, mille suurus on 100 – 400 000 eurot. Rahatrahve makstakse trahviühikutes, mille suurus on 2018. aasta seisuga 4 eurot. Trahvide suurused ei ole alati universaalsed ning seaduses on kirjas vaid trahvide ülemmäärad.

Trahvi vaidlustamine
--------------------

Isik, kellele trahv on tehtud, saab seda vaidlustada. Selleks peab 15 päeva jooksul alates trahvimääruse kättetoimetamisest esitama trahvimääruse peale määruskaebuse. Kohtumääruse peale määruskaebuse esitamise eest tuleb tasuda riigilõivu 50 eurot, kuid mõnes olukorras, näiteks kohtuvälise menetleja otsuse vaidlustamisel, on määruskaebuse esitamine riigilõivuvaba.

Trahvi maksmata jätmine
-----------------------

Trahvi maksmata jätmise korral saadetakse trahvimäärus kohtutäiturile ning sel juhul peab trahvi maksmata jätnud isik peale trahvisumma tasuma ka sundtäitmise kulud. Kui ka kohtutäituril ei õnnestu trahvi isikult sisse nõuda ehk rahatrahvi maksmise tähtaega ei järgita, rahatrahvi täitmise tähtaega ei ole pikendatud ja süüdlasel ei ole vara, millele sissenõuet pöörata, on sissenõudjal võimalus teha avaldus, et rahatrahv asendataks arestiga või trahvitava isiku nõusolekul ka ühiskondliku tööga. Kusjuures rahatrahvi kümnele trahviühikule vastab üks päev aresti ja ühele päevale arestile vastab üks tund üldkasulikku tööd.

Viited
------

1. ↑  M. Eller, Ü. Kaevats, T. Karjahärm, T. Koger, E. Risthein, L. Valt, T. Varrak, H. Õiglane, *Eesti Entsüklopeedia* (Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 1994), "Rahatrahv".
2. ↑  Riigiteataja. Haldusõiguserikkumiste seadustik. § 96. Mootorsõiduki juhtimine joobeseisundis.
3. ↑  Riigiteataja. Karistusseadustik. § 47. Rahatrahv.
4. 1 2  Justiitsministeeriumi koduleht. Trahvimine.
5. ↑  Riigiteataja. Riigilõivuseadus. § 22. Kohtuasjas riigilõivu tasumisest vabastamine.
6. ↑  Riigiteataja. Karistusseadustik. § 72. Rahatrahvi asendamine arestiga.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Trahv** |
**Aare Laine** (sündinud 26. jaanuaril 1951) on eesti ajakirjanik. 

1971. aastal lõpetas ta Olustvere sovhoostehnikumi ja asus tööle Saaremaal Randveres Lenini-nimelises kolhoosis rohumaade agronoomina.

Ta näitleb Saaremaa Rahvateatri ridades. 1980. aastatel tuli ta Eesti ajakirjanike meistriks vankriratta heitmises (mitteametlikel meistrivõistlustel ajakirjanike kokkutulekul).

Töö ajakirjanikuna
------------------

Juba agronoomina töötades hakkas ta tegema saateid kohalikus translatsioonivõrgu "traatraadios". Kutselise raadioajakirjanikuna asus ta tööle 1. veebruaril 1976 (töötas nii kohalikus raadios kui ka Eesti Raadios), sellele lisandus 1980. aastate alguses televisioonitöö (uudiselõigud ja saatesarjad Eesti Televisioonis). 1996. aastal oli Aare Laine üks neist, kes lükkas käima ETV Saaremaa stuudio. Tema lemmikvaldkonnad on olnud põllumajandus ja kultuur.

Kirjutava ajakirjanikuna on ta teinud kaastööd ajalehtedele Kommunismiehitaja, Oma Saar ja Meie Maa, alates 2010. aastatest peamiselt ajalehele Saarte Hääl. 

1992. aasta oktoobrist on tema "koduraadio" olnud Kadi raadio, kus ta teeb muu hulgas autorisaadet "Külavahelood".

Viited
------

1. ↑  Kertu Kalmus, Staažikas raadio-, tele- ja lehemees Aare Laine sai 60, Saarte Hääl, 27.01.2011.
2. ↑  Aare Laine 50, Meie Maa, 26.01.2001.
3. ↑  Mehis Tulk. Aare Laine 70: pool sajandit raadiomees Saarte Hääl, 26.01.2021.
4. ↑  Tõnis Kipper. Veljo, "penskarist ajakirjanik" Saareta Hääl, 10.11.2018.
5. ↑  Mehis Tulk. Aare Laine 70: pool sajandit raadiomees Saarte Hääl, 26.01.2021.
Lytton Strachey ja Virginia Woolf 1923. aastal
**Giles Lytton Strachey** (1. märts 1880 London – 21. jaanuar 1932) oli Briti kirjanik ja kriitik.

Põlvnes vanast ja arvukast Stracheyde perekonnast. Õppis Cambridge'i Ülikoolis, kus kuulus Keskööühingusse (Midnight Society) ja nn apostlite hulka (Cambridge Apostles). Pärast oli Bloomsbury rühma üks asutajaid ja tuntumaid liikmed koos Virginia Woolfi, John Maynard Keynesi, Bertrand Russelli jt. Oli tuntud oma patsifistlike, kirikuvastaste ja vabade moraalsete vaadete poolest (avalik homoseksuaalsus oli Ühendkuningriigis karistatav), samuti oma paradoksleva iroonilis-skeptilise stiili ja spetsiifilise kõnemaneeriga.

Tema 1918. aastal ilmunud peateos "Väljapaistavad viktoriaanid" ("Eminent Victorians") koosneb neljast lühikesest esseevormis eluloost, kus kindral Gordonit, kardinal Manningut, koolimees Arnoldit ning halastajaõdede liikumise rajaja Nightingale’i vaadeldakse demütoligiseerivalt, rõhutatud argisusega, suurema või väiksema irooniaga või lihtsalt inimlikult.

Strachey kirjutas rohkesti arvustusi värske ja ülevaateid varasema kirjanduse kohta ning lühielulugusid.

Tema loodud biograafiale "Queen Victoria" (1921) anti James Tait Blacki mälestusauhind.

Kirjandus
---------

* Michael Holroyd. *Lytton Strachey: A Critical Biography, volume 1: The Unknown Years (1880–1910)*, Heinemann, 1967
* Michael Holroyd. *Lytton Strachey: A Critical Biography, volume 2: The Years of Achievement*, Heinemann, 1968
* Michael Holroyd. *Lytton Strachey: The New Biography*, Chatto & Windus, 1994. ISBN 0-09-933291-4
**Lembit Tõemäe** (11. detsember 1949 Tallinn – 27. veebruar 2014 Põlva) oli eesti maadleja ja maadlustreener.

Ta lõpetas 1969. aastal Pärnu internaatkooli ja 1978. aastal Tartu Riikliku Ülikooli kehakultuuriteaduskonna.

Sport ja treeneritöö
--------------------

Ta hakkas maadlusega tegelema 1967. aastal. Aastatel 1978–1983 töötas ta kalatööstuskoondises Ookean ja Tallinna Laevaremonditehases. 1983. aastast töötas ta Põlva Spordikoolis vabamaadlustreenerina (EKR 4. kutseaste (2013)) ja alates 1999. aastast maadlusklubis Lapiti. 1987–1991 organiseeris suvist töö- ja treeningulaagrit Hiiu Kaluri kolhoosis. Lembit Tõemäe algatas Põlvasse spordikooli juurdeehituse maadlussaali jaoks ning vastukaaluks Serviti võistkonnale asutas 1999. aastal Põlva Maadlusklubi Lapiti. Ta tegutses maadluskohtunikuna.

Õpilasi: Jaanus Kala, Marko Troon, Tarmo Vikat, Indrek Nõmm, Jaanus Kiik

Tunnustus
---------

* Korduvalt pälvinud Eesti parima vabamaadlustreeneri karika.[*viide?*]
* 2012 Põlvamaa spordi elutööpreemia.
* 2013 Põlva valla aasta tegija.

Kirjandus
---------

* Ajaleht Koit, 1985–1993; Koit, 1. märts 2014

Välislingid
-----------

* Biograafia ESBL-is
**Hugo Viktor Carl Wühner** (25. juuni/7. juuli 1877 Pallaste mõis – 26. mai 1932 Sindi) oli eesti vaimulik.

Wühner sündis Paldiski lähedal Pallastes (praegu Paldiski äärelinnas). Ta õppis aastatel 1887–1897 Pärnus Neumanni koolis ja gümnaasiumis. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1897–1902. Prooviaastal oli ta Ambla ja Viru-Jaakobi koguduses. Ta ordineeriti 23. augustil 1908 õpetajaks.

Ta oli aastatel 1908–1915 Pärnu praostkonna vikaarõpetaja. Aastatel 1915–1917 oli ta adjunktõpetaja ja 1917–1931 õpetaja Sindi koguduses. Jäi seejärel tervislikel põhjustel emerituuri.

Wühneri teeneid vaimulike laulude loomisel on võimatu üle hinnata. Ainuüksi kiriku laulu- ja palveraamatus on tema kirjutatud kümneid laule.

Viited
------

1. ↑  Konrad Veem Eesti Vaba Rahvakirik Dokumentatsioon ja leksikon EVR Stockholm 1988
2. ↑  Die evangelischen Prediger Livlands bis 1918. Böhlau Verlag Köln, Wien 1977

Välislingid
-----------

* Hugo Wühner. In memoriam. H. N. "Eesti Kirik" 9. juuni 1932.
**Marone** on vald (*comune*) Itaalias Lombardia maakonnas Brescia provintsis. Halduskeskus asub Marones.

189 meetri kõrgusel merepinnast asuva Marone asustustihedus on keskmiselt 144 inimest ruutkilomeetri kohta.

Marone piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Monte Isola, Zone, Sale Marasino, Pisogne, Gardone Val Trompia, Marcheno, Parzanica (BG), Riva di Solto (BG).

Haldushoone
Marone halduspiirides asuvad järgmised fraktsioonid: Ariolo, Collepiano, Monte Marone, Ponzano, Pregasso, Vello, Vesto.

Marone piirneb läänes Iseo järvega.

Viited
------

1. ↑  DiPI Online - Dizionario di Pronuncia Italiana (Vaadatud 8. november 2013)
2. ↑  Toponimi in dialetto bresciano
3. ↑  AA. VV. *Dizionario di toponomastica. Storia e significato dei nomi geografici italiani*, Milano, GARZANTI, 1996, p. 379.
4. ↑  Superficie di Comuni Province e Regioni italiane al 9 ottobre 2011, vaadatud 16.03.2019.
5. ↑  Popolazione Residente al 1° Gennaio 2018, vaadatud 16.03.2019.

Välislingid
-----------

 Marone – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Koduleht (itaalia keeles)
**Aare Olgo** (sündinud 21. mail 1954 Väike-Maarjas) on eesti ettevõtlus- ja omavalitsustegelane.

Elukäik
-------

Aare Olgo on lõpetanud 1972. aastal Jõgeva Keskkooli ja seejärel Tallinna Polütehnilise Instituudi masinaehituse tehnoloogia, metallilõikepinkide ja -instrumentide erialal. 1977–1992 töötas ta juhtivatel ametikohtadel Rakvere KEK-is, Jõgeva KEK-is, Jõgeva EPT-s, Jõgeva rajooni ATK-s ja Jõgeva MEK-is. Aastatel 1992–2002 oli ta osaühingu Jõgeva Ehituskaubandus üks rajajaid, juhatuse liige ja tegevjuht.

Tegevus omavalitsuses
---------------------

Aare Olgo valiti esimest korda Jõgeva linnavolikokku 2002. aastal Eesti Keskerakonna valimisnimekirjas (ta on Keskerakonna liige) ning sai abilinnapeaks. Jõgeva abilinnapeana töötas Aare Olgo ka aastatel 2005–2009. Mõned aastad tegutses Aare Olgo ettevõtluses. 2012–2013 oli ta Tartumaal Laeva valla vallavanem. 2013. aastal naasis Olgo Jõgeva linnavalitsusse abilinnapeaks ning aastatel 2013–2016 oli ta Jõgeva linnapea. 2016–2017 kutsuti ta taas Laeva vallavanemaks. 

2017. aastal valiti Aare Olgo Jõgeva linna, Jõgeva valla, Palamuse ja Torma valla ühinemise tulemusena moodustatud Jõgeva valla esimeseks vallavanemaks ja selles ametis oli ta kuni aprillini 2021.

Tunnustus
---------

* 2007 – Jõgeva linna aumärk staadioni ehitamise eestvedamise eest

Tegevus nõukogudes
------------------

Olgo on kuulunud Jõgeva Linnaraamatukogu, SA Jõgeva Haigla ja sotsiaalkeskuse Elukaar nõukogusse ning olnud kahel perioodil OÜ Jõgeva Veevärk nõukogu esimees. Ta on Jõgeva vallavanemana SA Jõgevamaa Arendus- ja Ettevõtluskeskuse nõukogu liige ja Jõgevamaa Koostöökoja juhatuse liige.

Sportlik tegevus
----------------

Mänginud jäähokit, korvpalli ja malet. 1967. aastal valiti üleliidulise jäähokiturniiri Kuldlitter (osales 158 võistkonda) parimaks väravavahiks Eestis. Korvpallis Rakvere rajooni meister Rakvere KEK-i võistkonnas.

Kaastöö ajakirjandusväljaannetele
---------------------------------

Aare Olgo on kirjutanud probleemartikleid ja juhtkirju Jõgeva maakonnalehes Vooremaa, Kesknädal, Jõgeva Linna Teatajas ja Jõgeva Valla Teatajas. Esinenud raadio- ja telesaadetes.

Hobid
-----

Mälumäng. Kuulunud Jõgeva KEK-i mälumänguvõistkonda, osalenud edukalt mälumängusaadetes „Miljonimäng" ja „Kuldvillak". Organiseerinud mälumänge.
Harrastanud bridži, õpetanud bridži teistele asjahuvilistele.

Isiklikku
---------

Abiellus 1976. aastal Svetlana Olgoga. Poeg Rainer Olgo on Tartus ettevõtja ja heategevusürituste korraldaja, poeg Allar Olgo IT-spetsialist ja tütar Triin heategevusprojektide algataja ja elluviija. Aare Olgo on kolme lapse vanaisa.