recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Aafrika Rahva Iseseisvusliit** (ka **Aafrika Sõltumatuse Rahvaliit**; prantsuse keeles *Ligue populaire africaine pour l'Indépendance*; lühend **LPAI**) oli aastatel 1972–1977 Prantsuse Afarite ja Issade alal ning aastatel 1977–1979 Djiboutis tegutsenud partei.

Partei tekkis veebruaris 1972 nelja poliitilise liikumise ühinemisel: sinna koondusid Hassan Gouled Aptidoni partei *Ligue populaire africaine*, Ahmed Dini partei *Ligue pour l’Avenir et l’Ordre*, Idriss Farah Abaneh' partei AJP ja Ali Sabieh' partei *Rassemblement du peuple issa*. Aptidonist sai uue partei esimees ja Dinist selle peasekretär.

Parteisse kuulus nii afareid kui ka issasid. LPAI oli seisukohtadelt lähedane piirkonna iseseisvumist taotleva poliitilis-sõjalise organisatsiooniga *Front de libération de la Côte des Somalis*. 1977. aasta alguses osalesid partei esindajad Pariisis peetud kõnelustel, kus valmistati ette Djibouti iseseisvumist.

Aprillis 1977 toimunud esimestel parlamendivalimistel osales LPAI valimisliidu *Rassemblement populaire pour l'indépendance* koosseisus ja sai 51-kohalises parlamendis 23 kohta. Partei esimehest Aptidonist sai Djibouti peaminister ja sama aasta juunis valiti ta Djibouti presidendiks.

1979. aastal saatis Aptidon partei laiali ning asutas peamiselt issadele tugineva uue erakonna Rahvaühendus Progressi Hüvanguks.
**Louis Wernwag** (4. detsember 1769 Württemberg, Saksa-Rooma riik – 12. august 1843 Harpers Ferry, Virginia osariik) oli saksa päritolu USA sillaehitaja.

Ta sündis Saksamaal. 1786. aastal siirdus ta kodumaalt Amsterdami, sealt edasi Philadelphiasse.
Ettevõtliku ja hea tehnilise vaistuga inimesena tegutses ta edukalt erinevates valdkondades, kuid laiemalt tuntuks sai ta sillaehitajana. Kokku ehitas ta 29 silda.

Sillaehitus
-----------

Colossus Bridge (Jacob J. Plocheri gravüür Thomas Birchi maali alusel, 1813)
Aastatel 1812–1813 ehitas ta üle Schuylkilli jõe Philadelphias üheavalise katusega puidust kaarsõrestiksilla sildega 103,6 m (Colossus Bridge). Tollal oli see pikima avaga puitsild maailmas. Sild hävis tulekahjus 1. septembril 1838.

Tema teisi sildu: 1811. aastal ehitas ta tõstesilla üle Frankford Creeki Bridgeburgis Pennsylvanias. 1824. aastal taastas ta tulekahjus kannatada saanud teise tuntud sillaehitaja Theodore Burri varem püstitatud Port Depositi silla üle Susquehanna jõe Marylandis.

Oma viimase silla püstitas ta 1833. aastal üle Potomaci jõe Harper's Ferrys Baltimore'i–Ohio raudteel.

Viited
------

1. ↑  Colossus Bridge. structurae.net
**Aafrika Rahvuskongress** (*African National Congress*) oli Põhja-Rodeesia ja hiljem Sambia partei. 

Partei asutati 1948 **Põhja-Rodeesia Kongressi** (*Northern Rhodesian Congress*) nime all. See oli Põhja-Rodeesia esimene partei. Selle juured olid Copperbelti neegrite organisatsioonis Federation of Welfare Societies. 

Aastal 1951 valiti partei presidendiks Harry Nkumbula. Partei nimeks sai **Põhja-Rodeesia Aafrika Kongress** (*Northern Rhodesian African Congress*). Partei sidus end Aafrika Rahvuskongressiga (Lõuna-Aafrika Liit). 

Varsti sai partei nimeks **Aafrika Rahvuskongress**. Aastal 1953 sai selle peasekretäriks Kenneth Kaunda. 

Partei püüdis korraldada Rodeesia ja Njassamaa Föderatsiooni vastast üldstreiki "rahvusliku palvepäeva" nime all, kuid Aafrika Kaevandustööliste Ühingu presidendi Lawrence Katilunngu vastuseisu tõttu ei tulnud rahvas kaasa. 1954. aasta alguses korraldasid Nkumbula ja Kaunda osaliselt eduka Lusaka eurooplastest lihunike vastase boikoti, kuid rahva mobiliseerimine föderatsiooni vastu osutus raskeks. 

1955. aastal mõisteti nii Nkumbula kui ka Kaunda õõnestava kirjanduse levitamise eest kaheks aastaks sunnitööle. Selle tagajärjel muutus Nkumbula mõõdukamaks, Kaunda aga radikaalsemaks. 

Vastuseis Nkumbula autokraatlikuks peetud juhtimisele viis selleni, et oktoobris 1958 lõi Kaunda oma pooldajatega parteist lahku (tüliküsimuseks oli, kas osaleda parlamendivalimistel, kus sai hääletada vaid väike osa mustadest) ning rajas Sambia Aafrika Rahvuskongressi (hiljem Ühendatud Rahvusliku Sõltumatuse Partei (UNIP)). Too partei kujunes võitlusvõimelisemaks ja organiseeritumaks ning jättis Aafrika Rahvuskongressi varju. 

Valimiskampaania ajal võttis Nkumbula oktoobris 1962 vastu raha Moise Tshombe režiimis ning sõlmis salaliidu valgete Ühendatud Föderaalse Parteiga (UFP). Rahvuskongress sai parlamendis 7 kohta ning oli kaalukeeleks UNIP-i ja UFC vahel. Lõpuks astuti UNIP-iga koalitsiooni ning Nkumbula sai Aafrika hariduse ministriks. Koalitsioon kestis iseseisvuseelsete valimisteni jaanuaris 1964, kus UNIP sai 55 ja Rahvuskongress 10 kohta. Nkumbulast sai opositsiooni juht. 

Rahvuskongressi toetusbaas oli iseseisvusajaks suurelt jaolt ahenenud lõunaprovintsile, kust Nkumbula pärit oli. 1968. aasta valimistel sai partei küll kohti ka Lääneprovintsist, kuid parteil ei olnud riigile palju pakkuda. Kui Kaunda võttis suuna üheparteisüsteemile, andis Nkumbula alla. 27. juunil 1973 kirjutas ta alla Choma deklaratsioonile ning teatas, et astub UNIP-i. Aafrika Rahvuskongress lakkas olemast pärast parlamendi laialisaatmist oktoobris 1973. Väidetavalt ostis Kaunda Nkumbula ära, pakkudes talle smaragdikaevandust.
Louis XII
**Louis XII** (27. juuni 1462 – 1. jaanuar 1515) oli Prantsusmaa kuningas alates 1498. aastast. Ta kuulus Valois' dünastia Orleansi harusse. 

Louis abiellus oma eelkäija Charles VIII lese Bretagne'i Anne'iga, et kindlustada Bretagne'i hertsogkonna kuulumine Prantsusmaa ülemvõimu alla. 

Peale selle tungis ta Cambrai liiga sõjas Itaaliasse ning vallutas Milano. Tal oleks peaaegu õnnestunud vallutada ka Napoli, kuid Lõuna-Itaaliat valitsenud Aragóni kuningas Fernando II kuulutas talle seepeale sõja ning 1512 pidi Louis ka Milanost taanduma. Louis XII oli pärast Hispaania sõjalist edu sunnitud Blois' lepinguga tunnistama Napoli kaotust Hispaaniale, sõlmides kolmeaastase vaherahu, mis peatas sõjategevuse Itaalias. Vaherahu järgi jäid Hispaania väed Napolisse ning seega oli Apenniini poolsaarele levinud Hispaania ülemvõim esmalt kehtestatud Lõuna-Itaalias.

Ka pereelus ei läinud tal kõige paremini: poega ta Anne'iga ei saanud, vaid kaks tütart: Claude'i ja Reneé, kellest esimesest sai järgmise Prantsusmaa kuninga François I abikaasa.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Charles VIII** | **Prantsusmaa kuningas**1498–1515 | Järgnev**François I** |
| Eelnev**Ludovico Maria Sforza** | **Milano hertsog**1499–1500  1500-1512 | Järgnev**Massimiliano Sforza** |
See artikkel See artikkel räägib budismi mõistest.  Jalgpalluri kohta vaata artiklit Piti (jalgpallur).  

---

***Pīti*** (paali keeles *pīti*, sanskriti keeles *prīti*, inglise keeles *rapture*, *joy* või ka *happiness*) on budismis vaimustus või ekstaatiline rõõm, mida kogetakse meditatsioonipraktikas. 

*Pīti* on üks virgumise teguritest ning seotud keskendumisseisunditega ehk *jhāna*'dega (eriti kolmanda kehalise *jhāna*'ga).

Mediteerimise käigus on seesuguse vaimustuseni jõudmine väga stimuleeriv ja ülimalt nauditav. Kui aga sellest ei jõuta kaugemale ja seda jäädaksegi ihaldama, siis võib see osutuda ka takistuseks.

Vaata ka
--------

* Sukha
* Jhāna
* Mudita

Viited
------

1. ↑  *Happiness* on *pīti* tõlkevaste näiteks Ñānamoli Thera *Visuddhimagga* tõlkes.
2. ↑  *Samādhaṅga Sutta* ehk *Pañcaṅgikasamādhi Sutta*, AN 5.28)
3. ↑  Anthony Markwell. Truly Understanding the Teachings of the Buddha. A comprehensive guide to insight meditation. 2019, revised ed. p. 260 – 262.
**L. Peat O'Neil** (kodanikunimega Louisa Peat O'Neil; sündinud 1949) on Ameerika Ühendriikide reisikirjanik ning USA riigidepartemangu e-diplomaatia teenistuse (Office of eDiplomacy) ametnik. O'Neil kirjutab artikleid USA välisteenistuse diplomaatiateemalises vikiprojektis Diplopedia ning teeb kaastööd ka mujal sotsiaalmeedias.

O'Neil on tuntud eelkõige reisiartiklite poolest, mis ilmusid aastatel 1986–2003 ajalehes The Washington Post, kuid tema esseid ja artikleid on avaldanud ka kümned muud ajalehed, ajakirjad ja veebiportaalid. Nende väljaannete seas on Travel + Leisure, Elle, Departures, Potomac Review, National Geographic News ja Toronto Star. Pikka aega on ta kirjutanud raamatukriitikat Bloomsbury Review's.

Ligi 20 aastat töötas O'Neil ajakirjanikuna Washington Postis, kirjutades reisimisest, muusikast, tervises, kogukonnaelust, usust ja tehnoloogiast.

Viited
------

1. ↑  Office of eDiplomacy
2. ↑  Major Programs of the Office of eDiplomacy
3. ↑  "Rolfpotts.com". Originaali arhiivikoopia seisuga 2. mai 2012. Vaadatud 16. juulil 2012.
4. ↑  "Issue 33 Table of Content". Originaali arhiivikoopia seisuga 9. märts 2012. Vaadatud 16. juulil 2012.
5. ↑  Bible-Era Artifacts Highlight Archaeology Controversy
6. ↑  Stone Age Cave Art, Artifacts Found in Borneo
7. ↑  Panama Canal Island a Paradise For Tropical Research
8. ↑
9. ↑
10. ↑  ToC Nov Dec 2002.qxd

Välislingid
-----------

* Interview Rolf Pottsiga
* Writer's Digesti artikkel "Travel Writing: See the World-Sell the Story"
* "Making Waves"
* National Museum of Women in the Arts
**Reet Lohuaru** (sünninimi **Grete Pauline** ; 21. märts (vkj)/3. aprill 1906 Kudina vald, Maarja-Magdaleena kihelkond, Tartumaa – 13. aprill 1974 Tallinn) oli Eesti õpetaja, rahvatantsupedagoog ja noorsooliikumise tegelane.

Ta lõpetas 1926. aastal Tartu Linna Tütarlaste Gümnaasiumi ja 1931. aastal Tartu Ülikooli arstiteaduskonna Kehalise Kasvatuse Instituudi. Akadeemiliselt kuulus ta Eesti Naisüliõpilaste Selts Ilmatari.

Oli aastatel 1928–1932 Äksi Maanoorte Ühingu eestvedaja. Ta töötas aastatel 1932–1935 õpetajana gümnaasiumides Tartus ning oli naisüliõpilasselts Ilmatari võimlemisjuht ja õpetas rahvatantse. Aastatel 1935–1944 oli ta õpetaja Petseri Ühisgümnaasiumis ning oli aastatel 1933–1940 kodutütarde Petseri ringkonna vanem.

Aastatel 1944–1951 oli ta Tallinna 4. Keskkooli kehalise kasvatuse õpetaja ja õppealajuhataja ning oli 27. juunil 1947 Tallinnas toimunud III üldtantsupeo üldjuhtide seas jõu- ja osavusmängude juht.

19. märtsil 1951 arreteeriti ta süüdistatuna 1941. aastal Petseri kommunistide ja hävituspataljonlaste hukkamisele kaasaaitamises Saksa teise okupatsiooni ajal. Talle mõisteti algul 25 aastat vabadusekaotust, hiljem seda aega lühendati. Vabastati 28. oktoobril 1959, töötas hiljem Tartus koduabilise ja lasteaiakasvatajana.

Välislingid
-----------

* *Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944*
* Biograafia ESBL-is
* Eesti kommunismiohvrid 1940–1991
* Haud Tallinna Metsakalmistul
Aafrika kunst on väga vana. On leitud keraamilist plastikat, mis on loodud e.m.a. Lääne-Aafrikas (Nigeeria, Kongo, Kamerun) on kõige enam levinud kunst meie mõistes. Ida-Aafrikas on visuaalse kunsti üks takistaja olnud islami usu levik.

Aafrika kunsti euroopalikus mõttes hakati pidama kunstiks alles käesoleva sajandi alguses. Seda kunsti on vähe uuritud.
Aafrika kunstist on saanud inspiratsiooni Giacometti, Max Ernst ja Picasso.

Aafrika kunstiliigid
--------------------

Yombe-sculpture (Louvre, Paris)
Põhiliselt võime leida skulptuure, mis on valmistatud ühevärvilisest tumedast puidust. Sellest on tehtud vabaskulptuure, maske, tarbekunsti. Vahel on raske eristada, on kunstiteos mõeldud tarbeesemena või skulptuurina. Piir vabaskulptuuri ja tarbekunsti vahel on Aafrikas ebamäärasem kui kuskil mujal. Vabaskulptuuris valitseb üksikfiguuride ülekaal. Kujutatud on seisvas või istuvas poosis figuure. Proportsioonides on iseloomustavaks suur pea ja lühikesed jalad. Tihti on kujutatud esivanemaid, võlufiguure, jumalaid ja ajaloolisi isikuid. Aafriklaste kui loodusrahva kunst on vahetu, vaba ja julge. On tunda otsest kontakti puutumata loodusega.

Pronksplastikat iseloomustab kõrge valutehnika. Seda leidub Kesk- ja Lääne-Sudaanis ning Zimbabwes.
Aafrikas leidub ka kaljujoonistusi. Peamiselt kujutavad need mitmesuguseid jahistseene ning on mütoloogilise sisuga.

Võime mainida kunstiteostena: pealikuiste Kongost, pronksreljeef Beninist (Nigeeria), pronkspea Beninist (Nigeeria) umbes aastatest 1500–1550.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Aafrika kunst** |
Igor Štšjogolev 2010. aastal
**Igor Olegovitš Štšegolev** (*И́горь Оле́гович Щёголев*; sündis 10. novembril 1965 Vinnitsas, Ukraina NSV) on Venemaa riigitegelane. Vene Föderatsiooni presidendi täievoliline esindaja Keskföderaalringkonnas alates 26. juunist 2018, Venemaa Föderatsiooni Julgeolekunõukogu liige alates 3. juulist 2018.

Elulugu
-------

Lõpetas Leipzigi ülikooli germanistika teaduskonna ja Moskva Riikliku Võõrkeelte Instituudi tõlketeaduskonna. 1988–1998 töötas ITAR-TASSis, oli agentuuri enda korrespondent Pariisis. Alates 1997. aastast oli ta ITAR-TASSi uudisteteenistuse juhataja asetäitja.

1998. aastal asus ta tööle valitsuse teabeosakonda osakonnajuhataja asetäitjaks.

18. septembril 1998 määrati ta Vene Föderatsiooni peaministri Jevgeni Primakovi pressisekretäriks. 1998. aasta oktoobris määrati ta peaminister Jevgeni Primakovi korraldusel Venemaa valitsusaparaadi valitsusteabe osakonna juhatajaks. Ta asendas sellel ametikohal Andrei Korotkovi, kes asus osakonnajuhataja asetäitja kohale. Vabastati ametist juunis 1999. Ta määrati Vene Föderatsiooni peaministri Sergei Stepašini nõunikuks.

Jaanuarist 2000 kuni detsembrini 2001 oli Vene Föderatsiooni presidendi administratsiooni pressiteenistuse juht.

2001. aasta detsembris määrati ta Vene Föderatsiooni presidendi protokolliülemaks. Vene Föderatsiooni presidendi administratsiooni ümberkorraldamisel 2004. aasta märtsis säilitas ta Vene Föderatsiooni presidendi protokolli juhi ametikoha.

12. mail 2008 oli ta Telekomi- ja Massikommunikatsiooniministeeriumi juht, asendades sellel ametikohal Leonid Reimani, kes juhtis ministeeriumi aastatel 1999–2008.

2010. aasta augustis valiti ta telekommunikatsiooniettevõtte Svjazinvest direktorite nõukogu esimeheks.

22. mail 2012 määrati ta Vene Föderatsiooni presidendi abiks.

26. juunil 2018 määrati ta Venemaa Föderatsiooni presidendi täievoliliseks esindajaks Keskföderaalringkonnas. 3. juulil 2018 nimetati Vene Föderatsiooni Julgeolekunõukogusse.

Sanktsioonid
------------

6. augustil 2014 kehtestas talle sanktsioonid Kanada, 25. veebruaril 2022 Euroopa Liit, 9. mail 2022 tegi seda Ühendkuningriik, 6. aprillil 2022 USA, 4. märtsil 2022 Šveits, 25. veebruaril 2022 Austraalia, 3. märtsil 2022 Jaapan, 7. septembril Ukraina, 3. mail 2022 Uus-Meremaa.

Viited
------

1. ↑
**Louis Sébastien Marie de Tredern de Lézerec** (14. september 1780 – 8. november 1818 Guadeloupe) oli arst ja embrüoloog, 19. sajandi epigeneetika üks varasemaid esindajaid.

Tema isa Jean Louis de Tredern de Lézerec (1742–1807) oli laevakapten. Kui laev Pimen 66 seisis pikka aega Tallinna reidil, siis Louis Tredern oli oma kajuti selles muutnud uurimislaboriks.

Aastal 1804 läks ta Würzburgi, kus töötas Ignaz Döllingeri juures, ning aastal 1807 läks Göttingeni, kus puutus kokku Johann Friedrich Blumenbachiga.

Louis Tredern tegeles kana embrüonaalse arengu uurimisega, ja esitas sel teemal dissertatsiooni aastal 1808. Töö paelus Karl Ernst von Baeri tähelepanu ja mõjutas tema uurimistööd.

Kirjandus
---------

* Baer, Karl Ernst von 1874. Biographische Nachrichten über den Embryologen Grafen Ludwig Sebastian Tredern. *Bulletin de l’Académie Impériale des Sciences de Saint Pétersbourg* 19: 67–76.
* Beetschen, Jean-Claude 1995. Louis Sébastien Tredern de Lézerec (1780–18 ?), a forgotten pioneer of chick embryology. *The International Journal of Developmental Biology* 39(2): 299–308.
* Ottow (Benno).- Der Embryologe Sebastian Graf von Tredern und der Geburtshelfer Justus Heinrich Wigand in ihren Beziehungen zu Reval, Eesti Arst, Jg 1923, Nr 9, S. 253-256
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib ehitisest/ettevõttest; teiste tähenduste kohta vaata Veski (täpsustus).* |

---

Seidla tuuleveski. 2016. aasta veebruar.
Tänapäevased veskid on suuresti automatiseeritud
Rembrandt van Rijn: "Veski" (u 1645-1648)
**Veski** (ka **jahuveski**) on ehitis või ettevõte, kus teravilja jahvatatakse. 

Tänapäevased veskid töötavad tavaliselt elektri või fossiilkütustega, et käivitada vastupidavast terasest või malmist hammastega või siledaid valtse. Kui nende abil eraldada kliid ja idud sisetoitekoest, siis saadakse püülijahu, aga kui kliid ja idud sisse jätta, siis täisterajahu. Erinevad jahvatamise võtted annavad silmnähtavalt erinevaid tulemusi, isegi kui saadused on toiteväärtuselt samad. Sellegipoolest eelistavad paljud pagarid ja loodusliku toidu armastajad kividega jahvatatud jahu selle tekstuuri ja tuumaka maitse pärast. Ühtlasi usuvad nad, et kivide vahel jahvatatud jahu on parema toiteväärtusega ja annab küpsetamisel parema tulemuse kui valtside vahel jahvatatud jahu. Väidetakse, et kivid jahvatavad aeglasemalt kui valtsid, mistõttu valtsidega jahvatamisel puutub jahu kokku kõrgema temperatuuriga, selles olevad rasvad võivad oksüdeeruda ja rääsuda, mis hävitab osa jahus olevatest vitamiinidest. Kividega jahvatatud jahus on rohkem tiamiini, eriti kui jahu on saadud tritikust. Kuid kividega jahvatamine kestab kauem, mistõttu veski jõudlus on väiksem. Ühtlasi peavad kivid vähem vastu ja neid on sagedamini tarvis vahetada.

Tänapäeva veskid jahvatavad ainult "puhast" vilja, millest aganad ja sõklad on eemaldatud, aga ajalooliselt on mõnes veskis olnud ka vahendeid vilja peksmiseks, sortimiseks ja puhastamiseks.

Tänapäeval on veskid ärilised asutused. Osa neist on eraldi ettevõtted ning võtavad jahvatamise eest raha. Osa veskitest kuulub suurettevõtetele, mis ostavad jahvatamata vilja ja pärast omavad veskist saadud jahu.

Veski liike:

* auruveski
* mootorveski
* vesiveski saab energia veevoolust
* tuuleveski ehk tuulik saab energia tuulest.

Viited
------

1. ↑  Eesti kirjakeele seletussõnaraamat, 2009.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Veski**
 |
**Rahvusromantism** on muusikastiil, millel on lisaks romantismi üldistele tunnustele ka konkreetsele rahvusele omased tunnused. Sellisteks tunnusteks võivad olla näiteks rahvamuusikast pärineva meloodia või konkreetse rahvusega seotud mütoloogia kasutamine. 

Mõnel maal sündis rahvusromantism osana rahvuslikust vabadusvõitlusest või kultuurilisest ärkamisest. Tihti oli tegu rahvustega, kes olid olnud mõne teise rahvuse poliitilise, majandusliku või kultuurilise ülemvõimu all.

Mõnel maal tekkis rahvusromantism koos romantismiga juba 1800ndate alguses ning mõnel maal alles sada aastat hiljem, 1900ndatel. 

Rahvusromantismi teeneks võib pidada rahvamuusika teaduslikku uurimist. 

Lihtsustatult võib öelda, et kui romantikule piisas kunstist tunnete jaoks, siis rahvusromantik üritas pigem mõjutada inimeste seisukohti.

Rahvusromantismi ajalugu
------------------------

18. sajandi muusikas olid rahvuslikud elemendid veel universaalse barokk- või klassitsistliku muusikastiili osad. 

19. sajandil seoses rahvusliku eneseteadvuse tõusuga muutus rahvuslike elementide kasutamine eraldi eesmärgiks. Leiti, et rahvuslikud elemendid tagavad muusika autentsuse ja individuaalsuse ning aitavad tuua muusikas esile konkreetse rahvuse karakteri. 

Teatud muusikateoseid hakati pidama rahvuslikeks, kuna neis oli kasutatud rahvuslikku süžeed, rahvamuusikat või muid rahvuslikke elemente. 

Esimeseks saksa rahvuslikuks ooperiks peetakse Carl Maria von Weberi ooperit "Nõidkütt" (*Der Freischütz*, 1821). Rahvuslikeks heliloojateks hakati pidama ka näiteks poola päritolu Frederic Chopini ja ungari päritolu Ferenc Liszti.

Rahvusromantismi esindajad
--------------------------

Rahvusromantismi tuntumad esindajad olid

* Venemaal Mihhail Glinka, Modest Mussorgski, Nikolai Rimski-Korsakov, Pjotr Tšaikovski, Sergei Rahmaninov
* Tšehhis Bedřich Smetana ja Antonín Dvořák
* Hispaanias Isaac Albéniz, Enrique Granados, Manuel de Falla
* Pranatusmaal César Franck
* Inglismaal Edward Elgar
* Norras Edvard Grieg
* Soomes Jean Sibelius

Välislingid
-----------

* Sakari Hildén. KANSALLISROMANTIIKKA
**"Veski"** (inglise keeles tuntud kui "Nine Men's Morris"; ka "Mill", "Mills", "Merels", "Merelles" ja "Merrills") on strateegiline lauamäng kahele mängijale.

Reeglid
-------

Igal mängijal on üheksa mängunuppu või "meest", mis liiguvad laual oleva 24 punkti vahel. Mängu eesmärk on jätta vastasmängijale vähem kui kolm nuppu, või nagu kabes – tekitada olukord, kus vastane ühtegi reeglitekohast liigutust enam teha ei saa.

### Nuppude asetamine lauale

Mäng algab tühja lauaga. Mängijad asetavad kordamööda oma nuppe tühjadele kohtadele, kuni kõik nupud on laual. Kui kõik nupud on lauale asetatud, alustavad mängijad kordamööda käimist. Mängu eesmärgiks on kokku saada veski – vertikaalsed või horisontaalsed kolmenupulised read. Kui mängija suudab moodustada lauale kolmest oma nupust vertikaalse või horisontaalse rea (st mitte diagonaalis), on tal õigus eemaldada üks vastasmängija nupp. Nii laualt eemaldatud nuppe ei saa enam lauale tagasi panna. Eelisjärjekorras tuleb laualt eemalda nupud, mis ei moodusta veel „veskit". Nuppe, mis moodustavad „veski", võib laualt eemaldada vaid siis, kui ühtegi vaba nuppu enam laual ei ole. 

### Nuppude liigutamine

Mängija võib oma nuppe liigutada mööda mängulaual olevaid jooni kõrval olevatele tühjadele kohtadele. Kui mängijal ei ole vaba kohta, kuhu oma nuppu liigutada, või tal on alles ainult kaks nuppu (ehk tal ei ole võimalik enam moodustada „veskit"), on ta mängu kaotanud.

### Ülehüppamine

Ühed reeglid ütlevad, et kui mängijal on lauale jäänud ainult kolm nuppu, võib ta oma nupu liigutada ükskõik millisele vabale kohale, mitte ainult külgnevatele (ka teistest nuppudest üle hüpates). Mõnes reeglistikus loetakse seda kindlaks reegliks, mõned viitavad sellele kui "Veski" variatsioonile, aga mõnes reeglistikus ei mainita sellist reeglit üldse.

Strateegia
----------

Mängu alguses on tähtsam paigutada oma nuppe erinevatesse kohtadesse, kui proovida kohe alguses moodustada oma nuppudest „veskit" ja teha viga, koondades kõik oma nupud piiratud alale laual. Ideaalne positsioon, mis tavaliselt toob endaga kaasa võidu, on nuppude paigutamine nii, et nupuga edasi-tagasi liikudes tekitatakse kaks veskit, nii et igal sammul on võimalik eemaldada üks vastase nupp.

Viited
------

1. ↑  The Rules of Merels or Nine Men's Morris
**Rahvusvaheline Arhitektide Liit** (prantsuse keeles *Union internationale des architectes*, lühend **UIA**) on arhitektide ülemaailmne ühendus, mille eesmärk on koondada kõigist rahvustest arhitekte sõltumata rahvusest, rassist, religioonist, erialasest väljaõppest või arhitektuurikoolkonnast. 

Liit asutati 1834. aastal Lausanne'is Šveitsis. Selle liikmeteks on 124 riigi erialaliidud, kes esindavad nendes riikides töötavaid ja elavaid arhitekte. UIA on üks suuremaid ÜRO toetatavaid erialaliitude ühendusi, esindades rohkem kui miljonit arhitekti.

UIA väljaantavad auhinnad
-------------------------

UIA annab välja mitut auhinda, tuntum neist on UIA kuldmedal (*UIA Gold Medal*).

Huvitav fakt
------------

UIA president aastatel 1972–1975 oli Nõukogude Liidu arhitekt, mitu hüdroelektrijaama projekteerinud Georgi Orlov.

Viited
------

1. ↑  "UIA homepage". Originaali arhiivikoopia seisuga 1. mai 2013. Vaadatud 7. juulil 2013.
2. ↑  "Arhitektuurivaldkonna tegevuskava 2004-2008". Originaali arhiivikoopia seisuga 22. mai 2013. Vaadatud 20. augustil 2011.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Rahvusvaheline Arhitektide Liit** |

* UIA website Official website
* About the UIA American Institute of Architects website
**Piacenza** on linn Itaalias Emilia Romagna maakonnas, Piacenza provintsi halduskeskus.

Ajalugu
-------

Piacenza asutasid 218 eKr (legendi järgi 31. mail) roomlased; linna toonane nimi oli *Placentia*. Samal aastal võitis Hannibal linna lähedal Trebbia lahingu, kuid Piacenza suutis puunia vägedele vastu seista. Järgmistel aastatel linna ümbrus kuivendati ja rajati jõesadam. Oma asendi tõttu Po jõe ääres sai sellest Emilia tasandiku kaitse seisukohalt olulise tähtsusega garnisonilinn. Piacenza sai ka vilja ja villa tootmise keskuseks.

Pärast (ja isegi enne) Rooma riigi langust rüüstati Piacenzat korduvalt, ent alati kosus ta ruttu. Ta kuulus Bütsantsile, Lombardiale (pealinnana), frankidele ja Püha Rooma riigile. 1095 kuulutati Piacenzas välja Esimene ristisõda. 1126. aastast oli Piacenza vabalinn ja Lombardia Liiga tähtis liige. Põllumajandus ja kaubandus tegid Piacenzast maailma ühe rikkama linna.

1313–1447 kuulus Piacenza Milano Viscontidele, kuni 1499 Sforzadele. Gian Galeazzo Visconti tõi Piacenzasse Pavia ülikooli. 1521. aastani kuulus Piacenza Prantsusmaale ja 1545. aastani Paavstiriigile. Seejärel moodustati Parma hertsogiriik. 1802 liitis Napoleon Piacenza Prantsusmaaga, 1816–1847 kuulus ta Austriale, seejärel liideti rahvahääletuse otsusel Sardiiniaga, mida loetakse Itaalia ühendamise alguseks.

*Duomo*

Vaatamisväärsused
-----------------

Piacenza linnakeskuses on siiani tajutav roomaaegne tänavaplaan. Hulgaliselt hooneid on säilinud keskajast ja renessansist. 

* **Raekoda**, tuntud kui *Il Gotico*; punastest tellistest Lombardia gooti stiilis loss 13. sajandist.
* **Toomkirik** (alustati 1222) koos 14. sajandi kellatorniga.

Viited
------

1. ↑  Superficie di Comuni Province e Regioni italiane al 9 ottobre 2011, vaadatud 16.03.2019.
2. ↑  Popolazione Residente al 1° Gennaio 2018, vaadatud 16.03.2019.

Välislingid
-----------

* Piacenza valla koduleht (*itaalia keeles*)
Jordi Gómez 2009. aastal Swansea City särgis
**Jordi Gómez García-Penche** (sündinud 24. mail 1985 Barcelonas) on Hispaania jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Küprose kõrgliiga klubis AC Omonia. Ta on klubi meeskonna kapten.

Ta alustas klubikarjääri FC Barcelonas. Aastatel 2005–2007 mängis ta klubi reservmeeskonnas Hispaania tugevuselt kolmandas liigas. Barcelona põhimeeskonnas mängis ta ainsal korral 11. jaanuaril 2006, kui Hispaania karikavõistlustel kohtuti Zamoraga.

2007. aastal liitus ta RCD Espanyoliga, kuid sealgi sai ta mänguaega enam klubi reservmeeskonnas. Espanyoli põhimeeskonnas pääses Gómez Hispaania kõrgliigas väljakule kolmes mängus.

Aastatel 2008–2017 mängis Gómez Inglismaal, kuuludes sellistesse klubidesse nagu Swansea City (2008–2009), Wigan Athletic (2009–2014 ja 2016–2017), Sunderland (2014–2016) ja Blackburn Rovers (2016). Hooajal 2008–09 valiti Gómez Inglismaa esiliiga sümboolsesse koosseisu. 2009. aastal valiti ta Swansea City aasta mängijaks ja 2014. aastal Wigan Athleticu aasta mängijaks. 2013. aastal võitis ta Wigan Athleticuga Inglismaa karikavõistlused.

Hooaja 2016–17 teises pooles mängis Gómez Hispaania esiliiga klubis Rayo Vallecano. 2017. aasta juulis sõlmis ta kaheaastase lepingu Bulgaaria kõrgliiga klubiga Sofia Levski. 2018. aasta augustis liitus ta Omoniaga. Hooajal 2020–21 tuli ta Omoniga Küprose meistriks.

Saavutused
----------

Wigan Athletic
* FA Cup: 2012–13

Omonia
* Küprose kõrgliiga: 2020–21
* Küprose superkarikas: 2021

Välislingid
-----------

 Jordi Gómez – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
**Johannes Klesment** VR II/3 (30. mai 1896 Keila vald (Keila kihelkond), Harjumaa – 23. detsember 1967 Washington) oli Eesti poliitik.

Ta lõpetas Tartu Ülikooli õigusteaduskonna. Töötas ametnikuna Keilas, Paldiskis, Tallinnas. Ta oli Narva linnavalitsuse nõunik (1924–1926), 1927–1932 vandeadvokaat August Rei abi Tallinnas.

Johannes Klesment oli III ja IV Riigikogu liige.

Aastail 1934–1940 oli ta Kohtuministeeriumi nõunik, riigisekretäri asetäitja, alates 26. septembrist 1938 Vabariigi Valitsuse nõunik.

Saksa okupatsiooni ajal oli ta majandus- ja rahandusdirektori nõunik.

Alates 18. septembrist 1944 oli Johannes Klesment Otto Tiefi valitsuses kohtuminister. 20. septembril 1944 põgenes koos Jüri Uluotsaga Rootsi. Mihkel Kõvamees viis nad oma purjeka "Atlanticuga" Tallinnast Rootsi.

Pagulasena alates 1953. aastast USA-s oli Vaba Euroopa Komitee rajatud Vaba Eesti Komitee liige (1952–1959) ning Washingtonis Kongressi Raamatukogus Eesti küsimuste juriidiline ekspert.

Tunnustus
---------

* Vabadusristi II liigi 3. järk, 1920
* Valgetähe teenetemärgi II klass, 1938

Artikleid
---------

* Uue parlamendi sünd. Vaba Maa, 2. juuli 1937, nr 147, lk 5.
* Üleminekuaja kolm faasi. Uus Eesti, 26. august 1937, nr 230, lk 4.
* Dekreet. Uus Eesti, 17. jaanuar 1939, nr 16, lk 4.
* Johannes Klesment. Kuidas saabub seadus. Politseileht, 20. märts 1939, lk. 108–112; 4. aprill 1939, nr. 6, lk. 144–146; 18. aprill 1939, nr. 7, lk. 173–176; 20. juuni 1939, nr. 11/12, lk. 262–264; 19. juuli 1939, nr. 13, lk. 297–299.

* Personaalsed omavalitsused Eestis. Politseileht, 20. juuni 1940, nr 11/12, lk 241–246.

Viited
------

1. ↑  Politseileht, 20. märts 1939
2. ↑  Politseileht, 4. aprill 1939, nr. 6
3. ↑  Politseileht, 18. aprill 1939, nr. 7
4. ↑  Politseileht ,20. juuni 1939, nr. 11/12
5. ↑  Politseileht, 19. juuli 1939, nr. 1

Kirjandus
---------

* J. Klesment nimetati valitsuse nõunikuks. Uus Eesti, 27. september 1938, nr 265, lk 2.

Välislingid
-----------

* Johannes Klesment Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
**Johannes Kass** (sündinud 24. mail 1949 Tallinnas) on Eesti poliitik.

Tema vanemad olid talupidajad, kes arreteeriti 1948. aastal. Poeg sündis Tallinna Patareis ja kasvas mitmes Venemaa lastekodus. Pärast vanemate amnesteerimist 1956. aastal naasis ta Eestisse ja lõpetas 1966. aastal Pärnu 8. 8-klassilise kooli ja 1970. aastal Tallinna Polütehnikumi raadiotehniku erialal.

Ta töötas aastatel 1970–1978 Eesti Vabariiklikus Raadiokeskuses, 1978–1989 kalurikolhoosis Pärnu Kalur raadionavigatsiooni seadmete tehnikuna ja 1989–1990 Matek OÜ-s automaatikuna.

Aastatel 1990–1992 oli ta Eesti Vabariigi Ülemnõukogu ja seal riigikaitsekomisjoni liige. 20. augustil 1991 hääletas ta Eesti iseseisvuse taastamise poolt. Ta oli Rahvarinde Pärnumaa volikogu ja kesktoimkonna liige; samuti oli ta Kodanike Komiteede Pärnu Komitee asutajaid ja aseesimees, samuti oli ta Eesti Kongressi liige ja Eesti Komitee I koosseisu liige ning korruptsiooni vastu võitlemise ja avalikustamise toimkonna aseesimees, liikumise Genf-49 Pärnu koordineerija. Lisaks oli ta aastatel 1989–1993 Pärnu linnavolikogu liige.

Ta kuulus 9. maist 2000 kuni 1. jaanuarini 2010 Keskerakonda. Selle erakonna ridades kandideeris ta aastatel 2002 ja 2005 Pärnu Linnavolikogu liikmeks, ei osutunud valituks, kuid oli asendusliige 2002–2009.

Kaitseliitlane alates 1992 Pärnumaa Malevas.

* 20. Augusti Klubi liige.

Tunnustus
---------

* 2002 Riigivapi V klassi teenetemärk
* 2006 Riigivapi III klassi teenetemärk
Lego klotsid
**Lego** on kokkupandavate plastmassist mänguasjade sari, mida toodab Taani ettevõte The Lego Group.

Lego mänguasjade põhituuma moodustavad üksteise külge haakuvad värvilised plastmassist ehitusklotsid, mida täiendavad mitmesugused ühendusdetailid, hammasrattad, tegelasi kujutavad kujukesed ja päriselu objekte kujutavad detailid. Klotse ja teisi detaile saab omavahel kombineerida, et ehitada sõidukeid, hooneid, roboteid ja muud. Detaile saab pärast kokkupanemist jälle lahti võtta ja kasutada uute objektide ehitamiseks.

Legosid on eri raskusastmega, need võivad olla mõeldud eri vanuses lastele.

Nimi/nimetus
------------

Taani päritolu Lego on suland-, sumadan- ehk kohvernimi, mis on tuletatud taanikeelsest väljendist *leg godt* ’mängi hästi’. Nimena on see kaubamärk, mistõttu kirjutatakse väljend **Lego klotsid** (kelle klotsid? mis kaubamärgi klotsid?) kirjakeeles lahku, kusjuures esimene sõna kui pärisnimi on suure algustähega. Üldnimestunud üksiksõnana kirjutatakse **lego** väikese algustähega.

Vaata ka
--------

* Lego Art

FIlmid
------

* "Lego film" (2014)
* "Lego Batman film" (2017)
* "Lego Ninjago film" (2017)
* "Lego film 2" (2019)

Viited
------

1. ↑  Sõna "lego" EKI e-keelenõu veebilehel. Vaadatud 18.08.2021.

Välislingid
-----------

* Lastele mõeldud legode valik Lego ettevõtte kodulehel
**Legend** on 2013. aastast Tallinnas tegutsev raamatukirjastus.

Kirjastatavate raamatute peamised žanrid on ilukirjandus ja ajalooline fantaasiakirjandus.

Ilukirjanduse žanris annab kirjastus välja taskupärases formaadis juturaamatute sarja. Lisaks ilmuvad kinke-, eneseabi- ja reisiraamatud.

Legendi kirjastatud raamat "Palgasõdur. Üksik hunt", mille autor on Kalle Klandorf, nomineeris Apollo 2013. aasta parimaks Eesti autori ilukirjanduslikuks teoseks. Sinna valitakse üldiselt uued, aasta jooksul ostetuimad, rohket tähelepanu pälvinud ning omas žanris uudse lähenemisega teosed. Aastal 2015 ilmus raamatu teine osa "Palgasõdur: Kassi-hiire mäng" ning aastaks 2016 oli ilmunud sarja kolmas osa "Palgasõdur: Jaht Tuumakohvritele".

Legendi "jutukate" sarjas on aastal 2013 ilmunud ka romantiline fantaasiapõnevik "Karmavõlad". 

Aastal 2014 ilmus Legendi kirjastuselt esimene rahvusvaheline menuk "Meluha surematud" ning ka eluabiraamat "Suhtesõlmed".

Kirjastusel ilmus 2017. aastal Hooandja kampaania toel raamat "Väikese taimetarga 12 saladust", mis õpetab 8–13-aastasi lapsi tundma taimi, millega saab ise ennast aidata. Raamatu autor on Maret Markko, kes on tuntud eesti taimetargana ja elukutselt apteeker.

Viited
------

1. ↑  "Legend kirjastus - Meist". Vaadatud 18.06.2018.
2. ↑   Apollo aasta parima raamatu valimine
3. ↑  "Palgasõdur: Jaht tuumakohvritele". *2016*.
4. ↑  "Hooandja projekt". *Hooandja*. Vaadatud 18.06.2018.
5. ↑  "Taimetark Maret Makko". *Naisteleht*. 14.06.2017. Originaali arhiivikoopia seisuga 18.06.2018. Vaadatud 18.06.2018.
**Abja rajoon** oli haldusüksus Eesti NSV-s aastatel 1950–1962.

Abja rajoon moodustati 1950 septembris seoses maakondade likvideerimisega, hõlmates Viljandimaa lõunaosa ja Pärnumaa kaguosa. Rajooni keskus asus Abja-Paluoja alevis. Rajooni kuulusid algselt Mõisaküla linn, Abja-Paluoja ja Nuia alev ning Abja, Halliste, Kaarli, Kangru, Kariste, Paluoja, Penuja, Pera, Polli, Pöögle, Rajangu, Sudiste, Tuhalaane, Uue-Kariste ja Äri külanõukogu.

Pärast külanõukogude ühendamisi juunis 1954 jäi Abja rajooni 7 külanõukogu: Abja, Halliste, Kariste, Karksi, Lilli, Polli ja Rajangu külanõukogu.

Veebruaris 1959 liideti Abja rajooniga suurem osa likvideeritud Kilingi-Nõmme rajoonist – Kilingi-Nõmme linn ning Jäärja, Kanaküla, Massiaru, Saarde, Tali ja Tihemetsa külanõukogu.

Jaanuarist 1963 Abja rajoon likvideeriti. Selle alad jagati Viljandi rajooni ja Pärnu rajooni vahel, nii et Kilingi-Nõmme linn, Massiaru, Saarde, Tali ja Tihemetsa külanõukogu liideti Pärnu rajooniga ning Mõisaküla linn, Abja-Paluoja ja Nuia alev, Abja, Halliste, Kariste, Karksi, Polli ja Rajangu külanõukogu liideti Viljandi rajooniga.

Viited
------

1. ↑  Eesti Nõukogude Entsüklopeedia, 1. kd, Tallinn, Valgus: 1985
2. ↑  Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 26. septembri 1950 seadlus "Maarajoonide moodustamise kohta Eesti NSV-s". Eesti NSV Teataja, 1950, 11, 114
3. ↑  Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 17. juuni 1954 seadlus "Eesti NSV külanõukogude ühendamisest". Eesti NSV Teataja, 1954, 10, 104
4. ↑  Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 24. jaanuari 1959 seadlus "Eesti NSV rajoonide reorganiseerimisest". Eesti NSV Teataja, 1959, 6, 38
5. ↑  Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 21. detsembri 1962 seadlus "Eesti NSV territooriumi administratiivses jaotuses muudatuste tegemise kohta". Eesti NSV Ülemnõukogu Teataja, 1962, 51, 183
**Glödnitz** (sloveeni: *Glodnica*) on vald Austria Kärnteni liidumaa Sankt Veit an der Glani ringkonnas.

Glödnitzi org
Vald asub piki Gurki lisajõe Glödnitzi jõe tiheda metsaga kaetud orgu Gurktali Alpide loodeosas. Flattnitzi kuru põhjas viib Muri orgu Steiermargi liidumaal; Glödnitz külgneb ka Kärnteni liidumaa Metnitzi, Weitensfeld im Gurktali, Deutsch-Griffeni ja Albecki vallaga.

Ajalugu
-------

Rooma tee üle Flattnitzi kuru oli olemas juba iidsetel aegadel, võib-olla ka *mansio* Glödnitzi piirkonnas. *Glodati* asulat on esmamainitud 898. aasta dokumendis. Püha Hemma von Gurki kingitud kabelit on mainitud 1043. aastal, see ehitati hiljem ümber tänapäevaseks Püha Margareta kihelkonnakirikuks. Keskajal omasid piirkonnas suuri mõisaid Gurki piiskopid, kes püstitasid ka abikiriku Flattnitzi kuru lähedale.

Keskaegne kirik *Flattnitzer Höhel*
Glödnitzi vald loodi 1850. aastal. 1920. aastatest kujundab endist põllumajanduspiirkonda üha enam turism, eriti talvel.

Viited
------

1. ↑  Dauersiedlungsraum der Gemeinden Politischen Bezirke und Bundesländer - Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 10.03.2019.
2. ↑  Einwohnerzahl 1.1.2018 nach Gemeinden mit Status, Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 9.03.2019.

Sankt Veit an der Glani ringkonna vallad

* Althofen
* Brückl
* Deutsch-Griffen
* Eberstein
* Frauenstein
* Friesach
* Glödnitz
* Gurk
* Guttaring
* Hüttenberg
* Kappel am Krappfeld
* Klein Sankt Paul
* Liebenfels
* Metnitz
* Micheldorf
* Mölbling
* Sankt Georgen am Längsee
* Sankt Veit an der Glan
* Straßburg
* Weitensfeld im Gurktal
**Gluteen** on taimne liitvalk, mis koosneb gliadiinist ja gluteniinist. Mõlemad valgud on kolloidid, mis veega kokkupuutel imavad vett ja turduvad. Segamisel moodustavad need elastse aine, mida nimetatakse ka kleepvalguks.

Gluteen ja toitumine
--------------------

Gluteeni leidub kõige suuremal hulgal nisus, aga ka speltanisus, rukkis, odras. Eesti neljas tuntud teravili kaer on gluteenivaba, kuid kaeras sisalduvad valgud aveniinid võivad põhjustada gluteeniga sarnaseid talumatusnähte. 

Gluteen nagu teisedki taimsed valgud seedub suhteliselt aeglaselt ja seetõttu on soovitatav neid teravilju enne tarbimist idandada, leotada või kääritada. Traditsioonilise juuretisega leiva ja sepiku valmistamise protsessis aitab juba juuretise bakteriaalne kooslus gluteeni kergesti omastatavateks väärtuslikeks aminohapeteks muuta. Taimetoitlased kasutavad söögiks puhast nisugluteeni (Aasia köögis tuntud nimetusega *seitan*) taimsete kotlettide ja steikide valmistamiseks. Nisutaina puhul on tegemist selle peamise elastse koostisosaga, mis ümbritseb gaasimullikese õhukese nahaga ja hoiab niiviisi gaase kinni. Käärimisel ja küpsetamisel gaasimullid paisuvad ja kleepvalk annab gaasirõhule järele – sarnaselt õhupalli täispuhumisega. Selle omaduse tõttu aitab gluteen tainast küpsetisi siduda ning annab neile suurema mahu ja pehme tekstuuri.

### Gluteen kui allergiatekitaja

Gluteeni sisaldavate toiduainete tarbimist peavad vältima inimesed, kellel on diagnoositud teraviljaallergia või tsöliaakia. Sagedamini esinevad gluteenitalumatuse sümptomid on kõhulahtisus, kõhupuhitus ja üldine raskustunne seedetraktis. Kui tekib kahtlus, et on probleeme gluteeni seedimisega, tuleks vähemalt nädalaks gluteeni sisaldavate toiduainete tarbimisest loobuda ja vaadata, kas enesetunne paraneb.

Gluteenivabad teradega taimed on näiteks riis, hirss, tatar, kinoa. Gluteenitalumatuse korral võib nisujahu asemel kasutada näiteks riisi-, tatra-, herne- ja maisijahu, maisi- ja kartulitärklist. Kondiitritoodetes kasutatakse tavaliselt mandli- ja kookosjahu. Gluteeni asendamiseks tekstuuri andmisel kasutatakse ksantaani ja guari. Puu-, juur-, kaunviljad, marjad jms gluteeni ei sisalda.
**"Glossa ordinaria"** (ka **"Glossa Magna"** ja **"Accursiana"**; eesti keeles **"Harilik gloss"**) on Bologna juristi Accursiuse koostatud keskaegne Rooma ja hilisema tsiviilõiguse glosside kogumik, millest kujunes õigushariduse alus esmalt Bolognas ja hiljem kogu Euroopas.

"Glossa ordinaria"
Accursiuse koostatud "Glossa ordinarias" oli 10 400 viidet tema eelkäijate tööle. Kokku sisaldas "Glossa ordinaria" 96 940 glossi, mis olid sedavõrd ulatuslikud, et raamistasid teksti igal lehel.

"Glossa ordinaria" päästis vahepeal unustusehõlma vajuva Rooma õiguse nüüdisaegse maailma jaoks. Accursiuse töö oli eriti hinnatud, kuna varasemate autoritega võrreldes juhtis ta tähelepanu vastuolulistele küsimustele ja pakkus neile vastuseid. Tema eesmärk oli seaduse tõlgendamisel vastuolusid vältida.

"Glossa ordinaria" oli õigusõppes pea ainus Rooma õiguse raamat, millega tulevased juristid töötasid. Kohtutes oli sel seadusega võrdne staatus. Tolleaegne kõnekäänd kõlas *Quidquid non agnoscit glossa nec agnoscit curia* 'Mida ei tunnista gloss, seda ei tunnista ka kohus'.

"Glossa ordinaria" oli 12. sajandil Rooma õiguse taassünni põhjus. "Glossa ordinaria" muutis Itaalia üldisemalt ja eriti Bologna keskaegse õigushariduse südameks.

Viited
------

1. 1 2  Charles Sumner Lobingier "Revival of Roman Law", 5 Cornell L.Q. 430 (1919–1920), lk 430–439)
2. 1 2  C. Kleinhenz (editor). Medieval Italy: an encyclopedia. Volume 1, sv Accursius, lk 2–3.
3. 1 2  C. Kleinhenz. sv Glossa Ordinaria: Civil Law, lk 436.
**Frits Oja** (1. veebruar 1887 Vorbuse vald, Tartumaa – 16. jaanuar 1954 Tallinn) oli Eesti tehnikateadlane, topograaf, sõjaväelane (kolonel, 1938).

Elulugu
-------

Lõpetas Pihkva maamõõdukooli ja Peterburi Sõjaväetopograafia Kooli. Oli Kaitseväe Ühendatud Õppeasutuste (KVÜÕA) lektor, 1935–38 Sõjavägede Staabi topograafia-hüdrograafiaosakonna ülem, 1926–40 õpetas Riigi Tehnikagümnaasiumis maamõõtmise kursust, ühtlasi oli 1928–32 Tallinna Tehnikumi õppejõud, luges kõrgemat geodeesiat ja vigade õpetust. 1940 määrati Tallinna sõjakooli õppejõuks, evakueeriti koos kooliga Tjumeni, kus demobiliseeriti. 

Pärast sõda oli Tallinna Polütehnikumi ning Saku Maakorraldus- ja Maaparandustehnikumi geodeesia, vigade paranduse ja matemaatika õppejõud. Koostas valemid, mille järgi saab geograafilisi koordinaate ümber arvutada Gaussi-Lamberti koonilise projektsiooni ristkoordinaatideks, ja kohandas need Eesti ala kaardistamise vajadustele. Oli Eesti Geodeetide Ühingu asutajaid ja juhatuse liige. Teadustrükiseid geodeesiast ja topograafiast.

Viited
------

1. 1 2  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Teoseid
-------

* Topograafia. Tallinn, 1926
* Kartograafilised projektsioonid. // Geodeet 3 (1928)
* Vigade õpetus. // Geodeet 4 (1929)
* Näide triangulatsiooni taandamisest Gauss-Lamberti täisnurksetes koordinaatides kaudsete vaatluste meetodil. // Geodeet 7 (1932)
* Geodeetiliste koordinaatide ümberarvutamiste tabelid. // Geodeet 8 (1934)

Kirjandus
---------

* Tallinna Tehnikumi ja Tallinna Tehnikaülikooli õppe- ja abijõud 1918–1944. Tallinn, 1993, 44
* Eesti entsüklopeedia 14, 336–337
* Geodeet 3/4 (1936)
* Tallinna Polütehnikum 80. Tallinn, 1995, 81
* Geodeet 12 (1997)
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Gers** on departemang Prantsusmaal Oksitaania piirkonnas. See on nime saanud Gersi jõe järgi. 

Departemang moodustati 4. märtsil 1790. Varem kuulus see Gascogne'i provintsi koosseisu. 1808. aastal eraldati seoses Tarn-et-Garonne'i departemangu moodustamisega Gersi departemangust Lavit' kanton. 2015. aastani kuulus Gersi departemang Midi-Pyrénées' piirkonda.

Departemang jaguneb halduslikult 31 kantoniks ja 463 vallaks.

| Ringkond | Elanike arv(2010) | Pindala(km²) | Valdu |
| --- | --- | --- | --- |
| Auch | 73 410 | 2134 | 134 |
| Condom | 62 242 | 2437 | 162 |
| Mirande | 36 683 | 1686 | 165 |

Vaata ka
--------

* Gersi departemangu haldusüksuste loend

Viited
------

1. ↑  Populations légales 2019

Prantsusmaa departemangud

Ain **·** 
Aisne **·** 
Allier **·** 
Alpes-de-Haute-Provence **·** 
Alpes-Maritimes **·** 
Ardèche **·** 
Ardennes **·** 
Ariège **·** 
Aube **·** 
Aude **·** 
Aveyron **·** 
Bas-Rhin **·** 
Belfort **·** 
Bouches-du-Rhône **·** 
Calvados **·** 
Cantal **·** 
Charente **·** 
Charente-Maritime **·** 
Cher **·** 
Corrèze **·** 
Corse-du-Sud **·** 
Côte-d'Or **·** 
Côtes-d'Armor **·** 
Creuse **·** 
Deux-Sèvres **·** 
Dordogne **·** 
Doubs **·** 
Drôme **·** 
Essonne **·** 
Eure **·** 
Eure-et-Loir **·** 
Finistère **·** 
Gard **·** 
Gers **·** 
Gironde **·** 
Guadeloupe **·** 
Haut-Rhin **·** 
Haute-Corse **·** 
Haute-Garonne **·** 
Haute-Loire **·** 
Haute-Marne **·** 
Haute-Saône **·** 
Haute-Savoie **·** 
Haute-Vienne **·** 
Hautes-Alpes **·** 
Hautes-Pyrénées **·** 
Hauts-de-Seine **·** 
Hérault **·** 
Ille-et-Vilaine **·** 
Indre **·** 
Indre-et-Loire **·** 
Isère **·** 
Jura **·** 
Landes **·** 
Loir-et-Cher **·** 
Loire **·** 
Loire-Atlantique **·** 
Loiret **·** 
Lot **·** 
Lot-et-Garonne **·** 
Lozère **·** 
Maine-et-Loire **·** 
Manche **·** 
Marne **·** 
Martinique **·** 
Mayenne **·** 
Meurthe-et-Moselle **·** 
Meuse **·** 
Morbihan **·** 
Moselle **·** 
Mayotte **·** 
Nièvre **·** 
Nord **·** 
Oise **·** 
Orne **·** 
Pariis **·** 
Pas-de-Calais **·** 
Prantsuse Guajaana **·** 
Puy-de-Dôme **·** 
Pyrénées-Atlantiques **·** 
Pyrénées-Orientales **·** 
Réunion **·** 
Rhône **·** 
Saône-et-Loire **·** 
Sarthe **·** 
Savoia **·** 
Seine-Maritime **·** 
Seine-et-Marne **·** 
Seine-Saint-Denis **·** 
Somme **·** 
Tarn **·** 
Tarn-et-Garonne **·** 
Val-d'Oise **·** 
Val-de-Marne **·** 
Var **·** 
Vaucluse **·** 
Vendée **·** 
Vienne **·** 
Vosges **·** 
Yonne **·** 
Yvelines
**Ieva Liepiņa** (sündinud 7. septembril 1967 Riias) on läti maalikunstnik.

Haridus
-------

Ta on õppinud Janis Rozentālsi nimelises kunstikoolis Riias (lõpetas 1985) ja lõpetanud Läti Kunstiakadeemia keraamika ja maalikunsti erialal (BA, 1991; MA, 2003; MA, 2014). Alates 1995. aastast on ta Läti Kunstnike Liidu liige. Pälvinud UniBanki auhinna näituse "Creative Workshop 2001" eest Riia galeriis "Bastejs".

Looming
-------

Ieva Liepiņa kunstnikukäekirja iseloomustab õhulisus, tema õlimaalid on sageli akvarellilikult heledad ja kohati laseerivalt õhukese värvikihiga. Ta harrastab ka akvarelli ning on esinenud keraamikanäitustel oma maalitud portselannõude seeriatega. 

Ieva Liepiņal on olnud 16 isikunäitust Riias. Alates 1991. aastast on ta osalenud rühmanäitustel Lätis, Taanis, Saksamaal, Leedus, Portugalis, Venemaal, Belgias, Valgevenes, Iisraelis ja Madalmaades.

Eestis on tema teoseid eksponeeritud Liivi ranna ja liivlasteteemalisel vabaõhumaali näitusel "Randali".

Viited
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 23. november 2018. Vaadatud 23. novembril 2018.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)

Välislingid
-----------

* Kunstniku CV
* Õlimaal galeriis Antonija aastast 2011
* Ieva Liepina maalid Capital Art Gallery veebigaleriis
* Ieva Liepina maalid artnet.com veebilehel
* Ieva Liepina keraamika galeriis Antonija
Lilith Mkrttšhjan (2008)
 Lilith Mkrttšhjan (2013)
**Lilith Mkrttšhjan** (armeenia keeles Լիլիթ Մկրտչյան; sündinud 9. augustil 1982 Jerevanis) on armeenia maletaja, naiste suurmeister (1998).

Mkrttšhjan tuli 13-aastaselt 1995. aastal Armeenia naiste malemeistriks. Ta on neljakordne Armeenia (1995, 1998, 2000, 2005) naiste malemeister. 

Euroopa naiste malemeistrivõistlustel on ta võitnud kaks hõbe- (2002, 2009) ja kaks pronksmedalit (2006, 2013). 

Mkrttšhjan on mänginud naiste maailmameistrivõistlustel. 13-aastaselt 1995. aastal pääses ta Chişinăus toimunud tsoonidevahelisele turniirile, kus jagas 52 osavõtja seas 25.–31. kohta. 2001. aastal nokautsüsteemis mängitud MM-i turniiril Moskvas (64 osavõtjat) võitis ta avaringis Monika Soćkot, kuid kaotas teises ringis Jekaterina Kovalevskajale. 2004. aastal MM-i turniiril Elistas võitis ta avaringis taas Soćkot, kuid kaotas teises ringis Pia Cramlingile. 2006. aastal Jekaterinburgis sai ta turniiritabelis 20. asetuse, kuid kaotas juba avaringis. 

2008. aastal Naltšikis võitis Mkrttšhjan avaringis Eva Moserit, teises ringis Anna Gasikut ja kaheksandikfinaalis Harika Dronavallit, kuid kaotas veerandfinaalis Hou Yifanile. 

2010. aastal Antakyas sai Mkrttšhjan turniiritabelis 17. asetuse, kuid avaringist edasi ei pääsenud. 2012. aastal Hantõ-Mansiiskis võitis ta avaringis Ketevan Arakhamia-Granti, kuid kaotas teises ringis Nadežda Kossintsevale. 2015. aastal Sotšis kaotas ta avaringis Aleksandra Gorjatškinale. 2017. aastal Teheranis avaringist ta edasi ei saanud. 2018. aastal MM-i turniiril Hantõ-Mansiiskis kaotas ta avaringis Anna Ušeninale.

Ta sai FIDE-lt 1998. aastal naiste suurmeistri ja 2003. aastal rahvusvahelise meistri nimetuse.

Võistkondlik esinemine
----------------------

Mkrttšhjan on mänginud Armeenia naiskonna koosseisus 11 naiste maleolümpial (1996–2014, 2018). 2016. aastal Armeenia võistkond ei osalenud poliitilistel põhjustel Bakuus toimunud maleolümpial. 

Euroopa naiste võistkondlikel meistrivõistlustel on ta võitnud Armeenia naiskonna koosseisus kaks medalit: 2003. aastal Plovdivis kuldmedali ja 2007. aastal Kreetal pronksmedali.

Välislingid
-----------

* Lilith Mkrttšhjan – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Lilith Mkrttšhjan FIDE andmebaasis