recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Vladislav Pavlovitš Šamšin** (vene keeles Владислав Павлович Шамшин; 30. mai 1937 Biisk, Altai krai – 27. juuni 2014) oli Jakuudi ANSV riigitegelane.

Ta oli aastatel 1989–1990 Jakuudi ANSV Ministrite Nõukogu esimees. Aastatel 1976–1991 oli ta NLKP Jakuudi Oblastikomitee liige ja 1989–1990 NLKP Jakuudi Oblastikomitee büroo liige.

Haridus- ja töökäik
-------------------

Šamšin lõpetas 1960. aastal  Novosibirski Veetranspordi Inseneride Instituudi ja 1979. aastal  NLKP Keskkomitee juures asuva Kõrgema Parteikooli.

Pärast instituudi lõpetamist suunati Šamšin 1960. aastal tööle Jakuutiasse – Žatais (Jakutski rajoonis) asuvasse laevaremonditehasesse. Ta töötas seal vanemmeistri, tsehhijuhataja ja peainsenerina, aastatel 1970–1974 direktorina.

Aastatel 1975–1980 oli ta NLKP Jakutski Linnakomitee teine sekretär, 1980–1983 Jakutski Linna TSN Täitevkomitee esimees ja 1986–1989 NLKP Jakuudi Oblastikomitee teine sekretär.

#### Valitsusjuht

1989. aasta oktoobris andis NLKP Jakuudi Oblastikomitee büroo välja määruse, milles ta soovitas Jakuudi ANSV Ministrite Nõukogu esimehe ametikohale Vladislav Šamšini. Kolm päeva hiljem andis Jakuudi ANSV Ülemnõukogu presiidium välja määruse, millega määras Šamšini sellele ametikohale (vahetades välja sellel ametikohal 10 aastat töötanud Sergei Markini).

27. septembril 1990 võttis Jakuudi ANSV Ülemnõukogu vastu deklaratsiooni Jakuutia riiklikust suveräänsusest ning kuulutas autonoomse vabariigi ümberkujundamise Jakuudi-Sahha NSV-ks. 1990. aasta detsembris vabastas Jakuudi-Sahha NSV Ülemnõukogu Vladislav Šamšini ametist vastavalt tema enda avaldusele (tervislikel põhjustel). Jakuudi-Sahha NSV Ministrite Nõukogu esimeheks määrati jakuudi rahvusest Kliment Ivanov.

Vladislav Šamšin määrati 1991. aastal Jakutskis asuva uurimisinstituudi asedirektoriks ja 1992. aastal Sahha tööstusministri asetäitjaks.

Tunnustus
---------

* 1987 – Jakuudi ANSV teeneline rahvamajanduse töötaja

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6  Шамшин Владислав Павлович. old.sakha.gov.ru
2. 1 2  Владислав Павлович Шамшин[*alaline kõdulink*]. old.sakha.gov.ru
Fail:Vladislav Petrovich Vinogradov.jpg Vladislav Vinogradov
**Vladislav Petrovitš Vinogradov** (vene keeles Владислав Петрович Виноградов; 11. september (vkj 29. august) 1899 Kuznetsovo, Tsarevokokšaiski maakond, Kaasani kubermang – 13. aprill 1962 Moskva) oli Nõukogude Liidu sõjaväelane ja malefunktsionäär, intendanditeenistuse kindralleitnant (1943). 

Vinogradovi isa Pjotr Vinogradov oli mari rahvusest vaimulik. Pärast isa surma kolis perekond Tšeboksarõsse. Vinogradov võttis osa esimesest maailmasõjast ja kodusõjast. 1920. aastal määrati ta Tšuvaššia sõjakomissari abiks. Aastatel 1927–1930 oli ta Frunze-nimelise Sõjaväeakadeemia tagala ja varustuse teaduskonna kuulaja. 

Suures Isamaasõjas juhatas ta rinde tagalateenistust. Detsembris 1941 ülendati ta kindralmajoriks, märtsis 1943 kindralleitnandiks. Aprillis 1944 moodustati 3. Valgevene rinne, mille juhatajaks määrati Ivan Tšernjahhovskõi. Tema asetäitjaks tagala alal sai Vinogradov.

Septembrist 1944 kuni märtsini 1945 oli Vinogradov Liitlaste Kontrollkomisjoni Rumeenias ülema asetäitja (ülemaks oli Nõukogude Liidu marssal Rodion Malinovski, kes aga oli seotud rinde juhtimisega ja seetõttu lasus kontrollkomisjoni juhtimine faktiliselt Vinogradovi õlgadel). 10.–12. septembril 1944 osales ta Moskvas peetud läbirääkimistel Rumeeniaga vaherahu sõlmimise osas. Kuue kuu jooksul, mis Vinogradov oli seotud komisjoniga, õppis ta selgeks rumeenia keele.

Pärast sõda töötas Vinogradov NSV Liidu teedeministri asetäitjana (1946–1948) ja seejärel NSV Liidu relvajõudude tagala staabiülema asetäitjana (1948–1949). 1951. aastal läks kindralleitnant Vinogradov tervislikel põhjustel erru.

Vinogradov juhtis aastatel 1947–1949 Üleliidulist Male-kabesektsiooni, 1952–1954 Üleliidulist Malesektsiooni ja 1961. aastast kuni oma surmani oli ta NSV Liidu Maleföderatsiooni esimees.

Vinogradov valdas inglise, prantsuse, saksa, rumeenia, ladina ja vanakreeka keelt.

Ta on maetud Novodevitšje kalmistule.

Rumeenia Krooni orden

Tunnustus
---------

* 1945 – Rumeenia Krooni ordeni suurirst

Viited
------

1. 1 2 3 4  100 лет Марий Эл. Первый марийский генерал Владислав Петрович Виноградов. nbmariel.ru

Välislingid
-----------

* Vladislav Vinogradov – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Lyonis 1727. aasta paiku valmistatud punane ja hõbedane metallniitidega atlass-siduses brokaat (vaimuliku ornaat piiskopkonna muuseumis Bambergis)
**Brokaat** (itaalia sõnast *broccato* 'reljeefkaunistustega') on raske (algselt siidist, nüüd ka puuvillast) žakaarmustriline riie, millesse on sisse kootud metall- või metalliseeritud niidid (algselt kuld- ja hõbeniidid) ning mis on rikkalikult ornamendiga kaunistatud.

Brokaadi hiilgeaeg oli 14.-16. sajandi Itaalias ja 17.-18. sajandi Prantsusmaal. Tänapäeval nimetatakse brokaadiks läikivat žakaarmustrilist siid- või tehiskiust kangast, mis võib olla metallniitidega või ilma.

Brokaadist kui rõivakangast õmmeldakse õhtukleite, kuid brokaadist tehakse ka eesriideid ja kardinaid. Brokaat on levinud ka mööblikangana. Kirikutekstiilideks kasutatakse sageli erilist sissekootud kirikusümboolikaga kaunistatud brokaati.

Viited
------

1. ↑  Brocade. - britannica.com
2. ↑  A. Ttervonen. Kangad. Argo, 2016

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Brokaat** |

* Brocade. - Fabric for Cosplayers
* A. Albaciete. Brocade: History, Creation and Usage. - Sewing Fabrics. October 08, 2015
* A Short History of Brocade. - empiretextiles.com (blogi)
**Vleteren** on hollandikeelne vald Belgias Flandria piirkonnas Lääne-Flandria provintsis Ieperi haldusringkonnas.

Asulad
------

Vleteren jaguneb järgmisteks osavaldadeks, asulateks ja piirkondadeks:

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Rooma numbritega on tähistatud osavallad. Kollakaks toonitatud alad tähistavad linnastunud piirkondi. | 

| # | Asula | Pindala (km²) | Elanikke (31.12.2005) |
| --- | --- | --- | --- |
| I | Westvleteren | 17,78 | 1134 |
| II | Oostvleteren | 14,09 | 1117 |
| III | Woesten | 6,27 | 1385 |

 |

* Jalakäijate sild üle Yseri jõeJalakäijate sild üle Yseri jõe

Viited
------

1. ↑  Wettelijke Bevolking per gemeente op 1 januari 2018, vaadatud 9.03.2019.

Välislingid
-----------

 Vleteren – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Koduleht (hollandi keeles)

Lääne-Flandria provintsi vallad

Alveringem | Anzegem | Ardooie | Avelgem | Beernem | Blankenberge | Bredene | Brugge | Damme | De Haan | De Panne | Deerlijk | Dentergem | Diksmuide | Gistel | Harelbeke | Heuvelland | Hooglede | Houthulst | Ichtegem | Ieper | Ingelmunster | Izegem | Jabbeke | Knokke-Heist | Koekelare | Koksijde | Kortemark | Kortrijk | Kuurne | Langemark-Poelkapelle | Ledegem | Lendelede | Lichtervelde | Lo-Reninge | Menen | Mesen | Meulebeke | Middelkerke | Moorslede | Nieuwpoort | Oostende | Oostkamp | Oostrozebeke | Oudenburg | Pittem | Poperinge | Roeselare | Ruiselede | Spiere-Helkijn | Staden | Tielt | Torhout | Veurne | Vleteren | Waregem | Wervik | Wevelgem | Wielsbeke | Wingene | Zedelgem | Zonnebeke | Zuienkerke | Zwevegem
**August Mae** (25. märts 1912 Jõhvi – 8. jaanuar 1990 Toronto) oli Eesti sõjaväelane (nooremleitnant) ja arst.

Elukäik
-------

Lõpetas Jõhvi gümnaasiumis kolm klassi, kuna aga isa jäi pensionile, oli ta sunnitud õpinguid jätkama töö kõrvalt. Töötas Jõhvis rahukohtu kantseleis ning õppis selle kõrvalt õhtugümnaasiumis, mille lõpetas 1931. 1931/32. aastal oli Kaitseliidu liige ning õppis Tartu Ülikoolis. Asus seejärel sõjaväkke ajateenistusse ning pääses lennukooli reservlendurite kursusele, mille lõpetas 1934. aastal oma kursuse paremuselt teise tulemusega. Kuid sel aastal tal lendurina teenistusse pääseda ei õnnestunud ning ta arvati reservi. Sama aasta suvel asus ta üleajateenija allohvitserina Üksiku Lennuväedivisjoni nr 2 teenistusse raadiojaama operaatorina, sealt lähetati ta Üksikusse Merelennusalka.

1936. aastal asus õppima Sõjakoolis, lõpetas 15. augustil 1937 ohvitserideklasside jalaväeklassi ja viidi üle Tartus asunud 2. Lennuväedivisjoni, kus määrati I salga lenduriks.

1939. aastal oli ta uuesti Tartu Ülikooli arstiteaduskonda õppima asunud ning kui ta pärast Eestis toimunud 1940. aasta juunipööret viidi üle Punaarmee 22. laskurkorpuse üksikusse lennueskadrilli, siis palus ta end seetõttu teenistusest vabastada. 1944. aastal põgenes Eestist Rootsi. Lõpetas 1947. aastal Karolinska Instituteti nime kandva meditsiiniülikooli Stockholmis. Emigreerus Kanadasse. Töötas arstina Torontos, kus suure osa tema patsientidest moodustasid kohalikud eestlased.

Auastmed
--------

* lipnik – 2. oktoober 1936
* nooremleitnant – 18. veebruar 1938

Kirjandus
---------

* Toivo Kitvel, Toomas Türk, Arvo Lennart Vercamer (koostajad). *Põhjakotkad. Eesti lendurid ja lendurvaatlejad tsaariajast kuni 1940. aastani*. Tallinn, 2011.

Välislingid
-----------

* Ohvitserdide andmekogu
**Vladislav Zotin** (**Владислав Максимович Зотин,** sündinud 22. mail 1942) on Mari Eli Vabariigi esimene president (1991–1997). 

Sündinud Mari ANSV-s Kilemarõ külas. Rahvuselt mäemari.  Isa Maksim Petrovitš Zotin töötas Kilemarõ rajooni ajalehe toimetajana. Ema Zoja Ivanovna Zotina oli õpetaja. 

Tema esimene töökoht oli 1959. aastal Mari ANSV Jelasovski rajooni Gorki-nimelises kolhoosis. Pärast instituudi lõpetamist töötas aastatel 1965–1967 Mari ANSV Parangi rajooni põllumajandusosakonna peainsenerina. 

Ta on lõpetanud Moskva Põllumajandusinseneride Instituudi (1965) ja NLKP Keskkomitee Kõrgema Majanduskooli. 

Oli komsomoli rajoonikomitee esimene sekretär, rajooni täitevkomitee aseesimees ja esimees, komsomoli Mari oblastikomitee sekretär ja aseesimees. Juunist detsembrini 1991 Mari ANSV Ülemnõukogu esimees. 

1991. aastast kuni 1997. aasta jaanuarini oli Mari Eli vabariigi president.

Vladislav Zotini ametiajal Eesti vabariigi ja Mari Eli vabariigi vahel sõlmitud kokkuleppe alusel võeti Eesti kõrgkoolidesse mitmel aastal õppima kuni 20 mäe- ja niidumari rahvusest üliõpilast.

Eraelu
------

Abielus, tal on kaks poega.

Viited
------

1. ↑  Зотин Владислав Максимович.
2. ↑  Выборы президента Республики Марий Эл.
3. ↑  Зотин Владислав Максимович.
4. ↑  "Eesti vabariigi kultuuri- ja haridusministeeriumi ja Mari El vabariigi valitsuse vaheline koostöökokkulepe" (PDF). 26. mai 1994. Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 20. oktoober 2017.
**August Kründel** (15. november 1897 Peterburi kubermang – 25. mai 1967 Tallinn) oli Eesti NSV riigitegelane.

Ta sündis Peterburi kubermangus Tartumaalt väljarännanute peres Terpilitsõ külas (praeguse haldusjaotuse järgi Volossovo rajoonis Leningradi oblastis). 

Lapsena oli karjane ja hiljem sulane. Aastal 1915 mobiliseeriti ta tsaariarmeesse. 

Aastal 1918 asus ta tööle Kolositsa (Kaložitsõ) sovhoosi. Kuid Nikolai Judenitš tungis Petrogradi peale, astus Kründel vabatahtlikult Punaarmeesse ning võttis osa võitlusest Jamburgi all ja lõunarindel. Aastal 1922 lõpetas ta soomusmasinajuhtide kooli, misjärel töötas ta mõne aja remonditehases ja autotöökojas. Aastatel 1923–1929 töötas ta Metallitööliste Ametiühingu oblastikomitees. Aastatel 1929–1932 töötas ta Moskva autotehases algul lukksepp-motoristina, hiljem jaoskonnaülema asetäitjana ja tehase parteikomitee sekretäri asetäitjana. Aastatel 1923–1929 õppis ta Moskvas Tööstusakadeemias, pärast selle lõpetamist töötas Moskva autotehases peakonveieri tehnilise osakonna juhatajana, hiljem tehase parteikomitee sekretärina. Nõukogude–Saksa sõja ajal evakueerus ta koos tehasega Uljanovskisse, kus oli pikemat aega majandusalasel ja ametiühingutööl.

Aastal 1945 suunas NLKP Keskkomitee ta tööle Eesti NSVsse, kus ta algul töötas EKP Keskkomitee organiseerimise-instrueerimise osakonna juhatajana. Septembrist 1945 aastani 1951 töötas ta EK(b)P Tallinna Linnakomitee II sekretäri ja I sekretärina[*viide?*]. 3. septembrist 1951 29. jaanuarini 1953 töötas ta Eesti NSV sotsiaalkindlustuse ministrina. 14. jaanuarist 1953 8. juunini 1961 töötas ta Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi sekretärina, seejärel oli personaalpensionär.

Ta oli aastast 1918 NLKP liige, oli ka EKP Keskkomitee liige. Ta kuulus Eesti NSV Ülemnõukogu II, III, IV koosseisu ja V koosseisu (sh 5. märtsist 1947 14. jaanuarini 1953 oli ülemnõukogu juhataja) ning kuulus NSV Liidu Ülemnõukogu III koosseisu (1950–1954).

August Kründel suri 25. mail 1967 ja maeti 30. mail 1967 Metsakalmistule.

Tunnustus
---------

* Lenini orden
* Isamaasõja orden (I järk)
* medal "Vapra töö eest Suure Isamaasõja ajal 1941–1945"

Viited
------

1. ↑  Sirje Piho, EESTI NSV ÜLEMNÕUKOGU VALIMISED 1947. AASTAL, TARTU ÜLIKOOL FILOSOOFIA TEADUSKOND AJALOO JA ARHEOLOOGIA INSTITUUT, TARTU 2013, lk 54
2. ↑

Kirjandus
---------

* Nekroloog. Rahva Hääl, 27. mai 1967
* "Valitud ja valitsenud..." koostanud Jaan Toomla. Tallinn 1999

Välislingid
-----------

* Haud Tallinna Metsakalmistul
**Arya Stark** on tegelane George R. R. Martini eepilises romaanisarjas "Jää ja tule laul". Ta kuulub põhja Starkide suguvõssa, olles Eddard Starki ja Catelyn Tully noorem tütar.

Oma loomuselt on Arya nagu poisstüdruk. Teda iseloomustavad sassis pea, tihti määrdunud riided ja poisilik olek. Täielik vastand oma daamilikule õele Sansa Starkile. Ta vihkab pidusid ja peeneid kleite. Oma hoidja sõnul on ta ka käsitöös vilets. Pigem meeldib talle puust mõõkadega või kaigastega hoovil poistega võidelda ja ratsutada. Ta on väga isepäine ega tee kuulmagi oma ema ja vanema õe märkusi tema poisiliku oleku kohta. Oma õdedest-vendadest saab ta kõige paremini läbi oma poolvenna Jon Snowga. Kui Jon otsustab lahkuda Müürile ja ühineda Öise Vahtkonnaga, kingib ta Aryale ehtsa mõõga, mille on lasknud Talitundru sepikojas just tema jaoks teha. Arya nimetab selle mõõga Nõelaks - see on väike ja kerge, kuid väga terav mõõk. Kui nende isa kutsutakse Kuninga õukonda, siis ta võtab oma tütred ühes. Kui isa viimaks Arya mõõka näeb, otsustab ta palgata tütrele õpetaja, kes õpetaks ta mõõgaga ümber käima. Tema õpetajaks on kuulus mõõgavõitleja Syrio Forell. Lisaks mõõgavõitlusele õpetab Syrio talle palju muudki, peamiselt seda, kuidas tuleb asju vaadata oma silmadega ja mõelda oma peaga. Aryast saabki neiu, kes mõtleb oma peaga ja vaatab asju oma silmadega. Need oskused aitavad tal keerulistes olukordades ellu jääda ja neist välja tulla. Tihti kordab Arya mõttes Syro sõnu: "Hirm lööb sügavamaid haavu kui mõõgad," ja need on talle julgustuseks. Keerulistes oludes muutub Arya osavaks muutujaks, kes oskab osavalt end uutesse oludesse sulatada ja varjata oma tõelist identiteeti. Ta on väga sitke ja julge, tehes oma tegudega vanematele poistelegi silmad ette.
Saratovi oblasti lipp
**Saratovi oblasti lipp** on Venemaa haldusüksuse Saratovi oblasti lipp.

Ametlikult võeti lipp kasutusele 5. septembril 1996 ning muudeti 23. mail 2001, kui kasutusele võeti uus vapp.

### Lipu kirjeldus

Saratovi oblasti lipuks on ristkülikukujuline kangas, mis on jagatud horisontaalselt kaheks väljaks, ülemine on valge ja alumine punane. Punase välja laiuseks on 1/2 valge välja laiusest ning valge laiu keskel on kaunistustega Saratovi oblasti vapp. Vapi laiuseks koos kaunistustega on 1/4 lipu pikkusest.

Lipu laiuse ja pikkuse suhe on 2:3.

### Sümbolite tähendus

Punane sümboliseerib mehisust, vaprust, julgust, suuremeelsust ja armastust ning valge puhtaid kavatsusi, õilsat käitumist, õiglust ja Saratovi oblastis elavaid sügavalt usklikke inimesi.

Vaata ka
--------

* Saratovi oblasti vapp

Välislingid
-----------

* Saratovi oblasti lipust Saratovi oblasti ametlikul kodulehel (*vene keeles*)
* Riiklik sümboolika: Saratovi oblast – Saratov (*vene keeles*)
Haapsalu vapp
**Haapsalu vapp** on Lääne maakonnas asuva Eesti linna Haapsalu vapp.

Vapp on kinnitatud 27. septembril 1994.

Vapi kirjeldus
--------------

Haapsalu vapiks on kuldse põhjaga heraldiline kilp, mille paremal äärel on punane loss kahe torniga. Keskel esiplaanil asub suurem torn lahtise sakilise äärega ning paremal äärel tagaplaanil asub väikene torn koonusekujulise katusega. Suurema torni esiküljel on mustavärviline lahtine ukseavaus. Lossi esitorni taga on poolenisti väljaulatuv must punaste manustega ning kuldse oreooliga must kotkas. Kotka tiival on kuldse varrega ristikuleht.

Põhjendus
---------

Haapsalu vapil on kujutatud Evangelist Johannese (Läänemaa ja Haapsalu kaitsepühaku) kotkas. Sama kotkas oli algselt ka Saare-Lääne piiskopkonna vapil. Hiljem lisandus linna vapile vabalinna sümbolina kindluse kujutis. Arvatud on, et ilmselt on vapil kujutatud mitte niisama abstraktset torni nagu enamasti, vaid konkreetselt Haapsalu linnust.

Vaata ka
--------

* Haapsalu lipp
* Lääne maakond

Välislingid
-----------

* Haapsalu sümboolika linna kodulehel
* Haapsalu sümboolika Riigikantselei kodulehel
**Jaipur** on linn Indias, Rajasthani osariigi pealinn ja Jaipuri ringkonna keskus.

Linna asutas 1727 Amberi valitseja maharadža Jai Singh II. Jaipur on esimene planeeritud linn Indias. Linn jaguneb kuueks sektoriks, mida eraldavad 34 m laiused alleed. Ka teised tänavad on korrapärase asetusega ja laiad. 

Peamised vaatamisväärsused on 1799 valminud punasest liivakivist ehitatud Hawa Mahal (Tuulte Palee), Nahargarhi kindlus ja Jantar Mantari observatoorium.

1956. aastal sai Jaipur Rajasthani pealinnaks.

2001. aasta rahvaloenduse andmeil elas linnas 2 324 319 inimest. 2011. aasta rahvaloenduse andmeil oli elanike arv juba 3 710 570.

Jaipur on metalli-, keemia- ja tekstiilitööstuse keskus ning suur transpordisõlm.

Linnas tegitseb Rajasthani Ülikool ja Malaviya Riiklik Tehnoloogiainstituut.

13. mail 2008 toimunud terrorirünnakutes hukkus umbes 60 inimest.

Jaipur

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Jaipur** |

* Jaipuri ringkonna koduleht
Reaktsioonisegu soojendamine (ja segamine) keetmisega ja kondensaadi tagasivoolutamine
**Jahuti** (ka **soojusvaheti**) on mõeldud destillatsioonil või sünteesi käigus tekkivate aurude kondenseerimiseks.

Laboratoorne jahuti
-------------------

Kõige lihtsam jahuti – õhkjahuti – on piisavalt pikk (klaas)toru, kuid selle efektiivsus on väike. Ka destillatsioonikolonnid nagu näiteks Vigreux' kolonn (deflegmaator) on õhkjahutid. 

Parem soojusvaheti on vesijahuti, milles ringlev vesi hoiab temperatuuri püsivalt madala. Vesijahuti koosneb torust (sirge, spiraalne, kuulikestega jm), kus liigub kondenseeritav aur, ja veesärgist selle ümber. Ehituslikult võib jahutustoru olla ka keskel ja kondenseeritav aur liigub selle ümber. 

Jahutil on mitu põhitüüpi. Liebigi jahutit kasutatakse nii kaldjahutina destillatsioonil kui ka püstjahutina ehk tagasivoolujahutina. Teisi, nagu kuuljahuti, spiraaljahuti, Dimrothi jahuti, sõrmjahuti jm, kasutatakse püstjahutina kondenseerunud aine tagasivoolutamiseks. 

* Lihtsaim jahuti – Liebigi jahutiLihtsaim jahuti – Liebigi jahuti
* Kahte tüüpi spiraaljahutid ehk Grahami jahutidKahte tüüpi spiraaljahutid ehk Grahami jahutid
* Dimrothi jahutiDimrothi jahuti
* Kuuljahuti ehk Allihni jahutiKuuljahuti ehk Allihni jahuti
* Kaks Liebigi ja üks Allihni jahutiKaks Liebigi ja üks Allihni jahuti
* SõrmjahutiSõrmjahuti
* Vigreux' kolonn ehk deflegmaatorVigreux' kolonn ehk deflegmaator

Tööstuslik jahuti
-----------------

Tööstuslik jahuti ehk kondensaator ehk soojusvaheti on disainitud suure hulga mingi aine auru efektiivseks jahutamiseks ehk kondenseerimiseks. Tehnikas on kondensaator seade auru veeldamiseks aurumasinas, auruturbiinis või külmutusseadmes.

Vaata ka
--------

* Jahutamine
* Destillatsioon
* Soxhleti ekstraktor

Kirjandus
---------

* Tõnis Kanger, Marju Laasik (koost). "Orgaanilise keemia praktikum. Laboritehnika". Tallinn, TTÜ Kirjastus 2004, 54 lk.
* Heiki Timotheus, Ants Tuulmets. "Orgaanilise sünteesi praktikumi laboratooriumitehnika". Tartu, 1983.
**Theodor Heinrich Oswald Hirschhausen** (15. oktoober 1903 Reigi – 24. august 1936 Kuressaare) oli Eesti vaimulik.

Lõpetas Tallinna Toomkooli. Õppis aastatel 1924–1929 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Täiendas ennast Tübingeni Ülikoolis Saksamaal. Oli prooviaastal Narva Aleksandri ja Rapla koguduses. Ordineeriti 19. oktoobril 1930 õpetajaks.

Oli aastatel 1930–1932 Viljandi Pauluse koguduse õpetaja Jaan Lattiku isiklik adjunkt. Töötas aastatel 1932–1936 Kärla Maarja-Magdaleena koguduse õpetajana. Suri aastal 1936 Kuressaares, on maetud Reigi kalmistule.

Isiklikku
---------

Theodor Hirschauseni isa oli Reigi Jeesuse koguduse õpetaja Richard Georg von Hirschhausen. Vanaisa oli Järva-Madise Püha Matteuse koguduse õpetaja August Heinrich von Hirschhausen. Emapoolne vanaisa oli Carl Joseph Lemm (Tallinna Rüütli ja Toomkoguduse diakonõpetaja). Äi oli Reigi Jeesuse koguduse õpetaja, Saarte-Lääne praostkonna praost Friedrich Schiele.

Viited
------

1. ↑  Konrad Veem Eesti Vaba Rahvakirik Dokumentatsioon ja leksikon EVR Stockholm 1988

Välislingid
-----------

*
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib advokaadist; vaimuliku kohta vaata artiklit Teodor Kanemägi (vaimulik)* |

---

**Theodor Kanemägi** (31. märts 1897 Hellamaa vald, Saaremaa – 20. aprill 1942 Sevurallag, Sverdlovski oblast) oli Eesti advokaat ja sõjaväelane (alamleitnant).

Ta lõpetas aastal 1916 Tallinna Aleksandri Gümnaasiumi. Õppis Tartu Ülikoolis aastatel 1916–1918 arstiteaduskonnas, seejärel aastatel 1918 ja 1921–1924 õigusteaduskonnas, mille lõpetas. Ta oli Eesti Üliõpilaste Seltsi vilistlane.

Ta osales Vene kodusõjas valgete poolel ja Vabadussõjas, oli aastatel 1925–1930 vandeadvokaadi abi (sealhulgas Juhan Ostrati juures), aastatel 1930–1940 vandeadvokaat Tartus, ühtlasi pangandustegelane. 

Vangistati 14. juunil 1941 Tartus, 4. märtsil 1942 mõisteti NSV Liidu SARKi Erinõupidamise poolt surma ja lasti maha.

Isiklikku
---------

Tema isa oli õigeusu preester Teodor Kanemägi.

Viited
------

1. ↑  Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944. II, lk. 125

Välislingid
-----------

* Ohvitseride andmekogu
* geni.com
**Soveldamine** on detailide viimistlusoperatsioon tihedalt sulguvate (hermeetiliste) liidete valmistamiseks.

Tööriist
--------

Tööriistaks on soveldi, mille pind on kaetud õliga segatud abrasiivpulbriga. Soveldid võivad olla lamedad, silindrilise sisepinnaga või koonilised. Soveldi tehakse töödeldava detaili materjalist pehmem, et abrasiivosakesed soveldisse kinni jääksid. Materjaliks sobivad hallmalm, pehme teras, vask, plii, kõva puit vms. Eelsoveldid tehakse eriti pehmest materjalist (vask, antimon), mis seob jämedaid abrasiivteri. Soveldi pinnale tehakse 1-2 millimeetri sügavused jooned. Lõpp ja peensoveldid on siledad ning tavaliselt malmist. **Soveldamise** jõudlus ja kvaliteet sõltub oluliselt ka määrdeainest. Enamasti kasutatakse määrdeainena tärpentini, petrooli, mineraalõli ja searasva. Eriti täpse soveldamise puhul aga ka piiritust või aviobensiini.

Kolvirõnga soveldamine
----------------------

Kolvirõnga **soveldamisel** seatakse rõngas puitklotsi soonde ja liigutatakse ringjooneliselt mööda soveldit. Alul soveldatakse jämeda abrasiivpulbriga, siis pestakse see hoolikalt maha ning seejärel korratakse protsessi peenema pulbriga. Väliseid silinderpindu **soveldatakse** trei- või puurpinkides. Suuremate detailide korral sarnaneb soveldi lapikviiliga, väikeste detailide korral on selleks reguleeritav puks.

Täpsus
------

**Soveldamise** puhul saavutatakse täpsus IT4...IT5 ja pinnakaredus Ra=0,05μm ja siledam. Töötlusvaru jäetakse 0,01-0,012 mm.

Vaata ka
--------

* Masinaehitustehnoloogia

Kirjandus
---------

* E. Jaanimets. *Metallide mehaaniline töötlemine*, Tallinn: 1967.
* Mait Purde. *Metallide lõiketöötlemine*, Tallinn: 2000.

Metallide mehaanilise lõikamise meetodid

Avardamine | freesimine | hambalõikamine | hoonimine | hööveldamine | hõõritsemine | kammlõikamine | keermetamine | käiamine | lihvimine | plankimine |poleerimine | puurimine | saagimine | treimine | soveldamine | superfiniš | viilimine |
**Tõnu Mikk** (11. august 1941 Tartu – 6. jaanuar 2018) oli eesti näitleja.

Ta lõpetas 1959. aastal Tallinna 2. Keskkooli, aastatel 1960–1961 õppis Tartu Riiklikus Ülikoolis saksa keelt ja 1965. aastal lõpetas Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri (2. lennu). 1982. aastal täiendas end Moskvas Ostankino stuudios filmirežii kursustel. 

Ta töötas aastatel 1965–1982 näitlejana Eesti NSV Riiklikus Noorsooteatris. Aastatel 1982–1990 töötas ta Eesti Telefilmis filmirežissööri assistendina (teinud dokumentaalfilmi „Lend Singapuri", 1991) ja 1992–2014 Eesti Rahvusringhäälingus vanemadministraatorina. 1991. aastal oli ta Teleteatri koosseisuväline autor. Ta on esinenud telelavastustes, filmis ja teleseriaalides.

Isiklikku
---------

Tema isa oli kunstnik Lepo Mikko, ema kunstnik Agnes Lamp-Mikk.

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 30. märts 2016. Vaadatud 26. juulil 2016.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)

Välislingid
-----------

* Tõnu Mikk andmebaasis IMDb
Läti rahvusteater kaunistatud Nõukogude sümbolitega (sirp ja vasar, punane täht, punased lipud ning Lenini ja Stalini topeltportree) pärast Nõukogude okupatsiooni 1940. Ülaosas on tekst "Elagu NSVL!"
**Sovetiseerimine** (vene *cоветизация*, inglise *sovietization*) oli NSV Liidu keskvõimu ideoloogia elluviimine.

Uno Mereste arvates on sovetiseerimine nähtus, mille puhul NSV Liidu okupatsiooni või ideoloogilise mõju alla sattunud riigi majanduskord muudetakse järk-järgult sarnaseks NSV Liidu majanduskorraga.

Michael Lemke on sovetiseerimist seletanud nii: "Mõiste "sovetiseerimine" /---/ tähistab Nõukogude mudeli ülekandmise ja ülevõtmise struktuurilisi, institutsioonilisi ja kultuurilis-vaimseid protsesse, mille eesmärk on mittenõukogude ühiskondade sarnastamine Nõukogude Liidu ühiskondlike ja poliitiliste oludega."

Olaf Mertelsmanni arvates tähistab sovetiseerimise mõiste Nõukogude valitsemis- ja ühiskonnakorralduse mudeli elementide ülevõtmis-, ülekandmis- ja pealesundimisprotsessi keerulist kogumit, mis hõlmavad nii ühiskonna, majanduse kui ka riigi institutsioonilisi ja struktuurilisi muudatusi, samuti kultuuri- ja vaimuelu, aga ka igapäevaelu ümberkorraldamist. Sovetiseerimine algab vägivallafaasiga, millele järgneb saavutatu kinnistamise ja süvendamise ajajärk.

Sovetiseerimise mõiste võtsid kasutusele bolševikud oktoobripöörde ja sellele järgnenud kodusõja käigus.

Viited
------

1. ↑  U. Mereste, 2003. Majandusleksikon. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Köide II (N–Y). Lk 271
2. 1 2  Sofi Oksanen, Imbi Paju, "Kõige taga oli hirm: kuidas Eesti oma ajaloost ilma jäi" (Tallinn: Eesti Päevaleht, 2010) lk 37.
3. ↑  Sofi Oksanen, Imbi Paju, "Kõige taga oli hirm: kuidas Eesti oma ajaloost ilma jäi" (Tallinn: Eesti Päevaleht, 2010) lk 28.
**Tõnu Lehtla** (sündinud 14. juunil 1947) on eesti energeetik ja robootik, Tallinna Tehnikaülikooli professor.

Haridus
-------

T. Lehtla õppinud Rakke Keskkoolis 1954–65, TPI elektrotehnikateaduskonnas elektriajamite ja tööstusseadmete automatiseerimise erialal 1965–70 (cum laude); TPI elektriajamite kateedri aspirant 1970–73. Täiendusõpe: Leningradi Elektrotehnikainstituut 1978; Slovaki Kõrgem Tehnikakool (Bratislava) 1979–80; Helsingi Tehnikaülikool 1991; Rootsi Kuninglik Tehnikaülikool 1993; Bielefeldi Erialakõrgkool 1996.  Tehnikateaduste kandidaat 1976; dotsent 1985.

Töökäik
-------

TTÜs 1970–…: elektriajamite kateedri vaneminsener 1970–73, assistent 1974–78, vanemõpetaja 1978–82, dotsent 1982–92; elektriajamite ja jõuelektroonika instituudi robotitehnika õppetooli aseprofessor 1992–97; robotitehnika õppetooli juhataja 1992–2016, robotitehnika professor 1997–2016; energeetikateaduskonna teadus- ja arendusprodekaan 2004–06; energeetikateaduskonna dekaan 2006–2012; emeriitprofessor 2016-...

Teadustöö põhisuunad
--------------------

Robotitehnika ja tööstusautomaatika, robotiajamid ja ajamite juhtimisprobleemid. Ta on uurinud energia tarbimise ja sisemajanduse kogutoodangu seoseid maailma riikides ning inimarengu indeksi seoseid elektritarbimise, Maa energiabilansi, energia muundamise ja põhiliste energiakasutuse probleemidega..

Avaldanud üle 50 teaduspublikatsiooni, 4 patenti/autoritunnistust. Tema juhendamisel on kaitstud 7 magistri- ja 3 doktoritööd.

### Teadusorganisatoorne tegevus

NSV Liidu elektriaparaatide eriala üleliidulise metoodikakomisjoni liige 1980–85; TTÜ nõukogu liige 2002–…, TTÜ valitsuse liige 2006–…

Tunnustus
---------

* NSV Liidu Rahvamajanduse Saavutuste Näituse pronksmedal 1986;
* TTÜ kuldmärk 1995;
* Valgetähe IV klassi teenetemärk 2016

Kirjandus
---------

* EE 2000, 14.

Viited
------

1. 1 2 3
2. 1 2 3  Mida uurivad Eesti teadlased, kellele president teenetemärgi annab? ERR 04.02.2016

Välislingid
-----------

* Tõnu Lehtla ETISes
* Tõnu Lehtla Eestlaste suur jalajälg EPL 23. november 2006
Laachi järv Maria Laachi benediktiini kloostriga 1832. aasta paiku
Laachi järv Maria Laachi benediktiini kloostriga. Taustal Laacher Kopf
**Laachi järv** (saksa keeles *Laacher See*) on järv Saksamaal Rheinland-Pfalzi liidumaal Ahrweileri kreisis. See on väheaktiivse Laachi vulkaani kaldeerajärv.

Laachi järv asub Koblenzist 24 km ja Bonnist 37 km kaugusel. Kaugus Reinist on 8 km.

Järv asub 259 m üle merepinna, on ovaalse kujuga, ümbermõõduga umbes 8 km ja ümbritsetud keskmiselt 125 m kõrguse valliga. Suurim sügavus on 53 m. Pindalaga 3,3 km² on see Rheinland-Pfalzi suurim järv. Veetase järves kõigub oluliselt, sõltudes sademetest, aga järve pindala kuigivõrd ei muutu, sest järv on kõikjal sügav.

Järv on äravooluta ja peamiselt põhjaveelise toitega. Järve vesi on sinine, väga külm ja maitselt kibe.

Järve nimi tuleb vanaülemsaksa keelest, kus sõna *lacha* tähendab järve. Niiviisi tähendab järve nimi sõna-sõnalt järve järve.

Järve läänekaldal asub benediktiini klooster. Selle asutas 1093 esimene Reini pfaltskrahv Heinrich II, kelle enese loss asus järve vastaskaldal. Klooster likvideeriti 1802 ja taasasutati 1897.

Järv tekkis vulkaanipurske tagajärjel 12 900 kuni 11 200 aastat tagasi. Välja purskas 6 km³ magmat, mistõttu tekkis 16 km³ tefrat. See purse oli pisut suurem kui 1991 toimunud Pinatubo vulkaani purse, kus välja paiskus 10 km³ tefrat. Pisut hiljem, arvatavasti kahe-kolme päeva pärast varises tühjenenud magmakamber enda peal olevate pinnakihtide raskuse all kokku ja sellele kohale tekkiski praegune Laachi järv.

Tefra ummistas kogu Reini jõe, mistõttu moodustus 140 km² suurune järv. Lõpuks murdsid jõeveed sellest tammist läbi ja tekitasid paisust allpool tohutu uputuse. Selle katastroofi setteid on leitud toimumise paigast allavoolu kuni Bonnini. Vulkaanipurskel välja paiskunud tefra jälgi on leitud kõikjalt Euroopast ja seda kasutatakse setete vanuse määramiseks.

Laachi vulkaani purse langeb kokku nooremas drüüases toimunud kliima jahenemisega. Siiski oli vulkaani purse liiga väike selleks, et kogu maailma kliimat mõjutada, täpselt nagu Pinatubo purse ei tekitanud ülemaailmset jahenemist.

Järvealune on tänapäevalgi seismiliselt aktiivne. Järve all on täheldatud suuri soojuslikke anomaaliaid. Järve kagukaldal tulevad pinnale järve põhjas magmast eralduvad süsihappegaasi mullid. Seetõttu on Laachi järv uinunud vulkaan, mis võib aga jälle purskama hakata. Kuigi see uus võimalik purse oleks märksa väiksem eelmisest, põhjustaks see siiski tohutut kahju, kui mõelda sellele, et Saksamaa on väga tihedalt asustatud ja Laachi järv asub kõigest 8 km kaugusel Reinist, mis saastuks kohe vulkanismi jääkainetega.
**ZIS-110** oli aastatel 1945–1959 Nõukogude Liidus Moskvas Stalini-nimelises autotehases ZIS toodetud limusiin.

ZIS-110 oli parteiladviku esindussedaan, mis oli mõeldud asendama 1930. aastatel toodetud mudelit ZIS-101. Tavakodanikele autot ZIS-110 ei müüdud. Esimesed autod läksid erakätesse alles 1970. ja 1980. aastatel.

ZIS-110 prototüübiks oli 1938 toodetud Packard Super Eight mudel 180, mille kinkis USA president Franklin Roosevelt Jossif Stalinile 1942. Kuid ZIS-110 ei ole Packardi täpne koopia. Enamik varuosadest on valmistatud mitte toll-, vaid meetermõõdustikus ja tehases on valmistatud uued kerestantsid, mistõttu Packardi detailid ZIS-ile varuosadeks üldjuhul ei kõlba. Kuid väliselt on need autod omavahel siiski nii sarnased, et nende eristamiseks peab nende konstruktsiooni peensusteni tundma.

ZIS-110 väljatöötamise eest anti autokonstruktoritele A. Ostrovtsevile, B. Fittermanile, L. Gussevile ja A. Zigeljule 1946. aasta juunis Stalini preemia.

Eeskätt toodeti sedaankerega mudeleid, kuid valmistati ka takso-, kiirabi- ja kabriolettvariandid.. Riigijuhtide tarvis valmistati ka soomustatud kerega mudeleid. Enamik sedaane oli värvitud mustaks. Moskva taksopark kasutas ZIS-110 taksodena aastail 1947–1958. Kuid seda mudelit kasutati ka marsruuttaksodena marsruutidel Moskva–Vladimir, Moskva–Rjazan ja isegi Moskva–Simferopol.

Stalinile endale toodeti spetsiaalne soomustatud limusiinivariant ZIS-115, mis kaalus 4.2 tonni, selle aknaklaasid kaalusid ligi 300 kilogrammi. Kuna Stalin oli paranoiline ja kartis atentaati, sõitis ta alati tagaistmel kahe relvastatud ihukaitsja vahel, kunagi ei sõitnud ta ühes limusiinis kaks päeva järjest ja pidevalt muutis marsruuti oma Kuntsevo datšast Kremlisse.

ZIL-110 järeltulija oli ZIL-111, aga seda toodeti aastail 1959–1967 kõigest 112 eksemplari.

Tehnilised andmed
-----------------

ZIS-110 toodeti 1945–1959, kokku 2080–2090 eksemplari.

Auto oli 600 cm pikk, 196 cm lai ja 173 cm kõrge.. Omal ajal oli see üks maailma kõige suurematest sõiduautodest.

ZIS-110 teljevahe oli 376 cm, tühimass 2575 kg. Mootori töömaht oli 6005 cm³, võimsus 137 hj ja kütusekulu 0,23–0,28 l/km.. Auto oli tagaveoline ja 3-käigulise manuaalkäigukastiga..

Auto juhtpaneelil olid spidomeeter, kütuse tasemenäidik, termomeeter, ampermeeter, mootoriõli rõhunäidik, vasaku ja parema suunatule märgutuled (mõlemad punased), kaugtulede märgutuled (sinine või lilla) ja süüte märgutuli (roheline). Spidomeetri noolel oli kolmevärviline altvalgustus, mille värv sõltus kiirusest: kiirusel kuni 60 km/h oli valgustus roheline, kiirusel 60–120 km/h kollane ja suuremal kiirusel punane.

Auto eripäraks olid hüdraulilised aknatõstukid. Autos oli raadio ja katseid tehti konditsioneeri väljatöötamise alal.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16  ZIS-110 Eastcars
**Salamiestis** (poola keeles *Sołomieść*, vene keeles Соломесць on alev Leedus Kupiškise rajoonis Alizava vallas. Alev asub Pyvesa jõe lähistel.

Alevis on põhikool ja raamatukogu. Vaatamisväärsused on 1826. aastal valminud katoliku kirik, 1830. aastal valminud kalvinistide kirik ja XIX sajandil rajatud Salamiestise mõisa hoonetekompleks.

Ajalugu
-------

Salamiestise kalvinistide kihelkonda oni esimest korda mainitud 1583. aastal, mil piirkond koos ülejäänud Biržai ümbruskonnaga oli kalvinistlik. Praegune kirik valmis 1832. aastal, kuid 1830. aastal ehitati see tundmatuseni ümber. Praeguseks on sealne kalvinistlik kihelkond üks väiksemaid Leedus. 

Esimene katoliku kirik ehitati Salamiestisesse aastal 1690. Selle lasi rajada Moriconide suguvõsa, kelle valdusse asula toona kuulus. Algselt kuulus sealne kirik Vabalninkase kihelkonda, aga pärast praeguse kihelkonna valmimist sai Salamiestisest uue kihelkonna keskus.

XIX sajandil rajati Salamiestisesse ka mõis, mis kuulus Tyskiewiczitele.

Pildid
------

* Kalmistu väravadKalmistu väravad
* Salamiestise katoliku kirikSalamiestise katoliku kirik
* Salamiestise kalvinistide kirikSalamiestise kalvinistide kirik
* KoolimajaKoolimaja
* Mõisa peahooneMõisa peahoone

Viited
------

1. ↑  Kupiškio r. sav.
2. ↑  Sołomieść w Słowniku geograficznym Królestwa Polskiego, kd XI (Sochaczew – Szlubowska Wola), 1890
3. ↑   Соломесць. Географическо-статистический словарь Российской империи, T. 4 (Павастерортъ — Сятра-Касы). СПб, 1868, 680 lk.
4. ↑  Biržų krašto evangelikai reformatai 1918-1940 m.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Salamiestis** |

* Alev portaalis vietoves.Lt
Püha Jenesiuse peakirik
La Vali valla paiknemine Lõuna-Tiroolis
**La Val** (itaalia: *La Valle*; saksa: *Wengen*) on vald *(comune)* Lõuna-Tiroolis Põhja-Itaalias, paiknedes umbes 45 km Bolzanost kirdes.

2010. aasta 30. novembri seisuga elas seal 1307 inimest.

Geograafia
----------

Valla pindala on 39,0 km².

La Val (Wengen) külgneb järgmiste valdadega: Badia, Mareo ja San Martin de Tor.

Kogukond
--------

### Keeleline jaotus

2011. aasta rahvaloenduse järgi kõneles 97,66% rahvastikust esimese keelena ladiini keelt, 1,53% itaalia keelt ja 0,81% saksa keelt.

Majandus
--------

### Turism

Turismikeskustes kõnelevad inimesed ka veidi inglise keelt. Religioon on katoliiklus.

Küla elatub turismist (matkamine, mägironimine, maastikujalgrattasõit) ja põllumajandusest. Siin ei ole suusaturismi, kuid talviti viivad bussid turiste sellistesse lähedal asuvatesse suusakuurortidesse nagu Alta Badia. Talviti on rohkem külastajaid kui suviti.

Kuigi varasematel kümnenditel oli põllumajandus suuresti isemajandav, on see vahepeal muutunud rohkem monokultuurseks, põhinedes karjakasvatusel.

Pederoas Gran Ega jõe orus on käsitöö ja tööstuspiirkond (jalatsid, tekstiil).

* Mahajäetud vana hoone MiribunisMahajäetud vana hoone Miribunis
* Religioosne protsessioonReligioosne protsessioon
* ArmentaraArmentara
* Romaani stiilis hoone FurnaciasRomaani stiilis hoone Furnacias
* Max Planck oli Rumestlunsi külastajaMax Planck oli Rumestlunsi külastaja
* Vana Rumestlunsi vesiravilaVana Rumestlunsi vesiravila
* Barbarakapelle (vasakul) ja vana kirik (keskel)Barbarakapelle (vasakul) ja vana kirik (keskel)

Välislingid
-----------

* Valla koduleht (ladiini, saksa ja itaalia keeles)
**Variatsioonarvutus** on matemaatilise analüüsi haru, mis kasutab funktsionaalide variatsioone ((lõpmata) väikseid muutusi) funktsionaalide (kujutused funktsioonide hulgalt reaalarvude hulka) ekstreemumite (miinimumide ja maksimumide) leidmiseks. Funktsionaale väljendatakse sageli määratud integraalidena avaldistest, mis sisaldavad funktsioone ja nende tuletisi. Funktsioone, mis on funktsioonide ekstreemumid, saab leida Euleri-Lagrange'i võrrandi abil. 

Lihtne näide niisugusest ülesandest on leida lühim joon kahe punkti vahel. Kui kitsendusi ei ole, siis lahend on nende punktide vaheline sirglõik. Kui aga joon peab asetsema mingil pinnal, siis lahend ei ole nii ilmne ja lahendeid võib olla mitu. Neid lahendeid nimetatakse geodeetiliseks joonteks. Samalaadne ülesanne tuleneb Fermat' printsiibist: valgus liigub kahe punkti vahel mööda teed, millel on lühim optiline pikkus (optiline pikkus sõltub keskkonna materjalist). Mehaanikas on üks samalaadne printsiip vähima mõju printsiip. 

Paljud tähtsad ülesanded on seotud mitme muutuja funktsioonidega. Laplace'i võrrandi rajaväärtusülesannete lahendid rahuldavad Dirichlet' printsiipi. Plateau ülesande puhul tuleb leida minimaalpind, mille äär on antud ruumiline joon. Lahendi saab sageli leida, kastes traadi seebimullilahusesse. Selliseid katseid on suhteliselt lihtne teha, kuid nende tõlgendamine ei ole kaugeltki lihtne, sest lokaalseid minimaalpindu võib olla mitu ja neil võib olla mttetriviaalne topoloogia.
Stanislav Kudrjašov. "Kaasani kaldapealsel" seeriast "Vana Kaasan". Sousijoonistus ja -maaling paberil, 2011
**Souss** on väga pehme pliiats, näiteks söest, nõest, või kriidipulbri ja sideaine (liimi) segust vormitud pulgake, mis võib olla must, valge, sangviini- või umbrapruun. Tänapäeval müüakse soussi sageli puitümbrises nagu pliiatseid.

Kasutamine
----------

Soussi võib kasutada nii märjalt kui kuivalt joonistamiseks.

Kuivalt kasutamiseks hõõrutakse souss peeneks ja kantakse hõõrlaga (tihedast paberirullist valmistatud poole kuni pooleteise cm jämedune pliiatsitaoline vahend) joonistusele. Võrreldes söega on soussi paberilt raskem eemaldada. Seepärast peaks joonistuse üldvormi enne paberile paika panema. Sousiga kaetud pindu saab hiljem pliiatsiga ja muude joonistusvahenditega üle töödelda. Kuid vastupidine pole võimalik, grafiidiga kaetud pinnale souss ei jää. 

Märjalt sarnaneb sousiga töötamine akvarellitehnikaga.

Viited
------

1. ↑  Kunstileksikon. Eesti Klassikakirjastus, 2001
2. ↑
3. ↑   Joonistamise ja maalimise õpik. Tallinn, Eesti NSV Kunst, 1963

Välislingid
-----------

* Günther Reindorffi sousi ja itaalia pliiatsiga tehtud illustratsioonid Jack Londoni jutustusele "Valgekihv"
* Соус. – Художественная школа (materjali ajaloo ja kasutamise kohta, vene keeles)
* Video: töötamine sousiga märjalt (vene keeles)
**David Katoatau** (sündinud 17. juulil 1984 Nonoutis) on Kiribati tõstja. Ta on esimene Kiribati sportlane, kes on võitnud Rahvaste Ühenduse mängudel medali.

Sportlaskarjäär
---------------

2007. aasta maailmameistrivõistlustel saavutas Katoatau kaalukategoorias kuni 85 kg 37 lõpetaja seas viimase koha. 2008. aasta olümpiamängude avatseremoonial Pekingis oli ta Kiribati lipukandja. Tõstmisvõistlustel saavutas ta kaalukategoorias kuni 85 kg eelviimase, 15. koha tulemusega 313 kg.

2010. aasta Rahvaste Ühenduse mängudel Delhis oli ta kaalukategoorias kuni 94 kg neljas.

2012. aasta suveolümpiamängudel avatseremoonial Londonis oli taas Kiribati lipukandja. Tõstmisvõistlustel saavutas ta kaalukategoorias kuni 94 kg 17. koha tulemusega 325 kg.

2014. aasta Rahvaste Ühenduse mängudel Glasgow's võitis ta kaalukategoorias kuni 105 kg kuldmedali tulemusega 348 kg. See oli neil võistlustel Kiribati esimene kuldmedal ja ühtlasi esimene medal.

2016. aasta suveolümpiamängudel Rio de Janeiros saavutas ta kaalukategoorias kuni 105 kg 14. koha isikliku rekordiga 349 kg.

Saavutused
----------

### Rahvaste Ühenduse mängudel

* 2014 Šotimaa Glasgow's
	+ Kuld **kuldmedal** kaalukategoorias kuni 105 kg

Viited
------

1. ↑  Johnston, Neil (30. juuli 2014). "Glasgow 2014: David Katoatau claims first ever Kiribati medal". *BBC Sport*. Vaadatud 31. juuli 2014.
2. ↑  "List of flag bearers, 2012 Summer Olympics opening ceremony" (PDF). Ametlik koduleht. Vaadatud 1. august 2014.
3. ↑  "Glasgow 2014 - Men's 105kg Group A". Ametlik koduleht. Originaali arhiivikoopia seisuga 1. august 2014. Vaadatud 1. august 2014.
**Kirill Grigorjevitš Mihhailovski** (18. märts (vkj) 1760−24. november (vkj) 1841 Peterburi) oli Venemaa keisririigi mereväelane (viitseadmiral) ja riigitegelane. Senaator (1825).

Elulugu
-------

### Teenistus mereväes

Astus 1771. aastal 11-aastaselt õppima mereväe kadetikorpuses, mille lõpetas 1776. aastal. Järgnevalt teenis Balti mere laevastikus. Osales Vene-Rootsi sõjas, kus võttis osa lahingust Yhinmäki (praegu Krasnaja Gorka) ja Viiburi all (1790). Aastatel 1793−1795 oli ta 44 suurtükiga fregati Arhangel Gavriil komandör. Seejärel anti tema juhatuse alla fregatt Simeon (38 suurtükki), 1797. aastast liinilaev Pobeda (66 suurtükki). 1798. aastal liitus ta kontradmiral Tate'i eskaadriga ja ristles Põhjamerel. Järgmisel aastal siirdus viitseadmiral Pjotr Kartsovi salga koosseisus Vahemerele. Seejärel teenis Musta mere laevastikus. Naasis Kroonlinna ja teenis taas Balti mere laevastikus. 1803. aastal määrati ta liinilaeva Selafail komandöriks. Kaks aastat hiljem sai temast Admiraliteedi juures asuva komissariaadi ekspeditsiooni juhataja. 1821. aastal sai oma viimase sõjaväelise aukraadi − ta ülendati viitseadmiraliks.

### Tsiviilteenistus

1825. aastal astus tsiviilteenistusse. Ta sai salanõuniku teenistusastme ja nimetati senaatoriks. Lõpetas karjääri tõelise salanõunikuna.

### Surm

Suri 81 aasta vanuses Peterburis.

Mõisavaldused
-------------

1816. aasta 12. detsembril (vkj) anti talle keisri nimelise ukaasiga 12 aastaks tasulisele rendile Pähkla mõis Saaremaal. Leping pidi hakkama kehtima 1820. ja lõppema 1832. aastal. See oli tema nimel 1825. aastal.

Auastmed
--------

### Mereväeteenistus

| Aasta | Kuupäev | Auaste |
| --- | --- | --- |
| 1776 | 5. märts | gardemariin |
| 1778 | 1. mai | mitšman |
| 1781 | 1. jaanuar | leitnant |
| 1784 |  | kapten-porutšik |
| 1788 | 1. jaanuar | kaptenleitnant |
| 1796 | 17. detsember | 2. järgu kapten |
| 1799 | 29. jaanuar | 1. järgu kapten |
| 1803 | 12. jaanuar | kapten-kommodoor |
| 1805 | 27. detsember | kontradmiral |
| 1821 | 13. september | viitseadmiral |

### Tsiviilteenistus

| Aasta | Kuupäev | Auaste |
| --- | --- | --- |
| 1825 | 3. märts | salanõunik |
| 1841 | 6. aprill | tõeline salanõunik |

Autasud
-------

* Püha Georgi ordeni IV klass (26. november 1802)
* Püha Anna ordeni I klass (12. juuli 1807)
* Püha Vladimiri ordeni IV klass (12. november 1817, 35-aastase teenistuse eest)

Isiklikku
---------

Naitus vürstinna Anastassia Petrovna Dolgorukovaga (1789−1839), kellega tal oli kaks last (Anastassia ja Anna).

Viited
------

1. ↑  LAB, f. 25, Ms. 154a, L 28.
2. ↑  LAB, f. 25, Ms. 154g. Pagineerimata.

Kirjandus
---------

* Веселаго, Ф. Ф. *Общий морской списокъ*. Часть IV. Царствование Екатерины II. К - С. Санкт-Петербург: Типография Морского Министерства, 1890. Lk 373-374 .

Välislingid
-----------

* Kirill Mihhailovski eluloolised andmed saidil impereur.blogspot.com
**David Courtnay Marr** (19. jaanuar 1945 Woodford, Essex (praegu London) – 17. november 1980 Cambridge (Massachusetts) oli inglise neuroteadlane ja psühholoog. 

Psühholoogia, tehisintellekti uuringute ja neuroteaduse tulemusi kasutades töötas ta välja uued nägemisinformatsiooni töötlemise mudelid. Tema tööd oli väga mõjukad arvutuslikus neuroteaduses ja tänu nendele sai see valdkond jälle populaarseks.

Elulugu
-------

Ta õppis Rugby Schoolis. Aastast 1963 õppis ta Cambridge'i Ülikooli Trinity College'is. Ta sai 1966 Couts Trotteri stipendiumi ning samal aastal bakalaureusekraadi matemaatikas. Aastal 1969 esitas ta doktoritöö, milles ta kirjeldas väikeaju talitluse mudelit, mis põhines peamiselt anatoomilistel ja psühholoogilistel andmetel ühest John Ecclesi raamatust. Doktorikraadi sai ta 1972; tema juhendaja oli Giles Brindley. 

Edaspidi keskendusid tema teaduslikud huvid nägemisinformatsiooni töötlemisele. Ta töötas Massachusettsi Tehnoloogiainstituudis, kus ta 1977. aastast oli psühholoogia osakonna õppejõud, 1980. aastast tenuuriga täisprofessor. Marr propageeris mõtet, et aju tööpõhimõttest aru saamiseks tuleb mõista, millised probleemid aju ees seisavad ja millised lahendused aju leiab. Ta rõhutas, et üldteoreetiliste debattide asemel tuleb keskenduda konkreetsetele probleemidele.

Marr suri 35-aastaselt leukeemiasse. Tema tulemused on kogutud raamatusse "Vision: A Computational Investigation into the Human Representation and Processing of Visual Iinformation", mis põhiosas valmis 1979. aasta suvel ja avaldati postuumselt 1982. aastal (2010. aastal ilmus MIT Pressilt uusväljaanne). See raamat on arvutusliku neuroteaduse kujunemises ja kiires arengus võtmetähtsusega.

Uurimused
---------

### Väikeaju, hipokampuse ja neokorteksi teooriad

Marr on tuntud peamiselt nägemist puudutavate töödega, aga oma teadlasetee alguses avaldas ta kolm uuenduslikku artiklit, milles esitas arvutuslikud teooriad väikeaju (1969), neokorteksi (1970) ja hipokampuse (1971) kohta. Kõik need sisaldasid uusi ideid, millel on tänini teoreetiline tähtsus.

Mälestuse jäädvustamine
-----------------------

Marri auhind on üks mainekamaid auhindu arvutinägemise vallas. 

Marri auhinna nime kannab ka auhind, mis antakse Tunnetusteaduse Seltsi aastakonverentsil parimale üliõpilasettekandele.

Isiklikku
---------

Ta oli abielus Lucia M. Vainaga, kes töötas Bostoni ülikooli biomeditsiinitehnika ja neuroloogia osakonnas.

Viited
------

1. ↑  "Kuigi pole võib-olla tõsi, et see raamat pani arvutusliku neuroteadusena tuntud valdkonnale alguse, on kindlasti tõsi, et ta etendas selle kujunemises ja kiires arengus võtmetähtsusega osa." (Tomaso Poggio. Afterword. – Marr, David (2010). *Vision. A Computational Investigation into the Human Representation and Processing of Visual Information*, The MIT Press, ISBN 978-0262514620, lk 362.