recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Eerik Marmei 16. aprillil 2010 toimunud NATO päeval
**Eerik Marmei** (sündinud 6. mail 1970) on Eesti diplomaat.

Ta on Miina Härma Gümnaasiumi vilistlane. Ta lõpetas 1993. aastal Tartu Ülikooli ajaloo erialal ja kaitses 1996. aastal magistrikraadi rahvusvaheliste suhete alal Ameerika Ühendriikides Notre Dame'i Ülikoolis.

Alates 1993. aastast (väikese vaheajaga) on ta olnud Eesti välisministeeriumi töötaja. Diplomaatilist karjääri alustas ta poliitikaosakonnas Ameerika Ühendriikide lauaülemana. Hiljem on ta töötanud Eesti Washingtoni saatkonnas, Eesti Londoni saatkonnas ja Eesti NATO esinduses.

Aastatel 2008–2010 oli ta tööl kaitseministeeriumis NATO ja Euroopa Liidu osakonna juhatajana.

11. juunil 2013 nimetati ta erakorraliseks ja täievoliliseks suursaadikuks Poolas ning 1. augustil 2013 ka Rumeenias, asukohaga Varssavis. 30. juunil 2014 kutsuti ta suursaadiku ametist Poolas tagasi. Rumeeniast kutsuti ta tagasi alles 15. juunil 2015.

7. mail 2014 nimetas president Toomas Hendrik Ilves ta Eesti Vabariigi erakorraliseks ja täievoliliseks suursaadikuks Ameerika Ühendriikides. 9. septembril 2014 nimetati ta ühtlasi ka erakorraliseks ja täievoliliseks suursaadikuks Mehhikos. Ameerika Ühendriikide presidendile Barack Obamale andis ta oma volikirja üle 18. septembril.

Ta on aastast 2022 Eesti suursaadik Lätis.

Publikatsioone
--------------

* Mõtteid USA Venemaa-poliitikast Clintoni Moskva-visiidi taustal, Postimees, 22. aprill 1996
* Vahepeatustega rännak Valgesse majja, Luup, oktoober 1996
* Vabaks pedagoogi suvast, Postimees, 20. detsember 1996
* Eesti ja NATO: aeg pingutada, Postimees, 19. aprill 1999
* Kas MAP viib NATOsse?, Postimees, 27. september 1999
* 21. sajand kui maailma vabaduse võimalus, Diplomaatia, märts/aprill 2005
Veltto Virtanen
**Veltto Virtanen** (õieti **Pertti Olavi Virtanen**; sündinud 18. mail 1951 Hämeenlinnas) on soome psühholoog, rokkmuusik ja poliitik. Ta on töötanud ka läänikunstniku ning Soome küngaslaskumise- ja suusahüppekoondise hingelise treenerina.

Veltto Virtanen sai rokkmuusikuna tuntuks 1970. ja 1980. aastatel tegutsenud ansamblitest Virtanen (koos Mauri "Moog" Konttisega), Välikausitakki, HERU ja Sammas. Välikausitakki algkoosseisus olid lisaks Virtasele ka Mikko Alatalo ja Harri Rinne ning hiljem ka Juice Leskinen. Velttot on nimetatud "soome pungi prohvetiks".

Ta osales sõltumatu kandidaadina 1994. aasta Soome presidendivalimistel ja kogus 95 650 häält (3,0%), mis andis 7. tulemuse. 1995. aastal valiti ta ainukese Ökoloogilise Erakonna esindajana Eduskunna liikmeks. Ta moodustas seal üheliikmelise omanimelise parlamendirühma. Virtase sobimatu ja populistlik esinemine äratas paljudes Eduskunna liikmetes pahameelt. Juba esimesel istungil tekitas ta kõneainet keeldumisega võtta peast baretti, mida ta alati kannab. Tähelepanu äratas ka tema hääletamiskäitumine parlamendis. Valitsuse usaldushääletustel jäi ta sageli erapooletuks. 

Ta kandideeris ka 1999. ja 2003. aasta parlamendivalimistel ning Euroopa parlamendi valimistel 1999, kuid ei osutunud valituks. 2007. aastal valiti ta sõltumatu kandidaadina Perussuomalaiste nimekirjas 4129 häälega taas eduskunna liikmeks.

Välislingid
-----------

* Veltto Virtase koduleht
* Veltto Virtase Eduskunna leheküljed
**Kari Olavi Mäkinen** (sündinud 5. jaanuaril 1955 Poris) on Soome vaimulik, alates 2010. aastast Soome Evangeelse Luterliku Kiriku peapiiskop.

Mäkinen pühitseti kirikuõpetajaks 1979. aastal. 1989. aastal kaitses ta teoloogiadoktori kraadi. 

Ta on töötanud kirikuõpetajana Helsingis, Ulvilas ja Turus. 2005 valiti ta Turu peapiiskopkonna piiskopiks ning 2010 Turu peapiiskopiks, mis on ühtlasi Soome peapiiskopi amet.

Teda peetakse vaadetelt liberaalseks ja uuendusmeelseks vaimulikuks. Novembris 2014 teatas ta, et rõõmustab Eduskunna otsuse üle anda abielu sõlmimise õigus ka samasoolistele paaridele. See tekitas kiriku konservatiivsemate liikmete seas laialdast pahameelt ning järgneva nädala jooksul lahkus Soome Evangeelse Luterliku Kiriku liikmeskonnast umbes 13 000 inimest.

2010. aastal tekitas hämmastust tema väide, et ta kuulub keskklassi, kuigi peapiiskopina oli tema eelmise aasta tulu 111 667 eurot ja ta on Soome riikliku protokolli ülemises otsas.

Mäkinen on abielus ja tal on 4 last.

Viited
------

1. ↑  Iltalehti 1.12.2014, s. 2–3. Alma Media Suomi Oy.
2. ↑  Arkkipiispa Mäkinen: Kirkon on reagoitava, kun ihminen joutuu yhteiskunnan ulkopuolelle, YLE
3. ↑  Jari Tervo homokohun tulokuningas, Iltalehti
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib ajaloolasest; diplomaadi kohta vaata artiklit Aleksandr Udaltsov (diplomaat)* |

---

Aleksandr Udaltsovi haud Moskvas Novodevitšje kalmistul
**Aleksandr Dmitrijevitš Udaltsov** (vene keeles Александр Дмитриевич Удальцов; 14. mai (vkj 2. mai) 1883 Moskva, Venemaa Keisririik – 25. september 1958 Moskva, Nõukogude Liit) oli Nõukogude Liidu ajaloolane (medievist), professor, NSV Liidu Teaduste Akadeemia liige.

Ta oli 1921. aastast Moskva Riikliku Ülikooli professor. Aastatel 1947–1955 oli ta NSV Liidu Teaduste Akadeemia Materiaalse Kultuuri Ajaloo Instituudi direktor. Tema peamine uurimisala oli feodalismi periood Lääne-Euroopas.

Elukäik
-------

Udaltsov oli aadliperekonnast pärit. Tema isa Dmitri Ivanovitš Udaltsov oli Moskva linnahaigla arst. Aleksandr Udaltsov lõpetas 1908. aastal Moskva ülikooli füüsika-matemaatikateaduskonna ja 1913. aastal ajaloo-filoloogiateaduskonna. Pärast Oktoobrirevolutsiooni töötas ta Moskva ülikoolis: aastatel 1921–1925 sotsioloogia ja etnoloogia kateedri, 1923–1930 ajaloolise materialismi kateedri ja 1935–1941 keskaja ajaloo kateedri professorina.

1928. aastal astus Udaltsov Üleliidulise Kommunistliku (bolševike) Partei liikmeks. 1936. aastal sai ta ajalooteaduste doktori kraadi.

Aastatel 1938–1946 oli Udaltsov NSV Liidu Teaduste Akadeemia Ajaloo Instituudi keskaja ajaloo sektori juhataja, 1939. aastast ühtlasi instituudi asedirektor. Aastatel 1947–1955 oli ta NSV Liidu Teaduste Akadeemia Materiaalse Kultuuri Ajaloo Instituudi direktor, 1949–1950 ajakirja Voprossõ Istorii peatoimetaja.

Tunnustus
---------

* 1939 – valiti NSV Liidu Teaduste Akadeemia korrespondentliikmeks
* 1944 – Tööpunalipu orden
* 1945 – Punatähe orden
* 1954 – Lenini orden

Isiklikku
---------

Aleksandr Udaltsovi noorem vend Ivan Udaltsov oli lühikest aega Moskva ülikooli rektor. Vennapoeg Ivan Udaltsov oli ajaloolane ja diplomaat. Aleksandr Udaltsovi esimene abikaasa (1908–1919) oli kunstnik Nadežda Udaltsova.

Aleksandr Udaltsov maeti 1958. aastal Novodevitšje kalmistule. Aasta pärast maeti tema kõrvale abikaasa Lidija Udaltsova (1890–1959).

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6  Удальцов Александр Дмитриевич. letopis.msu.ru
**Vencavas** on järv Leedus Zarasai rajoonis. Järv asub Dusetosest 8 kilomeetrit kagus ja kuulub Nemunase vesikonda. Järv on ida-lääne sihiline. Järve kaldad on enamasti kõrged ja järsud (eriti lõuna- ja kirdekaldal), kohati savised või kivised. 

Kaldajoone pikkus on 7,94 kilomeetrit. Järves on saar pindalaga 1,28 ha. See kujutab endast kahte tunnelorgu eraldava oosi veest välja ulatuvat osa. Põhjaosas asub pikk Ragase poolsaar. Järve põhja katavad lohkudes savi ja liiv, kalda ääres on põhja katmas liiv ning kruus.

Vencavasessse suubub kaks nimetut oja, sealt välja voolav nimetu oja suubub Vencavėlise järve.

Kaladest elavad järves ahven, särg, roosärg, koger, viidikas, karpkala, nurg, haug, meritint, merisiig ja linask. Vähesel määral elab järves ka säga, levinuim kala on rääbis.

Külad järve kaldal on: Vencavai, Naujasodis, Narkyčiai, Kuikiai, Merkiai ja Kunotai.

Järve nime päritolu on ebaselge. See võib tuleneda isikunimedest Vencas, Vencys, Vincas. Nimi võib tuleneda ka seeli keelest, kui see on teinud läbi muudatuse *\*Vinkiavas < \*Vinciavas*. Algus *\*vink-* tähendaks sel puhul painutatut, koolutatut.

Viited
------

1. ↑  *Vencavas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, Kd. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. 481 lk.
2. ↑  Aleksandras Vanagas. *Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas.* 371–372, 386 lk. – Vilnius: Mokslas, 1981.
**Eero Rannak** (aastani 1937 **Erich Ritsland**, 7. detsember 1907 Räpina vald, Võrumaa – 31. oktoober 1972 Tartu) oli eesti keemik.

Elulugu
-------

Eero Rannak oli talupidaja poeg.

Lõpetas 1926 Räpina Gümnaasiumi ja 1933 Tartu Ülikooli keemia osakonna; keemiamagister (1939, TTÜ), keemiakandidaat (ümber atesteeritud 1949), väitekiri "Kalorimeetrilisi katseid tselluloosi hüdrolüüsi kohta". Oli 1933–1935 tööline Tartu ja Tallinna värvimisvabrikutes. 1934–1936 TÜ keemilise tehnoloogia labori vanemassistent, 1936–1941 TTÜ keemilise tehnoloogia labori assistent, 1941–1943 teadur Ida Söeuurimise Instituudi Sverdlovski ravimite katsetehases ja 1943–1944 NSV Liidu Teaduste Akadeemia Uurali filiaali vedelkütuste laboris, 1944–1956 TTÜ keemiatööstuse protsesside ja aparaatide kateedri juhataja, dotsent; 1947–1949 ka teadusliku uurimise sektori juhataja, 1955–1968 TÜ kaubandusökonoomika kateedri dotsent, 1968–1972 TÜ kaubatundmise ja kaubanduse organiseerimise kateedri dotsent.

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkond: keemilise tehnoloogia probleemid, tselluloosi hüdrolüüs, fosforiidi töötlemine, kiudainete värvimine ja pleegitamine, toiduainete keemia ja tervisliku toitumise probleemid, kütteainete kasutamise ökonoomsus. Üle 60 teadustrükise.

Teoseid
-------

* Kalorimeetrilisi katseid tselluloosi hüdrolüüsi kohta. // TTÜ Toimetised 1939, A-10: Kiudained, nende pleegitamine ja värvimine. Tartu, 1947
* Toiduained ja tervis. Tallinn, 1956, 2. trükk 1961
* О методике определения пищевой ценности продуктов. // Tallinna Polütehnilise Instituudi Toimetised А-68 (1955)
* К обоснованиию технологии переработки пищевого сырья. // Tallinna Polütehnilise Instituudi Toimetised. А-88 (1957)
* Karies und Zähne, ihre Verbreitung und Ätiologie. // Looduseuurijate Seltsi aastaraamat 1969
* Toiduainete keemilise koostise ja toiteväärtuse tabelid. Tartu, 1970, 2. trükk 1973.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Kirjandus
---------

* Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944. I–III. Trt, 1994, II 448
* Tartu Riikliku Ülikooli õppe-teaduskoosseisu biobibliograafia nimestik 1944–1980. Trt, 1987, 375
* Keemiakandidaat dotsent Eero Rannaku tööde personaalbibliograafia. Tartu, 1987
* Tallinna Tehnikum. Tallinna Tehnikaülikool. Õppe- ja abijõud. 1918–1944. Tallinn, 1993
* Tallinna Polütehniline Instituut 1936–1986. Tallinn, 1986, 280, 500.
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
Altailased 20. sajandi algul
**Altailased** on turgi rahvas Venemaal Altai Vabariigis ja naaberaladel. Kõnelevad turgi keelte kirgiisi-kõptšaki rühma kuuluvat altai keelt. 2010. aasta rahvaloenduse andmetel elas Venemaal 79 773 altailast. Neist elas Altai Vabariigis 73 756 (35,8% elanikkonnast).

Eestis elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 4 altailast, neist Tallinnas 3. 2021. aasta rahvaloenduse andmetel elas Eestis 3 altailast.

Peamise religioonina on säilinud šamanism (burhanism), selle kõrval on vähesel määral levinud ka õigeusk.

Altailased jagunevad lõuna- ja põhjaaltailasteks, kes erinevad teineteisest keele, kultuuri ja antropoloogilise tüübi poolest. Lõunaaltailased kuuluvad selgelt mongoliidse rassi siseaasia ja lõunasiberi tüüpi. Põhjaaltailaste mongoliidsus ei tule nii selgesti esile, neil on ka europiidseid jooni ja nad kuuluvad antropoloogiliselt uurali rassi.

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 6. september 2018. Vaadatud 9. juunil 2013.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
2. ↑  "Arhiivikoopia" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 24. september 2015. Vaadatud 9. juunil 2013.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
3. ↑  Päring Statistikaameti andmebaasist
4. ↑
5. ↑  Eesti rahvaste raamat : rahvusvähemused, -rühmad ja -killud. Tallinn, 1999, lk. 24

Välislingid
-----------

* Altailased Vene Impeeriumi rahvaste punases raamatus (vene keeles)
Erinevad nööbid
**Nööp** on väike kinnitusvahend, tavaliselt rõivastel, aga ka mujal. 

Nööp toimib koos nööpauguga: ühe kangatüki küljes olev nööp pannakse läbi teises kangatükis oleva augu ning nööbi kuju takistab nööbil tagasi läbi augu minna.

Nööp võib olla valmistatud plastist, metallist, puidust, merikarbist või muust materjalist. Tavaliselt on nööbid ümmargused, kuid need võivad olla ka kandilised või muukujulised. Nööpe on väga erinevas suuruses.

Nööp kinnitatakse tekstiili külge õmmeldes. Selleks on nööbis kaks, kolm või neli auku, või on nööbi taga "aas" – nööbi kand.

Nööbid võivad ka olla rõivastel, aksessuaaridel või muudel esemetel mitte kinnitava, vaid dekoratiivse funktsiooniga.

* NööbikoguNööbikogu
* Kolme auguga nööpKolme auguga nööp
* Erikujulised nööbidErikujulised nööbid
* Kannaga nööbidKannaga nööbid
* Nööbid nööpaukudesNööbid nööpaukudes

Vaata ka
--------

* kaksiknööp

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Nööp** |

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Nööp** |

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikisõnastiku artikkel: **nööp** |
Rahnu (paremal) teiste Eesti Leegioni Sõprade Klubi liikmetega Sinimägede lahingu 65. aastapäeva tähistamisel
**Tauno Rahnu** (sündinud 4. augustil 1969 Tartus) on eesti luuletaja ja poliitik.

Elulugu
-------

Tauno Rahnu sündis 4. augustil 1969 Tartus, neljalapselise töölispere noorima lapsena.[*viide?*] Ta lõpetas Tartu 10. keskkooli. Aastatel 1987–1989 teenis Rahnu Taga-Kaukaasia kriisipiirkondades Nõukogude armee luureeriüksuses ja osales mitme ohvriterohke etnilise konflikti mahasurumises Taga-Kaukaasias ja Kesk-Aasias.[*viide?*]

2015. aasta aprillini oli Rahnu Eesti Iseseisvuspartei juhatuse liige. 2007–2011 kuulus ta Eesti Leegioni Sõprade Klubi juhatusse ja praegu on ta MTÜ Wiking-Narva juhatuse esimees[*viide?*]. 

2007. aastal ilmus tema luulekogu "88 luuletust". Rahnu on Untsakate populaarse laulu "Mehed metsas on ühendanud jõu" sõnade autor.

Viited
------

1. ↑

Kirjandus
---------

* "Tihtipeale lennatakse riietuse ja maailmavaate pärast peale hoopis meile.", SL Õhtuleht, 29. aprill 2006 (Rainer Kerge intervjuu Tauno Rahnu ja Urmas Virkmaaga; foto)
**Taurupe kihistu** (inglise *Taurupe Formation*) on ordoviitsiumi ladestu Uhaku lademe kihistu. Seda hakkas esimesena eristama T. Springis aastal 1974.

Kihistu stratotüüp on Taurupe 26 puurauk. Kihistu on nime saanud Taurupe küla järgi. Eestis esineb kihistu maa lõunaosas, Leedus eristatakse kihistut maa loodeosas; selle suurim paksus on Leedus 16,5 meetrit.

Kihistu koosneb kirjuvärvilisest savikast lubjakivist. Leedus sisaldab see ka savikat merglit. Kohati esindab kihistut ka dolomiit, milles on vahekihtidena hall lubjakivi ja mergel. Eesti aladel on kihistu lubjakivi tumedam, olles kas lainjas või muguljas.

Viited
------

1. ↑  Taurupe kihistu Eesti geokogude infosüsteemis (vaadatud 07.04.2018)
2. ↑  Taurupe kihistu Eesti Stratigraafia Komisjoni andmebaasis (vaadatud 17.08.2019)
3. ↑  LIETUVOS SILŪRO, ORDOVIKO, KAMBRO, EDIAKARO SISTEMŲ STRATIGRAFINĖ KLASIFIKACIJA, 2015, lk. 25
4. ↑  *Lower and Middle Ordovician conodonts from the subsurface of SE Estonia and adjacent Russia*, Viive Viira, 2010

Välislingid
-----------

* Taurupe kihistu Eesti geokogude infosüsteemis
**Divisjon** on põhiliselt mereväe või õhuväe väeüksus, mis vastab maaväe pataljonile.

Divisjon mereväes
-----------------

Divisjon on mereväe üldjuhul sama liiki väiksemate sõjalaevade koondis, mis võib kuuluda laevabrigaadi või laevastiku koosseisu. Divisjoni juhib divisjoniülem, kes on sõltuvalt laevaklassist tavaliselt ametikohalt kas kaptenmajor, kaptenleitnant või mereväekapten. Tavaliselt koosneb divisjon 2–10 enamasti ühte liiki sõjalaevast - näiteks raketikaatritest, miinilaevadest, korvettidest, valvelaevadest või abilaevadest. Väiksemate sõjalaevade või kaatrite divisjon võib jaguneda omakorda laevasalkadeks või laevarühmadeks.

Divisjon õhuväes
----------------

Divisjon on õhuväe pataljonisuuruse maismaa- ja mõnikord ka lennuüksuse nimetus. Divisjon jaguneb tavaliselt eskadrillideks. Divisjoni juhib kolonelleitnant.

Divisjon Vene armees
--------------------

Vene armees ja mõnes slaavi mõjudega armees nimetatakse divisjonideks *(дивизион)* ka pataljonisuurusi lahingutoetuse maismaaüksusi, näiteks suurtükiväes, õhutõrjes ja raketivägedes. Ilmselt vene mõjutusena nimetati kuni suveni 2008 ka Eesti Kaitseväes 1990ndail loodud õhutõrjeüksust Õhutõrjedivisjoniks.
Dithmarschen

**Dithmarscheni kreis** on haldusüksus (kreis) ja ajalooline piirkond Saksamaal Schleswig-Holsteini liidumaal. Asub Põhjamere kaldal. Piirneb põhjas Eideri, lõunas Elbe ja idas Kieli kanaliga.

Haldusjaotus
------------

Dithmarscheni kreis jaguneb 4 maakonnavabaks linnaks ja 8 maakonnaks (mis jagunevad 113 linnaks ja vallaks). Erinevalt teistest kreisidest nimetatakse maakondi ajaloolistel põhjustel "maakond-kihelkonnamaakogukondadeks" (saksa *Amt Kirchspielslandgemeinde*).

### Maakonnavabad linnad

1. Brunsbüttel
2. Heide
3. Meldorf
4. Wesselburen

### Maakonnad

* Albersdorfi maakond
* Burg-Sankt Michaelisdonni maakond
* Büsumi maakond
* Eideri maakond
* Heider Umandi maakond
* Marne-Nordsee maakond
* Meldorf-Landi maakond
* Wesselbureni maakond

Ajalugu
-------

Keskajal oli Dithmarschen sõltumatu talupojariik, mis formaalselt kuulus Bremeni peapiiskopkonda, hiljem Saksa-Rooma riigi Schleswigi hertsogkonda. Keskus Meldorf.

Taani ja Norra kuningas (1523–1533) Frederik I ja Hans 1500. aastal korraldasid suurejoonelise rünnaku Dithmarscheni talupoegadevabariigi vastu Holsteinis, kuid Taani, Rootsi ja Norra ühisväed, mida toetasid veel saksa palgasõdurid, said Hemmingstedti lahingus täielikult lüüa ja Dithmarschen säilitas oma iseseisvuse veel pooleks sajandiks. 

Dithmarschen liideti aastal 1559 Holsteini hertsogkonnaga, lõunaosast sai Taani kuninga ja Norra kuninga (1559–1588) Frederik II valdus, muud osad jaotati tema isa Christian III poolvenna Schleswig-Holstein-Gottorpi hertsogi Adolfi vahel.

Välislingid
-----------

* Dithmarscheni kreisi koduleht
**Eerik Saarnok** (24. jaanuar 1930 Tallinn – 24. juuli 1990 Tallinn) oli eesti arstiteadlane ja viroloog.

Elulugu
-------

Eerik Saarnok oli teenistuja poeg.

Lõpetas 1949 Tallinna 7. Keskkooli, 1955 TÜ arstiteaduskonna, 1968 Tallinna Epidemioloogia, Mikrobioloogia ja Hügieeni Teadusliku Uurimise Instituudis aspirantuuri, meditsiinikandidaat (1971, Eesti Teaduste Akadeemia), väitekiri "О лабораторной диагностике вирусов Коксаки А и их выявления в Эстонской ССР". Oli 1955–59 Kohtla-Järve Naha- ja Suguhaiguste Dispanseri dermatoloog-veneroloog, 1959–63 peaarst, 1963–65 Tallinnas Vabariikliku Dermatoveneroloogia Dispanseri laboriarst, 1968–75 Eksperimentaalse ja Kliinilise Meditsiini Instituudi enteroviiruste labori ja viroloogia sektori vanemteadur; 1975–76 Kirovi-nimelise Näidiskalurikolhoosi peasanitaararst, aastast 1976 Tallinna Dermatoveneroloogia Dispanseri statsionaari dermatoloog ja osakonnajuhataja.

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkond: viroloogia, viirushaiguste laboratoorse diagnoosimise meetodid. Evitas Eestis Coxsackie A-grupi viiruse laboratoorse diagnoosimise vastsündinud valgetel hiirtel. Nõukogude Eesti Tervishoiu ingliskeelsete tekstide toimetaja. 9 teadustrükist.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Teoseid
-------

* Coxackie A6 viiruse esmakordsest isoleerimisest Eesti NSV-s. // Nõukogude Eesti Tervishoid (1968) 5
* Naha- ja suguhaigused (kaasautorid R. Markovitš, B. Rubinštein). Tallinn, 1969
* Coxackie A-10 viiruste herpangiinipuhangu põhjustaja Tallinnas. // Nõukogude Eesti Tervishoid (1969) 6
* Материалы к эпидемиологическому анализу вспышки асептического менингита в Эстонской ССР в 1967 г. (kaasautor). // Энтеровирусные инфекции. M, 1970
* Изучение энтеровирусов и возникновении желудочно-кишечных заболевании у детей (kaasautor K. Kutsar). // Иссл. по гастроэнтерол. Tallinn, 1972
* Segainfektsioon aseptilist meningiiti põdeval haigel (kaasautorid K. Kutsar, S. Jõks). // Nõukogude Eesti Tervishoid (1973) 2.

Kirjandus
---------

* Nõukogude Eesti Tervishoid (1980) 2, 135
* Eesti Arst (1990) 5, 415
* Merila-Lattik, H. Eesti arstid 1947–1997. Tallinn, 1997, 985.
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Difeomorfism** on bijektiivne pidevalt diferentseeruv kujutus, mille pöördkujutus on samuti pidevalt diferentseeruv. 

Selle kujutus määramis- ja muutumispiirkonnad võivad olla vektorruumi {\displaystyle \mathbb {R} ^{n}} lahtised hulgad või üldisemalt diferentseeruvad muutkonnad. Vastavalt diferentseeruvusklassile räägitakse {\displaystyle C^{k}}-difeomorfismidest ({\displaystyle k\in \{1,2,\dots ,\infty ,\omega \}}).

Joonis kujutab ruudu difeomorfismi iseendaks

Definitsioon
------------

### Vektorruum

Kujutust vektorruumi {\displaystyle \mathbb {R} ^{n}} ühest lahtisest alamhulgast teise {\displaystyle f\colon U\to V} nimetatakse difeomorfismiks, 

* {\displaystyle f} on bijektiivne
* {\displaystyle f} on kõikjal pidevalt diferentseeruv
* pöördkujutus {\displaystyle f^{-1}} on kõikjal pidevalt diferentseeruv

Kui {\displaystyle f} ja {\displaystyle f^{-1}} on {\displaystyle k} korda pidevalt diferentseeruvad (ehk klassist {\displaystyle C^{k}}", {\displaystyle k=1,2,3,\dotsc }), siis nimetatakse kujutust {\displaystyle f} {\displaystyle C^{k}}-difeomorfismiks.
Kui {\displaystyle f} ja {\displaystyle f^{-1}} on mis tahes arv kordi diferentseeruvad (ehk klassist {\displaystyle C^{\infty }}), siis nimetatakse kujutust {\displaystyle f} {\displaystyle C^{\infty }}-difeomorfismiks. Kui {\displaystyle f} ja {\displaystyle f^{-1}} on mõlemad analüütilised (ehk klassist {\displaystyle C^{\omega }}), siis nimetatakse kujutust {\displaystyle f} {\displaystyle C^{\omega }}-difeomorfismiks.

Kujutust {\displaystyle f\colon U\to V} lahtiste alamhulkade vahel {\displaystyle U,V\subset \mathbb {R} ^{n}} nimetatakse lokaalseks difeomorfismiks, kui igal punktil {\displaystyle p\in U} on niisugune lahtine ümbrus {\displaystyle W\subset U,} et selle kujutis {\displaystyle f(W)\subset V} on lahtine ning kujutuse {\displaystyle f} ahend
{\displaystyle f|\_{W}\colon W\to f(W)} hulgale {\displaystyle W} on difeomorfism.
**Dividend** on ettevõtte aktsionäridele makstav omanikutulu ühe aktsia kohta.

Dividende maksab ettevõte igas kvartalis, poolaasta tagant või siis kord aastas. Samuti on võimalikud erakorralised dividendimaksed ja olukord, kus ettevõte pikemat aega dividende ei maksa. 

Dividendi suuruse arvestus käib järgmiselt: 

**dividendimakseteks mineva ettevõtte puhaskasumi osa / aktsiate arv**.
Eesti börsiettevõtted maksavad dividende enamjaolt kord aastas, välismaal on levinud tava maksta dividende kord kvartalis või poolaasta tagant. Mõnikord maksab ettevõte ka erakorralist dividendi. Selline asi juhtub siis, kui ettevõte on saanud erakorralist tulu – näiteks mõne allüksuse maha müünud või on mõne teise ettevõtte poolt üle võetud. 

Dividendidelt saadava summa suurus sõltub sellest, kui palju aktsiaid aktsionäril on. Näiteks kui ühel aktsionäril on 10 aktsiat ja dividendi suurus 1 euro, saab ta dividende 10 eurot. Kui teisel aktsionäril aga 100 aktsiat, saab ta 100 eurot dividende.

Börsiettevõtetel on reeglina juba paika pandud konkreetsed kuupäevad, kuna dividende makstakse. Võib ka juhtuda, et ettevõte ei maksa iga aasta dividende. See võib-olla tingitud ettevõtte kahjumist või suurematest laienemisplaanidest, kus on vaja omafinantseeringut. 

Ettevõtte dividendide puhul vaadatakse ka dividendimäära. See on protsent, kui suure osa dividend aktsiahinnast moodustab. 

Dividendimäära arvutatakse järgmiselt: 

**(dividendi suurus / aktsiahind) × 100%**.
Erakorraliste dividendide puhul võib dividendimäär olla tavapärasest oluliselt kõrgem.
**Ivrea mark** oli suur piirikrahvkond keskaegse Itaalia kuningriigi loodeosas 9. sajandi lõpust 11. sajandi alguseni. Selle pealinn oli Ivrea tänapäeva Piemontes ja seda valitses Burgundia markkrahvide perekond Anskariidid. Mark oli esmane piir Itaalia ja Prantsusmaa vahel ning oli kaitseks selle riigi sekkumise vastu. 

Itaalia kuningriik

Ajalugu
-------

Pärast Karolingist kuninga Karl Paksu kukutamist tema vennapoja Arnulfi Kärntenist poolt aastal 887 võttis Itaalias võimu Unruochingist markkrahv Berengar Frioolist, kes sai Milano peapiiskopi Anselmo II käest Lombardia raudkrooni. Ida-Frangi kuningas Arnulf marssis Itaalia vastu, et Lombardia raudkroon endale saada, ja Berengar otsustas talle vasallivande anda, mis viis lahkhelideni Itaalia aadliga. Need toetasid hertsog Guido ambitsioone, kellel oli just nurjunud Karli järglus Lääne-Frangi riigis, kuid nüüd saavutas peapiiskop Anselmo ja paavst Stephanus V toetusega ülekaalu Berengari vastu ja kroonis end aastal 889 Pavias Itaalia kuningaks.

Guido asutas aastal 888 Ivrea margi oma läänimehele Anscariole. Anscario ja tema sugulased olid olnud Guido toetajad tema nurjunud Prantsuse trooni taotlemisel. Esialgne Eporedia mark koosnes Piemontest ja enamusest Liguuria rannikust koos Acqui, Alba, Asti, Bredolo, Auriate, Torino, Ivrea, Vercelli, Pombia, Stazzona, Bulgaria, Lomello, Savona, ja Ventimiglia krahvkondadega. 

Anscario jäi Guido ja tema poja Lamberto ustavaks toetajaks isegi siis, kui paavst Formosuse kutsutud Ida-Frangi kuningas Arnulf aastal 894 taas Itaaliasse tungis. Pärast Lamberto kukutamist aastal 896 pöördus ta aga selle rivaali Berengari poole, kes suutis oma võimu Itaalias pärast Arnulfi surma aastal 899 säilitada. Aastal 902 pärandas Anscario Ivrea maad oma pojale Adalbertole, kes oli abielus Berengari tütre Gislaga.

Saksa-Rooma riigi territoorium u 1000. aastal
Kuid Adalbertol olid oma äiaga halvad suhted: koos Toscana markkrahvi Adalberto II-ga toetasid nad Berengari Bosoniidist rivaali Louis III Pimedat, Alam-Burgundia (Provence'i) kuningat. Louis kaotas ja Adalberto pidi põgenema oma markkrahvkonnast naabrusesse Provence'i, siiski naasis ta koos oma uue liitlase, Ülem-Burgundia kuninga Rudolf II-ga, koos alistasid nad 923. aasta Firenzuola lahingus Berengari. Isegi kui Rudolf loovutas Itaalia aastal 926 Hugues d'Arles'ile, paisus Anskariidide õnn sajandi keskel ja mõned markkrahvid said Itaalia kuningateks, kuid 11. sajandi alguses jäi markkrahvkond tühjaks ja Saksa-Rooma keiser keiser Konrad II ei nimetanud uut markkrahvi.

Markkrahvid
-----------

* 888–902 Anscario I
* 902–929 Adalberto I
* 929–936 Anscario II
* 936–957 Berengario I
* 957–965 Guido
* 965–970 Adalberto II
* 970–u. 990 Corrado
* u. 990–1015 Arduino
**Tauragnas** on järv Leedus Utena rajoonis Aukštaitija rahvuspargi territooriumil. Kagus piirneb järv Ignalina rajooniga.

Tauragnas on Leedu sügavaim järv. Aastal 1933 mõõdeti selle sügavuseks 60,5 meetrit. Aastal 2007 tehtud kordusmõõtmistel avastati, et järve tegelik suurim sügavus on aga 62,5 meetrit.

Järv on lookleva kaldaga; kaldajoone pikkus on 24,21 kilomeetrit. Tauragnase kaldad on enamasti kõrged (kohati kuni 40 m) ja metsased. Järve kaldale jääb Tauragnai alev, teised asulad on Taurapilis, Pilkeniai, Stučiai, Skroblus I, Varniškės, Sėlė, Šimkūnai.

Tauragnase säng asub jääajal tekkinud tunnelorus. Samasse tunnelorgu jääb veel kolm järve (Labė, Labelis, Jauniškise järv). Järve keskmine laius on 540 meetrit. Järve põhi on täis lohkusid, seda katavad savi ja karbonaatne põhjamuda.

Tauragnasesse voolab Labė järvest algav nimetu oja, kokku voolab sinna kuus oja. Järve valgala on 74 km². Tauragnasest algab Tauragna jõgi. Järve kaguosas moodustavad selle põhja suureteralisest kruusast koosnevad augud; järve vesi filtreerub seal Pliaušysi järve.

Tauragnais asub järve kaldal puhkeplats. Ka rajati alevisse aastal 1955 hüdroloogiajaam. Sealsete vaatluste kohaselt jäätub Tauragnas keskmiselt 19. detsembril, vabaneb jääkattest aga 16. aprillil, kuigi varjulisemates soppides püsib jääkate märgatavalt kauem. Viie meetri sügavuselt mõõdetuna on järve keskmine veetemperauur juulis ja augustis 19 kraadi, oktoobris 9,7 kraadi, novembris aga 5,8 °C. 

Legendi kohaselt olevat kord järve ääres peatunud vürst Rigimantas oma väesalgaga. Seal alustas tema vana kandlemängija pillimängu, mis meelitas metsast välja tarva. Mehed arvanud, et küllap see loom tahab neile õige asupaiga kätte näidata Tarvas läinud üles ühele mäele ja sõdalased rajanud sinna siis Tarapilise linnuse. Linnuse alla järve äärde tekkinud aga Tauragnai alev.

Tauragnase nime on vanasti kirjutatud *Thowraggen, Tarogin, Taurogno, Turogno, Taurogin*. Nimi tuleneb sõnadest *tauras*, mis tähendab tarvast, ja *ragas*, mis tähendab sarve.

Viited
------

1. ↑  Ežerai. Enciklopedija „Lietuva", I kd. Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008, 88 lk.
2. ↑  *Tauragnas.* Tarybų Lietuvos enciklopedija, Kd. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. 283 lk.
3. ↑   Aleksandras Vanagas. *Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas.* 342 lk. – Vilnius: Mokslas, 1981.

Välislingid
-----------

 Tauragnas – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Iván Alejo (2017)
**Iván Alejo Peralta** (sündinud 10. veebruaril 1995 Valladolidis) on Hispaania jalgpallur, kes mängib parema äärepoolkaitsjana Hispaania kõrgliiga klubis Cádiz.

Aastatel 2003–2011 kuulus ta Valladolidi Reali noorteakadeemiasse. Seejärel liitus ta Madridi Atléticoga. Hooajal 2014/15 mängis ta Madridi Atlético reservmeeskonnas Hispaania tugevuselt kolmandas liigas. Hooajal 2015/16 mängis ta samas liigas Villarreali reservmeeskonnas.

2016. aasta juulis sõlmis ta lepingu Hispaania esiliiga klubiga Alcorcón. 2017. aasta juunis liitus ta Hispaania kõrgliiga klubiga SD Eibar. Hispaania kõrgliigas lõi ta esimese värava 3. detsembril 2017 mängus RCD Espanyoli vastu.

2018. aasta juulis sõlmis ta viieaastase lepingu Hispaania kõrgliiga klubiga Getafe, kuid seal klubi põhikoosseisu murda ei suutnud. Hooaja 2018/19 teises pooles oli ta laenul Hispaania esiliiga klubis Málaga. 2019. aasta augustis läks ta Getafest laenule Cádizi, mis mängis toona Hispaania esiliigas. Pärast seda, kui ta oli Cádiziga kindlustanud pääsu Hispaania kõrgliigasse, sõlmis ta 2020. aasta juulis klubiga püsiva lepingu.

Aastatel 2013–2014 mängis Alejo Hispaania kuni 19-aastaste koondises.

Viited
------

1. ↑  "Alejo, Choco, Malbasic, Pombo y Álvaro continuarán de amarillo". Cádiz CF. 22.7.2020. Vaadatud 29.4.2022
|  |
| --- |
|  |
| Medalikohad |
| Euroopa U-21 meistrivõistlused |
| **Hõbe** | 2021 | jalgpall |
| Euroopa U-19 meistrivõistlused |
| **Hõbe** | 2017 | jalgpall |
| Euroopa U-19 meistrivõistlused |
| **Kuld** | 2016 | jalgpall |

**José Diogo Dalot Teixeira** (sündinud 18. märtsil 1999 Bragas) on Portugali jalgpallur, kes mängib kaitsjana Inglismaa Premier League'i klubis Manchester United ja Portugali jalgpallikoondises.

Ta alustas klubikarjääri Portugali klubis FC Porto, mille noorteakadeemiaga liitus ta 2008. aastal. 2017. aasta jaanuaris debüteeris ta Porto reservmeeskonnas Portugali esiliigas. Porto põhimeeskonnas debüteeris ta sama aasta 13. oktoobril Portugali karikamängus. Portugali kõrgliigas debüteeris ta 18. veebruaril 2018 mängus Rio Ave vastu.

2018. aasta juunis siirdus ta 18 miljoni naelsterlingi eest Manchester Unitedi, kellega sõlmis viieaastase lepingu. Manchester Unitedi põhimeeskonnas debüteeris ta 19. septembril 2018 UEFA Meistrite Liiga mängus Šveitsi klubi BSC Young Boysi vastu. Inglismaa kõrgliigas debüteeris ta sama aasta 1. detsembril mängus Southamptoni vastu. Esimestel hooaegadel Dalot kimpus vigastustega ja pärast Aaron Wan-Bissaka tulekut langes ta peatreener Ole Gunnar Solskjaeri soosingu alt välja. Hooajal 2020–21 oli ta Dalot laenul Itaalia kõrgliiga klubis AC Milan, kus ta mängis põhikoosseisus. 29. oktoobril 2020 lõi ta UEFA Euroopa Liiga alagrupimängus värava Praha Sparta vastu. Itaalia kõrgliigas lõi ta ainsa värava 7. märtsil 2021 Verona Hellase vastu.

Aastatel 2014–2021 mängis Dalot Portugali noortekoondistes. 2016. aastal tuli ta Portugali kuni 19-aastaste koondisega Euroopa omavanuste meistriks. Portugali jalgpallikoondises tegi ta debüüdi 2021. aasta Euroopa meistrivõistluste viimases alagrupimängus Prantsusmaa vastu. Portugali koondisse oli ta viimasel hetkel pääsenud João Cancelo positiivse koroonaviiruse proovi tõttu.

Viited
------

1. ↑  "Diogo Dalot: Manchester United sign Porto right-back for £19m". BBC Sport. 6.6.2018. Vaadatud 19.4.2022
2. ↑  "Diogo Dalot substitui João Cancelo". fpf.pt. 13.6.2021. Vaadatud 19.4.2022

Välislingid
-----------

 Diogo Dalot – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis

| * v
* r
Portugali koondis  –  UEFA Euro 2020 |
| --- |
| 

* 1 Patrício
* 2 Semedo
* 3 Pepe
* 4 Dias
* 5 Guerreiro
* 6 Fonte
* 7 Ronaldo (c)
* 8 Moutinho
* 9 A. Silva
* 10 B. Silva
* 11 Fernandes
* 12 Lopes
* 13 Danilo
* 14 Carvalho
* 15 Rafa
* 16 Sanches
* 17 Guedes
* 18 Neves
* 19 Gonçalves
* 20 Dalot
* 21 Jota
* 22 Rui Silva
* 23 Félix
* 24 Oliveira
* 25 Mendes
* 26 Palhinha
* Treener: Fernando Santos

 | Portugal |
**Eerik Reiter** (sündinud 7. aprillil 1942 Rakveres) on eesti füüsik.

Elulugu
-------

Eerik Reiter on teenistuja poeg.

Lõpetas 1960 Tallinna 1. Keskkooli ja 1965 Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI) keemilise tehnoloogia erialal, oli 1969–1972 samas aspirant; tehnikakandidaat (1973, TPI), väitekiri "Исследование нестационарного тепло- и массообмена при испарении капель". 1973–80 TTÜ vanemteadur, 1980–83 füüsika kateedri vanemõpetaja, 1983–2007 füüsikainstituudi rakendusfüüsika õppetooli dotsent. Täiendas end 1984 Leningradi Ülikoolis, 1995 Eindhoveni Tehnikaülikoolis, 1997 Twente Ülikoolis.

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkond: stohhastilised protsessid. Käsitlenud füüsika õpetamist kõrgkoolis. Üle 40 teadustrükise, sh kõrgkooliõpikud.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Eesti teaduse biograafiline keksikon, 3. köide

Teoseid
-------

* Statistiline termodünaamika, I–II (kaasautor R. Mankin). Tallinn, 1992–1993
* Stohhastilised protsessid, I–II (kaasautor R. Mankin). Tallinn, 1995
* Mittetasakaaluliste protsesside statistiline termodünaamika, I–II (kaasautor R. Mankin). Tallinn, 1997–1998
* Trichotomous noise-induced transitions (kaasautor). // Phys. Rev. E 60 (1999) 2A
* Current reversals in ratchets driven by trichotomous noise (kaasautor). // Phys. Rev. E 61 (2000) 6
* Constructive role of temperature in ratchets driven by trichotomous noise (kaasautor). // Phys. Rev. E 63 (2001) 4
* Trichotomous-noise-induced catastrophic shifts in symbiotic ecosystems (kaasautor). // Phys. Rev. E 65 (2002) 5
* Anomalous mobility of Brownian particles in a tilted symmetric sawtooth potential. // Phys. Rev. E 70 (2004) 4.

Kirjandus
---------

* TPI 1936-1986, 377.
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Darbėnai** (saksa keeles *Dorben*, vene keeles Дорбяны) on alev Leedus Kretinga rajoonis, Darbėnai valla halduskeskus. Alevit läbivad Tenžė ja Darba jõed. Darbėnaid läbib Kretinga ja Skuodase vaheline raudtee.

Darbėnais asuvad gümnaasium ja raamatukogu. Alevi keskus on muinsusmälestisena kaitse all. Alevis kaevandatakse kruusa, selle lähistel asub tuulepark.

Vaatamisväärsusteks on osaliselt säilinud mõisakompleks, aastail 1838–1842 ehitatud katoliku kirik ja selle kellatorn, aastal 1820 ehitatud vesiveski ning kabel aastast 1910.

Ajalugu
-------

Darbėnaid on esmamainitud 1591. aastal; toona asus seal küla ja Darbėnai mõis. Arvatakse, et asula tekkis aastal 1566 läbi viidud maareformi tagajärjel. Aastal 1621 ehitati sinna esimene kirik. Esimene katoliku kirik ehitati Kartenasse aastal 1634.

Aleviks sai Darbėnai aastal 1730. Alev tekkis juudi kogukonna ja sealse turuplatsi ümber. Aastast 1782 kuulus mõis Ignacy Jakub Massalskile. Aastast 1795 sai mõisa omanikuks kindral Niesiolovskis.

Aastast 1824 kuulus Darbėnai Tyszkiewiczitele. Aastal 1831 kogunes alevisse umbes 3000 ülestõusus osalejat, kes pidasid seal Vene vägedega maha kaks lahingut. Lahingute tagajärjel põles maha kirik, kohalik pastor vangistati aga kolmeks aastaks. Tulekahjud laastasid alevit aastail 1882, 1908, 1913 ja 1923. 

Nõukogude võim küüditas 19 Darbėnai peret, Saksa okupatsiooniväed likvideerisid aastal 1941 aga sealse juudi kogukonna (540 elanikku). Pärast Teist maailmasõda tegutsesid alevi ümbruses Leedu metsavennad. Nõukogude ajal sai alevist kolhoosikeskus.

* DarbėnaiDarbėnai
* DarbaDarba
* Darbėnai kirikDarbėnai kirik
* Darbėnai kellatornDarbėnai kellatorn

Tuntud elanikke
---------------

* Mindaugas Rojus – Leedu ooperilaulja
* David Wolffsohn – ärimees ja sionist

Viited
------

1. ↑   Дорбяны. Географическо-статистический словарь Российской империи, Kd. 2 (Дабанъ — Кяхтинское Градоначальство). СПб, 1865, 124 lk.

Välislingid
-----------

 Darbėnai – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Alev portaalis vietoves.Lt
* Darbėnai (*leedu keeles*)
**Eestimaa talurahvaasjade komisjon** (saksa *Estländische Kommission für Bauernangelegenheiten*; vene Эстляндская комиссия крестьянских дел) oli 1856-1893 Eestimaa kubermangus tegutsenud talurahvaküsimustega tegelev komisjon. Komisjoni ülesannete seas oli selgitada, tõlgendada Eestimaa talurahvaseadusi, lahendada nende seaduste rakendamisel tekkivaid probleeme.. 

Komisjon moodustati 5. juulil 1856 ukaasi "Määrus Eestimaa kubermangu talupoegade kohta" alusel.

Komisjon oli kaheksaliikmeline ja selle eesotsas oli Eestimaa kuberner.

Komisjon likvideeriti 17. aprillil 1893 ukaasi "Balti kubermangude talurahvaasjade komisjonide reeglite kinnitamine" alusel. Komisjoni järeltulija oli **Eestimaa kubermangu talurahvaasjade komisjon**.

Vaata ka
--------

* Eestimaa uue talurahvaseaduse sisseseadmise komisjon

Viited
------

1. 1 2 3 4  Eestimaa talurahvaasjade komisjon Eesti Ajalooarhiivi fondiloendis (vaadatud 07.12.2016)

Välislingid
-----------

* Eestimaa talurahvaasjade komisjon Eesti Ajalooarhiivi fondiloendis
**Antipsühhootikumid** on ravimid, mis omavad väljendunud psühhoosivastast ehk antipsühhootilist toimet. Tihtipeale võrdsustatakse mõiste antipsühhootikum neuroleptikumiga.

Antipsühhootikumidel on loomkatsetes oluline mõju kuse-suguelundkonna hormonaalsele talitlusele (suguhormoonide androgeenide suurenenud konversioon östrogeenideks).

Antipsühhootikumid võivad põhjustada naistel hüperprolaktineemiat. See põhjustab amenorröad, libiido langust, aeg-ajalt hirsutismi, rasedustesti valepositiivsust.

Meestel põhjustab hüperprolaktineemia günekomastiat, imetamist, impotentsust, libiido langust ja hüpospermatogeneesi. Lisaks on antipsühhootikumidega seotud veel kaalutõus, diabeet, düsfooria (ebanormaalne depressioon ja rahulolematus), väsimus, seksuaalne düsfunktsioon, südame rütmihäired, insult ja südamelihase infarkt.

Viited
------

1. ↑  Y. Raji , S.O. Ifabunmi , O.S. Akinsomisoye jt, Gonadal Responses to Antipsychotic Drugs: Chlorpromazine and Thioridazine Reversibly Suppress Testicular Functions in Albino Rats, International Journal of Pharmacology, 2005, 1. väljaanne, nr 3, lk 287-292, veebiversioon (vaadatud 2.05.2015)(*inglise keeles*)
2. ↑  Raji Y, Ifabunmi SO, Akinsomisoye OS, Morakinyo AO, Oloyo AK (2005). "Gonadal Responses to Antipsychotic Drugs: Chlorpromazine and Thioridazine Reversibly Suppress Testicular Functions in Albino Rats". *International Journal of Pharmacology*. **1** (3): 287–92.`{{cite journal}}`: CS1 hooldus: mitu nime: autorite loend (link)
**Aini-Merike Remmel** (7. detsember 1938 Tartu – 8. jaanuar 2015) oli eesti arhitekt.

Ta lõpetas 1957. aastal Tartu 1. Keskkooli. Keskkoolis õppimise kõrvalt lõpetas ta lastemuusikakooli klaveri erialal ja spordikooli tennises. Pärast keskkooli lõpetamist astus ta Tartu Kujutava Kunsti Kooli kunstipedagoogika erialale, kus õppis ühe aasta. Seejärel asus ta õppima ERKI-sse, mille lõpetas 1964. aastal arhitektuuri erialal. Talle enim mõju avaldanud õppejõud oli Uno Tölpus, kes oli ka tema diplomitöö juhendaja.

Ta asus kõrgkooli viimasel kursusel tööle Eesti Tööstusprojekti, kuhu ta suunatigi pärast lõpetamist tööle. Ta tegi seal mitu tööstushoonete sisekujundust. Aastatel 1966–1972 töötas ta Pärnu linna Ehituse ja arhitektuuri osakonnas vanemarhitektina; tema olulisemad tööd olid tennisepaviljon Ringi tänaval, Pärnu rajooni puhkealade planeering, suvilakooperatiiv "Pikniku" I järk Kablis, aianduskooperatiiv "Tammiste" ning arvukalt eramuid ja aiamaju. Aastal 1969 oli ta ka Pärnu teatris lavakunstnik.

Aastatel 1972–1974 töötas ta vanemarhitektina Eesti Maaehitusprojektis, tema käe all valmisid Kose-Risti aleviku, Kilingi-Nõmme ja Vana-Vigala planeeringud. Aastatel 1975–1976 viibis ta (perekondlikel põhjustel) Gruusias, kuid aastal 1976 asus ta vanemarhitektina tööle Tartu maakonna arhitektuuribüroos, kus töötas ligi 20 aastat kuni pensionile jäämiseni.

Aini-Merike Remmel suri 8. jaanuaril 2015 ja ta saadeti viimsele teekonnale 14. jaanuaril 2015 Tartu Peetri kirikust.

Isiklikku
---------

Tema vanemad olid kunstipedagoog Aleksander Remmel ja botaanik Alide Remmel.

Välislingid
-----------

* Lahkunud on arhitekt Aini-Merike Remmel. Eesti Arhitektide Liidu koduleht
* Aini-Merike Remmel 7. XII 1938 – 3. I 2015
* Haud Tartu Ülikooli kalmistul
Magusa Chinchóni aniisilikööri pudelid, mida toodab firma González Byass
**Chinchón** on Hispaania aniisiliköör. Seda valmistatakse ja villitakse Chinchóni linnas Madridi autonoomses piirkonnas.

Valmistamine
------------

11.-12. sajandil hakati Chinchóni põldudel kasvatama viinapuid ja aniisi. Seda likööri valmistatakse hariliku aniisi (*pimpinella anisum*) seemnetest, mis lisatakse keskmise kangusega põllumajanduslikku päritolu alkoholile. Segu kääritatakse umbes 12–14 tundi. Seejärel valatakse segu vasest destillaatorisse. Selleks, et liköör destillaatori külge kinni ei jääks, lastakse anumasse veeauru.

Samamoodi nagu ka brändit, kasutatakse Chinchóni likööri valmistamiseks "puhast" alkoholi, mille alkoholisisaldus jääb 74% vol ja 79% vol vahele. Kangus väheneb suhkru ja glükoosisiirupi lisamisel. Magustamata Chinchóni likööri ehk aniisiviina (*seco* ja *extra seco*) valmistamiseks lisatakse joogile demineraliseeritud vett, et vähendada selle alkoholisisaldust. Nendele suhkrut ei lisata.

Chinchóni aniisimaitselised joogid jagunevad alkoholisisalduse järgi neljaks. Magusas Chinchónis on 200 grammi suhkrut liitri kohta ja selle alkoholisisaldus jääb 35–40% vol vahele. Kuiva Chinchóni (*seco*) alkoholisisaldus jääb 40–50% vol vahele ja ekstra kuiva (*extraseco*) Chinchóni puhul 50–55% vol vahele ning kõige kuivema Chinchóni aniisiviina (*seco especial*) alkoholisisaldus on 74% vol.

Omadused ja degusteerimine
--------------------------

Chinchón on läbipaistev, aniisimaitseline ja enam-vähem magus, mis sõltub Chinchóni tüübist. Jooki serveeritakse tavaliselt aniisipitsist. Chinchóni võib juua puhtalt või veega segatult ja toatemperatuuril või jahutatult.

Viited
------

1. 1 2 3 4  David Zurdo y Ángel Gutiérrez (2004). El libro de los licores de España. Robinbook. lk 79-82.
2. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 6. juuni 2017. Vaadatud 13. augustil 2017.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
3. ↑
Antiochos XIII Asiatikose tetradrahm
**Antiochos XIII Asiatikos Philadelphos** (kreeka keeles Αντίοχος ΙΓ΄ Ασιατικός, ′aasialane′, ja Φιλάδελφος, ′vennaarmastaja′) (mõrvati 64 eKr) oli eelviimane Seleukiidide soost kuningas (69−64 eKr).

Elulugu
-------

Ta sündis kuningas Antiochos X Eusebese (suri 88 eKr) ja Egiptuse printsessi Kleopatra Selene (u 135/130−69 eKr) pojana. Isa surma ajal oli Antiochos alles laps ja tema eest valitses regendina ema. Antiochos elas turvalisuse kaalutlustel Kiliikias või Väike-Aasias; sellest tulenes ilmselt tema hüüdnimi *Asiatikos*. Aastal 75 eKr siirdus ta koos vennaga Rooma, et leida tunnustust oma nõudlustele Egiptuse troonile. Senat nende soovi ei rahuldanud, kuid nad jäid Rooma kaheks aastaks ja neid tunnustati Süüria kuningatena. Aastal 69 eKr vangistas Armeenia kuningas Tigranes II, kes oli juba aastal 83 tunginud Süüriasse ja vallutanud osa Seleukiidide valdustest, tema ema ja lasi ta seejärel tappa. Tigranes II sai aga peagi Rooma väepealiku Lucius Licinius Luculluse käest Tigranakerti lahingus (69) lüüa ja Antiookia elanikud kuulutasid seejärel Antiochose kuningaks; Lucullus kiitis selle samal aastal heaks. Troonile tõustes sõdis ta ilmselt araablastega, keda juhtis Azizi-nimeline hõimupealik. 65. aasta eKr paiku sai Antiochos lahingus lüüa. See kõigutas tema usaldusväärsust niivõrd, et Antiookias tekkis liikumine, mille eesmärgiks oli ta kukutada. Kuningas suutis siiski vastupanu maha suruda ja vandenõulaste juhid põgenesid. Seejärel esitas talle aga väljakutse tema sugulane Philippos II Philoromaios, kes viibis Kiliikias. Antiochos otsis toetust Emesa araablasest valitsejalt Sampciseramus I-lt (Šemas-geram), kellega tal olid sõbralikud suhted, kuid viimane võttis ta vangi. 64. aastal eKr tungis Süüriasse Rooma väepealik Gnaeus Pompeius Magnus, kes tegi Seleukiidide riigile lõpu ja sellest sai Rooma provints. Antiochose mõrvas samal aastal hõimupealik Sampciseramus I.

Antiochost on traditsiooniliselt peetud Seleukiidide dünastia viimaseks esindajaks, kuid tema sugulane Philippos II Philormaios elas temast kauem.

Vaata ka
--------

* Seleukiidide riik

Kirjandus
---------

* Bevan, Edwyn Robert. *The House of Seleucus*. Vol. II. London: Edward Arnold, 1902. Lk 263-7 .

Välislingid
-----------

* Antiochos XIII Asiatikose biograafia

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Tigranes I**, **Seleukos VII Kybiosaktes** | **Seleukiidide riigi kuningas69−64 eKr**Antiochos XIII Asiatikos | Järgmine**Philippos II Philoromaios** |
**Eelija** (kodanikunimega **Ott Ojaperv**; sündinud 11. mail 1977 Tartus) on eesti õigeusu vaimulik (piiskop). Eelija nimepäev on vkj 20. juulil (ukj 2. augustil).

21. oktoobril 2008 valiti arhimandriit Eelija (Ojaperv) Oikumeenilise Patriarhaadi Püha Sinodi istungil Oikumeenilise Patriarhaadi autonoomse Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku (EAÕK) Tartu piiskopkonna piiskopiks. 10. jaanuaril 2009 pühitses Tallinna ja kogu Eesti kõrgestipühitsetud metropoliit Stefanus ta EAÕK Tartu piiskopkonna piiskopiks.

Haridus
-------

Tartu Miina Härma Gümnaasium, lõpetas 1995 

Tartu Ülikooli usuteaduskond, *baccalaureus artium* 2000

Università per Stranieri di Perugia, programm "Itaalia keel ja kultuur" 1999 ja 2001

Peterburi Riikliku Ülikooli filosoofiateaduskond 2002 

Tartu Ülikooli usuteaduskond, *magister theologiae* 2003

Tartu Ülikooli usuteaduskond, õpetajakoolitus 2003–2004

Voroneži Riiklik Ülikool, programm "Vene keel võõrkeelena" 2006

Läti Ülikool Riias, magistriprogramm "Baltic Sea Region Studies" 2007–2008

Tartu Ülikooli usuteaduskond, doktoriõpe (katkestatud). Tema uurimisteema oli psaltri tõlkimine eesti keelde.

Teenistuskäik
-------------

28.07.2006–15.04.2007 Karksi-Nuia Püha Aleksei Koguduse diakon

15.04.2007–29.01.2009 Karksi-Nuia Püha Aleksei Koguduse preester

24.09.2007–16.02.2009 Arussaare Issanda Taevaminemise Koguduse hooldaja

Alates 10.01.2009 Tartu piiskopkonna piiskop ja *ex officio* EAÕK Püha Sinodi (piiskoppide kogu) ja kirikuvalitsuse liige

Pühitsusastmed
--------------

Tallinna ja kogu Eesti metropoliit Stefanus pühitses ta diakoniks 28.07.2006, preestriks 15.04.2007, ülendas arhimandriidiks 09.10.2008 ja pühitses piiskopiks 10.01.2009.

Kiriklikud autasud
------------------

* 09.10.2008 Kaunistustega rinnaristi kandmise õigus
* 12.10.2008 Puusaehte kandmise õigus

Viited
------

1. ↑  Metropoolia nr 44, detsember 2008, lk 7.
2. ↑  Metropoolia nr 45, veebruar 2009, lk 4.
3. ↑  EAÕK põhikirja II osa. Kiriku organid ja nende pädevus (vt II. 5 Piiskoppide Kogu ja II. 7.1 Kirikuvalitsus).
4. ↑  Eelija / Ott Ojaperv Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku vaimulike andmebaas (vaadatud 25.11.2022).

Välislingid
-----------

*