recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Abakus on kapiteeli katteplaat (a–b)
Abakuse asetus orderis
**Abakus** (ladina keeles *abacus*, vanakreeka keelest ἀβαξ *ábax* 'lauake') on nelinurkne lame plaat, mis moodustab samba kapiteeli ülemise osa. Abakuse ülesandeks on anda kitsa kapiteeliga sambale suurem pind, kandmaks arhitraavi või muud talastikudetaili. Abakuse kasutamine oli antiikarhitektuuris ja hilisemas orderiarhitektuuris reegliks. Varakristlikus, Bütsantsi ja keskaja arhitektuuris asendas abakust talum.

Ajaloost
--------

Abakus on olnud kasutusel juba Vana-Egiptuses. Protodooria sambal oli kogu kapiteeli asemel liigendamata abakus. Sellist sammast nimetatakse ka abakusesambaks.

### Antiiksetes orderites

Dooria samba abakus on lihtne ja liigendamata. Nagu dooria sambalgi, on protojoonia ja Toscana sambal abakus ruudukujuline kiviplaat püstiste külgtahkudega.

Joonia, Korintose ja uusjoonia sammastel on abakus ruudukujuline alt kitsenevate külgtahkudega. Uusjoonia ja Korintose samba abakus on kergelt nõgusate servadega ning on varustatud profileeritud liistuga. Nurgad on nürid. Korintose samba abakusel on iga külgtahu keskel palmett või rosett (abakuseõis).

Hilisemas orderiarhitektuuris, renessansis ja barokis kasutati samu kujundusi.

### Pildid

* Luxori papüürussammaste abakused on kapiteeli ülaosast kitsamadLuxori papüürussammaste abakused on kapiteeli ülaosast kitsamad
* Protodooria abakussammasProtodooria abakussammas
* Dooria templil Paestumis toetub arhitraav palju laiemale abakuseleDooria templil Paestumis toetub arhitraav palju laiemale abakusele
* Parthenoni dooria kapiteelid ja ligikaudu abakuselaiune arhitraavParthenoni dooria kapiteelid ja ligikaudu abakuselaiune arhitraav
* Fail:3094 - Athens - Stoà of Attalus - Ionic capital - Photo by Giovanni Dall&Joonia kapiteeli õhuke sirge profileeritud abakus
* Korintose kapiteeli nõguskülgne profileeritud abakusKorintose kapiteeli nõguskülgne profileeritud abakus

Vaata ka
--------

* Talum
* Talumvöö

Välislingid
-----------

* Abakus. – Archipendium (saksa keeles)

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikisõnastiku artikkel: **abakus** |
Britt Assombalonga (2016)
**Britt Curtis Assombalonga** (sündinud 6. detsembril 1992 Kinshasas) on Kongo DV jalgpallur, kes mängib ründajana Türgi kõrgliiga klubis Adana Demirspor ja Kongo DV jalgpallikoondises.

Klubikarjääri esimese osa mängis ta Inglismaal. Ta alustas profikarjääri Watfordis, millega liitus ta 2010. aastal. Klubi põhimeeskonnas tegi ta Inglismaa esiliigas debüüdi 17. märtsil 2012 mängus Coventry City vastu. Samal hooajal mängis ta laenul Inglismaa tugevuselt seitsmenda liiga klubis Wealdstone ja viienda liiga klubis Braintree Town. Hooajal 2012–13 mängis ta laenul Inglismaa neljanda liiga klubis Southend United.

2013. aasta juulis liitus ta Inglismaa tugevuselt kolmanda liiga klubiga Peterborough United. Assombalonga oli Peterborough Unitedi läbi aegade seni suurim ost. Hooajal 2013–14 lõi ta esiliigas 23 väravat, millega oli liigas resultatiivselt teine mängija. Samal hooajal valiti ta liiga sümboolsesse koosseisu.

2014. aasta augustis liitus ta Inglismaa esiliiga klubiga Nottingham Forest. Hooajal 2014–15 lõi ta liigas 15 väravat. Hooaeg 2015–16 jäi tal põlvevigastuse tõttu suuresti vahele, kuid järgmisel hooajal lõi ta liigas 14 väravat. Aastatel 2017–2021 mängis ta Inglismaa esiliiga klubis Middlesbrough.

2021. aasta juulis siirdus ta esmakordselt väljapoole Inglismaa liigasüsteemi, sõlmides kolmeaastase lepingu Türgi kõrgliiga klubiga Adana Demirspor.

Debüüdi Kongo DV jalgpallikoondises tegi Assombalonga 27. märtsil 2018 sõprusmängus Tansaania vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 2019. aasta Aafrika rahvaste karikavõistluste viimases alagrupimängus Zimbabwe vastu.

Välislingid
-----------

 Britt Assombalonga – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Profiil Middlesbrough F.C. kodulehel
**Siesartise järv** on järv Leedus Molėtai rajoonis. Järv asub Molėtaist kaks ja pool kilomeetrit idas ning kuulub Nemunase vesikonda. Järve kaldad on enamasti kõrged, loodekallas on madal ja soostunud. Järves on kuus metsaga kaetud saart. Suurim neist on Birutė saar pindalaga 27,5 ha, millel kasvab Birutė mets. Kazėla saare pindala on 1,41 ha, Tetervinka saarel aga 0,06 ha, lisaks on järves veel kolm nimetut saart pindaladega 1,9 ha, 1,36 ha ja 0,22 ha. Väljavooluks on Siesartise jõgi. Aastal 1976 paisutati järve ja tõsteti selle veetaset 30 cm võrra.

Järve kallastel asuvad Juodiškėse, Cezariškiai, Juodakampise, Juočiai, Kamužė, Šniūrai, Bučeliškė, Kirneilė, Golba, Šeikiškė ja Kanapelka külad.

Kaldajoone pikkus on 27,5 kilomeetrit. Järve ümbruskond on metsane.

Järve nimi Siesartis tuleneb unarsõnast *sroventi* (analoogne vaste sanskriti keeles on *sisarti*, mis tähistab sängi, voolamist).

Viited
------

1. ↑  *Siesartis (ežeras).* Tarybų Lietuvos enciklopedija, Kd. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. 662 lk.
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. 297–298 lk. – Vilnius: Mokslas, 1981.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Siesartise järv** |
**Muusikaline kirjeldus** (inglise keeles *underscoring*) on muusika kompositsioonimeetod, mida rakendatakse põhiliselt filmi sündmusi, tegevust ja tegelaste tundeid sünkroonitult parafraseeriva filmimuusika loomisel. 

Muusikalise kirjelduse tüüpilisemateks esindajateks on Hollywoodi filmihelilooja Max Steiner. 

Tänapäeva mängufilmis leiab muusikalist kirjeldust harva, seda kasutatakse rohkem animafilmides ja komöödiafilmides.

Muusikaline kirjeldus toimib tavaliselt koos erinevate filmi tegevusega sünkroonitult seotud mürade jäljendamise ja stiliseerimisega ning seda kasutatakse tegelaste karakterite, filmi sündmuste tempo, tegevuste või meeleolude rõhutamiseks. Muusikaline kirjeldus kui kompositsioonimeetod kujutab endast helide matkimise ja kõlamaalingu segu. Tihti rõhutatakse standardsete muusikalise kirjelduse vahendite ja teatud muusikainstrumentide abil ka filmi tegevuskohta, näiteks:

| Instrument | Klišeelik kasutusvaldkond |
| --- | --- |
| akordion | Pariis, sadam, klišeelik seotus nö „paadimeheklaveriga" |
| balalaika | Venemaa, rahvalikkus |
| torupill | Šotimaa, valjud, läbitungivad meloodiad |
| metsasarv | jaht, mets, postitõld |
| kastanjetid | Hispaania, klišeelikult seotud akustilise kitarri rütmidega |
| suupill | vesi, purjetamine |

Muusikalise kirjelduse ekstreemseks näiteks on n-ö mikihiiretamine (*Mickey-Mousing*), mille puhul muusika ei ole enam tegevuse täienduseks, vaid on otsene füüsilise liikumise kirjeldaja: näiteks trepist üles või alla liikumisele vastavad üles või alla kulgevad passaažid ning tegevustes toimuvaid käänakuid tähistavad sünkroonitud rütmilised aktsendid.

Vaata ka
--------

* Filmimuusika

Kirjandus
---------

* Claudia Bullerjahn: *Grundlagen der Wirkung von Filmmusik*. Wissner, Augsburg 2001. ISBN 3-89639-230-1.

Välislingid
-----------

* „Underscoring in Abgrenzung zu Mood- und Leitmotivtechnik am Beispiel des Filmes ‚Indiana Jones – Der letzte Kreuzzug‘" – Jessen Mordhorst, Martin-Luther-Universität Halle-Wittenberg, Institut für Medien, Kommunikation & Sport, 2004
Palmiro Togliatti
**Palmiro Michele Nicola Togliatti** (26. märts 1893 Genova – 21. august 1964 Jalta) oli Itaalia poliitik ja jurist.

Palmiro Togliatti oli pärit väikekodanlikust perekonnast. 1915. aastal lõpetas ta Genova Ülikooli õigusteaduse erialal, 1914. aastal astus Itaalia Sotsialistlikku Parteisse. Võttis vabatahtlikuna Esimesest maailmasõjast. Ta osales koos Antonio Gramsci ja teiste vasakpoolsete sotsialistidega osa rühmituse Ordine Nuovo tegevuses. 1921. aastal oli Togliatti üks Itaalia Kommunistliku Partei asutajatest. 1924. aastal sai ta Itaalia Kommunistliku Partei Keskkomitee liikmeks. Alates 1926. aastast elas Palmiro Togliatti eksiilis. 1927. aastal valiti ta Itaalia Kommunistliku Partei peasekretäriks. 1928. aastal valiti ta Kommunistliku Internatsionaali Täitevkomitee liikmeks.

1944. aastal pöördus Palmiro Togliatti Itaaliasse tagasi. Ta kuulus aastatel 1944–1946 mitmesse koalitsioonivalitsusse ja juhtis alates 1948. aastast kommunistide parlamendirühma.

Palmiro Togliatti juhtimisel kasvas Itaalia Kommunistlik Partei läänemaailma suurimaks kommunistlikuks parteiks.

Mälestuse jäädvustamine
-----------------------

**Stavropol Volga ääres** Venemaal Samara oblastis sai 1964. aastal nimeks Togliatti.

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 13. september 2016. Vaadatud 3. septembril 2016.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
2. ↑
3. ↑
4. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 16. september 2016. Vaadatud 3. septembril 2016.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
5. ↑
6. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 13. september 2016. Vaadatud 3. septembril 2016.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib 1939. aastal loodud vallast, varasema valla kohta vaata artiklit Palmse vald (Kadrina kihelkond).* |

---

Virumaa valdade piirid enne ja pärast 1939. aasta vallareformi
**Palmse vald** oli vald Virumaal aastail 1939–1950. Vallamaja asus tänapäeva Koljaku küla aladel.

Vald moodustati senise Palmse valla maa-alast, välja arvatud Viitna küla ja Sagadi metsandiku kvartalite nr. 54–57 ja 65–67 maa-alad ning Joaveski vabriku piirkond; senise Vihula valla Jorika, Pihlaspea ja Vergi küla, Loobu metskonna Viitna metsandiku kvartalite nr. 14–18 ning nende vahel asuvate heinamaatükkide maa-aladest.

Vald kuulus Riigivolikogu 67. valimisringkonda, kust valiti Rudolf Penno. Vald kuulus Haljala põllumeeste konvendi tegevus- ja valimispiirkonda.

Vallas on sündinud Jaan Kruusvall.

Vaata ka
--------

* Palmse mõis

Viited
------

1. ↑  Maa-ameti kaardirakendused
2. ↑  Väljavõte Vabariigi Presidendi otsusest nr. 88 – 7. oktoobrist 1938 (RT 1938, 87, 776)
Palmyra Beli tempel (hävitati 2015. aastal)
**Palmyra** (palmireeni keeles "Image of city name written in Palmyrene script" *Tadmor*; araabia keeles تَدْمُر *Tadmur*) on iidne semiidi linn praeguses Homsi kubermangus Süürias.

Ajalugu
-------

Vanimad arheoloogilised leiud linnast pärinevad neoliitikumi ajastust ja esimest korda mainitakse dokumentides seda linna teise aastatuhande alguses eKr. Palmyra vahetas mitmel korral eri impeeriumide vahel omanikku, enne kui sai esimesel sajandil pKr Rooma impeeriumi osaks.

Linn kasvas karavanide tõttu jõukaks; Palmüreenid said tuntuks kaupmeestena, kes asutasid Siiditee äärde mitmeid kolooniaid ja tegutsesid kogu Rooma impeeriumis. Palmyra rikkus võimaldas ehitada uhkeid monumente, nagu Suur sammas, Beli tempel ja iseloomulikke tornkalmeid. Etniliselt oli palmireenid segu amoriitidest, aramealastest ja araablastest. Linna sotsiaalne struktuur oli hõimuline ja selle elanikud rääkisid palmireeni keelt, mis on aramea keele dialekt, kasutades samal ajal kreeka keelt kaubanduslikel ja diplomaatilistel eesmärkidel. Kreeka-Rooma kultuur mõjutas tugevalt Palmyra kultuuri, millel oli seetõttu omapärane kunst ja arhitektuur, mis ühendas ida ja lääne traditsioone. Linna elanikud kummardasid kohalikke semiidi jumalusi ning Mesopotaamia ja araabia jumalaid.

Kolmandaks sajandiks pKr oli Palmyrast saanud jõukas piirkondlik keskus. See jõudis oma võimu tippu 260. aastatel, kui Palmüreeni kuningas Odaenathus alistas Pärsia suurkuninga Shapur I. Kuninga järgnes regent, kuninganna Zenobia, kes mässas Rooma vastu ja asutas Palmüreeni impeeriumi. Aastal 273 hävitas Rooma keiser Aurelianus linna, hiljem taastas linna vähendatud suuruses keiser Diocletianus. Palmüreenid pöördusid ristiusku neljanda sajandi jooksul ja islamisse peale seda kui linna vallutas 7. sajandil Rashiduni kalifaat, mille järel palmireeni ja kreeka keel asendus araabia keelega.

Enne 273. aastat oli Palmyra üldjoones autonoomne ja seotud Rooma Süüria provintsiga, tema poliitilist korraldust sarnanes Kreeka linnriikide mudelile esimesel kahel sajandil pKr. Linn sai Rooma kolooniaks kolmandal sajandil, mis viis Rooma valitsusasutuste inkorporeerimiseni, enne kui see aastal 260 monarhiaks muutus. Pärast hävitamist aastal 273 oli Palmyra Bütsantsi ja hilisemate impeeriumide alluvuses kohalik keskus.

Palmyra hävitamine timuriidide poolt 1400. aastal muutis linna väikeseks külaks. Prantsusmaa kontrolli all 1932. aastal viidi elanikud uude Tadmuri külla ja iidne paik muutus kaevetöödeks kättesaadavaks.

Süüria kodusõja ajal 2015. aastal hävitas Iraagi ja Levandi Islamiriik (ISIL) suure osa iidsest linnast. Süüria armee vallutas iidse linna tagasi 2. märtsil 2017.
Vaade Jumayrah' saarele Rahvusvahelisest kosmosejaamast
Majad "palmi okstel"
**Palmisaared** (araabia keeles جزر النخيل; Juzur an-Nakhīl) on Araabia Ühendemiraatidele kuuluvad kunstlikud poolsaared Pärsia lahes Dubai rannikul. 

Kolm palmisaart on hiiglaslik turismiatraktsioon, mille rajamise algatas šeik Muḩammad ibn Rāshid Āl Maktūm. Saartele on plaanis rajada üle 100 luksushotelli ning villad, spordi-, kaubandus- ja meelelahutuskeskused. 

Rajamisel on kolm saart: Jumayrah', Jabal ‘Alī ja Dayrah' palmisaar. Palmikujulised saared on ümbritsetud kaarekujuliste suurtest kividest rajatud lainemurdjatega. 
Saared ehitatakse Pärsia lahe põhjast võetud liivast. Saarte rannajoone pikkus on kokku 520 km.

Ehitust alustati juunis 2001. Ehitustööde peaettevõtja on Araabia Ühendemiraatide kinnisvaraarendaja Nakheel Properties.

Esimesena hakati rajama keskmist, Jumayrah' palmisaart. Selle geograafilised koordinaadid on 25° 20′ 0″ N, 55° 16′ 5″ E. Saare ulatus on nii pikkuses kui ka laiuses umbes 5 km. Saarele on plaanis ehitada 32 hotelli. Rannikul jääb ankrusse ka endine luksuslaev Queen Elizabeth 2, mis hakkab tööle hotellina. Aastal 2006 kolisid saarele esimesed elanikud. 

Läänepoolseim saar on Jabal ‘Alī, mille koordinaadid on 25° 20′ 0″ N, 55° 16′ 5″ E. Seda hakati ehitama 2002. aastal. Sellele saarele rajatakse ka büroohooned.

Idapoolseim ja suurim palmisaar on Dayrah, mille koordinaadid on 25° 20′ 0″ N, 55° 16′ 5″ E. Saart hakati rajama 2004. aastal ning see ei ole veel kuju võtnud. Saare pikkuseks planeeriti esialgu 14 km ja laiuseks 8,5 km, et aga rannikust kaugemal osutus meri liiga sügavaks ning nõudis väga palju täitematerjali, vähendati pikkust 1,5 ja laiust 1 km võrra. Saare planeeritav pindala on umbes 46 km². On kokku arvutatud, et selle rajamiseks kulub umbes miljard kuupmeetrit liiva ja kive.

* Hotell Atlantis Jumayrah' saarelHotell Atlantis Jumayrah' saarel
* Rajatav Jabal ‘Alī mais 2008Rajatav Jabal ‘Alī mais 2008

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Palmisaared** |

* Palmisaarte koduleht
Palmenbachi suguvõsa aadlivapp
**Palmenbach**, varem **Bierbach** (vene keeles *Пальменбах*) oli aadlisuguvõsa.

Ajalugu
-------

Palmenbachide päritolu kohta täpsem teave puudub. Alguses kandsid nad perekonnanime **Bierbach**. Suguvõsaliin algab Kristian Bernhard Bierbachiga, kes oli 1655. aastal Rootsi riiginõunik Gustaf Bielke paaž. Hiljem sai temast põllumees ja ta oli mitme mõisa inspektor Liivimaal. Rootsi kuningas Karl XI tõstis ta 17. oktoobril 1695 aadliseisusse ja ta sai perekonnanimeks **Palmenbach**; Rootsi rüütelkonda teda ei introdutseeritud. Suguvõsa kustus meesliinis XIX sajandi alguseks.

Gustav Heinrich von Palmenbach (1759−1792)

Palmenbachid rüütelkonna matriklis
----------------------------------

Suguvõsa immatrikuleeriti 1747. aastal Liivimaa rüütelkonna matriklisse.

Suguvõsa liikmeid
-----------------

* Gustav Moritz von Palmenbach (suri 1770), kindralporutšik, polgukomandör, mõisaomanik
* Gustav Heinrich von Palmenbach (1759−1792), polkovnik, polgukomandör, mõisaomanik

Vapp
----

Aadeldamisel sai suguvõsa nii-öelda kõneleva vapi. Selle kilbi vasakul pool on kujutatud palmi, paremal pool viinamarjakobarate vahel oja (*Palmen* ‘palm’ + *bach* ‘oja’).

Tahkuranna mõis

Palmenbachi suguvõsa mõisavaldused
----------------------------------

* Liivimaa eesti distrikt:
	+ Iigaste (*Igast*) (1762−1795), Tahkuranna (*Tackerort*) (u 1711−1713, rendivaldus)

Kirjandus
---------

* *Der Adel der russischen Ostseeprovinzen (Estland, Kurland, Livland, Ösel)*. 1. Teil. Die Ritterschaft. Neustadt an der Aisch: Bauer & Rape, inhaber Gerhard Gessner, 1898 (ümbertrükk 1980). Lk 381.
* *Genealogisches Handbuch des Adels*. Adelslexikon. Bd X. Limburg an der Lahn: C. A. Starke Verlag, 1999. Lk 144.
* Schlegel, Ernst Bernhard. Klingspor, Carl Arvid. *Den med sköldebref förlänade men ej å riddarhuser introducerade Svenska adelns ättar-taflor*. Stockholm: P. A. Norstedt & Söner, 1875. Lk 207-208 .

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Palmenbach** |

Välislingid
-----------

* Palmenbachi suguvõsa genealoogia saidil adelsvapen.com
* Palmenbachi suguvõsa genealoogia saidil geni.com
Sander Vaher 2016. aastal
**Sander Vaher** (sündinud 23. mail 1985) on eesti orienteeruja.

Haridus
-------

Ta lõpetas 2005. aastal Hugo Treffneri Gümnaasiumi. 2011. aastal lõpetas ta Tallinna Tehnikaülikooli ehitusteaduskonna tööstus- ja tsiviilehitus eriala ja sai tehnikateaduse magistri kraadi.

Sporditulemused
---------------

Aastatel 2006–2017 on ta orienteerumisjooksu Eesti meistrivõistlustel võitnud 15 kulda, 9 hõbedat ja 11 pronksi.

Ta on osalenud Eesti koondises orienteerumise maailmameistrivõistlustel ja Euroopa meistrivõistlustel. Orienteerumisjooksu EMil sai 2006. aastal Otepääl 9. koha, 2010. aastal Bulgaarias Primorskos sprindis 32. koha. Orienteerumisjooksu MMil sai 2007. aastal Kiievis lühirajal 22. koha, 2015. aastal Šotimaal Invernessis teatejooksus Eesti meeskonnas koos Timo Silla ja Lauri Sillaga 6. koha. 

2008. aastal võitis ta üliõpilaste maailmameistrivõistlustel orienteerumisjooksus lühirajal kulla ja teatejooksus Eesti meeskonnas hõbeda.

Isiklikku
---------

Tema õed Maret Vaher ja Ruth Vaher on samuti orienteerujad.

Viited
------

1. ↑  Hugo Treffneri Gümnaasium. 2005. aasta lend
2. ↑  Tallinna Tehnikaülikooli lõpetajad 2011–2013
3. ↑  "ESBL sporditulemused. Sander Vaher". Originaali arhiivikoopia seisuga 4. märts 2016. Vaadatud 14. oktoobril 2015.

Välislingid
-----------

* World of O. Athlete profile: Sander Vaher
* Eesti Spordi Biograafiline Leksikon. Vaher, Sander
Bantu keelte ala (pruuniga)
**Bantu keeled** on benue-kongo keelte hulka kuuluv keelterühm.

Bantu keeli on ligikaudu 500. Keelte arvu keelkonnas on keeruline määrata keele ja murde piiri hägususe tõttu. Samal põhjusel on erinevaid andmeid keelte kõnelejate arvude osas, sest teatud murdeid võidakse arvestada iseseisvate keeltena ja vastupidi. Teine põhjus on statistika üldine madal kvaliteet Aafrika riikides.

Suurima kõnelejate arvuga bantu keel on suahiili keel (kokku kõnelejaid 40 miljonit, kuid enamiku kõnelejate jaoks ei ole see emakeel). Emakeelena kõnelejate arvult on suurimad šona keel (10,8 miljonit) ja suulu keel (10,3 miljonit).

Bantu keeled said arvatavasti alguse tänapäevase Kameruni alalt Lääne-Aafrikas. Aja jooksul on Bantu keele kõnelejad rännanud ka kaugele ida ja lõuna poole.

Teistesse keeltesse (ja ka eesti keelde) on jõudnud mitmeid laensõnu bantu keeltest, näiteks bongod, bugi-vugi, konga, jenga, mamba, marimba, rumba, safari, samba, šimpans, ubuntu.

Bantu keeli
-----------

* koosa keel
* ndonga keel
* ruanda keel
* suahiili keel
* suulu keel
* šona keel
* tsonga keel
* tsvana keel
Lihaga täidetud baozid
**Baozi** (hiina keeles 包子; ka **bao**) on pärmjuuretisest täidetud kukkel, mis on pärit hiina köögist. Baozid täidetakse väga erinevalt nii lihaga kui taimese toiduga, tavaliselt aurutatakse kuklit. Kirde-Hiina köögis on selle vaste mantou.

Baozid on Hiinas ja Indoneesias põhiliselt kahte sorti: dàbāo (大包, *suur kukkel*), mis on umbes 10 sentimeetri pikkune ning mida üldiselt ostetakse ühekaupa kaasa ning xiǎobāo (小包, *väike kukkel*), mis on umber 5 sentimeetri pikkune ning mida süüakse kas restoranis või ostetakse kaasa. Tavaliselt on üks xiǎobāo portsjon kolm kuni kümme kuklit. Baoziga antakse tavaliselt kaasa äädika- või sojakaste, millesse saia kasta. See toit on levinud kogu Hiinas.

Vaata ka
--------

* Kuklite loend
* Aurutatud toitude loend
* Siopao
* Cha siu bao
* Cha siu bao

Viited
------

1. ↑  Phillips, C. (2016). *All Under Heaven: Recipes from the 35 Cuisines of China*. Ten Speed Press. Lk 405. ISBN 978-1-60774-982-0. Vaadatud 5. november 2016.
**Riemanni meetrika** (inglise keeles *Riemannian metric*) on diferentsiaalgeomeetrias teatav sümmeetriline tensorväli.

Sümmeetrilisi (2,0)-tensorvälju (ehk bilineaarvormivälju) võib üksühese vastavuse põhjal käsitleda ka ruutvormiväljadena. Kui niisuguse välja ruutvorm on igas punktis positiivselt määratud, siis nimetatakse seda välja **Riemanni meetrikaks** (Bernhard Riemanni järgi).

Ajalugu
-------

Riemann üldistas Carl Friedrich Gaussi antud pinna sisegeomeetria mõistet ja seadis 1854. aastal Göttingeni Ülikoolis professorite ees (üks neist oli Gauss) peetud geomeetria alushüpoteese käsitlevas ettekandes sellise sümmeetrilise tensorvälja *n*-mõõtmelise kõverruumi geomeetria (Riemanni geomeetria) aluseks. Trükis ilmusid selle loengu materjalid alles pärast tema surma 1868. aastal.

Määratlus
---------

Mis tahes meetrilise tensoriga on seotud ruutvorm, mis on määratletud igas puutujaruumis järgmise avaldisega: 

{\displaystyle q\_{m}(X\_{m})=g\_{m}(X\_{m},X\_{m})\,,\quad X\_{m}\in T\_{m}M.}
Kui {\displaystyle q\_{m}} on positiivne kõigi nullist erineva {\displaystyle X\_{m}} väärtuste puhul, siis on meetrika *m*-is positiivselt määratud. Kui meetrika on positiivselt määratud iga *m* ∈ *M* juures, siis *g*-d nimetatakse **Riemanni meetrikaks**. Üldistatud juhtudel, kui ruutvormid {\displaystyle q\_{m}} omavad püsivat signatuuri, mis ei sõltu *m*-st, siis *g*-d nimetatakse pseudo-Riemanni meetrikaks.

Riemanni meetrika erijuhud
--------------------------

Riemanni meetrika erijuhud on pinna esimene ruutvorm ja vektorite skalaarkorrutis eukleidilises ruumis *E*n.

Vaata ka
--------

* Pseudo-Riemanni meetrika

Viited
------

1. ↑  Ülo Lumiste. "Diferentsiaalgeomeetria". Tallinn: Valgus, 1987, lk 3
2. 1 2 3  Ülo Lumiste. "Diferentsiaalgeomeetria". Tallinn: Valgus, 1987, lk 285
**Mart Taniel** (17. september 1932 Sõmerpalu vald, Urvaste kihelkond, Võrumaa – 18. august 2008 Tartu) oli Eesti veemotosportlane ja -treener.

Lõpetas 1947. aastal Tartu 1. Keskkooli. 

Hakkas 1947. aastal Tartu Kalevis harrastama kiiruisutamist, alates 1950. aastast ka jahtklubis purjetamist. 

Veemotospordiga tegeles aastatel 1955–1988 Karl Kivastiku ja Georg Vanamöldri juhendamisel. Ta on harrastanud ja olnud harvaesinevalt edukas kõikides tollases Eesti NSV harrastatud paadiklassidel (nii sport- kui ka vabapaatides, mõlemas liigis nii pära- kui ka sisemootoriga). 

Tuli aastatel 1959–1981 9 korda Eesti NSV meistriks. Ta sai NSV Liidu veemotospordi meistrivõistlustel kokku kolm medalit: 1958. aastal hõbe- ning aastatel 1976 ja 1978 pronksmedali. Püstitas aastatel 1960–1961 500 cm3 päramootoriga vabapaatide võistlusklassis (O-500 või OC) kokku neli NSV Liidu rekordit. 

Harrastas ka autosporti, ehitas koos Ants Seileriga Eesti esimese sportauto. 

Juhendas aastatel 1968–1988 Tartu Pioneeride Maja tehnikaringis veemotosportlasi.

Tunnustus
---------

* 1960 NSV Liidu meistersportlane

Viited
------

1. ↑  Biograafia ESBL-is

Kirjandus
---------

* "Mart Taniel". // Veemoto Eestis 1954 – 2003. Koostanud Vahur Joala. Varrak. Tallinn 2003. Lk 15 ja 308–309

Välislingid
-----------

* Biograafia ESBL-is
* Mart Tanieli sporditulemused
* Haud Tartu Maarja kalmistul
**Mart Tuisk** (ka **Märt Tuisk**) VR I/3 (13. detsember 1889 Elbi, Tori vald, Pärnumaa – 30. aprill 1942 Moskva) oli Eesti sõjaväelane (kolonel).

Mart Tuisk oli Ohvitseride Keskkogu 1936. aasta juhatuse abisekretär. 

1940. aastal, peale juunipööret, vabastati kindralmajor Aleksander Jaakson tegelikust sõjaväe teenistusest ja Sõjavägede Staabi ülemaks nimetati 16. juulist 1940. aastal kolonel Mart Tuisk

Ta oli 22. Eesti Territoriaalse Laskurkorpuse staabiülem. Saadeti õppustele Venemaale Frunze-nimelisse Akadeemiasse. Ta arreteeriti 17. juulil 1941 Moskvas, hukati.

Tunnustus
---------

* Vabadusristi I liigi 3. järk

Viited
------

1. ↑  "memento.ee" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 4. november 2014. Vaadatud 6. novembril 2014.
2. ↑  Postimees, 14.07.1940, nr. 187, lk. 1.
3. ↑  "memento.ee" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 4. november 2014. Vaadatud 6. novembril 2014.

Välislingid
-----------

* Ohvitseride andmebaas
* Kolonel Mart Tuisk
* Mart Tuisk Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
Puraviku tuuleveski
**Puraviku tuuleveski** on hollandi tüüpi kuuekorruseline krohvitud paekivist tuulik Raplamaal Valtu külas. Tuuleveski on ehitatud 1815. aastal ning esmamainitud 18. ja 19. sajandi vahetusel. Veski töötas 1936. aastani.

Veski ehitus
------------

Paarisaja aasta jooksul on tuulikule tehtud mitu ümberehitust: põhja- ja lõunaküljele ehitati tiibhooned ning silindrikujulise ülaosaga lisati tuulikule kõrgust. Tuuliku põhikonstruktsioonid on osaliselt säilinud. Esimesel korrusel asetseb kaks paekiviseinaga eraldatud ruumi, teine korrus oli tuuliku toimimisaastatel mehhanismide korrus, sellest on järgi jäänud vaid kunagised pilliraamistiku toetumise tapid. Kolmandal korrusel paiknesid veskikivid, samuti pääses sealt ringrõdule. Neljandal korrusel hoiti viljakotte. Viies korrus on tuulikul liigkorrus, millel otsene funktsioon puudus. Kuuendaks korruseks on peaalune korrus, säilinud on puitklotsidel pöörlev puidust tuulikupea krants. Tuuliku pea on kaetud värvitud plekiga.

Veski tänapäeval
----------------

Tuuleveski 2021. aastal
Tänapäeval tegutseb tuulikus Puraviku Tuuleveski OÜ sepikoda, kus 2003. aastast töötavad sepad Harri Riim ja Lauri Laiapea. Seppade käest on võimalik tellida erinevaid sepistusi ning kohapeal töötoas ise sepistamist katsetada. Lisaks tehakse veskis ekskursioone ning avatud on käsitöökauplus, samuti on võimalik veskis üritusi korraldada ja ruume rentida.

Viited
------

1. ↑  Britta Lainevool, Ülo Puustak (2011). *Mälestiste restaureerimine. Enne ja pärast 2005-2011*. Tallinn: Muinsuskaitseamet. Lk 57.
2. 1 2  Valtu mõisa "Puraviku" tuuleveski kultuurimälestiste riiklikus registris. Muinsuskaitseamet, vaadatud 02.12.18.
3. ↑  Toomas Šalda (26.04.2018). "Heas mõttes hullud Puraviku veskisepad". *maaelu.postimees.ee*. Vaadatud 2.12.2018.

Välislingid
-----------

* Puraviku tuuleveski kultuurimälestiste riiklikus registris Muuda Vikiandmetes
Maailma esimene vikiresident Liam Wyatt kuulamas Ivo Kruusamäe seletusi konverentsil ERMis
**Vikiresident** (inglise keeles *Wikipedian in residence* 'resideeriv vikipedist') on asutuse, haldusüksuse vmt juures ametlikult tegutsev ning sageli palgaline vikipedist. Vikiresident on tüüpiliselt kureeritud mõne teadus- või mäluasutuse poolt ning tema tegevused ei piirdu Vikipeediaga, vaid võivad olla orienteeritud ühele või mitmele sõsarprojektile, nt Wikimedia Commons, Vikiandmed jne, lisaks sellele on vikiresidendi ülesanne korraldada suhtlust Vikipeedia kaasautorite kogukonnaga.

Esimene teadaolev vikiresident oli 2010. aastal Liam Wyatt, kes resideeris viie nädala jooksul Briti Muuseumis ning tegeles muuseumi kogudes leiduva materjali kättesaadavaks tegemisega Vikipeedias ja selle pildipangas. Vikiresidente on hiljem resideerinud eri asutuste juures üle maailma, sh Briti Raamatukogus, Norra Rahvusraamatukogus, Walesi Rahvusraamatukogus, Šveitsi Föderaalarhiivis, Versailles' lossis, Museo Soumaya kunstimuuseumis, Barcelona Picasso Muuseumis, Smithsonian Institutionis, RIDC NeuroMatis, Rutgersi ülikoolis jpt.

Vikiresidentide projekt on praeguseks laienenud ning 2013. aastal algatati Vikipeedia külalisõpetlaste programm, mille raames on kogenud vikipedistidest teadlased käinud Vikipeediaga seotud uurimisprogramme jm seotud tegevusi toetamas kahekümnes ülikoolis või instituudis üle maailma. Esimene Vikiandmete külalisteadlane oli 2016. aastal Simon Cobb, kes resideeris Walesi Rahvusraamatukogus.

Eesti kõrgkoolides, mäluasutustes ja muudes institutsioonides siiani ametlikult vikiresidente ega vikiõpetlasi peetud pole. Küll aga tegutses 2020 digikultuuriaasta raames esimese vikiresidendina Helena Eglit, kes pani kokku virtuaalnäitusi.

Vaata ka
--------

* Kirjutamismaraton

Viited
------

1. ↑  Cohen, Noam (5. juuni 2010). "Venerable British Museum Enlists in the Wikipedia Revolution". *The New York Times*.
2. ↑  Cohen, Noam (19. märts 2014). "Warming Up to the Culture of Wikipedia". *The New York Times*.
3. ↑  "The Big Picture: Many months of progress". *Books & Bytes: The Wikipedia Library Newsletter*. Jaanuar 2013.
4. ↑  Alex Stinson (17. märts 2015). "What happens when you give a Wikipedia editor a research library?". *Wikimedia blog*.
5. ↑  Jason Evans (5. november 2016). "How the world's first Wikidata Visiting Scholar created linked open data for five thousand works of art". *Wikimedia blog*.
6. ↑  Ivo Kruusamägi: "Intervjuu Helena Eglitiga" Wikimedia Eesti, 14. oktoober 2020

Välislingid
-----------

* Wikipedian in Residence Wikimedia Outreach
|  |
| --- |
|  |
| Medalikohad |
| Maailmameistrivõistlused |
| **Kuld** | 2018 | jäähoki |

**Johan Viktor Arvidsson** (sündinud 8. aprillil 1993 Kusmarkis) on Rootsi jäähokimängija, kes mängib NHL-i klubis Los Angeles Kings ründajana paremäärel.

Ta alustas klubikarjääri Rootsi klubis Skellefteå AIK, debüteerides Rootsi kõrgliigas hooajal 2010–11. Aastatel 2013 ja 2014 tuli ta Skellefteåga Rootsi meistriks.

2014. aastal valis Nashville Predators ta NHL-i *draft* '​is 112. valikuna. Sama aasta juulis sõlmis ta Predatorsiga kolmeaastase lepingu. Suurem osa hooajast 2014–15 mängis ta American Hockey League'is Predatorsi noorteklubis Milwaukee Admirals, kus ta lõi 22 väravat ja andis 33 väravasöötu ning valiti liiga hooaja sümboolsesse koosseisu.

NHL-is debüteeris Arvidsson Predatorsi meeskonnas 21. märtsil 2015 mängus Buffalo Sabresi vastu. Esimese värava lõi ta sama aasta 8. oktoobril mängus Carolina Hurricanesi vastu. 11. veebruaril 2017 tegi ta mängus Florida Panthersi vastu oma esimese kübaratriki NHL-is. Hooajal 2016–17 lõi ta NHL-is kokku 31 väravat ja andis 30 väravasöötu. Samal hooajal jõudis ta Predatorsiga Stanley karikavõistluste finaali, kus kaotati Pittsburgh Penguinsile mängudega 2:4. 2017. aasta juulis pikendas ta Predatorsiga lepingut seitsme aasta võrra. Hooajal 2018–19 lõi Arvidsson 58 liigamänguga 34 väravat. Järgmistel hooaegadel jäid tema tabamusteks vastavalt vaid 15 ja 10 väravat ning 2021. aasta juulis kaubledi ta Los Angeles Kingsile.

2013. aastal võitis Arvidsson Rootsi kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistrivõistlustel hõbemedali. 2018. aastal tuli ta Rootsi jäähokikoondisega maailmameistriks.

Viited
------

1. ↑  "Preds Sign Viktor Arvidsson to Seven-Year, $29.75 Million Contract". NHL.com. 22.7.2017. Vaadatud 20.10.2021
2. ↑  "LA Kings Acquire Viktor Arvidsson from Predators". nhl.com. 1.7.2021. Vaadatud 20.10.2021

Välislingid
-----------

* Viktor Arvidsson NHL.com lehel
* Viktor Arvidsson hockeydb.com lehel

| * v
* r
Los Angeles Kings |
| --- |
| 
**Väravavahid**: Pheonix Copley **·** Joonas Korpisalo |
| 
**Kaitsjad**: Mikey Anderson **·** Drew Doughty **·** Sean Durzi **·** Alexander Edler **·** Vladislav Gavrikov **·** Matt Roy **·** Jordan Spence **·** Sean Walker |
| 
**Ründajad**: Jaret Anderson-Dolan **·** Viktor Arvidsson **·** Quinton Byfield **·** Phillip Danault **·** Kevin Fiala **·** Carl Grundström **·** Alex Iafallo **·** Arthur Kaliyev **·** Adrian Kempe **·** Anže Kopitar **·** Rasmus Kupari **·** Blake Lizotte **·** Zack MacEwen **·** Trevor Moore **·** Gabriel Vilardi |
**Viktor [Victor] Aleksejev** (30. aprill 1902 Saksamaa– 15. juuni 1945 Tartu) oli saksa rahvusest Eesti kunstnik ja illustraator.

Elulugu
-------

Ta õppis Tartus vene gümnaasiumis. Kunstiõpinguid alustas 1918. aastal Voronežis Venemaa Riiklikus Kunstikoolis kunstnik Maksimovi juhendamisel. Sealt siirdus ta Novotšerkasskisse, kus asus tööle dekoratiivkunsti klassi juhendajana. 1921. aastast õppis ta Leipzigis akadeemik Kühleri juhendamisel portree- ja maaliklassis. 1926. aastal lõpetas ta graafikuna Dresdeni Kunstkäsitöö Akadeemia.

1921. aastal eksponeeris ta kodulinnas Kunstide Edendamise Seltsi näitusel oma 78 stilistilist kompositsiooni. Kolm aastat hiljem korraldas ta isikunäituse, kus eksponeeris 42 teost, mis hõlmasid peamiselt maastiku, lille- ja linnupilte.

1941. aastal oli ta Tartu koonduslaagris, kust vabanes koos (teise) abikaasa Leida Aleksejevaga 9. novembril. Ta maeti 22. juunil 1945 Uspenski kalmistule kasuema Elise Aleksejeva kõrvale; haud pole säilinud, kuid asukoht on teada.

Looming
-------

Viktor Aleksejevi kunstnikukäekiri oli väga omapärane. Tema loomingut iseloomustavad tugevad rahvuslik-religioossed sugemed ning keskaja ja idamaade mõjutused. Lisaks on ta viljelenud ja edasi arendanud vanavene miniatuuridelt tuttavat esteetikat.

1936. aastal illustreeris ta oma esimese lasteraamatu "Kolm oravat". Ta illustreeris mitmeid Hans Christian Anderseni teoseid: "Inetu pardipoeg" (1945), "Vankumatu tinasõdur" (1945), "Ööbik" (1949), "Pöial-Liisi (1945).

Ta tegi ka kaanekujundusi Edgar Wallace'i põnevusjuttudele ja miniatuurisarja (47 pildiga, 1926–1940) Johannese Ilmutusraamatu apokalüptilistel teemadel. Teosed on säilinud Valmar Adamsi erakogus ja Eesti Rahvusraamatukogu graafikakogus.

Isiklikku
---------

Tema kasuisa oli Tartu Ülikooli õppejõud ja rektor Vissarion Aleksejev. Tema esimene abikaasa aastani 1936 oli Ernestine-Sofie Värav.

Viited
------

1. ↑  Viktor Aleksejev. - Olion, nr 7, 1930, lk 30
2. ↑  H. C. Andersen. "Pöial-Liisi". Järelsõna K. Kumberg. Printon Trükikoda As, 2005
3. ↑
**Mõõtesüsteem** on tehniline mõõtmiste süsteem, mis on tavaliselt ette nähtud kasutamiseks tööstuslikus keskkonnas või teadusuuringutes. Väga olulised kasutusalad on ka kosmoseuuringud ja biomeditsiin, kus enamik biomeditsiinitehnilisi lahendusi kujutab endast teatavat mõõtesüsteemi.

Tänapäevased mõõtesüsteemid on ülekaalukalt elektroonsed, kuigi sisaldavad vajaduse korral ka elektrilisi ja mitteelektrilisi osi.

Mõõtesüsteem koosneb mõõtevahenditest, mis on ühenduskaablite või sidevahendite abil ühendatud mõõteandmete vastuvõtjaga, mis registreerib ja töötleb mõõteandmeid ning milleks tavaliselt on arvuti.

Mõõtesüsteemid on mõõteelektroonika üks kõige olulisemaid rakendusi.

Mõõtesüsteemi osade vahelise side jaoks on kasutusel kas juhtmetega või juhtmeteta sidevahendid. Teatud juhtudel kasutatakse sidevahendiks Ethernetti või Internetti. Varem on selleks kasutatud mitmeid spetsiaalseid liideseid nagu seda olid HP-Bus ja muud sellel baseeruvaid lahendused 1970ndatel (IEC Instrument Bus), CAMAC veelgi varasemast perioodist, ning arvutite interfeisse (ühendussiine/ühissiine).

Mõõtesüsteem võib olla automaatikasüsteemi osaks.

Tuntuimad mõõtesüsteemid on tehnoloogiliste protsesside iseloomulike parameetrite mõõtesüsteemid, näiteks ehitusmaterjalide tööstuses ja keemiatööstuses, aga ka hoonetesse sisse ehitatud mõõtesüsteemid hoonete sisekliima jälgimiseks ja juhtimiseks.

Mõõtesüsteemid võivad olla ka hajusa struktuuriga (ilma keskse juhtimiseta).

Erilise osa mõõtesüsteemidest moodustavad biomeditsiiniliste mõõtmiste süsteemid (alates patsiendi monitooringu süsteemidest).

Vaata ka
--------

* Tark tolm
* Biomeditsiinilisre mõõtmiste süsteemid ja bioküberneetilised süsteemid
* HB Bus/Instrument Bus
* Meteoroloogiliste mõõtmiste süsteemid
**Taevasfäär** ehk **taevaskera** on astronoomias ja navigatsioonis vaatlejat ümbritsev mõtteline kerapind, mille keskpunkt on vaatleja asukohas ja mille raadius on määramata. Taevasfäärile projitseeruvad taevakehad, mis asuvad vaatleja ja taevasfääri vahel. 

Algselt on taevasfääri mõistetud nii, et selle keskpunkt on Maa pinnal paikneva vaatleja silma asukohas. Sel juhul võib teda praktiliselt samastada mõne Maa pinnal paikneva punktiga. Põhimõtteliselt võib vaatleja kas tegelikult või mõtteliselt paikneda mis tahes punktis, nii et ka taevasfääri keskpunkt võib asetseda mis tahes punktis. Astronoomias paigutatakse see tavaliselt mõnesse punkti Maa pinnal (**topotsentriline taevasfäär**), Maa keskpunkti (**geotsentriline taevasfäär**) või mõne muu taevakeha (eriti mõne planeedi (**planetotsentriline taevasfäär**), Päikese (**heliotsentriline taevasfäär**) või Galaktika) keskpunkti. 

Taevasfääri raadius on määramata, sest projitseerimisel pole see oluline. Intuitiivsele ettekujutusele vastab, et see oleks suurem mis tahes taevakeha tegelikust kaugusest. Seepärast vaadeldakse seda mõnikord lõpmata suurena.

Taevasfääri punktide asukohta ning ühtlasi neile projitseeruvate taevakehade näivat asukohta kirjeldavad taevakoordinaadid. Taevakeha näiv asukoht taevasfääril on punkt, kus taevasfääri keskpunkti ja taevakeha ühendav sirge lõikub taevasfääriga.

Galerii
-------

* Geotsentriline taevasfäärGeotsentriline taevasfäär
* Taevaekvaator ja maailmapoolusedTaevaekvaator ja maailmapoolused

Vaata ka
--------

* Taevapoolkera
* Taevavõlv

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Taevasfäär** |
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel kõneleb linnast Venemaal; nime teiste tähenduste kohta loe artiklist Mõškin (täpsustus).* |

---

**Mõškin** (vene keeles Мышкин) on linn Venemaal Jaroslavli oblastis, Mõškini rajooni keskus. Asub Volga jõe (Rõbinski veehoidla) kaldal, Juhoti jõe, 85 km Jaroslavlist loode pool.

Mõškini linnas praktiliselt puudub tööstus. See-eest asuvad linna lähedal naftajuhtmel pumbajaam ja viis Gazpromi gaasikompressioonitsehhi, milles kokku töötab umbes 800 inimest.

Linnas on üle 50 kaupluse ja mõned toitlustuskohad, samuti vildivabrik. Mõškini rajoonis kasvatatakse lambaid.
Mõškini peamine arenguperspektiiv on turism. Turismiarendusprogrammi alustati 1996. aastal rahvusvahelise festivaliga Мышь-96..

Linnas on hiirte muuseum (hiir on vene keeles "мышь, мышка"), vabaõhumuuseum, koduloomuuseum ja veel mitu muuseumi. Vanimate huviväärsuste seas on 1766–1837 ehitatud Nikolski kirikukompleks.

Linna plaan, 2008

Ajalugu
-------

Legendi kohaselt sai Mõškin nime hiirte järgi. Keegi vürst (oletatavasti Fjodor Mihhailovitš Mstislavski) heitis Volga kaldale magama ja ärkas sellest, et tema näol kõndis hiir. Alguses vürst vihastas, kuid hiljem nägi, et hiir päästis ta ligiroomava mao eest.

Mõškini kohal oli asula juba vähemalt 15. sajandil, mil seda mainiti külana (hiljem slobodaana). 15.-16. sajandil kuulus see Ušatõide vürstisuguvõsale. Linnaõigused sai asula 1777. aastal, samal ajal kinnitati ka linna vapp. 19. sajandil oli linn tähtis kaubanduskeskus Peterburi varustamisel või, munade, leiva ja kangastega, samuti linakasvatusrajooni keskus. 

1927. aastal muudeti linn Mõškino külaks, 1943. aastal Mõškino aleviks. 1987 taastati Mõškini nimi ja 1991 ka linnaõigused. Suurt osa selles mängis koduloouurija Vladimir Gretšuhhin, keda toetasid paljud venemaalased, teiste seas akadeemik Dmitri Lihhatšov ja laulja Bulat Okudžava. Jaroslavli oblastis on kavatsetud rajada Gretšuhhinile ja Lihhatšovile ühine mälestusmärk, mis kujutaks neid Volga kaldal vestlemas. Tõsi, sellist vestlust pole kunagi toimunud, kuna Lihhatšov pole Mõškinis iialgi käinud.

Kohalikel valimistel 2009. aastal sai Mõškini linnapeaks Aleksandr Pavlovitš Lõtkin.

Viited
------

1. ↑  26. Численность постоянного населения Российской Федерации по муниципальным образованиям на 1 января 2018 года, vaadatud 23.01.2019.
2. ↑  Краткая информация о городе Мышкине. *Официальный портал Мышкинского муниципального района*

Välislingid
-----------

* Mõškini koduleht

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Mõškin** |
**Marianne Kneuer** (sündinud 1964 Bonnis) on saksa politoloog ning Saksa Politoloogide Ühingu esimees.

Haridus ja tegevus ülikoolides
------------------------------

Õppinud hispanistikat, politoloogiat ja filosoofiat Bonni Ülikoolis (magistrikraad 1989) ning Madridi Ülikoolis. Doktorikraadi kaitses ta 1991. aastal Bonni Ülikoolis politoloogia alal, habiliteerus Eichstätti Katoliiklikus Ülikoolis tööga teemal "Euroopa Liit kui välisosaleja demokratiseerumisprotsessides. Lõuna-Euroopa ning Kesk- ja Ida-Euroopa võrdluses."

Alates 2011. aastast on ta professor Hildesheimi Ülikoolis (poliitiliste süsteemide võrdlus/rahvusvahelised suhted)

Tegevus väljaspool ülikoole
---------------------------

* 1994 toimetaja ajalehes Frankfurter Allgemeine Zeitung
* 1994–1999 referent Saksamaa Liitvabariigi Presidendi Roman Herzogi kabinetis
* 1999–2001 vabakutseline ajakirjanik

Liikmesus
---------

* Saksa Politoloogide Ühingu esimees
* IPSA (International Political Science Association) liige, 2011. aastal loodud IPSA uurimiskomisjoni "Quality of Democracy" juhatuse liige

Isiklikku
---------

Marianne Kneuer on abielus, tal on kaks last.
**Muusikaturism** on suurlinna või linna külastamine, et osaleda pealtvaatajana muusikafestivalidel või muudel muusikaüritustel. 

See turismiliik on eriti tähtis nii külade kui ka suurlinnade jaoks. Üldiselt reisib rahvusvaheliselt igal aastal ligi 10 miljonit inimest muusika- või kultuurifestivali vaatamiseks või seal osalemiseks. Hiljutine Jami ansambli nähtus on tänapäevane näide sellest, mis julgustab muusikaturismi. Liikumist "Artful Music Tourist Board" hakati tähistama 2003. aastal muusikute ja nende sõprade poolt baaris Paradise (Royal Alberti pubi) Londonis Suurbritannias.

Muusikaga seotud üritused ja asukohad
-------------------------------------

Igal aastal toimub maailmas tuhandeid muusikafestivale, mis meelitavad ligi palju välisriikide külastajaid. Maailma suurimaks muusikafestivaliks peetakse Summerfesti, mis on 11-päevane üritus USA Wisconsini osariigis Milwaukee linnas ja kus igal aastal osaleb ligi miljon inimest. Lisaks toimub palju muidki iga-aastasi karnevale ja üritusi, mis sisaldavad muusikat, tantsu ja tänavapidu. Suurimate karnevalide hulka kuuluvad Rio karneval Brasiilias, kus osaleb igal aastal ligi pool miljonit külastajat välisriikidest, ja Salvador de Bahia karneval, mis on suurim tänavapidu ning mis meelitab terve nädala jooksul ligi umbes kaks miljonit inimest. Suurim tänavapidu Euroopas on Notting Hilli karneval (London, Suurbritannia), millest võtab igal aastal osa ligikaudu miljon inimest. Armastuse paraadil ja elektroonilise tantsumuusikafestivalil, mis toimus aastatel 1989–2010 Saksamaal, oli näha hiiglaslikku rahvahulka, 1,6 miljonit inimest. 

Üle maailma korraldatakse igal aastal ka sadu džässifestivale. Neist suurim on Montreali rahvusvaheline džässifestival, kus on võimalik näha 2,5 miljonit osalejat, kellest kolmandik on turistid. Samuti on linnu ja piirkondi, mis on aastaringselt peamisteks sihtkohtadeks muusikaga seotud reisidel, nagu näiteks New Orleans Dixielandile, Zydecole ja teistele muusikastiilidele ning Bayreuth festival Saksamaal. Ooperi- ja klassikalise muusika pealinnaks sobivad hästi Viini linn Austrias, Aix-en-Provence festival Prantsusmaal ning La Scala ooperimaja Milanos. Rokkmuusika harrastajatele sobib hästi Suurbritannia.

Vaata ka
--------

* Kultuuriturism

Viited
------

1. ↑  Music tourism adds plenty of notes to British economy, Alexandra Topping, The Guardian, 15 May 2011
Purdi mõisa kalmistu kabel (2011)
Purdi mõisa–Anna kiriku teelt Purdi mõisa kalmistuni kulgev sihitee (2011)
**Purdi mõisa kalmistu** on kalmistu Järva maakonnas Paide linnas Purdi külas. Ajalooliselt jäi see Anna kihelkonda.

Kirjeldus
---------

Kalmistu jääb Purdi mõisa südamest linnulennult 1,4 km kaugusele lääneloodesse ja selle pindala on 0,25 ha.

Ajalugu
-------

Esimene matus kalmistule toimus 1761. aastal. Purdi mõisa kalmistu on seega üks esimesi mõisakalmistuid Eesti alal.

Kalmistele maeti aastatel 1761–1818 Baranoffide ja aastatel 1825–1917 Ungern-Sternbergide suguvõsa liikmeid. Teadaolevalt on sinna maetud 44 või 45 lahkunut, neist kabelisse 25–26 ja välja haudadesse 19.

Kalmistu kabel
--------------

Kalmistul paikneb hilisbarokne matusekabel, millel on paekivist ja krohvitud seinad ning plekist voluutkatus.

Viited
------

1. ↑  Ketlin Sirge. "Eesti mõisakalmistud". Magistritöö Tartu Ülikooli usuteaduskonna võrdleva usuteaduse õppetoolis. Tartu 2013, lk 63.

Kirjandus
---------

* Olev Suuder. "Purdi mõisa ajalooline õiend". 1982. Muinsuskaitseameti arhiiv, ERA.T-76.1.11083
* Taavi Pae. "Eesti kalmistute kujunemine ja paiknemise seaduspärasused". Magistritöö Tartu Ülikooli Geograafia Instituudis. Tartu 2002
* Ketlin Sirge. "Eesti mõisakalmistud". Magistritöö Tartu Ülikooli usuteaduskonna võrdleva usuteaduse õppetoolis. Tartu 2013

Välislingid
-----------

* Purdi mõisa kalmistu kultuurimälestiste riiklikus registris Muuda Vikiandmetes
* Purdi mõisa kabel. Arhitektuurimälestise pass
* Purdi mõisa kalmistu Veljo Ranniku kogus. Muinsuskaitseameti fotokogu
* Purdi mõisa kalmistu Jaan Vali kogus. Muinsuskaitseameti fotokogu
* Purdi mõis ja selle kalmistu Eesti mõisaportaalis
**Taevakoordinaatide süsteem** (ka **sfäärkoordinaadistik**, **taevakoordinaadistik**) on astromeetrias koordinaatide süsteem, mille abil kirjeldatakse taevasfääri punkt asukohti ja taevakehade näivaid asukohti taevasfääril. 

Kasutatakse erinevaid taevakoordinaatide süsteeme, mis vastavad erinevatele taustsüsteemidele. **Taevakoordinaatidena** kasutatakse alati sfäärilisi koordinaate, kusjuures kaugusekoordinaati ei arvestata. Taevakoordinaatide süsteem fikseeritakse põhitasandi ehk ekvaatoritasandi ja koordinaatide alguspunkti valikuga. Taevakoordinaadid koosnevad kahest nurkkoordinaadist: pikkusest (nurkkaugus koordinaatide alguspunktist piki koordinaadistiku ekvaatorit) ja laiusest (kõrguskaugus ekvaatorist). 

Põhitasandi valiku järgi jaotatakse taevakoordinaatide süsteemid järgmiselt:

* horisondilised koordinaadid (põhitasandiks on matemaatilise horisondi tasand)
* ekvaatorilised koordinaadid (põhitasandiks on taevaekvaatori tasand)
* ekliptilised koordinaadid (põhitasandiks on ekliptika tasand)
* galaktilised koordinaadid (põhitasandiks on Galaktika sümmeetriatasand)
* supergalaktilised koordinaadid (põhitasandiks on Kohaliku galaktikaparve tasand)

Taevasfääri keskpunkti järgi jaotatakse taevakoordinaatide süsteeme järgmiselt:

* topograafilised koordinaadid (keskpunktiks on punkt Maa pinnal)
* geotsentrilised koordinaadid (keskpunktiks on Maa keskpunkt)
* planetotsentrilised koordinaadid (keskpunktiks on planeedi keskpunkt)
* heliotsentrilised koordinaadid (keskpunktiks on Päikese keskpunkt)
* galaktotsentrilised koordinaadid (keskpunktiks on Galaktika keskpunkt)
Mart Tarmak (vasakul) Alfonsas Eidintasega Tallinna Kirjandusfestivalil HeadRead 7. mail 2010
Mart Tarmak Tarja Haloneniga
**Mart Tarmak** (aastani 1976 **Mart Muttikas**; sündinud 10. aprillil 1955 Tallinnas) on Eesti diplomaat, Eesti asjur Venemaal alates 1. aprillist 2023, endine Eesti saatkonna nõunik Leedus. 

Ta lõpetas aastal 1973 Tallinna 21. Keskkooli ja aastal 1978 Tartu Riikliku Ülikooli keemia erialal. Hiljem on ta õppinud Vilniuse ülikoolis leedu keelt ja ajakirjandust ning Lissaboni ülikoolis portugali keelt. 

Aastatel 1990–1992 oli Mart Tarmak Eesti ajutine asjur Vilniuses; 1992–1993 töötas välisministeeriumis ja 1995–1997 kaitseministeeriumis nõunikuna. 

Aastatel 2000–2003 oli ta vabakutseline tõlkija. 

Alates septembrist 2006 aastani 2010 oli Mart Tarmak Eesti suursaadik Portugalis. Alates oktoobrist 2008 oli ta ühtlasi Eesti suursaadik Marokos. Aastast 2010 oli ta Eesti suursaadik Soomes. 

7. mail 2014 kutsus president Toomas Hendrik Ilves Tarmaku suursaadiku ametikohalt Soomes tagasi ja nimetas ta Eesti esimeseks suursaadikuks Brasiilias. Sama aasta 12. augustil nimetati ta ka suursaadikuks Colombias, asukohaga Brasiilia pealinnas Brasílias. Alates 17. septembrist 2015 suursaadik Peruus ja 13. oktoobrist 2015 suursaadik Tšiilis. Nendest ametitest kutsus president Kersti Kaljulaid Mart Tarmaku tagasi aastal 2020. 

Aastast 1989 on Tarmak Eesti Olümpiakomitee liige, 1989–1993 oli ta EOK täitevkomitee liige ja 2001–2005 esindajate kogu liige. 1994–1995 oli Tarmak Eesti Jalgpalliliidu peasekretäri kohusetäitja, 1990–2005 liidu asepresident.

Isiklikku
---------

Ta on olnud abielus Tiina Kaalepiga.

Tunnustus
---------

* 2005 – Eesti Punase Risti V klassi teenetemärk

Allikad
-------

* Estonian Review, lk 2
* Eestil on uus suursaadik Marokos
* Biograafia ESBL-is

Välislingid
-----------

* Biograafia ESBL-is