recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Linnamäe ääres asuv Rõuge muinastalu rajati eksperimentaalarheoloogilise uurimistöö käigus.
**Rõuge linnamägi** asub Rõuge vallas Tindi külas, Võru linnast umbes 16 km edelas, Rõuge aleviku lähistel. 

Liinjärve ja Ööbikuoru vahelise seljaku läänepoolsel otsal asus muinasajal neemiklinnuse tüüpi muinaslinn.

See väike neemiklinnus on olnud kasutusel ilmselt sealsamas asunud rauaaegse asula (I aastatuhande II pool) kindlustatud osana. Vaid 850 m² suuruse pindalaga linnus oli vallide ja kraaviga kindlustatud vaid ida- ja läänepoolsest otsast. Mujalt kaitsesid territooriumi järsud nõlvad ja palktara. Rõuge linnus on kogu õue ulatuses arheoloogiliselt läbi kaevatud. 

Linnuseõuelt on leitud savipõrandate ja kolletega majade asemeid ning sepikoda, mille jäänuste hulgas oli valamisvorme ja tiigleid. Kodu ja metsloomade luude kõrval on sealt leitud ka värtnakeder, luust naaskel, pronkspannal, haamer, nuga, mitmesuguseid ehteid ning noole- ja odaotsi. Haruldasema leiumaterjali hulka kuuluvad 8.–9. sajandist pärinevad araabia mündid.

Arheoloogiamälestiseks on arvatud nii linnusekoht kui ka sellest läände jääv muistne asulakoht, kuhu on tänapäeval rajatud Rõuge muinastalu.

Linnamäe juures asub ka Rõuge vaatetorn.

Rõuge linnamägi (2023. aastal)

Välislingid
-----------

* Rõuge linnamägi kultuurimälestiste riiklikus registris
* AVE2008, ANTI LILLAK & HEIKI VALK, Arheoloogilised proovikaevamised Rõuge linnusel Kagu-Eestis
Liivi Laht valuutapoena 1991. a
**Liivi Laht** oli Eestis kasutusel olnud ja hiljem välismaale edasi müüdud KP-2 tüüpi katamaraan-reisilaev.

Nüüdne nimi on **Jantar**.

Kirjeldus
---------

Katamaraan on 37,85 m pikk ja 11,5 m lai. Ühe ujuvkere laius on seejuures 3,6 m. Süvis on 2,7 m. Laeval on kaks 840 kW peamasinat, mis annavad kiiruseks 13 sõlme, ja kaks abimasinat. Reisijakohti on tänapäeval 288 ja laevapere on 12-liikmeline.

Ajalugu
-------

Laev ehitati 1986. aastal Poolas Gdanskis Stoczhia Wisla laevatehases ja toodi oktoobri keskel Tallinna, kus sisustati Eesti Merelaevanduse ja V. I. Lenini nimelise Tallinna Kultuuri- ja Spordipalee koostöös puhkelaevaks. Liivi Laht hakkas sooritama Linnahalli sadamast mõnetunniseid väljasõite Tallinna lahele. Laev võttis peale 130 inimest, kohti oli 334. Pardal oli diskoteek ja kooperatiivkohvikus võis näha televiisoritest ka multifilme. Kapten oli Karl Pani.

1980. aastate lõpuks meresõit lõpetati ja laev sai ujuvaks valuutapoeks Pirita sadamas jõe parempoolse kalda kai ääres.

Pärast Eesti taasiseseisvumist ja Eesti krooni kasutuselevõttu üritati Liivi Lahte kasutusele võtta päästelaevana, mis ei toiminud. Seejärel müüdi laev 1993. aastal Saksamaale Oder-Haff Seetouristik & Reederei Peters GmbH -le Ueckermündes. Firma müüs vahepeal ka Malta lippu kandnud laeva edasi Poolasse Kołobrzeska Żegluga Pasażerskale, kus see hakkas tegema väljasõite Kołobrzegist Bornholmile Jantari nime all. 2005. aastal läbis Jantar põhjalikuma remondi ja uuenduse.

Välislingid
-----------

* B. Mäemets. Liivi Lahe välisvaade 1989. aastal Foto FOTISes
* Foto Liivi Lahe kaupluseruumist Madis Vaikmaa. Asjad, mida paljud meist enam ei mäleta Postimees, 4. veebruar 2017
* www.kzp.kolobrzeg.pl - Jantari andmed ja plaan Kołobrzeska Żegluga Pasażerska kodulehel
**Kadri Asmer** (sündinud 11. mail 1985) on eesti kunstiajaloolane, õppejõud, kunstikriitik ja kuraator.

Ta lõpetas 2004. aastal Hugo Treffneri Gümnaasiumi ja õppis aastatel 2004–2008 Tartu Ülikoolis kunstiajalugu. 2014. aastal kaitses samas magistrikraadi *cum laude*.

Kadri Asmer on töötanud 2008–2010 Kadrioru kunstimuuseumis haridustöö kuraatorina, 2009–2010 Kolga Keskkoolis kunstiajaloo õpetajana ning 2013–2014 Tartu Kunstimuuseumis graafika- ja joonistuskogu hoidjana. Alates 2014. aastast töötab Tartu Ülikooli kunstiajaloo osakonnas.

Kadri Asmer on kureerinud kunstinäitusi, näiteks Helle Vahersalu juubelinäitus "Lumi, rooste, värv" (koos Tiiu Talvistuga, Tartu Kunstimaja, 2019), "Silent Collections. Privately Owned Lithuanian and Estonian Art from the Second Half of the 20th Century" (Leedu Rahvusgalerii, Vilnius, 2018), "Maskuliinne eksistentsialism. Kunst Margus Punabi kogust" (Galerii Noorus, 2016), "The Age of Sex. Fotokunst Margus Punabi kogust" (Tartu Kunstimaja, 2016), "Avangardi aabits. 1960. ja 1970. aastate eesti kunst Margus Punabi kogust" (Jakobi galerii, 2016), "Valguse linn. Eesti kunstnikud Euroopa suurlinnades" (koos Kerttu Männistega, Eesti Kunstimuuseum, 2016), "Ilmar Malin. EluLõng" (koos Jaan Maliniga, Tartu Kunstimaja, 2014).

Ta on koostanud raamatuid, näiteks Armin Tuulse, "Linnad ja lossid" (2013), Ilmar Malin, "Kunsti pärast" (koos Jaan Maliniga, 2014), Indrek Hirv, "Tartust Pariisi ja tagasi" (2016), Juhan Maiste, "Vabadus mäletada" (2017), "In Search of the University Landscape: The Age of the Enlightenment" (koos Juhan Maistega, 2018).

Alates 2021. aastast on Kadri Asmer rahvusvahelise teadusajakirja Baltic Journal of Art History peatoimetaja (aastatel 2015–2020 tegevtoimetaja).

Asmer on ICOMi, Eesti Kunstiteadlaste ja Kuraatorite Liidu ja Tartu Kunstnike Liidu liige.

Tunnustus
---------

* 2020 Tartu Ülikooli aumärk
* 2020 Tartu Kultuurikandja aunimetus (2019. aasta kultuurikorraldaja)

Viited
------

1. ↑  "Tartu Ülikooli aumärgi kavalerid". *Tartu Ülikool*. Vaadatud 9.12.2022.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Kadri Asmer** |

* Kadri Asmer Eesti Teadusinfosüsteemis
* Uus Tartu kunst: Kadri Asmer Müürileht
**Juri Budanov** (Юрий Дмитриевич Буданов; 24. november 1963 – 10. juuni 2011) oli Venemaa sõjaväelane, kes mõisteti süüdi 2003. aastal Teise Tšetšeenia sõja käigus toime pandud ametivolituste ületamise, mõrva ja inimröövi eest.

Budanov mõisteti süüdi 18-aastase tšetšeeni tüdruku Elza Kungajeva tapmises 2000. aastal.

Teda karistati kümneaastase vabaduskaotusega range režiimiga koloonias. Kohus võttis talt ära polkovniku auastme ja riiklikud autasud. Kohtuprotsessiga kaasnes suur ühiskondlik vastukaja.

Budanov vabastati 2009. aastal ennetähtaegselt.

Budanov tapeti 2011. aasta 10. juulil Moskvas, Komsomolski prospektil nelja lasuga pähe. 26. augustil sanktsioneeris kohus mõrvas kahtlustatava tšetšeeni Magomed Suleimanovi vahi alla võtmise. Uurimisandmetel kavandas Suleimanov koos kaasosalistega mõrva alates aprillist. Suleimanovi pärisnimeks osutus Jussup Temirhanov. Ta mõisteti 7. mail 2013 Moskva linnakohtu otsusega Budanovi tapmises süüdi ja talle määrati karistuseks 15 aastat vabadusekaotust. Temirhanov suri vangistuses 2018. aasta 3. augustil. Karistust kandis ta Siberis asuvas karistuskoloonias.

Viited
------

1. 1 2  Буданов, Юрий Lentapedias
2. ↑  В Москве по обвинению в убийстве экс-полковника Юрия Буданова арестован уроженец Чечни, Кавказский узел, 26.08.2011
3. ↑  В Москве убит Юрий Буданов, Lenta.ru, 10.06.2011
4. ↑  Chechen Man Convicted Of Killing Notorious Russian Colonel Dies In Siberian Prison

Välislingid
-----------

* Буданов, Юрий Lentapedias
* Буданов Юрий Дмитриевич, Кавказский узел, 01.10.2004
**Dmitri Sergejevitš Markov** (vene keeles Дмитрий Сергеевич Марков; 20. september 1905 Peterburi – 4. jaanuar 1992 Moskva) oli vene lennukikonstruktor. 

Alates 1941. aastast töötas Dmitri Markov Andrei Tupolevi juhitud konstrueerimisbüroos OKB-156. 1947. aastal edutati ta juhtivkonstruktoriks, 1960. aastal peakonstruktoriks ja 1971. aastal generaalkonstruktori asetäitjaks (1971–1992). Pärast Tupolevi surma 1972. aastal ei saanud Markovist Tupolevi konstrueerimisbüroo generaalkonstruktor (генеральный конструктор) ainult seetõttu, et Andrei Tupolev tahtis, et tema mantlipärijaks saaks poeg Aleksei Tupolev.

Markov oli tehnikadoktor. Selle teaduskraadi sai ta väitekirja kaitsmata.

Konstruktoritöid
----------------

Eesti Lennukompanii ELK Lennuliinid Tu-134 Eesti Lennundusmuuseumis. Lennuki konstruktor Dmitri Markov
1965. aastal alustati Markovi juhtimisel välja töötama ülehelikiirusega raketikandjat-pommituslennukit Tu-22M (esmalend 1969, relvastusse võeti 1976).

Lisaks Tu-22-le konstrueeriti Markovi juhtimisel Тu-16, Тu-98, Тu-104, Тu-124, Тu-134 ja Тu-135.

Tunnustus
---------

* 1957 – sotsialistliku töö kangelane (12. juuli 1957)

Viited
------

1. 1 2  Марков Дмитрий Сергеевич. history.mai.ru
2. ↑  Дмитрий Сергеевич Марков. tu22.ru
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib infarktist üldse; südameataki kohta vaata artiklit Müokardi infarkt* |

---

**Infarkt** ehk **kohalik vereringehäire** (ladina keeles *infarctus*) on elundi või elundi osa kärbumine ehk nekroos, mis on tingitud piisava verevoolu lakkamisest antud anatamoomilisse piirkonda. Verevoolu lakkamine põhjustab toitainete ja hapnikuvaeguse. Enamasti on inimesel infarkti põhjuseks ateroskleroosist tingitud arteri ummistumine. Samas võib veresoone topistada ka tromb, gaasimull või mõni muu kehast pärinev materjal. Harvem esinevate infarkti liikide hulka kuulub veresoonte jõulisest kokkutõmbest tingitud infarkt. Infarkti tekkeks ei pea veresoon täielikult sulguma. Infarkt tekib ka siis, kui osaliselt avatud veresoon ei suuda piisavas koguse verd läbi lasta.

  

Sagedasemad: müokardi (südamelihase) infarkt, ajuinfarkt (isheemiline insult), mesenteriaalinfarkt.

Inimene
-------

### Infarktide ja kärbuste klassifikatsioon Eestis

Eesti tervishoiusüsteemis kasutatavas RHK-10-s on infarktid ja kärbused liigitatud eri alapeatükkidesse, mida vajadusel täpsustatakse ka teistesse peatükkidesse klassifitseeritud alamjaotistega.

**RHK-10. Infarkti klassifikatsioon ja kohandused**

| Klassifikaator | Nimetus |
| --- | --- |
| D73.5 | Põrnainfarkt |
| G95.1 | Äge seljaajuinfarkt |
| I24.0 | Müokardiinfarkt |
| I26 | Kopsuveresoonte emboolia (kopsu (-arteri;-veeni infarkt) |
| I63 | Peaajuinfarkt |
| K55.0 | Äge intestinaalne infarkt |
| K76.3 | Maksainfarkt |
| [M87] | Luukärbus (osteonekroos) |
| P02.2 | Platsentainfarkt |

### Nekroos infarkti piirkonnas

 *Pikemalt artiklis Nekroos*
Infarkti piirkonnas võib esineda nekroosi eri vorme, näiteks: 

* koagulatsioonnekroos ehk kalgenduskärbus ehk kuiv nekroos kas neerus, põrnas, müokardis – infarkti kolle on tihke ja kuiv ning on toimunud kudede dehüdratsioon ehk veetustamine;
* kollikvatsioonnekroos ehk veelduskärbus ehk märg nekroos peaajus (ajupehmumus ehk entsefalomalaatsia) – kärbunud kude pehmestub ja veeldub.

Vaata ka
--------

* Emboolia
* Ajuripatsi apopleksia
* Hüpoksia
* Insult
* Nekroos
* Gangreen

Viited
------

1. ↑  Ingrid Mesila,PATOLOOGILINE ANATOOMIA FÜSIOTERAAPIA ERIALALE. VERERINGE- JA LÜMFIRINGE- NING KUDEDE VEESISALDUSE HÄIRED, Tartu Ülikool Patoloogilise Anatoomia ja Kohtuarstiteaduse Instituut. Vaadatud 29.09.2013
**Sven Alur Reinans** (1. jaanuar 1932 Tallinn – 12. november 2010 Tallinn) oli eesti ühiskonnategelane, ajakirjanik, sotsioloog ja kunstikoguja. 

Põgenenud koos vanematega 1944. aastal Rootsi, naasis ta Eestisse pärast Eesti iseseisvuse taastamist. Aktiivse kultuuritegelase suureks kireks oli kunstiteoste kogumine. Eriti paelusid teda Eesti alal valminud kunstipärased hõbetööd, mida ta aastakümnete jooksul ostis kokku peamiselt Rootsis oksjonitelt ja antiigiäridest. Nii tekkis kunstikogu, milles on esindatud mitte ainult suuremate keskuste, nagu Tallinna ja Tartu, vaid ka paljude teiste linnade, nagu Narva, Pärnu, Rakvere ja Haapsalu meistrite looming.

2012. aastal kinkis Alur Reinansi perekond kunstikogu Eesti Kunstimuuseumile. Kogu koosneb paarisajast Eestis 17.–20. sajandil valminud hõbetööst. Kuna Reinans kogus suurte luksusesemete kõrval ka lihtsamaid hõbedast lauanõusid ja tarbeesemeid, annab tema terviklik kogu ülevaate eri tüüpi esemetest, mida on aegade jooksul Eestimaal hõbedast valmistatud.

Oluline täiendus Eesti Kunstimuuseumi Eduard Wiiralti tööde kogule oli valik eesti graafiku sõjajärgsest loomingust, mis illustreerivad kunstniku loomingulisi otsinguid tema viimasel eluperioodil. Kingituse hulgas jõudsid muuseumi kogudesse ka paarkümmend lehte 18.–19. sajandi baltisaksa Estica-teemalisest graafikast, kus on peamiselt kujutatud eestlasi rahvariietes.

Ta valiti 1968. ja 1970. aastal Eesti Komitee Asemike Kogusse. Alur Reinans oli Eesti Kunstimuuseumi Kunstisõprade Seltsi asutajaliige.

Tunnustus
---------

* 2004 Valgetähe V klassi teenetemärk

Viited
------

1. ↑   Eesti Elu, 27. detsember 2010
2. 1 2 3 4 5 6 7 8
**Parlamentarism** on kõrvuti presidentalismiga konstitutsioonililise režiimi üks põhivariante. Parlamentarismi puhul on riigipea ja valitsusjuht eri isikud. Valitsus vastutab usaldushääletuse kaudu parlamendi ees. 

Parlamentaarses riigis on riigipea maa tseremoniaalne liider, kes sümboliseerib selle ühtsust ja suveräänsust. Ta on auhierarhias kõrgeimal kohal ja tal tuleb täita esindusülesandeid. Tal ei ole tegelikku poliitilist võimu. Riigipea ametinimetus võib olla kuningas, kuninganna, keiser, keisrinna või president. Valitsusjuht on riigi poliitiline liider, kelle nimetus võib olla peaminister, kantsler või riigisekretär. 

Klassikalise parlamentarismi mudeli järgi on täidesaatva võimu autonoomia seadusandliku võimu suhtes nõrk. Tänapäevastes parlamentaarsetes riikides on täidesaatva võimu autonoomia parlamendi suhtes mõõdukas .

Vaata ka
--------

* Presidentaalne vabariik
* Parlamentaarne vabariik
* Parlamentaarne monarhia

Viited
------

1. ↑  Mark N. Hogopian- Režiimid, liikumised, ideoloogiad. Tallinn. Kirjastus Olion, 1993 lk. 52

Välislingid
-----------

* Andmebaas Parlamentarism (Rahvusraamatukogu)
**Majanduse ja Juhtimise Instituut** oli venekeelne erarakenduskõrgkool, mille õppetöö toimus Tallinnas ning Ida-Virumaal Sillamäel, Narvas ja Kohtla-Järvel. 

Instituut luges oma asutamisajaks 1993. aastat, mil Ida-Virumaal asutati esimese erakõrgkoolina *Rahvusvaheline Öko-Tehnoloogiline Kolledž*. 1999. aastal nimetati kolledž ümber *Sillamäe Majanduse ja Juhtimise Instituudiks* (asutamise koha järgi). 2006. aastast oli kooli nimi **Majanduse ja Juhtimise Instituut**.

Instituudi omanik oli mittetulundusühing ECOMEN (äriregistri number 80128270). Instituudis oli ettevõttemajanduse ja ettevõtte juhtimise eriala. Nendel erialadel koos vastavate spetsialiseerumistega sai instituut 19. mail 2008 täieliku akrediteerimise.

2013. aasta veebruaris ja märtsis toimunud riiklik järelevalve tuvastas, et kõrgkool väljastab diplomeid isikutele, kellel pole õigust neid saada. Sama aasta oktoobris lõpetas kõrgkool tegevuse.

Viited
------

1. ↑  Koolid. EHIS. Vaadatud 16.11.2013
2. ↑  Haridusministeerium avastas diplomeid müüva kõrgkooli. Äripäev, 8. mai 2013
3. ↑  Majanduse ja juhtimise instituut lõpetab tegevuse. ERR Uudised, 24. oktoober 2013
Kiievi Rahvusvahelise Sotsioloogiainstituudi logo
**Kiievi Rahvusvaheline Sotsioloogiainstituut** (ukraina keeles *Київський міжнародний інститут соціології*; lühend **KMIS**) on Ukraina eraettevõte, mis teeb koostööd Kiievi Mogila Akadeemiaga. Asutatud 1990. aastal kui Ukraina Sotsioloogia Assotsiatsiooni uurimiskeskus, mis 1992. aastal kujundati ümber eraettevõtteks.

KMIS tegeleb sotsioloogilise ja sotsiaalpoliitika uurimistööga, samuti turundus- ja terviseuuringutega.

KMIS kuulub assotsiatsiooni European Society of Marketing Research Professionals (ESOMAR).

KMIS-i peadirektor on Volodõmõr Paniotto, kes on ühtlasi Kiievi Mogila Akadeemia sotsioloogiaprofessor.

KMIS-i küsitlusi sõja ajal
--------------------------

### Sümpaatsemad poliitikud Ukrainas juulis 2022

Juulis 2022 korraldatud küsitluse alusel oli ukrainlastele enim meeldinud poliitik president Volodõmõr Zelenskõi
Juulis 2022 korraldas USA valitsusväline organisatsioon National Democratic Institute (NDI) koostöös Kiievi Rahvusvahelise Sotsioloogiainstituudiga küsitluse, et selgitada, keda ukrainlased poliitikutest ja ühiskonnategelastest sümpatiseerivad kõige rohkem (etteantud nimistus oli 16 persooni). Küsitluse tulemused: 

* 1. Volodõmõr Zelenskõi
* 2. Oleksi Arestovõtš
* 3. Vitali Klõtško
* 4. Serhi Prõtula, poliitik ja telesaatejuht
* 5. Denõss Šmõgal
* 6. Mõhhailo Podoljak
* 7. Valeri Zalužnõi
* 8. Dmõtro Razumkov
* 9. Davõd Arahhamija
* 10. Volodõmõr Hroisman

### Usaldusväärsemad arvamusliidrid Ukrainas juulis 2022

Juulis 2022 usaldasid ukrainlased arvamusliidritest kõige enam president Volodõmõr Zelenskõid
Juulis 2022 korraldas KMIS sotsioloogilise küsitluse, et selgitada, keda ukrainlased usaldavad kõige rohkem (iga küsitletav võis pakkuda kuni viis nime). Küsitluse tulemused:

* 1. Volodõmõr Zelenskõi
* 2. Oleksi Arestovõtš
* 3. Oleg Ždanov, sõjandusekspert
* 4. Valeri Zalužnõi
* 5. Serhi Prõtula, poliitik ja telesaatejuht
* 6. Vitali Kim
* 7. Mõhhailo Podoljak
* 8. Oleksi Reznikov
* 9. Dmõtro Gordon
* 10. Juri Butussov

Viited
------

1. ↑  КМІС. kiis.com.ua
2. ↑  Больше всего нравятся Зеленский и Арестович, а среди партий новый фаворит: результаты опроса. antikor.com.ua
3. ↑  Обошел Залужного и Резникова: Арестович попал в ТОП лидеров мнений по версии украинцев. focus.ua

Välislingid
-----------

* Koduleht
**Edwardsi õhuväebaas** (IATA: **EDW**, ICAO: **KEDW**, FAA: **EDW**) on Ameerika Ühendriikide õhuväe rajatis Californias. 

Suurem osa baasist asub Kerni maakonnas, kuid selle idapoolne ots asub San Bernardino maakonnas ja lõunapoolne ots Los Angelese maakonnas. 1930. aastatel Muroc Fieldina asutatud baas nimetati ümber Muroci maaväe lennuväljaks ja seejärel Muroci õhuväebaasiks, enne kui see 1950. aastal nimetati katselenduri ja II maailmasõja veterani Glen Edwardsi järgi Edwardsi õhuväebaasiks.

Edwardsis asuvad õhuväe katsekeskus, katselendurite kool ja NASA Armstrongi Lennu-uuringute Keskus. 

Märkimisväärsed sündmused mis on toimunud või seotud Edwardsiga on näiteks Chuck Yeageri sooritatud helibarjääri ületamine, North American X-15 katselennud ja Rutan Voyageri lend ümber maailma. Baasis maandusid aeg-ajalt ka missioone lõpetavad NASA kosmosesüstikud.

Viited
------

1. ↑  Edwards Air Force Base. "About us". Vaadatud 13.12.2023.
2. ↑  Air & Space Forces Magazine. "Namesakes: Glen Edwards". Vaadatud 13.12.2023.
**Peabody auhind** (*George Foster Peabody Award*) on Ameerika Ühendriikides välja antav iga-aastane rahvusvaheline auhind, mis antakse silmapaistvate saavutuste eest raadios ja televisioonis. 

Auhinnatakse ajakirjanduslikke saavutusi dokumentalistikas, haridus- ja lastesaadetes ning meelelahutuses. See on üks vanemaid elektroonilise meedia auhindu. Esimene Peabody auhind anti välja 1941. aastal eelmise aasta eest.

Auhinna loomist peetakse Lambdin Kay teeneks, kes oli Atlanta raadiojaama WSB avalike teenuste direktor. Auhind on nimetatud ärimehe ja filantroobi George Foster Peabody järgi, kes andis auhinna rajamiseks raha. Auhindu annab välja Georgia Ülikooli Henry W. Grady nimeline ajakirjanduse ja massikommunikatsiooni kolledž.

Algul oli Peabody auhind mõeldud üksnes raadioajakirjanike auhinnaks, kuid juba 1948. aastal lisati televisioonivaldkonna auhinnad. 1990. aastate lõpus lisati uusi auhinnakategooriaid veebimeedias levitatava ajakirjanduse tunnustamiseks. Peabody auhindu ei anta kinofilmide eest.

Välislingid
-----------

* Koduleht
**Clare Hollingworth** (10. oktoober 1911 Leicester – 10. jaanuar 2017 Hongkong) oli inglise ajakirjanik.

Ta oli esimene sõjakorrespondent, kes teatas Teise maailmasõja algusest, kirjeldades toimuvat kui "sajandi sensatsiooni". 
1939 ilmus ajalehes The Daily Telegraph tema lugu pealkirjaga "1000 tanki koguneb Poola piiri ääres. 10 diviisi on teadaolevalt valmis kiirelt ründama".

Tema ajakirjanikukarjäär kestis üle 40 aasta, sõja ajal töötas ta Rumeenias, Türgis, Kreekas ja Ida-Aafrika riikides. Ka sõjajärgsetel aastatel külastas ta maailma tulipunkte, tehes lugusid Palestiinast, Hiinast, Iraanist, Iraagist ja Vietnamist. 

Talle andsid intervjuusid araabia šahhid ja saudi printsid, kes varem olid naisajakirjanikega suhtlemisest keeldunud. Ta oli Iraani šahhi Moḩammad Reẕā Pahlavī viimane intervjueerija. Šahh nimetas Hollingworthi "ainukeseks inimeseks, kellega ta soovis rääkida".

Hollingworth läks pensionile 1981. aastal ning kolis Hongkongi, kus ta suri 2017. aastal 105-aastaselt.

Ta oli kaks korda abielus, tema esimene abikaasa suri 1936. ja teine 1965. aastal.

Viited
------

1. ↑  "Clare Hollingworth: British war correspondent dies aged 105". *BBC News*. 10. jaanuar 2017.
2. ↑  «Clare Hollingworth, Reporter Who Broke News of World War II, Dies at 105», The New York Times, 10-01-2017

Välislingid
-----------

* Imperial War Museum Interview from 2001
* Clare Hollingworthi intervjuu 1999. aastal BBC Radio 4 saates "Desert Island Discs"
"ISP" suunab siia. Teiste tähenduste kohta vaata lehekülge ISP (täpsustus).
**Internetiteenuse pakkuja** (inglise keeles *Internet service provider*; **ISP**) on ettevõte, mis pakub Internetile juurdepääsu ja kasutamise teenuseid.

Internetiteenuste pakkumise ajalugu Eestis
------------------------------------------

Eesti esimesed kommerts-internetipakkujad olid Estpak (Eesti Telefoni tütarettevõte), Microlink ja Data Telecom.

Interneti otseühendussõlm
-------------------------

Interneti otseühendussõlm (*internet exchange*) on internetiteenuste pakkujate võrkude ühendamise-sidumise koht. 
Internetivahetuspunkt kuulub OSI-mudeli 2. kihti (kanalikiht). Vahetuspunktide võrgu kiirused võivad varieeruda 100 megabitist sekundis kuni mitme terabitini sekundis. Internetivahetuspunkt on sisuliselt andmekeskus, kus kommutaatorid suunavad võrguliiklust erinevate internetiteenuse pakkujate võrkude vahel (kes jagavad keskuse infrastruktuuri ülalpidamiskulusid).

### Internetivahetuspunktide vaheline ühendus

Internetivahetuspunktid on omavahel ühendatud kaablitega (veealused ja maapealsed kaablid)

Internetiteenuste pakkujatele kehtivad seadused
-----------------------------------------------

### Euroopa Liidus

Euroopa Liidus on Interneti pakkujatel keelatud takistada või aeglustada ligipääsu internetiliiklusele, välja arvatud erijuhtudel.
Nende erijuhtude alla kuuluvad liikluse haldamine/juhtimine seadusliku käsu rahuldamiseks, liikluse turvalisuse ja terviklikkuse tagamiseks ning ülekoormuse leevendamiseks (arvestades, et kõiki liikluse kategooriaid mõjutatakse võrdselt).

Teenusepakkujad
---------------

### Traadita Interneti-teenuse pakkuja

WISP (*Wireless Internet Service Provider*) ehk traadita interneti teenuse pakkuja pakub alternatiivi juhtmega ühendusele. Traditsiooniliselt kasutusel maapiirkondades, kus juhtmega ühendus ei ole saadaval, on trend kasutada juhtmevaba interneti tehnoloogiat, kaabelinterneti ja kiudoptika (valguskaabli) konkurendiks.

Juhtmevaba interneti tugevaks eeliseks on selle "viimase miili lahendus", mis on juhtmevaba. See muudab tihti võrgulahenduste üles panemise märgatavalt odavamaks, arvestades, et inimesed/kasutajad on üle suurte alade hõredalt laiali.

Viited
------

1. ↑
2. ↑   Veealuste kaablite kaart
3. ↑   Euroopa võrgu neutraalsus.
4. ↑
5. ↑   What is a WISP?

Välislingid
-----------

* AKIT: Internet exchange point
Asia, mille aretas Itaalia New Fruits, valmib umbes 2–3 päeva pärast Elsantat. Ühtlase kujuga, atraktiivselt läikivatel viljadel on suurepärane tugevus. Nende värv on keskmine punane. Asia õied õitsevad veidi lehestiku all, suured viljad annavad suure korjamiskiiruse. 
Olenevalt ilmastikuoludest võib olla hulgimüük ja turundus proovimist väärt. Taimed on jõulised ja vähe vastuvõtlikud haigustele.

Vili
----

Ilusad säravpunased, suured, meeldiva maitse ja aroomiga. Viljad punased nii seest kui ka väljast. Viljad püsivad terve hooaja vältel väga suured. Hea korjatavuse ja transpordikindlusega. Ideaalsed maasikad kohe söömiseks, aga ka tortide kaunistamiseks ning igasuguseks töötlemiseks. Viljaliha on kahvatupunane, väga magus, mahlane, mõõdukalt tihe, piisava kastmisega südamik ilma õõnsusteta. Nahk on läikiv, nagu lakitud.

Taim
----

Jõulised, suurte lehtedega. Lehed on laiad, erkrohelised, heledad, kergelt kortsuvad. Tupplehed on püstised. Saagikas ja hea säilivusega. Vastupidavam juurehaigustele, kuid see on tundlik kloroosi, jahukaste ja antraknoosi suhtes. Lumeta talvel on soovitav kasutada talvekatet.

Valmimine
---------

Tehnilise küpsuse korral on marjal valge-rohekas ots, mis täisküpsena muutub üleni punaseks. Viljaaja lõpuks väikseid marju ei ole. Keskmiselt varajane sort: kannab vilja juuni alguses, 5–7 päeva hiljem kui Alba ja Honey. Seda iseloomustab pikk viljaperiood. Saagikus – 1–1,2 kg põõsa kohta.

Kasutamine
----------

Sort sobib nii pikaks transportimiseks, kui ka pikaajaliseks säilitamiseks mõõdukal temperatuuril. Viljad on suurepärase välimusega. Soovitatav kaubanduslikuks kasvatamiseks ja harrastusaianduseks. Selle marju saab tarbida magustoiduna, külmutada, töödelda kompotiks, moosiks, moosiks, moosiks, siirupiks jms.

Viited
------

Asia


1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
John Oliver (2007)
**John Oliver** (sündinud 23. aprillil 1977 Birminghamis) on Suurbritanniast pärit meelelahutaja. Ta tegutseb nii Inglismaal kui ka Ameerikas, 2019. aastal sai ta USA kodakondsuse.

Kui aastatel 2006–2013 oli ta HBO saate "The Daily Show with Jon Stewart" Briti korrespondent, siis 2014. aasta aprillist on ta HBO hilisõhtuse telesaate "Last Week Tonight with John Oliver" juht.

Oliver kasvas üles Inglismaal Liverpoolis ja Bedfordis. Ta lõpetas Cambridge'i ülikooli, kus õppis inglise keelt ja kirjandust. Ülikooliõpingute kõrvalt esines ta püstijalakoomikuna ja oli Cambridge'i ülikooli näitekunstiklubi Footlights asepresident.

Koos Andy Zaltzmaniga juhtis ta saateid "Political Animal", "The Department" ja "The Bugle".

"Political Animal" toimub alates 2004. aastast üks kord aastas Edinburghis toimuval festivalil Edinburgh Fringe. Alates 2006. aastast juhib Zaltzman seda üksinda.

"The Bugle" on iganädalane taskuhääling, mida ta juhib koos Zaltzmaniga. See projekt algas 2007. aasta oktoobris ja 2010. aasta jaanuaris valmis juba sajas saade.

"The Department" on BBC Radio 4 satiiriline komöödiasari salaorganisatsioonist, mis suudab mõjutada inimeste elu iga aspekti. Komöödiasarja iga osa käsitleb selle organisatsiooni kolme töötaja mõttetalguid ühiskonna probleemide lahendamiseks. Nii iga saate autorite kui näitlejate hulka kuuluvad Oliver, kes mängib amoraalset juristi, ja Zaltzman.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **John Oliver** |

* John Oliver andmekogus IMDb (inglise)
**Väike-Pakri** ehk **Lilla Rågö** on saar Soome lahe lääneosas Pakri poolsaarest 3 kilomeetrit läänes. Mandrist eraldab saart Kurkse väin. Saare pindala on 13,5 km². Saare pindala on naabersaar Suur-Pakrist veidi suurem. Mõlemad saared kuuluvad Paldiski linna koosseisu.

Nimi
----

Saare rootsikeelne nimi *Rågö* tähendab 'rukkisaart'. Selgusetu on, miks pindalalt suuremat saart on väiksemaks nimetatud.

Loodus
------

Saare pankrannik.
Saar kuulub Pakri maastikukaitseala koosseisu.

Saare põhjaosas on kuni 11 meetri kõrgune Väike-Pakri pank. Saare keskosas on kuni 17 meetri kõrgune kõrgendik. Saare idarannikut ilmestab Väike-Pakri paerand. Saarel on looduskaitsealune Väike-Pakri rändrahn.

Saare põhjaosas on Pakri saarte ainus soo (Väike-Pakri soo), kus on arvestatav turbakihi paksus (60 cm); soo pindala on alla 10 hektari. Saare lõunaosas asuvad lähestikku kaks järve: Storträske ja kinnikasvanud Lihlträske.

Saarel kasvavad haruldased liigid ümaralehine tömptipp, kolmis-seligeeria, kaljuskapaania, kurdsammal, arktika pungsammal, soohiilakas ja nõmmnelk.

Saarel esineb rannaniite ja kasvab lehtmetsa. Mets katab kolmandiku saarest. Valdavas enamikus on soovikumetsad, kus kasvavad hall lepp, harilik saar, sookask, harilik haab, harilik toomingas ja magesõstar.

Varasemad rannaniidud on roostunud.

Ajalugu
-------

Suitsutare Väike-Pakril (1932).
Pakri saari on esmamainitud 1283. aastal kui Taani kuningas Erik V Klipping kinnitas Padise kloostri valdused. Saarele asusid elama rannarootslased, kuid saar kuulus edaspidi Keila mõisale. 1628. aastal ostis saare Padise mõisnik Thomas von Ramm.

Saarel kujunes kaks küla: Suurküla ja Väikeküla. Mais 1940 pidid saare elanikud saarelt ära kolima ja saar muudeti Nõukogude armee polügooniks. Saarele rajati sõjaväelinnak. Saar on tagastatud Eesti Vabariigile mais 1994.

Väike-Pakri Suurkülas on mitu hoonet uuesti üles ehitatud. Saarel on loomad. Elektrit toodetakse väikse tuulegeneraatoriga.

Saare on uuesti asustanud 2004. aastal esimese püsielanikuna Mati-Erki Nyman.

2011. aastal oli saarele registreeritud kaheksa ja 2017. aastal viis elanikku.

* Suurküla 1930. aastatelSuurküla 1930. aastatel
* Lagunenud NSV Liidu piirivalve vahitorn saare põhjaosasLagunenud NSV Liidu piirivalve vahitorn saare põhjaosas

Vaata ka
--------

* Väike-Pakri rändrahn
* Väike-Pakri kalmistu

Viited
------

1. 1 2  Väike-Pakri Eesti looduse infosüsteemis, vaadatud 9. juunil 2019.
2. ↑  Püsielanikud on 22 saarel. Statistikaamet, 23. oktoober 2017.
3. ↑  .Väike-Pakri saare põhjaosa soo Eesti looduse infosüsteemis (vaadatud 02.05.2013)
4. ↑  Istun nagu tavaliselt üksinda. Õhtuleht, 23. detsember 2006.

Kirjandus
---------

* Andres Tõnisson (2006): "Pakri maastikukaitseala ja hoiuala kaitsekorralduskava" 2007-2016.

Välislingid
-----------

 Väike-Pakri – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Pakri saarte ajaloost.
**Skoklosteri loss** asub Rootsis Mälareni järve ääres Stockholmi ja Uppsala linna vahel Håbo vallas.

Ajalugu
-------

Barokkstiilis lossi lasi Nicodemus Tessin seeniori projekti järgi rajada Carl Gustaf Wrangel, see ehitati aastatel 1654–1676. Kui Wrangel 1676 suri, läks loss Brahede omandusse ning kuulus alates 1930. aastast Essenitele. 1967. aastal müüsid Essenid lossi Rootsi valitsusele ning sellest ajast asub lossis muuseum.

Arhitektuurimälestis
--------------------

Skoklosteri loss on parim näide ajast, mil Rootsi oli üks Euroopa võimsamaid riike. Mõned ruumid on püsinud muutumatuna lossi valmimisest alates. Pärast Wrangeli surma 1676. aastal jäid mitmed ruumid poolikuks, kuid lõpetatud toad annavad suurepäraselt edasi barokiajastu stiili.

Skoklosteri loss ja park, u 1690–1710
Lossi ruumides saab vaadata suurepärast mööblit, ilusaid tekstiile, maale ning hõbe- ja klaasnõusid. Märkimisväärset relvistut ja raamatukogu loodi Wrangeli kollektsiooni põhjal ning seda on täiendanud mitmed 17. ja 18. sajandi aadlikud.

Välislingid
-----------

*
Foto: Mardo Männimägi
**Tõnis Sarap** (sündinud 24. aprillil 2001 Võrus) on eesti laulja, dirigent ja saatejuht.

Sarap alustas 2008. aastal õpinguid Parksepa Keskkoolis ja Võru Muusikakoolis (viiuli eriala). 2013. aastal jätkas õpinguid Tallinna Muusikakeskkoolis, mille lõpetas 2021. aastal koorijuhtimise (õp Hirvo Surva) ja klassikalise laulmise (õp Triin Ella) erialal. 2022. aastast õpib ta Tallinna Ülikooli Balti filmi, meedia ja kunstide instituudis[*viide?*]. 

Tõnis Sarap üllatas[*viide?*] televaatajaid oma lauluhäälega saates "Ma näen su häält", kus ta esitas aegumatut hitti filmimuusikast "Parla piu piano". 

Tõnis Sarap annab koos Kaur Pennerti ja Kaari Kattaiga kontserte SA Eesti Kontserdi Koolikontsertide programmi sarjas[*viide?*], kus tutvustatakse Georg Otsa, Raimond Valgre ja Arne Oidi loomingut. Sarapi, Pennerti ja Kattai repertuaari kuuluvad hitid ooperist džässini. 

Suvel 2020 osales ta Katariina kirikus Pille Lille Muusikute Fondi suveooperis koos Estonia solistidega[*viide?*]. Ansambliga Kolm Musketäri on ta andnud mitmel hooajal kontserte Eesti Kontserdi koolikontsertide sarjas.[*viide?*]

Tõnis Sarap on paljude rahvusvaheliste kui ka kodumaa konkursside laureaat, sh Kaunas Sonorum, Võluhääl, Eesti meestelaulu Seltsi konkurss ja Georg Otsa nimeline konkurss "Sõprus". 

Tõnis Sarap on kirjutanud telekanalitele Duo 3 ja Duo 6 ööprogrammi muusika[*viide?*] ja Eesti Kanalile kavamuusika ning kanalikõllid[*viide?*]. Samuti on ta "Suvereporteri" (2023) ühe kõlli autor, mida esitas Eesti Teaduste Akadeemia Naiskoor. 

2023. aastal võttis Tõnis Sarap osa Kanal 2 saatest "Tähtede täht", kus lisaks temale astusid üles Alika Milova, Getter Jaani, Synne Valtri, Elina Netšajeva, Jaagup Tuisk, Stefan Airapetjan ja Peeter Oja.

Töökäik
-------

* 2017-2021 - Segakoor Nooruse koormeister
* 2018-2021 Virumaa Poistekoori dirigent
* 2021-2022 - Postimehe teleuudiste saatejuht-toimetaja (Kanal 2)
* 2021-tänaseni Eesti Teaduste Akadeemia Naiskoori dirigent
* 2022-tänaseni Virumaa Noorte Meeste koori dirigent
* 2022-tänaseni Kanal 2 uudistesaate "Reporter" saatejuht
* 2023-tänaseni Põhja-Eesti Regionaalhaigla koori peadirigent ja asutaja
**Edgar Mesikep** (9. jaanuar 1907 Elva – 23. juuni 1985 Stockholm) oli Eesti sõjaväelane (kapten).

Ta lõpetas Tartu Poeglaste Reaalgümnaasiumi, Eesti Vabariigi Sõjakooli (1928) ja asus õppima Eesti Vabariigi Sõjaväe Lennukooli. Lõpetas lennukooli 1931. aastal ning määrati teenistusse Üksikusse Lennuväedivisjoni nr. 3. 1934. aastal viidi üle Tartus asunud Üksikusse Lennuväedivisjoni nr. 2, kus teenis lendurvaatlejana, alates 1937. aastast täitis divisjoni relvurohvitseri kohuseid.

1. septembrist 1938 viidi üle Lennukooli, kus töötas lendur-instruktorina. Teenis sel ametikohal kuni Eesti lennuväe likvideerimiseni.

1940. aastal määrati teenistusse 22. laskurkorpuse üksikusse lennueskadrilli. Põgenes 27. juunil 1941 koos suure osa oma üksuse lenduritega Punaarmee Jägala suvelaagrist ning varjas end koos nendega metsas kuni Saksa vägede saabumiseni. Teenis seejärel Omakaitses, oli Narva-Jõesuu Omakaitse kompanii ülem. 1942. aastal asus uuesti lennuväe teenistusse. Liibavi lennukooli avamisel oli seal teenindusohvitser ja instruktor, Pärnu lennukooli loomisel 1944. aastal oli seal lennuväljaõppe ülem ja täitis endiselt ka instruktori kohuseid.

Eesti lennuüksuste likvideerimise järel määrati 20. eesti diviisi suurtükiväkke. Oli Prantsusmaal sõjavangis, hiljem teenis USA vahipataljonis Saksamaal.

1950. aastast alates elas ta Rootsis, kus tema töökohaks oli Stockholms Tekniska Ingenjörsbyra.

Isiklikku
---------

Edgar Mesikep oli abielus, tal sündis üks poeg.

Viited
------

1. 1 2 3  TLÜAR väliseesti isikud (vaadatud 24. juuni 2012)

Kirjandus
---------

* Toivo Kitvel, Toomas Türk, Arvo Lennart Vercamer (koostajad). *Põhjakotkad. Eesti lendurid ja lendurvaatlejad tsaariajast kuni 1940. aastani*. Tallinn, 2011.

Välislingid
-----------

* Ohvitseride andmebaas
Niagara jõgi Kanada Ontario provintsis
**Niagara jõgi** on jõgi Põhja-Ameerikas, USA ja Kanada piiril. Jõgi on tuntud ühe maailma suurema joa – Niagara – asukohana.

Niagara jõgi voolab välja Erie järvest. Ülemjooksul voolab rahulikult, on laevatatav ja hargneb. Harude vahele jääb Grand Islandi saar. Allpool harude ühinemiskohta algavad Niagara joa juurde kuuluvad kärestikud, milles jõgi hargneb uuesti. Sealsete harude vahele jääb Kitsesaar (*Goat Island*). Vasakpoolne, peaharu langeb hobuserauakujuliselt Hoburaua joana (*Horseshoe Falls*) sügavasse uuristusbasseini. Parempoolne, kitsam ja madalam haru langeb Ameerika joana (*American Falls*) rusukaldele ja rusukalde jalamil ühineb peaharuga. Jugadest allpool on jõgi sügavas järsunõlvalises kanjonis laevatatav. Umbes 4 km jugadest allpool kanjon aheneb ja muutub kärestikuliseks. Ühes kohas muudab jõgi järsult suunda. Pärast kuristikust väljumist voolab jõgi rahulikult ja laevatatavana Ontario järve.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Niagara jõgi** |
**Nööbik** (*Marasmius*) on seente perekond, mis kuulub šampinjonilaadsete seltsi nööbikuliste sugukonda. Nööbiku perekonda kuuluvad seeneliigid on saprotroofid.

Omadused
--------

Nööbiku perekonda kuuluvad väikesed (mõned üksikud keskmise suurusega) ja õhukeste viljakehade ning keskse seenejalaga liigid. Nende kõige väljapaistvam omadus on see, et nad vananedes ja/või kuivatades närbuvad, kuid võivad niisketes oludes uuesti elustuda. Seenekübar on kumer. Eoslehekesed on liistakukujulised ja eospulber on valge. Eosed on siledad ja värvitud. Tavaliselt on olemas tsüstiidid. Hüüfidel on enamasti pandlad.

Ökoloogia
---------

Nööbiku perekonda kuuluvad liigid on saprotroofid, mis tähendab, et nad mädandavad surnuid taimeosasid. Mõned liigid on spetsialiseerunud kindlale substraadile, näites *Marasmius hudsonii*, kes kasvab ainult mahalangenutel astelpõõsa lehtedel, või *Marasmius ephylloides*, keda saab leida ainult hariliku luuderohu lehtedel kasvades. Mõnedel liikidel tekkivad seeneringid.

Kasutamine
----------

Nööbiku perekonda kuuluvate liikide väiksuse tõttu ainult vähesed neist kõlbavad süüa.

Levila
------

Maailmas on teada umbes 500 nööbiku perekonda kuuluvat liiki, millest leidub Euroopas umbes 50.

Liike
-----

* *Marasmius bulliardii* – kraenööbik
* *Marasmius cohaerens* – sarvjalg-nööbik
* *Marasmius epiphyllus* – lehenööbik
* *Marasmius limosus* – rohunööbik
* *Marasmius oreades* – aasnööbik
* *Marasmius prasiosmus* – küütsnööbik
* *Marasmius rotula* – rõngasnööbik
* *Marasmius wynnei* – lilla nööbik (ohustatud)

Varasemaid liike
----------------

* *Gymnopus androsaceus* – end. jõhvnööbik
* *Gymnopus perforans* – end. okka-roisknööbik
* *Mycetinis scorodonius* – end. küüslauk-nööbik

Viited
------

1. ↑  Gerrit J. Keizer: *Seente entsüklopeedia*. Sinisukk, Tallinn 2006, ISBN 9985-73-403-3, lk 190–191
2. ↑  Henning Knudsen, Jan Vesterholt: *Funga Nordica. Agaricoid, boletoid and cyphelloid genera*. Nordsvamp, Kopenhaagen 2008, ISBN 978-87-983961-3-0
3. ↑  *Eesti Punane Raamat.* (vaadatud 9. aprill 2019).
**Kreenholmi tekstiilitöötaja** (vene keeles *Текстильщик Кренгольма*) oli ajaleht, mis ilmus Narvas aastatel 1979–1990. See allus Kreenholmi Manufaktuuri parteiorganisatsioonile, ametiühingukomiteele, komsomolikomiteele ja ettevõtte administratsioonile.

Kreenholmi tekstiilitöötaja ilmus üks kord nädalas, kokku ilmus 33 numbrit.

Ajalehe peatoimetaja oli Tatjana Zavjalova

Aastatel 1990–1999 kandis ajaleht nime **Kreenholm**. See ilmus aastatel 1990–1997 üks kord nädalas ja aastatel 1998–1999 kaks korda nädalas. Kokku ilmus 23 numbrit (nr 34–57). Teisipäeviti ilmus see nimega **Kreenholm-Ekspress**. Toimetaja oli Tatjana Zavjalova. Ajaleht kuulus Kreenholmi Valduse AS-ile. 1999. aasta suvel oli tiraaž umbes 4500 eksemplari.

Juunis 1999 otsustas ajalehe omaniku Kreenholmi Valduse AS-i juhtkond ajalehe müüa ajalehele Põhjarannik, kelle eesmärk oli liita ajaleht Kreenholm ajalehega Narvskaja Nedelja.

5. augustil 1999 ajaleht Kreenholm ühines ajalehega Narvskaja Nedelja (*Нарвская Неделя*) ühisväljaandeks nimega *Нарвская Неделя / Kreenholm*. See ilmus aastatel 1999–2000. Toimetaja oli Sergei Stepanov

Endised Kreenholmi ajalehe töötajad otsustasid luua oma ettevõtte ja asutasid OÜ Prospekt-Media, mis sai ajalehe **Krengolmski prospekt** väljaandjaks.

1999.–2006. aastal ilmus ajaleht Kreenholm nimega *Кренгольмский Проспект* (*Krengolmski Prospekt*). See ilmus 1999. aastal üks kord nädalas ja aastatel 2000–2006 kaks korda nädalas. Kokku ilmus 100 numbrit. Peatoimetaja oli Tatjana Zavjalova.

Alates 2007. aastast ilmub see nimega Viru Prospekt (Виру Проспект).

Viited
------

1. 1 2  Текстильщик Кренгольма : орган парткома, профкома, комитета комсомола и администрации ордена Ленина и ордена Октябрьской революции хлопчатобумажного комбината Кренгольмская мануфактура имени В. И. Ленина. Kirje e-kataloogis ESTER (vaadatud 28.06.2020)
2. ↑  Редакция / Редакция "ВП" и "НГ"
3. 1 2 3  Kreenholm : городское издание : газета компании Kreenholmi Valduse AS. Kirje e-kataloogis ESTER[*alaline kõdulink*] (vaadatud 28.06.2020)
4. 1 2  Продается "Кренгольм" (vaadatud 28.06.2020)
5. ↑  Нарвская Неделя : [еженедельник / AO PR-Põhjarannik. Kirje e-kataloogis ESTER] (vaadatud 28.06.2020)
6. ↑  История Prospekt Media. Как мы создали "Виру Проспект" и спасли "Нарвскую газету" (vaadatud 28.06.2020)
7. 1 2 3  Кренгольмский Проспект : городское издание. Kirje e-kataloogis ESTER (vaadatud 28.06.2020)
**Victor Guzun** (sündinud 24. aprillil 1975 Drăslicenis) on Moldova poliitik ja diplomaat. 18. novembrist 2010 kuni 4. juulini 2015 oli ta Moldova suursaadik Eestis. 

Eesti riigile osutatud eriliste teenete eest andis Eesti president Toomas Hendrik Ilves Victor Guzunile 2015. aastal Maarjamaa Risti I klassi teenetemärgi ning 2014. aastal autasustati Guzunit Lääne-Virumaa kõrgeima autasuga ehk hõbedase vapimärgiga panuse eest maakonna kultuuri ja majanduse arengusse.

Elukäik
-------

Victor Guzun sündis 24. aprillil 1975. aastal Moldovas Drăslicenis. Bakalaureuse kraadi omandas ta Tiraspoli Riiklikus Ülikoolis Moldova geograafia ja bioloogia alal aastatel 1991–1996. 1992. aastal intensiivistunud Transnistria sõda puudutas ka Guzunit, kes õppis keskvõimule truuks jäänud ülikoolis keset Tiraspoli. Kõigepealt ei lastud tudengeid Tiraspolist minema, kuid lõpuks küüditati juunis Guzun koos teiste tudengitega looma- ja kaubavagunites Ukrainasse. Oma õpinguid jätkas Guzun Chişinăus, kuhu ka ülikool ümber kolis. Edasi omandas 2002–2003 Guzun magistrikraadi Moldova Vabas Rahvusvahelises Ülikoolis rahvusvaheliste suhete ja Euroopa-uuringute kaval ning 2006–2007 Eesti Diplomaatide Koolis rahvusvaheliste suhete ja Euroopa integratsiooni kaval.

1997–2006 töötas Guzun Prantsuse-Rumeenia keskkooli õpetajana ning hiljem asedirektorina. 2005–2006 töötas ta samaaegselt ka poliitika ja militaaruuringute instituudi teadussekretärina Vabas Rahvusvahelises Ülikoolis. Pärast diplomaatide kooli lõpetamist töötas Guzun 2007–2010 Euroopa uuringute instituudi tegevdirektorina. 18. novembrist 2010 kuni 4. juulini 2015 oli ta Moldova Vabariigi täievoliline suursaadik Eesti Vabariigis, arendades sõprussuhteid mitmete Eesti ja Moldova maakondade ning rajoonide vahel. Eriti tihe oli Guzuni läbikäimine Lääne-Viru maakonna asutuste ja inimestega. Samuti avati Kundas Guzuni toetusel Moldova aukonsulaat. Pärast suursaadiku koha loovutamist 2015. aastal jäi Guzun perega Tallinnasse elama. Ta tegutseb ettevõtjana, juhtides ärilise konsultatsiooniga tegelevat firmat Guzun Consulting ning on külalislektor Tallinna Tehnikaülikoolis. 2022. aasta juulis liitus Guzun Viru malevaga.

Viited
------

1. ↑  Jaanus Kõrv (04.02.2013). "Moldova suursaadik käis Kohilas külas". *Maaleht*.
2. ↑  TIIT LÄÄNE (16.04.2019). "Moldova endine suursaadik Victor Guzun kiidab eestlasi". *Vooremaa*.
3. ↑  *Estonia decorates outgoing Moldovan envoy*. BNS. 26.06.2015.
4. 1 2  Eva Samolberg-Palmi (09.07.2022). "Endine Moldova suursaadik liitus Viru malevaga". *Virumaa Teataja*.
5. ↑  "Lääne-Viru maakonna vapimärkide laureaadid". *Lääne-Viru omavalitsuste liit*. Vaadatud 20.11.2022.
6. 1 2  Victor Guzun (04.03.2021). "Sõda Nistru jõel Moldova Vabariigi vastu – Venemaa Föderatsiooni esimene hübriidsõda". *Postimees*.
7. ↑  *President võttis vastu nelja suursaadiku volikirjad*. BNS. 18.11.2010.
8. ↑  Aarne Mäe (07.09.2016). "Moldova sai Kundasse käepikenduse". *Virumaa Teataja*.
9. ↑  TIIT LÄÄNE (16.04.2019). "Moldova endine suursaadik Victor Guzun kiidab eestlasi". *Vooremaa*.
**Petrified Foresti rahvuspark** (*Petrified Forest National Park*) on Ameerika Ühendriikide rahvuspark Navaho ja Apache'i maakondades Arizona osariigi kirdeosas. 

Rahvuspark on nimetatud seal asuvate suurte kivistunud puiduvarude järgi ning selle pindala on umbes 900 ruutkilomeetrit. Parki läbivad raudtee Southern Transcon, Puerco jõgi ja ajalooline maantee 66, mis kõik läbivad rahvusparki ligikaudu ida-lääne suunas. Piirkond, mille põhjaosa ulatub Paintedi kõrbesse, kuulutati 1906. aastal riiklikuks mälestiseks ja 1962. aastal sai see rahvuspargiks. 

Keskmiselt umbes 1600 meetri kõrgusel asuvas pargis on kuiv tuuline kliima. Suvel on temperatuur umbes 38 °C ning talvel on see allpool nulli. Pargis leidub rohkem kui 400 taimeliiki, milles domineerivad kõrrelised. Faunasse kuuluvad suuremad loomad, nagu koiotid ja punailvesed, paljud väiksemad loomad, nagu hirved, maod, sisalikud, seitse liiki kahepaikseid ja rohkem kui 200 liiki linde, millest mõned pesitsevad rahvuspargis alaliselt ja paljud on rändlinnud. Umbes kolmandik pargist on määratud ürgloodusalaks.

Esimesed inimesed saabusid tänapäeva rahvuspargi territooriumile elama umbes 13 000 aastat tagasi. Pargist on avastatud üle 1000 arheoloogilise leiukoha, sealhulgas on leitud petroglüüfe. 16. sajandil külastasid piirkonda Hispaania maadeavastajad ja 19. sajandi keskpaigaks oli USA meeskonnad uurinud läbi ala, kus praegu asub rahvuspark ning avastanud kivistunud puitu. Hiljem kulgesid piirkonnast läbi maanteed ja raudtee ning põhjustasid turismi ja enne piirkonna kaitse alla võtmist ka ulatuslikku fossiilide eemaldamist. Kivistunud puidu vargused on 21. sajandil jätkuvalt probleemiks.

Viited
------

1. ↑  National Parks Service. "Petrified Forest". Vaadatud 13.12.2023.
Sülearvutite sektsioon, tagaplaanil arvutite ajajoon ja valik Linuxi-arvuteid
**Tartu Ülikooli arvutimuuseum** on muuseum, mille eesmärk on eksponeerida arvutustehnika ajalugu Eestis.

Muuseumi püsiekspositsioon koosneb 50 arvutist, mille hulgas on 1959. aastast Eestis töötanud esimese elektronarvuti Ural nimeplaat ja komponente, 1988. aastal seeriatootmisse läinud kooliarvuti Juku täiskomplekt, Apple'i seadmete ajajoon, 1980. aastate sülearvutite ajajoon, 2000. aastal maailma 500 võimsaima arvuti nimekirjas olnud superarvuti SGI Origin 3400 jpm.

Muuseum asub Tartu Ülikooli arvutiteaduse instituudi Delta maja esimesel korrusel ruumis 1039.

Muuseumile pani 2000. aastatel alguse Meelis Roos, ametlik avamine toimus 2. novembril 2009 seoses 50 aasta möödumisega Tartu Ülikooli esimese arvuti käivitamisest.

Vaata ka
--------

* LVLup
* Arvutimuuseum
* Tartu Ülikooli arvutuskeskus

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Tartu Ülikooli arvutimuuseum** |

* Tartu Ülikooli arvutimuuseumi koduleht
**Eduard Raig** (5. jaanuar 1902 Kõlleste vald Võrumaa – 19. november 1998 Connecticut, Ameerika Ühendriigid) oli Eesti sõjaväelane (lipnik) ja Eesti politseinik.

Elulugu
-------

Eduard Raig õppis Tartu Linnakoolis, mille lõpetas Vabadussõja ajal. Osales Vabadussõjas Tartu kaitsepataljonis, osales Tartu vabastamisest, Lõunarinde lahingutest Lõuna-Eestis, Pihkva vallutamisest, Balti Landeswehri ja Saksa Rauddiviisi vastu võitlustest Landeswehri sõjas ja tõrjelahingutest Narva rindel. 

Peale Vabadussõda jätkas ta poolelijäänud õpinguid õhtu-ühisgümnaasiumis Tartus ning astus Tartu Ülikooli Õigusteaduskonda. Majanduslikel põhjustel katkestas õpingud ja siirdus Kaitseväe Ühendatud Õppeasutuse Sõjakooli tagavaraväe ohvitseride kursusele. Õpingute ajal Sõjakoolis toimus 1. detsembri riigipöördekatse ja rünnak ka Sõjakoolile. Sõjakooli lõpetamise järel jätkas teenistust 2. diviisi suurtükiväes Tartus. 

1926. aastal asus õppima Politseikooli kõrgemasse klassi, mille lõpetamise järel määrati ta konstaabliks Võru-Petseri prefektuuri, jätkas teenistust abikomissarina Tallinna Politseikoolis ja pärast 3-aastast teenistust määrati ta Tartu-Valga prefektuuri Tartu abikomissari kohale, kus asus edasi õppima Tartu Ülikooli õigusteaduskonda, mille lõpetas 1936. aastal. Teenis lühikest aega Tartu-Valga prefektuuri Mustvee jaoskonna politseikomissari ajutise asetäitjana ja seejärel määrati Tallinna-Harju prefektuuri Keila jaoskonna politseikomissariks. 

Nõukogude okupatsiooni ajal varjas ennast Tartus ja oli maapaos Võrumaal. Saksa okupatsiooni ajal määrati Eduard Raig Politsei ja Omakaitse Valitsuse Tartu-Valga Prefektuuri Elva politseikomissariks. 1941. aastal Valga politseiprefektiks ja hiljem Eesti Julgeolekupolitsei ja SD haldus- ja õigusosakonna juhatajaks.

1944. aastal taandus Saksa vägedega läbi Sudeedimaa, Tšehhoslovakkia, Saksamaa ja Austria, üle Nõukogude kontrolli all oleva Elbe jõe ja jõudis üle Hannoveri Wolterdingeni põgenikelaagrisse Briti tsoonis. 1949. aastal emigreerus perega USA-sse.

Eduard Raig suri südameatakki tagajärjel 19. novembril 1998 Connecticuti osariigis ja on maetud West Hartfordis.

Tunnustus
---------

* 1939 Valgetähe IV klassi teenetemärk
* 1998 Kotkaristi III klassi teenetemärk

Viited
------

1. ↑  Toomas Hiio, Eesti üksustest Wehrmacht’i, SSi ja politsei ning Relva-SSi alluvuses Teise maailmasõja ajal, lk 72
2. ↑  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 13133
3. ↑  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 2072

Kirjandus
---------

* Eduard Raig. Fakte ja mälestusi, 183 lk, Heritage Printers, Hartford, Connecticut, USA

Välislingid
-----------

* Ohvitseride andmekogu, EESTI SÕJAMUUSEUM - KINDRAL LAIDONERI MUUSEUM. EESTI OHVITSERID 1918-1940.
* In memoriam Eduard Raig, Vaba Eesti Sõna = Free Estonian Word : Estonian weekly, 10 detsember 1998. lk 10
* Kirjutamata memuaare: KIRJUTAMATA MEMUAARE. 1. detsember 1924....00:14:14 Eduard Raig (USA) Tondi sõjakoolis... 1998 EESTI RAADIO