|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib vene romaanikirjanikust; reisilaeva kohta vaata artiklit Mihhail Šolohhov (jõelaev).* |

---

**Mihhail Aleksandrovitš Šolohhov** [š'oolohhov] (vene keeles Михаил Александрович Шолохов) (24. mai 1905 Kružilinski – 21. veebruar 1984 Vjošenskaja staniitsa) oli vene romaanikirjanik.

Elulugu
-------

Kuigi ta kirjutas Doni kasakatest ja sündis Doni ääres, ei olnud ta ise nende seast pärit.[*viide?*]

Ametlik propagandalegend on suuresti varjanud kirjaniku tegelikku elulugu. Tema lapsepõlv, noorpõlv ja kujunemistee on jäänud üsna hämaraks. Isegi tema sünniaasta suhtes on olnud kahtlusi (on oletatud kõiki aastaarve vahemikus 1900–1905).

Haridust oli tal vaid neli aastat.

Aastatel 1920–1922 osales ta Venemaa kodusõjas. Aastast 1922 elas ta Moskvas. Ta debüteeris seal ajakirjanduses avaldatud följetonidega. Aastal 1924 astus ta RAPP-i. Aastal 1924 pöördus ta Doni äärde tagasi. Aastal 1926 asus ta elama Vjošenskaja staniitsasse, kus ta alustas "Vaikse Doni" kirjutamist. 

Kui glasnosti aastatel oli moes Šolohhovi põhiliselt sõimata – aga tema paturegister ei osutunudki teab kui pikaks (rida parteilisi sõnavõtte) –, siis mitmed uuemad päevavalgele tulnud dokumendid näitavad kirjanikku soodsamas valguses. Näiteks 1997 raamatuna avaldatud kirjavahetus Staliniga ei näita Šolohhovi Stalini lemmiku ega stalinistina. 

Stalin, keda ärritasid Šolohhovi visad abipalved kollektiviseerimise pehmendamiseks, olevat koguni pillanud mürgise repliigi: "Kui tarvis, leiame "Vaiksele Donile" uue autori." Arvukates avaldatud kirjades sõpradele-tuttavatele avaneb paljudes üksikasjades "Vaikse Doni" kirjutamise käik, samuti autori visa võitlus tsensuuri, toimetajate ja kriitikutega.  Nii näiteks oli "Ülesküntud uudismaa" algpealkirjaks "Higi ja verega"; kuid kui Šolohhov pidi toimetajate survel algvariandist taganema, hüüatas ta ühes 1931. aasta erakirjas: "No on vast õudne pealkiri!" 

On avaldatud arvamust, et konjunktuurne "Ülesküntud uudismaa" valmiski üksnes selleks, et "Vaikse Doni" lõpuosa läbi suruda. 

Üks NKVD kohalik ülemus oli 1930. aastate lõpul Šolohhovi kohta öelnud: kahju, et mees nii kuulus on, muidu oleks ta ammu kinni pannud. 1937. aasta puhastuse ajal säästis Stalin teda viimasel hetkel.

Teise maailmasõja ajal oli Šolohhov rindekorrespondent polgukomissari auastmes. 

Šolohhov võttis sõna Boriss Pasternaki, Andrei Sinjavski, Juli Danieli (Kirjanike Liidu presiidiumi liikmena) ja Aleksandr Solženitsõni vastu. 

Aastal 2004 toimunud Venemaa kirjanike 12. kongress võttis vastu eraldi resolutsiooni Šolohhovi kohta, kus kutsuti üles rahvusliku geeniuse sajandijuubelit väärikalt tähistama. Kavas oli ka Šolohhovi entsüklopeedia väljaandmine.

Looming
-------

Šolohhovi tuntuim ja vaieldamatult parim teos on "Vaikne Don" (1928–1940), mille eest ta sai 1965 Nobeli kirjandusauhinna. Selle teose autorsuses on kaheldud.

Tema esimesed jutustused ilmusid 1923. Tema muu loomingu seas on "Doni jutud" ehk "Doni jutustused" (1925) Doni kasakate elust, romaan "Ülesküntud uudismaa" (1. köide 1932, 2. köide 1960) kollektiviseerimisest, jutustus "Õppigem vihkama", "Inimese saatus" (1957) ning lõpetamata romaan "Nad võitlesid kodumaa eest" (1943–1959, uusversioon 1969). Kolm viimast räägivad Teisest maailmasõjast. Aastal 1959 ilmus "Vaikse Doni" jätk "Hobused Donil", mida peetakse kunstiliselt nõrgaks.

Retseptsioon
------------

Nõukogude Liidus esitati tema teoseid sotsialistliku realismi näidetena.

Filmid
------

Aastal 1958 valmis film "Vaikne Don" ja 1959 "Inimese saatus".

Ühiskondlik-poliitiline tegevus
-------------------------------

Šolohhov astus 1932 NLKP-sse. 1961. aastast oli ta NLKP Keskkomitee liige. 

Ta oli NSV Liidu Ülemnõukogu saadik alates I koosseisust.

Tunnustus
---------

* 1939 – NSV Liidu Teaduste Akadeemia akadeemik
* 1941 – Stalini preemia "Vaikse Doni" eest
* 1960 – Lenini preemia "Ülesküntud uudismaa" eest
* 1965 – Nobeli kirjandusauhind "Vaikse Doni" eest
* 1967 – sotsialistliku töö kangelane

Isiklikku
---------

Šolohhov abiellus 18-aastaselt ja sai nelja lapse isaks. 

Nooruses oli ta tuntud lõbusa ja seltsivana, ent elu teisel poolel erakordselt kinnise ja süngena. Teada on ka tema alkoholiga liialdamine. Poja kinnitusel põletas Šolohhov elu lõpul romaani "Nad võitlesid kodumaa eest" käsikirja.

Teosed eesti keeles
-------------------

1. Vaikne Don, vene keelest tõlkinud A. Koit, Tartu, Kalev, (1. osa 1936, 2. osa 1937, 3. osa tõlkinud Justa Kurfeldt 1948)
2. Õppigem vihkama. Moskva, Võõrkeelse Kirjanduse Kirjastus, 1943.
3. Ülesküntud uudismaa. Tõlkinud E. Jürgenfeldt. Moskva, Välismaatööliste Kirjastusühisus NSV Liidus, 1935.
4. Doni jutud. Tõlkinud O. Samma Tallinn, Eesti Raamat, 1976.
5. Inimese saatus (jutustus). Tõlkinud Otto Samma. Tallinn, Eesti Riiklik Kirjastus, 1958 (1965. aasta väljaande on illustreerinud Evald Okas)
6. Keeris. Tõlkinud O. Samma. Tallinn, Perioodika, 1975. (Loomingu raamatukogu)
7. Vaikne Don. Tõlkinud A. Kurfeldt. – Tallinn, Eesti Riiklik Kirjastus, 1957 (sarjas "Suuri sõnameistreid")
8. Vaikne Don. 2. kd. Tallinn, Eesti Riiklik Kirjastus, 1957. (sarjas "Suuri sõnameistreid")
9. Varss (jutustus). Tõlkinud Otto Samma. Tallinn, Eesti Raamat, 1980.
10. Ülesküntud uudismaa. Tõlkinud F. Kõlli ja O. Samma. Tallinn, Eesti Raamat, 1975.

Välislingid
-----------

* Vaapo Vaher, "Miška Šolohhov, geenius või plagiaator?"; lisa: Oskar Kruus, "Sõnake plagieerimise ajaloost Eestis" – Eesti Päevaleht 4. märts 2000
* "Moskvas avaldati esmakordselt Šolohhovi "Vaikse Doni" käsikirjad" – Eesti Päevaleht 24. aprill 2000
* Aivar Kull, "Vaikse Doni tumedatel voogudel" – Postimees 28. mai 2005
* Aivar Kull, "Šolohhovi käsikiri ripub üleval internetis, ent kired ei vaibu" – Postimees 11. aprill 2006
* Urmas Kiil, "Eelolev nädal möödanikus" – Oma Saar, 21. veebruar 2009

Nobel
Nobeli kirjandusauhinna laureaat

1901 Prudhomme • 1902 Mommsen • 1903 Bjørnson • 1904 F. Mistral, Echegaray • 1905 Sienkiewicz • 1906 Carducci • 1907 Kipling • 1908 Eucken • 1909 Lagerlöf • 1910 von Heyse • 1911 Maeterlinck • 1912 Hauptmann • 1913 Tagore • 1915 Rolland • 1916 von Heidenstam • 1917 Gjellerup, Pontoppidan • 1919 Spitteler • 1920 Hamsun • 1921 France • 1922 Benavente • 1923 Yeats • 1924 Reymont • 1925 Shaw • 1926 Deledda • 1927 Bergson • 1928 Undset • 1929 Mann • 1930 Lewis • 1931 Karlfeldt • 1932 Galsworthy • 1933 Bunin • 1934 Pirandello • 1936 O'Neill • 1937 du Gard • 1938 Buck • 1939 Sillanpää • 1944 Jensen • 1945 G. Mistral • 1946 Hesse • 1947 Gide • 1948 Eliot • 1949 Faulkner • 1950 Russell • 1951 Lagerkvist • 1952 Mauriac • 1953 Churchill • 1954 Hemingway • 1955 Laxness • 1956 Jiménez • 1957 Camus • 1958 Pasternak • 1959 Quasimodo • 1960 Perse • 1961 Andrić • 1962 Steinbeck • 1963 Seféris • 1964 Sartre • 1965  Šolohhov • 1966 Agnon, Sachs • 1967 Asturias • 1968 Kawabata • 1969 Beckett • 1970 Solženitsõn • 1971 Neruda • 1972 Böll • 1973 White • 1974 Johnson, Martinson • 1975 Montale • 1976 Bellow • 1977 Aleixandre • 1978 Singer • 1979 Elýtis • 1980 Miłosz • 1981 Canetti • 1982 García Márquez • 1983 Golding • 1984 Seifert • 1985 Simon • 1986 Soyinka • 1987 Brodski • 1988 Mahfuz • 1989 Cela • 1990 Paz • 1991 Gordimer • 1992 Walcott • 1993 Morrison • 1994 Ōe • 1995 Heaney • 1996 Szymborska • 1997 Fo • 1998 Saramago • 1999 Grass • 2000 Gao • 2001 Naipaul • 2002 Kertész • 2003 Coetzee • 2004 Jelinek • 2005 Pinter • 2006 Pamuk • 2007 Lessing • 2008 Le Clézio • 2009 Müller • 2010 Vargas Llosa • 2011 Tranströmer • 2012 Mo • 2013 Munro • 2014 Modiano • 2015 Aliaksijevič • 2016 Dylan • 2017 Ishiguro • 2018 Tokarczuk • 2019 Handke • 2020 Glück • 2021 Gurnah • 2022 Ernaux • 2023 Fosse