recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|  | **See artikkel on esitatud kustutamiseks.**
Põhjus: **reklaam** 
Lisateavet võid leida arutelu- või ajalooleheküljelt. Vaata ka: Vikipeedia:Artiklite kustutamise kord. Kustutamisettepaneku saad vaidlustada arutelulehel. |

**Pinotex Base** (biotsiidi kaubanduslik nimetus) on värvusetu puidukaitsevahend (lakk), mille toimeaine on 1) 3-jodo-2-propünüülkarbamaat ja 2) propikonasool ning sideaine on alküüdvaik.

Kasutusala
----------

Toodet kasutatakse eelkõige välistöödel näiteks puitfasaadi, välispiirde, akende jms kruntimisvahendina, kuid ka veidi kahjustada saanud või riknenud detailide, nt sarikate või müüritalade töötlemiseks. See sisaldab toimeaineid, et kaitsta võimalikult palju puitu hallituse, sinavuse ja mädanemise vastu. Seda võib kanda nii saetud kui ka hööveldatud puitpindade peale soovitatavalt pintsli abil. Seda ei ole soovitatud kanda puidule, mis on seenhaigustest nakatunud või kahjurite poolt kahjustatud, kuna puit võib muutuda nõrgemaks ja aja pikku laguneda ja sealjuures ka oma kaubandusliku välimuse kaotada.

Kaitsevahendiga töödeldav pind peab olema kuiv (niiskus alla 20%) ning tolmust ja saepurust puhastatud. Vahendit on soovituslik segada enne kasutamist ja ka töö ajal. Toode tuleks kanda puidu pinnale piki puidukiudu, ning suurt tähelepanu tuleks pöörata ka kohtadele, mis on pidevas kokkupuutes kas vee või päikesega, et kaitsta puitfassaadi võimalikult tugevalt ilmastikuolude eest. Maksimaalse kaitse annab kogus 200 g/m2 (saetud pinnal umbes 3–4 m2/l). Enne kui hakata peale kandma kattevärvi, tuleks veenduda, et krunditud pind oleks siiski piisavalt kuiv (töödeldud pind on puutekuiv umbes kahe tunni pärast ja kuiv edasiseks käsitlemiseks ööpäeva pärast), vastasel juhul võivad kemikaalid seguneda,ning see võib puitu rikkuda. Samuti tuleks ka soovituslikult kattevärv valida kas samast tootevalikust või katta 1–2 kihis puiduvärviga.
Suletud tehasetaaras säilib Pinotex base kuni 5 aastat ning toodet saab vedeldada lakibensiiniga.Töövahendite puhastamiseks sobilik kemikaal on lakibensiin (hiljem seebivesi), kui töövahendid kuivavad tootega ära, siis hiljem saab toodet eemaldada töövahendite pealt ainult mehaaniliselt.

Tehnilised andmed
-----------------

* Kuivaine sisaldus: 5%
* Tihedus: 0,8 kg/l kohta.
* Kuivamisaeg on 20 °C, 50% juures 24 h.
* Nõutav õhu- ja pinnatemperatuur peaks olema nii pinnale kandmise kui ka kuivamise ajal +5…+30 °C, soovitatavalt +18 kraadi.
* Katvus (üks kiht): saetud puidu kohta 4–8m/

Füüsikalised ja keemilised omadused
-----------------------------------

* Agregaatolek: vedelik
* Värvus: värvitu
* Lõhn: kerge süsivesiniku lõhn
* Süttivus: 61 °C
* Tihedus: 0,807 g/cm3
* Lahustuvus: vees ei lahustu

Ohtlikkus
---------

Allaneelamisel võib põhjustada kopsukahjustusi. Korduv toime põhjustab naha kuivust või lõhenemist. Kahjulik ka veeorganismidele.

Välislingid
-----------

* Toodet tutvustav kataloog ja ohutuskaart Mõlemad dokumendid on allalaaditavad.
* Tootekirjeldus
* Pinotex Base Grøn kaitseb puitu aastakümneid Äripäev 06.01.1999
**Meremäe kool** on põhikool Setomaa vallas Meremäe külas. 

Maakonnakeskusest Võru linnast on kool 35 km ja Eesti-Vene piirist 5 km kaugusel. Ajaloolis-kultuuriliselt asub Meremäe kool Setomaal. Kool on munitsipaalasutus, mille pidaja on Meremäe vallavalitsus. Kooli tegutsemise vorm on põhikool-lasteaed. 

2010/2011. õppeaastal töötas lasteaias 1 liitrühm 17 lapsega ja koolis õppis 51 õpilast 5 klassikomplektis. Õpetajaid töötas koolis 15 ja lasteaiaõpetajaid 3.

Ajalugu
-------

1960. aastal alustas vastvalminud kool tööd Meremäe Keskkoolina. 2000. aastal muudeti Meremäe Keskkool Meremäe Põhikooliks. 2004. aastal ühendati Meremäe ja Obinitsa Põhikool Meremäe-Obinitsa Põhikooliks. Õppetöö toimus kahes majas. 2008 suleti Obinitsa koolimaja. 2010 liideti Meremäe-Obinitsa Põhikool ja Meremäe Lasteaed Tsirgupesäkene kool-lasteaiaks nimega Meremäe Kool.

Koolihooned
-----------

Kool asub hoones, mis on ehitatud 1960. aastal. Samas majas töötavad lasteaiarühm, valla arhiiv ning MTÜ Meremäe Kultuuriühing. 

Koolis on kasutatavat üldpinda 2016 m². Nullkorrusele on välja ehitatud tänapäeva nõuetele vastav sööklakompleks ja renoveeritud võimla koos riietus- ja duširuumide ning saunadega. Remonditud on garderoob ja jõusaali ruum. Paigaldatud on ka uus küttesüsteem.

I korrusel paiknevad kooli raamatukogu ja muusikakabinet ning MTÜ Meremäe Kultuuriühingu kontor. 
II korrusel asuvad õpetajate tuba, direktori kabinet, eripedagoogi-logopeedi kabinet, inglise keele kabinet, loodusloo/ajaloo kabinet, vene keele kabinet ning väljaüüritud kabinet valla arhiivile. Samal korrusel asuvad ka tualettruumid. 
III korrusel asub arvutiklass, eesti keele kabinet, kaks algklasside kabinetti, matemaatika kabinet ja pikapäevarühma mängutuba. 
Kooliõuele on ehitatud projektipõhiselt väliklass (õuesõppeklass). 
Poiste tööõpetuse tunnid toimuvad Meremäe Noortekeskuse majas. Kabinet on varustatud kaasaegsete õppevahenditega Koolil on oma mänguväljak ja staadion. 2007. aasta projektiga valmisid lastele liikumistegevuseks vajalikud rekvisiidid. Paigaldati liivakast, kiiged ja mängupaviljon.

Staadioni üldpind on 1,4 ha, ümbritsetud kuusehekiga. Jooksuraja pikkus 250 m ja kaetud purustatud kivisöega. Remonti ja korrastamist vajavad jalgpalliväljak, hüppekastid, heite- ja tõukeringid ning võimlemis-turnimisvahendid. Staadionil asub ka 2007. aastal ehitatud skate-park ja korvpalliväljak.

Huvitegevusteks on võimalus osa võtta laulu-muusika, kunsti, näitemängu, puutöö, laserdisaini ja pärimuskultuuri ringidest.
Lasteaed on avatud kella 7–19 ja lasteaias on üks liitrühm.
Põhitegevus: koolieast noorematele lastele hoiu ja alushariduse omandamise võimaldamine.

Välislingid
-----------

* Meremäe kooli koduleht
Ivan Orav koguperepäeval Tallinna buss 100
**Ivan Orav** (1. september 1908 – 19. juuni 2009) on eesti kirjaniku Andrus Kiviräha loodud kirjanduslik tegelane, kes kerkis esile 1992. aastal Eesti Päevalehe huumorirubriigis ning kelle fıktiivsed mälestused on ilmunud ka raamatuna pealkirja all "Ivan Orava mälestused. Minevik kui helesinised mäed" (1995; 2. ja täiendatud trükk 2001). 2008. aastal ilmus Orava mälestuste kolmas trükk ehk juubeliväljaanne, välja anti ka mälestuste heliraamat, kus teksti loeb Andrus Vaarik.

Ivan Orav elas Kiviräha järgi perioodil 1. september 1908 – 19. juuni 2009. Ta suri õlle ja viina koospruukimise tõttu tekkinud haiguse tagajärjel ning on maetud Vabaduse väljakule Tallinnas. Tema mälestuseks rajati sinna kõrge klaasist rist. Elukutselt oli ta sepp. Oma mälestustes meenutas ta nii sõjaeelse Eesti Vabariigi kui ka Nõukogude okupatsiooni aega, tehes seda kõike pseudoajaloolise absurdihuumori võtmes. Orav on jäänud alati tõsimeelseks Eesti patrioodiks, võidelnud Nõukogude võimu ja selle sabarakkudega ning teda oli kartnud kogu EKP Poliitbüroo eesotsas Johannes Käbiniga. Orava memuaarid lõpevad aastaga 1993, kuid puhuti on tema tegelaskuju esile astunud ka hiljem, jätkuvalt eriti Eesti Päevalehe artiklites. Pärast surma ilmunud päevakajalised kommentaarid on saadetud põrgust.

Aastatel 1994–1995 lavastati RTV-s Ivan Orava pensionipõlve kajastav televisiooni draamasari "Vabariigi valvur", kus Orava rollis oli Andrus Vaarik. Ivan Orava tegelaskuju esineb ka Kiviräha näidendites "Meri ja Orav" ning "Orav ja Ilves", mille lavastustes kehastab teda samuti Vaarik.

Kirjandus
---------

* "Ivan Orava mälestused. Minevik kui helesinised mäed." Tallinn: A. Kivirähk, 1995. Teine, täiendatud trükk 2001. Kolmas, samuti täiendatud trükk (100. juubeli väljaanne), 2008

Välislingid
-----------

* *Ivan Orav – kuulus tiblakütt ootab suurt juubelit ja surma* Eesti Päevaleht, 8. september 2007
* Andrus Kivirähk, Ivan Orav on lahkunud, EPL, delfi.ee, 20. juuni 2009
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib pühakust; eesnime kohta vaata artiklit Bartolomeus (eesnimi); teiste selle nime kandjate kohta vaata lehekülge Bartolomeus (täpsustus).* |

---

Püha Bartholomeus
**Bartolomeus** on üks Jeesus Kristuse 12 jüngrist.

Bartolomeus tähendab aramea keeles Tolomai poega. Tema tegutsemispaik ja surmaaeg pole täpselt teada. Pärast Kristuse surma ja ülestõusmist olevat Bartolomeus ühe traditsiooni järgi tegutsenud Indias ja Armeenias (ning Kaukaasia Albaanias. Teise legendi järgi jutlustanud ta Mesopotaamias, Partias ja Egiptuses. Ta nüliti elusalt ja seejärel löödi pea otsast. Väidetavalt juhtus see Kaspia mere ääres Derbendis.

Inglismaal on talle pühitsetud 165 kirikut ja seal on hoiul mitu reliikviat. Pühaku säilmed viidi esmalt Lipari saarele, sealt edasi Rooma, Tiberi jõele Püha Bartolomeuse kirikusse, mis püstitati tema auks 983. aastal. Bartolomeuse käe andis Knuti naine 11. sajandil üle Canterbury kloostrile. Seda peeti sensatsiooniliseks ja ülimalt väärtuslikuks kingituseks, mis aitas nii kristluse kui ka pühakukultuse levikule Inglismaal.

Bartolomeus on Firenze soola- ja juustukaupmeeste kaitsepühak, samuti nahaparkalite ja kõikide nahatöötlejate (kingseppade, raamatuköitjate, nahakaupmeeste jt) kaitsepühak.

Bartolomeuse mälestuspäeva ehk pärtlipäeva tähistatakse eesti rahvakalendri ja kirikukalendri järgi 24. augustil.

Püha Bartolomeuse sümbol on nülgimisnuga. Kunstis kujutatakse teda sageli iseenda nülitud nahaga.

Eesti kirikuist on Bartolomeusile pühitsetud Palamuse kirik.

Vaata ka
--------

* Bartholomeos I

Viited
------

1. ↑  Pühakuteraamat, Tallinn, Perioodika, 1995, lk 32

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Saint Bartholomew** |
**Arved Jakobi** (24. veebruar 1914 – 25. november 2011) oli eesti viiuldaja.

Õppis Tallinna Reaalkoolis, mille lõpetas 1932. 1932–1933 läbis kohustusliku sõjaväeteenistuse sõjaväeorkestris muusikuna. 1935–1940 töötas Eesti Maapangas arveametnikuna, mida võimaldas tema Reaalkoolis omandatud haridus.

1928. aastal astus Tallinna Konservatooriumi õpetaja Alfred Papmehli viiuliklassi. Konservatooriumi lõpetas Jakobi helikunstniku diplomiga 1937. aastal koos Vladimir Alumäe ja Zelia Aumerega. Konservatooriumis omandatud erialal sai ta tööd Estonia teatris 1. detsembril 1940. Alates 1946. aastast töötas kolmanda kontsertmeistrina. Esimene kontsertmeister oli Hugo Schütz ja teine kontsertmeister Rudolf Milli. 1966. aastast kuni pensionini 1974. aastal oli RAT Estonia orkestri kontsertmeister. Juba pensionil olles töötas Jakobi Estonia teatri orkestris veel vaheaegadega kuni 1985. aastani.

Arved Jakobi töötas ka viiuliõpetajana: 1950–1957 Tallinna Pioneeride Palees ja 1951–1956 Tallinna Lastemuusikakoolis. Tema õpilasteks olid ka hilisem ERSO vioolamängija Svjatoslav Zavjalov ja viiuliõpetaja Ivi Tivik.

Isiklikku
---------

Tema poeg Peeter Jakobi oli teatri- ja filminäitleja.

Kirjandus
---------

* A. Jakobi "Muusika ei tule sinu juurde, sa pead tema juurde minema". Intervjueerinud 15.10.2004. viiuliõpetaja, A.Jakobi õpilane, Ivi Tivik.

Välislingid
-----------

* Garderoobijutud VIII ERR arhiiv 2006.a.
Brad Hunt 2018. aastal Vegas Golden Knightsi mängijana
Brad Hunt 2014. aastal Edmonton Oilersi mängijana
**Bradley Sean Hunt** (sündinud 24. augustil 1988 Maple Ridge'is, Briti Columbias) on Kanada jäähokimängija, kes mängib kaitsjana NHL-i klubis Colorado Avalanche.

Aastatel 2006–2008 mängis ta British Columbia Hockey League'i klubis Burnaby Express ja 2008–2012 Bemidji State University jäähokimeeskonnas.

2012. aastal sõlmis ta lepingu American Hockey League'i (AHL) klubiga Chicago Wolves. 2013. aastal valiti Hunt AHL-i tähtede mängule. AHL-i tähtede mängule valiti Hunt veel ka 2015. 2016. ja 2017. aastal. Hooaja 2013/14 eel sõlmis Hunt lepingu NHL-i klubiga Edmonton Oilers. Hooaega 2013/14 alustas ta AHL-is Oilersi tütarklubis Oklahoma City Barons. NHL-is debüteeris ta Oilersi meeskonnas 3. jaanuaril 2014 mängus Anaheim Ducksi vastu. Hooajal 2014/15 lõi Hunt Baronsis mängides AHL-is 19 väravat ja andis 32 väravasöötu ning valiti AHL-i hooaja sümboolsesse koosseisu.

Pärast Oilersit mängis NHL-is veel St. Louis Bluesi (hooajal 2016/17), Nashville Predatorsi (2016/17), Vegas Golden Knightsi (2017–2019), Minnesota Wildi (2019–2021) ja Vancouver Canucksi ridades (hooajal 2021/22).

2022. aasta juulis sõlmis ta kaheaastase lepingu valitseva Stanley karika võitja Colorado Avalanche'iga. Ta alustas hooaega 2022/23 AHL-is Avalanche'i tütarklubis Colorado Eagles. Seal kogus ta esimese 22 mänguga 20 resultatiivsuspunkti ning 2022. aasta detsembris sai ta võimaluse debüteeris ta Avalanche'i meeskonnas. Hooajal 2022/23 sai Hunt NHL-is 47 mänguga kirja neli väravat ja kuus väravasöötu.

Kanada jäähokikoondise koosseisus osaleb Hunt 2023. aasta maailmameistrivõistlustel.

Viited
------

1. 1 2   (vaadatud 23.5.2023)
2. ↑  Willis, Jonathan (3. august 2013). "Edmonton Oilers prospect Brad Hunt has a history with Craig MacTavish". *Edmonton Journal*. Vaadatud 20. augustil 2013.[*alaline kõdulink*]
3. ↑  "Avalanche signs Brad Hunt". Colorado Avalanche. 15. juuli 2022. Vaadatud 15. juulil 2022.
4. ↑  "Avalanche recalls Hunt, Kaut re-assigned". Colorado Eagles. 9. detsember 2022. Vaadatud 9. detsembril 2022.

Välislingid
-----------

* Brad Hunt NHL.com lehel
* Brad Hunt hockeydb.com lehel

| * v
* r
Colorado Avalanche |
| --- |
| 
**Väravavahid**: Pavel Francouz **·** Aleksandr Georgijev |
| 
**Kaitsjad**: Bowen Byram **·** Samuel Girard **·** Brad Hunt **·** Erik Johnson **·** Jack Johnson **·** Kurtis MacDermid **·** Cale Makar **·** Josh Manson **·** Devon Toews |
| 
**Ründajad**: Andrew Cogliano **·** J. T. Compher **·** Lars Eller **·** Darren Helm **·** Gabriel Landeskog **·** Artturi Lehkonen **·** Nathan MacKinnon **·** Denis Malgin **·** Ben Meyers **·** Alex Newhook **·** Matt Nieto **·** Valeri Nitšuškin **·** Logan O'Connor **·** Mikko Rantanen **·** Evan Rodrigues |
Helmes on rahvusvaheline tarkvaraettevõte. Helmes on arenduse ja innovatsiooni partner paljudele ettevõtetele, ülemaailmsetele organisatsioonidele ja riikidele Euroopas.

Helmes on pakkunud tarkvara arendusteenust enam kui 500 organisatsioonile. Ettevõtte 1400 töötajat teenindavad kliente kontoritest 14 asukohas. Helmesel on kontorid mitmes linnas Euroopas, aga ka Indias, Aafrikas ja Ameerikas. 

Helmes on ka üks oluisemaid e-Eesti süsteemide loojaid. Üle 30% Eesti digitaalsetest edulugudest on Helmese loodud. Tuntumateks näiteks digiretsept ja e-valimised.

Sotsiaalne vastutus
-------------------

Koostöös vähihaigete toetusfondiga Kingitud Elu töötab Helmes välja tarkvaralahenduse, mis muudab nende töö tõhusamaks, võimaldades rohkematel inimestel saada vajalikku ravi. 

Ettevõtte peab prioriteediks oma keskkonnajalajälje vähendamist ja panustatakse regulaarselt keskkonnaalastele tegevustele ja koostööle heategevusorganisatsioonidega.

Vastutustundlik tarkvara
------------------------

Helmes jälgib säästva tarkvaraarenduse ja andmetöötluse põhimõtteid, et vähendada energiatarbimist ja digitaalset prügi. Helmes Way meetod keskendub tõhusale arengule optimeeritud disaini, funktsionaalsuse, andmestruktuuride, energiatarbimise ja riistvara kaudu.

Viited
------
**Branti vald** (läti keeles *Brantu pagasts*) on vald Lätis Smiltene piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Smiltene linnaga ning Smiltene, Launkalne, Blome ja Rauna vallaga.

Valla pindala on 82 km². 2016. aasta seisuga elas seal 580 inimest. Valla keskus on Vidzeme küla, vallamaja asub aadressil Rīgas iela 71. Vallavanem on Branti vallal ja Smiltene vallal ühine – Mārīte Treijere.

Ajalugu
-------

1925. aastani kandis Launkalne vald Branti valla nime, seejärel sai see tänapäevase nime. 1935. aastal oli valla pindala 70,78 km², elanikke oli 1186. 1945. aastal moodustati valda Branti ja Launkalne külanõukogu, 1949. aastal vald likvideeriti. 1990. aastal muudeti külanõukogu vallaks. 2009. aastast kuulub vald Smiltene piirkonda.

Loodus
------

Vald asub Vidzeme kõrgustikul. Olulisemad jõed on Abuls ning selle lisajõed Mutulīte, Dranda ja Nigra. Branti valda jääb kaks järve – Branti ja Strante järv –, samuti Prūši veskijärv.

Kaitstavad objektid
-------------------

Looduskaitse all on Lejasstrantese pärn, Liezēri pärn, Ducmaņi tamm, Kalna Ducmaņi tamm, Vītoli künnapuu, Ragži jalakas, Roza pahaga kask, Bukani tamm, Branti tammed, Vecbemberi künnapuu, Brūkši tamm ja Veckalniņi künnapuu.

Vallas on arvukalt riikliku kaitse all olevaid muinsusmälestisi: Slavēki, Tīrumpapāni, Gailīši, Branti, Leiaskleperi, Lejasstranti ja Kalnastranti muinaskalmed. Muinsusmälestistest on vallas kohaliku kaitse all Branti mõisa härrastemaja ja Kampi linnamägi.

Asustus
-------

2011. aastal elas vallas 576 lätlast, 22 venelast, 11 valgevenelast, 1 ukrainlane, 4 poolakat ja 1 leedulane.

Vallas on järgmised külad.

| Küla | Küla tüüp | Elanike arv |
| --- | --- | --- |
| Branti | *mazciems* | 27 (2007) |
| Lembis | *mazciems* | 19 (2007) |
| Žīguri | *mazciems* |  |
| **Vidzeme** | *vidējciems* | 175 (2019) |

Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.

Viited
------

1. ↑  Pilsētu (blīvi apdzīvotu) un lauku (reti apdzīvotu) teritoriju iedzīvotāju skaits reģionos, pilsētās, novados un pagastos (pēc administratīvi teritoriālās reformas 2021. gadā) – Teritoriālā vienība, Laika periods un Rādītāji, vaadatud 22.12.2022.
2. ↑  Iedzīvotāju reģistra statistika uz 01.01.2016. Latvijas iedzīvotāju skaits pašvaldībās
3. ↑  Smiltenes novads, vaadatud 7.05 2017
4. ↑  Latvijas pagasti. Enciklopēdija. Rīga : A/S Preses nams. 2001—2002. ISBN 9984-00-412-0.
5. ↑  Smiltenes novads
6. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS
7. ↑  Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija, vaadatud 06.06 2019
8. ↑  Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija, vaadatud 06.06 2019
9. ↑  Ethnic composition of Latvia 2011
10. 1 2  Vietvārdu datubāze. Latvijas Ģeotelpiskās informācijas aģentūra.

| * v
* r
Smiltene piirkonna haldusjaotus |
| --- |
| 

* Bilska vald
* Blome vald
* Branti vald
* Drusti vald
* Grundzāle vald
* Hopa linn
* Hopa vald
* Koivaliina vald
* Launkalne vald
* Palsmane vald
* Rauna vald
* Smiltene linn
* Smiltene vald
* Trapene vald
* Variņi vald
* Vireši vald

 |
**Lua tõrge kohal Moodul:Kaart 442. real: attempt to index local 'entity' (a nil value).**

  

**Kupałaŭskaja metroojaam** (vene keeles Купаловская (*Kupalovskaja metroojaam*), valgevene Купалаўская (transkribeerituna **Kupalavskaja metroojaam**)) on üks Minski metroo jaamadest Aŭtazavodskaja liinil Leninski rajoonis.

Jaam avati 31. detsembril 1990; see oli üks Minski metroo teise liini algsetest jaamadest. Jaama perroon on 10 meetri laiune ja 100 meetri pikkune. Jaam on ühendatud Maskoŭskaja liini Kastryčnickaja metroojaamaga. Jaam on üks kolmest Minski metroo jaamadest, mille väljapääs on rajatud varem olemas olnud hoonesse.

Jaam asub paari meetri sügavusel maa all, Maskoŭskaja liin on sellest madalamal ja Kastryčnickaja jaama viiv tunnel suundub perroonilt alla. Kupałaŭskaja metroojaam on pühendatud Janka Kupałale, ka asub selle ühe sissepääsu lähistel Janka Kupala nimeline Riiklik Akadeemiline Teater. Jaama kujunduses on üritatud edasi anda poeedi luulet. Jaama lagi on lihtne ja valge, seinad on kaetud roheliste keraamiliste plaatidega, soklid on hallikasrohelised.

Viited
------

1. ↑

Välislingid
-----------

 Kupalaŭskaja metroojaam – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Infot jaama kohta (*vene keeles*)

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Eelnev peatus** |  **Metroojaam Aŭtazavodskaja liinil** | **Järgnev peatus** |
|  Niamiha |  **Kupałaŭskaja** | Pieršamajskaja  |
**Ene-Reet Ehala** (kuni 1963 **Veski**; sündinud 26. novembril 1938 Tallinnas) on eesti koorijuht ja muusikapedagoog.

Ta lõpetas 1958. aastal Tallinna Muusikakooli Laine Karindi ja 1963. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi Gustav Ernesaksa klassis. 

On töötanud muusikaõpetajana 1964–1974 Tallinna 42. Keskkoolis ja rütmikaõpetajana 1964–1973 Tallinna 22. Keskkoolis, koorijuhtimise osakonna juhatajana 1974–1998 Tallinna Pedagoogilises Ülikoolis (aastast 1992 dotsent).

Tema tuntumad õpilased on Tiia Soomre, Tiiu Tikerber, Varje Lepp, Ülle Tammearu, Kaja Viira, Marika Mets, Rita Kikajon, Anneli Kasela, Ülle Keerberg jpt.

Täiendanud end 1967. aastal Bratislavas Elly Basici, Karl Lorenzi juhendamisel (rütmika), 1969 Moskva Riikliku Konservatooriumi juures asuvas muusikakeskkoolis Jelena Konorova juhendamisel (rütmika), 1979 stažeeris Leningradi Konservatooriumis, dirigeerimist Elizaveta Kudrjavtseva juhendamisel, 1985 Riia Konservatooriumis Imants Kokarsi juhendamisel.

Ta oli aastatel 1966–1972 Tallinna Kammerkoori laulja, 1970–1985 Üldlaulupeo büroo Järvamaa kooride koorijuht konsultant.

1958–1962 juhatas Tallinna Ehitus- Ja Mehhaanikatehnikumi meeskoori, 1965–1975 Tallinna 42. Keskkooli naiskoori, 1966–1970 Ülgase segakoori Harjumaal, 1969–1984 Kõrgemate Kooride Lõpetanute segakoori, 1975–1991 Tallinna Õpetajate Maja kammerkoori, 1992–1999 Tallinna Saarlaste segakoori. 

On juhatanud koore nii maakondlikel laulu- ja tantsupidudel kui ka rahvusvahelistel festivalidel (sh 1986 Kuldne Lüüra Gus-Hrustalnõis, 1988 Armeenias, 1994 Seinajoel, 1996 Kopenhagenis).

On andnud kontserte 1976 Kapella saalis Leningradis, 1978 Riia Ülikooli aulas, 1979 ja 1986 Jerevani filharmoonia suures saalis, 1989 Stockholmi Vanamuusika Akadeemia saalis, korduvalt Estonia kontserdisaalis ja kirikutes.

Diskograafia
------------

* «Unelaulud» CD, 2004
* «Laulavad ja räägivad»

Raamatud
--------

* «Rütmikaelementide kasutamise võimaluse muusikatundides. Abiks muusikaõpetajale IX», 1979 VÕT, Tallinn
* «Laule neljal häälel segakoorile», 2002, Tallinn
* «Kallavere kooli lugu», 2008, Tallinn
* «Unelaulud», 2001, 2018, Tallinn
* «Laulukaar. Hümnist rokini», Koolibri, 2018, Tallinn

Viited
------
**Brasla** (ka **Braslas**) on küla (*skrajciems* ehk hajaküla) Lätis Cēsise piirkonnas Straupe vallas. 

Küla asub valla edelaosas maantee A3 ja Brasla jõe ääres. Seal on Brasla bussipeatus. Jõe teisel kaldal asub Brasla küla, mis jääb Krimulda valda. 

Brasla jõel asub küla kohal Brasla veehoidla, mis varustab veega Brasla hüdroelektrijaama. Veehoidla rajati aastail 1928-1930 sealse hüdroelektrijaama tarbeks, ent kui elektrijaam aastal 1970 suleti, hakati seda kasutama kalakasvatuseks. Aastal 2000 hüdroelektrijaam taastati, selle võimsus on 400 kW. Aastani 2021 kuulus küla Pārgauja piirkonda.

Asula jääb Gauja rahvusparki.

Aastal 2013 oli külas 22 elanikku.

Talvine Brasla hüdroelektrijaam

Viited
------

1. ↑  Vietvārdu datubāze
2. ↑  Autotransporta direcija
3. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS

| * v
* r
Straupe valla asulad |
| --- |
| 
Brasla **·**  Mazstraupe **·**  Lielstraupe **·**  **Plācis** **·**  Raulicas **·**  Straupe **·**  Strautiņi **·**  Šņores **·**  Vārnkalni |
**Lua tõrge kohal Moodul:Kaart 442. real: attempt to index local 'entity' (a nil value).**

Maskoŭskaja metroojaam
**Maskoŭskaja metroojaam** (vene keeles Московская (*Moskovskaja metroojaam*), valgevene Маскоўская (transkribeerituna **Maskovskaja metroojaam**)) on üks Minski metroo jaamadest Maskoŭskaja liinil Pieršamajski rajooni territooriumil.

Jaam avati 30. juunil 1984. Algselt oli see liini lõppjaamaks. Jaama perroon on 10 meetri laiune ja 102 meetri pikkune, see asub 7,9 meetri sügavusel maa all. Selle ehitusel kasutati ühendatud raudbetoonist elemente. Kasutusel olevad värvid on valge, punane ja kuldne. Seinal on mosaiikstiilis ornament, mille keskmes on Moskva Kremli stiliseeritud kujutis. Põrandat katavad tumepunased lihvitud graniidist plaadid, mille vahel on helehallidest plaatidest muster. Üks jaama väljapääsudest asub aastal 1990 avatud Maskoŭskaja autobussijaama hoone lähistel. Ka algab jaama lähistelt Minski lasteraudtee.

Jaam kandis kuni aastani 1984 projektis nime Vałhahradzkaja, kuna see pidi asuma Vałhahradzkaja tänaval. Seejärel valmis kava nimetada osa Lenini nime kandvast tänavast ümber Maskoŭskaja tänavaks, mis aga ei teostunud. Kuna see kavandatav uus tänav asus ehitatava metroojaama juures, hakkas seda nime kandma ka jaam.

Viited
------

1. ↑

Välislingid
-----------

 Maskoŭskaja metroojaam – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Infot jaama kohta (*vene keeles*)

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Eelnev peatus** |  **Metroojaam Maskoŭskaja liinil** | **Järgnev peatus** |
|  Uschod |  **Maskoŭskaja** | Park Čaluskincaŭ  |
**"Isad ja pojad"** (vene keeles "Отцы и дети") on vene kirjaniku Ivan Turgenevi romaan, mida on nimetatud ka esimeseks vene nüüdisromaaniks. Romaani kirjutas Turgenev aastatel 1860-61 ning see ilmus 1862. aastal.

Ajastu taust
------------

Romaani tegevus algab pool aastat enne seda, mil Londonis ilmus Charles Darwini evolutsiooniõpetuse teos "Liikide tekkimine". Kaks aastat varem oli Aleksander II loonud töörühma, mis valmistas ette pärisorjuse kaotamist Venemaal. Romaani "Isad ja pojad" käsikiri valmis 1861. aasta kesksuvel, mil keisri manifesti teatavakstegemisest oli möödunud umbes neli kuud. Samal ajal kirjutas Turgenev oma sõbrale Pavel Annenkovile, kuidas talupojad saavad kogu asjast aru vaid niipalju, et ihunuhtlust enam pole.

Romaani tegelaste, kahe eakaaslase murdeiga jääb 1848. aasta uue Kolmanda Prantsuse revolutsiooni aegadesse, nende ülikooliõpingud aga perioodi, mil Venemaa väljus Nikolai I süngest seitseaastakust (1848–1855).

Sisu
----

Romaani peategelased on meditsiinitudeng Jevgeni Bazarov oma sõbra, äsja Peterburi ülikooli lõpetanud Arkadi Kirsanoviga. Kirsanov usaldab Bazarovi arvamusi ning oma nägemust oludest otseselt ei avalda. Uuendusmeelsetele noortele ehk poegadele vastandub ortodoksne vanem põlvkond ehk isad, keda esindavad mõisnik Nikolai Kirsanov ja tema vend Pavel ning jumalale ja pojale pühendunud erruläinud sõjaväekirurg, orjapidajast mõisnik Vassili Bazarov.

Jevgeni Bazarov kohtub kuberneri ballil Anna Odintsovaga, kellesse armub, aga ei leia neiu poolehoidu. Bazarov ja Kirsanov sõidavad poega igatsevate vanemate juurde Bazarovite mõisa, kuid ei suuda seal leppida nende iganenud ja vananenud mõtteviisidega. Noored kohtuvad seejärel Kirsanovite mõisas Arkadi vanematega ning Bazarov satub nendega konflikti. Jevgeni Bazarov kohtub Anna Odintsovaga ja vabandab oma varasema tunnete avaldamise pärast. Anna võtab vabandused vastu. Jevgeni lahkub lõplikult Arkadist ning jääb oma vanemate juurde. Ta aitab oma kirurgist isa haigete ravimisel, kuid nakatub tüüfusesse surnud isiku lahkamisel ning sureb veremürgistusse. Enne surma kutsub ta Anna enda juurde, kelles ärkab lõpuks inimsus ja julgus tunnistada oma tundeid, olgugi et liiga hilja. 

Kui romaan algab rõõmsa, kuid samas nukra ootusega, kus vanemad ootavad oma armastatud poega, siis lõpeb see südantlõhestava stseeniga, kus kaks vanainimest tulevad poja hauale.

Ilmunud Eestis
--------------

* 1936, Tartu, kirjastus Loodus, tõlkinud Marta Sillaots
* 1949, Tallinn, kirjastus Ilukirjandus ja Kunst, tõlkinud Marta Sillaots
* 1991, Tallinn, kirjastus Eesti Raamat, tõlkinud Marta Sillaots ja Evi Puskar
* 2007, Madrid, sari Romaaniklassika, tõlkinud Marta Sillaots ja Evi Puskar

Lavastused Eestis
-----------------

* 1985, Eesti Draamateater, lavastaja Raivo Trass
* 2002, Tallinna Linnateater, lavastaja Adolf Šapiro

Viited
------

1. ↑  Romaaniülikool:Isad ja pojad
**Naised Köögis** on Eesti vokaalinstrumentaalansambel, mille liikmed on Kristiina Ehin, Sofia Joons, Katrin Laidre ja Kairi Leivo.

Ansambel sündis Viljandis, kus kõik neli naist toona elasid. Esimene kontsert toimus 2013. aasta aprillis Peterburis, samalaadse kavaga astuti üles ka 2014. aastal Tartu kirjandusfestivalil Prima Vista.

Ansambli Naised Köögis esimene heliplaat "See pole ainult sääskede ja siilide öö" ilmus 2015. aastal (kujundaja Kärt Einasto). 14 looga plaadil laulsid kõik ansambliliikmed, Sofia Joons mängis lisaks viiulit ja kitarri ning Katrin Laidre karmoškat. Külalisena mängis Silver Sepp klarnetit, pähklipilli ja trumme. Omaloomingu kõrval kasutati Linda Viidingu, Silver Sepa ja Joakim Thåströmi tekste. 

Valsile "Benita" andis inspiratsiooni Tohisoo mõisa endine omanik Benita von Wrangell, kes abiellus rootslase Carl Mothanderiga.

2016. aastal võitis Naised Köögis pärimusmuusika auhinna Etnokulp kahes kategoorias: aasta uusfolkartistina ja aasta parima loo "Naised, naised" eest.

2017. aasta seisuga oli ansambli tuntuim laul räpplugu "Aasta ema", mille videot oli aasta lõpuks Youtube'is vaadatud enam kui 1,9 miljonit korda.

Samal aastal avaldas Naised Köögis oma teise heliplaadi "See tantsusaal on nugadega kaetud". Viljandis omakirjastuslikult ilmunud CD kujundas Kärt Einasto. Plaadi 14 pala seas leidus valsse, räppi, rahvaviise jm. Sõnade autorid olid valdavalt ansambliliikmed, kõige sagedamini Kristiina Ehin, kuid kasutati ka Andres Ehini, Ly Seppeli, Kaarlo Sarkia ja Nikolai Gumiljovi tekste.

Viited
------

1. 1 2  Eia Uus "Ägedam kui muinasjutt" Anne & Stiil, 25. juuli 2017 (vaadatud 11.01.2018)
2. ↑  Naised Köögis andmebaasis allstarz.ee (vaadatud 11.01.2018)
3. ↑  "See pole ainult sääskede ja siilide öö" Eesti rahvusbibliograafia andmebaasis (vaadatud 11.01.2018)
4. ↑  Helerin Väronen "Naised Köögis tõi kokku rekordarvu publikut" Raplamaa Sõnumid, 2. august 2017
5. ↑  "Etnokulpide jagamisel oli edukaimaks ansambliks Naised Köögis" folk.ee, 7. oktoober 2016
6. ↑  "Hittloo „Aasta ema" autor Kristiina Ehin: ma arvan, et see laul kõnetas nii paljusid, kuna selle tähtsaimaks märksõnaks on meestepuudus" Õhtuleht, 17. detsember 2017 (vaadatud 11.01.2018)
7. ↑  "See tantsusaal on nugadega kaetud" Eesti rahvusbibliograafia andmebaasis (vaadatud 11.01.2018)

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Naised Köögis** |

* Naised Köögis Facebookis
* Naised Köögis andmebaasis allstarz.ee
* Naised Köögis andmebaasis muusika.ee
* "Naised Köögis on siiruse ja iroonia kooskõla" ERR, 3. mai 2015
* "FOLGIALBUM. Naised Köögis" Klassikaraadio, 31. mai 2015
* Wend "Arvustus. Naised Köögis lubavad piiritult sulnist äraolemist" ERR, 27. mai 2015
* "Naised Köögis lähevad oma esimesele suvisele kontsert-ringreisile" ERR, 28. aprill 2016
* Helerin Väronen "Naised Köögis tõi kokku rekordarvu publikut" Raplamaa Sõnumid, 2. august 2017
* Peeter Sauter "Arvustus. Naised kütavad köögis meestele sauna" ERR, 5. september 2017
**Lembit Raave** (22. august 1930 Tartu – 17. november 1989 Tallinn) oli eesti põllumajandusteadlane.

Elulugu
-------

Lembit Raave oli talupidaja poeg.

Lõpetas 1950. aastal Tartu 6. Keskkooli ja 1955. aastal Eesti Põllumajanduse Akadeemia (EPA) agronoomiateaduskonna; põllumajanduskandidaat (1969, EPA), väitekiri "Vasikakoplid ja nende kasutamine".

Oli 1955–1957 Teaduste Akadeemia Taimekasvatuse Instituudi Kuusiku filiaali nooremteadur, 1957–1969 Eesti Maaviljeluse ja Maaparanduse Teadusliku Uurimise Instituudi (EMMI) kultuurrohumaade osakonna nooremteadur, 1969–1988 vanemteadur (grupijuht), 1988–1989 samas taimekasvatuse uurimiskeskuse juhtivteadur ja kultuurkarjamaade grupi juht Kuusiku katsebaasis.

Teadustöö
---------

Uurinud erinevaid rohukamaratüüpe, nende ratsionaalseid viljelus- ja kasutusviise, kultuurkarjamaade rajamise ja uuendamise viise; selgitanud erinevate rohukamaratüüpide intensiivse väetamise mõju saagile, saagijagunemisele vegetatsiooniperioodil ja rohukamarate kasutamiskestusele. 195 teadus- ja aimeartiklit.

Teoseid
-------

* Rohumaade kasutuskestus intensiivsel viljelemisel (kaasautor). Tallinn 1986
* Kultuurkarjamaade intensiivne kasutamine (kaasautor). Tallinn 1987

Viited
------

1. 1 2 3 4  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Kirjandus
---------

* Sotsialistlik Põllumajandus (1969) 18. Lk 856
* Richard Toomre. Lk 99–101

Välislingid
-----------

* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013
* Haud Rannu kalmistul

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Lohk** on eesti perekonnanimi.

Statistika
----------

2023. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Lohk 187 inimesel: 90 mehel ja 107 naisel. Perekonnanimede levikult oli Lohk meeste puhul 961. kohal ja naiste puhul 859. kohal. Kõige levinum oli perekonnanimi Lohk vanuserühmas 15–19, kus neid on 10 000 elaniku kohta 1,96. Nimi oli kõige sagedasem Viljandi maakonnas, kus sellist nime kandis maakonna 10 000 elaniku kohta 7,45 inimest.

19. sajandi algul pandi pärisorjusest vabastamise käigus talupojale Viljandimaal Viljandi kihelkonnas Vana-Pärsti mõisavallas perekonnanimeks Lochk (normaliseeritult Lohk).

Nimede eestistamisel võeti Lohk aastatel 1938 ja 1940 uueks perekonnanimeks 3 korral isikute poolt, kelle perekonnanimi oli varem Grauberg, Liebreich ja Vader.

Nime kandjaid
-------------

* Elmar Lohk, eesti arhitekt (1901–1963)
* Hans Lohk, eesti arst ja diplomaat (1867–1942)
* Juhan Lohk, eesti muusikapedagoog, haridustegelane ja tõlkija (1898–1971)
* Natali Lohk, eesti näitleja (1985–)

Viited
------

1. ↑  Statistikaamet: Nimede statistika (vaadatud 12.09.2023)
2. ↑  Onomastika andmebaas. Nimede panemine: Lohk.
3. ↑  Onomastika andmebaas. Nimede eestistamine: (uus nimekuju): Lohk.

Välislingid
-----------

* Lohk statistikaameti andmebaasis
Šeštokai kirik
**Šeštokai** on alev Leedus Lazdijai rajoonis, Šeštokai valla halduskeskus. Alev asub Poola viiva raudtee ääres, selle territooriumile jääb Šeštokai raudteejaam, kus on nii standardrööpmeline (rööpmelaius 1435 mm) kui ka laiarööpmeline raudtee (laius 1520 mm).

Šeštokais on keskkool, postkontor ja raamatukogu. Vaatamisväärsuseks on sealne 1924. aastal valminud katoliku kirik.

Ajalugu
-------

1871. aastal sündis Šeštokais USA vaimulik Antanas Milukas. Šeštokai kujunes aleviks XIX sajandil, mil seda hakkas läbima Alytuse ja Suwalki vaheline raudtee. Kuni 1920. aastani kandis see nime **Šeštakavas**. Pärast Leedu iseseisvumist rajati uus raudteeharu Kazlų Rūdasse. Nõukogude perioodil oli Šeštokai kohaliku kolhoosi keskasulaks. Pärast Poola viiva raudtee taasavamist oli Šeštokai jaamaks, kus kohalikule standardile vastavad rongid seadistati ümber standardrööpmelisele laiusele, ent seoses Rail Balticu rajamisega on standardrööpmelist raudteed alevist kaugemale ehitatud.

Viited
------

1. ↑

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Šeštokai** |

* Alev portaalis vietoves.Lt
Pädaste mõisa peahoone
**Pädaste mõis** (saksa keeles *Peddast*) oli rüütlimõis Muhu kihelkonnas Saaremaal.

Mõisale kuulus 665,84 ha mõisamaad, 554,75 ha talumaad, Simiste küla ja 15 talu, viimased omanikud olid maamarssal Axel Buxhoevedeni pärijad.

1566. aastal sai Johann Knorring mõisa koos Viirelaiuga Taani kuningalt, lühikese vaheajaga kuulus mõis Knorringitele kuni 1768. aastani. Neilt pärineb ka mõisa varasem eestikeelne nimi Norra (mitte segi ajada Koeru kihelkonnas asuva Norra mõisaga).

Praegune mõisa härrastemaja (peahoone) valmis aastal 1875. Arhitektuuriliselt on mõisa härrastemaja uusgooti stiilis.

Praegu asub endine mõisasüda Pädaste külas Muhu vallas Saare maakonnas. Aastast 1996 kuuluvad mõisa hooned Imre Sooäärele ja Martin Breuerile.

Mõisakompleks
-------------

* Mõisa peahoone küljeltMõisa peahoone küljelt
* Mõisa peahoone enne restaureerimistMõisa peahoone enne restaureerimist
* Mõisa aitMõisa ait
* Tall-tõllakuurTall-tõllakuur
* KelderKelder
* MeiereiMeierei
* Pädaste mõisa parkPädaste mõisa park
* Mõisa piirdemüüridMõisa piirdemüürid

Viited
------

1. ↑  Kultuurimälestiste riiklik register (vaadatud 16.03.2013)
2. 1 2  *Eesti entsüklopeedia.* 12. köide: *Eesti A–Ü.* Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2003, lk 436.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Pädaste mõis** |

* Pädaste mõis kultuurimälestiste riiklikus registris
* Pädaste 360° aeropanoraam / aerofoto

Muhu kihelkond

**Kirik**: Muhu kirik  

**Mõisad**: Hellamaa mõis | Kantsi mõis | Kapi mõis | Kuivastu mõis | Muhu kirikumõis | Pädaste mõis |Rinsi mõis | Muhu-Suuremõisa mõis | Nurme mõis | Tamse mõis | Võlla mõis |
**Nadija Olizarenko** (neiupõlvenimega Mušta) (vene *Надежда Олизаренко*; 28. november 1953 Brjansk – 17. veebruar 2017 Odessa) oli Ukraina kergejõustiklane, jooksja. 1980. aasta olümpiavõitja. 

Võistlustel esindas ta Nõukogude Liitu. 

Pärast abiellumist 1978. aastal Ukraina takistusjooksja Sergi Olizarenkoga jäi ta elama Odessasse ning hakkas riigisisestel võistlustel esindama Ukraina NSV-d.

Saavutused
----------

### Olümpiamängudel

1980 – **olümpiavõitja** 800 m jooksus (**1.53,43**) ja pronksmedal 1500 m jooksus (**3.59,6**)

### Euroopa meistrivõistlustel

1978 – hõbemedal 800 m jooksus (**1.55,82**) ja 4×400 m teatejooksus (**3.22,53**)
  
1986 – **Euroopa meister** 800 m jooksus (**1.57,15**)

### Maailmarekordid

Ta püstitas kaks maailmarekordit:

| Ala | Tulemus | Aeg | Koht |
| --- | --- | --- | --- |
| 800 m jooks | **1.54,85** | 12. juuni 1980 | Moskva |
| 800 m jooks | **1.53,43** | 27. juuli 1980 | Moskva |

Viited
------

1. ↑  "Легендарная бегунья Надежда Олизаренко отметила 60-летний юбилей" (vene). 29.11.2013. Originaali arhiivikoopia seisuga 27.04.2014. Vaadatud 27.04.2014.

Välislingid
-----------

*
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib looduse teaduslikust uurimisest üldse; loodusteaduste kui kitsamalt piiritletud teadusharude kogumi kohta vaata artiklit Loodusteadused* |

---

**Loodusteadus** on süstemaatiline uute teadmiste hankimine looduse kohta. Loodusteaduse all mõistetakse ka loodusteaduse tulemusena saadud teadmiste kogu. 

Loodusteaduslik meetod ehk teaduslik meetod põhineb maailma hoolikal vaatlemisel ja teooriate katselisel kontrollimisel.

Loodusteadus tekkis 17. sajandil, eraldudes filosoofiast. Eriti Inglismaal nimetatigi loodusteadust algul endiselt loodusfilosoofiaks (ladina keeles *philosophia naturalis*, inglise keeles *natural philosophy*). Näiteks Isaac Newtoni kuulus teos kannab pealkirja "Philosophiae naturalis principia mathematica" ("Loodusfilosoofia matemaatilised printsiibid"). 

Traditsiooniliselt on loodusteadust mõistetud teadusena, mis uurib loodust sellisena, nagu ta tegelikult on, sõltumata inimtegevusest. Siiski ilmneb üha enam tendentse, mis sunnivad seda arusaama revideerima. Kvantmehaanika Kopenhaageni interpretatsioonis on inimtegevus füüsikalisse reaalsusse integreeritud. Ka mittetasakaalulise termodünaamika filosoofilised tõlgendused eeldavad tervikut, millesse kuulub inimene. Samuti tähtsustab antroopsusprintsiip inimest. 

Loodusteaduseks kõige puhtamal kujul peetakse füüsikat.

Sõna "loodusteadus" tähendab ka eluslooduse uurimist põhiliselt vaatluse teel.

Vaata ka
--------

* Loodusteadused
**Bānūži** (vanasti ka **Bānuži** või **Kudliņu muiža**) on küla (*mazciems*) Lätis, Cēsise piirkonnas ja Taurene vallas. 

Küla asub valla loodeosas. Bānūži jääb valla keskusest Taurenest 7,4, endisest piirkonna keskusest Vecpiebalgast 22,2 ja Riiast 113,3 kilomeetri kaugusele. Aastail 2009-2021 jäi küla Vecpiebalga piirkonda. Sinna jääb Bānūži bussipeatus.

Külas asub looduskaitsealune Bānūži Kollane allikas.. Kultuurimälestistest on riikliku kaitse Bānūži linnamägi. Kohaliku kaitse all on hiiepaik Bānūži püha allikas.

Aastal 2007 oli külas 5 elanikku.

Viited
------

1. ↑  Läti Ruumiandmete Agentuur
2. ↑  Autotransporta direcija
3. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS
4. ↑  Bānūžu pilskalns
5. ↑  Bānūžu Svētavots - kulta vieta
6. ↑  Vietvārdu datubāze

| * v
* r
Taurene valla asulad |
| --- |
| 
Andrēni **·**  Bānūži **·**  Brežģis **·**  Jērūži **·**  Krustakrogs **·**  Lodes muiža **·**  Ļūdi **·**  Mežrijas **·**  Ramdoti **·**  Runtes **·**  **Taurene** |
Iiri keele levikualad (Gaeltacht)
**Iiri keel** (kohalikult *gaeilge*) on indoeuroopa keelkonna keldi keelte gaeli rühma kuuluv keel, mida kõneldakse peamiselt Iirimaal. Emakeelena kõneleb seda Iirimaal hinnanguliselt 138 000 iirlast. 

Iiri keel on Iirimaa riigikeel ja esimene ametlik keel (teine on inglise keel) ning on Iirimaa koolides kohustuslik õppeaine. 1. jaanuarist 2007 on iiri keel üks Euroopa Liidu ametlikest keeltest.

Iiri keele kõnelejate kompaktset asuala, kus iiri keelel on esimese keele staatus, nimetatakse Gaeltachtideks. Need asuvad peamiselt Donegali, Mayo, Galway, Kerry ja Corki krahvkonnas, väiksemad kogukonnad ka Waterfordi lõunaosas ja Meathi krahvkonnas. Kokku elab nendel aladel umbes 86 000 inimest, kes räägivad kõik kas esimese või teise keelena vabalt iiri keelt.

21. sajandi alguse seisuga on iiri keelel kolm murret: Munsteri murre (lõunamurre), Connachti murre (keskmurre) ja Donegali murre (põhjamurre). 20. sajandil suri välja Leinsteri murre (idamurre). Murdeerinevused on väikesed. Ametlikus läbikäimises ja hariduses kasutatakse 20. sajandi keskel standardiseeritud uusiiri keelt (*An Caighdeán Oifigiúil*).

Ajalugu
-------

Umbes 5.–6. sajandist pärit tekstid vanagaeli keeles, millest iiri keel pärineb, on kirjutatud ogamites puutükkidele ja kivide servadele. 

7.–8. sajandil hakati iiri keelt kirjutama ladina kirja erivormis iiri kirjas. 

Vanaiiri kirjakeele norm oli kasutusel 8.–17. sajandil. 

Vanaiiri verbisüsteem oli väga keerukas.

18. sajandi lõpus rääkis iiri keelt umbes 3,5 miljonit iirlast.

Vaata ka
--------

* Iirikeelne kirjandus

Viited
------

1. ↑

Välislingid
-----------

* Iiri keel veebisaidil Ethnologue
* Iiri nimede kirjutus ja hääldus EKI teatmikus
* Iiri keele eestkõneleja loodab abi ELilt, Postimees, 21. aprill 2015
* Keeleoskajate statistikat saab tõlgendada mitmeti, Postimees, 21. aprill 2015

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Iiri keel** |

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Iiri keel** |

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikisõnastiku kategooria: **Iiri keel** |

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Iirikeelne Vikipeedia** |


Euroopa Liidu ametlikud keeled

bulgaaria | eesti | hispaania | hollandi | horvaadi | iiri | inglise | itaalia | kreeka | leedu | läti | malta | poola | portugali | prantsuse | rootsi | rumeenia | saksa | slovaki | sloveeni | soome | taani | tšehhi | ungari

*Allikas: Euroopa Liidu ametlik võrgukoht*
Janusz Sidło 1974. aastal
**Janusz Jan Sidło** (19. juuni 1933 – 2. august 1993) oli Poola odaviskaja. Ta võistles 1952. 1956. 1960. 1964. ja 1968. aasta suveolümpiamängudel ning saavutas vastavalt 18. 2. 8. 4. ja 7. koha. Teda autasustati Poola taassünni ordeniga ja hiljem Rüütliristiga. Oma pika karjääri jooksul võitis Sidło 14 riigi tiitlit ja osales viis korda Euroopa meistrivõistlustel (1954, 1958, 1962, 1966 ja 1969), võites need 1954. ja 1958. aastal ning sai pronksmedali 1969. aastal.

Aastatel 1954 ja 1955 valiti ta Poola aasta sportlaseks.

1953. aasta oktoobris püstitas Sidło Jenas uue Euroopa odaviske rekordi 80.15 m. Juunis 1956. aastal püstitas ta Milanos maailmarekordi 83.66 m. Ta läks 1956. aasta suveolümpiamängudele favoriidina ja oli varustatud moodsa terasest odaga, samas kui enamik konkurente kasutas endiselt puidust oda. Sidło juhtis võistlust 79,98 m viskega, kuid laenas seejärel oda oma kehvalt esinevale sõbrale, norralasele Egil Danielsenile. Danielsen püstitas uue maailmarekordi 85.71 m ja võitis kuldmedali.
Tuulik Bērzaines
**Bērzaine** (vanasti ka **Jaunburtnieki**) on küla (*vidējciems*) Lätis Valmiera piirkonnas, Bērzaine valla halduskeskus. Külas on raamatukogu, postkontor ja rahvamaja. 

Bērzaine asub merepinnast 65 meetri kõrgusel, 18 km kaugusel endisest piirkonnakeskusest Kocēnist ja 119 km kaugusel Riiast. Külas on Bērzaine bussipeatus.

Külas kasvav Bērzaine pärn ümbermõõduga 5,78 meetrit on looduskaitse all.

Küla kujunes Jaunburtnieki mõisa (*Sternhof*) juurde. Mõisakompleksist on säilinud härrastemaja, mõisavalitseja maja, laut-tall, ait, sepikoda, piiritusevabrik ja park. Nõukogude ajal oli küla «Bērzaine» kolhoosi keskasulaks. Aastail 2009–2021 kuulus küla Kocēni piirkonda.

Aastal 2016 oli külas 249 elanikku, aastal 2021 oli elanikke 267.

Viited
------

1. ↑  Vietvārdu datubāze
2. ↑
3. ↑  Autotransporta direcija
4. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS

| * v
* r
Bērzaine valla asulad |
| --- |
| 
**Bērzaine** **·**  Jaunburtnieku pamatskola **·**  Vākšēni |
Zarja nähtuna missiooni STS-88 ajal kosmosesüstik Endeavouri pardalt
**Zarja** (vene keeles: Заря́, 'koit'), tuntud ka **Functional Cargo Block** või **FGB**, on Rahvusvahelise kosmosejaama (ISS) esimene moodul.

Moodulit plaaniti esialgu kasutada kosmosejaamas Mir, kuid Miri programmi lõpuga kohandati see ümber ISSi jaoks. Moodul saadeti kosmosesse 20. novembril 1998. Zarja tagas ehituse alguses jaama elektrivarustuse ning selles asusid jaama juhtivad pardaarvutid. Pärast Zvezda mooduli saabumist, kasutatakse moodulit varustuse ja kütuse hoiustamiseks. Zarja ehitas Vene firma, kuid see kuulub Ameerika Ühendriikidele.

Moodul kaalub 19,3 tonni ja on ilma päikesepaneelideta 12,55 m pikk ning 4,1 meetrit lai. Zarja päikesepaneelide pikkus on 10,6 meetrit ja laius 3,3 meetrit.

Viited
------

1. ↑  "Zarya". *NASA*. Originaali arhiivikoopia seisuga 28. märts 2019. Vaadatud 23. jaanuar 2020.
2. ↑  "International Space Station Status Report #98-3". *NASA*. Originaali arhiivikoopia seisuga 6. juuli 2021. Vaadatud 23. jaanuar 2020.
3. ↑  "ZARYA: ISS gets its start". *Space Center Houston*. Vaadatud 23. jaanuar 2020.
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib linnast Venemaal; jõe kohta Ukrainas vaata artiklit Samara jõgi; Venemaa jõe kohta vaata artiklit Samara jõgi (Venemaa).* |

---

**Samara** (varasem eestikeelne nimekuju *Samaara*) on linn Venemaal, Samara oblasti keskus.

Samara asub Volga jõe ääres. Rahvaarvult Venemaa kuues linn, asutatud 1586. aastal. Aastatel 1935–1991 kandis Nõukogude riigitegelase Valerian Kuibõševi järgi nime *Kuibõšev*. II maailmasõja ajal 1941. aasta oktoobrist kuni 1943. aasta suveni oli Kuibõšev NSV Liidu ajutine pealinn ning sinna evakueeriti valitsus ja välissaatkonnad.

Ajalugu
-------

Samara on ametlikult asutatud 1586. aastal, kui senisest asulast sai sobiv paik Kesk-Volgal kaubavahetuseks. Varasemad teated asulatest Samara jõe kaldalt sellest regioonist pärinevad alates 8. sajandist.

Samara linnaelanike arv püsis madal, peamiselt tegutsesid kohalikud kalastamise ning kaubalastimisega. 19. sajandi algusest linna elanike arv hakkas kasvama ning linnas avati sõjandustööstus. 19. sajandi lõpuks elas Samaras 150 000 inimest.

Nõukogude ajal sai Samarast kõige tähtsam linn Volga keskregioonis. Nõukogude ajal oli tegemist suletud linnaga, milles jätkas tegutsemist sõjatööstus aga ka kosmosetööstus. Kõik nõukogude kosmosesüstikud, mis kosmosesse saadeti, valmisid Samaras. Linn on tänini Venemaal kosmosearengu süda.

1941. aasta 15. oktoobril koliti Samarasse Venemaa pealinn, sest see jäi rindejoonest kaugemale. Nõukogude Venemaa riigiametnikele ehitati üle linna töö- ja eluhooneid, nende hulgas tänapäevani kõige tähtsam linna vaatamisväärsus – Stalini punker.

Linn arenes jõudsalt ka pärast II maailmasõja lõppu ning Nõukogude perioodi lõpuks oli linnas üle 1,2 miljoni elaniku. 1990. aastate alguses läksid militaartehnikat tootvad ettevõtted pankrotti ning linn on pidanud end ümber struktureerima. Suurimad tööandjad on tänapäeval selles piirkonnas tegutsevad energia- ja naftarafineerimisettevõtted.

2018. aastal oli Samara üks Venemaa linnu, kus toimusid jalgpalli maailmameistrivõistluste mängud.

Vürst Zasekini monument Samaras Volga-äärsel promenaadil. Zasekinit peetakse linna asutajaks

Sport
-----

Samaras tegutseb jalgpalliklubi Samara Krõlja Sovetov.

* Samara raudteejaamSamara raudteejaam

Viited
------

1. ↑

Välislingid
-----------

* Samara koduleht