recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Hevesi komitaat** on 1. järgu haldusüksus Ungari põhjaosas. Kagupiiril voolab Tisza. Põhjaosas asuvad Mátra ja Bükki mäestik.

Komitaadi halduskeskus on Eger, teised suuremad linnad on Heves, Gyöngyös ja Hatvan.

Komitaadist hõlmab 13% Bükki rahvuspark.

Haldusjaotus
------------

| Nr | Kreisi nimi | Keskus | Asulaid | Neist linnu | Elanikearv | Pindala | Asustus-tihedus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Bélapátfalva kreis | Bélapátfalva | 8 | 1 | 8570 | 180,89 | 47 |
| 2 | Egeri kreis | Eger | 22 | 2 | 85 588 | 602,08 | 142 |
| 3 | Füzesabonyi kreis | Füzesabony | 16 | 1 | 29 846 | 578,54 | 52 |
| 4 | Gyöngyösi kreis | Gyöngyös | 25 | 2 | 71 847 | 750,79 | 96 |
| 5 | Hatvani kreis | Hatvan | 13 | 2 | 50 035 | 352,15 | 142 |
| 6 | Hevesi kreis | Heves | 17 | 2 | 34 662 | 697,68 | 50 |
| 7 | Pétervására kreis | Pétervására | 20 | 1 | 20 748 | 475,06 | 44 |

Välislingid
-----------

* Komitaadi koduleht

Ungari komitaadid

Bács-Kiskuni komitaat  **·**  Baranya komitaat  **·**  Békési komitaat  **·**  Borsod-Abaúj-Zempléni komitaat  **·**  Csongrád-Csanádi komitaat  **·**  Fejéri komitaat  **·**  Győr-Moson-Soproni komitaat  **·**  Hajdú-Bihari komitaat  **·**  Hevesi komitaat  **·**  Jász-Nagykun-Szolnoki komitaat  **·**  Komárom-Esztergomi komitaat  **·**  Nógrádi komitaat  **·**  Pesti komitaat  **·**  Somogyi komitaat  **·**  Szabolcs-Szatmár-Beregi komitaat  **·**  Zala komitaat  **·**  Tolna komitaat  **·**  Vasi komitaat  **·**  Veszprémi komitaat
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib akustika mõistest; ansambli kohta vaata Hi-Fi (ansambel); ansambli A albumi kohta vaata Hi-Fi Serious* |

---

**Hi-Fi** ehk **HiFi** (ingliskeelne lühend sõnadest *high-fidelity*, 'kõrge loomutruudus') tähistab helitehnikas heli salvestamise ja taasesituse kõrget kvaliteeditaset.

Lühendiga Hi-Fi märgitav mõiste tuli käibele juba 1930. aastail, tähistamaks heli taasesituse ja üleskirjutuse kõrget kvaliteeti, mõistagi tolleaegsete arusaamade ja tehniliste võimaluste piires. Konkreetsed kvaliteedinõuded ja parameetrite mõõtemeetodid stereofooniliste heliseadmete kohta määrati kindlaks 1960. aastail standardiga DIN 45500.

Helivõimendite kohta nägi see standard ette helisagedusala 40–16 000 Hz (ebaühtlusega ±1,5 dB) ja harmoonmoonutuse sagedusalas 40–12 500 Hz mitte üle 1%. Kõlaritel: lineaarmoonutus sagedustel 100–4000 Hz mitte üle +4/–8 dB ja mittelineaarmoonutus sagedustel 250–1000 Hz mitte üle 3%. Ühtlasi määrati kindlaks koduelektroonika heliseadmestiku komponentide sisend- ja väljundparameetrid (eelkõige signaalipinged ja sisend/väljundtakistused), et eri tooteid saaks omavahel sobitatult ühendada.

Alates 1996. aastast asendab standardit DIN 45500 Euroopa standard EN 61305, mis aga ei määra kindlaks enam mitte signaaliallikate, helivõimendite ja kõlarite tunnussuurusi, vaid üksnes nende parameetrite mõõtmise meetodeid.

Tänapäeval ületavad võimendite ja kõlarite kvaliteedinäitajad enamasti omaaegse Hi-Fi standardiga määratud väärtusi sagedusala, moonutuste jm omaduste poolest. Lühend Hi-Fi on siiski veel kasutusel keskmise hinnaklassi stereoseadmete (muusikakeskuste, helivõimendite) nimetustes.

Viited
------

1. ↑  EVS-EN 61305-1:2006 Household high-fidelity audio equipment and systems - Methods of measuring and specifying the performance - Part 1: General
2. ↑  EVS-EN 61305-2:2002 Household high-fidelity audio equipment and systems - Methods of measuring and specifying the performance - Part 2: FM radio tuners
3. ↑  EVS-EN 61305-3:2006: Household high-fidelity audio equipment and systems - Methods of measuring and specifying the performance - Part 3: Amplifiers
4. ↑  EVS-EN 61305-5:2004: Household high-fidelity audio equipment and systems - Methods of measuring and specifying the performance - Part 5: Loudspeakers
Eoste Keldrimägi
**Eoste Keldrimägi** on asulakoht Põlva maakonnas Põlva vallas Eoste külas.

Asulakoht asub Kärsa–Eoste tee (18181) ääres.

Keldrimägi on muinsuskaitseseaduse alusel tunnistatud arheoloogiamälestiseks ja kantud kultuurimälestiste riiklikku registrisse.

Keldrimäel tehti proovikaevamisi 1971. aastal arheoloog Mare Auna juhtimisel. Asulakoha kultuurikiht on õhuke (15–20 cm). Leiti söetükikesi, põlenud kivipuru ja üks savinõukild. Kultuurikihi ja savinõukillu järgi on asulakoht dateeritud II aastatuhande algusse. Teiste andmete (sh mälestise sildil oleva teksti) järgi pärineb asulakoht I aastatuhande teisest poolest.

Maavalla Koda käsitleb Eoste Keldrimäge loodusliku pühapaigana ajaloolisel Võrumaal Põlva kihelkonna Eoste külas.

Viited
------

1. ↑  Kultuuriministri 1. septembri 1997 määrus nr 59 "Kultuurimälestiseks tunnistamine" (RTL 1997, 169, 954)
2. 1 2  Kultuurimälestiste riiklik register. Mälestis nr 11473. Asulakoht "Keldrimägi"
3. ↑  Eoste Keldrimägi Hiite Maja SA andmekogus

Välislingid
-----------

* Eoste Keldrimägi kultuurimälestiste riiklikus registris Muuda Vikiandmetes
Burggrafenamt (roheline) Lõuna-Tiroolis
**Burggrafenamt** (itaalia: *Burgraviato*, saksa: *Burggrafenamt*) on ringkond (itaalia: *comunità comprensoriale*, saksa: *Bezirksgemeinschaft*) Itaalia Bolzano provintsi lääneosas. See hõlmab osa Adige jõe orust Naturnsi ja Bolzano vahel ning sellega külgnevad Passeieri ja Ulteni orud.

Algselt ajaloolise Vinschgau osana läänes on piirkonna nimi tuletatud Tirooli lossi linnakrahvidest. See on keskaegse Tirooli krahvkonna tuumik pealinnaga Meranos.

2001. aasta rahvaloenduse järgi kõneles 78,66% oru rahvast emakeelena saksa keelt, 21,06% itaalia keelt ja 0,28% ladiini keelt.

Haldusjaotus
------------

Burggrafenamti ringkonna vallad
Burggrafenamti ringkonnas asuvad järgmised omavalitsusüksused (*comune*):

1. Algund (Lagundo)
2. Burgstall (Postal)
3. Gargazon (Gargazzone)
4. Hafling (Avelengo)
5. Kuens (Caines)
6. Lana
7. Laurein (Lauregno)
8. Marling (Marlengo)
9. **Meran** (Merano) *(ringkonna keskus)*
10. Moos in Passeier (Moso in Passiria)
11. Nals (Nalles)
12. Naturns (Naturno)
13. Partschins (Parcines)
14. Plaus
15. Proveis (Proves)
16. Riffian (Rifiano)
17. St. Leonhard in Passeier (San Leonardo in Passiria)
18. St. Martin in Passeier (San Martino in Passiria)
19. St. Pankraz (San Pancrazio)
20. Schenna (Scena)
21. Tirol (Tirolo)
22. Tisens (Tesimo)
23. Tscherms (Cermes)
24. Ulten (Ultimo)
25. Unsere Liebe Frau im Walde-St. Felix (Senale-San Felice)
26. Vöran (Verano)

Välislingid
-----------

* Burggrafenamti ringkond (saksa ja itaalia keeles)
Kellu
**Kellu** on käsitööriist, mida kasutatakse viskoossete või tahkete osakeste väikeste koguste pealekandmiseks, silumiseks või vormimiseks. Kellude liigid on näiteks müürikellu, pottsepakellu, krohvikellu, silur. Kellu koosneb tavaliselt kolmnurksest metallplaadist, millele on kinnitatud kõverdatud vars, mille otsas on käepide. Plaadil võib olla ka teistsugune kuju.

Ehitustööriistana kasutatakse kellut tavaliselt mördi paigaldamiseks ning segamiseks krohvimisel ja müüriladumisel. Müüritise, betooni ja kipsplaatidega ehitamisel kasutatakse erinevat tüüpi kellusid. Müüritisekellud on traditsiooniliselt valmistatud sepistatud süsinikterasest, uuemad versioonid on valatud roostevabast terasest.

Kirjeldus ja tüübid
-------------------

Telliskivikellul on piklik kolmnurkse kujuga lame metallist tera, mida müürsepad kasutavad tsemendi, krohvi ja mördi tasandamiseks, laotamiseks ja vormimiseks. Suunatav kellu on müüritisekellu vähendatud versioon, kasutusel väikeste tööde ja remonditööde jaoks. Tõmmatav kellu on pikk ja õhuke, mis on mõeldud mördi panemiseks telliste vahele. Viimistluskellu on tavaliselt ristkülikukujuline, mida kasutatakse kõveneva betooni pealmise kihi tasandamiseks või vormimiseks. Põrandakellul on üks ristkülikukujuline ja üks terav ots, mis on mõeldud nurkade viimistlemiseks. Suurte pindade, näit betoonpõrandate viimistlemiseks kasutatakse tänapäeval kellu asemel bensiini- või elektrimootoriga betoonisilurit e. betooni helikopterit. Samuti kasutatakse kellut liimimisel, plaatimisel ning sünteetiliste põrandakatete paigaldamisel.

Viited
------

1. ↑  "Trowels". *Straight Up on the Rocks*. Originaali arhiivikoopia seisuga 8. august 2014. Vaadatud 11. veebruaril 2021.
2. ↑  "What Is a Brick Trowel?". *Home Questions Answered*.
Burga mõis 1904. aasta kaardil. Väljavõte kaardilt "Wegekarte des Walkschen Kreises mit den Kirchspiels- und Gutsgrenzen" (1904). Mõisa valdused on kaardil tähistatud numbriga 20
**Burga mõis** (saksa keeles *Borrishof*, läti keeles *Burgas muiža*) oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Luke kihelkonnas. Praeguse haldusjaotuse järgi asub mõisakompleks Läti Valka piirkonnas Valka vallas Luke asulas.

Ajalugu
-------

Sealsed valdused olid algselt von der Borgide omad; ka algne saksakeelne nimekuju oli mõisal *Borgshof*. 1632. aastal jättis Margaretha Lode (sünd. von der Borg) mõisa oma pojale Gustav Lodele. Nende tütar abiellus Rosenschildide pojaga. Tema poeg Gustav suri järglasi jätmata ja reduktsioonikomisjon otsustas, et pärijaks võib olla ka tütar Kaisa Rosenschild, kelle valdusse läks mõis 1723. aastal. Tolle kaudu sai mõisa haldajaks kapten Christer von Brand, kes sai järgmisel aastal loa mõisa müügiks, ostja pidi olema Johann von Schrader. 1738. aastaks oli mõisa omanikuks saanudki von Schrader. 1816. aastal pantis Friedrich von Schrader mõisa 24 500 rubla eest Johann Carl von der Seebeckile. 1826. aastal võttis too mõisa oma kasutütre Natalie Dorothea von der Seebecki nimel vastu.

1833. aastal pantis Natalie Burga 25 000 rubla eest George Bernhard Heinrich Morsile. Too loovutas 40 000 rubla eest pandiõiguse 1842. aastal Adolph von Hemmelmannile, kes neli päeva hiljem ka mõisa pärisomanikuks sai. Too pantis mõisa Joachim Friedrich Erdellile, ent 1856. aastal müüs ta selle Viktor von Strykile. 1876. aastal ostis mõisa 36 000 rubla eest Volmari elanik Paul Schmidt.

Mõisa suurus
------------

Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 3,25 adramaad, sellele allus 66 mees- ja 93 naishinge. 1641. aastal oli mõisa suurus 2 ja 1/4 adramaad. Aastail 1688 ja 1734 oli adramaid kolm, aastal 1758 aga 3 ja 1/4 adramaad. Aastal 1823 oli mõisa suurus 3 ja 1/2 adramaad. Aastal 1832 oli mõisal adramaid 3 ja 8/10, aastal 1881 oli neid aga 3 ja 62/80, lisaks allus mõisale 4 ja 23/80 adramaad mõisadele kuuluvate talude valduses.

Viited
------

1. ↑  Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, Volume 1, Heinrich von Hagemeister, lk 294-295.
2. ↑  Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 363.
3. ↑  Bienestamm, H. von. Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner, 1826, lk 271.
4. ↑  Hagemeister, Heinrich von. Materialen zu einer Geschichte der Landgüter Livlands. Erster Theil. Riga: Eduard Frantzen´s Buchhandlung, 1836, lk 292.
5. ↑  Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 359.

Luke kirik
Luke kihelkond

**Kirik**: Luke kirik  

**Mõisad**: Luke kirikumõis | Burga mõis | Luke mõis | Paju mõis | Sooru mõis
**Burduri provints** on 1. järgu haldusüksus (provints) Edela-Türgis. Provintsi keskus on Burdur.

Haldusjaotus
------------

* Ağlasun
* Altınyayla
* Bucak
* Burdur
* Çavdır
* Çeltikçi
* Gölhisar
* Karamanlı
* Kemer
* Tefenni
* Yeşilova

Viited
------

1. ↑  Population of provinces by years - 2000-2018, vaadatud 9.03.2019.

Välislingid
-----------

* Burduri provintsi koduleht (türgi keeles)

Türgi provintsid

Adana **·**  Adıyaman **·**  Afyonkarahisar **·**  Ağrı **·**  Aksaray **·**  Amasya **·**  Ankara **·**  Antalya **·**  Ardahan **·**  Artvin **·**  Aydın **·**  Balıkesir **·**  Bartın **·**  Batman **·**  Bayburt **·**  Bilecik **·**  Bingöl **·**  Bitlisi **·**  Bolu **·**  Burdur **·**  Bursa **·**  Çanakkale **·**  Çankırı **·**  Çorum **·**  Denizli **·**  Diyarbakır **·**  Düzce **·**  Edirne **·**  Elazığ **·**  Erzincan **·**  Erzurum **·**  Eskişehir **·**  Gaziantep **·**  Giresun **·**  Gümüşhane **·**  Hakkâri **·**  Hatay **·**  Iğdır **·**  Isparta **·**  İstanbul **·**  İzmir **·**  Kahramanmaraş **·**  Karabük **·**  Karaman **·**  Kars **·**  Kastamonu **·**  Kayseri **·**  Kilis **·**  Kırıkkale **·**  Kırklareli **·**  Kırşehir **·**  Kocaeli **·**  Konya **·**  Kütahya **·**  Malatya **·**  Manisa **·**  Mardin **·**  Mersin **·**  Muğla **·**  Muş **·**  Nevşehir **·**  Niğde **·**  Ordu **·**  Osmaniye **·**  Rize **·**  Sakarya **·**  Samsun **·**  Şanlıurfa **·**  Siirt **·**  Sinop **·**  Şırnak **·**  Sivas **·**  Zonguldak **·**  Tekirdağ **·**  Tokat **·**  Trabzon **·**  Tunceli **·**  Uşak **·**  Van **·**  Yalova **·**  Yozgat
**Komberuum** on keele, kommete ja väärtustega moodustunud hüpoteetiline sidus keskkond, mis tekib, kui kultuuriruumile (keel ja kunstid) lisada harjumused ja tavad. Termin pole kasutusel sotsiaal- ja humanitaarteaduste sõnavaras ning niimoodi defineeritud mõiste tõlgendusjõud ja asjakohasus on küsitav.

Mõiste päritolu ja kriitika
---------------------------

Mõiste tõi laiemasse avalikku kasutusse Kersti Kaljulaid 24. veebruaril 2017 peetud presidendi aastapäevakõnes, kuid selgitas selle tähendust juba 2016. aasta aastalõpuintervjuus rahvusringhäälingule, vastates küsimusele liberaalse konservatiivsuse kohta.

Ajaloolane Marek Tamm on võrrelnud komberuumi mõistet Lauri Vahtre arusaamaga rahvuslikust kultuuriväljast ning osutanud, et Kaljulaidi poolt esitletud komberuumi mõistes on ühendatud konservatiivne kohalike tavade ülimuslikuks pidamine ja globalistlik arusaam "kaasaskantavast riigist", mille puhul kohalike tavade seotus riigiga pole kuigi oluline, ning mõiste puhul on küsitav, kuidas need kaks peaksid omavahel ühendatud olema. Kas selline komberuumi mõiste seob kultuuri ja tavad liiga julgelt territoriaalsusega?

Kolumnist Ahto Lobjakas on kritiseerinud Kaljulaidi komberuumi mõistet, kuna see üritab importida konservatiivse liberalismi ideed, et seadused püsivad tänu kommetele, kuid see ei saa töötada meie olukorras, kus "komberuum tuleb alles määratleda".

Teoloog Leho Lamus õigustab komberuumi termini kasutust järgnevalt. Seadustesse on kirjutatud, kuidas saada kodanikuks, aga komberuumi järgides saadakse osaks rahvast. Komberuum on ühiskonna toimimise alus. Riigikeeles kõnelda (kodus või sõpradega) pole kohustus, aga selleks võiks olla valmidus. Komberuum on need tavad, kombed, väärtused, ideaalid ja käitumismustrid, mis reguleerivad kõiki meie tegevusi hommikust õhtuni ning iseloomustavad ühe rahva elu tervikuna. Selles mõttes samastub mõiste komberuum Eesti Põhiseaduse sõnaga kultuur. Komberuum sisaldab rahva tähendusloome vahendite kogumit.

Vaata ka
--------

* Kultuur
* Õigusruum

Viited
------

1. 1 2  Leho Lamus. "Mõtlemise mõistevõrk", lk 187.
2. ↑  Kersti Kaljulaid (24. veebruar 2017). "President Kersti Kaljulaid Eesti Vabariigi iseseisvuspäeva aktusel 24. veebruaril 2017 Estonia kontserdisaalis". *Presidendi koduleht*.
3. ↑  Andrei Hvostov (23. märts 2018). "Kaduma läinud enne tõlget". *Sirp*.
4. ↑  President Kaljulaid: meie riigi ilmalikkus on parim kaitse võõraste religioonide eest, ERR Arvamus, 27. detsember 2016
5. ↑  President Kersti Kaljulaid tutvustas komberuumi mõistet juba aastavahetuse kõnes. Nüüd läks ta sügavamale, Delfi, 27. veebruar 2017
6. ↑  Marek Tamm: "Konservatiivne komberuum või kaasaskantav kodumaa? Kuidas neid presidendi kõne kahte vastandlikku hoiakut ühendada?"
7. ↑  Ahto Lobjakas: Eesti komberuum on tsiviliseerimata, Postimees, 27. veebruar 2017
**Burchard Georg Sielmann** (8. juuli 1838 Straupe – 22. jaanuar 1913 Tallinn) oli Eesti vaimulik.

Õppis Cēsise lähedal asuvas Bērzaine Maagümnaasiumis (*Livländisches Landesgymnasium zu Birkenruh bei Wenden*). Õppis Tartu Ülikoolis aastatel 1858–1859 ajalugu ning aastatel 1859–1863 ja 1864–1865 usuteadust. Täiendas end Erlangeni Ülikoolis. Oli aastatel 1866–1869 koduõpetajaks. Oli prooviaastal Vändra Martini koguduses Ernst Johann Georg Sokolowsky juures. Ordineeriti 5. novembril 1872 õpetajaks.

Oli 1872–1873 Pilistvere Andrease koguduse adjunktõpetaja. 1872–1873 oli ta Tartu-, Pärnu- ja Viljandi praostkondade vikaarõpetaja. 1874–1877 oli ta (introdutseeriti 17. märtsil 1874) Tõstamaa Maarja koguduse õpetaja. ja 1877–1909 Palamuse Püha Bartholomeuse koguduse õpetaja, olles alates 1884 vaimulikuks koolirevidendiks ja oli aastatel 1887–1906 Tartu praostkonna praostiks. Jäi aastal 1909 emerituuri.

Isiklikku
---------

Tema isa Woldemar Friedrich Sielmann oli Straupe koguduse õpetaja, poeg Woldemar Paul Sielmann oli Pärnu Nikolai koguduse ja Tallinna Oleviste koguduse abiõpetaja. Tema emapoolne vanaisa oli Straupe koguduse õpetaja Georg Gustav Sokolovsky, tema onu oli Vändra Martini koguduse õpetaja Ernst Johann Georg Sokolowsky.

Kirjanduslik prototüüp
----------------------

Burchard Sielmann on ühe Oskar Lutsu Tootsi-lugude sarja kõrvaltegelase Paunvere kirikuõpetaja prototüüp.

Tootsi-lugude põhjal tehtud Arvo Kruusemendi filmis "Kevade" mängis kirikuõpetajat Arnold Kasuk.

Viited
------

1. ↑  Die evangelischen Prediger Livlands bis 1918. Böhlau Verlag Köln, Wien 1977

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Carl August Reinhold Toepffer** | **Tartu praost**1887–1906 | Järgnev**Paul Roderich Bidder** |
**Burchard von Hornhausen** (ka *Hornhusen*; surnud 13. juulil 1260) oli Liivi ordumeister aastatel 1257–1260.

Burchard pärines Hornhausenist või Klein-Hornhausenist, mis mõlemad paiknesid Halberstadti lähedal Ida-Saksimaal. Tema täpset perekondlikku kuuluvust ei ole teada, sest neis paikades tegutsesid erinevad aadlisuguvõsad – üks pärines põlisaadli hulgast ja teine ministeriaalidest. 

1252. aastal on Hornhausenit mainitud rüütelvennana Preisimaal, kaks aastat hiljem sai temast Samlandi komtuur ja ühtlasi ka asemaameister Preisimaal. Veel aasta hiljem oli temast saanud juba Königsbergi komtuur ning 1257. aastal sai temast Liivimaa maameister. Selles ametis sai ta olla aga vaid kolm aastat, sest 1260. aastal toimunud Durbe lahingus ta langes.

Kirjandus
---------

* *Ritterbrüder im livländischen Zweig des Deutschen Ordens*. Köln: Böhlau, 1993. Nr. 440 (lk 347–348).

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Heinrich Botel** | **Preisi maameister(asemeister)**1254–1257 | Järgnev**Gerhard von Hinzberg** |
| Eelnev**Ludwig** | **Liivimaa ordumeister**1257–1260 | Järgnev**Georg** |
**East Ayrshire** (tõlkes 'Ida-Ayrshire') on regioon Šotimaa keskosas, mis hõlmab ajaloolise Ayrshire'i krahvkonna idaosa. 

Suuremad asulad on Kilmarnock, New Cumnock ja Cumnock.

2017. aastal elas seal umbes 121 900 inimest.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **East Ayrshire** |

* 

Šotimaa omavalitsused

Aberdeen **·**  Aberdeenshire **·**  Angus **·**  Argyll and Bute **·**  Clackmannanshire **·**  Dumfries and Galloway **·**  Dundee **·**  East Ayrshire **·**  East Dunbartonshire **·**  East Lothian **·**  East Renfrewshire **·**  Edinburgh **·**  Falkirk **·**  Fife **·**  Glasgow **·**  Highland **·**  Inverclyde **·**  Midlothian **·**  Moray **·**  Na h-Eileanan Siar (Välis-Hebriidid) **·**  North Ayrshire **·**  North Lanarkshire **·**  Orkney saared **·**  Perth and Kinross **·**  Renfrewshire **·**  Scottish Borders **·**  Shetlandi saared **·**  South Ayrshire **·**  South Lanarkshire **·**  Stirling **·**  West Dunbartonshire **·**  West Lothian
"Näitlike novellide" esmaväljaande kaas 1613. aastast
**"Näitlikud novellid"** (hispaania keeles "Novelas ejemplares") on Miguel de Cervantese 12 novellist koosnev novellikogumik. 

Cervantes kirjutas need novellid aastatel 1590–1612. Trükis ilmus kogumik Madridis 1613. aastal Juan de la Cuesta kirjastamisel. 

"Näitlikke novelle" on peetud Cervantese jutustusliku proosaloomingu üheks olulisemaks saavutuseks "Don Quijote" kõrval.

Algsesse kogumikku kuuluvatest novellidest ilmus eesti keeles esimesena "Koerte kõnelus" 1972. aastal Aita Kurfeldti tõlkes.

2016. aastal ilmus eesti keeles "Näitlike novellide" kogumik, mis sisaldas kaheksat novelli:

* "Mustlasneiu"
* "Suursugune köögitüdruk"
* "Rinconete ja Cortadillo"
* "Inglismaa hispaanlanna"
* "Armukade estremaduurlane"
* "Klaasist litsentsiaat"
* "Petlik abielu"
* "Koerte kõnelus"

Viited
------

1. ↑  Rahva Raamat. Miguel de Cervantes Saavedra. Näitlikud novellid
2. ↑  "Eesti rahvusbibliograafia. Miguel de Cervantes Saavedra (1547–1616). Näitlikud novellid. Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus, 2016". Originaali arhiivikoopia seisuga 25. jaanuar 2021. Vaadatud 15. detsembril 2020.
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel on väljapanekust; Eesti ettevõtte kohta vaata Näitus (ettevõte)* |

---

Eesti teadusfoto näituse avamine 2012. aastal
Jaan Künnapi fotonäitus Kiek in de Kökis 1984. aastal
**Näitus** on valitud esemete korrastatud väljapanek. Enamasti on näitused muuseumides, kunstigaleriides, raamatukogudes vms kultuuriasutustes, kuid näitusi korraldatakse ka mujal. Tavaliselt on näitusele esemete valikul aluseks konkreetne teema. Üks levinumaid näitusetüüpe on kunstinäitused, kus väljapanek koosneb kujutavast kunstist. Samuti korraldatakse näitusi sageli ajaloost ja loodusest.

Enamik näitusi on ajutised, kindlate algus- ja sulgemiskuupäevadega. Muuseumides või muudes mäluasutustes on vahel püsinäitusi, kus on publikule tutvumiseks pandud teema või valdkonna kõige olulisemad eksponaadid. Ühes paigas korraldatavate näituste kõrval on ka rändnäitusi, mis on üleval järjest mitmes kohas. Samuti on tänapäeval levinud veebinäitused, kus eksponaate näidatakse internetis. Vabaõhunäitusel on stendid väljapanekuga väljaspool suletud ruume, näiteks tänaval, väljakul või siseõues.

Vaata ka
--------

* Põllumajandusnäitus
* E-näitus
* Koertenäitus
Ian Cole (2017)
**Ian Douglas Cole** (sündinud 21. veebruaril 1989 Ann Arboris Michiganis) on Ameerika Ühendriikide jäähokimängija, kes mängib kaitsjana NHL-i klubis Tampa Bay Lightning.

Aastatel 2007–2010 mängis ta Notre Dame'i Ülikooli jäähokimeeskonnas.

2007. aastal valis St. Louis Blues ta NHL-i *draft* '​is 18. valikuna. NHL-is debüteeris ta 2010. aasta novembris. Esimese värava lõi ta liigas 9. märtsil 2011 mängus Columbus Blue Jacketsi vastu. Esimestel hooaegadel mängis ta NHL-i kõrvalt American Hockey League'is (AHL) Bluesi tütarklubis Peoria Rivermen. Bluesi põhikoosseisu sai Cole enam mänguaega kahel viimasel hooajal aastatel 2013–2015.

2015. aasta märtsis siirdus Cole Pittsburgh Penguinsi. Aastatel 2016 ja 2017 võitis ta Penguinsiga Stanley karika.

23. veebruaril 2018 kaubeldi Cole Penguinsist Ottawa Senatorsi, kuid juba kolm päeva hiljem sealt omakorda Columbus Blue Jacketsi. Blue Jacketsis mängis Cole vaid hooaja 2017–18 lõpuni. 2018. aasta juulis sõlmis ta kolmeaastase lepingu Colorado Avalanche'iga. Pärast kahte põhiturniiri mängu hooajal 2020–21 kaubeldi Cole Greg Pateryni vastu Minnesota Wildi. 2021. aasta juulis sõlmis Cole üheaastase lepingu Carolina Hurricanesiga.

2022. aasta juulis sõlmis ta üheaastase lepingu Tampa Bay Lightninguga.

2007. aastal võitis Cole USA kuni 18-aastaste koondisega omavanuste maailmameistrivõistlustel hõbemedali.

Viited
------

1. ↑  "Pens and Blues combine for another trade, flip Bortuzzo for Cole". nhl.nbcsports.com. 2.3.2015. Vaadatud 4.5.2022
2. ↑  "Jackets acquire defenseman Ian Cole from Ottaw". nhl.com. 26.2.2018. Vaadatud 4.5.2022
3. ↑  "Avalanche Signs Ian Cole". nhl.com. 1.7.2018. Vaadatud 4.5.2022
4. ↑  "Wild acquire D Cole from Avalanche". tsn.ca. 19.1.2021. Vaadatud 4.5.2022
5. ↑  "Canes agree to terms with Cole". nhl.com. 28.7.2021. Vaadatud 4.5.2022
6. ↑  "Lightning sign Ian Cole to one-year contract". Tampa Bay Lightning. 13. juuli 2022. Vaadatud 13. juulil 2022.

Välislingid
-----------

* Ian Cole NHL.com lehel
* Ian Cole hockeydb.com lehel

| * v
* r
Tampa Bay Lightning |
| --- |
| 
**Väravavahid**: Brian Elliott **·** Andrei Vassilevski |
| 
**Kaitsjad**: Zach Bogosian **·** Erik Černák **·** Ian Cole **·** Haydn Fleury **·** Cal Foote **·** Victor Hedman **·** Philippe Myers **·** Nick Perbix **·** Mihhail Sergatšov |
| 
**Ründajad**: Pierre-Édouard Bellemare **·** Anthony Cirelli **·** Ross Colton **·** Brandon Hagel **·** Alex Killorn **·** Cole Koepke **·** Nikita Kutšerov **·** Patrick Maroon **·** Vladislav Namestnikov **·** Nick Paul **·** Corey Perry **·** Brayden Point **·** Steven Stamkos |
Mecklenburg-Strelitzi suurhertsog Adolf Friedrich V
**Adolf Friedrich V** (22. juuli 1848 – 11. juuni 1914) oli valitsev Mecklenburg-Strelitzi suurhertsog aastatel 1904–1914.

Elulugu
-------

Adolf Friedrich sündis Neustrelitzis suurhertsog Friedrich Wilhelm II ja selle naise, Suurbritannia, Iirimaa ja Hannoveri printsess Augusta Karoline pojana. Pärast oma vanaisa suurhertsog Georgi surma 6. septembril 1860 sai Adolf Friedrichist Mecklenburg-Strelitzi suurhertsogkonna troonijärglane. Adolf Friedrich võttis osa Prantsuse-Preisi sõjast ja esindas oma isa Preisi kuninga Wilhelm I Saksa keisriks kroonimisel Versailles' lossis. Ta sai isa järel suurhertsogiks 30. mail 1904.

1907. aastal teatas Adolf Friedrich, et annab Mecklenburg-Strelitzile põhiseaduse, kuid aadel oli sellele vastu. 1912. aastal kordas ta katset luua põhiseadus Mecklenburg-Strelitzile, mis koos Mecklenburg-Schweriniga olid ainsad Euroopa riigid ilma põhiseaduseta, kuid taas edutult.

Adolf Friedrich suri Berliinis ja tema järglaseks sai tema vanem poeg Adolf Friedrich VI.

Abielu ja lapsed
----------------

Adolf Friedrich abiellus 17. aprillil 1877 Dessaus Anhalti printsessi Elisabethiga. Nad said järgmised lapsed:

* Marie (1878–1948)
* Jutta (1880–1946)
* Adolf Friedrich (1882–1918)
* Karl Borwin (10. oktoober 1888 – 24. august 1908)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Friedrich Wilhelm** | **Mecklenburg-Strelitzi suurhertsog**1904–1914 | Järgnev**Adolf Friedrich VI** |
**Hugh Leo Carey** (11. aprill 1919 New York – 7. august 2011 Shelter Island, New Yorgi osariik) oli Ameerika Ühendriikide poliitik ja jurist. Ta kuulus Demokraatlikusse Parteisse.

Aastatel 1939–1946 teenis Ameerika Ühendriikide maaväes. Teises maailmasõjas osales ta Euroopa tandril, teenides sõjaväeliste teenete eest Croix de guerre'i ja Bronze Star Medal'i. Aktiivse sõjaväelise karjääri lõpetas ta 1946. aastal koloneli auastmes.

1942. aastal lõpetas ta bakalaureusekraadiga New Yorgis asuva St. Johni Ülikool. 1951. aastal sai ta samast ülikoolist doktorikraadi õigusteaduste alal. Samal aastal asus ta New Yorgi osariigis advokaadina tööle.

Aastatel 1961–1974 kuulus Carey seitsme ametiaja jooksul USA Esindajatekotta. Aastatel 1975–1982 oli 51. New Yorgi osariigi kuberner. Kubernerina oli tema suurimad saavutused New Yorgi osariigi päästmine rahanduskriisi äärelt ja osariigi kulutuste piiramine.

Carey oli kaks korda abielus ja tal oli 14 last.

Tema auks nimetati 2012. aastal New Yorgis asuv Brooklyni-Battery tunnel ametlikult ümber Hugh L. Carey tunneliks.

Viited
------

1. ↑  Pérez-Peña, Richard (7.8.2011). "Hugh Carey, Who Led Fiscal Rescue of New York City, Is Dead at 92". The New York Times. Vaadatud 6.1.2022

Välislingid
-----------

 Hugh Carey – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Malcolm Wilson** | **New Yorgi osariigi kuberner**1975–1982 | Järgnev**Mario Cuomo** |
**Adolf Edur** (25. august (vkj)/ 7. september 1912 Tartu – 6. juuli 1985 Tartu) oli Eesti veemotosportlane, spordikohtunik ja -tegelane.

Ta hakkas sportima 1928. aastal Tartu Kalevis, mängis jääpalli ja tegi jalgrattasporti.

Teise maailmasõja ajal teenis Saksa sõjaväes "Narva" pataljonis allohvitserina.

Töötas hiljem sadulsepa ja peenmööblivalmistajana kombinaadis Ars. 

Oli Eesti veemotospordile üks alusepanijaid. Valmistas 1954. aastal Tartus Eesti esimese vabaklassi päramootoriga võidusõidupaadi (projekteeris Georg Vanamölder). Võistles aastatel 1954–1959, sai 1957. aastal esimestel Eesti NSV esivõistlustel päramootoriga sportpaatide võistlusklassis 250 cm3 (S-250; kaassõitja Richard Tammeloo) hõbemedali. 

Tegutses spordikohtunikuna (Eesti NSV vabariiklik kategooria jalgrattaspordis 1947, suusatamises 1950 ja ka kiiruisutamises). Oli 1946–1948 Eesti NSV Jalgrattaspordisektsiooni presiidiumi esimees.

Isiklikku
---------

Tema poeg on sporditegelane ja -pedagoog Mart Edur.

Viited
------

1. ↑  Biograafia ESBL-is

Kirjandus
---------

* "Adolf Edur". // Veemoto Eestis 1954 – 2003. Koostanud Vahur Joala. Varrak. Tallinn 2003. Lk 15

Välislingid
-----------

* Biograafia ESBL-is
* Adolf Eduri sporditulemused
Hugo Guillamón (2020)
**Hugo Guillamón Sanmartín** (sündinud 31. jaanuaril 2000 Donostias) on Hispaania jalgpallur, kes mängib keskkaitsja või poolkaitsjana Hispaania kõrgliigaklubis Valencia ja Hispaania jalgpallikoondises.

Valencia noorteakadeemiaga liitus ta 2009. aastal. Hooajal 2017/18 debüteeris ta klubi reservmeeskonnas Hispaania tugevuselt kolmandas liigas. Hispaania kõrgliigas tegi ta Valencia põhimeeskonnas debüüdi 22. jaanuaril 2020 mängus Real Sociedadi vastu. Valencia põhikoosseisu on ta kuulunud alates hooajast 2020/21. 22. novembril 2020 lõi ta mängus Deportivo Alavése vastu oma esimese värava Hispaania kõrgliigas. 2022. aasta oktoobris pikendas ta Valenciaga lepingut kuni 2026. aasta juunini.

Aastatel 2016–2021 mängis Guillamón Hispaania noortekoondistes. Euroopa omavanuste meistriks tuli ta 2017. aastal Hispaania kuni 17-aastaste koondisega ja 2019. aastal Hispaania kuni 19-aastaste koondisega. Hispaania jalgpallikoondises debüteeris ta 8. juunil 2021 sõprusmängus Leedu vastu ja lõi selles mängus ka värava. Ta kuulus Hispaania koondisse 2022. aasta maailmameistrivõistlustel, kuid üheski mängus ta väljakule ei pääsenud.

Ta õpib Valencia Polütehnilises Ülikoolis biomeditsiinitehnikat.

Viited
------

1. ↑  Fuster, Vicente (3. oktoober 2022). "Oficial: Hugo Guillamón renueva con el Valencia hasta junio de 2026" (hispaania). Plaza Deportiva. Vaadatud 17. novembril 2022.
2. ↑  Hidalgo, Jorge (11. november 2022). "Hugo Guillamón, el universitario que irá con la selección española a Qatar". *Marca* (hispaania). Vaadatud 17. novembril 2022.

| * v
* r
Hispaania koondis  –  2022. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused |
| --- |
| 

* 1 Sánchez
* 2 Azpilicueta
* 3 García
* 4 P. Torres
* 5 Busquets (c)
* 6 Llorente
* 7 Morata
* 8 Koke
* 9 Gavi
* 10 Asensio
* 11 F. Torres
* 12 Williams
* 13 Raya
* 14 Balde
* 15 Guillamón
* 16 Rodri
* 17 Pino
* 18 Alba
* 19 Soler
* 20 Carvajal
* 21 Olmo
* 22 Sarabia
* 23 Simón
* 24 Laporte
* 25 Fati
* 26 Pedri
* Treener: Luis Enrique

 | Hispaania |
**Jan Fischer** (sündinud 2. jaanuaril 1951 Prahas) on juudi päritolu Tšehhi poliitik. 8. maist 2009 kuni 28. juunini 2010 oli ta Tšehhi peaminister.

Tema holokaustist eluga pääsenud isa oli matemaatik ja ema statistik.

Jan Fischer lõpetas 1974. aastal Praha majandusinstituudi statistika ja ökonomeetria erialal; 1985. aastal sai kandidaadikraadi majandusstatistika alal. 

Aastatel 1980–1989 kuulus ta Tšehhoslovakkia Kommunistlikku Parteisse; seejärel olnud parteitu.

Alates 1990. aastast on ta töötanud Tšehhi Statistikaametis; alates 2003. aastast olnud selle juht. 

Pärast seda, kui Mirek Topoláneki valitsus oli sunnitud umbusaldushääletuse kaotamise tõttu märtsis 2009 tagasi astuma, sai Jan Fischerist Tšehhi peaminister. Lepiti kokku, et ta jääb ametisse kuni erakorraliste parlamendivalimisteni, mis pidid toimuma oktoobris 2009. Jan Fischer teatas, et pärast valimisi ta poliitikuna ei jätka. Valimisseaduse vaidlustamise tõttu jäid aga erakorralised valimised ära ning korralised valimised toimusid mais 2010.
**Haage mõis** (saksa keeles *Haakhof*) oli kirikumõis Tartu-Maarja kihelkonnas Tartumaal. Nüüdisajal jääb mõis Tartu maakonna Tartu linna Haage küla territooriumile.

Viited
------

1. ↑   (vaadatud 25.01.2016)
2. ↑  EKI KNAB (vaadatud 21.05.2016)

Kirjandus
---------

* Stryk, Leonhard von. *Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands*. Erster Teil. Der estnische District. Dorpat: Druck von C. Mattiesen, 1877. Lk 52 .
* *Tartumaa: maadeteadusline, majandusline ja ajalooline kirjeldus*. Peatoim. J. Rumma, toim. J. G. Granö, J. V. Veski. − Eesti I. Tartu: Eesti Kirjanduse Selts, 1925. Lk 443 .

Välislingid
-----------

* Haage mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris

Tartu-Maarja kihelkond

**Kirik**: Tartu Maarja kirik  

**Mõisad**: Haage mõis | Haava mõis | Ilmatsalu mõis | Jaama mõis | Kaarli mõis | Kabina mõis | Karlova mõis | Kavastu mõis | Lemmatsi mõis | Luunja mõis | Maarjamõisa mõis | Maramaa mõis | Piiskopi mõis | Pilka mõis | Põvvatu mõis | Raadi mõis | Ropka mõis | Räni mõis | Sirgu mõis | Taabri mõis | Tammistu mõis | Tordi mõis | Vahi mõis | Vanamõisa mõis | Vasula mõis | Veibri mõis | Vesneri mõis | Vorbuse mõis | Ülenurme mõis
Pärtliöö veresaun
**Hugenotisõjad** ehk **hugenottide sõjad** olid kodusõjad Prantsusmaa kuningriigis, mida pidasid 16. sajandi teisel poolel hugenotid ja katoliiklased. 

8 ususõda aastatel 1562–1598, peeti Lõuna-Prantsusmaa aadlikest kalvinistide (hugenottide) ja kodanlaste ning absolutistliku kuningavõimu toetavate katoliiklaste vahel. Protestantlik vähemuse vastu algasid üha karmimad repressioonida Henri II valitsemise ajal (1547–1559). Pärast Henri II surma valitses riiki tema lesk Caterina de' Medici ning tema pojad (1559–1560) François II, (1560–1574) Charles IX ja (1574–1589) Henri III.

Hugenotte juhtisid Navarra kuninganna Antoine de Bourbon, tema järglane Henri, prints Louis de Condé ja admiral Gaspard de Coligny, katoliiklasi Guise'id. 

Hugenotisõjad algasid Guise'ide korraldatud Vassy veresaunaga (1. märts 1562), mis käivitas esimese hugenotisõja, mille ajal sekkusid Inglise, Saksa ja Hispaania väed rivaalitsevate protestantide ja katoliiklike jõudude poolel. Katoliiiklased said toetust Hispaanialt, hugenotid Inglismaalt ja Saksamaalt. 

Pärast kolme esimest sõda sõlmitud Saint-Germaini lepitusedikti (1570) põhjal said hugenotid usuvabaduse ja kindlusi Edela-Prantsusmaal (La Rochelle jt.) 

Pärtliöö veresaun (24. august 1572), mille käigus Pariisi hugenottide juhi Navarra Henri ja kuninga õe Marguerite de Valois´ pulmadeks kogunenud hugenottide tuumik tapeti, sealhulgas kuninga mõjukas nõunik Gaspard de Coligny. Tapatalgud korraldati ka provintsides ja see vallandas sõjad uuesti. Hugenotid lõid oma kindluste piirkonnas konföderatsiooni (riik riigis). Vastukaaluks moodustasid katoliiklased 1576 Katoliikliku Liiga ja 1584 Pariisi Liiga. Et need piirasid kuningas Henri III võimu, lähenes kuningas hugenottidele ning laskis 1588 tappa Henri de Guise'i. Seepeale tagandas Pariisi Liiga kuninga troonilt. 1589. aastal, kui suri Caterina de' Medici, põgenes Chartres`isse ja liitus Navarra Henriga ning Henri III vägi hakkas koos hugenottide omaga Pariisi piirama. 

Hugenotisõjad kulmineerusid Kolme Henri sõjaga, milles Henri III lasi mõrvata hispaanlaste toetatud Katoliikliku Liiga juhi Henri de Guise'i ja vastuseks mõrvati kuningas Henri III. Pärast nii Henri de Guise'i (1588) kui ka Henri III (1589) mõrva lõppes konflikt Navarra protestantliku kuninga troonileasumisega kui Henri IV (esimene Bourbonide dünastiast kuningas) ja tema järgnenud protestantismist loobumisega (1592), mis jõustus aastal 1593, tema heakskiitmisega enamuse katoliiklike valitsejate (1594) ja paavsti poolt (1595) ning tema poolt sallivusseaduse Nantes'i edikti (1598) väljaandmisega, mis tagas eraldi jumalateenistuste vabaduse ja kodanike võrdõiguslikkuse.

Vaata ka
--------

* hugenotid
* Martin Boucer
* Jean Calvin (teised nimekujud: Jean Calvin, Jean Cauvin, 1509–1564) prantsuse usureformaator, kes pani aluse kalvinismile.
**Jan Czerski** (vene *Иван Дементьевич Черский*; valgevene *Ян Доминикович Чэрскi*; 15. mai 1845 Vilno kubermang – 25. juuni 1892 Jakuutia) oli valgevene-poola paleontoloog, geoloog ja geograaf, Siberi uurija.

Czerski osales 18-aastase Vilniuse aadliinstituudi lõpuklassi õpilasena 1863. aasta jaanuariülestõusus ja saadeti karistuseks Siberisse Omskisse trahviroodu. 1869 ta vabastati sõjaväest, kuid pidi jääma Siberisse asumisele. 1871 lubati tal asuda elama Irkutskisse, kus elas 15 aastat, jätkas õpinguid ja töötas Venemaa geograafiaühingu Ida-Siberi osakonnas. Seal kohtas ta Aleksander Czekanowskit ja Benedykt Dybowskit ning käis paljudel ekspeditsioonidel. Ta avaldas algul Venemaa Geograafiaühingu Ida-Siberi osakonna ja pärast juba Venemaa Teaduste Akadeemia väljaannetes hulga töid Siberi geoloogiast ning kaasaegsetest ja väljasurnud selgroogsetest, mis tõstsid ta Venemaa juhtivate osteoloogide hulka.

1886 saabus ta Venemaa Teaduste Akadeemia kutsel Peterburi tegelema teadustööga. 1886 avaldas ta uurimuse Baikali järve kallaste geoloogiast koos esimese üksikasjaliku Baikali kaardiga, 1888 geoloogilise uurimuse Siberi postitee kohta Baikali järvest Uurali idanõlvani ja 1891 mahuka uurimuse Uus-Siberi ekspeditsioonilt kogutud imetajate kohta, mis annab ülevaate mitte ainult Uus-Siberi saarte, vaid kogu Siberi imetajatest. Ta määrati ekspeditsiooni juhiks Ida-Siberisse Jana, Indigirka ja Kolõma jõgikonna tundmaõppimiseks. Ekspeditsioon algas 1891, kuid 1892 Czerski suri ja maeti Omoloni jõe äärde Kolõma jõgikonnas.

Kuigi Czerski oli iseõppija, pälvis ta oma avastuste eest Venemaa Geograafiaseltsilt 3 kuldmedalit. Tema nime on saanud üks asula, kaks mäeahelikku, mitu mäge ja muud paika.
Narva vappSoome vapp
**Narva vapp** on Ida-Viru maakonnas asuva Eesti linna Narva vapp.

Vapp on kinnitatud 24. juulil 1992.

Vapi kirjeldus
--------------

Vapp kujutab endast helesinise põhjaga kilpi, mille ülaosas asetseb paljastatud mõõk, kummalgi pool mõõka on üks kahurikuul, keskosas on kujutatud 2 hõbedavärvilist kala, nende all kõver mõõk, millest omakorda allpool asetseb veel üks kahurikuul. Narva linna vapi laiuse ja kõrguse suhe on 9 : 12.

Põhjendus
---------

Vapil olevad kalad viitavad Narva jõele, selle kalarohkusele ja kalastamise tähtsusele, mõõgad Narva staatusele piirilinnana ja sõdadele Venemaaga ning 3 suurtükikuuli Narva sõjalisele tähtsusele. Vapi ülaosas algselt Rootsi riiki tähistanud sirge mõõk ja alaosas Venemaad tähistav saabel leiduvad veel Karjala vapil ja Soome vapil.

Kasutamise kord
---------------

1. Narva linna vapi kujutist võivad oma pitsatitel kasutada ainult Narva linnavolikogu ja linnavalitsus.

2. Narva linna vapi kujutist võivad kirjablankettidel kasutada ainult Narva linnavolikogu ja linnavalitsus.

3. Narva linnavalitsus võib anda loa kleebiste valmistamiseks linna vapi alusel.

4. Narva linnavalitsus võib anda loa Narva linna vapi kujutise kasutamiseks muudel eesmärkidel lepingu alusel.

Ajalugu
-------

Narva 1385. aasta linnapitsat. Replika Narva muuseumis
Narva linna vanimal teadaoleval pitsatil 1385. aastal kujutati heraldiliselt vasakule ujuvat tuura. Kala sümboliseeris linnakodanikele antud kalapüügiõigust. Kala kohal kujutatud kroon meenutas selleks ajaks Liivi ordule kuuluva linna pitsatil Taani kuningalt 1345. aastal saadud linnaõigust. 1443. aastal valminud uues pitsatis kujutati kala vastupidises suunas. Kuid juba 1426. aastal oli Liivimaa ordumeister Cysse von Rutenburg andnud Saksa ordu kõrgmeistri Paul von Reussdorfi nimel Narva linnale kohapeal kontrollitud ja pakendatud vaha headuse kinnitamiseks risti ja roosidega pitsati. Peamiselt kaubamärgina antud pitsatit kasutati 1526. ja 1530. aastal ka linnapitsatina. 1546. aastal kujutati kirjeldatud pitsatipilte vappidena Pimeda värava vapikivil.

Narva vapipitsat, 1585 (Brotze järgi)
Esimese tõelise linnavapi andis Narva linnale Rootsi kuningas Johan III 22. juulil 1585. Vapil kujutati varasematelt pitsatitelt üle võetud kahte vastamisi ujuvat kala, mõõka, saablit ja kolme kahurikuuli. Samast ajast pärineb ka nelitatud kilbil linnaväravate, kahurikuulide ja kürassiiripiigiga Narva hertsogkonna vapp, mida hiljem, 18. sajandil, hakati omistama Narva linnale. Narva hertsogkonna vappi kasutasid Rootsi kuningas alates Karl IX-st Karl XII-ni oma heraldilises titulatuuris.

Vaata ka
--------

* Narva lipp
* Ida-Viru maakond

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Narva vapid** |

* Narva sümboolika linna kodulehel
* Narva sümboolika
* Vapi kavand
* Vapi vanem kuju
Jan Gamarniku portree 1964. a. Nõukogude Liidu postmargil
Jan Gamarnik esinemas mereväelastele 1933. aastal
**Jan Gamarnik** (vene Ян Борисович Гамарник; sünninimi **Jakov Tsudikovitš Gamarnik**, vene Яков Цудикович Гамарник; 14. juuni (2. juuni vkj) 1894 Žõtomõr – 31. mai 1937 Moskva) oli juudi rahvusest Nõukogude riigitegelane ja sõjaväelane.

Jan Gamarnik lõpetas gümnaasiumi 1913. aastal ja töötas seejärel koduõpetajana. 1914. aastal astus ta Peterburi Psühhoneuroloogia Instituuti, kuid arstikutse vastu ta huvi ei tundnud ning asus 1915. aastal õppima Kiievi ülikooli õigusteaduskonnas. Ta tutvus mitmete Ukraina juhtivate bolševikega ning astus 1916. aastal VSDTP–sse.

Gamarnik võttis osa Oktoobrirevolutsioonist ja Kodusõjast Ukrainas. 1919–1920 oli ta juhtival poliittööl Punaarmees. 1920–1923 oli Gamarnik Odessa ja Kiievi kommunistliku partei kubermangukomitee esimees, 1923–1928 Kaug-Ida revisjonikomitee ja krai täitevkomitee esimees ning kraikomitee sekretär.

1928. aasta veebruarist kuni 1929. aasta oktoobrini oli ta Valgevene NSV Kommunistliku Partei Keskkomitee esimene sekretär.

1929–1937 oli Jan Gamarnik Punaarmee Poliitilise Valitsuse ülem ja 1930–1934 ühtlasi ka NSV Liidu sõja ja mereväeasjade rahvakomissari asetäitja ning 1934–1937 NSV Liidu kaitse rahvakomissari asetäitja. Ta oli ÜK(b)P Keskkomitee liige alates 1927. aastast, 1935. aastast esimese järgu armeekomissar.

20. mail 1937 vallandati Gamarnik Punaarmee Poliitilise Valitsuse ülema ametikohalt ja ta määrati Kesk-Aasia sõjaväeringkonna Sõjanõukogu liikmeks. 30. mail 1937 võttis ÜKP(b) Keskkomitee Poliitbüroo vastu otsuse Jan Gamarniku Sõjanõukogu koosseisust väljaarvamise kohta. Põhjuseks toodi Gamarniku seotus Jona Jakiriga, keda süüdistati vandenõus. 31. mail käisid kaks Kaitse Rahvakomissariaadi juhtivat töötajat Gamarniku korteris teda Poliitbüroo otsusest informeerimas. Samuti teatasid nad, et Gamarnik on Punaarmeest vallandatud. Vahetult nende lahkumise järel laskis Jan Gamarnik ennast maha.

1. juunil 1937 avaldasid Pravda ja teised väljaanded lühikese teate, et Gamarnik laskis ennast maha, kuna kartis, et ta sidemed nõukogudevastase elemendiga paljastatakse. Surmajärgselt kuulutati Jan Gamarnik rahvavaenlaseks, ta nimi figureeris ka Mihhail Tuhhatševski kohtuprotsessil.

Jan Gamarnik rehabiliteeriti postuumselt 1955. aasta augustis.

Viited
------

1. ↑
Kaart
**Narva – Narva-Jõesuu – Hiiemetsa maantee** (registrinumbriga 91) on üks Eesti tugimaanteedest. 

See saab alguse Narva linnas Tallinna–Narva maantee 212. kilomeetril, Tallinna maantee, Paul Kerese tänava ja Puškini tänava ringristmikul. Tee pikkus on 26,3 km. Tee lõpeb Tallinna–Narva maantee 194. kilomeetril Hundinurga ja Udria küla piiril. Narva linna tänavatena kannab nimesid Puškini tänav, Hariduse tänav, Vestervalli tänav, Sepa tänav ja Jõesuu tänav. Narva-Jõesuu linna tänavatena kannab nimesid J. Poska tänav, Vabaduse tänav ja L. Koidula tänav.

Sillad Narva – Narva-Jõesuu – Hiiemetsa maanteel
------------------------------------------------

Sildade nimistu pärineb Maa-ameti andmebaasist

| Silla nimi | Kaugus maantee algusest, km | Ületatav takistus |
| --- | --- | --- |
| Riigiküla sild | 7,9 | Tõrvajõgi |
| Gaasitrassi V sild | 8,1 | Gaasitrass |
| Gaasitrassi VI sild | 8,1 | Gaasitrass |
| Pruka sild | 11,5 | Kudruküla oja |

Asulad Narva – Narva-Jõesuu – Hiiemetsa maanteel
------------------------------------------------

Narva linn, Tõrvajõe küla, Kudruküla küla, Narva-Jõesuu linn, Meriküla küla, Udria küla.

Tee korrashoid
--------------

2020. aastal rekonstrueeritakse Narva ja Narva-Jõesuu teelõiku (maantee km 6,9–11,6). Ehitustööde maksumus on 2 miljonit eurot.

Viited
------

1. ↑  Maa-amet
2. ↑  "INTERAKTIIVNE TEEKAART | Vaata täpselt järele, kus ja kui kaua sellel suvel teid ehitatakse" Delfi, 19. juuni 2020
Merike Madar 1987. aastal
**Merike Madar** (kuni 1972 Merike Viirlaid; 11. veebruar 1950 Tallinn) on eesti kulturist.

Ta lõpetas 1968. aastal Tallinna 22. Keskkooli. Harrastas aastail 1961–1972 Maia ja Johannes Altsoo juhendamisel riistvõimlemist ning 1985–1990 Arne Arro ja Indrek Otsuse käe all kulturismi.

Madar kuulus 1966–1972 riistvõimlemises ja 1987–1990 kulturismis Eesti koondisse ning 1989–1990 kulturismis ka Nõukogude Liidu koondisse.

Ta võitis 1990. aastal kulturismis nii individuaalse kui ka võistkondliku kuldmedali ning tuli aastatel 1987–1990 Nõukogude Liidu absoluutseks meistriks ja võitis karika. Meistersportlane riistvõimlemises (1966). Võistelnud mõned korrad ka pärast 1990. aastat, seejuures saanud 2000. aastal Eesti meistrivõistlustel 2. koha ning võitnud 2006 Eesti karika.

Viited
------

1. 1 2 3  Biograafia ESBL-is

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Merike Madar** |

* "Raudne leedi Merike Madar taas atleetvõimlemise maailmas (SLÕL)" Eesti Päevaleht, 1. november 2000
* "Eesti kulturismi grand old lady Merike Madar naaseb sporti" Postimees, 11. november 2005
Boriss Fensteri haud Peterburis Serafimi kalmistul
**Boriss Aleksandrovitš Fenster** (vene keeles Борис Александрович Фенстер; 30. aprill (vkj 17. aprill) 1916 Petrograd – 29. detsember 1960 Leningrad) oli Nõukogude Liidu ballettmeister. 

Boriss Fenster lõpetas 1936. aastal Leningradi Koreograafia Tehnikumi tantsijana ja 1940. aastal Leningradi Koreograafiakooli koreograafina.

Loomekarjäär
------------

Fenster töötas aastatel 1945–1953 Leningradi Väikese Ooperi- ja Balletiteatri kunstilise juhina ja 1953–1956 peaballettmeistrina. Aastatel 1956–1959 oli ta Kirovi-nimelise Leningradi Ooperi- ja Balletiteatri peaballetmeister.

### Külalislavastajana Estonias

* Igor Morozovi ballett "Doktor Aibolit" (1950)
* Mihhail Tšulaki ballett "Noorus" (1952)
* Mihhail Tšulaki ballett "Ebapeig" (1954; peaosas Helmi Puur)
* Lydia Austeri ballett "Tiina" (1955; peaosas Helmi Puur)

Tunnustus
---------

* 1955 – Vene NFSV teeneline kunstitegelane
* 1957 – Vene NFSV rahvakunstnik

Viited
------

1. 1 2 3 4  Fenster, Boriss. etbl.teatriliit.ee ne
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib füüsika mõistest; keemia mõiste kohta vaata artiklit Resonants (keemia)* |

---

Füüsikas on **resonants** nähtus, kus võnkeamplituud saavutab teatud sagedusel maksimaalse väärtuse. Vastavat sagedust nimetatakse **resonantsisageduseks**. Viimane on enamasti ligilähendane süsteemi omavõnkesagedusele.

Enamasti võivad sageduse väikesed muutused resonantsisageduse lähedal tekitada suuri muutusi võnkeamplituudis. Samuti on võnkeamplituud resonantsisagedusel üldjuhul mitu korda suurem kui sellest kaugel asuvatel sagedustel.

Resonants võib tekkida kõiksuguste võnkumiste või lainete korral, liigiti on olemas mehaaniline resonants, akustiline resonants, elektromagnetiline resonants, tuumamagnetresonants, elektronide paramagnetiline resonants ja lainefunktsiooni resonants kvantmehaanikas. Süsteeme, milles resonants on võimalik, võib kasutada võnkumiste tekitamiseks soovitud sagedusel (näiteks muusikainstrumendid) või teatud sageduste esiletoomiseks/võimendamiseks süsteemis, mille võnkumine koosneb paljudest erinevatest sagedustest (näiteks raadiosignaalide vastuvõtmine).

Vaata ka
--------

* ostsillaator
* resonaator
* võnkering

Viited
------

1. ↑   Saveljev, I. (1978). *Füüsika üldkursus I*, lk 198-201. Tallinn: Valgus.