**Lihtminevik** ehk **preteeritum** ehk **imperfekt** on kindla kõneviisi aeg, mis väljendab tegevust, mis eelneb kõnehetkele ning millel pole ei oleviku ega ka mõne muu minevikuhetkega olulist seost. Minevikku väljendavad lauses tegusõnad ehk öeldised. Aeg on lauses tihti määratletud.

Lihtminevik on morfoloogilise ajakategooria ehk tempuse üks liige, mis väljendab iseseisvas lauses alati absoluutset aega ehk suhet kõnehetkega. Lihtminevik on tavalisim ajavorm, mida kasutatakse jutustamisel, nt *Eile **käis** Ann linnas*. *Hommikul **külastas** ta kaubanduskeskust, siis **astus** sõbra juurest läbi. Õhtul **sõitis** ta tagasi koju*. Lihtminevikku kasutatakse ka olevikulise tegevuse puhul meenutusminevikuna, tuletades meelde mineviku teadmisi. Nt *Mis teie nimi **oligi?***

Lihtminevikku tihti liigtarvitatakse täis- ja ennemineviku asemel. Seda peetakse eelkõige vene keele mõjuks, mis jõudis eesti keelde kehvade tõlgete tõttu ning on edasi levinud.

Sõna *võima* pööramine olevikus ja minevikus|  | tegusõna olevikus | tegusõna minevikus |
| --- | --- | --- |
| ainsuse I pööre | või/n | või/si/n |
| ainsuse II pööre | või/d | või/si/d |
| ainsuse III pööre | või/b | või/s |
| mitmuse I pööre | või/me | või/si/me |
| mitmuse II pööre | või/te | või/si/te |
| mitmuse III pööre | või/vad | või/si/d |

Moodustamine
------------

Lihtmineviku moodustamine sõltub kõneliigist ja tegumoest, isikulises tegumoes ka sõnatüübist ja pöördkonnast. 

### Isikuline tegumood

Isikulise tegumoe eitav kõneliik moodustatakse liitvormina, mis sisaldab eitust ja lihtmineviku *nud*-kesksõna, nt *ei olnud*. Jaatusvormides on lihtmineviku moodustamiseks kolm varianti: *s*, *i*, ja minevikutüvi ehk keeleajalooliselt tekkinud tüvevariant, kus tunnus *i* on ühte sulanud tüvelõpulise *e*- või *a*-ga. Sobiva variandi määrab sõnatüüp.

Kõige tavalisem on *s*-lihtminevik, nt *kaotama → kaotas*, *vaatama → vaatas*. Teised kaks varianti esinevad vaid kindlates sõnatüüpides. *I*-lihtminevik, millega kaasneb alati ka eelneva pika vokaali lühenemine, väljendub I pöördkonna *saama*- ja *jooma*-tüübis: *saama → sai*, *jooma → jõi*. Minevikutüvi esineb II pöördkonna *tulema*- ja *pesema*-tüübis: *tulema → tuli*, *pesema → pesi*, ning III pöördkonna *tegema*-tüüp ja erandsõnana *pidama* (kohustatud olema): *tegema → tegi*, *pidama → pidi*. Minevikutüve võimalus on ka erandsõnades *lask/is ~ lasi* ja *esitlema*-tüübis, kuigi tekkiv vorm on tugeva kõrgstiili varjundiga: *esitle/s ~ esiteli*.

Lihtmineviku moodustamine| variant | pöördkond | näide |
| --- | --- | --- |
| *s* | - | *kaota/s, vaata/s* |
| *i* | I | *sa/i, jõ/i* |
| tüveminevik | II | *tuli, pesi* |
|  | II | *tegi, pidi* |
| *s* ~ tüveminevik | II | *esitle/s ~ esiteli* |
|  | III | *lask/is ~ lasi* |

### Morfeemivariant *s*

Lihtmineviku *s*-variant jaguneb omakorda kolmeks: *si*, *s* ja *is*. Kui *i*-d ei järgne, saab *s* esineda vaid ainsuse 3. pöördes, nt *ela/s*. Kui sõna lõpeb häälikuliselt avalduva pöördetunnusega, tekib *s*-i ja pöördetunnuse vahele *i*: *ela/si/n, ela/si/me*. Hääldust lihtsustav *i* tekib III pöördkonna ühesilbilise algvormiga sõnatüüpides *s*-i ette, nt *laulma: laul + s → laul/is*.

### Umbisikuline tegumood

Umbisikulise tegumoe eitavas kõneviisis tekib liitvorm, mis koosneb eitusest ja lihtmineviku kesksõnast tunnusega *tud* või *dud*, nt *ei tehtud, ei söödud*. Jaatavates vormides liidetakse umbisikulise tegumoe tunnusele *i*, nt *ela/t/i, min/d/i*.

Viited
------

1. 1 2 3  Erelt, M. Habicht, K. Hennoste, T. Kasik, R. Pajusalu, K. Viikberg, J. (2017). Eesti keele süntaks. Tartu Ülikooli Kirjastus.
2. ↑  Valmis, A. Valmis, L. (2004). Õigekeelsuse käsiraamat. TEA Kirjastus.
3. 1 2 3 4 5 6  , Erelt, M. Erelt, T. Ross, K. (2007). Eesti keele käsiraamat. Eesti Keele Sihtasutus.
4. ↑  Leemets, T. (2000). Mitmeplaaniline minevik. Keelenõuanne soovitab II.
5. 1 2  Habicht, K. Viht, A. (2019). Eesti keele sõnamuutmine. Tartu Ülikooli Kirjastus.