recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Durdle Door
Vaade Durdle Doorile kaljurünkalt
**Durdle Door** on Edela-Inglismaa lõunarannikul Dorsetis asuv paekivist looduslik kaar.

Nimi "Durdle" tuleneb vanainglise sõnast "thirl", mis tähendab 'läbi uuristama'.

See meres paiknev kaljukaar on moodustunud lakkamatu merelainetuse töö tulemusena: pehmemate kivimitega kaljuosad murenevad kergemini ja sel viisil laine lõpuks uuristabki kaljusse avause.

Durdle Door on moodustunud kohale, kus eri kivimite kihid ei lasu üksteise peal nagu tavaliselt, vaid üksteise kõrval. Kõige enam mere pool on suhteliselt õhuke paekivikiht, millest ongi kaar moodustunud. Paas peab merele suhteliselt hästi vastu. Selle taga on portlandi lubjakivikiht, mis on märksa vähem vastupidav. Meri on seda üsna palju ära uhtunud, ainult keskosas on see säilinud, sest paas kaitseb seda mere otsese rünnaku eest ja lained pääsevad sinna juurde ainult ringiga, mis vähendab nende kulutusjõudu. Kaugemal maa pool on kriidikaljud, mis jällegi merele paremini vastu peavad. Kriidi- ja paekihti eraldab teineteisest 120 m pikkune ja 50 m laiune lubjakivist maasäär.

Kaare tänane ilu ei kesta lõputult. Lõpuks variseb kaar kokku nagu need, mida saab näha Ladrami lahes Ida-Devonis.

Durdle Door kuulub Dorseti ja Ida-Devoni ranniku koosseisus UNESCO maailmapärandi nimistusse.

Kuigi Durdle Door asub eramaal, tohivad külastajad seda vaatama minna.

Viited
------

1. 1 2 3  Durdle Door worldheritagecoast.net (inglise keeles)
**František Chvalkovský** (30. juuli 1885 Jílové u Prahy – 25. veebruar 1945 Berliin) oli Tšehhoslovakkia diplomaat ja poliitik.

František Chvalkovský lõpetas Prahas gümnaasiumi 1903. aastal ja Karli Ülikooli juristina 1908. aastal. 1909–1910 täiendas ta end Londonis. 1911–1913 töötas pangas osakonnajuhatajana. Tšehhoslovakkia iseseisvumuse järel töötas Chvalkovský siseminister Antonín Švehla sekretärina. 1920. aastal asus František Chvalkovský diplomaatilisele tööle. Ta oli Tšehhoslovakkia saadik Jaapanis (1921–1923), Ameerika Ühendriikides (1923–1925), Saksamaal (1927–1932) ja Itaalias (1932–1938). 1925–1927 oli ta Tšehhoslovakkia esindaja Rahvasteliidus.

4. oktoobrist 1938 kuni 15. märtsini 1939 oli František Chvalkovský Tšehhoslovakkia välisminister.

14. märtsil 1939 sõitis František Chvalkovský koos president Emil Háchaga Hitleri kutsel Berliini. Ööl vastu 15. märtsi sundis Hitler neid alla kirjutama dokumentidele, millega loovutati Tšehhoslovakkia suveräänsus ja Tšehhia annekteeriti Saksamaa koosseisu. František Chvalkovskýst sai Böömi- ja Määrimaa Riigiprotektoraadi esindaja Saksamaal. Ta hukkus lääneliitlaste õhurünnakus Berliinile.

Viited
------

1. ↑  Ministri a ministerstvo v historii. František Chvalkovský
2. ↑  Czechoslovakia. Ministries, etc. rulers.org
3. ↑  František Chvalkovský – muž, který předal zemi Hitlerovi
**Dessandi lahingumasin** on õhu- või meredessantoperatsioonide iseärasusi arvestavalt kohandatud, isikkoosseisu või relvasüsteemi kandev roomikutel liikuv lahingsoomuk.

Need sarnanevad tavalise jalaväe lahingsoomukitega, kuid on kergemad, väiksemad ning õhusõidukist langevarjudega alla heidetavad või dessantlaevalt hõlpsasti maabuvad.

Nõukogude ja Vene sõjaväe dessandi lahingumasinad
-------------------------------------------------

Nõukogude sõjaväe jaoks valmistati dessandi lahingumasinaid jalaväe lahingumasina eeskujul spetsiaalselt õhudessantväele. Eesmärk oli relvastada õhudessantvägi masinaga, mille abil oleks kergelt relvastatud dessantväelastel parem võidelda vaenlase soomustehnikaga.

Tänu masinate väikesele mahutavusele põhjustas nende kasutuselevõtt dessantpataljoni koosseisu vähendamise umbes 600-lt 300-le mehele.[*viide?*]

Nõukogude ja Vene sõjaväe relvastusse on kuulunud või kuuluvad järgmised dessandi lahingumasinad:

* BMD-1
* BMD-2
* BMD-3
* BMD-4

BTR-D 2016. aastal
### Muu Nõukogude ja Vene dessandi soomustehnika

Lisaks valmistatakse nende veermiku alusel dessandi soomusveokeid BTR-D. Viimase alusel on omakorda valmistatud universaalne liikursuurtükk Nona-S.

Merejalaväele on valmistatud ka ujuvtank PT-76.
**Marburgi Philippi Ülikooli** (saksa keeles Philipps-Universität Marburg) rajas 1527 Hesseni maakrahv Philipp I. See on üks vanimaid Saksa kõrgkoole ja maailma vanim protestantlik ülikool. Riikliku ülikoolina pole ta enam religioosse kuuluvusega.

See oli Hesseni vürstiriigi tähtsaim ülikool ja praeguse Saksamaa Hesseni liidumaa ülikool. Praegu on seal umbes 25 000 üliõpilast ja 7500 töötajat ning seega võib Marburgi, 72 000 elanikuga linna, nimetada ülikoolilinnaks. Kuigi enamik õppekavu on grupeeritud, ei ole Marburgi ülikool laiemas mõttes ülikoolilinnakuga õppeasutus. Umbes 12% üliõpilastest on rahvusvahelised (suurim osakaal Hesseni kõrgkoolide hulgas). Kool korraldab igal aastal rahvusvahelise suveülikooli ja on liitunud Erasmuse üliõpilasvahetuse programmiga.

Marburg on koduks ühele Saksamaa kõige traditsioonilisemale arstiteaduskonnale. Saksa Arstide Liitu kutsutakse Marburgi Liiduks (saksa keeles *Marburger Bund*).

Viited
------

Välislingid
-----------

* Ülikooli koduleht
**Päri kõrts** (saksa *Perri*) oli kõrts Kadrinas, mis kuulus Udriku mõisa alla.

Richard Tammiku andmetel võib Päri kõrtsi algusajaks pidada 1732. aastat ning kõrts asus Päri veski läheduses. Täna jääb see ala Kadrina edelaossa, kuid siis arvati see Paiunaluse küla koosseisu.

1739. aastal oli Päri kõrtsmikuks olnud Perry Mats ja samal ajal Päri möldriks keegi Hans, kes olevat olnud ühtlasi vaba mees.

Kui 1900. aastal Kadrina kihelkonnas kõrtsid suleti, siis rajasid isa ja poeg Karl ning Juhan Saar kõrtsihoonesse nahaparkimistöökoja. Töökojahoone põles maha 14. mail 1956, kuid see taastati 1970ndatel ja seal tegutses seejärel algul toolipõhjade polsterdamise töökoda ning 1990ndatel mõned aastad ka toidupood. 1956. aasta tulekahjus põlesid maha ka kõrvalasunud Karl Saare elamu ja teisel pool Tapa teed asunud endine vallamaja.

Teised suuremad Kadrinas tegutsenud kõrtsid olid Kruusimäe ja Trahteri kõrts.

Viited
------

1. 1 2  Kevin Jõgiste. *Kadrina kihelkonna kõrtsidest 19. sajandi teisest poolest 20. sajandi alguseni*. Kadrina Keskkool (Uurimistöö)
2. ↑  Tammik, R. (2005). *Kadrina kihelkond läbi aegade*. Kadrina : Neeruti Selts, 2005. ISBN 9949133653. Lk 311–312
3. ↑  Eduard Leppik. *Kadrina mapp. Kultuurilooline Kadrina*. 2000. Lk 8
4. 1 2 3  Tammik, R. (2005). *Kadrina kihelkond läbi aegade*. Kadrina : Neeruti Selts, 2005. ISBN 9949133653. Lk 529

Välislingid
-----------

* Foto : Vaade Tapa teele Loobu jõe silla juurest. Vasakul Päri kõrts ja küün. Kesksel kohal on köstri elumaja ja kõrvalhoone Heinrich Kruusvaldi foto Ajapaigas
**Desecheo** [desetš'eeo; hispaania: [deseˈtʃeo]] on väike asustamata saar Puerto Rico arhipelaagis Mona väilas, 19 kilomeetri kaugusel Puerto Rico läänerannikust ja 50 kilomeetrit Mona saarest kirdes. 

Saar on 1,5 km² suurune. Saart administreerib Ameerika Ühendriikide loodusvarade ministeerium, Ameerika Ühendriikide Kalanduse ja Eluslooduse Amet (U.S. Fish and Wildlife Service). 

Christoph Kolumbus oli esimene eurooplane, kes külastas saart oma teisel reisil Uude Maailma (1493). Nime pani saarele alles 1517. aastal Hispaania maadeavastaja Nuñez Alvarez de Aragón.

Taimestik ja loomastik
----------------------

Desecheo, kus ei ole teada pinnaveekogusid, kõrgus ulatub 218 meetrini. Aasta keskmine sademetehulk on 1020 mm. Pinnavee puuduse tõttu levib saarel okkaline põõsastik, väikesed puud, rohttaimed ja erinevad kaktused, sealhulgas ohustatud *Harrisia portoricensis*.

Loomariik on esindatud mitmete merelindude liikide, kolme endeemilise sisalikuliigiga (*Ameiva desechensis*, *Anolis desechensis* ja *Sphaerodactylus levinsi*), sisse on toodud kodukitsed, rotid ja ahvid (*Macaca mulatta*). Ahvid toodi saarele Cayo Santiagost 1967. aastal uurimaks kohanemist. Enne ahvide saarele asustamist oli saar suurim *Sula leucogasteri* pesitsuskoloonia, kuid tänapäeval ei pesitse saarel ühtegi linnuliiki.

Desecheo saare kaart

Geoloogia
---------

Geoloogiliselt ei ole Desecheo koos Mona ja Monito saarega Puerto Rico osa. Usutakse, et saar on olnud isoleeritud vähemalt alates pliotseenist. Ometi on saar osa Rio Culebrina moodustisest, millest võib järeldada, et see oli kunagi ühendatud Puerto Ricoga.

Vaade Desecheole Rincónist

Ajalugu
-------

Kolumbuse-eelse inimasustuse kohta tõendid puuduvad. 18. sajandil kasutasid saart salakaubavedajad, mereröövlid ja bandiidid saarele asustatud metsikute kitsede küttimiseks. Teise maailmasõja ajal ning pärast seda (kuni 1952. aastani) kasutasid saart Ameerika Ühendriikide sõjajõud. 1952–1964 kasutas USA Lennuvägi Desecheo saart ellujäämisõppusteks. 1976. aastal anti saare administreerimine Ameerika Ühendriikide Kalanduse ja Eluslooduse Ameti kätte ning 1983 määrati saar riiklike eluslooduse kaitsealade (National Wildlife Refuge) hulka.

Sukeldumine
-----------

Tänu tervele korallrifile ja selgele veele, läbipaistvusega 30–45 meetrit, on Desecheo väga populaarne koht sukeldujate seas. Kuigi sukeldumine on lubatud igal pool ümber saare, on kaitseala suletud turistidele lõhkemata militaarobjektide tõttu. Rikkujaid arreteerivad Föderaalõiguse õiguskaitseohvitserid.

Viited
------

1. ↑  Desecheo – Welcome to Puerto Rico.org. 20.01.2012.
2. ↑  Desecheo Island Natural Reserve. 20.01.2012.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Desecheo** |

* Desecheo Island National Wildlife Refuge veebileht
**Desinformatsioon** on eksitav või vale teave, mida levitatakse teadlikult kellegi huvides. **Desinformeerimine** tähendab tahtlikult teisele osapoolele spetsiaalselt ette valmistatud tõele mittevastava informatsiooni edastamist.

See mõiste leiab kasutust salajase teabehanke ja sellele mitteõigustatud isikute ligipääsu tõkestamisega tegelevate asutuste ja organisatsioonide tegevuse kirjeldamisel.

Termin "дезинформация" pärineb KGB propagandaosakonnast ning selle teemaga hakati Venemaal tegelema juba 1920. aastatel. See muutus peagi KGB jaoks üheks olulisemaks tegevuseks ning sellele kulutati märkimisväärne osa organisatsiooni eelarvest ja inimtöötundidest.

Ühe kuulsaima ja edukaima näitena on teada Operatsioon Infektion, mille käigus levitas KGB teavet, just nagu oleks HIV ja selle põhjustatav AIDS loodud Ameerika Ühendriikides biorelvana.

Ingliskeelsetesse sõnastikesse jõudis mõiste alles 1980. aastate lõpus ja selle laiem teadvustamine lääneriikides leidis aset alles 21. sajandi alguses.

Venemaa on jätkuvalt aktiivne desinformatsiooni levitaja. Näiteks 2019.–2020. aasta koroonapandeemia ajal levitati teavet, justkui oleks see viirus inimeste loodud, kuigi selle teke on igati looduslik.

Üks suuremaid teadaolevaid vene desinformatsioonikeskusi on Peterburis tegutsev Internet Research Agency, mis on tähelepanu kogunud seoses katsetega mõjutada 2016. aasta Ameerika Ühendriikide presidendivalimisi.

Euroopa Liidus tegeleb Venemaalt lähtuvate ja Euroopa Liidu vastu suunatud desinformatsioonikampaaniate tuvastamisega Idasuunalise strateegilise kommunikatsiooni rakkerühm. Eesti-vastase propaganda paljastamisega tegeleb vabatahtlike hallatav Propastop.

Vaata ka
--------

* misinformatsioon
* infosõda
* libauudis
* süvavõltsing
* allikapesu

Viited
------

1. ↑  Martin J. Manning; Herbert Romerstein (2004), "Disinformation", Historical Dictionary of American Propaganda, Greenwood, lk 82–83, ISBN 978-0-313-29605-5
2. 1 2  Operation InfeKtion: How Russia Perfected the Art of War | NYT Opinion
3. ↑  "Ajaleht: Venemaa korraldab koroonaviiruse väärteabekampaaniat" ERR, 18. märts 2020
4. ↑  Andersen, K. G. Rambaut, A. Lipkin, W. I. *et al.* (2020). The proximal origin of SARS-CoV-2. Nature Medicine

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Desinformatsioon** |

* Desinfo ja infomanipulatsioonid Eesti Rahvusraamatukogu
* Фактор стабильности - стратегическая дезинформация
* Disinformation in 2021: top embarrassing moments EU vs Disinfo, 3. jaanuar 2022
* ""Pealtnägija": kuidas alternatiivtegelased üleöö Moskva-meelseks muutusid" ERR, 2. märts 2022
* "Venemaa võimsaim relv: Kremli propagandat Eestis levitab hästi sissetöötanud võrgustik" Eesti Ekspress, 21. detsember 2022
? Seišellide riigi- ja rahvuslipp. Proportsioonid 1:2.
**Seišellide lipp** on Seišelli Vabariigi ametlik lipp.

Riigi- ja rahvuslipp
--------------------

Lipp kinnitati ametlikult 18. juunil 1996.

Kangas on jagatud nelja vardapoolsest alanurgast algava viltuse joonega viieks väljaks. Lipu ülaääres jaotuvad värvid 2+2+2 ning lehvipoolsel küljel 1+1+1. Värvid alates vardapoolsest küljest on sinine (PMS 294), kollane (PMS 122), punane (PMS 1795), valge ja roheline (PMS 356).

Sinine tähistab taevast ja merd, kollane päikest, punane rahva ühtsust, valge õiglust ja üksmeelt ning roheline maad ja loodust. Värvide paigutus lipul aga sümboliseerib elujõudu.

Riigipea lipp
-------------

Seišellide presidendi lipp on riigi- ja rahvuslipp, mille punase välja lehvipoolsel osal on Seišellide vapp. Lipu proportsioonid on 1:2.

Ajaloolised lipud
-----------------

### 1903–1976

1903. aastal, kui Seišellid olid Suurbritannia koloonia, võeti kasutusele lipp, mille sinise kanga vardapoolses ülanurgas oli Suurbritannia lipp ning lehvival osal Seišellide embleem. Plagu püsis peaaegu muutumatuna kuni 1976. aastani, aastatel 1961 ja 1970 muudeti vaid embleemi.

### 1976–1977

 Seišellide lipp aastatel 1976–1977
Pärast iseseisvumist 29. juunil 1976 võeti lipuks siniste ja punaste väljadega kangas. Väljasid eraldas valge diagonaalne rist. Vardapoolne ja lehvipoolne väli olid punased, ülemine ja alumine sinised. Proportsioonid olid 1:2. Sinine ja valge olid "Demokraatliku Partei" (inglise *Democratic Party*) ning valge ja punane "Seišellide Ühinenud Rahvapartei" (*Seychelles People's United Party*) värvid.

Presidendi lipp oli rahvuslipp, mille keskele oli paigutatud 1961. aastal kasutusele võetud koloniaalaja lipult pärit embleem valge äärisega. Embleemil olid kilpkonn ja palm.

### 1977–1996

 Seišellide lipp aastatel 1977–1996
29. juunil 1977 vahetati lippu ning kasutusele võeti "Seišellide Ühinenud Rahvapartei" värvid. Ülemine väli oli punane, keskmine laineline valge ja alumine roheline. Laineline laid koosnes kahest tervest ja kahest poolikust laineharjast, kuigi kasutati ka lippe millel oli ainult kolm tervet laineharja. Laiud moodustasid lipu laiusest 3+1+2 ühikut ning lipu proportsioonid olid 1:2. Punane tähistas progressi ja revolutsiooni, roheline maad ja põllumajandust ning valge India ookeani laineid.

Presidendi lipp oli kollase äärisega rahvuslipp, mille keskel oli valge sõõri sisse paigutatud Seišellide vapp. Sõõr moodustas 1/2 ilma kollase ääriseta rahvuslipu laiusest, kollane ääris aga 1/10 lipu laiusest. Lipu proportsioonid olid 1:2.

Vaata ka
--------

* Seišellide vapp

Välislingid
-----------

* Seišellide lipp andmebaasis *Flags of the World* (*inglise keeles*)
Desmond Tutu, 2004
**Desmond Mpilo Tutu** (7. oktoober 1931 Klerksdorp – 26. detsember 2021 Kaplinn) oli Lõuna-Aafrika Vabariigi vaimulik ja inimõiguslane, kes sai rahvusvaheliselt tuntuks 1980. aastail apartheidivastasena.

1984. aastal pälvis sai ta Nobeli rahuauhinna ja 2013. aastal Templetoni auhinna.

2009. aastal andis USA toonane president Barack Obama talle Presidendi Vabadusmedali pisargaasi rünnaku ajal jutlustamise eest ning inimeste üleskutsumise eest võitlusse apartheidi vastu. 

Desmond Tutu juhtis 1995. aastal loodud apartheidiaegseid kuritegusid uurinud nn tõekomisjoni. 

Nobel
Nobeli rahuauhinna laureaat

1901 Dunant, Passy • 1902 Ducommun, Gobat • 1903 Cremer • 1904 IDI • 1905 Suttner • 1906 Roosevelt • 1907 Moneta, Renault • 1908 Arnoldson, Bajer • 1909 Beernaert, d'Estournelles de Constant • 1910 IPB • 
1911 Asser, Fried • 1912 Root • 1913 La Fontaine • 1917 Punane Rist • 1919 Wilson • 1920 Bourgeois • 1921 Branting, Lange • 1922 Nansen • 1925 Chamberlain, Dawes • 1926 Briand, Stresemann • 1927 Buisson, Quidde • 1929 Kellogg • 1930 Söderblom • 1931 Addams, Butler • 1933 Angell • 1934 Henderson • 1935 Ossietzky • 1936 Lamas • 1937 Cecil • 1938 Nanseni Pagulasbüroo • 1944 Punane Rist • 1945 Hull • 1946 Balch, Mott • 1947 FSC ja AFSC (kveekerid) • 1949 Boyd Orr • 1950 Bunche • 1951 Jouhaux • 1952 Schweitzer • 1953 Marshall • 1954 UNHCR • 1957 Pearson • 1958 Pire • 1959 Noel-Baker • 1960 Lutuli • 1961 Hammarskjöld • 1962 Pauling • 1963 Rahvusvaheline Punase Risti Komitee ja Punase Risti Seltside Liiga • 1964 King • 1965 UNICEF • 1968 Cassin • 1969 ILO • 1970 Borlaug • 1971 Brandt • 1973 Kissinger, Lê (keeldus auhinnast) • 1974 MacBride, Satō • 1975 Sahharov • 1976 B. Williams, Corrigan • 1977 AI • 1978 as-Sādāt, Begin • 1979 Ema Teresa • 1980 Esquivel • 1981 UNHCR • 1982 Myrdal, García Robles • 1983 Wałęsa • 1984 Tutu • 1985 IPPNW • 1986 Wiesel • 1987 Arias • 1988 ÜRO Rahuvalvejõud • 1989 XIV dalai-laama • 1990 Gorbatšov • 1991 Suu Kyi • 1992 Menchú • 1993 Mandela, de Klerk • 1994 ‘Arafāt, Peres, Rabin • 1995 Pugwashi konverentsid, Rotblat • 1996 Belo, Ramos Horta • 1997 ICBL, J. Williams • 1998 Hume, Trimble • 1999 MSF • 2000 Kim • 2001 ÜRO, Annan • 2002 Carter • 2003 ‘Ebādī • 2004 Maathai • 2005 IAEA, al-Barāda‘ī • 2006 Grameen Bank, Yunus • 2007 Gore, IPCC • 2008 Ahtisaari • 2009 Obama • 2010 Liu • 2011 Sirleaf, Gbowee, Karmān • 2012 Euroopa Liit • 2013 Keemiarelvade Keelustamise Organisatsioon • 2014 Satyarthi, Yūsafzay • 2015  Tuneesia rahvusliku dialoogi nelik • 2016  Juan Manuel Santos  • 2017  ICAN  • 2018  Murad, Mukwege • 2019  Ahmed • 2020 Maailma Toiduprogramm • 2021 Ressa, Muratov • 2022 Alies Bialiacki, Memorial, 
Kodanikuvabaduste Keskus
Marc Albrighton 2012. aastal Aston Villaga
**Marc Kevin Albrighton** (sündinud 18. novembril 1989 Tamworthis) on Inglismaa jalgpallur, kes mängib äärepoolkaitsjana Inglismaa esiliigaklubis West Bromwich Albion.

Ta alustas klubikarjääri Aston Villas, millega liitus kaheksa-aastaselt. Klubi esindusmeeskonnas tegi ta debüüdi 2009. aastal. Esimese värava Premier League'is lõi 2. oktoobril 2010 mängus Tottenham Hotspuri vastu. 2013. aastal oli lühikest aega laenul Inglismaa esiliigas Wigan Athleticus.

2014. aasta mais sõlmis ta nelja-aastase lepingu äsja Inglismaa kõrgliigasse tõusnud Leicester Cityga. Hooajal 2015–16 tuli ta klubiga Inglismaa meistriks. 2016. aasta augustis sõlmis ta klubiga uue nelja-aastase lepingu. 2021. aasta juulis sõlmis ta klubiga uue kolmeaastase lepingu. 2023. aasta jaanuaris läks ta kuni hooaja lõpuni laenule West Bromwich Albioni.

Aastatel 2009–2011 mängis Albrighton Inglismaa noortekoondistes.

Saavutused
----------

Leicester City
* Premier League: 2015–16
* FA Cup: 2020–21
* FA Community Shield: 2021

Viited
------

1. ↑  "Marc Albrighton: Leicester City midfielder signs four-year contract". BBC Sport. 30.8.2016. Vaadatud 28.1.2019

Välislingid
-----------

 Marc Albrighton – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Profiil Leicester City kodulehel
**Desintegraator** oli erikonstrueerimisbüroo, mille jaanuaris 1974 asutas tehnikateaduste doktor Johannes Hint, kes ise nimetas seda Nõukogude Liidu esimeseks teaduskooperatiiviks. Desintegraator oli omakapitalil rajanev kooperatiivettevõte, mis kuulus EKE süsteemi ning tegeles peamiselt UDA-tehnoloogia arendamise ja evitamisega. 

Asutamise järel oli ettevõtte täielik nimetus Spetsiaalne Konstrueerimis- ja Tehnoloogiabüroo Desintegraator. Aastail 1987–1993 kandis sama ettevõte nime Teadus-tootmiskoondis Desintegraator. 1999. aastal muudeti Desintegraatori omandivorm aktsiaseltsiks.

Desintegraatori õitseaeg
------------------------

Aastaisse 1977–1982 langeval tippajal andis ettevõte tööd umbes 900 inimesele ja kujunes siinpoolseks osaks Nõukogude Liidu ja Austria segaettevõttes Dessim. 1980. aastal oli Desintegraatori puhaskasum 8,5 miljonit rubla.

Dr Hindi juhtimise all (1974–1981) oli ettevõtte tegevusalade seas uurimistöö ainete ergastamiseks desintegraatormenetluse abil. Sellal konstrueeriti ettevõttes mitmesuguseid desintegraatorseadmeid ja tootmisliine, projekteeriti käitisi ja masinaparke ehitusmaterjalide (peamiselt silikaltsiidi ja polümeerbetooni), samuti süvapuuraukude tampoonsegude, väetiste, sööda jm tootmiseks. Arendati ja valmistati videoterminale ja elektroonikat tootmisprotsesside automaatjuhtimiseks ja kontrollimiseks, samuti arendati biotehnoloogiat ja toodeti mitmesuguseid raviomadusega biojuuretisi. 

Johannes Hindi kõrvaldamise tulemusel poliitiliselt motiveeritud kriminaalprotsessiga, mis kestis maist 1981 detsembrini 1983 ja kaasas septembris 1985 Hindi surma vangistuses, peatus ettevõtte perspektiivne uurimistöö ja UDA-tehnoloogia sürjutati Desintegraatori tegevusprogrammist mõne aastaga; suurem osa ettevõtte välissidemeist katkes, kasum ja käive vähenesid, töötajate arv vähenes viie aastaga poole võrra.

Desintegraator tänapäeval
-------------------------

Nüüdseks on Desintegraator vaid mõnekümnele inimesele tööd andev tootmisettevõte – Desi kaubamärgi omanik, mis tegeleb materjalide purustusseadmete valmistamisega ja täidab ka välistellimusi. Muuhulgas tegeleb ettevõte oma ruumide väljarentimise ja kinnisvarahaldusega.

Välislingid
-----------

* Desintegraator Tootmise OÜ
Pärgamendi valmistamine, Saksamaa, 1568
**Pärgament** on eriliselt töödeldud loomanahast (keskajal kitse- või vasikanahast) vastupidav, hele, läbipaistmatu materjal.

Ajalugu
-------

Enne pärgamendi kasutuselevõttu kasutati kirjutusmaterjalina nahka. Pärgament on kasutusel alates 3. sajandist eKr. Pärgament on saanud nimetuse Väike-Aasias asunud (tänapäeval Lääne-Türgi) Pergamoni linna järgi, kus see antiikautorite andmetel kuningas Eumenes II ajal umbes 180 eKr leiutati. Papüüruse sissevedu oli Pergamonis keelatud. Peagi jõudis pärgament Euroopasse, tõrjudes sealt kõrvale papüüruse. Põhilise kirjutusmaterjalina kasutati pärgamenti 12. sajandini, hiljem asendas teda kaltsupaber.

Pärgamendi valmistamine
-----------------------

Pärgamenti valmistati töödeldud loomanahast, vaigust ja vetikatest. Ligi 1500 aastat tagasi hakati pärgamenti köitma ja kaantega katma. Pärgamendi eeliseks papüüruse ees oli tema suurem vastupidavus ja painduvus, sile pind ja heledam värvus. Lisaks oli võimalik kirjutada lehe mõlemale poole ja teksti sai maha kraapida. Värsket kirja sai pärgamendilt koguni kustutada, vana kirja sai ainult pimsskiviga maha hõõruda.

Pärgamendi saamiseks töödeldi toornahku keemiliselt ja mehaaniliselt. Eri ajastutel on viljeldud erinevaid parkimistehnikaid (taimpark, valgepark, rasvapark jne). Toornahku hoiti tuhaleelises või kustutatud lubja lahuses, mille järel raamile paigutatud nahk kraabiti poolkuukujulise noaga karvadest ja lihajäänustest puhtaks, sidekude eemaldati kuni epidermini. Seejärel nahk kuivatati, siluti, poleeriti pimsskiviga ja hõõruti kriidiga sisse. Sel teel saadi õhuke ja sile materjal. Parkaineid ei kasutatud. Karvapool oli veidi kare ja muutus kollakaks, lihapool oli valge ja eriti sile. Lõpuks lõigati nahk joonlaua abil sobiva suurusega tükkideks. Mida õhem oli pärgament, seda kallimaks teda hinnati. Pärgamendist tehti luksusväljaandeid, lihtväljaanded kirjutati papüürusele.

Olenevalt naha liigist ja töötlemisest liigitatakse pärgamente kirjutuspärgamendiks (mõlemalt poolt töödeldud vasikanahk) ja köitepärgamendiks (ühelt poolt töödeldud ja munavalge-apretuuriga viimistletud lambanahk).

Vaata ka
--------

* Pärgamentvalge

Viited
------

1. 1 2  Jaan Lehtaru, Veekahjustusega arhivaalide käsitsemine, Rahvusarhiivi juhis, 2010

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Pärgament** |
**Päri mõis** (saksa keeles *Perri*) oli rüütlimõis Kadrina kihelkonnas Virumaal, tänapäeva Võduvere küla lähedal Kadrina vallas Lääne-Virumaal.

Viited
------

1. ↑  Päri mõis (Kadrina) Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris (vaadatud 13.01.2018)
2. ↑  Päri ms, www.eki.ee

Välislingid
-----------

* Päri mõis (Kadrina) Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris

Kadrina kirik
Kadrina kihelkond

**Kirik**: Kadrina  

**Mõisad**: Arbavere mõis | Eigu mõis | Hulja mõis | Hõbeda mõis | Imastu mõis | Ilumäe mõis | Jõepere mõis | Jõetaguse mõis | Kadrina kirikumõis | Kihlevere mõis | Kolu mõis | Kruusimäe mõis | Kõrve mõis | Lante mõis | Lasila mõis | Liblika mõis | Liigvere mõis | Lepiku mõis | Loksu mõis | Muike mõis | Muusi mõis | Mõndavere mõis | Neeruti mõis | Oonurme mõis | Pala mõis | Pakitu mõis | Palmse mõis | Polli mõis | Pressi mõis | Päri mõis | Saksi mõis | Sakussaare mõis | Sinnepali mõis | Soomukse mõis | Tuimõisa mõis | Tõdva-Kõnnu mõis | Udriku mõis | Undla mõis | Uku mõis | Vandu mõis | Vasivere mõis | Vatku mõis | Vohnja mõis | Võduvere mõis | Võsu mõis
*See artikkel räägib vanakreeka mütoloogia tegelasest; planeedi Jupiter kaaslase kohta vaata artiklit Iokaste (kuu)*

---

**Iokaste** (vanakreeka keeles Ἰοκάστη, ladinapäraselt *Iocasta* või *Jocasta*) oli vanakreeka mütoloogias Teeba kuninganna, Oidipuse ema ja naine.

Iokaste oli Teeba üliku Menoikeus vanema tütar ja Kreoni õde. Pärast eelmiste Teeba valitsejate Zethose ja Amphioni õnnetut surma valiti uueks kuningaks Laios, kes oli aastase poisina juba korra kuningas olnud, ent siis kukutatud. Laios valis endale abikaasaks Iokaste.

Vanuselt olid nad väga erinevad. Tõenäoliselt oli Laios üle 50 ja Iokaste alla 20 aasta vana.

Oraakel oli hoiatanud Laiost laste saamise eest. Laios muutus sellepärast väga murelikuks, kui Iokaste rasestus, ja läks Teiresiaselt nõu küsima. Ennustaja vastas, et sünnib poeg, kellele on määratud tappa oma isa ja abielluda emaga. Kui laps sündis, sidus Laios tal jalad kokku ja viis mägedesse, lootes, et laps nii peatselt sureb.

Poisi leidsid karjased, kes viisid ta Korintosesse. Sealne kuningas Polybos ja tema naine Periboia kasvatasid poisi üles ja andsid talle nimeks Oidipus. Kui poiss oli täiskasvanuks saanud, ennustati tallegi, et ta tapab oma isa ja abiellub emaga. Oidipus, kes uskus, et tema tõelised vanemad on Polybos ja Periboia, lahkus seepeale Korintosest ja suundus Teebasse. Teel kohtus ta kaarikus sõitva Laiosega, kes nõudis, et Oidipus annaks talle teed. Nad läksid tülli ja Oidipus tappis Laiose. Kumbki ei teadnud siis, et nad on sugulased.

Oidipus kohtus enne Teebasse jõudmist ka Sfinksiga, kes linna lähedal teekäijaid jahtis ja tappis, ning surmas ta. Oidipus valiti tänutäheks uueks kuningaks, sest Laiosel sugulasi ei olnud. Ta abiellus vana kuninga lese Iokastega. Nad said neli last: pojad Polyneikese ja Eteoklese ning tütred Antigone ja Ismene.

Hiljem, kui tuli välja, et Oidipus on tapnud oma isa ja abiellunud oma emaga poos Iokaste ennast üles ning Oidipus torkas end sõlenõelaga pimedaks. Euripidese "Foiniiklannades" on Iokaste elus seni, kuni näeb oma poegi sõjas teineteist tapmas, ja viskub siis mõõga otsa. Oidipus jäi kuningaks, kuid pimedana ei saanud ega tahtnudki ta valitseda. Regendiks sai Iokaste vend Kreon.

Iokaste järgi on nimetatud planeedi Jupiter kaaslane Iokaste.

Vaata ka
--------

Olukorda, kus poeg armastab oma ema, nimetatakse Oidipuse kompleksiks.
Aliaksiej Aliaksandraŭ (2009)
2016. aastal maleolümpial Bakuus 
 võitis Aliaksandraŭ individuaalse pronksmedali varumängijate seas
**Aliaksiej Henadzievič Aliaksandraŭ** (valgevene keeles Аляксей Генадзевіч Аляксандраў; vene keeles Алексей Александров *Aleksei Aleksandrov*; sündinud 11. mail 1973 Valgevene NSV-s) on valgevene maletaja, rahvusvaheline suurmeister (1997). 

Aliaksandraŭ tuli 1992. aastal Sas van Gentis Euroopa juunioride meistriks. 1993. aastal võitis ta Artur Frolovi ees Mõkolajivis asetleidnud MM-i tsooniturniiril. Turniiri kaks paremat mängisid järelmatši, et selgitada edasipääseja tsoonidevahelisele turniirile. Edasi sai Frolov. FIDE pidas siiski vajalikuks korraldada kahepartiiline matš ühele täiendavale edasipääsukohale Aliaksandraŭ ja naabertsoonis esikohta jaganud ja järelmatši viiki mänginud Lembit Olli vahel. Oll võitis matši tulemusega 1,5:0,5. Samal aastal andis FIDE Aliaksandraŭle rahvusvahelise meistri nimetuse. Suurmeistriks sai ta 24-aastaselt 1997. aastal. 

Ta on tulnud viiel korral Valgevene malemeistriks (1989, 1990, 1996, 2007, 2018). 2000. aastal võitis ta Saint Vincentis Euroopa meistrivõistlustel hõbemedali. 2002. ja 2003. aastal jagas esikohta Moskvas Aeroflot Openil.

Aliaksandraŭ mängis neljal FIDE maailmameistrivõistlustel (nokautsüsteemis). Detsembris 1997 Groningenis võitis ta avaringis Boris Gulko, teises ringis Jóhann Hjartarsoni, kuid kaotas kolmandas ringis Zurab Azmaipharašvilile. 1999. aastal Las Vegases kaotas ta teises ringis Pjotr Svidlerile. 2000. aastal New Delhis võitis ta teises ringis Vladimir Hakobjani, kuid kaotas kolmandas ringis Jevgeni Barejevile. 2004. aastal Tripolis kaotas ta teises ringis Hikaru Nakamurale.

Ta on mänginud Viljandis peetaval Ilmar Raua mälestusturniiril: 2014. aasta turniiril tuli esikohale ja 2015. aasta turniiril jagas 2.–5. kohta.

Aliaksandraŭ on mänginud Valgevene võistkonna koosseisus 10 maleolümpial (1996–2008, 2014–2018) ja 2017. aastal Hantõ-Mansiiskis peetud võistkondlikel maailmameistrivõistlustel (Valgevene tuli seitsmendaks).

Viited
------

1. ↑  Nikolaev zt 1993. 365chess.com
2. ↑  Ülar Lauk. "Lembit Olli malelugu". Tallinn: Eesti Maleliit, 2009. Lk 16

Välislingid
-----------

* Aliaksiej Aliaksandraŭ – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Aliaksiej Aliaksandraŭ FIDE andmebaasis
**Jüri Šumakov** (sünninimi **Georgi Šumakov**; 18. september 1914 Peterburi – 24. detsember 1997 Tallinn) oli Eesti luuletaja, tõlkija ja publitsist.

Ta sündis Peterburis matemaatikaõpetaja pojana. Aastal 1931 lõpetas ta Tartu Linna Vene Ühisgümnaasiumi, mille direktor oli tema isa. Aastal 1931 õppis ta Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonnas, aastatel 1932–1937 õigusteaduskonnas, mille lõpetas. Lisaks lõpetas ta aastal 1956 saksa filoloogina Jaroslavli Pedagoogilise Instituudi.

Aastal 1938 asus ta Tallinna, kus tegutses luuletajana ja tõlkijana. Aastal 1939 pidas loenguid eesti kirjandusest Moskvas ja Leningradis. Aastatel 1940–1941 oli ta ajakirja Viisnurk toimetuses. 

Aastal 1941 siirdus ta Saksa okupatsiooni eest Nõukogude tagalasse, kus kuulus aastatel 1942–1944 Jaroslavli kunstiansamblite koosseisu. 

Aastal 1944 ta arreteeriti ja ta saadeti 8 aastaks töölaagrisse Arhangelski lähedale, sellele järgnes veel aastatel 1952–1956 4 aastat sundasumist Jaroslavlis (kus lõpetas pedagoogilise instituudi).

Artiklid
--------

* Boris Pasternak, Looming 1937, nr 1
* Tartu – Mihhailovskoje, Looming 1939, nr 3

Välislingid
-----------

* Eesti biograafiline andmebaas ISIK
Otto Schmidt

  

**NSV Liidu Teaduste Akadeemia Geofüüsika Instituut**, akronüüm **GEOFIAN**, (vene keeles Институт теоретической геофизики Академии наук СССР) oli NSV Liidu Teaduste Akadeemia teadusuurimisinstituut (1937–1955).

**NSV Liidu Teaduste Akadeemia Teoreetilise Geofüüsika Instituut** rajati akadeemik Otto Schmidti initsiatiivil 28. jaanuaril 1937 Moskvas. Ta määrati seda juhtima. Schmidt jätkas ühtlasi ka senises ametis – Põhja-meretee Peavalitsuse ülemana. 

1946. aastal liideti Teoreetilise geofüüsika instituudiga NSV Liidu Teaduste Akadeemia Seismoloogia Instituut; asutuse nimetuses toimus väike muutus: *NSV Liidu Teaduste Akadeemia Geofüüsika Instituut*. Direktoriametis jätkas 1949. aastani Otto Schmidt (kes seejärel oli samas kuni elu lõpuni osakonnajuhataja). Aastatel 1949–1955 juhtis instituuti geofüüsik Grigori Gamburtsev. Gamburtsev suri juunis 1955 teaduste akadeemias peetud istungil, kus arutati tema juhitava instituudi edasist saatust.

1955. aasta novembris Geofüüsika instituut reorganiseeriti ja selle baasil loodi kolm iseseisvat instituuti:

* NSV Liidu Teaduste Akadeemia Maa Füüsika Instituut
* NSV Liidu Teaduste Akadeemia Atmosfääri Füüsika Instituut
* NSV Liidu Teaduste Akadeemia Rakendusgeofüüsika Instituut

Viited
------

1. 1 2  Шмидт Отто Юльевич. warheroes.ru
Taavi Kerikmäe (sündinud 30. aprillil 1976) on eesti helilooja, muusik ja muusikaõpetaja. 

Ta on lõpetanud Eesti Muusikaakadeemia klaveri erialal ning Lyoni Kõrgema Riikliku Muusika ja Tantsu Konservatooriumi magistriõppes kaasaegse muusika interpretatsiooni erialal. 

Ta on töötanud koos Atelier du XXme siècle raames selliste heliloojatega nagu P. Boulez, G. Amy, T. Murail jt. Esinenud mitmel kaasaegse muusika festivalil ning improvisatsioonilistes kollektiivides koos Jacques DiDonatoga, Jerome Notingeri ja teistega. 

Taavi Kerikmäe on esinenud Eestis huvitavates džässikooslustes, tunneb huvi elektroakustika ja tehnoloogilise muusika vastu. Lisaks kontserditegevusele õpetab Kerikmäe EMAs kaasaegset muusikat ja improvisatsiooni. Muuhulgas korraldab koos Mart Sooga improvisatsioonilise muusika üritust "ImproTest".

Tunnustus
---------

* 2014 Eesti Kultuurkapitali helikunsti sihtkapitali aastapreemia (mitmekülgne ja uuenduslik interpreet)

Viited
------

1. ↑  "Päring inforegister.ee andmebaasis". Originaali arhiivikoopia seisuga 24. september 2020. Vaadatud 31. juulil 2017.

Välislingid
-----------

* Artikkel Eesti Päevalehes
* Elulooline info
* Kristi Helme: Taavi Kerikmäele meeldib muusikamaailmas seigelda, Õpetajate Leht, 19. juuni 2009
Armas Lindgren (1918)
**Armas Eliel Lindgren** (28. november 1874 Hämeenlinna – 3. oktoober 1929 Kopenhaagen) oli soome arhitekt.

Armas Lindgren lõpetas 1897. aastal Helsingi tehnikakõrgkooli. Aastal 1896 asutas ta koos Eliel Saarise ja Herman Geselliusega arhitektuuribüroo Gesellius, Lindgren & Saarinen, mis tegutses kuni aastani 1905. Alates 1908. aastast oli Armas Lindgrenil oma büroo. Aastatel 1914–1926 tegi Lindgren palju koostööd eelkõige kirikute projekteerimisele spetsialiseerunud arhitekti Bertel Liljequistiga.

Aastatel 1902–1912 oli Lindgren Soome Rakenduskunstiühingu kooli kunstiline juht ning aastatel 1919–1929 Helsingi Tehnikaülikooli arhitektuuriprofessor. Alates 1916. aastast töötas Armas Lindgreni käe all ka noor Alvar Aalto.

Lindgren tundis muret vanade ehitiste säilimise pärast ning oli muu hulgas üks innukamaid Rauma puitasumite kaitsjaid.

Armas Lindgreni projekteeritud ehitisi
--------------------------------------

* 1900. aasta Pariisi maailmanäituse Soome paviljon (koos Geselliuse ja Saarisega)
* Arhitektide ateljee-elamu Hvitträsk Kirkkonummis (koos Geselliuse ja Saarisega; 1901–1903)
* Soome Rahvusmuuseum Helsingis (koos Geselliuse ja Saarisega; 1902–1910)
* Helsingi üliõpilasmaja (koos Wivi Lönniga; 1910)

* Helsingi üliõpilasmajaHelsingi üliõpilasmaja
* Pangahoone HelsingisPangahoone Helsingis
* Arhitektide ateljee-elamu HvitträskArhitektide ateljee-elamu Hvitträsk
* Soome RahvusmuuseumSoome Rahvusmuuseum

### Armas Lindgreni projekteeritud ehitisi Eestis

* Lutheri vabriku töölissöökla-rahvamaja Tallinnas Vana-Lõuna tänaval (koos Herman Geselliuse ja Eliel Saarisega; 1905)
* Vanemuise teatrimaja Tartus (1906, hävinud)
* Korporatsiooni Sakala hoone Tartus Veski tänaval (koos Wivi Lönniga; 1911)
* Friedrich Akeli silmakliinik Tallinnas Roosikrantsi 10a (1912)
* Estonia teatri hoone (koos Wivi Lönniga; 1913)

* Lutheri vabriku rahvamaja fassaadLutheri vabriku rahvamaja fassaad
* Vanemuise teatri esifassaadVanemuise teatri esifassaad

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Armas Lindgren** |

* Armas Lindgrenist Soome suursaatkonna kodulehel
**Taastusarst** (füüsilise meditsiini ja rehabilitatsiooni arst ehk füsiaater) on eriarst, kes on läbinud residentuuri ja saanud ettevalmistuse erinevate funktsioonihäirete diagnoosimiseks ja raviks. Taastusarst võib olla spetsialiseerunud ühele kitsamale valdkonnale, nt lastearst, spordiarst jt.

Taastusarst hindab patsiendi funktsionaalset suutlikkust ja muutuste prognoosi; kaasab vajaduse korral siduserialade spetsialiste; koostab patsiendile sobiva ja konkreetsetes tingimustes tehtava taastusravi plaani; planeerib konkreetse haige taastusravi eesmärke ja tegevuskava nende optimaalseks elluviimiseks lähi- ja kaugemas perspektiivis ning aitab vältida ja ravida taastusravi tüsistusi. Taastusarsti vastuvõtule pääsemiseks on vajalik saatekiri.

Haridus
-------

Tartu Ülikoolis on taastusravi residentuuris õpetatud taastusarste alates 1996. aastat. Residentuuri õppekavad on Euroopa riikidega ühtlustatud. Füsiaatria ja taastusravi residentuur kestab Tartu Ülikoolis 3 aastat. Füsiaatria ja taastusravi eriala koos spordimeditsiini kõrvalerialaga kestab 4 aastat. Aastatel 1996–2010 omandas Eestis taastusarsti eriala 41 taastusarsti.

Euroopa taastusarsti sertifikaadi saamiseks tuleb läbida rahvusvaheline eksam või läbida nn dokumendivoor. Dokumendivooru kaudu on võimalik sertifikaati taotleda arstil, kes on töötanud vähemalt 10 aastat multidistsiplinaarses taastusravi meeskonnas ja avaldanud teatud hulga publikatsioone. 2011. aastal oli Euroopa taastusarsti sertifikaat 5 Eesti arstil.

Viited
------

1. ↑  Rokk, Merle. "Kes on taastusarst?". *ravida.ee*. Tartu. Vaadatud 16.03.2021.
2. 1 2 3 4  Lukmann, Aet, Annelii Nikitina. 2011. Taastusravi — nõudlik arstikunst. *Eesti Arst,* 90: 7, 306-308
3. ↑  Eesti Haigekassa. "Taastusravi". *Eesti Haigekassa*. Vaadatud 16.03.2021.
4. ↑  UT. "Erialade programmid". *UT.ee*. Tartu. Originaali arhiivikoopia seisuga 14.04.2021. Vaadatud 16.03.2021.
**NSV Liidu Väliskaubanduse Ministeerium** (vene keeles *Министерство внешней торговли СССР*) oli aastatel 1946–1988 Nõukogude Liidus eksisteerinud riigivalitsemise organ; kuulus ministeeriumina NSV Liidu Ministrite Nõukogu koosseisu. 

Märtsis 1946 NSV Liidu Väliskaubanduse Rahvakomissariaat kujundati ümber NSV Liidu Väliskaubanduse Ministeeriumiks.

Ministrid
---------

Nikolai Patolitšev (pildil vasakul) ja Lääne-Saksamaa liidukantsler Willy Brandt Bonnis 1972. aastal. Ühtekokku oli Patolitšev NSV Liidu väliskaubanduse ministri ametis 27 aastat
* 1946–1949 Anastass Mikojan
* 1949–1951 Mihhail Menšikov
* 1951–1953 Pavel Kumõkin (kuni 5. märtsini 1953)
* 1953–1958 Ivan Kabanov (alates 25. augustist 1953)
* 1958–1985 Nikolai Patolitšev
* 1985–1988 Boriss Aristov

5. märtsist kuni 24. augustini 1953 oli ministeerium liidetud NSV Liidu Sisekaubanduse Ministeeriumiga ja kandis nimetust **NSV Liidu Sise- ja Väliskaubanduse Ministeerium** (minister Anastass Mikojan).

Aastatel 1979–1983 oli NSV Liidu väliskaubanduse ministri esimene asetäitja Juri Brežnev.

Ümberkujundamine
----------------

Perestroika ajal kujundati NSV Liidu Väliskaubanduse Ministeerium 1988. aastal ümber NSV Liidu Välismajandussidemete Ministeeriumiks (minister 1988–1991 Konstantin Katušev).
Välisministri asetäitja Andrei Võšinski erakorralise ja täievolilise suursaadiku teenistusastme vormiriietuses
**NSV Liidu Välisministeerium** (vene keeles *Министерство иностранных дел СССР*) oli aastatel 1946–1991 Nõukogude Liidus eksisteerinud riigivalitsemise organ; kuulus ministeeriumina NSV Liidu Ministrite Nõukogu koosseisu. 

Märtsis 1946 NSV Liidu Välisasjade Rahvakomissariaat kujundati ümber NSV Liidu Välisministeeriumiks.

Ministrid
---------

* 1946–1949 Vjatšeslav Molotov
* 1949–1953 Andrei Võšinski
* 1953–1956 Vjatšeslav Molotov
* 1956–1957 Dmitri Šepilov
* 1957–1985 Andrei Gromõko
* 1985–1990 Eduard Ševardnadze
* 1991–1991 Boriss Pankin (kohusetäitja)

Teenistusastmed ja vormiriietus
-------------------------------

NSV Liidu välisministri õlak (1946–1954)
1943. aastal seati sisse diplomaatilistele töötajatele teenistusastmed ja neile vastavad vormiriietus ja eraldusmärgid (õlakud). Vormiriietus jagunes tavavormiks ja paraadvormiks ning suviseks ja talviseks vormiks. Naisdiplomaatidele vormiriietust ette ei nähtud. Paraadvormi juurde käisid glasseenahast valged kindad ja kortiku kandmine. 

1954. aastal diplomaatiliste töötajate vormiriietus ja eraldusmärgid kaotati.

Ümberkujundamine
----------------

1991. aasta novembris võeti vastu otsus kujundada ümber NSV Liidu Välisministeerium NSV Liidu Välissuhete Ministeeriumiks.

Välislingid
-----------

 NSV Liidu Välisministeerium – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
**Armand Lepik** (ka Leppik; 24. juuli 1908 Tallinn – 15. november 1969 Tallinn) oli eesti teatrikunstnik.

Sündis lukksepa perekonnas. Lõpetas 1922 aastal Tallinna 18. Algkooli ja 1929 Riigi Kunsttööstuskooli puuvoolimise erialal. 1930–1935 aastatel töötas dekoraatorina Võru teatris Kannel (seal töötas ka näitlejana). 1935. aastast on ta Eesti Näitlejate Liidu liige. 1935–1948 aastatel töötas Vanemuises. Peale II maailmasõda, asus ta tööle Jaan Tombi nimelisse Kultuuripaleesse lavakujundajaks ja asendas seal vahel ka direktorit. Hiljem tegutses ta ETKVL klubis kunstilise juhendajana ja pedagoogina, kus õpetas tulevastele kaubandustöötajatele ja kultuurijuhtidele kirjakunsti aluseid ja kaubavitriinide kujundamist. Elu viimastel aastatel tegutses Ilmarine tehases kunstnikuna, sealt läks ta ka pensionile.

Armand Lepik on maetud Tallinna Rahumäe kalmistule.

Lavakujundusi
-------------

* August Mälk – *Vaese mehe ututall* (1932)
* Emmerich Kálmán – *Mariza* (1934)
* Oskar Luts ja Andres Särev *Tagahoovis* (1935) ja *Vaikne nurgake* (1936)
* Töröki ja Emödi *Tütarlaps tänaval* (1936 Vanemuises)
* Anne Nichols – *Iiri roos* (1937 Vanemuises)
* Maksim Gorki – *Põhjas* (1938 Vanemuises)
* Charles Gounod – *Faust* (1938 Vanemuises)
* Giuseppe Verdi - *Rigoletto* (1939)
* Hugo Raudsepp – *Kompromiss* (1940)
* Burnetti ja Andres Särev – Väike lord Fauntleroy (1940)
* Giuseppe Verdi – *Traviata* (1941)
* Eduard Tubin – *Kratt* (1943)
* William Shakespeare – *Tõrksa taltsutus* (1945)
* Victor Léon – *Lõbus talupoeg* (1945)
* William Shakespeare – *Suveöö unenägu* (1946)
* Gioachino Rossini – *Sevilla habemeajaja* (1946)
* August Jakobson – *Võitlus rindejooneta* (1947)
**Jürimõisa** on küla Lääne-Viru maakonnas Kadrina vallas. 

Küla asus endise Vatku asunduse põhjaosas ja oli moodustatud Jürimõisa karjamõisa maadest. 

Küla ennistati 2017. aasta oktoobris Ama ja Viitna küla alla kuulunud aladest.

Viited
------

1. ↑  Maa-amet, vaadatud 21.11.2020.
2. ↑  Statistikaamet, vaadatud 10.11.2020.
3. ↑  Riigihalduse ministri 10.10.2017 määrus nr 71 "Regionaalministri 22.detsembri 2006. a määruse nr 9 "Asustusüksuste nimistu kinnitamine ning nende lahkmejoonte määramine" muutmine. RT I, 11.10.2017, 10

Kadrina valla vapp
Kadrina valla asulad

**Alevikud:** Hulja | Kadrina  

**Külad:** Ama | Arbavere | Hõbeda | Härjadi | Jõepere | Jõetaguse | Jürimõisa | Kadapiku | Kallukse | Kihlevere | Kiku | Kolu | Kõrveküla | Lante | Leikude | Loobu | Läsna | Mõndavere | Mäo | Neeruti | Ohepalu | Orutaguse | Pariisi | Põima | Ridaküla | Rõmeda | Salda | Saukse | Sootaguse | Tirbiku | Tokolopi | Udriku | Uku | Undla | Vaiatu | Vandu | Viitna | Vohnja | Võduvere | Võipere
Sinisega: Euroopa Liit, helesinisega: EL siseturul osalevad EFTA riigid, välja arvatud Island, Liechtenstein, Norra, Šveits ja rohelisega: DCFTA riigid, kellel on juurdepääs ELi siseturule valitud sektorites: Gruusia, Moldova, Ukraina
**Sügav ja terviklik vabakaubanduspiirkond** (**DCFTA**) on kolm Euroopa Liidu ning Gruusia, Moldova ja Ukraina vahel loodud vabakaubanduspiirkonda. DCFTA-lepingud on osa iga riigi EL-i assotsiatsioonilepingust. Need võimaldavad Gruusial, Moldoval ja Ukrainal pääseda valitud sektorites Euroopa ühtsele turule ja võimaldavad nendes sektorites tegutsevatele ELi investoritele assotsieerunud riigis sama regulatiivse keskkonna kui ELis. Moldova ja Gruusiaga sõlmitud lepingud on ratifitseeritud ja need jõustusid ametlikult 2016. aasta juulis, ehkki osa neist kohaldati juba ajutiselt. Ukrainaga sõlmitud lepingut kohaldati ajutiselt alates 1. jaanuarist 2016 ja see jõustus ametlikult 1. septembril 2017.

Erinevalt tavalistest vabakaubandus piirkondadest on DCFTA eesmärk pakkuda assotsieerunud riigile ELi ühtse turu "nelja vabadust": kaupade, teenuste, kapitali ja inimeste vaba liikumist. Inimeste liikumine toimub aga viisavabaduse vormis lühiajaliseks reisimiseks, samas kui töötajate liikumine jääb ELi liikmesriikide pädevusse. DCFTA on "näide EMP-väliste riikide integreerumisest ELi ühtsele turule".

Euroopa Parlament võttis 2014. aastal vastu resolutsiooni, milles öeldakse, et "vastavalt Euroopa Liidu lepingu artiklile 49 on Gruusial, Moldoval ja Ukrainal, aga ka kõigil muudel Euroopa riikidel Euroopa perspektiiv ja nad saavad taotleda EL-i liikmeks saamist vastavalt demokraatia põhimõtteid, põhivabaduste ja inimõiguste austamist, vähemuste õigusi ning õigusriigi põhimõtte tagamist ", tunnistades ametlikult kolme riigi tulevase ELiga ühinemise võimalust.
**NSV Liidu Sõjaministeerium** (vene keeles *Военное министерство СССР*) oli aastatel 1950–1953 Nõukogude Liidu relvajõudude üks kahest riigijuhtimisorganist; kuulus ministeeriumina NSV Liidu Ministrite Nõukogu koosseisu. 

NSV Liidu sõjaminister Aleksandr Vassilevski 7. novembril 1949 Oktoobrirevolutsiooni aastapäeva paraadil Moskvas Punasel väljakul
Veebruaris 1950 lahutati NSV Liidu Relvajõudude Ministeerium kaheks – NSV Liidu Sõjaministeeriumiks ja NSV Liidu Sõjalaevastiku Ministeeriumiks. Sõjaministriks määrati Nõukogude Liidu marssal Aleksandr Vassilevski.

Sõjaministri esimene asetäitja
------------------------------

Śõjaministri esimene asetäitja oli aastatel 1950–1953 Nõukogude Liidu marssal Vassili Sokolovski, kes sai 1952. aastal ühtlasi Nõukogude Armee Kindralstaabi ülemaks.

Sõjaministri asetäitjaid
------------------------

* 1950–1952 Sergei Štemenko, Nõukogude Armee Kindralstaabi ülem
* 1950–1951 Ivan Konev, Nõukogude armee peainspektor

Sõjaministeeriumi ümberkujundamine
----------------------------------

Kohe pärast Jossif Stalini surma (5. märts 1953) alanud NSV Liidu valitsusorganite reformimise käigus ühendati 15. märtsil 1953 NSV Liidu Sõjaministeerium ja NSV Liidu Sõjalaevastiku Ministeerium üheks NSV Liidu Kaitseministeeriumiks.
**Milda Lauberte** (7. oktoober 1918 Ratnieki – 19. oktoober 2009 Lēdurga) oli läti maletaja.

Lauberte lõpetas 1951. aastal Riia Meditsiiniinstituudi. Ta töötas arstina ja meditsiinikirjanduse toimetajana kirjastuses. 

Males jõudis ta 1930. aastate teisel poolel maailma paremikku. 1937. aastal Stockholmis jagas ta koos Sonja Grafiga maailmameistrivõistlustel Vera Menchiku ja Clarice Benini järel 3.–4. kohta. 1939. aastal sai ta Buenos Aireses paralleelselt maleolümpiaga toimunud naiste MM-turniiril 6. koha, seejuures viigistas ülekaalukalt naiste maailmameistriks tulnud Menchikuga (kes tegigi vaid kaks viiki, ülejäänud partiid võitis). 

Lauberte oli 13-kordne Läti naiste malemeister (esimest korda võitis 1937. aastal, viimati 1960. aastal). Aastavahetusel 1948/1949 mängis ta NSV Liidu naiste meistrivõistluste finaalturniiril, kus sai 12. koha. 1954. aastal pääses Lauberte veel kord NSV Liidu meistrivõistluste finaalturniirile, kuid saadud 7.–8. koha jagamine sulges tema tee maletippu.

Ta oli abielus maletaja Lūcijs Endzelīnsiga.
**Südamekahinaks** nimetatakse südame kuulatlusel eristatavat normaalsetele südametoonidele kaasuvat (liigset) heli.

Eristatakse kolme liiki kahinaid:

* diastoolset kahinat, mida on (olemasolul) kuulda vatsakeste diastoli ajal;
* süstoolset kahinat, mida võib kuulda süstoli (kokkutõmbe) ajal;
* pidevat kahinat.

Harilikult kontrollib arst läbivaatuse käigus stetoskoobiga kuulatledes esimest ja teist südametooni (S1 ja S2), nende võimalikku lõhestumist ning kolmandat ja neljandat südametooni (S3 ja S4), 'plõksusid' ja südamekahinaid.

Enamik vastsündinutel südame kuulatlemise käigus kuuldud kahinatest osutuvad ohututeks, kuid osadel vastsündinutel näitavad need kaasasündinud südamerikkeid.

Kui kuuldakse kahinat, siis püütakse tuvastada selle põhjus. Selleks tehakse harilikult elektrokardiogramm, röntgenuuring või ka ehhokardiograafiauuring.

Viited
------

1. ↑  "Meditsiinisõnastik" 744:2004.
2. ↑  "Südamehaigused". Tõlkinud Eve Sooba, Katrin Luts, Katrin Rehemaa, Margit Riit, Maret-Heda Beznossova, Helle Lippmaa, toimetanud Piibe Kohava, AS Medicina, lk 294, 2010, ISBN 978-9985-829-94-3.
3. ↑  Thomas Biancaniello,  Innocent Murmurs Cardiology Patient Page, Circulation, 2004; 109: e162-e163doi: 10.1161/​01.CIR.0000122232.01606.1E, Veebiversioon (vaadatud 24.03.2014) (*inglise keeles*)

Välislingid
-----------

* Demonstrations: Heart Sounds & Murmurs, Veebiversioon (vaadatud 24.03.2014)