recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Föderatsiooni logo
**Euroopa Psühholoogiaassotsiatsioonide Föderatsioon** on Euroopa Majanduspiirkonnas asuvate riiklike psühholoogide ühingute katusorganisatsioon. 2017. aasta seisuga kuulub sinna 37 psühholoogide ühendust (15/07/2017), mis esindavad umbes 350 000 Euroopa psühholoogi. Euroopa Nõukogu tunnustab föderatsiooni rahvusvahelise valitsusvälise organisatsioonina.

Föderatsioon tegeleb psühholoogia kui elukutse ja teadusala propageerimise ning parendamisega ja seda iseäranis, ent mitte eranditult, rakenduslikus keskkonnas ning rõhuga sellise tegevusega seotud väljaõppel ja teadustööl. EFPA ametlik ajakiri kannab nime European Psychologist. Aastal 2009 käivitas föderatsioon psühholoogide kvalifikatsioonistandardi EuroPsy.

Föderatsioon asutati aastal 1981 ning selle esimene üldkoosolek peeti Saksamaal Heidelbergis. Alates sellest on üldkoosolekuid peetud iga kahe aasta tagant erinevates Euroopa linnades. Alates 2011. aastast peetakse koosolekut koostöös iga kahe aasta tagant toimuva Euroopa psühholoogiaalase kongressiga (European Congress of Psychology).

EFPA ja Eesti
-------------

Eestist kuulub föderatsiooni Eesti Psühholoogide Liit.

2013. aastal valiti EFPA töö- ja organisatsioonipsühholoogia alalise komitee liikmeks Tallinna Tehnikaülikooli tööstuspsühholoogia instituudi professor Mare Teichmann. Kokku koosneb föderatsiooni töö- ja organisatsioonipsühholoogia juhtorgan neljast liikmest: lisaks Mare Teichmannile kuuluvad sinna prof Fred Zijlstra (Maastrichti Ülikool), dr Philippe Sarnin (Lyoni Ülikool) ja prof Rosalind Searle (*The Centre for Trust and Ethical Behaviour*, Coventry Ülikool).

Viited
------

1. 1 2  Professor Mare Teichmann valiti EFPA liikmeks, 09.12.2013, vaadatud 07.04.2014.
2. ↑  EFPA Members, vaadatud 07.04.2014.

Välislingid
-----------

* Ametlik koduleht
**Važa-Phšavela mäetipp** on Tian Shanis Toxgan Tau mäeahelikus asuva Džengiši mäe läänetipp, Džengiši mäemassiivi üks kõrgemaid mäetippe. 

Mäetipp sai nime 1961. aastal gruusia kirjaniku Važa-Phšavela järgi.

Asukoht ja kõrgus
-----------------

Mäetipp asub Kõrgõzstani ja Hiina piiril.

Važa-Phšavelast 2,5 km idakagu suunas jääb Džengiši peatipp (7439 m), vastassuunas – 1,9 km loode suunas asub Nehru mäetipp (6740 m).

Važa-Phšavela mäetipu kõrgus on **6918 m**

Alpinism
--------

Džengiši peatipp esmavallutati 1956. aastal põhja küljelt. 1961. aastal jõudsid Gruusia alpinistid peatippu (7439 m) uut marsruuti mööda. Marsruut sai alguse Diiki liustikult, sealt tõusti Toxgan Tau mäeaheliku harjale üle 6918-meetrise nimeta mäetipu, millele anti nimeks Važa-Phšavela. 

Hiljem sai marsruut üle Važa-Phšavela tipu kõige populaarsemaks marsruudiks Džengiši peatippu tõusmisel. Baltimaade alpinistid on eranditult kõik just seda klassikalist marsruuti kasutanud. 

Ainuüksi tõusuga Važa-Phšavela tippu piirdutakse vaid juhtudel, kui ilmaolud ei võimalda edasi peatipu suunas liikuda, nii nagu näiteks juhtus see Eesti alpinistide ekspeditsioonis 2008. aastal, kui Priit Joosu ja Hannes Oja jäid vahelaagris Važa-Phšavela juures neljaks ööpäevaks lumetormi kätte.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Альпинизм. kantengri.kz
2. ↑  Pshavella, China/Kyrgyzstan. peakbagger.com
3. ↑  Vladimir Šatajev. Список восходителей на пик Победы (7439м)[*alaline kõdulink*]. alp.org.ua
4. ↑  Ajalugu 2000–2009. ajaveeb.alpinism.ee

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Važa-Phšavela mäetipp** |

* ПИК ПОБЕДЫ, ГОД 1961. static.turclubmai.ru
* Džengiši ja Han-Tengri piirkonna reljeefne kaart. Kaardil on numbritega 13, 14, 15 ja 16 tähistatud vastavalt Džengiši idatipp, Džengiši peatipp, **Važa-Phšavela** ja Nehru mäetipp
**Kalesninkai** on küla Leedus Šalčininkai rajoonis, Kalesninkai valla halduskeskus. Küla asub Valgevene piiri lähistel.

Kalesninkais on postkontor ja raamatukogu.

Ajalugu
-------

Aastal 1643 kingiti Kalesninkai mõis karmeliitidele. Aastal 1676 rajasid karmeliidid Kalesninkaisse kloostri ja avasid selle juures kooli. Aastal 1703 ehitasid nad sinna ka kiriku, millest aastal 1707 sai kihelkonnakirik. Aastal 1832 sulgesid tsaarivõimud nii kiriku kui ka kloostri, sealne kihelkond liideti aga Eišiškėse kihelkonnaga. Aastal 1838 lammutati sealne kirik ja viidi üle Raduńi.

Aastal 1906 avati külas venekeelne kool, mis aastal 1919 läks üle poola õppekeelele. Aastal 1957 sai sellest keskkool. Leedukeelne kool avati külas aastal 1915. Aastal 1932 mindi ka seal üle poola õppekeelele. Aastal 1992 taastati seal leedukeelne õpe, kool on põhikooli staatuses.

Aastal 1922 valmis praegune katoliku kiriku hoone.

Nõukogude perioodil oli küla kohaliku sovhoosi keskasulaks.

Elanikkond
----------

|  |  |
| --- | --- |
| * 212 (1882)
* 270 (1905)
* 371 (1921)
* 464 (1959)
* 560 (1970)
* 550 (1977)
 | * 587 (1979)
* 601 (1985)
* 637 (1989)
* 618 (2001)
* 639 (2011)
 |

Tuntud elanikke
---------------

* Valdemaras Novickis - Leedu käsipallur
* Vacłaŭ Łastoŭski - Valgevene kirjanik
* Zbigniew Sareło - Poola kirjanik

* KalesninkaiKalesninkai
* Kalesninkai kirikKalesninkai kirik
* Kiriku sisevaadeKiriku sisevaade

Viited
------

1. ↑  2011 m. surašymas
2. ↑  *Kalesninkai.* Visuotinė lietuvių enciklopedija, Kd. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 191 lk.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Kalesninkai** |

* Poola Kuningriigi geograafiline leksikon
* Küla portaalis vietoves.Lt
**Euroopa Parlamendi ajakirjanduspreemia** (ingl *European Parliament Journalism Prize*) on iga-aastane tunnustus, mille Euroopa Parlament annab välja alates 2008. aastast ajakirjanikule või ajakirjanikele, kes on meedias selgitanud üle-euroopaliselt olulisi teemasid või aidanud avalikkusel mõista Euroopa Liidu institutsioonide tegevust ja poliitikate sisu.

Preemia antakse välja neljas kategoorias: trükimeedia, raadio, televisioon ja internet. Auhinnafondi suurus on 20 000 eurot. Iga kategooria peapreemia on 5000 eurot.

Konkurss kuulutatakse välja märtsis. Konkursile saab esitada töid, mis on kas ühelt autorilt või autorite grupilt, kus kaasautoreid ei tohi olla rohkem kui 5. Esitada võib ka asjakohaseid teemasarjade osi, mis on avaldatud või eetris olnud ajavahemikul eelnenud aasta 1. maist kuni käesoleva aasta 30. aprillini mõnes EL ametlikus keeles. Konkursil saavad osaleda Euroopa Liidu riikide tegevajakirjanikud.

Võitjad selguvad septembris. Üheksaliikmeline žürii valib 27 liikmesriigi parimate tööde seast välja neli laureaati, kellele antakse autasud üle oktoobris.

* 2008 võitjad: Kirsten Wörnle (Saksamaa) ja Wolfgang Böhm (Austria), Pete Pakarinen (Soome), Shirin Wheeler (UK) ja Lars Feldballe Petersen (Taani), Mircea Radu Lipovan ja Andreea Manzat (Rumeenia)
* 2010 võitjad: Witold Szabłowski (Poola), Kajsa Norell ja Nuri Kino (Rootsi), Zsolt Németh (Ungari), James Clive-Matthews (Ühendkuningriik)
* 2011 võitjad: Romain Gubert (Prantsusmaa), Massimiliano Nespola (Itaalia), Tero Koskinen (Soome), Steffen Wurzel (Saksamaa)

Viited
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
**"Pissiv poiss"** (*Manneken Pis*) on purskkaev Brüsselis, üks Brüsseli tähtsamaid vaatamisväärsusi.

Purskkaev asub tänavaristil, kus kohtuvad Rue de l'Étuve/Stoofstraat ja Rue du Chêne/Eikstraat. Selle leidmiseks tuleb keskväljakul mööduda vasakult raekojast ning minna mõnisada meetrit edela suunas piki Rue Charles Bulsi tänavat.

Purskkaevuks olev 61 cm kõrgune pronkskuju kujutab alasti poissi, kes urineerib purskkaevubasseini. Kuju valmistas 1619. aastal Brüsseli skulptor Hieronimus Duquesnoy. Kuju on korduvalt varastatud, praegu nähtav on 1965. aastal valmistatud koopia. Originaali hoitakse keskväljakuäärses Maison du Roi/Broodhuisi hoones.

Alates 16. oktoobrist 1975 on see kultuurimälestisena kaitse all.

"Pissiva poisi" ja selle valmistamisega on seotud mitu legendi.

Alates 1987. aastast on Brüsselis "Pissiva poisi" eeskujul ka purskkaev "Pissiv tüdruk".

Riietamine
----------

Skulptuuri riietatakse mitu korda nädalas erinevatesse kostüümidesse vastavalt ettevalmistatud kavale, mis on välja pandud ka skulptuuri kõrvale. Garderoob koosneb mitmesajast kostüümist, paljusid neist on võimalik vaadata püsinäitusel linnamuuseumis. Vanim väljapandud kostüüm on pärit 17. sajandist. Riietamist korraldab mittetulundusühing The Friends of Manneken-Pis, mis võtab igal aastal vastu sadu ettepanekuid kuju rõivastamiseks ning valib neist välja vähesed, mis teostatakse. Riietamistseremoonia viiakse läbi pidulikus meeleolus, tihti koos muusikaga. Paljud kostüümid kujutavad Brüsselit külastavate erinevast rahvusest turistide rahvarõivad, kuid on ka mitmete ametite ja elukutsete tööriietusi. 

2006. aastal riietati skulptuur Eesti Vabariigi 88. sünnipäeva auks eesti rahvariietesse. Eesti rahvariideid kandis skulptuuri poiss ka 2008. aastal.

2010. aasta veebruaris riietati kuju setu rahvarõivastesse.

Pildid
------

* Purskkaevu asukohtPurskkaevu asukoht
* 1900. aasta paiku1900. aasta paiku
* Esimese kostüümi (1697) koopiaEsimese kostüümi (1697) koopia
* Ukraina rahvarõivastesUkraina rahvarõivastes
* Dracula kostüümisDracula kostüümis

Viited
------

1. ↑  Inventaris van het bouwkundig erfgoed van het Brussels. Hollandi keeles
2. ↑  "Brüsseli pissiv poiss pandi Eesti rahvariietesse"[*alaline kõdulink*] Postimees, 24. veebruar 2006
3. ↑  "Brüsseli Pissiv Poiss kandis Eesti rahvariideid" ERR Uudised, 24. veenruar 2008
4. ↑  "Brüsseli pissiv poiss sai selga setu rahvariided"[*alaline kõdulink*] Maaleht, 24. veebruar 2010
**Suhteline õhuniiskus** ehk **relatiivne õhuniiskus** näitab, kui kaugel on õhuhulk selles leiduva veeauruga küllastatusest. Suhteliseks niiskuseks nimetatakse suurust, mis võrdub õhus tegelikult oleva ning antud temperatuuril ja rõhul õhus maksimaalselt võimaliku ehk küllastava veeauru tiheduse suhtega.

Suhtelist õhuniiskust väljendatakse protsentides. Mida kõrgem on vaadeldava õhuhulga temperatuur, seda rohkem mahub veeauru selle ühikulisse ruumalasse. Õhu temperatuuri langemisel, näiteks õhtul, hakkab suhteline õhuniiskus seega suurenema. Kastepunktiks nimetatakse sellist õhutemperatuuri, mille puhul veeauru sisaldav õhk saavutab küllastuse ehk suhtelise niiskuse 100%. Kastepunkti saavutamisel tekib udu.

Levinud väärarusaam on, et õhk mahutab veeauru. Täpsemini on veeaur lihtsalt üks õhu koostisosa. Õigupoolest, kui lähtuda ülalantud definitsioonist, saab suhtelisest niiskusest rääkida ka keskkonnas, mis teisi gaase ei sisalda.

Vaata ka
--------

* absoluutne õhuniiskus
* eriniiskus
**Siseenergia** (tähis {\displaystyle U}) on termodünaamilises süsteemis sisalduv kogu energia, seega süsteemi energia see osa, mis sõltub ainult süsteemi sisemisest olekust mikroskoopilisel tasemel. Selle sisse kuuluvad:

* süsteemi kõigi osakeste (nt molekulide, aatomite, ioonide, vabade elektronide) kaootilise liikumise (kulgliikumise, pöörlemise, võnkumise) kineetiline energia;
* osakeste vastastikmõju potentsiaalne energia;
* osakeste sisemise struktuuriga (aatomi elektronkate, tuum) seoses olev energia.

Siseenergia hulka ei arvata makroskoopilist, seega keha kui terviku kineetilist või potentsiaalset energiat, samuti relativistlikku seisuenergiat *mc*2.

Siseenergia suurust (arvväärtust) ei saa mõõta, küll aga saab mõõta selle muutust {\displaystyle \Delta U}. termodünaamika esimese seaduse kohaselt on süsteemi siseenergia muutus niisama suur, kui on selle muutmiseks tehtud töö {\displaystyle \Delta W} ja süsteemi toodud soojushulga {\displaystyle \Delta Q} summa:

{\displaystyle \Delta U=\Delta Q+\Delta W}.

Ideaalse gaasi siseenergia
--------------------------

Üheks lihtsaimaks näiteks siseenergiast on ideaalse gaasi siseenergia. Kuna ideaalse gaasi molekulid ei interakteeru üksteisega, siis sellise gaasi siseenergia koosneb molekulide soojusliikumise kineetilisest energiast. Nagu statistilises mehaanikas näidatakse, on keskmine termiline energia süsteemi iga vabadusastme kohta {\displaystyle {\frac {1}{2}}k\_{B}T}, kus *kB* on Boltzmanni konstant ning *T* on absoluutne temperatuur. Aatomil on kolm kulgliikumise vabadusastet, seega üheaatomilise ideaalse gaasi siseenergia (mooli kohta) on

{\displaystyle U={\frac {3}{2}}N\_{A}k\_{B}T={\frac {3}{2}}RT},
kus *NA* on Avogadro arv ja *R* on universaalne gaasikonstant.

Viited
------

1. ↑  ENE 8. köide, 1995
*Cajun*'i köögi püha kolmainsus
**Püha kolmainsus** on Louisiana kreooli ja *cajun*'i köögis kasutatav toiduainete kolmik, sealne versioon mitmes Euroopa köögis levinud *mirepoix*'st ehk supirohelisest. Pühasse kolmainsusse kuuluvad ligikaudu võrdsetes osades magus paprika, mugulsibul ja varsseller. Kohalikes variantides kasutatakse mõne koostisosa asemel küüslauku, peterselli või šalottsibulat.

Sellel segul põhinevad paljud Louisiana toidud, näiteks *étouffée*, gumbo ja *jambalaya*.

Analoogia põhjal on vahel nimetatud pühaks kolmainsuseks ka teistes köökides olulisi kolme toiduaine kooslusi.

Nimetuse päritolu
-----------------

Nimetus *püha kolmainsus* viitab kristlikule püha kolmainsuse doktriinile. Louisiana on sügavalt katoliiklik maa.

Teadaolevalt esimest korda esines see termin 1981. aastal, hiljem on seda populariseerinud Ameerika kokk Paul Prudhomme.

Viited
------

  
**RÖH**

1. ↑  Patricia Perrine, "French Foodways: The Perpetuation of Ethnicity in the Lafourche Area", *North American Culture* **2**:7 (1985), Google Books
2. ↑  Craig Claiborne, "Claiborne Shares 'Catfish Memories'", *Florence Times*, November 26, 1981, p. 20 Google News
3. ↑  Craig Claiborne, *A feast made for laughter*, 1982, p. 30 Google Books
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib linnast Väike-Poolas; samanimelise küla kohta vaata artiklit Oświęcim (Suur-Poola vojevoodkond).* |

---

**Oświęcim** (saksa keeles *Auschwitz*, jidiši keeles *אָשפּיצין* ehk *Oshpitzin*, Poola mustlaskeeles *Auszwica*) on linn Väike-Poola vojevoodkonnas, Oświęcimi maakonna halduskeskus. Oświęcim asub 53 kilomeetrit Krakówist läänes, Soła jõe liitumiskohas Wisła jõega.

Ajalugu
-------

Oświęcimi asulat on esmamainitud 1117. aastal, linnaõigused sai see 1291. aastal. Hiliskeskajast alates oli linn tähtis kaubanduskeskus. 14. sajandil nimetasid saksa kaupmehed seda *Auswintz*, 15. sajandil sai uueks nimekujuks *Auschwitz*. 1772–1918, kui Oświęcim kuulus Galiitsia ja Lodomeeria kuningriiki (mis oli Austria Keisririigi poolautonoomne protektoraat), kasutati ametlikult nii poola kui ka saksa nime. Teise maailmasõja ajal jäi Oświęcim Poola ossa, mille Saksamaa annekteeris, ning tolleaegsetes dokumentides kasutati nime Auschwitz. Nime Oświęcim sai linn tagasi pärast 27. jaanuari 1945, mil Nõukogude Liidu Punaarmee lõi linnast välja Wehrmachti väed.

Koonduslaager
-------------

 *Pikemalt artiklis Auschwitzi koonduslaager*
Linna teatakse eelkõige Teise maailmasõja aegse traagilise ajaloo pärast. Linna lähistel koonduslaagris hukati Saksamaa natsionaalsotsialistliku režiimi all ligemale 1 000 000 juuti, 150 000 poolakat, 23 000 mustlast, 15 000 Nõukogude sõjavangi ja 400 Jehoova tunnistajat, lisaks kümneid tuhandeid teiste rahvuste ja vähemuste esindajaid. Oświęcim oli tollal Mandri-Euroopa raudteeliikluse sõlmpunkt, vangid transporditi kõikjalt Euroopast kohale loomavagunites.

Vaata ka
--------

* Oświęcimi Juudi Keskus

Välislingid
-----------

 Oświęcim – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
**Ožarski tuletorn** (ka **Mõkolajivi tuletorn**; ukraina keeles Ожарський маяк; Миколаївський маяк; vene keeles Николаевский маяк) oli 20. sajandi esimesel kümnendil Tsaari-Venemaal rajatud tuletorn Bugi limaanis Ožarski maasäärel Mõkolajivist 15 km lõuna suunas. Esimene raudbetoonist tuletorn maailmas. Hävis teises maailmasõjas.

Monoliitsest raudbetoonist Ožarski tuletorni projekteerisid 1903.–1904. aastatel noored Peterburi teedeehitusinsenerid Mõkola Pjatnõtskõi ja Aleksandr Barõšnikov. Projekti ekspertiisi tegi ehitusmehaanika professor Nikolai Beleljubski. Tuletorn anti ekspluatatsiooni 1904. aastal. 1905. aastal ilmusid Ožarski majakast artiklid välismaistes ajakirjades La Nature (Prantsusmaa) ja Scientific American Supplement (USA).

43 meetri kõrgune torn (kuni laternani 36 m) oli ülespoole ahenev: jalamil oli torni läbimõõt 8 meetrit, sokli kõrgusel 6 ja laterna kõrgusel 2 m. Torni välisseina paksus oli sokli kõrgusel 20 cm ja torni ülemises otsas 10 cm. Tornis oli raudbetoonist valatud keerdtrepp, millel astmete laius oli 72,5 cm ja paksus 2,5 cm. Kokku kulutati tuletorni rajamiseks 175 kuupmeetrit betooni ja 17,6 tonni rauda.

1944. aastal teises maailmasõjas taganevad Wehrmachti väed õhkisid tuletorni.

Pärast sõda püstitati ajutine puidust majakas. 1955.–1956. aastatel asendati see 56 meetri kõrguse metallsõrestikust ehitatud tuletorniga, mis püsis ekspluatatsioonis 1980. aastate keskpaigani.

Ožarski tuletorni koordinaadid: 46°47' N, 31°57' E

Viited
------

1. 1 2 3  Птах Фенікс на башті. tyzhden.ua
2. 1 2 3 4  Николаевский маяк. farosvet.ru
3. 1 2 3 4  Маяк, которого нет. old.katera.ru

Välislingid
-----------

* Ožarski maasäär (Ожарська Коса) kaardil. weatheravenue.com
* Pildid Ožarski tuletornist. bazar.nikolaev.ua
* Первый железобетонный маяк на Черном море. smi.nuos.mk.ua
Arno Anton
Pühajärve Puhkpillipäevad 2008, lõppkontsert Rõngu kirikus
Esineb Shady Brass Q Lätist 2009. aastal Pühajärve Põhikoolis
**Pühajärve Puhkpillipäevad** on Otepääl 1998. aastast korraldatav puhkpillimuusikakontsertide sari. Osa võtavad peamiselt eesti puhkpilliorkestrid ja -ansamblid, kuid peaaegu igal aastal on kutsutud külalisesinejaid ka välismaalt. Peamised esinemiskohad on Otepääl ja selle lähiümbruses: Pühajärvel, Sihval ning Hellenurmes. 2008. ja 2009. aasta lõppkontsert peeti Rõngu kirikus.

Esimesed Pühajärve Puhkpillipäevad korraldasid Peep Peterson ja Tiit Veigel, kellelt pärineb ka sellise ettevõtmise korraldamise idee. Alates 1999. aastast on Pühajärve Puhkpillipäevi korraldanud Arno Anton ja Külli Teearu.

Välislingid
-----------

* Valgamaalane: Puhkpillipäevad toovad Pühajärvele pasunamängu
* Valgamaalane: Juba 10. korda said pillipuhujad kokku Otepääl
* Valgamaalane: Puhkpillipäevad võluvad naturaalse kõlaga
* Eesti Kirik: Puhkpillide piano pianissimo Rõngu kirikus
**Isola Piana** ('Piana saar') on Itaaliale kuuluv saar Vahemeres, Sardiinia saare edelaranniku lähistel. Saar asub Sardiinia maakonna Carbonia-Iglesiase provintsis Carloforte vallas, Sulcis-Iglesiente ajaloolis-geograafilises piirkonnas.

Sulcise saarestikku kuuluv Piana asub San Pietro saarest vähem kui kilomeetri kaugusel kirdes. Piana saarest umbes 300 meetri kaugusel lõunas asub Isola dei Ratti.

Eraomanduses oleva saare ainuke kondomiinium Residenza Villamarina hõlmab kogu saart.

Saare kaguosas asuv erasadam võtab vastu kuni 20 meetri pikkusi aluseid.

Vaade saarele

Vaata ka
--------

* Sant'Antioco saar
* San Pietro saar
* Toro saar
* Vacca saar
* Corno saar
* Isola dei Ratti

Kirjandus
---------

* Manlio Brigaglia, Salvatore Tola (a cura di), *Dizionario storico-geografico dei Comuni della Sardegna, 2 (E-L)*, Sassari, Carlo Delfino editore, 2006. ISBN 8-871-38430-X.
* Francesco Floris (a cura di), *Grande Enciclopedia della Sardegna*, Sassari, Newton&ComptonEditori, 2007.

Välislingid
-----------

* Piana saare koduleht (*itaalia keeles)**''*
**Pühajõe** on küla Ida-Viru maakonnas Toila vallas Pühajõe jõe ääres.

Küla põhjaosa jääb Soome lahe äärde. Lõunaosa läbivad Tallinna–Narva maantee ja Tallinna–Narva raudtee.

Külas asub Aluoja puhkekeskus.

Ajalugu
-------

Küla on esmamainitud Taani hindamisraamatus 1241. aastal nimega *Pühhajöggi*.

Pühajõe kirik ehitati aastal 1467. Kivikirikut hakati rajama 1836. aastal.

1700. aastal peeti küla juures Pühajõe lahing.

Külas asus Pühajõe mõisa keskus. 1897. aastal ostis Vene suurkaupmees Grigori Jelissejev mõisa, selle karjamõisa ja kahe talu maad (u 140 hektarit), et rajada sinna endale loss, mida nimetati ka omaniku järgi Jelissejevi lossiks. 1934. aastal ostsid Eesti tööstusringkonnad lossikompleksi Jelissejevilt 100 000 krooni eest ja kinkisid Eesti riigile. Oru lossi renoveerimistööd kestsid 1936. aastani ja see võeti kasutusele Eesti riigipea suveresidentsina. 1940. aasta juunipöörde järel hakati lossi laastama ning 13. augustil 1941 süütasid taganevad punaarmeelased lossi. 1944. aastal lasid Saksa väed õhku varemed, kus asus miiniladu.

Loodus
------

Külas asuvad Pühajõe ohvrikivi ja Oru lossipargi kivi. Küla territooriumile jäävad Aluoja joastik ja Aluoja allikad Mägara oja alamjooksul.

Oru pargi maastikukaitseala jääb pooleldi Pühajõe külla ja pooleldi Toila alevikku.

Jõe alamjooksu kaitstakse Pühajõe hoiuala koosseisus.

Kultuurimälestised
------------------

Külas on tähelepanuväärne Kohvimäe talu, mille elamu ja ait-laut on nimetatud kultuurimälestisteks.

Küla lääneosas Tallinna–Narva maantee ja Pühajõe juures asub Hugo Jürgensoni mälestussammas.

Kunstimälestisteks on arvatud kaks graniidist karuskulptuuri Oru pargi sissepääsu juures, mille on loonud Hermann Halliste.

Arheoloogiamälestiseks on kiriku juures asuv kalmistu.

Viited
------

1. ↑  Maa-amet, vaadatud 21.11.2020.
2. ↑  Statistikaamet, vaadatud 10.11.2020.
3. ↑  Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
4. ↑  Aluoja.
5. ↑  6796 Skulptuur "Karu", H. Halliste, 1930. aastad (graniit) kultuurimälestiste riiklikus registris
6. ↑  6795 Skulptuur "Karu", H. Halliste, 1930. aastad (graniit) kultuurimälestiste riiklikus registris
7. ↑  9159 Kalmistu kultuurimälestiste riiklikus registris

| * v
* r
Toila valla asulad |
| --- |
| Alev | 

* Kohtla-Nõmme

 |  |
| Alevikud | 

* Toila
* Voka

 |
| Külad | 

* Altküla
* Amula
* Järve
* Kaasikaia
* Kaasikvälja
* Kabelimetsa
* Kohtla
* Kohtla-Uueküla
* Konju
* Kukruse
* Martsa
* Metsamägara
* Mõisamaa
* Ontika
* Paate
* Peeri
* Päite
* Pühajõe
* Roodu
* Saka
* Servaääre
* Täkumetsa
* Uikala
* Vaivina
* Valaste
* Vitsiku
* Voka

 |
**Ismael Huerta Díaz** (13. oktoober 1916 Talcahuano – 9. juuni 1997 Santiago) oli Tšiili sõjaväelane (viitseadmiral), poliitik, diplomaat ning ülikooliõppejõud ja -rektor.

Mereväelasena
-------------

Ta astus 23. veebruaril 1931 Tšiili mereväkke.

Auastmes ülendamine toimus järgnevalt:

* 1936 2. järgu lipnik (*Guardiamarina de 2ª*)
* 1937 1. järgu lipnik (*Guardiamarina de 1ª*)
* 1941 nooremleitnant (*Teniente 2.°*)
* 1944 leitnant (*Teniente 1.°*)
* 1949 korvetikapten (*Capitán de corbeta*)
* 1955 fregatikapten (*Capitán de fragata*)
* 1962 mereväekapten (*Capitán de navío*)
* 1969 kontradmiral (*Contraalmirante*)
	+ 1969. aastal määrati ta mereväe laevatehaste ja töökodade ülemaks
* 1973, 17. september viitseadmiral (*Vicealmirante*)

Poliitikuna
-----------

12. detsembril 1972 nimetas president Salvador Allende ta oma "sõjaväekabineti" koosseisus avalike tööde ministriks.

Pärast Augusto Pinocheti sõjaväelist riigipööret 11. septembril 1973 määrati ta välisministriks. Ta osales ÜRO üldkogul New Yorgis, et kaitsta 1973. aasta Tšiili riigipööret. Veebruaris 1974 kohtus ta México linnas Henry Kissingeriga, et pidada aru USA toetuse üle. Sõjaväelise riigipöörde ajal tekkinud halva maine pärast asendati ta juunis 1974 välisministri kohal admiral Patricio Carvajaliga.

Diplomaadina
------------

30. juulil 1974 nimetati ta suursaadikuks ja Tšiili alaliseks esindajaks ÜRO -s. Selles ametikohal oli ta kuni 16. maini 1977, sama aasta 2. juunil lahkus ta ka mereväest.

Ülikoolitegelasena
------------------

14. septembril 1977 sai temast Valparaísos asuva Federico Santa María Tehnikaülikooli (*Universidad Técnica Federico Santa María*) õppejõud ja rektor, kuhu ta jäi kuni 17. maini 1984, mil ta lahkus terviseprobleemide tõttu ametist. Ta oli ka *Compañía de Acero del Pacífico* (CAP) juhatuse liige. Ta suri 9. juunil 1997 südamehaiguse tagajärjel.

Tegelaskuju kultuuris
---------------------

Tema tegelaskuju Soome ja Tšiili 2019. aastal valminud kuueosalises telesarjas "Nähtamatud kangelased" mängib näitleja Cristián Carvajal.

Välislingid
-----------

* Elulugu Tšiili mereväe kodulehel. 2007. Vaadatud 8. august 2021
**Leonid Passetšnik** (sündinud 15. märtsil 1970 Vorošilovgradis), hüüdnimi **Magadan**, oli alates 24. novembrist 2017 sõjalis-poliitilise rühmituse Luhanski Rahvavabariik juhi kohusetäitja ja on alates 21. novembrist 2018 rühmituse juht ning täidab ka rühmituse riikliku julgeoleku ministri kohuseid.

6. detsembril 2021 andis partei Ühtne Venemaa esimees Dmitri Medvedev partei aastakoosolekul Moskvas Leonid Passetšnikile ja Deniss Pušilinile üle üle partei liikmepileti.

Elukäik ja tegevus
------------------

Tema isa töötas 26 aastat SORVVOs. 1975. aastal kolis perekond Magadani, kus isa oli seotud kullakaevandustega. Lõpetas Donetski sõjalis-poliitilise kolledži ja töötas 1993. aastast Ukraina julgeolekuteenistuses SBU. Töötas Luhanski oblasti Ukraina julgeolekuteenistuses salakaubaveooperatsioonidega võitleva üksuse juhina ja 2010-2014 SBU Stahhanovi rajoonidevahelise osakonna juhataja. 

2014. aastal asus ta venemeelsete võitlejate poolele, saades 9. oktoobril 2014 isehakanud Luganski Rahvavabariigi (LPR) riikliku julgeoleku ministriks. 

22. novembril 2017 nimetas Luhanski Rahvavabariigi Rahvanõukogu ta Rahvavabariigi juhi kohusetäitjaks. 

6. detsembril 2021 sai Passetšnik Venemaa valitseva partei Ühtne Venemaa liikmeks. Ühtse Venemaa esimees Dmitri Medvedev andis talle isiklikult parteipileti Moskvas partei aastakongressil. 

27. märtsil 2022 ütles Passetšnik, et Luhanski Rahvavabariik võib lähitulevikus korraldada referendumi Venemaaga ühinemise teemal.

Viited
------

1. ↑  "Rebellernas revolt" (rootsi). Aftonbladet. 2. detsember 2017. Vaadatud 25.12.2017.
2. ↑  "Бывший СБУшник, которому дал медаль Ющенко. Кто такой новый главарь "ЛНР"" (vene). Espreso.tv. Vaadatud 30.11.2017.
3. ↑  "Separatist Leader In Ukraine's Luhansk Resigns Amid Power Struggle" (inglise). Vabadusraadio. 24. november 2017. Vaadatud 25.12.2017.
4. ↑  Who is Pasechnik and what type of conflict he had with Plotnitsky (Кто такой Пасечник и какой конфликт был у него с Плотницким). DNR 24. 24 November 2017
5. ↑  Ukraine conflict: Putin invites separatist leaders into his party. The Times (6. detsember 2021)
Vaade Pühajõe pangalt Vokal
**Pühajõe pank** on pank, mis asub Toila vallas, Ida-Virumaal. Panga pikkus on 3,08 km.

Kirjeldus
---------

Pühajõe pank on Ontika tüüpi, see tähendab, et ülaosa moodustavad keskordoviitsiumi lubjakividest ning nende all lasuvatest alamordoviitsiumi liivakividest püstloodis sein, millele järgneb allpool Kambriumi liivakivi. Ehk seal paljanduvad aluspõhjakihid Aseri lademest kuni Tiskre kihistu kivimiteni välja. Panga serv siiski mereni ei ulatu, vaid järsaku alumist osa katab liigirikas laialehine pangamets, mis kasvab 10–30° kaldega Kambriumi sinisavidest pangajalamil. Savikihti võib märgata paljandumas mere ääres, kuid suuresti katab seda kuni viie meetri paksune rusukalle. Pank kõrgub 42–46 meetrit üle merepinna.

Pühajõe panga kaitseala asub panga lääneservas ja on nime saanud juba 1241. aastal dokumentides mainitud Pühajõe küla järgi. Läänes piirneb see Toila klindilahega ning idas Konju oruga. Klindilaht koos põhjas voolava Pühajõega katkestab umbes 20 kilomeetri ulatuses katkematu klindilõigu – Ontika panga. Klindilahe koos oma ajaloolise väärtuse ja mitmekesise pinnamoega pargimaastiku kaitseks on loodud Oru pargi maastikukaitseala. Klindilahes paiknes ka 19. sajandi lõpus ehitatud loss, mis oli 1930. aastatel tollase Eesti Vabariigi presidendi suveresidents. Ehitis hävis Teises maailmasõjas.

Viited
------

1. ↑  Pühajõe pank ee.geoview.info
2. 1 2  Päite maastikukaitseala, Eesti Loodus, 2005/7
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib näidendist; vara kokku vedava olendi kohta vaata artiklit Kratt; Eesti soomusauto kohta vaata artiklit Pisuhänd (soomusauto); välis-eesti huumori ajakirja kohta vaata Pisuhänd (ajakiri).* |

---

"**Pisuhänd**" on Eduard Vilde satiiriline komöödia aastast 1913, kirjandusteadlase Ants Järve hinnangul Vilde tuntuim näidend.

Kirjandusteadlase Ants Järve hinnangul on "näidendi ideeline põhieesmärk /---/ eesti tõusikkodanluse mentaliteedi mõnede külgede avamine, eriti jõukuse- ja kuulsuseiha esiletoomine. Nii on näidend oma ainestikult lähedane draamale "Tabamata ime"." Näidendi tegelased "naeruvääristavad end eelkõige oma ideaalide piiratuse ja sisemise mina tühisuse tõttu."

Läbiv teema on ka kriitika Eesti kirjandusringkondade aadressil. Vilde pilab kunstlikku maaläheduse nõuet ("Ainult parsil elab luule, ainult vommil sigib suur idee") ning raamatute hindamist autori sidemete põhjal (""), samuti kriitikute ebakompetentsust:

> „*Piibeleht*. Aga tu polegi sinu „Pisuhänd". mida nemä arwustewä.  
> 
> 
> 
> Sander. *Kudas nii?*  
> 
> Piibeleht. *Ei, nemä om egaüits esi omale „Pisu-hännä" tennü ja arwustewä palehigin toda.*"
> 
> 
> 

"Pisuhända" on korduvalt lavastatud Eesti teatrites. Teose populaarsust tõstis veelgi 1981. aastal eetrisse jõudnud Ago-Endrik Kerge telelavastus, milles mängisid Eesti tippnäitlejad: Urmas Kibuspuu, Jüri Krjukov, Aarne Üksküla, Elle Kull, Anne Paluver, Salme Reek jt. 

Eesti kultuuriruumis leidub ohtralt tsitaate "Pisuhännast", viiteid selle sündmustikule ja tegelaskujudele. Tuntud on ütlused "Tuu pole häda peräst — tu om toreduse peräst", "Kord Vestmann all ja Piibeleht peal", "Vestmann Vestmanni uulitsast" jts.

Viited
------

1. 1 2  Ants Järv "Eesti kirjandus X klassile" Tallinn: Valgus, 1983, lk 25-27
2. ↑  Elo Odres "Eesti tennise Vestmann ja Piibeleht"[*alaline kõdulink*] Kroonika, 11. november 2003
3. ↑  "Kord Vestmann all ja Piibeleht peal... Savisaar teeb rahvale videopöördumise" Õhtuleht, 29. mai 2009
4. ↑  Kadri Peebo [ ""If I'm Not Mistaken, but I'm Not Mistaken, if I'm Not Mistaken by Any Chance": Catchwords? Quips? Bywords?" Journal of The Baltic Institute of Folklore, vol 2, 1997

Kirjandus
---------

* Friedebert Tuglas, "Eduard Vilde näidendid" – Looming 1947, nr 1/2, lk 214–225; loetav ka Eesti Rahvusraamatukogu digitaalarhiivis
* Abel Nagelmaa, "E. Vilde "Pisuhänd"" – "Paar sammukest..." I, Tallinn 1958, lk 171–212
* Nigol Andresen, "Ääremärkusi Eduard Vilde "Pisuhänna" kohta" – Keel ja Kirjandus 1958, nr 12, lk 726–729; loetav ka Eesti Rahvusraamatukogu digitaalarhiivis
* Karl Mihkla, "Eduard Vilde elu ja looming", Eesti Raamat 1972, lk 395–400

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikitekstides on artikliga seotud alliktekste: **Pisuhänd** |

* "Pisuhänna" tekst Kirjandusmuuseumi portaalis "Kreutzwaldi sajand"

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Pisuhänd** |
**Leonidia Orviku** (ka **Leonydia Orviku**, aastani 1932 **Saar**; 9. oktoober 1903 Gattšina, Peterburi kubermang – 13. detsember 1996 Tallinn) oli eesti loodusteadlane ja geoloog.

Elulugu
-------

Leonidia Orviku oli raudteelase tütar ja Karl Orviku abikaasa, Kaarel Orviku ema.

Lõpetas 1924 Tartu Õhtu Gümnaasiumi, 1931 TÜ loodusteaduste alal. Oli 1932–44 Tartu gümnaasiumides ja Tartu Õpetajate Seminaris loodusteaduse ja metoodika õpetaja, 1944–48 TÜ üldise geoloogia ja geomorfoloogia kateedri assistent, 1948–53 vanemõpetaja, 1953–57 mineraloogia ja paleontoloogia (hiljem geoloogia) kateedri vanemõpetaja. Lugenud geoloogia üldkursust.

Teadustöö
---------

Töid Eesti palünoloogia alalt, oli palünoloogia uurimissuuna taastaja Eestis Teise maailmasõja järgseil aastail.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Teoseid
-------

* Новые данные о геологии озера Выртсъярв. // Тр. Ин-та геол. 3 (1958)
* Современное состояние палинологических исследований в Эстонской ССР. // Тр. Ин-та геол. 5 (1960)

Kirjandus
---------

* Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944. I–III. Trt, 1994, II, 351
* Tartu Riikliku Ülikooli õppe-teaduskoosseisu biobibliograafia nimestik 1944–1980. Trt, 1987, 184
* Eesti geoloogia: biograafiline teatmik. Tallinn, 1995, 82
* Tartu ülikooli ajalugu: kolmes köites. Tallinn, 1982, III, 279
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Kuninga 25** on hoone Pärnus aadressil Kuninga tänav 25.

Tänapäeval tegutsevad hoones hotell Victoria ja kohvik Café Grand.

Ajalugu
-------

Hoone ehitust vedas kohalik kaupmees Aleksander Adamson. Projekt telliti arhitektidelt Erich von Wolffeldtilt ja Aleksander Nürnbergilt. Pärnu linn andis hoonele ehitusloa 1922. aastal ning see valis 1926. aastaks.

Peale valmimist sai hoonest kaubamaja, kus Adamson müüs koloniaal-, delikatess- ja tubakakaupa. Paraku äri ei edenenud ja kaubamaja läks pankrotti. 1928. aastal toimunud oksjonil müüdi hoone Pärnu Pangale.

Seejärel tegutsesid hoones mõnda aega väiksemad kauplused, kuid 1930. aastate alguses kohandati hoone Olev Siinmaa projekti järgi ümber võõrastemajaks Grand Hotel. Hoone esimesel korrusel alustas tööd kohvik Café Grand.

1935. aastal müüs pank hoone Herz Binmannile. Kuna uus omanik nõudis kohvikupidajatelt kõrgemat renti, siis lõpetas Café Grand 1936. aastal tegevuse. Kohvik avati uuesti 1938. aastal.

Hoone natsionaliseeriti Herz Binmannilt 1940. aastal pärast punast juunipööret. Pärast sõda jätkas hoones hotell, kohvik kandis nime Võit.

1991. hakkas hoonet majandama Eesti-Rootsi ühisettevõte Perwin, mis rekonstrueeris ehitise läänelikele tingimustele vastavaks hotelliks. Kuna pea kogu vajalik raha tuli rootslastelt, siis nimetati hotell Rootsi kroonprintsessi auks Victoriaks. Rootslased taandusid Victoriast 1998. aastal.

1997. aastal erastas Pärnu linn hoone 3,3 miljoni krooniga firmale A-Ettevõtmiste AS. Võitnud firmat seostati Meelis Laoga, kuigi ametlikult kuulusid kõik A-Ettevõtmiste aktsiad juhatuse ainsale liikmele Arvi Kingile. Väidetavalt olevat Kink sõlminud Laoga kokkuleppe, et kui ta peaks hotelli enampakkumise võitma, siis müüb aktsiad Laole. 1998. aastal müüs Kink hoone ärimees Tiit Massole, kes tapeti palgamõrvari poolt vaid napilt kuu aega peale hotelli omandamist. Seejärel müüdi hotell jälle edasi kuni 2001. aastal sai hotelli omanikuks OÜ Aurigena.

2001. aastal remonditi hotelli kohvik. Kohviku avamisel sai selle nimeks jälle Café Grand.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  Olaf Esna (30. september 2010). "Kuidas lennuka äriplaaniga kaupmehe kaubamaja muutus Grand-Hoteliks ja Café Grandiks". *Pärnu Postimees*. Vaadatud 06.09.2020.
2. 1 2 3 4  Kalev Vilgats (10. juuni 2017). "Hotell Victoria lugu". *Pärnu Postimees*. Vaadatud 06.09.2020.
3. ↑  "Victoria omaniku ootamatu surm". *Äripäev*. 13. mai 1998. Vaadatud 06.09.2020.
4. ↑  "Pärnu Victoria hotell müüdi kuue miljoni krooniga". *ärileht.ee*. 2. mai 2001. Vaadatud 06.09.2020.

Välislingid
-----------

* Hotell Victoria koduleht
* Kuidas lennuka äriplaaniga kaupmehe kaubamaja muutus Grand-Hoteliks ja Café Grandiks
* Hotell Victoria lugu
Tamsalu valla lipp 2005-2017.
**Tamsalu valla lipp** oli Lääne-Viru maakonnas asuva Eesti haldusüksuse Tamsalu valla lipp kuni ühinemiseni Tapa vallaga uueks Tapa vallaks oktoobris 2017..

2005. aasta oktoobris Tamsalu linna ja Tamsalu valla ühinemisel tekkinud Tamsalu valla lipuna võeti kasutusele senine Tamsalu linna lipp. Linna lipuna oli see juba kasutusele võetud 20. novembril 1996.

Lipu kirjeldus
--------------

Tamsalu valla lipp on horisontaallaidudega trikoloor – valge, heleroheline, helesinine, mille normaalsuurus on 105×165 cm. Selle külgede suhe on 7:11.

Ka Tamsalu vallavolikogu on oma lipp, milleks on vallalipp ja selle keskele on paigutatud vallavapi kujutis.

Lipu kasutamise kord
--------------------

Valla lipp heisatakse:

1. Alaliselt vallamajal ja osavalla haldushoonel.
2. Ajutiselt valla pidupäevadel, suhtlemisel teiste omavalitsusüksustega, samuti muudel avalikel üritustel.
3. Valla lipp heisatakse hoone peasissekäigu juurde või mujale selleks sobivasse kohta kas lipuvardaga vastavasse hoidjasse või lipumasti.
4. Kui valla lipp heisatakse koos Eesti riigilipu, mõne teise riigi või tema omavalitsusüksuse, mõne Eesti maakonna, valla või muu lipuga, asub valla lipp lippude poolt vaadatuna vasakult teisel kohal loetuna teise riigi või Eesti riigilipust.

Tamsalu valla lipp aastatel 1993–2005.

Vana lipp
---------

2005. aastani kasutusel olnud lipp kinnitati 25. mail 1993. aastal. Valgel ruudukujulisel kangal on ka endisel vapil olevad 6 rohelist tammelehte. Lipu kavandamisel lähtuti Tamsalu valla nimest ja looduslikust omapärast. Selle normaalsuurus on 105 × 105 cm.

Vallavalitsuse tollase kandelipu varras oli roheline, vardaehiseks hõbedane tammeleht.

29.detsembril 2005 toimus Lääne-Viru maavalitsuse lipuväljakul ühinenud kohalike omavalitsusüksuste lippude langetamise tseremoonia. Tamsalu valla endise lipu langetas endise vallavalitsuse liige Aadu Uudemäe.

Vaata ka
--------

* Tamsalu valla vapp

Välislingid
-----------

* Tamsalu valla sümboolika valla kodulehel
* Tamsalu valla sümboolika Riigikantselei kodulehel
Tan Zhongyi naiste maleolümpial Bakuus 2016. aastal
**Tan Zhongyi** (hiina 谭中怡, *pinyin*'is  *Tán Zhōngyí*; sündinud 29. mail 1991 Chongqing Shis) on Hiina maletaja, maailmameister (2017–2018), rahvusvaheline suurmeister (2017).

Ta on 2015. aasta Hiina naiste malemeister. Võitis naiste maleolümpiatel Hiina võistkonna koosseisus 2014. aastal hõbe- ja 2016. aastal kuldmedali. 

Naiste maailmameistrivõistlustel 2017. aastal Teheranis sai Tan turniiritabelis 9. asetuse. Ta võitis teises ringis Anna Ušenina, veerandfinaalis Ju Wenjuni ja poolfinaalis Harika Dronavalli. Finaalis kohtus Anna Muzõtšukiga, keda võits tulemusega 3½:2½ ja sai maailmameistriks. 2018. aasta MM-i turniiril avaringist edasi pääsenud ja kaotas MM-tiitli.

Mais 2019 sai Tan Kaasanis toimunud MM-i pretendentide turniiril 3–4. koha.

Ta sai FIDE-lt 2009. aastal naiste suurmeistri ja 2017. aastal rahvusvahelise suurmeistri nimetuse.

Välislingid
-----------

* Tan Zhongyi – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Tan Zhongyi FIDE andmebaasis
**Teet Parve** (sündinud 30. novembril 1969 Tallinnas) on eesti tehnikateadlane.

Elulugu
-------

Teet Parve on inseneri poeg.

Lõpetas 1988 Tallinna 55. Keskkooli, 1993 TTÜ mehaanikateaduskonna, 1995–2000 TTÜ magistrant, tehnikamagister (2000, TTÜ), väitekiri "Tuha paakumise ja sadestiste moodustumise mehhanismid biokütuste põletamisel"; aastast 2001 doktoriõppes; stažeerinud 2001–04 Nordic Energy Research'i ja Nordic Graduate School of Biofuel Science and Tehnology raames Taani Tehnikaülikooli, Soome Åbo Akadeemia doktorikoolides ning Soome Riiklikus Tehnika Uurimiskeskuses (VTT).

Aastatel 1994-2019 TTÜ soojustehnika instituudi tööstusliku soojustehnika õppetooli teadur, ühtlasi aastast 1996 instituudi statsionaarsete õhuheitmete mobiilse mõõtelabori vastutav täitja.

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkonnad: tahkete biokütuste tuha paakumis- ja sulamisprotsessid kateldes, statsionaarsed õhuheitmed tahkete ja vedelate kütuste põlemisel, põlevkivienergeetika, protsesside täiustamine põletusseadmetes, uute biokütuste põletamine, biokütuste andmebaasid.

Teoseid
-------

Üle 20 teadustrükise.

* The sintering of Estonian oil shale ashes (kaasautor). // Oil Shale 12 (1995) 4
* Biokütuste tuha koostise mõju katla tööle. // Taastuvate energiaallikate uurimine ja kasutamine. Tartu 2004
* Experience of Estonian oil shale combustion based on CFB technology at Narva Power Plants (kaasautor). // Oil Shale 22 (2005) 4
* The role of ash forming elements on ash, while burning new types of solid biofuels. // 2nd World Conf. on Pellets, Sweden 2006
* Melting and sintering of biomass fuel ash. // Topical problems of education in the field of electrical and power engineering. Tallinn 2006

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Välislingid
-----------

* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013
* Teet Parve Eesti Teadusinfosüsteemis Muuda Vikiandmetes

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Kuninga 24** on hoone Pärnus aadressil Kuninga tänav 24.

1694. aastal ehitatud hoone on Pärnu üks vanimaid. Seetõttu on see tunnistatud riiklikuks kultuurimälestiseks.

Tänapäeval on hoone kasutusel elamuna.

Ajalugu
-------

Hoone ehitati 1694. aastal raehärrale ja kaupmehele Jürgen Vossbeinile. Tegemist on tüüpilise keskse mantelkorstna, sümmeetrilise põhiplaaniga ja kõrge viilkatusega barokse kaupmeheelamuga.

19. sajandil toimusid hoones mitmed ümberehitused, mille käigus likvideeriti mantelkorsten-köök, ehitati välja pööningukorrus ja maja üldilme muudeti klassitsistlikuks.

Aastatel 1978 – 1982 toimunud renoveerimistööde käigus taastati hoone 18. sajandi välisilme.

2007. aastal võõrandas Pärnu linn hoone osaühingule Aresco Food 12,3 miljoni krooni eest.

Hoone kõrval asuv pseudoajaloolise ilmega kivihoone aadressiga Kuninga 24/1 ehitati 1980. aastatel tolleaegse kommunaalameti kontoriks. 2003. aastal rekonstrueeriti see majutushooneks.

Hoone taga asub 1983. aastal ehitatud ait aadressiga Kuninga 24/2, mis ehitati 2017. aastal ümber kaasaegseks majutushooneks.

Viited
------

1. 1 2 3  "16685 Elamu Pärnus Kuninga t 24". *Kultuurimälestiste register*. Vaadatud 07.09.2020.
2. 1 2 3  Leele Välja (2008). *Jalutaja teejuht. Pärnu*. Tallinn: Solnessi Arhitektuurikirjastus. Lk 34.
3. ↑  Raavo Raadik (12. juuli 2007). "Pärnu linnale kuuluvate kesklinna majade müük tekitab vastakaid arvamusi". *Postimees*. Vaadatud 07.09.2020.

Välislingid
-----------

* Kuninga 24 – kultuurimälestiste registris
**Karnataka** on India osariik. Ta piirneb läänes Araabia merega, kirdes Goa, põhjas Maharashtra, edelas Kerala, idas Andhra Pradeshi ja kagus Tamil Nadu osariigiga.

Karnatakas räägitakse valdavalt kannada keelt, mis on ka osariigi ametlik keel. Suuremad vähemuskeeled on urdu, telugu, marathi, tamili ja tulu keel.

Osariigi elanike seas levinud peamised usundid on hinduism (83%), islam (11%) ja kristlus (4%).

Halduslikult jaguneb osariik 30 ringkonnaks: Bāgalkoti, Bangalore'i, Bangalore Rurali, Belgaumi, Bellary, Bidari, Bijāpuri, Chāmrājnagari, Chikkaballapuri, Chikmagalūri, Chitradurga, Dakshina Kannada, Dāvanagre, Dhārwāri, Gadagi, Gulbarga, Hassani, Hāveri, Kodagu, Kolāri, Koppali, Mandya, Mysore, Rāichūri, Ramanagara, Shimoga, Tumkūrii, Udupi, Uttara Kannada ja Yādgīri ringkond.

Viited
------

1. ↑  , vaadatud 17.10.2016.

Välislingid
-----------

* Osariigivalitsuse koduleht
* Mitteametlik värav

India 1. järgu haldusüksused

**Osariigid**: Andhra Pradesh **·**  Arunachal Pradesh **·**  Assam **·**  Bihar **·**  Chhattisgarh **·**  Goa **·**  Gujarat **·**  Haryana **·**  Himachal Pradesh **·**  Jharkhand **·**  Karnataka **·**  Kerala **·**  Lääne-Bengal **·**  Madhya Pradesh **·**  Maharashtra **·**  Manipur **·**  Meghalaya **·**  Mizoram **·**  Nagaland **·**  Odisha **·**  Pandžab **·**  Rajasthan **·**  Sikkim **·**  Tamil Nadu **·**  Telangana **·**  Tripura **·**  Uttarakhand **·**  Uttar Pradesh

**Liiduterritooriumid**: Andamanid ja Nicobarid **·**  Chandigarh **·**  Dadra ja Nagar Haveli ja Daman ja Diu **·**  Delhi **·**  Jammu ja Kashmir **·**  Ladakh **·**  Lakshadweep **·**  Puducherry
**Kuninga 30** on hoone Pärnus aadressil Kuninga tänav 30.

1759. aastal valminud hoone on tunnistatud riiklikuks kultuurimälestiseks.

Tänapäeval tegutsevad hoones hotell ja kohvik Pastoraat Cafe.

Ajalugu
-------

Hoone on ehitatud 1759. aastal Eliisabeti kiriku pastoraadimajaks varem samas kohas asunud puidust pastorimaja asemele.

1816. aastal toimunud ümberehituse käigus anti hoonele hilisklassitsistlik väljanägemine.

1809–1846 elas majas Eliisabeti kiriku pastor ja kultuuritegelane Johann Heinrich Rosenplänter, kes pidas hoones aastatel 1814–1820 koolmeistrite kooli.

Hoonet remonditi uuesti aastatel 1846–1848. Remondi käigus lammutati mantelkorsten-köök ja tehti sisemisi ümberehitusi.

1856. aastal ehitati juurde õuetiib-trepikoda. 1881. aastal kolis pastoraat Pühavaimu tänavale ja hoonet hakkasid kasutama haridusasutused.

Aastatel 1884–1885 laiendati hoonet ida suunas, kus hakkas tööle Pärnu Poeglaste Gümnaasiumi ettevalmistusklass. Selleks lammutati vana puuait ja ehitati välja katusekorrus uusklassitsistlikus võtmes.

Hiljem tegutses hoones tööstusõpilaste kool, seejärel arve- ja tööstustehnikum, siis turbatehnikum.

Aastatel 1975–1976 toimunud renoveerimise käigus ennistati hoone 19. sajandi lõpu välisilme.

21. sajandi alguses seisis hoone pikalt kasutuseta ja oli seetõttu halvas seisukorras. 2011. aastal müüdi hoone erakätesse, kuid uus omanik ei suutnud maja renoveerida. Seetõttu ostis hoone 2017. aastal ehitusettevõte Crimine OÜ, kes asus maja korda tegema. Rekonstrueerimine lõppes 2018. aastal ning majas avati hotell ja kohvik Pastoraat Cafe.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  "8322 Pärnu Elisabeti koguduse pastoraadi peahoone, kus aastail 1809-1846 elas J. H. Rosenplänter". *Kultuurimälestiste register*. Vaadatud 05.09.2020.
2. 1 2  Tõnu Kann (11. detsember 2002). "Johann Heinrich Rosenplänter oli kiriku- ja rahvamees". *Pärnu Postimees*. Vaadatud 05.09.2020.
3. ↑  Martin Laine (5. jaanuar 2018). "Südalinna räämas ajalooline maja läbib uuenduskuuri". *Pärnu Postimees*. Vaadatud 05.09.2020.
**Õngejada** (ka **ridaõng** või **jadaõng**) on lubatud õngpüünis, mille pika selgnööri külge kinnitatakse lühemate nööride ehk lipsude abil kindla vahemaa tagant rohkesti õngekonkse. Kalapüügieeskiri määratleb õngejada tänapäeval õngpüünisena, millel on kuni 100 konksu.

Ajaloost
--------

Õngejada on ammustest aegadest kasutusel Euroopa randadel ja suurtel järvedel. Peipsi järve läänerannikul kasutati ridaõngi Vene kalurite eeskujul juba 19. sajandi algaastail. Mererandadel, eriti Pärnu lahel kasutati neid laialdasemalt alates 19. sajandi keskosast. Töönduslik kalapüük sel viisil lõpetati 20. sajandi keskel.

Ehitus
------

Õngejadal kinnitati selgnööri külge (merel selise külge) ühe kuni kolme meetriste vahedega peente, ca 1 m pikkuste nööride otsa kuni 500 õngekonksu. Kümned ridaõnged ühendati mitme kilomeetri pikkuseks jadaks, mille otsad ankurdati ning tähistati veepinnal ujuva kupuga. Sellise ehitusega jada on sobilik väheliikuva põhjase eluviisiga kalade (näiteks angerjas) püüdmiseks.

Konksude arv, lipsude pikkus ja vahekaugus pealiinil sõltub püütavast liigist ja õngejada käitlemise mehhaniseerituse tasemest. Olenevalt püünise tüübist lisanduvad detailide hulka ujukid ja raskused, mis hoiavad püünise vajalikus veekihis, tähistuspoid ning ankrud. Püügile asetatud püüniseid tähistatakse selleks, et anda veeliiklejatele teada püüniste asukoht ja ka ise neid kergemini leida. Selgnööri katketugevus võib olla võrdne või ületada suurima oodatud saagikala kümnekordse kaalu, kusjuures väga sügavale asetatud jadadel tuleb arvestada kogu põhjast poordini paikneva saagi kaaluga. Materjal valitakse võimalikult vähese venivusega, keerdumise vältimiseks eelistatakse punutud nööri.

Jaotus
------

Õngejadad jaotatakse veekihis paiknemise järgi: põhjaõngejada, põhjalähedane õngejada, pelaagiline õngejada, pinnajada.

Ankurduse järgi jaotatakse õngejadad: triivõngejada ehk ankurdamata õngejada, mail ehk ankurdatud õngejada.

Vaata ka
--------

* käsiõng
* lihtkäsiõng
* lendõng
* lant
* põhjaõng
* räimeõng
* sikuti
* und
* vedel

Viited
------

1. ↑  Vabariigi valitsuse määrus. 16.06.2016. § 4.2.10
2. 1 2  Eesti rahvakultuuri leksikon (2. trükk). 2000. Koostanud ja toimetanud Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 246

Välislingid
-----------

* Õngejada
* Kalapüügieeskiri
**Złotoryja maakond** (poola *powiat złotoryjski*) on maakond Poolas Alam-Sileesia vojevoodkonna lääneosas. Maakonna halduskeskus on Złotoryja linn.

Maakond jaguneb kuueks vallaks (*gmina*).

Linnad
------

| Linn | Pindala (km²) | Elanikke (2015) |
| --- | --- | --- |
| Świerzawa | 1,76 | 2317 |
| Złotoryja | 11,51 | 15 903 |
| Wojcieszów | 32,17 | 3741 |

* Świerzawa raekodaŚwierzawa raekoda
* Złotoryja raekoda ja kesklinnZłotoryja raekoda ja kesklinn
* Złotoryja tornZłotoryja torn
* Wojcieszówi paleeWojcieszówi palee

Viited
------

1. ↑
2. ↑

Välislingid
-----------

* Koduleht

Alam-Sileesia vojevoodkonna vapp
Alam-Sileesia vojevoodkond

**Maakonnaõigustega linnad:** Jelenia Góra |
Legnica |
Wałbrzych |
Wrocław  

**Maakonnad:** Bolesławiec |
Dzierżoniów |
Głogów |
Góra |
Jawor |
Jelenia Góra |
Kamienna Góra |
Kłodzko |
Legnica |
Lubań |
Lubin |
Lwówek Śląski |
Milicz |
Oława |
Oleśnica |
Polkowice |
Środa Śląska |
Strzelin |
Świdnica |
Ząbkowice Śląskie |
Zgorzelec |
Złotoryja |
Trzebnica |
Wałbrzych |
Wołów |
Wrocław