recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Marite Kallasma** (sündinud 28. aprillil 1948) on endine Eesti Raadio ja Eesti Televisiooni programmiteadustaja ning saatejuhtide koolitaja-eetrinõustaja.

Ta läbis 17-aastaselt raadiokonkurssi ja asus peale seda põhikohaga tööle Eesti Raadiosse teadustajaks. 1976. aastal läks Kallasma ETV pearežissööri Tõnis Kase kutsel tööle Eesti Televisiooni, kus oli programmiteadustaja ja "Aktuaalse kaamera" uudistesaatejuht kuni 2004. aastani. Juhendaja-eetrinõustajana töötas Kallasma ETV-s 2009. aastani, mil ametikoht koondati, kuid hiljem ametikoht taastati ja Kallasma naasis eetrinõustaja ametikohale. Tema õpilaste seas on näiteks Liisu Lass, Monika Tamla, Meelis Kompus jt. Ta on olnud teadustaja mitmel üldlaulupeol.

Marite Kallasma hääl kõlab ka filmides:

* 1978 "Kunstinädal 1978" dokumentaalfilm, teksti lugeja
* 1982 "Teisikud" muusikafilm–telemängufilm, teadustaja
* 1999 "Sellised kolm lugu: Aida "mängufilm, hääl TV-s
* 2006 "Georg" mängufilm, diktor
* 2018 "Pank" teleseriaal, diktor (hääl)

2015. aastal asus Kallasma ETV 60. sünnipäeva puhul üheks õhtuks taas «Aktuaalse kaamera» diktoritoolile, mille järel tehti talle ettepanek oma ametipostile naasta. Temast on 2023. aastal Eesti Televisioonis tehtud portreesaade – "Marite Kallasma. Diktor, mitte diiva".

Enn Eesmaa: "Arvan, et Marite Kallasma on tänini üks väga väheseid klassikalisi telediktoreid. Hindasin ennekõike Marite professionaalsust, mille hulka kuulus nii laitmatu diktsioon kui ka meeldiv, usaldust äratav välimus."

Tunnustus
---------

* 1999. aastal kauni eesti keele auhind Eesti Ajakirjanike Liidult.
* 2008. aastal pälvis Kallasma president Toomas Hendrik Ilveselt Valgetähe V klassi teenetemärgi.
* 2020. aastal tunnustati tema elutööd Eesti filmi- ja teleauhinnaga ("panuse eest Eesti televaldkonda").

Viited
------

1. 1 2  Legendaarne uudistediktor Marite Kallasma kuulsusest... Kroonika, 11. märts 2021.
2. ↑  Marite Kallasmaa. Eesti filmi andmebaas.
3. ↑  6 kunagist telenägu, keda rahvas taga igatseb! elu24.postimees.ee,10. märts 2020

Välislingid
-----------

* Teletäht Marite Kallasma sai eetrikeelu. SL Õhtuleht, 24. oktoober 2002.
* Marite Kallasma: minu tegelikku lahkumise põhjust teab vaid kolm inimest. Õhtuleht, 17. juuli 2004.
* Marite Kallasma on teles tagasi! Õhtuleht, 4. veebruar 2016.
* Legendaarne uudistediktor Marite Kallasma kuulsusest: vahel tõid mehed lilli, vahel nähvati trammipeatuses. Kroonika, 11. märts 2021.
* "Galerii: legendaarne diktor Marite Kallasma tähistab 75. sünnipäeva" ERR Menu, 28. aprill 2023.
Nataša Pirc Musar 2022. aastal
**Nataša Pirc Musar** (sündinud 9. mail 1968 Ljubljanas) on Sloveenia jurist, ajakirjanik, kirjanik ja poliitik.

Ta alustas karjääri Sloveenia Ringhäälingu ajakirjanikuna ja asutas aastal 2014 oma advokaadibüroo. Aastal 2022 alustas ta presidendivalimiste kampaaniat väljastpoolt erakondi sõltumatu kandidaadina. Ta valiti valimiste teises voorus Sloveenia uueks presidendiks. Ta asus presidendiametisse 23. detsembril 2022.

Elulugu
-------

Ta sündis aastal 1968 Ljubljanas. Aastal 1992 lõpetas ta Ljubljana ülikooli õigusteaduskonna. Advokaadi õigused sai ta aastal 1997. Ta on lõpetanud Viini ülikooli õigusteaduse doktorina aastal 2005.

Ta alustas oma töökarjääri Sloveenia Ringhäälingu ajakirjanikuna. Ta töötas kuus aastat reporteri ja uudistesaatejuhina TV Slovenija peamises uudistesaates ning pärast seda viis aastat telekanali Pop uudistesaatejuhina. 2001. aastal asutas ta finantsettevõtte Aktiva Group, kus töötas kommunikatsioonidirektorina.

Aastatel 2004–2014 töötas ta Sloveenia teabeesindajana. Selle aja jooksul sai tema agentuur tuntuks andmekaitse eestkõnelejana, mistõttu sattus see sageli vastuollu administratsiooni bürokraatiaga. Aastal 2014 kandideeris ta Sloveenia ringhäälingu juhi kohale. Programminõukogu valis ta esmalt välja, kuid valimised tühistati kahe nõukogu liikme vallandamise tõttu. Tema asemel valiti sellele kohale Marko Filli. Kohus otsustas, et vallandamine oli ebaseaduslik ning avalik-õiguslik ringhääling maksis Pirc Musarile kahjutasu 70 000 eurot.

Aastal 2014 asutas ta oma advokaadibüroo, mis võttis vastu palju olulisi kliente. Muuhulgas töötas ta Melania Trumpi perekonna nõunikuna. Tema ülesandeks oli jälgida Melania huve Donald Trumpi presidendiks oleku ajal ning takistada ettevõtetel tema nime kasutamist oma toodetes ja turunduses.

2022. aasta novembris valiti Pirc Musar Sloveenia presidendivalimiste teises voorus Sloveenia esimeseks naispresidendiks. Esimeses voorus oli ta häältelugemises teisel kohal, kuid teise vooru võitis ta, kogudes ligi 54 protsenti häältest. Ta asus presidenditoolile 23. detsembril 2022. Hiina president Xi Jinping rõhutas Sloveenia esimest naispresidenti õnnitledes, et Hiina ja Sloveenia praktiline koostöö erinevates eluvaldkondades on toonud kaasa viljakaid saavutusi.

Isiklikku
---------

Ta on abielus Aleš Musariga, neil on poeg (sündinud 2001).
Cody Glass 2019. aastal Chicago Wolvesi mängijana
**Cody Glass** (sündinud 1. aprilll 1999 Winnipegis) on Kanada jäähokimängija, kes mängib keskründajana NHL-i klubis Nashville Predators.

Aastatel 2015–2019 mängis Glass Western Hockey League'i klubis Portland Winterhawks. Aastatel 2017–2019 valiti Glass kolmel hooajal järjest WHL-i sümboolsesse koosseisu. 2018. aastal pälvis ta WHL-i kõige spordimehelikumale mängijale antava Brad Hornung Trophy.

2017. aastal valis Vegas Golden Knights ta NHL-i *draft* '​is kuuenda valikuna. Glass oli Vegas Golden Knightsi üldse läbi aegade esimene *draft* '​i valik. Hooaja 2018/19 lõpus debüteeris Glass American Hockey League'is (AHL) Golden Knightsi tütarklubis Chicago Wolves. Wolvesiga jõudis ta sel hooajal AHL-i väljalangemismängudes finaali, kus kaotati Charlotte Checkersile mängudega 1:4. NHL-is debüteeris Glass uue hooaja avamängus 2. oktoobril 2019 San Jose Sharksi vastu ja lõi selles mängus ka värava. Hooajal 2019/20 sai Glass NHL-is 39 mänguga kirja viis väravat ja seitse väravasöötu.

2021. aasta juulis kaubeldi Glass Vegas Golden Knightsist Nashville Predatorsi. Hooajal 2021/22 mängis Glass põhiliselt Predatorsi tütarklubis Milwaukee Admirals AHL-is. Hooajal 2022/23 tegi Glass seni oma resultatiivseima hooaja NHL-is, kui lõi Predatorsi meeskonnas 14 väravat ja andis 21 väravasöötu.

Kanada jäähokikoondise koosseisus osaleb Glass 2023. aasta maailmameistrivõistlustel.

Viited
------

1. ↑  Marron, Brandon (17. juuli 2021). "Report: Preds deal Ellis to Flyers, Vegas lands Patrick as part of 3-way trade". *TheScore*.

Välislingid
-----------

* Cody Glass NHL.com lehel
* Cody Glass hockeydb.com lehel

| * v
* r
Nashville Predators |
| --- |
| 
**Väravavahid**: Kevin Lankinen **·** Juuse Saros |
| 
**Kaitsjad**: Tyson Barrie **·** Alexandre Carrier **·** Dante Fabbro **·** Roman Josi **·** Jérémy Lauzon **·** Ryan McDonagh **·** Luke Schenn |
| 
**Ründajad**: Luke Evangelista **·** Samuel Fagemo **·** Filip Forsberg **·** Liam Foudy **·** Cody Glass **·** Michael McCarron **·** Tommy Novak **·** Gustav Nyquist **·** Ryan O'Reilly **·** Juuso Pärssinen **·** Kiefer Sherwood **·** Colton Sissons **·** Cole Smith **·** Philip Tomasino **·** Jakov Trenin |
Ziemeri mõisa peahoone 2008. aastal
Ziemeri mõis 1904. aasta kaardil. Väljavõte kaardilt "Wegekarte des Walkschen Kreises mit den Kirchspiels- und Gutsgrenzen" (1904). Mõisa valdused on kaardil tähistatud numbriga 40
**Ziemeri mõis** (saksa keeles *Semershof*, läti keeles *Ziemera muiža*) oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Aluliina kihelkonnas. Tänapäeval asub mõisasüda Lätis Alūksne piirkonnas Ziemeri vallas Ziemeris.

Ziemeri mõisakompleks, sealhulgas ka häärber, on riikliku kaitse all. Mõisa park, kelder, veetorn, tall, rehi, magasiait, laut, ait, sahver, kolm moonakamaja, kupja maja, mõisavalitseja maja, metsniku ja metsavahi majad on kohaliku kaitse all olev muinsusmälestised.

Mõisa suurus
------------

Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 2 ja 3/4 adramaad, sellele allus 241 mees- ja 146 naishinge.

Karjamõisad
-----------

Aastal 1816 kuulus mõisale kaks karjamõisa: *Prindel* ja *Soltup*.

Viited
------

1. ↑  Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija
2. ↑  Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija
3. ↑  Bienestamm, H. von. Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner, 1826, lk 280.

Kirjandus
---------

* Sakk, Ivar. *Läti mõisad*. Reisijuht. Tallinn: EVG Print, 2006. Lk 97.

Aluliina kirik
Aluliina kihelkond

**Kirik**: Aluliina kirik  

**Mõisad**: Aluliina kirikumõis | Alsviķi mõis | Aluliina mõis | Ate mõis | Babecka mõis | Beja mõis | Dore mõis | Ērmaņi mõis | Jaunanna mõis | Kalnapededze mõis | Kolberģi mõis | Lāzberģi mõis | Mālupe mõis | Nēķene mõis | Rēzaka mõis | Šļukumsi mõis | Ziemeri mõis | Tūja mõis | Vecanna mõis | Vizikumsi mõis
**"Mis juhtus Andres Lapeteusega?"** on Tallinnfilmis 1966. aastal valminud film, mille lavastas Grigori Kromanov. Film põhineb Paul Kuusbergi romaanil "Andres Lapeteuse juhtum" (1963) ning Kuusberg oli ka filmi stsenarist. 

Kuigi romaan tekitas ilmumise järel vastakaid arvamusi ning ka filmi loomisel oli nii toetajaid kui vastaseid, kirjutas Kuusberg siiski stsenaariumi valmis. Ometigi lükkas NSV Liidu Riiklik Kinokomitee selle tagasi ning kiitis pärast konsultatsioone EKP Keskkomiteega heaks alles järgmise, täiendatud variandi. Kromanovi jaoks sai sellest filmist mängufilmidebüüt. 

Filmi võeti enamjaolt kiitvalt vastu. Arvustustes rõhutati režissööri ühtlast stiili, filmi terviklikkust ja huvitavat montaažilahendust. See oli ENSV-s esimene mängufilm, mis oli keelatud alla 16-aastastele kinokülastajatele.[*viide?*]

Osades
------

* Einari Koppel – Andres Lapeteus
* Ita Ever – Helvi Kaartna
* Heino Mandri – Oskar Põdrus
* Uno Loit – Lauri Roogas
* Kaljo Kiisk – Ants Pajuviidik
* Rein Aren – Viktor Haavik
* Ada Lundver – Reet Lapeteus

Välislingid
-----------

* Õie Orav. "Mis siis juhtus Andres Lapeteusega?". Maaleht, 2. aprill 2011
* Eva Näripea. "Film, ruum ja narratiiv: "Mis juhtus Andres Lapeteusega?" ning "Viini postmark"". Eesti Keele Instituut
**Göran Nilsson Boije** (**Göran Boye**, **Georg Boije**, **Yrjö Boije** u. 1540 – 7. detsember 1617) oli soome päritolu Rootsi väepealik. 

Ta määrati 1564. aastal ametnikuks Tallinna linnusesse ning ülendati 1576. aastal Soomes paiknevate vägede feldmarssaliks. Osales Liivi sõjas, kus 21. oktoobril 1578 võitis Poola vojevood Andrzej Sapiehaga Võnnu lahingus venelaste väge ja 1581 vallutas Paide linnuse. Oli 1578–1579, 1582–1583 ja 1592–1600 Eestimaa asehalduri ametis. Ta oli ka Lõuna-Soome *laaman* aastatel 1583–1599 ja 1602–1617.

1595. aastal oli ta Eestimaa ja Tallinna asehaldurina ka üks Täyssinä rahu sõlmimise saadikutest. 1602. aastal ülendati ta riiginõunikuks.

Talle kuulusid Gennäsi ja Kulla mõis.

Perekond
--------

Göran Boije pärines 15. sajandil Rootsi asunud Böömimaa suguvõsast. Tema vanemad olid Soome Uusimaa Pohja vallast (rootsi *Pojo*) Gennäsi külast pärit Soome asehaldur Nils Boije ja Brita Kristersdotter Horn (surn.1580). Tema ema oli Raseborgi ja Turu linnusefoogt Krister Klasson Horni (surn. 1520) ja Ingeborg Siggesdotter Sparre af Rossviki tütar ning Åminne ehk Joensuu mõisa vabahärra (1561) admiral Klas Kristersson Horni (1518–1566) õde.

Göran Boije oli abielus Högsjögårdi mõisast pärit Anna Göransdotteriga. Hiljem abiellus ta Magdalena Skadhega.

Tal oli kaks poega:

* Karl Boije (surn.1614), Gennäsi härra, oli abielus Anna von Tiesenhauseniga;
* Claes Boije (surn.1618), Gennäsi ja Kulla härra, aadlilipkonna leitnant, Rootsi Ingeri Nöteborgi asehaldur (29. juuli 1613), oli abielus Anna Flemingiga, kes oli Louhisaari (rootsi *Villnäs*) härra, asehaldur Lars Hermansson Flemingi (surnud 1602) ja Anna Horn af Kanckase tütar, väejuht Henrik Klasson Horni tütretütar.

1629. aastal immatrikuleeriti tema pojad Carl ja Claes nr 16 all Rootsi rüütelkonda. tituleerimata aadlisuguvõsana

Tema sugulastest Johan Gustav Boije (1665–1737) poeg, Rootsi kuningriigi Soome suurhertsogkonna Uusimaa maakonna Gennäsi vabahärra ja Rootsi sõjaväelane (oobertsleitnant) Karl Gustaf Boije (1697–1769) oli Kehtna ja Henrik Georg Boije af Gennäs Järvamaal Varangu mõisnik.

1747. aastal immatrikuleeriti üks tema suguvõsa Varangu haru ka Liivimaa rüütelkonda aadlimatriklisse nr 59 Boye nime all.

Viited
------

1. ↑  Eestimaa näljahäda komisjoni materjalid; EAA.1.2.943; 1698-1700 Saaga EAA.1.2.943:1553
2. ↑  Svenskt biografiskt handlexikon, 1906, lk.113
3. ↑  Matrikel öfwer Swea rikes ridderskap och adel ... 1754, lk.61–62
4. ↑  Matrikel öfwer Swea rikes ridderskap och adel ...1, 1754, lk.212
5. ↑  Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften, Teil 2, 3: Estland, Görlitz, 1930, lk.93
6. ↑  Klingspor, Carl Arvid von: Baltisches Wappenbuch. Wappen sämmtlicher, den Ritterschaften von Livland, Estland, Kurland und Oesel zugehöriger Adelsgeschlechter. Stockholm 1882, info vapp

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Karl Henriksson Horn** | **Eestimaa kuberner**1578—1579 | Järgnev**Svante Eriksson Stålarm** |
| Eelnev**Svante Eriksson Stålarm** | **Eestimaa kuberner**1582—1583 | Järgnev**Pontus De la Gardie** |
| Eelnev**Erik Gabrielsson Oxenstierna** | **Eestimaa kuberner**1592—1600 | Järgnev**Karl Henriksson Horn** |
Fotol olev T-55A tank liigitati Varssavi pakti riikides keskmiseks tankiks ja NATO liikmesriikides lahingutankiks.
**Keskmine tank** on tank, mille tulejõud, kaitstus ja mobiilsus on tasakaalus. Keskmine tank esindab kompromissi mobiilsemate kergetankide ning parema tulejõu ja kaitstusega rasketankide vahel. Keskmised tankid olid eriti levinud teise maailmasõja ajal, kuid alates 20. sajandi teisest poolest täidavad sama rolli lahingutankid.

Definitsioon
------------

Tankide klassifitseerimisel on kaal üks esmaseid liigitusaluseid. Ent tankide kaalupiirid muutuvad ajas ja isegi samal perioodil relvastuses olevad samu ülesandeid täitvad tankid võivad olla väga erineva kaaluga. Enamasti liigitatakse keskmisteks tankideks siiski sellised tankid, mis kaaluvad 30–50 tonni. Seetõttu on etem määratleda keskmist tanki tolle rolli järgi.

Roll
----

Sarnaselt kergetankidega on keskmiste tankide ülesannete täitmiseks oluline mobiilsus. Erinevalt kergetankidest peavad keskmised tankid astuma lahingkontakti, mistõttu on nonde jaoks tähtis ka tulejõud ja kaitstus. Enamikes soomusvägedes moodustasid keskmised tankid põhijõu, mida toetasid kerge- ja rasketankid.

Siinkohal joonistub välja siht saavutada tulejõu, kaitstuse ja mobiilsuse tasakaal. Keskmised tankid täidavad väga erinevaid ülesandeid ja vajadusel ka selliseid, mis oleks muidu kerge- ja rasketankide omad. Erinevate tankide hulgast on keskmised tankid kõige mitmekülgsemad.

Tähtsus
-------

Ameerika Ühendriikide armee 1949. aasta tankipataljoni käsiraamatus nimetati keskmiste tankide üksusi soomusdiviisi peamiseks löögijõuks. Diviisi tavapäraste ülesannete täitmise käigus oli kõigi tugiüksuste ülesanne toetada keskmiste tankide üksusi. Keskmisi tanke tuli kasutada nõnda, et kasutada võimalikult palju ära nende head mobiilsust. Enamasti ei tegutsenud keskmised tankid üksi, neid rakendati koos teiste relvaliikidega.

Nüüdsete armeede relvastuses on lahingutankid keskmised tankid peaaegu täielikult asendanud. Kuid kogemused linnalahingute ja meredessantidega näitavad, et raskemate lahingutankide kõrvale on vaja kergemaid tanke. Keskmisi tanke on lihtsam transportida, need saavad maabuda paarides ning väiksem kütusekulu vähendab varustamisega seotud probleeme.

Viited
------

1. ↑  Tanks. *GlobalSecurity.org*. Vaadatud 13. jaanuaril 2024
2. ↑  United States Department of the Army. (1949). *Field Manual: Tank Battalion (FM 17-33)*. United States Government Printing Office.
3. 1 2  Zollin, Jeremy M. (2018). *The Case for a Medium Tank to be Incorporated into the Joint Force*. United States Army Command and General Staff College.
Willy Boly 2016. aastal Braga särgis
**Willy-Arnaud Zobo Boly** (sündinud 3. veebruaril 1991 Melunis) on Prantsusmaal sündinud Elevandiluuranniku jalgpallur, kes mängib keskkaitsjana Premier League'i klubis Wolverhampton Wanderers ja Elevandiluuranniku jalgpallikoondises.

Profikarjääri alustas Boly 2011. aastal Prantsusmaa kõrgliigaklubis Auxerre. Debüüdi Prantsusmaa kõrgliigas tegi ta 16. aprillil 2011 mängus Toulouse'iga. Klubikarjääri esimese värava lõi ta juba oma teises mängus Lensi vastu. Järgmisel hooajal kuulus ta klubi põhimeeskonda, kuid Auxerre lõpetas hooaja liigas viimase kohaga, mistõttu langeti esiliigasse. Kaks viimast hooaega mängis ta Auxerre'iga Prantsusmaa esiliigas.

2014. aasta septembris liitus Boly Portugali kõrgliigaklubiga Braga, kellega sõlmis nelja-aastase lepingu. Esimese hooaja veetis ta klubi duubelmeeskonnas Portugali esiliigas.

2016. aasta augustis liitus ta teise Portugali kõrgliigaklubi, Portoga, kellega sõlmis viieaastase lepingu. Ta veetis Portos ainult hooaja 2016–17, mil pääses väljakule vaid kaheksas mängus.

2017. aasta juulis suundus ta laenule Inglismaa klubisse Wolverhampton Wanderers, mis mängis siis veel esiliigas. Esimese mängu pidas ta klubi meeskonnas hooaja avamängus Middlesbrough' vastu. Esimese värava lõi ta 31. oktoobril mängus Norwich City vastu. Wolverhampton Wanderers lõpetas hooaja esiliiga võitjana, misjärel sõlmis Boly klubiga püsiva lepingu. Esimese värava lõi ta klubi särgis kaks nädalat hiljem mängus Manchester City vastu, kuigi telekordused näitasid, et pall oli enne väravasse lendamist puutunud vastu Boly kätt.

2022. aasta septembris sõlmis ta lepingu Nottingham Forestiga.

Boly kuulus Prantsusmaa noortekoondistesse. 12. novembril 2020 tegi debüüdi Elevandiluuranniku jalgpallikoondises Aafrika rahvaste karikavõistluste valikmängus Madagaskari vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 30. märtsil 2021 mängus Etioopia vastu. Ta on kuulunud Elevandiluuranniku koondisse 2022. ja 2024. aasta Aafrika rahvaste karikavõistlustel.

Saavutused
----------

Braga
* Taça de Portugal: 2015–16

Wolverhampton Wanderers
* EFL Championship: 2017–18

Viited
------

1. ↑  "Boly à Braga". L'Équipe. 1.9.2014. Vaadatud 31.12.2018
2. ↑  "Oficial: Willy Boly é reforço dos dragões". Record. 31.8.2016. Vaadatud 31.12.2018
3. ↑  "Willy Boly!". Wolverhampton Wanderers. 8.7.2017. Vaadatud 31.12.2018
4. ↑  "Benik Afobe and Willy Boly join Premier League new boys on permanent deals". Talksport. 1.6.2018. V
Vaadatud 31.12.2018
5. ↑  "Käega löödud värav tõi uustulnukale Manchester City vastu viigi". sport.err.ee. Vaadatud 31.12.2018
6. ↑  "Reds sign defender Willy Boly". *Nottingham Forest F.C*. 1. september 2022. Vaadatud 1. septembril 2022.
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib astronoomia mõistest; ajalehe kohta vaata artiklit Päikesetuul (ajaleht); ajakirja kohta vaata artiklit Päikesetuul (ajakiri)* |

---

**Päikesetuuleks** nimetatakse laetud osakeste voogu, mis on vabanenud Päikese pealmisest atmosfäärikihist ehk Päikese kroonist. See plasma koosneb peamiselt elektronidest, prootonitest ja alfaosakestest soojusenergiaga 1.5 kuni 10 keV. Päikesetuule tihedus, temperatuur ja kiirus vahelduvad sõltuvalt ajast ja päikese laius- ja pikkuskraadidest. Päikesetuule osakesed vabanevad päikese gravitatsioonist tänu päikest ümbritseva plasmakihi kõrgele temperatuurile.

Ajalugu
-------

Esimesena vihjasid päikesetuulele briti astronoomid Richard Carrington ja Richard Hodgson, kes vaatlesid iseseisvalt nähtust, mida hiljem hakati kutsuma Päikese loiteks.

1916. aastal väitis Norra teadlane Kristian Birkeland, et päikesetuule kiired ei koosne ainult positiivsetest või negatiivsetest osakestest vaid mõlemast: negatiivsetest elektronidest ja positiivsetest ioonidest.

Päikesetuule olemasolu ennustati juba 20. sajandi algul. Esimest korda registreeris päikesetuult 4. jaanuaril 1959 Nõukogude Liidu automaatjaam Luna 1, mis oli startinud kaks päeva varem. Päikesetuule olemasolu kinnitas ka järgmine Luna seeria automaatjaam Luna 2, mis suunati 1959. aasta septembris Kuule.

Kiirendus
---------

Päikesetuulena vabaneb päikesest ligikaudu 1.3×10^36 osakest sekundis ehk umbes miljard kilogrammi aastas. Sellegipoolest on ainult 0.1% päikese kogumassist päikesetuulena minema kandunud.

Kiire ja aeglane päikesetuul
----------------------------

Päikesetuul jagatakse kahte peamisesse olekusse. Aeglase päikesetuule temperatuuriks on maalähedases kosmoseruumis mõõdetud 1.4–1.6×10^6 K ja kiiruseks 300–500 km/s. Kiire päikesetuule tunnuslik kiirus on 750 km/s ja temperatuur 8×10^5 K.

Mõju Maale
----------

Maa on enamjaolt päikesetuule kiirguse eest kaitstud tänu oma magnetväljale, mis suunab suurema osa laetud osakestest eemale. Päikesetuult võib Maa peal näha, kui see kutsub esile virmalised või geomagnetilise tormi.

Vaata ka
--------

* Virmalised

Välislingid
-----------

* Päikesetuul – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Päikesetuul** |

1. ↑  Tsurutani, B. T. (2003). "The extreme magnetic storm of 1–2 September 1859". *Journal of Geophysical Research* (inglise). **108** (A7). DOI:10.1029/2002JA009504. ISSN 0148-0227.
Viktor Liivak
**Viktor Liivak** (1. märts 1890 Tallinn – 10. juuli 1949) oli Eesti sõjaväelane (kolonel).

Elulugu
-------

Viktor Liivak lõpetas 1909. aastal Peterburi 8. Gümnaasiumi. 1912. aastal lõpetas ta Kaasani sõjakooli.

Teenis Venemaa keiserlikus armees ja Esimene maailmasõjas 21. augustist 1914 kuni 6. detsembrini 1917, 86. Villmanstrandi jalaväepolgu roodu nooremohvitseri ja maakuulajate meeskonna ülemana. 13. Soome kütipolgus alamleitnandina, leitnandina, staabikaptenina, kaptenina ja kütipolgu pataljoniülemana.

Teenis 31. detsembrist 1917 Eesti rahvusväeosade 4. eesti jalaväepolgu pataljoniülemana ja 3. detsembrist 1918 4. Eesti Rahvaväe polgu pataljoniülemana.

Osales Eesti Vabadussõjas Viru rindel 21. novembrist 1918 kuni 1. maini 1920, 4. jalaväepolgu I pataljoniülemana. 28. veebruarist 1919 4. jalaväepolgu ülema abi. 14. mail 1919 ülendati kapteni auastmest alampolkovnikuks.

Aastatel 1919–1921 oli ta I diviisi staabi ülem ja I diviisi ülema ajutine kohusetäitja. 1922. aastast teenis 2. jalaväepolgus ja 2. jalaväerügemendis ülema abina. 1923. aastal viidi üle teenistusse 10. Jalaväerügementi III pataljoni ülemaks ning saadeti vanusega reservi 30.09.1927

Arreteeriti NKVD poolt 15. juunil 1945. aastal, mõisteti 25. veebruaril 1946 süüdi erinõupidamise otsusega §58-1a süüdistuses. Suri 9. juulil 1949 Volgolagi vangilaagris Jaroslavli oblastis NSV Liidus.

Tunnustus
---------

* Vabadusrist I liik, 2 järk
* Vabadusrist II liik, 3. järk
* Püha Vladimiri IV järgu orden mõõkade ja lindiga
* Püha Anna IV järgu orden
* Püha Anna III järgu orden mõõkade ja lindiga
* Püha Anna II järgu orden
* Püha Stanislause III järgu orden
* Püha Stanislause I järgu orden

Isiklikku
---------

Viktor Liivaku abikaasa oli Helene Louise Liivak (sünd Sieberg; 1888–1965) ja poeg oli Gerhard Liivak (1918–1995).

Viited
------

1. 1 2 3  Eesti biograafiline leksikon. Tartu: Loodus, 1926–1929, lk 279.
2. 1 2  EESTI SÕJAMUUSEUM - KINDRAL LAIDONERI MUUSEUM. EESTI OHVITSERID 1918-1940.

Välislingid
-----------

* EESTI SÕJAMUUSEUM - KINDRAL LAIDONERI MUUSEUM. EESTI OHVITSERID 1918-1940.
* Foto
**Irene Lään** (1973. aastani Haak; sündinud 17. oktoobril 1940 Moskvas) on eesti telerežissöör ja filmilavastaja. 

Pärast keskkooli töötas ta telefonistina kaugejaamas, korrapidajana Tallinna lennujaamas ja töölisena parfümeeriavabrikus. 
Ta lõpetas 1966 Moskvas Üleliidulise Riikliku Kinematograafiainstituudi stsenaristide osakonna kiitusega ning asus 1. juulil 1966 tööle Tallinna Televisioonistuudios publitsistikaosakonna toimetajana, kus 1967–1970 jätkas filmisaadete autorina. Portreteeritavateks olid režissöörid Lev Kulešov, Sergei Gerassimov, Grigori Tšuhrai, Igor Talankin, Mihhail Romm, Andrei Tarkovski, stsenarist Valentin Ježov ja näitleja Bruno Oja (O’Ya). 

8. septembril 1969 jõudis ekraanile Irene Haaki näidend "Armastus, armastus..." (lavastajaks Evald Hermaküla, peaosades Ene Rämmeld, Tõnu Tepandi ja Jaan Tooming). Stuudios Eesti Telefilm alustas Irene Lään režissööri assistendina, seejärel töötas kuni 8. märtsini 1993 filmiautorina ja/või režissöörina, toimetajana ja dublaažirežissöörina. 

1971–1998 tegi ta stsenaristina ja/või režissöörina 28 tele- ja dokumentaalfilmi, sealhulgas Georg Otsast ("Colas Breugnon", "Georg Ots ja nõukogude laul"), Anu Kaalust ("Romansside õhtu", "Vahemäng juulis", "Sügishooaeg"), Raimo Kangrost ("Missa. Raimo Kangro", 1989) ja Roman Toist ("Audirigent", 1990). 

1993–1997 valmis 38 autorisaadet Eesti Televisiooni ajaloost üldpealkirjaga "Meenutavad…" (stsenarist ja režissöör Irene Lään, operaator Gunars Fride, toimetaja Voldemar Lindström). 

12. veebruarist 1994 kuni 1. jaanuarini 2011 töötas Irene Lään Eesti Sõjamuuseumis – kindral Laidoneri Muuseumis museoloogi ja giidina; ta on Kindral Johan Laidoneri Seltsi liige.

1993–2009 jäädvustas Irene Lään koostöös Andres Söödiga muuseumi ajalugu (loomislugu, kohtumised, intervjuud, mälestused, üritused, Viimsi Kooliteatri etendused muuseumis jm). 

Irene Lään on artiklite kogumiku "Kindral Johan Laidoner – 115 aastat sünnist" üks autoreid (1999, koos Kaupo Deemanti, Priit Herodese, Tanel Lääne, Jaak Pihlaku, Peep Pillaku, Marika Reintami, Hannes Walteri ja Mati Õunaga), 2008 ilmus koos Toomas Hiioga koostatud raamat "Ühtekuuluvuse teel. Johan Laidoneri kirjad abikaasa Mariale".

Tunnustus
---------

* 2006 Valgetähe V klassi teenetemärk
* 2014 Viimsi valla aasta naine
Cicely Tyson (1997)
**Cicely Louise Tyson** (19. detsember 1924 New York – 28. jaanuar 2021 New York) oli USA näitleja. Tema näitlejakarjäär kestis enam kui seitse aastakümmet, mille jooksul kehastas ta palju enesekindlaid afroameeriklastest naisi.

1950. aastatel ja 1960. aastatel tegi Tyson filmides ja telesarjades väiksemaid rolle. Suurema tähelepanu ja kriitikute tunnustuse pälvis ta Rebecca Morgani rolliga filmis "Sounder" (1972). See roll tõi talle ta parima naispeaosatäitja kategoorias Oscari ja Kuldgloobuse nominatsiooni. 1974. aastal kehastas ta nimitegelast telefilmis "The Autobiography of Miss Jane Pittman" ning pälvis selle rolli eest kaks Emmy auhinda ja ühe BAFTA auhinna nominatsiooni.

2011. aastal mängis ta auhinnatud draamafilmis "Koduabiline" ("The Help") Constantine Jeffersoni. Aastatel 2015–2020 kehastas ta kohtudraamasarja "Kuidas mõrvast puhtalt pääseda" ("How to Get Away with Murder") kümnes episoodis Ophelia Harknessi, mille eest nomineeriti ta viiel korral Primetime Emmy auhinnale kategoorias silmapaistev külalisnäitlejanna draamasarjas.

Alates 1950. aastastest mängis Tyson ka teatris. Osatäitmise eest 2013. aasta Broadway lavastuses "The Trip to Bountiful" pälvis ta Tony ja Drama Deski auhinna.

2015. aastal pälvis Tyson Kennedy keskuse elutööauhinna ja 2018. aastal elutöö-Oscari. 2016. aastal tunnustati teda Presidendi Vabadusmedaliga. 2020. aastal võeti ta Televisiooni Kuulsuste Halli liikmeks.

Aastatel 1981–1989 oli ta abielus muusik Miles Davisega.

Välislingid
-----------

* Cicely Tyson andmekogus IMDb (inglise)
* Cicely Tyson Internet Broadway Database'is
Kristiina Heinmets-Aigro
**Kristiina Heinmets-Aigro** (sünninimi Kristiina Heinmets; sündinud 13. augustil 1978 Tallinnas) on Eesti politik, teleajakirjanik, produtsent.[*viide?*]

Haridus
-------

1996. aastal lõpetas ta Tallinna Prantsuse Lütseumi ja Tallinna Jakob Westholmi muusikakooli klaverieriala. Seejärel asus ta õppima Eesti Kõrgemasse Kommertskooli rahvusvahelist majandust. 2003. aastal lõpetas cum laude Kristiina Heinmets-Aigro Concordia Ülikooli meediateaduskonna.[*viide?*]

Töö
---

Inna Roos, Kristiina Heinmets ja Jaan Kõrsmaa 1998. aastal Miss Estonia valimisel
### Miss ja modell

1997. aastal valiti Kristiina Heinmets-Aigro Eesti Miss Estoniaks. Seejärel jõudis ta esimese eestlannana Miss Universum iludusvõistlustel TOP10 hulka. [*viide?*]

### Teleajakirjanik ja produtsent

Kristiina Heinmets-Aigro on juhtinud telesaateid, millest suurimad on olnud rahvusvahelised koostöösaated nagu "Tantsud tähtedega" ja "Eesti talent". 10 aasta vältel on ta olnud heategevusliku telesaate "Eestimaa uhkus", kus tunnustati heategusid teinud Eestimaa inimesi, üks produtsente. Kristiina Heinmets-Aigro on kuulunud TV3 uudistetoimetusse juba üliõpilasena praktikandina kui ka hiljem ligi kolm aastat telekanali kultuuri ja moeuudiste toimetajana. [*viide?*]

### Poliitik

Kristiina Heinmets-Aigro astus 1998. aasta sügisel Keskerakonda ja erakonna noortekogusse[*viide?*]. 2018. aasta kandideeris ta Riigikokku 2019. aasta Riigikogu valimistel Harju- ja Raplamaa valimisringkonnas. Ta kogus 222 häält ega osutunud valituks.[*viide?*]

Isiklikku
---------

Tal on kaks poega ja tütar. [*viide?*]

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Kristiina Heinmets-Aigro** |

* Kristiina Heinmets-Aigro Facebookis
* Kristiina Heinmets-Aigro Instagramis
* Kristiina Heinmets-Aigro kandideerib riigikokku: näen, et saan poliitikas midagi päriselt ära teha
* "Eksmiss Kristiina Heinmets-Aigro põhjendab Eesti suurt palgalõhet: mees ei lähe lapsepuhkusele, naine läheb!". Delfi.ee
* "Kristiina Heinmets Aigro tatiste laste lasteaeda lubamise valguses: muuta tuleb väikelaste vanemate haiguslehe süsteemi". Delfi.ee
* "Kolme lapse ema Kristiina Heinmets Aigro kritiseerib lasteaedades toimuvat: lasteaed on väikese inimese töökoht ja see peab ajaga kaasas käima". Delfi.ee
* "Kristiina Heinmets-Aigro end juba tagasi ei hoia ja vastas Kaja Kallasele: Eesti ei pea noogutama pead kõikidele lääne nõuetele". Postimees
**Eiv Eloon** (tegelik nimi **Lea Soo**; sündinud 27. novembril 1945 Tartu) on Eesti ulmekirjanik. 

Tema ema oli kauplusejuhataja ja isa sõjalise kasvatuse õpetaja.

Õppis Tartu 7. keskkoolis, hiljem Tartu Riiklikus Ülikoolis – aastail 1964–1965 arstiteaduskonnas ning aastail 1966–1972 bioloogia-geograafiateaduskonna bioloogiaosakonnas.

Ülikooliõpingute vahel, 1965. aastal töötas ta Irkutski oblastis vaigutajana. Hiljem on ta pidanud Tartus laborandi, raamatukoguhoidja, valvuri ja sekretär-masinakirjutaja ametit.

Ulmes debüteeris 1981. aastal, mil avaldas Eiv Elooni nime all romaani «Kaksikliik», mis pälvis palju tähelepanu, nii positiivset kui ka negatiivset kriitikat ning mis tunnistati ka parimaks sel aastal ilmunud Tartu kirjaniku raamatuks.

Eiv Eloon on üks esimesi soo- ja sugulise identiteedi küsimustega tegelevaid eesti ulmekirjanikke.

Raamatud
--------

* "Kaksikliik" (1981)
* "Kaksikliik 2" (1988)

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Eiv Eloon** |

* Eiv Eloon Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
*Siin on loetletud Kallaste linnavolikogu volinikke.*

1939
----

3. oktoobril tunnustati valituks teiste kandidaatide puudumisel ja kinnitati 30. oktoobril 1939 Tartu maavanema poolt Kallaste linnavolinikeks (RTL 1939, 101):

* Leonti Anušov
* Grigori Feklistov
* Jakov Gorjuškin
* Johannes Hallik
* August Kivila
* Peeter Kromonov
* Ivan Pavlov
* Eduard-Paulus Piiri
* Ivan Podgornõi
* Andrei Skorohodov
* Timon Skorohodov
* Afanassi Tsakuhin

10. veebruaril 1940 esitasid seitse linnavolikogu liiget 12-st lahkumisteadaanded.

1940
----

1940. aastal valiti Kallaste linnavolikogu kuna senise volikogu koosseisust lahkus seitse volinikku.

828 hääleõiguslikust kodanikust käis valimas 749 (90,4%). 12 kohale seati üles 21 kandidaati, omavahel võistlesid linnavanem Ivan Pavlovi ja endise linnavanema Pavel Skorohodovi pooldajad.

31. märtsil ja 1. aprillil 1940 valiti Kallaste innavolikogusse järgmised volinikud:

* Leonti Anusov
* Grigori Feklistov
* Jakob Gorjushkin
* Mihail Koshelev
* Josif Leonov
* Vilumen Pavlov
* Ivan Pavlov (linnavanem)
* Ivan Podgornõi (abilinnavanem)
* Vassili Zaharov
* Feodor Varunin
* Peeter Gromonov

Uue volikogu koosseisu valiti ainult venelased, kuna varem kuulus sinna ka kolm eestlast.

Vaata ka
--------

* Kallaste alevivolinike loend

Viited
------

1. ↑  Kallastel linnavolikogu kriis. Rahvaleht, 12. veebruar 1940, nr. 36, lk. 1.

Kirjandus
---------

* Kummalised valimised Kallastel. Rahvaleht, 30. märts 1940, nr 75, lk 6.
* Kallaste sai uue linnavolikogu. Uus Eesti, 3. aprill 1940, nr 88, lk 8.
**Spekulatiivne varu** (ingl.k. *speculative stock*) on  hõlptulu / ülemäärast tulu teenida võimaldav osa koguvarust, mida omatakse muudel põhjustel kui igapäevase nõudluse rahuldamine. Tegemist võib olla tegelikku vajadust suurel määral ületava varuga, mis on soetatud suure partiina allahindluse saamiseks või eeldusel, et ostuhind edaspidi tõuseb. Oluline põhjus ebamõistliku suurusega varude loomiseks on tooraine ja materjali hindade tõusu ootus. Sel põhjusel nimetatakse spekulatiivset varu ka **hinnatõusu ootuse varuks**. 

Hulgikaubanduses soetatakse tavapärasest suuremat varu eesmärgiga teenida täiendavat kasumit ostes soodsalt ja müües turuhinnaga. Tootja poolt nõudluse ja/või müügihindade kasvu ootuses lattu toodetavat varu käsitletakse samuti spekulatiivse varuna. Spekulatiivset varu võidakse hoida olukorras, mil toormaterjali hinnad on üliodavad ja lähitulevikus on ette näha nende tõusu. Samuti võidakse soetada varusid juhuks, mil tooraine hind on küll stabiilne, kuid prognoositakse selle hinnatõusu tulevikus.

Viited
------

1. 1 2  *Hanke- ja ostujuhtimine*. Seilecs. 2023. ISBN 9789916985205.
2. ↑  Braggs, S.M. (2018). *Inventory Management*.
**Strateegiline hankimine** ehk strateegiline hanketegevus (ingl. k*. strategic procurement; strategic sourcing*) on strateegiliste eesmärkide ja taotlustega hankeprotsess, mille sisuks on organisatsiooni varustamine tegevuseks vajalike ressurssidega pikaajaliselt. See hõlmab tegevusi, nagu ressursside otsimine ja nende sobivuse tuvastamine, hangete läbiviimine, strateegilise ostutegevuse korraldamine, koostöö arendamine tarnijatega ja tarnijate sooritusvõime hindamine. 

Strateegiline hankimine kujutab endast pidevat protsessi, mille ülesandeks on parimate tarnijate leidmine ja loodud tarnijasuhete kasutamine läbi hankeprotsessi väärtuse loomiseks organisatsioonis. Kuna ostetud kaupade ja teenuste maksumusel ja kvaliteedil on otsene mõju organisatsiooni tegevus- ja finantstulemusele, tuleks ettevõttes leida piisavalt aega ja muid ressursse muutmaks ka ostutegevust strateegiliseks ja edukaks. 

Strateegilise hankimise idee hakkas ärimaailmas esile kerkima 1980. aastatel. Paljud juhid ja ärikonsultandid jõudsid ühisele seisukohale, et hanke- ja ostutegevus  peaksid saama püsiva koha ettevõtte strateegilise planeerimise protsessis. 

Strateegiline hanketegevus peab vastama järgmistele tingimustele:

* Hankeosakonnas on töötatud välja pikaajalised (3–5 a) hankeplaanid.
* Hankimise pikaajaline plaan sisaldab hangitavate materjalide ja teenuste liike.
* Hankimise pikaajalist plaani vaadatakse regulaarselt üle ja kohendatakse vastavalt muudatustele ettevõtte äristrateegilistes kavades.

1. 1 2 3 4  *Hanke- ja ostujuhtimine*. Seilecs. 2023. ISBN 9789916985205.
**Autechre** on inglise elektroonilise muusika ansambel. Ansamblisse kuuluvad Rob Brown ja Sean Booth.

Kui 1990. aastate alguses ja keskel võis Autechre repertuaarist leida äratuntavaid meloodiaid, siis hiljem säilis peamiselt harmoniseeritud põhi, kuid kohati kadus seegi, jättes alles ainult rütmi, mis oma keerukuselt muutus sama raskesti kuulatavaks kui Stockhauseni või Cage'i minimalistlik muusika eelmise sajandi keskosas. Nõnda lähenes ansambel üha enam elektronmuusikale akadeemilises mõistes.

Rob ja Sean tutvusid ühise sõbra kaudu. Algul vahetati niisama lemmiksingleid ja muusikat, kuni tänu õnnelikule juhusele saadi keldriruumitäie analoogmuusikariistu. Juba enne keskkooli lõppu alustasid nad iseenda muusikaga eksperimenteerimist.

Esimesed katsed väikeste plaadifirmade kaudu oma muusikat avaldada kukkus masendavalt läbi. Kuni nad avastasid Warp Recordsi ja saatsid oma kassetid sinna. Sean ja Rob tundsid, et Warpi esimesed avaldatud plaadid artistidelt Sweet Exorcist, Nightmares on Wax, B12 andsid märku uue ajastu tekkimisest Suurbritannia tekhno-maastikul ja Autechrel võiks samuti olla oluline roll selle kujundamisel.

Juba debüütalbum "Incunabula" andis mõista, et mehed liiguvad mööda oma rada. Sellele järgnenud LP "Amber" kirjutas ansambli *ambient*-muusika ajalukku. 1995. aastal ilmunud "Tri Repetae++" lõi aga uppi kõik seni teknomuusikas kehtinud reeglid ning seda plaati peetakse senini Autechre geniaalseimaks saavutuseks.

Diskograafia
------------

### Albumid

* "Incunabula" (1993)
* "Amber" (1994)
* "Tri Repetae" (1995)
* "Chiastic Slide" (1997)
* "LP5" (1998)
* "Confield" (2001)
* "Draft 7.30" (2003)
* "Untilted" (2005)
* "Quaristice" (2008)
* "Oversteps" (2010)
* "Exai" (2013)

### Singlid ja EP-d

* "Basscad(Basscadetmxs)" (1993)
* "Anti-" (1994)
* "Garbage" (1995)
* "Anvil Vapre" (1995)
* "Keynell" (1996)
* "Envane" (1997)
* "Cichlisuite" (1997)
* "Whatever" (1998, Skam Records)
* "Peel Session" (1999)
* "EP 7.1" (1999)
* "EP 7.2" (1999)
* "EP7" (1999, Nothing, Warp)
* "Warp10+3 Remixes" (1999)
* "EP7(Import Bonus Track)" (2000, Import)
* "Peel Session 2" (2000)
* "Gantz Graf" (2002)
Toila jaamahoone 1990-ndatel
Reisirong saabumas Jõhvi, hilisema nimega Toila, jaama (1925)
Endise Toila jaama perroonijäänused
**Toila raudteejaam** (kuni 1931. aastani *Jõhvi raudteejaam*) oli raudteejaam Ida-Virumaal Linna küla lähedal, praeguse Jõhvi linna territooriumil. Jaam asus Jõhvi raudteejaamast umbes 3,5 km Narva pool.

Seoses 1929. aastal avatud Jõhvi uue raudteejaamaga nimetati jaam 1931. aastal ümber Toilaks, kuigi raudteejaamast on Toila alevikuni umbes 8 km.

Ajalugu
-------

Raudteejaam rajati 1870. aastal seoses laiarööpmelise Tallinna–Narva raudteega kohaliku Jõhvi mõisniku Igelströmi soovil. Tõenäoliselt samal ajal valminud jaamahoone ehitati tüüpprojekti järgi sarnaselt Aegviidu, Kabala, Püssi jmt jaamahoonetega. Lagunenud jaamahoone asus raudtee põhjaküljel ja lammutati 1997. aasta suvel.

Raudteejaam lõpetas tegevuse 1990. aastate keskpaigas, kuid reisirongid peatusid Toilas veel kuni 1990. aastate teise pooleni. Ebamugava asukoha tõttu leidis jaam reisijate poolt vähest kasutust. 

Toilas asus lisaks peateele kaks kõrvalteed, üks madal perroon, harutee tööstusterritooriumile ja kivist auruvedurite depoo. Endist jaama asukohta meenutavad tänaseni mitmed säilinud abihooned.

Toilale eelnes Jõhvi ja järgnes Oru raudteejaam.

Viited
------

1. ↑  Jõhvi ajalooline ülevaade | Jõhvi Vallavalitsus
2. ↑  Foto jaamahoonest; Baltic Trains Picture Gallery
3. ↑  Infot jaama kohta; fotod (vene keeles)

Välislingid
-----------

* Infot jaama kohta; fotod (*vene keeles*)
* FOTO: Ajaloolise Toila jaamahoone lammutamine juulis 1997.a; muis.ee
* TOILA | Eesti Raudteeajaloo Selts

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Eelnev peatus** | **Endine raudteepeatus**  | **Järgnev peatus** |
|  Jõhvi |  **Toila** | Oru  |
Mõisa häärber 1911. aastal
Vastse-Laitsna mõis 1904. aasta kaardil. Väljavõte kaardilt "Wegekarte des Walkschen Kreises mit den Kirchspiels- und Gutsgrenzen" (1904). Mõisa valdused on kaardil tähistatud numbriga 46
**Vastse-Laitsna mõis** ehk **Jaunlaicene mõis** (saksa keeles *Neu-Laitzen*) oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Apekalnsi kihelkonnas. Tänapäeval asub mõisakompleks Alūksne piirkonnas Jaunlaicene vallas Jaunlaicenes.

1732. aastal oli see riigimõis, millele pandi kohustuseks Apekalnsi kiriku majanduskulude katmine.

Mõisa suurus
------------

Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 28 ja 7/8 adramaad, sellele allus 1007 mees- ja 1395 naishinge.

1920. aastal kuulus Jaunlaicene mõisale ja selle Kalnsi ja Evalda karjamõisadele 3076,35 hektarit maad.

Mõisaansambel
-------------

Sealset mõisakompleksi asuti rajama XVII sajandil. 1789. aastal valmis sealne härrastemaja, mis on tänapäeval säilinud vaid osaliselt, kuna suurem osa sellest lammutati 1930. aastatel ja selle ehitamiseks kasutatud kivid müüdi maha. Selle säilinud osa on muinsuskaitse all. 1860. aastal valmis mõisa omanike Wolffide rahulasse püstitatud muinsuskaitse alune kabel, mida restaureeriti 1992. aastal. Kohaliku kaitse all on Jaunlaicene mõisa hoonetekompleksist veel park, tall, ait, kaks majapidamishoonet ja mõisavalitseja maja. Riikliku kaitse all on mõisale kuulunud jahiloss, mis jääb tänapäeval Hopa valda.

Mõisakompleksi juurde rajati ka tiikidega park, kus kasvab 25 liiki puid.

Pildid
------

* JahilossJahiloss
* Ühes mõisa hoones asub tänapäeval rahvamajaÜhes mõisa hoones asub tänapäeval rahvamaja

Vaata ka
--------

* Vana-Laitsna mõis
* Väike-Laitsna mõis

Viited
------

1. ↑  Materialen zur Kirchengechichte, E. H. von Busch lk. 549.
2. ↑  Bienestamm, H. von. Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner, 1826, lk 278.
3. ↑  Latviešu konversācijas vārdnīcas VII sējuma 14178-14180 slejas. Rīga: 1931.-1932.
4. ↑  Zudusī Latvija
5. ↑  Zudusī Latvija
6. ↑  Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija, vaadatud 26.07 2017.
7. ↑  Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija, vaadatud 26.07 2017

Välislingid
-----------

* Uue-Laitsna (Jaunlaicene) mõis - 1375 Eesti Ajalooarhiivi fondiloendis


Apekalnsi kirik
Apekalnsi kihelkond

**Kirik**: Apekalnsi kirik  

**Mõisad**: Apekalnsi kirikumõis | Hopa mõis | Karva mõis | Korneti mõis | Lūši mõis | Māriņkalnsi mõis | Repjekalnsi mõis | Romeškalnsi mõis | Vana-Laitsna mõis | Vastse-Laitsna mõis | Väike-Laitsna mõis
**Wat Ounalom** on Kambodža tähtsaim budistlik tempel pealinna Phnom Penhi keskosas Tônlé Sabi jõe kaldal.

Hoone on nime saanud Buddha ripsmekarva (*ounalom*) järgi, mida hoones hoitakse.

Wat Ounalom ehitati 1422. aastal kuningas Ponhea Yati (1405–1467) korraldusel. Kompleksi kuulub 44 hoonet. 1952. aastal ehitatud keskhoone (*vihear*) on kolmekorruseline, kõrgeimal korrusel asuvad pildid, millel on kujutatud Buddha elusid. Keskhoones on ka Kambodža budismi neljanda patriarhi Samdech Huon Tati kuju, et mälestada tema hukkumist punaste khmeeride käe all. Kompleksi keskne hoone on Ângkôri ajastust pärit suur stuupa, milles hoitakse Buddha ripset. Selle neljas pühamus asuvad Buddha pronksskulptuurid. Üks pühamu on loodud Ângkôri kuninga Jayavarman VII (u 1120–1215) mälestuseks.

Enne punaste khmeeride võimuhaaramist elas Wat Ounalomis üle 500 munga. 1970. aastal tapsid punased khmeerid Wat Ounalomi juhi ja paljud mungad ning vandaalitsesid pagoodis. Pärast Vietnami sissetungi 1979. aastal hakati hoonet taastama ja praegu tegutseb see taas budismi keskusena. Paljudel kunstiteostel ja kujudel on siiani märgata punaste khmeeride ajastu kahjustusi. 

Praegu on Wat Ounalom Kambodža budismi keskus, kus resideerib ka budistliku vennaskonna juht ning arvukalt munki. 1974. aastani asus Wat Ounalomis ka Budismi Instituudi (Institut Bouddhique) raamatukogu, mille kogus oli ligi 30 000 nimetust. Pärast taastamist asus raamatukogu seal 1999. aastani. Praegu paikneb hoones Aasia uurimisele keskendunud Prantsuse instituut École Française d'extrème-orient (EFEO).

Viited
------

1. ↑  "Wat Ounalom" Fodor's veebileht
2. ↑  "Cambodia / Phnom Penh / Wat Ounalom"[*alaline kõdulink*] www.asiatour.com veebileht
3. ↑  "Wat Ounalom"[*alaline kõdulink*] GeckoGo! veebileht
4. ↑  "Wat Ounalom. Top Wat in Phnom Penh" WCities veebileht
5. ↑  "Cambodia Cultural Profile" Visiting Arts. Cultural Profiles Project
**Patagoonia** on geograafiline piirkond Lõuna-Ameerikas, mis hõlmab ligikaudu 1 035 995 ruutkilomeetrit Argentina ja Tšiili aladel Colorado jõest ning Biobio jõest lõunas. Samuti loetakse Patagooniasse kuuluvaks Tulemaa piirkond.

Patagoonia on hõredalt asustatud – piirkonnas elab kokku 1,75 miljonit inimest, rahvastiku keskmine tihedus on umbes 2 inimest ruutkilomeetri kohta. Elanikkond tegeleb peamiselt lambakasvatusega – Argentinas Santa Cruzi provintsis elab 36 lamba kohta kõigest üks inimene.

Looduslikult on Patagoonia tundra, stepi ja rohtla (pampa) segu, seal on ka tihedaid metsaalasid. Tšiili osa alast, eriti Andide tuulepealsed mäenõlvad, on niiske ja jaheda kliimaga. Argentina alade kliima on see-eest kuivem ja tuulevaiksem. 

Maavaradest leidub Patagoonias peamiselt naftat ja maagaasi.

Viited
------

Ushuaia
* 
* 
* 
* Patagoonia maastikPatagoonia maastik

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Patagoonia** |

1. ↑  "Patagoonia - Eesti Entsüklopeedia". *entsyklopeedia.ee*. Vaadatud 12. märtsil 2023.
2. 1 2 3 4  Moss, Chris (2008). *Patagonia: A Cultural History* (inglise) (teine trükk). USA: Oxford University Press. Lk-d 10–14. ISBN 0199887772.
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib Karatšai-Tšerkessia ühest põlisrahvast; tšerkessideks on nimetatud ka adõgeesid; mitme rahva koondnimetuse kohta vaata artiklit Tšerkessid (koondmõiste)* |

---

**Tšerkessid** (endanimetus *адыгэ, adõgee*) on üks adõgee rahvastest, elupaigaga Karatšai-Tšerkessias. Tihti loevad tšerkessid end suurema adõgee ehk tšerkessi rahva osaks.

Tšerkesside arvukust hinnatakse 60 tuhandele, neist 50 tuhat elab Karatšai-Tšerkessias. Tšerkesse elab ka Lähis-Idas, kuhu arvukalt adõgeesid pages 19. sajandi teisel poolel.

Tšerkessid kõnelevad kabardi-tšerkessi keele tšerkessi murret.

Aastatel 1928 kuni 1957 oli tšerkessidel omaette autonoomne oblast. Pärast Nõukogude Liidu lagunemist on tšerkessid nõudnud autonoomia taastamist, aga ka suurema, kõiki adõgee rahvaid ühendava Tšerkessi Vabariigi loomist.

Vaata ka
--------

* Tšerkesside genotsiid

Välislingid
-----------

* Andres Herkel. Tšerkessi genotsiid ja Sotši olümpia Diplomaatia, august 2010
*Siin on loetletud Võru linnavolikogu volinikke.*

Võru linnavolikogu 1919–1920
----------------------------

25. mail 1919 valiti Võru linnavolikogusse järgnevad linnavolinikud volitustega kuni 1. jaanuarini 1921.

Nimekiri nr 1

* Walter Berg
* Peeter Himma
* Johann Koemets
* Karl Mätlik
* Peeter Reimann
* Frits Suit
* Johann Walt

Nimekiri nr 2

* Friedrich Kattai
* Jaan Kevvai
* Nikolai Reichard
* Jakob Tonekurg

Nimekiri nr 3

* Mihkel Parv
* Mihkel Pau
* Frits Petermann
* Villem Luik
* Joosep Lukk
* August Tibar
* Gustav Vessim
* Jaan Üle

Nimekiri nr 4

* Karl Luik
* Johannes Mälton
* Aleksander Raudsepp
* Artur Sommer

Võru linnavolikogu 1921
-----------------------

Võru linnavolikogu 1924–1926
----------------------------

8. ja 9. detsembril 1923 valiti linnavolinikud volituste kestvusega 1. jaanuarist 1924 kuni 1. jaanuarini 1927.

Võru linnavolikogu 1927–1930
----------------------------

...

Võru linnavolikogu 1930
-----------------------

...

Võru linnavolikogu 1934–1937
----------------------------

14. ja 15. jaanuaril 1934 valitud Võru Linnavolikogu linnavolinike loend pärast vabadussõjalaste rahvaliikumise nimekirjas valitud volinike väljaarvamist.

Ausat, õiglast ja erapooletut tööd nõuame linna kodanike üldhuvides

* Frits Suit
* Albert Mölter
* Eduard Arrak
* Valter Berg
* Jüri Martensen

Eesti sotsialistlik tööliste partei

* Felix Kõva
* Alfred Vainola

Rahvusliku keskerakonna (endiste töö-, rahva-, kristliku rahvaerakonna ja majandusrühma ühenduse) valimisliit

* Johan Koemets

Üürnikkude nimekiri

* Theodor Randvere
* Aleksander Liiv
* Gustav Silbek
* Jaan Kraav
* Johan Marits

Saksa-Balti erakond

* Erich Beick

Võru linnavolikogu 1939
-----------------------

15. ja 16. oktoobril 1939 valiti Võru linnavolikogu linnavolinikeks ning kinnitati Siseministri poolt 3. novembril 1939 järgnevad inimesed:

* Frits Suit
* Valter Kuus
* Johan Koemets
* Albert Mölter
* Arnold Muuga
* Eduard Arrak
* Johan Semmiste
* Theodor Randvere
* Paul Korrol
* Ernst Laiv
* Verner Pedras
* Valev Härm
* Valdo Pärg
* Eduard Lember
* Felix Kõva

Viited
------

1. ↑  Wõru linnawolikogu liikmete nimekiri, walitud 25. mail 1919. a. Riigi Teataja, nr. 40, 25 juuni 1919
2. ↑  Wõru linnawolinikkude nimekiri 1924—1926 a. Riigi Teataja, nr 14-15, 26. jaanuar 1924
3. ↑  RTL 1934, 32
4. ↑  RTL 1939, 101