recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Peahoone
Ait
**Koordi mõis** (saksa keeles *Kirrisaar*) oli rüütlimõis Peetri kihelkonnas Järvamaal. Nüüdisajal jääb kunagine mõis Järva maakonnas Paide linna.

Ajalugu
-------

Koordi mõisat on esmamainitud 1485. aastal, mil see kuulus Bartholomäos Gohrile. Tema järeltulijaile kuulus mõis kuni 1615. aastani, mil mõis läks Buddenbrockide omandusse. 

Pärast Buddenbrocke kuulus mõis Rosencrantzidele.

1778. aastal ostis mõisa Reinhold von Rosen, kellele kuulus ka Huuksi mõis. Reinhold von Rosen lasi 18. sajandi lõpul rajada Koordi mõisakompleksi.

1850. aastal ostis mõisa Christoph von Brevern, kellele kuulusid ka Vao, Väike-Kareda ja Köisi mõis.

1902. aastal müüdi mõis Roosna-Alliku mõisnikule Georg von Stackelbergile.

Mõisakompleks
-------------

Mõisa peahoone on ühekorruseline varaklassitsistlik kivihoone, mille esifassaadile lisati 19. sajandil kinnine puitveranda. Pärast võõrandamist asus hoones Purdi metskonna keskus. Aastast 2004 on mõisahoone eravalduses, ja see on restaureeritud.

Säilinud on ka hulk kõrvalhooneid.

Mõisa kalmistu
--------------

Koordi mõisa kalmistu jääb mõisa südamest linnulennult umbes 0,9 km lõunasse.

Vaata ka
--------

* Eesti mõisate loend

Kirjandus
---------

* Alo Särg, "Järvamaa mõisad ja mõisnikud". Argo, Tallinn 2005

Välislingid
-----------

* Koordi mõisast Eesti mõisaportaalis

Järva-Peetri Püha Peetruse kirik
Peetri kihelkond

**Kirik**: Peetri  

**Mõisad**: Ammuta mõis | Aru mõis (Aru) | Aru mõis (Arrohof) | Aru mõis (Arro) | Ataste mõis | Enari mõis | Esna mõis | Huuksi mõis | Kodasema mõis | Koigi mõis | Koordi mõis | Köisi mõis | Küti mõis | Lähevere mõis | Müüsleri mõis | Olli mõis | Palasi mõis | Palu mõis | Peetri kirikumõis | Prandi mõis | Põhjaka mõis | Päinurme mõis | Sargvere mõis | Silmsi mõis | Suur-Öötla mõis | Viisu mõis | Vodja mõis | Väike-Kareda mõis | Väike-Öötla mõis
Józef Mackiewicz
**Józef Mackiewicz** (1. aprill 1902 Peterburi – 31. jaanuar 1985 München) oli poola kirjanik ja publitsist. Ta elas ja töötas mõnda aega Vilniuses.

Tema Poola aadliperekonnast pärit isa oli Peterburi veiniimpordi ettevõtte Fochts i kompanija direktor ja kaasomanik. Ema Maria on pärit Krakovist. Aastal 1907 kolis perekond Mackievičius Vilniusesse, kus ta kolm aastat hiljem asus õppima klassikalisse gümnaasiumisse.

17-aastaselt osales ta vabatahtlikult Nõukogude-Poola sõjas. Pärast sõda, ilma küpsuseksameid tegemata, asus ta õppima Varssavi ülikooli loodusteaduskonnas, mis jäi lõpetamata. Seejärel õppis ta Vilniuses poolakeelses Stefan Batory ülikoolis.

Tema esimesed artiklid ilmusid 1930. aastate alguses. Aastatel 1923–1939 töötas ta Vilniuses väljaantavas ajakirjas Słowo (eesti keeles 'sõna'), mille juhtiv toimetaja oli tema vanem vend Stanisław Mackiewicz. 1924. aastal abiellus ta õpetaja Antonina Kopanskaga (kellega sündis tütar Halina), kuid abielu lahutati mõne aasta pärast. Seejärel oli tal lühike suhe Wanda Zylowskaga (kes suri sõja ajal). Temaga oli tal tütar Idalia, kes elas Vilniuses kuni oma surmani 1998. aastal. (Idalia poeg on Leedu kodanik). 1939. aastast oli tema elukaaslane Barbora Toporska, kes töötas ajakirjas Słowo (tal polnud temaga lapsi). Barbora ja Juzef abiellusid aga alles 1973. aastal, pärast A. Kopanska surma.

1936. aastal ilmus tema jutukogu „16. między trzecia i siódmą" ("16. kolmanda ja seitsmenda vahel") ning 1938. aastal "Bunt rojstów" ("Rabade mäss"), milles ilmusid teated ajakirjast Słowo. Samal aastal, protesteerides valitsuse poliitika vastu, pöördus ta õigeusku.

Pärast Nõukogude Liidu sissetungi Poolasse põgenes ta Kaunasesse, kuid 1939. a novembris, kui Leedu sai tagasi Vilniuse territooriumi, naasis ta ja andis välja ühe kolmest Vilniuses ilmuvast poolakeelsest ajalehest Gazeta Codzienna ('päevaleht').

Mais 1940 võttis Leedu valitsus temalt õiguse oma tekste avaldada ja kui 15. juunil 1940 Vilnius langes taas nõukogude võimu alla, töötas ta puuraiuja ja voorimehena.

Saksamaa ja Nõukogude Liidu vahelise sõja alguses 1941. a. juunis pakkus Saksamaa talle ajakirja poola keeles toimetada, kuid ta keeldus sellest kategooriliselt. Ajavahemikul juulist oktoobrini 1941 avaldas ta Goniec Codziennys (Saksa okupatsioonivõimude ajakiri poola keeles) seitse kommunismivastast artiklit ja kirjutas end alla initsiaalidega J.M. Ta elas edasi koos Toporskaga Czarny Boris, teenides elatist asjade müümise ja juhutööde tegemisega; puuduvad andmed tema võimaliku seotuse kohta ei koostöös okupatsioonivõimude ega Poola põrandaalustega.
**Vello Veski** (5. veebruar 1912 Mäetaguse – 4. august 1977 Tallinn) oli eesti botaanik ja aiandusteadlane.

Ta lõpetas Tartu Ülikooli 1946. aastal ning töötas seejärel TA Bioloogia Instituudis (1947–1949), TRÜ botaanikaaias (1949–1957), TA Eksperimentaalbioloogia Instituudis dekoratiivaianduse sektori juhatajana (1957–1961) ning Tallinna botaanikaaias maastikuarhitektuuri ja haljastamise sektori juhatajana (1961–1977). 

Ta tegeles rooside ja nende kasvatamise uurimisega. Ta on olnud Eesti peamisi roosiaretajaid. Tema aretatud on roosisordid 'Tibiroos', 'Tiiu', 'Koit'.

Teosed
------

* 1956 – Veski, Vello. *Toapalmid*. Tallinn: Eesti Aianduse ja Mesinduse Selts
* 1961 – Veski, Vello; Niine, Aleksander. *Ilupuud ja -põõsad*. Tallinn: Eesti Riiklik Kirjastus
* 1972 – Veski, Vello. *Roosid*. Tallinn: Valgus
* 1974 – *Iluaianduslikke uurimusi*. Vello Veski (koostaja). Tallinn: Valgus

Isiklikku
---------

Tema abikaasa oli Esta Veski ja tütar on Tiiu Kull.

Viited
------

1. ↑  EE 14: 600.
**Marek Roots** (sündinud 6. jaanuaril 1976 Elvas Tartumaal) on eesti luterlik vaimulik, alates 1. juunist 2024 Viljandi Pauluse koguduse õpetaja. 

Ta lõpetas aastal 1994 Rõngu Keskkooli. Aastatel 1995–2002 õppis Roots usuteadust Tartu Teoloogia Akadeemias. Seejärel jätkas ta ettevalmistust vaimulikutööks EELK Usuteaduse Instituudi pastoraalseminaris. 

8. augustil 2003 ordineeriti Roots EELK õpetajaks. Kirikutööle asus ta esmalt Pärnu praostkonna Häädemeeste, Treimani ja Tahkuranna kogudustes. Aastatel 2008–2018 oli ta Keila koguduse õpetaja ning alates 2018. aastast on Roots Tartu Pauluse koguduse abiõpetaja. Alates 1. jaanuarist 2022 on Marek Roots ühtlasi ka Tartu Luterliku Peetri Kooli kaplan. 

Kaitses diplomitöö teemal "Eestikeelsed suured jutlusekogud aastani 1907 (näidetega Rudolf Kallase ja Jakob Hurda suure nädala jutlustest)". Aastal 2008 kaitses EELK Usuteaduse Instituudis magistritöö teemal „Eestikeelne jutlus postillides 1779–1907 (Suure Nädala tekstide näitel)". 

Roots on avaldanud luulekogu "Tuuletund" (Tallinn 2000) ning artikleid ajalehtedes Eesti Kirik ja Postimees. Pikem kirjutis "EELK olustik aastail 1940–1945 Viru praost Jaan Kiiviti aruandeis" ilmus koguteoses "Kristuse täisea mõõtu mööda" (Tallinn 2005). 

Ta on ka Eesti Evangeelse Vennastekoguduse eestseisuse liige.

Isiklikku
---------

Tema abikaasa on teoloog ja Tartu Pauluse koguduse sekretär, lastetöö juhataja, pühapäevakoolitöö üldkoordinaator ning sihtasutuse Tartu Pauluse Kirik juhataja Pirjo Roots (sündinud 7. juulil 1980). Peres kasvab kolm last.

Välislingid
-----------

* Marek Roots. Kuldleer Keila Miikaeli kirikus. Eesti Kirik. 20. mai 2008
* Marek Rootsi intervjuu Andres Tauliga. Eesti Kirik. 14. juuni 2007
* Sven Danell – eestlaste hea ja ustav sõber (I). Eesti Kirik. 24. november 2006
* Sven Danell – eestlaste hea ja ustav sõber (II). Eesti Kirik 1. detsember 2006
* Leedu Katoliku Kiriku Kroonika tähtpäev. Eesti Kirik. 23. märts 2007
Erechtheioni karüatiid Briti Muuseumis
**Karüatiid** on maani rüüga seisva naise kuju, mis talastikku kandes täidab Vana-Kreeka ehituskunstis samba, piilari või pilastri ülesannet. 

Kreeka termin *karyatides* tähendab tõlkes Karyai neide. Karyai oli väike linn antiikses Lakoonias Peloponnesose poolsaarel.Legendi järgi sealseid naised orjastati ja sunniti raskusi kandma.

Akropoli karüatiidid
--------------------

Karüatiidide motiiv pärineb 5. sajandist eKr Vana-Kreekast. Sealt on tuntud ka kõige kuulsam ja enim kopeeritud karüatiidide ansambel Ateena akropoli Erechtheioni templi verandalt. Üks originaalsest kuuest karüatiidist asub tänapäeval Londonis Briti Muuseumis, selle võttis kohalt lord Elgin 19. sajandi alguses ning viis endaga kaasa Suurbritanniasse.

Tänapäeval on akropoli mäel karüatiidid asendatud koopiatega. Viis originaali asuvad Akropoli muuseumis, eksponeeritud tegelikkusele vastavas asetuses ja on vaadeldavad igast küljest. 2011. aastal alustati karüatiidide põhjalikku puhastust, mille käigus eemaldati spetsiaalse laseriga kujudelt sinna kogunenud tahm ja õhusaaste, ilma et oleks kahjustatud marmori paatinat. Iga karüatiid puhastati kohapeal, tegevust kanti samal ajal üle videona akropoli külastajatele. Puhastustööd lõppesid 2015. aastal.

Vaatamata samale pikkusele, kehatüübile, soengule ja riietusele pole kuus karüatiidi välimuselt täpselt samasugused. Nende näod, juuksed, rüüvoldid ja seisang on erinevad; kolm vasakpoolset karüatiidi toetuvad paremale ja parempoolsed vasakule jalale. Rasked ja detailsed soengud pakuvad tuge strukturaalselt nõrgimale kohale, kaelale.

Kasutamine
----------

Karüatiid Estonia puiesteel Tallinna Keskraamatukogu vastasmajal, 27. august 2011
Erechtheioni karüatiidid Ateenas (koopiad)
Roomlased kasutasid Erechtheioni karüatiidide koopiaid Augustuse foorumi, Rooma Panteoni ja Hadrianuse villa kaunistamisel Tivolis. Renessansist tänapäevani on karüatiide arhitektuuri integreeritud. Tihti paiknevad need hoone fassaadil ja kõrvuti atlantidega. Interjööris kujutati karüatiide näiteks kaminatugede ja muude dekoratiivtarbeesemete osana. Antiiksed karüatiidid kandsid arhitektuuri detaili raskusi ainult pea peal, ilma pingutuseta ja seda kätega teotamata. Nad olid riietatud täisfiguurid, mis meenutasid sambaid. Uusajal hakati arhitektuuri kasutama uuenenud tüüpi karüatiide - poolakte, kes kandsid raskust varem vaid atlantidele omases poosis - käed pea kohal.  

Eestis on karüatiidid esindatud Tallinnas Estonia puiestee 15 maja fassaadil ning Tallinna Reaalkooli idaküljel. Väljaspool Tallinna näiteks Muuga mõisas.

Vaata ka
--------

* Kanefoor

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 18. oktoober 2015. Vaadatud 22. oktoobril 2015.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
2. ↑
**Tenno Teets** (26. oktoober 1931 Tallinn – 31. mai 2003) oli eesti põllumajandustegelane.

1949. aastal lõpetas ta Tallinna 10. Keskkooli. 1954. aastal lõpetas Eesti Põllumajanduse Akadeemia agronoomina.

Töötas 1950. aastatel Saaremaal algul agronoomina, seejärel kolhoosi esimehena. 1961. aastast kolis Rapla rajooni, töötas algul kolhoosi Tee Kommunismile agronoomina, 1962. aastal valiti sama kolhoosi esimeheks. Aastatel 1965–1966 töötas ta ühtlasi Valtu 8-klassilise kooli õpetajana.

1971. aastal, pärast kolhoosi Tee Kommunismile ühinemist kolhoosiga Võit sai temast kolhooside ühinemisel moodustatud Valtu kolhoosi esimees ja ta töötas Valtu kolhoosi esimehena kuni kolhoosi likvideerimiseni 1991. aastal. Seejärel oli Valtu põllumajandusliku osaühistu esimees.

1988. aastal oli üks Rahvarinde asutajatest ja valiti Rahvarinde volikogu liikmeks. 1989. aastal oli ta üks Balti keti korraldamise juhtidest Raplamaal ning samal aastal valiti ta Rapla maakonna volikogu liikmeks. 1990. aastal oli ta üks Eesti Maa-Keskerakonna algatajatest, hiljem kuulus Eesti Maarahva Erakonda.

Aastatel 1996–2002 oli ta Kehtna vallavolikogu liige ja juhtis erinevatel aegadel volikogus keskkonnakaitsekomisjoni ja heakorrakomisjoni.

2003. aastal avaldas ta Maalehe intervjuus pettumust Eesti põllumajanduse suhtes ning nimetas kindlameelseid kolhoosiesimehi rahva teenriteks. Samas intervjuus iseloomustab ta ennast Eesti-meelsena.

Tenno Teetsile on Kaereperes püstitatud mälestuskivi.

Tunnustus
---------

* 1982 – Eesti NSV teeneline agronoom

Viited
------

1. ↑  "Tallinna Nõmme Gümnaasium. Vilistlased". Originaali arhiivikoopia seisuga 8. jaanuar 2015. Vaadatud 9. detsembril 2015.
2. ↑  Eesti Maaülikool. Vilistlaste nimekirjad. 1954. a. lõpetajad[*alaline kõdulink*]
3. ↑  "In memoriam. Tenno Teets. Valla Vaatleja, 5. juuli 2003" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 6. märts 2019. Vaadatud 9. detsembril 2015.
4. ↑  "Valtu Põhikool. Endised õpetajad". Originaali arhiivikoopia seisuga 25. jaanuar 2016. Vaadatud 9. detsembril 2015.
5. ↑  Balti keti tammede mälestuskivi avamine Raplas
6. ↑  Karl Õunapuu. Rapla rajoonist Rapla maakonnaks[*alaline kõdulink*]
7. ↑  "Eesti Maa-keskerakonna algatusrühma pöördumine Eestimaa rahva poole. Maaleht, 25. jaanuar 1990" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 4. märts 2016. Vaadatud 9. detsembril 2015.
8. ↑  Vabariigi Valimiskomisjon. Valimiste arhiiv
9. ↑  Valla Vaatleja, 12. oktoober 2002[*alaline kõdulink*]
10. ↑  Indrek Veiserik (3. detsember 2008). "Kas Kesk-Eestist on saamas ääremaa?". *Kesknädal*. MTÜ Vaba Ajakirjandus. Originaali arhiivikoopia seisuga 15. september 2017.
11. ↑  Viio Aitsam. Isepäise kolhoosiesimehe sada minutit. Maaleht, 25. november 2011
12. ↑  Google Plus. Majandijuht Tenno Teetsi (1931–2003) mälestusmärk

Välislingid
-----------

* DVD "Tenno Teetsi lugu" (2011)
* Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Valtu kolhoosi esimees Tenno Teets
* Haud Rapla kalmistul
Julia Musakovska (2018)
**Julia Musakovska** (ukraina keeles Юлія Юріївна Мусаковська; sündinud 9. juulil 1982 Lvivis) on ukraina luuletaja ja tõlkija.

Julia Musakovska elab ja töötab Lvivis. Ta õppis Ivan Franko nimelises Lvivi Rahvuslikus Ülikoolis, mille lõpetas 2005. aastal. Esineb paljudel kirjandusüritustel ja -festivalidel nii Ukrainas kui mujal maailmas.

Ta on Ukraina PEN-klubi liige.

Julia Musakovska tõlgib rootsi keelest ukraina keelde. Tema tõlgitud autorite seas on Tomas Tranströmer ja Karin Boye.

Julia Musakovska debüütluulekogu "На видих і на вдих" ilmus 2010. aastal.

Tema loomingut on tõlgitud inglise, saksa, rootsi, leedu, poola, bulgaaria ja vene keelde. Eesti keeles on Julia Musakovska luulet ilmunud Maarja Kangro tõlkes ajakirjades Looming ja Vikerkaar.

Luulekogud
----------

* "На видих і на вдих" (Kiiev, 2010)
* "Маски" (Kiiev, 2011)
* "Полювання на тишу" (Ternopil, 2014)
* "Чоловіки, жінки і діти" (Lviv, 2015)
* "Бог свободи" (Lviv, 2021)

Viited
------

1. 1 2  "MUSAKOVSKA YULIYA". *Ukraina PEN-klubi*. Vaadatud 24. märtsil 2024.
2. ↑  "Rohkem, rohkem ukraina kirjandust!". *Sirp*. 23. aprill 2023. Vaadatud 24. märtsil 2024.
3. ↑  "Vikerkaar 3 2022". *Vikerkaar*. Vaadatud 24. märtsil 2024.

Välislingid
-----------

* Luuletus "Ukrainale mõeldes"
**Gratšonok-klassi patrullkaater**, projekt 21980 (*Противодиверсионный катер проекта 21980 «Грачонок»*) on Venemaal rannikulähedase akvatooriumi valveks ja mereväebaaside julgestamiseks valmistatud eriotstarbeline patrullkaater, mis on kasutatav ka väekaitseks, sealhulgas võitluseks allveediversantidega, merepiirivalve tugevdamiseks ja tuukrilaevana.

Kirjeldus
---------

Kuigi kaater on üldiselt pigem klassifitseeritav, kui patrullalus või valvealus, on sellel tugev allveeseire võime ja võime rünnata väiksemaid veealuseid objekte. Laeva varustusse kuuluvad veepõhja sonar, veetav sonar-hüdrofon ja mehitamata allveesõiduk. Tõstetöödeks on ahtritekil kraana. Alates seeria teisest laevast (seeria esimene laev on P-104 Nahhimovets Balti laevastikus) on pardale paigaldatud barokamber, mis annab hea tuukritööde võime. Arvestades kõiki võimeid, on laev praktiliselt rakendatav ka ranniku miinijahtija (miiniotsija) ülesannetes.

Esimesed kaatrid said endale Saksamaal valmistatud 2400 hj MTU peamasinad, kuid pärast rahvusvaheliste majandussanktsioonide kehtestamist Venemaale seoses Ukraina sõjaga 2014. aastal said järgnevad endale Hiina 2215 hj peamasinad TBD620V12.

Kaatri turvaline merekõlblikkus on kuni 4 palli. Veealuseid otsinguid on võimalik läbi viia kuni 8-sõlmelise kiirusega ja kuni 3-pallise lainetusega.

Kaatri tugevaks küljeks võib pidada sensoreid ja mitmeotstarbelisust, nõrgaks küljeks piiratud sõidukaugust ja -merekõlbulikkust.

Kasutus
-------

2024. aasta seisuga on kaatreid valmis ehitatud 27. Nad on kasutusel Vene mereväes järgnevalt:

* Balti laevastik - 4;
* Põhjalaevastik - 4;
* Musta mere laevastik - 6 + 4 Venemaa Rahvuskaardi Lõuna ringkonnal;
* Vaikse ookeani laevastik - 6;
* Kaspia flotill - 3.

Ajalugu
-------

Kaatrid on ehitatud Zelenodolskis, Vladivostokis ja Rõbinskis. 

Venemaa sõjalaevastiku aastapäeva tähistamisel mereparaadiga Peterburis 2017. aastal olid kaatrid kasutusel lipukandjatena.

Kaatreid, mis on Venemaa Rahvuskaardi käsutuses, on kasutatud Kertši väina silla julgestamisel.

Vaata ka
--------

* Flamingo klassi abilaev

Välislingid
-----------

* Противодиверсионные катера, большие сторожевые катера Проект 21980, шифр «Грачонок»
* Противодиверсионный катер проекта 21980 «Грачонок»
**GAZ-21 Volga** oli aastatel 1956–1970 Gorki autotehases toodetud sõiduauto mudel. 

Tegu oli Nõukogude Liidu piires populaarse sõidukiga, sealjuures valmistati mitmete eri keretüüpide ja -ülesannetega Volgasid. Aastate jooksul toodeti Gorkis mitme erineva generatsiooni ulatuses: kolm generatsiooni GAZ-21, universaalkerega **GAZ-22**, mitmeid GAZ-21 põhjal loodud GAZ-24 Volgasid ning ka hilisem GAZ-3102 Volga. 

Volga näol oli tegemist eeskätt populaarse, ent vananenud Pobeda järglasega. Pobedalt pärinesid ka I generatsiooni GAZ-21 käigukast (algselt planeeritud ameerikalik automaatkäigukast ennast halvemates teeoludes ei õigustanud), esisild, roolimehhanism ja ka osa pidurisüsteemist. Esimestel Volgadel kasutati ka Pobeda mootorit, ent 1958. aastal hakati tootma uut, spetsiaalselt GAZ-21 jaoks välja töötatud mootorit.[*viide?*]

Vaata ka
--------

 Ford Mainline 
 Ford Mainline 
* Ford Mainline

Välislingid
-----------

* Eastcars


|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **GAZ-21** |
**Furgoonpoolhaagis,** ka bokspoolhaagis (ingl.k. *box semitrailer*) on terassõrestikul, soojusisolatsiooniga ja seest ning väljast teras- või alumiiniumplekiga kaetud, kolme teljega kinnine poolhaagis. Peamiseks eeliseks tenthaagise ees on asjaolu, et veetav kaup on paremini kaitstud nii ilmastikumõjude kui ka soovimatu sissetungimise ja varguste eest.

Ülevaade
========

Furgoontreileri seinad on valmistatud ferrroplastist paneelidest või polüuretaanist sandvitš-tüüpi isolatsioonplaatidest paksusega 30 mm. Furgoonpoolhaagised on varustatud tavapäraselt kõrgete tiibustega, põrand on paksust, immutatud vineerist. Koormaruumi kõrgus on enamasti 2,60-2,70 m, poolhaagise kaal vahemikus 6,6–7,5 t. Sisevalgustuse tagavad lakke süvistatud valgustid. 

Bokspooltreilerites on tänu arvukatele kinnituskohtadele põrandal ja seintel palju võimalusi veoste kinnitamiseks. Lasti, mis koosneb paljudest eri suuruse ja kujuga pakkeüksustest, saab kinnitada koormaruumis nii liikumis- kui ka ristisuunas. Pakkeüksusi saab fikseerida ka ümberpaigutatavate vertikaalsete postidega. 

Furgoonpoolhaagised jaotatakse nelja põhirühma:

* poolhaagised, millel puuduvad termoisolatsioon ja termoseadmed;
* soojustatud (isotermilised) poolhaagised, mida kasutatakse toiduainete veoks;
* külmikpoolhaagised, mida kasutatakse külmutatud toiduainete (liha, kala jms) veoks;
* termopoolhaagised, mis võimaldavad hoida külmal ajal lastiruumis plusstemperatuuri ja sõltumata välistemperatuurist ka külma-või külmutusrežiimi.

         

1. 1 2 3 4  *Transport ja transporditehnoloogiad*. 2020. ISBN 9789916960035.
**Paolo Mauricio Lemos Merladett** (sündinud 28. detsembril 1995 Riveras) on Uruguay jalgpallur, kes mängib keskkaitsjana Brasiilia kõrgliigaklubis Atlético Mineiro.

Ta alustas klubikarjääri Uruguay klubis Defensor Sporting, mille põhimeeskonnas debüteeris ta Uruguay kõrgliigas 2014. aasta mais. Klubikarjääri jooksul on ta mänginud veel Venemaa kõrgliigaklubis Kaasani Rubin (2015/16), Hispaania klubis Las Palmas (2015–2018, hooaeg 2019/20), Itaalia kõrgliigaklubis Sassuolo (2018–2019), Türgi kõrgliigaklubis Fenerbahçe (2020/21 ja 2022) ning Belgia kõrgliigaklubis Beerschot (2021/22). 2023. aasta veebruaris liitus ta Atlético Mineiroga. Aastatel 2023 ja 2024 võitis ta Atlético Mineiroga Minas Geraisi osariigi meistrivõistlused.

2015. aasta Panameerika mängude jalgpalliturniiril võitis Lemos Uruguay võistkonnaga kuldmedali. Uruguay jalgpallikoondises tegi ta debüüdi 10. novembril 2017 sõprusmängus Austria vastu.

Viited
------

1. ↑  "Raça uruguaia: zagueiro Mauricio Lemos chega ao Galo". *atletico.com.br* (portugali). Vaadatud 16. veebruaril 2023.
2. ↑  M. Lemos. soccerway.com. Vaadatud 17.4.2024
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib naissoost täiskasvanud inimesest; naissoost abikaasa kohta vaata artiklit Abikaasa* |

---

Naissoo sümbol on ka Veenuse sümbol
**Naine** on naissoost täiskasvanud inimene (mitte mees soo järgi ning mitte tüdruk ega neiu vanuse järgi). Mõistet *naine* kasutatakse bioloogilise soo, kultuurilise või sotsiaalse rolli või nende kõigi eristamiseks.

Naised on võimelised lapsi sünnitama ja neid seejärel oma rinnapiimaga toitma.

Tavaliselt peetakse naiseks inimest, kellel on sünnil välise vaatluse ja sugukromosoomide järgi määratud sooks naine. 

PildidLast imetav naineAlasti naineTöötav naine

Vaata ka
--------

* Naiste õigused
* Naiste valimisõigus
* Naiste olukord Keenias
* Naised teaduses
* Tüdruk
* Neiu
* Feminism
* Meessugu
* Naiskirjandus

Viited
------

1. ↑  Euroopa Komisjon. "Kompass: Noorte inimõigushariduse käsiraamat". Vaadatud Märts 2019. `{{netiviide}}`: kontrolli kuupäeva väärtust: `|Kasutatud=` (juhend)

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikisõnastiku artikkel: **naine** |

 Naine – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Naine** |
**Didzis Šmits** (sündinud 14. veebruaril 1975 Riias) on Läti ettevõtja ja poliitik. 2022. aasta Läti parlamendivalimistel valiti ta ühisnimekirjas "Apvienatais listis" (kuhu kuulusid Läti Roheline Partei, Läti Regioonide Ühendus ja Liepaja partei) seimi liikmeks. Ta oli 14. detsembrist 2022 kuni 15. septembrini 2023 Läti põllumajandusminister.

Ta on lõpetanud Riia Prantsuse Lütseumi ja Läti Ülikooli (bakalaureusekraad politoloogias rahvusvahelistes suhetes (1998)), samuti omandanud magistrikraadi rahvusvaheliste organisatsioonide diplomaatia erialal Pariisi 11. Ülikoolis (2000).

Ta on tegutsenud lobistina. Ta oli Läti kalakasvatajate liidu president (valitud 2006. aasta lõpus) ja Läti Toiduettevõtete Föderatsiooni nõukogu esimees, samuti Euroopa Vähipüügi Assotsiatsiooni juht.

2004. aastal oli ta Rahvapartei välisministrite Rihards Pīksi ja Artis Pabriksi büroo juhataja.

Aastal 2006 liitus ta enne 2006. aasta Läti parlamendivalimisi parteiga Uus Aeg (Jaunais Laiks), olles ühtlasi ka partei seimi fraktsiooni konsultant ja pressisekretär. Aastal 2009 oli ta üks partei "Jaunlatvija" asutajatest, valiti erakonna juhiks ja kandideeris Riia linnavolikogu valimistel, kuid see nimekiri ei pälvinud valijate toetust. Aastal 2010 osales ta parteiühenduse "Hea Läti Eest" ("Par labu Latviju") asutamises, esindades selles erakonda "Jaunlatvija", kuid erakonna üldkogu lükkas hiljem osalemisplaani tagasi.

Aastal 2018 astus ta erakonda Kellele kuulub riik? ja valiti selle nimekirjast seimi. Valitsuse moodustamise ajal eeldati talt majandusministri portfelli, kuid vahetult enne valitsuse kinnitamise hääletust keeldus ta pakkumisest. 2015. aasta Läti presidendivalimistel kandideeris ta Läti presidendiks, kuid jäi alla Egils Levitsile. Seejärel lahkus ta seimi fraktsioonist ja parteist. Mais 2021, kui *Kellele kuulub riik?* seimi fraktsioonist oli lahkunud hulk saadikuid, teatati, et Didzis Šmits naaseb fraktsiooni, kuigi ta ei osalenud Koroonapandeemia seimi koosolekutel (seim oli kaugtööl).

2022 aasta alguses astus ta Läti Rohelise Partei ridadesse ning tegi koostööd Roheliste ja Talurahvaliidu Seimi fraktsiooniga. 2022. aasta Läti parlamendivalimistel valiti ta ühisnimekirjas "Apvienatais listis" seimi liikmeks. 14. detsembril 2022 sai tast Läti põllumajandusminister.

Isiklikku
---------

Tema õde on kunstnik Gita Šmite.
Dāvis Stalts
**Dāvis Stalts** (sündinud 23. veebruaril 1982 Riias) on liivi rahvusest Läti poliitik, muusik ja ajakirjanik; ta on ka Liivi Kultuuriseltsi esimees. Ta oli aastatel 2011–2014 seimi liige.

Ta sündis aastal 1982 Riias. Ta on õppinud Riia eesti algkoolis ja Riia Põhjamaade Gümnaasiumis, seejärel õppis ta Läti Ülikoolis.

Ta on töötanud kaitseministeeriumi värbamis- ja noorsookeskuse ajalehe Tēvijas Sargs ajakirjanikuna. Ta on Liivi Liidu juhatuse esimees.

Ta on Läti üliõpilaskorporatsiooni Patria liige.

2009. aasta Läti kohalikel valimistel kandideeris Riia linnavolikogu "Kodanike liidu" nimekirjas. 2011. aastal lahkus ta "Kodanike liidust" ja moodustas ühingu "Demokraatlikud patrioodid", mille fraktsioon oli hiljem Riia linnavolikogus esindatud. Ta on ühingu juhatuse aseesimees.

2011. aasta Läti parlamendivalimistel valiti ta rahvusliku liidu Rahvusliku Liidu "Kõik Läti eest!" – "Isamaale ja Vabadusele / LNNK" nimekirjast seimi 11. koosseisu liikmeks, ilma et ta oleks erakonna liige. Pärast pikki erimeelsusi lahkus ta 2013. aasta aprillis Rahvusliidu Saeimas fraktsioonist, kuid teatas, et jätkab Valdis Dombrovskise valitsuse toetamist.

Isiklikku
---------

Tema isa Dainis Stalts ja ema Helmī Stalte olid (liivi) folkloristid ja poliitikud. Õde Julgī Stalte on muusik.
**Ramona** on linn USA-s Oklahoma osariigis Washingtoni maakonnas. See asub Tulsast 40 km kaugusel põhjas ja maakonna halduskeskusest Bartlesville'ist 21 km kaugusel lõunas maantee U.S. Route 75 ääres.

Elanike arv on 2020. aasta rahvaloenduse seisuga 524. Aastal 2010 oli elanikke 535.

Ramona kujunes välja 1899. aastal, kui sinna jõudis Atchison, Topeka and Santa Fe Railway raudteeliin. Linn sai nime ameerika kirjaniku Helen Hunt Jacksoni romaani "Ramona" järgi. Linnaõigused sai Ramona 1901. aastal. 20. sajandi esimeses pooles oli peamine majandusharu naftatööstus, lisaks alustas 1908. aastal Ramonas tööd tellisevabrik.

Linnas asuvad kergejõustikustaadion ning pesapalli- ja pehmepalliväljakud. 14. aprillil 2024 püstitas leedulane Mykolas Alekna Ramonas peetud võistlusel kettaheites uue maailmarekordi (74.35).

Viited
------

1. ↑  Ramona. The Enyclopedia of Oklahoma History and Culture. Vaadatud 17.4.2024
2. ↑  "Mykolas Alekna püstitas kettaheites maailmarekordi". sport.err.ee. 15.4.2024. Vaadatud 17.4.2024
3. ↑  "Alekna breaks discus world record with 74.35m in Oklahoma". worldathletics.org. 15.4.2024. Vaadatud 17.4.2024
Sirje Olesk Kirjanike Liidu üldkogul Tartus 23. märtsil 2012
**Sirje Olesk** (neiupõlvenimega **Sirje Mägar**; sündinud 24. augustil 1954 Kohtla-Järvel) on eesti kirjandusteadlane ja -kriitik.

Lapsepõlv ja haridus
--------------------

Sirje Olesk elas lapsepõlves Jõhvi äärelinnas Proletariaadi tänavas (praegune Pae tänav). Rajooni elu piiras rohkelt põlevkivikaevandused. Tema isa oli pärit Toilast. 1961. aastal algas tema koolitee ja 1972. aastal see lõppes Adolf Kesleri nimelises Kohtla-Järve keskkoolis.

Olesk õppis aastatel 1972–1977 Tartu Riiklikus Ülikoolis eesti keelt ja kirjandust ning lõpetas selle *cum laude*. Doktorikraadi sai 1989. aastal Tartu Ülikoolis.

Töö
---

Pärast ülikooli töötas Tallinna 24. Keskkooli eesti keele ja kirjanduse õpetajana 1980. aastani, kuna läks Tartusse Eesti Kirjandusmuuseumi teadussekretäriks. Olesk sai teadusosakonna juhatajaks 1988. aastal ja sai doktorikraadi 1989. aastal uurimusega "Luuleteoreetilise mõtte arengust Eestis 1878–1918" juhendaja Harald Peepu valve all. 1990. aastast töötas Eesti Kirjandusmuuseumi teadusdirektorina. 

Alates 2002. aastast on Olesk olnud Kirjandusmuuseumi vanemteadur, aga aastatel 2008–2010 ja uuesti aastatel 2015–2019 ta töötas Helsingi Ülikooli eesti kultuuri külalislektorina.

### Teadustöö

Oleski uurimusteemad on olnud Aino Kallas, nõukogude aja eesti kirjandus, luule ning Eesti ja Soome vahelised suhted. Alates 1998. aastast Olesk on olnud Soome Kirjanduse Seltsi välisliige ja 2006. aastal Soomluse Liidu (Suomalaisuuden liitto) Viro-Säätiö ("Eesti-Fond") andis talle Aino Kallase nimelise auhinna.

Teoseid
-------

* "Tõdede vankuval müüril", Eesti Kirjandusmuuseum 2002, ISBN 9985867378

### Publikatsioone

* "Isad ja tütred", Looming, 2/2009
* "Menukas kirjanikubiograafia — kogu tõde Mika Waltarist?", Looming, 7/2009

Tunnustus
---------

* 2006 – Viro-Säätiö Aino Kallase auhind (Soome)
* 2000 – Valgetähe III klassi teenetemärk
* 1996 – E. V. Ponkala auhind (Soome)
* 1994 – Eesti Kultuurifondi aastapreemia

Isiklikku
---------

Sirje Oleski abikaasa oli kirjandusteadlane ja endine poliitik Peeter Olesk (suri 2021). Abielupaaril lapsi polnud.

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 17. aprill 2015. Vaadatud 16. aprillil 2015.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
2. ↑
3. ↑

Kirjandus
---------

* Aivar Kull, "Sirje Olesk hoiab kätt kirjanduse pulsil" (raamatu "Tõdede vankuval müüril" arvustus, Tartu Postimees 19. detsember 2002
* Tiit Hennoste, "Kindlate tõdede müüri varjus" (raamatu "Tõdede vankuval müüril" arvustus), Looming 2003, nr 4, lk 626–630
* Aare Pilv, "Ajatu mälestus" (raamatu "Tõdede vankuval müüril" arvustus), Keel ja Kirjandus 2003, nr 4, lk 310–313
* Rein Veidemann, "Sirje Oleski armastusabielu kirjandusega", Postimees 21. august 2004

Välislingid
-----------

* Sirje Olesk Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
**Albert Paap** (15. juuni 1903 Alatskivi vald – 12. detsember 1987) oli eesti karikaturist ja kunstnik.

Sündis Alatskivi vallas talupidaja perekonnas. Õppis Alatskivi külakoolis ja Treffneri gümnaasiumis. Aastatel 1922–1926 kõrgemas kunstikoolis Pallas. Pärast üld- ja maaliklassi lõpetamist oli Konrad Mäe ja hiljem Ado Vabbe õpilane. Ühtlasi õppis ta Eduard Wiiralti ateljees graafikat kuni tema Pariisi siirdumiseni. Nikolai Triigi ja Ado Vabbe juhendamisel õppis kompositsiooni. Õppetöö kõrvalt joonistas karikatuure. Albert Paabu karikatuure ilmus Tartumaa Teatajas ja muudes ajalehtedes Jorsa pseudonüümi all.

Albert Paap rajas 1935. aastal oma Mäe talus puukooli, kus kasvatas 25 sorti õunapuid, kokku üle 2000 taime. Lisaks kasvas seal suurel arvul pirni-, kirsi- ja ploomipuid ning vaarikaid ja sõstraid. Samuti oli seal palju ilupuid ja -põõsaid.

1936. aastal oli ta Kaitseliidu Tartumaa Maleva Alatskivi malevkonna gaasikaitse pealik. Selle eest pidi ta kaheksa ja pool aastat kandma karistust Komi ANSV Vorkuta vangilaagris, kus sai siiski kunstiga tegelda. 1940. aastatel töötas ta õpetajana Elvas ja Otepääl, õpetades matemaatikat ja joonistamist. 1956. aastal tegeles kunstiga põhitöö kõrvalt, peamiselt viljeles akvarelli ja õlimaali. Esines näitustel. Vanemas eas töötas Kokora kolhoosis aednikuna. Tema isikunäitusi on olnud Tartus, Tallinnas, Jõgeval ja Alatskivil.

Isiklikku
---------

Albert Paabu tütar on nahakunstnik Ülle Paap.

Viited
------

1. ↑  Kooli nimekamad vilistlased Juhan Liivi nim. Alatskivi Keskkool
2. ↑  Niitra, Mare. Reedel selgub Liivi luuleauhinna laureaat. Sirp, 28. aprill 2010.
3. ↑  "Tartumaa Teataja". 11. oktoober 1939.

Välislingid
-----------

* Fotis - foto Albert Paapist
**Anastassija Vladimirovna Kuzmina** (slovaki keeles Anastasia Vladimirovna Kuzminová, vene keeles Анастасия Владимировна Кузьмина, sünninimi Šipulina slovaki keeles Šipulinová, vene keeles Шипулина), sündinud 28. augustil 1984 Tjumenis, Vene NFSV-s, endises Nõukogude Liidus) on Slovakkia laskesuusataja, kahekordne olümpiavõitja. Alates 2008. aastast esindab ta Slovakkiat.

Kuzmina tuli Venemaa koondise koosseisus juunioride maailmameistrivõistlustel nii 2003. aastal kui ka 2005. aastal 3x6 km teatevõistluses maailmameistriks. Lisaks sai ta neli hõbemedalit: 2003. aastal nii 10 km eraldistardiga sõidus kui ka 7,5 km jälitussõidus ning 2002. ja 2004. aastal teatevõistluses. 2005. aastast on tal pronksmedal 7,5 km sprindis.

Täiskasvanute rahvusvahelisel tippvõistlusel võistles Kuzmina esimest korda 2009. aasta maailmameistrivõistlustel Pyeongchangis, kus sai 12,5 km ühisstardiga sõidus Olga Zaitseva järel hõbemedali. Enne seda oli tema parim tulemus olnud maailma karikasarjas saadud 13. koht. Detsembris 2009 MK-etapil Pokljukas jõudis ta esimest korda poodiumile 15 km eraldistardiga sõidus, kui oli kolmas.

2010. aasta taliolümpiamängudel Vancouveris tuli Kuzmina 7,5 km sprindis olümpiavõitjaks. See kuldmedal oli Slovakkiale esimene taliolümpiamängudel.

Kuzminal on üks poeg. Tema vend Anton Šipulin on ka laskesuusataja.

Saavutused
----------

###  Olümpiamängudel

* 2010 Kanada Vancouveris
	+ **olümpiavõitja** 7,5 km sprindis
	+ Hõbe hõbemedal 10 km jälitussõit
* 2014 Venemaa Sotšis
	+ **olümpiavõitja** 7,5 km sprindis
* 2018 Lõuna-Korea Pyeongchangis
	+ **olümpiavõitja** 12,5 km ühisstardist
	+ Hõbe hõbemedal 15 km eraldistardist
	+ Hõbe hõbemedal 10 km jälitussõit

### Maailmameistrivõistlustel

* 2009 Lõuna-Korea Pyeongchangis
	+ Hõbe hõbemedal 12,5 km ühisstardist

### Maailma karikasarjas

#### Maailma karikasarja etapivõidud

Anastazia Kuzmina on (seisuga 20. jaanuar 2018) maailma karikasarja etappidel jõudnud poodiumile 26 korda, millest 9 korral kõige kõrgemale astmele.

| Jrk-nr | Aasta | Kuupäev | Koht | Ala |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | **2010/11** | 10. detsember 2011 | Austria Hochfilzen | 7,5 km sprint |
| 2. | 19. märts 2011 | Norra Holmenkollen | 10 km jälitussõit |
| 3. | **2012/13** | 17. jaanuar 2013 | Itaalia Antholz-Anterselva | 7,5 km sprint |
| 4. | **2013/14** | 22. märts 2014 | Norra Holmenkollen | 10 km jälitussõit |
| 5. | 23. märts 2014 | Norra Holmenkollen | 12,5 km ühisstart |
| 6. | **2017/18** | 9. detsember 2017 | Austria Hochfilzen | 10 km jälitussõit |
| 7. | 14. detsember 2017 | Prantsusmaa Le Grand-Bornand | 7,5 km sprint |
| 8. | 4. jaanuar 2018 | Saksamaa Oberhof | 7,5 km sprint |
| 9. | 6. jaanuar 2018 | Saksamaa Oberhof | 10 km jälitussõit |

Viited
------

1. ↑  Biathlon: Unheralded Kuzmina makes Slovakia breakthrough ROK-i kodulehel

Välislingid
-----------

* Anastassija Kuzmina IBU kodulehel (inglise)
**Björn Lars Johannes Erik Ferry** (sündinud 1. augustil 1978 Stenseles) on Rootsi laskesuusataja.

Ferry alustas rahvusvahelist laskesuusataja karjääri suurvõistlustel 2002. aasta olümpiamängudel Salt Lake Citys, kui osales 10 km sprindis ja sai 17. koha. 2004. aasta maailmameistrivõistlustel Oberhofis kuulus ta kuuenda koha saanud Rootsi teatevõistkonda.2006.aasta OM-il Torinos suusatas Ferry teist vahetust teatevõistkonnas, kes jäi neljandaks vai 0,03 sekundilise kaotusega Prantsusmaale. Individuaalselt jäi tema paremaks kohaks sprindi 13. koht. 2007. aasta MM-il Anterselvas tuli Ferry maailmameistriks segateatesõidus, kus ta suusatas kolmandas vahetuses. Temale lisaks kuulusid võistkonda Helena Jonsson, Anna Carin Olofsson ja Carl Johan Bergman. Individuaalselt oli ta sprindis neljas, eraldistardiga sõidus neljateistkümnes ja ühisstardiga sõidus viieteistkümnes. 2008. aasta MM-võistlustel Östersundis sai Ferry ühisstardiga sõidus üheteistkümnenda ja sprindis viieteistkümnenda koha ning Rootsi koondise liikmena sai segateatesõidus neljanda ja meeste teatesõidus kuuenda koha.

Maailma karikasarjas osales Ferry esimest korda 6. detsembril 2001 Hochfilzenis 10 km sprindis ja sai 35. koha. Kolme parema hulka jõudis ta esimest korda veebruaris 2005. aastal Torinos, kui oli sprindis teine. Esimese võidu MK-etapil sai Ferry 19. jaanuaril 2008. aastal Anterselvas 12,5 km jälitussõidus

Saavutused
----------

###  Olümpiamängudel

* 2010 Kanada Vancouveris
	+ **olümpiavõitja** 10 km jälitussõidus

### Maailmameistrivõistlustel

* 2007 Itaalia Anterselvas
	+ Kuld **maailmameister** 2x6+2x7,5 km segateatesõidus

### Maailma karikasarjas

#### Maailma karikas

* Sprindikarikas
	+ 2. koht: 2007
* Jälitussõidu karikas
	+ 3. koht: 2008

#### Maailma karikasarja etapivõidud

Björn Ferry on osalenud 155 maailma karikasarja etapil (seisuga 9. jaanuar 2010) ja jõudnud poodiumile 9 korral, millest kaks korda kõige kõrgemale astmele.

| Jrk-nr | Aasta | Kuupäev | Koht | Riik | Ala |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. |  2008 | 19. jaanuar  | Anterselva |  Itaalia | 12,5 km jälitussõit |
| 2. |  2009 | 24. jaanuar  |  Anterselva |  Itaalia | 12,5 km jälitussõidus |

Välislingid
-----------

* Björn Ferry IBU kodulehel (inglise)
* Björn Ferry koduleht
**Dana Reizniece-Ozola** (neiuna **Dana Reizniece**; sündinud 6. novembril 1981 Kuldīgas) on Läti poliitik, malefunktsionäär ja maletaja, naiste suurmeister (2001).

Ta oli aastast 2014 Läti majandusminister (Laimdota Straujuma teises valitsuses) ning oli 11. veebruarist 2016 kuni 23. jaanuarini 2019 Māris Kučinskise valitsuses Läti rahandusminister.

Jaanuaris 2021 määrati Reizniece-Ozola Rahvusvahelise Maledöderatsiooni (FIDE) tegevdirektoriks. Ühtlasi on ta FIDE juhatuse aseesimees (esimehe ametis on FIDE president Arkadi Dvorkovitš).

Ta sündis ja kasvas Kuldīgas, kus sai keskhariduse. Seejärel õppis ta Ventspilsi Ülikooli Kolledžis.

Male
----

Reizniece-Ozola sai FIDE-lt 1999. aastal naiste rahvusvahelise meistri ja 2001. aastal naiste suurmeistri nimetuse. Ta on tulnud kahel korral Euroopa noortemeistriks neidude U18-vanuseastmes (1998, 1999). Ta on võitnud noorte maailmameistrivõistlustel kaks hõbemedalit: 1995. aastal São Lourenços neidude U14- ja 1998. aastal Oropesa del Maris neidude U18-vanuseastmes. 

Ta on neljakordne Läti naiste malemeister (1998–2001). 2000. aastal mängis ta New Delhis naiste maailmameistrivõistluste turniiril (64 osavõtjat, nokautsüsteem), kus ta sai turniiritabelis 41. asetuse. Ta kaotas avaringis ja edasi ei pääsenud.

Reizniece-Ozola on mänginud Läti naiskonna koosseisus kaheksal naiste maleolümpial (1998, 2000, 2004, 2006, 2010–2016) ja neljadel Euroopa naiste võistkondlikel meistrivõistlustel (1999, 2001, 2011, 2015).

Ta on Europopa Maleliidu üks viiest viitsepresidendist.

Isiklikku
---------

Ta on kolme tütre ema. Aastal 2011 abiellus ta Läti investeeringute ja arengu fondi direktori Andris Ozolsiga. 29. jaanuaril 2013 sünnitas ta neljanda lapse – poja.

  

* Dana Reizniece-Ozola (2010)Dana Reizniece-Ozola (2010)
* Dana Reizniece-Ozola (2011)Dana Reizniece-Ozola (2011)
* Dana Reizniece-Ozola (2016)Dana Reizniece-Ozola (2016)
* Dana Reizniece-Ozola Brüsselis (2016)Dana Reizniece-Ozola Brüsselis (2016)

Viited
------

1. ↑
2. ↑  Dana Reizniece-Ozola appointed as new Managing Director of FIDE. en.chessbase.com, 1. jaanuar 2021
3. ↑  FIDE Management Board. ratings.fide.com

Välislingid
-----------

* Dana Reizniece-Ozola – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Dana Reizniece-Ozola FIDE andmebaasis
Nahitan Nández (2018)
**Nahitan Michel Nández Acosta** (sündinud 28. detsembril 1995 Punta del Estes) on Uruguay jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Itaalia kõrgliigaklubis Cagliari Calcio ja Uruguay jalgpallikoondises.

Ta alustas klubikarjääri Uruguay klubis Peñarol, mille põhimeeskonnas debüteeris ta 2014. aastal. Hooajal 2015–16 tuli ta klubiga Uruguay meistriks. 2017. aastal liitus ta Argentina kõrgliigaklubiga Boca Juniors, kellega tuli ta Argentina meistriks hooajal 2017–18.

2019. aasta augustis sõlmis ta viieaastase lepingu Cagliari Calcioga.

2015. aastal oli ta Uruguay kuni 20-aastaste koondise kapten juunioride maailmameistrivõistlustel. Uruguay jalgpallikoondises tegi Nández debüüdi sama aasta 8. septembril sõprusmängus Costa Rica vastu. Ta on kuulunud Uruguay koondisse 2018. aasta maailmameistrivõistlustel ning 2019. ja 2021. aasta Copa Américal.

Saavutused
----------

Peñarol
* Uruguay Primera División: 2015–16

Boca Juniors
* Argentina Primera División: 2017–18
* Supercopa Argentina: 2018

| * v
* r
Uruguay koondis  –  2018. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused |
| --- |
| 

* 1 Muslera
* 2 Giménez
* 3 Godín (c)
* 4 Varela
* 5 Sánchez
* 6 Bentancur
* 7 Rodríguez
* 8 Nández
* 9 Suárez
* 10 De Arrascaeta
* 11 Stuani
* 12 Campaña
* 13 G. Silva
* 14 Torreira
* 15 Vecino
* 16 Pereira
* 17 Laxalt
* 18 Gómez
* 19 Coates
* 20 Urretaviscaya
* 21 Cavani
* 22 Cáceres
* 23 M. Silva
* Treener: Tabárez

 | Uruguay |
Andrea Fischbacher (2008)
**Andrea Fischbacher** (sündinud 14. oktoobril 1985 Schwarzach im Pongaus) on Austria mäesuusataja, olümpiavõitja (2010).

2010 valiti ta Austria aasta naissportlaseks.

Saavutused
----------

###  Olümpiamängudel

* 2010 Kanada Vancouveris
	+ **olümpiavõitja** ülisuurslaalomis

### Maailmameistrivõistlustel

* 2009 Prantsusmaa Val-d'Isère'is
	+ Pronks pronksmedal ülisuurslaalomis

### Maailma karikasarjas

Andrea Fischbacher on osalenud (seisuga 24. jaanuar 2015) 245 MK-etapil ja jõudnud poodiumile 10 korral, millest 3 korda kõige kõrgemale astmele.

#### Maailma karikasarja etapivõidud

| Jrk-nr | Aasta | Kuupäev | Koht | Riik | Ala |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **1.** | 2008 | 10. veebruar | Sestriere |  Itaalia | ülisuurslaalom |
| **2.** | 2009 | 28. veebruar | Bansko |  Bulgaaria | kiirlaskumine |
| **3.** | 2014 | 2. märts | Crans Montana |  Šveits | kiirlaskumine |

Välislingid
-----------

* Andrea Fischbacher FIS-i kodulehel
* Andrea Fischbacher Ski.db kodulehel
Bistrami aadliperekonna vapp
**Gotthard Heinrich von Bistram** (?–1728/1729) oli Rootsi ohvitser, kes osales Põhjasõjas ning oli kapten Läänemaa jalaväerügemendis.

Elulugu ja osalus Põhjasõjas
----------------------------

Gotthard Heinrich von Bistrami täpne sünniaeg pole teada, kuid ilmselt sündis ta 1660. aastate paiku. Tema vanemad olid Dietrich Fabian von Bistram ja Anna Margaretha von Budberg. 

Sõjaväeteenistust alustas ta Rootsi vägedes, mis ilmselt asusid 1680. aastatel Hollandis. Seal teenides sai Bistram leitnandiks. 

Põhjasõja algul, 1701. aastal oli ta Läänemaa jalaväerügemendis kapten. Sama aasta oktoobris/novembris saadeti Bistram rügemendiülema Ferseni poolt välja, et maamiilitsasse mitte ilmunud mehed kätte saada ja väeossa viia. Lisaks oli ta ülesandeks leida ka kõlblikke mehi rügemendi koosseisust väljalangenute asendamiseks. Bistram kandis enda ülesandest Eestimaa kindralkubermangu valitsusele ette ning palus sellega abi. 

Gotthard Heinrich von Bistram suri 1729. aasta paiku Jaunborne mõisas.

Isiklik elu
-----------

Gotthard Heinrich von Bistram abiellus kolm korda: Gertrude Louise von Tornauw, Sophia Gertrud von Brunnowi ja Benigna von Vietinghoffiga. 

Nendest abieludest sündis vaid üks laps: Gotthard Ernst von Bistram (1730–1762).

Viited
------

1. ↑  Stavenhagen, Oskar, Gotthard Heinrich von Bistram, Genealogisches Handbuch der kurländischen Ritterschaft, Bd.: 1, Görlitz, 1939, lk 521
2. 1 2 3  "Karl XII:s officerare. Biografiska anteckningar". Vaadatud 14.04.2023.
3. 1 2 3 4 5  "Gotthard Heinrich von Bistram". Vaadatud 14.04.2023. geni.ee
4. ↑  Autor(id): V. Fainštein, E. Ibius, O. Ibius, R. Kenkmaa, H. Palli, A. Traat, E. Öpik, *Eesti rahva ajaloost Põhjasõja aastail 1700-1721*. 1960. Lk 72. Kirjastus: Eesti Riiklik Kirjastus
5. ↑  Stavenhagen, Oskar, Gotthard Ernst von Bistram, Genealogisches Handbuch der kurländischen Ritterschaft, Bd.: 1, Görlitz, 1939, lk 521
**Julie Johanna Rammi** (9. jaanuar 1909 (27. detsember 1908 vkj) – 9. juuni 1991) oli eesti laulja, näitleja ja klaveripedagoog. Töötanud ka lapsehoidja ja arveametnikuna. Kasutas nime Juta Rammi.

Sündis Meiershofi (Meeri) mõisas ja tema sünninimi oli Julie Johanna Kleinberg. 

Bioloogilised vanemad olid Jaan Kleinberg (sünd. 2. oktoober 1874) ja Jula Kleinberg, sünd. Gross (23. november 1872 - 27. detsember 1908). Ema suri Julie Johanna sünnitamisel. Julie Johanna oli peres kuues laps. Tema sündimise ajaks oli pere 2 last juba surnud: Hilda 15. märtsil ja Julius 16. märtsil 1906. a.

Luke valla kohtuotsusega 12. jaanuarist 1910. aastal said Julie Johanna Kleinbergi vanemateks Aleksander Rammi (10. veebruar 1875 – 28. veebruar 1920) ja Lena Rammi, sünd. Jönnson (30. november 1856 – 22. august 1920). Pere läks Nõost Tartusse 28. augustil 1917. aastal. Kasuvanemad Aleksander ja Lena Rammi surid 1920. aastal tõenäoliselt Hispaania grippi haigestununa.

Julie lõpetas 1929. aastal Tartu Tütarlaste Gümnaasiumi (X lend).

Kaasaegsete mälestuste järgi õppis klaverimängu ja laulmist Tartu Muusikakoolis. 1930ndatel aastatel töötanud Tartu Vanemuise teatris näitleja ja koorilauljana. 

Teise maailmasõja ajal olnud arveametnik Tartu Tarbijate Kooperatiivis. Pärast sõda asunud elama Tallinna, töötades muuhulgas Tallinna 5. Lasteaias muusikalise kasvatajana ja hiljem, alates 1960ndatest aastatest andnud kodus eraviisil kalveritunde, elades Lomonossovi (Gonsiori) tn 17 nn Kindralite majas. 1974. aastast asus elama Mustamäele, kus jätkas tegutsemist klaveripedagoogina.

Maetud Tartu Raadi kalmistule, tema hauda Raadi Maarja kalmistu osas (hauaplats: RAD:V74:80) Julius Kuperjanovi puhkepaiga vahetus läheduses pole tähistatud, sest oli kaua hooleta ja võeti uuesti kasutusele ning on peale maetud..

Viited
------

1. ↑  Geni
2. ↑  Saaga, Personaalraamatu lehed II pihtkond R; elk.15.0.50; 1913-1940
3. ↑  Postimees (1886-1944), nr. 155, 15 juuni 1920, lk 4
4. ↑  Rahvusarhiivi fotoinfosüsteem, EAA.5284.1.9.8 (AIS)
5. ↑  Tartu kalmistute register
Ülgase fosforiidikaevanduse käigud
**Ülgase fosforiidikaevandus** on endine fosforiidikaevandus Harjumaal Jõelähtme vallas Ülgasel.

1920. aastate alguses ehitati Jõelähtme kihelkonda Ülgase asunduse juurde fosforiidi tootmiseks allmaakaevandus ja sortimistsehh. Toodangu väljaveoks kohandati Koljuotsa kalasadam ja selleni ehitati 2 km kitsarööpmelist raudteed. Kasuliku kihi paksus kaevanduses oli alla ühe meetri. Tootmine sõltus nõudlusest ja oli kuni 10 000 tonni aastas. 1938. aasta märtsis sõlmiti leping Saksamaal IG Farben AG-ga, mille kohaselt tuli sinna kümne aasta jooksul tarnida kuni 340 tuhat tonni fosforiidikontsentraati aastas, toimeaine (P2O5) sisaldusega 33%.

Ülgase tehnokompleks põles maha 5. detsembril 1938 ja kaevandus suleti. Ülgase kaeveõõned kujunesid koobastikuks ja on kaitse all kui nahkhiirte talvituspaik. Eesti-Saksa lepingu realiseerimiseks rajati 1940. aastal uus fosforiiditööstus Maardusse, põhja poole Narva maanteed Kroodi oja paremale kaldale (Maardu fosforiidikaevandus).

Vaata ka
--------

* Ülgase koopad

Viited
------

1. ↑  Enno Reinsalu. "Eesti mäendus". Tallinn, TTÜ Kirjastus 2011 ISBN 978-9949-23-075-4

Välislingid
-----------

* Uwe Gnadenteich: "Nahkhiirte kuningriik Eesti esimeses fosforiidikaevanduses" Postimees, 8. september 2017
**Aleksandrine Pedusaar** (eesnimi ka **Aleksandra** ja perekonnanimi ka **Pedussaar**; 30. september (vkj) / 13. oktoober 1889 Tallinn – 2. juuni 1974 Tallinn) oli Eesti õpetaja, koolijuht, noorsoo- ja haridusliikumise tegelane.

Ta lõpetas 1916. aastal Tartu Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna riigieksamiga. Akadeemiliselt kuulus ta Eesti Naisüliõpilaste Seltsi ning oli selle asutajaliige.

Ta on olnud ajaloo, eesti, vene, saksa ja prantsuse keele õpetaja. Ta töötas aastatel 1908–1909 Türi kihelkonnakoolis, aastatel 1915–1916 Jakob Westholmi Eragümnaasiumis, 1917. aastal Stroinovski eragümnaasiumis Rakveres, aastatel 1917–1919 Tallinna Nikolai Gümnaasiumis/Gustav Adolfi Gümnaasiumis ning aastatel 1918–1919 Tallinna Poeglaste Kaubanduskoolis.

Ta oli sügisel 1917 Haapsalu tütarlastegümnaasiumi õpetaja ja ka juhataja.

Ta oli aprillist 1919 Tallinna Linna 2. Tütarlaste Gümnaasiumi ajalooõpetaja. Ta oli septembrist 1919 kuni 1934. aastani sama Tallinna IV Gümnaasiumi ja aastatel 1934–1944 selle järglaskoolide juhataja. Ta oli aastatel 1934–1937 ka Aleksandrine Pedusaare Tütarlaste Erakooli ja selle järglase Tallinna 7. Reaalkooli juhataja.

Maetud Tallinna Rahumäe kalmistule.

Liikmesus
---------

* 1913 Eesti Spordiselts Kalev
* 1917 Eesti Õpetajate Liidu asutajaliige
* 1922 Tallinna Skaudisõprade Seltsi asutajaliige ja juhatuse liige

Tunnustus
---------

* 1940 Valgetähe IV klassi teenetemärk

Isiklikku
---------

Tema vennad olid arstid Konstantin ja Paul Pedusaar.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Tallinna Linnaarhiiv, TLA 220.1.92
2. ↑  "Kooli elu. Haapsalu naisgümnaasiumi...". Päevaleht nr 205, 12. september 1917. Lk 2
3. ↑  [*alaline kõdulink*]Kalmistute register
4. ↑  Eesti Vabariigi teenetemärkide kavalerid

Välislingid
-----------

* "Eesti Naisüliõpilaste Seltsi liige Aleksandra Pedusaar, rindportree". EAA 1781.1.45, foto 36
* Haud Tallinna Rahumäe kalmistul