recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Ankara provints** on 1. järgu haldusüksus (provints) Lääne-Türgis. Provintsi keskus on Ankara.

Haldusjaotus
------------

* Akyurti ringkond
* Altındaği ringkond
* Ayaşi ringkond
* Balâ ringkond
* Beypazarı ringkond
* Çamlıdere ringkond
* Çankaya ringkond
* Çubuki ringkond
* Elmadaği ringkond
* Etimesguti ringkond
* Evreni ringkond
* Gölbaşı ringkond
* Güdüli ringkond
* Haymana ringkond
* Kaleciki ringkond
* Kazani ringkond
* Keçiöreni ringkond
* Kızılcahamami ringkond
* Mamaki ringkond
* Nallıhani ringkond
* Polatlı ringkond
* Pursaklari ringkond
* Şereflikoçhisari ringkond
* Sincani ringkond
* Yenimahalle ringkond

Viited
------

1. ↑  Population of provinces by years - 2000-2018, vaadatud 9.03.2019.

Välislingid
-----------

* Ankara provintsi koduleht (türgi keeles)

Türgi provintsid

Adana **·**  Adıyaman **·**  Afyonkarahisar **·**  Ağrı **·**  Aksaray **·**  Amasya **·**  Ankara **·**  Antalya **·**  Ardahan **·**  Artvin **·**  Aydın **·**  Balıkesir **·**  Bartın **·**  Batman **·**  Bayburt **·**  Bilecik **·**  Bingöl **·**  Bitlisi **·**  Bolu **·**  Burdur **·**  Bursa **·**  Çanakkale **·**  Çankırı **·**  Çorum **·**  Denizli **·**  Diyarbakır **·**  Düzce **·**  Edirne **·**  Elazığ **·**  Erzincan **·**  Erzurum **·**  Eskişehir **·**  Gaziantep **·**  Giresun **·**  Gümüşhane **·**  Hakkâri **·**  Hatay **·**  Iğdır **·**  Isparta **·**  İstanbul **·**  İzmir **·**  Kahramanmaraş **·**  Karabük **·**  Karaman **·**  Kars **·**  Kastamonu **·**  Kayseri **·**  Kilis **·**  Kırıkkale **·**  Kırklareli **·**  Kırşehir **·**  Kocaeli **·**  Konya **·**  Kütahya **·**  Malatya **·**  Manisa **·**  Mardin **·**  Mersin **·**  Muğla **·**  Muş **·**  Nevşehir **·**  Niğde **·**  Ordu **·**  Osmaniye **·**  Rize **·**  Sakarya **·**  Samsun **·**  Şanlıurfa **·**  Siirt **·**  Sinop **·**  Şırnak **·**  Sivas **·**  Zonguldak **·**  Tekirdağ **·**  Tokat **·**  Trabzon **·**  Tunceli **·**  Uşak **·**  Van **·**  Yalova **·**  Yozgat
Ankh, Hatšepsuti valitsemisaeg (1508–1458 eKr), Royal Ontario Museum
Ankh
**Ankh** ehk **kopti rist** ehk **aasrist** on rist, mille ülaosas on silmus ja mis oli kasutusel egiptuse hieroglüüfina. Hieroglüüfina tähistas *ankh* alguses egiptuse keele sõna *ˁnḫ* ('peegel' või 'pilt'), aga hiljem sai elu tähistavaks sümboliks. Egiptuse ristitud elanikud – koptikristlased – on võtnud ankhi enda usu tunnuseks. Selle ladinakeelne nimetus on *crux ansata*, 'käepidemega rist'. Ankhi peetakse ka päikesejumala märgiks.

Elu tähistava hieroglüüfi *ankh* algne tähendus on täpselt teadmata. Ühe versiooni kohaselt tähistas see sandaalirihma, kuna see hääldub vanaegiptuse keeles samaselt sõnaga "elu". Teise teooria kohaselt kujutab *ankh* jumalanna Isise vöörihma pannalt. Kolmas teooria arvab, et *ankh*-sümbol kujutab imetaja selgroolüli läbilõikes.

Kairo ülikooli egüptoloogide arvates on ankhi tähendus ületähtsustatud ja üle-mütologiseeritud. Nende teooria kohaselt kujutab ankh Niiluse jõge, kusjuures aas on delta, püstkriips jõgi ise ja haarad lääne- ja idakallas. Kogu märk tähistab kahe kalda ühtsust läbi jõe.

Egiptuse turismitrükised levitavad teooriat, et ankh tähistab perekonda – aas on naise suguelund, püstharu mehe suguelund ja külgharud on lapsed. Ükski akadeemiline uurimus sellist tõlgendust ei toeta.

Egiptuse hauakunstis kujutati ankh-sümbolit tihti eluga (peamiselt hauataguse eluga) seotud olukordades, kus teispoolsuse jumal Anubis annab soovijale ankhi kui võtme hauatagusesse ellu. Paljudel kujutistel annab mõni jumal ankhi vaaraole, väljendades seega vaarao jumalikku päritolu ja surematust.

Egiptuses valmistati ka ankh-sümboliga amulette. Viimast tuntakse matkajate kaitseamuletina ja ta seondub viljakusega. Ankhi kujuga valmistati metallist sepistatud peegleid, mis lisaks dekoratiivsele funktsioonile võisid olla ka sümboolseks võimaluseks heita pilk teispoolsusesse.

Ankhi ei valmistatud peaaegu mitte kunagi hõbedast. Päikesega seotud sümbolina valmistati tähtsad ankhid kullast või ka läikima hõõrutud vasest.

Ankh esineb tihti Antiik-Küprose ja Väike-Aasia müntidel. Kreeta-Mükeene lineaarkirjas B tähistab ankh häälikut *za*.

Ankhi kujutist tundsid maiad, skandinaavlastel tähistas see surematust ja seondus veega.

1960. aastatel leidis ankh koos patsifikuga samaväärset kasutust hipiliikumises kui rahu ja tõe sümbol.

1980. aastatest kuni tänapäevani on ankh gootide subkultuuri sümboolika osa.

Unicode'is on ankhi kui sümboli kood U+2625, HTML-is &#x2625.

Tihti peetakse ankhi ekslikult aluseks sümbolile ♀, mis tähistab planeeti Veenus, keemilist elementi vaske ja naissugupoolt.
**Narva-Jõesuu Kool** on Narva-Jõesuu linna haridusasutus Eestis, mis korraldab õpet I (1.–3. klass), II (2.–6. klass) ja III (7.–9. klass) kooliastmes. Kool tegutseb aadressil Jaan Poska 36, 29022, Narva-Jõesuu, Ida-Virumaa ning kooli direktor on Joel Guljavin. Kooli õppetöö toimub vene keeles, ametlik asjaajamiskeel on eesti keel.

Ajalugu
-------

Narva-Jõesuu Kool peab oma kooli sünnitähtpäevaks Narva linna haridusosakonna poolt Anna Pavlova määramist Narva-Jõesuu 5. algkooli juhatajaks 31. augustist 1945. aastal. 1995. aastal andis Haridusamet koolile gümnaasiumi avamise litsentsi ning kooli nimi muudeti Narva-Jõesuu keskkooliks. 1996.–1997. kooliaastal avati koolis esimene gümnaasiumiklass. Koolis oli ajalooliselt nii eesti- kui ka venekeelne osakond ning I ja II kooliastmes toimus õpe mõlemas keeles, kuid 2010–2011. õppeaastal eestikeelne osakond suleti, sest ükski õpilane ei õppinud enam eestikeelses osas. 2013. aasta kevadel otsustas direktor Guljavin sulgeda gümnaasiumiastme, põhjendades seda õpilaste liiga väikse arvuga.

Kooli direktorid
----------------

| Direktor | Ametis oldud aeg |
| --- | --- |
| Anna Nikititšna Pavlova | 1945–1947 |
| Varvara Issajevna Zeleznjova | 1947–1952 |
| Maria Vassiljevna Krestjankina | 1952–1955 |
| Anatoli Ivanovitš Malanitšev | 1955–1961 |
| Vjatšeslav Paramonovitš Gnitienko | 1961–1963 |
| Antonina Fjodorovna Astašova | 1963–1966 |
| Zoja Petrovna Drozdova | 1966–1979 |
| Veera Arkadievna Baldina | 1979–1984 |
| Tatjana Nikolajevna Babanskaja | 1984–1986 |
| Vladimir Jurjevitš Runin | 1986–1996 |
| Elmo Medar | 1996–2000 |
| Niina Sepp | 2000–2008 |
| Joel Guljavin | 2008–... |

Viited
------

1. ↑  *Õiend: Haldusjärelevalve tesotamise kohta Narva-Jõesuu Koolis*. Haridus- ja Teadusministeerium. 2020. Lk 1.
2. ↑  "Narva-Jõesuu Kool". *Maaleht*. 25.01.2011.
3. ↑  "Narva-Jõesuu Keskkooli põhimäärus". *Riigi Teataja*. 19.09.2013.
4. ↑  "Narva-Jõesuu Keskkool: oli, on ja jääb kahekeelseks". *Maaleht*. 12.10.2010.
5. ↑  *Narva-Jõesuu koolist saab põhikool*. Postimees. 04.03.2013.

Välislingid
-----------

* Kooli koduleht
**9. ekspeditsioon** oli Rahvusvahelise Kosmosejaama üheksas alaline meeskond.

Ekspeditsiooni meeskond koos ESA astronaudi André Kuipersiga saabus jaama Sojuz TMA-4 pardal 21. aprillil 2004. 9. ekspeditsiooni meeskonda kuulusid NASA astronaut Michael Fincke ja Roskosmose kosmonaut Gennadi Padalka, kellest sai jaama üheksas komandör. Pärast rohkem kui nädala kestnud ühisoperatsioone koos 8. ekspeditsiooni liikmetega, lahkusid 8. ekspeditsiooni liikmed koos Kuipersiga jaamast. 9. ekspeditsiooni ajal sooritas meeskond 21 teaduslikku katset ja väljus neli korda avakosmosesse, viibides seal kokku 15 tundi ja 45 minutit.

9. ekspeditsioon lõppes 23. oktoobril 2004.

Meeskond
--------

| Amet | Nimi |
| --- | --- |
| Komandör | Venemaa Gennadi PadalkaRoskosmosteine kosmoselend |
| 1. lennuinsener | Ameerika Ühendriigid Michael FinckeNASAesimene kosmoselend |

Missiooni embleem
-----------------

9. ekspeditsiooni embleemiga avaldati austust kõigile kosmoseuurimisel hukkunud astronautidele ja kosmonautidele. Embleemil olevad 16 tähte ja 1 Taaveti täht sümboliseerivad Apollo 1, STS-51-L ja STS-107 missioonide meeskonnaliikmeid. Neli punast tähte sümboliseerivad Sojuz 1 ja Sojuz 11 pardal hukkunud kosmonaute ja suur punane täht on Juri Gagarinile, kes hukkus treeninglennul.

Viited
------

1. ↑  "ISS Two Man Crew To Be Rotated With Expedition 9". *Space Daily*. Vaadatud 6. juuli 2019.
2. ↑  "Expedition 9 Crew". *NASA Human Spaceflight*. Originaali arhiivikoopia seisuga 3. august 2017. Vaadatud 6. juuli 2019.
3. ↑  "ISS: Expedition 9". *Space Facts*. Vaadatud 6. juuli 2019.
**Irja Tähismaa** (kirjanikunimi **Irene Starland**; sündinud **Irja Vaher**; sündinud 11. mail 1977 Rakveres) on eesti kirjanik, endine ajakirjanik ja blogija.

Haridus ja töö
--------------

Ta lõpetas 2000. aastal Tartu Ülikooli õigusteaduskonna. 

Ta töötas aastatel 2000–2002 Tallinna Prokuratuuris abiprokurörina.

Tähismaa on töötanud ajakirjanikuna Võrumaa Teatajas.

Looming
-------

Tema luulet on ilmunud ajakirjades Looming ja Vikerkaar.

* 1994 luulekogu „Hunt kuu poole ulub"
* 1999 luulekogu „Kõrk kaamlite markiis"
* 2021 romaan "Commander João G - Confession of an Extremist"

2021. aastal andis Tähismaa kirjanikunime Irene Starland all Portugalis välja inglise keeles kirjutatud romaani "Commander João G - Confession of an Extremist". Romaani minategelane on alamakstud, alalhoidlik ja mõõdukalt meeleheitel keskastme kontoriametnikust keskealine portugali mees, kes kannatab lisaks erektsiooni ja tulevikuperspektiivide puudumisele veel nii hüsteerilise ema, realiseerimistähtaja ületanud tüdruksõbra, kiusliku ülemuse kui ka järjest süveneva ärevushäire käes. Kriitik Alvar Loogi hinnangul muudab peategelaste seikluste fantastiline iseloom kogu loo üle võlli farsiks.

Alvar Loog:

> „Kui vähemalt ühele autorile on kirjanduslike teenete eest antud hiljuti Eesti Vabariigi kodakondsus, siis naljaga pooleks võib öelda, et Irja Tähismaalt võiks selle samadel põhjustel ära võtta."
> 
> 
>

Isiklikku
---------

Tema abikaasa on Inno Tähismaa. Tal on kolm tütart, 2012. aastal Angelmani sündroomiga sündinud Julia Eveliina Tähismaa, 2014. aastal sündinud Aurora Victoria Tähismaa ja 2020. aastal sündinud Ella.

Viited
------

1. ↑
2. 1 2  "Seksturistist sirgub poliitpropaganda tahtmatu tööriist", Postimees, 2. september 2022
3. ↑

Välislingid
-----------

* Raimu Hanson. "Luuletaja loobus oma tööst prokuratuuris". Postimees, 19. september 2002
* Kes peatab Tähismaade laimumasina? Eesti Ekspress, 14. mai 2009
* Alvar Loog, "Irja Tähismaa: ma ei tea, kas kirjanik saab olla patrioot", Postimees, 2. september 2022
* Võru kirjanik avaldas erivajadusega lapse kõrvalt Portugalis ingliskeelse raamatu, Lõunaeestlane.ee
**Rapla Muusikakool** on muusikakool Raplas aadressil Sauna tänav 12.

Kool alustas tegevust 1971. aasta septembris *Rapla Lastemuusikakoolina*. Esialgu toimus õppetöö Rapla Keskkooli algklasside majas aadressil Kooli tänav 8. Õpinguid alustas 55 õpilast klaveri ja akordioni erialal. Järgnevatel aastatel lisandusid olemasolevatele erialadele veel trompeti, klarneti, viiuli ja löökpillide erialad.

Koolis tegutses aastaid estraadiorkester Iivo Hakkaja juhendamisel, akordionistide orkester ja viiuldajate ansambel. Muusikakooli viiuldajad kuulusid ka Vabariikliku Noorte Viiuldajate Ansambli koosseisu kuni selle tegevuse lõpetamiseni.

1981. aastal koliti kool elumajast ümber ehitatud õppehoonesse aadressil Jõe tänav 16.

1985. aastal avati ettevalmistusklass 5-6-aastastele lastele. 1986. aastal avati kandle eriala.

1995. aastal loodi sõprussidemed Soome Nurmijärvi Muusikakooliga. Suvised keelpillilaagrid ja kontserdid toimusid vaheldumisi Nurmijärvil ja Raplas. Koostöö lõppes 2002. aastal.

Aastatel 1996-1999 tegutses koolis Margit Sarri juhendamisel kammerkoor. 

2004/2005. õppeaastal alustas muusikakool õppetööd osaliselt renoveeritud õppehoones aadressil Sauna tänav 12.

2005/2006. õppeaastast avati kaks uut eriala: tšello ja klassikaline kitarr. 2006. aastast on võimalik pilli õppida ka täiskasvanutel.

Kooli 35. sünnipäeval puhul anti 2006. aastal välja kooli esimene CD-plaat, kus olid esindatud kõik kooli paremad ansamblid ja solistid. 

2008. aastal alustas tegevust kooli sümfoniettorkester.

Direktorid
----------

* 1971-1982 Astrid Romot
* 1982-1990 Laila Hakkaja
* 1990-2008 Tiiu Lääne
* 2008-2010 Maiken Pajupuu
* alates 2010 Rita Kikajon

Vilistlasi
----------

Rapla Muusikakooli on lõpetanud näiteks Kaija Lukas, Airi Allvee, Riina Roose, Harmo Kallaste, Mart Pauklin, Margot Traus, Vaiko Eplik, Priit Võigemast, Siim Mäesalu, Elke Unt, Pärt Uusberg, Meribel Müürsepp.

Välislingid
-----------

* Rapla Muusikakooli veebisait
"Viimne kohtupäev". Michelangelo fresko (1535–1541) Sixtuse kabelis Vatikanis
**Fresko** (itaalia keeles *a fresco*, *al fresco*, *affresco* sõnast *fresco* 'värske') on seinamaaliliik ja -tehnika. Tegu on arhitektuuriga seotud monumentaalmaaliga.

Maalitehnika
------------

Seinale laotatakse mitme kihina lubjast ja liivast tehtud krunt. 

Fresko maalitakse märjale krohvile lubjakindla värviga. Vabaneva süsihappegaasi toimel kalgastub krohvipind klaasjaks. Tekib kõva, vees lahustamatu kaltsiumkarbonaadikiht. Värvaine reageerib krohvis oleva lubjaga ning tekivad tugevad rikkalikud värvitoonid. 

Freskomaali ei ole võimalik korrigeerida. 

Fresko on paindlik, väga püsiv ja suhteliselt odav tehnika. Freskot iseloomustab peen läige. 

### *Secco*

 *Pikemalt artiklis Secco*
Lisaks tuntakse ka "kuiva freskot", mille puhul töö võib lõpetada kuival pinnal, näiteks temperavärvidega peale maalides. Kuivale lubjapinnale tehtud maali nimetatakse *secco*. *Fresco secco*'t on tihti kasutatud detailide lisamisel või paranduste tegemisel valmis freskodele. 

Kahe tehnika suurim erinevus seisneb selles, et tõeline fresko on kestev, kuiv fresko aga kipub aja jooksul maha kuluma.

Ajalugu
-------

Freskosid maaliti juba antiikajal, kuid Pompei ja teiste Rooma linnade väljakaevamistel leitud freskode puhul ei ole teada, kas sel ajal kasutati ülalkirjeldatud freskotehnikat ehk nn Itaalia meetodit, mida Cennino Cennini kirjeldab 15. sajandi alguses "tõelise freskona" (*buon fresco*). 

Rohkelt freskosid on maalitud keskajal Bütsantsis, Gruusias ja Serbias; eriti aga 14.–16. sajandil Itaalias (Giotto di Bondone, Mantegna, Michelangelo, Raffael jt) ja Vana-Venes Theophanes Kreeklane, Andrei Rubljov jt).

"Püha õhtusöömaaeg". Leonardo da Vinci fresko (1495–1498) Santa Maria delle Grazie kirikus Milanos

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Fresko** |
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib hääle andmisest kollektiivsel otsustamisel; igasuguse hääle puudumise kohta vaata artiklit Vaikus; patoloogilise seisundi kohta vaata artiklit Afoonia* |

---

**Hääletus** on üks viisidest, mille abil grupp saab langetada otsuseid nii, et enamik grupi liikmetest pooldab otsust.

Hääletus koosneb kahest komponendist:

* Kõik inimesed esitavad oma arvamused kindlalt määratud kujul.
* Arvamustest pannakse kokku hääletustulemus, mis peab vastama grupi ühisarvamusele suurimal võimalikul määral.

Tavaliselt kasutatakse hääletust, mille puhul kõik annavad hääle ühele etteantud valikutest, hääletuse tulemuseks on inimeste arv iga variandi kohta, kes on selle poolt hääletanud. Selle hääletuse sagedasti kasutatav erijuht on kujul, kus variantideks on "jah", "ei" ja võib-olla erapooletu.

Kui valikuid on mitu, siis võib saada valida kas valikute hulgast ühe, valikute pingerea või vastavalt pingereale kindla arvu teostatud valikuid, mis on saanud hääli kõige rohkem. Mitme valikuga hääletuse sagedasti kasutatav erijuht on, kus iga inimene saab anda hääle ainult ühele valikule. Nii toimuvad tihti rahvahääletused – ent sama rahvahääletus võib sisaldada mitut hääletust (valikute komplekti) ehk olla nende koondhääletus.

Valimisvõimaluste laienduseks võib anda juurde võimalusi, mida saab iga valiku puhul valida. Näiteks võib lisanduda erapooletu – sel juhul hääletatakse igal valiku poolt, erapooletu või vastu. See muudab hääletuse tulemused täpsemaks (ehk annab suurema võimaluse saavutada konsensust). Võib ka anda võimaluse iga valiku kohta kirjutada määratud vahemikus arv, näiteks kümnepallisüsteemis üks kuni kümme. Kõikide valikute puhul võib siis võtta näiteks keskmised. Nii toimuvad tihti spordivõistluste kohtunike hääletused (kus hääleõigus hääletuses, kellele anda auhinnad, on kohtunike käes ja valitakse pingerea esimesed, nummerdades nende kohad vastavalt järjestusele pingereas. Igal kohtunikul on ka vetoõigus, vetot peab kaitsma vastavalt võistluse reeglitele).

Et saada hääletuse tulemused võimalikult lähedale konsensusele või sellega võrdseks, peab hääletusele eelnema võimalikult paljusid hääletatava küsitluse aspekte hõlmavad väitlused. Kui tegu on riigiga, siis ei pea konsensusega leppima kehtiva karistusega kriminaalkurjategijad. Samas tuleb võimalikult hea ühisotsuse saavutamiseks arvestada ka nende põhjendatud arvamustega. Hea hääletustulemus on selline, mis arvestab võimalikult paljude inimeste võimalike huvidega.

Vaata ka
--------

* Rahvahääletus ehk referendum
* Valimised
* Hääletamine
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel on luteriusu kirikust; Häädemeeste apostlik-õigeusu kiriku kohta vaata artiklit Häädemeeste Issanda Muutmise kirik.* |

---

Häädemeeste Mihkli kirik
**Häädemeeste Mihkli kirik** on Eesti Evangeelsele Luterlikule Kirikule kuuluv kirik Pärnu maakonnas Häädemeestel.

Kirik valmis 1874. aastal arhitekt Matthias von Holsti projekti järgi. Kirik on pühitsetud peaingel Miikaelile, pühitsemistseremoonia leidis aset 1874. aasta 29. septembril – mihklipäeval.

Kirikut kasutab EELK Häädemeeste Miikaeli kogudus.

1998. aastal kanti kirik Kultuurimälestiste riiklikku registrisse.

Vaated kirikule
---------------

* Häädemeeste kirikHäädemeeste kirik
* Häädemeeste kirikHäädemeeste kirik
* AltarAltar
* OrelOrel
* KirikukellKirikukell

Viited
------

1. ↑  Eesti Kultuurimälestiste register

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Häädemeeste kirik** |

* Häädemeeste kirik kultuurimälestiste riiklikus registris
* Häädemeeste kirik eelk.ee lehel


Häädemeeste Mihkli kirik
Häädemeeste kihelkond

**Kirik**: Häädemeeste Mihkli kirik  

**Pastoraat**: Häädemeeste kirikumõis  

**Peamõisad**: Häädemeeste mõis | Orajõe mõis | Tahkuranna mõis
Émilie du Châtelet (Maurice La Touri õlimaal)
**Gabrielle Émilie Le Tonnelier de Breteuil, markiis du Châtelet**, laiemalt tuntud kui **Émilie du Châtelet** (17. detsember 1706 Pariis – 10. september 1749 Lunéville, Lorraine, Prantsusmaa) oli prantsuse loodusfilosoof, matemaatik ja füüsik.

Voltaire'i õhutusel tõlkis Châtelet ladina keelest prantsuse keelde 1687. aastal ilmunud Isaac Newtoni peateose "Philosophiæ Naturalis Principia Mathematica". Tõlkimine algas 1745. aastal ja kestis kuni surmani 1749. aastal. Trükivalgust nägi see tõlketeos koos kommentaaridega alles kümme aastat pärast Châtelet' surma 1759. aastal Alexis Clairaut' eestvedamisel. Eessõna kirjutas Voltaire.

Châtelet' enda filosoofiline peateos 1740. aastal Pariisis avaldatud "Institutions de Physique" leidis elavat vastukaja, tõlgiti kahe aasta jooksul mitmesse keelde ja anti välja mitu kordustrükki. 

1746. aastal valiti Châtelet Bologna teaduste akadeemia liikmeks (tollal Prantsuse Teaduste Akadeemiasse naisi ei valitud).

Émilie du Châtelet suri sünnitusel 1749. aastal 42 aasta vanuselt.

Viited
------

1. 1 2 3  Châtelet madame du (1706–1749). universalis.fr

Kirjandus
---------

* David Bodanis. "Passionate Minds: Emilie du Chatelet, Voltaire, and the Great Love Affair of the Enlightenment". Little, Brown, 2006

Välislingid
-----------

* Émilie du Châtelet – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Émile Poirier, 2022
**Émile Poirier** (sündinud 14. detsembril 1994 Montréalis) on Kanada jäähokimängija, kes mängis viimati Rootsi kõrgliiga klubis Djurgårdens ründajana paremäärel.

Aastatel 2011–2014 mängis ta Quebec Major Junior Hockey League'i klubis Gatineau Olympiques.

2013. aastal valis Calgary Flames ta NHL-i *draft* '​is 22. valikuna. NHL-is debüteeris Poirier 24. detsembril 2015 mängus New York Rangersi vastu. NHL-is sai ta hooaegadel 2014–15 ja 2015–16 kokku kaheksa mängu ja ühe väravasöödu. Aastatel 2014–2018 mängis ta põhiliselt American Hockey League'is (AHL) Flamesi noorteklubides Adirondack Flames ja Stockton Heat. 2015. aastal osales ta AHL-i tähtede mängul. Aastatel 2018–2020 mängis ta AHL-i klubis Manitoba Moose.

Hooajal 2020–21 mängis ta Slovakkia kõrgliiga klubis HC Košice. 2021. aasta juunis sõlmis ta üheaastase lepingu KHL-i klubiga Riia Dinamo. 2022. aasta veebruaris liitus ta Djurgårdensiga.

Viited
------

1. ↑   (vaadatud 3.1.2022)
2. ↑  "DINAMO RĪGA spēlēs kanādiešu uzbrucējs Emile Poirier". dinamoriga.lv. 3.6.2021. Vaadatud 3.1.2022

Välislingid
-----------

* Émile Poirier KHL.ru lehel
* Émile Poirier NHL.com lehel
* Émile Poirier hockeydb.com lehel
**David Émile Durkheim** (15. aprill 1858 Épinal – 13. september 1917 Pariis) oli prantsuse sotsioloog. Tema tööd on kõige enam mõjutanud nüüdisaegset sotsioloogiat ja panid aluse kaasaegsele sotsioloogilisele teooriale. Sotsioloogiast sai uus teadus, mille probleeme ja küsimusi saab lahti mõtestada empiirilisel teel.

1887.aastal sai Durkheimist Bordeaux’ ülikoolis sotsioloogia kateedri juhataja ning oli esimene, kes asus sotsioloogiat õpetama kui iseseisvat ainet. Sotsioloogia ei leidnud kohe poolehoidu. 
1898. aastal asutas sotsioloogia aastaraamatu "*Année sociologique*", mis oli esimene sotsiaalteaduslik ajakiri Prantsusmaal. Aastaraamatus ilmusid ka Durkheimi peamised tööd "Ühiskondlikust tööjaotusest", "Sotsioloogia meetodi reeglid", "Enesetapp", "Usuelu algvormid".

Tööd
----

Durkheimi sotsioloogia teooriad väljendasid optimistlikku nägemust inimese eneseteostuse võimalustest õigesti korraldatud ühiskonnas.
Durkheimi sotsiologism – sotsioloogia teoreetilised printsiibid ja metodoloogia. 

Kaks aspekti: 

1. Ontoloogiline: sotsiaalne reaalsus on üleüldises universaalses korras, samas iseseisev
2. Metodoloogiline: sotsioloogia on iseseisev teadus omaenda metodoloogiliste vahenditega ja sõltumatu teistest teadustest.

Durkheim jagab ühiskonnad kaheks:

1. traditsioonilised ühiskonnad – individuaalsed erinevused on väikesed, ühised ideed on intensiivsemad ja arvukamad kui individuaalsed, ühiskonnaliikmed pühenduvad ühisele eesmärgile. See solidaarsus saab kasvada ainult isiksuse vähenemise arvelt. See on mehaaniline solidaarsus.
2. kaasaegsed ühiskonnad – inimesed spetsialiseeruvad, tekib tugev tööjaotus. Kuigi indiviididel on vähe ühist, sõltuvad nad üksteisest siiski rohkem kui mehaanilise solidaarsuse korral. Sõltuvuse tõttu tekib orgaaniline solidaarsus. Ühiseid uskumusi on vähem.

Ühiskonnas on integratsioon ehk side. Mida suurem see side on, seda tugevam on indiviidide sotsiaalne ja psühholoogiline turvatunne (nt leevendab frustratsiooni). Mida tugevam turvatunne, seda väiksem enesetappude arv. Vallalistel rohkem suitsiide, naistel vähem kui meestel, katoliiklastel vähem kui protestantidel, suvel rohkem kui talvel. Kui välised normid liialt nõrgad või liialt tugevad, siis rohkem suitsiide. Samas vaesus kaitseb suitsiidide eest, kuna on oma olemuselt piirav.

Kiire muutus võib kaasa tuua anoomia, näiteks ülenev sotsiaalne mobiilsus. Anoomia on kahjulik nii üksikindiviidile kui ka ühiskonnale tervikuna.

* *The Division of Labor in Society*, (1893) The Free Press reprint 1997, ISBN 0-684-83638-6
* *Rules of Sociological Method*, (1895) The Free Press 1982, ISBN 0-02-907940-3
* *Suicide*, (1897), The Free Press reprint 1997, ISBN 0-684-83632-7
* *The Elementary Forms of the Religious Life*, (1912)
* *Serge Moscovici: Jumalate loomise mehhanism: sotsioloogia ja psühholoogia, (1988/2022)*
* *Professional Ethics and Civic Morals*, (1955)
* Steven Lukes: *Emile Durkheim: His Life and Work, a Historical and Critical Study.* Stanford University Press, 1985.
**Eesti Näitlejate Liit** (lühend **ENL**) on Eesti kutselisi näitlejaid ühendav loomeliit, mittetulundusühing.

Eesti Näitlejate Liit on asutatud 8. märtsil 1993 ning on 3. mail 1917 asutatud ja 14. märtsil 1934 kinnitatud põhikirjaga Eesti Näitlejate Liidu õigusjärglane.

Aastast 2018 on Eesti Näitlejate Liidu esimees on Tõnn Lamp. 

Eesti Näitlejate Liidu kõrgeim juhtorgan on üldkoosolek, mis kutsutakse kokku iga kolme aasta tagant. Üldkoosolekutevahelisel ajal on liidu kõrgeim juhtorgan volikogu. Volikogu kinnitatakse üldkoosolekul osakondade esitatud kandidaatidest. Volikogusse kuulub vähemalt 2 esindajat igast osakonnast. Osakonna moodustab suurem teater, väiketeatrid kollektiivselt, vabakutselised. Juhatus kutsub volikogu kokku vastavalt vajadusele, kuid mitte harvem kui kord aastas.

Üldkoosolekul valitakse liidu esimees ning täidesaatev organ juhatus (või otsustatakse juhatuse moodustamise printsiibid). Juhatus valib enda hulgast kaks aseesimeest ning koguneb vähemalt kord kuus.

Eesti Solistide Liit (asutatud 14. märtsil 2003) on Eesti Näitlejate Liidu alaliit.

Liikmesus
---------

Eesti Näitlejate Liit kuulub Eesti Teatriliitu ning on Rahvusvahelise Näitlejate Föderatsiooni (FIA) liikmesorganisatsioon.

Välislingid
-----------

* Koduleht
**Eesti Paralümpiakomitee**, lühend **EPK** (kuni 5.01.2017 *Eesti Paraolümpiakomitee*, lühend *EPOK*), on Eesti keskne invaspordi- ja paraolümpiaorganisatsioon. EPK tegeleb puuetega inimeste tippspordi propageerimise ja edendamisega, korraldab rahvusliku delegatsiooni osavõttu rahvusvahelistest suurvõistlustest ja paraolümpiamängudest.

Komitee moodustasid 1991. aasta aprillis nägemis-, kuulmis-, füüsiliste ja vaimsete puuetega inimeste spordiliitude esindajad. Samal aastal võeti EPK Rahvusvahelise Paralümpiakomitee (IPC) liikmeks.

Eesti Paralümpiakomitee eelkäijaks oli 1986. aastal spordiühingu Kalev juurde loodud Eesti Invaspordiföderatsioon.

EPK on viie iseseisva spordiorganisatsiooni katusorganisatsioon, need kõik on ka komitee asutajaliikmed:

* Eesti Invaspordi Liit (füüsilise puudega sportlased);
* Eesti Pimedate Spordiliit (pimedad ja nägemispuudega sportlased);
* Eesti Kurtide Spordiliit (kurdid ja kuulmisvaegusega sportlased);
* Eesti Vaimsete Puuetega Inimeste Spordiliit (kerge vaimupuudega sportlased);
* Eesti Puuetega Inimeste Ujumisliit.

2021. aasta novembri seisuga on Eesti Paralümpiakomitee juhatuses president Monika Haukanõmm, asepresident Rein Loik, liikmed Rainer Vakra, Alar Õige, Kristo Ringas, Matz Topkin, Toomas Sepp ja Toomas Kasemaa. Alates 10. septembrist 2018 on EPK peasekretär Signe Falkenberg.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Paralümpiakomitee ajalugu

Välislingid
-----------

* Eesti Paralümpiakomitee koduleht
**NSV Liidu Maleföderatsioon** (vene keeles Шахматная федерация СССР) oli NSV Liidu Spordikomitee juurde loodud ühiskondlik organisatsioon, spordialaliit, mis koos NSV Liidu Spordikomitee male- ja kabespordivalitsusega juhtis male kui spordiala tegevust Nõukogude Liidus ja esindas nõukogude maletajaid Rahvusvahelises Maleföderatsioonis (Nõukogude Liit astus FIDE liikmeks 1947. aastal). 

Maleföderatsioon ühendas maletajaid, maletreenereid ja malekohtunikke. Maleföderatsiooni häälekandja oli ajakiri Šahmatõ v SSSR.

Ajalugu
-------

1924. aastal kaotati Ülevenemaaline Maleliit ja selle asemele loodi **Üleliiduline Male-kabesektsioon** (1951. aastast **Üleliiduline Malesektsioon**). Sektsioon tegutses aastatel 1930–1936 Üleliidulise Kehakultuuri Nõukogu ja 1936. aastast  Kehakultuuri ja Spordi Üleliidulise Komitee juures. 1959. aastal Üleliiduline Malesektsioon reorganiseeriti **NSV Liidu Maleföderatsiooniks** (tegutses NSV Liidu Spordikomitee juures).

Juhtimine
---------

Üleliidulise Male-kabesektsiooni ja NSV Liidu Maleföderatsioone juhte:

* Nikolai Krõlenko (1924–1938)
* Mihhail Botvinnik (kohusetäitja 1938–1939)
* Vladimir German (1939–1941 ja 1945–1947)
* Boriss Vainštein (1942–1945)
* Vladislav Vinogradov (1947–1949, 1952–1954 ja 1961–1962)
* Mihhail Harlamov (1949–1952)
* Vladimir Alatortsev (1954–1961)
* Boriss Rodionov (1962–1968)
* Dmitri Postnikov (1969–1972)
* Juri Averbahh (1972–1977)
* Vitali Sevastjanov (1977–1986 ja 1988–1989)
* Aleksandr Tšikvaidze (1986–1988)

Vaata ka
--------

* Ülevenemaaline Maleliit
* Venemaa Maleföderatsioon
**Juhan Weizenberg** (10. juuli 1838 Erastvere vald, Võrumaa – 23. oktoober 1877 Narva) oli eesti luuletaja.

Weizenberg sündis Kanepi kihelkonnas Erastvere vallas Mäe-Jakapi popsikohas kingsepa pojana. Ta õppis Kanepi kihelkonnakoolis, 1854. aastal lõpetas Tartu kreiskooli. 

Aastatel 1855–1857 oli ta koduõpetaja Torma köstri Adam Jakobsoni peres, puutudes seal kokku Carl Robert Jakobsoniga. 1858–1861 oli ta Alatskivi mõisa- ja vallakirjutaja. Hiljem töötas Narvas ametnikuna. 

Ta on kirjutanud ligi paarkümmend luuletust, sealhulgas "Tönnis Laks ehk Eestlase Isamaa" (1862) ja "Vana hopmanni Nutu-laul Mõisavalitsust käest ära andes. Jüripäeval 1861" (1864). Weizenbergi tõsielul põhinevaid uuema rahvalaulu vormis luuletusi peetakse varaseimateks feodalismivastasteks realistlikeks luuletusteks. Ta tegi kaastööd ajalehtedele Perno Postimees ja Eesti Postimees, osales Narva rahvusliku seltsi Ilmarine tegevuses ning kogus rahvaluulet.

Maeti Narva Siivertsi kalmistule, 1977. aastal maeti ümber Kanepi-Mäe kalmistule.

Viited
------

1. 1 2  Jaan Kappo. Põlva rajoon. Siin- ja sealpool maanteed. Tallinn: Eesti Raamat, 1989, lk 161

Välislingid
-----------

* Juhan Weizenberg Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
Juhani Kaskeala
**Pauli Juhani Kaskeala** (sündinud 26. juulil 1946 Kuopios) on Soome admiral, Soome kaitseväe juhataja (2001–2009).

Ta lõpetas 1969 Soome meresõjakooli ja 1981 sõjakõrgkooli.

1975–1976 oli ta ÜRO sõjaline vaatleja Lähis-Idas. 1982–1989 oli ta Soome presidendi Mauno Koivisto adjutant: algul kolmas, siis teine ja lõpuks alates 1987 esimene adjutant. 1989–1991 oli ta rannikulaevastiku 1991–1994 oli ta Soome sõjaväeatašee Londonis, Haagis ja Brüsselis. 1994–1997 töötas ta kaitsenõukogu esimese sekretärina. 1997–1998 oli ta Turu–Pori sõjaväeringkonna ülem. 1998–2001 oli ta Soome kaitseministeeriumis kaitsepolitsei peadirektor. Soome kaitseväe juhataja 4. juunist 2001 kuni 1. augustini 2009. 2001. aastast oli ta Soome sõjaväe esindaja Euroopa Liidu ja NATO juures Brüsselis.

2009. aastal jäi ta pensionile ning tema ametijärglaseks sai kindralleitnant Ari Puheloinen.

Tunnustus
---------

* 2001 Kotkaristi I klassi teenetemärk

Viited
------

1. ↑  Ari Puheloisesta tulossa uusi puolustusvoimain komentaja, iltalehti.fi, 21. jaanuar 2009

Välislingid
-----------

* CV kaitsevägede saidil
**Laviinläbilöök** on üks kolmest läbilöögi võimalusest pooljuhtseadiste pn-siirdes. Laviinläbilöögi kutsub esile laengukandjate laviinitaoline paljunemine. Selline läbilöök on siirdele ohutu seni, kuni seejuures eralduv võimsus – hajuvõimsus – ei ületa seadisetüübile lubatavat väärtust; niisugusel juhul on tegemist kontrollitud (tagasipööratava) läbilöögiga.

Laviinläbilöögi kirjeldus
-------------------------

Kui siirde piirkonnas liikuvad laengukandjad saavad tugevas elektriväljas piisavalt suure kineetilise energia (liikumisenergia), siis võivad nad põrkumisel kristallivõre aatomitega neist elektrone välja lüüa ja niiviisi luua uusi elektron-auk-paare. Niisuguse tõukeionisatsiooni tulemusena vabanenud elektronid ja augud hakkavad samuti elektriväljas kiirenevalt liikuma ja tõukeionisatsioonis osalema. Nii kasvabki laengukandjate arv laviinitaoliselt, kuni toimubki laviinläbilöök.

Laviinläbilöögi kasutamine
--------------------------

Kontrollitud laviinläbilöögi nähtus leiab rakendamist mitut liiki pooljuhtseadistes:

* Zeneri dioodid ehk stabilitronid;
* laviinfotodioodid;
* laviinläbilennudioodid (põhinevad pn-siirde dünaamilisel negatiivsel takistusel);
* laviintransistorid.

Vaata ka
--------

* Läbilöök
* Laviinfotodiood
* Laviintransistor

Välislingid
-----------

* Avalanche Breakdown
**Mangareva** on Prantsuse Polüneesia Gambier´ saarte keskne ja suurim saar. Seda ümbritsevad väiksemad saared: Taravai edelas, Aukena ja Akamaru kagus ja põhjapoolsed saared. Mangareval on 1239 elanikku (2012) ja suurim küla Rikitea on Gambieri saarte tähtsaim linn.

Saar on umbes 8 kilomeetrit pikk ja pindalaga 15,4 km2 moodustab kogu Gambieri saarte maa-alast umbes 56%. Gambiersi saarte kõrgeim punkt on Mangareva lõunarannikul asuv 441 m kõrgune Duffi mägi. Saarel on suur laguun läbimõõduga 24 kilomeetrit, mis sisaldavad riffe, milles leidunud kala- ja karbiliigid aitasid iidsel saarlastel ellu jääda palju edukamalt kui lähedal asuvatel saartel, kus riffe polnud.

Esimene eurooplane, kes jõudis oma laevaga Duff Mangarevale, oli 1797. aastal Briti kapten James Wilson. Wilson nimetas saare rühma admiral James Gambieri auks, kes oli aidanud tal oma laeva varustada.

Kahendsüsteem
-------------

Mangareva saarel tehtud kultuuriuuringud näitavad, et selle elanikud võtsid kahendsüsteemi kasutusele vähemalt 300 aastat enne Saksa matemaatik Gottfried Leibnizi.

Binaarse süsteemi avastamine saarel 1450. aastal on üllatav arvestades saarte asukohta.

Praeguseks on vana numeratsioon kasutuselt kadunud, kuna saared olid nii pika aja jooksul Prantsusmaa kontrolli all, kes juurutasid araabia numbrite süsteemi, millega eurooplased on kõige paremini tuttavad. Teadlased Andrea Bender ja Sieghard Beller avastasid, et saarel elanud muistsed matemaatikud ühendasid kaks numbrisüsteemi uudseks binaarseks süsteemiks, mis võimaldas neil vähendada traditsioonilistes binaarsüsteemides kasutatavate numbrite arvu: näiteks 130 on kahendsüsteemis 10000010; Mangareva süsteemis esindab seda VTK – V (*varu*) tähistab 80, T (*tataua*) on 40, ja K (*takau*) on 10.
**Mandé Sidibé** (20. jaanuar 1940 – 25. august 2009) oli Mali poliitik, peaminister 15. veebruarist 2000 kuni 18. märtsini 2002.

Sidibé sündis Bafoulabé linnas, kuid kasvas üles Bamakos. Tema isa Mamadou Sidibé oli Prantsuse sõjaväe kapten. Ta omandas Bamakos üldhariduse ning läks 1959. aastal Prantsusmaale, kus omandas Bordeaux' ja Pariisi ülikoolis bakalaureusekraadi majandusteaduses. Pärast õpingute lõpetamist 1965. aastal naasis ta Malisse ja asus tööle Mali keskpangas.

1967. aastal pakuti talle võimalust asuda tööle Rahvusvahelisse Valuutafondi. Seal töötas ta mitmel ametikohal ning tõusis 1977. aastaks IMF-i Aafrika haru juhiks. IMF-is töötamise ajal jätkas Sidibé majandusõpinguid ning omandas George Washingtoni ülikoolis magistrikraadi.

1985. aastal lahkus Sidibé IMF-ist ja asus tööle Lääne-Aafrika keskpanka. Ta töötas seal erinevatel ametikohtadel. Aastatel 1992–1995 oli ta Lääne-Aafrika keskpanga Mali osakonna juhataja.

Aastal 1996 sai temast Mali presidendi Alpha Oumar Konaré nõunik.

Aastatel 2000–2002 oli Sidibé Mali peaminister ja selle kõrvalt ka Mali keskpanga juht.

Alates 2006. aastast töötas ta panga Ecobank Transnational Incorporated (ETI) juhina. ETI on erapank, mille kontorid asuvad 13 Aafrika riigis (Beninis, Burkina Fasos, Kamerunis, Roheneemesaartel, Elevandiluurannikul, Ghanas, Guineas, Libeerias, Malis, Nigeris, Nigeerias, Senegalis ja Togos).

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev **Ibrahim Boubacar Keïta** | **Mali peaminister**15. veebruar 2000 – 18. märts 2002 | Järgnev**Modibo Keïta (II)** |

  



Mali peaministrid

Jean-Marie Koné |
Modibo Keïta |
Yoro Diakité |
Mamadou Dembelé |
Soumana Sacko |
Younoussi Touré |
Abdoulaye Sékou Sow |
Ibrahim Boubacar Keïta |
Mandé Sidibé |
Modibo Keïta |
Ahmed Mohamed ag Hamani |
Ousmane Issoufi Maïga |
Modibo Sidibé |
Mariam Kaïdama Sidibé Cissé |
Cheick Modibo Diarra (kohusetäitja) |
Diango Cissoko (kohusetäitja) |
Oumar Tatam Ly |
Moussa Mara |
Modibo Keïta |
Abdoulaye Idrissa Maïga |
Boubou Cissé |
Moctar Ouane (kohusetäitja) |
Choguel Kokalla Maïga |
Abdoulaye Maïga (kohusetäitja)
|  |
| --- |
|  **Poks** |
| Riik |  | Ida-Saksamaa |
|  |
| Kuld | 1968 | II kerge-keskkaal |
| 3. ring | 1972 | II kerge-keskkaal |
|  |
| Hõbe | 1967 | II kerge-keskkaal |
| Veerand-finaal | 1969 | II kerge-keskkaal |
| Hõbe | 1971 | II kerge-keskkaal |

**Manfred Wolke** (sündinud 14. jaanuar 1943; Babelsberg, Potsdam, Brandenburgi liidumaa) on Ida-Saksamaa endine poksija.

Wolke oli kokku viiekordne Ida-Saksamaa meister – II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) aastatel 1967–1970 ning I keskkaalus (kuni 71 kg) 1971. aastal.

Wolke võitis II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) 1976. aasta México olümpiamängude poksivõistlustel kuldmedali ja tuli olümpiavõitjaks. Ta osales II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) 1972. aasta Müncheni olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas 3. ringis hilisemale kuldmedali- ja olümpiavõitjale Emilio Correale (Kuuba) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.

Wolke sai II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) hõbemedali 17. Euroopa meistrivõistlustel (Rooma, 1967), kaotades finaalis kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Bohumil Němečekile (Tšehhoslovakkia) ning 19. Euroopa meistrivõistlustel (Madrid, 1971), kaotades finaalis kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile János Kajdile (Ungari). Ta osales II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) 18. Euroopa meistrivõistlustel (Bukarest, 1969), kuid kaotas veerandfinaalis hilisemale kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Victor Zilbermanile (Rumeenia) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.

Viited
------

1. ↑  Manfred Wolke lehel *Wer war wer in der DDR?* (Kes oli kes Ida-Saksamaal?). Saksa keeles
2. ↑  Ida-Saksamaa meistrivõistlused poksis 1949–1989. Tulemused inglise keeles
3. ↑  19. suveolümpiamängude poksivõistlus. México 1968. Tulemused inglise keeles
4. ↑  20. suveolümpiamängude poksivõistlus. München 1972. Tulemused inglise keeles
5. ↑  17. Euroopa meistrivõistlused poksis. Rooma 1967. Tulemused inglise keeles
6. ↑  19. Euroopa meistrivõistlused poksis. Madrid 1971. Tulemused inglise keeles
7. ↑  18. Euroopa meistrivõistlused poksis. Bukarest 1969. Tulemused inglise keeles

Välislingid
-----------

* Manfred Wolke veebisaidil Olympedia Muuda Vikiandmetes
**Zjednoczenie Zawodowe Polskie** (lühend **ZZP**; 'Poola Kutseühendus') on endine Poola ametiühinguorganisatsioon. 

ZZP tekkis poola ametiühingute keskusena Saksamaal Westphalenis Bochumis 1902. Algselt piirdus organisatsiooni tegevus Rheinlandi ja Westphaleniga. Aastal 1908 liitus selle organisatsiooniga umbes 4000 liikmega Poznańi ametiühing Polski Związek Zawodowy, aastal 1909 Bytomi ühing Związek Wzajemnej Pomocy Chrześcijańskich Robotników Górnośląskich (umbes 5000 liiget).

ZZP osales kaevurite streikides Westphalenis 1912 ja Ülem-Sileesias 1913. 

Aastal 1911 viidi ühingu peakorter üle Katowicesse ja Poznańisse. 

Aastatel 1908–1919 oli ühingus ligi 50 000 töölist. 

Alates 1913. aastast oli ZZP esimees Józef Rymer, kes oli ühingu esindaja Ülemrahvanõukogus Poznańis 1918. aastast ja Plebistsiidikomitees Bytomis 1920. aastast. 

ZZP pooldas ühistegevust, 1930. aastate keskpaigast alates korporatsionismi. 

Z inicjatywy władz ZZP w 1917 roku założono Narodowe Stronnictwo Robotników, które współtworzyło w 1920 roku Narodową Partię Robotniczą. 

Aastal 1938 oli ühingus umbes 350 000 liiget. 

Aastal 1945 läks ZZP üle ühingu Zrzeszenie Związków Zawodowych koosseisu.
Bosnia ejalett aastal 1683
**Bosnia ejalett** (osmanitürgi *ejalet-i Bosna*, bosnia *Bosanski Pašaluk*) või **Bosnia Beylerbeylik** (türgi *Bosna Beylerbeyliği*) oli Osmanite riigi ejalett (ka *beylerbeylik*) aastatel 1580–1867, mis põhines peamiselt tänapäeva Bosnia ja Hertsegoviina territooriumil. Enne Suurt Türgi sõda hõivas see ka enamuse Slavooniast, Likast ja Dalmaatsiast tänapäeva Horvaatias. Selle pindala 19. sajandil oli 52 530 km2.

Ajalugu
-------

### Tekkimine

Bosnia ejalett aastal 1609
Pärast kuningas Stjepan Tomaševići hukkamist aastal 1463 muutus Bosnia kuningriigi keskosa Bosnia sandžakiks. Hertsegoviina hertsogkond liideti aastal 1483.

Bosnia ejalett moodustati 1580. aasta paiku.

Osmanite sõjad Euroopas jätkusid läbi kogu perioodi ja provints saavutas oma territoriaalse maksimumi aastal 1683.

### Hääbumine

Suur Türgi sõda, mis lõppes Osmanite kaotusega aastal 1699, viis ejaleti territooriumi märkimisväärse kahanemiseni. Pärast Karlowitzi rahu jagati provints neljaks sandžakiks (kolm neist samuti vähendatud suuruses) ja 12 kapitanaadiks. Enne Passarowitzi rahu moodustati veel 28 sõjalist kapitanaati, rohkem kui pooled neist piki piiri. Seda liiki intensiivne sõjaline haldus vastas Austria sõjaväestatud piirialale teisel pool sama piiri. Aastal 1703 viidi paša residents Sarajevost Travnikisse, kuna Sarajevo oli tule läbi sõjas hävinud; tagasi sai ta alles aastal 1850.

### Bosnia ülestõus

Husein Gradaščević kuulutati Bosnia ejaleti kuberneriks aastal 1831 ja ta mässas Osmanite vastu eesmärgiga tagada Bosnia sõltumatus
 *Pikemalt artiklis Bosnia ülestõus*
19. sajandi alguses oli Bosnia üks vähem arenenud ja enam autonoomseid provintse riigis. Aastal 1831 hõivas Bosnia *kapudan* Husein Gradaščević Travniki, nõudes autonoomiat ja sõjaväereformide lõppu Bosnias. Lõpuks, kasutades ära rivaalitsemist beide ja kapudanide vahel, õnnestus suurvisiiril eraldada Gradaščevićist Hertsegoviina väed, keda juhtis Ali-paša Rizvanbegović. Ülestõus purustati ja aastal 1833 loodi Bosnia ejaleti lõunaosast uus Hertsegoviina ejalet ja anti Ali-paša Rizvanbegovićile tasuks panuse eest ülestõusu purustamisel. See uus üksus kestis vaid mõned aastad: pärast Rizvanbegovići surma taastati see Bosnia ejaleti koosseisu.

See oli üks esimesi Osmanite provintse, millest sai pärast haldusreformi aastal 1865 vilajet, ja aastaks 1867 reformiti see Bosnia vilajetiks.
**Häme daikiparv** on Soome aluskorras paiknev aluselise koostisega daikiparv.

Soomes paljanduv Svekofenni aluskord koosneb peamiselt 1,8–1,9 miljardi aasta vanustest moondekivimeist, mida lõikavad peamiselt rabakivist koosnevad umbes 1,6 miljardi aasta vanused intrusiivid. Rabakiviintrusiividega on seotud ka aluseliste plaatjate intrusiivide ehk daikide esinemine; neist tuntuim on Häme daikiparv, mille koostis on peamiselt diabaasne. Häme daikiparve vanuseks hinnatakse 1665 miljonit aastat.

Häme daikiparv hõlmab Tampere-Heinola-Lappeenranta piirkonda pikkusega umbes 300 km ja laiusega 60 km. Parves on umbes 200 daiki. Parve kuuluvad daikide laius varieerub paarist sentimeetrist kuni kilomeetrini. Ka pikkuselt on daikid väga erinevad – väiksemad on paarimeetrised; pikimad seevastu pikkusega üle kümne kilomeetri.

Tekkimine
---------

Häme daikiparv on seotud Ahvenisto plutooniga. Rabakiviintrusiivide ehk vedelate magmakehade aeglane ülespoole liikumine tekitas maakoores venituspingeid, mille tagajärjel moodustusid rebendlõhed, kuhu tungis basaltne magma, mis daikidena tardus. 

Häme daikiparv on Eestile lähim koht, kus daikid maapinnal paljanduvad.

Viited
------

1. ↑  Tapani Rämö, Ilmari Haapala, Ilkka Laitakari (1998). Rapakivigraniitit. "Suomen kallioperä: 3000 vuosimiljoonaa". Helsinki, Suomen Geologinen Seura.
2. ↑  Ilkka Laitakari (1987). Hämen sujotuninen diabaasi juoniparvi[*alaline kõdulink*]. Geologian tutkimuskeskus - Geological Survey of Finland, Tutkimusraportti -Report of Znvestigation 76, 99–116.
**Nöörkeraamika kultuur** hakkas levima Eestis 3000. aasta paiku e.m.a. Savinõusid ilustati nöörijäljenditega, mis andis aluse nöörkeraamika kultuuri nimetusele. Teiseks iseloomulikuks tunnuseks olid venet ehk paati meenutavad, väga hoolikalt lihvitud ja sissepuuritud silmaaukudega kivikirved. Selliste kirveste põhjal on seda nimetatud ka **venekirveste kultuuriks**.

Levik
-----

Nöörkeraamika leviala
Eesti alal levinud nöörkeraamika kultuur oli üks paljudest samalaadsetest, mida kohtab väga laialdasel maa-alal. Idas ulatusid nöörkeraamika kultuurid Volga ja läänes Reini jõeni, lõunas peaaegu Alpideni.

Rahvastik
---------

Nöörkeraamika kultuuri rahvastik tegeles **loomakasvatusega**, pidades kodukitsi, lambaid, veiseid ja sigu. Ka **maaviljelusel** oli neil varasema kammkeraamika kultuuriga võrreldes suurem tähtsus. Uurimistöödel on avastatud tõendeid odra, nisu ja kaera kasvatamisest. Arvatavasti tegeldi aletamisega väikestel põllulappidel. Kuna tuli hävitas kamarakihi, siis hariti maad ennekõike kivi- ja puukõblaste abil. Esineb ka leide, mis viitavad kalastamisele ja jahile.

Asulad
------

Nöörkeraamika kultuuri asulad paiknesid piirkondades, kus leidus rohumaid koduloomadele ja sobivat mullakihti maaviljeluseks. Asulapaiku iseloomustab õhuke kultuurikiht ja vähesed leiud. Sellele on pakutud kaks seletust.

1. Ühe oletuse järgi ei elatud pikemalt ühes kohas paigal, vaid otsiti uusi maid karjale ja põlluharimiseks.
2. Teise arvamuse järgi võivad napid leiud hoopis näidata, et suuremad kogukonnad olid jagunenud omaette elavateks üksikperedeks, kes ei jätnud eriti palju arheoloogiliselt avastatavaid jälgi.

Iseloomulikud tunnused
----------------------

 
Nöörkeraamika kultuuri iseloomustavad veel teistsugused matmiskombed. Kalmistud rajati asulatest väljapoole veidi kõrgematele küngastele. Surnud asetati maasse kaevatud haudadesse külili kägarasendis ja sageli üks või mõlemad käed pea all. Mõne tugevasti kägardatud luustiku puhul on arvatud, et surnu võis olla kinni seotud. Ühe arvamuse järgi võib see viidata muutustele usundis: surnuid hakati kartma.

Vaata ka
--------

* Paelkeraamika kultuur

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Nöörkeraamika kultuur** |

* Kriiska, Jonuks, Kraas, Eesti muinasesemed: nöörkeraamika Tutulus

‎
**Taevaskoja kolhoos** oli kolhoos Põlva rajoonis Põlva külanõukogus. Kolhoosi keskus asus Himmastes.

Taevaskoja kolhoos asutati 1968. aastal kaheksa väikese ühismajandi liitmise teel.

Kolhoosi kogupindala oli 6830 ha, millest 3346 ha haritavat maad ja umbes 2200 ha metsamaad. Kolhoosil oli üle 360 töötaja.

Kolhoosi peamiseks tootmissuunaks oli veisekasvatus. 1986. aastal saadi lehma kohta üle 4,5 tonni piima. Lisaks tegeles kolhoos seakasvatuse ja teraviljakasvatusega.

Taevaskoja kolhoosil oli eesti mustakirju karja ja suurt valget tõugu sigade tõufarm.

Kolhoosi esimees oli 1968–1989 Väino Kaljuvee, 1989–1991 Jaan Tobreluts.

1991. aastal moodustati Taevaskoja kolhoosist Taevaskoja põllumajanduslik osaühing.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Heino Raieste. Taevaskoja. Tallinn: Eesti Raamat, 1981
2. 1 2  "Marsruut: Mooste, Ahja, Taevaskoja, Põlva". Originaali arhiivikoopia seisuga 24. september 2015. Vaadatud 29. märtsil 2015.
3. ↑  Jaan Kappo. Põlva rajoon. Siin- ja sealpool maanteed. Tallinn:Eesti Raamat, 1989. Lk. 68
**Waldorf Astoria New York** on luksushotell New Yorgis Manhattanil Park Avenuel.

Kirjeldus
---------

Hotelli logo
Praegune graniitfassaadiga monumentaalne kahe torniga hoone asub aadressil 301 Park Avenue 49. ja 50. tänava vahel. See on 47-korruseline ja 190,5 meetri kõrgune *art déco* stiilis pilvelõhkuja, mille projekteeris arhitektuuribüroo Schultze & Weaver. Hoone valmis 1931. aastal. Ehitus maksis 42 miljonit dollarit. See oli maailma kõrgeim hotell aastatel 1931–1963, kuni Moskvas asuv hotell Ukraina ületas selle seitsme meetriga. Ikoonilises glamuuris ja luksuses esindatud Waldorf Astoria on üks maailma prestiižsemaid ja tuntumaid hotelle, see kuulub 1972. aastast Hiltoni hotelliketile. See oli kõrgklassi kohtumiste ning pidude ja ballide koht, tänapäeval ka diplomaatiliste riigivisiitide toimumispaik.

Kuna hoonekompleks on rajatud üle Grand Central Terminali viivate maa-aluste raudteerööbaste, siis oli ka hotellil oma haruraudtee ja vahetu sissepääsuga lift eravagunite teenindamiseks. Vanas ja uues hotellis on ööbinud kõik Ameerika Ühendriikide presidendid alates Grover Clevelandist.

Mälestisväärsus
---------------

See on New York City Mälestusmärkide Säilitamise Komisjoni poolt määratud kaitsealuseks mälestiseks (*New York City Landmark*) 1993. aastal. Lisaks on see ka koos Plaza Hoteliga ainuke hotell, mis on saanud USA riikliku tähtsusega ajaloomälestiseks (*National Historic Landmark*).

Galerii
-------

* Vasakul Park Avenuega piirnev majakülgVasakul Park Avenuega piirnev majakülg
* PeasissekäikPeasissekäik
* InterjöörInterjöör

Kirjandus
---------

* David Freeland, "American Hotel: The Waldorf-Astoria and the Making of a Century" (Kirjastaja: Rutgers University Press, May 2021) ISBN 0813594391
* William Alan Morrison, "Waldorf Astoria" (Kirjastaja: Arcadia Publishing, April 2014) ISBN 1467121282

Vaata ka
--------

* Waldorf-Astoria

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Waldorf Astoria New York** |

* Hotelli ametlik koduleht
* Waldorf Astoria hotelli kirjeldus ja pildid veebileheküljel www.nyc-architecture.com