recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Köyliö** (rootsi keeles *Kjulo*) oli vald Soomes Satakunta maakonnas. 2016. aasta algusest liideti see Säkylä vallaga.

Köyliö vallas elas 2883 inimest (juuni 2008); valla pindala oli 259,3 km2, millest 13,22 km2 oli veega kaetud. Asustustihedus oli 11,72 inimest/km2.

Köyliö naabervallad olid Eura vald, Huittinen, Kokemäki linn ja Säkylä vald.

Köyliö vallast on legendi järgi pärit Lalli, kes väidetavalt tappis 12. sajandi keskel Köyliö järve jääl piiskop Henriku. Tapmiskoht olevat olnud järve põhjaosas Kirkkokari ehk Püha Henriku saare läheduses. Saarel asus Köyliö esimene kirik, mis oli kasutusel vähemalt 1420. aastateni. Aastal 1955. paigaldati saarele mälestusmärk ristiusu vastuvõtmisele Soomes. Kirkkokari on Põhjamaade ainuke katoliiklaste palverännakute sihtkoht. Igal aastal enne jaanipäeva peetakse saarel mälestusmissa.

Kepola külas on 1989. aastal püstitatud Aimo Tukiaise tehtud Lalli kuju.

Köyliö vapil on piiskop Henriku mitra ja kirves, millega Lalli ta väidetavalt tappis.

Viited
------

1. ↑  Kaupunkien ja kuntien lukumäärät ja väestötiedot, vaadatud 15.02.2019.

Välislingid
-----------

* Valla koduleht
Jelgava Süüta Neitsi Maarja katedraal
**Jelgava Süüta Neitsi Maarja katedraal** (Läti keeles *Jelgavas Bezvainīgās Jaunavas Marijas Romas katoļu katedrāle*) on katedraal Lätis Jelgava linnas aadressil Katoļu ielā 11. Hoone on arhitektuurimälestis.

Kirikuhoone
-----------

Praegune kirikuhoone ehitati Jelgavasse aastail 1902–1906. Kirik on ehitatud punastest tellistest, sellel on üks suur torn. Nii torni kui ka katust kaunistavad uusgooti stiilile omased elemendid. Hoonel on kolm löövi ja transept. Peasissekäigu kohal asub püha õhtusöömaaega kujutav bareljeef. Katedraali juures asub ka väike aed, samuti kuulub selle juurde kirikla. Katedraalis asub kolm gooti stiilis tammepuust altarit.

Ajalugu
-------

### Varasem ajalugu

Katedraali koha peal oli varem väike kivist kirik, mis valmis aastal 1630 ja kandis püha Jüri nime. Hoone ehitamist alustas Friedrich Kettler, aga töö ja lõpetamata. Aastal 1639 lubas Jakob Kettler Władysław IV Wazale, et kirik ehitatakse valmis. Tööd lõpetati aastal 1645, aga juba aastal 1661 kaebas kohalik piiskop hertsogile, et kirik vajab remonti. Remont lõpetati aastaks 1715.

Aastail 1672–1773 asus Jelgavas jesuiitide misjonikeskus, mistõttu linna katoliiklaste arv kasvas. Nõnda taotleti aastal 1783 kirikule katedraali staatust ja see palve rahuldati, aga aastal 1798 allutati Kuramaa katoliiklased Vilniuse piiskopkonnale ja katedraalist sai taas tavaline kirik.

Prantsuse revolutsiooni ajal elas Jelgavas kuningas Louis XVIII, kes annetas kirikule briljantidega kaunistatud monstrantsi ja vana maali, mis kujutas ristilöödud Kristust.

### Praegune hoone

Aastal 1902 juhtis Jelgava kogudust Kazimirs Jasenas, kes soovis vana hoone asendada uue ja uhke kirikuga. Nii alustas ta raha kogumist ja uue kiriku rajamist. Ehitustööd lõppesid aastal 1906. Uusgooti stiilis hoone ehitati punastest tellistest. Algul kandis ka see kirik püha Jüri nime, aga aastal 1925 pühitseti see neitsi Maarjale. Ühtlasi pühitseti valminud kirik ka sisse.

Teise Maailmasõja ajal, juulis 1944, põles kirik maha. Püsti jäid vaid selle välismüürid. Taastamistöid alustati aastal 1950, need viis läbi kohalik kogudus oma jõududega. Üldjoontes lõpetati tööd aastaks 1958, aga sisetöid jätkati veel aastani 1969. Kiriku torn taastati algsel kujul alles aastaks 1992.

Algselt oli tegemist tavalise kirikuga, katedraaliks sai see aastal 1995, kui rajati Liepāja piiskopkond.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Jelgava Süüta Neitsi Maarja katedraal** |

* Katedraali koduleht
* Katedraal Jelgava turismiportaalis
* Fotod katedraalist
**Köömned** on hariliku köömne (*Carum carvi*) viljad, mida tarvitatakse droogi, sööda ja maitseainena, samuti parfümeerias. Need kuuluvad vanimate teadaolevate maitseainete hulka.

Maitseaine
----------

Eesti köögis pruugitakse köömneid ennekõike peenleiva jt küpsetiste (köömneküpsised, köömnekook) hapukapsa ja kartulite maitsestamiseks. Läti traditsiooniliste toitude hulka kuulub köömnejuust. Skandinaavias on levinud köömneviin akvaviit.

Köömned on ka Tuneesia maitsesegu *tabil*'i ja tšillipasta harissa koostisosa.

Droog
-----

Droogina kasutatakse köömnetest valmistatud teed – kas külma või sooja vesitõmmisena, alkoholitõmmisena ja pulbrina aga ka köömneleotisena (vannivees).

Kuna köömned sisaldavad rikkalikult eeterlikke ja rasvaseid õlisid (umbes 3–7%), park- ja mõruaineid, soodustavad nad seedimist. Eeterlikud õlid leevendavad kõhukrampe ja puhitust, rahustavad magu ja ergutavad söögiisu. 
Kasutatakse kõhugaaside, kõhulahtisuse, nahaallergia, sügeliste, neerupõletike ja kuseteede põletike korral, südame tegevuse rahustamiseks jm.

Söödana
-------

Köömneid kasutatakse ka söödamaterjalina.

### Asendus

Võib asendada nõmm-liivateega (*Thymus serpyllum* L.).

### Vastunäidustus

Ülitundlikkus sarikaliste sugukonna taimede suhtes.

Vaata ka
--------

* mustköömen

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  Ain Raal, "Maailma ravimtaimede entsüklopeedia", lk 171 ,Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2010
2. ↑  KOMISJONI MÄÄRUS (EL) nr 575/2011, 16. juuni 2011, söödamaterjalide kataloogi kohta, Veebiversioon (vaadatud 17.11.2013)

Välislingid
-----------

* Alan Davidson, "The Oxford Companion to Food", Oxford University Press, lk 134, 1999, ISBN 0 19 211579 0
* Aleksander Heintalu, Anneli Sihvart, "Vigala Sassi taimravi. 500 taime koduseks tervendamiseks.", Pegasus, lk 84, 2012, ISBN 978 9949 505 28 9
Jelgava piiskopkond
**Jelgava piiskopkond** (*Dioecesis Ielgavensis*) on katoliku kiriku diötsees, mis allub Riia peapiiskopkonnale.

Piiskopi residents on Jelgavas ja katedraaliks on Jelgava Süüta Neitsi Maarja katedraal. Diötsesaanpiiskop on 2011. aastast Edvards Pavlovskis.

Jelgava piiskopkond asetseb Lätis Zemgale ja Sēlija ajaloolistes piirkondades riigi lõunaosas. See piirneb läänes Liepāja piiskopkonnaga, millest Jelgava piiskopkond aastal 1995 eraldati. Põhjas piirnevad piiskopkonnaga Rēzekne-Aglona piiskopkond ja vahetult Riia peapiiskopi haldusalas olev piirkond.

Piiskopkonna pindala on 13 620 km². Seisuga 2004 oli piiskopkonnas 80 520 katoliiklast, kes moodustasid piiskopkonna elanikest 24,4%.

Piiskopkonna moodustavad 58 kogudust. Jelgava piiskopkonna territoorium jaguneb seitsmeks dekanaadiks keskustega Bauskas, Dobeles, Grīvas, Jēkabpilsis, Jelgavas, Ilūkstes ja Tukumsis. Kirikud asuvad Aknīstes, Auces, Bauskas, Bebrenes, Brunavas, Budbergas, Demenes, Dobeles, Dunavas, Dvietes, Eglaines, Elernes, Grendzes, Grīvas, Iecavas, Ilūkstes, Jaunbornes, Jaunjelgavas, Jaunsaules, Jēkabpilsis (Krustpils kuulub Rēzekne-Aglona piiskopkonda), Kalnciemsis, Kurmenes, Lamiņis, Laucesas, Līvbērzes, Medumis, Neretas, Ozolaines, Rubeņis, Silenes, Skaistkalnes, Subates, Sventes, Tukumsis, Varnavičis ja Zemgales; lisaks kuuluvad piiskopkonnale veel Dāviņi vallas asuv Janči kirik ja Kraslava Sēlija poolele jääv Priedaine kirik. Mazzalve vallas asub Kankaļi kabel, lisaks asuvad kabelid veel Kaplavas, Kumbuļis ja Vecumniekis. Bārbele, Bēne, Daudzeva, Eleja, Ērberģe, Gārsene, Glūda-Nākotne, Īslīce, Penkule, Ruba, Sala, Sece, Sēlpilsi, Sproģi, Staļģene, Zalve, Zaļenieki, Zasa ja Viesīte kogudusel puudub oma hoone ja nad kasutavad renditud ruume. Daudzevas ja Valles tegutsevad misjonipunktid.

Jelgava piiskopid
-----------------

* Antons Justs (1996–2011)
* Edvards Pavlovskis (aastast 2011)

Välislingid
-----------

* Koduleht
**Silmutorbik** (ka **silmumõrd**) oli kuusekoorest või männipeergudest koonusjas püünis silmude püüdmiseks.

Silmutorbiku ehitus
-------------------

Silmutorbik oli kuni 60 cm pikkune, tema pujus ligikaudu 20 cm suuavaga. Pujus ja suuäär olid tehtud kasetohust, otsaava oli suletud õlgedega. Püügil seoti 50–60 torbikut tagumist otsa pidi lühikeste nööride abil ligikaudu poole meetriste vahedega ühise selgnööri külge, mis oli varustatud raskuste ja ujukitega. Mõrd lasti vette suuavaga pärivoolu. Silmude kättesaamiseks piisas hiljem otsaava prundi äravõtmisest. Kui silmu oli palju, tuli nende välja võtmiseks mõnikord mõrd purustada.

Kasutuskohad
------------

Silmutorbikud olid Eestis kasutusel vaid Narva jõel. Samalaadseid peergudest silmumõrdu kasutati ka Ingeris ja Onega jõel, samuti Soomes ja Rootsis.

Tänapäev
--------

Silmutorbik on kehtivas kalapüügieeskirjas defineeritud kui kooniline, kuni 30 cm suu läbimõõduga juhtaiata ja tiibadeta püünis.

Silmumõrd on sama eeskirja järgi juhtaia ja tiibadeta püünis, mille suu on kuni 0,5 m kõrge ja kuni 1 m lai ning pujuse diameeter on kuni 5 cm.

Vaata ka
--------

* mõrd
* rüsa
* noot
* sääs

Viited
------

1. 1 2  Eesti etnograafia sõnaraamat. 1995. Koostanud Arvi Ränk. Tallinn, AS Pakett trükikoda. Lk 195
2. 1 2  Eesti rahvakultuuri leksikon. 2000. Koostanud Ants Viires. Tallinn, Ühiselu AS trükikoda. Lk 267
3. ↑  Vabariigi valitsuse määrus. 16.06.2016. § 7.4

Välislingid
-----------

* Silmumõrd, Eesti Rahva Muuseum
* Lõkspüünised
**Jelena Pogosjan** (aastani 1985 **Jelena Lapikova**, sündinud 6. veebruaril 1963 Tallinnas) on Eesti kirjandusteadlane.

Elulugu
-------

Lõpetas 1980 Tallinna 15. Keskkooli, 1986 TÜ vene keele ja kirjanduse osakonna, 1990 aspirantuuri, filosoofiamagister slaavi filoloogias (1992, TÜ), väitekiri ""Сказание" Авраамия Палицына и "Иное сказание"". Oli 1987–88 TÜ ajaloo ja semiootika labori vanemlaborant, 1990–92 vene kirjanduse kateedri vanemõpetaja, 1992–97 vene kirjanduse õppetooli teadur, 1997–2002 vene kirjanduse õppetooli dotsent, 1993–2000 ka Moskva Ülikooli Maailmakultuuri Instituudi vanemteadur, 2002– Alberta Ülikooli (Kanada) professor. Õpetanud vene kirjanduse ajalugu, Vene ajalugu, vene rahvaluulet, sissejuhatust kirjandusteadusse, kirjandusliku teksti analüüsi, erikursusi.

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkond: 18. sajandi vene kirjanduse ajalugu ja poeetika, Mihhail Lomonossovi looming, ametliku ja õukondliku kultuuri semiootika. Üle 30 teadustrükise.

Viited
------

1. 1 2 3  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Teoseid
-------

* Петр I – архитектор российской истории. Санкт-Петербург, 2001
* "И невозможное возможно": свадьба шутов в Ледяном доме как факт официальной культуры. // Тр. по русской и славянской филологии IV (2001)
* "Я Деву в солнце зрю стоящу...": образ апокалиптической Жены в русской официальной культуре 1695–1742 гг. // Studia Russica Helsingiensia et Tartuensia. VIII (2002)
* Петр I накануне петровских реформ. // Лотмановский сборник. III. М, 2004.

Kirjandus
---------

* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

Välislingid
-----------

Jelena Pogosjan Eesti Teadusinfosüsteemis Muuda Vikiandmetes

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Silmikmonstera** (*Monstera adansonii*) on võhaliste sugukonda monstera perekonda kuuluv õistaim.

Silmikmonstera on pärit Lõuna- ja Kesk-Ameerikast ning neid ümbritsevatelt saartelt. Silmikmonstera on hemiepifüüt ehk ta kasvab teiste taimede najal ja peal, kuid nende elutsüklid on teineteisest täiesti sõltumatud. Monstera perekonda kuuluvad õistaimed eelistavad poolvarjulist kasvupaika.

Ajalugu
-------

Esimesed viited silmikmonsterale pärinevad 1693. aastast Prantsuse botaaniku Charles Plumier'i teosest "Descrition des plantes de l'Amérique". Algses materjalis oli taim välja toodud nimega *Arum hederaceum amplis follies perforatis.* Liigiepiteedi *adansonii* sai silmikmonstera prantsuse botaaniku Michel Adansoni järgi.

Kirjeldus
---------

Silmikmonstera
Silmikmonstera on tuntud toataim. Taime pikkus looduslikes tingimustes võib küünida umbes 6 meetri kõrguseni, toataimena jääb maksimumkõrguseks 2,5 meetrit.

### Lehed

Noorel taimel on ovaalsed kuni elliptilised läikivad lehed, mis võivad kasvu poolest olla ebasümmetrilised ning üksikute aukudega. Lehtedele hakkavad augud moodustuma taime varases eas, kui selle varre pikkus on kõigest 5–10 cm. Täiskasvanud taimedel on lehed korrapäraselt augustunud terve lehe ulatuses.

### Varred

Nii noored kui ka täiskasvanud varred on rohelised. Nooretaimedel on õhemad pulkjad varred lühemate sõlmevahedega. Täisikka jõudnud taimedel on varred paksemad, pulkjas kuju jääb osaliselt alles ja sõlmevahed pikenevad.

Taim on hemiepifüüt ehk tal on õhujuured, mis aitavad tal teiste taimede pinnale kinnituda. Õhujuured on abiks ka toitainete kogumiseks ning niiskuse kogumiseks kasvukeskkonnast.

### Õied

Silmikmonstera õied on välja kujunenud taime tõlvikul ning koosneb mitmest õisikust. Tõlviku värv võib varieeruda kollasest ja oranžist kuni kreemvalgeni. Õietõlvikut ümbritseb nahkjas kollakas kandeleht.

### Viljad

Silmikmonstera õis
Silmikmonstera viljad valmivad õisiktõlviku sees, muutes selle värvuse rohekast tumekollaseks. Viljad koosnevad üksikust tumehallist seemnest, mis on ümbritsetud pehme halli viljalihaga.

Viited
------

1. ↑  Toomas Kukk, Urmas Laansoo, Ott Luuk, Sirje Mäearu, Peedu Saar, Sulev Savisaar ja Kersti Tambets. (06.05.2022). "Eestikeelsete taimenimede andmebaas". *Eesti Looduseuurijate Seltsi botaanika terminoloogia komisjon*. Vaadatud 11.05.2022.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: mitu nime: autorite loend (link)
2. 1 2  University of Connecticut (04.03.2022). "Monstera adansonii Schott". *University of Connecticut*. Vaadatud 11.05.2022.
3. 1 2 3 4 5 6 7  Editorial Team (12. november 2021). "Monstera adansonii Varieties, Forms, and Care". *Homes Pursuit*. Vaadatud 11.05.2022.
4. ↑  Charles Plumier (1693). *Description des plantes de l'Amérique avec leurs figures*. Pariis: A Paris : de l'Imprimerie royale. Lk .
Glehni lossi (Hohenhaupti lossi) vaade lõunaküljelt
Glehni lossi vaade põhjaküljelt
**Mustamäe mõis** (saksa keeles *Hohenhaupt*) oli Jälgimäe mõisa kõrvalmõis Keila kihelkonnas Harjumaal.

Mõisa peahoone on Glehni loss.

Viited
------

1. ↑  Mustamäe mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris (vaadatud 26.10.2017)

Välislingid
-----------

* Mustamäe mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris

Keila kirik
Keila kihelkond

**Kirik**: Keila kirik  

**Pastoraat**: Keila kirikumõis  

**Peamõisad**: Haabersti mõis | Harku mõis | Jõgisoo mõis | Jälgimäe mõis | Keila mõis | Keila-Joa mõis | Klooga mõis | Kumna mõis | Laulasmaa mõis | Lehola mõis | Naissaare mõis | Ohtu mõis | Rahula mõis | Rannamõisa mõis | Saku mõis | Saue mõis | Tuula mõis | Tännassilma mõis | Valingu mõis | Vana-Karjaküla mõis | Vanamõisa mõis | Voore mõis | Vääna mõis | Ääsmäe mõis | Üksnurme mõis  

**Kõrvalmõisad**: Humala mõis | Hüüru mõis | Käesalu mõis | Maeru mõis | Meremõisa mõis | Muraste mõis | Mustamäe mõis | Peetri mõis | Uue-Karjaküla mõis | Vana-Pääla mõis | Viti mõis  

**Poolmõisad**: Koppelmaa mõis | Kuivaveski mõis | Kõltsu mõis | Luka mõis | Niitvälja mõis | Tiskre mõis | Vismeistri mõis  

**Karjamõisad**: Aru mõis | Juuliku mõis | Kalda mõis | Kiisa mõis | Laabi mõis | Laoküla mõis | Lehmja mõis | Nahkja mõis | Pällu mõis | Suur-Aru mõis
**Nikolai Veiderpass** (7. aprill (vkj)/ 19. aprill 1887 Tallinn – 2. mai 1971 Tartu) oli eesti farmatseut ja ravimitehnoloog.

Üldhariduse omandas Narva gümnaasiumis. Ta tegi 1913. aastal Kaasani Ülikoolis apteekriabilise eksami ja omandas 1918. aastal proviisori kutse. Ta töötas 1918–1921 farmatseudina Simbirskis K. Tähe apteegis. 

1923. aastal omandas ta Tartu Ülikooli juures rohuteaduse doktori kraadi põlevkivi keemiliste omaduste uurimise teemal. Akadeemiliselt oli ta Korporatsioon Fraternitas Liviensise liige.

Oli aastatel 1921–1936 Eesti Riikliku Erapreparaatide Kontrollasutuse juhataja ning aastatel 1936–1968 Tartu Ülikooli farmaatsia, farmatseutilise keemia, ravimite ja galeeniliste preparaatide tehnoloogia õppejõud. Professor 1938.

Uuris esimesena eesti põlevkivi fenoole. Tema teine huviala oli kodumaistest taimedest ravimite valmistamise uurimine.

Viited
------

1. 1 2  Dr. pharm. N. Weiderpass 40-aastane - Postimees, 21. aprill 1927

Välislingid
-----------

* *Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944*
* Haud Tartu Maarja kalmistul
Sonya-klassi miinitraaler 2005. aastal
**Sonya-klassi miinitraaler** (vene keeles **проект 1265 Яхонт** (projekt 1265 Jahont)) on Nõukogude Liidus hulgaliselt valmistatud ja mitmes riigis tänini kasutusel olev rannikumere ja avamere miinitraaler.

Kirjeldus
---------

Põhilised andmed:

* Veeväljasurve 427-460 t
* Pikkus 49 m
* Laius 8,8 m
* Süvis 2,45 m
* Kiirus 14 sõlme
* Sõidukaugus 1500 miili (10 sõlmega)
* Autonoomsus 10 päeva
* Relvastus: automaatkahurid 1x2-30 mm AK-230, 1x2-25 mm 2M-3M või 1x6-30 mm AK-630; lühimaa õhutõrjeraketid Strela-3, 6 meremiini, miiniotsimis- ja traalimisvarustus.
* Meeskonnas 44 liiget, sh 6 ohvitseri

Ajalugu
-------

Traaleri väljatöötamist alustati 1968. aastal, vahetamaks välja Vanya-klassi miinitraalerid. Esimene laev valmis 1971. aastal ja seeriatootmine algas 1972. aastal. Kokku ehitati kuni 81 seda klassi laeva, neist umbes 20 läks või jäi välisriikidele. Vähemalt 5 seda klassi laeva (BT-44, BT-122, BT-143, BT-150, BT-94) paiknes Nõukogude okupatsiooni lõpuaastail ka Tallinna mereväebaasis. Tootmine lõpetati 1991. Lõpus lisandus tosinkond modifitseeritud versiooni 1265E.

Enamik Sonya klassi laevades on tänapäevaks maha kantud. 

Järeltulijaks oli üldiselt plaanitud märksa suurem Aleksandrit-klassi miiniotsija, kuid see hakkas ühtlasi asendama ka suuremaid ookeani-miinitraalereid.

Kasutajad
---------

Sonya-klassi miinitraalereid Venemaa mereväe Vaikse ookeani laevastikus 2016
Traalerid on kasutusel veel järgmistes riikides:

* Venemaa – 26 (sh Balti laevastikus 5, Põhjalaevastikus 8, Musta mere laevastikus 2)
* Ukraina – 2
* Vietnam – 4
* Bulgaaria – 4
* Kuuba – 4
* Süüria – 1
* Aserbaidžaan – 2

Vaata ka
--------

* Aleksandrit-klassi miiniotsija
* Lindau-klassi miinijahtija
* Tripatite-klassi miinijahtija

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Sonya-klassi miinitraaler** |

* Russianships.info: Sonya class
Klaipėda tuletorn Smiltynės
Smiltynė. Vaade Klaipėda kesklinnale
**Smiltynė** on Leedu linna Klaipėda osa. Saksa keeles *Sandkrug*. Asub Kura säärel Kopgalisest lõuna pool. Smiltynė asub Kura sääre rahvuspargi territooriumil. Kuna linnaosa on ülejäänud Klaipėdast Kura lahega eraldatud, siis peavad sellega ühendust praamid.

Suurem osa Smiltynėst on kaetud metsaga. Linnaosa kõrgeim koht on liivast koosnev 36,5 meetri kõrgune Hageni mägi.

Ajalugu
-------

Linnaosa vanim hoone on aastal 1796 ehitatud Klaipėda tuletorn. XIX sajandi lõpus ja XX sajandi alguses muutus Smiltynė suvituspiirkonnaks, toona liideti osa sellest Klaipėdaga. Aastal 1901 valmis Smiltynė kuursaal, kus toimusid kammermuusika kontserdid.

Suurem osa linnaosast liideti Klaipėdaga aastal 1947, aastal 1962 liideti linnaga veel osa Smiltynė ümbruse metsast. XX sajandi teisel poolel kujunes linnaosa üheks Klaipeda Merefestivali toimumispaigaks.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Smiltynė** |
**(Mingil kohal ehk mingis punktis) diferentseeruv funktsioon** on funktsioon, millel on (selles punktis) diferentsiaal. **Mingil hulgal diferentseeruv funktsioon** on funktsioon, mis on diferentseeruv selle hulga igas punktis. 

Diferentseeruva funktsiooni muutu mingil kohal võib kõrgema väiksusjärguga suurusi ignoreerides kujutada argumendi muudu lineaarfunktsioonina. See tähendab, et antud punkti piisavalt väikestes ümbrustes võib funktsiooni asendada lineaarfunktsiooniga (funktsiooni väärtuse muutumise kiirust võib lugeda muutumatuks). Funktsiooni muudu lineaarosa nimetatakse selle diferentsiaaliks (antud punktis). 

Diferentseeruvuse tarvilik, kuid mitte piisav tingimus on funktsiooni pidevus. Ühe reaalmuutuja funktsiooni korral on diferentseeruvus samaväärne tuletise olemasoluga. Mitme reaalmuutuja funktsiooni puhul on diferentseeruvuse tarvilik (kuid mitte piisav) tingimus osatuletiste olemasolu; piisav tingimus on see, et osatuletised leiduvad vaadeldava punkti mingis ümbruses ja on selles punktis pidevad. 

Kompleksmuutuja funktsiooni puhul nimetatakse diferentseeruvust punktis sageli monogeensuseks ja see erineb oluliselt diferentseeruvuse mõistest reaalmuutuja puhul. Võtmetähtsus on selles Cauchy-Riemanni tingimustel. Punkti ümbruses monogeenset funktsiooni nimetatakse holomorfseks selles punktis. 

Funktsionaalanalüüsis üldistatakse diferentseerimise mõiste lõpmatumõõtmeliste ruumide juhtumile: tuletise üldistused on Gâteaux' tuletis ja Fréchet' tuletis. 

Diferentseeruva funktsiooni üldistused on subdiferentseeruv funktsioon, superdiferentseeruv funktsioon ja kvaasidiferentseeruv funktsioon.

Ühe reaalmuutuja funktsioon
---------------------------

Funktsiooni graafik (must joon) ja selle puutuja (punane joon)
Funktsioon {\displaystyle f(x)=|x|} (absoluutväärtus) ja selle tuletis Weierstrassi funktsiooni graafik lõigul [−2, 2]. See graafik on fraktaalne: suurendus (punases ringis) on sarnane kogu graafikuga
Ühe reaalmuutuja funktsioon {\displaystyle f\colon M\subset \mathbb {R} \mapsto \mathbb {R} } on diferentseeruv oma määramispiirkonna {\displaystyle M} punktis {\displaystyle x\_{0}}, kui leidub selline konstant {\displaystyle a}, et

{\displaystyle f(x)=f(x\_{0})+a(x-x\_{0})+o(x-x\_{0}),\ \quad x\to x\_{0},}
sealjuures võrdub arv {\displaystyle a} vältimatult tuletisega

{\displaystyle a=f'(x\_{0})=\lim \limits \_{x\to x\_{0}}{\frac {f(x)-f(x\_{0})}{x-x\_{0}}}.}
Ühe reaalmuutuja funktsioon on diferentseeruv punktis {\displaystyle x\_{0}} siis ja ainult siis, kui tal on selles punktis lõplik tuletis. 

Funktsiooni {\displaystyle y=f(x)} graafik on joon tasandil {\displaystyle Oxy}, ja lineaarfunktsiooni 

{\displaystyle y=f(x\_{0})+f'(x\_{0})(x-x\_{0})}
graafik on selle joone puutuja kohal {\displaystyle x\_{0}}.
**Joona Toivio** (sündinud 10. märtsil 1988 Sipoos) on Soome jalgpallur, kes mängib kaitsjana Soome kõrgliiga klubis HJK ja Soome jalgpallikoondises.

2007. aastal liitus ta Hollandi klubiga AZ, kuid klubi põhimeeskonnas tal liigadebüüti teha ei õnnestunud. Aastatel 2008–2009 mängis ta AZ-ist laenul Hollandi esiliiga klubis SC Telstar. 

Aastatel 2010–2013 mängis ta Rootsi kõrgliiga klubis Djurgårdens IF ja 2013–2017 Norrak kõrgliiga klubis Molde. 2014. aastal tuli ta Moldega Norra meistriks.

Hooaja 2017–18 teises pooles mängis ta Poola kõrgliiga klubis Nieciecza Bruk-Bet Termalica. Aastatel 2018–2021 mängis ta Rootsi kõrgliiga klubis BK Häcken.

2021. aasta novembris sõlmis ta kolmeaastase lepingu HJK-ga.

Soome jalgpallikoondises debüteeris Toivio 9. veebruaril 2011 sõprusmängus Belgia vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta sama aasta 7. oktoobril EM-i valikmängus Rootsi vastu. Ta kuulus Soome koondisse 2021. aasta Euroopa meistrivõistlustel.

Saavutused
----------

Molde
* Eliteserien: 2014
* Norra karikas: 2013, 2014

BK Häcken
* Svenska Cupen: 2018–19

Viited
------

1. ↑   (vaadatud 16.6.2021)

| * v
* r
Soome koondis  –  UEFA Euro 2020 |
| --- |
| 

* 1 Hrádecký
* 2 Arajuuri
* 3 O'Shaughnessy
* 4 Toivio
* 5 L. Väisänen
* 6 Kamara
* 7 Taylor
* 8 Lod
* 9 Jensen
* 10 Pukki
* 11 Schüller
* 12 Joronen
* 13 Soiri
* 14 Sparv (c)
* 15 S. Väisänen
* 16 Lam
* 17 Alho
* 18 Uronen
* 19 Kauko
* 20 Pohjanpalo
* 21 Lappalainen
* 22 Raitala
* 23 Jaakkola
* 24 Valakari
* 25 Ivanov
* 26 Forss
* Treener: Kanerva

 | Soome |
**Märts 2005**, kroonika

8. märts
--------

* Austraalia põhjaosas paluti inimestel valmistuda lähenevaks 5. kategooria troopiliseks tsükloniks.

9. märts
--------

* Tartumaal asuva Laguja küla elanikud võitsid aastaid kestnud võitluse Tuulemäe jäätmekeskusega.

11. märts
---------

* Eesti Vabariigi valitsuse otsusega moodustati Laidevahe looduskaitseala Saaremaal ja Leidissoo looduskaitseala Läänemaal.

Sündmused kuude lõikes

**2003**: jaanuar | veebruar | märts | aprill | mai | juuni | juuli | august | september | oktoober | november | detsember  

**2004**: jaanuar | veebruar | märts | aprill | mai | juuni | juuli | august | september | oktoober | november | detsember  

**2005**: jaanuar | veebruar | märts | aprill | mai | juuni | juuli | august | september | oktoober | november | detsember  

**2006**: jaanuar | veebruar | märts | aprill | mai | juuni | juuli | august | september | oktoober | november | detsember  

**2007**: jaanuar | veebruar | märts | aprill | mai | juuni | juuli | august | september | oktoober | november | detsember
**Peresvet** on linn Venemaal Moskva oblastis Sergijev Possadi rajoonis. Asub Kunja jõe ääres, Moskvast 80 km kirde pool.

Linn on asutatud 1948. aastal Krasnozavodski **Novostroika** linnaosana. 2000. aastal eraldati omaette linnaks ja sai praeguse nime Troitse-Sergi suurkloostri munga Aleksandr Peresveti järgi, kes legendi järgi langes 1380. aastal Kulikovo lahingus.

2020. aasta alguses oli linna elanike arv arvestuslikult 13 411.

Viited
------

1. ↑  26. Численность постоянного населения Российской Федерации по муниципальным образованиям на 1 января 2018 года, vaadatud 23.01.2019.

Välislingid
-----------

* Peresveti koduleht

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Peresvet** |

Moskva oblasti vapp
Moskva oblasti linnad

Aprelevka  | Balašihha  | Beloozjorski  | Bronnitsõ  | Dedovsk  | Dmitrov  | Dolgoprudnõi  | Domodedovo  | Drezna  | Dzeržinski  | Dubna  | Elektrogorsk  | Elektrostal  | Elektrougli  | Frjazino  | Golitsõno  | Himki  | Hotkovo  | Istra  | Ivantejevka  | Jahroma  | Jegorjevsk  | Kašira  | Klin  | Kolomna  | Koroljov  | Kotelniki  | Krasnoarmeisk  | Krasnogorsk  | Krasnozavodsk  | Krasnoznamensk  | Kubinka  | Kurovskoje  | Likino-Duljovo  | Ljubertsõ  | Lobnja  | Lossino-Petrovski  | Luhhovitsõ  | Lõtkarino  | Možaisk  | Mõtištši  | Naro-Fominsk  | Noginsk  | Odintsovo  | Orehhovo-Zujevo  | Ozjorõ  | Pavlovski Possad  | Peresvet  | Podolsk  | Protvino  | Puškino  | Puštšino  | Ramenskoje  | Reutov  | Rošal  | Ruza  | Sergijev Possad  | Serpuhhov  | Solnetšnogorsk  | Staraja Kupavna  | Stupino  | Šatura  | Štšolkovo  | Zaraisk  | Zvenigorod  | Žukovski  | Taldom  | Tšehhov  | Tšernogolovka  | Vereja  | Vidnoje  | Volokolamsk  | Voskressensk  | Võssokovsk
**Kristaps Preipičs-Freibergs** (17. september 1853 Lībaga vald, Läti – jaanuar 1931, täpne surmaaeg ja -koht teadmata) oli Eesti loomaarstiteadlane.

Elulugu
-------

Kristaps Preipičs-Freibergs oli talupidaja poeg.

Õppis aastatel 1875–1879 Tartu Veterinaariainstituudis (TVI), veterinaariamagister (1895, TVI), väitekiri "К вопросу об удобоприменимости хлороформа Pictet', xлороформа Anschütz'a и бромистого эфира в ветеринарной хирургии". Oli mitmel pool Venemaal ja Lätis veterinaararst.

Teadustöö
---------

Uuris TVI-s (dotsent J. Negotini juhendamisel) mitmesuguste narkoosipreparaatide toimet koduloomadele. Avaldanud artikleid ja raamatuid, ka aimetrükiseid.

Teoseid
-------

* Derīgi padomi pie mājas lopu kaitu un slimību pazīšanas un ārstēšanas. Jelgava, 1882
* Praktiskā lopu ārstniecība. Riga, 1904.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Kirjandus
---------

* Альбом имматрикулированных в ДВИ, 91–92
* Виксна А. А. Первые латышские ветеринарные врачи (до 1900 г.). // Из истории медицины. XIII. Рига, 1983, 97–98.
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Ivo Ramjalg** (27. november 1918 Toržok, Tveri kubermang, Venemaa – 16. märts 1994 Viljandi) oli eesti arstiteadlane ja kirurg.

Elulugu
-------

Ivo Ramjalg oli postiametniku poeg.

Lõpetas 1937 Viljandi Maakonna Poeglaste Gümnaasiumi ja 1946 Tartu Riikliku Ülikooli (arstiteaduskonnas). 

Töö: 1946–1951 TRÜ üldkirurgia kateedri assistent, 1951–1952 hospitaalkirurgia kateedri assistent, 1952–1960 Jõhvi haigla kirurgia osakonna juhataja, 1960–1962 Viljandi Rajooni Keskhaigla kirurg, 1962–1968 kirurgia osakonna juhataja, 1968–1978 peaarsti asetäitja ravi alal, 1978–1994 haiglas ja polikliinikus kirurg.

Teoseid
-------

* Pikkade toruluude lahtiste murdude ravikogemusi. // Nõukogude Eesti Tervishoid (1959) 4
* Peritoniitide kirurgilisest ravist koos AKTH ja kortikosteroidsete preparaatide manustamisega (kaasautorid A. Kliiman, E. Teeäär). // Nõukogude Eesti Tervishoid (1960) 6.

Viited
------

1. 1 2 3  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide.

Kirjandus
---------

* Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944. I–III. Trt, 1994, III, 363
* Tartu Riikliku Ülikooli õppe-teaduskoosseisu biobibliograafia nimestik 1944–1980. Trt, 1987, 116
* Ivo Ramjalg. Eesti Arst (1979) 1, 66
* Merila-Lattik, H. Eesti arstid 1947–1997. Tallinn, 1997 939–340.
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
Treimist ootav kokkuliimitud toorik. 2008. aasta.
**Treimine** on lõiketöötlemine, mille pealiikumisteks on tooriku pöörlemine ning lõikeinstrumendile (tavaliselt lõiketera) antav ettenihe. Tooriku pöörlemine võimaldab teostada lõikeprotsessi (laastuvõtmist), ettenihkeliikumine võimaldab seda protsessi teostada kogu tooriku pinna ulatuses.

Lõikerežiimi elemendid treimisel
--------------------------------

Lõikerežiimi elementideks treimisel on lõikekiirus, ettenihe, spindli pöörlemissagedus ja lõikesügavus.

Lõikekiiruseks nimetatakse lõikepinna pöörlemise ringkiirust treitera lõikeserva suhtes. Lõikekiirust mõõdetakse meetrites minutis ja tähistatakse tähega v. Seda saab arvutada valemiga

{\displaystyle v={\frac {\pi Dn}{1000}}} meetrit minutis, kus

* π – pii
* Treitud malenupp. 2008. aasta.D – lõikepinna suurim läbimõõt või töödeldava pinna läbimõõt millimeetrites.
* n – tooriku (spindli) pöörete arv minutis.

Lõiketerad
----------

Kuna treimisel võib lõikekiirus tõusta väga suureks ja sellest tulenevalt võib lõiketera temperatuur tõusta kuni 800–900 kraadini, siis kasutatakse terikplaadi materjalina kiirlõiketerast, kermiseid või teemanti. Lõikekiiruse suurenemisel 2 korda väheneb tera püsivusaeg 4 korda.

Metallide mehaanilise lõikamise meetodid

Avardamine | freesimine | hambalõikamine | hoonimine | hööveldamine | hõõritsemine | kammlõikamine | keermetamine | käiamine | lihvimine | plankimine |poleerimine | puurimine | saagimine | treimine | soveldamine | superfiniš | viilimine |
**Usa** (transkriptsioonis **Ussa**) on jõgi Valgevenes Minski ja Hrodna oblastis, Nemunase parempoolne lisajõgi. Valgevene keeles on jõe nimi Уса (ka Вуса), vene keeles Уса (**Ussa**). Kohalike nimedena on kasutusel ka nimekujuka Вуса (Vusa), keskjooksul канал Шубіна (Šubini kanal) ja alamjooksul Шубіна-Нёманскі канал (Šubini-Neemeni kanal).

Jõe pikkus on 75 km, valgla on 665 km². Jõe langus on 1,1 meetrit kilomeetri kohta, keskmine vooluhulk suudmes on 5 m³/s. Jõe laius on 8–10 meetrit. Veerohkeim lisajõgi on Kazialec.

Usa algab Vałožyni rajoonist Minski kõrgustikult, voolab üldjoontes kagusse, läbib Stoŭbcy rajooni ja suubub Navahrudaki rajoonis Nemunasesse. Suuremalt jaolt voolab ta Naliboki ürgmetsas, jõeorust võib leida soorauda.

Usa org on ülemjooksul trapetsikujuline ja 800-1000 meetrit lai. Allpool laieneb see 1500 meetrini, seejärel aheneb 200 meetrile. Lammi laius on 100-150 meetrit, seda liigendavad arvukad kuivenduskanalid ja vanajõed. Ülem- ja alamjooksul on lamm madal ja soostunud. Viimased 20 kilomeetrit on jõgi maaparandustööde käigus õgvendatud. Usast algab seal samuti Nemunasesse suubuv kanal, mis võtab endasse osa jõe veest.

Viited
------

1. ↑  Usa w Słowniku geograficznym Królestwa Polskiego, Tom XII (Szlurpkiszki – Warłynka) z 1892 r.
2. ↑  Блакітная кніга Беларусі: энцыкл. / Рэдкал.: Н. А. Дзісько, М. М. Курловіч, Я. В. Малашэвіч і інш.; Маст. В. Г. Загародні. — Мн.: БелЭн, 1994.
3. ↑  Лист карты N-35-77 Любча. Масштаб: 1 : 100 000. Издание 1978 г.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Usa jõgi** |
Tänapäevane raudteesild üle Msta jõe Mstinski Mosti küla juures (foto 2013)
Raudteesild üle Msta jõe Peterburi-Moskva raudteel (foto 1860. aastatest)
**Msta sild** (vene Мстинский мост) on raudteesild üle Msta jõe Mstinski Mosti küla juures Malaja Višera rajoonis Novgorodi oblastis.

Esialgne sild
-------------

Esialgne sild rajati Peterburi-Moskva raudteele insener S. Krutikovi projekti järgi. 9-avaline sild avati 1851. aastal. Silla tarindus koosnes 9 Howe'–Žuravski fermist, mis toetusid lehtrauaga vooderdatud puittugedele ja need omakorda toetusid kivist laotud sammastele. Silla kõrgus veepinnast sillafermide alla oli üle 40 m.

Silla üldpikkus oli 548,7 m. Rajatise avad olid silletega 60 m.

Tänapäevane raudteesild
-----------------------

Tänapäevane kaheteeline raudteesild on neljaavaline täisseinaline terassild.

Viited
------

1. 1 2  История железнодорожного транспорта России. wiki.nashtransport.ru
2. 1 2  Кафедре «Мосты» - 130 лет. library.pgups.ru
Ērgļu kalju Koiva jõe kaldal on üks võimsamaid Koiva lademe paljandeid
**Gauja lade** on keskdevoni ladestiku regionaalne lade. Gauja lademe all lamab Burtnieki lade ja temal lasub Amata lade.

Ladet hakkas esimesena eristama P. Liepiņš aastal 1951. Üleilmses standardis vastab sellele Givet' lade, litostratigraafiliselt vastab sellele umbkaudu Gauja kihistu, milles eristatakse veel Sietini ja Lode kihistikke. Lademe vanus on 377...373,5 miljonit aastat.

Lademe paksus Eestis on 78–80 m. Läti aladel on lademe paksus 59-119 meetrit. 

Lademe avamusala kulgeb Eestis vööndina Valga ja Karisilla joonel. Vööndi laius on 14–30 km. Lätis on Gauja lade kõige suurema pindalaga avamusalaga lademeks.

Lade paljandub näiteks Hinni kanjonis ja Piusa karjääris. Arvukamalt on selle lademe paljandeid Lätis, kus see paljandub Gauja rahvuspargis, aga ka Kuramaal Venta kallastel ja Abava ürgoru nõlvadel allpool Rendat, samuti ka Latgales Adamova ja Krāslava ümbruskonnas.

Lademe kivimkoosseisus on palju liivakivi. Lademe ülemises osas on ka aleuroliiti ja savi (see on kõige suurema kaoliniidi sisaldusega kivimikiht Eestis). Liivakivi koostises esinevad peale kvartsi veel ka ohtramalt ilmeniit, magnetiit, granaadid, apatiit, turmaliin ja tsirkoon.

Viited
------

1. 1 2 3 4  EE 12. köide, 2003: 128.
2. ↑  Stratigraafia terminoloogia
3. ↑  Latvijas ģeoloģiskā karte M 1:500 000 - Latvijas Universitāte
4. ↑   (vaadatud 17.02.2013)
5. ↑  Gauja Stage A. Kleesment & E. Mark-Kurik (Raukas, A. Teedumäe, A. (eds). 1997. Geology and Mineral Resources of Estonia. Estonian Academy Publishers, Tallinn. 436 lk. ISBN 9985-50-185-3)

Devoni lademed (Balti stratigraafia)

Tilžė **·** 
Ķemeri **·** 
Rēzekne **·** 
Pärnu **·** 
Narva **·** 
Aruküla **·** 
Burtnieki **·** 
Gauja **·** 
Amata **·** 
Pļaviņase **·** 
Dubniki **·** 
Daugava  

vanemad lademed  nooremad lademed
|  |
| --- |
| Taksonoomia |
| Riik: | taimed *Plantae* |
| Hõimkond: | Katteseemnetaimed *Magnoliophyta* |
| Klass: | Kaheidulehelised *Magnoliopsida* |
| Selts: | Oalaadsed *Fabales* |
| Sugukond: | Liblikõielised *Fabaceae* |
| Perekond: | Akaatsia *Acacia* |
| Liik | **Acacia cambagei** |
| ***Acacia cambagei*** |

Akaatsia ***Acacia cambagei*** on liblikõieliste sugukonda akaatsia perekonda kuuluv puu või põõsas.

Levik
-----

Levinud Austraalias Uus-Lõuna-Walesis, Põhjaterritooriumil ja Queenslandis.

Kirjeldus
---------

Keskmiselt 7 m, kuni 15 m kõrge puu või põõsas, võra laius kuni 5 m. Koor tumepruun, kare, lõheline. Oksad nõrgad, rippuvad. Fülloodid kahvatukallid, süstjad keskmiselt 12 cm pikad. Õied kollased, kerajad,
tihedates kobarates, õitseb sügisel ja talvel. Kaunad pikad, kitsad, hallikaspruunid. Eritab tugevat, ebameeldivat lõhna.

Ökoloogia
---------

Valguslembene, kuid põuda, tugevat tuult ja külma taluv. Mulla suhtes vähenõudlik, kuid eelistab raskeid savikaid muldi.

Majanduslik tähtsus
-------------------

Kasutatakse Austraalia farmerite poolt lammaste söödataimena ja hekkides. Hinnatakse ka väga tugeva puidu pärast.
**Arnold von Vietinghoff** (ka **Vietinghof**, **Vitinghove**, surnud 11. juulil 1364) oli Liivi ordu maameister aastatel 1360–1364.

Vietinghoff pärines Vestfaalist Esseni lähedalt Vitinghofi kindlusest. Tema suguvõsa kuulus juba alates 13. sajandist Vestfaali silmapaistvamate hulka. Tema sugulasi tegutses juhtivatel kohtadel ka Saksa ordus ning 15. sajandi algul sai Konrad von Vietinghoffist oma vanema sugulasega sarnaselt Liivi ordu meister.

1342. aastal oli Arnold tõenäoliselt esimene Aluliina komtuur. 1347. aastal on teda märgitud Kuldīga komtuurina, 1348 oli ta samas ametis Tallinnas. Eelmise ordumeistri Goswin von Herike surma järel valiti ta uueks ordumeistriks, kes ta oli kuni oma surmani.

Vaata ka
--------

* Vietinghoff

Kirjandus
---------

* *Ritterbrüder im livländischen Zweig des Deutschen Ordens*. Köln: Böhlau, 1993. Nr 902 (lk 669–670).
* Bergmann, Gustav (1776). *Geschichte von Livland, nach bossuetischer Art entworfen*. Leipzig: Im Schwickertschen Verlage. Lk-d lk. 23.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev' | **Aluliina komtuur**1342 | Järgnev**Gerlach von Haren** |
| Eelnev**Johann von Gutacker** | **Kuldīga komtuur**1347–1348 | Järgnev**Johann von Save...** |
| Eelnev**Hildebrand von Lenthe** | **Tallinna komtuur**1348–1349 | Järgnev**Dietrich von Warmsdorf** |
| Eelnev**Goswin von Herike** | **Liivi ordumeister**1360–1364 | Järgnev**Wilhelm von Friemersheim**



 |
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib partisanist; Venemaa miilitsajuhi kohta vaata artiklit Aleksandr Aleksejevitš Tšekalin.* |

---

NSV Liidu mark kujutamas Aleksandr Tšekalinit granaati viskamas.
**Aleksandr Pavlovitš Tšekalin** (*Александр Павлович Чекалин*; 25. märts 1925 praegune Tula oblasti Suvorovi rajoon, Peskovatskoje küla – 6. november 1941 Lihvin, praegu Tšekalin) oli vene partisan. 

Alates 1938. aastast elas ta vanematega Lihvini linnas. Koolis jõudis ta lõpetada 9 klassi. Aastal 1939 astus ÜLKNÜ-sse. 

Ta astus 1941. aastal rinde lähenedes vabatahtlikuna hävituspataljoni ning pärast linna okupeerimist partisanisalka "Peredovoi". Ta osales salga operatsioonides. Ta käis sageli luurel ning tegutses radistina. Kord hävitas tema visatud granaat Saksa sõdureid täis auto. Sakslased vahistasid ta ühe operatsiooni ajal, kuid tal õnnestus põgeneda.

Novembri alguses ta haigestus raskelt ning salga komissar lubas tal minna ravile külas asuva usaldusisiku juurde. Et sakslased said tema asukoha teada, vahetas ta asukohta, minnes sugulaste juurde teise külla. Tema sealne asukoht reedeti tundmatu isiku poolt. Öösel võeti ta kinni, kusjuures ta heitis kinnivõtjate pihta granaadi, mis ei lõhkenud. Ta viidi staapi, kus teda piinati. Ta ei andnud ühtki tunnistust. 6. novembril poodi ta Lihvini keskväljakul üles. Tema surnukeha rippus võllas üle 20 päeva. 

4. veebruaril 1942 anti talle postuumselt Nõukogude Liidu kangelase aunimetus.

Aastal 1944 nimetati Lihvini linn Tšekaliniks. Aastal 1958 püstitati talle seal mälestussammas. Mitmes linnas nimetati tema auks tänavaid ja koole.

Välislingid
-----------

* Чекалин Александр Павлович
**Arnu Rivis** (aastani 1936 **Arnold Rivis**, 4. veebruar 1913 Tallinn – 1. veebruar 1984 Tallinn) oli eesti põllumajandusteadlane.

Elulugu
-------

Arnu Rivis oli töölise poeg.

Lõpetas 1933 Tartu Linna Poeglaste Gümnaasiumi ja 1941 TÜ agronoomina; põllumajanduskandidaat (1958, Teaduste Akadeemia), väitekiri "Maisikasvatuse võimalikkusest ja mõningatest agrotehnika iseärasustest Eestis"; põllumajandusdoktor (1975, Teaduste Akadeemia), väitekiri "Научные основы агротехники кукурузы в Эстонской ССР "(doktorikraad jäi Moskva Kõrgemas Atestatsioonikomisjonis kinnitamata). 

Oli 1941–44 Haapsalu jaoskonnaagronoom ja Uuemõisa Põllutöökooli õpetaja, 1944–47 Kuusiku katsejaama Hauksi katsepunkti juhataja, 1947–57 Kuusiku katsejaama teadur, 1957–62 juhataja, 1962–77 Eesti Maaviljeluse ja Maaparanduse Teadusliku Uurimise Instituudi (EMMI) maisi ja söödakultuuride sektori juhataja ning vanemteadur.

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkond: väetiste kasutamine ja maisikasvatus.

Teoseid
-------

* Turvasmulla ja turvaskompostide kasutamine. Tartu, 1949
* Umbrohtude tõrje. Tallinn, 1949
* Maisi siloks kasvatamise agrotehnika. Tallinn, 1954
* Maisi kasvatamise kogemusi Eesti NSV-s. Tallinn, 1955
* Mida õpetavad möödunud aasta kogemused maisi kasvatamise alal. // Sotsialistlik Põllumajandus (1955) 3
* Maisikasvatuse kogemusi Eesti NSV-s. Tallinn, 1956.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Kirjandus
---------

* Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944. I–III. Trt, 1994, III, 285.
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Aleksandr Ivanovitš Udaltsov** (vene keeles Александр Иванович Удальцов; sündinud 5. juulil 1951) on Venemaa diplomaat, suursaadik, Välismaal Elavate Venemaa Kaasmaalaste Õiguskaitse- ja Toetusfondi tegevdirektor.

Ta lõpetas 1973. aastal Lomonossovi-nimelise Moskva Riikliku Ülikooli ajalooteaduskonna ja 1985. aastal NSV Liidu Välisministeeriumi Diplomaatia Akadeemia. Ta töötab diplomaatilisel tööl 1973. aastast. Aastatel 1996–2001 oli ta Venemaa Föderatsiooni suursaadik Lätis, 2001–2005 Venemaa Föderatsiooni välisministeeriumi 2. Euroopa osakonna direktor, 2005–2009 Venemaa Föderatsiooni suursaadik Slovakkias.

2013-2020 Venemaa suursaadik Leedus. Alates 20. oktoobrist 2020 Välismaal Elavate Venemaa Kaasmaalaste Õiguskaitse- ja Toetusfondi tegevdirektor.

Diplomaadina on ta välja teeninud 2004. aastal erakorralise ja täievolilise saadiku diplomaatilise teenistusastme.

Isiklikku
---------

Aleksandr Udaltsovi vanaisa Ivan Udaltsov oli lühikest aega Moskva ülikooli rektor ja MGIMO esimene rektor. Isa Ivan Udaltsov oli Nõukogude Liidu suursaadik Kreekas. Aleksandr Udaltsovi vanaonu Aleksandr Udaltsov valiti NSV Liidu Teaduste Akadeemia liikmeks. Aleksandr Udaltsovi õepoeg Sergei Udaltsov on vasakpoolsete vaadetega opositsioonipoliitik.

Aleksandr Udaltsov valdab võõrkeeltest inglise, tšehhi ja slovaki keelt.

Viited
------

1. 1 2 3  Удальцов Александр Иванович. lithuania.mid.ru
Arne Sarapuu (1998)
**Arne Sarapuu** (sündinud 15. märtsil 1950) on eesti alpinist, kes on tõusnud kaheksatuhandelise mäe tippu. 

Ta on Riho Västriku dokumentaalfilmi "Cho Oyu" (1998) üks operaatoreid.

Tema ja Tarmo Riga toetusel valmis alumiiniumist ja dolomiidist taies J. K. Alpinismiklubi rändauhind parimale alpinistile.

Haridus
-------

Ta lõpetas aastal 1968. aastal Valga Kaugõppe Keskkooli ja aastal 1979 Tallinna Polütehnilise Instituudi ehitusteaduskonna tööstus- ja tsiviilehituse erialal.

Mägironimine
------------

Arne Sarapuu vallutas Cho Oyu 1998. aastal
Ta harrastab mägironimist 1983. aastast. Ta on tõusnud 1990. aastal Elbruse (5642 m) tippu Kaukasuses, 1992. aastal Lenini mäetippu (7134 m) Pamiiris, 1994. aastal Kilimanjaro (5895 m) tippu Aafrikas ja 1997. aastal Aconcagua (6901 m) tippu Andides.

### Tipputõus kaheksatuhandelisele

Sarapuu võttis osa Eesti esimesest Himaalaja mägiekspeditsioonist ja oli esimeste seas, kes jõudsid kaheksatuhandelise Cho Oyu (8188 m) tippu. Tipputõus toimus 9. oktoobril 1998. Kaks päeva hiljem tipus käinud Raivo Plumeri sõnul vallutasid Eesti esimesed 8000 meetri mehed Riga ja Sarapuu tipu täiesti iseseisvalt – see tähendab, et nad ei seganud kedagi ega kasutanud ka teiste ekspeditsioonide abi.

### Kõrgtõusud

* 1992 – Lenini mäetipp (7134 m)
* 1997 – Aconcagua (6901 m)
* 1998 – Cho Oyu (8188 m)

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  Cho Oyule šerpade ja hapnikuta. magiklubi.ee
2. ↑  Arne Sarapuu. efis.ee
3. ↑ . efis.ee
4. ↑  Teoksil. jkalpiklubi.ee
5. ↑  TTÜ lõpetajad
6. ↑  Raivo Plumer, Tõivo Sarmet. "Everesti päevik". Pegasus: Tallinn, 2005. Lk 48

Välislingid
-----------

* Riho Västriku dokumentaalfilm "Cho-Oyu" (1998). efis.ee
* Dokumentaalfilmi sisukokkuvõte. efis.ee
**Gause reegel** (ka **eksklusioonireegel**, **konkurentse välistamise reegel**, **konkurentsi välistamise reegel**[*viide?*]) on ökoloogiline seaduspära, mille järgi kaks liiki, kel on identne ökoloogiline nišš, ei saa püsivalt koos eksisteerida. Võrdseist konkurentidest üks sureb välja, kusjuures kumb, on juhuse määrata.

Reegli formuleeris vene ökoloog Georgi Gause 1934. aastal. Seejuures toetus ta oma laborikatsetele kahe kinglooma liigiga, *Paramecium aurelia* ja *Paramecium caudatum*. 

Sarnane on **Grinnelli reegel**, mille formuleeris Joseph Grinnell.

Gause reeglist järeldub, et kooseksisteerimiseks on vajalik mingi erinevus liikide ökoloogilistes niššides. Samuti viib niisugune konkurentne teise liigi välistamine konkurentsi vähenemisele. 

Gause reeglil on ka lihtne matemaatiline põhjendus, mille on teiste seas esitanud Vito Volterra. Seetõttu on bioloogidele suurt huvi pakkunud kooslused, kus palju liike, mis on ökoloogiliste nõudluste poolest väga sarnased, ikkagi kaunis püsivalt koos eksisteerivad. Niisugusteks kooslusteks on näiteks planktonikooslused, kus palju sarnaseid vetikaliike koos elavad, või troopiline mets, kus palju lähedaste nõudlustega puuliike koos elavad, või niit, kus on püsivalt lähestikku koos elamas kümneid kaunis sarnaseid taimeliike.

Vastavalt on liigirikaste koosluste stabiilsus (ehk liikide kooseksisteerimise tingimused) oluliseks teoreetiliseks probleemiks ökoloogias. Selle olulisuse esiletõstja oli näiteks ameerika teoreetilise ökoloogia koolkonna rajaja George Evelyn Hutchinson, kes kõneles sellest kui planktoni paradoksist. Seejärel on liikide kooseksisteerimise probleemiga tegelenud paljud ökoloogid. Näiteks David Tilman tõi esile, et sarnased liigid, kes konkureerivad samade ressursside pärast, võivad siiski koos eksisteerida, kui keskkonnategurid piisavalt fluktueeruvad.

Vaata ka
--------

* konkurents

Viited
------

1. 1 2  Ökoloogialeksikon. (1992). Koost. Masing, V. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, lk 63
2. ↑  Masing, Viktor (toim.) "Ökoloogialeksikon" Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 1992, lk 63

Kirjandus
---------

* Elupaigad ja nišid
Arno Babadžanjan
Arno Babadžanjani mälestustahvel Jerevanis
**Arno Babadžanjan** (armeenia Առնո Բաբաջանյան; 22. jaanuar 1921 Jerevan – 11. november 1983 Jerevan) oli armeenia helilooja ja pianist.

Arno Babadžanjan oli pärit õpetaja perekonnast. Oma esimesed muusikateosed kirjutas ta juba 9-aastaselt. Tema talenti märkas tuntud helilooja Aram Hatšhaturjan. 1938. aastal kolis Arno Babadžanjan Moskvasse ja astus Moskva Gnessinite-nimelise Muusikapedagoogilise Õppeasutuse viimasele kursusele, kus lõpetas Jelena Gnessini klaveriklassi ja Vissarion Šebalini kompositsiooniklassi. Seejärel asus ta õppima Moskva Riiklikus Tšaikovski nimelises Konservatooriumis. 1947. aastal lõpetas Arno Babadžanjan eksternina Jerevani Konservatooriumi ja 1948. aastal Moskva Riiklik Tšaikovski nimelise Konservatooriumi.

Aastatel 1950–1956 oli ta klaveriõppejõud Jerevani Konservatooriumis. 1956. aastal kolis Arno Babadžanjan Moskvasse.

Arno Babadžanjan saavutas laulukirjutajana suure populaarsuse. Tema lauludele kirjutasid sõnu tuntud luuletajad Robert Roždestvenski, Jevgeni Jevtušenko, Andrei Voznessenski ja Leonid Derbenjov. Paljusid Babadžanjani laule esitas Muslim Magomajev.

Arno Babadžanjan kirjutas ka instrumentaaldžässi lugusid ja muusikale.

Babadžanjani süvamuusikaline looming oli algul tugevasti mõjutatud armeenia rahvamuusikast, alates 1950. aastate lõpust kasutas ta aga ka uuenduslikke vormilahendusi.

Viited
------

1. ↑
**Abuutilon** (*Abutilon*) on kassinaeriliste sugukonda kuuluv taimeperekond. 

Perekonda kuulub umbes 160 liiki. Perekonda kuulub nii ühe- kui mitmeaastaseid põõsaid ja väikeseid puid, mis on levinud maailma troopilistel ja lähistroopilistel aladel, peamiselt Lõuna-Ameerikas, Aafrikas ja Aasias.

Eestist on leitud raudteetulnukana pärn-abuutiloni (*Abutilon theophrasti*), mille esmakordne leid oli 1969. aastal Tallinnast. Rohttaim pärn-abuutilon on tuntud hea kiutaimena. Rohke kiusisalduse tõttu (kuni 25%) on temast valmistatud nööri ning kotiriiet. Jõgeva Sordikasvanduses uuriti 1938. aastal pärn-abuutiloni kui uue kiutaime kasvatamisvõimalusi ja -viise. 

Toataimena kasvatatakse enamasti hübriidset värd-abuutiloni (*Abutilon × hybridum*), mida vahtralehti meenutavate lehtede tõttu kutsutakse ka toavahtraks.

*Abutilon pictum*

Viited
------

1. 1 2 3  TEA entsüklopeedia (e-väljaanne:  (vaadatud 02.12.2012))
2. 1 2 3  Lopsakate lehtedega ja kellukjate õitega kaunis toataim[*alaline kõdulink*] 16. jaanuar 2012, Aialeht

Eesti põllumajandusteadus põllumehe teenistuses. RK "Teaduslik Kirjandus", Tartu 1946