recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Lech** (ladina: *Licus*, *Licca*) on jõgi Austrias ja Saksamaal. See on Doonau parempoolne lisajõgi. Selle lähe asub Austria Vorarlbergi liidumaal, kus jõgi voolab välja Formarinsee järvest Alpides kõrgusel 1865 m. See voolab põhja-kirde suunas ja ületab Saksamaa piiri, moodustades Lechfalli, 12 m kõrgune kose; seejärel siseneb jõgi kitsasse kuristikku (Lechschlucht). Alpidest lahkudes siseneb jõgi Saksamaa Baieri liidumaal kõrgusel 790 m Füsseni juures Allgäu tasandikule, kus see moodustab piiri Švaabimaaga. Jõgi voolab läbi Füsseni linna ja läbi Forggensee, tehisjärve, mis talviti tühjaks lastakse. Siin moodustab see kärestiku ja joa.

Jõgi voolab edasi põhja suunas läbi Lechraini piirkonna ning läbib Schongau, Landsbergi, Augsburgi (kus temasse suubub Wertach) ja Raini linna enne Doonausse suubumist just Donauwörthi all kõrgusel 410 m. Jõgi ei ole laevatatav, mis on tingitud selle kärestikulisest iseloomust ja kruusakihtidest, mis ummistavad jõesängi. Füsseni lähedal asuvast Neuschwansteini lossist on eriti suurepärane vaade Lechi orule.

Etümoloogia
-----------

Kirjed 8./7. aastast eKr tõendavad, et jõe nime on esmamainitud keldi hõimu nimes *Licates*. Jõge kutsuti 2. sajandil nimega *Likios* või *Likias*. 570. aasta paiku leidub ürikutes nimi *Licca*. 8. sajandil ilmusid nimed nagu *Lecha* ja *Lech*. Mõistet *Licus* kasutati ikka veel aastal 1059.

Nimi sarnaneb kõmri keele sõnale *llech* ("kiviplaat") ja bretooni keele sõnale *lec'h* ("hauakivi"). Selles kontekstis tähendab sõna "Lech" "kivine".

Ajalugu
-------

Rohkem kui ühel korral on ajaloolised sündmused otsustatud selle jõe kallastel.

* 278. aastal võitis Rooma keiser Probus burgundide ja vandaalide suuremat sissetungiväge, mis oli rüüstanud Rooma Raetia provintsi.
* Lechfeldis, kivisel tasandikul Lechi ja Wertachi vahel Augsburgi lähedal võitis Otto I augustis 955 madjareid.
* Raini lahingus aprillis 1632 võitis Rootsi kuningas Gustav II Adolf ja haavas surmavalt Johann T'Serclaes von Tillyt.

* Lech AugsburgisLech Augsburgis
* Lech, taamal LandsbergLech, taamal Landsberg
* Lech Weissenbachi ja Forchachi vahelLech Weissenbachi ja Forchachi vahel
* Lech Elmeni ja Stanzachi vahelLech Elmeni ja Stanzachi vahel

Välislingid
-----------

* Lech Füssenis
* Hochwassernachrichtendienst Bayern Alle möglichen Daten über die bayerischen Flüsse: aktuelle Pegelstände, langjährige Abflussdaten, Einzugsgebiet, etc.
* Life-Naturschutzprojekt Tiroler Lech
* Lebensraum Lechtal
* Bericht über eine Kajaktour
**RosUkrEnergo** on Šveitsis registreeritud ettevõte, mis tegeleb maagaasi transpordiga Türkmenistanist Ida-Euroopa riikidesse. 50% ettevõttest kuulub Šveitsis registreeritud Rosgas Holding A.G. kaudu Gazpromile ja teine 50% samuti Šveitsis registreeritud Centragas Holding A.G.-le, mis esindab Ukraina ärimehi Dmõtro Firtašit ja Ivan Fursinit.

RosUkrEnergo asutati 2004. aasta juulis, neli päeva enne Vladimir Putini ja Leonid Kutšma kohtumist, mille eesmärgiks oli sõlmida uus kokkulepe Naftogazi ja Gazpromi vahel ning luua Ukrainasse ja sealt edasi Euroopasse gaasi tarnimiseks kahe riigi ühisettevõte.

Kuni 2006. aastani oli RosUkrEnergo Türkmenistani gaasi vahendajaks Ukrainasse. 2006. aastast 2009. aasta jaanuarini vahendas ettevõte kogu Kesk-Aasiast ja Venemaalt Ukrainasse (Naftogaz Ukrajinõle) imporditava gaasi. 2008. aasta sügisel Gazpromi ja Naftogazi vahel sõlmitud lepingu kohaselt hakkas Naftogaz Venemaa gaasi saama kõrgema hinna eest otse Gazpromilt ja RosUkrEnergo lülitati vahendusahelast välja.
**Liis Tappo-Treial** (neiupõlves **Tappo**; sündinud 2. jaanuaril 1970 Tartus) on eesti miss ja näitleja, Eesti Miss Estonia (1990), Miss Baltic Sea (1992).

Elukäik
-------

1988. aastal lõpetas ta Rapla Keskkooli.

### Missivõistlused

1990. aastal valiti Liis Tappo Miss Estoniaks. 1991. aasta Miss Euroopa valimistel tuli ta kuuendaks. 1992. aastal võitis ta missivõistluse Miss Baltic Sea. USA-s toimunud 2001. aasta Missis Globe'i valimisel tuli Liis Tappo-Treial teiseks.

#### Näitlejatöö

Liis Tappo on mänginud Eesti Draamateatri lavastuses "Iluduskuninganna" ja Raimond Valgre elust jutustavas filmis "Need vanad armastuskirjad" (1992).

2012. aastal osales ta telesaates "Tähed jääl".

### Poliitiline tegevus

13. novembril 2006 astus Liis Tappo-Treial Eesti Keskerakonda, saades selle 10 000. liikmeks. Järgmisel päeval pärast erakonda astumist palkas Pirita linnaosa vanem Enno Tamm tema abikaasa Rene Treiali oma nõunikuks.

Liis Tappo-Treial kandideeris Riigikokku 2007. aastal valimisringkonnas nr 6 (Lääne-Virumaa), kus kogus 674 häält ega osutunud valituks.

Ta kandideeris Riigikokku ka 2011. aastal Eesti Keskerakonna nimekirjas valimisringkonnas nr 6 (Lääne-Viru maakond) ja sai 87 häält.

### Ühiskondlik tegevus

Liis Tappo-Treial on Aino Järvesoo Mälestusfondi esimees.

Isiklikku
---------

Ta abiellus 1992. aastal Rene Treialiga. Neil on neli last: Kirke (1992), Krõõt (1997), Katariin (1999) ja Joosep (2005).

Viited
------

1. 1 2 3  "Kes? Mis? Kus?" 2008, lk. 195–196
2. ↑  Kandidaadid. Liis Tappo-Treial – Postimees

Välislingid
-----------

* Liis Tappo-Treial Internet Movie Database kodulehel

| * v
* r
Tähed jääl |
| --- |
| Osalejad | 
Marilyn Jurman ja Aleksei Trohlev • Kristina Šmigun-Vähi ja Kristjan Rand • Emil Rutiku\* ja Jekaterina Nekrassova • Pearu Paulus ja Emili Arm •  Grete Klein ja Geido Kapp • Mairold Millert ja Julia Abolina • Liis Tappo-Treial ja Aleksandr Škirin • Nikolai Novosjolov ja Jelena Abolina • Rolf Roosalu ja Jekaterina Nekrassova |
| Saatejuhid | 
Liina Randpere • Jaak Prints |
| Kohtunikud | 
Anna Levandi • Jüri Nael • Anne Šaraškin |
| 
\* Emil Rutiku oli tervislikel põhjustel sunnitud saate pooleli jätma. |
**"Death Note"** on anime. 

Anime räägib müstilisest raamatust "Death Note", millel on vägi tappa inimene, kelle nimi on sinna sisse kantud.
See raamat kuulub surmajumalatele, kuid igavuse pärast heidab surmajumal Ryuk enda oma meie maailma, mille leiab noormees Yagami Light. Ta leiab, et meie maailm on mäda, ning otsustab seda parandada, tappes kurjategijaid selle raamatuga.
Tema tegudele jõuab järele maailma kuulsaim detektiiv L, kes osutub samasuguseks geeniuseks nagu on Light, kuid tema maailmavaade erineb kardinaalselt. Anime jutustabki, kuidas L lahendab salapärast müsteeriumi, kuidas kõik kurjategijad üle maailma järsku surema on hakanud, ning mõistab, et tegemist on millegi üleloomulikuga.

Kuid raamatu kasutamisel on ka oma hind, nimelt pärast oma surma läheb raamatu kasutaja tühjusse, mitte taevasse/põrgusse.
Lõppude lõpuks õnnestub Lightil suure vaevaga L-ist lahti saada, kuid paar aastat pärast seda hakkavad seda müsteeriumi lahendama kaks L-i järeltulijat : Near ja Mello.
Mello küll sureb, kuid tänu sellele õnnestub Nearil lõpuks ometi kuulus Kira (ehk siis Killer) tabada, ning sel momendil otsustab Ryuk, et mänguaeg on läbi, ning surmab Yagami Lighti läbi enda "death note'i".
Dean Reed 1978. aastal
**Dean Cyril Reed** (22. september 1938 – 13. juuni 1986) oli ameerika laulja, näitleja ja laulukirjutaja.

1956. aastal astus ta USA Colorado Ülikooli, kus õppis meteoroloogiat, kuid 1958. aastal jättis ta ülikooli pooleli ning kolis California osariiki, et alustada lauljakarjääri.

Ameerika Ühendriikides tal erilist edu saavutada ei õnnestunud, kuid Ladina-Ameerikas sai ta lauljana väga populaarseks. Pärast edukaid külalisesinemisi asus ta elama Argentinasse. Oma vasakpoolse maailmavaate tõttu oli ta sunnitud 1966. aastal sealt lahkuma. Seejärel elas ta mitu aastat Roomas, kus mängis nn spagetivesternites. Samal ajal alustas ta ka lauljakarjääri Nõukogude Liidus ja teistes sotsialistlikes riikides. 

Dean Reed oli ka poliitiliselt aktiivne: ta kritiseeris USA sõjalist sekkumist Vietnamis ning kirjutas 1971. aastal avaliku kirja Aleksandr Solženitsõnile, süüdistades teda Nõukogude Liidu laimamises. Ta leidis, et inimõiguste rikkumised Nõukogude Liidus olevat "paar viga ja ebaõiglust".

Alates 1973. aastast elas Dean Reed Saksa Demokraatlikus Vabariigis, kus tegutses lauljana ja mängis filmides.

Dean Reed leiti 13. juunil 1986 surnuna oma paadist Zeutheneri järvel oma kodu lähedal Ida-Berliinis. Ametliku versiooni kohaselt sooritas ta enesetapu. Dean Reedi omaksed USA-s väitsid, et ta tapeti.

Reedil oli pikk[*viide?*] suhe Eesti näitleja Eve Kiviga.[*viide?*]

Viited
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 16. veebruar 2016. Vaadatud 10. veebruaril 2016.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
4. ↑  Dean Reed: *Open letter of Dean Reed to Aleksandr Solzhenitsyn*.
5. ↑
6. ↑
7. ↑  Daughter of Singer Dean Reed Sues East Germany for Wrongful Death AP News, 3. juuli 1987

Välislingid
-----------

* Dean Reed andmebaasis IMDb
Mihhail Fokin 1900. aastatel
**Mihhail Fokin**, ka **Michel Fokine** (vene keeles Михаил Михайлович Фокин *Mihhail Mihhailovitš Fokin*; 23. aprill (vkj 11. aprill) 1880 Peterburi – 22. august 1942 New York) oli vene ja Ameerika Ühendriikide balletitantsija, balletipedagoog, koreograaf ja ballettmeister. 

Pärast Peterburi keiserliku teatrikooli lõpetamist 1898. aastal võeti Fokin Maria teatri balletitrupi tantsijaks, kus ta mõne aja möödudes edutati solistiks. 1902. aastal näitas ta end ka balletipedagoogina ja 1905. aastal koreograafina. 

1909. aastal alustas Fokin koostööd antreprenöör Sergei Djagileviga. Djagilevi trupiga Ballets Russes toimusid Fokini balletilavastuste esietendused: 1910. aastal "Tulilind" ja "Šeherezade", 1911. aastal "Le Spectre de la rose", "Narcissus" ja "Petruška" ning 1912. aastal "Tamara" ja "Daphnis ja Chloé".

1914. aastal naasis Fokin Maria teatrisse, kus töötas ballettmeistrina.

Emigratsioonis
--------------

Pärast oktoobripööret emigreerus Fokin perega Rootsi, hiljem siirdus sealt Ameerika Ühendriikidesse. 1921. aastal avas ta New Yorgis balletikooli ja 1924. aastal asutas seal oma balletitrupi, millega esines Metropolitan House'is. 1932. aastal sai Fokin USA kodakondsuse. 

1939. aastal lavastas ta balleti "Paganini" Sergei Rahmaninovi muusikaga. Fokini "Sülfiid" oli American Ballet Theatre' esimene balletilavastus (1940).

Tunnustus
---------

* 1909 –  Ordre des Palmes académiquesi komandöriklassi orden (üheaegselt Anna Pavlova ja Wacław Niżyńskiga)

Kajastamine filmis
------------------

* 1983. aastal linastunud Emil Loteanu filmis "Anna Pavlova" mängis Mihhail Fokini osas Sergei Šakurov.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Mihhail Fokin** |
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib agregaatolekust; riide kohta vaata artiklit Gaas (riie)* |

---

Gaasimolekulide liikumine
**Gaas** on aine agregaatolek, milles osakesed (aatomid ja molekulid) liiguvad vabalt, olemata püsivas vastastikmõjus aine teiste osakestega.

Gaasilises olekus on aine kõrgemal energiatasemel kui vedelas või tahkes olekus. Gaasi jahutamisel ta kondenseerub ehk muutub vedelikuks. Vedeliku edasisel jahutamisel toimub kristallisatsioon ehk aine muutub tahkiseks. Gaasi temperatuuri olulisel tõstmisel omandavad tema koostises olevad osakesed elektrilaengu ehk ioniseeruvad – gaasist saab plasma.

Gaasilises olekus on molekulid ja aatomid vabad. Ainsaks nendevaheliseks vastastikmõjuks on juhuslikud kokkupõrked. Osakesed liiguvad vabalt suvalises suunas. Gaas on aine korrastamata olek.

Veeaur (gaasiline vesi) on nähtamatu, kuid kõnekeeles öeldakse veeaur ka väikesteks piiskadeks kondenseerunud (vedela) vee kohta, mis näeb välja nagu udu.
Olulisemad gaasi iseloomustavad suurused on temperatuur, rõhk ja ruumala. Samadel tingimustel täidab võrdne kogus ükskõik millist gaasi võrdse ruumala. Näiteks normaaltingimustel (temperatuur 0 °C, rõhk 1 atm) on ühe mooli gaasi ruumala 22,4 liitrit.

Gaas on homogeenne. Kui segada kahte erinevat gaasi, siis nad segunevad difusiooni teel nii, et igas ruumipunktis oleks nende suhe ühesugune. Gaas, nagu vedelikki, voolab ja võtab teda mahutava anuma kuju. Erinevalt vedelikust ei võta gaas enda alla kindlat ruumala, vaid paisub võimaluse korral lõputult.

Vaata ka
--------

* Aerodünaamika
* Gaasidünaamika

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Gaas** |
Mario Hermoso 2019. aastal Madridi Atlético särgis
**Mario Hermoso Canseco** (sündinud 18. juunil 1995 Madridis) on Hispaania jalgpallur, kes mängib kaitsjana Hispaania kõrgliiga klubis Madridi Atlético. Ta on peamiselt keskkaitsja, kuid võib mängida ka vasakkaitsjana.

Ta alustas klubikarjääri Madridi Realis, mille noorteakadeemiaga liitus ta 2005. aastal. Hooajal 2015–16 debüteeris ta Hispaania esiliiga klubis Valladolidi Real, kus ta mängis Madridi Realist laenul. Hooajal 2016–17 mängis Hermoso Hispaania tugevuselt kolmandas liigas Madridi Reali reservmeeskonnas.

Aastatel 2017–2019 mängis ta Hispaania kõrgliigas RCD Espanyoli ridades. 28. jaanuaril 2018 lõi ta mängus CD Leganése vastu oma esimese värava Hispaania kõrgliigas.

2019. aasta juulis sõlmis ta viieaastase lepingu Madridi Atléticoga.

Hispaania jalgpallikoondises tegi Hermoso debüüdi 2018. aasta novembris sõprusmängus Bosnia ja Hertsegoviina vastu.

| * v
* r
Madridi Atlético mängijad  –  La Liga |
| --- |
| 

* 1 Grbić
* 2 Giménez
* 4 Kondogbia
* 5 De Paul
* 6 Koke
* 7 João Félix
* 8 Griezmann
* 9 Cunha
* 10 Correa
* 11 Lemar
* 12 Lodi
* 13 Oblak
* 14 Llorente
* 15 Savić
* 16 Molina
* 17 Saúl
* 18 Felipe
* 19 Morata
* 20 Witsel
* 21 Carrasco
* 22 Hermoso
* 23 Reinildo
* Treener: Simeone

 |
**Jõuk** (kamp, bande) on ühiste isiklike huvidega inimrühm. Jõuk tegeleb kõige endale haaramisega, mis on parajasti saadaval, ja peab oluliseks oma inimeste ja grupi käekäiku. Avalikke vahendeid kasutatakse nagu isiklikke.

Kamba ideoloogia põhineb võistlemisel-võitlusel teiste kampadega: ei tohi olla nõrk, „kes pole meie poolt, on meie vastu", „kas võit või kaotus" (kolmandat võimalust justkui poleks). Toimub pidev konkurents territooriumi ja ressursside, või võitlus valijate pärast. Oponent või reetur tuleb hävitada.

Ühiskonnateaduses eristatakse kampa ja klubi. Klubil on üldised (isiklike huvide välised) eesmärgid. Klubilised huvid pole seotud rühma liikmete otseste eesmärkidega (sõudjad, taimetoitlased) ja klubid pole konkurentsi suhetes teiste klubidega.

Jõugus on tähtis lojaalsus liidrile, absoluutne kuulekus. Klubis on tähtis lojaalsus väärtustele või institutsioonile, mis tagatakse lepinguga.

Kambas on juhtidel (juhtgrupil) arutlusõigus, otsused on loomingulised, lähtudes olukorrast või sisetundest. Klubis on oluline eeskiri (reeglid), mille järgi otsus tehakse (eeskirja muutmise viisid on avalikud ja eeskiri ise ongi nagu leping klubisse kuulujate vahel).

Välislingid
-----------

* Jüri Saar: *Meie erakonnad – jõugud ja(või) klubid?*. Sirp 22.05.2015
**Mario Mäeots** (sündinud 10. novembril 1982) on eesti loodusainete õpetaja ja Tartu Ülikooli haridustehnoloogia dotsent. 

Ta on õpetajakoolitaja nii esma- kui ka täiendõppes. Oma uurimistöös keskendub ta digitaalse kirjaoskusega seotud teemadele ja pühendub eesmärgipärase digitehnoloogia rakendamise mõtestamisele läbi digipedagoogika.

Haridustee
----------

Mäeots lõpetas 2001. aastal Kadrina Keskkooli. 2005. aastal lõpetas ta Tartu Ülikooli põhikooli loodusteaduste õpetaja eriala ning 2007. aastal sai sealsamas loodusteaduste (bioloogiaõpetaja) magistrikraadi. 

2014. aastal kaitses ta doktoritööd teemal "Inquiry-Based Learning in a Web-Based Learning Environment: A Theoretical Framework of Inquiry-Based Learning Processes" ("Uurimuslik õpe veebipõhises õpikeskkonnas: uurimusliku õppe protsesside teoreetiline raamistik", juhendaja Margus Pedaste).

Töökäik
-------

Mario Mäeots oli aastatel 2004–2007 Rakvere Õhtukeskkooli bioloogiaõpetaja, 2006–2011 Tartu Kesklinna Kooli loodusainete vanemõpetaja ning 2011–2014 Tartu Kommertsgümnaasiumi loodusainete õpetaja-metoodik. Alates 2014. aastast on ta Tartu Hansa Kooli loodusainete õpetaja-metoodik. 

Aastatel 2009–2011 oli Mäeots Tartu Ülikooli Pedagogicumis teadur, 2012–2017 haridusteaduste instituudi tehnoloogiahariduse nooremteadur ning teadur. Alates 2015. aastast on ta Tartu Ülikooli loodus- ja reaalainete õpetamine põhikoolis programmijuht ning 2017. aastast haridustehnoloogia dotsent.

Tunnustus
---------

2010 – B. G. Forseliuse Seltsi tänukiri 

2011 – IADISe rahvusvahelise konverentsikomitee tunnustus parimale konverentsiartiklile CELDA (Cognition and Exploratory Learning in Digital Age) konverentsil 

2016 – Haridus- ja Teadusministeeriumi tänukiri kasvatusteaduste riiklikul konkursil võõrkeeles publitseeritud teadustööde/artiklite kategoorias (I preemia) 

2019 – Tartu linna tänukiri Tartu Hansa Kooli avatud õpperuumi metoodika arendamise ja tutvustamise eest 

2019 – Tartu Ülikooli tänukiri õpetajate täiendusõppesse panustamise eest 2018. aastal

Viited
------

1. 1 2 3 4  "Eesti Teadusinfosüsteem. Mario Mäeots".

Välislingid
-----------

* Mario Mäeots Google Scholar lehekülg
* Mario Mäeots ResearchGate lehekülg
* Huvitaja. Digivahendid koolis, Vikerraadio, 17. veebruar 2017
* Digitaalne kirjaoskus, küberhügieen ja digitervis hariduses, Sirp, 08. veebruar 2019
* Ligi poolsada riigigümnaasiumi õpilast pidas täna Viljandis mõttetalguid. "Õpetaja - infomonopolist infovalvuriks?", Delfi, 30. oktoober 2019
* Mario Mäeots: õpetaja kardab. Seepärast su laps eluks vajalikke digioskusi ei õpigi? Eesti Päevaleht, 22. november 2019
* Keelesaade. Digitaalne kirjaoskus, Vikerraadio, 05. jaanuar 2020
* Kuue samba taga, Kuku Raadio, 4. mai 2020
**Mario Roberto Álvarez** (14. november 1913 Buenos Aires – 5. november 2011 Buenos Aires) oli Argentina arhitekt.

Álvarez lõpetas 1936. aastal Buenos Airese ülikooli arhitektuurikooli. Tema esimese tööna valmis 1937. aastal Buenos Airese San Martini eeslinna haigla projekt. Aastal 1938 sai ta stipendiumi, mille toel suundus õppima ja töötama Belgiasse, Prantsusmaale, Saksamaale, Itaaliasse, Hollandisse ja Suurbritanniasse. Euroopas omandas ta kogemusi eelkõige ühiskondlike hoonete, sealhulgas haiglate projekteerimiseks.

Aastal 1939 pöördus Álvarez tagasi kodumaale, kus töötas algul avalike rajatiste ministeeriumis ning alates 1942. aastast Buenos Airese Avellaneda linnaosa arhitektina.

Aastal 1947 asutas Álvarez koos kahe kolleegiga arhitektuuribüroo MRA. Büroo esimene suurem töö oli 1954. aastal valminud San Martíni teatri projekt (hoone valmis 1960). Seejärel telliti büroolt ka kõrvalseisva San Martíni kultuurikeskuse projekt. Keskus valmis 1970.

Álvareze projekteeritud on muu hulgas Paraná jõe alune tunnel Paraná ja Santa Fe vahel (Raúl Uranga – Carlos Sylvestre Begnise tunnel, 1969), terasetootja Somisa peakontor Buenos Aireses (1977), Salto Grande pais (1979), palju büroohooneid, sealhulgas Buenos Airese börsi hoone (1977) ja IBMi Ladina-Ameerika peakontor (1980), elumajad ja hotellid Uruguays Punta del Estes. 

Aastal 1976 valiti Álvarez Ameerika arhitektide instituudi auliikmeks.

1980. aastate majanduskriisi ajal tegi ta Leloiri Instituudile tasuta büroohoone projekti (1983). Tema tööde hulgas on ka Chacofi hoone, Buenos Airese American Expressi hoone, Costa Galana Hotel Mar del Platas, 1990. aastate alguses ehitatud Rosario börsi uus hoone, 1996. aastal valminud Torre Le Parc, mis oli kuni 2003. aastani Argentina kõrgeim hoone; Buenos Airese Hiltoni hotell (1999), Microsofti Ladina-Ameerika peakontor (2000).

Aastal 2003 võitis tema Jaapani Ōsaka põhjaosa ümberkujunduse projekt esimese auhinna.

Álvarezelt tellitud Grupo Financiero Galicia uue peamaja rajamine tekitas pahameelt, sest lammutati varasem ajaloolise väärtusega hoone. Álvarez leidis kompromissi ja jättis uues projektis osa vana fassaadi elemente alles.

Tema 2000. aastate tööde hulgas olid Córdoba rahvusvahelise lennujaama terminal, Torre Aqualina Rosarios, mis oli valmides 2009. aastal Argentina kõrgeim ehitis väljaspool Buenos Airest; Proa Foundationi kultuurikeskus ja kaljusse ehitatud Bariloche Hiltoni hotell.

Álvareze projekteeritud hooneid
-------------------------------

* San Martíni kultuurikeskusSan Martíni kultuurikeskus
* Somisa peakorterSomisa peakorter
* IBM ArgentinaIBM Argentina
* Büroohooned Buenos AiresesBüroohooned Buenos Aireses
* Torre Le ParcTorre Le Parc
* Grupo Financiero Galicia hooneGrupo Financiero Galicia hoone

Viited
------

1. 1 2 3  MRA+A: Estudio
2. ↑  *La Nación* (2/19/2000)[*alaline kõdulink*]

Välislingid
-----------

* MRA koduleht
Mario Scheiber (2006)
**Mario Scheiber** (sündinud 6. märtsil 1983 Sankt Jakob in Defereggenis) on Austria mäesuusataja.

Scheiber osales esimest korda Austria meistrivõistlustel mäesuusatamises 2002. aastal, kus parimaks jäi 4. koht kiirlaskumises 10. aprillil. Ülejäänud 4 alal ta esikümnesse ei tulnud. Austria juunioride meistrivõistlustel jäi ta 9. aprillil kiirlaskumises 15. kohale, aga sama aasta juunioride maailmameistrivõistlustel Itaalias Tarvisios võitis kiirlaskumises hõbemedali.

2003 jäi tema parimaks tulemuseks Austria juunioride meistrivõistlustelt 4. koht ülisuurslaalomis 5. veebruaril, aga sellegipoolest tuli ta Prantsusmaal Serre Chevalieris 7. märtsil juunioride maailmameistriks suurslaalomis ja oli 5. märtsil kolmas ülisuurslaalomis. Slaalomis ja kiirlaskumises ta katkestas. 28. märtsil tuli ta ülisuurslaalomis Austria meistriks. Kiirlaskumises oli ta 8. suurslaalomis 15. ja slaalomis katkestas.

28. märtsil 2004 tuli Scheiber Austria meistrivõistlustel suurslaalomis hõbemedalile. Eelmisel päeval oli ta jäänud slaalomis 21. kohale.

2007. aasta maailmameistrivõistlustel Rootsis Åres oli Scheiber kiirlaskumises 8. ja ülisuurslaalomis 9. 2010. aasta taliolümpiamängudel Kanadas Vancouveris oli ta kiirlaskumises 4. ja ülisuurslaalomis 20.

Scheiber ei ole 24. jaanuari 2011 seisuga võitnud ühtegi maailma karika etappi. Ta on osalenud 99 MK-etapil ja olnud esikolmikus 13 korda, millest 8 korda kiirlaskumises ja 5 korda ülisuurslaalomis. Ta on MK-etapil olnud 9 korda teine ja 4 korda kolmas.

Esimest korda osales ta MK-etapil 15. märtsil 2003 Norras Lillehammeris suurslaalomis, kuid pidi teisel laskumisel rajalt väljasõidu pärast võistluse pooleli jätma. 30 parema hulka jõudis ta esimest korda oma teisel MK-etapil 27. novembril 2004 Kanadas Lake Louise'is, kui sai kiirlaskumises 29. koha. Järgmisel päeval oli ta ülisuurslaalomis 7. ja 2. detsembril USA-s Beaver Creekis ülisuurslaalomis 3. Ka teise koha MK-etapilt sai ta kätte veel samal hooajal (19. veebruaril 2005 Saksamaal Garmisch-Partenkirchenis kiirlaskumises), aga seejärel areng peatus ja MK-etapivõit ongi seni saamata. Medaleid pole tulnud ka Austria meistrivõistlustelt.

Saavutused
----------

### Juunioride maailmameistrivõistlustel

* 2002 Itaalia Tarvisios
	+ hõbemedal kiirlaskumises
* 2003 Prantsusmaa Serre Chevalieris
	+ **juunioride maailmameister** suurslaalomis
	+ pronksmedal ülisuurslaalomis

Vaata ka
--------

* Mäesuusatamine 2010. aasta taliolümpiamängudel

Välislingid
-----------

* Mario Scheiberi koduleht
* Mario Scheiber FIS-i kodulehel
Mario Vrančić 2017. aastal Norwich City särgis
**Mario Vrančić** (sündinud 23. mail 1989 Slavonski Brodis) on Bosnia ja Hertsegoviina jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Horvaatia kõrgliigaklubis Rijeka.

Ta alustas klubikarjääri Saksamaal. Profidebüüdi tegi ta 2007. aastal Mainz 05 ridades. Seejärel mängis ta hooajal 2009–10 Rot Weiss Ahleniga Saksamaa esiliigas ning kaks järgmist hooaega Dortmundi Borussia reservmeeskonnas Saksamaa tugevuselt neljandas liigas Regionalliga West. 2012. aastal liitus ta SC Paderborniga, kellega mängis kaks hooaega Saksamaa esiliigas ja ühe hooaja Saksamaa kõrgliigas. Hooaegadel 2015–16 ja 2016–17 mängis ta SV Darmstadti ridades Saksamaa kõrgliigas.

2017. aasta juunis sõlmis ta kolmeaastase lepingu Inglismaa klubiga Norwich City. Hooajal 2018–19 tõusis ta Norwich Cityga Inglismaa esiliigast kõrgliigasse. Ainsa värava lõi Vrančić Inglismaa kõrgliigas Norwich City meeskonnas 28. detsembril 2019 mängus Tottenham Hotspuri vastu.

2021. aasta juulis sõlmis ta üheaastase lepingu Inglismaa esiliigaklubiga Stoke City. 2022. aasta mais pikendas ta klubiga lepingut, kuid läks sama aasta juunis üheks hooajaks laenule Rijekasse.

Vrančić kuulus noorena Saksamaa noortekoondistesse. 2008. aastal tuli ta Saksamaa kuni 19-aastaste koondisega omavanuste Euroopa meistriks. Bosnia ja Hertsegoviina jalgpallikoondises mängis ta aastatel 2015–2017 kuus korda.

Tema vanem vend Damir Vrančić on samuti jalgpallur ning kuulunud Bosnia ja Hertsegoviina koondisse.

Saavutused
----------

Norwich City
* EFL Championship: 2018–19

Viited
------

1. ↑  "Mario Vrancic: Stoke midfielder joins Croatian club Rijeka on loan for season". bbc.com. 18.6.2022. Vaadatud 24.6.2022

Välislingid
-----------

 Mario Vrančić – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
**Helli Sisask** (neiuna **Helli Põld**; sündinud 24. veebruaril 1945 Tallinnas) on eesti kunstiajaloolane.

Ta lõpetas 1963. aastal Tallinna 21. Keskkooli. Aastatel 1963–1964 õppis ta Tartu Riiklikus Ülikoolis ajalugu, jätkas aastal 1964 õpinguid Leningradis Ilja Repini nimelises Maali-, Skulptuuri- ja Arhitektuuriinstituudis, lõpetades selle aastal 1969 kunstiteadlasena. Oli aastatel 1971–1974 sealsamas aspirantuuris ja kaitses 1975. aastal väitekirja "Эстонская иллюстрация к поэзии" ("Eesti illustratsioon luulele", juhendaja Jossif Brodski) ning sai kunstiteaduse kandidaadi kraadi.

Ta oli aastatel 1969–1971 ja 1974–1983 Eesti Riikliku Kunstiinstituudi lektor, aastatel 1983–1995 samas dotsent (aastatel 1986–1994 kunstiajaloo ja esteetika kateedri juhataja).

Aastatel 1995–2000 oli ta Tallinna Tehnikakõrgkoolis dotsent, 2000–2010 samas professor ning arhitektuuri ja keskkonnatehnika teaduskonna dekaan.

Aastatel 1998–2008 oli ta Euroülikooli/Euroakadeemia kujunduskunsti teaduskonna õppejõud, aastast 2008 oli ta Euroakadeemia professor.

Ta on uurinud raamatugraafikat, luulekogude illustratsioonidele.

Isiklikku
---------

Tema isa Eerik Põld oli eesti restauraator, vanaisa Harald Põld oli Kose Püha Nikolause koguduse õpetaja ja Eesti Misjoni Seltsi välismisjoni juhataja.

Tunnustus
---------

* 2005 Haridus- ja Teadusministeeriumi tänukiri
* 2010 Haridus- ja Teadusministeeriumi tänukiri

Viited
------

1. ↑  Eneken Helme. "Sisask, Helli, kunstiajaloolane". // Eesti kunsti ja arhitektuuri biograafiline leksikon. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Tallinn 1996. Lk 479

Kirjandus
---------

* Eneken Helme. "Sisask, Helli, kunstiajaloolane". // Eesti kunsti ja arhitektuuri biograafiline leksikon. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Tallinn 1996. Lk 479

Välislingid
-----------

* Helli Sisask Eesti Teadusinfosüsteemis Muuda Vikiandmetes
**Helmar Valper** (sündinud 24. aprillil 1933 Martna vallas Läänemaal) on eesti põllumajandus- ja omavalitsustegelane.

1950. aastatel oli ta Jüriöö kolhoosi komsomoli algorganisatsiooni sekretär. 1959. aastal lõpetas ta Kehtna Sovhoostehnikumi noorem agronoom-organisaatori kutsega.

1970. aastatel oli ta Haapsalu rajooni Edasi kolhoosi esimees, 1980. aastatel Haapsalu rajooni kolhoosinõukogu esimees ja Külvaja kolhoosi esimees. Pärast kolhooside likvideerimist oli ta Palivere Põllumajandusühistu juhatuse esimees.

Aastatel 1993–2005 oli ta Taebla vallavolikogu liige. 1991. aastast oli ta Eestimaa Rahvaliidu liige, 2012. aastast Eesti Konservatiivse Rahvaerakonna liige.

Tunnustus
---------

* 1989 Eesti NSV teeneline põllumajandustöötaja

Viited
------

1. ↑  Enam tähelepanu ÜLKNÜ ridade kasvule. Stalinlikul Teel, 28. august 1951
2. ↑  Vabariigi Valimiskomisjon. Kohaliku omavalitsuse volikogude valimine, 20. oktoober 2002. Taebla vald. Kandidaat nr. 111, Helmar Valper
3. ↑  Vabariigi Valimiskomisjon. 1992–2017 valimistel osalenud kandidaadi otsing
4. ↑  "Äriregister. Erakonnad". Originaali arhiivikoopia seisuga 3. detsember 2018. Vaadatud 3. detsembril 2018.
**"Raudmees"** on 1981. aastal valminud Poola mängufilm. Film on mõnes mõttes järg 1977. aastal valminud filmile "Marmormees".

Süžee
-----

Filmi tegevus toimub 1980. aasta augusti lõpus ja septembri algul. Kommunistlikud võimuesindajad saadavad nõrga iseloomuga ja alkoholisõltlasest raadioajakirjaniku Winkeli Gdańskisse, et ta koguks kompromiteerivat materjali töölisaktivisti Maciek Tomczyki kohta. Winkel intervjueerib Tomczyki tuttavaid ja tema vanglas viibivat naist Agnieszkat. Filmis tehakse ka tagasivaateid minevikku, kujutatakse 1968. aasta märtsi üliõpilasdemonstratsioone ja 1970. aasta detsembri töölisrahutusi Gdańskis. Vähehaaval lööb ka Winkeli truudus režiimile vankuma ja ta ei saa kompromiteerivat saadet tehtud. Film lõpeb Solidaarsuse ja Poola valitsuse vahel sõlmitud lepinguga, millega võimud tunnistasid sõltumatuid ametiühinguid.

Osatäitjad
----------

* Jerzy Radziwiłowicz – Maciek Tomczyk, Mateusz Birkut
* Marian Opania – Winkel
* Krystyna Janda – Agnieszka, Maciek Tomczyki naine
* Irena Byrska – Hulewiczi ema
* Wiesława Kosmalska – Wiesława Hulewicz
* Bogusław Linda – Dzidek
* Franciszek Trzeciak – Badecki
* Janusz Gajos – Raadiokomitee asepresident
* Andrzej Seweryn – kapten Wirski
* Marek Kondrat – Grzenda
* Jerzy Trela – Antoniak
* Krzysztof Janczar – Kryska
* Krystyna Zachwatowicz – Hanka Tomczyk
* Bogusław Sobczuk – teletoimetaja
* Lech Wałęsa – Lech Wałęsa
Rauda mõis 1904. aasta kaardil. Väljavõte kaardilt "Wegekarte des Walkschen Kreises mit den Kirchspiels- und Gutsgrenzen" (1904). Mõisa valdused on kaardil tähistatud numbriga 75
**Rauda mõis** (saksa keeles *Raudenhof*) oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Smiltene kihelkonnas. Praegu asub mõisasüda Lätis Smiltene piirkonnas Bilska vallas.

Ajalugu
-------

Smiltene staarost Alexander Schwab andis aadlik Adam Grochowskyle kasutamiseks ja elupaigaks viis linnusele kuulunud valdust: Raude, Gowal, Spretz, Mirin, Papin ja Bahnhusin. Sigismund III kinkis need alad aastal 1618 talle ka pärisvalduseks. Sellest alast kujunesidki Rauda, Pāpiņase ja Bānūži mõis. Rauda kuulus aastal 1688 Adam Grochowskyle, aastal 1780 oli see Carl Grochowsky valduses ja aastal 1707 Philipp von Grochowsky valduses. Tollelt pärisid selle aastal 1825 tema vennalapsed, pärast pärandi jagamist aastal 1826 omandas mõisa Carl von Grochowsky. Aastal 1858 pärisid mõisa tema naine ja tütar, abielu teel Gustavsohn, kes müüsid selle 14 500 rubla eest Jegor von Siversile.

Mõisa suurus
------------

Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 1 ja 1/8 adramaad, sellele allus 15 mees- ja 17 naishinge.

Aastal 1688 oli mõisa suurus (koos Bānūži mõisaga) üks adramaa, ka aastal 1734 kuulus mõisadele üks adramaa. Aastail 1758 ja aastal 1823 oli mõisa suurus üks adramaa. Ka aastal 1832 oli mõisal adramaid üks, aastal 1881 oli neid aga 75/80, lisaks allus mõisale üks adramaa mõisale kuuluvate talude valduses.

Agraarreformi ajal oli mõisa pindala 294 hektarit.

Varia
-----

13. augustil 1872 sai Smiltene kihelkond 500 aastaseks. Sel puhul kirjutas mõisa toonane omanik Jegor von Sivers raamatu Smiltene ja sealse koguduse ajaloost.

Viited
------

1. ↑  Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 405.
2. ↑  Bienestamm, H. von. Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner, 1826, lk 275.
3. ↑  Hagemeister, Heinrich von. Materialen zu einer Geschichte der Landgüter Livlands. Erster Theil. Riga: Eduard Frantzen´s Buchhandlung, 1836, lk 274.
4. ↑  Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 401.
5. ↑   Latviešu konversācijas vārdnīca. II. sējums. Rīga : Anša Gulbja izdevniecība. 2402. sleja.
6. ↑  "Smiltenes evaņģēlski luteriskā draudze". Originaali arhiivikoopia seisuga 4. september 2017. Vaadatud 19. augustil 2018.

Smiltene kirik
Smiltene kihelkond

**Kirik**: Smiltene Maarja kirik  

**Mõisad**: Bānūži mõis | Biksēja mõis | Blome mõis | Cērtene mõis | Ikšele mõis | Jaunbilska mõis | Pāpiņase mõis | Rauda mõis | Smiltene kirikumõis | Smiltene mõis | Zeltiņi mõis | Vecbilska mõis
Sillaehituses on raudbetoontarindid üsna levinud. Keila jõesaare raudbetoonist jalakäijate sild
**Raudbetoontarind** ehk **raudbetoonkonstruktsioon** on raudbetoonist valmistatud ehituskonstruktsioon.

Raudbetoonkonstruktsioone kasutatakse laialdaselt ehituses, eelkõige tööstusehituses (postid, sõrestikud, paneelid, raamid, suured mahutid, gradiirid, kõrged korstnad). Raudbetoonist valatakse hoonete ja seadmete vundamente, samuti põrandaid.

Raudbetoonkonstruktsioonid on levinud silla-, tunneli- ja vesiehitistes.

Tehases valmistatud raudbetoontooteid ja -elemente nimetatakse **monteeritavateks raudbetoonkonstruktsioonideks** ehk **betoontarinditeks**, ehituspaigal tervikuna valatud raudbetoonkonstruktsiooni nimetatakse **monoliitraudbetoonkonstruktsiooniks**.

Muust materjalist ehitustarinditega võrreldes on raudbetoonkonstruktsioonid tugevamad, tulekindlamad, pikemaealised ja hügieenilisemad ning nende kasutamiskulud on väiksemad. Puudusteks on suur omakaal, halb soojapidavus, suur löögikõlajuhtivus ja betooni pragunemine.
Paddy McNair 2015. aastal Manchester Unitedi särgis
**Patrick James Coleman McNair** (sündinud 27. aprillil 1995 Ballyclare'is) on Põhja-Iirimaa jalgpallur. 

Ta mängib kaitsja või poolkaitsjana Inglismaa esiliiga klubis Middlesbrough ja Põhja-Iirimaa jalgpallikoondises.

Ta alustas klubikarjääri Manchester Unitedis, mille noortesüsteemiga liitus ta 2011. aastal. Debüüdi klubi põhimeeskonnas tegi hooajal 2014–15. 2016. aasta augustis sõlmis ta nelja-aastase lepingu Inglismaa kõrgliigas mängiva Sunderlandiga. Hooajal 2017–18 mängis ta Sunderlandiga Inglismaa esiliigas. Sel hooajal lõi McNair liigas viis väravat. 2018. aasta juunis sõlmis ta nelja-aastase lepingu Middlesbrough'ga.

Debüüdi Põhja-Iirimaa koondises tegi 25. märtsil 2015 sõprusmängus Šotimaa vastu. Ta kuulus Põhja-Iirimaa koondisse 2016. aasta Euroopa meistrivõistlustel.

Välislingid
-----------

 Paddy McNair – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis

| * v
* r
Põhja-Iirimaa koondis  –  UEFA Euro 2016 |
| --- |
| 

* 1 McGovern
* 2 McLaughlin
* 3 Ferguson
* 4 McAuley
* 5 J. Evans
* 6 Baird
* 7 McGinn
* 8 Davis (c)
* 9 Grigg
* 10 Lafferty
* 11 Washington
* 12 Carroll
* 13 C. Evans
* 14 Dallas
* 15 McCullough
* 16 Norwood
* 17 McNair
* 18 Hughes
* 19 Ward
* 20 Cathcart
* 21 Magennis
* 22 Hodson
* 23 Mannus
* Treener: O'Neill

 | Põhja-Iirimaa |
"Breda alistamine". Maal asub Madridis Prados
**"Breda alistamine"** ehk **"Piigid"** (hispaania keeles **"El cuadro de las lanzas"** või **"Las lanzas"**) on Hispaania ühe tuntuima maalikunstniku Diego Rodríguez de Silva y Velázqueze (1599 Sevilla – 6. august 1660 Madrid) 1634.–1635. aastal loodud sõjateemaline maal. Maal kuulub Velázqueze olulisemate tööde hulka ja on mõõtmetelt tema suurimaid.

Velázquez oli Hispaania kuninga Felipe IV õukonnakunstnik. Maal on üks piltide sarjast, mis ülistab Felipe IV sõjalisi võite. Breda kindluse alistamine 1625. aastal oli Hispaania armee oluline võit Madalmaade vastu peetud Kaheksakümneaastase sõja (1568–1648) käigus. Maali inspiratsiooniks oli Velázqueze sõit Itaaliasse 1634. aastal, kus ta kohtus Ambrogio Spinolaga. Spinola oli Genova vabariigi aristokraat, kes juhtis Breda vallutamist Hispaania kindrali auastmes.

Maalil on kujutatud Madalmaade väejuhti, kes ulatab vallutatud Breda võtme võidukale Hispaania kindralile Spinolale. See sündmus on kujutatud loomulikult ja sundimatult, ilma paatoseta. Õhu ja valguse käsitlus on teostatud meisterlikult. Velázquez on hästi tabanud selle stseeni inimlikku draamat, näidates hispaania sõdurite võitjauhkust, aga ka väsimust pärast 10-kuulist piiramist. Piikide turritav rida nende selja taga on andnud maalile tema teise nime – "Piigid".

Viited
------

1. ↑  James Morris, *Spain*, 1964, p. 29.
2. ↑  "Kunst" Andrew Graham-Dixon, Tallinn 2010, Kirjastus Varrak lk. 218
**Kahetiivalised** (*Diptera*) on väga suur, kõigil mandritel levinud putukarühm. Praegu on teada üle 125 000 liigi, kuid pole kahtlust, et suur hulk liike on seni kirjeldamata. Eestist on leitud üle 2200 liigi kahetiivalisi, kuid tegelikult peaks neid siin elama arvatavasti vähemalt 4500 liiki. 

Teadusharu, mis tegeleb kahetiivaliste uurimisega, nimetatakse **dipteroloogiaks**.

Süstemaatika
------------

Varem jagati kahetiivalised kolmeks alamseltsiks: sääselised (*Nematocera*), sirgõmbelised (*Orhorrhapha*) ja kaarõmbelised (*Cyclorrapha*).

Tänapäeval jagatakse selts kaheks alamseltsiks: 

* sääselised (*Nematocera*)
* kärbselised (*Brachycera*).

Sääselisi on Eestist teada üle 800, kärbselisi üle 1300 liigi.

Morfoloogia
-----------

Kehakujult on kahetiivalised mitmekesised. Välimuse järgi saab kahetiivalisi jagada sääskedeks ja kärbesteks, kuid on teada sääski, kes esmapilgul meenutavad pigem kärbest, ja vastupidi. Parasiitsete loomade seas leidub ka selliseid, keda esimese pilgu põhjal ei julgekski kahetiivalisteks pidada.

Suuruse poolest on kahetiivalised väga varieeruvad. Väikseimate vormide kehapikkus on alla 1 mm, suurimate pikkus aga ületab 5 cm.

Kahetiivaliste **pea** on alati väga liikuv, peene kaelaga rindmiku külge kinnitunud, osal liikidel suur, teistel väga väike. **Liitsilmad** on suhteliselt suured. Täppsilmad (kaks või kolm) võivad, kuid ei pruugi esineda. 

**Tundlaid** on kahesuguseid: harjasega 3 lülist koosnevad tundlad esinevad kärbselistel ja pikemad, vähemalt 7-lülilised mitmesuguse kujuga (niitjad, sulgjad jne) tundlad esinevad sääselistel. Tundlate ehituse uurimine ongi kõige kindlam meetod sääskede ja kärbeste eristamiseks. Suised on üsna mitmesugused, kohastunud pistmiseks ja vereimemiseks või lihtsalt vedela toidu vastuvõtuks.

**Rindmik** on kahetiivalistel suur, rindmikulülid on tugevasti kokku kasvanud. **Jalad** on enamasti peenikesed, mõnikord väga pikad, ületades isegi looma keha pikkuse. Parasiitsetel vormidel võivad jalad olla jämedad, varustatud võimsate küünistega, mis on kohastunud peremehe külge klammerdumiseks. 

**Tiibadest** on kahetiivalistel normaalselt arenenud ainult eesmine tiivapaar, tagatiivad on muutunud sumistiteks, mis talitlevad lennu ajal stabilisaatoritena. Tiivad on enamasti paljad, kilejad, võivad olla nii mustriga kui värvitud. Tiivutuid vorme leidub mitmes sugukonnas.

**Tagakeha** koosneb sääselistel 7 või 8 lülist ja alamatel kärbselistel ning kõrgematel kärbselistel 4 lülist. Põhiliselt on olemas kaks ehitusplaani: pikk ja sale tagakeha (sääsed) ning jässakas tagakeha (kärbsed). Tagakeha võib olla paljas või kaetud mitmesuguste karvade või harjastega, kuid kunagi ei ole sabaniiti ega urujätkeid.
Mira Alečković, 2004
**Mira Alečković** (serbia kirillitsas Мира Алечковић; 2. veebruar 1924 Novi Sad – 27. veebruar 2008 Belgrad) oli serbia luuletaja ja polüglott.

Ta oli Serbia Teaduste ja Kunstide Akadeemia liige ja Jugoslaavia Kirjanike Liidu president.

Õppis Belgradi Ülikoolis slavistikat, kus tema juhendajaks oli tuntud keeleteadlane Aleksandar Belić. Hiljem täiendas end Pariisis Sorbonne'i Ülikoolis.

Enne II maailmasõda osales vasakpoolses liikumises. Teise maailmasõja ajal kuulus Jugoslaavia rahvavabastusarmeesse ning osales vastupanuliikumises.

Mira Alečković valdas prantsuse, saksa, inglise, vene, itaalia, poola, tšehhi, makedoonia, sloveeni ja slovaki keelt.

Mira Alečković oli abielus maalikunstnik Sava Nikolićiga. Peres oli kaks tütart ja poeg.

Mira Alečković suri Belgradis 27. veebruaril 2008. Ta maeti sõjaväeliste auavalduste saatel 3. märtsil Belgradi Novo groblje kalmistule nn väärikate kodanike alleele (Алеја заслужних грађана).

Looming
-------

Ta kirjutas luuletusi ja romaane ning avaldas üle 50 raamatu lastele ja täiskasvanutele.

Oma esimese luulekogu "Täheballaadid" avaldas ta 1946. aastal, esimese romaani "Hõbedased juuksed" 1953. aastal.

Tema teosed on tõlgitud 20 keelde: prantsuse, itaalia, vene, poola, läti, gruusia, slovaki, kreeka, ukraina, ungari, makedoonia, sloveeni, rumeenia, bulgaaria, albaania ja mongoli keelde. Eesti keeles tema raamatuid seni ilmunud ei ole.

### Teoseid

* "Zvezdane balade", 1946
* "Srebrna Kosa", 1953
* "Pionirsko proleće", 1955
* "Prijatelji", 1956
* "Lastavica", 1957
* "Zbogom velika tajno", 1960
* "Srebrni voz", 1963
* "Sunčani soliteri", 1970
* "Da život bude ljubav", 1972
* "Sanjalica", 1975
* "Ne mogu bez snova", 1980
* "Staza srebrom izvezena", 1982
* "Zašto grdiš reku?"
* "Jutro"

Tunnustus
---------

* Auleegioni ordeni ohvitser
* Auleegioni ordeni komandör
* orden "Akadeemilised Palmioksad"
* Isamaasõja orden

Viited
------

1. 1 2  "Alečković, Mira" (horvaatia). Vaadatud 28.03.2021.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: tundmatu keel (link)
2. 1 2 3  "Mira Alečković Biografija". Vaadatud 28.03.2021.
**Eerik Leibak** (sündinud 2. veebruaril 1960 Tallinnas Nõmmel) on eesti bioloog ja looduskaitsja.

Leibak on töötanud Eestimaa Looduse Fondis.[*viide?*] Ta on tegelenud looduskaitsekorralduse (sealhulgas pärandkoosluste kaitse) ja ornitoloogiaga.

On olnud Soomaa ja Alam-Pedja kaitsealade moodustamise algataja  ning mitme üle-eestilise loodusinventuuri eestvedaja, üks Eestimaa Looduse Fondi esimesi töötajaid.

Eerik Leibak on üks neist, kelle algatusel taastati 1991. aastal iseseisev Eesti Ornitoloogiaühing. Ornitoloogiaühingus on ta juhtinud Eesti linnunimetuste komisjoni tööd ning osalenud linnuharulduste komisjoni ja linnuatlase töörühmas. Ta on 2018. aastal ilmunud koguteose "Linnuatlas. Eesti haudelindude levik ja arvukus" kaaskoostaja ja -toimetaja (koostanud Jaanus Elts, Andrus Kuus ja Eerik Leibak; toimetanud Andrus Kuus ja Eerik Leibak).

Leibak on olnud dokumentaalfilmide "Peetrike Laanetagusel" (2018), "Põder Eestis" ja "Põdra kuningriik" (mõlemad 2007), "Eesti kotkad" (2005), "Sundasunik" (2004), "Terra silvestris" (2002) konsultant.

Tunnustus
---------

* 1994 – Eesti Vabariigi teaduspreemia (koos Olav Renno, Andres Kuresoo ja teistega)
* 1995 – Eesti Taassünni auhind
* 2018 – Eerik Kumari looduskaitsepreemia
* 2019 – Valgetähe V klassi teenetemärk
* 2020 – Eesti Eluteaduse Hoidja

Viited
------

1. 1 2  "Soomaa rahvuspargi algataja saab looduskaitse preemia" Sakala, 15. mai 2018
2. ↑  Looduskalender. "Eerik Leibak - looduskaitse preemia tänavune laureaat".
3. ↑  Maaleht. "President tunnustab: Eerik Leibak - mees, kes tunneb Eesti loodust pääsukestest rahvusparkideni".
4. ↑  Vabariigi presidendi kantselei. "Teenetemärkide kavalerid 2019". Originaali arhiivikoopia seisuga 4. veebruar 2021.
5. ↑  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 19840
**Eerik Haamer** (sündinud 6. jaanuaril 2001) on Eesti kergejõustiklane, kes spetsialiseerub teivashüppele. 

2018. aasta Euroopa U18 meistrivõistlustel võitis ta pronksmedali ning saavutas sama aasta noorte olümpiamängudel Buenos Aireses neljanda koha.

2018. aastal valiti ta Eesti aasta kergejõustiklaseks U18 arvestuses ning 2019. aastal U20 arvestuses. Haameri nimel on Eesti U20 teivashüppe rekord 5.40.

Tema isiklik rekord teivashüppes on 13. märtsil 2021 Arkansases Fayettevilles USA üliõpilasmeistrivõistlustel püstitatud 5.60, mis on uus Eesti U23 teivashüppe rekord.

Viited
------

1. ↑  Video: Eerik Haamer värskendas taas Eesti rekordit Postimees, 10. märts 2019
2. ↑  Roosna, Märt. "Vinge areng! Haamer parandas teivashüppes kolm korda isiklikku rekordit, möödus Erki Noolest ja ründas rahvusrekordit". *Delfi.ee*.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Eerik Haamer (sportlane)** |

* Eerik Haamer Rahvusvahelise Kergejõustikuliidu kodulehel Muuda Vikiandmetes
**Beernem** on hollandikeelne vald Belgias Flandria piirkonnas Lääne-Flandria provintsis Brugge haldusringkonnas.

Beernemi pindala on 71,68 km². 2012. aastal elas vallas 15 366 inimest, mis teeb rahvastiku tiheduseks keskmiselt 214 in/km². 7. jaanuari 2005 seisuga oli 7 elanikest välismaalased.

Beernem asub 24 km kaugusel rannikust. Brugge asub 11 km loodes, Gent 30 km kagus ja Brüssel 80 km kagus.

Beernemist läheb läbi kohalik raudteeliin Oostende–Brugge–Gent–Brüssel. Bruggest ja Gentist saab ümber istuda rahvusvahelistele raudteeliinidele. Lähim lennujaam on Oostendes, aga lähim rahvusvahelisi lende vastu võttev lennujaam Brüsselis.

Asulad
------

Beernem jaguneb järgmisteks osavaldadeks, asulateks ja piirkondadeks:

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Suurte Rooma numbritega on tähistatud osavallad. Kollakad alad tähistavad linnastunud piirkondi | 

| Nr | Asula | Pindala | Elanikke(2006) |
| --- | --- | --- | --- |
| I | Beernem | 27,91 km² | 7051 |
| II (IV) | Oedelem- OedelemOostveld | 37,31 km² | 5798 |
| III | Sint-Joris | 6,45 km² | 1794 |

 |

* Maarja kirik BeernemisMaarja kirik Beernemis
* Beernemi hullumajaBeernemi hullumaja
* Oedelemi raekodaOedelemi raekoda
* Ryckevelde lossRyckevelde loss
* Genti–Brugge kanal Sint-JorisesGenti–Brugge kanal Sint-Jorises
* Peetruse kirik OostveldisPeetruse kirik Oostveldis

Viited
------

1. ↑  Wettelijke Bevolking per gemeente op 1 januari 2018, vaadatud 9.03.2019.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Beernem** |

* Koduleht (hollandi keeles)

Lääne-Flandria provintsi vallad

Alveringem | Anzegem | Ardooie | Avelgem | Beernem | Blankenberge | Bredene | Brugge | Damme | De Haan | De Panne | Deerlijk | Dentergem | Diksmuide | Gistel | Harelbeke | Heuvelland | Hooglede | Houthulst | Ichtegem | Ieper | Ingelmunster | Izegem | Jabbeke | Knokke-Heist | Koekelare | Koksijde | Kortemark | Kortrijk | Kuurne | Langemark-Poelkapelle | Ledegem | Lendelede | Lichtervelde | Lo-Reninge | Menen | Mesen | Meulebeke | Middelkerke | Moorslede | Nieuwpoort | Oostende | Oostkamp | Oostrozebeke | Oudenburg | Pittem | Poperinge | Roeselare | Ruiselede | Spiere-Helkijn | Staden | Tielt | Torhout | Veurne | Vleteren | Waregem | Wervik | Wevelgem | Wielsbeke | Wingene | Zedelgem | Zonnebeke | Zuienkerke | Zwevegem
**Beeri seadus** (ka **Bouguer'-Beeri seadus**, **Beeri-Lamberti seadus** ja **Lamberti-Beeri seadus**) on empiiriliselt tuletatud optika seadus, mis kirjeldab monokromaatilise valguse neeldumise määra absorbeerivas (valgust neelavas) aines (näiteks lahuses) sõltuvalt aine omadused. Selle seaduse abil saab näiteks spektroskoopiat rakendades määrata värvaine sisaldust lahuses.

Beeri seadust väljendab valem

{\displaystyle A\_{\lambda }=\log \_{10}\left({\frac {I\_{0}}{I\_{1}}}\right)=\varepsilon \_{\lambda }\cdot c\cdot d},
kus

{\displaystyle A\_{\lambda }} on valguse neelduvus lainepikkusel \lambda;
{\displaystyle I\_{0}} on esialgne valguse intensiivsus antud lainepikkusel (mõõtühik W·m−2);
{\displaystyle I\_{1}}: on proovi läbinud valguse intensiivsus (W·m−2);
{\displaystyle \varepsilon \_{\lambda }} on igale ainele ja lainepikkusele omane konstant, mida kutsutakse molaarseks neeldumisteguriks või ekstinktsioonikoefitsiendiks (m2·mol−1);
c on neelava aine kontsentratsioon (mol·m−3);
{\displaystyle d} on optiline teepikkus (lahusekihi paksus m).
Neelduvust ja neeldumistegurit defineeritakse mõningatel juhtudel naturaallogaritmiga kümnendlogaritmi asemel.

Lambert-Beeri seadus on kasulik paljude ühendite karakteriseerimisel, aga samas ei ole universaalselt rakendatav kõikide ainete jaoks. Palju keerulisem kontsentratsiooni ja neeldumisteguri vaheline sõltuvus võib esineda näiteks väga suurte, keeruliste orgaaniliste molekulide (nt ksülenool oranž, toluüleen punane) korral.

Ajalugu
-------

Prantsuse teadlane Pierre Bouguer formuleeris 1729. a absorbeerivat ainet läbiva valguse intensiivsuse nõrgenemise seaduspärasuse, mida kirjeldas üksikasjalikult Saksa füüsik Heinrich Lambert 1760. a. Saksa füüsik August Beer täiendas eksperimentaalselt seadust absorbendi kontsentratsiooni osas 1852. a.