recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Dâmbovița maakond** on Rumeenia 1. järgu haldusüksus.

Maakonna põhjaosa jääb Lõuna-Karpaatidesse, lõunaosa jääb Rumeenia tasandikule.

Maakonnas on 81 omavalitsust, millest 6 on linnad.

Linnad
------

* Fieni
* Găești
* Moreni
* Pucioasa
* Târgoviște
* Titu

Viited
------

1. ↑

Välislingid
-----------

* Dâmbovița maakonna koduleht
* Dâmbovița


Rumeenia maakonnad ja keskalluvusega linn

Alba **·**  Arad **·**  Argeș **·**  Bacău **·**  Bihor **·**  Bistrița-Năsăud **·**  Botoșani **·**  Brașov **·**  Brăila **·**  Bukarest **·**  Buzău **·**  Caraș-Severin **·**  Călărași **·**  Cluj **·**  Constanța **·**  Covasna **·**  Dâmbovița **·**  Dolj **·**  Galați **·**  Giurgiu **·**  Gorj **·**  Harghita **·**  Hunedoara **·**  Ialomița **·**  Iași **·**  Ilfov **·**  Maramureș **·**  Mehedinți **·**  Mureș **·**  Neamț **·**  Olt **·**  Prahova **·**  Satu Mare **·**  Sălaj **·**  Sibiu **·**  Suceava **·**  Teleorman **·**  Timiș **·**  Tulcea **·**  Vaslui **·**  Vâlcea **·**  Vrancea
**Kiliikia Armeenia kuningriik** (keskarmeenia keeles Կիլիկիոյ Հայոց Թագաւորութիւն *Kilikioj Hajotsh Thagavoruthjun*) oli sõltumatu kuningriik kõrgkeskaegses Väike-Aasias, mille rajasid Armeenia põgenikud pärast seldžukkide sissetungi Armeeniasse.

Riik asus kaugel Armeenia mägismaast ja ei olnud seotud varasema Armeenia kuningriigiga. See paiknes Kiliikias, Alexandretta lahe loodeosas tänapäeva Lõuna-Türgis. Kiliikia Armeenia kuningriik püsis 1198–1375. Riigi esimene kuningas (1198/1199–1219) oli Levon I, kellel olid sugulussidemed läbi abielu Lusignani dünastiast Küprose kuninga Amaury II de Lusignaniga. 

Kiliikia Armeenia kuningriik ja Küprose kuningriik 12. sajandil ümbritsetuna Rumi Seldžukkide sultanaadist ja moslemiemiraatidest
Rumi Seldžukkide sultan Kaykaus vallutas aastal 1214 Sinopi ja tegi Trapezundi keisririigi oma vasalliks ning vallutas aastal 1218 Kiliikia Armeenia kuningriigi.

1243. aastal purustas Baiju mongoli vägedega Köse Dagi lahingus sultanaadi väed ning Rumi sultanaadist sai mongoli Hulagiidide vasallriik.

Lähis-Ida Lusignanide dünastia arendasid suhteid Hethumiididega, kellelt nad 14. sajandi keskpaigas pärisid ja valitsesid aastatel 1342-1375 Kiliikia Armeenia kuningriiki, kui Levon III tütre Isabella poeg, Guy (Guillaume) de Lusignan sai Constantin II-na kuningaks (1342-1344). Lusignanide dünastia valitses riiki kuni selle hävinguni.

Vaata ka
--------

* Rumi Seldžukkide sultanaat
* Ristisõdijate riigid

Kirjandus
---------

* Poghosyan, S.; Katvalyan, M.; Grigoryan, G. et al. «Կիլիկյան Հայաստան» (Cilician Armenia) Armenian Soviet Encyclopedia. vol. v. Yerevan: Armenian Academy of Sciences, 1979, pp. 406–428.
* Boase, T. S. R. (1978). The Cilician Kingdom of Armenia. Edinburgh: Scottish Academic Press. ISBN 0-7073-0145-9.
* Ghazarian, Jacob G. (2000). The Armenian kingdom in Cilicia during the Crusades. Routledge. p. 256. ISBN 0-7007-1418-9.
* Hovannisian, Richard G. and Simon Payaslian (eds.) Armenian Cilicia. UCLA Armenian History and Culture Series: Historic \* Armenian Cities and Provinces, 7. Costa Mesa, CA: Mazda Publishers, 2008.
* Luisetto, Frédéric (2007). Arméniens et autres Chrétiens d'Orient sous la domination Mongole. Geuthner. p. 262. ISBN 978-2-7053-3791-9.
* Mahé, Jean-Pierre. L'Arménie à l'épreuve des siècles, Découvertes Gallimard, 2005, ISBN 978-2-07-031409-6

Välislingid
-----------

* Kiliikia Armeenia mündid
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib failivormingust; lühendi teiste tähenduste kohta vaata lehekülge RSS (täpsustus)''* |

---

RSS logo
**RSS** (ingliskeelne lühend sõnadest *Rich Site Summary* või *Really Simple Syndication*) on XML-il põhinev andmevorming (**uudistevoo vormingu standard**) Internetis kasutamiseks, peamiselt veebilehtede sisukorra või uudiste kokkuvõtete tegemiseks.

RSS põhineb XMLil 
RSSi levikule on kaasa aidanud ajaveebide suur populaarsus, sest RSS-vormingus kokkuvõtted on mugav vahend operatiivse info saamiseks huvipakkuva veebilehe muutmisest.

Viimasel ajal[*millal?*] on RSSi üha rohkem hakatud kasutama ka meeskonnatöövahendites paljusid meeskonnaliikmeid puudutava info edastamiseks. Tavaliselt koostatakse uudisevoog (inglise keeles *RSS-feed*) veebilehe või mõne muu seotud allika muutumisel automaatselt.

Ajalugu
-------

RSSi esimene versioon (versioon 0.90) võeti kasutusele märtsis 1999 Netscape'i portaalis My Netscape Network. Muuhulgas sisaldas see juba 1997. aasta lõpul Dave Wineri (DW) poolt Userlandis loodud scriptingNews-vormingut.

1999. aasta jooksul arendas Netscape RSSi standardit edasi (versioon 0.91), kuid seoses vastava töögrupi kaotamisega Netscape'is jätkasid Winer ja Userland.

2000. aasta augustis avaldas sõltumatu töörühm O'Reillyst oma versiooni RSSst (nn versioon 1.0), mis erines tuntavalt varasematest vormingutest.

Samal ajal jätkas tööd ka Winer, kes lõi versioonid 0.92 ja 0.93. Versioon 2.0 avaldati Harvardi ülikooli poolt juulis 2003.

Üks esimesi vabavaralisi RSS uudistelugemise programme FeedReader on eestlaste loodud.

Tänapäeval saab RSSi näitamisega hakkama ka suur osa e-posti programme, vormindamata kujul (XMLna) iga XML-vormingut toetav veebibrauser.

RSS Vikipeedias
---------------

Ka Eesti Vikipeedial on uudisevoog – viimastest muudatustest ja artiklitest (vajuta tabile "ajalugu").

Vaata ka
--------

* Atom
* XML
* RDS

Viited
------

1. ↑  RSS 2.0 Specification, rssboard.org

Välislingid
-----------

* RSS 2.0 Specification, rssboard.org
* RSS 2.0 spetsifikatsioon
* YourFeeds
* IStrapo United Nations RSS
* RSS Feed

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **RSS** |
**Neitsitorn** (**Megede torn**) on torn Tallinna linnamüüri edelalõigul Lühikese jala värava ja Harju värava vahel tänapäeva Komandandi teest põhja pool.

Neitsitorn ja osa taastatud linnamüüri, 2013
Neitsitorn, Tallinna linnamüüris, 2011. aasta kevad
Paul ja Kristjan Raua mälestustahvel Neitsitorni lähedal, suvi 2011
Tallitorn ja Neitsitorn Tallinna linnamüüris, 2011. aasta kevad
Torni on esimest korda mainitud 1373. aastal. Oletatakse, et torn sai nime tornipealik Hinse Meghe järgi. Hiljem on torni nimi moondunud (saksa keeles *Mägdethurm, Mädchenthurm*), millest on omakorda tekkinud eestikeelne tõlkevaste Neitsitorn.

Tornil oli algselt kolm korrust ja see oli linna poolt avatud, torni kõrgus oli 12,5 meetrit. Torn on trapetsikujulise põhiplaaniga.

Torn sai kõvasti kannatada Liivi sõja ajal 1577. aastal. Hiljem ehitati torn ümber, torni kasutati vanglana kuni 1626. aastani. 1842. aastast oli torn kasutusel elamuna ja kuni 1960. aastateni asusid Neitsitornis kunstnike ateljeed. Seal töötasid kunstnikud Kristjan ja Paul Raud, pärast teist maailmasõda elas seal mitu aastakümmet arhitekt Karl Burman. Paul ja Kristjan Rauale on Neitsitorni kõrval Taani Kuninga aias püstitatud ka kivist mälestustahvel.

Esimesi sõjajärgseid korrastustöid alustati 1953. aastal. Aastatel 1956 ja 1960–1961 taastati Tallitorni ja Lühikese Jala väravatorni vaheline osa varisenud linnamüürist kahes ehitusjärgus sellisena, nagu see eksisteeris 14. sajandil. 1968. aastal ehitatud torn ümber ja seal avati 1980. aastal Neitsitorni kohvik. Rekonstrueerimise käigus ehitati umbes pool Neitsitornist peaaegu uue hoonena, võttes aluseks väliuurimistööd, vanad graafilised kujutised ja joonised. Tornile lisati üks korrus ja kõrge katus, kõrvale ehitati maa-alune majandusruumide osa. Täiesti uues konstruktsioonis ehitati üks sein klaasseinana. Restaureeriti Neitsitorni ja Tallitorni vaheline linnamüürilõik ja rajati uus puidust kaitsekäik. Restaureeritud, efektse sisekujundusega Neitsitornis avati kohvik (projekti autorid Villem Raam ja Tiina Linna), mis saavutas suure populaarsuse.

Vaata ka
--------

* Tallinna linnamüür
* Tallinna tornistik

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Neitsitorn** |

* Urmas Seaver. Kunagine menupaik seisab aastaid tühjana, Postimees, 1. veebruar 2006
* Andri Ksenofontov. Linnamüür osutab lammutajatele vastupanu, Eesti Päevaleht, 15. august 2002
* Neitsitorni suudab äratada ainult valitsus EPL.ee, 28. mai 2009
* Tallinn taotleb Neitsitorni ala linna omandisse, Delfi, 3. august 2010
**Kasaritsa külanõukogu** oli külanõukogu Eesti NSV-s Võru rajoonis. 

Külanõukogu moodustati 1954 juunis Vana-Kasaritsa külanõukogu ja Uue-Kasaritsa külanõukogu alade ühendamise tulemusel. Külanõukogu keskus asus Vana-Kasaritsa külas. Külanõukogu piirides tegutsesid "Lembitu", "Kommunismi Тее" ja V. Kingissepa nimeline kolhoos ning Kubija Sanatoorium.

1960 oktoobrist Kasaritsa külanõukogu likvideeriti. "Kommunismi Tee" kolhoosi territoorium liideti Lasva külanõukoguga, ülejäänud aladest koos Väimela külanõukogu aladega moodustati Võru külanõukogu keskusega Võru linnas.

Viited
------

1. ↑  Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 17. juuni 1954 seadlus "Eesti NSV külanõukogude ühendamisest". Eesti NSV Teataja, 1954, 10, 104
2. ↑  Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 3. septembri 1960 seadlus "Mõnede Eesti NSV külanõukogude likvideerimise ning mõnede külanõukogude ja rajoonide piiride muutmise kohta". Eesti NSV Ülemnõukogu Teataja, 1960, 29, 83
3. ↑  Kasaritsa külanõukogu Eesti nõukogude entsüklopeedia faksiimileversioonis (vaadatud 23.11.2017)
**"Lembitu"** on Eesti kirjandusklassiku Friedrich Reinhold Kreutzwaldi avaldatud rahvusromantiline eepiline poeem muinaseestlaste vanemast Lembitust. Kreutzwald kirjutas teksti 1870–1882, poeem ilmus esmakordselt pärast tema surma 1885. aastal Tartus Martin Varese kirjastusel.

Teost on nimetatud "ulatuslikuks maailmavaatepoeemiks, mis väljendab autori usulis-filosoofilist maailmavaadet". Ehkki Läti Henriku "Liivimaa kroonika", mis on ainus allikas ajaloolise Lembitu kohta, kirjeldab teda sakslaste vastu sõdinud vanemana, on ta poeemis eelkõige eksistentsialistlik patsifist, kes eitab vägivalda.

1927. aasta märtsis ilmus Postimehes Ado Sääritsa uurimus, mille kohaselt polnud "Lembitu" siiski Kreutzwaldi algupärane teos, vaid valdavas osas mugandus saksa-šveitsi kirjaniku Joseph Viktor Widmanni 1869. aastal ilmunud eeposest "Buddha". Sääritsa hinnangul oli tekstis Kreutzwaldi enda salme vaid 11,57 protsenti.

Viited
------

1. 1 2  Leole „Lembitu" – eepos, poeem või hoopis tõlkemugandus? Delfi/Eesti Elu, 5. veebruar 2012
2. ↑  Ado Säärits "Friedrich Reinhold Kreutzwaldi ühiskonnasuhe" Eesti Kirjandus 11/1932, andmebaasis "Sõjaeelse Eesti esseistika ja kirjanduskriitika"

Kirjandus
---------

* "Lembitu: Kreutzwaldi usulis-filosoofiline maailmavaade. Friedrich Reinhold Kreutzwald 200" Koostajad Mare Pikkel ja Urmas Sutrop, kujundaja Mari Kaljuste. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus, 2003 (uustrükk ja artiklikogumik)

Välislingid
-----------

* "Lembitu" Kirjandusmuuseumi veebis "Kreutzwaldi sajand"
* Ado Säärits "Friedrich Reinhold Kreutzwaldi ühiskonnasuhe" Eesti Kirjandus 11/1932, andmebaasis "Sõjaeelse Eesti esseistika ja kirjanduskriitika"
* Aivar Kull Kreutzwaldi uue eepose katse osutus tõlkeliseks muganduseks Postimees, 18. detsember 2003
* Leole „Lembitu" – eepos, poeem või hoopis tõlkemugandus? Delfi/Eesti Elu, 5. veebruar 2012
**Hinduistlik filosoofia** on mitmetähenduslik mõiste. Kitsamalt tähistab see India filosoofilise mõtlemise traditsiooni. Samas võib seda tõlgendada kui kõikehaaravat filosoofilist doktriini, mida jagavad kõik hinduistlikud mõtlejad. Mõistet "hinduistlik filosoofia" kasutatakse sageli valimatult viimases filosoofilises või doktriinilises mõttes, kuid selline kasutamine on eksitav. Ei ole ühtset ja kõikehõlmavat filosoofilist õpetust, mida jagavad kõik hinduistid ja mis eristab nende vaateid vastandlikest filosoofilistest vaadetest epistemoloogia, metafüüsika, loogika, eetika või kosmoloogia teemadel, mis on seotud India teiste usunditega, nagu budismi, džainismiga. Tavaliselt tõlgendavad India filosoofia ajaloolased mõistet "hinduistlik filosoofia" kui teatud hinduistlike pühade tekstidega (Veedad) tekstilist ühendust jagavate filosoofiliste vaadete kogumit ja ei samasta "hinduistlikku filosoofiat" mingi tervikliku filosoofilise doktriiniga.

Hinduistlik filosoofia hõlmab lisaks esmase ja teisese religioosse tähtsusega hinduistlikes tekstides esinevatele üldkehtivatele filosoofilistele õpetustele ka hinduistlike filosoofiakoolkondade njaaja, vaišešika, saankhja, jooga, mimaansa ja vedaanta süstemaatilisi filosoofiaid. Kokku on hinduistlik filosoofia andnud märkimisväärse panuse India filosoofia ajalukku ja selle roll pole kaugeltki paigalseisev: Hinduistlikku filosoofiat mõjutasid budismi ja džainismi filosoofiad ning omakorda hinduistlik filosoofia mõjutas India budistlikku filosoofiat selle hilisemates etappides. Viimasel ajal[*millal?*] arenenud hinduistlikku filosoofiat nimetavad mõned õpetlased "neo-hinduismiks", mida võib vaadelda kui India vastust Läänest vastu võetavale kristlikule sektantlusele ja stsientismile. Seega on hinduistlikul filosoofial pikk ajalugu, mis ulatub teisest aastatuhandest eKr tänapäeva.

Viited
------

1. ↑  The Internet Encyclopedia of Philosophy. "Hindu Philosophy".
**Venta-Dubysa kanal** (leedu *Ventos–Dubysos kanalas* on kanal Leedus Šiauliai ja Kelmė rajoonis. Kanal ühendab Venta ja Dubysa jõge. Kanali pikkus on 15 km.

Kanal algab Tolučiais ja lõpeb Bubiais.

Kanal ehitati selleks, et võimaldada Poola kaupade pääsu Läänemere sadamatesse. Preisimaa oli aastast 1921 Poola kaupadele kehtestanud kõrged tollid ning seepärast alustati Franciszek Ksawery Drucki-Lubecki eestvedamisel projekti Poola jõgede omavaheliseks ühendamiseks, mille käigus rajati Augustowi kanal ja Venta-Dubysa kanal.

Ehitustööd algasid aastal 1825. Aastal 1830 ehitas Stanisław Kierbedź silla üle Venta-Dubysa kanali. Kanalile kavandati 20 lüüsi, selle lõplik pikkus pidi olema 32 kilomeetrit. Kanali ehitusel osales 18 000 sõdurit ja 3000 palgatöölist.

Kanalite ehituse peatasid aastal 1831 alanud Novembriülestõus ja järgnenud Preisimaaga sõlmitud kaubanduslepingud, mis muutsid kanali kasutamise ebapraktiliseks.

XX sajandi alguses jätkati kanali juures ehitustöid, kuid alanud esimene maailmasõda peatas taas ehitustööd. Sõja ajal toimus kanali ääres lahing. Sõja järel said leedulased võimaluse kasutada Klaipėda sadamat ja kanal jäi lõpetamata.

Kanal jääb peaaegu täielikult Kurtuvėnai regionaalparki. Aastal 2005 kuulutati kanal kultuurimälestiseks.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Venta-Dubysa kanal** |

Viited
------

1. ↑  Askenazy, Szymon (1921). Dantzig & Poland. London: George Allen & Unwin LTD. lk. 83–84.
2. ↑  Mieczysław, Jackiewicz (2006). Litwa: podróż sentymentalna. Warsaw.
3. ↑  "Russian Commerce in the Black Sea". The Bankers' Magazine: 500. January 1855.
4. ↑  The European War, Volume IV, July–September 1915, The New York Times Company, New York (1915), lk 1093, 1095
5. ↑  Ventos–Dubysos kanalas. Visuotinė lietuvių enciklopedija, Kd. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 170 lk.
6. ↑  "Lietuvos Respublikos kultūros paveldo registrai". Originaali arhiivikoopia seisuga 4. oktoober 2011. Vaadatud 31. mail 2020.
Kasahhi NSV lipp 1937–1940
Kasahhi NSV lipp 1940–1953
Kasahhi NSV lipp 1953–1991
**Kasahhi NSV lipp** oli NSV Liidu haldusüksuse Kasahhi NSV lipp.

Esimene Kasahhi NSV lipp võeti kasutusele 26. märtsil 1937. See oli punane kangas, mille vardapoolses ülanurgas olid üksteise all kuldsed kirjad "QAZAQ SSR" (kasahhi keeles) ja "КАЗАХСКАЯ ССР" (vene keeles), nende kohal aga ristatud sirp ja vasar.

1940. aastaks oli kasahhi keelt hakatud kirjutama kirillitsas, mistõttu lipul varasem kasahhikeelne pealdis asendati pealdisega "Қазақ ССР". Ka venekeelses pealdises loobuti läbivates suurtähtedest, nii et see omandas kuju "Казахская ССР". Kirjad paigutati lipu ülaserva, sirp ja vasar aga nende ette.

24. jaanuaril 1953 võeti kasutusele Kasahhi NSV uus lipp. See oli punane kangas, millele oli paigutatud sinine horisontaalne laid nii, et allserva jäi kitsas punane laid. Sinise laiu laius moodustas 2:9 ja alumise punase laiu oma 1:9 lipu laiusest. Vardapoolses ülanurgas olid ristatud sirp ja vasar ning nende kohal punane kuldse äärisega viisnurkne täht. Sinine sümboliseeris pilvitut taevast. Seda lippu kasutas 16. detsembrini 1991 Kasahhi NSV ning sellest ajast kuni 6. juunini 1992 iseseisev Kasahstan. 

Plagu proportsioonid on kõikidel lipu variantidel olnud 1:2.

Vaata ka
--------

* Kasahhi NSV vapp
* Kasahstani lipp
Lipp
Vapp
Baden 19. sajandi alguses
**Badeni kuurvürstkond** oli Saksa-Rooma riiki kuuluva Badeni markkrahvkonna lühiajaline ja mitteametlik nimetus aastatel 1803 kuni 1806, kui Karl Friedrich oli kuurvürst. Napoleon I kinkis talle Saksa-Rooma riigi kuurvürsti ameti aastal 1803, kuid Saksa-Rooma keiser Franz II lõpetas keisririigi aastal 1806. Hüvituseks tehti Karl Friedrichist suurhertsog ja Badenist suurhertsogiriik.

Ajalugu
-------

Prantsuse revolutsiooni puhkedes ühendas markkrahv Karl Friedrich Badeni markkrahvkonna, kuid see ei moodustanud kompaktset territooriumi. Selle kogupindala oli vaid umbes 3500 km2. Kuna see koosnes arvukatest eraldatud kreisidest Reini ülemjooksu mõlemal kaldal, võttis Karl Friedrich eesmärgiks omandada vahepealsed maa-alad ja anda nii oma riigile territoriaalne ühtsus. Tema võimalus territoriaalseks laienemiseks tuli Prantsuse revolutsioonisõdade ajal. Kui aastal 1792 puhkes sõda Prantsuse esimese vabariigi ja Habsburgide monarhia vahel, võitles Badeni markkrahvkond Habsburgide poolel; nende riik laastati ja aastal 1796 pidi markkrahv valuraha maksma ning loovutama oma territooriume Reini vasakkaldal Prantsuse esimesele vabariigile. Varsti aga õnn pöördus. Aastal 1803 sai Karl Friedrich Saksamaa mediatisatsiooni käigus ja Aleksander I suure toetusega endale Konstanzi piiskopkonna, osa Pfalzi kuurvürstkonnast ja muid väikseid kreise, samuti kuurvürsti tiitli. Vahetades aastal 1805 poolt, võitles ta Napoleoni poolel, mille tulemusena sai samal aastal Pressburgi rahuga Breisgau ja muid territooriume Austria keisririigi arvelt (vaata Ees-Austria). Aastal 1806 ühines kuurvürstkond Reini Liiduga. Toetudes Saksa-Rooma riigi lõpetamisele, kuulutas Karl Friedrich välja suveräänsuse, tema maadest sai Badeni suurhertsogiriik ja sellele lisandus veel territooriume.

Vaata ka
--------

* Baden
* Badeni markkrahvkond
* Badeni suurhertsogiriik
* Badeni vabariik
Kasari vana sild, 2010
Vaade Kirbla poolt
**Kasari raudbetoonsild** ehk **Kasari vana sild** on 307,8 (teistel andmetel 308,15) meetri pikkune raudbetoonsild üle Kasari jõe.
Sild ühendab Lääneranna valla Kirbla küla Lääne-Nigula valla Kasari ja Keskkülaga.
Projekteerijaks ja ehitajaks oli prantsuse–šveitsi ettevõte „Monicourt & Egger".
Koosneb 13 sildest. Ühe silde pikkus on ligikaudu 21,4 meetrit. Sild on 6,95 meetrit lai.

Silda ehitati jaanuarist septembrini 1904 ning oli pärast valmimist Euroopa ja Venemaa pikim raudbetoonsild. Silla sambad on tahutud graniitplokkidest.

Sild on kaetud munakiviteega.

Sild sai osaliselt kannatada Teine maailmasõjas (hävis kolm sillet).

Tänapäeval on sild kasutusel jalakäijate sillana. Öösiti töötab sillal dekoratiivvalgustus.

Kasari sild oli aktiivses kasutus 1990. aastani kuni valmis mõnisada meetrit suudme poole uus taribetoonist maanteesild uus sild.

Vaata ka
--------

* François Hennebique

Pilte
-----

* Kasari ja Keskküla pooltKasari ja Keskküla poolt
* Samuti Kasari ja Keskküla pooltSamuti Kasari ja Keskküla poolt
* Vaade uue silla pooleVaade uue silla poole

Viited
------

1. ↑  Tahvel sillast Kirbla pool asuval sambal
2. ↑  Hubert Matve.
*Eesti arhitektuur*. (Üldkoostaja V. Raam). Tallinn, 1997
3. ↑  "Kasari sild". *Eestigiid.ee*. Vaadatud 20.04.2009.

Välislingid
-----------

* Kasari raudbetoonsild kultuurimälestiste riiklikus registris Muuda Vikiandmetes
* Kasari aeropanoraam (aerofoto)
* DELFI Pilt: Kasari vana sild

  


|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Kasari raudbetoonsild** |
|  |  |
| --- | --- |
|  | **See artikkel on esitatud kustutamiseks.**
Põhjus: **Sygavalt vigane sisu** 
Lisateavet võid leida arutelu- või ajalooleheküljelt. Vaata ka: Vikipeedia:Artiklite kustutamise kord. Kustutamisettepaneku saad vaidlustada arutelulehel. |

**Heints Kavak** on Eesti õpetaja.

1973. aastal pälvis ta ENSV teenelise õpetaja aunimetuse.

Haridus ja töökäik
------------------

Ta sündis Viljandimaal Päri vallas pere 11-nda lapsena. Kokku oli peres 12 last. Tema perekond oli musikaalne, ka Kavak ise mängis viiulit ja akordionit. 

Kooliteed alustas ta 1938. aastal Heimtali kuueklassilises koolis. Peale kooli lõpetamist töötas ta aasta kodutalus. 1944.a. jätkusid õpingud Heimtali kooli 7-ndas klassis. Edasi õpingud Viljandi II keskkoolis, aastatel 1949–1950 Viljandi keskkooli pedagoogilise klassis.

1950. aastal suunati Kavak Kabala seitsemklassilise kooli kehalise kasvause õpetajaks, ehkki ta õpetas ka teiste õppeainete tunde.

Töötamise kõrvalt asus ta 1951. aastal Tallinna Õpetajate Instituuti kaugõppesse, lõpetades kooli 1955. aastal. Aastatel 1957–1960 õppis ta ka Eduard Vilde nimelises Tallinna Pedagoogiline Instituudis.

1957. aastal sai temast Kabala kooli direktor, aastail 1961–1963 oli Kavak Kabala Maanoorte Keskkooli direktor. Vahemikus 1961–1965 andis ta Kabala koolis õpetajana ka tunde, kuni 1965. aastal sai temast Laupa kaheksaklassilise kooli direktor.

Hiljem, aastatel 1974–1982 töötas Kavak Paide rajooni TSN TK Haridusosakonna koolide inspektorina. 1982. aastal sai temast uuesti kooljuht, seekord Retla kooli direktor. 1984. aastal läks Kavak tervislikel põhjustel pensionile, kuid oli 1986. aastast Paide rajooni TSN TK Haridusosakonna kutsenõuandla metoodik, 1989. aastast ametinimetusega metoodik-nõunik.
**Venstre, Taani Liberaalne Partei** (lühidalt **Venstre**, taani keeles *Venstre, Danmarks Liberale Parti*) on Taanis 1870. aastal asutatud erakond. See on paremtsentristlik liberaalne partei, mis toetab tänapäeval vaba turumajandust ja minimaalse riigi kontseptsiooni.

Alates 1901. aastast on Venstre suurema osa ajast olnud valitsuskoalitsioonis. Kaks pikemat perioodi, mil oldi opositsioonis, olid aastad 1929–1945 ja 1953–1968. Kokku on Venstre ridadest tulnud üksteist Taani peaministrit.

Alates 21. septembrist 2019 on erakonna esimees Jakob Ellemann-Jensen.

Aastatel 2009–2019 oli Venstre esimees Lars Løkke Rasmussen, kes oli 2009–2011 ja 2015–2019 Taani peaminister. 1998–2009 oli Venstre esimees Anders Fogh Rasmussen, kes oli Taani peaminister 2001–2009. Sel ajal oldi valitsuses koalitsioonis Konservatiivse Rahvaparteiga. Praegu on Taanis võimul vähemusvalitsus, kuhu kuuluvad vaid Venstre liikmed.

Erakonnas on üle 68 000 liikme. Tegutseb noorteorganisatsioon Venstre Noorus (*Venstres Ungdom*) ja üliõpilasorganisatsioon Taani Liberaalsed Üliõpilased (*Danmarks Liberale Studerende*). Venstre ametlik häälekandja on ajaleht Liberalt Overblik.

Rahvusvahelisel tasandil kuulub partei Liberaalsesse Internatsionaali, Euroopa Parlamendis aga Euroopa liberaalsete ja reformiparteide ühendusse.
**Annely Ojastu** (sündinud 10. augustil 1960 Tartus) on Eesti kergejõustiklane ja invasportlane, kes võitis 1996. aasta paraolümpiamängudel kuldmedali. 1976–1991 võistles ta Nõukogude Liidu koondises.

Ojastu lõpetas 1979. aastal Porkuni eriinternaatkooli, 1982. aastal Tallinna kaugõppe erikeskkooli ja 1996. aastal Tallinna Pedagoogilise Seminari.

Sportlaskarjäär
---------------

Sportimist alustas ta 1972. aastal ema Linda Ojastu suunamisel. 1979. aastast oli tema treener Tiina Torop, 1987. aastast Tallinna Kalevis Harry Seinberg.

1989 võitis ta kurtide maailmamängudel kõrgushüppe kurtide maailmarekordiga 1,74 m ja kaugushüppe (5,70 m). Kurtide kõrgushüpperekord püsis Ojastu nimel 24 aastat, selle purustas alles 2013. aastal Marharyta Hralko.

1992. aasta paraolümpiamängudel Barcelonas saavutas ta naiste 100 meetri jooksus hõbemedali. 1996. aasta paraolümpiamängudel Atlantas pälvis ta samal alal kuldmedali (tulemus 12,7 s) ning ka kaks hõbemedalit: naiste 200 m jooksus ja naiste kaugushüppes.

1993 võitis Annely Ojastu kurtide maailmamängudel kõrgushüppe tulemusega 1,71 m, 1997 tulemusega 1,65 m.

1999. aastast töötab Ojastu kurtide ja vaegkuuljate laste kergejõustikutreenerina (edukaim õpilane Anette Ojastu), 2006. aastast on ta Tartu Maarja Tugikeskuse pedagoog-juhendaja.

1996. aasta olümpiavõidu järel nentis Annely Ojastu, et tal polnud ühtki sponsorit. 2000. aastal keeldus Eesti Kurtide Spordiliit teda Sydney paraolümpiale saatmast, kuigi Ojastu oli samal aastal võitnud EKSL-i ja Invaspordiliidu meistrivõistlustel 100 m jooksu ning püstitanud hooaja alguses sprindis isikliku rekordi.

Tunnustus ja liikmesus
----------------------

1989. aastast on Annely Ojastu Tallinna Kalevi auliige, samal aastal anti talle Eesti NSV Spordikomitee aukiri. 1996. aastal valis Eesti Ettevõtlike Naiste Assotsiatsioon Ojastu aasta naiseks. 2005. aastal pälvis ta treenerina Tartu Kultuurkapitali Neinar Seli sihtkapitali stipendiumi.

2000. aastast on ta Tartu Kurtide Spordiseltsi Kaar esimees, 2008. aastast Eesti Kurtide Spordiliidu juhatuse liige (2008–12 president).

Isiklikku
---------

Annely Ojastu on kergejõustiklaste Linda ja Eino Ojastu tütar, Aivar Ojastu õde.

Viited
------

1. 1 2 3  "Ojastu, Annely". ESBL. Vaadatud 20. september 2013.
2. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 10. juuni 2015. Vaadatud 21. novembril 2013.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
3. ↑

Välislingid
-----------

* OJASTU, ANNELY ESBL (Viimati täiendatud: 15.01.2013)
* Lühitutvustus
* Kärt Karpa. Aasta naine on Annely Ojastu EPL 12. november 1996
* Ville Arike. Atlanta paraolümpiavõitja Annely Ojastu taas üle parda? EPL 12. juuli 2000
**Männi-virvemähkur** (*Rhyacionia buoliana*) on liblikaliik.

Klassifikatsioon
----------------

Denis ja Schiffermüller (1775) kirjeldasid liiki kui *Tortrix buoliana*.

Levila
------

Neid võib kohata Euroopas, Aasias, Põhja- ja Lõuna-Ameerikas.

Röövik

Peremeespuud
------------

Emased munevad männi pungadele. Röövikud toituvad peremeespuude mändide pungadest (sh harilik mänd, must mänd). Röövikud talvituvad pungade ja võrsete juures.

### Peremeespuude kaitse

Suure männivaigusisaldusega männid on männi-virvemähkuri röövikute ründe vastu üsna hästi kaitstud.

Looduslikud vaenlased
---------------------

Looduslikud vaenlased on *Glypta resinanae*, *Scambus brevicornis*, *Orgilus obscurator*, *Eulimneria rufifemur*, *Temelucha interruptor*.

Viited
------

1. ↑  Loomade elu 3:295.

Välislingid
-----------

* Männi-virvemähkur andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes
* François Lieutier, Bark and Wood Boring Insects in Living Trees in Europe, A Synthesis, lk 508–509, 2007, Springer, Google'i raamat veebiversioon (vaadatud 06.02.2014) (*inglise keeles*)

*Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:Rhyacionia buoliana seisuga 06.02.2014.*
Vanaturgi kirjas tõvakeelne sammas Kõzõlis.
**Tõva keel** (varem **tuva keel**; tõva keeles *тыва дыл* 'tõva dõl') on turgi keel, mida kõnelevad tõvad, peaasjalikult Lõuna-Siberis asetsevas ja Venemaa koosseisu kuuluvas Tõva Vabariigis. Selle lähemad sugulased on hakassi ja altai keel.

Tõva keeles on arvukalt mongoli, tiibeti ja uuemal ajal ka vene laene. Vähemal määral kõneldakse tõva keelt Hiina Rahvavabariigis ja Mongoolias. Tänapäeval[*millal?*] pruugib tõva keelt emakeelena umbes 265 000 inimest. 2010. aasta rahvaloenduse andmetel oli Venemaal tõva keele oskajaid 253 673 inimest.

Tõvas kõneldav tõva keel jaguneb nelja murderühma: läänemurre, keskmurre, kirdemurre ja kagumurre. Lisaks on tõva keelel väiksemad džungaari, tsengeli ja duha murded, mida pole tänini kuigi põhjalikult uuritud.

Tänapäevane tõva kirjakeel Venemaal kasutab täiendustega kirillitsat. Algselt tarvitati tõva keeles kirjutamiseks siiski mongoli kirja. 1930. aastal koostas buda munk Monguš Lopsang-Tšinmit (ehk Lubsan Žigmed) ka ladina kirjaviisi, milles trükiti mõned raamatud ja ajalehed, samuti aabitsad ja õpikud täiskasvanutele. 1943. aasta septembris asendati see kirjaviis praeguse kirillitsaga. Viimasel ajal[*millal?*] on tehtud uusi ettepanekuid ladina tähestiku kasutuselevõtuks.

Viited
------

1. ↑
2. ↑  Otto Mänchen-Helfen "Journey to Tuva" Los Angeles: Ethnographics Press University of Southern California, 1992, lk 133 jj, ISBN 187898604X.
**Baltic Tremolo** on Eesti, Läti ja Leedu akordioniste ühendav orkester.

Baltic Tremolo peakorter asub Abja-Paluojal. Orkestri tugikeskused Leedus on Šiauliai Kunstide Gümnaasium ja Lätis Limbaži muusikakool, Eestis veel ka orkestri sünnilinn Pärnu. Kollektiiv on esinenud on lisaks Eestile veel Lätis, Leedus, Soomes, Poolas, Tšehhis, Rootsis ja Itaalias. Muu hulgas on orkester pälvinud peaauhinna Itaalias Lancianos 25.–29. oktoobril 2012 toimunud rahvusvahelisel festivalil "Citta di Lanciano".

Ajalugu
-------

Kollektiiv sai alguse 2001. aastal Pärnus, kui akordionistid Venda Tammann ja Valdo Värk asutasid Eesti muusikakoolide õpilastest koosneva kollektiivi nimega Noored Akordionistid. 2005. aastast hakati korraldama Pärnu rahvusvahelist akordionimuusika festivali. Tekkisid sõprussidemed Läti ja Leedu akordionistidega ning 2009. aastal moodustatigi rahvusvaheline akordioniorkester **Baltic Tremolo**. Dirigentideks said Šiauliai konservatooriumi õpetaja Maryte Markevičiene Leedust, Limbaži muusikakooli direktor Viktor Nikandrov Lätist ja Abja Muusikakooli õpetaja Valdo Värk Eestist. 2017. aastast on Läti dirigent Riia akordioniõpetaja Anita Rieksta.

Viited
------

1. ↑  Baltimaade ühine akordioniorkester Baltic Tremolo tähistab 20. sünnipäeva. Head Uudised, 23. august 2021.

Välislingid
-----------

* Jaan Lukas "Akordioniorkester Baltic Tremolo pälvis Itaalias peapreemia" Delfi, 5. oktoober 2012
* Valdo Värk "Akordionistid panid Mulgimaa helisema". Sakala, 2. august 2012
* Baltic Tremolo "Meenutades". Youtube'is
* Baltic Tremolo esinemine. Lancianos 2012. aastal, portaal VKontakte
Avalik mänguväljak Tartus Toomemäel, juuli 2012
Aruküla mänguväljak rahvamaja kõrval, mai 2013
**Mänguväljak** on mängimiseks ette nähtud ala. 

Avalikud mänguväljakud on tavaliselt kõigile vabalt kasutatavad ning mõeldud lastele. Enamasti püstitatakse neile mitmesuguseid turnimisrajatisi, kiikesid, liumägesid ja karusselle, kuid ka võrkpallivõrke ja korvpallirõngaid. Avalikke mänguväljakuid rajavad tihti kohalikud omavalitsused, kuid ka asumi- ja külaseltsid või seltsingud, harvemini organiseerumata kohalikud elanikud kodukandi laste tarbeks.

Samuti rajatakse mänguväljakuid lasteasutuste juurde nagu lastesõimed, lasteaiad ja koolid. Need võivad olla mõeldud vaid konkreetse lasteasutuse lastele. Vahel ehitatakse väiksemaid mänguväljakuid ka eraotstarbeks koduõuele või aeda.

Spordis
-------

**Mänguväljakuks** nimetatakse ka meeskonnaspordis kasutatavat ala, mis on üldjuhul spetsiaalselt ette valmistatud, märgistatud ja piiratud. Selliseid mänguväljakuid tarvitatakse näiteks jalgpallis, korvpallis, võrkpallis ja jäähokis.

Vaata ka
--------

* Spordiväljak
Anastasija Sarokina (2012)
**Anastasija Viktaraŭna Sarokina** (valgevene keeles Анастасія Віктараўна Сарокіна; sündinud 26. jaanuaril 1980 Minskis) on valgevene malefunktsionäär, malekohtunik ja maletaja, naiste rahvusvaheline meister (2001).

Sarokina on 2017. aastast Valgevene Maleföderatsiooni president ja 2018. aastast ühtlasi Rahvusvahelise Maleföderatsiooni (FIDE) viitsepresident. Aprillis 2019 oli ta Nur-Sultanis toimunud võistkondlike maailmameistrivõistluste peakohtunik.

Maletama hakkas ta kuueaastaselt. Ta on seitsmekordne Valgevene noortemeister neidude mitmes vanuseastmes (1992–1998). 2000. aastal tuli Sarokina Valgevene naisjuunioride meistriks. Valgevene naiste meistrivõistlustel võitis ta 1998. aastal hõbemedali. Ta mängis kolmel naiste maleolümpial: 1996. aastal Jerevanis ja 1998. aastal Elistas esindas ta Valgevenet ning 2004. aastal Calviàs Austraaliat. 

Ta on lõpetanud Minskis Valgevene Riikliku Kehakultuuri Instituudi. 2003. aastal asus ta elama Austraaliasse, kus töötas maletreenerina Queenslandis ja Melbourne'is. Lõi oma malekooli. 2020. aastatel elab ta perega Valgevenes. Tema onu oli malesuurmeister Viktar Kuprejčyk.

Sarokina sai FIDE-lt 2002. aastal rahvusvahelise arbiitri ja 2005. aastal FIDE treeneri nimetuse. Rahvusvaheliste malevõistluste korraldajana sai ta FIDE-lt 2018. aastal rahvusvahelise organisaatori nimetuse.

Välislingid
-----------

* Anastasija Sarokina – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Anastassija Sarokina FIDE andmebaasis
Johanna Mängel
**Johanna Mängel** (sündinud 17. oktoober 1990) on eesti tšellomängija, ansambli Urban Symphony endine liige. 

Tšelloõpinguid alustas ta kuueaastaselt. Lisaks kohalikele ja rahvusvahelistele orkestritele on ta sattunud tšellot mängima ka sellistesse rokkansamblitesse nagu Aides, Slide-Fifty ja Vennaskond. 

Samuti kirjutab Johanna Mängel Eesti muusikaajakirjanduses muusikaürituste arvustusi.

2009. aastal osales ta Eurovisiooni lauluvõistluse eelvoorus Eesti laul ansambli Urban Symphony koosseisus ja esitas Sven Lõhmuse laulu "Rändajad". 7. märtsil valiti see laul esindama Eestit 2009. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Moskvas. Laul saavutas poolfinaalis 3. ja finaalis 6. koha.

Viited
------

1. ↑  Päring inforegister.ee andmebaasis
2. ↑  Estonia at Eurovision Song Contest 2009
3. 1 2  Eesti tulemused Eurovisiooni ametlikul veebilehel

Välislingid
-----------

* Urban Symphony tšellist Johanna Mängel kiidab päevi Venemaa pealinnas ülivõrretes, Õhtuleht, 10. mai 2011
* Urban Symphony: ilus muusika võib ka hirmuäratav olla, Eesti Päevaleht, 14. veebruar 2009
Johannes (Rinne)
**Johannes** (kodanikunimega **Johannes Wilho Rinne**; 16. august 1923 Turu – 1. juuli 2010 Turu) oli Soome Õigeusu Kiriku pea tiitliga Karjala ja kogu Soome peapiiskop, aastatel 1996–1999 ühtlasi Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku pea *locum tenens*.

Ta oli 1987–2001 Soome õigeusu kiriku peapiiskop ning täitis aastatel 1996–1999 ka Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku juhi ülesandeid. 2001. aastal andis president talle Maarjamaa Risti II klassi teenetemärgi.

Konstantinoopoli oikumeeniline patriarh Bartholomeos I ülendas Johannese 2001. aastal Nikea metropoliidiks. Selles ametis sai temast ajaloo esimene soomlasest piiskop, kes osales Konstantinoopoli oikumeenilise patriarhaadi Püha Sinodi töös.

2002. aastal anti talle Püha Platoni orden.

Välislingid
-----------

* Metropoliit Johannesele Platoni orden. Õhtuleht, 14. jaanuar 2002
* Suri Soome ja Eesti kirikujuht Johannes. Delfi, 2. juuli 2010
* "Peapiiskop Johannes". *Estofilia*. Tallinn: Soome suursaatkond. 2018. Vaadatud 04.05.2018.
**Fribourgi kanton** ehk **Freiburgi kanton** on kanton Šveitsi lääneosas. Piirneb Vaud', Neuchâteli ja Berni kantoniga.

Kantoni kõrgeim tipp on Vanil Noir (2389 m). Loodepiiril asuvad Neuchâteli järv ja Morat' järv.

Halduslikult jaguneb kanton 5 ringkonnaks ja 150 vallaks (seisuga jaanuar 2016). Kantoni keskus on Fribourg.

Fribourgi kanton on kakskeelne: ametlikud keeled on prantsuse ja saksa keel. 63,2% elanikest räägib prantsuse keelt ja 29,2% saksa keelt.

70% elanikest on katoliiklased ja 15% protestandid.

Põllumajandus on endiselt olulisel kohal. Kasvatatakse piimakarja. Toodetakse ka šokolaadi.

* Dent de Brenleire (ees, 2358 m) ja Vanil Noir (2389)Dent de Brenleire (ees, 2358 m) ja Vanil Noir (2389)
*

Viited
------

1. ↑  Statistikateenistus, vaadatud 28.08.2019.

Välislingid
-----------

* Kantoni koduleht


Šveitsi kantonid

Aargau **·**  Appenzell Ausserrhoden **·**  Appenzell Innerrhoden **·**  Basel-Landschaft **·**  Basel-Stadt **·**  Bern **·**  Fribourg **·**  Genf **·**  Glarus **·**  Graubünden **·**  Jura **·**  Luzern **·**  Neuchâtel **·**  Nidwalden **·**  Obwalden **·**  Schaffhausen **·**  Schwyz **·**  Solothurn **·**  Sankt Gallen **·**  Ticino **·**  Thurgau **·**  Uri **·**  Valais **·**  Vaud **·**  Zug **·**  Zürich
**JOKK** (ka **jokk** või **j.o.k.k.**) on tänapäevane eestikeelne lühend fraasist "juriidiliselt on kõik korrektne", mida kasutatakse sellise käitumise, tehingu või otsuse kohta, mis on teostatud küll seaduslikult ja/või mida võidakse seadustega õigustada, ent mille vastavus õiglusele, kodanike au- või õiglustundele on küsitav. Varem tähendas 'jokk', et asi on läbi, otsas või valmis. Samuti tähendas jokk alkoholi mõju all viibimise seisundit.

Toimimine JOKK skeemi järgi lähtub õigusaktide tõlgendamisest grammatilise meetodiga. Rein Lang: "Iga jurist aga teab, et seaduse tähenduse täielikuks mõistmiseks ei piisa ainult ühest tõlgendusmeetodist. Põhiseadus ise ütleb samuti, et lähtuda ei tule mitte üksnes selle sättest, vaid ka mõttest."

Lühendit kasutas kirjasõnas esimest korda 28. märtsil 2006 majanduslehe Äripäev tollane arvamustoimetaja Mati Feldmann ajalehe juhtkirjas.

Feldmann meenutas lühendi saamislugu nii: "Mõtlesin, millega juhtkirja lõpetada. Meenus, et koolimatemaatikas lõppes mingi väite tõestamine tavaliselt lühendiga m.o.t.t. ehk mida oligi tarvis tõestada. Kavatsesin juba lõppu m.o.t.t. panna, kui esitähed j.o.k.k. torkasid silma. Tundus omamoodi tabav, sest argikeeles kasutatakse jokki tähenduses läbi, otsas, valmis. Negatiivses mõttes. Aga tehingud, mida poliitikud ja ärimehed õigustasid, olidki tavaarusaama järgi taunimist väärt, aga kinni polnud otseselt kusagilt hakata."

Veebruaris 2010 leidis endine õiguskantsler Allar Jõks, et JOKK-i kõrvale tuleks tuua veel üks väljend, "MOKK ehk moraalselt on kõik korras." Jõks arvas, et JOKK ja MOKK peavad omavahel alati koos olema, sest kui moraal lahutada seadusetekstist, jääb järele ainult paljas seadusepügal.

Viited
------

1. ↑  Juriidiliselt on kõik korrektne — asjaga j.o.k.k. Äripäev, 28.3.2006
2. ↑  "Käibele on läinud uue tähendusega sõna 'jokk'". Estniska Dagbladet, 23. november 2006, lk 4
3. ↑  Rein Lang, Kas tõesti on kõik JOKK? Eesti Päevaleht, 4.9.2006.
4. ↑  Äripäeva juhtkiri "'Juriidiliselt on kõik korrektne' - asjaga j.o.k.k."[*alaline kõdulink*]
5. ↑  Aivar Hundimägi. Aastat jääb tähistama lühend J.O.K.K.[*alaline kõdulink*]. Äripäev, 22.12.2006. (Kasutatud 13.02.2010.)
6. ↑  "J.O.K.K-i saatku alati M.O.K.K." Originaali arhiivikoopia seisuga 14. veebruar 2010. Vaadatud 13. veebruaril 2010.

Välislingid
-----------

* Äripäeva juhtkiri "'Juriidiliselt on kõik korrektne' - asjaga j.o.k.k."
Lagedi põhikooli vanem tiib, september 2011.
**Lagedi põhikool** tegutseb Harjumaal Rae vallas Lagedil.
Kool asub aadressil Kooli tn 18.

Lagedi Põhikooli direktor on alates 2014. aastast Imbi Orav.

Ajalugu
-------

Kooli asutamise täpne aeg on teadmata. 1983. aastal leidis Lagedi kooli direktor Sven-Allan Sagris ajalooarhiivist Jüri kirikuõpetaja Jacob Johann Höppeneri 1785. aastal kirjutatud aruande Tallinna Keiserlikule Provintsiaalkonsistooriumile, kus on üteldud: "Kihelkonnas on üksainuke talurahvakool ja nimelt Lagedi kroonumõisa all, milles ametis tubli koolmeister." Järgmised andmed kooli tegevuse kohta pärinevad 19. sajandi teisest poolest.

19. sajandi kolmandal veerandil õpetati Lagedi lapsi lugema ja kirjutama Hindreku talus. 1871. aasta jaanuaris otsustas Lagedi valla volikogu ehitada nüüdse kooli staadioni põhjapoolse otsa kohale. Sama aasta sügisel algas uues hoones õppetöö, mis kestis 1939. aastani, mil ehitati järgmine koolimaja.

Välislingid
-----------

* Lagedi põhikooli koduleht
* "Lagedi põhikool saab uue näo ja spordistaadioni" Delfi, 22. aprill 2011
* Marko Tooming "Lagedi kool jääb põhikooliks" Harju Elu, 5. aprill 2012

* Lagedi põhikooli uus tiib, september 2011.Lagedi põhikooli uus tiib, september 2011.
* Lagedi põhikooli vanem tiib, otsavaade.Lagedi põhikooli vanem tiib, otsavaade.
* Lagedi põhikooli õu.Lagedi põhikooli õu.
**Friedeli-Craftsi alküülimine** on keemiline protsess, milles happelise katalüsaatori osalusel viiakse substraadi aromaatsesse tuuma ühe (või enama) vesiniku aatomi asemele alküülrühm. 

Charles Friedel ja James Crafts rakendasid esimestena 1877. aastal aromaatsete ühendite alküülimist ja atsüülimist veevaba alumiiniumkloriidi kui katalüsaatori manulusel ja neid protsesse hakati nimetama Friedeli-Craftsi reaktsioonideks. 

Alküleerivate agentidena esinevad alküülhalogeniidid, olefiinid, alkoholid, estrid. Happeliste katalüsaatoritena leiavad kasutust AlCl3, BF3, ZnCl2, mineraalhapped, metallide oksiidid jm – need osalevad alküülkatioonide genereerimises, mis edasi atakeerivad aromaatset tuuma. 
Friedeli-Craftsi alküülimine on oma olemuselt aromaatse elektrofiilse asenduse reaktsioon, milles aktiivsete intermediaatidena osalevad karbokatioonid. 

Alküülhaliidide asemel saab kasutada alkeene, mis protoneerumisel moodustavad karbokatioone. Metallüülkloriid reageerib kui alkeen, kuna siin prootonhappe toimel moodustub mitte primaarne allüülkatioon, vaid sellest kergemini moodustub prootoni liitumisel tertsiaarne alküülkatioon, mis atakeerib areeni molekuli:

H2C=C(CH3)CH2Cl + C6H6 → C6H5C(CH3)2CH2Cl

Vaata ka
--------

* Friedeli-Craftsi reaktsioon
* Friedeli-Craftsi atsüülimine
* Elektrofiilne aromaatne asendusreaktsioon
**Antoing** on linn ja vald Belgias Valloonia piirkonnas Hainaut' provintsis.

Asulad
------

Valla piirides asuvad järgmised asulad: Antoing, Maubray, Péronnes-lez-Antoing, Bruyelle, Calonne ja Fontenoy.

* 
* 
* Schelde ja AntoingSchelde ja Antoing
* 
*

Viited
------

1. ↑  Wettelijke Bevolking per gemeente op 1 januari 2018, vaadatud 9.03.2019.

Välislingid
-----------

 Antoing – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Koduleht (prantsuse keeles)
* Le site du Foyer socioculturel d'Antoing (prantsuse keeles)

Hainaut' provintsi vallad

Aiseau-Presles **·** Anderlues **·** Antoing **·** Ath **·** Beaumont **·** Belœil **·** Bernissart **·** Binche **·** Boussu **·** Braine-le-Comte **·** Brugelette **·** Brunehaut **·** Celles **·** Chapelle-lez-Herlaimont **·** Charleroi **·** Châtelet **·** Chièvres **·** Chimay **·** Colfontaine **·** Comines-Warneton **·** Courcelles **·** Dour **·** Écaussinnes **·** Ellezelles **·** Enghien **·** Erquelinnes **·** Estaimpuis **·** Estinnes **·** Farciennes **·** Fleurus **·** Flobecq **·** Fontaine-l'Evêque **·** Frameries **·** Frasnes-lez-Anvaing **·** Froidchapelle **·** Gerpinnes **·** Ham-sur-Heure-Nalinnes **·** Hensies **·** Honnelles **·** Jurbise **·** La Louvière **·** Le Rœulx **·** Lens **·** Les Bons Villers **·** Lessines **·** Leuze-en-Hainaut **·** Lobbes **·** Manage **·** Merbes-le-Château **·** Momignies **·** Mons **·** Mont-de-l'Enclus **·** Montigny-le-Tilleul **·** Morlanwelz **·** Mouscron **·** Pecq **·** Péruwelz **·** Pont-à-Celles **·** Quaregnon **·** Quévy **·** Quiévrain **·** Rumes **·** Saint-Ghislain **·** Seneffe **·** Silly **·** Sivry-Rance **·** Soignies **·** Thuin **·** Tournai
Antoaneta Stefanova (2022)
**Antoaneta Stefanova** (bulgaaria keeles Антоанета Андонова Стефанова; sündinud 19. aprillil 1979 Sofias) on bulgaaria maletaja ja maletreener, naiste maailmameister (2004–2006), rahvusvaheline suurmeister (2002), FIDE vanemtreener (2015).

Stefanova tuli 1995. aastal Bulgaaria naiste malemeistriks ja 2002. aastal Varnas Euroopa naiste malemeistriks. Lisaks on ta Euroopa meistrivõistlustelt saanud kaks hõbe- (2007, 2011) ja kaks pronksmedalit (2004, 2016).

Naiste maailmameistrivõistlustel võitis Stefanova 2004. aastal MM-i turniiril Moskvas poolfinaalis Maia Tšiburdanidzet ja finaalis Jekaterina Kovalevskajat. 2006. aastal MM-i turniiril Jekaterinburgis sai ta turniiritabelis 1. asetuse, kuid kaheksandikfinaali ei pääsenud. 2008. aastal MM-i turniiril Naltšikis kaotas ta veerandfinaalis Pia Cramlingile. 2012. aastal MM-i turniiril Hantõ-Mansiiskis võitis ta poolfinaalis Harika Dronavallit, kuid kaotas finaalis Anna Ušeninale. 2017. aastal MM-i turniiril Teheranis kaotas ta veerandfinaalis Marija Muzõtšukile. 

Stefanova sai FIDE-lt 1997. aastal rahvusvahelise meistri ja 2002. aastal rahvusvahelise suurmeistri nimetuse.

Välislingid
-----------

* Antoaneta Stefanova – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Antoaneta Stefanova FIDE andmebaasis
**Aino Paal** (aastani 1952 **Aino Nurme**; 14. september 1926 – 25. november 2015) oli eesti suusataja, spordipedagoog ja terviseedendaja.

Ta lõpetas aastal 1946 Türi Aiandustehnikumi ja aastal 1951 Tartu Riikliku Ülikooli kehakultuuriteaduskonna. 

Ta hakkas sportima 1942, suusatama 1946. Treenis 1948–1952 Feliks Parre ja Erna Abeli juhendamisel, hiljem harjutas omapäi. 

Võitis 1947–1962 Eesti meistrivõistlustel murdmaasuusatamises individuaalselt 3 kulda, 3 hõbedat ja 4 pronksi ning teatevõistluses 5 kulda, 1 hõbeda ja 2 pronksi, mäesuusatamises 1 kulla, 2 hõbedat ja 1 pronksi ning kombineeritud kahevõistluses (slaalom + 5 km) pronksi. 

Murdmaajooksus sai 1950 Eesti meistrivõistlustel kahes kilomeetris hõbeda. 1960 tuli Eesti käsipallimeistrivõistlustel Võru naiskonnas pronksile. Kuulus Lokomotiivi, Kalevi ja Jõu liikmeskonda. 

Töötas 1951–1953 TRÜ suusaspordikateedris laborandina, Tartu 3. Keskkoolis kehalise kasvatuse õpetajana ja Kalevi LNSK-s suusatreenerina, 1953–1957 TRÜ kehalise kasvatuse ja spordi kateedri õppejõuna, 1958–1963 Võru ja 1963–78 Viljandi LNSK-s suusatreenerina ja 1978–1985 Tartu 8. Keskkoolis kehalise kasvatuse õpetajana.

1985–1998 oli Paal TÜ Maarjamõisa haigla neuroloogiaosakonnas ravivõimlemisinstruktor ning 2001–2010 Tartus Ropka-Karlova Päevakeskuses võimlemisringide juhendaja. 

Õpilasi: Urmas Müür.

Välislingid
-----------

* Biograafia ESBL-is
Rudolf, Jaak ja Aino Põldmäe haud Tartus Raadi kalmistul
**Aino Põldmäe-Undla** (ka: **Undla-Põldmäe**, aastani 1935 **Krimm**, aastast 1935 **Undla**, abielus **Põldmäe**, 9. mai (vkj 26. aprill) 1910 Undla vald, Virumaa – 16. veebruar 1992 Tartu) oli Eesti kirjandusloolane.

Elulugu
-------

Aino Põldmäe-Undla oli vallakirjutaja tütar ja Rudolf Põldmäe abikaasa, Jaak, Alo ja Mare Põldmäe ema

Lõpetas 1929 Rakvere Ühisgümnaasiumi, 1936 Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna, ühtlasi õppis 1931–1939 (vaheaegadega) Tartu Kõrgemas Muusikakoolis. Täiendas end 1939–1940 Budapestis Ungari Kuninglikus Péter Pázmány Ülikoolis ja F. Liszti Muusikaakadeemias. Oli 1937–1939 Akadeemilise Kirjandusühingu sekretär, 1941 Riikliku Kirjandusmuuseumi ja 1947–49 Eesti NSV TA Keele ja Kirjanduse Instituudi (KKI) teadur. Küüditati 1949, oli 1949–1955 Omski oblastis Tšerlakis muusikaõpetaja. Naasis Eestisse 1955, töötas lühemat aega KKI-s, oli aastast 1961 vabakutseline kirjandusteadlane.

Teadustöö
---------

Uurinud Eesti 19. sajandi naiskirjanikke, peamiselt Lilli Suburgi ja Lydia Koidula elu ja loomingut, sh lähemalt läbi töötanud Lydia Koidula Tartu-perioodi. Koostanud kogumikke Lydia Koidula luulest (1948, 1967), Lilli Suburgi kirjatöödest (ilmunud 2002), peatüki Lydia Koidulast "Eesti kirjanduse ajaloo" II köites (1966), kirjutanud Friedrich Reinhold Kreutzwaldi ja Koidula kirjavahetuse ainetel dokumentaalnäidendi "Viru laulik ja Koidula" (lavastatud 1967 Pärnu teatris, 1969 ja 1982 Tallinna Draamateatris). Eesti NSV Kirjanike Liidu liige (1987). Juhan Smuuli preemia (1982).

Tunnustus
---------

* Juhan Smuuli nimeline kirjanduse aastapreemia (1982, "Koidulauliku valgel")

Viited
------

1. 1 2 3 4  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Teoseid
-------

* Koidula viimased Tartu aastad (1871–1873). // KK (1960) 9
* 100 aastat Elisabeth Aspe sünnist. // KK (1960) 12
* Koidula suhted kodumaaga Kroonlinna aastail. // Looming (1961) 8
* Koidula ja kirik. // KK (1961) 8
* Prantsuskeelsetest luuletustest Koidula käsikirjade hulgas. // KK (1962) 8
* Lilli Suburg ja tema ajakiri "Linda". // KK (1966) 8–9
* Koidulauliku valgel. Uurimusi ja artikleid. Tallinn, 1981
* Eesti muld ja eesti süda. 100 aastat L. Koidula surmast (koostaja, eessõna autor). Tallinn, 1986.

Kirjandus
---------

* Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944. I–III. Trt, 1994, II, 544–545
* Eesti kirjanduse biograafiline leksikon. Tallinn, 1975, 421
* EknL, 629–630
* EE 14, 567.
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*