recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**"Järeltulijad"** (inglise *The Descendants*) on 2011. aastal linastunud Ameerika Ühendriikide komöödia sugemetega draama, mille lavastas Alexander Payne. Linateos põhineb Kaui Hart Hemmings'i samanimelisel romaanil.

Filmis mängivad George Clooney, Shailene Woodley, Judy Greer, Matthew Lillard ja Beau Bridges.

Eesti kinodesse jõudis "Järeltulijad" 10. veebruaril 2012.

2012. aastal kandideeris linateos viiele Oscarile, nende seas ka parima filmi, lavastaja ja kohandatud stsenaariumi Oscarile ning George Clooney parima meespeaosatäitja Oscarile. Samal aastal pärjati "Järeltulijad" kahe parima draamafilmi ja parima draamafilmi meesnäitleja Kuldgloobusega.

Arvustused
----------

* Meeleheitel koduperemees Georg Clooney filmis Järeltulijad (Descendants) Blogi Rändaja, 19. jaanuar 2012
* The Descendants (2011). Blogi Almost Famous, 29. jaanuar 2012
* Järeltulijad(2011). Blogi criticbird, 1. veebruar 2012
* Järeltulijad / The Descendants. Blogi Pisut filmijuttu, 6. veebruar 2012
* Andres Laasik. Clooney teab nüüd, mis see elu on. Eesti Päevaleht, 13. veebruar 2012
* The Descendants (2011). Blogi Mukk, 23. veebruar 2012

Välislingid
-----------

* Ametlik koduleht
* Järeltulijad andmekogus IMDb (inglise)
* Järeltulijad andmebaasis Box Office Mojo (inglise)
* Järeltulijad andmekogus Filmiveeb

‎
Kārlis Skrastiņš (2006)
**Kārlis Skrastiņš** (9. juuli 1974 Riia – 7. september 2011 Jaroslavli lähedal) oli Läti jäähokimängija.

Skrastiņš mängis alates 1998. aastast 11 hooaega NHL-s klubides Nashville Predators, Colorado Avalanche, Florida Panthers ja Dallas Stars. 2011 liitus ta KHL klubiga Jaroslavli Lokomotiv.

8. veebruaril 2007 püstitas ta NHL-i rekordi, osaledes kaitsjana 487. järjestikuses mängus. 25. veebruaril saavutas ta rekordiks 496 mängu järjest. Järgmise mängu pidi ta kerge põlvevigastuse tõttu vahele jätma. Varem oli ta üheainsa NHL-mängu vahele jätnud: see oli 18. veebruaril 2000 kerge õlavigastuse tõttu. Sellise vastupidavuse tõttu sai ta hüüdnimeks Raudmees (Iron Man).

Ta mängis 1992–2010 84 Läti jäähokikoondise kohtumises, sealhulgas kolmedel olümpiamängudel. 2011 nimetati ta koondise kapteniks.

Ta hukkus Jaroslavli lennuõnnetuses. Kārlis Skrastiņš on maetud Riia metsakalmistule.

Skrastiņš oli abielus Zane Skrastiņaga. Neil olid tütred Karolīna ja Laurēna. Kolmas tütar Vivienna sündis 16. veebruaril 2012.

Välislingid
-----------

* 
* 
* Kārlis Skrastiņš ar komandu gājis bojā aviokatastrofā
* Jaroslavli lennuõnnetus tähendas suurt kaotust Läti jäähokile
**Robert Kasemägi** (21. mai 1919 – 30. aprill 2015) oli eesti muusik ja muusikaõpetaja.

Elulugu
-------

Robert Kasemägi sündis Venemaal Peterburi lähistel. Muusikahuvi oli tal olnud lapsest peale ning ta õppis iseseisvalt klaverit ja bajaani mängima.

1937. aastal sai ta õppida viiekuulistel koori- ja orkestrijuhtide kursustel, kus valmistati ette isetegevuskollektiivide juhte. 
Keskkooli lõpetas ta kiitusega ja õppis aastail 1939–1941 instituudis bioloogiat ja geograafiat. 1942. aasta talvel sõitis pere Eestisse.

1946. aastal astus Robert 26-aastaselt Tallinna Konservatooriumi ettevalmistuskursusele, kui seal kuulutati välja täiendav vastuvõtt kõigile erialadele, ja lõpetas konservatooriumi 1953. aastal.

1950. aastal alustas ta metsasarvemängijana Estonia teatri orkestris, kus töötas seitse aastat. Järgnes 12 aastat ERSO-s, kus ta oli metsasarverühma kontsertmeister.

Aastail 1958–1998 oli Robert Kasemägi Georg Otsa nimelise Tallinna Muusikakooli õpetaja ja osakonnajuhataja. Tema käe all on õppinud paljud tänased mängijad (näiteks Arvi Miido), Robert Kasemäge nimetatakse Eesti metsasarvemängijate sõjajärgse koolkonna kujundajaks.

Aastail 1988–2009 töötas ta Märjamaa muusikakoolis. Ta on juhatanud ka Märjamaa puhkpilliorkestrit.

Tunnustus
---------

* 2005 Valgetähe V klassi teenetemärk
* 2009 Märjamaa valla aukodanik
* 2011 Rapla maakonna tippauhinna „Rapla Redel" saaja

Välislingid
-----------

* Rapla maakonna tippauhinna „Rapla Redel" saab Robert Kasemägi
* Aukodanik Robert Kasemägi sai nimelise pingi
* Presidendi otsus teenetemärgi andmise kohta
"**Nipernaadi**" on 1983. aastal stuudios Tallinnfilm režissöör Kaljo Kiisa käe all August Gailiti romaani "Toomas Nipernaadi" põhjal valminud *road movie*, mis kuulub Eesti filmiklassikasse.

Filmi stsenarist oli Juhan Viiding, operaator Jüri Sillart, heliloojad Raimo Kangro ja Andres Valkonen. "Nipernaadist" sai tuntuks üks eesti filmimuusika tuntumaist paladest, Anne Maasiku "Rändaja õhtulaul" Ernst Enno sõnadele, kuigi algselt pärineb see juba Jaan Toominga 1976. aasta teatrilavastusest "Veli Joonatan".

Filmi pikkus on 1 tund ja 30 minutit. See restaureeriti digitaalselt 2007. aastal projekti Eesti Film 100 raames.

Portaalis Rotten Tomatoes oli "Nipernaadi" hinne 2012. aasta 29. augustil 100%.

Huvitavaid seiku
----------------

Esialgu oli nimiosaliseks plaanitud Kaljo Kiisk, siis Juhan Viiding. Prooviti ka Aarne Üksküla ja Lembit Ulfsakit, samuti Arvo Kukumäge ja Mark Soosaart, aga operaator tegi ettepaneku kutsuda proovile Tõnu Kark.

Saksaaegne nikeldatud ratas, millega Nipernaadi filmis sõitis, jättis rattakummi mustrina teeliivale haakriste, mida hoolega ära pühiti.

Millat kehastanud Viire Valdma ei soovinud koos Tõnu Karguga mängida, sest Viire oli solvunud tema peale. Selles stseenis, kus Milla tuleb paljalt veest välja, aeti Tõnu Kark platsilt minema ja seal on hoopis Kaljo Kiisk.

Filmi operaatoril oli kavas filmi lõpuosas tuua Häädemeeste rannale kõndima elus kaamel. Riia loomaaiaga oli vastav kokkulepe juba olemas, kuid ei leitud sobivat transporti.

Osatäitjad
----------

* Toomas Nipernaadi – Tõnu Kark
* Milla – Viire Valdma
* Peetrus – Paul Poom
* Paulus – Egon Nuter
* Joonatan – Margus Oopkaup
* Ello – Katrin Kohv
* Tralla – Aire Koop
* Kati – Vilma Luik
* Jaak Lõoke – Ilmar Tammur
* Jaan Lõoke – Ain Lutsepp
* Sulane – Oskar Liigand
* Maret – Rita Raave
* Inriid – Kaie Mihkelson
* Jaanus Roog – Jaan Rekkor
* Siimon Vaa – Jüri Järvet

Viited
------

1. ↑  "Nipernaadi"[*alaline kõdulink*], portaal "Eesti film 100"
2. ↑  Kristiina Davidjants ""Nipernaadi" kannab lõputut igatsuse vaimu" EPL, 20. juuli 2012
3. 1 2
4. ↑  "Rannakinos linastub digitaalselt taastatud film "Nipernaadi"" Postimees, 15.08.2012

Välislingid
-----------

* "Nipernaadi", portaal "Eesti film 100"
* Kristiina Davidjants ""Nipernaadi" kannab lõputut igatsuse vaimu" Eesti Päevaleht, 20. juuli 2012
* Ilmar Palli "Viire Valdmast sai taas "Nipernaadi" Milla" Maaleht, 24. august 2012
Teater Rossija, MMKF-i peasaal, Moskva suurima mahutavusega saal 1756 istekohaga
**Moskva rahvusvaheline filmifestival** (vene keeles Московский международный кинофестиваль; lühend **MMKF**) on 1959. aastast Moskvas peetav rahvusvaheline filmifestival. Esialgu toimus festival iga kahe aasta tagant, alates 1999. aastast aga igal aastal. Festival kuulub Rahvusvahelise Filmiprodutsentide Liitude Föderatsiooni (FIAPF) otsusega rahvusvaheliselt sertifitseeritud võistlusprogrammiga ehk A-kategooria festivalide hulka.

Peaauhinnaks oli aastatel 1959–1969 "Suur auhind"; 1971–1987 "Kuldne auhind" ja 1989. aastast on "Kuldne Püha Jüri" ("Золотой святой Георгий").

Peaauhinna on varasematel aastatel võitnud teiste seas Sergei Bondartšuk (1959, 1965); Federico Fellini (1963, 1987); Damiano Damiani (1971), Vytautas Žalakevičius (1973), Stanley Kramer (1973), Andrzej Wajda (1975), Akira Kurosawa (1975), Ettore Scola (1975), Giorgi Danelia (1977), Francesco Rosi (1979), Elem Klimov (1985), Kaneto Shindō (1999), Krzysztof Zanussi (2000) ja Nikolai Dostal (2009).

Auhinna saanud Eesti film
-------------------------

2004. aastal võitis Eesti film "Sigade revolutsioon" žürii eriauhinnana Hõbedase Püha Jüri.

40. MMKF (2018)
---------------

40. Moskva rahvusvahelise filmifestivali (40. MMKF) toimumise aeg toodi tavapärase juuni asemel varasemale ajale, et mitte olla ajaliselt ühel ajal 2018. aasta juunis algavate jalgpalli maailmameistrivõistlustega.

40. MMKF peeti 19.–24. aprillil 2018. Peaauhinna Kuldse Püha Jüri pälvis Venemaa film "Tsar-ptitsa" ("Царь-птица"), mis on toodetud Sahhafilmis (lavastas jakuudi režissöör Eduard Novikov). Hõbedase Püha Jüri said parim meesosatäitja, parim naisosatäitja, parim režii ja parim dokumentaalfilm ning viienda Hõbedase Püha Jüri andis žürii välja eriauhinnana Venemaa filmile "Nju" ("Ню"), mis konkureeris peaauhinnale. Žürii jagas ka muid auhindu. Auhinna panuse eest maailma filmikunsti pälvis postuumselt kuu varem manalasse varisenud Oleg Tabakov.

Viited
------

1. 1 2  Главный приз 40-го Московского международного кинофестиваля получил фильм «Царь-птица». 1tv.ru, 27. aprill 2018
2. ↑  За выдающийся вклад в мировой кинематограф: Табаков посмертно удостоен награды ММКФ[*alaline kõdulink*]. riafan.ru, 19. aprill 2018
3. ↑  Призы 40 Московского кинофестиваля. 40.moscowfilmfestival.ru

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Moskva rahvusvaheline filmifestival** |

* Ametlik koduleht
* Kristiina Davidjants. Vene filmist Moskva festivalil. sirp.ee, 2. juuli 2004
* Moskva rahvusvaheline filmifestival võtab tänavu luubi alla Baltimaade filmikunsti. kinoveeb.delfi.ee, 18. aprill 2018
Mihkel Oviir aastal 2009
**Mihkel Oviir** (sündinud 11. oktoobril 1942 Märjamaal) on eesti jurist, aastatel 2003–2013 Eesti riigikontrolör.

Mihkel Oviir lõpetas 1975. aastal Tartu Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna. 

Alates 1972. aastast töötas ta justiitsministeeriumis. 1992. aastal sai ta Eesti justiitsministeeriumi esimeseks kantsleriks.

2003. aastal nimetati ta riigikontrolöriks ning 2008. aastal kinnitati ametisse ka teiseks ametiajaks.

Tunnustus
---------

* 2001 Valgetähe III klassi teenetemärk
* 2006 Riigivapi III klassi teenetemärk

Isiklikku
---------

Mihkel Oviiri abikaasa on Siiri Oviir. Nende tütar on Liisa Oviir.

Madis Oviir oli Mihkel Oviiri isa.

Publikatsioone
--------------

* Mihkel Oviir: Raha tuleb jagada tõeliselt poliitiliselt, Postimees, 5. veebruar 2007
* Mihkel Oviir: Eesti vajab äriplaani, Virumaa Teataja, 30. oktoober 2009

Välislingid
-----------

* Siiri ja Mihkel Oviir Elukiri
* Mihkel Oviir (65), EPL, 6. oktoober 2007
* Juku-Kalle Raid: "Mihkel Oviir: Valijal pole õigust olla loll. Või kui ta on loll ja teda miski ei huvita, siis ei peaks tal olema ka hääleõigust" Delfi, 18. aprill 2013

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Juhan Parts** | **riigikontrolör**2003–2013 | Järgnev**Alar Karis** |
Randar Tasmuth, 15. juuni 2010
**Randar Tasmuth** (sündinud 31. mail 1955 Tallinnas) on eesti luterlik vaimulik ja teoloog.

Elulugu
-------

Randar Tasmuth kõnelemas 1989. aastal Kose Vabadussõja mälestussamba taasavamisel
Ta lõpetas Tallinna 46. Keskkooli 1973 ning Tallinna Pedagoogilise Instituudi 1978 joonistamise, joonestamise ja tööõpetuse õpetajana. Randar Tasmuth töötas aastatel 1978–1984 õpetajana Haimre 8-klassilises Koolis. 

Ta lõpetas Usuteaduse Instituudi 1990. aastal. Aseõpetajaks ordineeriti ta 19. oktoobril 1988, õpetajaõigused sai ta 11. detsembril 1990. Ta oli aastatel 1988–1997 Kose Püha Nikolause koguduse õpetaja ja Tuhala Kaarli koguduse hooldajaõpetaja. 

Teoloogialitsentsiaadi kraadi kaitses ta Helsingi Ülikoolis 1998, samas anti talle 2004 teoloogiadoktori kraad. 2004. aastal esitati ta EELK Kose Püha Nikolause koguduse õpetajana EELK peapiiskopi kandidaadiks. 

Õpetajana teenib ta Usuteaduse Instituudi kaplanaadi koosseisus. Ta on 1991. aastal moodustatud piiblitõlke komisjoni koosseisus. 

1998. aastast töötab Tasmuth EELK Usuteaduse Instituudis, esmalt Uue Testamendi ja kreeka keele õppetooli dotsendina ning aastast 2006 
professorina. 

1989–2022 oli Tasmuth UI usuteaduskonna dekaan ja 13. detsembrist 2006 kuni 2011. aastani samaaegselt UI rektor. 

Tasmuth on ka Eesti Piibliseltsi nõukogu liige.

Tunnustus
---------

* EELK aukiri 2005
* EELK Teeneteristi II järk 2006
* EELK tänukiri 2017

Isiklikku
---------

Tema isa René Tasmuth oli eesti vaimulik. 

Ta on abielus arst Tiina Tasmuthiga, peres on poeg Martin ja tütar Maarja.

Viited
------

1. ↑  Randar Tasmuth Eesti Teadusinfosüsteemis Muuda Vikiandmetes
2. ↑  "Randar Tasmuth on viies peapiiskopi kandidaat", EPL Online, 2. november 2004
3. ↑  Kes on kes? Eesti 2000, ISBN 9985607899
4. ↑  "Ideaalid ei ole kadunud", Eesti Kirik, 20. detsember 2006

Publikatsioonid
---------------

* "Tahtmise perspektiivist", Sirp, 27. mai 2005
* "Homosuhte idealiseerimine", Eesti Päevaleht, 4. november 2005
* "Renessansita islami äng reformeeritud Euroopas", Tarbija24, 29. november 2005
* "Sõjad, paavst ja dialoog", Postimees, 11. oktoober 2006
* "Identiteet on turvatunde alus", Eesti Kirik, 7. mai 2007
* "Elmar Salumaast sõnas ja kirjas", Sirp, 11. aprill 2008
* "Kirik ja riik, tasakaalus ühiskond", Postimees, 15. november 2008
* "Kirjust suvest südikasse sügisesse", Eesti Kirik, 2. september 2009
* "Jeesus ning uus papüürusetükike", Eesti Päevaleht, 25. september 2012

Välislingid
-----------

* Randar Tasmuth Eesti Teadusinfosüsteemis Muuda Vikiandmetes
* Tiiu Pikkur. Randar Tasmuth – teoloogilise hariduse edendaja. Eesti Kirik, juuni 2010
**Saue raudteepeatus** on raudteepeatus Harju maakonnas Saue linnas. Peatuskoht asub laiarööpmelise Tallinna–Keila raudtee ääres 19 km kaugusel Balti jaamast. Peatus jääb Padula ja Valingu raudteepeatuse vahele.

Ümberistumisvõimalus on Saue linnas Kuuseheki tänaval Raudteejaama bussipeatuses Tallinna–Saue liinibussidele number 190 ja 208.

Kaheteelise raudtee vahel on üks perroon pikkusega 141 meetrit. Peatuses peatuvad kõik Tallinnast Keilasse, Paldiskisse, Riisiperre ja Kloogaranda sõitvad elektrirongid. Piletihinnalt kuulub peatus II tsooni.

Ajaloost
--------

Saue jaamahoone (1996)

2017. aastal avatud Saue rongipeatuse mälestuskivi 
Saue (saksa *Friedrichof*) raudteepeatus rajati aastal 1872. Täpne alguskuupäev on teadmata. Tõenäoliselt jääb see 1872. aasta augusti ja oktoobri vahele. 

Tõenäoliselt aastal 1917 valmis Saue jaama puidust jaamahoone. Selles olid jaamakorraldaja ruum ja reisijate ootesaal. Selles oli ka üks korter jaamateenistuja perele.

Raudteejaamana oli Saue vajalik Tallinna–Keila esialgu ühe rööpmepaariga raudteelõigul rongide möödumise tagamiseks rongiliikluse tiheduse suurenemisel pärast esimest maailmasõda. Algselt oli selle lõigul ainult üks seda võimaldav raudteejaam Nõmmel, 1920. aastate keskelt alates lisandus veel sobivama asukohaga Pääsküla raudteejaam.

1926. aastal avati Saue jaamahoones postiagentuur Saue Vaksal.

1970. aastatel rajati teine rööpapaar Valingult Saueni, mistõttu vähenes Saue kui raudteejaama tähtsus ja ta suleti kui raudteejaam. Edasi toimis endine jaam juba rongipeatusena (raudteepeatusena) ühe reisijateplatvormiga kahe tee vahel.

Alates 1990. aastatest raudtee poolt kasutust mitte leidnud jaamahoone ooteruumis tegutses kauplus ja ka hoones olnud korter oli kasutusel.

Jaamahoone lammutati viletsa seisukorra tõttu 2011. aasta augustis-septembris. Praegu on hoone asukohas haljasala.

Sügisel 2017 tähistati jaama asukoht mälestuskiviga. Kivi avati endise jaamahoone asukohal 27. augustil kell 18.29 suure rahvahulga osavõtul.

Vaata ka
--------

* Eesti raudteetransport
* Saue jaamahoone
* Balti raudtee

Viited
------

1. ↑  "Tallinna ja Harjumaa elektriraudtee: Saue". Originaali arhiivikoopia seisuga 14. aprill 2009. Vaadatud 11. augustil 2009.
2. ↑  Bussiliin nr 190 hakkab sõitma endisel marsruudil.[*alaline kõdulink*] Saue linna koduleht 28.05.2008
3. ↑  Liinivedu nr 208.[*alaline kõdulink*] Toiran OÜ koduleht
4. ↑  AS Eesti Raudtee raudteerajatistel teostatavad operatsioonid
5. ↑
6. ↑  Saue rongipeatus tähistatakse sügisel mälestuskiviga - Harju Elu, nr. 24, 16 juuni 2017. DIGAR
7. ↑  Ajalugu. Saue Linnast. Saue linna koduleht, 6. november 2008
8. ↑  Saue jaam (Vaadatud 08.10.2012.)
9. ↑  Saue Sõna 23. september 2011 (Vaadatud 08.10.2012.)

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Saue raudteepeatus** |

* Saue vana vaksalihoone teisaldati tükkhaaval Delfi, 2. oktoober 2011
* Infot peatuse kohta; fotod (*vene keeles*)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Eelnev peatus** |  **Raudteepeatus läänesuunalistel reisirongiliinidel** | **Järgnev peatus** |
|  Padula |  **Saue** | Valingu  |
**Tõnis Kask** (2. detsember 1929 Tarvastu  – 27. august 2016) oli eesti filmi- ja telerežissöör. 

Ta lõpetas 1949. aastal Viljandi 2. Keskkooli, 1953 GITIS-e eesti stuudio ning oli 1962–1964 täiendõppel sama instituudi kõrgematel kursustel (televisiooniteooria eriala). 

1953–1957 töötas ta Tallinna Draamateatri näitlejana ja lavastas isetegevusteatrites. 1957. aastast töötas Eesti Televisioonis, esialgu režissööri assistendina, hiljem oli ta propagandasaadete pearežissöör, alates 1961. aastast Tallinna Televisioonistuudio (ETV) pearežissöör ja kunstiline juht, 1982–1984 ETV režissöör-lavastaja, 1984–1987 režissöör Tallinnfilmis ning 1987–1992 Eesti Telefilmi peatoimetaja, hiljem vabakutseline lavastaja.

Looming
-------

Tõnis Kask oli esimese kodumaise maaelu probleemidele keskendunud teledokumentaaldraama "Mis Koosta peres uudist?" (1965–1973, stsenaristid Helgi Oidermaa ja Rein Karemäe) looja. Tema algatatud on kaks revolutsioonilisi ajaloosündmusi ja Eesti iseseisvuse tekkelugu dokumentaalselt käsitlevat telesarja: 25-jaoline "Sünniaasta" (1976–1977) ja 10-jaoline "Poliitilised kired" (1978–1980). Koos Astrid Reinlaga on Tõnis Kask populaarse teleseriaali "Õnne 13" idee ja pealkirja kaasautor ning ta oli sarja esimene režissöör-lavastaja (aastail 1993–2003, kokku 227 jagu).

Ta on lavastanud filme, näiteks "Pimedad aknad" (1968), "Kaks päeva Viktor Kingissepa elust" (1981), "Õnnelind flamingo" (1986), "Kaks paari ja üksindus" (1985) ja "Vana mees tahab koju" (1991). 

Ta on mänginud filmis "Näitleja Joller" (1960).

Tunnustus
---------

* 1978 Eesti NSV teeneline kunstitegelane
* 1996 Suure Vankri auhind
* 2004 Valgetähe IV klassi teenetemärk
* 2004 Rukkiräägu kultuuriauhind

Viited
------

1. ↑  Tõnis Kask andmekogus IMDb (inglise)
2. ↑  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 4364

Välislingid
-----------

* Liivi Šein, Tõnis Kask: „Õnne" jälitab mind kogu aeg, Eesti Päevaleht, 28. november 2009
* Suri "Õnne 13" algatanud režissöör Tõnis Kask
Ameerika Ühendriikide tuumapommi Fat Man makett
**Põhja-Korea** (ametliku nimega Korea Rahvademokraatlik Vabariik) on andnud teada, et ta omab tuumarelva ja paljud teised riigid usuvad seda väidet. CIA on andnud hinnangu, et Põhja-Koreal on ka lisaks oluline keemiarelva arsenal. 

Põhja-Korea kuulus varem Tuumarelvade leviku tõkestamise lepingule allakirjutanud riikide hulka, kuid 2003. aastal, tsiteerides Ameerika Ühendriikide ebaõnnestunud kooskõlastatud raamistiku lepet (Agreed Framework) Põhja-Koreaga. 1994. aastal sõlmitud lepinguga Ameerika Ühendriikide vahel, millega taheti vähendada Põhja-Korea tuumaambitsioone tõi kaasa suhete paranemise ja aitas Põhja-Koreal varustada ennast teatud energiavarudega tuumareaktorite abil.

9. oktoobril 2006 teatas Põhja-Korea valitsus, et esimest korda viidi edukalt läbi tuumakatsetus. Samal ajal tuvastasid USA Geoloogiakeskus ja Jaapani seismoloogilised asutused 4,3-magnituudilise maavärina Põhja-Koreas, seda on ka Põhja-Korea väidetega kinnitanud.

IAEA peadirektor Mohamed El-Baradei avaldas arvamust, et 2009. aasta aprilliks oli Põhja-Koreast saanud "täiemahuline tuumaelektrijaam". Põhja-Korea korraldas 25. mail 2009 järjekordse tuumakatsetuse, mis arvatakse olevat 4,7-magnituudilise maavärina põhjustaja. Katsetuse koha kohta pole avaldatud ametlikku informatsiooni. On arvatud, et see toimus Põhja-Korea kirderegioonis Kilju linna lähedal.
Vladimir Jakunin (2013)
Vladimir Jakunin (2011)
**Vladimir Ivanovitš Jakunin** (vene keeles Владимир Иванович Якунин; sündinud 30. juunil 1948 Melenkis Vladimiri oblastis) on Venemaa diplomaat, luuraja ja ühiskonnategelane. Ta oli 2005–2015 Venemaa Raudteede (RŽD) president.

2003. aastast on ta Venemaa Föderatsiooni 1. klassi tõeline riiginõunik ja 2014. aastast Venemaa erakorraline ja täievoliline suursaadik.

Elulugu
-------

Tema isa oli NSV Liidu piirivalvevägede lendur, kes teenis 1947–1962 Pärnus. 

Jakunin õppis samal ajal kuni 1962. aastani Pärnu 3. Keskkoolis, kus sai 7-klassilise hariduse; aastal 1966 lõpetas ta Leningradi 366. Keskkooli. 1972. aastal lõpetas Leningradi mehaanikainstituudi (praeguse Balti Riikliku Tehnikaülikooli Vojenmehh) lennundusinseneri erialal.

Alates 1977. aastast töötas NSV Liidu Ministrite Nõukogu välissuhete riikliku komitee insenerina. 1982–1985 oli Teaduste Akadeemia füüsikainstituudi välissuhete osakonna ülem. 1985. aastast alates oli Nõukogude Liidu esindaja ÜRO juures. Ajalehe Russkaja Mõsl andmetel oli Jakunin NSV Liidu välisluure kaadriohvitser.

1990. aastate alguses tegeles Peterburis välisinvesteeringute toomisega Venemaale. Samal ajal rajas ta ka panga Rossia.

2000. aastast alates täitis Venemaa transpordiministri asetäitja ülesandeid ning oli Transkrediidipanga nõukogu esimees.

2003. aastal sai Venemaa Raudteede asepresidendiks. 15. juunist 2005 kuni augustini 2015 oli ta Venemaa Raudtee presidendiks. 

6. märtsist 2014 kanti Jakunin Venemaa ametnike nimekirja, kelle suhtes USA kohaldab viisa- ja majandussanktsioone "Ukraina suveräänsuse ja territoriaalse terviklikkuse rikkumise tõttu". USA kehtestas Jakunini vastu sanktsioonid 20. märtsil 2014.. Sanktsioonid kehtestas ka Austraalia. 2019. aastal kehtestas seoses Krimmi anneksiooniga tema suhtes sanktsioonid Kanada.

Vladimir Jakunin on Andreas Esmakutsutu Fondi (Фонд Андрея Первозванного) juht ja kuulub fondi Russki Mir juhatusse.

Viited
------

1. ↑  Кто есть кто. Экс-президент ОАО "РЖД"
2. ↑  "Treasury Sanctions Russian Officials, Members Of The Russian Leadership's Inner Circle, And An Entity For Involvement In The Situation In Ukraine" (inglise). U.S. Department of the Treasury. 20.03.2014. Vaadatud 05.05.2021.
3. ↑  "Канада ввела новые санкции в отношении России". *RIA Novosti*. 15.03.2019. Vaadatud 05.05.2021.
4. ↑  МОФ Фонд Святого Всехвального апостола Андрея Первозванного
5. ↑  Попечительский совет Фонда «Русский мир» - Президент ОАО «Российские железные дороги», председатель попечительского совета Фонда Андрея Первозванного и Центра национальной славы

Välislingid
-----------

* Vladimir Jakunin: Eesti arendagu oma raudteed iseseisvalt - Eesti Päevaleht, 12. aprill 2006
* Ilmar Vihmann: Kes on Vladimir Jakunin?, Pärnu Postimees, 30. detsember 2010
* President Medvedev nõudis Jakuninilt raudteel ohutuse tagamist - DELFI, 10. veebruar 2011
* Vladimir Jakunin osaleb Lasnamäe kiriku risti pühitsemisel - DELFI, 15. veebruar 2011
* Владимир Якунин. Биография. Portaal Узнай все! (vene k.)
Ruuž ja pintsel
**Ruuž** ehk **põsepuna** on kosmeetikavahend, mida tavaliselt kasutavad naised, et anda põskedele roosa jume, seeläbi noorem paista ning rõhutada põsesarnu.

Ajalugu
-------

Ruužialus Amra kultuurist Ülem-Egiptuses, umbes 4000-3500 eKr
Ruuži kasutati juba Vana-Egiptuses. Seda tarvitati ka huultel, nagu tänapäeval huulepulka. Mõnes kultuuris on ruuži tarvitanud ka mehed, näiteks regendivalitsuse aegsel Inglismaal (1811–1820). Suurbritannia viktoriaanlikul ajastul, mil meik seostus halbade elukommetega, piirdusid daamid põskede näpistamise ja huulde hammustamisega, et neid punasemaks muuta.

Ruužina on kasutatud mitut laadi aineid. Vana-Kreekas eelistati purustatud mooruspuumarju, sunji indiaanlaste seas verevat rebasheina, mujal ka punapeedi mahla ning purustatud maasikaid.

Tänapäev
--------

Ruuži kandev tantsijanna
Nüüdisajal on ruuž tavaliselt punane talgipõhine pulber, mis kantakse põsele pintsliga. Värvaineks on kas safloor (värvisafloori õielehed) või karmiini lahus ammooniumhüdroksiidis ning roosiõliga lõhnastatud roosivesi. Kreemjat ruuži valmistatakse nahakreemi ja alloksaani segust. Vähem on levinud vedelad ruužid, mida kantakse nahale sõrmedega.

Ruuži valikul arvestatakse nahavärvi, näo kuju, valguse ja keskkonnaga. Näiteks kasutatakse heleda naha korral pigem roosasid, päevituse peal aga kuldseid toone, ööklubis julgemat ja pidulikul vastuvõtul tagasihoidlikumat meiki. Kreemjat põsepuna on lihtsam nahale kanda. Näopiirkonna valik sõltub näo kujust: ümarast näost saab ruuži abil jätta kitsama mulje, pikliku näo korral kasutatakse põsepuna horisontaalsemalt.

Viited
------

1. ↑  Matilda Coxe Stevenson "Ethnobotany of the Zuni Indians" SI-BAE Annual Report #30 (1915), p. 83
2. ↑  Лучшие компактные румяна

Välislingid
-----------

* "Modes In Makeup", kosmeetika lühiajalugu
* "The History of Makeup"
* Max Beerbohm "The Pervasion of Rouge"
* Mari Ojasaar "Neli põsepunamüüti" Buduaar.ee, 29.05.2009
* Jana Boberg "Meigikunstnik õpetab: kuidas põsepuna õigesti valida ja peale kanda" Delfi, 27. aprill 2012
* "Milline põsepuna sobib kõige paremini sinu nahatooniga?" Delfi/elle.com, 22. jaanuar 2013
* "Põsepuna petab aastaid nooremaks" Delfi/Naised, 3. jaanuar 2011
* "L'Oréal Paris jumestamise meistriklass #2 – kuidas modelleerida nägu ning kasutada põsepuna?" Youtube, 13. august 2012
**Betty Blue** (14. august 1931 West Memphis, Arkansas – 23. august 2000) oli ameerika modell ja näitleja. Ta oli ajakirja Playboy posteritüdruk 1956. aasta novembrikuu väljaandes. Foto autor oli Hal Adams.

Blue on ennast nimetanud nudistiks. Enne Playboysse jõudmist oli ta striptiisitar El Rancho hotellis ja kasiinos. Ta poseeris muudeski meesteajakirjades.

Betty Blue tegeles ka näitlejatööga, peamiselt telereklaamides ja mõnes teisejärgulises filmis. 

Aastail 1957–1963 oli ta abielus produtsendi ja režissööri Harold Lime'iga. Paar abiellus uuesti 1991.

Blue suri 23. augustil 2000 südamerabandusse. Tema tuhk puistati Playboy mõisa (Playboy asutaja Hugh Hefneri kodumaja) lähedale.

Filmid
------

* 1961 "Not Tonight Henry" (Pocahontas)
* 1971 "Women in Revolt" (1971) (**Baby Betty**; Betty)

Isiklikku
---------

Tema mõõdud poseerimise ajal olid:

* rinnaümbermõõt 39 tolli (99,6 cm)
* vööümbermõõt 22 tolli (55,9 cm)
* puusaümbermõõt 36 tolli (91 cm)
* kasv 5 jalga 3 tolli (160 cm)
* kaal 128 naela (57,6 kg)

Välislingid
-----------

* Betty Blue andmekogus IMDb (inglise)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Janet Pilgrim** | **Playboy posteritüdruk**november 1956 | Järgnev**Lisa Winters** |
**Pärnu vangla** oli vangla Pärnus, mis suleti 2007. aastal seoses Tartu vangla avamisega. 

Kinnipidamisasutuses on enam kui 5500 ruutmeetrit pindala ja müüride vahel on 7 hoonet.

Vanglahooned
------------

Hoonetest vanim ehitati aastal 1861. Ehitis ehitati kõigepealt hullumajaks, hiljem on see olnud ka vanadekodu. 

1998. aastaks renoveeriti Vanglate Ameti Pärnu vangla elukorpus, kus oli ruumi poolesajale kinnipeetavale ühe-, kahe- ja neljakohalistes kambrites. Augustis 2001 oli vanglas 100 vangi. Veebruaris 2002, pärast Keskvangla sulgemist, toodi Pärnusse ka neli eluks ajaks mõistetut. Aprillis 2002 oli Pärnu vangla vangide arv 113. Mais 2003 alustati Pärnu vanglas remonti ja vangla administratsioonihoones ja vanas majas tehti ümberehitused, renoveeriti vastuvõtuosakonna ja eeluurimisvangla ruumid. Seoses Viru vangla valmimisega, suleti Pärnu vangla 31. jaanuaril 2007

Alates 2017. aasta algusest tegutsevad vanglas CCCP Põgenemistoad, kes on vanglas teinud Põhja- ja Baltimaade suurima põgenemistubade kompleksi.

Viited
------

1. ↑  Pärnu vangla lugu, Pärnu Postimees, nr. 165, 25 august 2018

Välislingid
-----------

* Asso Puidet, Pärnu vangla viimased päevad, parnu.postimees.ee, 11. jaanuar 2007
**Kolmekeisriliit** (saksa keeles *Dreikaiserabkommen*, vene keeles *Союз трёх императоров*) oli esimese Saksamaa riigikantsleri Otto von Bismarcki algatusel sõlmitud neutraliteedi- ja sõprusleping Saksa keisririigi, Austria-Ungari ja Venemaa keisririigi valitsejate vahel.

Liit sai alguse 1872. aastal, mil kohtusid keisrid Wilhelm I, Franz Joseph I ja Aleksander II. Bismarcki, kes kohtumise oli korraldanud, eesmärgiks oli eestkätt siduda Saksamaaga Austria-Ungari, et too ei läheneks revanšismimõtteis olevale Prantsusmaale. Pikemas perspektiivis oli suurem tähtsus aga Venemaa sidumisel, sest ennekõike soovis ta vältida sõda kahel rindel. Austria-Ungari huvides oli oma rahvusvahelise positsiooni tõstmine pärast 1866. aastal kaotatud Preisi-Austria sõda. Ehkki tema poliitika oli selle mõjul olnud küllaltki Saksa-vaenulik, oli tal hädasti vaja liitu, et oma ambitsioone Balkanil kindlustada. Seal oli tema põhikonkurendiks Venemaa, kellega loodeti selles liidus olles erimeelsusi siluda. Venemaa huvides oli liit juba seepärast, et mitte isoleeruda muust Euroopast, pealegi kehastasid teised keisrid riigi jaoks väga olulisi konservatiivseid väärtusi.

Liit sõlmiti ametlikult 1873. aastal. Ometi ei püsinud liikmete üksmeel kuigi kaua, sest nende erimeelsused osutusid siiski sellest suuremateks. Lõpliku hoobi kolmekeisriliidule senisel kujul andis Vene-Türgi sõda aastatel 1877–1878, milles Austria-Ungari nägi oma Balkani-huvide räiget rikkumist. Selle tulemusena sõlmiti 1879. aastal salajane Venemaa vastu suunatud Austria-Saksa liit, millega 1882. aastal ühines ka Itaalia, nõnda tekkis Kolmikliit. Samas püüdis Bismarck ikkagi jätkata ka kolme keisri omavahelist koostööd, 1882. aastal liitu pikendatigi, ehkki sedakorda ainult neutraliteedilepinguna. 1887. aastal pikendati seda veel korda, siis Edasikindlustamislepingu nime all. Kolmekeisriliidu hävitas lõplikult aga Wilhelm II ajal muutunud välispoliitika, mille tulemusena Bismarck 1890. aastal vallandati ning mõni aasta hiljem Edasikindlustamislepingut enam ei pikendatud. See andis võimaluse Prantsuse-Vene liidu tekkeks, millest hiljem arenes välja Antant.

Keisrid
-------

* Wilhelm IWilhelm I
* Franz Joseph IFranz Joseph I
* Aleksander IIAleksander II

Vaata ka
--------

* Kolmikliit (1882) (Saksa–Austria-Ungari–Itaalia liit)

Välislingid
-----------

* Helmut Piirimäe. 20. sajandisse trügides: rahvusvahelised suhted eelmisel sajandivahetusel. *Horisont* nr. 1, 2000.
**Põlva Maarja kirik** on kirik Põlvas.

Kirik ehitati algkujul aastatel 1460–1470 ning seda laiendati aastatel 1841–1845.

Kirikus asub altarimaal "Kristus asub maale" (1845), mille tegi Friedrich Ludwig von Maydell. Oreli valmistas Willhelm Müllverstedt aastal 1833. Kirikukell valati 1868. aastal Saksamaal Bochumis. Kirikutorni kõrgus on 36,5 meetrit..

Kirik on külastajatele tasuta avatud esmaspäevast reedeni kell 9-13, samuti pühapäeviti enne ja pärast jumalateenistust.

Põlva Püha Neitsi Maarja koguduse jumalateenistused peetakse Põlva kirikus pühapäeviti kell 11.

Legend
------

Legendi järgi taheti eestlaste vanasse hiide ehitada kirik. See ei meeldinud eestlastele. Igal hommikul olid päeval ehitatud müürid kokku langenud ja nii kestis see pikka aega. Siis mindi nõu küsima targalt ja tark oli vastanud: "Kiriku seinad jäävad püsima siis, kui müürida elusalt sisse üks süütu tütarlaps põlvili asendis – vaid see on pääsetee."

Koguduses valiti välja Maarja-nimeline tüdruk. Müüri sisse tehti auk, kuhu Maarja põlvili sisse mahtus ja see suleti suure kiviga. Teise augu kaudu anti talle leiba ja vett, et ta elus püsiks. Seejärel suleti ka see auk ja müürid hakkasid kandma. Et Maarja oli müüris põlvili, hakati seda kohta ja kirikut kutsuma Põlvaks.

Viited
------

1. ↑  Põlva eile ja täna. Rein ja Sirje Vill, 2008, lk 10. Tallinn: Tallinna Raamatutrükikoda.
2. ↑  Põlva eile ja täna. Rein ja Sirje Vill, 2008, lk 5. Tallinn: Tallinna Raamatutrükikoda.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Põlva kirik** |

* Põlva kirik kultuurimälestiste riiklikus registris
* Põlva kirik koguduse kodulehel

Põlva kirik
Põlva kihelkond

**Kirik**: Põlva Maarja kirik  

**Mõisad**: Joosu mõis | Kiuma mõis | Kähri mõis | Lepa mõis | Maaska mõis | Mooste mõis | Partsi mõis | Peri mõis | Pragi mõis | Saarjärve mõis | Tilsi mõis | Timo mõis | Tõdu mõis | Uibujärve mõis | Vana-Koiola mõis | Varbuse mõis | Vastse-Koiola mõis | Viira mõis | Väimela mõis | Võru mõis
Pedro Raul Goiási särgis
**Pedro Raul Garay da Silva** (sündinud 5. novembril 1996 Porto Alegres) on Brasiilia jalgpallur, kes mängib ründajana Mehhiko kõrgliigaklubis Toluca.

Ta alustas klubikarjääri Brasiilia klubis Esporte Clube Cruzeiro.

2017. aasta septembris liitus Pedro Raul Portugali klubiga Vitória de Guimarães, kuid ta sai mänguaega vaid klubi reservmeeskonnas Portugali esiliigas. 2019. aasta jaanuaris naasis ta Brasiiliasse, kui liitus laenulepingu alusel Brasiilia esiliigaklubiga Atlético Goianiense. 2019. aastal võitis ta klubiga Goiási osariigi meistrivõistlused ja kindlustas klubiga pääsu Brasiilia kõrgliigasse.

2020. aasta jaanuaris sõlmis Pedro Raul lepingu Brasiilia kõrgliigaklubiga Botafogo. 2020. aasta hooajal lõi ta Brasiilia kõrgliigas 25 mänguga seitse väravat.

2021. aasta veebruaris siirdus Pedrol Raul Jaapani kõrgliigaklubisse Kashiwa Reysol. Seal ta aga kindlaks põhimängijaks ei kujunenud. 2021. aasta teises pooles mängis ta Kashiwa Reysolist laenul Mehhiko kõrgliigaklubis FC Juárez. 2022. aastal oli ta laenul Brasiilia kõrgliigaklubis Goiás. 2022. aasta oli Pedro Rauli jaoks väga edukas, kui ta lõi Brasiilia kõrgliigas 19 väravat ja valiti liigahooaja sümboolsesse koosseisu.

2022. aasta detsembris sõlmis ta püsiva lepingu Brasiilia kõrgliigaklubisga Vasco da Gama. 2023. aasta esimene pool tema jaoks Vasco da Gamas mämngides Brasiilia kõrgliigas nii edukas enam ei olnud kui eelmine hooaeg, kui 12 mänguga lõi ta vaid kaks väravat. 2023. aasta juulis siirdus ta Mehhiko kõrgliigaklubisse Toluca.

Viited
------

1. ↑  "Atlético-GO acerta contratação de atacante que estava em Portugal" (Brasiilia portugali). Globo Esporte. 21. jaanuar 2019.
2. ↑  "Botafogo oficializa contratação do atacante Pedro Raul, ex-Atlético-GO" (Brasiilia portugali). Lance!. 17. jaanuar 2020. Vaadatud 19. novembril 2022.
3. ↑  "Botafogo acerta venda de Pedro Raul para o Kashiwa Reysol por R$ 10,7 milhões e se livra de dívida" (Brasiilia portugali). ge. 11. veebruar 2021. Vaadatud 31. jaanuaril 2022.
4. ↑  "Acertado com Urso, Pedro Raul e Patrick, Vasco se reapresenta e tem primeiro contato com Barbieri" (Brasiilia portugali). ge. 12. detsember 2022. Vaadatud 12. detsembril 2022.
5. ↑   (vaadatud 1.8.2023)
Wesley Moraes 2019. aastal Club Brugge särgis
**Wesley Moraes Ferreira da Silva** (sündinud 24. novembril 1996 Juiz de Foras) on Brasiilia jalgpallur, kes mängib ründajana Inglismaa esiliigaklubis Stoke City.

Noorena kuulus ta mitmesse Brasiilia klubisse. 2015. aasta juulis liitus ta Slovakkia kõrgliigaklubiga AS Trenčín. 14. juulil 2015 lõi ta UEFA Euroopa Liiga eelringi korduskohtumises kaks väravat Rumeenia klubi FCSB vastu, kuid ei suutnud Trenčíni järgmisesse ringi edasi aidata. Hooaja 2015/16 esimese poolega lõi Wesley Moraes Slovakkia kõrgliigas 18 mänguga kuus väravat.

2016. aasta jaanuaris liitus ta Belgia kõrgliigaklubiga Club Brugge. Ta mängis seal neli hooaega tuli 2016. ja 2018. aastal klubiga Belgia meistriks. Iga hooajaga muutus Wesley Belgia kõrgliigas resultatiivsemaks ja hooajal 2018/19 jäi tema arvele 13 tabamust. Hooajal 2017/18 valiti Wesley Belgia kõrgliiga hooaja parimaks noormängijaks.

2019. aasta juunis siirdus ta 22 miljoni naelsterlingi eest Inglismaa kõrgliigaklubisse Aston Villa. Inglismaa kõrgliigas lõi ta esimese värava 23. augustil 2019 mängus Evertoni vastu. 2020. aasta jaanuaris sai ta tõsise põlvevigastuse, mille tõttu jäi ta palliplatsilt pikaks ajaks eemale. Hooajal 2019/20 lõi Wesley Inglismaa kõrgliigas 21 mänguga kokku viis väravat. Inglismaa kõrgliigas mängis ta taas 25. aprillil 2021 mängus West Bromwich Albion vastu.

2021. aasta augustis naasis Wesley Aston Villast laenule Club Bruggesse, kuid sai seal hooaja esimeses pooles väljakule vaid neljas mängus. 2022. aasta jaanuaris läks ta üheks aastaks laenule Brasiilia kõrgliigaklubisse Internacional. Internacionali meeskonnas debüteeris ta 29. jaanuaril 2022 Rio Grande do Suli osariigi meistrivõistluste mängus União Frederiquense de Futebol vastu ja lõi selles mängus penaltist värava – see oli tema esimene värav pärast ligi kahte aastat. 6. aprillil 2022 lõi ta Copa Sudamericana alagrupimängus värava Ecuadori klubi 9 de Octubre vastu. Hooajal 2022/23 oli ta laenul Hispaania esiliigaklubis Levante.

2023. aasta juulis sõlmis ta üheaastase lepingu Stoke Cityga.

Brasiilia jalgpallikoondises tegi Wesley debüüdi 15. novembril 2019 mängus Argentina vastu.

Saavutused
----------

AS Trenčín
* Slovakkia kõrgliiga: 2015–16
* Slovakkia karikas: 2015–16

Club Brugge
* Belgia kõrgliiga: 2015–16, 2017–18
* Belgia superkarikas: 2016, 2018

Viited
------

1. ↑  "Aston Villa sign Wesley Moraes from Club Brugge for £22m". Sky Sports. 13.6.2019. Vaadatud 4.7.2022
2. ↑  "Aston Villa 2-2 West Brom". Aston Villa F.C. 25.4.2021. Vaadatud 4.7.2022
3. ↑  "Wesley joins Internacional on loan". Aston Villa FC. 7.1.2022. Vaadatud 4.7.2022
4. ↑  "Wesley Moraes moves to the bet365 Stadium". *Stoke City FC*. 28. juuli 2023. Vaadatud 28. juulil 2023.

Välislingid
-----------

 Wesley Moraes – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
**Friedrich Frommhold Wieckmann** (õigemini **Friedrich Fromhold Wieckmann**; 4. veebruar 1865 Tallinn – 23. juuli 1945 Güstrow) oli Eestimaa vaimulik.

Ta õppis aastatel 1875–1884 Tallinna kubermangugümnaasiumis ja 1885–1891 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Oli prooviaastal Tallinnas ja Kuusalu Laurentsiuse koguduses. Ordineeriti 1. novembril 1892 Tallinnas õpetajaks.

Oli aastatel 1892–1893 Eestimaa vikaarõpetaja. Aastal 1893 oli ta adjunkt Pärnu Eliisabeti koguduses, aastatel 1893–1897 Tallinna Jaani koguduses. Aastatel 1897–1919 oli ta Tallinna Püha Vaimu koguduse õpetaja, ühtlasi usuõpetaja, lisaks 1918–1919 ka Tallinna praostkonna praost.

1901. aastal tellis ta kunstnik Paul Raualt Tallinna Püha Vaimu kiriku jaoks uue altarimaali (Bernt Notke kappaltari asemele), mis pandi üles 1902. Praegu asub Paul Raua altarimaal Viru-Nigula kirikus.

1919. aastal asus ümber Saksamaale. Oli aastatel 1920–1933 Oldenburgi (Alam-Saksi liidumaal) Püha Lamberti kiriku pastor. Jäi aastal 1933 emerituuri, kuid aastatel 1941–1945 oli veel Güstrowi (Mecklenburg-Vorpommerni liidumaal) Püha Vaimu koguduse õpetaja.

Isiklikku
---------

Tema vend Arnold Theodor Benjamin Wieckmann oli Järva-Madise Püha Matteuse koguduse õpetaja. Tema äi Woldemar Friedrich Kentmann oli Kuusalu Laurentsiuse koguduse õpetaja. Tema õemees Konstantin Thomson oli Hageri Lambertuse koguduse õpetaja.

Viited
------

1. ↑
2. ↑  Die Pastoren des Konsistorialbezirk Estland 1885-1919. Böhlau Verlag Köln Wien
3. ↑  Lexikon deutschbaltischer Theologen seit 1920. Bearbeitet von Wilhelm Neander. 2 auflage 1988, bearbeitet von C. Helmut Intelmann
**Marilyn Ardith Waltz** (abielus **Marilyn Ardith Jordan**; 5. november 1931 Waukesha, Wisconsin – 23. detsember 2006 Medford, Oregon) oli ameerika modell ja näitleja. 

Ta oli esimene, kes poseeris Playboy posteritüdrukuna kolmel korral (hiljem kordas seda Janet Pilgrim). Waltz oli postril veebruaris 1954, aprillis 1954 ja aprillis 1955. Kui Waltz esimest korda ilmus posteritüdrukuna Playboys, esitleti teda nimega **Margaret Scott**. Kuni 1990. aastate keskpaigani arvati, et Playboys oli poseerinud kaks eri isikut. Alles siis märkas Hugh Hefner, kes parasjagu koostas raamatut "The Playmate Book", nende fotode vahel suuri sarnasusi. Hiljem, kui Hefner avaldatud raamatus selle üle spekuleeris, teatas Waltz, et tegelikult esimest korda poseeriski ta nime Margaret Scott all.

Waltz oli ka laulja ja näitleja. Enne Playboys poseerimist oli ta olnud muudegi meesteajakirjade modell. Hiljem töötas ta mitmes kinnisvarafirmas, kuni läks 1996. aastal pensionile.

Isiklikku
---------

16. jaanuaril 1958 abiellus Marilyn Breck Jordaniga. Neil sündis kaks last.

Tema mõõdud poseerimise ajal olid:

* rinnaümbermõõt 37 tolli (94 cm)
* vööümbermõõt 23 tolli (58,5 cm)
* puusaümbermõõt 35 tolli (89 cm)
* kasv 5 jalga 5 tolli (151 cm)
* kaal 113 naela (51 kg)
**Gleb Valentinovitš Pjanõhh** (vene keeles Глеб Валентинович Пьяных; sündinud 15. aprillil 1968 Moskvas) on vene ajakirjanik.

Ta lõpetas 1992. aastal Lomonossovi-nimelise Moskva Riikliku Ülikooli žurnalistikateaduskonna. Töötas aastatel 1991–2001 ajalehes Kommersant korrespondendi ja peatoimetaja asetäitjana. Tema viimane artikkel Kommersantis, mis avaldati 20. juunil 2001, oli pühendatud meediamagnaat Vladimir Gussinskile. Käsitledes Kommersantis NTV juhtumit, kritiseeris ta NTV telekanalit (Gussinskile kuulunud telekanal) ja selle juhti Jevgeni Kisseljovi; sarnast seisukohta väljendas ta ka 2018. aastal Vladimir Tšernõšjovi filmis "NTV. 25+". 

Pjanõhh töötas ka Prantsuse ajakirja Paris Match venekeelses väljaandes. Aastatel 2001–2018 töötas televisioonis: 2001–2003 telekanalil Treti Kanal, 2003–2005 kanalil Rossija (telesaate Vesti öise uudisteprogrammi saatejuhina) ja 2005–2018 kanalil NTV. Aastatel 2005–2012 juhtis saadet "Programma Maksimum" ("Программа максимум"). Saate autorid otsustasid, et saate materjali esitus pidanuks olema võimendatud. Selle idee elluviimiseks lasti saatejuhil esineda kiiremini ja emotsionaalsemalt. Nii said tema hääle spetsiifiline intonatsioon ja artikulatsioonižestid laiemalt tuntuks. Hiljem on sellist esituse maneeri parodeeritud teistes telesaadetes.

Pjanõhh on loonud mitu dokumentaalfilmi, neist 2012. aastal valminud "Pulja-dura" ("Пуля-дура") käsitles 1962. aastal toimunud Novotšerkasski veresauna.

Märtsis 2018 avas ta YouTube'is oma kanali Dom za God ('Maja aastaga'), milles räägib eramajade ehitamisest linnalähedastes piirkondades.
|  |
| --- |
| Poliitikaartiklid teemal**Valitsemisvorm** |
| Vormid |
| * Anarhia
* Aristokraatia
* Autokraatia
* Autoritarism
* Demokraatia
* Despootia
* Diktatuur
* Feodalism
* Gerontokraatia
* Meritokraatia
* Monarhia
	+ Absoluutne monarhia
	+ Konstitutsiooniline monarhia
	+ Parlamentaarne monarhia
* Ohlokraatia
* Oligarhia
* Patriarhaat
* Matriarhaat
* Plutokraatia
* Sotsialism
* Sotsiokraatia
* Tehnokraatia
* Teokraatia
* Totalitarism
* Türannia
* Vabariik

---

 |
| redigeeri |

**Plutokraatia** ehk **timokraatia** ehk **rikaste valitsus** on valitsusvorm, kus otsustamine on tsentraliseeritud ja otsustusõigus on vaid riigi rikastel kodanikel.

Riigis valitseb tavaliselt suur majanduslik ebavõrdsus ja väike sotsiaalne mobiilsus. Plutokraatia jooni on paljude riikide valitsussüsteemides.

Sõna "plutokraatia" on tuletatud kreekakeelsest sõnast *Plutos*, mis tähendab rikkust. Plutos oli Vana-Kreeka rikkusejumal. Tema nimi on keelelises suguluses allmaailmajumala Plutoni nimega.

Ajaloolastele on plutokraatia jõukate oligarhide valitsusvorm. Näiteks oli seda tüüpi plutokraatia mõnes Vana-Kreeka linnriigis ning Itaalia kaupmeeste linnas, nagu Veneetsia, Firenze ja Genova. Kevin Phillips, kes oli Richard Nixoni poliitiline nõustaja, väitis, et USA-s on plutokraatia, kus sulavad kokku raha ja valitsus.

Plutokraatia esineb tavaliselt riikides, kus on esimene valitsus pärast anoomiaperioodi.

Ateenas jagati kodanikud juba 7. sajandi eKr lõpus tsensusklassidesse, millega määrati maksukohustused, poliitilised õigused ja sõjaväekohustus, sest sõjaväeteenistus oli relvastuse ja hobusepidamise tõttu kulukas. Solon täiustas seda süsteemi ja kehtestas neli klassi esmalt maaomandi suuruse järgi ja pärast omatava vara alusel. Ta määras nii riigi- kui ka sõjaväeametid, mida kindlasse klassi kuuluv isik võis pidada. Alates Peloponnesose sõjast kaotasid need klassid oma tähtsuse, ent neljanda sajandi lõpus kehtestati need uuesti.
Kuningas João VI.  
*José Leandro de Carvalho maal (u 1818).*
**João VI** (13. mai 1767 Lissabon – 10. märts 1826 Lissabon) oli Portugali kuningas aastatel 1816–1826.

Dom João oli kuningas Pedro III teine poeg, kes kerkis troonipärijaks pärast oma vanema venna José surma 1788. aastal.

Kuningaks sai ta pärast oma ema, kuninganna Maria I surma 20. märtsil 1816. Tema ametlik kroonimistseremoonia toimus alles 6. veebruaril 1818.

Tema valitsusajal leidis aset 1820. aasta Portugali liberaalne revolutsioon, mis viis Portugali esimese põhiseaduse vastuvõtmiseni 1822. aastal. Samal, 1822. aastal kuulutas tema vanem poeg ja troonipärija Dom Pedro välja seni Portugalile kuulunud Brasiilia iseseisvuse. 

Põhiseaduse tühistas kuningas juba 1823. aastal oma noorema poja Dom Migueli juhitud konservatiivide survel, pöördudes tagasi absolutistliku valitsemiskorra juurde. Tema viimaseid valitsusaastaid iseloomustasid teravad tülid ja isegi relvakonfliktid konstitutsioonilise ja absoluutse monarhia pooldajate vahel, mis viisid kaks aastat pärast kuninga surma miguelistide sõdade puhkemiseni.

Tema ametlik tiitel oli aastatel 1816–1825 Portugali, Brasiilia ja Algarve ühendkuningriigi kuningas. Kuigi 1822 kuulutas Brasiilia ennast iseseisvaks, oli João VI *de iure* endiselt ka Brasiilia riigipea. Pärast Brasiilia iseseisvuse tunnustamist Rio de Janeiro lepinguga ja ühendkuningriigi ametlikku likvideerimist sai temast vastavalt lepingule 1825. aastal Brasiilia titulaarne keiser.

João VI abikaasa oli Hispaania kuninga Carlos IV tütar Carlota Joaquina. Nende abielust sündis 9 last.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Maria I** | **Portugali kuningas**1816–1826 | Järgnev**Pedro IV** |
Väidetakse, et 11. septembril 2001 sooritatud terrorirünnakut USA vastu ei organiseerinud tegelikult isikud, keda USA ametliku versiooni kohaselt organiseerijaiks peetakse. Peaasjalikult pannakse mitmetes raamatutes ja filmides kahtluse alla ametliku teooria eeldused ja järeldused. Kuna ametlikus uurimisaruandes pole väga paljudele tõsistele küsimustele vastust ning vastuseid ei anna ka USA valitsus, siis levivad mitmed teooriad. Variante on mitmeid. Vt ka Vikipeedia artikkel 11. septembri terrorirünnakute kohta, peatükk "Kriitika ametliku teooria kohta" ( ).Ühe, kuid peamise teooria kohaselt lavastasid terroriakti USA kõrgeimate võimukandjate ja nendega lähedalt seotud ärieliidi esindajate juhtimisel USA eriteenistused (peaasjalikult CIA) koos Iisraeli Mossadiga (seda organisatsiooni peetakse mõnedes teooriates vahetuks täideviijaks, CIA olevat olnud vaid "katus"). Nende huvi terroriakti organiseerimiseks olevat nii sisepoliitiline – et vaigistada kriitikat ning nuhkida oma riigi sees, teisitimõtlejaid alla suruda (võeti vastu valitsusele suuremaid volitusi andva sisejulgeoleku seadus US Patriot Act) kui ka välispoliitiline – vaigistamaks rahvusvahelist kriitikat sõdade alustamisel ning sundimaks teisi riike poolt valima (George Bush:"Peate valima, kas olete meiega või terroristidega"). Üldisemaks huvide realiseerimise vahendiks olevat välja mõeldud "nähtamatu" vaenlane – globaalne terrorism, millega võib "võidelda" lõputult ning millega üldsust hirmutatakse ning seetõttu on võimalik eriteenistustele ning relvatööstusele suuremal hulgal ressursse eraldada. Sõja alustamise (teiste riikide vastu) vajaduse olevat tinginud nn.võidujooks maailma ressurssidele kui ka valitsusringkondade ja nendele lähedal seisvate ärimeeste (nt relvatöösturite) isiklikud ärihuvid. Mossadi on peetud vahetuks täideviijaks ka seetõttu, et USA eriteenistuste töötajad võivat enda kodanike tapmisel osutuda ebalojaalseteks. Sama kehtivat ka teiste liitlaste (nt Suurbritannia ja Prantsusmaa) eriteenistuste kohta, kelle kristlik ligimesearmastuse mõiste võib osutuda takistuseks. Kuna aga Iisrael on USA võlglane nii majanduslikult kui ka poliitiliselt ning juute ei kammitsevat teiseusuliste tapmisel religioossed ettekirjutused, siis peetakse nende osalust võimalikuks. Seetõttu ka arvatakse, et WTC pilvelõhkujatest olid Iisraeli kodanikest töötajad selleks ajaks eemaldunud (USA kodanikest juute olevat küll surma saanud). Selle kohta vaata lähemalt Teisi variante: vaata lähemalt ja USA parlamendi uuringud(inglise keeles). 

Peamised küsimused, millele vandenõuteoreetikute arvates vastust ei ole ega anta (ning mis seetõttu tekitavad kahtlust ametlikus teoorias), on järgmised: 

1. Pentagoni lennanud lennuki tiibade siruulatuse suurus (38 m) ning augu laius, mille lennuk jättis (19,8 m). 

2. WTC7 (Maailma Kaubanduskeskuse kolmas torn) kokkukukkumine sarnaselt teistega (WTC1 ja WTC2), ilma et sinna oleks sisse sõitnud lennuk. 

3. Kõigi WTC kolme torni sarnane kokkukukkumine langemiskiirusega 7–10 sekundit (s.t umbes kümme korrust sekundis) "oma jälje sisse", ilma et lennukikütuse põlemistemperatuur ligilähedaseltki suudaks sulatada hooneid kandvaid teraskonstruktsioone.