recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**American Airlinesi lend 11** oli American Airlines'i riigisisene lend Bostonist Los Angelesse, mille kaaperdasid viis al-Qaeda terroristi 11. septembri hommikul 2001 osana 11. septembri rünnakutest. Kaaperdatud reisilennuk rammiti tahtlikult vastu New Yorgis asunud Maailma Kaubanduskeskuse (WTC) kompleksi Põhjatorni, tappes kõik lennuki pardal olnud inimesed ning lisaks hukkus kokku rohkem kui tuhat pilvelõhkujas viibinud inimest. See oli 11. septembri rünnakutest kõige ohvriterohkem ning maailma ajaloo kõige ohvriterohkem terrorirünnak.

Lennuk väljus kell 07.59. Mitte rohkem kui 15 minutit pärast õhkutõusmist vigastasid kaaperdajad kahte inimest, tapsid ühe ja tungisid lennuki kabiini, sundides reisijaid ja meeskonnaliikmed lennuki salongi tagumisse otsa. Ründajad said kiiresti jagu lennuki kaptenist ja piloodist, võimaldades lennuki juhtimise üle võtta juhtkaaperdajal Mohamed Attal, kes oli õppinud lennundust. Lennujuhid kahtlustasid, et lennukiga on midagi valesti, kuna piloodid ei vastanud enam kutsungitele. Nad mõistsid, et lennuk oli kaaperdatud, kui kuulsid Atta käske reisijatele, mille ta ekslikult edastas reisijate asemel lennujuhtidele. 

Atta lendas lennukiga kohaliku aja järgi 8.46 WTC Põhjatorni, tabades hoonet vahemikus 93. kuni 99. korruseni. Kokkupõrget nägid pealt paljud inimesed New Yorgi ja lähedalasuva New Jersey osariigi tänavatel, kuid selle salvestasid vähesed videokaamerad. New Yorgi päästjatest dokumentaalfilmi teinud Jules Naudet jäädvustas ainsa teadaoleva video, millel on lennuki kokkupõrge hoonega selgelt näha. Meedia hakkas kiiresti juhtunut kajastama ja esialgu oletati, et tegemist on õnnetusega.

Lennuki tekitatud kahju ja sellest süttinud tulekahjud põhjustasid samal hommikul kell 10.28 Põhjatorni kokkuvarisemise, mille tulemusel hukkus veek sadu inimesi. Kompleksi lammutamisel ja taastamisel leiti lennuki pardal viibinud inimeste fragmente, kuid paljude lennul viibinud isikute säilmeid pole kunagi leitud.

Viited
------

1. ↑  "American Airlines flight 11". *The Guardian*. Vaadatud 18. aprillil 2024.
2. ↑  "Deadliest terrorist attacks worldwide from 1970 to January 2024, by number of fatalities and perpetrator". *Statista*. Vaadatud 18. aprillil 2024.
3. ↑  "What happened at the World Trade Center on 9/11?". *9/11 Museum*. Vaadatud 18. aprillil 2024.
Eellugu
-------

Pärast Tartu vabastamist 14.jaanuaril viibis Julius Kuperjanovi pataljon linnas lühikesel puhkusel ning täiendas oma koosseisu. Legendaarsust kogunud partisanide pataljoniga liituda soovijate arv ületas tuhandet, mistõttu suunati suur osa vabatahtlikke teistesse väeosadesse Soomusrongid võitlesid  Elva all, kus kerkis ülesse küsimus abijõudude vajaduses. Valik langes Kuperjanovile, kelle 1. rood saabus eesliinile juba 23.jaanuaril. Järgmisel päeval ühinesid nendega ülejäänud, kokku ligi 500 sõjameest.

Pärast Rõngu ja Puka vabastamist puhati 26. jaanuaril Puka mõisas ning oodati järele soomusronge, kuna raudtee oli enamlaste poolt tõsiselt rikutud. Kuperjanovi pataljoni koosseisus oli kolm roodu 360 sõjamehega ja kahekümne viie meheline ratsakomando. Sõjasaagina saadi 7 suurtükki. Neljast roodust ühe loovutas Kuperjanov appi Tartu Kaitsepataljoni löögivõimsuse suurendamiseks Pikasilla vallutamisel.

27.01.1919.
-----------

27. jaanuari hommikul määras Kuperjanov oma pataljoni kolm roodu kaheks grupiks, I rood lipnik Rudolf Riivese juhtimisel liikus raudtee ääres ühes soomusrongidega, II rood leitnant Saare juhtimisel ja III leitnant Pekarski juhtimisel mööda Tartu - Valga maanteed Kikka talu poole

Mägiste pooljaamas sattusid soomusrongid kokku vastase rongiga, mille vagunitest väljus parajasti Vjatka 83. polgu pataljon. Polk löödi laiali, ellujäänud põgenesid kabuhirmus.

Rindel oli tekkinud olukord, kus vaenlase polkude osad hajutati üsna suurele alale laiali. Soomusurongi poolt segi paisatud ja Kuperjanovi I roodu poolt tagaaetav Vjatka 83. polgu esimene pataljon kartis ümberpiiramist ning taganes kiirkorras Tartu-Valga maantee suunas, kus loodeti saada tuge läti küttidelt ja soomusautolt. Lisaks 600-le püssimehele liikus vjatkalastega ka 50-meheline ratsaeskadron.

Mägiste pooljaamast **Kikka** taluni on 7 km. Taludevahelistel radadel sattusid Kuperjanovi ratsavirgatsid vastamisi taganeva vaenlasega. Kohaliku elaniku äraandmise läbi peeti käskjalad kinni, üks neist hukati, teine võeti vangi. Sidemeeste kaotuse tõttu puudus Kuperjanovil värske informatsioon tema suunas seljatagant lähenevast vastasest. Sündimas oli ohtlik vastasseis: 210 kuperjaanovlast 650 vjatkalase vastu

Mälestuse jäädvustamine
-----------------------

Kikka lahingu mälestuse jäädvustamiseks on Olev Tederil 2024 a valminud film: 

Leitnant Kuperjanov Kikka lahingus

Viited
------

1. ↑  Olev Teder, Urmas Salo Leitnant J.Kuperjanovi alluvuses Vabadussõjas viibinud Kuperjanovi partisanide salga ja partisanide pataljoni liikmete nimekiri ajavahemikul 23.12.18. - 31.01.1919
2. 1 2  ERA. 560/1/1. Tartu MK KL, Kuperjanovi Partisanide Salga ja Kuperjanovi Partisanide Pataljoni ülema päevakäsud
3. ↑  Karl Parts. Kas võit või surm. Tallinn 1991. Printest
4. ↑  Postimees nr 20, 6.02.19. nr 14, 30.01.19.
5. ↑  Vaba Maa nr 27, 3.02.19
6. ↑  Eduard Groshmidt "Pealuu märgi all". Tallinn. 1995
7. ↑  ERA. 2124/1/344. Kuperjanovi Partisanide Pataljoni Staabi kirjavahetuse ärakirjad
8. ↑  ERA. 2124/1/590. Ärakirjad Kuperjanovi Partisanide Pataljoni päevaraamatust

Välislingid
-----------

Film: Leitnant Kuperjanov Kikka lahingus

Film Leitnant Kuperjanov Paju lahingus
**Andrus Loog** (sündinud 14. augustil 1963 Tartus) on eesti arst.

Ta lõpetas 1987. aastal Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna südame- ja veresoontekirurgina. Kuni 1990. aastani oli ta sama teaduskonna juures aspirantuuris.

Loog töötas 1987. aastast Tallinna kiirabihaiglas kirurgina. Aastatel 1991–1992 praktiseeris ta Ameerika Ühendriikides Texase Südameinstituudis ja erakliinikus Indiana Ohio Heart. Aastatel 1992–1993 jätkas ta tööd Tallinna kiirabihaiglas.

1993. aastal asutas ta ühe kaasomanikuna Keila haigla juurde erakliiniku, mis kandis algselt Keila südamekliiniku ja alates 2004. aastast Taastava Kirurgia Kliiniku nime. Loog on olnud alates asutamisest selle kliiniku direktor. Praegu asub Taastava Kirurgia Kliinik Ida-Tallinna Keskhaigla Magdaleena korpuses.

Andrus Loog on Eesti tippspetsialiste regeneratiivmeditsiini alal, tema peamiseks uurimisteemaks on olnud viimastel aastatel otsida võimalusi, kuidas panna inimese rasvarakud looma uusi veresooni. Selles valdkonnas teevad Loog ja tema Taastava Kirurgia Kliinik koostööd biotehnoloogiafirmaga Cellin Technologies.

Ta on Eesti Kirurgide Assotsiatsiooni juhatuse liige, Eesti Veresoontekirurgide Seltsi juhatuse esimees, Eesti Plastika- ja Rekonstruktiivkirurgia Seltsi ning Euroopa Veresoontekirurgia Seltsi liige.

Loog on alates 2000. aastast Reformierakonna liige, kuulub alates 2004. aastast Keila linnavolikokku ja oli aastatel 2005–2011 Keila linnavolikogu esimees.

Mitmesugust
-----------

Andrus Loog on teist korda abielus, kahest abielust kokku on tal neli last.

Ta elab Keilas ja tegeleb vabal ajal aiandusega.

7. detsembril 2006 rünnati Loogi, kes oli sel ajal ühtlasi Keila linnavolikogu esimees, Magdaleena haigla hoovis raudkangiga ja tekitati talle raskeid kehavigastusi. Loogil õnnestus siiski rünnakust taastuda, kuigi ta pidi veetma ligi kaks kuud haiguslehel.

Tunnustus
---------

* 2000 – Keila kultuuripreemia – (koos Jüri Perega) töö eest inimese ja elu hoidmisel, ära märkides eelmisel aastal Keila Haiglas teostatud edukat jäseme retransplantatsiooni operatsiooni
* 2014 – aasta arst

Kirjandust
----------

* Voropajeva, Niina. Andekas kirurg teeb unikaalseid operatsioone ja kasvatab roose – Põhjarannik, 11.06.2011.
* Ammas, Anneli. Mees, kes leiutab "sisalikusabapulbrit". – Postimees, 23.12.2014, lk 3.
* Rooväli, Küllike. Aasta arst Andrus Loog – liiga hea õpilane, et saada arstiks – Õhtuleht, 23.12.2014.

Välislingid
-----------

* Elulugu Taastava Kirurgia Kliiniku veebilehel
JC Lipon, 2024
JC Lipon, 2022
**JC Lipon** (sündinud 10. juulil 1993 Reginas) on Kanada jäähokimängija, kes mängib KHL-i klubis Novosibirski Sibir ründajana paremäärel.

Aastatel 2009–2013 mängis ta Western Hockey League'i klubis Kamloops Blazers.

2013. aastal valis Winnipeg Jets ta NHL-i *draft* '​is 91. valikuna. Hooajal 2013–14 asus ta mängima American Hockey League'is (AHL) Jetsi noorteklubis St. John's IceCaps. NHL-is pääses ta Jetsi meeskonda ainult hooajal 2015–16, mil sai kirja üheksa mängu. AHL-is mängis ta Jetsi noorteklubis Manitoba Moose kuni hooajani 2019–20.

2020. aasta augustis liitus ta KHL-i klubiga Riia Dinamo. Hooaja 2020–21 lõpus ta Rootsi kõrgliiga klubis IK Oskarshamn. 2021. aasta augustis sõlmis ta üheaastase lepingu KHL-i klubiga HK Sotši, kuid siirdus hooaja 2021–22 keskel Novosibirski Sibiri.

Viited
------

1. ↑  "«СИБИРЬ» ЗАКРЫЛА ЛЕГИОНЕРСКУЮ ПОЗИЦИЮ КАНАДЦЕМ". hcsibir.ru. Vaadatud 3.1.2022

Välislingid
-----------

* JC Lipon KHL.ru lehel
* JC Lipon NHL.com lehel
* JC Lipon hockeydb.com lehel
**Eesti NSV Ministrite Nõukogu Riiklik Plaanikomitee** oli Eesti NSV riigiasutus, mis tegeles Eesti NSV majanduse planeerimisega. 

Plaanikomisjon asutati 25. augustil 1940 Eesti NSV Rahvakomissaride Nõukogu koosseisus. 1960. aastatel nimetati plaanikomisjon ümber plaanikomiteeks. Plaanikomitee esimees oli ühtlasi ka ministrite nõukogu esimehe asetäitja.

Plaanikomitee hoone ehitati 1977. aastal RPI Eesti Tööstusprojekti arhitekti Ülo Ilvese projekti järgi.

Plaanikomitee esimene esimees oli Oskar Sepre ja viimane Edgar Savisaar, kes sai esimeheks 24. juulil 1989. 6. detsembril 1989 nimetas ülemnõukogu Eesti NSV Ministrite Nõukogu Riikliku Plaanikomitee ümber *Majandusministeeriumiks.*

Pärast NSV Liidu lagunemist ja Eesti iseseisvumist sai plaanikomitee arhiivi õigusjärglaseks Rahandusministeerium. Algul paigutati Tallinna Suur-Ameerika 1 tänaval asunud plaanikomitee majja majandusministeerium ja riigikontroll, seejärel asus seal Rahandusministeerium. Aastatel 2015–2017 ehitati sinna (kinnistule Suur-Ameerika 1 ja Väike-Ameerika 2) Rahandusministeeriumi, Majandus- ja Kommunikatsiooniministeeriumi, Sotsiaalministeeriumi ning Justiitsministeeriumi ühishoone.

Endine Plaanikomitee ja Rahandusministeeriumi hoone

| Plaanikomitee esimehed |
| --- |
| 1940–1949 | Oskar Sepre |
| 1949–1951 | Arseni Leonov |
| 1951–1961 | Aleksander Hromov |
| 1961–1973 | Hendrik Allik |
| 1973–1987 | Gustav Tõnspoeg |
| 1987–1988 | Valeri Paulman |
| 1988–1989 | Rein Otsason |
| 1989–1990 | Edgar Savisaar |

Vaata ka
--------

* Viisaastakuplaan

Viited
------

1. ↑  Olev Liivik, Eesti NSV Ministrite Nõukogu institutsionaalne areng ja kaadrid 1940-1953, Kirjastus: Tartu Ülikooli Kirjastus, Tartu, 2014, lk 272
2. ↑  Hindrek Meri, Tagasivaated veerevast vagunist, Tartu 2008, ISBN 9789985772751, lk 451
3. ↑  "Riigiarhiiv". Originaali arhiivikoopia seisuga 9. juuni 2007. Vaadatud 2. juunil 2008.
4. ↑  "Neli ministeeriumi saavad kaasaegse ühishoone 2017. aastal" – Riigi Kinnisvara veebileht, 28. november 2014
Teet Suur koos Kadrina ristisalu esialgse maketiga 2015. aastal
**Teet Suur** (sündinud 20. mail 1973) on eesti kunstnik. Ta töötas 29. detsembrini 2017 Rakvere linnakunstnikuna. 

Teet Suur on LGBT+ Filmifestivali Festheart idee autor ja kunstnik.

Lapsepõlv ja haridustee
-----------------------

Suur elas lapsepõlves Lääne-Virumaal Tamsalu vallas. Ta on õppinud Tamsalu Keskkooli põhikoolis, ent õpingud seal jäid pooleli. Hiljem läks ta Rakverre, kus lõpetas Rakvere õhtukeskkooli.

2009. aastal alustas Suur õppimist Tartu kõrgemas kunstikoolis skulptuuri erialal. Kunstikooli lõputööks valis ta lavakujunduse Iiri näitekirjaniku Conor McPhersoni näidendile "Meresõitja".

Töö
---

1990. aastatel töötas Suur oma vanemate piimatootmisega tegelenud talus. Seejärel töötas ta mõne aasta Eesti raudteel. 2007. aastal töötas Virumaa Teataja toimetuses fotograafina, autojuhina ja artiklite kirjutajana. Sellel perioodil koostas ta mõned näitused, pärast mida tekkiski tal mõte minna kunsti õppima.

Teet Suur oli Rakvere linnakunstnik alates 2013. aasta kevadest. Enne Rakvere linnakunstnikuks kandideerimist oli ta Rakveres mõne näituse koostanud ja suure teatrihuvilisena Rakvere teatris ühe lavastuse kujundanud. Rakvere linnakunstnikku köidab *land art* maastikukunst. See on kunst, mis sobitub keskkonda ja muutub interjööri või avaliku ruumi loomulikuks osaks. Tema arvates peab kunst inimesi puudutama ja neile korda minema. Inimeste emotsioone ja hinnanguid jõulukuusele peab ta teose osaks.

Viited
------

1. ↑  Teet Suure blogi
2. 1 2 3 4  Vapper, T. (2015). Teet Suur ja Rakvere jõulupuud. Õpetajate Leht, 4. detsember. Kasutatud 08.12.2017
Reegleid on võitluses vähe
**Professionaalne maadlus** (ingl. k *professional wrestling*) ehk **vrestling** on popkultuuri lõime kuuluv sporti imiteeriv meelelahutus.

Termin
------

Termin "professionaalne maadlus" on sisuliselt eksitav juba seepoolest, et tegemist pole maadlusega. Klassikalist maadlust (vabamaadlus, Kreeka-Rooma maadlus) nimetatakse "amatöörmaadluseks" (*amateur wrestling*).

Taust
-----

Ehkki vrestlingu kodumaa on Ameerika Ühendriigid, viljeletakse seda mujalgi (Mehhikos, Kanadas, Suurbritannias). 

Vrestling on tsirkuse- ja laadaetteastetest välja kasvanud rahvalik teater, milles etendatakse sportlikku kontaktvõitlust, mis meenutab maadlust, poksi ja MMA-d. Kõik, mis laval toimub, on siiski näitemäng. 

Vrestlinguga tegelevad nii mehed kui ka naised. Iga võistleja etendab kindlat rolli ettekirjutatud stsenaariumi alusel. Võitlevad nii paarid kui ka grupid. Võitja pälvib auhinna ja tšempioni tiitli.

Eestis sündinud Georg Hackenschmidt oli üks kuulsamaid osalejaid professionaalses maadluses. Hackenschmidt oli esimene maailmameister raskekaalu maadluses aastal 1905, *"Catch-as-Catch-can"* reeglite järgi. Lisaks võitis Hackenschmidt esimese Soome rahvusliku maadlusvõistluse aastal 1898, alistades Carl Alléni.

Viited
------

1. ↑  "Professional Wrestling". *TV Tropes*. Vaadatud 08.12.2023.
2. ↑  "Ammattilaispainin historia Suomessa | Saunazilla". *saunazilla.com* (soome). Vaadatud 18. aprillil 2024.
Tony Esposito 1973. aastal Chicago Black Hawksi mängijana
**Anthony James Esposito** (hüüdnimega **Tony O**; 23. aprill 1943 Sault Ste. Marie, Ontario – 10. august 2021) oli Kanada-USA jäähokimängija (väravavaht). Ta mängis National Hockey League'is (NHL) kuusteist hooaega, millest viisteist hooaega Chicago Black Hawksis.

Aastatel 1963–1967 mängis Esposito Michigani tehnoloogia ülikooli jäähokimeeskonnas. NHL-is debüteeris ta hooajal 1968–69 Montreal Canadiensi meeskonnas. Black Hawksis asus ta mängima hooajal 1969–70, pälvides sel hooajal liiga hooaja parimale uustulnukale antava auhinna Calder Memorial Trophy. Lisaks võitis ta hooajal 1969–70 auhinna Vezina Trophy, millega tunnustatakse väravavahti, kelle NHL-i meeskond laseb põhihooaja jooksul endale lüüa kõige vähem väravaid. Vezina Trophy võitis Esposito veel hooaegadel 1971–72 (jagas auhinda meeskonnakaaslase Gary Smithiga) ja 1973–74 (jagas auhinda Philadelphia Flyersi mängijaga Bernie Parent). Hooaegadel 1969–70, 1970–72 ja 1979–80 valiti ta NHL-i hooaja esimesse sümboolsesse koosseisu ning NHL-i tähtede mängule kuus korda.

1972. aasta septembris osales Esposito Kanada võistkonnaga maavõistluses Nõukogude Liidu jäähokikoondise vastu (*Summit Series*). 1981. aastal osales ta Kanada karikavõistlustel USA jäähokikoondise koosseisus.

Esposito oli üks esimesi jäähokiväravavahte, kes arendas tõrjetöös praeguseks populaarseks saanud nn liblikstiili. 1988. aastal võeti ta Jäähoki Kuulsuste Halli liikmeks. 2017. aastal nimetati Esposito NHL-i ajaloo saja kõige parema mängija sekka. 1988. aastal igavikustas Blackhawks Esposito särginumbri 35.

Tema vanem vend Phil Esposito oli samuti jäähokimängija, kes mängis ründaja positsioonil. Sarnaselt vennaga on Phil samuti võeti Jäähoki Kuulsuste Halli liikmeks ja valitud NHL-i ajaloo saja parima mängija sekka.

Viited
------

1. ↑  Seligman, Andrew (10. august 2021). "Hockey Hall of Fame goaltender Tony Esposito dead at 78". CBC Sports. The Associated Press. Vaadatud 11. augustil 2021.

Välislingid
-----------

* Tony Esposito NHL.com lehel
* Tony Esposito Hockey-Reference.com lehel
**Eesti riiklike teenetemärkide galerii** asus Eesti Rahvusraamatukogu Tõnismäe hoone 5. korrusel. See valmis 2008. aastal Eesti Vabariigi 90. aastapäevaks ning on rajatud koostöös Riigikantseleiga. Riiklike teenetemärkide kollektsiooni praegune omanik on Vabariigi Presidendi Kantselei. Eesti riiklike teenetemärkide galerii rahvusraamatukogu Tõnismäe hoones on rekonstrueerimise tõttu ajutiselt suletud. Uuenenud ekspositsiooni avatakse koos hoone taasavamisega 2027. aastal.

Väljapandud teenetemärkidest on enamik saanud uuenduskuuri OÜ Miniplasti (varem OÜ Miniplast Pluss) restaureerijatelt, kes on alates 2005. aastast olnud riigihanke korras ka Eesti riiklike teenetemärkide ühed valmistajad.

Galeriis eksponeeritud riiklike teenetemärkide näidiskollektsioon on nii terviklik kui võimalik, hõlmates ka Vabadussõja aastail kasutusele võetud Vabadusristi. Näidiskollektsiooni ei kuulu Riigivapi teenetemärgi eriklassi teenetemärk.

Vaata ka
--------

* Eesti Rahvusraamatukogu galeriid
* Eesti Rahvusraamatukogu hoone

Viited
------

1. ↑  "Eesti riiklikud teenetemärgid". *Eesti Rehvusraamatkogu*.
2. ↑  "Eesti riiklikud teenetemärgid". *Eesti Rahvusraamatukogu*.
3. ↑  "Eesti riiklike teenetemärkide galerii taas avatud". Eesti Rahvusraamatukogu. Originaali arhiivikoopia seisuga 16.04.2018. Vaadatud 21.04.2015.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: robot: algse URL-i olek teadmata (link)

Välislingid
-----------

* Eesti Vabariigi teenetemärgid
Éder 2022. aastal São Paulo mängijana
**Éder Citadin Martins** (sündinud 15. novembril 1986 Lauro Mülleris) on Brasiilia-Itaalia jalgpallur, kes mängib Brasiilia kõrgliigaklubis Criciúma.

Ta alustas Criciúmas ka klubikarjääri. Criciúma põhimeeskonnas debüteeris ta Brasiilia kõrgliigas 19. detsembril 2004 hooaja viimases mängus Coritiba vastu. 2005. aastal lõi Éder Brasiilia esiliigas 19 mänguga viis väravat.

Aastatel 2006–2018 mängis Éder Itaalias, kus ta kuulus kokku kuue klubi koosseisus: Empoli, Frosinone, Brescia, Cesena, Sampdoria ja Milano Internazionale. Hooajal 2009/10 oli Éder Empolis mängides Itaalia esiliiga hooaja suurim väravalööja (27 väravat). Itaalia kõrgliigas oli ta kõige edukam Sampdorias, kui ta lõi nii hooajal 2013/14 ja 2015/16 12 väravat. Hooaja 2015/16 keskel siirdus ta Internazionalesse, kuid suutis hooaja teise poolega lüüa vaid ühe värava. Hooaeg 2016/17 oli Internazionales Éderi jaoks edukam, kui ta lõi liigas kaheksa väravat´.

Aastatel 2018–2020 mängis Éder Hiina kõrgliigaklubis Jiangsu Suning.

2021. aasta märtsis naasis Brasiiliasse, kui sõlmis kuni 2022. aasta lõpuni kehtiva lepingu kõrgliigaklubiga São Paulo. 16. juunil 2021 lõi ta mängus Chapecoense vastu oma kõige esimese värava Brasiilia kõrgliigas. Alates 2023. aastast mängib ta taas Criciúmas.

Aastatel 2015–2017 mängis Éder Itaalia jalgpallikoondises, kus lõi 26 mänguga kuus väravat. Ta kuulus Itaalia koondisse 2016. aasta Euroopa meistrivõistlustel, kus lõi teises alagrupimängus Rootsi vastu 88. minutil Itaalia võiduvärava.

Ta sai nime Brasiilia jalgpalluri Éder Aleixo järgi.

Saavutused
----------

Jiangsu Suning
* Chinese Super League: 2020

São Paulo
* Campeonato Paulista: 2021

Criciúma
* Campeonato Catarinense: 2023
* Recopa Catarinense: 2024

Viited
------

1. ↑  "São Paulo acerta a contratação do atacante Eder". *São Paulo FC* (Brasiilia portugali). 26. märts 2021. Vaadatud 26. märtsil 2021.

| * v
* r
Itaalia koondis  –  UEFA Euro 2016 |
| --- |
| 

* 1 Buffon (c)
* 2 De Sciglio
* 3 Chiellini
* 4 Darmian
* 5 Ogbonna
* 6 Candreva
* 7 Zaza
* 8 Florenzi
* 9 Pellè
* 10 Motta
* 11 Immobile
* 12 Sirigu
* 13 Marchetti
* 14 Sturaro
* 15 Barzagli
* 16 De Rossi
* 17 Éder
* 18 Parolo
* 19 Bonucci
* 20 Insigne
* 21 Bernardeschi
* 22 El Shaarawy
* 23 Giaccherini
* Treener: Conte

 | Itaalia |
Võrtsjärve Limnoloogiakeskus
**Võrtsjärve Limnoloogiakeskus** (endise nimega **Limnoloogiajaam**) asub Vehendi külas Tartu maakonnas ning kuulub Eesti Maaülikooli koosseisu. Limnoloogiajaam tegeleb Eesti järvede, eriti Võrtsjärve ja Peipsi järve komplekssete uurimistöödega, osaleb rahvusvahelistes teadusprojektides ja konverentsidel ning tegeleb tulevaste veeteadlaste õpetamisega.

Ajalugu
-------

1950ndatel, kui moodustati ZBI (Zooloogia ja Botaanika Instituut), algasid komplekssed veekogude uuringud Eestis. Võrtsjärve suurust arvestades ei olnud kompleksseid uurimistöid võimalik lühiajaliste tööde käigus läbi viia ning Neeme-Õnneleid Mikelsaarel, kes oli ka tulevase Limnoloogiajaama esimene juhataja, tekkis mõte ehitada Võrtsjärve äärde välibaas. Jaama esimeseks hooneks sai lagunenud Petseri talu, mis 14. septembril 1954 Rannu külanõukogu ja ZBI sõlmitud leppe kohaselt anti ZBI-le välitööde jaoks kasutada. Petseri talu, kus puudusid elekter ja veesüsteem ning kus samuti ei saanud seal läbi viia eksperimentaalseid tegevusi, ei rahuldanud teadlaste vajadusi. Hiljem töötas Petseri talu hoones palju aastaid kohalik kauplus.

Aastal 1958 otsustas Eesti NSV Teaduste Akadeemia ehitada olemasolevast välibaasist umbes 1 km põhja poole Limnoloogiajaama. Aasta hiljem algasid ehitustööd ning 1961. aastal valmis esimene 4-korteriline elamu, 1962 teine elamu. 6. mail 1961 avati Limnoloogiajaama peahoone nurgakivi tahvel. Jaama projekteeris Harri Kingo[*viide?*] ning lõplikult sai see valmis 1962. aasta lõpus. Hiljem ehitati veel 8-korteriline elamu ja teadusuuringuteks hädavajalikud akvaariumipaviljon, katsebasseinid ja sadamarajatised. 

Limnoloogiajaama kõrgperiood elanike ja töötajate arvu poolest (üle 80 inimese) jäi 1980. aastate keskpaika, mil juhatajaks oli Henn Haberman.

Eesti taasiseseisvumisega toimusid suured muutused ka limnoloogias ja hüdroloogias, mis tugevasti mõjutasid ka Limnoloogiajaama käekäiku. Aastal 1991 asus jaama juhtima Ingmar Ott. Riigi vähene finantseerimine viis töötajate ja jaamaga seotud elanike vähenemisele, samuti katkesid lühiajalised järvede komplekssed uurimistööd. 1990ndate keskpaiku taastus Limnoloogiajaama normaalne tegevus ning see tõi kaasa seal töötavate teadlaste publikatsioonide arvu ja kvaliteedi tõusu. 

Aastast 2005 sai Võrtsjärve Limnoloogiajaama nimeks Eesti Maaülikooli Põllumajandus- ja keskkonnainstituudi Limnoloogiakeskus.

Aastatel 2001-2017 juhatas Limnoloogiajaama (limnoloogiakeskust) Ain Järvalt. Alates 2017. aastast on hüdrobioloogia ja kalanduse õppetooli (sh limnoloogiakeskuse) juhataja professor Kalle Olli.

Kirjandus
---------

* *Võrtsjärv*, Eesti Entsüklopeediakirjastus 2003.

Välislingid
-----------

* Ametlik veebileht
**Antanas Barčas** (13. juuni 1928 Paskynai, Jurbarkase vald, tänapäeval Jurbarkase rajoon – 15. september 1990 Kaunas) oli leedu näitleja.

Antanas Barčas saadeti 1951. aastal nõukogudevastases tegevuses süüdistatuna Siberisse vangilaagrisse. Vabanes ja pöördus Leedusse tagasi 1956. aastal. 1957. aastal lõpetas ta Kaunase Juozas Gruodise nimelise Konservatooriumi. Aastatel 1957–1959 oli ta Kaunase Muusikateatri näitleja, aastast 1959 Kaunase Draamateatri näitleja.

Kinos debüteeris Antanas Barčas 1965. aastal. Ühtekokku mängis ta ligi kolmekümnes filmis. Tallinnfilmi filmides mängis Antanas Barčas "Tuulises rannas" Matis Tihu rolli, "Verekivis" Johann von Uexkülli rolli ja "Ukuarus" Keldriaugu peremehe Karla rolli.

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 10. märts 2016. Vaadatud 27. veebruaril 2016.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)

Välislingid
-----------

* Antanas Barčas kino-teatr.ru lehel
* Antanas Barčas Eesti Filmi Andmebaasis
**"Unapologetic"** on Rihanna seitsmes stuudioalbum. Selle andis välja Def Jam Records. 

Stuudioalbum ilmus 19. novembril 2012. Albumilt on ilmunud 6 singlit.

Üldandmed
---------

Välja antud: 19. novembril 2012

Lindistatud: juuni–november 2012

Stiil: *pop*, EDM, *dubstep*

Kestus: 55:06

Plaadifirma: Def Jam, SRP

Produtsendid: 
Robyn Fenty, Benny Blanco, David Guetta, StarGate, Giorgio Tuinfort, Oak, Mike Will Made-It, Future, Mikey Mike, Chase & Status, Nicky Romero, Parker Ighile, Mikky Ekko, Justin Parker, Elof Loelv, The-Dream, Carlos McKinney, Brian Kennedy, No I.D. Labrinth, Naughty Boy

Lood
----

1. "Phresh Out the Runway"
2. "Diamonds"
3. "Numb" (koos Eminem-iga)
4. "Pour It Up"
5. "Loveeeeeee Song" (koos Future-ga)
6. "Jump"
7. "Right Now" (koos David Guetta-ga)
8. "What Now"
9. "Stay" (koos Mikky Ekko-ga)
10. "Nobody's Business" (koos Chris Brown-iga)
11. "Love Without Tragedy / Mother Mary"
12. "Get It Over With"
13. "No Love Allowed"
14. "Lost in Paradise"

### Boonuslood

1. "Half of Me"
2. "Diamonds" (Dave Audé 100 Extended)
3. "Diamonds" (Gregor Salto Downtempo Remix)

Singlid
-------

1. "Diamonds"
2. "Stay"
3. "Pour It Up"
4. "Loveeeeee Song"
5. "Right Now"
6. "What Now"
Emastel jaanimardikatel esineb bioluminestsents
**Bioluminestsents** on elusorganismide võime iseseisvalt helendada ehk kiirata valgust. Tegu on kemoluminestsentsi ühe vormiga. Seda esineb mitmetel seentel, bakteritel, putukatel, vähilistel ja teistel organismidel. Paljudel süvamere kaladel on see võimaldatud sümbiontsete bakterite poolt. Looduses esinevatel taimedel ja imetajatel ei teata sellist võimet olevat, kuid näiteks helendavaid taimi on saadud geneetilise modifitseerimise teel. Bioluminestsentsi aetakse tihti segi fluorestsentsiga, vahel ka fosforestsentsiga. 

Üldiselt toimub bioluminestsents teatud orgaaniliste ühendite, lutsiferiinide reageerimisel hapnikuga, mida katalüüsivad ensüümid, üldnimetusega lutsiferaasid. Enamasti pärineb reaktsioonil vajatav energia ATP-st. Helendamisreaktsioon võib toimuda nii rakusiseselt kui ka -väliselt. 

Reaktsiooni käigus tekib väga vähe soojust, mistõttu nimetatakse seda vahel ka "külmaks valguseks". Bioluminestsentsi käigus muudetakse valguseks umbes 98% vabanevast energiast, samas kui hõõglambi puhul kõigest ainult umbes 2% selle põletamiseks kasutatud energiast.

Evolutsiooni käigus on bioluminestsents tekkinud erinevates organismirühmades iseseisvalt palju kordi. 
Looduses on sellel mitmeid erinevaid funktsiooone, paarilise või saagi meelitamisest kuni varje-, hoiatus- ja kaitsemoodiseni. Bioluminestentsi võidakse kasutada ka kommunikatsioonil, või ka niisama valgustamiseks.

Helendavad organismid
---------------------

Bioluminestsentsi esineb mõnedel merelistel selgrootutel ja selgroogsetel, samuti mikroorganismidel ja maismaa selgrootutel ning rohkem kui 80 liigil seentel (peamiselt seltsist *Agaricales* ja sugukonnast *Tricholomataceae*).

Üheks tüüpiliseks bioluminestsentsi näiteks on jaanimardikas (*Lampyris noctiluca*), kelle emaste tagaosa tipuosa helendab rohekalt. Selle eesmärk on isaste jaanimardikate ligimeelitamine.

Vaata ka
--------

* Fluorestsents
* Luminestsents

Viited
------

*Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:Bioluminescence seisuga 30.07.2008*.

1. ↑  Tena, G. (2019) "Let there be light." Nature Plants 5: 1103.
2. ↑  Mitiouchkina, T.; Mishin, A.S.; Somermeyer, L.G. et al. (2020) "Plants with genetically encoded autoluminescence." Nature Biotechnology 38(8): 944-946. doi: 10.1038/s41587-020-0500-9.
3. ↑  Farusi, G.; Watt, S. (2016) "Living light: the chemistry of bioluminescence." Science in School 35: 30-36
4. ↑   Audrey, L. C. C.; Desjardin, D. E.; Tan Y-S.; Musa, Md Y.; Sabaratnam, V. (2015) "Bioluminescent fungi from Peninsular Malaysia—a taxonomic and phylogenetic overview". Fungal Diversity 70 (1): 149–187.
5. ↑  Bioluminestseeruvad seened.
**Paul Vent** VR II/3 (11. veebruar 1900 Ahja vald – november 1944 Lõuna-Eesti) oli Eesti (major) ja Saksa sõjaväelane (kolonelleitnant, *Obersturmbannführer*).

Paul Vent oli kogenud ja hea juhtimisvõimega rindemees. Vent teenis välja nii Vabadusristi kui ka Raudristi.

Elukäik
-------

Vent omandas üldhariduse Tartu Reaalkoolis, kust ta 1917. aastal astus vabatahtlikult Vladimiri sõjakooli. Kommunistide riigipöörde tõttu jäi ta ohvitseriks ülendamata. Vabadussõja tegi kaasa vabatahtlikuna 2. Ratsarügemendi koosseisus, lahingutes ülesnäidatud vahvuse eest ülendati lipnikuks. Vent võttis osa lahingutest lõunarindel, Landeswehri vastu ja Läti vabastamisel. Ta oli pikka aega Ratsarügemendis tegev varustusalal ning tagalaülemana. 1940. aastal oli Vent major.

Teine maailmasõda
-----------------

Kui Kaitsevägi muudeti Punaarmee 22. Territoriaalkorpuseks, siis nimetati Vent 182. Diviisi (Tartus) tagalaülemaks. Kui diviis saadeti 1941. aastal Pihkva taha, jäi Vent Eestisse ning varjas ennast Otepää kandis kuni sakslaste tulekuni. Olles Otepää sõjaväekomandant, määras ta komitee, kes hakkas korraldama legendaarsete Otepää markide väljaandmist. 

1944. aastal juhatas Vent 45. SS-Vabatahtlike Grenaderirügementi. Sakslased ülendasid ta 30.01.1944 *Obersturmbannführeriks*. Venti rügement võttis osa lahingutest Vepsküla ja Siivertsi juures. Tihti võitlusväljal viibides sai ta näidata oma oskust operatsioone otstarbekohaselt juhtida. Oma vaprusega oli Vent kõigile alluvatele eeskujuks. Nende lahingute eest anti Ventile 11. märtsil 1944 üle I klassi Raudrist.

1944. aasta aprillist juhatas Vent 45. SS-Vabatahtlike Grenaderirügemendi asemel 47. Relva-SS Grenaderirügementi.

14. augustil 1944 sai Vent võitlusgrupi Vent ülemaks ja saadeti Tartu rindele. Võitlusgrupp taganes lahingutega Emajõeni ja jäi seal kaitsele.

Tema surma kohta liigub kaks versiooni. Ühe järgi langes ta lahingus 17. septembril 1944, teise järgi tegutses ta Lõuna-Eestis metsavennana ning langes lahingus 1944. aasta novembris.

Teenetemärgid
-------------

* Vabadusristi II liigi 3. järk (18. veebruar 1925)
* Kotkaristi IV klassi teenetemärk (20. veebruar 1935)
* Saksa Riigi I klassi Raudrist

Viited
------

1. ↑  "82 RAUDRISTI EESTI BRIGAADILE". *Postimees (1886-1944)*. 12. veebruar 1944. Vaadatud 23.03.2019.

Välislingid
-----------

* Ohvitseride andmekogu
**Kõrbestumine** ehk **desertifikatsioon** ehk **aridifikatsioon** on protsess, mille käigus viljakad alad muutuvad kõrbeks. Toimub muldade hävinemine.

Kõrbestumise algust märgib kuivusest põhjustatud toodangu langus 10%. Kui toodjdjdjdjdjdjdjmalllcang langeb 10-25% on tegemist mõõduka kõrbestumisega, 25-50% languse korral on tegemist tugeva kõrbestumisega ja üle 50% toodangu languse korral on tegemist eriti tugeva kõrbestumisega.

Kuivad ja poolkuivad alad hõlmavad 1/3 maakerast. Tõeliste kõrbete all on umbes 8 miljonit km², seal on taimkate külma, vee puudumise või suurte loomakarjade kadumise tõttu väga hõre või puudub üldse.
Looduslikud kõrbed on levinud seal, kus vee aurumine ületab sademetehulga.

Aastasadade jooksul väljakujunenud eluviiside muutus ja maailma rahvastiku kasv nõuab järjest intensiivsemat maakasutust. Selle tagajärjeks on protsessid, mis viivad taimkatte hävimisele, mullastruktuuri muutusele ja ala muutumine viljatuks kõrbeks.

Näiteks on aastatel 1958-1985 Sahara kõrbe piir laienenud 100 km ida suunas. Praegu laieneb kõrb ümbritsevatele aladele keskmiselt mõni kilomeeter aastas.

Teadlased on vaielnud kõrbestumise põhjuste üle, peale kliimategurite ollakse ühel meelel selles, et umbes kuuendik maailma kõrbetest on tekkinud inimtegevuse - metsade raie ja karjade vähendamise - tagajärjel. 
Kõige valulikum on probleem nendes kohtades, kus maa majandamisviis ei ole kooskõlas looduslike protsessidega. 

Kõrbestuvates maades ei ole tavaliselt probleemiks sademete hulk, vaid nende kiire aurumine kuivaperioodidel, kuna puudub taimestik ja loomastik, mis vett kinni hoiaks. Tihti peetakse kõrbestumise põhjuseks liigkarjatamist, ning lahendusena on vähendatud nii karjatatavate loomade kui ka looduslike rohusööjate hulka kunstlikult. Tegelikult on lahendus kõrbestumisele vastupidine - on leitud, et kõige efektiivsemalt taastab kõrbestunud ala taastada matkides loodust, ehk liikuvate loomakarjade hulka hoopis suurendades. Suured karjad tallavad kuivanud rohu lamedaks, takistades sellega vee ja süsiniku aurumist mullast, ning väetavad maad uriini ja väljaheidetega. Tulemusena on maa niiskem ja viljakam ning atmosfääri vabaneb vähem süsiniku ja metaani. Looduslike karjade matkimine on kõrbestumisega võideldes ainuke edukas meetod.

Samuti on viinud kõrbestumiseni troopiliste vihmametsade raied Aasia ja Lõuna-Ameerika mäestikes ja ka klimaatiliste vööndite üleminekualadel ning muidugi sobimatud maaharimisviisid. 
Ühekülgne väetamine ja maa liigsügavalt harimine vaesestavad mulda ja soodustavad tuuleerosiooni.

Viited
------

1. ↑  Anttila, P jt. Globaalsed keskkonnaprobleemid. Tartu, 1996; lk 56
Qin Shi Huangdi
Qin Shi Huangdi
**Qin Shi Huangdi** (sünninimega **Yíng Zhèng**; 259 – 10. september 210 eKr) oli esimene Hiina keiser, Qini dünastiast Ta valitses aastatel 221–210 eKr.

Shi Huangdi valitses Qini riiki juba alates aastast 247 eKr. Halastamatu ja sõjaka poliitikaga õnnestus tal veerandi sajandi jooksul kõik tülitsevad Vana-Hiina väikeriigid alistada ning need esimest korda ühtseks keisririigiks liita. Ta valitses legistliku doktriini järgi, mis tähendas sisuliselt totalitaristliku riigi loomist: inimesed pidi jagatama sõjaväeüksuste kombel gruppidesse ja ühe eksimuse eest pidid kannatama kõik grupi liikmed. Et tagada keisririigi ühtsust, lasi Shi Huangdi lammutada endiste väikeriikide piiridel olevad kaitsemüürid ning alustas Suure Hiina müüri rajamist oma riigi põhjapiirile, et kaitsta seda rändrahvaste rünnakute eest.

Lühikese ajaga muutus Shi Huangdi loodud impeerium väga võimsaks ning tema armee kasvas arvatavasti enam kui poole miljoni meheliseks. Ta asus korraldama suuri vallutusi lõuna suunas ning läänes saavutas ta esimesed diplomaatilised kontaktid Rooma impeeriumiga (Qini dünastia nimest tuleneb ka Hiina nimi Euroopa keeltes). 

Legistlik riigiideoloogia ei osutunud siiski kuigivõrd edukaks, sest vaid sõjalisele jõule ja karistustele tuginev riigiaparaat toimis vaid osava ja halastamatu Shi Huangdi võimul olles. 

Shi Huangdi suri 49 aasta vanuses aastal 210 eKr olles mitu kuud kestnud ringreisil mööda riiki. Ta suri juulis või augustis. Keisri surma varjati (ka enamiku kaaskondlaste eest) kuni saabumiseni kahe kuu pärast pealinna Xianyangi.

Pärast tema surma võimule saanud tema noorim poeg Er Shi kaotas peagi võimu ning nii Qini riik kui ka dünastia hääbusid. Shi Huangdi loodud Hiina impeeriumi idee osutus siiski püsivaks, keisririik püsis mõningate vaheaegadega kuni 1912. aastani ning ka tänapäeva Hiina Rahvavabariigis on säilinud mitmeid Hiina impeeriumile omaseid jooni.

Grupp terrakotast sõdalasi
Shi Huangdi mausoleumi lähedal Shaanxi provintsis Xi'anis, leiti 1974. aastal terrakotasõdalased, sõdalased olid mõeldud kaitsma Qin Shi Huangdid surnuteriigis pärast tema surma.

Vaata ka
--------

* Vana-Hiina
* Hiina keisrite loend
* amb

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Zhuangxiang** | **Qini kuningas**247–210 eKr | Järgnev:**Qin Er Shi** |
| Eelnev**-** | **Hiina keiser**221–210 eKr
 |
**Larviki vald** on vald Norras Vestfoldi maakonnas. Larviki valla keskus on Larvik.

1. jaanuaril 1988 liideti Larviki (omavalitsusüksus 1838. aastast) ja Staverni linn ning Brunlanesi, Hedrumi ja Tjøllingi vald. 2018. aastal liideti Larviki vallaga Lardali vald.

Larviki vald asub Oslost 105 km edelas.

Nimi
----

Nime muinaspõhjakeelne vorm oli *Lagarvík*, mille esimene osa tuleneb omastavas käändes sõnast *logr* 'vesi' või 'jõgi' (viitab Numedalslågeni jõele) ja teine osa on *vík* 'laht'. Nii on nime tähendus "laht (Numedals)lågeni suudmes". Enne 1889. aastat kasutati nimekuju *Laurvik* või *Laurvig*.

Loodus
------

Tähtsamad loodusobjektid on Farrise järv ja Numedalslågeni jõgi, mille kohalik nimi on *Lågen*.

Larviki vald on tuntud ka *Farriskildene* mineraalveeallikate poolest, mida müüakse Farrise kaubamärgi all.

Larviki vald on kõige põhjapoolsem hariliku pöögi (*Fagus sylvatica*) kasvukoht maailmas.

Sümboolika
----------

Valla vapp on kinnitatud aastal 1989. Sinisel kilbil on kujutatud hõbedast värvi mast kolme purjega, mis viitab valla seotusele merega.

Brunlanes, Larvik

Elanikkond
----------

Valla pindala on 813 km² ja rahvaarv 47 204.

Valla koosseisu kuulub ka Staverni asula (rahvaarv 5000) ning Nevlunghavni, Helgeroa, Kvelde, Hvarnesi ja Tjøllingu küla.

Majandus
--------

Peamised majandusharud on põllumajandus, kaubandus ja teenindus, tähtsuselt järgmised on tööstus ja veondus.

Kultuur
-------

Kaupangi lähedal Tjøllingis on keskaegse Skiringssali kaubaeeslinna varemed.

Sõpruslinnad
------------

* Borlänge, Dalarna maakond, Rootsi
* Frederikshavn, Nordjyllandi piirkond, Taani
* Jyväskylä, Kesk-Soome, Soome
* Malbork, Pomorze vojevoodkond, Poola

Viited
------

1. ↑  Arealstatistikk for Norge
2. ↑  07459: Alders- og kjønnsfordeling i kommuner, fylker og hele landets befolkning (K) 1986 - 2023

Vestfoldi maakonna vallad

* Færder
* Holmestrand
* Horten
* Larvik
* Sandefjord
* Tønsberg
Betoonist katsekeha survetugevuse hindamine Schmidti vasara abil
Schmidti vasar, ka tagasilöögi vasar, põrkevasar ja löökhaamer, on üks vanemaid ja tuntumaid seadmeid betooni ja kivimite survetugevuse mittepurustavaks hindamiseks. Vasarat kasutatakse ehituses ka betoonvalmistoodete ja mördi tugevuse hindamiseks ning betooni nõrkade ja madala kvaliteediga kohtade tuvastamiseks. Schmidti vasara leiutas 1940. aastate lõpus Šveitsi insener Ernst Schmidt.

### **Tööpõhimõte**

Schmidti vasara komponendid on kolb, vedru, riiv, indikaator, raskus ja korpus. Vasarat tuleb enne katseid kontrollida 5000 N/mm2 Brinelli kõvadusega terasest alasil. Schmidti vasara kolb surutakse 90° nurga all vastu katsetatavat pinda ning vasara sisemine vedru pingestub. Pingestatud vedru vabastab riivi ja metallist kolb põrkab tagasi. Libiseva indikaatori registreeritud tagasilöögi väärtus tuleb teisendada teisenduskõvera abil hinnanguliseks survetugevuseks. Schmidti vasaraga saab hinnata survetugevust alates 10 N/mm² kuni 70 N/mm². Löök tuleb sooritada vähemalt kuues eri punktis.

Schmidti vasaraga saadud tulemused on hinnangulised ja ebatäpsemad kui laboratoorsed testimismeetodid. Võimalikult täpsete tulemuste saamiseks peab olema täidetud mitu tingimust. Betoon peab olema täielikult hangunud, pind peab olema kuiv, sile ja puhas, põrke asukoht peab olema vähemalt 20 mm kaugusel äärtest. Kindlaim viis betooni survetugevuse hindamiseks on viia proovitükiga läbi purustav katse laboris, kuid see on tehniliselt tülikas, ja vahel võimatu.

Katse meetod juhindub ASTM C805-st või Euroopa Standardist EN 12504-2.

Viited
------

1. ↑  "REBOUND HAMMER TEST" (PDF). *Indian Railways Institute of Civil Engineering*. Vaadatud 31. märts 2024.
2. ↑  Backus, B. E. "Rebound Hammer Test: What You May Not Know". *Gilson Company*. Vaadatud 31. märtsil 2024.
3. ↑  "Rebound Hammer Test on Concrete - Principle, Procedure, Advantages & Disadvantages". *The Constructor* (Ameerika inglise). 17. oktoober 2014. Vaadatud 31. märtsil 2024.
4. ↑  "Kaasaegne betooni labor | Betoonimeister AS". *Betoonimeister*. Vaadatud 31. märtsil 2024.
**Pavlo Petrõtšenko** (16. aprill 1992 – 15. aprill 2024) oli Ukraina aktivist ja sõjaväelane.

Petrõtšenko osales Euromaidanil, hiljem aktsioonis "Kes tellis Katja Handzjuki mõrva?" ja aktsioonides Serhi Sternenko toetuseks. Enne Venemaa täiemahulise sissetungi algust Ukrainasse töötas ta projektijuhina Serhi Prõtula heategevusfondis.

2022. aasta alguses, täiemahulise sõjategevuse puhkemise järel osales Petrõtšenko vabatahtlikuna Kiievit kaitsvate üksuste varustamises. Kevadel liitus ta Ukraina relvajõududega, võitles edaspidi õhuluurajana 59. motoriseeritud jalaväebrigaadi koosseisus ja jõudis nooremseersanti auastmeni. Mõnda aega enne sõjategevuses hukkumist, 29. märtsil 2024 algatas ta presidendi veebilehel petitsiooni onlain-kasiinode tegevuse piiramiseks, mis kogus vähem kui ööpäevaga menetlusse võtmiseks vajalikud hääled.

Petrõtšenko hukkus 15. aprillil 2024 Avdijivka lähedal Donetski oblastis lahingülesande täitmisel. Tema ärasaatmise Kiievis Püha Miikaeli kloostrikirikus toimus 19. aprillil. Petrõtšenko maeti Askoldova mohõlale, Dmõtro Kotsjubailo ja lendur Andri Pilštšõkovi haudade lähedusse.

Viited
------

1. 1 2  На фронті загинув військовий та активіст Павло Петриченко Suspilne, 15. aprill 2024.
2. 1 2 3  Під Авдіївкою загинув громадський активіст із Києва, аеророзвідник 59 омпбр Павло Петриченко Novynarnia, 15. aprill 2024.
3. 1 2  На фронті загинув відомий військовий Павло Петриченко 24tv.ua, 15.aprill 2024.
4. ↑  Автор петиції щодо обмеження роботи онлайн-казино: "Деякі військові програють річну зарплату" Suspilne, 30. märts 2024.
5. ↑  У Києві попрощалися з військовим та активістом Павлом Петриченком Suspilne, 19. aprill 2024.
6. ↑  У Києві попрощалися з активістом і воїном Павлом Петриченком. ФОТО Novynarnia, 19. aprill 2024.
**Valter Udam** (26. august 1926 Vastse-Antsla vald, Urvaste kihelkond, Võrumaa – 26. märts 2001 Tallinn), oli Eesti NSV partei-, riigi- majandus- ja ühiskonnategelane.

Elulugu
-------

NLKP liige aastast 1952.

Alates 1943. aastast, Eesti NSV-s majandus-, sotsiaal- ja poliitilisel tööl. Valga raudteejaama depoo üliõpilane, aastail 1944–1950 teenis Nõukogude armees, Teise maailmasõja osaline (major).

Töötas Eesti LKNÜ Tallinna Linnakomitees, Tartu oblasti Võnnu MTJ-is, ELKNÜ Tartu rajoonikomitee I sekretär, EKP Vastseliina Rajoonikomitee osakonnajuhataja, lõpetas põllumajandustehnikumi ja EKP Keskkomitee Vabariikliku Parteikooli.

EKP Vastseliina Rajoonikomitee sekretär, 1959–1963 EKP Võru rajoonikomitee I sekretär, EKP Keskkomitee organisatsiooni- ja parteitöö osakonna inspektor, 1970–1978, EKP Viljandi rajoonikomitee I sekretär, 1978–1988 EKP Pärnu rajoonikomitee I sekretär.

NSV Liidu Ülemnõukogu Presiidiumi dekreediga 11. septembrist 1985 omistati talle sotsialistliku töö kangelase aunimetus Lenini ordeni ning sirbi ja vasara kuldmedaliga.

Ta valiti Eesti NSV Ülemnõukogu VIII, IX, X, XI koosseisu saadikuks.

1986. aasta EKP XIX Kongressil valiti ta EKP Pärnu Rajoonikomitee I sekretärina EKP Keskkomitee liikmeks.

Eesti iseseisvuse taastamise järel oli Valter Udam vabakutseline ajakirjanik.

Valter Udam suri 26. märtsl 2001 Tallinnas liiklusõnnetuses.

Teoseid
-------

* "Vastutus". Publitsistlik näidend kahes vaatuses. Tallinn: Perioodika, 1985, 56 lk, Loomingu Raamatukogu nr 27
* "Taasiseseisvumise raske tee ehk Vene impeeriumi lagunemise algus". Ilo. 1993, 215 lk, ISBN 9985570103
* "Talust taluni. Põllumajandus läbi aegade". Tallinn: Ilo, 1994, 204 lk, ISBN 9985570251
* "Elust endast. Vastutus". Tallinn: Ilo, 1999, 286 lk, ISBN 9985572300

Viited
------

1. ↑  Удам Вальтер Янович,
2. ↑  Valter Jaani p. Udam, Eesti NSV Ülemnõukogu IX koosseis = Верховный Совет ЭССР IX созыв: biograafiline lühiteatmik. Eesti Raamat. Tallinn 1976, lk 186
3. ↑  Tallinnas hukkus vöötrajal Valter Udam. Postimees, 27. märts 2001

Välislingid
-----------

* Eesti NSV Ülemnõukogu X koosseis. Biograafiline lühiteatmik. Tallinn: Eesti Raamat 1981 - Lk 271
* Удам Вальтер Янович
* Valter Udam elust endast. Õhtuleht, 28. detsember 1998
**Andres (Andrei) Murro** (30. august 1903 Tõhela küla, Pärnumaa – 29. august 1941 Soome laht) oli Eesti NSV riigitegelane, siseasjade rahvakomissar ajavahemikus 26. märtsist 1941 kuni 6. augustini 1941.

Elukäik
-------

Ta asus 1915. aastal õppima Pärnu reaalgümnaasiumi ettevalmistuskursustel, kuid perekond evakueerus Tveri kubermangu Kašini linna. Aastail 1915 kuni 1917 õppis ta Kašini reaalkoolis. 1917. aasta mais tuli perekond tagasi Eestisse ning Andres Murro jätkas õpinguid Tartu reaalgümnaasiumis, mille lõpetas 1922. aastal. Õpingute ajal osales ta vasakpoolses üliõpilasorganisatsioonis Edasi. 

Kooli lõpetamise järel asus ta elama Pärnusse ning hakkas tegutsema Üle-eestimaalise Noorproletaarlaste Ühingu Pärnu organisatsioonis ja valiti selle sekretäriks. Sama aasta septembris organiseeris ta Pärnus ametiühingute kesknõukogu. 1923. aasta augustis saadeti ta ametiühingute instruktori-organisaatorina Narva, kus tegutses kuni 1924. aasta jaanuarini.

Murro arreteeriti 1924. aasta jaanuaris ning sama aasta novembris mõisteti ta 149 protsessil eluks ajaks vangi riigivastase tegevuse eest. Ta oli kuni 1938. aasta amnestiani poliitvang Patarei vanglas. Vabanemise järel töötas ta lihttöölisena ehitustel ja maamõõtja abilisena.

1940. aastal sai ta uuesti loodud illegaalse EKP Pärnumaa komitee liikmeks. Tema parteistaaži arvestati 1922. aastast. 1940. aastal toimunud riigipöörde järel suunati ta tööle politseisse. 1. juulist 1940 sai temast Siseministeeriumi Politseitalituse abidirektor, 16. juulist 1940 Politseitalituse direktor. 11. septembril 1940 määrati Murro Eesti NSV siseasjade rahvakomissari II asetäitjaks, 26. veebruaril 1941 rahvakomissari asetäitjaks miilitsa alal. 

26. märtsil 1941 jagati senine Eesti NSV Siseasjade Rahvakomissariaat kaheks: Eesti NSV Siseasjade Rahvakomissariaadiks ja Eesti NSV Riikliku Julgeoleku Rahvakomissariaadiks. Andres Murro määrati samast päevast siseasjade rahvakomissariks. 29. märtsist 1941 anti talle julgeoleku vanemmajori auaste.

Murro osales 1941. aasta juuniküüditamise ettevalmistamises. Küüditamisaktsiooni üldjuhtideks Eestis olid riikliku julgeoleku rahvakomissar Boris Kumm, siseasjade rahvakomissar Andres Murro ja EK(b)P KK I sekretär Karl Säre. Vahetuks ettevalmistustööks ja küüditamise läbiviimiseks moodustati vabariiklik operatiivstaap: rahvakomissarid Kumm, Murro, julgeoleku rahvakomissari asetäitjad Aleksei Škurin ja Venjamin Gulst (operatiivstaabi liige maakondlike "troikade" juhtimise alal) ning julgeoleku rahvakomissariaadi 2. osakonna ülem Rudolf James. 

6. augustil 1941 liideti Eesti NSV Siseasjade Rahvakomissariaat taas Riikliku Julgeoleku Rahvakomissariaadiga ning uueks siseasjade rahvakomissariks sai endine julgeoleku rahvakomissar Boris Kumm. Andres Murro hukkus Tallinnast evakueerumisel Soome lahel.

Viited
------

1. ↑  Vabariigi Presidendi käskkiri nr. 171. Riigi Teataja, nr. 72, 19 juuli 1940 tr. 2
2. ↑  Olev Liivik, Eesti NSV Ministrite Nõukogu institutsionaalne areng ja kaadrid 1940-1953, Kirjastus: Tartu Ülikooli Kirjastus, Tartu, 2014, lk 300

Kirjandus
---------

* (vene keeles)
**Georg Leopold von Glasenapp** (1650?–1702) oli Rootsi sõjaväelane ja aadlik, kes osales Põhjasõjas.

Elulugu
-------

Georg Leopold von Glasenapp sündis 1650.–1660. aastate paiku. Tema vanemad oli Reinhold von Glasenapp ja Hedwig Elisabeth von Glasenapp.

1691. aastal sai ta majoriks. 1697. aastal saabus Liivimaale Venemaa delegatsioon, kuhu kuulus ka Peeter I. Liivimaa kindralkuberner tahtis kokku panna delegatsiooni, kes neile vastu läheks. Paljud Liivimaa aadlikud ei osanud aga vene keelt ning lõpuks valiti välja von Glasenapp (tol ajal Uue-Saaluse mõisnik), kes ka tegelikult vene keelt ei osanud. Hiljem kaebas Vene saatkond, et neile ei saadetud vastu piisavalt väärikat esindajat.

1700. aastal sai ta Liivimaa aadlilipkonnas ooberstleitnandiks.

Georg Leopold von Glasenapp sai surma 1702. aasta 19. juulil Hummuli lahingus.

Isiklikku
---------

Georg Leopold von Glasenapp abiellus Regina Jacobina von Mengdeniga.

Viited
------

1. 1 2 3  "Georg Leopold von Glasenapp, a. Kaima". Vaadatud 19.03.2023.
2. ↑  "Col. Reinhold von Glasenapp". Vaadatud 19.03.2023.
3. ↑  "PEETER I REIS LÄBI SUURE NÄLJA AEGSE LIIVIMAA". Vaadatud 19.03.2023.
4. 1 2  "Karl XII:s officerare. Biografiska anteckningar". Vaadatud 19.03.2023.