recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib ettevõttest, kangelase kohta vaata artiklit kangelane.* |

---

AS **Sangar** on Tartus asuv rõivatööstusettevõte. 

Ettevõtte ajalugu ulatub 1944. aastasse, kui asutati vilte tootev artell **Sangar**. Aastal 1956 reorganiseeriti see **Tartu Õmblusvabrikuks Sangar**. Aktsiaseltsina tegutseb ettevõte 1992. aastast (algul kandis nime **AS Sangar STC**). 

Firmal on 4 tütarettevõtet: 

* AS Sangar Valga Vabrik (asutatud 1998);
* Sangari Kaubandus OÜ (asutatud 1998);
* SIA Sangar Trading (asutatud 1998, asub Lätis);
* UAB Sangar (asutatud 2002, asub Leedus).

2015. aasta jaanuaris ostis Sangar Rootsi ettevõtte ja kaubamärgi Oscar of Sweden.

2017. aastal tootis Sangar Eesti riigile Euroopa Liidu eesistumise tõttu Eesti sümboolikaga lipse ja salle, mida kingiti eesistumisega seotud kohtumistel osalevatele ministritele ja delegaatidele.

2021. aastal koroonakriisi pärast otsustati sulgeda Eestis kolm kauplust: Tartus Lõunakeskuses, Pärnus ja Tallinnas Viru Keskuses. Sellega jäävad vaid Tartus vabriku juures töötav kauplus ja kolm esindust Tallinnas kaubanduskeskuste juures.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  EE 12. köide, 2003: 505.
2. ↑
3. ↑  "FLÄSH! Euroopa Komisjoni president armastab Eesti lipsu!". *Eesti Ekspress*. 26. juuni 2017.
4. ↑  Sangar закроет три магазина в Таллинне, Тарту и Пярну Деловые ведомости, 04.02.2021 (vaadatud 07.02.2021)

Välislingid
-----------

* AS Sangari koduleht
* "Kraftid panid aluse pere dünastiale" Äripäev, 19. jaanuar 2015
**Gaziantepi 20. augusti 2016 enesetapurünnak** toimus 20. augustil 2016 kell 22:50 (kohaliku aja järgi) Gaziantepis kurdide pulmapeol. Rünnaku tagajärjel hukkus 54 inimest ja 66 inimest sai haavata.

Pulmapeol viibis 200 inimest, kellest 54 hukkus; hukkunutest 29 olid alla 18-aastased, neist 22 olid alla 14-aastased. Pruut pääses tervelt, peigmehe vigastused olid kerged.

Plahvatus toimus Gaziantepis Sahinbey linnajaos, kus elab palju kurde. Pühapäeval, 21. augustil tegi Türgi president Recep Tayyip Erdogan avalduse, milles teatas, et plahvatuse taga on tõenäoliselt ISIS; lisades, et pole vahet USA-s elava jutlustaja Fethullah Güleni, Kurdistani Töölispartei (PKK) ja rünnaku tõenäolise korraldaja DAESHi vahel. Samuti teatas Recep Tayyip Erdogan, et enesetaputerrorist oli alaealine, vanuses 12–14 aastat.

Välislingid
-----------

* Türgi pulmapeol hukkus plahvatuses rohkem kui 50 inimest, väidetavalt kandis pommivööd laps
* Gaziantepi pommirünnakus hukkunute hulgas oli 22 alaealist, lõhkeseadeldis sarnanes varasematele pommidele
Gavrilo Princip Terezíni kindluse vanglas
**Gavrilo Princip** (serbia kirillitsas Гаврило Принцип; 25. juuli 1894 Obljaj Bosansko Grahovo lähedal; okupeeritud Austria-Ungari poolt, vormiliselt Osmanite riik – 28. aprill 1918 Terezín, Austria-Ungari) oli Bosnia serblasest vandenõulane, kes tappis 28. juunil 1914 Austria-Ungari troonipärija, ertshertsog Franz Ferdinandi, ja tema naise, Hohenbergi hertsoginna Sophie.

Princip kuulus Bosnia revolutsioonilise liikumise Mlada Bosna (eesti keeles 'Noor Bosnia') valdavalt kooliõpilastest liikmete hulka. Mlada Bosna, ka Princip, oli omakorda seotud Serbia salaorganisatsiooniga Must Käsi, mis oli juba varem tuntuks saanud terroristlike operatsioonidega: 1903. aastal tapeti Serbia kuningas Aleksandar Obrenović ja ta naine, kuninganna Draga, ning võimule aidati Karađorđevićide dünastia (Petar I Karađorđević). Karađorđevićid hakkasid peagi ajama Suur-Serbia poliitikat, ihates saada kogu Balkani slaavlaste valitsejaks. Selles toetas neid ka Venemaa, kes finantseeris suures osas Musta Käe tegevust.

Princip oli üks paljudest vandenõulastest, kes soovis oma kodumaale, Austria-Ungari poolt okupeeritud ja annekteeritud Bosniale, võimalikult suurt iseseisvust, lootes, et Serbia Kuningriigi koosseisus on see võimalik. See, et just Princip tappis Franz Ferdinandi, oli suuresti juhuslik, sest vandenõuga seotud võimalikke mõrtsukaid oli ertshertsogi korteeži teekonnale Sarajevos paigutatud mitu. Pärast ertshertsogi tapmist nabiti Princip kohe kinni. Et ta oli seaduste järgi alaealine (19-aastane), siis mõisteti talle surmanuhtluse asemel 20-aastane vangistus. Principi tervis, mis oli juba varemgi vilets olnud, halvenes vanglas veelgi ja 1918. aasta kevadel suri ta tuberkuloosi.

28. juunil 2014 avati Sarajevos serblaste kvartalis nende rahvuskangelase Gavrilo Principi pronkskuju.

Viited
------

1. ↑  Bosnian Serbs in their half of Sarajevo erect statue of 'hero' assassin who triggered WWI as divided city marks 100th anniversary Daily Mail, 28. juuni 2014. Sisaldab fotosid, kaarte ja plaane

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Gavrilo Princip** |
Sandžaki bosnialaste lipp
Austria-Ungari poolt okupeeritud Osmanite riigi alad (triibulised – Bosnia, Hertsegoviina ja Sandžak) 1904. aastal
Sandžaki ala jagunemine Montenegro ja Serbia vahel tänapäeval
**Sandžak** (serbia kirillitsas *Санџак*, türgi *Sancak*, saksa *Sandschak*, ungari *Szandzsák*) on piirkond Euroopas Montenegro kirde- ja Serbia edelaosas.

Nime päritolu
-------------

Sandžakk oli Osmanite riigi 2. järgu haldusüksus. Kui Novi Pazari sandžakk anti Osmanite riigile 1908. aastal tagasi, kinnistuski ala nimeks lihtsalt Sandžak.

Serbias nimetatakse seda ka Raška piirkonnaks, kuigi ajalooline Raška oli palju suurem.

Ajalugu
-------

15. sajandil Osmanite riigi alla läinud Bosnia kuningriigi kaguosas moodustati Novi Pazari sandžakk. Austria-Ungari okupeeris 1878. aastal Berliini kongressi tulemusel Bosnia, Hertsegoviina ja Novi Pazari sandžaki. Kui 1908. aastal Austria-Ungari annekteeris Bosnia ja Hertsegoviina, siis Novi Pazari sandžakk anti Osmanite riigile tagasi.

Pärast Osmanite riigi kaotust Esimeses Balkani sõjas jagati Sandžak Londoni rahulepinguga 1913. aastal Montenegro ja Serbia vahel umbes pooleks. Enam-vähem selline jaotus on säilinud tänapäevani.

Sandžaki ajalooline pealinn on Novi Pazar. Pindala on erinevate määratluste järgi umbes 7100–8700 km².

Suur-Bosnia idee järgijad näevad Sandžakki kui ajaloolist ja olulise bosnialaste osakaaluga ala Suur-Bosnia osana.

Tänapäeva Montenegro Sandžak
----------------------------

Montenegro Sandžaki ala jääb kuue valla (Andrijevica, Berane, Bijelo Polje, Plavi, Pljevlja ja Rožaje) territooriumile.

2011. aastal oli bosnialaste osakaal rahvastikus umbes 22% ja moslemite osakaal rahvastikus umbes 44%. Suurim linn on Pljevlja.

Tänapäeva Serbia Sandžak
------------------------

Serbia Sandžaki ala jääb kahe ringkonna (Zlatibori ja Raška) territooriumile.

Zlatibori ringkonnas on Sandžaki ala nelja omavalitsuspiirkonna (Nova Varoši, Priboj', Prijepolje ja Sjenica) territooriumil.

Raška ringkonnas on Sandžaki ala kahe omavalitsuspiirkonna (Novi Pazari ja Tutini) territooriumil.

2011. aastal oli bosnialaste osakaal rahvastikus umbes 58% ja moslemite osakaal rahvastikus umbes 66%. Suurim linn on Novi Pazar.

Viited
------

1. ↑  "Sandžaki bosnialaste rahvussümbolid". Originaali arhiivikoopia seisuga 19. aprill 2016. Vaadatud 25. mail 2016.
**Märss** on kasetohust või niinest punutud seljapaun või seljakott, mille kotiava sulgeb kolmnurkne allakäänatav osa (nimetatakse lakaks), mis otsapidi köideti lakapaelaga puupööra külge. Märssi kanti üle õla või ranitsa kombel seljas. Kandmed olid paelast, nöörist või niineribadest.

Märss oli üldtuntud kandevahend kogu Põhja-Euroopa metsavööndis. Eestis kasutati seda kohati veel 20. sajandi algulgi. 
Selle kotiga anti toitu kaasa kodunt kauem eemal viibijale, kuid käidi ka marjul, seenel, kalal. 19. sajandil nimetati märssi ka leivakotiks. Sellega said toitu kaasa mõisatööle minevad teomehed, mõisavooris käijad, kooli- ja leerilapsed. Ka karjastel olid oma leivakotid kaasas. See sisaldas peamiselt kuiva toitu: leiba, karpidesse pandud putru, võid, liha, silku ehk soolaräime. Mõnikord võeti laasa ka lähkrisse pandud kalja, hapupiima või taari. 

Märsiks nimetati ka suuresilmalist võrkkotti. Näiteks hobused sõid heinamärsist, selles säilitati eluskala jms. Võru- ja Setumaa kutsuti sellist märssi ka *kosli* või *kossel*.

Vaata ka
--------

* heinamärss

Viited
------

1. ↑  Eesti keele seletav sõnaraamat Vaadatud 15.01.2021
2. 1 2   Eesti etnograafia sõnaraamat. Arvi Ränk. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus, 1996. Lk 121
3. 1 2  Eesti rahvakultuuri leksikon (3. trükk). 2007. Koostanud ja toimetanud Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 130
4. ↑  Väike murdesõnastik Vaadatud 15.01.2021

Kirjandus
---------

Aliise Moora, "Eesti talurahva vanem toit". 2007. Kirjastus Ilmamaa

Välislingid
-----------

* Märss. Eesti Põllumajandusmuuseum
* Tikandiga märss.
Athamas
**Athamas** oli vanakreeka mütoloogias Boiootias asuva Orchomenose linna valitseja, Aiolose ja Enarete poeg. Ta oli järjestikku abielus kolme naisega: Nephele, Ino ja Themistoga.

Nephele
-------

Athamase esimene naine oli Nephele, keda ei tohi ära segada kentauride ema Nephelega. Nad said kaks last: kaksikud Phrixose ja Helle. Phrixos oli poiss ja Helle oli tüdruk. Athamas jättis Nephele maha Boiootia pealinna Teeba printsessi Ino pärast ja ajas naise minema, kuid lapsed jättis enda kasvatada.

Ino
---

Ino sai Athamasega kaks poega: Melikertese ja **Learchose**. Oma kasulapsi Ino vihkas. Ta kõrvetas ära kogu seemnevilja. Seeme ei idanenud. Kui rahvas läks oraaklilt nõu küsima, mida ikalduse vastu teha, sundis Ino oraaklit vastama, et Phrixos tuleb jumalatele ohverdada. Rahva sunnil pidi Athamas seda soovi täitma.

Kuuldus sellest jõudis ka Nepheleni, kes palus abi jumalatelt. Hermes andis talle jäära, kelle nahk oli puhtast kullast (see oli kuldvillak). Kui Phrixos oli toodud ohvrialtari juurde, laskis Nephele jäära lahti. See tormas altari juurde, haaras ohvriks määratud poisi ja tema õe ning kandis lapsed läbi õhu minema.

Kui Ino õde Semele sai Zeusiga poja Dionysose ja enne selle sündi suri, kasvatasid Athamas ja Ino Dionysose üles.

Karistuseks oma mehe sohilapse kasvatamise eest nuhtles Hera Athamast hullusega, nii et ta tappis Learchose. Ino hakkas kartma Melikertese elu pärast ja, poeg kätel, jooksis merre.

Zeusi tänulikkuse märgiks nad päästeti ja muudeti merejumalateks. Mõlemad said uue nime: Leukothea ('valge jumalanna') ja Palaimon.

Themisto
--------

Pärast Ino surma oli Athamas suuresti enda süül jäänud ilma kõigist oma neljast lapsest. Seetõttu oli ta muutunud rahva seas väga ebapopulaarseks. Ta läks oraaklilt küsima, mida nüüd teha. Oraakel ütles, et see, kes ei kohta lahkust inimeste seas, peab elama minema sinna, kus metsloomad tema vastu lahked on.

Athamas rändas Tessaaliasse, kus nägi hundikarja mahamurtud looma juures. Hundid olid kõhu täis söönud ja põgenesid Athamast nähes, jättes järelejäänud korjuse sinnapaika. Athamas pidas seda oraakli öeldud märgiks: hundid jätsid talle süüa! Ta jäi Tessaaliasse elama, abiellus kolmandat korda Themistoga ja nad said poja Schoineuse, kes pärastpoole Orchomenose valitsejaks sai.
**Gaziantepi provints** (kurdi keeles Dîlok) on 1. järgu haldusüksus (provints) Kagu-Türgis. Provintsist lõunasse jääb Kilisi provints, kagusse Süüria. Provintsi keskus on Gaziantep.

Haldusjaotus
------------

* Arabani ringkond
* İslahiye ringkond
* Karkamışe ringkond
* Nizipi ringkond
* Nurdağı ringkond
* Oğuzeli ringkond
* Şahinbey ringkond
* Şehitkamili ringkond
* Yavuzeli ringkond

Viited
------

1. ↑  Population of provinces by years - 2000-2018, vaadatud 9.03.2019.

Välislingid
-----------

* Gaziantepi provintsi koduleht (türgi keeles)

Türgi provintsid

Adana **·**  Adıyaman **·**  Afyonkarahisar **·**  Ağrı **·**  Aksaray **·**  Amasya **·**  Ankara **·**  Antalya **·**  Ardahan **·**  Artvin **·**  Aydın **·**  Balıkesir **·**  Bartın **·**  Batman **·**  Bayburt **·**  Bilecik **·**  Bingöl **·**  Bitlisi **·**  Bolu **·**  Burdur **·**  Bursa **·**  Çanakkale **·**  Çankırı **·**  Çorum **·**  Denizli **·**  Diyarbakır **·**  Düzce **·**  Edirne **·**  Elazığ **·**  Erzincan **·**  Erzurum **·**  Eskişehir **·**  Gaziantep **·**  Giresun **·**  Gümüşhane **·**  Hakkâri **·**  Hatay **·**  Iğdır **·**  Isparta **·**  İstanbul **·**  İzmir **·**  Kahramanmaraş **·**  Karabük **·**  Karaman **·**  Kars **·**  Kastamonu **·**  Kayseri **·**  Kilis **·**  Kırıkkale **·**  Kırklareli **·**  Kırşehir **·**  Kocaeli **·**  Konya **·**  Kütahya **·**  Malatya **·**  Manisa **·**  Mardin **·**  Mersin **·**  Muğla **·**  Muş **·**  Nevşehir **·**  Niğde **·**  Ordu **·**  Osmaniye **·**  Rize **·**  Sakarya **·**  Samsun **·**  Şanlıurfa **·**  Siirt **·**  Sinop **·**  Şırnak **·**  Sivas **·**  Zonguldak **·**  Tekirdağ **·**  Tokat **·**  Trabzon **·**  Tunceli **·**  Uşak **·**  Van **·**  Yalova **·**  Yozgat
**Helmi Viitol** (neiuna **Helmi Mohrfeldt**, ka **Helmi Viitol-Mohrfeldt**, aastast 1936 **Helmi Viitol-Mäevälja**; 19. märts 1892 Novgorod – 23. aprill 1970 Valgejõe) oli eesti pianist ja muusikapedagoog.

Ta õppis klaverit aastatel 1911–1917 Petrogradis Jossif Borovka eramuusikakoolis V. Vissendorfi juhendamisel ning lõpetas 1917. aastal eksternina Petrogradi konservatooriumi.

Ta töötas algul eraõpetajana. Aastatel 1919–1944 oli ta Tallinna Konservatooriumi klaveriõppejõud. Tema õpilased olid Dagmar Kokker, Ellen Kansa, Violetta Ostapovskaja, Marta Pebre, Evald Aav, Udu Topman, Julius Vaks ja Ludvig Juht.

Ta esines aastatel 1918–1920 solistina sümfooniakontsertidel, hiljem peamiselt abikaasa Karl Viitoli klaverisaatjana.

Helmi Viitol suri 23. aprillil 1970 Valgejõel ja ta maeti 24. aprillil 1970 Rahumäe kalmistule.

Isiklikku
---------

Tema abikaasa oli laulja Karl Viitol. Tema isa oli pastor Aleksander Mohrfeldt-Mäevälja; pastorid olid ka vanaisa Jakob Hurt ja onu Rudolf Hurt. Onu Max Hurt oli Kaubandus-tööstuskoja direktor.

Viited
------

1. ↑

Kirjandus
---------

* *Eesti muusika biograafiline leksikon.* 2. köide: *N–Y.* Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2008, lk. 537.
**Mikojan-Gurevitš MiG-19** (vene keeles МиГ-19) (NATO koodnimega Farmer) on Nõukogude Liidus Mikojan-Gurevitši konstrueerimisbüroos projekteeritud ülehelikiirusel lendav hävituslennuk.

MiG-19 oli mitmeotstarbeline lennuk, mida kasutati hävitus-, ründe- ja luurelennukina. Lennukist oli ka kahekohaline treeninglennuki modifikatsioon.

MiG-19 oli arendus lennukist MiG-17. Uuendusena oli kaks keres asuvat telgkompressor-reaktiivmootorit ja suurema noolsusega tiib, saavutamaks suuremat lõppkiirust. MiG-19 oli Nõukogude Liidu esimene relvastusse võetud ülehelikiirusel lendav lennuk.

Prototüübi esmalend toimus 5. jaanuaril 1954. Tootmisse läks see 1955. aastal, kokku valmistati ligikaudu 8500 lennukit. Litsentsi alusel valmistati MiG-19 ka Hiinas Shenyang J-6 nime all.

MIG-19 relvastus varieerus. Uuendusena oli MiG-19PM relvastatud esimeste Nõukogude Liidu juhitavate õhk-õhk tüüpi rakettidega.

Teenistus
---------

MiG-19 kuulus Egiptuse, Hiina, Ida-Saksamaa, Kuuba, Põhja-Vietnami, Põhja-Korea, Pakistani ja Poola õhujõudude relvastusse.

Põhja-Vietnami õhujõududes kasutati MiG-19 ka Vietnami sõjas. Samuti kasutati MIG-19 edukalt pommitajana maapealsete sihtmärkide ründamiseks. Sõja hilisemas faasis aga tulistati see enamasti USA õhujõudude hävituslennuki McDonnell F-4 poolt alla.

Nõukogude Liidus vahetati MiG-19 1960. aastate alguses MiG-21 vastu välja, teistes Varssavi pakti riikides toimus väljavahetamine 1970. aastate alguseni.

Tehnilised näitajad
-------------------

* 
* **Meeskond:** 1
* **Pikkus:** 12,5 m
* **Tiivaulatus:** 9,2 m
* **Kõrgus:** 3,9 m
* **Tühimass:** 5447 kg
* **Mootor:** 2 × Tumanski RD-9B forsaažikambriga telgkompressor-r-mootor, 31,9 kN (2x 7,178 lbf)
* **Kiirus:** 1455 km/h
* **Tegevusraadius:** 2200 km
* **Lennulagi:** 17 500 m
**Ortiglieto järv** (itaalia keeles *Lago di Ortiglieto*) on veehoidla Liguuria-Apenniinides Loode-Itaalias Liguuria ja Piemonte maakonnas Genova ja Alessandria provintsis. 

Järve kallastel asuvad Rossiglione ja Molare.

280 meetri kõrgusel merepinnast asuva veehoidla rajamist alustati 1917. aastal. Orba jõele püstitati kaks paisu, 45 ja 15 meetri kõrgune.

1935. aasta katastroof
----------------------

1935. aasta 13. augusti paduvihma järel purunes pisem, 15 meetri kõrgune pais. Orba tõusis üle kallaste ning pühkis oma teelt tammid, sillad ja ehitised. Kõige enam sai kannatada Ovada piirkond. Hukkus 111 inimest.

Tänapäeval on veehoidla pindala varasemast märksa väiksem.

Viited
------

1. ↑  Renzo Bottero. *L'onda che travolse Ovada, crollò una diga e morirono 111 persone*, da «La Stampa - Alessandria». 13. august 1998, lk 3.

Välislingid
-----------

* Ortiglieto katastroof saidil molare.net (itaalia keeles)

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Ortiglieto järv** |
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel annab üldkäsitluse; muusika kohta vaata artiklit Trecento (muusika)* |

---

***Trecento*** (itaalia keeles: '300'; samuti tähenduses 1300ndad) on termin, mida kasutatakse 14. sajandi (1301–1400) Itaalia renessansi kultuuriloo (kirjandus, maalikunst, muusika, skulptuur) kirjeldamisel. 

Kunsti ajaloo käsitlemisel peetakse *trecento*'t tavaliselt renessansiaja alguseks. Sajandi olulisemate maalikunstnike seas olid Giotto di Bondonet, samuti *trecento* Itaalias olulisimaks kujunenud Siena koolkonna maalikunstnikud, kelleks olid Duccio, Simone Martini, Lippo Memmi, Ambrogio Lorenzetti ja tema vend Pietro. Olulisemad skulptorid olid kaks Giovanni Pisano õpilast, Arnolfo di Cambio ja Tino di Camaino, ning Bonino da Campione.

Olulisemateks kirjanikeks olid Dante Alighieri, Francesco Petrarca ja Giovanni Boccaccio. 

* Dante Alighieri(umbes 1265–1321)Dante Alighieri  
(umbes 1265–1321)
* Giovanni Boccaccio(1313–1375) lugemas ette DecameroniGiovanni Boccaccio  
(1313–1375) lugemas ette Decameroni
* Francesco Petrarca(1304–1374)Francesco Petrarca  
(1304–1374)

Vaata ka
--------

* *Quattrocento* – 15. sajand Itaalia kultuuriloos
* *Cinquecento* – 16. sajand Itaalia kultuuriloos
* *Seicento* – 17. sajand Itaalia kultuuriloos
* Itaalia renessanss – algas 14. sajandi lõpul

Kirjandus
---------

* Michael Long, "Trecento Italy," in James McKinnon, ed. *Antiquity and the Middle Ages,* Man and Music (renamed: Music and Society) series. Englewood Cliffs, N.J.: Prentice Hall, 1991. pp. 241–268.
Pedro Porro (2021)
**Pedro Antonio Porro Sauceda** (sündinud 13. septembril 1999 Don Benitos) on Hispaania jalgpallur, kes mängib paremkaitsja või parema äärepoolikuna Inglismaa Premier League'i klubis Tottenham Hotspur ja Hispaania jalgpallikoondises.

2017. aasta augustis sõlmis ta lepingu Hispaania klubiga Girona. Hooajal 2017/18 debüteeris ta Hispaania tugevuselt kolmandas liigas Girona reservmeeskonnas Peralada. Girona põhimeeskonnas debüteeris ta 28. novembril 2017 Hispaania karikavõistluste mängus Levante vastu. Hispaania kõrgliigas debüteeris Porro Girona põhimeeskonnas 17. augustil 2018 mängus Valladolidi Reali vastu. Hooajal 2018/19 kuulus Porro Girona põhikoosseisu ning sai Hispaania kõrgliigas kirja 32 mängu.

2019. aasta augustis sõlmis Porro lepingu Inglismaa klubiga Manchester City. Hooajal 2019/20 oli Porro laenul Hispaania kõrgliigaklubis Valladolidi Real.

2020. aasta augustis läks Porro Manchester Cityst laenule Portugali kõrgliigaklubisse Lissaboni Sporting. Hooajal 2020–21 tuli ta Sportinguga Portugali meistriks. Hooaegadel 2020/21 ja 2021/22 valiti Porro Portugali kõrgliiga hooaja sümboolsesse koosseisu. 2022. aasta mais sõlmis Porro Sportinguga püsiva lepingu.

2023. aasta jaanuaris läks Porro Sportingust laenule Tottenham Hotspuri. Inglismaa kõrgliigas debüteeris Porro 11. veebruaril 2023 mängus Leicester City vastu. Esimese värava lõi ta liigas sama aasta 18. märtsil mängus Southamptoni vastu.

Hispaania jalgpallikoondises debüteeris Porro 28. märtsil 2021 MM-i valikmängus Gruusia vastu.

Saavutused
----------

Sporting CP
* Primeira Liga: 2020–21
* Taça da Liga: 2020–21, 2021–22

Viited
------

1. ↑  "El Manchester City fixta Pedro Porro" (katalaani). Girona FC. 8. august 2019. Originaali arhiivikoopia seisuga 18. aprill 2021. Vaadatud 8. augustil 2019.
2. ↑  "Porro signs from Sporting". Tottenham Hotspur F.C. 31. jaanuar 2023. Originaali arhiivikoopia seisuga 31. jaanuar 2023. Vaadatud 31. jaanuaril 2023.

Välislingid
-----------

 Pedro Porro – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Pedro Porro Tottenham Hotspuri kodulehel

| * v
* r
Tottenham Hotspur FC mängijad  –  Premier League |
| --- |
| 

* 1 Lloris
* 4 Skipp
* 5 Højbjerg
* 6 Sánchez
* 7 Son
* 9 Richarlison
* 10 Kane
* 12 Emerson
* 14 Perišić
* 15 Dier
* 16 Danjuma
* 17 Romero
* 19 Sessegnon
* 20 Forster
* 21 Kulusevski
* 23 Porro
* 25 Tanganga
* 27 Lucas
* 29 Sarr
* 30 Bentancur
* 33 Davies
* 34 Lenglet
* 38 Bissouma
* 48 Paskotši
* Treener: Mason

 |
|  |
| --- |
|  |
| Medalikohad |
| Maailmameistrivõistlused |
| **Hõbe** | 2009 | jäähoki |

**Travis Zajac** (sündinud 13. mail 1985 Winnipegis) on endine Kanada jäähokimängija (keskründaja).

Aastatel 2004–2006 mängis ta Põhja-Dakota Ülikooli jäähokimeeskonnas.

2004. aastal valis New Jersey Devils ta NHL-i *draft* '​is 20. valikuna. Devilsi meeskonnas mängis ta NHL-is alates hooajast 2006–07 ja kokku 15 aastat. Individuaalselt oli tema edukaim hooaeg Devilsiga 2009–10, mil ta lõi liigas 25 väravat ja andis 42 väravasöötu. Hooajal 2011–12 jõudis ta Devilsiga Stanley karika finaalmängudele, kus kaotati Los Angeles Kingsile mängudega 2:4.

2021. aasta aprillis siirdus ta New York Islandersi, kus mängis kuni hooaja 2020–21 lõpuni.

2021. aasta septembris sõlmis Zajac ühe päeva pikkuse lepingu Devilsiga, et sportlaskarjäär formaalselt Devilsis lõpetada.

2009. aasta maailmameistrivõistlustel võitis Zajac Kanada jäähokikoondisega hõbemedali.

Viited
------

1. ↑  "Islanders Acquire Palmieri and Zajac from the Devils". NHL.com. 7.4.2021. Vaadatud 8.4.2021
2. ↑  "Zajac retires from NHL after signing one-day contract with Devils". nhl.com. 20.9.2021. Vaadatud 15.10.2021

Välislingid
-----------

* Travis Zajac NHL.com lehel
* Travis Zajac hockeydb.com lehel
Eeva. Silluse katkend Autuni katedraali põhjaportaalilt. Praegu asub Musée Rolin'is
Raidkiri Gislebertuse nimega
Autuni katedraali peaportaali tümpanon (Saône-et-Loire)
**Gislebertus**, ka **Gislebertus d'Autun** ('Gislebertus Autunist') oli keskaegne skulptor, kes tegutses Burgundia aladel (tänapäeva Prantsusmaal) ca 1120.–1140. aastatel.

Ainuke allikas tema kohta on raidkiri Autuni katedraali tümpanonil (mõned uuema aja uurijad on seda pidanud ka viiteks hoopis patroonile, mitte kunstnikule). Stiililt on ta Burgundia romaanika koolkonna esindaja (Autuni St. Lazare'i katedraal, Vezelay Ste. Marie-Madeleine'i katedraal, ka hävinud Cluny klooster).

Raidkiri
--------

Tekst tümpanonil vasakul, pääsenute all:

QUISQUE RESURGET IT A QUEM NON TRAHIT IMPIA VITA ET LUCEBIT EI SINE FINE LUCERNA DIEI 'nõnda tõuseb igaüks, kes ei juhi jumalakartmatut elu, ja lõppematu valgus paistku talle'
Kristuse jalgade all:

GISLEBERTUS HOC FECIT 'gislebertus tegi selle'
Äraneetute all:

TERREAT HIC TERROR QUOS TERREUS ALLIGAT ERROR NAM FORE SIC VERUM MOT AT HIC HORROR SPECIERUM 'siin hirm tabagu neid, keda seovad maised vead, nende saatust näidaku nende kujude õudus'

Skulptuurid
-----------

Sama kunstnikukäekiri nagu tümpanoni Viimse Kohtupäeva skulptuuridel ilmneb ka enamikul kapiteelidel katedraalis: figuurid on saledad ja pisut väljavenitatud, väikeste ovaalsete peadega ja peenelt väljatöötatud miimikaga.

* Kolme targa unenägu. Kapiteel Autuni katedraalisKolme targa unenägu. Kapiteel Autuni katedraalis
* Põgenemine Egiptusesse. Kapiteel Autuni katedraalisPõgenemine Egiptusesse. Kapiteel Autuni katedraalis
* Juudase enesetapp. Kapiteel Autuni katedraalisJuudase enesetapp. Kapiteel Autuni katedraalis

Vaata ka
--------

* Autuni katedraal

Viited
------

1. ↑  Denis Grivot. Gislebertus. New York, Orion Press, 1961. lk 5

Kirjandus
---------

* Denis Grivot, George Zarnecki. Gislebertus. New York, Orion Press, 1961

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Gislebertus** |

* Gislebertus Encyclopaedia Britannicas
* Toucher le tympan (Autuni tümpanonile pühendatud interaktiivne veebileht)
Pedro Rebocho (2016)
**Pedro Miguel Braga Rebocho** (sündinud 23. jaanuaril 1995 Évoras) on Portugali jalgpallur, kes mängib vasakkaitsjana Poola kõrgliigaklubis Poznańi Lech.

Aastatel 2004–2007 kuulus ta kodulinnaklubisse Juventude de Évora. Seejärel liitus ta Lissaboni Benfica noortesüsteemiga. Ta mängis Benfica noortevõistkonnas ja aastatel 2014–2016 klubi reservmeeskonnas Portugali esiliigas, kuid klubi põhimeeskonnas ta debüüti ei teinud.

2016. aasta juulis sõlmis ta lepingu Portugali kõrgliigaklubiga Moreirense.

2017. aasta juunis sõlmis ta kolmeaastase lepingu Prantsusmaa kõrgliigaklubiga Guingamp. Hooajal 2019/20 oli ta laenul Türgi kõrgliigaklubis Beşiktaş ja hooaja 2020/21 teisel pool Portugali kõrgliigaklubis Paços Ferreira.

2021. aasta augustis sõlmis ta lepingu Poznańi Lechiga. Hooajal 2021/22 tuli ta Poznańi Lechiga Poola meistriks.

Aastatel 2010–2017 mängis Rebocho Portugali noortekoondistes. 2014. aastal võitis ta Portugali kuni 19-aastaste koondisega Euroopa omavanuste meistrivõistlustel hõbemedali.

Saavutused
----------

Moreirense
* Taça da Liga: 2016–17

Lech Poznań
* Ekstraklasa: 2021–22

Viited
------

1. ↑  "Pedro Rebocho piłkarzem Lecha Poznań" [Pedro Rebocho a Lech Poznań player]. Lech Poznań. 23. august 2021. Vaadatud 23. augustil 2021.
Üks Giruliai dottidest
Giruliai rand
**Giruliai** on Leedu linna Klaipėda osa. Saksa keeles kandis piirkond nime *Försterei*. Giruliai asub linna põhjaosas Läänemere kaldal, seal asub Klaipėda raadio- ja teletorn.

Ajalugu
-------

Algselt oli Giruliai tõrvavalmistajate asula. Tõrva aeti lähedalasunud männiistandusest saadavatest puudest. Asula saksakeelne nimetus Försterei tähendab metskonda, selle järgi on asula ka oma leedukeelse nimekuju saanud. XIX sajandi lõpus hakkasid sinna kerkima ka suvilad. Toona rajati piirkonda esimesed pargid, kuhu istutati tammesid ja pööke. Aastal 1915 valmis asulat läbiv raudtee, mille äärde rajati Giruliai raudteejaam.

II maailmasõja ajal rajati asulasse rannakaitsepatarei tarbeks kolm dotti. Nende juures asus suurtükiväelaste sanatoorium.

Aastal 1946 liideti Giruliai koos lähedalasuva Melnragėga Klaipėdaga. 12. novembril 1947 sai Giruliaist Klaipėda haldusalas asuv linn. Aastal 1959 oli Giruliais 655 elanikku. Aastal 1961 rajati Giruliaisse 200 meetri kõrgune Klaipėda teletorn. Aastal 1970 oli linnas 719 elanikku. Aastal 1975 Giruliai linn likvideeriti. Aastail 1993–2010 oli linnaosa koos Melnragėga Klaipeda linnaosa koosseisus Melnragė ja Giruliai vallana.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Giruliai** |
Aleksandr Manevski
**Aleksandr Stepanovitš Manevski** (vene *Александр Степанович Маневский*; 1. august 1824 Tallinn – 3. juuli 1884 Peterburi) oli Venemaa mereväelane, kontradmiral (1880).

Manevski sündis Tallinnas. Tema isa oli Stepan Semjonovitš Manevski (surnud 1846), ema Glikerija Jakovlevna Manevskaja (surnud 1879). Tulevase admirali isa teenis 14. klassi riigiametnikuna Tallinna sõjaväeinvaliidide üksuses. 15. juunil 1838 astus Aleksandr Manevski kadetina tüürimeeste 1. poolekipaaži, mille lõpetas 7. aprillil 1846 laevastiku tüürimeeste korpuse konduktorina.

Järgmisel neljal aastal oli Manevski Peterburi keiserliku jahtklubi teenistuses ja seilas peamiselt Läänemerel. 23. aprillil 1850 ülendati ta laevastiku tüürimeeste korpuse praporštšikuks ja viidi korvetil "Olivutsa" teenima Kaug-Itta. Seal anti talle 11. aprillil 1851 mitšmani auaste ja ta määrati 27. mereväeekipaaži koosseisu. Augustis-septembris 1851 osales ta Petropavlovski sadamas esimese järgu kapteni Gennadi Nevelskoi juhitud Amuuri ekspeditsioonile varustuse tarnimises. Sel ajal tutvus ta teise silmapaistva mereväelase ja ränduri Aleksandr Petroviga.

3. juunil 1853 anti talle leitnandi auaste ning aastatel 1853–1854 oli ta komandöriks kuunaril "Anadõr", mis kurseeris Petropavlovski ja Kamtšatka jõe suudme vahel.

Krimmi sõja ajal osales Aleksandr Manevski Petropavlovski kaitsmisel. 1855. aastal oli ta komandöriks transpordilaeval "Dvina", mis aitas evakueerida Petropavlovski garnisoni Amuuri jõe suudmesse ja sattus ka De-Kastri lahes vaenlasega tulevahetusse.

11. juunil 1856 viidi Manevski üle 8. mereväeekipaaži koosseisu ja septembris 1857 pöördus ta transpordilaeval "Dvina" tagasi Kroonlinna. Sinna ei jäänud ta kauaks, sest juba 6. jaanuaril 1858 viidi ta üle Siberi mereväeekipaaži ja siirdus taas Kaug-Itta, kus teenis lootsilaeva komandörina Amuuri jõel ja De-Kastri lahes.

Aastatel 1859–1862 oli ta transpordilaeva "Baikal" komandör, pidades valveteenistust Olga lahel ja korraldades Olga sõjaväeposti ehitamistöid. 21. juunist 1861 kuni 20. augustini 1862 oli ta ühtlasi ka Olga sõjaväeposti komandör.

1. jaanuaril 1863 ülendati Manevski kaptenleitnandiks ja viidi sama aasta 31. oktoobril üle Balti laevastiku teenistusse, kus temast sai suurtükipaadi "Lava" komandör. 1. jaanuaril 1871 ülendati ta 2. järgu kapteniks ja 9. märtsist 1872 määrati Peterburi sõjasadama ekipaažimeistriks.

25. mail 1873 määrati ta tööle mereväe vanglasüsteemi, kus ta alustas karjääri vanglaülema abina ja tõusis peagi vanglaülemaks. Sellel ametikohal töötas ta kuni 19. maini 1880, mil ta saadeti kontradmirali auastmes erru.

Manevskit autasustati teenistuse kestel Püha Vladimiri ordeni IV järguga, Püha Anna ordeni II järguga ja Püha Stanislavi ordeni II järguga.

Ta suri neli aastat pärast erruminekut Peterburis ja maeti oma sünnilinna Tallinna Aleksander Nevski kalmistule. Manevski nime kannavad neem Olga lahes ja Olga lahe kõrval asuv abajas.

Viited
------

1. ↑  Kontra-admiral Aleksandr Manevski[*alaline kõdulink*] Haudi: kalmistute register. Vaadatud 25. märtsil 2013.
2. ↑  Первооткрыватели и первооснователи Приморья Приморский край России. Vaadatud 25. märtsil 2013.
Aleksandr Morozevitš (2008)
 Aleksandr Morozevitš (2007)
 Aleksandr Morozevitš mängimas Levon Aronjaniga Linarese turniiril (2007)
**Aleksandr Sergejevitš Morozevitš** (vene keeles Александр Сергеевич Морозевич; sündinud 18. juulil 1977 Moskvas) on vene maletaja, rahvusvaheline suurmeister (1994). 

Morozevitš sai suurmeistriks 17-aastaselt 1994. aastal. Aasta varem oli ta FIDE-lt saanud rahvusvahelise meistri nimetuse. 

Ta on võitnud kolmel korral Bieli suurmeistrite turniiri (2003, 2004, 2006). 2003. aastal võitis ta Tallinnas rahvusvahelise kiirmaleturniiri "Meenutades Paul Kerest", edestades Aleksei Drejevit ja Jevgen Mirošnõtšenkot.

Morozevitš on tulnud kahel korral Venemaa malemeistriks (1998, 2007). 2003. aastal jagas ta esikohta koos Pjotr Svidleriga, kuid kaotas talle *tie-break'*is. 2004. aastal jagas meistrivõistlustel 4.–7. kohta, 2005. aastal 2.–3. kohta, 2008. aastal 4.–6. kohta, 2011. aastal tuli teisele kohale ja 2014. aastal jagas 6.–7. kohta.

Maailma karikaturniirid ja MM-võistlused
----------------------------------------

Detsembris 1997 mängis Morozevitš Groningenis FIDE MM-turniiril nokautsüsteemis, kus võitis avaringis Vassili Smõslovi, kuid kaotas teises ringis Lembit Ollile tulemusega 1½:½. 2000. aastal New Delhis FIDE MM-turniiril kaotas kaheksandikfinaalis Prantsusmaad esindanud Vladislav Tkachievile.

Aprillis 2002 kvalifitseerus Morozevitš tänu kõrgele reitingule (üle 2700) Dortmundis peetud kaheksa osavõtjaga PCA pretendentide turniirile, kus ta aga alagrupist edasi poolfinaali ei pääsenud.

2004. aastal mängis ta Moskvas FIDE MM-turniiril nokautsüsteemis, kus kaotas kaheksandikfinaalis valitsevale FIDE maailmameistrile Ruslan Ponomarjovile tulemusega 1½:2½.

Tänu kõrgele reitingule pääses Morozevitš 2005. aastal Potrero de los Funesis toimunud kaheksa osavõtjaga FIDE MM-turniirile, kus jäi neljandaks. Esinelikusse jõudmine tagas talle edasipääsukoha 2007. aastal Méxicos peetud kaheksa osavõtjaga MM-turniirile, kus ta jäi kuuendaks. 

Maailma karikal 2011. aastal Hantõ-Mansiiskis kaotas Morozevitš kolmandas ringis Aleksandr Grištšukile ja 2013. aastal Tromsøs kaheksandikfinaalis Jevgeni Tomaševskile.

Võistkondlik esinemine
----------------------

Morozevitš on võitnud Venemaa võistkonna koosseisus maleolümpiatel kolm kuldmedalit (1998, 2000, 2002), ühe hõbemedali (2004) ja Venemaa teise võistkonna koosseisus ühe pronksmedali (1994). Viimati osales Morozevitš maleolümpial 2008. aastal, kui Venemaa sai viienda koha.

Ta on tulnud võistkonna koosseisus kahel korral maailmameistriks (2005, 2009) ja Euroopa meistriks (2003, 2007).

Isiklikku
---------

Tema esiisa oli Tomski *gorodskoi golova* Pjotr Mihhailov (1832–1906).

Välislingid
-----------

* Aleksandr Morozevitš – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Aleksandr Morozevitš FIDE andmebaasis
* Morozevitš ja Cramling parimad. sport.delfi.ee, 12. jaanuar 2003
3-keeline keerutatud köis rullil
**Köis** on tugevast orgaanilisest või sünteetilisest kiudainest (kanepist, džuudist, sisalist, manillast või polümeerkiududest) valmistatud toode. Köisi kasutatakse sidumiseks, kinnitamiseks ning jõu ja liikumise ülekandmiseks.

Köie läbimõõdu alampiiriks loetakse tinglikult 8 mm, peenem toode on **nöör**. Merenduses kasutatavaid köisi ehk otsi nimetatakse vallideks. Köisi jätkatakse või parandatakse pleissimise teel. Eristatakse punutud ja keerutatud köisi.

Keerutatud köis

Ajalugu
-------

S- ja Z-keerutus
Euroopas valmistati varasemal ajal köisi laialdaselt kodusel teel, kasutades selleks köieväntasid. Eesti taludes tehti veel 20. sajandi alguses suur osa oma tarbeks minevaid köisi käsitööna, peamiselt köiemeistrite poolt.

Köit on Eesti murretes üldiselt nimetatud ka *veruk(as)* ja *vant*, lisaks *köuds* ehk *käuds* (Tartu ja Võru murdes), *nuor(a)* (rannikumurdes), *tropp*, *tross*, *tou*, *looper* ja *soring* (saartel ja Lääne-Eestis) jne. Merendusega seotud köite kohta käivaid murdesõnasid on veel enam.

Köie tegemine
-------------

Köisi keerutatakse mitmes järgus: heide keerutamisel saadakse sõõre, mitme sõõrde kokkukeerutamisel kee, kolme või enama kee kokkukeerutamisel – köis. Punumisviisi määrab punutavate sõõrete arv (tavaliselt 3, 4, 6 või 8). Punutud köied venivad vähem kui keerutatud. Köie sõõrete tegemiseks kasutati köiepööra, keede tegemiseks ja köie kokkukeerutamiseks köieväntasid. Et keed enneaegu kokku ei keerduks, pandi nende vahele kolmetahuline puuklots, nn *kutsikas* ehk käpp, või nn *köiekamm* ehk *köievabe*. Köit valmistati harilikult kolmekesi, kummaski köievända otsas mees väntasid keeramas ning keskel kolmas, kelle käes oli köiekamm.

Vaata ka
--------

* Vaenuköis

Viited
------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Köis** |

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Köis** |

1. ↑  Murdekaart , vaadatud 16.10.2021
2. ↑  Murdekaart
3. ↑  Murdekaart
4. ↑  Eesti Entsüklopeedia 5. köide, Tallinn, Kirjastus "Valgus" 1990, lk. 318
5. ↑  Eesti rahvakultuuri leksikon (3. trükk). 2007. Koostanud ja toimetanud Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 116
**Aleksandr Lvovitš Mints** (vene keeles Александр Львович Минц; 8. jaanuar (vkj 27. detsember 1894) 1895 Rostov Doni ääres, Doni väe oblast – 29. detsember 1974 Moskva) oli Nõukogude Liidu raadiotehnikateadlane. Insener-polkovnik.

Aleksandr Mints sündis juudi vabrikandi perekonnas. Ta lõpetas 1918. aastal Doni Riikliku Ülikooli füüsika-matemaatikateaduskonna. Aastatel 1928–1943 töötas ta raadiotehnikatööstuse laborites; ehitas suuri raadioülekandejaamu. 1946. aastal rajas ta raadiotehnikalabori, millest hiljem kujundati raadiotehnikainstituut.

Mints oli aastatel 1957–1970 NSV Liidu Teaduste Akadeemia Raadiotehnikainstituudi direktor.

Tunnustus
---------

* 1946 – valiti NSV Liidu Teaduste Akadeemia korrespondentliikmeks
* 1950 – NSV Liidu Teaduste Akadeemia Popovi kuldmedal
* 1956 – sotsialistliku töö kangelase aunimetus ("uue tehnika loomise eest")
* 1958 – valiti NSV Liidu Teaduste Akadeemia akadeemikuks
* 1959 – Lenini preemia (sünkrofasotroni võimsusele kuni 10 GeV loomise eest; kollektiivi koosseisus)

Viited
------

1. ↑  Минц Александр Львович. warheroes.ru
**Janus Friis** (sündinud 26. juunil 1976 Kopenhaagenis) on taani ettevõtja, kes on eelkõige tuntud failijagamisprogrammi Kazaa ja internetitelefoni Skype kaasasutajana. 

Tema ja ta partner Niklas Zennström müüsid Skype'i 2005. aasta septembris 2,6 miljardi dollari eest eBayle. Nad arendasid välja ka tarkvara (Joost) telesaadete ja muude videote edastamiseks veebis. Selle teenuse varad müüdi Adconion Media Groupile 2009. aasta novembris.

Karjääri algus
--------------

Friis kohtus Zennströmiga 1996. aastal, ajal kui Zennström tegutses Taani Tele2-s. Friis palgati juhtima kliendituge. Nad töötasid koos Get2neti (internetipakkuja) ja portaali Everyday.com käikulaskmise kallal.

Jaanuaris 2000 kolis Friis Zennströmi korterisse Amsterdamis. Seal hakkasid nad arendama Kazaad, firmat, mis on vastutav kõige populaarsema FastTrack failijagamisprotokolli kasutava tarkvara eest. Ka FastTracki protokoll on loodud Friisi osalusel.

Kazaa edust ajendatult kaasasutati Joltid, tarkvarafirma, mis arendab ja turustab firmadele partnervõrkude lahendusi ja võrguliikluse optimeerimise tehnoloogiaid.

Friis on ka Altneti (muusikamüügiteenus Kazaa kasutajatele) kaasasutaja.

Välislingid
-----------

* Koduleht
Lõuna-Slovaki nõo asukoht Slovakkias (tähistatud kaardil kui d1)
Rimava nõgu
**Lõuna-Slovaki nõgu** (slovaki *Juhoslovenská kotlina*) on maastikuregioon Slovakkia lõunaosas, mis on osa Lääne-Karpaatidest ja ühtlasi ka Lučeni-Košice alangust. Selle regiooni kõrgeim tipp on Bukovina (525 m), teised kõrgemad tipud on Bučina (409 m) ja Kamenná hora (359 m). 

Nõos asuvad Rimavská Sobota, Lučeneci, Veľký Krtíši ja Poltári linnad. Suuremad jõed on Ipoly jõgi, Rimava ja Sajó. Seal kasvavad valdavalt tammikud ja pöögimetsad, Ipoly jõe kaldal kohati ka luhametsad.

Nõgu jaotatakse geograafiliselt kolmeks piirkonnaks, millest idapoolseim on Rimava nõgu, keskmine osa kannab nime Lučeni nõgu, läänepoolseim aga Ipeľi nõgu.

Poola geograaf Jerzy Kondracki on oma Karpaatide liigenduses piiritlenud regiooni veidi laiemalt, arvates sinna hulka ka Krupinská planina ja Ungari aladele jääva Borzodi nõo.

Asend
-----

Lõuna-Slovaki nõgu piirneb järgmiste geograafiliste piirkondadega:

* põhjas Ostrôžky, Krupinská planina ja Revúca kõrgustiku,
* läänes Doonau küngastiku,
* idas Slovaki karsti ja Bodva küngastiku,
* lõunas Ungari ja Cerová kõrgustikuga.

Viited
------

1. ↑  Jerzy Kondracki: Karpaty, wydanie drugie poprawione, Wydawnictwa Szkolne i Pedagogiczne, Warszawa 1989, ​ISBN 83-02-04067-3​
2. ↑  KOČICKÝ, Dušan; IVANIČ, Boris. Geomorfologické členenie Slovenska [online]. geology.sk, 2011,
Tobias Rieder (2014)
**Tobias Rieder** (sündinud 10. jaanuaril 1993 Landshutis) on Saksamaa jäähokimängija, kes mängib Rootsi kõrgliiga klubis Växjö Lakers ründajana paremäärel.

Hooajal 2009–10 mängis ta Saksamaa esiliiga klubis EV Landshut. Seejärel suundus ta Põhja-Ameerikasse, liitudes Ontario Hockey League'i klubiga Kitchener Rangers.

2011. aastal valis Edmonton Oilers ta NHL-i *draft* '​is 114. valikuna. 2013. aasta aprillis sõlmis ta lepingu Phoenix Coyotesiga. Hooajal 2013–14 mängis ta American Hockey League'i klubis Portland Pirates. NHL-is debüteeris Rieder 2014. aasta novembris.

2018. aasta veebruaris liitus ta Los Angeles Kingsiga, kuhu ta jäi vaid hooaja 2017–18 lõpuni. Järgmisel hooajal mängis ta Edmonton Oilersis. 2019. aasta septembris sõlmis Rieder aastase lepingu Calgary Flamesiga. 2020. aasta oktoobris sõlmis ta üheaastase lepingu Buffalo Sabresiga.

2021. aasta oktoobris sõlmis ta lepingu Växjö Lakersiga.

Rieder on kuulunud Saksamaa jäähokikoondisse neljadel maailmameistrivõistlustel (2014, 2015, 2016 ja 2021)

Viited
------

1. ↑  "Välkommen Tobias Rieder". vaxjolakers.se. Vaadatud 11.11.2021

Välislingid
-----------

* Tobias Rieder NHL.com lehel
* Tobias Rieder hockeydb.com lehel
**Aleksandr Ivanovitš Oparin** (2. märts 1894 Uglitš, Venemaa – 21. aprill 1980 Moskva) oli vene biokeemik. 

Ta on tuntud tänu oma elu tekke teooriatele (sealhulgas ürgleeme teooria) ja raamatule "The Origin of Life". Oparin uuris ka taimede biokeemiat ja ensüümreaktsioone taimerakkudes. Ta näitas, et paljud toiduainete tootmise protsessid põhinevad biokatalüüsil. Samuti pani ta aluse tööstuslikule biokeemiale NSV Liidus ning tegeles ensümoloogiaga.

Aleksandr Ivanovitš Oparin lõpetas 1917. aastal Moskva ülikooli. Aastal 1927 sai temast seal biokeemia professor. Paljud Oparini varased artiklid olid taime-ensüümide ja nende rolli kohta metabolismis. 

1924. aastal esitas ta hüpoteesi, et elu Maal tekkis järk-järgult süsinikul põhinevate molekulide vahel toimuvate keemiliste reaktsioonide tagajärjel. Oparin arvas, et esialgne Maa atmosfäär erines oluliselt tänapäevasest, koosnedes metaanist, ammoniaagist, veeaurust ja vesinikust. Need ained võisid segunedes moodustada keerulisemaid ained. Oparin ja John Haldane tulid umbes samal ajal välja hüpoteesiga, et kui algne atmosfäär oli hapnikuvaene ja seal oli energiaallikas, näiteks äike või ultraviolettkiirgus, siis võisid sünteesuda mitmesugused orgaanilised ühendid.

1935. aastal asutas Oparin koos akadeemik Aleksei Bachiga NSV Liidu Teaduste Akadeemia Biokeemia instituudi. 1939. aastal võeti Oparin vastu NSVL Teaduste Akadeemiasse ning aasta hiljem valiti ta ühingu International Society for the Study of the Origins of Life presidendiks. 

Oparin suri 21. aprillil 1980. aastal ja maeti Novodevitšje kalmistule Moskvas.

1969. aastal anti Oparinile sotsialistliku töö kangelase aunimetus ning 1974. aastal sai ta Lenini preemia. 1979. aastal pälvis ta väljapaistvate saavutuste eest biokeemias Lomonossovi kuldmedali. Ta oli ka viiekordne Lenini ordeni kavaler.

Viited
------

1. 1 2  Alexander Oparin (1894–1980) physicsoftheuniverse.com
2. ↑  Origin Of Life: Twentieth Century Landmarks

Publikatsioone
--------------

* *Elu, selle loomus, tekkimine ja arenemine*, Tallinn: Eesti Riiklik Kirjastus 1964.
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib koduloolasest; sisearhitekti kohta vaata artiklit Helle Kull (arhitekt)* |

---

**Helle Kull** (14. august 1927 Mällikvere, Uue-Põltsamaa vald, Viljandimaa – 29. oktoober 1994 Põltsamaa) oli eesti õpetaja ja koduloolane.

Kull õppis Pauastvere algkoolis ning seejärel Põltsamaa Ühisgümnaasiumis, mille lõpetas 1946. aastal. Ta töötas hiljem õpetajana Tapikul, Palamusel ja Päinurmes.

Kull hakkas 1960. aastatel koguma etnograafilist ja koduloolist ainest. Ta tegi kaastööd mitmele mäluasutusele, tema kogutu on peamiselt jäänud käsikirjadesse ning asub enamasti Põltsamaa Muuseumis ja Eesti Rahva Muuseumis. Tema peamine kogumis- ja uurimisala oli Põltsamaa kihelkond (Lahavere, Arisvere ja Võhmanõmme küla, Põltsamaa linn, Põltsamaa linnapea Georg Kold jm), aga ka Järva-Peetri, Kolga-Jaani ja Kursi kihelkond.

Kull oli ERMi Sõprade Seltsi asutajaliige.

Kirjutised
----------

* Helle Kull. "Kilde Põltsamaast ja tema lähiümbruse ajaloost". Põltsamaa, 1993

Kirjandus
---------

* "Helle Kull" // Mälu paberil. Eesti Rahva Muuseumi korrespondentide võrgu 75. aastapäevaks. Tartu 2006. Lk 39 ja 97

Välislingid
-----------

* Helle Kull Põltsamaa Muuseumi kodulehel
**Tobias Dantzig** (19. veebruar 1884 Läti – 9. august 1956 Los Angeles) oli baltisaksa päritolu USA matemaatik ja teaduskirjanik. 

Ta kirjutas raamatud "Number: The Language of Science (A critical survey written for the cultured non-mathematician)" (1930) ja "Aspects of Science" (New York, Macmillan, 1937). Esimene raamat oli mittematemaatikute seas menukas, seda andi korduvalt välja ja tõlgiti; raamat pälvis Albert Einsteinilt kiidusõnu.

Elulugu
-------

Dantzig õppis Pariisis Sorbonne'i ülikoolis Henri Poincaré käe all matemaatikat. Ta abiellus kaasüliõpilase Anja Ourissoniga ja paar emigreerus 1910 USA-sse. Matemaatikud George Dantzig (sai nime George Bernard Shaw' järgi), lineaarse programmeerimise rajaja, ja Henry Dantzig (Henri Poincaré järgi) olid nende pojad.

Dantzig töötas mõnda aega Oregonis puuraidurina, samuti teetöölisena ja maalrina, sest arvas, et tugeva vene aktsendi tõttu ta muud tööd ei saa. Aastal 1917 sai ta Indiana Ülikoolist Bloomingtonis doktorikraadi matemaatika alal tööga "Some Contributions to the Geometry of Plane Transformations". 

Ta õpetas USA Johns Hopkinsi Ülikoolis, Columbia Ülikoolis ja Marylandi Ülikoolis.

Raamatud
--------

* "Number: The Language of Science" (1930)
* "Aspects of Science" (1937)
* "Henri Poincaré, Critic of Crisis: Reflections on His Universe of Discourse" (1954)
* "The Bequest of the Greeks" (1955)

Tsitaadid
---------

* "Universumi harmoonia tunneb ainult ühte muusikalist vormi – *legato*'t, kuna aga arvu sümfoonia tunneb ainult selle vastandit – stakaatot. Kõik katsed seda lahkheli lepitada põhinevad lootusel, et kiirendatud stakaato näib meie meeltele *legato*'na."
* "Kultuuriajaloos jääb nulli avastamine alatiseks püsima ühena inimsoo suurematest saavutustest." ("Number: The Language of Science", 1930)

Viited
------

1. ↑  The Mathematics Genealogy Project - Tobias Dantzig

Välislingid
-----------

* Raamat "Henri Poincaré"
Tahkuranna valla vapp
**Tahkuranna valla vapp** on Pärnu maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Tahkuranna valla vapp.

Vapp kinnitati 29. augustil 1995.

Vapi kirjeldus
--------------

Kuldsel kilbil sinine laineline päis ja sinine kaheksaharuline täht milles hõbedane veskikivi.

Põhjendus
---------

Kilbi kuldne värvus pärineb Pärnumaa vapilt. Kuld tähistab ühtlasi päikest ja liivarandu, samuti elujõudu ning rõõmu. Sinine värvus märgib merd ning kõike sellega seonduvat. Kaheksaharuline täht sümboliseerib vaimuvalgust, haridust ja taassündi. Veskikivi on Tahkuranna vallas sündinud Konstantin Pätsi vapimärk.

Vapi kasutamise kord
--------------------

Tahkuranna valla vappi kasutasid volikogu ja valitsus:

1. Vallavalitsuse hoones.
2. Blankettidel ja ümbrikel.
3. Valla aukirjade kaantel, tänukirjadel, diplomitel, vimplitel, medalitel.
4. Volikogu ja vallavalitsuse trükistel.
5. Volikogu ja vallavalitsuse poolt kingitavatel suveniiridel ja mälestusesemetel.
6. Valda sümboliseerivatel suveniiridel.
7. Sõprusvaldade päevadel.
8. Valla päevadel sõprusvaldades.
9. Kujunduselemendina ülevallalistel kultuuri- ja spordiüritustel ning samalaadsetel üritustel teistes maakonna ja vabariigi linnades ning valdades;
10. Vallapiiride tähistamisel.

Vaata ka
--------

* Tahkuranna valla lipp

Välislingid
-----------

* Tahkuranna valla sümboolika valla kodulehel
* Tahkuranna valla sümboolika Riigikantselei kodulehel