recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Ptolemaios Soter
**Ptolemaios I Soter** (Ptolemaios Lunastaja või Päästja, kreeka *Πτολεμαίος Α' Σωτήρ*; umbes 367 eKr–283 eKr) oli Aleksander Suure väepealik ja Ptolemaioste dünastia asutaja. Temast sai üks tähtsamaid hellenistlikke monarhe.

Aleksander Suure surma ajal oli Ptolemaios Egiptuse asevalitseja ning erinevalt regendiks määratud väepealik Perdikkasest pooldas tema Aleksandri riigi jagamist väepealike ehk diadohhide vahel. Ta lasi Aleksandri põrmu röövida ja Egiptusse matta ning algatas sellega Diadohhide sõjad, kuna Aleksandri maiseid jäänused Makedooniasse saata tahtnud Perdikkas oli Ptolemaiose käitumise peale sügavalt nördinud ning püüdis Egiptust vallutada. Kuid Perdikkase väepealikud tapsid ta ning tema armeed läksid Ptolemaiose poole üle. Järgnevalt kindlustas Ptolemaios oma võimu Egiptuses, liites sellega ka Kürenaika, ning alistas oma võimule ka Küprose, teisi väiksemaid Vahemere saari ning ka Väike-Aasia lõunaranniku. Samuti alistas ta ajutiselt teisi alasid, näiteks Süüria ja Palestiina.

305 eKr kuulutas Ptolemaios end Egiptuse kuningaks, pannes aluse Ptolemaioste dünastiale ja rajades hellenistliku Egiptuse riigi, mis kestsid kuni aastani 30 eKr, mil Egiptus Rooma riigiga liideti. Ettevaatliku ja kavala poliitikuna silma paistnud Ptolemaios ei ajanud Seleukos I ega Demetrios Poliorketese stiilis poliitikat, millega nood soovisid saada iga hinna eest tugevaimaks hellenistlikuks monarhiks, vaid ta rahuldus Egiptusega ning pühendus kunsti, kirjanduse ja filosoofia soosimisele. Pärast Ptolemaios I troonist loobumist sai Egiptuse kuningaks tema noorem poeg Ptolemaios II Philadelphos. 

Ptolemaios Soter suri 84-aastaselt loomulikku surma.

Välislingid
-----------

* Pärtel Bauman, Riik ja isik Ptolemaioste-aegse Egiptuse majanduselus, Ajalooline Ajakiri nr 2 1924

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Aleksander Suur** | **Egiptuse kuningas**323/305–285 eKr, 323–317 eKr oli ametlikult Makedoonia kuningas Philippos III | Järgnev**Ptolemaios II** |
**Ptolemaios VIII Euergetes II** (Ptolemaios Helde II), tuntud hüüdnime **Physicon** (Pakskõht) järgi (umbes 182 eKr–116 eKr), oli Ptolemaioste dünastiast Egiptuse kuningas 164–163 ja 145–116 eKr. Ta oli Ptolemaios V ja Kleopatra I poeg.

Algselt oli Ptolemaios Physicon oma venna Ptolemaios VI kaasvalitseja, kuid nende vahel käis pidev võimuvõitlus, mille tulemusena esimene viimase kukutas ning üheks aastaks (164–163 eKr) võimule sai. Et vanemat venda toetas aga Rooma, siis sai too oma võimu tagasi, ehkki Ptolemaios VIII säilitas kaasvalitseja koha. Ka edaspidi jätkus nendevaheline vaen ning Physicon püüdis mitu korda ebaõnnestunult vallutada Küprost. Tal õnnestus isegi saavutada Rooma toetus, kuid Egiptuses toetati enam Ptolemaios VI-t.

Lõpuks, kui Ptolemaios VIII vend suri, sai ta tegelikult võimule, ehkki ametlikuks pärijaks oli nimetatud Ptolemaios VI poeg Ptolemaios VII. Kuid Physkon lasi tolle tappa oma abielutseremoonia ajal, mil ta heitis ühte vennanaise Kleopatra II-ga. Seetõttu polnud nendevahelised suhted kuigi head ning need halvenesid veelgi, kui Physicon abiellus ka Kleopatra III-ga, ilma et oleks naiselt luba küsinud. Peagi algas temavastane mäss ning 130 eKr põgenes Ptolemaios VIII Aleksandriast Küprosele. Kleopatra II tõusis pealinnas võimule ning püüdis uueks valitsejaks teha oma poega Ptolemaios Memphitist, kuid Physiconil õnnestus poiss tappa. Seejärel pakkus Kleopatra trooni Seleukiidide riigi kuningale Demetrios II Nikatorile, kuid Ptolemaiose toetajad osutusid tugevamaks ning Kleopatra pidi Süüriasse põgenema. Nii taastas Ptolemaios VIII 127 eKr oma võimu Aleksandrias. Oma surma järel pärandas ta võimu oma naisele ja ühele poegadest, kes hakkas valitsema Ptolemaios IX nime all.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Ptolemaios VI** | **Egiptuse kuningas**164–163 eKr | Järgnev**Ptolemaios VI** |
| Eelnev**Ptolemaios VII** | **Egiptuse kuningas**145–116 eKr | Järgnev**Ptolemaios IX** |
**Ptolemaiose häälestus** ehk **ptolemaiose diatooniline helirida** on muusikas ptolemaiose tugeval diatoonilisel tetrakordil põhinev häälestussüsteem.

| noot | tähtnimetus | C | D | E | F | G | A | B | C |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| silpnimetus | Do | Re | Mi | Fa | Sol | La | Si | Do |
| suhtarv | 1/1 | 9/8 | 5/4 | 4/3 | 3/2 | 5/3 | 15/8 | 2/1 |
| Osaheli |  24 i |  27 i |  30 i |  32 i |  36 i |  40 i |  45 i |  48 i |
| Tsenti | 0 | 204 | 386 | 498 | 702 | 884 | 1088 | 1200 |
| Intervall | Nimetus |   | T | t | s | T | t | T | s |   |
| suhtarv | 9/8 | 10/9 | 16/15 | 9/8 | 10/9 | 9/8 | 16/15 |
| Tsenti | 204 | 182 | 112 | 204 | 182 | 204 | 112 |

Ptolemaiose diatooniline helirida põhineb tetrakordil, mis koosneb suurest tervetoonist T (9:8), väiksest tervetoonist t (10:9) ja puhtast diatoonilisest pooltoonist s (16:15). Sellist tertakordi nimetatakse ka ptolemaiose tugevaks diatooniliseks tetrakordiks (*Ptolemy's intense diatonic tetrachord*), mille vastandiks on ptolemaiose nõrk diatooniline tetrakord (*Ptolemy's soft diatonic tetrachord*), mis koosneb septimaalsest kromaatilisest pooltoonist (*septimal chromatic semitone*, 21:20), väiksest tervetoonist (10:9) ning puhtast diatoonilisest pooltoonist (16:15).

Kuigi nii ptolemaiose kui ka pyhtagorase häälestus põhinevad puhastel kvintidel ja kvartidel, on ptolemaiose häälestuses tertsi pehmemad ja sulanduvamad.

Ptolemaiose häälestuse omapäradeks on D-F ehk pythagorase väike terts (32:27), D-A hundikvint (4:27), F-D kui pythagorase suur sekst (27:16) ja A-D kui hundikvart (27:20). Kõik need intervallid erinevad vastavatest puhtas häälestuses intervallidest didymose komma (81:80) võrra.
**Psühhosotsiaalsed ohutegurid** on psühholoogilist ja sotsiaalset laadi töökeskkonna ohutegurid.

Need on näiteks õnnetus- või vägivallaoht töö juures, ebavõrdne kohtlemine, kiusamine ja ahistamine tööl, töötaja võimetele mittevastav töö, pikaajaline töötamine üksinda ja monotoonne töö ning muud juhtimise, töökorralduse ja töökeskkonnaga seotud tegurid, mis võivad mõjutada töötaja vaimset või füüsilist tervist, sealhulgas põhjustada tööstressi.

Eestis on psühhosotsiaalsete ohutegurite määratlemine uus nähtus (lisati töötervishoiu ja tööohutuse seadusesse 2019. aastal), kuid mujal maailmas on nendele tähelepanu pööratud juba aastakümneid. Esimese täpsema definitsiooni psühhosotsiaalsetele ohuteguritele andis Rahvusvahelise Tööorganisatsiooni (ILO) ja Maailma Terviseorganisatsiooni (WHO) töötervishoiu komitee 1984. aastal, tuginedes kahekümne aasta vältel tehtud uuringutele. 

Komitee raporti kohaselt ilmnevad psühhosotsiaalsed ohutegurid töökeskkonna ja inimtegurite omavahelises koostoimes, mis võivad mõjutada töötajate tervist, töötulemust ja tööga rahulolu. Töökeskkond hõlmab füüsilist töötamiskohta, töö sisu ja töökorraldust. Inimtegurid on töötajate võimekus, vajadused, ootused, kultuur ja isiklik elu. Inimfaktorid võivad ajas muutuda, peegeldades kohanemist teiste mõjuritega. Negatiivne vastastikmõju võib viia tööga rahulolematuse ja töötulemuste languseni. Pikemaajaline negatiivne vastastikmõju võib viia emotsionaalse häirituse, käitumisprobleemide ning biokeemiliste ja neurohormonaalsete muutusteni, mis suurendavad riski vaimse või füüsilise haiguse tekkeks.

Tervisele mõjub soodsalt tasakaal töökeskkonna ja inimlike tegurite vahel. Peamiselt on psühhosotsiaalsete ohuteguritena kirjeldatud võimetele mittevastavat tööd, liiga suurt töökoormust, juhtimisvigu, konflikte töökaaslastega, madalat töötasu, turvalisuse puudumist töösuhetes, vahetustega tööd ja füüsilist ohtu.

Viited
------

1. ↑  "Töötervishoiu ja tööohutuse seadus". Riigikogu. 26.07.1999. Vaadatud 07.01.2019.
2. 1 2  "PSYCHOSOCIAL FACTORS AT WORK: Recognition and control" (PDF). *Report of the Joint ILO/WHO Committee on Occupational Health* (inglise). Geneva: International Labour Office. 1986. Vaadatud 07.01.2019.
**Donald O’Riley Quarrie** (ka: **Don Quarrie**; sündinud 25. veebruaril 1951 Kingstonis) on Jamaica endine kergejõustiklane (100 m ja 200 m jooksja). Olümpiavõitja (1976).

Quarrie valiti Jamaica koondisse 100 m jooksus juba Mehhiko 1968. aasta olümpiamängudele, kuid ta vigastas end treeningul ega saanud võistelda. Järgmisel aastal hakkas ta saama Nebraska ülikoolis stipendiumi, kus ta sai jooksutreeninguid jätkata. 1970. aasta Briti Rahvaste Ühenduse mängudel võitis ta kuldmedali 100 m ja 200 m jooksus ning 4×100 m teatejooksus. Quarrie võitis 100 m ja 200 m jooksu ka järgmisel aastal Pan-Ameerika mängudel. Tema 200 m jooksu käsitsi võetud aeg 19,8 oli tol ajal Tommie Smithi nimel olnud maailmarekordi kordamine.

Quarrie läks Münchenisse 1972. aasta olümpiamängudele ühe suurima soosikuna. Ta võistles 200 m jooksus, kuid vigastas end eeljooksus. 1974. aastal korda ta Rahvaste Ühenduse mängudel Christchurchis oma eelmiste mängude võitu 100 m ja 200 m jooksus ning kordas jälle pikemal distantsil maailmarekordit 19,8. 1976. aastal võistles ta Montréali olümpiamängudel, kus ta juhtis 100 m jooksu finaalis päris pikalt, kuid jäi ikkagi teiseks Hasely Crawfordi järel. 200 m jooksu aga tuli ta ülekaalukalt olümpiavõijaks ajaga 20,22.

1978. aastal võitis ta kolmandat korda Rahvaste Ühenduse mängudel 100 m jooksu, kuid 200 m finaali rikkus ära järjekordne vigastus. 1980. aasta olümpiamängudel Moskvas sai ta 200 m jooksus pronksmedali. Ta osales ka Los Angeleses 1984. aasta olümpiamängudel, kus sai Jamaica meeskonnaga 4x100 m teatejooksus hõbemedali.

Saavutused
----------

###  Olümpiamängudel

* 1976 Kanada Montréalis
	+ **olümpiavõitja** 200 m jooksus (**20,23**)
	+ hõbemedal 100 m jooksus (**10,08**)
* 1980 Nõukogude Liit Moskvas
	+ pronksmedal 200 m jooksus (**20,29**)
* 1984 Ameerika Ühendriigid Los Angeleses
	+ hõbemedal 4x100 m teatejooksus (**38,62**)

### Briti Ühenduse mängudel

* 1970 Suurbritannia Edinburghis
	+ Kuld **kuldmedal** 100 m jooksus (**10,02**)
	+ Kuld **kuldmedal** 200 m jooksus (**20,5**)
	+ Kuld **kuldmedal** 4x100 m teatejooksus (**39,4**)
* 1974 Uus-Meremaa Christchurchis
	+ Kuld **kuldmedal** 100 m jooksus (**10,38**)
	+ Kuld **kuldmedal** 200 m jooksus (**20,73**)
* 1978 Kanada Edmontonis
	+ Kuld **kuldmedal** 100 m jooksus (**10,03**)

### Maailmarekord

| Ala | Tulemus | Aeg | Koht |
| --- | --- | --- | --- |
| 200 m jooks | **19,8** (19,86) | 3. august 1971 | Cali |

| * v
* r
Meeste 200 m jooksu olümpiavõitjad |
| --- |
| 
1900: Walter Tewksbury • 1904: Archie Hahn • 1908: Bobby Kerr • 1912: Ralph Craig • 1920: Allen Woodring • 1924: Jackson Scholz • 1928: Percy Williams • 1932: Eddie Tolan • 1936: Jesse Owens • 1948: Mel Patton • 1952: Andy Stanfield • 1956: Bobby Joe Morrow • 1960: Livio Berruti • 1964: Henry Carr • 1968: Tommie Smith • 1972: Valeri Borzov • 1976: Don Quarrie • 1980: Pietro Mennea • 1984: Carl Lewis • 1988: Joe DeLoach • 1992: Michael Marsh • 1996: Michael Johnson • 2000: Konstantínos Kentéris • 2004: Shawn Crawford • 2008: Usain Bolt • 2012: Usain Bolt • 2016: Usain Bolt • 2020: Andre De Grasse |
Robinson R22
**Robinson R22** on ühe mootoriga kaheistmeline helikopter, mida toodab Ameerika Ühendriikide ettevõte Robinson Helicopter Company.

Helikopteri disainis Frank Robinson 1973. aastal, mil tekkis vajadus väikese ja madalate kuludega helikopteri järele.

Ajalugu
-------

Helikopteri testlennud viis läbi Joseph John Tymczyszyn. Pärast kolme ja poolt aastat testimist sai R22 1979. aastal Föderaalselt Lennuametilt (FAA) tootmise alustamiseks sertifikaadi. Esimene R22 toodeti 1979. aastal ja see tõusis kiiresti maailma müüduimaks tsiviilkopteriks.

Ohutus ja õnnetuste analüüs
---------------------------

Helikopteri turule toomisega tuli välja, et õnnetusi juhtub rohkem, kui uuringud esile toovad. 1980. aastatel oli helikopteri instruktorite väljaõpe algeline. Seetõttu esitas Frank Robinson oma uuringud FAA-le ning lõi 1982. aastal õhusõiduki instruktoritele ohutuse tagamiseks kursuse. Sellest kasvas välja programm Robinson Pilots Safety Course.

Euroopa Liidu lennundusohutusamet (EASA) on andnud R22 jaoks loa virtuaalreaalsuses treenida. Šveitsis loodud programm on mõeldud simuleerima ekstreemseid olukordi, näiteks sabarootori töö lõppemist keset lendu. Selle programmiga on võimalik saada lennutunde, vastavalt 5 h eraloa ja 10–20 h kommertsloa saamiseks. Öölennud lähevad samuti simulaatoris lennutundidena arvesse.

Alates 2008. aastast on Ühendkuningriigis iga-aastane ettekanne õnnetusjuhtumitest, mis toimuvad R22 ja R44 helikopteritega, mis moodustavad ligikaudu 25% lennutundidest UK-s.

Helikopteri hind
----------------

Helikopteri soovituslik hind firma enda poolt on 318 000 dollarit. Opereerimiskulud (kindlustus, kütus, õli, hooldused) on 163,71 dollarit tunni kohta.

Tehnilised parameetrid
----------------------

R22 tehnilised parameetrid:

* Reisijate arv: 1
* Meeskond: 1
* Mootori mudel: Lycoming O-320-B2C
* Mootori võimsus: 119 kW / 160 hp
* Kiirus: 180 km/h / 97 NM
* Maksimaalne kõrgus: 4267 m
* Tühimass: 379 kg
* Täismass: 621 kg
* Rootorite arv: 2
* Põhirootori diameeter: 7,67 m
* Sabarootori diameeter: 1,07 m
* Rootori piirkond: 46,2 m²
* Kere pikkus: 6,58 m
* Pikkus: 9,02 m
* Kõrgus: 2,67 m
* Esimene lend: 28.08.1975

Viited
------

1. 1 2  "Frank Robinson". Robinson Helicopter Company. Vaadatud 23. juuli 2023. ]
2. ↑  *Joseph John "Tym" Tymczyszyn*. City of Lancaster: 2004.
3. ↑  S.W. Ells. *"The highest standards" AOPA 7-07 Highest Standards*. Skyhelicopters.com.
4. ↑  D. Kaminski-Morrow. *EASA approves virtual-reality simulation for R22 training*. Flight Global
5. ↑  Dr. D.J.Smith *Robinson R22 and R44 Helicopters Analysis of Incidents for the Years 1996–2013*. – Safety and Reliability vol 35 (märts 2016), lk 33-36.
6. ↑  *R22 Beta II Price List*. Robinson Helicopter Company.
7. ↑  *R22 Beta II Estimated Operating Costs*. Robinson Helicopter Company.
8. ↑  K. Palt. *Robinson R22 Light Utility Helicopter*. Fluzeuginfo.net
**Robootika ehituses** on inimeste programmeeritud masinad, mis täidavad arvutisse programmeeritud käske. Robotid teevad töö kiiremini ja täpsemalt, vähendades sellega töö kulusid ja aega. Tulevikus kulub maja ehitamiseks vaid mõni päev ning see on praegusest odavam. Robotid on revolutsioon teaduses, tehnikas ja ehituses.

Hadrian X
---------

Hadrian X
Hadrian X on Austraalia tehnoloogiaettevõtte poolt välja töötatud robot, mis automaatselt laob, lõikab, paigutab ja suunab telliseid vastavalt sisse programmeeritud kujule. 

Hadrian X on valmistatud vastupidavast terasest, alumiiniumist, süsinikust. Robotit juhivad arvuti, servomootor, nägemiskaamerad ja laserid, mis jälgivad selle paigaldusasendit 0,5 mm täpsuse piires. 

Kui inimene on suuteline laduma 300–400 tellist päevas, siis Hadrian X on võimeline laduma 1000 tellist päevas. Erinevalt inimesest on robot võimeline töötama ööpäev läbi. See tähendab, et 180-ruutmeetrise maja võib täielikult valmis ehitada kahe või kolme päevaga. 

Masinas kasutatakse tööstuslikku liimi, mis suurendab konstruktsiooni tugevust neli kuni viis korda, soojus ja akustiline efektiivsus suureneb 70%. 

Masinal on tipptasemel kompenseerimissüsteemid, hoolimata poomi 30-meetrisest pikkusest ja segavatest looduslikest teguritest nagu tuul ning vibratsioon, püsib tellist asetatav komponent ideaalselt paigal. Masin teeb iseseisvalt ettenähtud lõiked elektri ja sanitaartehnika jaoks ära.

Viited
------



1. ↑  "ÕS 2018". Vaadatud 20.08.2020.
**Robin von Eltz** (surnud pärast 10. augustit 1388) oli Liivi ordu maameister aastatel 1385–1388.

Robini vanemad olid Richard von Eltz ja Kunegunde von Isenburg. Tema vend oli Saksa ordu liige Konrad von Eltz. Ka mitmetest teistest tema suguvõsa liikmetest said orduvennad, eriti 16. sajandil. Eltz pärines Reinimaalt Cochemi ja Koblenzi läheduses asuvast Eltzi linnusest. Tema suguvõsa põlvnes riigiministeriaalidest. Enamik selle valdustest olid saadud läänidena Trieri peapiiskopi käest, ent Eltzidel oli lääne ka teistelt ümberkaudsetelt valitsejatelt.

Eltzi ordusse astumise aega pole teada, kuid 1367. aastal oli ta ordumeister Wilhelm von Friemersheimi kumpan. 1374. aastal oli ta Karksi foogt, järgmisel aastal sai aga juba maamarssaliks. Sel ametikohal oli ta kümme aastat, kuni Friemersheimi surmani. Seejärel valiti ta uueks maameistriks. Tema ametiaeg jäi lühikeseks, sest ta suri juba kolm aastat hiljem.

Kirjandus
---------

* *Ritterbrüder im livländischen Zweig des Deutschen Ordens*. Köln: Böhlau, 1993. Nr. 218 (lk 206–208).
* Bergmann, Gustav (1776). *Geschichte von Livland, nach bossuetischer Art entworfen*. Leipzig: Im Schwickertschen Verlage. Lk-d lk. 23-24.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Otto Taanist** | **Karksi foogt**1374 | Järgnev**Dietrich Dücker** |
| Eelnev**Andreas von Steinberg** | **Liivi ordu maamarssal**1375–1385 | Järgnev**Johann von Ohle** |
| Eelnev**Wilhelm von Friemersheim** | **Liivi ordu maameister**1385–1388 | Järgnev**Wennemar von Brüggenei**

 |
Parasvöötme rohtlad (on märgitud kollasega)
**Parasvöötme rohtla** on rohtlavööndi osa, mis hõlmab parasvöötmes paiknevaid rohtlaid. Need on suured avarad alad, kus sademete hulk on aurumisega võrdne. Sademeid on seal kõrbete jaoks liiga palju ja metsade tekkeks liiga vähe. Peamiselt kasvavad seal rohttaimed.

Rohttaimed ajavad juurevõsusid ja taluvad pidevat karjatamist. Rohtlad on väga viljakad - seal elab palju suuri rohusööjaid (saiga, ameerika piison, suur-sipelgaõgija jne). Rohtlates on end raske varjata. Väiksemad loomad (nt mustjalg-tuhkur) kaevavad mustmulda käike. Suuremad loomad liiguvad karjades.

Paiknemine
----------

Rohtlaid üle maailma
Rohtlad paiknevad parasvöötme soojemas osas. Naabervöönditeks on poolkõrbed ja lehtmetsad. Rohtlad ei moodusta maakera ümber pidevat vööndit. Põhja-Ameerika rohtlad ehk preeriad paiknevad Kaljumäestiku eelse vööndina. Suurim ühtne rohtla jääb Euraasiasse, täpsemalt kulgeb see Ukrainast üle Venemaa Hiinani välja. Seal nimetatakse seda stepiks. Kohati on rohtlaid ka Ees-Aasias ja Ungaris, kus neid Doonau äärseid rohtlaid nimetatakse pustadeks.

Kliima
------

Mongoolia stepp
Rohtlate kliima on mandriline. Talv on külm ja suvi palav. Seega on õhutemperatuuride amplituud suur. Pika sooja suve ja sademete vähesuse tõttu tekib rohtlates tihti niiskusepuudus, mis suve lõpul võib muutuda põuaks.

Veestik
-------

Jõgi stepis
### Jõed

Jõed on rohtlates väga veevaesed, põhjavesi asub sügaval. Enamuse aastast on jõed kuivad, ent tulvavee tekkides on veetase kõrge. Kui puud üldse kunagi rohtlas kasvavad, siis teevad nad seda jõgede/järvede ääres. Suurimad jõed on Missouri, Irtõš ja Colorado.

Peamiseks mullatüübiks on mustmuld, mis on maailmas kõige viljakam muld.

Elustik
-------

Parasvöötme rohtlate elustik on suhteliselt kesine, suuremalt jaolt koosneb see rohttaimedest ja rohusööjatest. Vähem esindatud on kiskjad, närilised, vähe on ka linde, kahepaikseid ja roomajaid. Puid leidub vaid jõgede ja järvede ääres ning küngaste ülemosas.

Parasvöötme rohtlate loomastik koosneb peamiselt rohusööjatest. Sealsed kõrrelised on toiduks paljudele imetajatele, nagu näiteks ameerika piison, saiga ja prževalski hobune.

Sealsed kiskjad on aga väikesed. Parasvöötme rohtlates elavad näiteks marmortõhk, mustjalg-tuhkur, koiott ja lakkhunt. Närilistest on üks omanäolisemaid rohtlahaukur. Lindudest võib rohtlates näha maailma raskeimat lendavat lindu suurtrappi. Veel leidub seal tuttlõokesi jt.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  Geograafia põhikoolile - Maailma loodus- ja ühiskonnageograafia

Välislingid
-----------

* Õppematerjal rohtlate kohta
**Toila Kalakombinaat** oli ettevõte Eesti NSV-s, mis tootis kalakonserve ja suitsukala.

Ettevõte asutati 1945. aastal. Ettevõtte nimi 1955. aastani oli **Toila Kalakonservitehas**, 1970. aastani **Toila Kalakonservikombinaat**.

Ettevõtte kontor ja põhitootmine asus Toilas, ettevõttel olid tsehhid ka Rakveres ja Narva-Jõesuus. 

1969. aasta seisuga oli kombinaadil ligi 700 töölist, olles piirkonna suurim ettevõte.

Toila Kalakonservikombinaat ostis kokku piirkonna kalurikolhooside (Virulane ja Oktjabr) poolt püütud kala. Kombinaadil olid kala vastuvõtupunktid Narva-Jõesuu, Vergi, Kunda ja Toila sadamas. Ettevõttel oli ka oma laevastik, mis 1969. aastal koosnes neljast transpordilaevast, millega võeti merel traallaevadelt ja paatidelt kala vastu, ning kahest varustuslaevast.

1964. aastal toodeti 7,6 miljonit karpi kalakonserve, tuntumad tooted olid sprotid ja vürtsikilu.

Kaks kolmandikku toodangust turustati Moskvas, Ukrainas ja Valgevenes, toodangut eksporditi ka Bulgaariasse, Rumeeniasse, Tšehhoslovakkiasse ja Ühinenud Araabia Vabariiki.

1970. aastatel rajas ettevõte kalakasvatuse. Narvas asuvates tiikides kasvatati vikerforelli ja karpkala.

1978. aastal liideti kalurikolhoosid Virulane ja Oktjabr ning Toila kalakombinaat, moodustades kalurikolhoosi Oktoober.

Viited
------

1. ↑  Tähtsaid daatumeid Toila valla ajaloos 2015. aastal. Toila valla leht, veebruar 2015
2. ↑  Helmut Joonuks. Viru rannikul. Tallinn: Eesti Raamat, 1969
3. ↑  Tiit Randla. Saka - Ontika - Toila. Tallinn, Eesti Raamat, 1967
4. ↑  Kalakasvatus edeneb (1976). Põhjarannik, 5. mai 2011
**Toiduvärvid** on värvained, mida kasutatakse toiduainele soovitud värvuse andmiseks või olemasoleva värvuse tugevdamiseks.

Liigitus
--------

Päritolu järgi eristatakse looduslikke ja sünteetilisi toiduvärve. 

Eraldi klassi moodustavad toiduvärvid, mis saadakse sünteetiliste päritoluga osistest, kuid mille koostis on looduslikega ühesugune ehk niinimetatud naturaalidentsed toiduvärvid. 

Värvuse järgi eristatakse kollaseid, punaseid, siniseid, rohelisi, pruune ja musti toiduvärve, lahustuvuse järgi vees lahustuvaid ja rasvas lahustavaid toiduvärve. 

Keemilise struktuuri järgi jaotuvad looduslikud toiduvärvid antotsüaanseiks, karotinoidseiks, klorofülseiks ja betalaiinseiks. Sünteetilised toiduvärvid jagunevad asopurasoloonseiks, mono-, di- ja triasovärvideks ning ksantiinse-, indigo- või triasüülmetaanse struktuuriga toiduvärvideks.

Kasutamine
----------

Esimesed andmed toiduvärvide kasutamise kohta pärinevad Plinius Vanemalt, kes kirjeldas, kuidas Antiik-Roomas värviti looduslike värvainete ja värvimuldadega veini ja leiba. 1960. aastast on kiiresti arenenud sünteetiliste toiduvärvide tootmine, sest need tunduvalt odavamad kui looduslikud ning heade kasutus- ja säilimisomadustega. Kuid mitte kõik sünteetilised toiduvärvid ei ole inimese tervisele ohutud. Seetõttu hakati 1980. aastatel uuesti tähelepanu pöörama looduslikele toiduvärvidele. Paljudes riikides on toiduvärvide kasutamine allutatud kindlatele eeskirjadele. Maailma suurimad toiduvärve tootvad ettevõtted on Hoffmann ja Roche, mis toodab looduslikke toiduvärve Givaudian ja Dynapol.

Vaata ka
--------

* Toidulisaainete loend
**Gerhard Kress** (ka **Gerhard Georg Kress**; 14. veebruar 1894 Tallinn – 24. juuni 1936 Tallinn) oli Eesti advokaat ja poliitik.

Ta lõpetas Tallinna Nikolai I Gümnaasiumi, õppis aastatel 1912–1916 Tartu ülikooli õigusteaduskonnas, sooritas riigieksami Moskvas.

1918. aastal Tallinna linnasekretär, osales Vabadussõjas Balti pataljonis, Tallinna linnavolikogu 1921-1923

Gerhard Kress oli Saksa-Balti Partei esimees ja II Riigikogu liige, 9. aprillil 1924 aastal asus II Riigikogusse, sealt tagasi astunud Gerhard Kressi asemele Axel de Vries.

1920. aastal Eestimaa Kindlustuse Aktsiaseltsi asutajaliige, 1924–1927 Mustpeade Klubi esimees, 1925–1931 Saksa Kultuurvalitsuse nõukogu liige, 1934–1936 Põhja Paberi- ja Puupapivabriku direktor.

Viited
------

1. ↑  Eesti II Riigikogu. Tallinn, 1924
2. ↑  III. Riigikogu juhatuse teadaanne muudatuste kohta Riigikogu koosseisus. Riigi Teataja, nr. 50, 11 aprill 1924
3. ↑  Eestimaa Kinnitus-aktsiaseltsi põhikiri. Riigi Teataja, nr. 55-56, 17 aprill 1920
4. ↑  Deutschbaltisches Biographisches Lexikon 1710-1960. 1970. Böhlau Verlag Köln Wien

Välislingid
-----------

* ID puudub saidil "BBLD - Baltisches biografisches Lexikon digital"
Lukáš Konečný (2015)

|  |
| --- |
|  **Poks** |
| Riik |  | Tšehhi |
|  |
| 1. ring | 2000 | I kerge-keskkaal |
|  |
| Pronks | 1997 | I kerge-keskkaal |
| Pronks | 1999 | I kerge-keskkaal |
|  |
| Veerand-finaal | 1998 | II kerge-keskkaal |

**Lukáš Konečný** (sündinud 19. juulil 1978 Brnos) on Tšehhi poksija. Ta oli kokku vähemalt kahekordne Tšehhi meister I kergekeskkaalus (kuni 63,5 kg) aastatel 1996 ja 1998.

Konečný osales I kergekeskkaalus (kuni 63,5 kg) 2000. aasta Sydney olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas oma kohtumise 1. ringis hilisemale pronksmedalivõitjale Mohamed Allaloule (Alžeeria) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.

Konečný sai I kergekeskkaalus (kuni 63,5 kg) pronksmedali 8. maailmameistrivõistlustel (Budapest, 1997), kaotades poolfinaalis hilisemale kuldmedalivõitjale ja maailmameistrile Dorel Simionile (Rumeenia) ja jäädes edasisest medaliheitlusest välja ning 10. maailmameistrivõistlustel (Houston, 1999), kaotades poolfinaalis hilisemale kuldmedalivõitjale ja maailmameistrile Mahamatkadir Abdullayevile (Usbekistan) ja jäädes edasisest medaliheitlusest välja.

Konečný osales I kergekeskkaalus (kuni 63,5 kg) 32. Euroopa meistrivõistlustel (Minsk, 1998), kuid kaotas veerandfinaalis hilisemale kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Dorel Simionile (Rumeenia) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.

Konečný on poksinud alates juunist 2001 elukutselisena. Ta on pidanud kokku 52 kohtumist, millest on võitnud 48 (neist 23 nokaudiga) ja kaotanud 4 kohtumist. Ta on olnud elukutseliste eri poksiorganisatsioonide Tšehhi, Euroopa ja maailmameister.

Viited
------

1. ↑  27. suveolümpiamängude poksivõistlus. Sydney 2000. Tulemused inglise keeles
2. ↑  9. maailmameistrivõistlused poksis. Budapest 1997. Tulemused inglise keeles
3. ↑  10. maailmameistrivõistlused poksis. Houston 1999. Tulemused inglise keeles
4. ↑  32. Euroopa meistrivõistlused poksis. Minsk 1998. Tulemused inglise keeles

Välislingid
-----------

* Lukáš Konečný veebisaidil Olympedia Muuda Vikiandmetes
* Lukáš Konečný saidil BoxRec
Lukustustangid vabastus hoovaga

**Lukustustangid**
------------------

Lukustustangid on näpitsad, mida on võimalik lukustada soovitud asendis. Lukustustange on erinevate otste, kuju ja suurusega, lisaks on tangidel ka vabastushoob tangide asendist vabastamiseks.

### Ajalugu

---

Esimesed lukustustangid või selle eelkäijad leiutas William S. Petersen Ameerika Ühendriikides Nebraska osariigis De Wittis 1924. aastal.

### Tööpõhimõte

---

Detail lukustustangide haardes
Lukustustangide tööpõhimõte on detailile kinnitumine nii, et pole vajadust tangidel pidevat survet avaldada. Tangide keskosast jõuõla rakendamisel ja kruviga õige asendi reguleerimise põhimõttel on võimalik detail kinnitada tangide haardesse pideva surve avaldamiseta. Tangide haardest vabastamiseks on lisahoob, mida tõmmates vähendatakse survet detaili ja tangide vahel ning detail vabastada.

### Viited

---

1. 1 2  "Vise Grip". 20.06.2010. Originaali arhiivikoopia seisuga 22.01.2022. Vaadatud 22.06.2022.
2. 1 2  "Wrench with Vise Like Grip Keeps Work from Slipping". 01.09.1935. Vaadatud 22.06.2022.
Looduskaameraga tehtud pilt
**Looduskaamera** (ka *seirekaamera*) on kaugjuhitav kaamera, mille ülesandeks on automaatne ülesvõtete tegemine looduses toimuvast. 

Kaamerad paigutatakse kohtadesse, kuhu fotograafidel on tavaliselt raske ligi pääseda ning saadud võtteid kasutatakse liikide kohta ökoloogiliste andmete kogumiseks. Sellise kaamera suureks eeliseks on võimalus jälgida liikide tavapärast käitumist ilma neid segamata. Andmete põhjal on võimalik avastada uusi liike, näha ökosüsteemi mitmekesisust ning eeldada liigi arvukust uurimiskohas.

Kaamerate tüübid
----------------

Varem olid põhiliselt kasutusel filmilindiga kaamerad, mille puhul pidi vahetama rullfilme ning ülesvõtteid ilmutama. Tänapäeval on tehnoloogiaid lisandunud ning kaamerad vajavad vähem inimese sekkumist. Samuti on pildimaterjali jagamine ja muutmine läinud tunduvalt lihtsamaks. On võimalik teha nii tavalisi pilte kui ka otseülekandeid erinevatele seadmetele. On võimalik valida erineva mahutavusega akude vahel ning osad seadmed töötavad isegi päikesepatareide peal. 

Looduskaamera
* Digitaalne kaamera – tekitab digitaalse pildi
* Võrgukaamera – võimalik on edastada digitaalseid ülesvõtteid andmevõrgu kaudu (lokaalset andmekandjat pole tarvis).
* Filmikaamera – digitaalse pildi asemel kasutatakse filmilinti, tavaliselt 35 mm.
* Laserkaamera – ülesvõte tehakse määratud liikumise korral just tänu laserile.
* Termokaamera – põhineb soojuse eraldumisel, tänu millele saadakse kujutis.
* Välkkaamera – välklamp valgustab pildi tegemisel öisel ajal umbes 5 meetri kaugusele.
* Häälkaamera – edastab loomi kohale kutsuvaid helisid, et neid siis jäädvustada.

Tehnilised detailid
-------------------

Olenevalt kaamera seadetest on võimalik valida erinevate fotorežiimide vahel. Näiteks on võimalik teha üks kaader sekundis, kui soojus- ja liikumisandurid tuvastavad sündmusi. Mõni looduskaamera annab võimaluse valida nähtava kaameravälgu või varjatud LED-välgu vahel. Varjatud välk võimaldab loodusest pilte teha ilma nähtava välguta. Osadel infrapunafiltriga varustatud mudelitel on võimalik manuaalselt valida nii päeva- kui ka öörežiimi vahel.

Looduskaamerad Eestis
---------------------

Alates 2007. aastast saab mitut liiki loomade tegemistel silma peal hoida veebilehel Looduskalender otseülekannete abil. Tegemist on projektiga, milles lööb kaasa mitu Eesti asutust, et näidata inimestele vahetut vaatepilti Eestimaa loodusest. Veebilehte külastab ühes kuus umbes pool miljonit huvilist 185 riigist ning on ka foorum, kus vaatajad saavad omavahel mõtteid vahetada.

Viited
------

Välislingid
-----------

* Looduskalender.ee
* Looduskaamerad EENetis
Jukagiirid Jakuutiast (1905)
**Jukagiirid** on paleoaasia rahvas Venemaal Kirde-Siberis Sahha Vabariigis ja Magadani oblastis. Kõnelevad vene keelt ja jukagiiri keeli. 2010. aasta rahvaloenduse andmetel elas Venemaal 1603 jukagiiri, neist 1281 Sahha Vabariigis ja 71 Magadani oblastis.

Antropoloogiliselt kuuluvad jukagiirid mongoliidse põhja-aasia rassi baikali rühma.

Jukagiiride traditsioonilised tegevusalad on olnud kalapüük ja jahipidamine. 19. sajandil hakkasid jukagiirid laialdasemalt tegelema ka põhjapõdrakasvatusega. Varem kasutasid nad põhjapõtru eeskätt veo- ja sõiduloomadena.

Jukagiire peetakse Ida-Siberi põliasukateks. Vene võimule allutati nad 17. sajandi keskpaiku. 17. sajandi alguses oli küttimise ja kalapüügiga tegelevate jukagiiride asuala nüüdisaegsest palju laialdasem, hõlmates ulatuslikud territooriumid Leena alamjooksu ja Kolõma vahel. Hiljem sulas suur osa jukagiiridest eveenide, jakuutide ja venelaste hulka.

Tänapäeval on jukagiirid venestumas. 2010. aasta rahvaloenduse andmetel oskas Venemaal jukagiiri keelt ainult 370 inimest.

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 6. september 2018. Vaadatud 22. juunil 2013.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
2. ↑  "Arhiivikoopia" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 24. september 2015. Vaadatud 22. juunil 2013.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
3. ↑  Vladillen Tugolukov. Kes te olete, jukagiirid?. Tallinn, 1983, lk. 70
4. ↑  "Arhiivikoopia" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 27. jaanuar 2021. Vaadatud 22. juunil 2013.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Jukagiirid** |

* Jukagiirid Vene Impeeriumi rahvaste punases raamatus (inglise keeles)
**Kama Chinen** (知念カマ *Chinen Kama*; 10. mail 1895 Okinawa prefektuur – 2. mai 2010 Nanjō, Okinawa prefektuur) oli jaapani ülipikaealine, maailma vanim inimene alates 11. septembrist 2009 kuni surmani.

Elu
---

Chinen elas Okinawa prefektuuris. 2008. aasta septembris jäi ta ratastooli.

Pärast ameeriklase Gertrude Baines'i surma 11. septembril 2009 sai temast 114 aasta ja 124 päeva vanusena maailma vanim elusolev inimene.

Surm
----

Chinen suri kell 4.40 pärast lõunat 2. mail 2010, 8 päeva enne oma 115. sünnipäeva. Ta oli siis 114 aastat ja 357 päeva vana. Surma ajal oli ta eluea pikkuselt 28. inimene maailma ajaloos ja kõige vanemaks elanud inimene Okinawa prefektuurist.

Pärast tema surma oli Eugénie Blanchard vanim elav inimene maailmas ja Chiyono Hasegawa vanim elusolev inimene Jaapanis

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 5. mai 2010. Vaadatud 5. mail 2010.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
2. ↑  "Japan's Centenarians at Record High of 36,276". ABC News. September 12, 2008.
3. ↑  "Gertrude Baines, the world's oldest person, dies at 115" *Los Angeles Times*, 11.09.2009. vaadatud 11.09.2009
4. ↑  "Validated living supercentenarians". Originaali arhiivikoopia seisuga 2. mai 2013. Vaadatud 24. novembril 2010.
5. ↑  Report on Kama Chinen's death (jaapani keeles)

Välislingid
-----------

* Foto

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Gertrude Baines** | **Maailma vanim elusolev inimene**11. september 2009 – 2. mai 2010 | Järgnev**Eugénie Blanchard** |
Leisi Püha Olga kirik 2022. aastal
**Leisi Püha Olga kirik** on EAÕK haldusalasse kuuluv õigeusu kirik Saaremaal Saaremaa vallas Leisi alevikus.

Leisi viiekuplilise õigeusu kiriku projekteeris tüüpprojekti järgi Riia arhitekt Heinrich Scheel. Püha Apostlisarnase (ka Vürstinna) Olga kirik ehitati Leisi aastatel 1871–1872 ja pühitseti Riia ja Miitavi ülempiiskop Veniamini (Karelin) poolt püha Olga auks 11. juulil 1873.

Kirikus on mitmeid kultuurimälestisena arvele võetud kunstiteoseid.

Pühakoda kasutab EAÕK Leisi Püha Olga kogudus.

Ajaloost
--------

Saaremaal Karja kihelkonnas siirdus 1848. aasta kevadeks õigeusku 1465 inimest ja neile loodi 1847. aastal Karja-Piila ja 1850. aastal Leisi kogudus. Kuni kiriku valmimiseni toimusid jumalateenistused Leisi mõisa vanas viinaköögis. Pärsama mõisa vanas tõllakuuris toimusid teenistused aastatel 1857–1863. Leisis kohandati pühakojaks 1863. aastal mõisa küün ja teenistused jätkusid seal kuni kiriku pühitsemiseni 11. juulil 1873.

* 
* 
* 
*

Vaata ka
--------

* Leisi vald
* Leisi mõis
* Pärsama
* Piila Peaingel Miikaeli kirik

Viited
------

1. 1 2   (vaadatud 11.01.2016)

Kirjandus
---------

* "Koguteos Saaremaa II köide". TTÜ Kuressaare Kolledž. Kirjastus Koolibri Tallinn, 2007; lk 924–926
* Jaanus Plaat. "Saaremaa kirikud, usuliikumised ja prohvetid 18.–20. sajandil". Eesti Rahva Muuseum. Tartu, 2003; lk 136–140; lk 288–289
* Martin Toon. "EAÕK Kuressaare Püha Nikolai koguduse ajalugu". Kuressaare, 1997. AS Terbo, Tallinn, 1997; lk 4–5; lk 69.
* Jaanus Plaat, Arne Maasik. "Õigeusu kirikud, kloostrid ja kabelid Eestis". Eesti Kunstiakadeemia. Tallinn, 2011; lk 418–421
Sakslaste hõivatud vene tatšanka esimese maailmasõja aegses Berliinis
**Tatšanka** (vene keeles *тачанка*) oli kuulipildujaga kaarik või vanker, mida vedas kaks kuni neli hobust ning millega sõitis kaks või kolm inimest (üks juht ja vähemalt üks kuulipildur). Tatšanka leiutajaks peetakse Nestor Mahnod.

Etümoloogia
-----------

Kuulipildujaga PM M1910 relvastatud tatšanka Guljaipolje muuseumis
Sõna *tatšanka* päritolu kohta levib vähemalt kaks usutavat hüpoteesi. Vasmeri etümoloogiline sõnastik väidab, et see pärineb ukrainakeelsest sõnast *netõtšanka* (*нетичанка*) ja poolakeelsest sõnast *najtyczanka*, mis tähendavad tõlda. Nimetus on pandud Neutitscheini (tänapäeval Tšehhi Nový Jičín) linna järgi. 

Teise arvamuse kohaselt on *tatšanka* ukrainlaste hellitusnimi sõnast *tatška* (vene keeles *тачка* 'käru'). On ka arvatud, et *tatšanka* pärineb sõnast *tavritšanka*, mis tähendab Ukraina lõunaosas ja Krimmis Tauria kubermangus (vene keeles *Таврическая губерния*) levinud vastupidavat vankrit. Seos on vaieldav, kuna selle põllumajanduses kasutatud sõiduki välimus on teistsugune.

Viited
------

1. ↑  William Henry Chamberlin, *Russia's Iron Age*, Ayer Publishing, 1970, p201; V. Rapoport, Y. Alekseev, V. G. Treml (translated by B. Adams)
2. ↑  *High Treason: Essays on the History of the Red Army, 1918-1938*, Duke University Press, 1985, p68
3. ↑  Michael Malet, *Nestor Makhno in the Russian Civil War*, Macmillan, 1982, p85
4. ↑  Steve Zaloga, Leland S. Ness, *Red Army Handbook, 1939-45*, Sutton, 1998, p105
5. ↑  Leon Trotsky, *How the Revolution Armed: The Military Writings and Speeches of Leon Trotsky*, New Park Publications, 1981, p 295
6. ↑  Edward R. Kantowicz, The Rage of Nations: The World In The Twentieth Century, Wm. B. Eerdmans Publishing, 1999, p173

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Tatšanka** |
Mustikakorjajad Serbias
**Juhutöö** ehk **tööamps** on ajutise iseloomuga juhuslikku laadi tööots. See on sageli hooajaline töö, kus tööandjal on teatud perioodil tarvis tavapärasest oluliselt rohkem tööjõudu.

Juhutöid tehakse lepingu alusel eelnevalt kokkulepitud tingimustel.

Juhutöömajanduse (inglise keeles *gig economy*) all tuntakse olukorda, kus tööturul pakutavast moodustavad suure osa ajutise iseloomuga tööd.

Juhutööliste kvalifikatsioon on erinev, alates nt seenekorjajatest ja lõpetades mingi ühenduse (SRÜ, NATO, EL) tasandil mingi teise ühenduse tasandil (ÜRO, mingi riik, riikide ühendus) tegutsevate nõustajatega (konsultandid).

Sõna (Tööamps ) on välja mõeldud iduettevõtte GoWorkaBit poolt, kes hakkas aastal 2014 pakkuma Eestis lühiajalisi paindlikke tööotsi ehk tööampse. GoWorkaBit kirjeldas aastal 2014 tööampsu järgnevalt: "Tööamps on lühiajaline tööots (kestusega kuni 140h), toredas ettevõttes. Sobib tublile ja motiveeritud inimesele ja ei eelda väga spetsiifilisi oskusi ja eelnevat kogemust."

Viited
------

1. ↑  "Euroopa Regioonide Komitee arvamus „Ühistarbimise kohalik ja piirkondlik mõõde"". *eur-lex.europa.eu* (inglise ja eesti). EL. 10.2.2016. Vaadatud 30.9.2019.`{{cite web}}`: CS1 hooldus: tundmatu keel (link)
2. ↑  "Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamus teemal „Komisjoni aruanne Euroopa Parlamendile, nõukogule, Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomiteele ning Regioonide Komiteele „2017. aasta konkurentsipoliitika aruanne""". *eur-lex.europa.eu* (inglise ja eesti). EL. 22.3.2019. Vaadatud 30.9.2019.`{{cite web}}`: CS1 hooldus: tundmatu keel (link)
3. ↑  "GoWorkaBit blogi „Mis on tööamps ehk miks tükeldada tööd?"". *blog.goworkabit.eu*. GWB. 15.10.2014. Vaadatud 12.10.2020.

Välislingid
-----------

* Töötamine ELi institutsioonides
Põlev süütenööri lõik
Viht Visco süütenööri, mida kasutatakse ilutulestikus
**Süütenöör** on püssirohuga täidetud nöör plahvatuse korraldamiseks, mis kannab edasi lõhkaja poolt süüdatud leeki.

Süütenööre kasutatakse militaarvallas, mäenduses ja ilutulestiku korraldamisel.

Süütenöör koosneb asfalteeritud puuvillast või plastikust kestast, mille sees on peeneteralisest mustast püssirohust pressitud südamik.

Süütenööri läbimõõt on tavaliselt 5–6 mm ja selle püssirohusisaldus on umbes 6 g meetri kohta.

Eestis on kasutusel põhiliselt vene päritolu süütenöör põlemiskiirusega 60 cm/min ja Soome päritolu süütenöör põlemiskiirusega 50 cm/min. Ilutuletiku rakettide juures kasutatakse muid, spetsiaalselt selleks otstarbeks valmistatud süütenööre.

Süütenöör valmistatakse tavaliselt 10 meetri pikkuste vihkudena ning neid kasutusele võttes tuleb veenduda, et nendes ei esineks muljumisjälgi ega murdekohti, pragusid, harunenud kohti, märgumisjälgi ega jämedamaid või peenemaid kohti. Samuti tuleks kontrollida põlemiskiiruse vastavust ettenähtule, sest defektne süütenöör võib põhjustada õnnetusjuhtumeid.

Süütenööri lõigatakse terava noaga puidust alusel.

Kui süütenööri üks ots ühendatakse kapseldetonaatorisse, siis lõigatakse see risti nööri teljega, et nööri südamik ja detonaatori primaarlaeng omavahel kokku puutuksid. Süütenöör lükatakse detonaatorisse ja kinnitatakse sinna tagumise osa valtsimisega, kasutades spetsiaalseid tange. Detonaatoriga ühendatud süütenööri nimetatakse süütliks.

Süütenööri läitmine toimub kas tuletiku, läitli, süütetahi, põleva süütenööriga või mõne erivahendiga. Lihtsustamaks süütamist lõigatakse süütenööri läidetav osa 45–60-kraadise nurga all viltu.

Tulenevalt kindlast põlemiskiirusest saab süütenööri kasutada viivituselemendina, kuid kuna süütenööri põlemiskiirus ei ole alati päris ühtlane, peab plahvatustele soovitud järjestuse andmiseks süütenööride pikkuste erinevus ületama 10% süütli enese pikkusest.

Vaata ka
--------

* Detoneeriv nöör

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Süütenöör** |
? Saalomoni Saarte riigi- ja rahvuslipp. Proportsioonid 1:2.
**Saalomoni Saarte lipp** on Saalomoni Saarte ametlik lipp.

Riigi- ja rahvuslipp
--------------------

Iseseisvunud Saalomoni Saared said endale lipu kavandivõistlusega. Lipp kuulutati riigi- ja rahvuslipuks 18. novembril 1977. Lipu sinise ja rohelise välja jagab pooleks diagonaalne kollane laid, mis algab vardapoolsest alanurgast ja lõppeb lehvipoolses ülanurgas. Sinisele väljale on paigutatud viis viisnurkset tähte (ülemises ja alumises reas kummaski kaks ja keskmises üks).

Lipu värvid viitavad loodusele: sinisele merele, kollasele päikesepaistele ja looduse lopsakale rohelusele. Viis algset provintsi said igaüks lipule oma tähe. Kuigi riigi haldusjaotus on muutunud, on tähtede arv samaks jäänud.

Merelipp
--------

Saalomoni Saartel on merelipud nii tsiviil-, riigi- kui ka sõjalaevadel.

Tsiviillaevade lipp on punane plagu, mille vardapoolses ülanurgas on rahvuslipp. Riigilaevade lipp on sinine kangas, mille vardapoolses ülanurgas on rahvuslipp. Ka sõjalaevade lipu vardapoolses ülanurgas on rahvuslipp, kuid lipu väli on valge, punase Püha Jüri ristiga. Kõikide lippude proportsioonid on 1:2.

Saalomoni Saarte ajaloolised lipud
----------------------------------

Enne iseseisvumist olid Saalomoni Saared Suurbritannia asumaa ja kasutusel oli koloniaallipp. Aastatel 1906–1947 kasutatud lipp oli sinine kangas, mille vardapoolses ülanurgas oli Suurbritannia lipp, lehvil aga valge sõõr, mille sees oli Suurbritannia kuninga kroon ning ümber selle kiri "British Solomon Islands". 

Aastatel 1956–1966 oli kasutusel eelmise lipuga sarnane lipp, mille valge sõõri sees oli Saalomoni Saarte koloniaalvapp. Lipu proportsioonid olid nii sellel kui ka eelmisel lipul 1:2.

Vaata ka
--------

* Saalomoni Saarte vapp

Välislingid
-----------

* Saalomoni Saarte lipp andmebaasis *Flags of the World* (*inglise keeles*)
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib saarestikust; riigi kohta vaata artiklit Saalomoni Saared.* |

---

Saalomoni saarte asendikaart
**Saalomoni saared** (inglise keeles *Solomon Islands*) on saarestik Vaikses ookeanis Melaneesias.

Saared piirnevad edelas Saalomoni merega. Pindala on umbes 36 000 km². Saared on mägised ja vulkaanilised, kõrgusega kuni 2715 meetrit (Balbi vulkaan Bougainville'i saarel). Saarestikus on 992 saart, neist 347 on asustatud.

Saarestik on loode–kagusuunaline ja 1100 km pikk. Selle loodeots asub Buka saarel (5° S, 154° O) ja kaguots Makira saarel (11° S, 162° O). Loodeots asub 720 km kaugusel idas Uus-Guineast, kaguots 600 km kaugusel loodes Vanuatust.

Saarestik jaguneb Saalomoni Saarte ja Paapua Uus-Guinea vahel. Viimasele kuulub üksnes Bougainville'i saar koos naabruses asuva Buka saarega, mis moodustab Bougainville'i autonoomse piirkonna.

Suuremad saared on Bougainville, Guadalcanal, Santa Isabel, Malaita, Choiseul ja Makira.

Saarestikus on ekvatoriaalne kliima. Õhutemperatuur on aasta läbi 28–32 °C ja veetemperatuur 23–28 °C.

Ajalugu
-------

Eurooplaste jaoks avastas saarestiku 1568 Alvaro de Mendaña de Neyra, kes andis sellele ka nime kuningas Saalomoni järgi. Seejärel jäid saared kaheks sajandiks unustusse, kuni 1767 saabus sinna Philipp Carteret. 1883 hõivas põhiosa saarestikust Suurbritannia. 7. juulil 1978 iseseisvus saarestiku inglastele kuulunud osa koos lähedalolevate saarestikku mitte kuuluvate saartega ja võttis nimeks Saalomoni Saared.

Viited
------

1. ↑  Suur maailma atlas, lk 150
**Ninakilbis** (ladina *scutum nasale*;*nasale*; lüh *n*) on paljudel roomajatel peas väliste sõõrmete juures paiknev soomus. Ninakilbis võib olla kas paaritu, paariline või pooleldi jaotunud kilbis ninaava ees. 

Ninakilbis võib olla olenevalt liigist erineva kuju ning suurusega. 

Ninakilbist on kasutatud roomajate teaduslikul süstematiseerimisel.

Maolised
--------

Madude peas, külje pealt vaadatuna paikneb ninakilbis ninaava juures.

* Harilikul rästikul on paaritu ninakilbis.Harilikul rästikul on paaritu ninakilbis.
* Gabooni aafrikarästikul on ninakilbistest moodustunud väiksed sarved. Gabooni aafrikarästikul on ninakilbistest moodustunud *väiksed sarved*.
* Püütonil Python breitensteini on  paaritu ninakilbis. Püütonil *Python breitensteini* on paaritu ninakilbis.

Välislingid
-----------

* Bruno Dürigen,*Deutschlands Amphibien und Reptilien: Eine Beschreibung und Schilderung. Creutz’sche Verlagsbuchhandlung 1897, BHL'i raamat veebiversioon (vaadatud 13.01.2014) (*saksa keeles*)*

*Selles artiklis on kasutatud saksakeelset artiklit de:Scutum\_nasale seisuga 13.01.2014.*
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib poliitikust; allveelaevade konstruktori kohta vaata artiklit Sergei Kovaljov (laevakonstruktor)* |

---

Sergei Kovaljov
**Sergei Kovaljov** (*Сергей Адамович Ковалев*; 2. märts 1930 Seredõna-Buda – 9. august 2021 Moskva) oli Venemaa poliitik, inimõigusaktivist, endine dissident ja poliitvang. 

Hariduselt bioloog, lõpetanud Moskva Riikliku Ülikooli 1954. aastal.

Kovaljov mõisteti 1974. aastal 7 aastaks sunnitööle "nõukogudevastase agitatsiooni ja propaganda" eest. Pärast sunnitöölt vabanemist viibis ta 3 aastat asumisel Kolõmas. 

Ta oli üks inimõigusorganisatsiooni Memorial asutajaid ja selle kaasesimees.

Ta on olnud Riigiduuma liige (Venemaa Demokraatlik Valik) ja Venemaa inimõiguste volinik.

Kovaljov kritiseeris teravalt autoritaarseid tendentse Venemaal ja sõda Tšetšeenias.

Tunnustus
---------

* 1995 – Euroopa Nõukogu inimõiguste auhind
* 2005 – Maarjamaa Risti III klassi teenetemärk
* 2009 – Sahharovi auhind (koos inimõigusorganisatsiooniga Memorial)

Teosed
------

* "Putini sõda" (2000)

Välislingid
-----------

* Miks Putin võidab, Postimees, 8. detsember 2007
**Saga prefektuur** on Jaapani prefektuur Kyūshū saarel. Piirneb põhjas Jaapani merega, lõunas Ariake merega.

Haldusjaotus
------------

Saga prefektuur on jaotatud 23 omavalitsusüksuseks, sealhulgas on 10 linna (市, *shi*).

Prefektuur jaguneb 8 ajalooliseks maakonnaks (郡, *gun*).

### Linnad

* Imari
* Kanzaki
* Karatsu
* Kashima
* Ogi
* Saga
* Takeo
* Taku
* Tosu
* Ureshino

Sümbolid
--------

Saga prefektuuri tunnuslind on harakas (*Pica pica*), tunnuspuu on kampripuu (*Cinnamomum camphora*) ja tunnuslill kampripuu õis.

Vaatamisväärsusi
----------------

* Karatsu loss

Viited
------

1. ↑  推計人口（月報・年報） < さが統計情報館 < 佐賀県

Välislingid
-----------

* Saga prefektuuri koduleht

Jaapani prefektuurid

Aichi **·**  Akita **·**  Aomori **·**  Chiba **·**  Ehime **·**  Fukui **·**  Fukuoka **·**  Fukushima **·**  Gifu **·**  Gumma **·**  Hiroshima **·**  Hokkaidō **·**  Hyōgo **·**  Ibaraki **·**  Ishikawa **·**  Iwate **·**  Kanagawa **·**  Kagawa **·**  Kagoshima **·**  Kōchi **·**  Kumamoto **·**  Kyōto **·**  Mie **·**  Miyagi **·**  Miyazaki **·**  Nagano **·**  Nagasaki **·**  Nara **·**  Niigata **·**  Ōita **·**  Okayama **·**  Okinawa **·**  Ōsaka **·**  Saga **·**  Saitama **·**  Shiga **·**  Shimane **·**  Shizuoka **·**  Tochigi **·**  Tokushima **·**  Tōkyō **·**  Tottori **·**  Toyama **·**  Wakayama **·**  Yamagata **·**  Yamaguchi **·**  Yamanashi