recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Õppeaine** (inglise *subject*) on õppeasutuses õpetatav teadus‑, tehnika‑, kunsti‑ või ametiala sisu. Õppeained on õppekavade osa. Õppeained võivad olla rühmitatud moodulitesse. Ühte õppeainet võib õpetada üks või mitu õpetajat või õppejõudu. Pikema kestusega (nt mitu õppeveerandit või semestrit) õppeainet nimetatakse ka kursuseks. Elektrooniliste sidevahendite abil toimuvat õppeainet, kus õpetav ja õppiv isik ei asu samas ruumis, nimetatakse e-õppeaineks või e-kurususeks.

Koolis õpitakse ja õpetatakse õppeaineid enamasti koolitunni, kõrgkoolis loengute ja seminaride vormis. 

Üldharidusõppekavades tüüpilised õppeained on emakeel, loodusõpetus, matemaatika, ajalugu, bioloogia, kirjandus, füüsika, keemia, geograafia, inimeseõpetus, kodaniku- või ühiskonnaõpetus, muusika ja mitmesugused võõrkeeled (Eestis enamasti inglise, saksa ja vene, harvem rootsi, soome, ladina, prantsuse, hispaania jt). Mõned õppeained on kohustuslikud, mõned on vabatahtlikud (nt filosoofia, usundiõpetus ja psühholoogia). 

Kõrgharidusõppekavades sõltub õppeainete nomenklatuur konkreetsest erialast. Kõrgkoolides jagunevad õppeained kohustuslikeks-, valik- ja vabaaineteks. Kohustuslikud õppeained peavad läbima kõik vastavale õppekavale immatrikuleeritud üliõpilased; valikained on õppekavas ette nähtud valitavad õppeained, millest üliõpilased peavad valima ettenähtud mahus õppeaineid vastavalt oma huvidele ja spetsialiseerumissuunale; vabaained on õppeained, mis ei ole õppekavas ette nähtud, vaid mida üliõpilane võib valida vabalt, lähtudes oma huvidest. Sisu järgi jagunevad kõrgharidusõppekavade õppeained erialasteks ja üldaineteks. Erialased õppeained on mõeldud vastaval erialal töötamisel ja edasiõppimisel oluliste pädevuste omandamiseks, üldained on mõeldud nn ülekantavate pädevuste ehk üldoskuste omandamiseks, mis on vajalikud igas elu- ja töövaldkonnas, sõltumata õpitavast erialast. Näiteks matemaatika õppekaval on matemaatika erialane õppeaine, aga väljendusõpetus, võõrkeel jmt on üldaine.

Vaata ka
--------

* e-õpe
* teadusharu
* õpik
* õppetund

Viited
------

1. ↑  EKSS
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib üldmõistest, sõna teiste kasutusviiside kohta vaata artiklit Õpilane (täpsustus).* |

---

**Õpilane** on isik, kes õpib õpetaja juhendamisel kas haridusasutuses või eraviisil. Eestikeelses haridusterminoloogias on *õpilane* kitsam mõiste kui *õppur* ehk *õppija*. Seejuures nimetatakse **õpilaseks** eelkõige üldhariduskoolis või kutsehariduskeskuses õppivat last või noorukit 18.–19. eluaastani. Õpilane ehk õppur on aga igaüks, kes midagi õpib, sh täiskasvanud.

Õpilaste liigid
---------------

### Eelkooliõpilane

Eelkooliõpilane on tavaliselt viie- kuni seitsmeaastane laps, kes käib eelkoolis ehk läheb järgmisel aasta esimesse klassi

### Algkooliõpilane

Algkooliõpilane on laps, kes käib 1.-4. klassis.

### Põhikooliõpilane

Põhikooliõpilane on laps, kes käib 5.-9. klassis. Selle all võib käsitada ka last, kes käib 1.-9. klassis.

### Keskkooliõpilane

Keskkooliõpilane on isik, kes käib keskkoolis ehk gümnaasiumis ehk 10.-12. klassis. Keskkooli lõpetajat nimetatakse abituriendiks.

### Ülikooliõpilane

Üliõpilane ehk tudeng on isik, kes käib ülikoolis.

### Kutsekooliõpilane

Kutsekooliõpilane on isik, kes käib kutsekoolis.

Viited
------

1. 1 2 3   Autorite kollektiiv, 2014. Hariduse ja kasvatuse sõnaraamat. Eesti Keele Sihtasutus. Lk 475
**Õpilasuurimus** on Eestis gümnaasiumi lõpetamiseks sooritatav juhendatav ja kaitstav individuaalne või kollektiivne uurimistöö.

Õpilasuurimus peab olema algupärane, objektiivne ja süsteemne, uurimuse tulemused peavad olema tõendatavad, mõtestatud ja selgitatud. See peab kajastama õpilase uurimistulemusi ja seisukohti ega tohi piirduda refereerimisega. Õpilasuurimuse võib asendada **praktilise tööga**, mille eesmärgid on uurimistööga samad, kuid mis võimaldab võtta uurimuse aluseks mõne enda loodud teose, õpilasfirma, tehnoloogilise lahenduse, õppematerjali vmt projekti. Praktilise töö uurimuslik osa kirjeldab töö tausta, lähtealuseid ja eesmärke, kontseptuaalset lahendust, töö aktuaalsust, tööprotsessi ning töö tulemust.

Õpilasuurimust juhendab kooli töötaja, võib kaasata juhendajaid väljastpoolt kooli. Õpilasuurimuse tegemise ajakava igaks aastaks määrab kooli direktor käskkirjaga, koolidel on oma juhendid õpilasuurimuse ja praktilise töö koostamiseks. Kui töö tehakse kollektiivselt, siis peavad kaitsmisel osalema kõik autorid ühiselt.

Eesmärk
-------

Õpilasuurimuse ja/või praktilise töö eesmärk on õpilase loova eneseväljenduse, koostöö ja iseseisvalt töötamise oskuse arendamine.

Uurimistööd tehes arendatakse oskust koguda uuritava probleemi kohta taustainfot, koguda andmeid ning neid analüüsida, oskust rakendada teoreetilisi teadmisi praktikasse, uurimusküsimuse sõnastamise ning lahenduseks sobiva meetodi, analüüsivahendite valimise ja rakendamise oskust, teadusteksti koostamise oskust ning töö kokkuvõtte koostamise ning töö kaitsmise oskust.

Lisaks sellele peaks uurimistöö kinnistama kirjaliku töö tegemise ning oma aja planeerimise oskusi.

Õppekavaveebi kirjelduse järgi arendatakse õpilasuurimusega "oskust leida teaduslikke seisukohti ja teha tõendusmaterjali põhjal järeldusi, seada eesmärke ning oma tulemusi hinnata" ning "kriitilist mõtlemist, argumenteerimis-, eneseväljendus- ja esinemisoskust ning oskust töötada erinevate allikate ja andmetega".

Vaata ka
--------

* Õpilaste teadustööde riiklik konkurss

Viited
------

1. ↑  Õpilasuurimus (Innove õppekavaveeb)

Välislingid
-----------

* Õpilasuurimuse ja praktilise töö ettevalmistamise ning hindamise tingimused ja kord
* Uurimistööde ja praktiliste tööde läbiviimise korraldamine gümnaasiumis. Juhendmaterjalid koolidele (Innove õppekavaveeb)
* Õpilasuurimus sahtlist välja Vikipeedia e-kursuse abiga! (Wikimedia blogi)
* Vikipeedia artikli kirjutamine ehk Referaat Vikipeediasse, mitte sahtlisse! YouTube, 2021
**Õpetamine** kõige laiemas tähenduses on õppimise esilekutsumine.

Enamasti peetakse õpetamise all silmas õpetaja poolt õpilasele teadmiste ja oskuste edasiandmist, nende kinnistamiseks harjutuste sooritamist ning nende omandatuse kontrollimist.

Selle kohta, mis on õpetamine ja hea õpetamine ja eriti veel hea õpetamine eri olukordades, on palju konkureerivaid teooriaid nii psühholoogia, kasvatusteaduse kui ka filosoofia vallast. 

Tänapäeval peetakse õpetamisel üldiselt taunitavaks "tuupimise" kasutamist ja indoktrinatsiooni.

Analüütiline lähenemine õpetamise mõistele
------------------------------------------

Israel Scheffler esitab oma õpetamise mõiste analüüsis (1968) õpetamisele kolm tingimust:[*viide?*]

* Õpetaja püüab õppimist esile kutsuda (kavatsuslikkuse kriteerium).
* Õpetaja poolt valitud strateegiad ei tohi olla õigustamatult arvatud saavutama soovitud õppimist (õigustatuse kriteerium).
* Õpetaja tegevus peab mahtuma teatud tavasid puudutavate piirangute alla (tava/mõistlikkuse kriteerium).

Kavatsuse kriteerium võimaldab pidada õpetamiseks olukorda, kus õpilased mingil põhjusel ei õpi, kuigi õpetaja nende õppimist taotleb. Kuna õpilase õppimine on rangelt võttes tema enda teha (õpilane võib otsustada mitte õppida), siis ei saa mingi tegevuse õpetamiseks pidamise kriteerium eeldada õppimist kui tulemust, vaid peab piirduma sellega, et õpetamise juurde peab kuuluma kavatsus (intentsioon) kutsuda esile õppimist.

Õigustatuse kriteerium osutab eelkõige õpetaja poolt kasutatavatele meetoditele, mis ei tohi olla sellised, et nende abil ei võiks õigustatult arvata, et saavutatakse õpilase õppimine. Õigustatuse kriteerium on määratletud negatiivselt, kuna võimalikke strateegiaid õppimise saavutamise taotlemiseks võib olla mitmeid. Kuna aga pole olemas ühte õiget meetodit, siis on otstarbekas ütelda, et meetod ei tohi olla õigustamatu – vastasel juhul võiks kriteerium implitseerida üheainsa õige ja õigustatava meetodi olemasolu.

Tava/mõistlikkuse kriteerium on kõige nõrgem kriteeriumidest ning ütleb, et õpetamisel peab järgima teatud üldtunnustatud tavasid, mis õpetaja ametiga kaasas käivad. Näiteks peab õpetaja käituma nii, et ta käsitleb õpilasi mõtlevate olenditena, vastab nende küsimustele, kui need tekivad vms. Õpetaja ei tohi ka näiteks õpilasi füüsiliselt karistada, käituda ebamoraalselt ega eksida muul viisil tavade suhtes, st ta peab oma tavapärast rolli mõistlikult ellu viima. Ka indoktrinatsiooni ja tuupimise vältimine võib käia siia alla, kuigi ei pruugi: tava kriteerium lubab nimelt anda täiesti erinevaid õpetamise määratlusi näiteks eri kultuurides, eri ajastutel vms, kus õpetamise tavad oluliselt erinevad.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Õpetamine** |
**Cream** oli Suurbritannia rokkansambel, mis tegutses aastatel 1966–1968.

Ansambli moodustasid basskitarrist Jack Bruce, kitarrist Eric Clapton ja trummar Ginger Baker. Bruce oli ansambli peamine laulukirjutaja ja laulja, kuid ka Clapton ja Baker esitasid ning kirjutasid osad laulud. Kõik ansambli liikmed olid enne Creami saavutanud juba edu teistes rokkansamblites. Creami peetakse üldiselt kõige esimeseks supergrupiks.

Nende mitteametlik debüüt leidis aset ühes Manchesteri klubis Inglismaal 1966. aasta juulis – kaks päeva enne avalikku etteastet Windsori muusikafestivalil. Pärast esinemist Star-Clubis 1967. aasta maikuus olid nad Inglismaal Lincolnshire'is toimunud festivalil juba esinejate nimekirja tipus koos oma fännide Jimi Hendrixi ja Pink Floydiga. 

Ansambli muusika hõlmas rokkmuusika paljusid žanre, sealhulgas *blues rock* ("Crossroads", "Born Under a Bad Sign"), psühhedeelne rokk ("Strange Brew", "White Room") ja *hard rock* ("Sunshine of Your Love", "SWLABR"). Ansambel andis välja kokku neli stuudioalbumit. Oma tegutsemisajal müüdi ansambli plaate maailmas üle 15 miljoni. Ansambli kolmas album "Wheels of Fire" (1968) oli kõige esimene duubelalbum, mis pälvis plaatinaplaadi staatuse.

Bruce'i ja Bakeri pingestunud suhete tõttu otsustati 1968. aasta mais laiali minna, kuid enne seda viidi lõpuni töö viimase albumi "Goodbye" kallal. Lisaks korraldati viimane kontsertturnee, mis kulmineerus 25. ja 26. novembril 1968 Londonis Royal Albert Hallis kahe hüvastijätukontserdiga.

1993. aastal võeti ansambel Rock'n'rolli Kuulsuste Halli liikmeks. 2005. aastal tuli Cream uuesti kokku ning Royal Albert Hallis ja New Yorgis Madison Square Gardenis anti mitu taasühinemiskontserti.

Albumid
-------

### Stuudioalbumid

* "Fresh Cream" (1966)
* "Disraeli Gears" (1967)
* "Wheels of Fire" (1968)
* "Goodbye Cream" (1969)

### Kontsertalbumid

* "Live Cream" (1970)
* "Live Cream Volume II" (1972)
* "Royal Albert Hall London May 2-3-5-6 2005" (2005)

### Kogumikud

* "Best of Cream" (1969)
* "Heavy Cream" (1972)
* "Strange Brew: The Very Best of Cream" (1983)
* "Creme de la Cream" (1992)
* "The Very Best of Cream" (1995)
* "Those Were The Days" (1997)
* "20th Century Masters: The Millennium Collection: The Best of Cream" (2000)
* "BBC Sessions" (2003)
* "Cream Gold" (2005)
**Gujarat** on India läänepoolseim osariik. Piirneb loodes Pakistaniga, põhjas Rajasthani osariigiga, idas Madhya Pradeshi osariigiga, kagus Maharashtra osariigiga ja läänes India ookeaniga. Gujarati rannikul asub Dadra ja Nagar Haveli ja Damani ja Diu liiduterritoorium.

Osariigi rannikut liigestavad Kachchhi laht ja Khambhāti laht. Gujaratil on India osariikidest kõige pikem rannajoon.

Giri metsa rahvuspargis on säilinud viimane looduslik lõvide populatsioon Aasias.

Gujarati osariik loodi 1. mail 1960, kui Bombay osariik keelepiiri järgi kaheks jaotati (lõunapoolsest osast sai Maharashtra osariik).

26. jaanuaril 2001 tabas Gujarati maavärin magnituudiga 7,9, milles hukkus 25 000 inimest.

Suuremad linnad on Ahmedabad, Surat, Vadodara, Rajkot, Bhavnagar ja Jamnagar.

Gujarati ametlik keel on gudžarati keel, mida räägib 85% elanikest.

Champaner-Pavagadhi arheoloogiapark kuulub UNESCO maailmapärandi nimistusse.

Haldusjaotus
------------

Gujarat jaguneb 33 ringkonnaks: Ahmedabadi, Amreli, Ānandi, Aravalli, Banaskantha, Bharūchi, Bhāvnagari, Botādi, Chhota Udepuri, Dāhodi, Devbhoomi Dwarka, Gāndhīnagar, Gir Somnathi, Jāmnagari, Jūnāgadhi, Kheda, Kachchhi, Mahisagari, Mehsana, Morbi, Narmada, Navsāri, Panchmahali, Pātani, Porbandari, Rājkoti, Sabarkantha, Surati, Surendranagari, Tapi, The Dangsi, Vadodara ja Valsādi ringkond.

Välislingid
-----------

* Gujarati valitsuse koduleht

India 1. järgu haldusüksused

**Osariigid**: Andhra Pradesh **·**  Arunachal Pradesh **·**  Assam **·**  Bihar **·**  Chhattisgarh **·**  Goa **·**  Gujarat **·**  Haryana **·**  Himachal Pradesh **·**  Jharkhand **·**  Karnataka **·**  Kerala **·**  Lääne-Bengal **·**  Madhya Pradesh **·**  Maharashtra **·**  Manipur **·**  Meghalaya **·**  Mizoram **·**  Nagaland **·**  Odisha **·**  Pandžab **·**  Rajasthan **·**  Sikkim **·**  Tamil Nadu **·**  Telangana **·**  Tripura **·**  Uttarakhand **·**  Uttar Pradesh

**Liiduterritooriumid**: Andamanid ja Nicobarid **·**  Chandigarh **·**  Dadra ja Nagar Haveli ja Daman ja Diu **·**  Delhi **·**  Jammu ja Kashmir **·**  Ladakh **·**  Lakshadweep **·**  Puducherry
Matthias Arrasist. Liivakiviskulptuur püha Vituse katedraalis. 1370. aastad, Peter Parleri meisterkond
Praha Püha Vituse katedraali arkaadid
Katedraali kabelitepärg, koorilõpmiku aknad ja tugikaared idast
**Matthias Arrasist** (tšehhi keeles Matyáš z Arrasu, prantsuse keeles Mathieu d'Arras; sündinud 1290 in Arrasis Prantsusmaal, surnud 1352 Prahas) oli prantsuse arhitekt ja ehitusmeister, kes tegutses Böömimaal 14. sajandi algupoolel.

Eluloolist
----------

Prantsusmaa hilisgootikat esindav ehitusmeister Matthias sündis Arrasis, ent muud pole tema varasemast elust teada. 1344. aastal kutsus Määrimaa markkrahv, hilisem Püha Rooma keiser Karl IV meistri oma uude pealinna Prahasse, et see hakkaks juhtima Narbonne'i ja Rodezi katedraalide eeskujul kavandatud Praha püha Vituse katedraali ehitust.

Looming
-------

Meister Matthias töötas mõnd aega Prantsusmaal ning oli muuhulgas Avignoni paavstipalee arhitekt.

Praha Püha Vituse katedraali nurgakivi pandi paika 21. novembril 1344 ja pärast kaheksa aasta pikkust ehitusperioodi, kuni meistri surmani, oli valminud katedraali idapoolse osa arkaadidekorrus ja koorilõpmik koos kooriümbriskäigu ja viiest kabelist koosneva kabelipärjaga. Neis on äratuntav prantsuse hilisgootika nõtkejooneline rõhutatud vertikaalsus ja peaaegu jäigana mõjuv proportsioonide järgimine on tema loomingu selge tunnus.

1348. aastal alustas ta keiser Karl IV jaoks Karlstejni lossi ehitamist, kuid pole teada, palju on ehitises tema autorsust. Päris kindlalt tõestatud pole tema tegevus ka Nové Město linnaosa rajamisel.

Püha Vituse katedraali ehitusel oli Arrasi Matthiase järglaseks Peter Parler.

Viited
------

1. ↑  "Alexander Martirosov. Matthias of Arras: A French Behind Most Famous Bohemian Cathedral. - https://medium.com/". Originaali arhiivikoopia seisuga 19. aprill 2021. Vaadatud 19. aprillil 2021. `{{netiviide}}`: välislink kohas ``|pealkiri=`` (juhend)
2. ↑  Karlstejn Castle (Hrad Karlstejn). - accesstravel.com

Välislingid
-----------

* A. Martirosov. Matthias of Arras: A French Behind Most Famous Bohemian Cathedral. - https://medium.com/
* K. Benesovska. The Reception of the Work of Mathieu d'Arras in Bohemia. - Revue de l'Art, December 2009

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Matthias Arrasist** |
**Tiit Rebane** (sündinud 15. jaanuaril 1950 Põlvas) on eesti arstiteadlane ja kardioloog.

Elulugu
-------

Tiit Rebane on metsateadlase Harald Rebase poeg.

Lõpetas 1968 Tartu 2. Keskkooli, 1974 Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna ja 1985 samas aspirantuuri; meditsiinikandidaat (1986, TRÜ), väitekiri "Kиноангиографическая оценка аортокоронарного шунтирования у больных ишемической болезнью сердца." 

Oli 1975–1978 Viljandi Rajooni Keskhaigla kirurg, 1978–1979 TRÜ meditsiini kesklabori veresoontekirurgia labori vanemteadur, 1980–1983 ja 1986–1989 Tartu Riikliku Ülikooli üld- ja molekulaarpatoloogia instituudi röntgenangiokardiograafia labori (Tallinnas) teadur, 1989–1993 Tartu Ülikooli Eesti Südamekeskuses Tallinnas vanemteadurina, aastast 1994 Põhja-Eesti Regionaalhaigla intensiivkardioloogia osakonna vanemarst.

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkond: südame- ja veresoonkond. 15 teadustrükist.

Teoseid
-------

* Korduskoronarograafia pärgarterisisese trombolüütilise ravi tulemuste hindamisel (kaasautor). Nõukogude Eesti Tervishoid (1982) 5.
* Применение чрезкожной транслюминальной коронарной ангиопластики при лечении больных острым инфартом миокарда (kaasautor). // Кардиология (1984) 9.
* Aortokoronaarsete šuntide tüübid ja nende angiograafiline iseloomustus (kaasautor). // Nõukogude Eesti Tervishoid (1985) 6.
* Korduv operatsioonijärgne šundiangiograafia aortokoronaarsete šuntide seisundi hindamisel. // Eesti Arst (1990) 4.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide.

Kirjandus
---------

* Eesti Arst (1987) 3, 204–205.
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Tiit Nõges** (aastani 1936 **Sergei Nõges**; 8. juuni 1916 Valmiera, Liivimaa kubermang – 18. märts 1993 Tallinn) oli eesti põllumajandusteadlane.

Elulugu
-------

Tiit Nõges oli piiritusemeistri poeg.

1935. aastal lõpetas Nõges Türi Gümnaasiumi, õppis 1935–1950 (vaheaegadega) TÜ põllumajandusteaduskonnas, lõpetas 1950 agronoomina, põllumajanduskandidaat (1971, Eesti TA), väitekiri "Sookultuurniitude tüübid ja nende bioloogilised ning majanduslikud omadused Eesti NSV-s".

Nõges oli 1939–1948 Tooma Soouurimis- ja Katseinstituudi (aastast 1946 ENSV TA Taimekasvatuse Instituudi Tooma filiaal) noorem- ja vanemteadur, 1948–50 ENSV TA Maaparanduse ja Sookultuuri Instituudi põllukultuuride osakonna juhataja. Märtsis 1950 (pärast EK(b)P VIII pleenumit) kõrvaldati teadustöölt, oli 1950–1958 Kambja MTJ agronoom, melioraator ja peaagronoom, 1958–1964 EMMI Tooma katsebaasi vanemteadur, 1964–1974 sookultuuri osakonna ja katsebaasi juhataja, 1974–1986 vanemteadur.

Teadustöö
---------

Tiit Nõgese uurimisvaldkond oli sookultuurniidud – nende eri tüüpide bioloogilised ja agronoomilised omadused, agrotehnika, rajamiseks sobivad seemnesegud ning ristiku kasvatamine eelviljana vähelagundunud turvasmuldade kasutuselevõtmisel. Koostas sookultuurniitude tüpoloogia, töötas välja sookultuurkarjamaadele ja -niitudele sobiva rohttaimede tüübistiku. Üle 80 teadustrükise.

Teoseid
-------

* Sookultuur. // Maaviljeluse käsiraamat (kaasautor). Tallinn, 1965
* Kuivendamise intensiivsuse mõju ristikute kasvatamisel turvasmuldadel. // Rohumaaviljelus V. Tallinn, 1969

Tunnustus
---------

* 1957 Eesti NSV teeneline agronoom

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide, lk 24

Kirjandus
---------

* Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide
* Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944. Trt, 1994, III, 242
* Eesti Maaviljeluse Instituut 1946–2006. Saku, 2006, 56, 143, 170
* Toomre, R. Rohumaaviljeluse teadustöö areng ja selle uurijad Eestis. Tallinn, 1991, 105–107

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
Puškini-nimeline vene draamateater Jakutskis
**Puškini-nimeline Riiklik Akadeemiline Vene Draamateater** (jakuudi keeles А.С. Пушкин аатынан Ил Академическай Нуучча Театра; vene keeles Государственный академический Русский драматический театр им. А. С. Пушкина) on vanim teater Sahha pealinnas Jakutskis. 

Puškini-nimeline vene draamateater on vanim teater Kirde-Venemaal. 1891. aastat loetakse **Vene draamateatri Jakuutias** sünniaastaks. Toona oli see asjaarmastajateater.

Uue teatrihoone sai Vene draamateater 1957. aastal – Jakutskis aadressil Lenini prospekt 21.

1998. aastal sai teater akadeemiliseks (riikliku staatuse sai teater varem – enne 1945. aastat). Alates 1999. aastast kannab teater Aleksandr Puškini nime.

Näitlejaid
----------

Teatris on mänginud tuntud näitlejad  Aleksandr Kuznetsov, Nina Konstantinova ja Valentin Antonov.

Viited
------

1. 1 2 3  Русский драматический театр в Якутии. xn--80afe1cl.xn--p1ai

Välislingid
-----------

* Koduleht
* Näitetrupi koosseis
**Matthias Jacob Schleiden** (5. aprill 1804 Hamburg – 26. juuni 1881 Frankfurt) oli saksa botaanik. Botaaniline nimelühend on **Schleid.**

Arsti poeg.

Ta õppis algul Heidelbergi ülikoolis õigusteadust ning promoveeriti 1826 või 1827 õigusteaduste doktoriks. Seejärel pöördus ta kodulinna Hamburgi tagasi ning praktiseeris 1831. aastani seal advokaadina.

Et see tegevus teda ei rahuldanud, asus ta 1832 või 1833 Göttingeni ülikoolis arstiteadust õppima. Õpingute ajal hakkas ta üha enam huvituma loodusteadustest, eriti botaanikast. Sel alal oli ta põhiliselt professor Friedrich Georg Bartlingi õpilane. Ta läks 1835 Berliini ülikooli, õppis professor Johann Horkeli juures ning tegeles peamiselt taimeembrüoloogiaga.

Aastal 1839 promoveerus ta filosoofiadoktoriks ning sai Jena ülikoolis erakorraliseks professoriks. Aastal 1850 edutati ta korraliseks professoriks ning ta sai Jena ülikooli botaanikaaia juhiks. Jenas pidas Schleiden mitte üksnes loodusteaduste ja botaanikaloenguid, vaid õpetas ka antropoloogilisi, filosoofilisi ja kultuuriajaloolisi teemasid. Alexander von Humboldti kombel tahtis Schleiden äratada ja edendada haritud kodanlaste huvi loodusteaduste vastu.

Jenas kirjutas Schleiden artikleid fütogeneesist ja tegi kindlaks, taimede mitmesugused osad koosnevad rakkudest. Nii sai Schleidenist üks esimesi botaanikuid, kes sõnastas tookord kinnituseta rakuteooria (1838). Teda koos Theodor Schwanniga peetakse üheks rakuteooria rajajaks.

Ta sai aru 1831 šoti botaaniku Robert Browni poolt avastatud rakutuuma tähtsusest ning aimas rakkude jagunemise tähtsust. Schleiden oli ka üks esimesi saksa botaanikuid, kes aktsepteeris Charles Darwini evolutsiooniteooriat.

Aastal 1863 võttis Schleiden vastu kutse Tartu ülikooli, kus talle pakuti esimest taimekeemia (taimefüsioloogia) õppetooli. Ka Tartus tegi Schleiden ettekandeid haritud kodanlastele. Arusaamatuste ja tülide tõttu kirikuga pidi ta 1864 Dresdenisse tagasi pöörduma. Paksu verd tekitasid Schleideni loengud darvinismist.

Hiljem tegutses ta elu lõpuni eraõpetlasena Darmstadtis, Wiesbadenis ja Frankfurdis.

Oma teaduslikus loomingus oli Schleiden lähedane filosoof Jakob Friedrich Friesile, võideldes romantismiaegset meditsiini ja loodusteadusi mõjutanud spekulatsioonidega.

Teosed
------

* "Grundzüge der wissenschaftlichen Botanik" (2 köidet 1842–1843)
* "Die Pflanze und ihr Leben" (1848)

Välislingid
-----------

Matthias-Schleiden-Institute Jena Ülikoolis
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib liigist; perekonna kohta vaata artiklit Puriliblikas (perekond).* |

---

**Puriliblikas** (*Iphiclides podalirius*) on ratsulibliklaste sugukonda puriliblika perekonda kuuluv liblikas.

Teaduslikult kirjeldas teda esimest korda Jacob Hübner aastal 1807. Nime *podalirius* sai ta vanakreeka mütoloogia tegelaskuju Podaleiriose järgi, kes oli arstiteaduse jumala Asklepiose poeg.

Puriliblikas elab Lõuna- ja Kesk-Euroopas ning Põhja-Aafrikas. Tema levila põhjapiir kulgeb 52°–54° põhjalaiusel ning läbib Saksimaad ja Kesk-Poolat. Eestis on teda kohatud üksikutel kordadel .
Soodsatel aastatel on ta jõudnud ka Briti saartele ja Soome. Aasias elab ta Väike-Aasias, Taga-Kaukaasias, Araabia poolsaarel, Indias ja Lääne-Hiinas. Alpides leidub teda kuni kõrguseni 1600 m. Kaspia madalikul ja Lääne-Kasahstanis suudab ta elada üksnes seal, kus inimene on loonud selleks sobivad tingimused.

Ta armastab elada laukapuude läheduses, samuti istandustes. Laukapuupõõsastike maharaiumise tõttu on puriliblikas muutunud haruldasemaks. Luksemburgis, Poolas, Saksamaal, Slovakkias, Tšehhis, Ukrainas, Ungaris, mõnes Venemaa oblastis ja mõnes Austria provintsis on puriliblikas looduskaitse all.

Tema tiibade siruulatus on 68–72 mm. Emased on isastest suuremad. Tiivad on üldiselt helekollased. Kummalgi eestiival on 7 kiilukujulist musta triipu, mis on tiiva esiservaga risti. Tagatiibadel on umbes 15 mm pikkused jätked, nende alusel on silmtäpp.

* ♂♂
* ♂   △♂ △
* ♀ ♀
* ♀ △ ♀ △

Puriliblikal on mitu alamliiki. Alpides elab *I.p. inalpina*, mille tiivad on laiemad ja lühemad, tagatiiva jätked on lühemad, aga mustad triibud tiibadel laiemad. Alamliigi *I.p. virgatus* tiivad on lumivalge taustaga. Pürenee poolsaarel elab alamliik *I.p. feisthamelli*, mida mõned teadlased peavad eraldi liigiks ja mille isastel on esitiivad kollakasoranži ääristusega.

Aastas on puriliblikal kaks põlvkonda. Esimene põlvkond ilmub mai keskel ja lendab juuni alguseni, teine lendab juulis ja augustis. Levila põhjaosas, Alpidest põhja pool on ainult üks põlvkond, mis lendab maist juulini.

Puriliblikas eelistab sooje piirkondi, kus kasvab põõsaid. Talle sobivad metsalagendikud, välud ja hõrendikud. Tihti tuleb ta aedadesse ja parkidesse.

Kevaditi meeldib tal toituda mitmesuguste põõsaste, näiteks sireli õitel. Suvel köidavad neid sarikaliste suured õisikud.

Puriliblika röövikute toidutaimed on viirpuud. Vastkoorunud röövikud on tumedad kahe suurema ja kahe väiksema roheka laiguga seljal. Hiljem on röövikud rohekad kollakate selja- ja külgtriipudega. Suvised nukud on reeglina rohelised, talvituvad nukud on pruunid. Palju talvituvaid nukke satub mitmesuguste vaenlaste saagiks. Talvituvad üksnes nukud.

Viited
------

1. ↑  J. Viidalepp, H. Remm. "Eesti liblikate määraja". 1996
2. ↑  J. Viidalepp, H. Remm. "Eesti liblikate määraja". 1996

Välislingid
-----------

* Puriliblikas andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes
Roland Clara
**Roland Clara** (sündinud 8. märtsil 1982 Brunicos Bolzano provintsis) on endine Itaalia murdmaasuusataja. 

Clara parim tulemus individuaalselt rahvusvahelisel tasandil oli saavutatud 30 km suusavahetusega sõidus 2009. aasta maailmameistrivõistlustel Liberecis, kus ta sai viienda koha. Samal võistlusel sai ta Itaalia 4×10 km teatevõistkonna koosseisus neljanda koha. 2011. aasta MM-il Oslos oli ta 30 km suusavahetusega sõidus seitsmes. 

Clara võistles maailma karikasarjas alates 2005. aastast. 2015. aasta Tour de Ski viimasel etapil 14. jaanuaril Val di Fiemmes võitis ta 9 km vabasõidu (mäkketõus).

Saavutused
----------

### Maailma karikasarjas

Roland Clara osales karjääri jooksul 172 maailma karikasarja etapil ja jõudis poodiumile seitsmel korral, neist kõige kõrgemale astmele ühe korra.

#### Maailma karikasarja etapivõidud

| Jrk. nr | Aasta | Kuupäev | Koht | Riik | Ala |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **1.** | 2015 | 11. jaanuar | Val di Fiemme |  Itaalia | 9 km vabatehnikas |

Isiklikku
---------

Clara esindab suusaklubi Fiamme Gialle. Ta elab Riscones ja on ametilt politseinik.

Välislingid
-----------

* Roland Clara FIS-i kodulehel
* Roland Clara koduleht
Satelliidipilt Nyungwe rahvuspargist
Vaade rahvuspargile lennukilt
**Nyungwe rahvuspark** on rahvuspark Rwandas.

Park asub riigi edelaosas Burundi piiri ääres Kivu järvest lõunas. Teisel pool piiri Burundis jätkub ta Kibira rahvuspargina.

Nyungwe rahvuspark loodi 2004. aastal. Kaitse alla olid piirkonna metsad võetud juba 1933. aastal. 

Pargi pindala on umbes 970 km².

Paljud rahvuspargi taime- ja loomaliigid on Ida-Aafrika riftivööndi endeemid.

Pargi alale jääb nii vihmametsi, bambusesalusid, rohumaid kui ka soid. Leitud on vähemalt 1068 taimeliiki, neist 137 endeemi. Leidub umbes 200 puuliigi esindajaid. Nende seas on *Entandrophragma excelsum* ja Manni tüvijalg. Rahvuspargi alal kasvab ka mitmesuguseid sõnajalgtaimi, üle saja liigi käpalisi ja begooniaid.

Nyungwe rahvuspargi alal elab vähemalt 85 imetaja- (sealhulgas 13 primaadi-), 275 linnu-, 32 kahepaiksete ja 38 roomajaliiki.

Vaata ka
--------

* Mukura metsakaitseala

Viited
------

1. ↑  "Species Present in Nyungwe Forest". Originaali arhiivikoopia seisuga 13. oktoober 2012. Vaadatud 11. juunil 2012.

Välislingid
-----------

* Koduleht
* Nyungwe National Park, NASA Earth Observatory
**Ruiselede** on hollandikeelne vald Belgias Flandria piirkonnas Lääne-Flandria provintsis Tielti haldusringkonnas.

Asulad
------

1977. aasta haldusreformi käigus terviklikkuse säilitanud Ruiselede jaguneb järgmisteks piirkondadeks ja asulateks:

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Kollakaks toonitatud alad tähistavad linnastunud piirkondi. | 

| # | Asula |
| --- | --- |
| I | Ruiselede |
| II | Doomkerke |
| III | Kruiskerke |

 |

* DoomkerkeDoomkerke
* Sint-PietersveldSint-Pietersveld
* RuiseledeRuiselede
* Magistraadihoone ja Jumalaema kiriku tornMagistraadihoone ja Jumalaema kiriku torn

Viited
------

1. ↑  Wettelijke Bevolking per gemeente op 1 januari 2018, vaadatud 9.03.2019.

Välislingid
-----------

 Ruiselede – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Koduleht (hollandi keeles)

Lääne-Flandria provintsi vallad

Alveringem | Anzegem | Ardooie | Avelgem | Beernem | Blankenberge | Bredene | Brugge | Damme | De Haan | De Panne | Deerlijk | Dentergem | Diksmuide | Gistel | Harelbeke | Heuvelland | Hooglede | Houthulst | Ichtegem | Ieper | Ingelmunster | Izegem | Jabbeke | Knokke-Heist | Koekelare | Koksijde | Kortemark | Kortrijk | Kuurne | Langemark-Poelkapelle | Ledegem | Lendelede | Lichtervelde | Lo-Reninge | Menen | Mesen | Meulebeke | Middelkerke | Moorslede | Nieuwpoort | Oostende | Oostkamp | Oostrozebeke | Oudenburg | Pittem | Poperinge | Roeselare | Ruiselede | Spiere-Helkijn | Staden | Tielt | Torhout | Veurne | Vleteren | Waregem | Wervik | Wevelgem | Wielsbeke | Wingene | Zedelgem | Zonnebeke | Zuienkerke | Zwevegem
Kaart
**Ruila–Laitse tee** (registrinumbriga 11161) on 5,8 km pikkune kõrvalmaantee Saue vallas. 

Tee saab alguse Ääsmäe–Kernu tee kuuendal kilomeetril Muusika ja Ruila küla piiril. Tee kulgeb läbi Muusika, Ruila ja Laitse küla ning lõpeb Ääsmäe–Haapsalu–Rohuküla maantee kümnendal kilomeetril Laitse külas, olles selle kaheksandal kilomeetril juba korra läbinud. 

Tee ületab ühe silla (Ruila sild üle Vasalemma jõe tee teisel kilomeetril) ja 2 truupi. Teele jääb kolm bussipeatust: Ruila kool, Ruila tee ja Laitse tee.

Teega ristub neljandal kilomeetril Ääsmäe–Haapsalu–Rohuküla maantee, viiendal kilomeetril Munalaskme–Laitse tee.

Tee on mustkattega. Tee klassi kohta andmed puuduvad. Kuni Ääsmäe–Haapsalu–Rohuküla maanteeni on liiklussagedus teel kuni 200 autot ööpäevas, edasi andmed puuduvad. Kiiruspiirangud on Ruila südames (50 ja 70 km/h). Teevalgustuse kohta andmed puuduvad.

Viited
------

1. ↑  "Teeregister". Originaali arhiivikoopia seisuga 6. oktoober 2014. Vaadatud 10. oktoobril 2014.
2. ↑  Maa-ameti kaardiserver
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib 1939. aastal loodud vallast, varasema valla kohta vaata artiklit Särevere vald (Türi kihelkond).* |

---

**Särevere vald** oli vald Järva maakonnas aastaill 1939–1950.

Eesti valdade kaart. Musta kontuuriga vanad vallapiirid, punasega 1939. aastal moodustatud vallad

1939. aasta vallareform
-----------------------

Vald moodustati 1939. aasta vallareformiga senise Särevere valla maa-alast; senise Alliku valla maa-alast; senise Kirna valla maa-alast, välja arvatud Saare küla, Siugumetsa, Laiaru, Alliku, Reopalu, Reopalu A, Reopalu A-1, Metstalu, A-87, A-88, Pärna, Uuesauna, Mäe, Reinu, Männaru, Kaeramäe-Hans ja Kaeramäe-Rein talude, Kolu metskonna Tiiri metsandiku kvartaalide nr. 10–12 ning nende piirkonnas asuvate lahus-heinamaatükkide maa-alad.

1. aprillil 1939 oli vallas 5419 elanikku.

Külanõukogude moodustamine ja valla likvideerimine
--------------------------------------------------

1945 augustis moodustati Särevere vallas 5 külanõukogu: Kirna külanõukogu keskusega Kirna asunduses, Kolu külanõukogu keskusega Kolu asunduses, Laupa külanõukogu keskusega Laupa asunduses, Oisu külanõukogu keskusega Väljaotsa külas ja Türi külanõukogu keskusega Türi linnas. 1950. aastal Särevere vald likvideeriti ja selle alad arvati Türi rajooni koosseisu.

Viited
------

1. ↑  Väljavõte Vabariigi Presidendi otsusest nr. 88 – 7. oktoobrist 1938 (RT 1938, 87, 776)
2. ↑  Eesti NSV Teataja, 1945, 35, 544
3. ↑  Eesti NSV Teataja, 1950, 11, 114
**DHTML** (ka **dünaamiline HTML**) on mõiste, mis hõlmab paljusid erinevaid tehnoloogiaid, mille abil luuakse interaktiivseid ja animeeritud veebisaite. Dünaamilist HTML-i luuakse kasutades staatilist märgistuskeelt (näiteks HTML), kliendipoolset skriptimiskeelt (näiteks JavaScript), stiililehe keelt (näiteks CSS) ja DOM-i. DHTML-i kasutavat rakendust tutvustati üldsusele Microsofti poolt Internet Explorer 4 väljalaskega 1997. aastal.
DHTML-i abil on võimalik skriptimiskeelel muuta muutujaid veebilehe definitsioonikeeles, mis omakorda mõjutab muidu staatilise lehe välimust ja funktsionaalsust. See kõik toimub vaatamisprotsessi ajal, pärast seda kui leht on laaditud. 
DHTML erineb Ajaxist selle poolest, et DHTML-lehel ei toimu pärast lehe laadimist suhtlust kliendi ja serveri vahel, kogu protsess toimub JavaScriptis kliendi poolel. Samas Ajaxi lehekülg kasutab DHTML-i komponente, et teostada päring serverisse. Näiteks kui lehel on akordionmenüüd, siis puhas DHTML-i lähenemine laadiks kõikide menüüde sisu ning siis kuvaks dünaamiliselt ainult selle menüü sisu, mis on aktiivne, samas kui AJAX võib laadida iga menüü sisu ainult siis, kui seda on vaja.

Vaata ka
--------

* Dünaamiline veebileht

Viited
------

1. ↑ . vaadatud 09.09.2016.
**Eesti Huumoriliit** (EHL) on mittetulundusühing, mis koondas ja koondab Eestis tegutsevaid humoriste, karikaturiste ja teisi, kes tegelevad huumori loomisega.

Eesti Huumoriliit loodi 1990. aastate alguses. Ühingu au- ja juhatuse liikmed olid siis Raimo Aas, Rein Tomingas, Hardi Tiidus, Harald Zharens, Lembit Sibul (tegevdirektor), Mati Jakson ja Toivo Tootsen.

Liidu tegevus taastati 26. märtsil 2013. Ühingu juhatusse kuuluvad Priit Koppel, Andrus Tamm, Tarmo Vaarmets, Tiiu Anton.[*viide?*]

Tegevus
-------

Eesti Huumoriliit on korraldanud järgmised rahvusvahelised karikatuurivõistlused: 

* 2013 – "Linlane naerab"
* 2014 – "Elavad tänavad"
* 2017 – "Juubel – Eesti Vabariik 100"
* 2020 – "Kliimatehnika"

2015. aastal korraldas Eesti Huumoriliit Tallinnas Euroopa Karikatuurikeskuse (Belgia, Kruishoutem) koostatud Belgia karikaturistide paremiku näituse ning Rahvusarhiivi galeriis näituse "Ajakirja Pikker karikatuurid 1957‒1995".

Eesti Huumoriliit asutas koos MTÜ Purculiga Purkus Eesti Huumorimuuseumi.

Raamatud
--------

* "Linlane naerab". 2013. ISBN 9789949330928
* "Elavad tänavad. *Living Streets*". 2014. ISBN 9789949956401
* "Juubel – Eesti Vabariik 100"

Viited
------

1. ↑  Ivar Soopan (30. märts 2016). "1. aprillil asutatakse Raplamaal Purkus Eesti Huumorimuuseum". *Läänlane*. Originaali arhiivikoopia seisuga 5. märts 2017.

Välislingid
-----------

* Facebook – Eesti Huumoriliit
* Eesti Huumoriliit avab Tallinna XXXIII vanalinnapäevade raames 24. mail 2014.a Kiek in de Kökis, Tallinnas, kl.15.00 rahvusvahelise karikatuurinäituse „Elavad tänavad". Kalender24.ee, 2014
* "Rahvusarhiivi galeriis avatakse näitus "Ajakirja "Pikker" karikatuurid 1957‒1995". Pealinn, 2. juuni 2015
**Eesti I Portselanitööstus** oli aastatel 1932?–1939 tegutsenud Eesti keraamikaettevõte.

Selle asutasid Riigi Kunsttööstuskoolis keraamikat õppinud koolivennad Helmut Käsukond ja Jüri Jüriloo. Töökoja asutamise aasta määramisel on küsitavusi, kuid üldiselt võib arvata, et see toimus 1932. aastal. Üüriti Kotzebue 16a hoovis asunud vana soolalao ruumid. Ruumidesse ehitati ahjud, paigutati savi- ja glasuuritrumlid ning muu vajalik sisseseade. Esialgne plaan oli hakata tootma tehnilist portselani: elektriisolaatoreid, õllepudelikorke, salvipurke jne. Helmut Käsukond lahkus ettevõttest üsna varsti pärast selle käivitamist. Portselanitööstusse võeti tööle 1933. aastal Keraamika Tööstuskooli lõpetanud Ainold Sauman ja Friedrich Viitman. Aastatel 1936–1938 töötas ettevõttes 1936. aastal rakenduskunstniku tunnistusega kooli lõpetanud Mari Rääk. Seal on töötanud ka Arnold Kallas.

Tänavapoolsest puumajast võeti lisaks soolalaole kasutusele treimis- ja dekoreerimisruumidena veel kaks tuba. Kui algselt plaanitud tehnilise portselani tootmisest ei tulnud midagi välja, orienteerus Jüriloo ümber kunstilise keraamika, peamiselt kõrgkuumusesemete tootmisele. Jüriloo töökojas põletati kõrgkuumustoodete kõrval ka madalkuumuskeraamikat. Eriti tuleb tunnustada töökojas kasutusel olnud soolapõletust. Vähesed selles tehnikas säilinud nõud asuvad Eesti Tarbekunsti- ja Disainimuuseumis, Tallinna Linnamuuseumis ning ühes erakogus. Jüri Jüriloo töökojas olid kasutusel ka saviglasuurid. Nende glasuuridega kaetud esemetest on Ellinor Piipuu teostest säilinud aiafiguur „Kitsetall" ja suur roheline draakonitega vaas.

Jüriloo töökojas käisid oma keraamikaesemeid põletamas skulptorid Ferdi Sannamees, Aleksander Kaasik, Enn Roos, ka Aino Alamaa. 1937. aastal esines töökoda oma väljapanekuga RaKÜ 5. näitusel.

1939. aastal oli ettevõte pankrotis ja see müüdi OÜ Kodukäsitööle.

Ettevõtte toodete põhjast leiab markeeringu EIP.

Viited
------

1. 1 2  Matvei, Jutta (2015). "Jüri Jüriloo ja tema portselanitööstus" (PDF). *weebly.com*. Vaadatud 21.12.2021.
2. ↑  Kangro-Pool, Rasmus (20.11.1937). "RaKü näitus". *Päevaleht*. Vaadatud 21.12.2021.
3. ↑  Toimetaja Voldemar Eller (1937). *Rakenduskunsti Ühing "Rakü" 5. üldnäitus : 14. novembrist - 4. detsembrini 1937*. Tallinn: Rakü.
Kihnu valla vapp
**Kihnu valla vapp** on Pärnu maakonnas asuva Eesti haldusüksuse Kihnu valla vapp.

Vapp on kinnitatud 7. novembril 1995.

Vapi kirjeldus
--------------

Kihnu valla vapiks on hõbedane musta lainelise päisega kilp. Kilbi hõbedasel väljal on sinine kaheksaharuline täht, mille kaldharud on ristharudest lühemad. Mustal päisel on hõbedane lamav otsevaatav hüljes.

Põhjendus
---------

Kilbi laineline jaotus tähistab merd. Sinine kaheksaharuline täht sümboliseerib ilmakaari ning sellega ka Kihnu kuulsaid meresõitjaid ning laevaehitajaid. Samuti märgib täht põhjamaiselt karge mere keskel asuvat Kihnu saart ennast. Vapiloom viitab hülgepüügile, kihnlaste traditsioonilisele tegevusalale.

Vapi kasutamise kord
--------------------

Kihnu valla vappi kasutatakse:

1. Kihnu Vallavolikogu, Kihnu Vallavalitsuse ja vallavalitsuse hallatavate asutuste ning äriühingute, mille aktsiate või osa ainuomanikuks on Kihnu vald, pitsatitel ja dokumendiplankidel.
2. Kihnu valla autasudel, valla meenetel ja ametlikel trükistel.
3. Vallavalitsuse hoonel, valla piiritähistel ning valla ametiasutuse hallatavate asutuste siltidel.
4. Muudel juhtudel toimub valla vapi kasutamine vallavalitsuse poolt väljastatava loa alusel.

Vaata ka
--------

* Kihnu valla lipp

Välislingid
-----------

* Kihnu valla lipp ja vapp valla kodulehel
* Omavalitsuste sümbolid Riigikantselei lehel - Kihnu vald.
**TTÜ elektrotehnika instituut** on Tallinna Tehnikaülikooli energeetikateaduskonna struktuuriüksus, kus tegeletakse elektrienergia mehaaniliseks liikumiseks, valguseks, soojuseks jne muundamise küsimustega. 

Õpetatakse ja uuritakse:

* tarbijate elektrivarustust,
* tootmise automatiseerimist, roboteid,
* elektrotehnika aluseid ja elektrimasinaid,
* elektrotehnoloogiat,
* elektromagnetilist ühilduvust,
* elektrimõõtmisi ja elektrivälju.

Instituudi huviorbiiti kuuluvad ka elektrienergia säästmine ja reaktiivvõimsuse kompenseerimine, võrgusõbralikud toiteallikad ning eritüübilised elektrimasinad.

Elektrotehnika instituut asub aadressil Ehitajate tee 5, VII korpus, kolmas ja neljas korrus.

Õppetöö
-------

TTÜ energeetikateaduskonnas on elektrotehnika (varasema nimetusega elektriajamite ja jõuelektroonika) õppekava. Lisaks mitmetele energeetikateaduskonna õppekavadele on instituudi õpetatavad õppeained mitmetes mehaanikateaduskonna, infotehnoloogia teaduskonna ja ehitusteaduskonna õppekavades.

Erialaliidud
------------

TTÜ elektrotehnika instituut on Eesti Elektritööde Ettevõtjate Liidu liige, Šveitsis paikneva rahvusvahelise jõuelektroonika keskuse (*European Center of Power Electronics*, ECPE) kompetentsikeskus, Eesti Moritz Hermann Jacobi Seltsi liige ja lisaks mitmete rahvusvaheliselt tuntud firmade poolt volitatud koolitusasutus.

Ajalugu
-------

* 1936 avati Tallinna Tehnikainstituudi ehitusteaduskonnas *elektrotehnika laboratoorium*.
* 1939 alustas Tallinna Tehnikaülikooli *elektrotehnika erialal* õppimist esimene õpperühm. Elektrotehnika professuur kuulus ehitus- ja mehaanikateaduskonda.
* 1956 asutati Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI) mehaanikateaduskonda tööstuse elektrifitseerimise kateeder.

Viited
------

1. ↑  Endel Risthein: Tallinna Tehnikaülikooli elektrotehnika instituudi kujunemislugu, Elektriala 1/2013, lk. 28. ISSN 1406-4464
2. ↑  Juhan Laugis: 40 aastat elektriajamiinseneride koolitust Tallinna Tehnikaülikoolis
**Florence Ada Fuller** (1867 Port Elizabeth – 17. juuli 1946 Gladesville, Uus-Lõuna-Wales) oli Lõuna-Aafrikas sündinud Austraalia kunstnik.

Fuller sündis Port Elizabethis toonases Briti Kapimaa koloonias. Tal on mitu venda ja õde, teiste seas Amy ja Christie, kellest said lauljad. Tema perekond kolis Melbourne'i, kui ta oli veel lapseeas. Melbourne'is õppis ta maalimist oma onu Robert Hawker Dowlingi ja kunstiõpetaja Jane Sutherlandi käe all. Ta õppis ka Victoria Rahvusgalerii kunstikoolis. 1880. aastate lõpus sai ta kutseliseks kunstnikuks.

1892. aastal lahkus ta Austraaliast ja suundus esmalt Lõuna-Aafrikasse, kus ta kohtus ja maalis Briti päritolu Lõuna-Aafrika ärimehe Cecil Rhodese jaoks. Pärast seda läks ta Euroopasse, kus ta järgneva kümnendi elas ja õppis. Aastatel 1895–1904 eksponeeriti tema töid kunstinäitusel Pariisi Salongis ja Londoni Kuninglikus Kunstiakadeemias.

1904. aastal naasis ta Austraaliasse ja asus elama Perthi. Ta sai Teosoofia Seltsi aktiivseks liikmeks ja maalis osad oma tuntumad tööd, sh "Golden Hour", mida on Austraalia Rahvusgalerii nimetanud "meistriteoseks". 1908. aastal reisis ta palju ringi, elas mõnda aega Indias ja Inglismaal. Lõpuks kolis ta Sydneysse, kus õpetas Kaunite Tarbekunstide Koolis aktijoonistust. Kooli olid avanud Uus-Lõuna-Walesi naiskunstnike ühing. 1927. aastal paigutati ta Gladesville'i vaimuhaiglasse, kus ta 1946. aastal suri. Ta on maetud Rookwoodi kalmistule.

Fuller maalis peamiselt portreid ja maastike. 1914. aastal oli Fuller esindatud kolmes Austraalia ja ühes Lõuna-Aafrika galeriis, mis tegi temast sel ajal kunstigaleriides enim esindatud Austraalia naiskunstniku. Ta langes seejärel unustusse ja sageli jäeti ta välja ka Austraalia kunstnike teatmeteostest. Praegu on paljud tema maalid Austraalia kunstikogudes: Lõuna-Austraalia Kunstigaleriis, Lääne-Austraalia Kunstigaleriis, Austraalia Rahvusgaleriis, Victoria Rahvusgaleriis ja Austraalia Rahvuslikus Portreegaleriis.

"A Golden Hour" (1905), õlimaal

Viited
------

1. ↑  Gray, Ann (2013). "Masterpieces for the nation 2013. Florence Fuller's A golden hour". *Artonview* (73): 28–29. Originaali arhiivikoopia seisuga 5. november 2013. Vaadatud 4. novembril 2013.

Välislingid
-----------

 Florence Fuller – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
**Flogiston** oli 17. sajandi lõpu ja 18. sajandi ettekujutuste (**flogistoniteooria**) järgi aine, mis vabaneb muu hulgas põlemisel. Flogistoniteooriat peetakse esimeseks teaduslikuks teooriaks keemia ajaloos, sest ta põhines suurel hulgal katseandmetel tule ja põlemise ning sarnaste protsesside kohta.

Georg Ernst Stahlilt pärineval klassikalisel kujul ütleb flogistoniteooria, et kõik põlevad ained, sealhulgas metallid, sisaldavad ühist printsiipi – flogistoni, mis ainete põlemisel või metallide kaltsineerimisel lendub. Mida rohkem flogistoni aine sisaldab, seda paremini ja ägedamalt ta põleb. Metallid koosnevad "metallilubjast" (tänapäeva mõistes metallioksiidist) ja flogistonist ning on seega liitsema koostisega kui nende "lubjad" (tänapäeva mõistes oksiidid). Metallide kuumutamisel flogiston lendub ning jääb järele "metallilubi". Et "metallilubjast" metalli saada, tuleb talle lisada flogistoni. Seda saab teha kuumutamisel eriti flogistonirikaste ainete abil (flogiston võib ühelt ainelt teisele üle minna). Sellised ained on näiteks süsi (puusüsi) ja vesinik (mida mõned keemikud või alkeemikud(?) pidasid puhtaks flogistoniks).

Praegu oksüdeerumise nime all tuntud nähtus on flogistoniteooria järgi flogistoni kaotamine, redutseerumine aga flogistoni omandamine. Flogistoni eraldumisega seletas Stahl ka roostetamist ning pidas roostet ja tuhka flogistonivabadeks.

Stahl pani küll tähele, et metallid muutusid "lubjastudes" raskemaks, mitte kergemaks, kuid ta pidas seda teooria seisukohast ebaoluliseks kõrvalnähtuseks: flogiston oli tema arvates peaaegu kaaluta, kaaluta või isegi negatiivse kaaluga printsiip ehk agent.

Ajalugu
-------

Põlemisprintsiibi idee võib tagasi viia vanaaja elementideõpetuseni.

Flogistoniteooriale pani aluse saksa alkeemik Johann Joachim Becher raamatuga "Physica subterranea" (1669).

Teooriat arendas edasi ning andis sellele lõpliku kuju saksa keemik Georg Ernst Stahl, keda sageli peetaksegi teooria rajajaks.

Hoolimata võimalikest vastuväidetest omandas flogistoniteooria keemia edasises arengus suure tähtsuse. Ta ajendas mitmesuguseid uusi katseid. Loobuti alkeemikute tarkade kivi otsingutest ning keemia ei piiranud end enam ka iatrokeemia eesmärgiga valmistada ravimeid ja muid kasulikke aineid, vaid keemiakatsed said omaette eesmärgiks.

18. sajandil sai flogistoniteooria juhtivate keemikute seas üldtunnustatuks.

Isegi siis, kui prantsuse keemik Antoine Lavoisier oli 1775 avastanud, et põlemisprotsesside aluseks ei ole mingi aine äraandmine, vaid hapniku vastuvõtmine õhust, jäid paljud algul ikkagi flogistoniteooria pooldajateks.

Rootsi keemik Torbern Bergman määras 1780 eri metallide flogistonisisalduse. Need arvud vastavad elektrokeemilistele ekvivalentidele.

Kummutamine
-----------

Aastal 1783 lükkas prantsuse keemik Antoine Lavoisier flogistoniteooria ümber ning seletas põlemist reaktsioonina hapnikuga.

Flogistoniteooria kummutamist peetakse sageli moodsa keemia alguseks. Siiski toimus korralik keemiline uurimistöö ka juba flogistoniteooria raames. Tänapäeva keemia seisukohast saab flogistoniks pidada elektrone, mida oksüdeerumisel loovutatakse.