recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Laanekuklane** (*Formica aquilonia*) on sipelglaste sugukonda kuklase perekonda kuuluv putukas.

Laanekuklased elavad Euroopas Skandinaaviast põhjas kuni Itaalia ja Bulgaariani lõunas ning Suurbritanniast läänes Venemaani idas, kuid neid on kohatud ka Ohhoota mere põhjakaldal Siberis. Nad elavad peamiselt okasmetsades, aga vahel ka segametsades. Euroopa mägedes elavad nad kuni 2400 meetri kõrguseni, peaaegu metsapiirini.

Laanekuklase pesade kõrgus ulatub kahe meetrini ja põhja läbimõõt kuni nelja meetrini. Kõige suuremad pesad asuvad Soomes. Laanekuklaste üksikud pesad moodustavad kolooniaid, mis omakorda kuuluvad föderatsiooni. Neid peetakse üheks kõige arenenuma sotsiaalse võrgustikuga loomarühmaks.

Laanekuklasel on must ümar tagakeha, punakas keha esiosa ja ülipeen talje. Nad elavad kolooniatena ja pesas elab kuni 100 000 putukat. Pesad on polügüünsed ehk teisisõnu elab ühes sipelgapesas mitu emast, kelle järglased ühes pesas koos elavad. Sissetungijate vastu on laanekuklased väga agressiivsed. Töösipelgas on 4–8,5 mm pikk.

Mesinike jaoks kujutavad laanekuklased kahjureid, kes võivad ööpäeva jooksul tarust ära viia kuni kilo mett. Sipelgate peletamiseks on kasutatud tomatilehti, rabarberit, mõnel pool ka kaneelipulbrit.

Kaitsealad
----------

Laanekuklaste pesa Kiidjärve metskonnas
Laanekuklane on Eestis ja ka Rahvusvahelise Looduse ja Loodusvarade Kaitse Ühingu (IUCN) poolt kaitse alla võetud. 

Laanekuklane elab Eestis peamiselt Ida-Eestis, kus moodustab kõige suuremaid asurkondi. Alatskivi, Kiidjärve ja Räpina metskondades asuvates Eesti suurimates asurkondades asub igas umbes 2000 pesakuhilat. Veidi väiksemad asurkonnad on Kunda metskonnas, Lahemaa ja Karula rahvusparkides. Põlvamaal Põlva vallas asub Akste looduskaitseala, mis moodustatud 1977. aastal eesmärgiga kaitsta laanekuklase elupaiku. Tartu maakonnasl Vara ja Alatskivi valla territooriumil asuv 1610 hektari suurune Padakõrve kaitseala loodi 1964. aastal ja see oli tollal kogu NSV Liidu esimene sipelgakaitseala.

Vaata ka
--------

* III kategooria looduskaitse all olevad liigid Eestis

Kirjandus
---------

* Marika Mänd. 1978. Peredevahelised suhted laanekuklase (Formica aquilonia Jarr.) koloonias. Tartu Ülikooli zooloogia kateedri diplomitöö.

Välislingid
-----------

Laanekuklane andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes
**Palupuravik** ehk **rebasepuravik** (*Leccinum vulpinum*) on puravikuliste sugukonda puraviku perekonda kuuluv söögiseen.

Levila ja kasvukohad
--------------------

Levib Põhjamaade männikutes, Eestis eriti sagedalt.

Palupuravik moodustab mükoriisat kaheokkaliste mändidega. Viljakehasid võib leida suvest hilissügiseni.

Välimus
-------

Seenekübara värvus varieerub tumedast rebasepunasest pähkelpruunini. Kübar on 5–15 cm laiune, ümar (kuklikujuline) ja sametine ning veidi üle serva rippuva kübaranahaga. Poorid on tumekreemjad. 

Seene jalg on jäme ja silinderjas, kaetud tume-punapruunide vatjate soomustega; valkjas söödav seeneliha värvub aeglaselt suitshalliks, hiljem mustjaks. 

Eosed on pruunid.

Vaata ka
--------

* Seente loend

Viited
------

1. ↑  Palupuravik andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Palupuravik** |

* Palupuravik andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib veoloomadel liikuvast seltskonnast, teiste tähenduste kohta vaata lehekülge Karavan (täpsustus).* |

---



**Karavan** (varem ka killavoor) on veoloomadel (eelkõige kaamelitel) või veoloomade saatel liikuv, eeskätt turvalisuse nimel kokkuhoidev kaupmeeste või reisijate seltskond, mis läbib ohtlikke piirkondi.

Karavan otseses tähenduses
--------------------------

Karavani pealik on tavaliselt karavanisaatja, kes on varustatud relvastatud kaitsega. 

Populaarses esituses karavan on Lähis-Ida või Kesk-Aasia kõrbe- või stepimaastiku tarvik, kus karavaniteed olid peamisteks ühendusteedeks. 

Kõige kuulsam karavanimarsruut muinas- ja keskajal oli Siiditee, mis ühendas Hiinat Kesk- ning Ees-Aasia maadega ning mis oli tuntud alates 2. sajandist eKr. 

Karavanid, mida peeti endisaegseks tarvikuks, võeti taas kasutusele 1980. aastatel Afganistani sõja ajal, mil neid laialdaselt kasutati afgaani mässuliste poolt relvade ja laskemoona vedamiseks üle Pakistani piiri sügavale Afganistani territooriumile. Nii saavutati suur salastatus murdmaastikul, mis oli autotranspordi jaoks ligipääsematu. 

Koormaloomade ja pakikandjate karavane kasutatakse siiani narkootikumide salakaubaveoks (sealhulgas ka Kuldsest kolmnurgast Kagu-Aasias.

Laevakaravan
------------

Laevakaravan on laevade ühendus või üksteise järel liikuvate või seisvate laevade rühm. 

Erinevalt konvoist ei pea veesõidukite karavan ilmtingimata hõlmama sõjalaevu. Näiteks saatis Veneetsia kaubandusriik itta laevakaravane, mis koosnesid galeeridest (vene keeles "галея") – relvastatud kaubalaevadest. 

Tüüpilisim laevakaravan on jäämurdja järel jääkanalis liikuvate laevade rida. Nii saadetakse kaubalaevu ka Kirdeväilas.

Jõekaravan on mitu mitteliikurlaeva, näiteks ühe pukseri abil veetavad praamid või parved. Selliste karavanide alatised osalejad peavad traditsiooniliselt karavanijuhipäevi, mis toimuvad 24. septembril, koos kauglaskurite ning eskordilaevade meeskondadega.

Muud tähendused tänapäeva kultuuris
-----------------------------------

Euroopas, aga viimasel ajal[*millal?*] ka Venemaal, nimetatakse karavaniks iseliikuvaid või külgehaagitavaid haagissuvilaid.

Vaata ka
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Karavan** |

* Konvoi
* Karavanserai
* Kaubahoov
* Postijaam
Taevaskoja raudteepeatus ja reisirong
**Taevaskoja raudteepeatus** (saksa keeles *Taevaskoda*) on raudteepeatus Tartu–Koidula raudteeliinil Põlvamaal. Peatus asub vahetult Taevaskoja küla juures, kuid administratiivselt jäävad perroon ja ootepaviljon Kiidjärve küla maadele.

Taevaskoja peatuses asub üks lühike perroon pikkusega 35 m, mille tõttu toimub väljumine ja sisenemine rongi ainult läbi C-ala.
Tartu–Koidula raudteeliinil sõidab vastavalt nädalapäevale ja aastaajale 1–4 reisirongi päevas. Rong sõidab Tartust Taevaskotta umbes 50 minutit.

Taevaskoja peatusest kirde pool, Ahja jõe ääres, asuvad Eesti ühed suuremad, 25 m kõrgused liivakivipaljandid.

Ajalugu
-------

Taevaskoja jaamahoone aastal 1932
Jaam avati aastal 1931 seoses Tartu–Petseri raudteelõigu rajamisega. Raudtee ehitamine läbi Taevaskoja küla andis olulise tõuke küla arengule. Avamisajal jäi Taevaskoja peatus Ahja valla maadele.

Jaamahoone
----------

1931. aastal valminud ja Teises maailmasõjas hävinud jaamahoone ehitati samasuguse tüüpkavandi järgi nagu Ilumetsa, Kliima ja Raikküla jaamahoone. Jaamahoone oli kahekorruseline krohvitud palkhoone, mille esimesel korrusel asus ooteruum ja teisel korrusel olid jaama teenindava personali korterid. Jaamahoone õhkisid 1944. aasta augustis taganevad Saksa väed. 1950. aastatel ehitati uus ootepaviljon, mis on tänaseni säilinud. Ootepaviljoni renoveeris 2013. aastal MTÜ Taevaskoda.

Viited
------

1. ↑  Suur ja Väike Taevaskoda
2. ↑  Mehis Helme "Eesti Raudteejaamad" (Tänapäev 2003)
3. ↑  MTÜ Taevaskoda

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Taevaskoja raudteepeatus** |

* Infot peatuse kohta; fotod (*vene keeles*)

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Eelnev peatus** |  **Raudteepeatus idasuunalistel reisirongiliinidel** | **Järgnev peatus** |
|  Kiidjärve |  **Taevaskoja** | Põlva  |
Tallinna Postimaja 2007. aastal enne renoveerimist ja ümberehitamist, Narva maantee 1 
Narva maantee 1, Postimaja 2009. aastal
**Tallinna Postimaja** on Tallinna aadressil Narva maantee 1 1980. aasta suveolümpiamängudeks ehitatud ning algselt postitöötlemiseks, -väljastamiseks ja telefoniteenuste tarbeks ehitatud hoone. Hoone ehitati vana bensiinijaama asemele aastatel 1977–1980. Omapärase kolmekorruselise hoone arhitektid on Raine Karp ja Mati Raigna, ehitusinsener Heiki Meos ja sisearhitekt Kirsi Laanemaa. 

2013
Hoone esimesel korrusel asus suur kaugekõnede tellimise saal, sest Eesti NSV-s tuli kodu- ja välismaiseid kaugkõnesid ette tellida ja koduselt telefonilt polnud see alati võimalik.

Teisele korrusele viis Eesti esimene avalik eskalaator, mida postimaja avamise järel tulid paljud inimesed üle Eesti vaatama, kuid mis üsna pea töötamise lõpetas. 1988. aastal asendati see tavalise trepiga. Ümber ehitatud on hoone esimene korrus.

2015
Postimaja algsel ehitusel oli mitu äpardust. Mitte päris õige materjali ja ebapiisava kandevõimega raudbetoonist konsooltalade kasutamise tõttu vajusid talaotsad longu ning hoone toestuseks tuli fassaadile lisaposte paigutada. Kes seda ei tea, sellele võib näida, nagu peaksidki need seal olema.

25. juuni 2008 otsustas Eesti Posti nõukogu 128 miljoni kroonise alghinnaga peapostkontori kinnistu müüki panna. Detailplaneeringu kohaselt tuli senise hoone asemele ehitada 7-korruseline äri- ja elamuhoone. 2016. aastaks on Postimaja ümber ehitatud ning algvälimusest säilinud vähe.[*viide?*]

Viited
------

1. ↑   Ehasalu, Jüri (31. jaanuar 2007). "Postimaja ei lammutata". *Postimees*. Vaadatud 3. oktoobril 2023.
2. ↑   Pärn, Kristi (13. aprill 1996). "Liikuv trepp". *Eesti Päevaleht*. Vaadatud 3. oktoobril 2023.
3. ↑   Kolk, Tiina (2. oktoober 2006). "Ehitusinsener Heiki Meos". *Äripäev*. Vaadatud 28. septembril 2023.

Välislingid
-----------

* Kinnisvarabuumi luuser Eesti Post EE 23.08.2007
* Postimaja läheb peagi müüki, Postimees 26.06.2008
* Teele Tammeorg: Hüvasti, legendaarne postimaja ehk peapostkontori head ja vead, Eesti Päevaleht, 14. juuli 2008
**Breckenridge** on linn Ameerika Ühendriikides Colorado osariigis, Summiti maakonna halduskeskus.

Ajalugu
-------

Esimene maavara otsija tuli Summiti maakonna piirkonda Colorado kullapalaviku ajal 1859. aastal. Breckenridge'i kaevandustest kaevandati aastate jooksul kokku üle miljoni untsi kulda (ligikaudu 31 tonni). Kõik kullakaevandamine lõppes 1972. aastal. Endiseid kaevandusi on nüüd võimalik külastada. Lähedal asuvas Country Boy Gold Mine kaevanduses võib aimu saada kaevurite töötingimustest.

Asend
-----

Breckenridge asub 2926 meetri kõrgusel üle merepinna.

Rahvastik
---------

2000. aasta rahvaloenduse andmetel oli Breckenridge'i linnas 2408 inimest, 1081 leibkonda ja 380 perekonda.

Rahvastiku tihedus oli 187,8 in/km².

Elamuühikuid (*housing units*) oli 4270 (keskmine tihedus 333,1/km²).

Rassiline koosseis oli:

* valgeid 95,56%
* mustanahalisi 0,37%
* põlisameeriklasi 0,33%
* aasialasi 1,04%
* Vaikse ookeani saarte rassist 0,04%
* teistest rassidest 1,12%
* kahest või enam rassist 1,54%

Ladinaameeriklasi (sõltumata rassist) oli 5,44%.

Breckenridge'i kevadine panoraamvaade

Suurenda
Breckenridge'i kevadine panoraamvaade

Viited
------

1. ↑  2020 United States Census, vaadatud 1.01.2022.
**Kaitse Kodu!** on Kaitseliidu ajakiri.

Üldandmed
---------

Ajakiri ilmub kaheksa korda aastas ja on kõigile soovijatele tasuta kättesaadav Kaitseliidu malevates ja Kaitseliidu Peastaabis. 

Kaitse Kodu! näol on tegemist vanuselt viienda tänapäevani ilmuva eesti ajakirjaga (vanemad on vanuse järjekorras Sõdur, Ajalooline Ajakiri, Looming ja Eesti Naine).

Täna ilmub Kaitse Kodu! 8 korda aastas tiraažiga 7000 eksemplari.

Kaitse Kodu! toimetusse kuuluvad praegu[*viide?*] peatoimetaja Karri Kaas ja tegevtoimetaja Asso Puidet.

Ajalugu
-------

### 1925–1940

Kaitseliidu ajakirja Kaitse Kodu! esiknumber ilmus 14. oktoobril 1925. 

Esimene katse Kaitseliidu häälekandjat asutada tehti juba 1920. aastal, mil ilmus küll vaid kaks numbrit väljaannet Kaitseliitlane. Pärast 1924. aasta 1. detsembri putšikatset hakati uuesti Kaitseliitu organiseerima. Kaitseliidu tegemisi kajastati esialgu 1925. aasta aprillist kuni juuli lõpuni ajakirja Sõdur 17. numbri eraldi lisana Kaitseliitlane.

11. septembril 1925 kinnitas Kaitseliidu keskjuhatus üksmeelselt Kaitseliidu häälekandja põhialused ja otsustas hakata välja andma oma, esialgu kaks korda kuus ilmuvat 24-leheküljelist ajakirja. Esimene number ilmus 14. oktoobril samal aastal 40-leheküljelisena, trükiarvuga 18 000 eksemplari ja seda levitati proovinumbrina üle maa. Esimese numbri kaanel oli Kalevipoja mõõtu muistne sõdalane, mõõk ühes ja kilp teises käes, autoriks ajakirja kujundaja Peet Aren.

Osava reklaami ja väljaande sisu väärtuslikumaks ning välimuse kaunimaks muutmisega kasvas KK! menu lugejaskonnas ning 1928. aasta lõpus võib seda pidada juba Eesti üheks loetavamaks ajakirjaks. 1929–1932 ilmus KK! senise kahe korra asemel kuus igal nädalal. 

KK! viimane sõjaeelne number ilmus 20. juunil 1940.

### Pärast 1993. aastat

KK! uus algus oli 1993. aastal, mil ajakiri taas Kaitseliidu hõlma all ilmuma hakkas. Ajakirja anti välja neli numbrit, kuni see 1995. aastal peatoimetajana tööle asunud Ivar Jõesaare juhtimisel taas perioodiliselt ilmuma hakkas. 

### Kaitse Kodu! tegijad läbi aegade

Vastutavad toimetajad / peatoimetajad:

* 1925–1929 Viktor Neggo, KL II (propaganda) osakonna pealik
* –1934, 1935–1940 kol-ltn Jaan Maide, KLPS ülem
* 1934–1935, 1940 kol-ltn August Balder, KLPS ülema asetäitja
* 1993 Laura Baumverk
* 1994–1995 Juhan Kõdar
* 1995–2011 kpt Ivar Jõesaar
* 2012–2016 Liivi Reinhold
* 2016–... Karri Kaas

Tegevtoimetajad

* 1925 –1926 Paul Olak (toona Eesti Ajakirjanikkude Liidu esimees)
* 1926 –1927 Juhan Jaik (hiljem tuntud peamiselt kirjanikuna)
* 1927–1929 Evald Jalak (pseudonüüm Eevalt Viskel)
* 1929 –1932 Leonhard Sõerd
* 1932 –1940 kpt Aadu Truuvere, KLPS kultuuri- ja informatsioonijaoskonna pealik
* 1993 Hans Ulmiste
* 1994 –1995 Laura Baumverk
* 2006–2011 n-ltn Taive Kuuse
* 2012–2016 Karri Kaas
* 2016–2017 Rein Säinas
* 2017–... Asso Puidet

Viited
------

1. ↑

Välislingid
-----------

* Digiteeritud ajakirjanumbrid 1925–1940
* KK! koduleht
* ajakirja Facebooki leht
* Värsked numbrid veebis
**Secession** (saksa keeles varem *Secessionsgebäude*, baieri keeles *Weana Secessionsgebaide*; otsetõlkes 'setsessioonihoone') on 19. sajandi lõppedes *la belle époque*'i ideedest valminud näitusehall, mis asub Austria pealinnas Viinis. 

Innere Stadti piiril Wiedeni ja Mariahilfi linnaringkondade alguses paiknev juugendstiilis ehitis on arhitektuurne austusavaldus Viini Setsessioonile. Rühmitus liitis austria mässulisi graafilisi kunstnikke, maalijaid, skulptoreid ja arhitekte (kelle hulgas olid Josef Hoffman, Koloman Moser, Otto Wagner ja Gustav Klimt). Nad hakkasid eralduma kaua kestnud kujutava kunsti institutsioonist.

Õitsengut väljendava ehitise tähelepanuväärsuse tõttu on see kujutatud Austria 50sendise euromündi tagaküljel.

Kirjeldus
---------

Kuppel ja peafassaad
Hoone ehitamist rahastas Austria-Ungari terasetööstur Karl Wittgenstein, kes oli päritolult sakslane. Kuldsed dekoorid moodustavad katusel kupli ja seintel kaunistusi. Peaukse kohal on kujutatud reljeefselt kolme gorgot ehk vanakreeka mütoloogia koletistütreid Euryalet, Medusat ja Sthennot. Peasissekäigu kohal on kaherealine kiri, mis eesti keelde tõlgitult tähendab: "Igale ajastule oma kunst. Igale kunstile oma vabadus".

> „Der Zeit ihre Kunst. Der Kunst ihre Freiheit"
> 
> 
> 

Ver Sacrum (ladina keele otsetõlkes 'Püha Kevad') vasemal peafassaadi seinal märgib rühmituse ajakirja, mida trükiti vaid aastail 1898–1903.

Külgedel on märgatavad öökullide ja taimestike sümmeetrilised motiivid, kuplil on kujutatud puulehti.

Keldrikorrusel on alaliselt nähtav Klimti friis "Beethoven Frieze".

Kasutus
-------

Setsessiooni rühmituse hoone on tänapäeval kunstnike juhitav nn *kunsthalle*, mis rahvusvaheliselt keskendub kaasaegsele kunstile.

Ümbruskond
----------

Ehitis toetub 8-meetrilistele betoonsammastele, mis ulatuvad keldrikorruse kaudu alla Viini jõeni. Steggasse tänavast alates voolab see pikalt maa-aluses kollektoris, mis hoone esiselt kulgeb kaarjalt edasi Stadtparki poolitavasse Wientali kanalisse.

Ümbruskonnas asuvad MuseumsQuartier, Maria-Theresien-Platz, Wiener Staatsoper, Karlskirche ja Naschmarkt.

Vaata ka
--------

* Kleines Haus der Kunst
* Karlsplatz

Viited
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Secession** |

* Koduleht
**Tirza** on küla (*vidējciems* ) Lätis Gulbene piirkonnas, Tirza valla halduskeskus. Esimest korda mainitud aastal 1461 (*Tirsen*). Liivi sõja ajal peeti seal Tirza lahing.

Asula asub Tirza jõe kaldal. Tirzas on kirik ja Tirza mõisa süda. Seal on raamatukogu. Asulas on Kultūras namsi, Muiža, Tirza ja Tirzas skola bussipeatus.

Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Tirza kirik ja Tirza vasallilinnus. Kohaliku kaitse all on Tirza kiriku orel, orelirõdu, uksed, kantsel ja altar, Tirza mõisaansambel (sealhulgas tall-elumaja), Ceumernide suguvõsa vapireljeef Tirza kalmistu kabelis, Ceumernide pere kabel, Tirza Orukõrts ja Tirza-Velēna põllumajandusühistu maja. Looduskaitse all on elupuu kõrgusega 18 ja ümbermõõduga 1,9 meetrit.

2015. aastal oli külas 273 elanikku, 2017. aastal 261 ja 2022. aastal 231.

Viited
------

1. ↑
2. ↑  Autotransporta direcija
3. ↑  Autotransporta direcija
4. ↑  Autotransporta direcija
5. ↑  Autotransporta direcija
6. ↑  Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija
7. ↑  Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija
8. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS
9. ↑  Vietvārdu datubāze

Vaata ka
--------

* Tirza vasallilinnus

| * v
* r
Tirza valla asulad |
| --- |
| 
Alsupes **·**  Branti **·**  Dārtiņa **·**  Dzirnavas **·**  Indrāni **·**  Jaunaduliena **·**  Jauntirza **·**  Jaunzemi **·**  Kalvīši **·**  Liepas **·**  Peļņi **·**  Zosēni **·**  **Tirza** **·**  Troškas **·**  Vecaduliena **·**  Virāne |
Dotnuva mõisa vana peahoone
**Dotnuva mõis** (leedu *Dotnuvos dvaras*) on endine mõis Leedus Kėdainiai rajoonis Dotnuva valla Akademija alevis.

Ajalugu
-------

Dotnuva mõisa mainitakse esimest korda kirjalikult aastal 1545. Toona kuulus see Izakauskitele. XVII sajandil läks see Mlečkate valdusse. Järgmisteks omanikeks olid Brzostowskid, kes lasid lähedal asuvasse Dotnuva linna rajada kloostri.

Aastal 1707 läks Dotnuva mõisale kuulunud linn Brzostowskitelt Sczyttide valdusse. Sajandi lõpus said Dotnuva omanikeks Chrapowickid.
Jaanuariülestõusu järel konfiskeeriti mõis Chrapowickitelt. Aastal 1867 läks see Šuvalovite valdusse, aga aastal 1869 ostsid selle Kreutzid.

Järgmiseks omanikuks sai Pjotr Stolõpin. Aastal 1911 avas ta mõisas keskharidust andva põllumajanduskooli; selle tarbeks lasi ta ka rajada uue peahoone.. Aastal 1918 sai mõisa omanikuks Leedu maaviljeleja ja agrokeemik Viktoras Ruokis, kelle eestvedamisel jätkati mõisas põllumajandushariduse andmist. 1922 avati seal esimene taimede sordiaretusjaam Leedu aladel. Aastal 1923 osales kolm sealset õpilast Klaipėda ülestõusus ja Väike-Leedu alade Leedu külge liitmises.

Aastail 1924–1945 tegutses alevis põllumajanduskoolist välja kasvanud Leedu Põllumajanduse Akadeemia, nüüdne Aleksandras Stulginskise Ülikool. Kooli järgi sai alev ka omale nime. Hiljem oli see sunnitud Kaunasesse asuma, aga aastast 1956 tegutseb mõisas Leedu Maaviljelusinstituut,

Mõisakompleks
-------------

XIX sajandi alguses kuulus mõisakompleksi lisaks peahoonele veel administratiivhoone, puidust ait, koolimaja, tall, meierei ja pruulikoda, mis oli kasutusel ka saunana. Sellest perioodist on säilinud vaid peahoone.

Mõisakompleksist on säilinud kaks peahoonet – vana ja uus. Vana klassitsistlik peahoone püstitati XIX sajandil ja see on kolmekorruseline nelinurkse põhiplaaniga hoone. Hoone keskel on risaliit. Selle tagaküljel asub paisjärv.

Uues peahoones asub Leedu maaviljelusinstituut, ent see ehitati akadeemia eesmärke silmas pidades. Hoones on õpperuumid, auditooriumid, laboratooriumid, raamatukogu, lugemissaalid, õpilasseltside ruumid, ruumid õpilaste toitlustamiseks. Hoone põles Teise maailmasõja ajal praktiliselt maha, hävis ka sealne raamatukogu. See taastati aastal 1961. 

Hoonekompleksi kuuluvad veel õppehoone, kaks ühiselamut, haigla, esimese selektsioonijaama hoone, Dionizas Rudzinskase ja Stasys Nacevičiuse laboratooriumid.

* Maaviljelusinstituudi hooneMaaviljelusinstituudi hoone
* ÕppehooneÕppehoone
* Mõisa parkMõisa park

Viited
------

1. ↑
2. ↑  Vincas Brazauskas, Kazys Misius. Dotnuva. Visuotinė lietuvių enciklopedija Kd. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 95 lk.
3. ↑
4. ↑

Välislingid
-----------

* Sissekanne Leedu mõisate veebisaidil; skeem (*leedu keeles*)
* Sissekanne Leedu mõisate veebisaidil; fotod (*leedu keeles*)
* Video Dotnuva mõisast
* Fotoreportaaž Dotnuva mõisast (*leedu keeles*)
**Toitumissuhted** ehk **troofilised suhted** on ökosüsteemis liikide vahel esinevad püsivad seosed toitumise objekti alusel.

Toitumissuhted moodustavad toitumissuhete võrgu. Selle võrgu osadeks on toitumisahelad. Ökosüsteemi võib vaadelda ka tsükli ehk ringena. Selle tsükli kolm põhilist osa on orgaanilise aine esmased sünteesijad, tootjad (produtsendid), tarbijad (konsumendid) ja lagundajad (destruendid). Loodus on jätkusuutlik just tänu sellise sünteesi ja lagundamise pidevale teineteist täiendavale, tasakaalustavale protsessile, aine ringkäigule. Lagundajad moodustavad laguahela, mille lõpuks on orgaaniline aine täiesti lagunenud, muutunud anorgaaniliseks. See on siis jällegi tootjate, autotroofide poolt taaskasutatav. Põhjaliku lagundamise tulemusena pole looduslikus ringkäigus kasutult kogunevat prügi. Ökosüsteemi reostumine ja saastumine on üksnes inimeste tegevusest tulenev.

Vaata ka
--------

* toitumisahel
* toitumisviisid
* troofiline interaktsioon
* troofiline püramiid
* troofiline tase
**Riigikogu põhiseaduskomisjon** (kuni 12.12.1994 **riigiõiguskomisjon**) on Riigikogu alatine komisjon, mille töövaldkond on piiritletud riigi põhiseadusliku korra seisukohalt tähtsust omavad riigi- ja haldusõiguse küsimustega.

Komisjon menetleb muu hulgas põhiseaduse muutmise seaduse eelnõusid ning Riigikogu otsuste, avalduste, deklaratsioonide ja pöördumiste, Vabariigi Presidendi, Vabariigi Valitsuse, Riigikontrolli, kohuste ja õiguskantsleri tegevust, kodakondsust, välismaalasi,valimisi, isikuandmete kaitset, avalikku teenistust, haldusmenetlust, riigivastutust ning kõiki teisi riigiõigust reguleerivaid eelnõusid. Ühtlasi menetleb põhiseaduskomisjon juhtivkomisjonina eelnimetatud valdkondi käsitlevaid välislepingute ratifitseerimise seaduseelnõusid.

Peale selle menetleb põhiseaduskomisjon Riigikogu erikomisjonide ning uurimis- ja probleemkomisjonide moodustamise otsuse eelnõusid, samuti põhiseaduses sätestatud riigi kõrgemate ametiisikute (riigikohtunikud, riigikontrolör, õiguskantsler) ametisse nimetamise eelnõusid.

Põhiseaduskomisjon annab oma töövaldkonna piires Euroopa Liidu asjade komisjonile ja väliskomisjonile arvamusi Euroopa Liidu õigusaktide eelnõude kohta. Komisjon kujundab ka seisukoha kõikide Vabariigi Presidendi poolt välja kuulutamata jäetud seaduste põhiseadusele vastavuse kohta.

Vastavalt "Riigkogu kodu- ja töökorra seaduse" § 25 määrab Riigikogu liikmete arvu põhiseaduskomisjonis kui alatises komisjonis Riigikogu juhatus. Näiteks, XIII Riigikogu puhul määras Riigikogu juhatus 06.04.2015 komisjoni 8 liiget, 18.08.2015 määras 9 liiget ning 10.03.2016 määras 11 liiget.

Riigikogu liikmete tööd komisjonis toetavad ametnikud: 1 nõunik-sekretariaadijuhataja, 2 nõunikku ja 2 konsultanti.

Vaata ka
--------

* Eesti Vabariigi põhiseadus
* Põhiseadus

Viited
------

1. ↑  Riigikogu Kantselei koduleht. "VII Riigikogu alatised komisjonid".
2. 1 2 3 4  Riigikogu Kantselei koduleht. "Põhiseaduskomisjon".

Välislingid
-----------

* Põhiseaduskomisjon Riigikogu kodulehel

| * v
* r
Riigikogu komisjonid |
| --- |
| Alatised komisjonid | 
Euroopa Liidu asjade komisjon • Keskkonnakomisjon • Kultuurikomisjon • Maaelukomisjon • Majanduskomisjon • Põhiseaduskomisjon • Rahanduskomisjon • Riigikaitsekomisjon • Sotsiaalkomisjon • Väliskomisjon • Õiguskomisjon |  |
| Erikomisjonid | 
Julgeolekuasutuste järelevalve erikomisjon • Korruptsioonivastane erikomisjon • Riigieelarve kontrolli erikomisjon |
Lüneburgi Kalkberg lõunast
**Lüneburgi Kalkberg** (mitte segi ajada Segebergi Kalkbergiga) on soolakupli kattekivim Saksamaa linna Lüneburgi lääneosas. Kalkberg oli keskajal kipsikaevandus, kuid tänapäeval on *Naturschutzgebiet* (looduskaitseala) ja linnaelanike tavaline kohtumispaik.

Koosseis ja geoloogia
---------------------

Vaade Lüneburgi Kalkbergile päikeseloojangul
Kalkberg koosneb suuresti kipsist (kaltsiumsulfaat) ja pärineb setetest, mis ladestusid umbes 250 miljonit aastat tagasi Zechsteini meres. Veel hiljuti (geoloogilises mõistes) on väiksemad rikked lubanud vähem tihedatel Zechsteini sooladel voolata koos ja pressida oma teel üles noorematesse pealiskivimitesse. Tänapäeval on need soolad maapinna lähedal. Läbi selle protsessi on geoloogiliselt hilisemad kivimikihid kasvava soolamassi ümber deformeerunud, purunenud ja kerkinud; esialgu horisontaalsed soolakihid on ülespoole kerkimisel kallutatud ja kurrutatud. Maapinna lähedal on tekkinud soolakuppel põhjavee poolt leostatud, nii et vaid vähem lahustuvad elemendid on jäänud, nagu karbonaadid ja sulfaadid. Need on ühendid, mis moodustavad Kalkbergi tänapäeval, ja on Lüneburgi ümbruses näha läbi pinna tungimas.

Tänapäeval on kaljuseintel vaid väga hõre taimestik, meelitades kuiva rohtla elupaikadele tüüpilisi loomi ja taimi. 3,6 ha alal võib leida üle 180 liigi õistaimi, sealhulgas mitmed sooja-, valguse- ja kriidilembesed liigid, mis muidu kasvavad vaid Lõuna-Kesk-Euroopas. Mitmes väikeses koopas elavad käsitiivalised.

Ajalugu
-------

Veebruarini 1371 seisis Kalkbergi tipus loss, kust valitseti Lüneburgi vürstkonda. Lüneburgi pärilussõja ajal purustati loss Kalkbergi otsas koos lähedal asuva kloostriga.

Suurem osa Kalkbergist on sajandite jooksul ära kaevandatud, et kipsi ehitusmaterjalina kasutada. Endine kaevandus on äratuntav oma järskude, krobeliste seinte poolest. Soolalademete ammendumise ja suureneva anhüdriidi osakaalu tõttu kipsis suleti karjäär aastal 1923. Erilise geoloogilise huvi all on boratsiidi ja lüneburgiidi lademed. Teised esindatud mineraalid on anhüdriit, kaltsiit, kips, haliit, hematiit, hüdroglauberiit, jarosiit, kalistroniit, lepidokrokiit, püriit, kvarts, sülviin, süngeniit ja tenardiit. 

Kalkberg on kõrgusega 56,3 m üle merepinna. Algselt oli see umbes 80 m kõrge. Lüneburgi geodeet Eduard Schlöbcke aitas muuta Kalkbergi üheks esimeseks Saksa looduskaitsealaks aastal 1932.

Allikad
-------

* Eduard Schlöbcke: *Der Kalkbergführer. 1000 Jahre Kalkberg und Gipsbruch in Lüneburg*. Lüneburg 1928
* Gerhard Stein: *Der Lüneburger Kalkberg im Wandel der Zeiten*. in: Jahrbuch Naturwiss. Verein Fürstentum Lüneburg, Bd. 39, 247-258, Lüneburg 1992
* Erhard Poßin: *Der Kalkberg*, Bd. 4 der *Lüneburger Hefte* Hrsg.: Backsteinprojekt e.V. Lüneburg, 2008

Välislingid
-----------

* Naturschutzgebiet "Kalkberg"
**Tukums** (vanasti ka **Tukuma muiža**) on küla (*mazciems*) Lätis Kuldīga piirkonnas Nīkrāce vallas.

Küla asub valla kaguosas merepinnast 55 meetri kõrgusel Lētīža jõe kaldal. Tukums jääb valla keskusest Dzeldast 16, endisest piirkonnakeskusest Skrundast 15 ja Riiast 163 kilomeetri kaugusele.

Küla on kujunenud endise Tukumsi mõisa (*Tuckumshof*) keskuse ja Tukumsi vesiveski juurde. Aastail 2009–2021 kuulus küla Skrunda piirkonda.

Asula põhjaservas asub Tukumsi kalmistu.

Seal kasvav künnapuu ümbermõõduga 4,16 ja kõrgusega 27,2 meetrit, mänd ümbermõõduga 3,1 ning kõrgusega 20 meetrit, mänd ümbermõõduga 2,5 ja kõrgusega 25,8 meetrit, tamm ümbermõõduga 5,28 ning kõrgusega 16 meetrit ja tamm ümbermõõduga 5,64 ning kõrgusega 16 meetrit on looduskaitse all. Küla jääb osaliselt Venta ja Šķērvelise oru hoiualale.

Aastal 2005 oli külas 20 elanikku.

Tee Tukumsi vesiveski juures

Viited
------

1. ↑  Vietvārdu datubāze
2. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS

| * v
* r
Nīkrāce valla asulad |
| --- |
| 
Alturpe **·**  Bērzkrogs **·**  **Dzelda** **·**  Lēnas **·**  Līce **·**  Maznīkrāce **·**  Nīkrāce **·**  Rogas **·**  Tukums **·**  Vormsāte |
pommiauk

Ajalugu
-------

Eesti rahvakool jõudis uuele arengutasemele 18. sajandi viimasel kolmandikul. Rahvaõpetus korraldati ümber. Koolid rajati paljudes mõisakogukondades, nii ka Kohila mõisas avati kool 1786. aasta sügisel. 

Taolised koolid tegutsesid enamasti kümme-kakskümmend aastat. 1870. aastal loodi kohaliku vallavalitsuse algatusel Kohila vallakool. Koolitööd alustati Urge mäel talumajas. Järgmisel aastal valmis koolimaja. Koolis käis 15–30 õpilast vanuses 8–18 aastat.

19. sajandi teisel poolel oli Hageri kihelkonnas palju väikesi koole: Adila, Rabivere, Tohisoo, Salutaguse, Pahkla, Mäeküla, Sutlema. Aastatel 1910–1918 kandis Kohila kool Ministeeriumikooli nime. Urgemäe koolimajas oli kolm klassi 30–40 õpilasega. Neljas ja viies klass õppis vallamajas. 1918–1923 kandis kool Kõrgema Rahvakooli nime ja tegutses viieklassilisena. 1923. aastal alustati õppetööd Tohisoo mõisa härrastemajas. Kool reorganiseeriti 6-klassiliseks algkooliks.

Sõjajärgseil aastail töötas kool mõnda aega Kohila Mittetäieliku Keskkoolina ja Kohila 7-klassilise koolina. 1956. aastal reorganiseeriti kool keskkooliks. Kooli I lend lõpetas 1960. aastal. Septembris 1961 avati uus koolimaja. Peagi kitsaks jäänud koolimajale rajati aastatel 1974–1977 juurdeehitis.

Kui 1940/41. õppeaastal õppis koolis 196 õpilast, siis 1955/56 juba 410 õpilast ning 1961/62 633 õpilast ja töötas 40 õpetajat. 1980. aastal oli kool maakonna suurim – rohkem kui 1000 õpilase ja üle 80 õpetajaga.
Aastatel 1960–2002 on kooli eestikeelse osa lõpetanud 1470 vilistlast. 

Sõjajärgseil aastail (1947) hakati direktor Valter Hormi algatusel haridust andma ka vene keeles. 1952. aastal avati Raplas 7-klassiline vene kool ning V ja VI klass viidi sinna üle. Kohilasse jäid ainult algklassid. 1961. aastal, pärast uue koolihoone valmimist, hakkas tööle 8-klassiline kool. 1977. aastast sai vene põhikoolist juba keskkool. Kõige suurem oli vene kooli õpilaste arv 1985. aastal, 413. Aastatel 1977–1993 lõpetas vene keskkooli 15 lendu 166 õpilasega. 2001. aastal otsustati Kohila Gümnaasiumi vene kool sulgeda õpilaste vähesuse tõttu.

1995. aasta sügisest nimetati kool ümber Kohila Gümnaasiumiks. 

2002/2003. õppeaastast kuuluvad kooli juurde ka Kohila kooli Hageri klassid.

Üks Kohila Gümnaasiumi tuntumaid vilistlasi on ettevõtja ja Eesti Olümpiakomitee president Urmas Sõõrumaa.

Töötajad
--------

Kohila Gümnaasiumis töötab 64 õpetajat ning tööle on võetud psühholoog ja kaks sotsiaalpedagoogi. 

Kohila Gümnaasiumi direktor on Marko Kaljuveer.

Vaata ka
--------

* Kohila
* Tohisoo mõis

Viited
------

1. ↑

Välislingid
-----------

* Kohila Gümnaasiumi koduleht
**Turkalne** on küla (*vidējciems*) Lätis Ogre piirkonna Tīnūži vallas. Küla asub valla idaosas Mazā Jugla jõe ääres ja jääb valla keskusest Tīnūžist 10,5, endisest piirkonna keskusest Ikšķilest 15 ning Riiast 44 kilomeetri kaugusele.

Turkalnes asub puhkebaas Turbas, selle kõrval asub võõrastemaja Brakas. Külla jääb Turkalne bussipeatus.

Seal kasvav tamm ümbermõõduga 5,21 ja kõrgusega 22 meetrit ning Turbase tamm ümbermõõduga 7,44 ja kõrgusega 24 meetrit on looduskaitse all.

Ajalugu
-------

Küla on tekkinud endise Turkalne mõisa keskuse juurde. 1870. aastal rajati sealsesse Melderkrogsi sauna kool, kus õppetöö toimus algul kahel päeval nädalas. Uus koolihoone valmis 1881. aastal. 1898. aastal liideti Turkalne ümbruskond Ikšķile vallaga. Sealses koolis kestis õppetöö 1915. aastani, siis aga suleti kool sõja tõttu, hoonesse asusid aga vene väeosad. Hiljem rajasid Saksa väed koolimajja talli ja staabihoone. 1919. aastal algas koolis taas õppetöö. 1928. aastal valmis uus kivist koolihoone.

6. oktoobril 1944 toimus Turkalnes lahing Riia poole taanduvate Saksa väeosade ja 2. Balti rinde viienda tankikorpuse vahel. Punaarmee kasutas sealjuures tanke M3 Lee.

Aastail 1945–1954 oli küla Turkalne külanõukogu halduskeskuseks. Nõukogude perioodil oli seal kolhoosi Juglas zieds keskasula.

1995. aastal allutati sealne kool Ogre linnale, 1997. aastal viidi see Obresse üle ja õppetöö Turkalnes lõpetati.

Aastatel 2004–2021 jäi asula Ikšķile piirkonda.

2010. aastal oli külas 175 elanikku, 2021. aastal oli elanikke 184.

Viited
------

1. ↑  Vietvārdu datubāze
2. ↑
3. ↑  Autotransporta direcija
4. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS
5. ↑  Отчетная карта 5 тк за период с 6 по 8.10.44 г Pamyat-naroda.ru
6. ↑   Latvijas pagasti. Enciklopēdija. Rīga : A/S Preses nams. 2001—2002. ISBN 9984-00-412-0.
7. ↑  Jānis Strēlnieks "Ceļvedis Ogre" 2.daļa: Tūrisma maršruti rajonā. Ogres tūristu klubs, Ogre 1998.139-141.lpp ISBN 9984-9259-0-0

| * v
* r
Tīnūži valla asulad |
| --- |
| 
Aizupes **·**  Celtnieks **·**  Ceplīši **·**  Dobelnieki **·**  Kalnāji **·**  Kancersili **·**  Kranciems **·**  Saulesdārzs **·**  **Tīnūži** **·**  Turkalne |
**Hans Kiliani auhind** (saksa keeles *Hans-Kilian-Preis*) on teadusauhind, mida antakse välja alates 2011. aastast iga kahe aasta tagant väljapaistvate saavutuste eest, mis võimaldavad sügavamalt mõista inimkonna ajaloolist ja kultuurilist eksistentsi ning inimpsüühika muutumist. 

Auhinna asutas saksa ettevõtja ja metseeni Lotte Köhleri (sündinud 1925) initsiatiivil Köhleri Fond sotsiaalpsühholoogi ja psühhoanalüütiku Hans Kilian (1921–2008) mälestuse jäädvustamiseks. 2014. aastast korraldab auhinna väljaandmist Köhleri Fondi toel Bochumi Ruhri Ülikooli juurde loodud Hans Kiliani ja Lotte Köhleri Keskus.

Auhinnaga kaasneb 80 000 euro suurune auhinnaraha. See on Saksamaa rahaliselt suurim auhind sotsiaalteaduste valdkonnas.

28. aprillil 2017 toimus Bochumi Ruhri Ülikoolis Hans Kiliani auhinna järjekordne (arvult neljas) pidulik auhinnatseremoonia. Auhinna pälvis silmapaistva panuse eest inimolemuse ja kultuurikäitumise teaduslikku uurimisse Tartu Riikliku Ülikooli lõpetanud USA kultuuripsühholoog Jaan Valsiner.

Laureaadid
----------

* 2011 – Hartmut Böhme, saksa kultuuri- ja kirjanduskriitik
* 2013 – Hans Joas, saksa sotsioloog ja sotsiaalteoreetik
* 2015 – Jessica Benjamin, USA psühhoanalüütik
* 2017 – Jaan Valsiner, USA kultuuripsühholoog
* 2019 – Ashis Nandy, India psühholoog

* 2011: Hartmut Böhme (pildil vasakul) ja Lotte Köhler (keskel)2011: Hartmut Böhme (pildil vasakul) ja Lotte Köhler (keskel)
* 2013: Lotte Köhler ja Hans Joas (pildil keskel)2013: Lotte Köhler ja Hans Joas (pildil keskel)
* 2015: Jessica Benjamin (pildil vasakul)2015: Jessica Benjamin (pildil vasakul)
* 2017: Jaan Valsiner (pildil keskel)2017: Jaan Valsiner (pildil keskel)

Viited
------

1. 1 2  Hans Kilian Award of Merit. hans-kilian-award.de
2. ↑  Jaan Valsineri värske ettekannete kogumik avab inimeste kultuurikäitumise tagamaid. kultuur.err.ee

Välislingid
-----------

* Hans-Kilian-Preis. hans-kilian-preis.de
**Üliõpilane** (kõnekeeles ka **tudeng**) on ülikoolis või muus kõrgkoolis õppiv inimene.

Üliõpilaseks saadakse immatrikuleerimise kaudu ja üliõpilaseks olemine lõpeb ülikooli või muu kõrgkooli lõpetamise tõttu või muul põhjusel eksmatrikuleerimisel.

Majanduslik haavatavus
----------------------

Üliõpilased on alati olnud üks haavatavamaid gruppe majanduslikult rasketel aegadel, kuna üliõpilane on üleminekufaasis iseseisva elu peale – paljud üliõpilased peavad hakkama ennast ise ülal pidama, kuid on sealjuures ka õpilased, mistõttu pole neil eriti palju aega ja võimalusi tööl käia. Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna üliõpilaste küsitlus näitas vastavaid raskusi 1921. aastal ja ka sada aastat hiljem, vaatamata 2013. aastal toimunud kõrgharidusreformile, pole kõrgkooli astunute osakaal erinevate sotsiaalsete rühmade hulgas muutunud, ehk raskematest tingimustest pärit õpilastel ei lihtsustunud kõrgharidusele ligipääs.

Vaata ka
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Üliõpilane** |

* kraadiõppur
* õpilane
* üliõpilasliikumine
* üliõpilasorganisatsioon

Viited
------


1. ↑  "Pilk üliõpilaste majanduslikule olukorrale 1921. aastal". *Rahvusarhiivi ajaveeb*. Vaadatud 22. augustil 2023.
2. ↑  ERR, Karin Koppel, Hannes Sarv | (23. oktoober 2019). "Audit: mitu kõrgharidusreformi eesmärki pole täitunud". *ERR*. Vaadatud 22. augustil 2023.
3. ↑  "Kõrghariduse tulevik. Arengusuundumused aastani 2035" (PDF). *Arenguseire Keskus*. 2022. Vaadatud 22.08.2023.
**"Rannamaja"** on Eestis toodetud suhteteemaline tõsieluseriaal, mida toodab OÜ Lil Prunus (PANKROTIS). Seriaali näidatakse TV3 eetris, esmalinastus 4. septembril 2019.

Seriaal on eetris olnud kaks kaheksa jao pikkust hooaega, kokku 16 jagu.

"Rannamaja" tegijad on korraldanud kandideerimise seriaali 3. hooaega, mistõttu on põhjust oodata veel vähemalt ühte hooaega.

Sisututvustus
-------------

Kuus vallalist noort kolivad rannamaja ühise katuse alla vaid ühe eesmärgiga – luua armusuhteid ja leida endale unistuse kaaslane. Juhul, kui peaks selguma, et seltskonnas sobivat paarilist ei leidu, on võimalus omale kallim leida rannamaja noorte korraldatud vallaliste peolt.

Lisaks kuuele noorele on rannamajas veel keegi, kelle käes on kogu võim - tahvel. Salapärane nutiseade juhib kõike, mis rannamajas toimub - kes kellega kohtingule läheb; kes kelle tagant koristab ja kes majast lahkub. 

Seriaali jutustaja on Maarius Pärn. Intriigi loob ka salajane jokker Pärnumaalt. Kolmandas hooajas kohtame uut salapärast šeffi Rasmus Einmani, kes purjakil vallalistepeole sisse marsib, lubades kõik laua alla juua. Rass on eluvend.

Osalejad
--------

### 1. hooaeg

| Nimi | Vanus | Elukoht/Kodukant | Ilmus | Lahkus |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Kerli Rehe | 24 | Pärnumaa | jagu 1 |  |
| Seidi Voogre | 20 | Tallinn/Saaremaa | jagu 1 |  |
| Merylin Nau | 25 | Tallinn | jagu 1 |  |
| Silver Meier | 25 | Tallinn/Tartu | jagu 1 |  |
| Kristo Koik |  |  | jagu 1 |  |
| Kristo Krüger | 23 | Pärnumaa | jagu 1 |  |
| Kristen Seppen | 22 | Rakvere | jagu 2 |  |
| Hanna | 19 | Tabivere | jagu 2 |  |
| Toomas | 22 | Varba Küla | jagu 2 |  |
| Helena | 22 | Tallinn | jagu 2 |  |
| Oskar | 22 | Grammilinn | jagu 2 |  |
| Rass | 24 | Pimedad tänavad | jagu 3 |  |
| Isto | 27 | Annelinn | jagu 3 |  |
**Tāši** on küla (*vidējciems*) Lätis Lõuna-Kuramaa piirkonna Medze vallas,

Küla asub valla idaosas Tāši järve lõunakaldal. Tāši jääb valla keskusest Kapsēdest 7, piirkonna keskusest Grobiņast 15 ja Riiast 203 kilomeetri kaugusele. 

Asula tekkis endise Tāši mõisa (*Telsen*) keskuse juurde. Aastal 1900 avati seal Tāši raudteepeatus. Küla oli aastani 1964 Tāši külanõukogu halduskeskus. Aastani 2021 kuulus küla Grobiņa piirkonda.

Seal asub Ilmāja kirik. Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Tāši mõisakompleks, sealhulgas park, elumaja, kolm elumaja kaminat, parkett, ühe toa interjöör ja portaal koos uksega.

Looduskaitse all on külas kasvav hall lepp ümbermõõduga 1,55 meetrit, harilik valgepöök ümbermõõduga 2.21 meetrit, pärn ümbermõõduga 3.78 meetrit, hobukastanid ümbermõõtudega 3.03 ja 3.96 meetrit, saared ümbermõõtudega 3.62, 3.94, 5.2 ning 4.06 meetrit ja tammed ümbermõõtudega 5.25, 4.68 ning 4.31 meetrit.

Aastal 2005 oli külas elanikke 52.

Viited
------

1. ↑  Vietvārdu datubāze
2. ↑  Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija. Valsts aizsargājamo nekustamo kultūras pieminekļu saraksts
3. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Tāši** |

| * v
* r
Medze valla asulad |
| --- |
| 
Ievkalni **·**  **Kapsēde** **·**  Medzes muiža **·**  Piņķi **·**  Plienkalni **·**  Stirnas **·**  Šķēde **·**  Tāši |
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel on Aluliina kihelkonna mõisast; Liepupe kihelkonna mõisa kohta vaata artiklit Tūja mõis (Liepupe kihelkond).* |

---

Tūja mõis 1904. aasta kaardil. Väljavõte kaardilt "Wegekarte des Walkschen Kreises mit den Kirchspiels- und Gutsgrenzen" (1904). Mõisa valdused on kaardil tähistatud numbriga 33
**Tūja mõis** (saksa keeles *Kragenhof*, läti keeles *Tūjas muiža*) oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Aluliina kihelkonnas. Tänapäeval asub mõisasüda Lätis Alūksne piirkonnas Alsviķi vallas Tūja külas.

Mõisa suurus
------------

Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal kuus adramaad, sellele allus 228 mees- ja 251 naishinge. Maareformi ajal aastal 1920 kuulus mõisale 1276 hektarit maad.

Karjamõisad
-----------

Aastal 1816 kuulus mõisale üks karjamõis: Krāgaskaln (*Krageskalns*). Mõisa hoonetekompleks (laut-küün, laut suletud tagahooviga ja mõisavalitseja maja) on muinsusmälestistena kohaliku kaitse all.

Mõisaansambel
-------------

Tūja mõisa hoonetekompleks (rehi-küün, moonakamaja ja eluhoone) on muinsusmälestistena kohaliku kaitse all.

Mõisa juures kasvab looduskaitsealune Tūja lehis.

Viited
------

1. ↑  Bienestamm, H. von. Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner, 1826, lk 280.
2. ↑  Latviešu konversācijas vārdnīcas I sējuma 318-320 slejas. Rīga: 1927.-1928
3. ↑  Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija
4. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS

Välislingid
-----------

* Krāgaskalni karjamõisa fotod

Aluliina kirik
Aluliina kihelkond

**Kirik**: Aluliina kirik  

**Mõisad**: Aluliina kirikumõis | Alsviķi mõis | Aluliina mõis | Ate mõis | Babecka mõis | Beja mõis | Dore mõis | Ērmaņi mõis | Jaunanna mõis | Kalnapededze mõis | Kolberģi mõis | Lāzberģi mõis | Mālupe mõis | Nēķene mõis | Rēzaka mõis | Šļukumsi mõis | Ziemeri mõis | Tūja mõis | Vecanna mõis | Vizikumsi mõis
**Viktor Nikolajevitš Sokolov** (Виктор Николаевич Соколов; 4. aprill 1962) on Venemaa mereväelane, admiral, alates 17. augustist 2022 Venemaa Musta mere laevastiku juhataja.

Elukäik
-------

1985. aastal lõpetas Sokolov M. Frunze nimelise Kõrgema Mereväekooli Leningradis (õppis 1980–1985), 1992. aastal Venemaa Sõjalaevastiku kõrgemad ohvitseride kursused (1991–1992), 1998. aastal Kuznetsovi-nimelise Mereväeakadeemia (1995–1998) ja 2006. aastal Venemaa Föderatsiooni Relvajõudude Kindralstaabi Sõjaväeakadeemia (2004–2006). 

Aastatel 1985–1995 teenis ta Vaikse ookeani laevastikus: 1985–1987 patrull-laeva "SKR-61" miinitorpeedo lahingosakonna ülem, 1987–1989 miinitraaleri "Jakor", 1989–1990 miinitraaleri "BT-51" miinitorpeedo lahingosakonna ülem; 1990–1991 miinitraaleri "Jakor" komandöri abi; 1992–1993 miinitraaler "Zarjad" komandör; 1993–1994 187. miinitraalerite divisjoni staabiülem ja 1994–1995 81. miinitraalerite divisjoni komandör. 

Aastatel 1998–2000 oli ta Vaikse ookeani laevastikustaabi operatiivvalitsuse osakonna ülem, 2000–2002 Vaikse ookeani laevastiku 165. pealveelaevade brigaadi staabiülem, 2002–2004 komandör, 2006–2010 Vaikse ookeani laevastiku Primorski flotilli staabiülem ja 2010–2012 flotilli komandör. 

Aastatel 2012–2013 oli Sokolov Põhjalaevastiku Koola flotilli komandör ja 2013–2019 Põhjalaevastiku juhataja asetäitja. 2016. aastal juhtis ta kaks kuud Vene mereväe ekspeditsiooniüksust, mis osales sõjategevuses Süüria rannikul.

17. jaanuaril 2020 nimetati ta Kuznetsovi-nimelise Mereväeakadeemia ülemaks.

17. augustil 2022 teatas Venemaa riiklik uudisteagentuur RIA Novosti, et Sokolov on nimetatud Igor Ossipovi asemel Musta mere laevastiku juhatajaks.

Erioperatsioonide väejuhatuse teatel hukkus 22. septembril 2023 Ukraina raketirünnakus Venemaa Musta mere laevastiku peakorterile 34 ohvitseri, sealhulgas Venemaa Musta mere laevastiku juhataja Viktor Sokolov. 

Admiral (6. juunist 2023).

Viited
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 19. august 2022. Vaadatud 18. augustil 2022.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
4. ↑
**Anna Sui** (sündinud 4. augustil 1964 Detroitis) on Ameerika Ühendriikide moedisainer, kelle bränd on tunnustatud kogu maailmas. Tema loodud rõivad, parfüümid, kosmeetika ja aksessuaarid on müügil enam kui 50 riigis.

Sui huvitus moest juba lapsena, kui hakkas moeajakirjadest pilte välja lõikama, et täiendada oma kuulsat nn Genius File'i, mis on andnud talle inspiratsiooni kogu tema karjääri jooksul. Pärast New Yorki kolimist õppis ta disainikoolis Parsons School of Design.

Pärast Parsonsist lahkumist töötas Anna mitmesugustes spordirõivaettevõtetes. Samal ajal alustas ta oma korteris rõivaste disainimist, mida turustas näiteks kaubamajakettides Macy's ja Bloomingdale's. Sõbrannad Naomi Campbell ja Linda Evangelista julgustasid Sui'd välja andma esimest moekollektsiooni, mis sai teoks 1991. aastal. Etendust saatis suur menu, mis julgustas Suid avama oma poodi New Yorgis Sohos. Sui poe lavendlikarva seinad, punane põrand, must antiikmööbel ja nukupeadega mannekeenid on muutunud Anna Sui brändi kaubamärgiks.

Ajakiri Time nimetas Anna Sui aastakümne esimese viie stiiliikooni hulka. 2009. aastal võitis Sui CFDA Geoffrey Beene Lifetime Achievementi auhinna, mis antakse inimestele, kes on märkimisväärselt panustanud Ameerika moemaailma. Selle auhinna on saanud ka näiteks Yves St Laurent, Giorgio Armani, Ralph Lauren, Diane Von Furstenberg ja Bill Blass.

Sui disain meeldib paljudele kuulsustele, näiteks on tema loomingit kandnud Paris Hilton, Patricia Arquette, Mischa Barton, Christina Ricci, Cher, Naomi Campbell, Sofia Coppola, Lindsay Lohan, Hilary Duff, Maria Sharapova, Nicole Richie, Liv Tyler, Courtney Love ja James Iha.

1999. aastast saab osta ka temanimelisi kosmeetikume ja parfüüme. 2007. aastal andis Anna Sui välja tavapärasest nooruslikuma kollektsiooni "Dolly Girl by Anna Sui". Lastekollektsioon "Anna Sui Mini" valmis 2009. aasta alguses. 

Lisaks disainib Sui Samsung Electronicsile mobiiltelefone.

Näiteid Anna Sui moeloomingust
------------------------------

* 
* 
* 
*

Viited
------

1. ↑  "Dolly Girl by Anna Sui". *onward.co.jp*. Onward Kashiyama Co. Ltd. 2016. Originaali arhiivikoopia seisuga 6. oktoober 2016. Vaadatud 19. oktoobril 2016.
2. ↑  "Anna Sui Mini". *annasui-mini.com*. Narumiya Online. 2016.
3. ↑  "The Souvenir Shop Anna Sui". *mammina.co.jp*. Mammina. 2016. Originaali arhiivikoopia seisuga 9. oktoober 2016. Vaadatud 19. oktoobril 2016.

Välislingid
-----------

* Ametlik koduleht

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Anna Sui** |