recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Grigori Potanin
**Grigori Potanin** (vene keeles Григорий Николаевич Потанин; 4. oktoober (vkj. 22. september) 1835 Jamõševski kindlus, Semipalatinski ringkond – 30. juuni 1920 Tomsk) oli vene geograaf, etnograaf, publitsist, folklorist ja botaanik.

1852 lõpetas Potanin Omski kadetikorpuse. 1853–1858 oli ta sõjaväeteenistuses Semipalatinskis ja Omskis ning osales ekspeditsioonis Ili jõe, Hiina ja Tjan-Šani vahelisele alale. 1859–1862 õppis ta Peterburi ülikoolis.

1863–1864 osales ta Karl Struve ekspeditsioonis Zaissani järve, Irtõši ülemjooksu ja kuni 2992 m kõrguse Tarbagatai aheliku juurde. Ekspeditsiooni käigus kogus ta ulatusliku herbaariumi.

1865 määrati Potanin Tomski kubermangu statistikakomitee sekretäriks. Kuid juba sama aasta suvel vahistati ta väidetava vandenõu tõttu Vene Keisririigi vastu. Ta oleks justkui tahtnud Siberit Venemaast eraldada ja Siberi omariikluse välja kuulutada. Ta oli Omski kindluses vangis seni, kuni ta 15. mail 1868 süüdi mõisteti. Talle määrati tsiviilnuhtlus ehk kõigi auastmete, tiitlite ja õiguste äravõtmine koos kogu vara konfiskeerimisega. Ühtlasi mõisteti ta sunnitööle Sveaborgi (tänapäeval Suomenlinna), kus oli kuni 1871. aasta novembrini. Seejärel saadeti ta välja Vologda kubermangu Nikolskisse. Alles 1874 anti talle Venemaa Geograafiaühingu palvel armu.

Ta uuris Kesk-Aasiat, Mongooliat ja Hiinat. Tema järgi said nime ahelik, liustik, asula, tänavad, asteroid, roosõieliste sugukonda kuuluv Hiinas ja Mongoolias kasvavate väikeste põõsaste perekond *Potaninia* ning 63 taimeliiki.

1843 abiellus ta Aleksandra Potaninaga (sündinud Aleksandra Viktorovna Lavrskaja). Nad saatsid teineteist kõigil ekspeditsioonidel. Aleksandra aitas oma mehel koguda etnograafilist ainest ja muid materjale ning ta oli esimene naine, kes võeti Venemaa Geograafiaühingu liikmeks. Aleksandra haigestus neljanda Hiina-ekspeditsiooni ajal ja suri 19. septembril 1893 Shanghais.

1901. aastast oli Potanin kirjavahetuses Barnauli luuletaja Maria Vassiljevaga. 1911 nad abiellusid. 1917/18. aasta talvel jättis Vassiljeva oma mehe maha. Potanin oli siis juba raskelt haige ja suri 1920. aasta suvel Tomskis.

Maailmasõja ajal hakkas Potanin taas poliitikaga tegelema. 1917 osales Potanin, kes valdas vabalt kasahhi keelt, Orenburgis Semipalatinski oblasti saadikuna Esimesel Ülekirgiisialisel kongressil ja valiti Asutava Kogu saadikuks. 1918 osales ta Siberi oblastiduuma loomises ja oli üks selle 47 saadikust.

1915 nimetati Potanin Omski aukodanikuks ja 1918 nimetas Siberi ajutine valitsus ta Siberi aukodanikuks.

1956 maeti Potanin ümber Tomski riikliku ülikooli maa-alale.
Isokon Building
Isokon Building
**Isokon Building** on hoone Londonis Hampsteadis, modernistliku arhitektuuri varane näide Suurbritannias.

Hoone projekteeris arhitekt Wells Coates ja hoone valmis 1934. aastal. 

Isokon Buildingu tellis disainiettevõte Isokon, mille nimi oli kuni 1931 Wells Coates ja Partnerid. See on 36 korteriga monoliitsest raudbetoonist elumaja, kus ka mööbel oli modernistlik. Ettevõtte omanikud ja juhid olid Jack ja Molly Pritchard, kes ise elasid selles majas katusekorteris. Ettevõte lõpetas tegevuse 1939.

Isokon Building valmis omalaadse ühiselueksperimendina. Enamikul korteritest oli väga tilluke köök, see-eest oli majas suur ühisköök, mis oli ühendatud teiste korrustega pisikese esemete teisaldamiseks mõeldud lifti abil. Ühisköök muudeti 1937 restoraniks Isobar.

Majas on eri aegadel elanud arhitektid Marcel Breuer, Walter Gropius, Arthur Korn ja James Stirling, kirjanik Agatha Christie, kunstikriitik Adrian Stokes, NKVD agent Arnold Deutsch ning teisi loomeinimesi.

1969 ehitati ka Isobar ümber korteriteks. 1972 müüdi hoone Londoni Camdeni linnaosa valitsusele. Pikkamööda maja seisukord halvenes, kuni see 1990. aastatel mitmeks aastaks täielikult maha jäeti.

Isokon Building kanti I klassi kaitsealuse hoonena Inglismaa kultuuripärandi nimekirja. See asetas ta arhitektuuriliselt kõige olulisemate ehitiste hulka Inglismaal. Pärast seda hoone taastati ning seda kasutatakse riigitöötajate, sealhulgas õpetajate ja arstide ametikorteritena.

Viited
------

1. ↑  "1001 ehitist, mida elu jooksul peab nägema". Tallinn, Varrak 2009, lk 435

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Isokon Building** |

* Image of England English Heritage (inglise keeles)
Ismail Isakov
**Ismail Isakov** (sündinud 11. juunil 1950) on Kõrgõzstani poliitik ja sõjaväelane, kindralleitnant. Alates 2010. aasta novembrist on Isakov sotsiaaldemokraatide fraktsiooni kuuluv Džogorku Kengeši liige, riigikaitse ja julgeoleku komisjoni juht.

Tulbirevolutsiooni järel 2005. aasta märtsis sai Isakovist Kõrgõzstani kaitseministri kohusetäitja. Septembris nimetati ta kaitseministriks ja püsis ametis 2008. aasta maini. 2008. aasta maist septembrini oli Isakov Kõrgõzstani julgeolekunõukogu sekretär.

2008. aasta detsembris esitati Isakovile süüdistus raha mittesihipärases kasutamises ja talt võeti allkiri, millega ta kohustus riigist mitte lahkuma. 2008. detsembrist 2009. aasta maini oli Isakov partei Džangõ Kõrgõzstan peasekretär, mais heideti ta parteist välja.

2010. aasta jaanuaris mõisteti Isakov kaheksaks aastaks range režiimiga kolooniasse, talt võeti kindralleitnandi auaste. 2010. aasta Kõrgõzstani revolutsioon vabastas Isakovi, 8. aprillil nimetati ta Ajutise Valitsuse liikmeks, ja 11. aprillil kaitseministriks. Alates 13. maist oli Isakov ühtlasi valitsuse eriesindaja Oši, Džalalabati ja Batkeni oblastis.

Tema tegevusetus Lõuna-Kõrgõzstani juunis haaranud etnilise konflikti ajal pälvis rahvusvahelise uurimiskomisjoni raportis kriitikat.

20. juulil astus Isakov seoses kavatsusega osaleda parlamendivalimistel ministriametist tagasi.

Viited
------

1. ↑
Ismail Kadare
**Ismail Kadare** (sündinud 28. jaanuaril 1936) on Albaania kirjanik. 1996. aastal sai ta Prantsuse Teaduste Akadeemia (*Académie des Sciences morales et Politique*) eluaegseks liikmeks, asendades filosoof Karl Popperit. 

Kadare on võitnud terve rea auhindu: 1992. aastal pälvis ta *Prix Mondial Cino Del Duca*, 2005. aastal võitis ta Bookeri auhinna (Man Booker International Prize) ja 2009. aastal Astuuria printsi kirjandusauhinna. Ta on olnud ka Nobeli kirjandusauhinna kandidaat. Kosovo Teaduste ja Kunstide Akadeemia valis ta oma välisliikmeks.

Alates 1990. aastast on ta lisaks Albaaniale pikemalt elanud ka Prantsusmaal.

Elulugu
-------

Ismail Kadare sündis 1936. aastal Gjirokastëris Albaanias. Kõrgkooliõpinguid alustas ta Tirana ülikooli ajaloo ja filoloogia teaduskonnas ning hiljem jätkas Maksim Gorki nimelises kirjandusinstituudis Moskvas. 

Albaania kommunistliku režiimi perioodil kasutas Kadare oma loomingusse kätketud peent allegooriat ründamaks totalitarismi ja sotsialistliku realismi doktriine. 1990. aastal palus ta Prantsusmaalt poliitilist varjupaika, avaldades Albaania demokratiseerimist toetanud sõnavõtte. Kadare sõnade kohaselt on „diktatuur ja tõeline kirjandus omavahel kokkusobimatud… Kirjanik on diktatuuri loomulik vaenlane". Siiski keeldub Kadare nimetamast ennast dissidendiks, leides, et Enver Hoxha erakordselt paranoilise ja suletud režiimi puhul ei tulnud selline roll kõne alla.

Looming
-------

Kadare romaanid tuginevad paljuski Balkani ajalool ja legendidel. Vajadusest alluda poliitilisele tsensuurile on neis rohkelt peidetud irooniat ja allegooriat. Näiteks 1981. aastal avaldatud teoses asetas ta totalitaarses riigis toimuva tegevuse Osmanite riigi pealinna. Raamat keelustati Albaanias peaaegu kohe ilmumise järel. 

Eesti keeles on Kadare loomingust ilmunud:

* "Loorikaravan", saksa keelest tõlkinud Kalle Kasemaa ja Siret Rutiku, 1993
* "Murtud aprill", prantsuse keelest tõlkinud Pille Kruus, 2007
* "Kuri aasta", albaania keelest tõlkinud Kalle Kasemaa, 2011

Kuigi Kadare kirjutab albaania keeles, eelistab ta, et tema teoseid tõlgitaks teistesse keeltesse prantsuse keele vahendusel. Kadare töid on avaldatud enam kui 40 riigis ja tõlgitud rohkem kui 30 keelde. Tema loomingut on võrreldud Nikolai Gogoli, Franz Kafka ja George Orwelli loominguga.

Vastupanu
---------

Arvamused selle osas, kas Kadare oli dissident või kaasajooksik Albaania kommunistlikul perioodil, lahknevad. Oma raamatutes on Kadare kirjeldanud türanlikke režiime ja tõstnud esile nende absurdust. Ise ei pea ta ennast dissidendiks ning leiab, et ta oli kirjanik ja eraisik omaenda vaadetega ega pea seepärast vajalikuks end defineerida dissidendi või mittedissidendina.

Viited
------

1. ↑  Kärt Hellerma. "Ismail Kadare "Murtud aprill"". *Eesti Ekspress*.
Karneoolist gemm
Karneool ja sarder
**Karneool** on kaltsedoni lihapruuni värvusega erim. 

Nimetus tuleneb kreeka keele sõnast *caro*, mis tähendab liha (punane värvus). Punase värvuse annavad karneoolile rauaühendid. Karneoolis võib leiduda hematiidi suletisi.

Tuntumad leiukohad on Indias, Siberis, Saksamaal ja Brasiilias.

Karneooli kasutati juba vanaajal ehete, kaunistuste ja pitsatite valmistamiseks. Palestiinas asuva Mehrgarhi arheoloogilistel väljakaevamistel leiti, et karneooli tunti juba IV–V aastatuhandel eKr. Karneooli leiti ka Knossose palee väljakaevamistel, mille dateering on u 1800 eKr. Rooma ajal kasutati karneooli graveeritud gemmide tegemiseks ja Vana-Egiptuses valmistati sellest skarabeuseid. Seal pandi muumiate südame kohale karneooli, sest see pidi sümboliseerima Irise verd.

Karneooli genees toimub vulkaniitides ja murenemiskoorikutes.

Viited
------

1. ↑  Kulke, Hermann & Rothermund, Dietmar (2004). A History of India. Routledge. 22. ISBN 0-415-32920-5.
2. ↑  C. Michael Hogan, Knossos fieldnotes, Modern Antiquarian (2007)
3. ↑  Section 12 of the translation of Weilue - a 3rd-century Chinese text by John Hill under "carnelian" and note 12.12 (17)
Karneidi loss
Karneidi valla paiknemine Lõuna-Tiroolis
**Karneid** (itaalia: *Cornedo all'Isarco*) on vald *(comune)* Lõuna-Tiroolis Põhja-Itaalias, paiknedes umbes 4 km Bolzanost idas. Seal asub ka Karneidi loss.

2010. aasta 30. novembri seisuga elas seal 3311 inimest.

Geograafia
----------

Valla pindala on 40,4 km².

Karneid külgneb järgmiste valdadega: Bolzano, Völs am Schlern, Welschnofen, Deutschnofen, Ritten ja Tiers.

### Frazioni

Karneidi (Cornedo) vallas on *frazioni* (alljaotused, peamiselt külad ja asundused) Blumau (Prato all'Isarco), Breien (Briè), Kardaun (Cardano), Steinegg (Collepietra) ja Gummer (San Valentino in Campo).

Kogukond
--------

### Keeleline jaotus

2011. aasta rahvaloenduse järgi kõneles 89,03% rahvastikust esimese keelena saksa keelt, 10,64% itaalia keelt ja 0,33% ladiini keelt.

Kultuur
-------

### Tuntud inimesed

* Itaalia suusaalpinist Hansjörg Lunger on Karneidis sündinud.

Välislingid
-----------

* Valla koduleht (saksa ja itaalia keeles)
**Spišské Vlachy** (ungari keeles *Szepesolaszi*, saksa keeles *Wlachi*, *Wlachy*, *Wallendorf*) on linn Slovakkias Košice maakonnas Spišská Nová Vesi ringkonnas.

Geograafiline asend
-------------------

Spišské Vlachy asub ajaloolises Spiši piirkonnas Hornádi nõos, Spišská Nová Vesist umbes 17 km idas ja Košicest ligikaudu 42 km loodes.

Ajalugu
-------

Spišské Vlachyt on esmamainitud 1243. aastal. 8. novembril 1412 andis Sigismund Poola kuningale Władysław II Jagiełłole 16 linna Spišist, sealhulgas Spišské Vlachy, tagatiseks laenu eest, mida ta vajas sõjaks Veneetsiaga. 1772. aastal läks linn Esimese Poola jagamise tulemusel Habsburgide Austria keisririigi võimu alla.

Rahvastik
---------

Slovakkia 2021. aasta rahvaloenduse andmetel oli Spišské Vlachy elanikest slovakke 92,74%, mustlasi 1,12% ja tšehhe 0,21%. Rahvus oli teadmata 5,61%-l elanikest.

Sõpruslinnad
------------

* Tšehhi Chotěboř, Tšehhi
* Ungari Szikszó, Ungari
* Poola Gizalky, Poola
* Poola Tymbark, Poola

Viited
------

1. ↑  Sčítanie obyvateľov, domov a bytov 2021 na Slovensku
2. ↑  Spišské Vlachy Slovenský raj. Vaadatud 14. mail 2023
3. ↑  Spišské Vlachy slovensko.sk. Vaadatud 14. mail 2023
4. ↑  História a rozvoj mesta Mesto Podolínec. Vaadatud 14. mail 2023
5. ↑  Number of population by ethnicity in the municipality Spišské Vlachy at 1. 1. 2021 Sčítanie obyvateľov, domov a bytov 2021. Vaadatud 14. mail 2023
Splügeni kuru vaadatuna Šveitsi poolelt

Splügeni kuru (Šveits)Splügeni kuru
Asukoht Šveitsis
**Splügeni kuru** (saksa: *Splügenpass*; itaalia: *Passo dello Spluga*; 2114 m) on mäekuru Leponti Alpides. See ühendab Šveitsi Graubündeni Splügeni (5 km kurust põhja pool, 675 m allpool) Itaalia Chiavennaga (21 km kurust lõuna pool, Valle Spluga lõpus, 1789 m allpool).

Kurutee ühendab Hinterrheini oru ja Splügeni Šveitsi Graubündeni kantonis Valle Spluga ja Chiavennaga Itaalia Sondrio provintsis, tee jätkub Como järveni. Kuru on veelahe Reini (voolab Põhjamerre) ja Po (voolab Aadria merre) valglate vahel. Kuru jääb Pizzo Tambo ja Surettahorni vahele, vastavalt selle lääne- ja idaküljel. Kuru Itaalia poolel on Montespluga, väike kolme tänavaga küla, mis on talviti nii Itaaliast kui ka Šveitsist ära lõigatud.

Ajalooline *Via Spluga*
Pärast San Bernardino maanteetunneli avamist 1967. aastal kaotas kuru oma endise tähtsuse; talvel seda lahti ei hoita. Tänu tähtsuse puudumisele on see nüüd vaikne läbipääs, kus on säilinud olulised osad ajaloolistest teedest, võimaldades *Via Splugal* matkajatele head ajaloolist ülevaadet.

Ajalugu
-------

Kuru oli kasutusel juba Rooma ajal. Võimalik, et see vastab *Cunus Aureusele*, mis on näidatud Tabula Peutingerianal (mis võis alternatiivselt viidata Julieri kurule). Nimi *Splügen* ise on tõenäoliselt tuletatud *speculast* ("vaatetorn"). Keskajal lasid Churi piiskopid kaubatee Septimeri kurule üle viia.

Aastatel 1818–1823 ehitati kaasaegne maantee Austria võimude käsul, kes valitsesid Lombardia-Veneetsia kuningriiki lõunas.

Ajalooline kujutis Splügeni kuru ületamisest talvel
1843. aastal laiendati maanteed Šveitsi inseneri Richard La Nicca loodud 312 m pika laviinigaleriiga, mis täna ei ole kasutusel, kuid on suures osas säilinud. Raudtee ehitamise paanist üle Splügeni kuru loobuti Gotthardi raudtee kasuks, mis avati 1882. aastal.

Kuru on mainitud ka Arthur Conan Doyle'i jutustuses "Kuulsa kliendi mõistatus", 1924. aasta Sherlock Holmes'i lühiloos. Austria parun Adalbert Grüner, loo kurikael, mõrvas oma naise, visates ta kurult alla, kuigi Holmes ei suuda seda tõestada.
**Leoniidid** on meteoorivool, mida tekitab komeet Tempel–Tuttle ning mis on tuntud meteooritormide poolest, mis tekivad umbes iga 33 aasta järel. Leoniidid on saanud nime Lõvi tähtkuju järgi, kust need näivad lähtuvat. Leoniidide haripunkt on novembris.

Meteoorivool koosneb meteoriitidest, mis eralduvad Tempel-Tuttleist kui see on piisavalt lähedal Päikesele, tavaliselt lähemal kui Jupiteri orbiit. Meteoriidid sisenevad Maa atmosfääri kiirusega 72 km/s. Suuremate Leoniidide läbimõõt on umbes 10 mm ja mass pool grammi ning tekitavad eredaid meteoore (tähesuurus -1,5). Iga-aastane Leoniidide meteoorivool võib Maale tuua 12 kuni 13 tonni materjali.

Leoniidid tekitavad meteooritorme umbes iga 33 aasta järel ning siis võib tunnis näha üle tuhande meteoori.

Viited
------

1. 1 2  "Leonids". *NASA*. Vaadatud 30. mai 2019.
2. ↑  "Leonid Meteor Shower 2019: When, Where & How to See It". *Space.com*. Vaadatud 30. mai 2019.
3. ↑  "Meteor Showers and Shooting Stars: Formation, Facts and Discovery". *Space.com*. Vaadatud 30. mai 2019.
Jaapani teetseremoonia
**Teetseremoonia** on tee valmistamise ja joomise rituaal. Selle all mõeldakse tavaliselt jaapani teetseremooniat (茶の湯 *chanoyu* või 茶道 *chadō*, *sadō*), kuigi traditsiooniline teetseremoonia on olemas ka näiteks Hiinas ja Koreas. 

Jaapanis on teetseremoonia traditsioon arendatud täiuslikuks.

*Chanoyu* on üle 800 aasta vana. Teejoomine aitas buda munkadel pikkadel mediteerimistel virgena püsida. Ajapikku kujunes välja tee valmistamise, pakkumise ja joomise rituaal, mis lõpuks saavutas omaette kunsti taseme. On olemas hulk teetseremoonia koolkondi, millest kõige kuulsam on *Urasenke* koolkond peakorteriga Kyōtos. 

Õige teetseremoonia viiakse läbi spetsiaalselt selleks ehitatud teemajas (茶室 *chashitsu*), mis on ümbritsetud väikese jaapani aiaga (露地 *roji*). Teemajja sisenetakse madala ukseava kaudu, jalanõud jäetakse välja. Istutakse õlgmatil (畳 *tatami*). Teemaja juurde kuulub lahutamatult *tokonoma* (床の間) - seinaorv pintslikirja (書道 *shodō*) või tušimaaliga (水墨画 *suiboku-ga*) ja lihtsa lilleseadega (茶花 *chabana*). Tseremooniaks kasutatakse mõru rohelist teed (抹茶 *macha*), mis on pulbriks jahvatatud. *Chanoyu*s on iga liigutus täpselt reguleeritud. Teetseremoonia meister peab hästi tundma ka arhitektuuri, lilleseadekunsti, keraamikat, kalligraafiat, ajalugu ja religiooni. Täismahus teetseremoonia võtab aega umbes neli tundi. 
Jaapani teetseremooniat on tugevalt mõjutanud zen-budism ja ajaloolistest isikutest Sen no Rikyū (千利休, 1522-1591). 

  

* 
* 
* 
*

Vaata ka
--------

* kohvitseremoonia

Kirjandus
---------

* Okakura Kakuzō. *Teeraamat*. Tallinn: Penikoorem, 2003.
* *Tea in Japan. Essays on the History of Chanoyu*. Edited by Paul Varley and Kumakura Isao. University of Hawaii Press, 1989. ISBN 0-8248-1218-2
* Sasaki Sanmi. *Chado. The Way of Tea. A Japanese Tea Master's Almanac.* Translated from the Japanese by Shaun McCabe and Iwasaki Satoko. Foreword by Sen Sôshitsu XV Grand Tea Master of Urasenke School. Tuttle Publishing, 2002. ISBN 0-8048-3716-3

Välislingid
-----------

* Murai Yasuhiko. "The Development of Chanoyu: Before Rikyū."
**Ismailiidid** on üks šiiitide hulka kuuluv islamiusuliste kogukond. 

Nad elavad tänapäeval peamiselt Indias, Pakistanis, Afganistanis, Tadžikistanis, Süürias ja hajali läänemaailmas.

Voolud ja rühmad
----------------

* tänapäeva rühmitused
	+ nizariidid *vaata ka Aga Khan IV*
	+ mustaliidid
		- Dawudi (Da'udi, Dawoodi) mustaliidid
		- Sulaymani mustaliidid
		- Aliyya mustaliidid
* ajaloolised rühmitused
	+ karmaadid
	+ fatimiidid
	+ assassiinid
* ismailiitidest alguse saanud rühmitused
	+ druusid
	+ alaviidid

Ajalugu
-------

Ismailiidid kujunesid välja Abbasiidide valitsemise ajal. Kuuenda šiiidi imaami surma järel 765 puhkenud järglusetüli käigus lõid ismailiidid lahku. Nad tõusid esile Süürias ja Pärsias ning võitlesid Ali õiguste eest. Nad said nime Ismail ibn Djafari, Ali seitsmenda põlve järeltulija, Jafar As-Sadiqi vanema poja järgi, keda nad tunnistasid seitsmendaks imaamiks. Imamiidid tunnistavad seitsmendaks imaamiks Jafar As-Sadiqi nooremat poega Musa al-Kazimi. Algselt tunnistasid ismailiidid seitset imaami, hiljem tekkisid aga mitmesugused voolud ja suunad. 

Sunniidid kiusasid ismailiite taga. Imamiidid olid nende suhtes väga skeptilised. 

9. sajandi Bahreinis ja Omaanis oli qaramiitlik-ismailiitlik riik. 10. sajandil rajasid fatimiidid riigi, mida hüüti Kalifaadiks. 969 vallutasid nad Kairo. 

Fatimiididest pärinevad ismailiitide tänini eksisteerivad põhiharud. Aastal 1094 lõhenesid nizariitideks ja mustaliitideks. Ismailiitest võrsusid pärast kaliif Hakimi surma 1021 druusid, kes selle kaliifi surma ei uskunud. Hiljem eemaldusid druusid islami peasuundadest üha enam, nii et neid tänapäeval enam moslemiteks ei peeta. Ka alaviidid tekkisid samal ajal ja samade sündmuste tagajärjel.

Usk
---

Ismaeliitide teoloogia on palju avaram kui enamikul teistel moslemitel. Mõned näevad selles gnostitsismi ja uusplatonismi elemente. Samuti on väliseid sarnasusi hinduismiga, eriti sakraalmuusika osas. Koraani tõlgendatakse suures osas allegooriliselt. Nõnda dešifreeritakse koraani sõnumeid, mida tekstis otseselt ei sisaldu. Selles osas on ismailiitidel ühisjooni sufide imamiitidega.

Kõikide ismailiitide poolt tunnustatud imaamid
----------------------------------------------

Ismailiitide **seitse imaami**:

1. ‘Alī ibn Abī Tālib (suri 661)
2. Al-Hasan
3. Al-Husain (suri 680)
4. Ali Zain al-Abidin (suri umbes 713)
5. Muhammad al-Baqir (suri umbes 733)
6. Jafar As-Sadiq (suri 765)
7. Ismail ibn Djafar (väidetavalt mitte surnud, vaid ära kadunud)

Karmaadid uskusid varjatult elavasse seitsmendasse imaamisse. Seda traditsiooni viivad tänapäeval edasi Mumbais elavad mustaliidid. Seevastu nizariidid tunnistavad veel järgmisi imaame.
**Isolaatkeel** ehk **isoleeritud keel** on keel, mida pole seni õnnestunud genealoogiliselt liigitada ja mis ei paista ühegi maailma keelega suguluses olevat. (Ehala, 2020) 

Isolaatkeeltel saab siiski täheldada keelekontaktidest tingitud mõjutusi teistelt keeltelt. (Ehala, 2020)

Võib kindlalt väita, et kõik keeled maailmas on seotud mõne teise keelega.

  

Üheks tuntumaks isolaatkeeleks on Põhja-Hispaanias ja Lõuna-Prantsusmaal (Pürenee mägedes) kõneldav baski keel. Selle kohta on arvatud, et baskid olid Edela-Euroopa põliselanikud enne, kui sinna saabusid indoeurooplased. Samuti on tuntud isolaatkeel Põhja-Pakistanis ja Põhja-Indias kõneldav burušaski keel, ajaloolistest isolaatkeeltest üks tuntumaid on aga sumeri keel. (Ehala, 2020)

Oletatakse, et sellised keeled on säilinud eelajaloolisest ajast enne suurte keelkondade levimist ja nende rahvaste rändamist vastavale alale. 

Nii näiteks on baski keeles palju ladina, hispaania ja prantsuse laene, samuti mõned keldi ja araabia laenud. Baski keelest on laenatud näiteks hispaania sõnad *izquierdo* ´vasak´ ja chatarra ´vanaraud´, ´koli´ ning võib-olla prantsuse sõna *bizarre* ´veider´, *pentsik* *baski* *bizar* ´habe´; siit ka eesti *bisarne*. 

Üks isolaatkeelte olemasolu seletus on see, et need võivad olla suurema keeleperekonna viimane allesjäänud haru. Võimalik, et sellel keelel oli minevikus sugulaskeeli, kuid nad on sellest ajast alates dokumenteerimata kadunud. Teine seletus keeleisolaatidele on see, et need arenesid teistest keeltest eraldatuna. See seletus kehtib enamasti viipekeelte kohta, mis on tekkinud teistest kõne- või viipekeeltest sõltumatult.

* ainu keel
* baski keel
* burušaski keel
* džalaa keel
* haida keel
* jale keel
* korea keel
* kusunda keel
* leko keel
* molofi keel
* mpuri keel
* nihali keel
* odiai keel
* usku keel
* varao keel

1. ↑  "Language isolate".

Viited
------

M. Ehala, K. Habicht, P. Kehayov, A. Zabrodskaja "Keel ja ühiskond" 2020
**Kliima raudteejaam** oli raudteejaam Põlvamaal Orava vallas Kliima külas (tänapäevase haldusjaotuse järgi Võru maakonnas Võru vallas).

Jaam asus Orava raudteejaama ja Piiroja raudteepeatuse vahel, Tartust 79,7 km kaugusel.

Ajalugu
-------

Raudteejaam avati aastal 1931 seoses laiarööpmelise Tartu–Petseri raudtee rajamisega. Avamisel jäi jaam Orava valda.

Kliima raudteejaam lõpetas tegevuse 1980. aastatel, kuid toimis reisirongide peatuskohana veel kuni 1990. aastate keskpaigani.

Jaamahoone
----------

Kliima jaamahoone ehitati tüüpkavandi järgi sarnaselt Ilumetsa, Raikküla ja Taevaskoja jaamahoonetega. Tõenäoliselt Leon Johansoni projekti järgi valminud kahekorruselisi jaamahooneid iseloomustab ristkülikulise põhiplaani ja iseseisva telkkatusega polügonaalne keskrisaliit esifassaadil ning väljasopistuv trepikoda tagaküljel.

Alates 1990. aastate algusest tühjalt seisnud Kliima jaamahoone on tänaseks hävinud.

Viited
------

1. ↑  Infot jaama kohta; fotod (*vene keeles*)
2. ↑  "Rööpad maha Tartust Petserini, ehk kuidas ehitati raudteed eesti ajal" - Forte, 27.07.2014
3. ↑  20. sajandi Eesti raudteejaamad. Alusuuring, lk. 58
4. ↑  Foto jaamahoonest (aasta 1996) Baltic Trains Picture Gallery
5. ↑  "Paranoia | Ekstreem.ee". Originaali arhiivikoopia seisuga 4. märts 2016. Vaadatud 8. novembril 2015.

Välislingid
-----------

* Infot peatuse kohta; fotod (*vene keeles*)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Eelnev peatus** | **Endine raudteepeatus**  | **Järgnev peatus** |
|  Orava |  **Kliima** | Piiroja  |
Nikolai Kuznetsovi nimeline mereväeakadeemia
**Nõukogude Liidu laevastikuadmirali N. G. Kuznetsovi nimeline mereväeakadeemia** (vene keeles Военно-морская академия имени Адмирала Флота Советского Союза Н. Г. Кузнецова), endine **Nikolai I nimeline mereakadeemia** (Морская Николаевская академия) on Venemaa kõrgem sõjaväeline merendusõppeasutus, Venemaa sõjalaevastiku õppe- ja teaduskeskus. Akadeemia asub Peterburis.

Õppeasutus loodi 29. jaanuaril 1827 mereväe kadetikorpuse juurde ohvitseriklassina, mille kursus oli algselt kahe- ja hiljem kolmeaastane. 1862 reorganiseeriti see "akadeemiliseks kursuseks" ja 1877 Nikolai I nimeliseks mereväeakadeemiaks. Nõukogude ajal vahetas akadeemia korduvalt nime ning pälvis Lenini, Oktoobrirevolutsiooni ja Ušakovi ordeni. Nikolai Gerassimovitš Kuznetsovi nime kannab see 1990. ja praegust nimekuju 2008. aastast. Ta on kandnud ka Kliment Vorošilovi, Aleksei Krõlovi ja Andrei Gretško nime.

Eestlastest on akadeemiat juhatanud Johan Ludri (1937).

Välislingid
-----------

* Akadeemia koduleht
pV-diagrammil väljendab isohoorilist protsessi vertikaalne joon, sest protsessis muutub rõhk, mitte ruumala
**Isohooriline protsess** on termodünaamiline protsess, mis toimub jääval mahul (ruumalal); protsessi muutuvad suurused on rõhk ja temperatuur. Niisugune protsess toimub näiteks siis, kui kindlat gaasikogust kuumutada või jahutada muutumatu mahuga anumas. Siis Ideaalse gaasi korral on gaasi rõhu {\displaystyle p} ja temperatuuri {\displaystyle T} jagatis vastavalt ideaalse gaasi olekuvõrrandile konstantne: 

{\displaystyle {\frac {p}{T}}=\mathrm {const} }.
Siit järgneb, et gaasi temperatuuri- ja rõhumuutused on omavahel võrdelises seoses:

{\displaystyle p\_{2} \over p\_{1}}={T\_{2} \over T\_{1}},
kus

*p*1 on rõhk enne soojuse juurdejuhtimist;
*p*2 on rõhk pärast soojuse juurdejuhtimist;
*T*1 on temperatuur enne soojuse juurdejuhtimist;
*T*2 on temperatuur pärast soojuse juurdejuhtimist.
Kuna süsteemi maht püsib protsessis muutumatu, siis ei tehta isohoorilises protsessis tööd. See tuleneb ka termodünaamika esimesest seadusest ({\displaystyle \Delta U=\Delta Q+\Delta W}), kus {\displaystyle \Delta W=0} korral juurdejuhitav energia muundub otse siseenergiaks ({\displaystyle \Delta Q=\Delta U}).

Ligikaudselt võib isohooriliseks protsessiks nimetada näiteks kütuse põletamist karburaatoris.

Viited
------

1. ↑  1981. Tehnikaleksikon. Tallinn, Valgus. 656 lk
**Teet Koppel** (kuni 1937 **Eduard Koppel**; 15. juuni (vkj)/ 28. juuni 1912 Tallinn – 20. jaanuar 2006 Montréal) oli eesti näitleja.

Ta õppis Hilda Gleseri teatrikursustel ning tantsu Rahel Olbrei ja Helmi Tohvelmanni juures.

Ta töötas aastatel 1928–1937 Tallinna Töölisteatris ja 1937–1944 teatris Estonia. Tema suurrolliks kujunes A. Ahase osatäitmine Albert Kivika lavastuses "Nimed marmortahvlil". Ta näitles ka Riigi Ringhäälingu kuuldemängudes.

1944. aastal põgenes ta Rootsi. Aastatel 1944–1946 kuulus ansamblisse Helisev 5. Aastatel 1947–1951 tantsis Stockholmi revüü- ja operetiteatris Oscars, lisaks oli ta lavastaja Stockholmi Eesti Gümnaasiumi teatriringis. Ta mängis Ingmar Bergmani filmis "Seda ei juhtu siin".

1951. aastal kolis ta Kanadasse, ta tegi kaasa Montréali ja Toronto eesti teatrites. Ta valdas kolme lavažanri.

Tunnustus
---------

* Eesti Teatriliidu auliige

Kirjandus
---------

* "TEET KOPPEL 28. VI 1912 – 20. I 2006". Sirp nr 6, 10. veebruar 2006. Lk 19
* Vello Lään. Kes on kes? Kes on kus? Kaugete maade eestlased. Lühielulood. Olion. 2011

Välislingid
-----------

* Haud Tallinna Rahumäe kalmistul
**Harju Politseiprefektuur** oli 1990–2003 tegutsenud Eesti Politsei piirkondlik politseiprefektuur.

1991-1992 asus Harju Politseiprefektuur Tallinnas, Munga tänav 4 hoones (endine Harju Rajooni RSN TK Siseasjade Osakond). Prefektuuri ülem oli alampolkovnik Rein Ling ja asetäitja Arno Kelnik. Prefektuuril oli allasutus Keilas, mida juhtis ülem Ants Tsugart. Tallinnas, Niine tänav 15 asus Harju Autoinspektsioon (allus Harju SAO), Autoinspektsiooni ülem-major Jüri Kalve, asetäitja-kapten Ülo Kraus, rühmakomandör-riiklik autoinspekstsiooni-leitnant Sven-Orli Orgmets. Kaudne alluvus Eesti NSV Riiklik Autoinspektsioonile, ülem Hellat Rumvolt.

1991. aasta märtsist kandis asutus nimetust **Harju Prefektuur**. Harju maavanem Anti Oidsalu määras prefektiks Kalju Jaanisoo, endise Harju SAO SORVVO sotsialistliku omandi riisumise vastase võitluse osakonna ülema. Prefektuuri osakonnad olid: Paldiski, Keila, Saue, Maardu (Kallaveres), millistest likvideeriti Paldiski ja Keila. 

Sauele prefektuuri ruumidesse jäid kohapeale konstaabli jaoskond ja Klooga konstaabli jaoskond tegutses Kloogarannas. Prefektuur asus Saue linnas aadressil Tule 24. Prefektuuri tööpiirkond oli Harju maakond, välja arvatud Tallinna linn. Sauele üleviidud Harju Politseiprefektuuri prefektiks sai Ants Tsugart (abiprefekt Madis Niinemets). Tsugart vabastati ametist 1997, hiljem oli ta ülem Maardus ja Ida-Harju PP prefekt. Tsugartile järgnesid Jüri Urm (1997-2000) ja Raimo Koha (2000-2003) lahkusid komissarid Riivo Pappel ja Priit Nuka.

2004. aastal moodustati Tallinna Politseiprefektuuri ja Harju Politseiprefektuuri baasil uus politseiprefektuur: Politsei- ja Piirivalveameti Põhja Politseiprefektuur. Politseiprefektuur teenindab Tallinna ja Harju maakonda. Tänaseks on antud piirkonnas 3 osakonda, organiseerimise käigus

Viited
------

1. ↑  TEADAANNE Harju rajooni miilitsaosakond teatab, Harju Elu : Harjumaa ajaleht, nr. 47, 19 aprill 1955
2. ↑  1994, 7. oktoobril alustas maakonna politseiprefektuur kolimist Saue linna, endise Harju EPT peahoonesse ehk Tule 24. Senine prefektuuri maja vanalinnas, Munga tänaval anti Birgitta ordu kasutusse. Harju Elu, nr. 41, 11 oktoober 2019
3. ↑  Harju Politseiprefektuuri põhimäärus (vaadatud 03.03.2016)
4. ↑  Politseiprefektuuride asukohad ja tööpiirkonnad, RT I 2002, 48, 304
5. ↑  Politseiprefektuuride ümberkorraldamine ning nende asukoha ja tööpiirkonna kehtestamine, RT I 2003, 69, 468

Välislingid
-----------

* Harju Politseiprefektuuri põhimäärus eRTis
* Mihkel Kärmas, Vennaskond lõvi märgi all, Eesti Ekspress, 29. JAANUAR 2003
*
**Saksamaa veinid** ehk **Saksa veinid** on Saksamaal toodetud veinid. Saksamaa kuulub maailma kümne suurima veinitootja hulka. Mõnede jaoks seostuvad Saksa veinid elegantsete valgete kvaliteetveinidega, teistel jällegi seostub Saksa vein eelkõige odava poolmagusa veiniga Liebfraumilch. 

Viinamarjasortidest domineerib Saksamaal valge viinamarjasort "Riesling". Punastest viinamarjadest kasvatatakse kõige rohkem viinamarja "Spätburgunder", mida muus maailmas tuntakse ka nime all "Pinot Noir".

Saksa veinide ajalugu
---------------------

Veinikultuuri tõid Saksamaale roomlased. Saksamaa veinipiirkonna südames, Moselis, asub ka Saksamaa üks vanemaid linnu Trier.

Saksa veinipiirkonnad
---------------------

 *Pikemalt artiklis Saksamaa veinipiirkonnad*
Saksamaa jaguneb 13 veinipiirkonnaks, mida saksa keeles kutsutakse *Anbaugebiet*:

1. Ahri veinipiirkond
2. Baden
3. Frangimaa veinipiirkond
4. Hessische Bergstraße
5. Mittelrhein
6. Mosel
7. Nahe
8. Pfalz (või Palatinate)
9. Rheingau
10. Rheinhessen (või Rhenish Hesse)
11. Saale-Unstrut
12. Saksimaa (tuntud ka kui Saxony või Sachsen)
13. Württemberg

Saksa veinide kvaliteediklassid
-------------------------------

Saksamaal on veinidel neli kvaliteediklassi:

1. Lauavein (saksa keeles *deutscher Tafelwein*).
2. Maakonna vein (*Landwein*).
3. Kvaliteetvein kindlast kasvupiirkonnast (*Qualitätswein bestimmter Anbaugebiete* ehk *QbA*).
4. Predikaatvein (*Prädikatswein*). Predikaatvein jaguneb omakorda kuude alamklassi: *Kabinett*, *Spätlese*, *Auslese*, *Beerenauslese*, *Trockenbeerenauslese* ja *Eiswein*.

Saksa veinide alternatiivsed kvaliteedisüsteemid
------------------------------------------------

Lisaks ametlikule kvaliteedisüsteemile eksisteerib Saksamaal ka teisi kvaliteedisüsteeme. Tuntuimad neist on VDP ja Bernkasteler Ring.

### VDP

VDP on akronüüm nimest Verband Deutscher Prädikats- und Qualitätsweingüter. See ühing ühendab ligikaudu 200 Saksamaa veinimõisa, mis toodavad kvaliteetveine.

### Bernkasteler Ring

Bernkasteler Ring ehk Bernkasteli Ring on VDP-le alternatiivne ühing, mille lõid 32 veinitootjat Moseli piirkonnas.

Saksamaal kasvatatavad viinamarjasordid
---------------------------------------

Saksamaal domineerivad peamiselt valged viinamarjasordid.

| Viinamarjasort | Pindala (protsentides) |
| --- | --- |
|  "Riesling" | 21,9 |
| "Müller-Thurgau" ehk "Rivaner" | 13,4 |
| "Spätburgunder" ehk "Pinot Noir" | 11,5 |
| "Dornfelder" | 7,9 |
| "Silvaner" | 5,1 |

Välislingid
-----------

* "Saksamaa veinid"
* "VDP ametlik lehekülg", inglise ja saksa keeles
* "Bernkasteli ringi ametlik lehekülg", inglise ja saksa keeles
Zoege von Manteuffelite (Soye) aadliperekonna vapp
**Harju-Kabala vasallilinnus** (saksa keeles *Kappel*) asub vana haldusjaotuse järgi Harjumaal Rapla kihelkonnas Kabala (Tamme) külas.

Nimekujud
---------

Kabala mõisa peahoone septembris 2011. Vaade põhjakirdest, jõepoolsest küljest. Soklikorrusel on näha väikseid laskeava moodi keldriaknaid
* 1275–1285 – villam Capell, dorpe Cappele
* 1469 – Kappel
* 1531 – Kabbel
* 1732 – Kawwala

Kabala mõisa peahoone lõunakülg pargi poolt

Asukoht ja paiknemine
---------------------

Linnus asetses kohas, kus vana Järvakandi–Koikse maantee ületab Vigala jõge. Seal olid ilmselt veskikoht ja kabel. Linnusease jääb umbes 40 m Vigala jõest lõunasse. Hoone on ristkülikukujuline ja ida-läänesuunaline.

Ajalugu
-------

Juba XIII sajandi II poolel on seal asunud katoliku kabel. Seda on ka ära märgitud ürikus, kui tõmmati looduses Saare-Lääne piiskopkonna ja Taani valduste vaheline piir.

Juba 1305. aastaga seostatakse mõnede ajaloouurijate arvates Kabala mõisat ja sellele nime andnud suguvõsa von Kapell'eid. 1318–1384 olevat see suguvõsa mõisat valitsenud. Ilmselt hakati siiski perekonda kutsuma kabeli asukoha järgi.

XV sajandi algul olevat see kuulunud Vietinghoffidele sarnaselt läheduses asuva Raikküla mõisaga. 

1469. aastast on teadaolevalt esmakordselt kirjutatud Kabala mõisast, mille asutajateks peetakse Soyesid (Zöge). Samal aastal, ning 1472 ja 1474 olevat olnud piiritülid metsa pärast Kabala mõisniku Otto Soie ja Raikküla mõisniku Jürgen Vietinghoffi vahel. 

1508. aastal oli mõis Oddert Polle valduses, 1522 müüdi see Johann Nierothile, kelle omanduses püsis kuni 1617. aastani.

1560. aasta suvel põletasid venelased linnuse maha.

1750–1760 ehitati linnusevaremed tõenäoliselt ümber praeguseks mõisa peahooneks. Nii Jaan Jungi kui ka Matthias Johann Eiseni teatel olevat mõisasüdame näol tegemist "vana kloostriasemega". Veel kord ehitati ümber XIX sajandil.

Ehitus
------

Hoone asub Vigala jõe kõrgel lõunakaldal, sellel on paksud paekivimüürid, keldrites on seinanišše, laskeava meenutav keldriaken ja seinas ukse sulgemiseks riivpalgi ava. Linnusemüüre jääb ka künkasse, mis ulatub peahoone põhjaküljelt jõe poole. Kogu hoone all on servjoonvõlvidega keldrid. Kuna hoone on ida-läänesuunaline, siis on võimalik, et koos olidki linnus ja kabel.

Praegune seisukord
------------------

Mõisahoone on katuse all ja kasutusel, ning keskaegsed müürid jälgitavad ja leitavad. Hoones asus kuni hiljutise haldusreformini Raikküla vallavalitsus.

Viited
------

1. ↑   Bunge; Liv-, Est- und Kurländisches Urkundenbuch
2. ↑   KNR, Kabala
3. ↑  Paul Johansen, lk. 403;  Vabariiklik Restaureerimisvalitsus, 1972, Kabala mõisa ajalooline õiend
4. ↑   KRR, Raikküla mõis, ajalooline õiend
5. ↑   Eesti mõisaportaal, Kabala mõis
6. ↑  J. Jung, Muinasajateadus III, lk. 106
7. ↑  Ants Hein, Kabala mõisa peahoone. Ajalooliselt väärtuslike detailide inventeerimine, Tallinn 2007
8. ↑   KRPI, Kabala mõis 1980
Murat IVMurat IV
Murat IV *tuğra*
**Murad IV** (osmanitürgi keeles مراد رابع, *Murād-ı Rābiʿ*; 26. juuli 1612 – 8. veebruar 1640) oli Osmanite riigi sultan aastatel 1623–1640.

Murat IV sündis Konstantinoopolis ning oli sultan Ahmet I ja etnilise kreeklase Kösem Sultaana poeg. 11-aastane Murat sai võimule 1623. aastal paleevandenõu tagajärjel, võttes võimu üle oma onult Mustafa I.

Valitsejana tunti teda riigivõimu tugevdamise ja oma eesmärkide täitmise nimel jõhkrate meetodite kasutamise poolest.

Tema valitsusaja kõige olulisem sündmus oli Osmanite ja Safaviidide vahel toimunud sõda (1623–1639), mille järel jaotati Kaukaasia kahe impeeriumi vahel kaheks sajandiks ära ning tekkisid alged, mille järgi hiljem seati tänapäeva Türgi, Iraani ja Iraagi vaheline piir.

Murat IV suri 27-aastaselt maksatsirroosi tagajärjel 1640. aastal. Surivoodil andis ta käsu, et tema vend Ibrahim hukataks. Seda käsku täide ei viidud ja Ibrahim sai järgmiseks sultaniks.

Viited
------

1. ↑  Finkel (2005), lk 197

Allikad
-------

* Finkel, Caroline (2005). *Osman's Dream: The Story of the Ottoman Empire, 1300-1923*. New York: Basic Books. ISBN 978-0-465-02396-7.

Välislingid
-----------

* Murat IV – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Mustafa I** | **Türgi sultan**1623–1640 | Järgnev**Ibrahim** |
|  |
| --- |
|  **Poks** |
| Riik |  | Soome |
|  |
| Hõbe | 1957 | Kergekaal |
| Kuld | 1959 | Kergekaal |

**Olli Johan Oskari Mäki** (22. detsember 1936 Kokkola – 6. aprill 2019 Kirkkonummi vald) oli Soome poksija.

Mäki oli kokku neljakordne Soome meister – sulgkaalus (kuni 57 kg) 1955. aastal ja kergekaalus (kuni 60 kg) aastatel 1957–1959.

Ta võitis kergekaalus (kuni 60 kg) 13. Euroopa meistrivõistlustel (Luzern, 1959) kuldmedali ja tuli Euroopa meistriks ning sai 12. Euroopa meistrivõistlustel (Praha, 1957) hõbemedali, kaotades finaalis kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Kazimierz Paździorile (Poola).

Elukutselisena
--------------

Olli Mäki (1958)
Mäki poksis oktoobrist 1960 kuni augustini 1973 elukutselisena. Ta pidas kokku 50 kohtumist, millest võitis 28 (neist 5 nokaudiga) ja kaotas 14 (neist 2 nokaudiga) ning viigistas 8 kohtumist.

Ta oli 14. veebruarist 1964 kuni 1. veebruarini 1967 Euroopa meister I kergekeskkaalus (140 naela ehk kuni 63,5 kg)

Mäki oli ainuke Soome poksija, kes on tulnud Euroopa meistriks nii harrastajana kui ka hiljem elukutselisena. Ta tegutses hiljem poksitreenerina, muuhulgas oli ka Amin Asikaise treener.

Olli Mäki kunstis
-----------------

* 2010 Olli Mäe elu kujutav näidend "Unelmista suurin" (eesti keeles "Suurim unistus"; autor Sami Parkkinen) esietendus 11. septembril 2010 Kokkola linnateatris (lavastaja Vihtori Rämä). Peaosas oli Kai Vaine
* 2016 Olli Mäe elu ühel ajajärgul (kus olulisel kohal oli poksikohtumine David Moore'iga, mille Mäki kaotas) põhineb film "Hymyilevä mies" (eesti keeles "Naeratav mees"; eesti kinos pealkirjaga "Kõige õnnelikum päev Olli Mäki elus"; režissöör Juho Kuosmanen) sai Cannes'i filmifestivali ühe preemia Un Certain Regard. Peaosas oli Jarkko Lahti

Viited
------

1. ↑  "Soome meistrivõistlused poksis 1951-1999. Tulemused soome keeles". Originaali arhiivikoopia seisuga 5. november 2014. Vaadatud 16. detsembril 2011.
2. ↑  13. Euroopa meistrivõistlused poksis. Luzern 1959. Tulemused inglise keeles
3. ↑  12. Euroopa meistrivõistlused poksis. Praha 1957. Tulemused inglise keeles
4. ↑  Film "Hymyilevä mies" andmekogus IMDb

Välislingid
-----------

* Olli Mäki lehel BoxRec
* Olli Mäki filmiandmekogus IMDb
Olof Rudbeck vanem (1696)
**Olof Rudbeck vanem** (13. september 1630 Västerås – 17. september 1702 Uppsala) oli rootsi loodusteadlane, ajaloolane ja Uppsala Ülikooli rektor.

1648 asus Rudbeck õppima Uppsala ülikooli, kus juba üliõpilasena tegi 1652 oma esimese ja kõige tuntuma avastuse – lümfisooned. Seda peetakse Rootsi esimeseks oluliseks teadusavastuseks. 

1654 rajas ta Uppsalas Rootsi esimese botaanikaaia ja koostas kõigi sealsete taimede põhjaliku kataloogi. Rudbeck oli ülimalt mitmekülgne inimene; ta toetas innukalt tehnika- ja loodusteaduste õpetamist, tegeles keeleteaduse ja muusikaga, ehitas sildu, rajas veetorustikke ning õpetas paljusid aineid, sealhulgas matemaatikat, astronoomiat ja ehituskunsti. Ta oli viljakas kirjamees, kuid suur osa tema teadustekstidest hävis 1702. aasta suures Uppsala tulekahjus. Rudbecki keeleteaduslikke teooriaid arendas edasi tema poeg Olof Rudbeck noorem.

Rudbeck hakkas esimesena maa seest leitud monumentide ja hauaplaatide vanust määrama nende peale kogunenud huumusekihi paksuse järgi.

Aastail 1679–1702 kirjutas Rucbeck 3000-leheküljelise oopuse "Atlantica", milles ta püüdis tõestada, et Rootsi oli Atlantis, tsivilisatsiooni häll, ja rootsi keel oli Aadama keel, millest arenesid kõik ülejäänud keeled, sealhulgas heebrea ja ladina keel.

Juba kaasaegsed skandinaavia teadlased kritiseerisid seda teost tugevalt. Taani ajaloolane ja kirjanik Ludvig Holmberg ning rootsi arst ja kirjanik Andreas Kempe kirjutasid selle kohta koguni satiire. Denis Diderot kasutas seda oma "Entsüklopeedias" hoiatava näitena selle kohta, kuidas etümoloogiat on ekslikult seostatud müütilise ajalooga.

Kuigi see Rucbecki teooria on tänapäeval ümber lükatud, polnud see siiski täiesti mõttetu, sest ärgitas teadlasi põhjalikult uurima indoeuroopa keeli ja nende omavahelisi sugulussidemeid.

Välislingid
-----------

* C. T. Ambrose, Rudbeck’s Complaint – A 17th-Century Latin Letter Relating to Basic Immunology, Scandinavian Journal of Immunology, 66. väljaanne, nr 4, lk 486–493, oktoober 2007, DOI: 10.1111/j.1365-3083.2007.01969.x, veebiversioon (vaadatud 04.01.2015) (*inglise keeles*)
**Trassoloogia** on kriminalistikaharu, mis käsitleb objekti välisehitust kajastavaid jälgi, selle võtmiseks kajastavaid meetodeid ja võtteid ja vahendeid. 

Trassoloogiline jälg kujuneb, kui üks objekt põhjustab teisele objektile (näiteks tahkele kehale) suhteliselt püsivat laadi muutusi. Selleks võib olla ka sõrmejälg aknaklaasil, mis tekib rasust sõrmeotstel.

Jälje kujundavad kaks objekti: 
1) jälge kujundav ehk jäljestav objekt; 
2) jälge talletav, teisisõnu jäljestatav objekt. Kontaktpinnad on samahästi kui üksik puude või jälg.

Mõjutavad tegurid on temperatuur; niiskus; kõrvalise jäljeaine olemasolu jälge kujundaval objektil ja/ või jälge talletaval objektil.

Jäljeliigid
-----------

* Süvandjälg – on kolmemõõtmeline, tekib mehaanilise mõjutuse toimel, mille käigus on tekitatud püsivad muudatused.
* Kattejälg – tekib siis, kui jälge kujundav objekt katab jälge talletava objekti pinda, vältides välismõjutuste toimet puutepinna ulatuses. Näiteks kuivale teele pargitakse auto, aga õhtul sajab vihma ning kui auto ära sõidab, on autoalune koht kuiv – osa, mis jääb ühe objekti alla, kaitseb teist osa.
* Ärastusjälg – tekib kõrvaliste aineosakeste kandumisel jälge talletaval objektilt jälge kujundavale objektile. Näiteks suvilas on tolm põrandal. Tuleb varas, kellel on jalanõu märg, ning astub selle tolmu peale, mis jääb nüüd jalanõu külge.
* Manustusjälg – kujuneb jäljeaine osakeste kandumisel jälge kujundavalt objektilt jälge talletavale objektile – see võib olla positiivne kui ka negatiivne.

Positiivne jälg: tolmune tald jätab niiskele põrandale tolmuse jälje.
Negatiivne jälg: pori jääb põranda peale jalanõu küljest.

Trassoloogilised jäljed kujunevad: staatiliseks (seisujälg), dünaamiliseks (liikumine, libisemine); nähtavuse järgi (nähtavad, vähenähtavad ja nähtamatud).

Nähtav jälg – avastatakse visuaalselt, kasutades fokuseeritud või hajutatud valgusega valgustit – kujunevad süvandjälgedega või kontrastse värvainega jäetud pindjälgedega (sõrmejäljed, verised saapajäljed).
Vähem nähtavad jäljed – avastatakse kasutades fokuseeritud või hajutatud külgvalgust, läbipaistaval pinnal läbivat valgust. Muudetakse nähtavaks kasutades füüsikalisi või keemilisi meetodeid. Kujunevad jäljeainega läikelistel pindadel. Nähtamatud jäljed – kujuneb mattpindadele värvitu jäljeainega. Avastatakse ja muudetakse nähtavaks füüsikalisi ja/või keemilisi meetodeid kasutades.

Trassoloogiliste jälgede talletamine: kirjalik, fotograafiline, esemeline.

Inimene saab jätta järgmisi jälgi: 

* käe- ja jalajäljed (nt naha papillaarkurrustiku jäljed);
* hambajäljed;
* kõrva- ja huultejäljed;
* muude kehaosadega jäetud jäljed.

KÕIK jäljed võivad sisaldada DNA-d, mille võtmisel tuleb vältida kontaminatsiooni ehk saastumist. 

Kontaminatsioon – ühelt objektilt pärineva samaliigilise aine teisele objektile sattumine (nt DNA sattumine sündmuskohale). Saastega kokkupuute vältimiseks tuleb kanda steriliseeritud kindaid.

Viited
------

1. ↑  Herbert Lindmäe. Kriminalistikatehnika, 1976, lk 82–150
**Täisfunktsioon** on kompleksmuutuja funktsioon, mis on holomorfne kogu komplekstasandil. Täisfunktsiooni mõiste on üldistatav ka mitme kompleksmuutuja funktsioonidele.

Täisfunktsiooni Taylori rida koondub kogu komplekstasandil.

Omadused
--------

Täisfunktsioonil võib olla iseärane punkt (sealhulgas oluliselt iseärane punkt) lõpmatuses.

Nagu järeldub Liouville'i teoreemist, peab funktsioon, millel puuduvad iseärased punktid kogu laiendatud komplekstasandil, olema konstantne (seda omadust saab kasutada algebra põhiteoreemi elegantseks tõestamiseks).

Täisfunktsioon, millel on lõpmatuses poolus, peab olema polünomiaalfunktsioon. Seega on kõigil täisfunktsioonidel, mis ei ole polünomiaalsed (sealhulgas konstantsed), lõpmatuses oluliselt iseärane punkt. Sellised funktsioonid on transtsendentsed täisfunktsioonid.

Picardi väike teoreem tugevdab Liouville'i teoreemi tunduvalt: mittekonstantne täisfunktsioon võtab kõik kompleksarvulised väärtused peale võib-olla ühe. Näiteks on eksponentsiaalfunktsioon, mis võtab väärtusteks kõik kompleksarvud peale nulli.

### Lahutus lõpmatuks korrutiseks

Nii nagu meromorfseid funktsioone võib vaadelda ratsionaalsete murdfunktsioonide üldistusena, võib täisfunktsioone vaadelda polünomiaalfunktsioonide üldistusena. Kui meromorfsetele funktsioonidele võib üldistada lahutuse lihtsaimateks murdudeks (Mittag-Leffleri teoreem meromorfse funktsiooni lahutusest), siis täisfunktsioonidele üldistub lahutus teguriteks – Weierstrassi teoreem täisfunktsioonidest.

Näited ja mittenäited
---------------------

Täisfunktsiooni tüüpilised näited on polünomiaalfunktsioon ja eksponentsiaalfunktsioon, samuti nende funktsioonide summad, korrutised ja superpositsioonid.

John Littlewood nimetab täisfunktsiooni tüüpilise näitena Weierstrassi sigmafunktsiooni.

Logaritmfunktsioon ja ruutjuur ei ole täisfunktsioonid.

Mitme kompleksmuutuja täisfunktsioonid
--------------------------------------

Täisfunktsiooni võib vaadelda ruumis {\displaystyle \mathbb {C} ^{n}}.

Olgu {\displaystyle k} multiindeks, {\displaystyle z\in \mathbb {C} ^{n}}. Rea

{\displaystyle \sum \_{|k|=0}^{\infty }a\_{k}z^{k}(\*)}

koonduvuse mõiste sõltub liikmete numeratsiooni viisist, seetõttu peetakse koonduvusest rääkides silmas absoluutset koonduvust: 
{\displaystyle \sum \_{|k|=0}^{\infty }|a\_{k}||z^{k}|<\infty }

Seega, kui rida (\*) koondub ruumis {\displaystyle \mathbb {C} ^{n}}, siis selle reaga esitatav funktsioon on täisfunktsioon.

Täisfunktsioonide ruum
----------------------

Täisfunktsioonid moodustavad vektorruumi.

Täisfunktsioonide ruumi tähistatakse {\displaystyle E} (sõnast *entire*), {\displaystyle C^{n}} puhul 
{\displaystyle E\_{n}}. Uuemas kirjanduses kasutatakse tähist H[*viide?*].
**Fernando Ocáriz Braña** (sündinud 27. oktoobril 1944) on Hispaania päritolu Rooma Katoliku Kiriku vaimulik. Ta on 23. jaanuarist 2017 Püha Risti Preestrite Ühingu ja Opus Dei prelaat.

Fernando Ocáriz Braña sündis Prantsusmaal Pariisis Hispaania kodusõja põgenike peres viimase lapsena. Ta õppis Barcelona ülikoolis füüsikat, omandas 1969 Paavstlikus Lateraani Ülikoolis litsentsiaadikraadi teoloogias ja 1977 Navarra ülikoolis doktorikraadi teoloogias. Ta ordineeriti 1977 preestriks. 

Ocáriz Braña on alates 1986 Usudoktriini kongregatsiooni nõunik, 2003. aastast Vaimulikkonna Kongregatsiooni ja 2011. aastast Uue Evangelisatsiooni Paavstliku Nõukogu liige. Ta on ka Paavstliku Teoloogia Akadeemia liige ja tegutsenud Rooma Paavstlikus Püha Risti Ülikoolis fundamentaalteoloogia professorina.

Ocáriz Braña oli 1994. aastast Opus Dei generaalvikaar ja 2014. aastast abivikaar. Tema hobiks on tennis.

Allikas
-------

* Elulugu.

Välislingid
-----------

* Opus Dei eestikeelne veebileht