recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Ryan Johansen 2014. aastal Columbus Blue Jacketsis mängimas
**Ryan Johansen** (sündinud 31. juulil 1992 Vancouveris) on Kanada jäähokimängija, kes mängib keskründajana NHL-i klubis Nashville Predators. Ta on klubi meeskonna asekapten.

Aastatel 2009–2011 mängis ta Western Hockey League'i klubis Portland Winterhawks.

2010. aastal valis Columbus Blue Jackets ta NHL-i *draft* '​is neljanda valikuna. NHL-is debüteeris ta Blue Jacketsi meeskonnas 7. oktoobril 2011 oma hilisema koduklubi Nashville Predatorsi vastu. Esimese värava lõi ta NHL-is sama aasta 25. oktoobril mängus Detroit Red Wingsi vastu. Hooajal 2013–14 lõi ta NHL-is 33 väravat ning see hooaeg on löödud väravate poolest olnud tema seni edukaim. Kõige resultatiivseim hooaeg on olnud 2014–15 (26+45).

2016. aasta jaanuaris kaubeldi ta Seth Jonesi vastu Nashville Predatorsi. 2017. aasta juulis sõlmis Johansen Predatorsiga seitsme aasta pikkuse lepingu väärtusega 64 miljonit dollarit. See oli Predatorsi ajaloo suurim leping. 6. aprillil 2022 tegi ta mängus Minnesota Wildi vastu oma esimese kübaratriki NHL-is.

2015. aastal osales Johansen NHL-i tähtede mängul ning valiti tähtede mängu väärtuslikumaks mängijaks.

2011. aastal võitis Johansen Kanada kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistrivõistlustel hõbemedali. Ta lõi turniiri kolm väravat ja andis kuus väravasöötu ning valiti turniiri sümboolsesse koosseisu.

Viited
------

1. ↑  "Preds Sign Ryan Johansen to Eight-Year, $64 Million Contract". nhl.com. 28.7.2021. Vaadatud 21.10.2021
2. ↑  "Ryan Johansen nets first hat trick as Predators overpower Wild". nationalpost.com. 5.4.2022. Vaadatud 6.4.2022

Välislingid
-----------

* Ryan Johansen NHL.com lehel
* Ryan Johansen hockeydb.com lehel

| * v
* r
Nashville Predators |
| --- |
| 
**Väravavahid**: Kevin Lankinen **·** Juuse Saros |
| 
**Kaitsjad**: Tyson Barrie **·** Alexandre Carrier **·** Dante Fabbro **·** Roman Josi **·** Jérémy Lauzon **·** Ryan McDonagh **·** Luke Schenn |
| 
**Ründajad**: Luke Evangelista **·** Samuel Fagemo **·** Filip Forsberg **·** Liam Foudy **·** Cody Glass **·** Michael McCarron **·** Tommy Novak **·** Gustav Nyquist **·** Ryan O'Reilly **·** Juuso Pärssinen **·** Kiefer Sherwood **·** Colton Sissons **·** Cole Smith **·** Philip Tomasino **·** Jakov Trenin |
**Adõgee keel** (varem eesti keeles *tšerkessi keel*, *adõõgi keel*; adõgee keeles адыгабзэ) on üks kahest Adõgee Vabariigi riigikeelest Venemaal (teine on vene keel). 

Adõgee Vabariigis on umbes 128 000 adõgee keele kõnelejat, kellest enamik räägib seda emakeelena. Kokku räägib adõgee keelt ligikaudu 300 000 inimest. Suurim adõgee kogukond on Türgis, lisaks sellele räägitakse adõgee keelt Krasnodari krais.

Adõgee keel kuulub Kaukaasia keelte hulka (abhaasi-adõgee keelkonda). Adõgee keelega sarnaneb väga ka kabardi-tšerkessi keel, mida on käsitletud ka adõgee murdena. Abhaasi ja abasiini keel on samuti adõgee keelele lähedased.

Keel standardiseeriti pärast Oktoobrirevolutsiooni. Aastal 1918 võeti kasutusele araabia kiri, 1927 ladina kiri. Alates 1938. aastast on kasutusel kürilliline kiri.

Morfoloogia
-----------

### Nimisõna

#### Mitmus

Mitmuse tunnus on -хэ. Näiteks sõna 
кӀалэ 'poiss' on mitmuses кӀалэхэ, шы 'hobune' on mitmuses шыхэ. 

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikisõnastiku kategooria: **Adõgee keel** |
**Milli-Irene Pedajas** (aastani 1956 **Milli-Irene Ploompuu**; 16. august 1933 Tsooru, Võrumaa – 8. oktoober 1991 Tallinn) oli eesti pedagoogikateadlane.

Elulugu
-------

Milli-Irene Pedajas oli talupidaja tütar. Tema vanemad olid Jakob Ploompuu ja Anna Ploompuu (Lust)[*viide?*].

Ta lõpetas 1953. aastal Tartu Õpetajate Instituudi. Õppis 1956–1958 Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna raamatukogunduse ja bibliograafia osakonnas, lõpetas 1964 Tartu Riikliku Ülikooli eesti keele ja kirjanduse erialal. Aastatel 1969–1973 oli aspirantuuris, 1973. aastal kaitses TRÜ-s pedagoogikakandidaadi kraadi väitekirjaga "Mõningate arengufaktorite osa õpetaja professionaalses adaptatsioonis" (juhendaja Enn Koemets). 

Perioodil 1953–1958 töötas ta Ahjal ja Vastse-Kuustes õpetajana ning oli Põlva rajooniraamatukogu juhataja. Aastatel 1958–1962 oli ta Põlvas ajalehe Koit ajakirjanik ja 1963 Põltsamaal ajakirjanik. Aastatel 1963–1969 oli ta Viljandi rajooni koolide inspektor, 1973–1975 Tartu Riikliku Ülikooli pedagoogika kateedri vanemõpetaja ja vanemteadur. 1976. aastast Tallinna Pedagoogilise Instituudi pedagoogika ja psühholoogia kateedri dotsent, 1986–1991 TPedI haridusjuhtide ettevalmistus- ja täiendusteaduskonna andragoogika kateedri dotsent, 1986. aastast ka TPedI kultuuriteaduskonna dekaani kohusetäitja, 1991. aastast professor. Ta õpetas pedagoogika üldkursust, andragoogikat, õpetaja psühholoogiat ja koostas õppevahendeid.

1956. aastal abiellus ta August Pedajasega, kellega tal sündis kaks poega.[*viide?*]

Milli-Irene Pedajas suri kollagenoosi ja vaskuliidi tagajärjel.[*viide?*]

Teadustöö
---------

Ta uuris õpetaja erialast ja pedagoogilist ettevalmistust, kutsekohanemist, töökultuuri ja töö efektiivsust. Üle saja publikatsiooni.

### Publikatsioone

* Õpetaja efektiivsuse määrang. Nõukogude Kool, 1971, 7
* Õpetajakutse iseärasustest. Nõukogude Kool, 1977, 6
* Õpetajast õpetajale. Tallinn, 1979
* Kutsekohanemise fenomen kõrgkooli pedagoogikas. Tallinn, 1982
* Täienduspedagoogika aktuaalseid probleeme. Tallinn, 1982
* Üliõpilased õpetajaks. Tallinn, 1983
* Noorele õpetajale (kaasautor). Tallinn, 1985
* Eesti NSV õpetajate psühholoogilised karakteristikud. Tallinn, 1988
* Kreedo. Tallinn, 1991.

Tunnustus
---------

* 1988 Eesti NSV teeneline õpetaja

Viited
------

1. 1 2 3 4  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide
2. ↑  Tähtpäevi oktoobris. Koit, 1. oktoober 2016

Kirjandus
---------

* Tartu Riikliku Ülikooli õppe-teaduskoosseisu biobibliograafia nimestik 1944–1980. Tartu, 1987, 473
* Eesti entsüklopeedia 14 kd, lk 363
* Tartu ülikooli ajalugu: kolmes köites. Tallinn, 1982, III, lk 246
* Virkus, Rein. Tallinna Pedagoogikaülikool läbi aegade. Tallinn, 1998, lk-d 22, 51, 53, 62, 69, 87.
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
Adam Almqvist, 2023
**Adam John Almqvist** (sündinud 27. veebruaril 1991 Jönköpingis) on Rootsi jäähokimängija, kes mängib kaitsjana KHL-i klubis Minski Dinamo.

Ta alustas klubikarjääri Rootsi klubis HV71, mille meeskonnas debüteeris ta Rootsi kõrgliigas hooajal 2009–10. Samal hooajal tuli ta klubiga Rootsi meistriks.

2009. aastal valiti ta NHL-i *draft* '​is Detroit Red Wingsi poolt 210. valikuna. 2011. aasta mais sõlmis ta Red Wingsiga kolmeaastase lepingu. 2012. aasta märtsis debüteeris Almqvist American Hockey League'is (AHL) Red Wingsi noorteklubis Grand Rapids Griffins. Seal mängis ta ka suurema osa järgmisest kahest hooajast. 2013. aastal võitis ta Griffinsiga Calder Cup'i. Hooajal 2013–14 andis ta AHL-is kõikidest kaitsemängijatest enim väravasööte. NHL-is debüteeris ta Red Wingsi meeskonnas 4. novembril 2013 mängus Winnipeg Jetsi vastu. Järgmises mängus, mis toimus 7. novembril, lõi ta Dallas Starsi vastu oma esimese värava, kuid see jäi tema seni viimaseks mänguks NHL-is.

Hooajal 2014–15 mängis Almqvist KHL-i klubis Tšerepovetsi Severstal. Aastatel 2015–2017 mängis ta jällegi HV71-s, kellega tuli 2017. aastal Rootsi meistriks. Seejärel mängis ta Rootsi kõrgliigas ühe hooaja Frölunda HC ridades. Hooajal 2018–19 mängis ta Šveitsi kõrgliiga klubis SC Bern ning tuli sel hooajal klubiga Šveitsi meistriks. 2019. aasta juulis naasis ta KHL-i, sõlmides üheaastase lepingu Vladivostoki Admiraliga. 2020. aastal valiti ta KHL-i tähtede mängule. 2020. aasta juulis sõlmis ta üheaastase lepingu Minski Dinamoga.

Välislingid
-----------

* Adam Almqvist KHL.ru lehel
* Adam Almqvist NHL.com lehel
* Adam Almqvist hockeydb.com lehel
Helmi Kurba (2004)
**Helmi Kurba** (8. juuli 1920 – 11. august 2006) oli Eesti poliitik, Eesti Vasakpartei juhatuse liige alates 1999. aastast kuni surmani.

Ta osales Teises maailmasõjas Eesti Laskurkorpuse meditsiinipataljonis. Pärast sõda töötas ta Harju rajooni täitevkomitee kultuuriosakonna juhatajana.

1941. aasta suvel Peningi lähedal päästis Kurba haavatud Paul Kuusbergi elu, viies ta sakslaste tule alt ohutusse kohta.

Raimond Valgre kirjutas Helmi Kurbast laulu "Helmi".

29. aprillil 1993 kinnitati Kurba Mustamäe linnaosa haldusnõukogu liikmeks.

Oma elu lõpuaastatel oli Kurba Mustamäe pensionäride ühenduse esimees ja kuulus Eesti Pensionäride Ühenduse juhatusse. Ta oli ka Mustamäe ja Kristiine linnaosa nõustaja.

Samuti oli Kurba omal ajal Eesti Raamatuühingu aktivist.

Viited
------

1. ↑  Lahkus Raimond Valgre muusa[*alaline kõdulink*] Postimees.ee, 16. august 2006
2. 1 2 3 4  Helmil jäidki Valgrele foksisammud õpetamata www.tarbija24.ee, 8. juuli 2005
3. ↑  Raimond Valgre Helmi[*alaline kõdulink*] Elukiri, november 2006, lk. 70
4. ↑  Tallinna Kesklinna, Lasnamäe ja Mustamäe linnaosade haldusnõukogude täiendavate liikmete kinnitamine Tallinna Linnavolikogu otsus (pdf)
5. ↑  Esimene juubel Videvik.ee
6. ↑  Pensionäride Ühendus aitab www.videvik.ee
7. ↑
**Kodanikupäev** on tähtpäev Eesti Vabariigis, mida tähistatakse igal 22. novembril, ja mis on ellu kutsutud teadvustamaks kodanikustaatust. Ühtlasi soovitakse selle tähtpäevaga tõsta kodanikuuhkust.

Kodanikupäev on orienteeritud kõigile Eesti kodanikele ja kodanikuks pürgijaile, mitte välismaalastele. Kodanikupäev on üleriigiline ning toetub eelkõige kohalikule initsiatiivile ning on enamjaolt teabepäev.

Kodanikupäeva raames käsitletakse järgmisi teemasid ja teemavaldkondi:

* Riik ja kodanik
* Kodanik ja tema õigused
* Kodanikuks saamine
* Kodanikukohus
* Põhiseadus ja sellest tulenev
* Avalik võim ja demokraatia Eestis
* Kodakondsus ja pass

Kodanikupäevaks valiti 22. november seetõttu, et 22. novembril 1918 andis Maanõukogu välja määruse Eesti kodakondsuse kohta (Maanõukogu määrus Eesti demokratilise vabariigi kodakondsuse kohta).

Kodanikupäeva tähistatakse alates 1998. aastast.

Vaata ka
--------

* Kodanikupäeva aumärk

Viited
------

1. 1 2  Kodanikupäev Siseministeerium

Välislingid
-----------

* Kodanikupäev Siseministeerium
* Urve Palo. Kodanikupäev, kas ainult kalendri jaoks? – Pärnu Postimees, 24. november 2007
* 15 agarat kodanikku sai aumärgi – Postimees, 26. november 2009
* 17 tublit kodanikku sai aumärgi – Postimees, 26. november 2010
**Akwasi Addo Alfred Kwarteng** (sündinud 26. mail 1975) on Briti poliitik, alates 2010. aastast Suurbritannia parlamendi liige. Ta kuulub Konservatiivsesse Parteisse ning tema valimisringkond on Spelthorne Põhja-Surreys. Kwarteng oli aastatel 2021–2022 ettevõtluse, energeetika ja tööstusstrateegia riigisekretär, 2022. aasta septembrist oktoobrini oli ta Elizabeth Trussi valitsuse varakantsler.

Kwarteng sündis Londonis, tema vanemad immigreerusid Suurbritanniasse Ghanast. Ta on õppinud Etoni ja Trinity College'tes. Enne poliitikasse tulemist töötas ta kolumnistina ajalehes The Daily Telegraph ning majandusanalüütikuna. Novembris 2018 määrati ta Department for Exiting the European Unioni riigisekretäriks. Juulis 2019 määras peaminister Boris Johnson ta kliimaministriks, kus tema tööülesannete hulka kuulus ka valitsuse istungitel osalemine. Jaanuaris 2021 sai Kwartengist ettevõtlusminister.

Pärast Johnsoni tagasiastumist 2022. aastal toetas Kwarteng Konservatiivse Partei juhi kandidaati Liz Trussi. Kui Truss sai peaministriks, määras ta Kwartengi rahandusministriks. Sama aasta 23. septembril esitles Kwarteng oma "minieelarvet", mis sisaldas mitmeid maksulangetusi ning sai laia kriitika osaliseks. Tema eelarve-eelnõu tõttu kukkus Suurbritannia naelsterling korraks ajaloo madalaimale tasemele võrreldes USA dollariga. Kwarteng vabastati ametist 14. oktoobril. Tema ametiaja pikkuseks jäi 38 päeva, teise maailmasõja järgses Suurbritannias on lühemalt ametis olnud vaid üks rahandusminister.

Viited
------

1. ↑
2. ↑  "Kwasi Kwarteng MP". *BBC Democracy Live*. BBC News. Originaali arhiivikoopia seisuga 4. märts 2016. Vaadatud 25. juulil 2010.
3. ↑  "Kwasi Kwarteng out as chancellor after mini-budget backlash" (Briti inglise). BBC News. Vaadatud 14. oktoobril 2022.

Välislingid
-----------

* Blog at *Conservative Home*
* Spelthorne Conservatives
**Eduard Laugaste** (kuni 1935 **Eduard Treu**; 22. mai 1909 Taagepera vald, Karjatnurme – 30. august 1994 Tartu) oli eesti folklorist.

Haridus
-------

Ta õppis aastail 1918–1920 Karjatnurme algkoolis, aastail 1920–1922 Helme kihelkonnakoolis ja aastail 1922–1927 Tõrva gümnaasiumis. 1936. aastal lõpetas ta Tartu Ülikooli *cum laude*, 1937. aastal sai sealsamas magistrikraadi. 1970. aastal sai ta filoloogiadoktori kraadi.

Töökäik
-------

Ta töötas õpetajana mitmes koolis, alates 1944. aastast rahvaluule õppejõuna Tartu Riiklikus Ülikoolis, seejuures 1944–1973 dotsendina, 1973–1991 professorina. Aastail 1944–1947 oli ta rahvaluule kateedri juhataja, 1949–1950 ajaloo-keeleteaduskonna prodekaan, 1951–1954 ja 1967–1971 dekaan. 

Laugaste oli Akadeemilise Kirjandusühingu, Akadeemilise Rahvaluule Seltsi, Õpetatud Eesti Seltsi, Eesti Kirjanduse Seltsi ja EYS Veljesto liige, Eesti Noorsoo Karskusliidu peasekretär 1930–1936, Eesti Kirjanduse Seltsi abijõud rahvalaulude antoloogia koostamisel 1936–1937, gümnaasiumiõpetaja. 1943–1944 oli ta Eesti Rahva Muuseumi vanemassistent. 1946–1973 oli ta TRÜ eesti kirjanduse ja rahvaluule kateedri dotsent ja professor 1973–1991. Oli ka ENSV TA Keele ja Kirjanduse Instituudi rahvaluule sektori juhataja 1947–1952 ja vanemteadur-konsultant 1971–1975..

Tunnustus
---------

* 1975 Nõukogude Eesti preemia

Teoseid
-------

* "Die estnischen Vogelstimmendeutungen", Helsinki: Suomalainen Tiedeakatemia, 1931
* "Nõia ja nõiduse nimetusi eesti murdeis", Tartu: Eesti Keele Arhiiv, 1937
* "Eesti kirjandus karikatuuris", Tartu: Akadeemiline Kirjandusühing, 1939.
* "Eesti kirjanduse ajalugu. 1. kd. Eesti rahvaluule", toimetanud Karl Taev, Tartu: Teaduslik Kirjandus, 1946
* "Eestin kansanrunouden kysymyksiä", Tallinn: Eesti Riiklik Kirjastus, 1958
* "Eesti rahvaluuleteaduse ajalugu. 1", Tartu: Tartu Riiklik Ülikool, 1961
* "Eesti rahvaluuleteaduse ajalugu. [1]: valitud tekste ja pilte", Tallinn: Eesti Riiklik Kirjastus, 1963
* "Loenguid eesti rahvaluule üldkursusest", Tartu: Tartu Riiklik Ülikool, 1965
* "Harjutusmaterjale rahvaluulepraktikaks", Tartu: Tartu Riiklik Ülikool, 1970
* "Eesti rahvaluule", Tallinn: Valgus, 1975 (2. parandatud ja täiendatud trükk 1977, 3. parandatud ja täiendatud trükk 1986)
* "Eesti rahvaluuleteaduse ajalugu. 2: valitud tekste ja pilte", Tallinn: Eesti Raamat, 1980
* "Eesti rahvakalendri ning rahvaastronoomia terminoloogia", Tartu: Tartu Riiklik Ülikool, 1982

Viited
------

1. ↑  Akadeemia 2019, nr 7, lk 1334

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Eduard Laugaste** |

* Eduard Laugaste Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
* Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944
Map

**Bolderāja raudteejaam** on raudteejaam Riia–Bolderāja raudteeliinil Riia linnas Bolderājas. Bolderāja raudteejaamale alluvad tänapäeval administratiivselt ka Bolderāja II raudteejaam, Lāčupe raudteejaam, Iļģuciemsi raudteejaam ja Zasulauksi raudteejaam. Jaam asub Riia keskraudteejaamast 16 km kaugusel. Jaamas on neli teed. Tegemist on kaubajaamaga.

Jaam avati aastal 1873. Algselt oli see Riia raudteejaama järel suuruselt teine raudteejaam Lätis. Aastal 1884 valmis esimene sealne harutee, mis teenindas kohalikku saekaatrit, ühtlasi ka Hertwigi leivavabrikut. Hiljem valmisid haruteed ka raudtee saekaatri, vineerivabriku, keraamikatehase, silikaattelliseid valmistava vabriku ja gaasihoidla juurde. Enne Esimest maailmasõda järgnes jaamale Skanste raudteepeatus, sõja järel kujunes jaam reisirongiliikluse lõppjaamaks. Teise maailmasõja järel põles vana jaamahoone maha, selle funktsioone asus täitma endine pagasi hoiuruum. Aastal 1954 lõpetati ka Riia ja Bolderāja vaheline reisirongiliiklus. Vanadest jaamahoonetest on säilinud vaid rohtukasvanud perroon. XIX sajandi seitsmekümnendatel aastatel ehitati vanast jaamast 1,7 kilomeetrit Riia poole endise Spilve raudteepeatuse kohale uued jaamahooned. Kui aastal 2015 avati 8,5 kilomeetri pikkune harutee Daugava äärde uude kaubaterminali, siis valmis ka seda Bolderāja raudteejaamaga ühendav harutee, ühtlasi valmis harutee alguse juurde uus rongide koostamiseks mõeldud Bolderāja II raudteejaam.

Viited
------

1. ↑  RailWayz.info
2. ↑   T. Altbergs, K. Augustāne, I. Pētersone. Dzelzceļi Latvijā. R: Jumava, 2009, 59. lk. ISBN 978-9984-38-698-0
3. ↑  Daugavas kreisajā krastā atklāj jaunu staciju "Bolderāja 2" Latvijas Dzelzceļš
4. ↑  Rekonstruēs dzelzceļa sliežu ceļus Krievu salā un būvēs jaunu preču staciju Bolderājā

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Bolderāja raudteejaam** |

* Fotod jaama kohta portaalis Draugiem.lv
* Infot jaama kohta; fotod (*vene keeles*)
* Jaam vanal kaardil

|  |  |
| --- | --- |
| **Eelnev peatus** |  **Raudteepeatus liinil Riia-Bolderāja** |
|  Bolderāja II |  **Bolderāja** |
**Salomo Heinrich Vestring** (1663 Pärnu – 9. mai (vkj 28. aprill) 1749 Pärnu) oli Liivimaa vaimulik ja kirjamees.

Salomo Heinrich Vestring sündis Pärnu eesti koguduse pastori Johann Vestringi pojana. Aastail 1678–1684 õppis Vestring Riia lütseumis ning alates 1684. aastast Wittenbergi ülikoolis. 1690–1692 oli ta Puhja koguduse vikaar, kus asendas Adrian Virginiust. 1692. aastal suri Bernhard Freier ning Vestring sai tema asemele Pärnu eesti koguduse ja Tori koguduse pastoriks. 1709. aastal süüdistati teda pietismis ning ta eemaldati pastoriametist. 1711. aastal valiti Salomo Heinrich Vestring Pärnu praostkonna praostiks. Sellele ametikohale jäi ta kuni oma surmani 1749. aastal.

Vestringi hinnati hea eesti keele tundjana. Ta korrigeeris keeleliselt 1691. aastal ilmunud Adrian Virginiuse palve- ja lauluraamatu teist trükki ning kirjutas eessõna Johann Hornungi koostatud ning 1701. aastal Adrian Virginiuse välja antud "Ma kele Koddo ja Kirgo Ramatu" teisele trükile. Vesting ja Pilistvere pastor Berthold tegelesid Eestimaa piiskopi Jakob Lange ülesandel Johann Gutslaffi lõunaeestikeelse piiblitõlke tõlkimisel põhjaeesti keelde. Vestringi tähtsaimaks tööks peetakse tema eesti-saksa sõnaraamatut, millest on tänapäevani säilinud kaks eksemplari. Sõnaraamat sisaldab rohkem märksõnu kui teised 18. sajandi alguses ilmunud eesti sõnaraamatud. Eestikeelsete sõnade kasutamise selgitamiseks on toodud suur hulk lausenäiteid, mis on suuremalt jaolt rahvapärased.

Perekond
--------

Salomo Heinrich abiellus 1693. aastal Magdalene Sophie Dauthega ning 1697. aastal Anna Sophie Baleckega, kes oli Haljala Püha Mauritiuse koguduse õpetaja Joachim Georg Balecke tütar. Tema vend Lorenz Vestring oli Tõstamaa Maarja koguduse õpetaja.

### Esivanemad

|  |
| --- |
| **Salomo Heinrich Vestringi esivanemad** |
|  **Salomo Heinrich Vestring**  | Pärnu Eliisabeti koguduse õpetajaJohann Vestring(u. 1633–1681) | Kose koguduse õpetaja, Järva praostHeinrich Vestring noorem(u. 1603–1643) | Tallinna superintendentHeinrich Vestring(1562–1650) | ... |
| ... |
| Dorothea Löveling | Gert Löveling |
| ... |
| Anna Bilefeld | Laurenz Bilefeld | ... |
| ... |
| ... | ... |
| ... |
| Anna Matthiae | Academia Gustaviana rektor, Narva ja Ingerimaa superintendentSalomon Matthiae(1609–1665) | Nicolaus Matthiae | ... |
| ... |
| Magdalena Gesner | ... |
| ... |
| Elsabe Niehusen | Tallinna kaupmeesHeinrich Niehusen | ... |
| ... |
| ... | ... |
| ... |

Teosed
------

* "Eesti-saksa sõnaraamat. Lexicon Esthonico Germanicum". Eesti Kirjandusmuuseum, 1998. Internetiversioon

Viited
------

1. ↑  Salomo Heinrich Vestring (1663 – 1749). Eesti vanema kirjanduse digitaalne tekstikogu.[*alaline kõdulink*]
2. 1 2 3

Välislingid
-----------

* Salomo Heinrich Vestring Eesti vanema kirjanduse digitaalses tekstikogus EEVA
**Groznõi** on Venemaa Föderatsiooni kuuluva Tšetšeeni Vabariigi pealinn. Ka tunnustamata Itškeeria Tšetšeeni Vabariik peab Groznõid oma pealinnaks.

Nimi
----

Tšetšeeni iseseisvuslased kasutavad ka nime *Ƶovhar-Ġala* (ЖовхІар-ГІала). 

Detsembris 2005 pöördus Tšetšeeni Vabariigi parlament Venemaa juhtkonna poole palvega anda linnale 2004 tapetud presidendi Ahmad Kadõrovi auks nimeks **Ahmadkala**. Vana nimega olevat seotud kõige tumedamad peatükid tšetšeeni rahva ajaloos. Kadõrovi poeg Ramzan Kadõrov ei nõustunud selle ümbernimetamisega.

Rahvastik
---------

Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse andmetel 270 600. Enne sõdade algust oli linnas umbes 399 600 elanikku. Venemaa 2002. aasta rahvaloenduse järgi oli elanike arv 210 720, samal aastal arvestuslikult 223 000. See oli pisut üle poole elanike arvust kümme aastat varem. 

2010. aasta rahvaloenduse andmetel moodustasid tšetšeenid 93,7% linna elanikest.

Esimese ja Teise Tšetšeenia sõja käigus hävitati 80% linnast.

Ajalugu
-------

Linn rajati 1818 komandör Aleksei Jermolovi korraldusel Vene kindlusena (Groznaja krepost 'hirmuäratav kindlus') Sunža jõel, eelpostina Kaukaasia sõjas, ehitajateks Tereki kasakad. Kui kindlusest sai linn, muudeti 1870 (või detsembris 1869) nime. 

Et enamik elanikest olid Tereki kasakad, siis kasvas linn aeglaselt, kuni 20. sajandi alguses võeti kasutusele naftamaardlad. See tõi kaasa tööstuse, eriti naftakeemiatööstuse arengu. Peale selle, et linnas endas puuriti naftat, sai Groznõist Venemaa naftaväljade võrgustiku keskus. Alates 1893. aastast hakkas linna läbima Taga-Kaukaasiat Süda-Venemaaga ühendav raudtee. Nõnda kasvas elanike arv 15 600-lt 1897. aastal 30 400-ni 1913. aastal. 

Esimeses Tšetšeenia sõjas hõivasid Vene väed linna, kuid 1996 vallutasid sissid selle tagasi. 

Teises Tšetšeenia sõjas hõivasid vene väed linna uuesti. 27. detsembril 2002 hävitasid sissid Vene-meelse Tšetšeeni Vabariigi valitsuse residentsi. Linnas toimub sageli atentaate.

2008. aastal avati Groznõis Euroopa suurim mošee.

Teadusasutused ja kõrgkoolid
----------------------------

* M. D. Millionštšikovi nimeline Groznõi Akadeemiline Naftainstituut
* Avatud Humanitaarinstituut
* Tšetšeenia Riiklik Ülikool
* Tšetšeenia Riiklik Pedagoogiline Instituut

Tuntud groznõilasi
------------------

* Ruslan Hasbulatov, Venemaa poliitik ja majandusteadlane
* Ljudmila Turištševa, vene võimleja

Sport
-----

Jalgpalliklubi Terek Groznõi võitis 2004 Venemaa karika.

Viited
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  "Rahvaloenduse andmed". Originaali arhiivikoopia seisuga 30. august 2011. Vaadatud 6. mail 2011.
4. ↑  Грозный RTVI
5. ↑

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Groznõi** |

| Tšetšeeni Vabariigi rajoonid ja linnaringkonnad |
| --- |
| Rajoonid | 
Atšhoi-Martani rajoon | Galantšoži rajoon | Groznõi rajoon | Gudermessi rajoon | Itum-Kale rajoon | Kurtšaloi rajoon | Nadteretšnõi rajoon | Naurskaja rajoon | Nožai-Jurti rajoon | Sernovodski rajoon | Šali rajoon | Šara rajoon | Šatoi rajoon | Šelkovskaja rajoon | Tšeberloi rajoon | Uruss-Martani rajoon | Vedeno rajoon |
| Linnad | 
Argun | Groznõi | Gudermess |
Rumbula asendikaart
**Rumbula** on asum Lätis, Riia linna Latgale eeslinna osa pindalaga 6,978 km². Asub Ķengaragsist kagus ja Dārziņist loodes Daugava paremal kaldal. 368 elanikku (2010). 

Rumbula asum asus vanasti Riia linnasarase piiril, mille seadis paika juba Wilhelm Modenast. Piiri taga asus Mazā Jumpravmuiža mõis, mis oli üks vanemaid mõisasid praegusel Riia linna alal. 16. sajandist on teada, et piirkonnas asus Riia linnale kuulunud Rumbula mõis.

Aastal 1919 rajasid Läti väed bermondtiaadi tõrjeks Daugava kallastele platsi, kust said õhku tõusta pommitajad. Pärast Teist maailmasõda rajati samale kohale Nõukogude Liidu sõjaväele kuulunud Rumbula lennuväli. Kuna sealne väljak oli paremas korras, kui Spilves asunud lennujaama oma, siis lubati seal alates 1960. aastatest maanduda ka pikemat maandumisrada nõudvatel tsiviillennukitel. Aastast 1979 kolis seal paiknenud väeosa Lielvārde ümbruskonda. Lennuväli on halvas seisukorras, seda kasutavad praegu vaid vähesed lennukid. Selle aladel asub Läti suurim autoturg.

Asumi ja Stopiņi piirkonnas asuva samanimelise küla vahel asub Rumbula mets. Teise maailmasõja ajal oli see paigaks, kus Natsi-Saksamaa väed juute maha lasid (Rumbula massimõrv). Metsa all on ohvritele püstitatud mälestusmärk. 1941–1943 tegutses Jumpravmuiža mõisa juures Jumpravmuiža koonduslaager.

Rumbula liideti Riiaga aastal 1968. Asumisse rajati talusid 19. sajandi lõpus ja 20. sajandi alguses, seda põhiliselt Maskavas iela piirkonda. Tänapäeval kerkib piirkonda üha enam eramaju.

* Jalgrattatee Daugava kaldalJalgrattatee Daugava kaldal
* Rumbula metsRumbula mets
* Rumbula memoriaalkompleksRumbula memoriaalkompleks

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Rumbula** |

* Rumbula koduleht (*läti keeles*)

| * v
* r
Latgale eeslinna asumid |
| --- |
| 
Avotu iela **·**  Centrs **·**  Dārzciems **·**  Dārziņi **·**  Grīziņkalns **·**  Ķengarags **·**  Maskavas forštate **·**  Pļavnieki **·**  Rumbula **·**  Salas **·**  Šķirotava |
*Siin on loetletud kunstialaseid mõisteid. Täpsemalt sealhulgas maali-, tarbekunsti, graafika mõisteid. Eraldi on arhitektuuri mõisteid, ehituse mõisteid, keraamika mõisteid, fotograafia mõisteid, filmi mõisteid, muusika mõisteid, teatri mõisteid, tantsu mõisteid.*



---

**# A B C D E F G H I J K L M N O P Q R S Š Z Ž T U V W Õ Ä Ö Ü X Y**

---

A
-

*Abbozzo*
- abstraktsionism
- aerograaf
- anarhofuturism
- arhitektuur
- akvarell
- akvarellvärvid
- akvatinta
- akrüülvärv
- autoportree
- avangardism

D
-

Dadaism
- disain

E
-

Ekspressionism

F
-

Filmikunst
- fresko
- fotokunst
- fovism
- futurism

G
-

Giclée
- graafik
- graafika
- grafiti

H
-

Häppening

I
-

Illustratsioon
- impressionism
- informalism

J
-

Juugend

K
-

Kehakunst
- keraamika
- kirjandus
- klassitsism
- kollaaž
- koloriit
- kompositsioon
- kontseptuaalkunst
- koopiatrükk
- krunt
- kuivnõel
- kujutav kunst
- kõrgtrükk
- küberpunk
- külmnõel

L
-

Lametrükk
- linoollõige
- litograafia
- litokivi
- loomamaal
- lõuend

M
-

Maagiline realism
- maal
- maalikunst
- maaližanr
- maastikumaal
- meremaal
- metafüüsiline maal
- metsotinto
- modernism
- moekunst
- moodne kunst
- monumentaalskulptuur
- mosaiik
- motiiv
- *muralismo*
- muusika

N
-

Natüürmort
- neoimpressionism

O
-

Ofort
- orfism

P
-

Pastell
- pea
- pehmelakk
- performans
- perspektiiv
- plastika
- pintsel
- plenäär
- plastiliin
- pliiats
- popkunst
- portree
- postimpressionism
- proportsioon
- punk
- purism
- puulõige

R
-

Raidkunst
- realism
- reljeef
- reservaaž
- romantism

S
-

Siluett
- skulptuur
- sotsialistlik realism
- sügavtrükk
- sürrealism
- sümbolism
- süžee

Ž
-

Žanr

T
-

Tahvelkunst
- tantsukunst
- tarbekunst
- teater
- teema
- tempera
- temperavärv
- triptühhon
- tätoveering

U
-

Uusasjalikkus
- uusromantism

V
-

Vabad kunstid
- Vabaplastika
- vabaõhumaal
- vaiplehekülg
- vasegravüür
- värvikompositsioon

Õ
-

Õlimaal
- õlivärv
**Vladislav Nikolajevitš Listjev** (Владислав Николаевич Листьев) (10. mai 1956 Moskva – 1. märts 1995 Moskva) oli vene teleajakirjanik, ärimees, telekanali ORT esimene peadirektor.

Ta on lõpetanud Moskva Riikliku Ülikooli ajakirjanduse kateedri.

Alates 1982. aastast töötas Listjev NSV Liidy Riikliku Teleraadiokomitee propagandasaadete toimetuses, 1987. aastal läks ta üle noortesaadete toimetusse ja temast sai ülipopulaarse saate "Vzgljad" üks saatejuhte.

1991. aastal sai Listjev telekanali VID peaprodutsendiks ja 1993. aastal presidendiks.

Listjev juhtis ka selliseid populaarseid telesaateid nagu "Imede põld" (vk Поле чудес), "Teema" (vk Тема) ja "Tipptund" (vk Час пик).

1995. aasta jaanuaris lahkus Listjev telekanalist VID ja sai uue, Boriss Berezovskile kuulunud telekanali ORT peadirektoriks. 

1. märtsil 1995, olles teel töölt koju, tapeti Listjev oma kodumaja hoovis Moskvas Novokuznetski tänaval. Listjevil kaasas olnud suur rahasumma jäeti puutumata, millest uurijad järeldasid, et mõrv oli seotud tema äri- või poliitilise tegevusega.

Listjev on maetud Moskvas Vagankovo kalmistule.

2010. aastal asutati Vlad Listjevi nimeline preemia teenete eest Vene televisiooni arengus, esimesena sai selle tuntud ajakirjanik ja telesaatejuht Leonid Parfjonov.

Välislingid
-----------

* NEWSru.com :: Досье / Криминал / Листьев, Владислав
* Владислав Листьев на сайте Memorium
* Сюжет Рен-ТВ о программе "Взгляд"
* Компромат. Ру: Четыре версии убийства Листьева
* Крёстный отец Кремля Борис Березовский, или история разграбления России. Глава пятая: Убийство Листьева.
* Ъ — Хроника событий
* Аргументы и Факты — Владислав Листьев. Смерть ходила за ним по пятам
* Видео «Владислав Листьев. Убийство»
* Сообщество Владислава Листьева
**Hrvoje Lukatela** on Kanadas elav horvaadi päritolu insener, kes 1992. aastal arvutas arvutimodelleerimist kasutades välja veelise ligipääsmatuse pooluse keskme Nemo punkti.

Ta sündis Jugoslaavias Horvaatia Sotsialistlikus Vabariigis. Kooliõpingute järel astus ta Zagrebi Ülikooli tudeerima geodeesiateaduskonda, mille lõpetas aastal 1971. Pealinnas jätkas ta töötamist IBM-i heaks, mil pakkus ettevõtte klientidele teadusliku programmeerimise ja süstematiseerimise teenuseid.[*viide?*]

1973. aastal kolis ta Kanadasse, kus töötas mitmes insenerifirmas õppetöö, projektijuhtimise ja tehniliste arvutiprojektide vallas. Ühe projekti raames töötas ta välja Ontario provintsi valitsusasutusele geodeetilise andmebaasi.[*viide?*]

1980. aastast elab ta Calgarys. Sealt osales ta torujuhtme ehitamise projektis Alaska osariigis, vastutades projekteerimis- ja projektijuhtimissüsteemide arvutipõhisuse eest. Ta valmistas ette ja rakendas uut metoodikat positsioneerimiseks vajalike andmete massanalüüsiks, georefereerimiseks ja töötlemiseks.[*viide?*]

1991. aastal asutasid Lukatela ja John Russell andmebaaside arendamiseks ettevõtte Geodyssey Limited. Ta kuulub mitmesse erialaühingusse, ta on avaldanud arvukalt teadusartikleid arvutusgeodeesiast ja ruumiandmebaasidest.[*viide?*]

Viited
------

1. ↑
2. ↑

Välislingid
-----------

* Koduleht
**Lasse Taisto Äikäs** (26. jaanuar 1932 Kuolemajärvi – 12. juuni 1988 Jokioinen) oli Soome jurist ja poliitik, ta oli Keskerakonna liige. Aastatel 1975–1983 oli ta Eduskunna liige. 26. maist 1979 kuni 19. veebruarini 1982 oli ta Soome kaitseminister Mauno Koivisto teises valitsuses.

Tema vanemad olid politseikonstaabel Viktor Vilhelm Äikäs ja Aino Paija. Ta sai üliõpilaseks aastal 1953, omandas aastal 1960 bakalaureusekraadi õigusteaduses ja sai aastal 1963 kohtuniku asetäitja auastme. Aastatel 1960–1964 töötas ta elamuameti esitajana. Aastatel 1964–1968 tegutses ta nimismehena Hauhos, aastatel 1965–1966 tegutses ta lisaks nimismehena Lammis; aastast 1968 tegutses ta nimismehena Jokioinenis.

Ta valiti Keskerakonna nimekirjas Häme läänist Eduskunna liikmeks, ta oli eduskunna liige 27. septembrist 1975 kuni 19. veebruarini 1983. 26. maist 1979 kuni 19. veebruarini 1982 oli ta Soome kaitseminister Mauno Koivisto teises valitsuses. 1978. aasta presidendivalimistel oli ta presidendi valija ning üleriigilise politseiasjade nõuandekogu esimees.
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib külast Võnnu vallas; teiste samanimeliste kohta vaata artiklit Kõnnu.* |

---

**Kõnnu** on küla Tartu maakonnas Kastre vallas.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Võnnu valda.

2011. aasta 1. jaanuari seisuga oli Kõnnu külas 30 elanikku.

Kõnnut on esmamainitud 1582. aastal (*Kiende*).

Kõnnu tarandkalme ja kääbastik asuvad Kõnnu külas Kääbaste talust 60 m loodes Lääniste–Kõnnu tee ääres. Tarandkalme ja 8 kääbast paiknevad männimetsaga kaetud liivase seljaku – niinimetatud Kääbastepealse serval. Paik on tuntud ka Rahahaua nime all. Vähese leiumaterjaliga kalmistu teke on dateeritud 3. sajandisse; kasutamisaeg ulatus 5.–6. sajandisse. 

Läänistest mööda Ahja jõge allavoolu 3 km, Kõnnu tarandkalmest ja kääbastest põhja poole 2 km, Ahja jõe kaldast 200 m eemal metsaserval asub nn "Ütskonina". Rahvajutt kõneleb: seal elanud Eesti vanem Ütsko oma linnas (linnuses). Ta langenud vaenlase vastu võideldes, toodud aga kodu-linna, kuhu ka maetud ühes hulga varandusega. Tema linna raudväravad olevat praegugi Ahja jões. Veel olla linna kastiga kulda peidetud, mida mitmed ka otsimas käinud. Teatakse rääkida leitud luudest, muust aga mitte.
Linnuse jäljeks võib pidada praegu veel märgatavat vallisarnast moodustist. Selle lõpust lõuna poole on 3–4 m meetri laiune lohk, mis nähtavasti on vana kaevu või tiigi ase. Valli reljeefne osa on umbes 600 m pikk, laius kohati 35 m, keskelt 19 m, kõrgus otste poolt 2–3 m, keskkohalt 1,5–2 m. Kaarekujulisel vallil kasvab mets, ümbrus aga on soine. (A. Karu 1921. aasta käsikirja põhjal, mis asub Ajaloo Instituudi arheoloogiaarhiivis).

Viited
------

1. ↑  Haldus- ja asustusjaotus, vaadatud 1.03.2023.
2. ↑  Statistikaamet, vaadatud 10.11.2020.
3. ↑  Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.

| * v
* r
Kastre valla asulad |
| --- |
| Alevikud | 

* Roiu
* Võnnu

 | Kastre valla vapp |
| Külad | 

* Aadami
* Aardla
* Aardlapalu
* Agali
* Ahunapalu
* Alaküla
* Aruaia
* Haaslava
* Hammaste
* Igevere
* Ignase
* Imste
* Issaku
* Järvselja
* Kaagvere
* Kaarlimõisa
* Kannu
* Kastre
* Kitseküla
* Koke
* Kriimani
* Kurepalu
* Kurista
* Kõivuküla
* Kõnnu
* Lange
* Liispõllu
* Lääniste
* Melliste
* Metsanurga
* Mõra
* Mäksa
* Mäletjärve
* Paluküla
* Poka
* Päkste
* Rookse
* Rõka
* Sarakuste
* Sudaste
* Tammevaldma
* Terikeste
* Tigase
* Tõõraste
* Uniküla
* Vana-Kastre
* Veskimäe
* Võruküla
* Võõpste

 |
**Kalev Kaljuste** (sündinud 26. veebruaril 1978 Paikuse vallas Pärnu maakonnas) on Eesti poliitik.

Haridus
-------

Ta on lõpetanud Sindi Keskkooli (1996), Kehtna Kõrgema Põllumajanduskooli (1998) maamõõdu erialal ja Tallinna Kõrgema Tehnikakooli (2009) rakendusgeodeesia erialal. 2018. aastast õpib Tartu Ülikooli Pärnu Kolledžis teenuste juhtimise ja disaini erialal magistriõppes.

Töökäik
-------

Ta oli aastatel 2009–2015 Tootsi vallavanem ja 2006–2009 Tootsi vallavolikogu esimees. 2. veebruarist 2015 kuni 31. detsembrini 2017 oli ta viimane Pärnu maavanem. 2018. aastast töötab ta Rahandusministeeriumis piirkonnajuhina. Ta on olnud Pärnu Linnavolikogu liige aastatel 2017–2021. 

### Liikmesus

Ta oli Elroni nõukogu liige 2014–2015. Ta on MTÜ Roheline Jõemaa juhatuse liige 2013. aastast ja 2016. aastast SA Jõulumäe Tervisespordikeskus nõukogu liige. MTÜ Eesti Turbamuuseum asutajaliige.

Parteiline tegevus
------------------

Ta on olnud aastatel 1998–2005 Libertas Eesti Erakonna, 2005–2010 Rahvaliidu ja 2011-2022 Sotsiaaldemokraatliku Erakonna liige.

Isiklikku
---------

Kalev Kaljuste on abielus, peres kasvab neli last (Victoria, Gloria, Martin, Gregor). Pere elab Pärnu linnas, maakodu asub Tootsis. 

Talle meeldib purjetada, matkata, lugeda reisi- ja seikluskirjandust.
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib Krimmi külast; Taga-Karpaadi oblasti linna kohta vaata Beregove.* |

---

Vaade Beregovele (august 2011)
**Beregove** (ukraina keeles Берегове; eestipäraselt harva kasutatud nime *Rannaküla*, venepäraselt Beregovoje; vananenud vene rööpnimega Замрук (Zamruk)) on Krimmi poolsaarel Bahtšisarai rajoonis asuv küla.

Külas on olnud Eesti kogukond (vt eestlased Krimmis). Küla asetses Krimmi poolsaare läänerannikul, 30 versta Sevastopoli linnast ja 40 versta Tauria kubermangu pealinnast Simferopolist. 

Grupp organiseeritult Venemaale asunud eestlastest, väljarändajatega, kes pärinesid Tiskre, Kakumäe ja Fischmeistri küladest, Rae vallast, Almrest ja Vigalast, Kiiust ja isegi Tallinna linnast suundus Krimmi juunis 1861. aastal laevaga läbi Peterburi, mööda Nikolai raudteed Tveri, laeval mööda Volgat Tsaritsõni, siis 80 versta jala maad mööda Doni jõele, mööda Doni jõge sõideti aurulaeval Taganrogini, sealt laevaga Krimmi poolsaarele Kertši linna ning seejärel aurulaeval Kertšist Feodossijasse, Krimmi lõunarannikul. Kohalik Simferoopoli kroonumaade valitsus andis neile asumiseks Krimmi läänerannikul asetseva mahajäetud tatari küla — Samruki, Simferopoli maakonnas.

Eesti kogukonna Samruki asunikud said Vene riigilt hingemaad kokku 1150 tiinu, mille ostuhinna pidid nad Vene riigile tasuma 44 aasta jooksul, makstes igal aastal 5% maa hinnast. Igale perele jagati ühe kuni nelja hinge maad, iga hinge peale keskmiselt 29 tiinu (tessatin (ehk dessatin) on 2400 ruutsülda (1,0925 hektarit)). 1915. aastal oli Samrukis 35 perekonda eestlasi, kokku ligi 200 elanikku.

Küla postkontori seinal on mälestustahvel Eduard Vildele, kes 20. sajandi algul sealkandis "Prohvet Maltsveti" jaoks materjali kogus. Samruki asunikud ehitasid ka oma koolimaja 1878. aastal.

Vaata ka
--------

* eestlased Krimmis

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Beregove (Bahtšisarai rajoon)** |

Viited
------

1. ↑  , vaadatud 6.09.2015.
2. ↑  O. Laaman, Eesti asundused Venemaal[*alaline kõdulink*], Meie Tee, nr 3-4, 1978, lk 50
Loren Morón 2018. aastal Real Betise särgis
**Lorenzo Jesús Morón García** (tuntud kui **Loren Morón**; sündinud 30. detsembril 1993 Marbellas) on Hispaania jalgpallur, kes mängib ründajana Kreeka kõrgliigaklubis Aris.

Ta alustas klubikarjääri Hispaania tugevuselt neljanda liiga klubides. Suuremat tähelepanu tõmbas ta hooajal 2014–15, kui lõi Vélezis mängides 21 mänguga 14 väravat.

2015. aasta jaanuaris liitus ta Real Betisega, mängides esmalt mitu hooaega klubi reservmeeskonnas Hispaania tugevuselt kolmandas ja neljandas liigas. Kui esimesel hooajal ei löönud ta Real Betise reservmeeskonnas ühtegi väravat, siis kõigil kolmel järgmisel hooajal vähemalt 13 väravat. 2018. aasta jaanuaris pikendas ta Real Betisega lepingut ning esmakordselt kutsuti ta klubi põhimeeskonda. Hispaania kõrgliigas tegi ta debüüdi 3. veebruaril 2018 mängus Villarreali vastu ja lõi kohe selles mängus kaks väravat. Seejärel lõi ta viie järgmise mänguga veel neli väravat. Hooajal 2019–20 lõi ta Hispaania kõrgliigas kokku kümme väravat.

2021. aasta augustis läks ta Real Betisest üheks hooajaks laenule Espanyoli. Hooaja 2022/23 teises pooles oli ta laenul Hispaania esiliigaklubis Las Palmas.

2023. aasta juulis sõlmis ta kaheaastase lepingu Arisega.

Tema isa Lorenzo Morón Vizcaíno on endine jalgpallur ja praegu jalgpallitreener.

Viited
------

1. ↑  "Academy player Loren will be part of the first team". Real Betis. 30.1.2018. Vaadatud 5.4.2022
2. ↑  "Loren tiene duende". Marca. 3.2.2018. Vaadatud 5.4.2022
3. ↑  Holidis, Kostas (21. juuli 2023). "Άρης μεταγραφές: Ανακοίνωσε τον Μορόν" (kreeka). Sport 24. Vaadatud 23. augustil 2023.
**Steven Frederic Seagal** (vene Стивен Фредерик Сигал; sündinud 10. aprillil 1952) on Ameerika Ühendriikide märulifilmide näitleja, produtsent, võitluskunstide meister (tal on must vöö *aikidos*, ta on harrastanud veel judot, karatet, kendod), ta on kitarrist ja reservpolitseinik.

Seagal on avaldanud toetust Venemaa presidendile Vladimir Putinile Krimmi okupeerimisel ja annekteerimisel. Jaanuaris 2016 sai ta Serbia kodakondsuse. Novembris 2016 sai ta Venemaa kodakondsuse ning Vladimir Putin andis talle Kremlis üle Venemaa passi.

Augustis 2014 pidi Seagal esinema Haapsalus festivalil Augustibluus, kuid pärast protestiavaldusi meedias otsustas korraldaja tema esinemise festivalil tühistada.

Viited
------

1. ↑  Kinolinal märulikangelasi kehastav Steven Seagal sai Serbia kodakondsuse, ERR, 11. jaanuar 2016
2. ↑  President Putin andis Steven Seagalile Vene kodakondsuse, Menu
3. ↑  Путин вручил Сигалу российский паспорт, газета.ru, 25. november 2016
4. ↑  Augustibluusi korraldajad tühistasid Steven Seagali esinemise, Menu, 17. juuli 2014

Välislingid
-----------

* Damien Sharkov. STEVEN SEAGAL HINTS RUSSIAN CITIZENSHIP 'IS ON THE HORIZON', 14. september 2016 (inglise keeles)
**Grzegorz Kozłowski** (sündinud 31. märts 1974 Varssavis) on Poola diplomaat. Aaastail 2018–2023 oli ta Poola suursaadik Eestis. 

Ta lõpetas Białystoki ülikooli õigusteaduskonna ning rahanduse ja panganduse õppesuuna SGH kommertskõrgkoolis (Szkoła Główna Handlowa). 2007. a. sai ta samast kõrgkoolist majandusteaduste doktori kraadi.

Tööd haldussüsteemis alustas 1997. a. Rahandusministeeriumi riikliku julgeolekusüsteemi rahastamise osakonnas, kus ta tegeles muuhulgas Poola liikmelisuse kulutuste analüüsiga Põhja-Atlandi lepingu organisatsioonis (NATOs). Alates 1999. aastast töötas Välisministeeriumis: esmalt Euroopa julgeoleku poliitika osakonnas ning järgnevalt (sama aasta augustist kuni 2004. a.-ni) PV alalises esinduses NATO juures. Aastatel 2004-2008 oli ta julgeolekupoliitika osakonna töötaja, lülitudes muuhulgas Poola ja USA läbirääkimistesse, mis käsitlesid raketikaitsekilbi süsteemi osade paigutamist PV territooriumile. 2008. a. sai ta PV Washingtoni Suursaatkonna majandusosakonna juhatajaks, kelle ülesannete hulka kuulus muuhulgas tegevus energiakoostöö tugevdamise nimel USA ja PV vahel mittekonventsionaalsete gaasivarude kasutuselevõtu tingimustes ning PV majanduse promotsioon. Pärast kodumaale naasmist töötas ta 2012. a. majanduskoostöö osakonna asedirektori ametikohal ning järgnevalt on alates 2013. a. maist olnud Ameerika osakonna direktor, neid ametikohuseid täitis ta kuni 2018. a. jaanuarikuuni.

Grzegorz Kozłowski sai Poola Vabariigi erakorraliseks ja täievoliliseks suursaadikuks Eesti Vabariigis 14. veebruaril 2018.

Tunnustus
---------

* 2023 Maarjamaa Risti III klassi teenetemärk

Viited
------

1. 1 2  "Zapis przebiegu posiedzenia Komisji Spraw Zagranicznych /nr 89/" (poola).
2. 1 2 3  "Suursaadik Grzegorz Kozłowski". *tallinn.msz.gov.pl*. Originaali arhiivikoopia seisuga 22. aprill 2018.
**Visusti mõis** (saksa keeles *Wissust*) oli rüütlimõis Äksi kihelkonnas Tartumaal. Praeguse haldusjärele asub ta Jõgeva maakonnas Jõgeva vallas

Mõisat on mainitud 15. sajandi II poolest ja tollal kuulus ta Engedesitele, 1549. aastal kuulus mõis Reinhold Engedesile. 1585. aastal läks mõis Tartu linna valdusesse. 1627. aastal kinnitas Rootsi kuningas Gustav II Adolf Engedesi perekonna omandiõigust Visusti mõisale ning see läks Hans Engedesi valdusse. 

Põhjasõda järel 1724. aastal müüsid Engedesi pärijad mõisa Johann Freytag von Loringhovenile. 1745. aastal vahetas tema pärija Conrad Adolf Visusti ja Ilmjärve mõisa Carl Gustav von Stahlile kuulunud Kohtla mõisa vastu. 1750. aastal müüs C. G. von Stahl Visusti mõisa Christian Wilhelm von Tollile ja see omakorda 1765. aastal Caspar Heinrich von Rosenkampffile. 1788. aastal ostis mõisa oksjonilt krahv Ernst von Münnich (1707–1788), samal aastal läksid Visusti ja Luua mõis tema poja Ludwig Anton von Münnichi valdusse. 1795. aastal pantis Ludwig Anton mõisa Magnus von Baerile ja tema 1798. aastal Franz George von Oettingenile. 1811. aastal pantis F. G. von Oettingen mõisa Heinrich Johann Ludwig von Samson-Himmelstjernale, kes pantis mõisa samal aastal August Friedrich von Siversile. 1820. aastal läks mõis Alexander von Oettingeni valdusse. 

Mõisa viimane omanik enne 1919. aasta mõisate võõrandamist oli Richard Nikolai von Oettingen.

Mõisa peahoone hävis 1933 tulekahjus.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Luua, Kaarepere ja Visusti mõis - 1389 Eesti Ajalooarhiivi fondiloendis (vaadatud 15.11.2015)
2. ↑  Visusti mõis (Äksi khk), Kinnistute register Eesti Rahvusarhiivis

Välislingid
-----------

* Luua, Kaarepere ja Visusti mõis - 1389 Eesti Ajalooarhiivi fondiloendis
* Visusti mõis (Äksi khk), Kinnistute register Eesti Rahvusarhiivis

Äksi kirik
Äksi kihelkond

**Kirik**: Äksi kirik  

**Pastoraat**: Äksi kirikumõis  

**Peamõisad**: Elistvere mõis | Igavere mõis | Kõdu mõis | Kärevere mõis | Kärkna mõis | Kukulinna mõis | Mäe mõis | Saadjärve mõis | Sootaga mõis | Tabivere mõis | Valgma mõis | Vedu mõis | Visusti mõis  

**Kõrvalmõis**: Tormi mõis  

**Karjamõisad**: Juula mõis | Koogi mõis | Kullamäe mõis | Kärksi mõis | Nigula mõis | Preedi mõis | Mullavere mõis | Mõisamaa mõis | Soosaare mõis
Prints Harry alustab võistlust ajavõtuks ühendatud stardirelvaga
**Stardipüstol** või **starteri püstol** on tühi käsirelv või uuemal ajal elektrooniline stardipüstol või helisüsteemiga ühendatud nupuga seade, mis lastakse nii kergejõustikuvõistluste kui ka ujumisvõistluse alustamiseks. Traditsioonilised stardirelvad ei saa tulistada tõelist laskemoona, kui neid pole eelnevalt põhjalikult modifitseeritud: kuulide väljasaatmise vältimiseks kasutatakse tühje kestasid ja tulistamisel on näha vaid väike kogus suitsu. Enamikus kohtades on koopia muutmine ebaseaduslik.

Käivituspüstolid võivad sisaldada ka standardsete püstolite modifitseeritud versioone, mis ei ole võimelised kuuli tulistama, enamasti saavutatakse takistuse torusse keevitamise teel. Seda on tänapäeval vähem levinud, eriti lääneriikides. Elektroonilise ajavõtu kasutamisel kinnitatakse relvale sageli andur, mis saadab tulistamisel ajavõtusüsteemi elektroonilise signaali. Kurtide võistlejate või kaasaegsete elektrooniliste süsteemide jaoks saadab elektrooniline stardipüstol valgussignaali, mõnel juhul kasutatakse valgussüsteemi.
**Sofia Anna (Sonya) Kenin** (sünninimi София Кенинa; sündinud 14. novembril 1998 Moskvas) on Ameerika Ühendriike esindav elukutseline tennisist. Tema karjääri kõrgeim koht naiste tenniseühenduse (WTA) maailma edetabelis on 4. Ta võitis 2020. aastal Austraalia lahtised meistrivõistlused ja on noorim ameeriklane, kes on võitnud suure slämmi turniiri naiste üksikmängus pärast Serena Williamsist 2002. aastal. 

Kenin nimetati 2019. aastal WTA aasta kõige paremaks mängijaks[*viide?*] – samuti teise ameeriklannana pärast Serena Williamsit 1999. aastal. Kenin on võitnud üksikmängus neli WTA turniiri. Paarismängus on ta võitnud kaks WTA turniiri, sealhulgas 2019. aasta China Open Premieri koos Bethanie Mattek-Sandsiga.

Kenin oli viieaastane, kui tema andekus pälvis veterantreeneri Rick Macci tähelepanu. Peamiselt isa juhendamisel sai Keninist paljutõotav noormängija, kes jõudis 16-aastaselt Orange Bowli võiduni ja aasta hiljem USA lahtiste meistrivõistluste noorteturniiril tütarlaste üksikmängus 2. kohale. Ta võitis sel suvel ka USTA Girls 18s National Championshipsi. 

Elukutseliste tennises tegi Kenin teismelisena debüüdi 2018. aastal, kui oli WTA edetabelis 100 parima hulgas. Ta jõudis 2019. aastal nelja WTA turniiri üksikmängu finaali, millest kolm võitis. 2020. aasta Austraalia lahtistel meistrivõistlustel tõstis Kenini esile võit kodupubliku lemmiku ja maailma esinumbri Ashleigh Barty üle. Finaalis pidi tema paremust tunnistama Hispaania tennisist Garbiñe Muguruza. Enne seda turniirivõitu oli tema parim tulemus suure slämmi turniiril 2019. aasta Prantsusmaa lahtistel meistrivõistlustel, kus ta alistas Serena Williamsi ja pääses edasi neljandasse ringi.

Välislingid
-----------

* Sofia Kenini koduleht
* Sofia Kenin WTA kodulehel