recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |
| --- |
|  **Poks** |
| Riik |  | Austria |
|  |
| 2. ring | 1952 | Kergekaal |
| 2. ring | 1956 | I kergekeskkaal |
|  |
| 1. ring | 1953 | Kergekaal |
| 2. ring | 1955 | I kergekeskkaal |
| Hõbe | 1957 | II kergekeskkaal |

**Leopold Potesil** (13. mai 1935 – 18. jaanuar 2023) oli Austria poksija.

Potesil oli kokku neljakordne Austria meister - kergekaalus (kuni 60 kg) aastatel 1952 ja 1953, I kergekeskkaalus (kuni 63,5 kg) 1956. aastal ning II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) 1957. aastal.

Potesil osales kergekaalus (kuni 60 kg) 1952. aasta Helsingi olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas 2. ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja ning I kergekeskkaalus (kuni 63,5 kg) 1956. aasta Melbourne'i olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas samuti 2. ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja,

Potesil osales kergekaalus (kuni 60 kg) 10. Euroopa meistrivõistlustel (Varssavi, 1953), kuid kaotas 1. ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja. Ta osales I kergekeskkaalus (kuni 63,5 kg) 11. Euroopa meistrivõistlustel (Lääne-Berliin, 1955), kuid kaotas 2. ringis oma kohtumise hilisemale kuldmedalivõtjale ja Euroopa meistrile Leszek Drogoszile (Poola) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja. Ta sai II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) 12. Euroopa meistrivõistlustel (Praha, 1957) hõbemedali, kaotades finaalis kuldmedalivõtjale ja Euroopa meistrile Manfred Graussile (Lääne-Saksamaa).

Potesil poksis aprillist 1958 kuni oktoobrini 1962 ning uuesti 3. septembril 1965. aastal elukutselisena. Ta osales kokku 34 kohtumisel ning võitis neist 26 (neist 8 nokaudiga), kaotas 4 (neist 3 nokaudiga) ja viigistas 4 kohtumist.

Viited
------

1. ↑  15. suveolümpiamängude poksivõistlus. Helsingi 1952. Tulemused inglise keeles
2. ↑  16. suveolümpiamängude poksivõistlus. Melbourne 1956. Tulemused inglise keeles
3. ↑  "10. Euroopa meistrivõistlused poksis. Varssavi 1953. Tulemused inglise keeles" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 4. märts 2016. Vaadatud 25. detsembril 2011.
4. ↑  11. Euroopa meistrivõistlused poksis. Lääne-Berliin 1955. Tulemused inglise keeles
5. ↑  12. Euroopa meistrivõistlused poksis. Praha 1957. Tulemused inglise keeles

Välislingid
-----------

* Leopold Potesil veebisaidil Olympedia Muuda Vikiandmetes
* Leopold Potesil saidil BoxRec
**Naturalisatsiooniks** nimetatakse mittesünnijärgset kodakondsuse omandamist. Seda omandatakse perekonnaseisu, isikliku soovi või eriliste teenete läbi. Naturalisatsiooni saamise korda reguleerib kodakondsusseadus.

Taotlemine
----------

Seda saab taotleda vähemalt 15 aastane isik, kes: 

1. omab pikaajalist või alalist elamisluba;
2. on sooritanud eesti keele oskuse eksami;
3. on sooritanud Eesti Vabariigi põhiseaduse ja kodakondsuse seaduse tundmise eksami;
4. omab legaalset püsivat sissetulekut;
5. omab registreeritud elukohta Eestis;
6. on lojaalne Eesti riigile.

Need, kes on toime pannud raske kuriteo või on välisriigi sõjaväelased, ei oma õigust taotleda naturalisatsiooni.

Naturalisatsioon lapsele
------------------------

Eesti kodakondsuse naturalisatsiooni korras sündimise hetkest saab: alla 15 aastane alaealine, kes on Eestis sündinud või kes asub kohe pärast sündi koos vanema või vanematega püsivalt Eestisse elama, kui tema vanemad või last üksi kasvatav vanem, keda ükski riik ei pea kehtivate seaduste alusel oma kodanikuks, on lapse sünni hetkeks elanud vähemalt viis aastat seaduslikult Eestis.

Denaturalisatsioon
------------------

Denaturaliseerimine on naturalisatsiooni vastand, kus riik jätab ühe oma kodaniku kodakondsusest ilma. Üksikisiku seisukohast tähendab denaturaliseerimine kodakondsuse tühistamist või kaotamist. Denaturaliseerimist saab õigustada mitmete seaduslike põhjendustega. Kõige tõsisem vorm on kodakondsusest ilma jätmine, kus denaturaliseerimine toimub karistusena riigi poolt kriminaalseks peetavate tegevuste eest, mis on tihti vaid kaudselt seotud kodakondsusega, näiteks välisriigi sõjaväes teenimine. Riikides, kus topelt- ja mitmikkodakondsus on keelatud, sealhulgas Eestis, toob vabatahtliku kodakondsuse omandamine teises riigis kaasa algse kodakondsuse automaatse kaotamise; selline keeld võib soodustada ka olukorda, kus isik vabatahtlikult loobub oma esialgsest kodakondsusest.
**Alumiinium, Sinu Sädelev Sõber** on Eesti ansambel, mis viljeleb elektrooniliste ja naturaalsete instrumentide sümbioosi tulemusel loodud futu-, kitarriroki-, uusromantika- ja gootisugemetega popmuusikat, mida bänd ise on iseloomustanud väljendiga alumiiniumpopp.

Ansambli asutasid detsembris 1994 Allan Vainola (vokaal, kitarrid) ning Andres Aule (elektroonika). Lisaks nendele kuulub ansambli koosseisu alates 1997. aastast Margit Kärner (vokaal, flööt).

Koosseisuväliste muusikutena on ansambli lugude salvestamisel osalenud Kalle Nettan (basskitarr), Margus Tammemägi (löökriistad), Britta Bauman (klahvpillid), Arle Soeson (vokaal), Mart Süda (saksofon), Allan Jakobi (akordion), Marko Naissoo (löökriistad), Lea Peterson (kontrabass), Annika Põldäär (vokaal), Laura Paju (vokaal) ja Priit Kruus (vokaal).

Alumiinium, Sinu Sädelev Sõber ei ole andnud ühtegi kontserti. Avaldatud on kaks stuudioalbumit: "Zeig" (1998, helikassett) ja "Garaažide taga" (2004, CD). 

Ansambli looming on valminud peamiselt Allan Vainola ja Andres Aule koostöös ja teostuses. Avaldatud muusika on kirjutanud nii Vainola kui ka Aule, tekstide autor on põhiliselt Aule.

Alumiiniumi muusikat iseloomustavad muu hulgas meloodilisus ja mõningane minimalism, lihtsate elektrooniliste helide kasutamine paralleelselt naturaalpillidega ja laulutekstide mitmekihilisus.

Välislingid
-----------

* Koduleht
* Alumiinium, Sinu Sädelev Sõber andmebaasis MusicBrainz (*inglise keeles*)
**Leopold Ennosaar** (10. juuni 1920 Lümandu küla, Hageri vald, Harjumaa – 21. jaanuar 1999 Tallinn) oli eesti graafik.

Elulugu
-------

Kunstihariduse sai Ennosaar Riigi Kunsttööstuskoolis, kus õppis Günther Reindorffi käe all litograafiat ja tsinkograafiat aastatel 1933–1939. 1940 astus õppima Pallasesse, mille lõpetas Ado Vabbe ateljee õpilasena puugravüürile spetsialiseerunult 1948. Ennosaare diplomitöö oli mapp "Tartu 1947". 

Aastail 1947–1950 töötas ta Tartu Kunstiinstituudi graafika õppejõuna ning jätkas pedagoogilist tööd Tallinna Kunstiinstituudis 1954. aastani. Seejärel töötas vabakutselise kunstnikuna Tallinnas; alates 1954 kuulus ka Kunstnike Liitu.

Looming
-------

Ennosaare domineerivaks tehnikaks jäigi puugravüür, kuid 1950. aastate teisel poolel ja 1960. aastate algul viljeles ta tulemuslikult ka muid tehnikaid, iseäranis akvatintat. Ka teda puudutas 1960.–1970. aastate vahetusel abstraktsem käsitluslaad. Peale vabagraafika on Ennosaar loonud eksliibriseid.
**Kanada dollar** (CAD) on Kanada rahaühik, mis võeti kasutusele 1858. aastal. Seda märgitakse tavaliselt dollari sümboliga $ või teistest valuutadest eristamiseks sümboliga C$. Üks Kanada dollar jaguneb 100 sendiks (tähis ¢). 

Kanada rahatähed on väärtusega 5, 10, 20, 50 ja 100 dollarit. Kupüürid on samade mõõtmetega, kuid igaühel on erinev värvitoon: 5-dollarine on sinine; 10-dollarine lilla; 20-dollarine roheline; 50-dollarine punane ja 100-dollarine pruun. Mündid on väärtusega 1, 5, 10, 25 ja 50 senti, 1 dollar (*loonie*) ja 2 dollarit (*toonie*), kusjuures 5-, 10- ja 25-sendised on sama suurusega kui USA sama nimiväärtusega mündid.

1-sendiste müntide verminine lõpetati 2012. aastal ja nende ringlusse andmine lõppes 2013. aastal. 50-sendise mündi verminine ja levitamine on lõpetatud, kuid seda on võimalik saada otse vermijalt.

Enne dollari kasutuselevõttu 1858. aastal oli Kanada rahaühikuks nael, mis jagunes 20 šillingiks; šilling aga võrdus 12 penniga.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikisõnastiku artikkel: **Kanada dollar** |

* Valuutakursid (inglise keeles)
* Kanada Pank – rahatähed (inglise keeles)
* Kanada dollar: pangatähtede galerii (inglise) (saksa) (prantsuse)
**Chienti** (ladinakeelsed nimed *Flusor*, *Cluentus*, *Clentis*) on jõgi Itaalias Marche maakonnas Macerata ja Fermo provintsis.

Chienti läte on Umbria-Marche Apenniinides Macerata provintsis Serravalle di Chientis. Jõe peaharu, Chienti di Gelagna, saab alguse Macchia ja Civitella mägede vahelt, 860 meetri kõrgusel merepinnast. Muccias, Maddalena juures, liitub jõega teine haru, Chienti di Pieve Torina (läte on Fema mäel Pieve Torinas). Suurimad lisajõed on Fiastrone, Fiastra ja Ete Morto.

San Claudio al Chienti
Jõgi suubub Aadria merre Civitanova Marche juures. 

Chienti kallastel asuvad järgmised omavalitsusüksused:  

Macerata provints: Serravalle di Chienti, Pieve Torina, Muccia, Camerino, Pievebovigliana, Fiastra, Caldarola, Serrapetrona, Belforte del Chienti, Tolentino, Pollenza, Macerata, Corridonia, Morrovalle, Monte San Giusto, Montecosaro ja Civitanova Marche;  

Fermo provints: Montegranaro, Sant'Elpidio a Mare ja Porto Sant'Elpidio.

Jõele on rajatud mitmeid hüdroelektrijaamu. Suurima veehoidla, Lago di Fiastra, mahutavus on 21 000 000 m³.

Viited
------

1. ↑  Tolentino juures.
CETA lepingu kohaldamisala ELi ja Kanada vahel.
**Kanada ja Euroopa Liidu vabakaubandusleping** (inglise keeles: ***Comprehensive Economic and Trade Agreement***) on Kanada, Euroopa Liidu ja selle liikmesriikide vahel sõlmitud vabakaubandusleping. Seda on ajutiselt kohaldatud, seega on lepinguga kaotatud 98% Kanada ja ELi vahelistest tariifidest.

Läbirääkimised viidi lõpule 2014. aasta augustis. Kõik 28 Euroopa Liidu liikmesriiki kiitsid allkirjastamiseks lepingu lõpliku teksti heaks. Viimane riik, kes oma nõusoleku andis, oli Belgia. Kanada peaminister Justin Trudeau sõitis 30. oktoobril 2016 Brüsselisse, et Kanada nimel alla kirjutada lepingule. Euroopa Parlament kiitis lepingu heaks 15. veebruaril 2017. EL ja riikide seadusandjad peavad lepingu ratifitseerima. See saaks jõustuda ainult siis, kui Euroopa Kohus ei oleks pärast Belgia arvamuse taotlust andnud vaidluste lahendamise mehhanismi kohta eitavat arvamust. Euroopa Kohus on oma arvamuses väitnud, et vaidluste lahendamise mehhanism on kooskõlas ELi õigusega. Kuni selle ametliku jõustumiseni kohaldatakse olulisi osi ajutiselt alates 21. septembrist 2017.
Geigelstein (1813 m) nähtuna Breitensteini lõunapoolsest tipust
**Chiemgau Alpid** (saksa: *Chiemgauer Alpen*) on mäeahelik Põhja-Lubjakivialpides ja kuulub seetõttu Ida-Alpidesse. Lõviosa neist asub Baieris Saksamaal ja vaid väike osa ületab Austria piiri Salzburgi ja Tirooli liidumaadesse. Suurim kõrgus (1961 m) on Sonntagshornil, see tipp asub Saksamaa-Austria piiril.

Geograafia
----------

Chiemgau Alpid ulatuvad Innist läänes Salzachini idas ja hõlmavad linnulennult vahemaa 60 km; nende suurim laius põhja-lõuna suunas on umbes 25–30 km. Neid ümbritsevad järgmised mäeahelikud:

* Baieri Eel-Alpid läänes
* Kaiseri mäed edelas
* Leoganger Steinberge lõunas
* Loferer Steinberge kagus
* Berchtesgadeni Alpid kagus ja idas

Nende põhjaserv langeb sageli üsna järsult Eel-Alpidele.

### Kõrgead tipud

* Sonntagshorn – 1961 m
* Steinplatte – 1869 m
* Geigelstein – 1813 m
* Zwiesel – 1781 m
* Dürrnbachhorn – 1776 m
* Hochstaufen – 1771 m
* Fellhorn – 1764 m
* Hochgern – 1744 m
* Rauschberg – 1671 m
* Hochries – 1569 m
* Ristfeuchthorn – 1569 m
* Klausenberg – 1548 m
* Unternberg – 1425 m
* Heuberg – 1338 m

**Tipud kaljuronimiseks**:

* Hörndlwand 1684 m
* Kampenwand 1664 m
Päikeseloom *Actinophrys sol*
**Päikeseloomad** ehk **päikeselised** (*Heliozoa*, harvem *Heliozoea*) on endine algloomade takson, mida käsitleti tavaliselt juurjalgsete hõimkonna klassina. Uuemais süstemaatikais on selle taksoni alarühmad paljudesse eluslooduse rühmadesse paigutatud.

"Loomade elu" asetab päikeseloomad alamklassina juurjalgsete klassi. [1]

Päikeseloomi on mitukümmend liiki. Mõned neist elavad magedas ja mõned soolases vees. [1]

Siia arvati paljud üherakulised organismid, kelle toesega kulendid ehk pseudopoodid väljuvad rakust radiaalselt ja andsid rakule päikese kuju.

Päikeseloom on hulktuumne ainurakne. Tema tuumaaparaat koosneb paljudest ühesugustest rakutuumadest. Need asuvad alati endoplasmas. Suurtel isenditel võib neid olla üle 200. [1]

Päikeseloomal on hästi palju kulendeid. Need on peenikesed, täiesti sirged ja suunduvad radiaalselt igas suunas. Kulendi sees on tugev elastne telgniit ja sellepärast säilitavad kulendid püsivalt oma kuju. Need kulendid meenutavad päikesekiiri ja andsid sellega kogu loomarühmale nime. Niisuguse ehitusega kulendit nimetatakse kiirkulendiks ehk aksopoodiks. [1]

Päikeseloom sigib pooldumise teel. Sellele eelneb tuumade jagunemine, mis toimub kogu kahe pooldumise vahelise aja jooksul. Pooldumise käigus nöördub päikeselooma keha kaheks enam-vähem ühesuguseks pooleks. Sugutu sigimise kõrval suudavad päikeseloomad ka suguliselt sigida, aga see kulgeb üsna keeruliselt. [1]

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  "Loomade elu", 1. kd. lk. 65-66
**Chhattisgarh** on India osariik.

Osariik eraldati 1. novembril 2000 Madhya Pradeshist.

Suuremad linnad on Raipur, Bhilai, Korba ja Bilāspur.

Haldusjaotus
------------

Osariik jaguneb 2012. aastast 27 ringkonnaks:

* Baloda Bāzāri ringkond
* Balodi ringkond
* Balrāmpuri ringkond
* Bastari ringkond
* Bemetāra ringkond
* Bījāpuri ringkond
* Bilāspuri ringkond
* Dantewada ringkond
* Dhamtari ringkond
* Gariābandi ringkond
* Durgi ringkond
* Jānjgīr-Chāmpa ringkond
* Jashpuri ringkond
* Kānkeri ringkond
* Kawardha ringkond
* Kondagaoni ringkond
* Korba ringkond
* Koriya ringkond
* Mahāsamundi ringkond
* Mungeli ringkond
* Nārāinpuri ringkond
* Raigarhi ringkond
* Raipuri ringkond
* Rāj Nāndgaoni ringkond
* Sukma ringkond
* Surajpuri ringkond
* Surguja ringkond

Chhattisgarhi ringkonnad

Viited
------

1. ↑  2011 census of India

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Chhattisgarh** |

* Chhattisgarhi valitsus

India 1. järgu haldusüksused

**Osariigid**: Andhra Pradesh **·**  Arunachal Pradesh **·**  Assam **·**  Bihar **·**  Chhattisgarh **·**  Goa **·**  Gujarat **·**  Haryana **·**  Himachal Pradesh **·**  Jharkhand **·**  Karnataka **·**  Kerala **·**  Lääne-Bengal **·**  Madhya Pradesh **·**  Maharashtra **·**  Manipur **·**  Meghalaya **·**  Mizoram **·**  Nagaland **·**  Odisha **·**  Pandžab **·**  Rajasthan **·**  Sikkim **·**  Tamil Nadu **·**  Telangana **·**  Tripura **·**  Uttarakhand **·**  Uttar Pradesh

**Liiduterritooriumid**: Andamanid ja Nicobarid **·**  Chandigarh **·**  Dadra ja Nagar Haveli ja Daman ja Diu **·**  Delhi **·**  Jammu ja Kashmir **·**  Ladakh **·**  Lakshadweep **·**  Puducherry
Irene Montero (2020)
**Irene María Montero Gil** (sündinud 13. veebruaril 1988 Madridis) on Hispaania poliitik, vasakpopulistliku erakonna Podemos liige. Ta on 13. jaanuarist 2020 Hispaania võrdõiguslikkuse minister.

Ta astus aastal 2006 Madridi autonoomsesse ülikooli, mille lõpetas 2011. aastal psühholoogia bakalaureusekraadiga. Õpingute ajal elas ta viis kuud Tšiilis ning töötas ka elektroonika ja kodumasinate müüjana. 2013. aastal sai ta magistrikraadi hariduspsühholoogias. Ta on olnud Madridi autonoomse ülikooli doktorant.

Ta astus Hispaania Kommunistlike Noorte Ühingusse 16-aastaselt. Ta astus Podemosse 2014. aastal (koos Rafa Mayoraliga).

Ta on 2016. aastast Hispaania parlamendi alamkoja liige.

Ta on 13. jaanuarist 2020 Hispaania võrdõiguslikkuse minister.

Isiklikku
---------

Tema elukaaslane on poliitik Pablo Iglesias Turrión. Neil sündisid 3. juulil 2018 kaksikud pojad ja 4. augustil 2019 tütar. 12. märtsil 2020 teatati, et ta on nakatunud (koos elukaaslasega) koroonaviirusega COVID-19.
**De Panne** on hollandikeelne vald Belgias Flandria piirkonnas Lääne-Flandria provintsis Veurne haldusringkonnas.

1831. aasta 17. juulil maabus De Pannes Calais'st saabunud belglaste esimene kuningas Léopold I. Sündmuse tähistamiseks on rajatud mälestusmärk.

Asulad
------

Loodes Põhjamere ja edelas Prantsusmaaga piirnev De Panne jaguneb kaheks osavallaks:

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Rooma numbritega on tähistatud osavallad. Kollakaks toonitatud alad tähistavad linnastunud piirkondi. | 

| # | Asula | Pindala(km²) | Elanikke(2001) |
| --- | --- | --- | --- |
| I | De Panne | 9,01 | 7349 |
| II | Adinkerke | 14,89 | 2519 |
|

 |

* Leopold I mälestusmärkLeopold I mälestusmärk
* De Panne, Jumalaema kirikDe Panne, Jumalaema kirik
* De Panne, Sint-PetruskerkDe Panne, Sint-Petruskerk
* Westhoeki looduskaitsealaWesthoeki looduskaitseala
* KabelKabel

Rand

Sõpruslinnad
------------

* Prantsusmaa – Sainte-Adresse
* Slovakkia – Hlohovec

Viited
------

1. ↑  Wettelijke Bevolking per gemeente op 1 januari 2018, vaadatud 9.03.2019.

Välislingid
-----------

 De Panne – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Koduleht (hollandi, prantsuse, inglise ja saksa keeles)

Lääne-Flandria provintsi vallad

Alveringem | Anzegem | Ardooie | Avelgem | Beernem | Blankenberge | Bredene | Brugge | Damme | De Haan | De Panne | Deerlijk | Dentergem | Diksmuide | Gistel | Harelbeke | Heuvelland | Hooglede | Houthulst | Ichtegem | Ieper | Ingelmunster | Izegem | Jabbeke | Knokke-Heist | Koekelare | Koksijde | Kortemark | Kortrijk | Kuurne | Langemark-Poelkapelle | Ledegem | Lendelede | Lichtervelde | Lo-Reninge | Menen | Mesen | Meulebeke | Middelkerke | Moorslede | Nieuwpoort | Oostende | Oostkamp | Oostrozebeke | Oudenburg | Pittem | Poperinge | Roeselare | Ruiselede | Spiere-Helkijn | Staden | Tielt | Torhout | Veurne | Vleteren | Waregem | Wervik | Wevelgem | Wielsbeke | Wingene | Zedelgem | Zonnebeke | Zuienkerke | Zwevegem
**Tsunft** (vananenud termin *amet*) on käsitööliste vennaskond.

Langus
------

Pärast Prantsuse revolutsiooni kaotati kogu Euroopas järk-järgult tsunftikord. Selle, ja vabrikutööstuse arengu, tagajärjel langes käsitööliste ühiskondlik positsioon, kutseoskused ja majanduslik kindlustatus. Arenev tööliskond ja tema institutsioonid (ametiühingud) nägi käsitöölistes konkurenti, nende mõjul võeti vastu iseseisvatele käsitöölistele kahjulikke sotsiaalseadusi. Käsitöölised hakkasid uuesti organiseeruma pärast 1868. aastat, mil Austrias asutati esimene käsitööstuskoda. Samal ajal hakati ka väärtustama käsitöötooteid kui midagi aristokraatset ja hinnalist (vastandina vabrikutoodetele), Inglismaal tekkis Arts and Crafts Movement.

Eestis
------

Eesti linnades kehtis tsunftikord keskajast kuni 19. sajandini. Enim teateid Eesti tsunftidest on säilinud Tallinnast. Lõplikult kaotati tsunftid 1920. aastal Seisuste kaotamise seadusega. Käsitöölised organiseerusid uuesti kutsealase omavalitsusena Käsitööstuskotta, mis valiti 1936. aastal.

Vaata ka
--------

* Käsitööstuskoda
* Gild
**Irina Paert** (aastani 2000  **Irina Korovuškina**, sündinud 20. mail 1970 Aleiskis Altai krais) on Eesti aja- ja kultuuriloolane.

Elulugu
-------

Irina Paert on sõjaväelase tütar.

Ta lõpetas 1987. aastal Ukrainas Kramatorski 35. Keskkooli ja 1992. aastal Venemaal Uurali Riikliku Ülikooli ajaloo osakonna. Magistrikraadi sai ta 1994. aastal Ungaris Kesk-Euroopa Ülikoolis väitekirja "The economic ethics of Old Believers in Russia" eest. Doktorikraad (*Doctor Philosophiae*) anti talle 1998. aastal Suurbritannias Essexi Ülikoolis väitekirja "Marriage, gender and Old Believer community in Russia, 1760–1850" eest.

Teadlasekarjääri alustas Paert Essexi Ülikoolis, olles aastatel 1997–1998 ajaloo osakonna lektor ja 1998–1999 vanemassistent. Aastatel 2000–2001 töötas ta Manchesteri Ülikooli ajaloo osakonna külalisteadurina ja aastatel 2001–2005 Bangoris asuva Walesi Ülikooli kaasaegse Euroopa ajaloo lektorina.

Alates 2006. aastast töötab Paert Eestis. Aastatel 2006–2011 oli ta Tallinna Ülikooli Eesti Humanitaarinstituudi nüüdiskultuuri uurimiskeskuse teadur ja vanemteadur, alates 1. jaanuarist 2012 töötab teadurina Tartu Ülikooli usuteaduskonnas.

Isiklikku
---------

Tema abikaasa on helilooja Arvo Pärdi vanem poeg lendur Immanuel Pärt.

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkonnad: kultuuriajalugu; religiooni ajalugu; teise laine kultuurimuutused taasiseseisvunud Eestis. Uurimisgrupi "Religioon Venemaal, Kesk- ja Ida-Euroopas" koordinaator. Briti Slaavi ja Ida-Euroopa Uuringute Ühingu ja Vaimuliku Ajaloo Ühingu liige. Elisabeth Bakeri autasu (2002), Study-Leave Award by Arts and Humanities Research Council, UK (2004).

Teoseid
-------

14 teadustrükist, sh 2 monograafiat.

* The paradox of gender: gender studies and history writing in Russia, 1988–98. // Gender & History 3 (1999)
* Старообрядчество Урала в годы сталинской "революции сверху": репрессии, протест и выживание. // Проблемы истории России. Екатеринбург, 2001
* Regulating Old Believer marriage: religious dissent, legality and conversion in Nicholas I`s Russia. 1825–55. // Slavic Rew. 63 (2002) 1
* Old Believers, religious dissent and gender in Russia, 1760–1850. Manchester 2003
* "An unmercenary bishop": Ignatii Brianchaninov (1807–67) and the making of modern Russian orthodoxy in imperial Russia. // Slavonica 9 (2003) 2
* Demystifying the Heavens: Religion and Khrushchev's anti-religious campaign, 1954–64. // Women in Khrushchev' Russia. Basingstokle, 2004
* Preparing God's Harvest: the sect of wanderers in Imperial and Soviet Russia. // The Russian Rew. 64 (2004) 1

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide
2. ↑  Irina Paert Eesti Teadusinfosüsteemis

Välislingid
-----------

* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013
* Irina Paert Eesti Teadusinfosüsteemis Muuda Vikiandmetes

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
Muuseumihoone
Ekspositsioon muuseumi II korrusel
**Viljandi Muuseum** on Viljandi maakonna muuseum. Kohamuuseumina tegeletakse eelkõige Viljandi linna ja maakonna ajaloo, kultuuri, eluolu ja looduse uurimise, kogumise, säilitamise ning eksponeerimisega. 

Maakonnamuuseumide hulgas on Viljandi Muuseum üle 100 000 säilikuga kogu üks suuremaid. Muuseumis on lugemissaal, regulaarselt vahetuvad näitused ja toimuvad üritused õppetundidest näitemängudeni. 

Muuseumi näitusemaja (Viljandi muuseumihoone) asub 18. sajandi apteegihoones Johan Laidoneri platsi serval. Muuseumi püsiekspositsioon paikneb kahel korrusel ning annab ülevaate Viljandimaa loodusest ja ajaloost muinasajast 20. sajandi keskpaigani.

Muuseumi ajalugu
----------------

Viljandi Muuseum sai alguse aastatel 1878–1879 Viljandi lossivaremetes toimunud arheoloogilistest kaevamistest. 1881. aastal asutati kaevamisi korraldanud komitee (Ausgrabungscomité) baasil Viljandi Kirjanduslik Selts, millest sai muuseumi hoidja. Praegusse hoonesse koliti 1942. aastal. Muuseum kandis Nõukogude ajal nime *Viljandi Rajoonidevaheline Koduloomuuseum*.

Välislingid
-----------

* Viljandi muuseumi koduleht
Irina Hakamada (2008)
**Irina Hakamada** (vene keeles Ирина Муцуовна Хакамада, jaapani keeles イリーナ・ハカマダ; sündinud 13. aprillil 1955 Moskvas) on Venemaa poliitik. 

Tema isa oli jaapani kommunist Mutsuo Hakamada, kes põgenes teise maailmasõja ajal Nõukogude Liitu. Ema on venelane, töötas kooliõpetajana. Tema poolvend Shigeki Hakamada on sovetoloog, Aoyama Gakuini Ülikooli professor Tōkyōs.

Hakamada lõpetas Moskvas Patrice Lumumba nimelise Rahvaste Sõpruse Ülikooli majandusteaduskonna. Ta kaitses Mihhail Lomonossovi nimelises Moskva Riikliku Ülikooli majandusteaduskonnas kandidaadikraadi. 1983 sai ta poliitökonoomias dotsendiks.

1980. aastal sai temast Vene NFSV Plaanikomitee Teadusliku Uurimise Instituudi nooremteadur. 1984–1989 kuulus ta NLKP-sse. Kuni 1990. aastate alguseni tegeles ta õppe- ja teadustegevusega.

1992. aastal asutas ta Majandusvabaduse Partei ja sai selle peasekretäriks, kuni sellest ametist 1994. aastal loobus. 1993. ja 1995. aastal valiti ta Riigiduumasse. 1997. aastal nimetati ta Venemaa Föderatsiooni väikeettevõtluse toetamise ja arendamise riikliku komitee esimeheks. Ta oli ka Venemaa majandusreformi komisjoni liige ning SRÜ riikide väikeettevõtluse toetamise ja arendamise konsultatiivnõukogu esimees.

1999. aastal valiti ta kolmandat korda Riigiduumasse. Aastatel 2000–2003 oli ta Riigiduuma asespiiker. Ta oli ka Riigiduuma eelarve- ja maksukomitee liige ning investorite õiguste kaitse komisjoni esimees.

Ta oli üks 2001. aastal asutatud Paremjõudude Liidu kaasesimeestest, kuid 2003. aastal ei suutnud ta Riigiduumasse pääseda.

Ta osales 2004. aasta presidendivalimistel, kus saavutas 4. tulemuse 3,9%-ga. 2004. aastal asutas ta partei Meie Valik, mis ühines 2005. aastal liikumisega Rahvuslik-Demokraatlik Liit. 2006. aastal asutas ta selle liikumise raames regioonidevahelise sotsiaalse solidaarsuse ühiskondliku fondi Meie Valik. 2008. aasta mais teatas ta oma poliitilise tegevuse lõpetamisest ja astus Rahvuslik-Demokraatlikust Liidust välja. 2016. aastal astus ta Kasvu Parteisse ja on selle nõukogu liige,

Sotsioloogilise küsitluse põhjal valiti ta aastatel 1997–1999 ja 2001–2005 Venemaa aasta naise kandidaadiks. 1999. ja 2002. aastal võitis ta konkursi ja tunnistati Venemaa aasta naiseks.

Tänapäeval on Hakamada pühendunud raamatute kirjutamisele. 2006. aastal ilmus tema esikteos "Seks suures poliitikas", millel oli suur lugejamenu ja tohutu ühiskondlik tagasiside. Sellele järgnesid "Armastus. Mängust väljas: ühe poliitilise enesetapu lugu" (2007) ja "Edu suures linnas" (2008).

Isiklikku
---------

Ta on abielus Vladimir Jevgenjevitš Sirotninskiga. Neil on kaks last.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Irina Hakamada** |

* Koduleht
* Tuntud Vene ühiskonnategelane viib Tallinnas läbi meistriklassi, ERR Uudised, 20.01.2012
**Irina Kalits** (kuni 1962 **Irina Podtšekajeva**; 10. aprill 1928 Tartu – 25. jaanuar 2023) oli Eesti arst ja arstiteadlane (endokrinoloog). 

Ta lõpetas 1946. aastal Tartu 3. Keskkooli ja 1952. aastal Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna.

Ta oli aastatel 1952–1968 Eesti NSV Vabariikliku Struumatõrjedispanseri arst ja osakonnajuhataja ning aastatel 1969–1993 peaarst. Ta oli aastatel 1971–1994 Eesti NSV ja Eesti peaendokrinoloog.

Teosed
------

* 1973 – "Suhkruhaigele". Valgus. Tallinn 1973 (kaasautor Jaan Kelk). 2. tr 1978, 3. tr 1982, 4. tr 1987
* 1979 – "Rasvumine – üks tervishoiualastest põhiprobleemidest. Abiks lektorile". Tallinn 1979
* 1986 – "Endokrinoloogia, endokriinsed näärmed ja nende haigused". Tallinn 1986

Liikmesus
---------

* 1980–1990 – Eesti Endokrinoloogide Selts, esimees
* 1991 – European Association for Study of Diabetes, liige

Tunnustus
---------

* 1975 – Eesti NSV teeneline arst

Isiklikku
---------

Tema isa oli arhitekt Anatoli Podtšekajev. Tema abikaasa oli sotsioloog ja Tartu Ülikooli professor Johannes Kalits.

Kirjandus
---------

* 2000 – "Kalits, Irina". // Eesti teaduse biograafiline leksikon. I kd, A-Ki. Tallinn 2000. Lk 531–532

Välislingid
-----------

* 2005 – Film "Eestimaa Vene muuseumi ekspeditsioon – Tartu". 2/6. Vene keeles

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Maismaataimed** ehk **embrüofüüdid** on rohelised taimed, millel on kudede diferentseerumine, mida madalamatel taimedel ei ole – vetikatel. Kõrgemad taimed on ka keerukamad: taimekudedel on erinevad funktsioonid ja neid jagatakse mitme tüüpi, taimedel on hästi väljaarendatud juhtimissüsteem; taimedel on ka generatiivseid organeid ja vegetatiivseid organeid. 

Maismaataimed iseloomustatakse põlvkondade vaheldumine elutsükli, tipmine rakkude kasv, kutiikul, antheridia (mees gametophyte elundid), ja archegonia (naine gametophyte elundite (Paleos 2008). Maismaataimedele kuuluvad peamiselt vee vetikad, mis ei arenda embrüod, samuti puuduvad juured, varred või lehed, kuna maismaaimed vormistavad embrüote ning on liigendatud varred ja lehed, ja nagu soontaimedel juured.Maismaataimed tagavad toitumine, elupaik, energia, hapnik, kaitse ja palju muid elutähtsa funktsioone maailma olenditele.

Maismaataimed on kõige tuntum taimede rühm. Nende hulka kuuluvad puud, lilled, sõnajalad, samblad ja mitmesugused muud rohelised taimed. Kõik keerulised hulkrakulised eukarüoodid koos spetsialiseeritud suguelunditega. Harva erandiga, embrüofüüdid saavad oma energia läbi fotosünteesi (st, neelavad valgust); ja nad sünteesivad oma toitu süsihappegaasi välja.

Sammaltaimed
------------

**Sammaltaimed** *(Bryophyta sensu lato)* on kõrgtaimed, üks kõige suurem erinevus teistest maismaataimedest sammaltaimedel on reproduktsioonitsükli ajal haploidi (st ühe paaritud kromosoomide komplektiga) gametofüütide levimus diploidsetest sporofüütist. Maal on umbes 20 000 liiki sammaltaimi. Kõik sammaltaimed on väikest kasvu, piiratud kasv, eelistavad niisket kasvukohta aga võivad kasvada ka kuivamas kohas. Paljunevad spooride kaudu ja neil puuduvad juured.

Eostaimed
---------

**Eostaimed** *(Tracheophyta)* on rühm kuhu kuuluvad sõnajalgtaimed ja neile ligidat taimede rühmad. Eostaimed omavad hästi arenenud juhtimissüsteemi, juur, vars ja leht on alati väljendatud. Nad on tihedasti seotud veega, sest omavad gametofüüdi. Pteridofüüt on vaskulaarne taim, mis hajub spoore. Neil ei ole õisi ega seemneid, mis tähendab, et nende paljunemisvahendid on peidetud.

Seemnetaimed
------------

**Seemnetaimed** *(Spermatophyta)* on kõrgtaimed, mis moodustavad seemneid keerulise struktuurüksusega, mille sees on idu. Seemnetaimed on olulised Maa katmisel ja põllumajanduses laias kasutuses. Seemnetaimede paljunemiseks pole vaja vett, paljunevad sugurakkude abil, mida kannab edasi tuul või mingi loom.

Hõimkonnad, ühendatud rühmadeks
-------------------------------

* Sammaltaimed (Bryophyta sensu lato)

* Helviksammaltaimed ehk maksasamblad (Marchantiophyta)

* Kõdersammaltaimed (Anthocerotophyta)

* Samblad (Bryophyta)

* Soontaimed (Tracheophyta)

* Sõnajalgtaimed (Pteridophyta)

* Kollalised (Lycopodiophyta)

* Sõnajalalised (Polypodiophyta)

* Seemnetaimed (Spermatophyta)

* †(Pteridospermatophyta)

* Ginkgophyta

* Gnetophyta

* Okaspuud (Pinophyta)

* Cycadophyta

* Katteseemnetaimed (Magnoliophyta)

Viited
------

1. 
2. 
3. 
4. 

5.
**Vooruseetika** on normatiivse eetika suund, mis võtab moraalsete hinnangute aluseks inimese moraalse iseloomu ja voorused. Vooruseetika on kohusele ja moraalireeglitele rõhku paneva deontoloogilise eetika ja tegude tagajärgedest lähtuva konventsionalismi alternatiiv.

Ajalugu
-------

Tänapäeva vooruseetika esimesteks eelkäijateks peetakse Platonit ja eriti Aristotelest. Sarnaseid motiive on ka hiina filosoofias.

Teooria väidab, et õnnelikuks saab ainult oma isiklike omadusi arendades (läbi mõtlemise, järelduste ja loogika). Ta kutsus neid omadusi voorusteks ja seletas neid kui kompromisse ehk "kuldse kesktee" leidmist kahe halva äärmuse vahel. Tegu on hea, kui see on mõistlik. Teo mõistlikkus tähendab siin "kuldset keskteed".

Vooruseetiline lähenemine oli lääne moraalifilosoofias valdav vähemalt valgustusajani. Vahepeal jäi see filosoofias unarusse.

Vooruseetika uut algust märgib Elizabeth Anscombe'i artikkel "Modern Moral Philosophy" (1958). Anscombe heitis deontoloogilisele eetikale ja utilitarismile ette, et need ei pööra tähelepanu voorustele, motiividele, moraalsele iseloomule, moraalikasvatusel, moraalsele tarkusele, sõprusele, perekonnasuhetele, õnnele ning sellele, mis laadi inimene tuleb olla ja kuidas tuleb elada.

Kirjandus
---------

### Vooruseetikast

* Greg Pence. Virtue Theory. – Peter Singer (toim). *A Companion to Ethics*, 1991, lk 249–253.
* Simon Blackburn. *Oxfordi filosoofialeksikon*, 2002 [1994], lk 481.
* Louis P. Pojman. *Eetika: Õiget ja väära avastamas*, 2005 [2002], lk 251–283.
* Rosalind Hursthouse. Virtue Ethics. Stanfordi filosoofiaentsüklopeedia, 2012.

### Vooruseetiline kirjandus

* Elizabeth Anscombe. Modern Moral Philosophy. – *Philosophy*, 1958, 33: 1–19. Veebiversioon

Välislingid
-----------

* Rosalind Hursthouse. Virtue Ethics. Stanfordi filosoofiaentsüklopeedia, 2012.
**"De Motu"** (ladina keeles "Liikumisest") on iiri filosoofi George Berkeley traktaat, mis avaldati 1721. aastal. Teose täispikk pealkiri on "De motu: Sive; de motu principio et natura, et de causa communicationis motuum" ("Liikumisest ehk liikumise printsiibist ja loomusest ning liikumiste edasikandumise põhjusest").

Berkeley esitas traktaadi Prantsuse Teaduste Akadeemia väljakuulutatud auhinnale, kuid edutult.

"De Motus" kritiseeris George Berkeley selliseid Isaac Newtoni teostes kasutatud mõisteid nagu "absoluutne ruum", "absoluutne aeg"," jõud" ja "gravitatsioon" (ehk raskusjõud). Selle kirjatöö tõttu on mitmed autorid eesotsas Karl Popperiga nimetanud Berkeleyt Ernst Machi ja Albert Einsteini eelkäijaks.

Viited
------

1. ↑  "Berkeley's Philosophical Writings" New York: Collier, 1974
2. ↑
3. ↑  "The New Encyclopædia Britannica", Micropædia, Vol. 2, Chicago, 2007

Kirjandus
---------

* Myhill, John (1957) "Berkeley's "De Motu" - An Anticipation of Mach" Rmt: "George Berkeley: Lectures delivered before the Philosophical Union of the University of California" Berkeley and Los Angeles: University of California Press (University of California Publications in Philosophy, Volume 29)

Välislingid
-----------

* George Berkeley kogutud teosed inglise tõlkes, Project Gutenberg (sh "De Motu")
**Irina Külmoja** (sündinud 28. novembril 1946) on eesti keeleteadlane ja vene keele professor.

Haridus
-------

Ta lõpetas 1970. aastal *cum laude* Tartu Riikliku Ülikooli vene keele ja kirjanduse osakonna. 1985. aastal sai ta filoloogiakandidaadi kraadi NSVL Teaduste Akadeemia Keeleteaduse Instituudi Leningradi osakonnas väitekirjaga "*Структура и функционирование кратно-соотносительных конструкций в современном русском языке*" ("Iteratiiv-relatiivsete konstruktsioonide struktuur ja funktsioneerimine tänapäeva vene keeles").

Töökäik
-------

Ta töötas 1970–1977 Tartu Riikliku Ülikooli raamatukogu vanemraamatukoguhoidja ja sektorijuhatajana. 1977–1979 oli ta Tartu Riikliku Ülikooli vene keele kateedri aspirant, perioodil 1979–1993 sealsamas õpetaja, vanemõpetaja ja dotsent. Alates 1993. aastast on ta Tartu Ülikooli vene keele professor, aastast 2013 emeriitprofessor. 

2009–2012 oli Külmoja Tartu Ülikooli germaani, romaani ja slaavi filoloogia instituudi slaavi filoloogia osakonna juhataja.

Teadustöö
---------

Tema teadushuvide hulka kuuluvad vanausuliste keel ja kultuur Eestis.

Töö toimetuskolleegiumides
--------------------------

Ta on sarja "*Humaniora: Lingua Russica. Труды по русской и славянской филологии. Лингвистика*" rahvusvahelise toimetuskolleegiumi esimees, Daugavpilsi Ülikooli filoloogiateaduskonna sarja "*Valoda*", Eesti Rakenduslingvistika Ühingu aastaraamatu ja Vilniuse Ülikooli Kaunase humanitaarteaduskonna ajakirja Respectus Philologicus toimetuskolleegiumi liige. Ta on olnud ka sarjade "*Труды по русской и славянской филологии. Лингвистика. Новая серия*" ja "*Очерки по истории и культуре староверов Эстонии*" toimetuskolleegiumi esimees.

Kirjutisi
---------

* "Eesti vanausulised, nende kombed ja keel". Sirp, 10. november 2017

Liikmesus
---------

* Eesti Slavistide Rahvuskomitee juhatuse liige
* Rahvusvahelise Slavistide Komitee vanausu-uuringute komisjoni liige
* Eesti Semiootika Selts
* Eesti Rakenduslingvistika Ühing

Tunnustus
---------

* 2006 Tartu Ülikooli aumärk
* 2011 Tartu Ülikooli medal
* 2020 teenetemärk "100 semestrit Tartu Ülikoolis"

Isiklikku
---------

Tema õde Eleonora Grišakova (1935–2020) oli vene keele õpetaja, õetütar Marina Grišakova on Tartu Ülikooli professor.

Viited
------

1. ↑  "Tartu Ülikooli aumärgi kavalerid". *Tartu Ülikool*. Vaadatud 8.12.2022.
2. ↑  "Tartu Ülikooli medali kavalerid". *Tartu Ülikool*. Vaadatud 5.12.2022.
3. ↑  "Teenetemärgi "100 semestrit Tartu Ülikoolis" kavalerid". *Tartu Ülikool*. Vaadatud 9.12.2022.

Välislingid
-----------

* Irina Külmoja Eesti Teadusinfosüsteemis Muuda Vikiandmetes
Aavo-Valdur Mikelsaar (2008)
**Aavo-Valdur Mikelsaar** (sündinud 26. juulil 1941) on eesti arstiteadlane ja geneetik.

Haridus
-------

Mikelsaar lõpetas 1965. aastal Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna, oli 1967–1970 aspirantuuris Moskvas NSVL Teaduste Akadeemia Molekulaarbioloogia Instituudis ning täiendas end 1976–1977 Viini ülikoolis, 1988 Tampere ülikoolis ning 1993 Lübecki Meditsiiniülikoolis.

1980. aastal kaitses ta Moskvas Meditsiinigeneetika Instituudis doktorikraadi tööga inimese kromosoomide struktuursest polümorfismist ("Структурный полиморфизм хромосом человека").

Töökäik
-------

Mikelsaar töötas 1965–1967 ning 1970–1987 Tartu Ülikoolis teadurina, vanemteadurina ning laborijuhatajana. Aastail 1987–2011 oli ta Tartu Ülikooli arstiteaduskonna üld- ja molekulaarpatoloogia instituudi juhataja, aastail 1993–2012 samas instituudis inimese bioloogia ja geneetika õppetooli professor, alates 2012 uue nimega biomeditsiini instituudi professor.

Tunnustus
---------

* 2001 Eesti Punase Risti III klassi teenetemärk
* 2006 Tartu Ülikooli suur medal
* 2011 auhind "Elutöö geneetikuna"
* 2015 Tartu Ülikooli medal

Isiklikku
---------

Tema isa oli zooloog ja hüdrobioloog Neeme-Õnneleid Mikelsaar, tema vennad on Raik-Hiio Mikelsaar, Henn-Risto Mikelsaar ja Ustav-Esko Mikelsaar.

Meditsiinigeneetik ja psühhiaater Ruth Mikelsaar on tema abikaasa.

Viited
------

1. 1 2 3  Aavo-Valdur Mikelsaar Eesti Teadusinfosüsteemis Muuda Vikiandmetes
2. ↑  "Tartu Ülikooli suure medali kavalerid". *Tartu Ülikool*. Vaadatud 4.12.2022.
3. ↑  "Tartu Ülikooli medali kavalerid". *Tartu Ülikool*. Vaadatud 5.12.2022.

Välislingid
-----------

* Aavo-Valdur Mikelsaar Eesti Teadusinfosüsteemis Muuda Vikiandmetes
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel on eesti advokaadist; loomaarstiteadlase ja mikrobioloogi kohta vaata Karl Peterson (loomaarstiteadlane), Eesti matemaatiku kohta vaata Karl Peterson (matemaatik)* |

---

**Karl Särgava** (kuni 1935 **Karl Peterson**; 23. august 1898 Kaarli mõis, Viljandimaa – 16. märts 1942 Sosva, Sverdlovski oblast) oli eesti advokaat.

Võttis osa Vabadussõjast laiarööpmelisel soomusrongil nr 2.

Ta lõpetas 1917. aastal Tallinna Nikolai I Gümnaasiumi. Õppis aastatel 1917–1918 Tartu Ülikoolis arsti- ja 1920–1929 õigusteadust (lõpetas 1929). Oli üliõpilasena Üliõpilaslehe vastustav toimetaja ja laekahoidja. Korporatsiooni Fraternitas Estica liige (c. 1917/1918) ning esimees aastatel 1922 ja 1923, hiljem vilistlane.

Eesti Laskurliidu asutajaliige, Eesti Autoklubi esimees. Alates 1930. aastast vandeadvokaadi abi, aastatel 1936–1940 vandeadvokaat Tallinnas.
Vangistati NKGB poolt 14. juunil 1941, mõisteti 4. märtsil 1942 tribunali poolt surma, külmus surnuks 16. märtsil 1942 Sosva vangilaagris Sverdlovski oblastis.

Tunnustus
---------

* Eesti ja Läti Vabadussõja mälestusmärgid
* Eesti Punase Risti III klassi teenetemärk, 1936
* Kaitseliidu Valgeristi III klass

Isiklikku
---------

Ta oli kirjanik Ernst Petersoni poeg.

Välislingid
-----------

* Korp! Fraternitas Estica Album Esticum
**Karl Tender** (11. veebruar (vkj)/ 24. veebruar 1908 Tallinn – 30. september 1989 St Kilda, Melbourne, Austraalia) oli eesti poksija ja metsandustegelane.

Ta lõpetas 1927. aastal Tallinna Linna Poeglaste Reaalgümnaasiumi. Ta õppis aastatel 1928–1938 Tartu Ülikooli põllumajandusteaduskonnas ja lõpetas 1938. aastal selle metsaosakonna.

Akadeemiliselt kuulus ta korporatsiooni Revelia.

Poksijana
---------

Tender oli Eesti kolmekordne meister raskekaalus (üle 175 naela ehk 79,4 kg) aastatel 1926, 1927 ja 1929. 

Ta osales kolm korda Eesti–Soome maavõistlustel poksis raskekaalus (üle 175 naela ehk 79,4 kg) aastatel 1926, 1927 ja 1928 ning võitis kõik oma kohtumised. 

Ta on esinenud poksi populariseerijana, pidades loenguid ja juhendades kursusi.

Oma noorpõlves saadud vasaku käe vigastuse tõttu tegi ta sageli võistluspause, nt ei osalenud ta 1930. aasta Eesti meistrivõistlustel. Ta poksis 12. märtsil 1933 Tallinna ja Tartu "Kalevi" sõpruskohtumisel tartlase Evald Lukkini vastu. Tender oli 2. raundis punktidega kohtumist juhtimas, kui vigastas hoopis oma paremat kätt ja katkestas kohtumise. Võit läks hetkel punktidega taga olnud Lukkinile.

Pärast seda vigastust loobus Tender üldse poksist.

Hilisem elukäik
---------------

Ta töötas aastatel 1940–1944 Paasvere metsaülemana.

Ta põgenes 1944. aastal Rootsi, kus ta töötas peamiselt kellas- ja kullassepana. Ta liikus sealt 1950. aastal edasi Austraaliasse ja töötas seal peamiselt samuti kellas- ja kullassepana.

Isiklikku
---------

Tema vennad olid arhivaar ja ajaloolane Erik Tender ning arhivaar ja notar Ervin Tender.

Viited
------

1. ↑  "S.-s. "Ilmarine". Täna, 11. dets. kell 8 õhtul linna algkooli saalis peab populaar-loengu Eesti raskekaalu meister h. Tender poksis poksi-spordi üle.". Võru Teataja nr 143, 11. detsember 1928. Lk 4
2. ↑  Poks Wõrus.". Võru Teataja nr 4, 10. jaanuar 1929. Lk 5
3. ↑  "Ew. Lukkin wõitis Tenderi ja Tartu Kalew Tallinna Kalewi 5:3.". Päevaleht nr 72, 14. märts 1933. Lk 4

Kirjandus
---------

* "Suri omaaegne poksimeister metsateadlane K. Tender". Vaba Eesti Sõna nr 44, 2. november 1989. Lk 9
* Rein Pajur. "Poksi lugu". Tallinn 2009. Lk 407

Välislingid
-----------

* Karl Tenderi sporditulemused
* *Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944*
**Merlin Suurna** (sündinud 1. märtsil 1983 Märjamaal) on eesti jurist.

18. detsembrist 2018 kuni 17. jaanuarini 2020 oli ta Märjamaa vallavanem. Enne seda töötas ta juristina Politsei- ja Piirivalveametis ja oli olnud volikogu liige viis aastat.

16. jaanuaril 2020 umbusaldas Märjamaa vallavolikogu teda põhjusel, et ta polnud täitnud talle 17. detsembri volikogus tehtud ettepanekut Kalle Uusmaa Märjamaa gümnaasiumi direktoriks ennistada.

18. detsembril 2018 avaldas Märjamaa vallavolikogu senisele vallavanemale Villu Karule umbusaldust ja valis tema järgnejaks Merlin Suurnat. Järgmisel päval vastas Suurna küsimusele, miks selline otsus sündis, et see oli pikaajalise töö ja mõtlemise tulemus, mida tegid 11 inimest ja millega sai selge, et sellise eestvedamisega vald jätkata kahjuks ei saa. "Põhjused olid rohkem kui üks, aga et sõnad ja teod kahjuks kokku ei lähe. Kõige tähtsam on ikkagi see, kuidas me tulemusteni jõuame. Minu jaoks ei ole oluline ainult, kuidas asjad välja paistavad, vaid kuidas me ise ka seestpool hindame ja tajume ümbritsevat ja mis me selle jaoks teeme." 

2013. aastal oli ta Orgita Midrimaa lasteaia hoolekogu liige. 

Teda leeritati Märjamaa Maarja kirikus nelipühal, 23. mail 2010. aastal.

Ta lõpetas aastal 2008 Tartu Ülikooli õigusteaduskonna.

Viited
======

1. ↑  Volikogu valis uue vallavanema (Märjamaa Nädalaleht, nr. 46, 20. detsember 2018)
2. ↑  Merlin Suurnale avaldati umbusaldust (Raplamaa Sõnumid 17. jaanuar 2020)
3. ↑  Märjamaa volikogu tagandas vallavanema ametist (ERR, 16. jaanuar 2020)
4. ↑  Märjamaa Vallavolikogu istungi protokoll nr 36, 16. jaanuar 2020
5. ↑  Tre Raadio intervjuus Märjamaa valla uus vallavanem Merlin Suurna vaatab enesekindlalt tulevikku
6. ↑  Rõõm kordaläinud perepäevast, 11. mai 2013, Tiina Vapper
7. ↑  Märjamaa koguduse elust Illimar Toomet, 30. november 2010.
Leeripäeva kõne
8. ↑
**Karl Taagepera** (enne eestistamist **Karl Tagepera**; 10. aprill 1894 Aru vald – 31. mai 1993 Toronto lähedal) oli eesti loomaarst ja Tartu Ülikooli veterinaariaõppejõud.

Elulugu
-------

Ta õppis aastatel 1902–1906 Aru valla ministeeriumikoolis. Aastatel 1906–1914 õppis ta Hugo Treffneri Gümnaasiumis, kus ta lõpueksamil kukkus läbi (viletsa vene keele oskuse tõttu) ladina keele eksamil. Seetõttu astus ta samal aastal Tartu Veterinaariinstituuti, kuhu piisas sisseastumiseks gümnaasiumi eelviimase aasta tunnistusest. Veterinaariinstituudi lõpetas ta aastal 1918. Ta kuulus üliõpilasseltsi Ühendus.

Pärast Veterinaariinstituudi lõpetamist naasis ta kodutallu, kuid detsembris 1918 lahkus ta kodutalust ja astus 5. jaanuaril 1919 vabatahtlikult Eesti sõjaväkke. Samal päeval määras Sõjaväe ülemloomaarst ta 1. Suurtükiväepolgu loomaarstiks, 8. mail 1919 sai tast 1. Diviisi loomalaatsareti ülem, 23. oktoobril sai tast 1. ratsapolgu vanemloomaarst ja 27. novembril 1919 ajutiselt 2. Diviisi loomaarsti abi. 1. ratsapolgu nimekirjast kustutati ta 6. jaanuaril 1920, kui ta nimetati Piirivalve valitsuse loomaarstiks. 29. aprillil 1920 saadeti ta tagasi sõjaväe ülemloomaarsti käsutusse, kes suunas ta kohe Soomusrongide Diviisi loomaarstiks; seejuures sai ta tagasiulatuvalt (5. jaanuar 1919) veterinaarleitnandi aukraadi; Soomusrongide Diviisi jäi ta 3. veebruarini 1921. 1. jaanuaril nimetati ta Vabariigi Sõjakooli hipoloogia lektoriks; sõjaväest lahkus ta 6. septembril 1921, saades sel puhul Eesti Vabadussõja mälestusmärgi. Seejärel asus ta tööle Põllutööministeeriumi, esiteks 16. septembrist 1921 Elva jaoskonna loomaarstina.

15. septembril 1926 valiti ta Tartu Ülikooli loomaarstiteaduskonna dotsendi kohusetäitjaks. Loenguid hakkas ta loomaarstiteaduskonnas pidama 1927. Tema erialaks olid hobusekasvatus, eksterjöör (hobuste hindamine välistunnuste alusel) ja rakendusõpetus (kuidas hobust vankri ette rakendada) ja. aasta sügisel, töötades edasi ka Tallinnas; ametlikult siirdus ta ministeeriumist ülikooli, käies veel aasta otsa kord Tallinnas. Aastatel 1930–1932 oli ta teaduskonna sekretär ja suvel 1931 dekaani asetäitja. Aastal 1931 valiti ta hobusekasvatuse õppetooli dotsendiks. Ta oli ajakirjade Eesti Loomaarstlik Ringvaade ja Meie Hobune toimetuseliige. Lisaks ostis ta aastal 1934 Ropka valda Külitse külla Ani talu.

18. augustil 1944 lahkus ta koos perega (5 inimest: Karl ise, abikaasa, 2 poega ja ema) kahe hobusevankriga Pajusi valda ja sealt edasi tuttava juurde Lohule ja sealt ööl vastu 22. septembrit Rohukülla. Rohukülast lahkus pere väikese laevaga Möwe Ventspilsi ja sealt suurema laeva, Lapplandiga Gotenhafenisse, kuhu jõuti 28. septembril.

Isiklikku
---------

Ta abiellus aastal 1926 Elfriide Taageperaga (neiuna Erbak), neil oli kaks poega: Arvo (1927–2007) oli insener ja patendiametnik, Rein on füüsik ja politoloog. Abikaasa õde Nora Peets oli prosaist ja ajakirjanik, abikaasa õemees Rudolf Peets oli arst.

Kirjandus
---------

* *Teadus Eesti põllumajanduse arenguloos. II osa (1918–1940)* Tartu 2003. Lk 184–185

Välislingid
-----------

* Ohvitseride ja sõjaväeametnike kartoteek
**Merle Lilje** (neiuna **Merle Ploom**; sündinud 18. mail 1957 Pärnus) on eesti estraadilaulja ja ettevõtja.

Ta lõpetas 1975. aastal Tallinna 1. Keskkooli ja 1979. aastal Tallinna Pedagoogilise Instituudi kultuurijuhtimise erialal koorijuhtimise lisaerialaga, magister. Ta lõpetas 1978. aastal Eesti NSV Riikliku Filharmoonia estraadistuudio estraadilaulja erialal. Ta on atesteeritud nii lauljana kui ka estraaditantsijana.

Alates 1975. aastast ansambli Laine laulja kuni tänapäevani. Ansambliga Laine pälvinud 1980. aastal Eesti NSV teenelise muusikakollektiivi aunimetuse.

www.ansambellaine.ee

www.facebook.com/ansambellaine

Aastatel 1982–1991 oli solist Viru Varietees ja Olümpia Varietees. 

Aastatel 1986–1991 oli ta ansambli Viru Trio liige
www.facebook.com/virutrio

Osalenud mitmesugustes muusikaprojektides ja viimastel aastatel ka soololauljana.

www.facebook.com/liljemerle

www.youtube.com 

" Valgus"

" Tütarlaps Ipanemast"

" Vaba lend"

Ettevõtlus: Merle Lilje on osanik firmas Rewilwerk, mis tegutseb Tallinna vanalinnas Vene tänavas alates 1994.aastast ja käsitöökauplus "REWILL" Firma tegeleb eesti käsitöötoodete valmistamise ja turustamisega ja on ka e-pood www.rewill.ee

Isiklikku
---------

Ta on aastast 1978 abielus Riho Liljega, neil on kaks last.