recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Gustav Meyrink u 1886
**Gustav Meyrink** (kodanikunimi **Gustav Meyer**; 19. jaanuar 1868 Viin – 4. detsember 1932 Starnberg) oli Austria kirjanik.

Gustav Meyrink sündis Viinis Württembergi ministri Karl von Varnbüleri ja näitleja Maria Wilhelmine Adelheid Meyeri abieluvälise lapsena. Kuni 13. eluaastani elas Meyrink põhiliselt Münchenis, siis lühemat aega Hamburgis. 1883. aastal kolis koos emaga Prahasse, kus elas järgmised 20 eluaastat.

1889. aastal asutas ta koos sugulase Christian Morgensterniga oma panga Meyer & Morgenstern. 1902. aastal süüdistati teda pettuses ning Meyrink pidas paremaks äritegevus lõpetada.

1892. aastal plaanitses hingelises kriisis Meyrink enesetappu. Ta istus, revolver käes, oma toas kirjutuslaua taga ning kavatses ennast maha lasta. Korraga kuulis ta krabinat ning keegi lükkas ukse alt tuppa brošüüri "Über das Leben nach dem Tode" ('elust pärast surma'). Meyrink oli juhtunust väga üllatunud ning hakkas huvi tundma okultsete ja müstiliste nähtuste vastu. Temast sai koguni Praha teosoofilise looži Zum Blauen Stern juht.

Meyrinki loometee algas 1903. aastal ajakirja Simplicissimus kaastöölisena. Samal aastal ilmus ta esikraamat "Der heiße Soldat und andere Geschichten" ('kuum sõdur ja teisi jutte'). 1904. aastal kolis Meyrink Viini. 1905. aastal Meyrink abiellus, paaril oli kaks last. Et peret ülal pidada, pidi ta tegema ka tõlketöid. 1907. aasta jaanuarist elas Meyrink Münchenis. 1911. aastal kolis Meyrink koos perekonnaga Müncheni lähedale Starnbergi.

Väga suurt tähelepanu äratas Meyrink oma esoteeriliste romaanidega, mis käsitlesid müstiliste ja okultsete teemadega. 1915. aastal ilmus tal romaan "Der Golem", mis osutus väga populaarseks. Edukaks kujunesid ka Meyrinki järgmised romaanid "Das grüne Gesicht" ("Roheline nägu") ja "Walpurgisnacht" ("Volbriöö"), mõlemad ilmusid 1917. 1921. aastal ilmus romaan "Der weiße Dominikaner" ("Valge Dominiiklane") ja 1927. aastal "Der Engel vom westlichen Fenster" ('Läänepoolse akna ingel').

Meyrinki elu viimane periood kujunes traagiliseks. Tema poeg Fortunat sai 1932. aasta talvel suusatades nii rängalt viga, et jäi halvatuks. 12. juulil 1932 sooritas ta 24-aastaselt enesetapu.

Gustav Meyrinki teoste tõlked eesti keeles
------------------------------------------

* "Doktor Cinderella kasvud". Tallinn, 1923
* "Golem". Tõlkinud Juhan Lõhmus, Tartu, 1930, 2. trükk Tallinn, 1994
* "Mees pudeli pääl". Tallinn, 1923
* "Milleks on õigupoolest hea valge koerasitt : lugusid "Saksa pürjeli imesarvest". Tõlkinud Mati Sirkel, Tallinn, 2010
* "Naisori Rhodosest". Tallinn, 1922
* "Poisu". Tallinn, 1921
* "Präparaat". Tartu, 1916
* "Roheline nägu : okultistlik romaan". Tõlkinud Uno Liivaku, Tallinn, 2003
* "Valge Dominiiklane : nähtamatu mehe päevikust". Tõlkinud Uno Liivaku, Tallinn, 2003
* "Volbriöö : fantastiline romaan". Tõlkinud Aadu Hurt, Tallinn, 1996

Viited
------

1. ↑  Gustav Meyrink digital-guide.cz.
2. ↑  VIVO: The Life of Gustav Meyrink Literalab.
3. ↑  Meyrink, Gustav
 Deutsche Biographie.
**Gustav Saar** (30. juuni 1901 Lustivere vald, Viljandimaa – 5. juuni 1930 Seli sanatoorium) oli Eesti kirjandusteadlane.

Elulugu
-------

Gustav Saar oli talupidaja poeg.

Lõpetas 1922. aastal Põltsamaa Reaalgümnaasiumi ja 1928. aastal Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna, *mag. phil.* (1930, samas), väitekiri "Johann Heinrich Wilhelm Witschel'i "Hommiku- ja õhtuohvrite" eestindused". 

Oli 1919. aastal Vabadussõjas Viljandi Kooliõpilaste Pataljonis, pärast ülikooli lõpetamist ühe semestri Tapa gümnaasiumi õpetaja, seejärel tuberkuloosihaigena Seli sanatooriumis. 

Eluajal jõudis avaldada vaid kaks tööd, väitekiri ilmus (A. Annisti trükkitoimetatuna) 1936. aastal.

Oli eesti ülikoolis ettevalmistuse saanud kirjandusteadlaste esimese põlvkonna lootustandvamaid esindajaid, kelle töö katkes juba algusjärgus. Üliõpilasena oli 1924 lühikest aega ka Üliõpilaslehe toimetaja.

Teoseid
-------

* "Kuningas Lear" (eestinduse analüüs). // Looming, 1927
* Kunstipärasest tõlkest. // Looming (1927)
* Johann Heinrich Johann Wilhelm Witschel'i "Hommiku- ja õhtuohvrite" eestindused. // Annist, A. Saar, G. Kreutzwald, Jean Paul ja Witschel. Tartu, 1936

Viited
------

1. 1 2 3  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide
2. ↑

Kirjandus
---------

* Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944. I–III. Trt, 1994, II, 231
* Eesti kirjanduse biograafiline leksikon. Tallinn, 1975, 335–336

Välislingid
-----------

* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Gustav Püss** (14. veebruar 1877 Naraka küla, Porkuni vald, Virumaa – 4. aprill 1941) oli Rakvere vallavanem.

Ta sündis Naraka külas Tooma talus põllumehe pojana. Ta lõpetas Väike-Maarja kihelkonnakooli, seejärel käis Rakveres õpetajate suvekursustel.

Ta oli kooliõpetaja Porkuni vallas Aburi koolis ja alates 1898. aastast kuni vallavanemaks valimiseni Karitsal. Laulmist õpetas Püss viiuli abil.

1921. aastal valiti ta Rakvere vallavanemaks. Ta oli ka Rakvere põllumeeste konvendi liige, Rakvere Ühispanga juhatuse liige, Rakvere kirikunõukogu liige ja Maaomavalitsuste liidu nõukogu liige.

Püss ostis Karitsa kooli koha järelmaksuga ära ja hakkas seal põllumeheks. Hiljem kinkis vald hooned koolmeistrina tehtud hea töö eest temale. Seal elas ta koos perega kuni surmani. Peale tema surma elasid majas veel ta naine, tütar ja noorem poeg. Pärast naise surma umbes 1955. aastal maja lammutati.

Viited
------

1. 1 2 3  "Karitsa kool 170" Virumaa Teataja, 5. september 2006
2. 1 2  "Rakwere wallawanem G. Püss 60-a." Uus Eesti, nr. 43, 12. veebruar 1937
**Gustav Puu** (18. märts 1901 Päite, Voka vald, Virumaa – 19. jaanuar 1992) oli eesti haridustegelane ja jurist. 

Gustav Puu õppis usuteadust Tartu Ülikoolis, ent õpinguid jäid tiisikuse tõttu pooleli. Ta ravis ennast Taagepera sanatooriumis. Hiljem lõpetas Tartu Ülikooli õigusteaduskonna. Võttis osa Vabadussõjast. 

Alustas haridustegevust juba 1920-ndate lõpul, mil pidas Tallinna Rahvaülikoolide Seltsi egiidi all loenguid ning koostas 1933. aastal Eesti Haridusliidu ülesandel kodanikuõpetuse õpiringide kava. Töötas 1930-ndate keskel Tallinnas vandeadvokaadina. Asutas Tallinnas nn kodukeskkooli, mis võimaldas hariduse saamist kirja teel. Oli 1939. aastal Eesti Hariduse Sõprade Seltsi Poeglaste Eraprogümnaasiumi sekretär. Töötas ka Haridusliidus. 

Pärast Eesti okupeerimist 1940. aastal töötas vene keele õpetajana Jäneda põllutöökoolis. Saksa okupatsiooni ajal töötas Kuressaare maavalitsuses tervishoiu ja hariduse alal ning määrati 1942. aastal abimaavanemaks.

Põgenes 1944 Rootsi koos abikaasa Meta Johanna (sündinud Jahnson) ja kahe lapsega, 16-aastase tütre Maia ja 8-aastase poja Tõnuga. Õppis Rootsis ümber raamatupidajaks ja oli tegev rootsieestlaste pagulaspoliitikas Uppsalas ja Stockholmis. Aastal 1971 asus ümber Umeåsse Põhja-Rootsis. Ta suri seal 1992. aastal.

Isiklikku
---------

Tema emapoolne onu oli kirjanik Christian Rutoff, hilisem Kristjan Rajasaare.

Viited
------

1. ↑  Õpiringide kavu Eesti Haridusliidult - Õpetajate Leht, 6.01.1933
2. ↑  Kuulutus - Päevaleht, 5.11.1936
3. ↑  Registreeriti kodukeskkool - Sakala, 14.11.1933
4. ↑  Kuulutus - Päevaleht, 4.08.1939
5. ↑  Saaremaal uus abimaavanem - Järva Teataja, 7.05.1942

Välislingid
-----------

* TÜ üliõpilased
**"Tallinn, I'm Famous"** (tõlkes "Tallinn, olen kuulus") oli Tallinna TV korraldatud muusikaprodutsentide võistlus, kus iga produtsent üritas luua oma käe alla võetud lauljatest staare. Lauljatest võitis võistluse Stefania Airapetjan, kes kuulus produtsent Tõnu Laikre tiimi.

Saatesari jõudis ekraanidele 2011. aasta sügisel, võistluse finaalsaadete salvestused toimusid klubis Arena 3 ja superfinaal 22. detsembril Salme kultuurikeskuses. Produtsentideks olid Ivar Must, Andrei Hartšenko ja Tõnu Laikre.

Formaat
-------

Saatesse pääsemiseks tuli läbida mitu vooru. Esimesse võisid kohale minna kõik soovijad. Teise vooru pääses edasi 44 lauljat, kes pidid läbima näitlemise, lavakunsti ja laulmise töötoa ning seejärel astusid gruppides žürii ette tantsuga ja igaüks eraldi oma *a cappella* laululõiguga. Neist pääses edasi 15 paremat, kes pidid järgmiseks päevaks valmistama ette vabalt valitud loo fonogrammi saatel. Neist pääses pingelise võistluse järel edasi 9 paremat. Ülejäänud kuuel lauljal oli siiski võimalus finaali saada: nad pandi nädalaks hääletusele ja neist pääses edasi kolm lauljat.

Saate eelvooru kohtunikud olid Andrei Hartšenko, Sofia Rubina ja Vladimir Vysotski.

Teatrivooru kohtunikud olid Andrei Hartšenko, Vladimir Vysotski ja Tõnu Laikre, keda ühel teatrivooru päeval asendas tema abikaasa Piret Laikre.

Finaalsaadete kohtunikeks olid peamiselt Lauri Viikna, Meelis Eskola ja Adolf Käis. Asenduskohtunikena tegid üksikutes saadetes kaasa Ivo Linna, Mia (Kersti Kukk), Silvi Vrait, Olga Sinjakova ja Kirill Vlassov.

Finalistid
----------

Ivar Musta tiimi pääsesid otse Mariel Aim, Margit Viirma, Jekaterina Kolpakova ja hilisema hääletusega Julia Kuusmets. Andrei Hartšenko tiimi pääsesid otse Nois Niin, Anett Tamm, Julia Pavlova ja hiljem Artur Kazarjan. Tõnu Laikre tiimi pääsesid otse Janek Valgepea, Stefania Airapetjan, Stefan Airapetjan ja hiljem Inga Tislar.

Superfinaali pääses igast tiimist üks laulja. Ivar Musta tiimist pääses edasi Margit Viirma, Andrei Hartšenko tiimist Nois Niin ja Tõnu Laikre tiimist Stefania Airapetjan.

Saate võitis Stefania Airapetjan, kes sai auhinnaks plaadilepingu Wolk Recording Studioga Lätist.

Pärast superfinaali ilmus ka finalistide ühine album "Tallinn, olen kuulus – esimese hooaja kogumik".

Lõppjärjestus
-------------

| Koht | Finalist |
| --- | --- |
| 1. | Stefania Airapetjan |
| 2. | Nois Niin |
| 3. | Margit Viirma |
| 4.–6. | Janek Valgepea |
| 4.–6. | Julia Pavlova |
| 4.–6. | Jekaterina Kolpakova |
| 7. | Inga Tislar |
| 8. | Anett Tamm |
| 9. | Julia Kuusmets |
| 10. | Artur Kazarjan |
| 11. | Stefan Airapetjan |
| 12. | Mariel Aim |
Lihtsad dioolid: Etüleenglükool ehk 1,2-etaandiool, 1,3-propaandiool ja 1,4-butaandiool.
**Dioolid** on orgaanilised ühendid, mille molekulis sisaldub kaks hüdroksüülrühma (-OH). Neid nimetatakse ka **dialkoholideks**.

Dioolide tuntuim esindaja on etüleenglükool ehk 1,2-etaandiool (HOCH2CH2OH). Lihtsamad dioolid, milles OH-rühmad on eraldatud mitme metüleenrühmaga (-CH2-) on toodud kõrvaloleval joonisel. Tsüklilised dioolid saavad esineda *cis*- või *trans*-isomeerina.

Karbonüülühendite hüdratatsioonil moodustuvad *geminaalsed* dioolid, milles OH-rühmad on seotud ühe ja sellesama süsiniku aatomiga. Näiteks formaldehüüd (HCH2O) on vees tasakaalus metaandiooliga (HOCH2OH). 

1,2-dioolides (need on *vicinal*-dioolid ehk **glükoolid**) asetsevad OH-rühmad naaberaatomite juures nagu etüleenglükoolis ja propüleenglükoolis (HOCH2CH(OH)CH3). 

Kui diooli molekulis on OH-rühmad teineteisest küllalt kaugel, siis need saavad reageerida sõltumatult nii nagu alkoholide OH-rühmad. 1,4-, 1,5- jt dioolid happeliste katalüsaatorite juuresolekul annavad tsüklilise eetri. 

Märkus. Mitte segi ajada tioolidega.

Vaata ka
--------

* Alkoholid
**O3Spaces Workplace** on Web 2.0 põlvkonna dokumendihalduse ja -koostöölahendus OpenOffice.orgi, StarOffice’i ja MS Office’i kasutajatele.

O3Spacesi dokumendikoostöö
--------------------------

O3Spaces Workplace toob dokumendihalduse ja -koostööfunktsioonid OpenOffice.orgi, StarOffice’isse ja MS Office’isse, sealhulgas reaalajalise versioonikontrolli, automaatse sisse- ja väljaregistreerimise ning dokumentide turvalisuse.

O3Spaces Workplace annab valikuvabaduse. Saab (MS Windowsiga, Linuxiga, Solarisega või Mac OS X-iga) arvuti jaoks ise kontoritarkvara valida ning kasutada O3Spaces Workplace’i dokumendihalduse ja -koostöölahendusi (jaotatud) meeskondade, töörühmade ja osakondade jaoks.

O3Spaces Workplace võimaldab organisatsiooni failide talletamist keskses ja turvalises dokumendihoidlas. Tuginedes rollidele ja õigustele võite üksikutele kasutajatele, rühmadele või osakondadele anda juurdepääsu failidele, kaustadele ja tööruumidele.

O3Spaces Workplace pakub kolme peamist sisendpunkti.

* AJAX-il põhinev brauserikeskkond
* Töölauaklient Workplace’i hoidla failide brauseriga – Workplace Assistant
* Kontoritarkvara ja Outlooki lisandmoodulid

Tehniline kirjeldus
-------------------

O3Spaces on Java-põhine J2EE-ga ühilduv toode. Serveripõhise Web 2.0 AJAX-i rakendusena on O3Spaces paindlik ja mastaabitav lahendus. O3Spaces võimaldab kasutada avatud standardeid nii serveri kui ka kliendi poolel. Selline lähenemine annab eri riistvara ja operatsioonisüsteeme kasutavatele administraatoritele ja lõppkasutajatele võimaluse O3Spacesi funktsioonidest viimast võtta.

O3Spaces kasutab järgmist:

1. Java JRE 1.5.X või 1.6.X
2. rakendusserver Tomcat (5.5.X) või 6.X
3. andmebaasiserver PostgreSQL (8.2 või uuem), Microsoft SQL Server või Java DB (taotleda saab MySQL-i ja Oracle’i teisendusi)
4. Lucene (otsingumootor)

O3Spacesi server töötab järgmiste operatsioonisüsteemidega:

1. Microsoft Windows 2000, 2003
2. Unix (Open) Solaris 10, AIX
3. Linux (sealhulgas Ubuntu, Suse, Xandros, Mandriva, Redhat)
4. Mac OS X

Allikad
-------

* O3Spaces Tehniline kirjeldus
* www.sharepointalternative.org

Links
-----

* Smartlink O3Spaces Partner
**Kögel** on Franz Xaver Kögeli poolt 1934. aastal rajatud ettevõte, mis on arenenud Euroopa üheks suurimaks haagiste, pealisehitiste ja poolhaagiste tootjaks. Kögel toodab üle 20 000 erineva haagise/poolhaagise aastas. Ettevõttes on umbes 1200 töötajat.

Tänapäeval on firma ametlik nimi **Kögel Trailer GmbH & Co.KG**.

Algus
-----

1. mail 1934 võttis Franz Xavier Kögel üle oma õpetaja Georg Schmidi töökoja Neu-Ulmis. Ta oli just õpipoisist meistriks saanud ja kuna 1934. aastal algas Saksamaal *autobahnide* ehitus, siis suurenes ka nõudlus erinevate transpordivahendite järele. Kögel tarnis allhanke korras tootjatele põrandaid ja muid koosteelemente. Kuna nõudmine aina kasvas, tuli tootmist laiendada.

Areng
-----

Mitme firma ühinemise järel muutus Kögel 1956. aastal käsitöökojast tehaseks, mis asus Ulmi lähedal Donautali tööstuspiirkonnas. Hakati tootma haagiseid ja poolhaagiseid. Samuti toodeti pealisehitisi mootorsõidukitele. 1968. aastal ostis Kögel täiendava tootmispinna Karlsdorfis (Kamag). Kamag tootis kuni 10 000-tonnise kandevõimega eriveokeid laevade ja muude raskete konstruktsioonide transpordiks. Näiteks toodeti veokeid NASA tellimusel kosmoselaevade transpordiks stardipaika.

1973. aastal ostis Kögel Bückeburgis Hannoveri lähedal firma Faka-Kannenberg Fahrzeugbau.

Pärast Saksamaa taasühinemist 1991. aastal ostis Kögel tehase Werdaus, kus hakati tootma furgoone mootorsõidukitele ja hiljem ka külmikpoolhaagiseid.

1993. aastal ostis Kögel ära Tšehhi külmikhaagiste tootja Orlican, millest sai Kögeli allhankija. Samal aastal ostis Kögel ka konkurendi Kässbohrer Fahrzeugwerke AG Burtenbachis, kus asub nüüd Kögeli põhitootmine ja peakorter.

Tehnoloogia
-----------

On kõige modernsema tehnoloogiaga haagisetootja Euroopas.[*viide?*] Ainsana Euroopa haagisetootjatest kasutab Kögel haagiste raamide korrosioonikaitseks tsinkfosfaatimist (KTL Kathodische Tauchlackierung). See tehnoloogia tagab haagisele pikaajalise korrosioonikaitse.

Välislingid
-----------

* Kögel Fahrzeugwerke GmbH
**Othar Tšiladze** (gruusia keeles ოთარ ჭილაძე; 20. märts 1933 Signagi, Kahheetia, Gruusia – 1. oktoober 2009 Thbilisi, Gruusia) oli gruusia kirjanik. Ta mängis suurt rolli gruusia proosa taassünnis pärast Stalini surma. Tšiladze romaanides segunevad sumeri ja vanakreeka mütoloogia tänapäeva gruusia intellektuaalide eluga.

1956. aastal lõpetas ta Thbilisi Riikliku Ülikooli ajakirjandusteaduskonna. 

1950. aastatel ilmusid tema esimesed teosed, peamiselt luule. Samal ajal avaldas ta kirjanduskriitikat Gruusia kultuuriajakirjanduses, 1958–1964 töötas ta ajakirjas Tsiskari. Tuntuse saavutas Tšiladze rea pikkade õhustikuromaanidega, mille seas olid "Läks inimene mööda teed" (1972–1973), "Igaüks, kes mind leiab..." (1976), "Avelum" (1995) jt. 1991. aastast õpetas ta Thbilisi teatriinstituudis, 1997. aastast oli ajakirja Mnatobi peatoimetaja. Tšiladze avaldas ka mitu luulekogu ja näidendit. 1998. aastal esitati Tšiladze Nobeli kirjandusauhinna kandidaadiks.

2009. aasta oktoobris suri Othar Tšiladze pärast pikka haigust ning maeti Thbilisi Mtatsminda panteoni, kuhu sängitatakse Gruusia rahvuskangelasi, silmapaistvaid teadlasi, kunstnikke ja kirjanikke.

Othar Tšiladze vanem vend oli kirjanik Thamaz Tšiladze. Ka nende ema oli luuletaja.

Tunnustus
---------

* 1983 Šotha Rusthaveli preemia
* 1993 Gruusia riiklik preemia panuse eest gruusia kirjandusse
* 1997 Ilia Tšavtšavadze nimeline riiklik kunstilise tegevuse eest
* 1997 Au orden
* 2003 SABA kirjandusauhind
* Thbilisi linna aukodanik

Eesti keeles ilmunud teosed
---------------------------

* "Igaüks, kes mind leiab ..." (tõlkinud Merike Pau; Tallinn: Eesti Raamat, 1984)
* "Valguse aasta" (luulekogu; tõlkinud Juta Bedia ja Ain Kaalep; Tallinn: Eesti Raamat, 1986)
* "Raudne teater" (tõlkinud Merike Pau; Tallinn: Eesti Raamat, 1992)
Dioriit polariseeritud valguses mikroskoobi all. Dioriidi põhilised koostisosad on küünekivi (roheline) ning plagioklass (valge). Must aktsessoorne mineraal on magnetiit.
**Dioriit** on keskmise koostisega süvakivim.

QAPF-diagrammil defineeritakse dioriiti kui kivimit, mis sisaldab 0...5% kvartsi ning üle 90% päevakividest moodustab plagioklass. Plagioklassi number on alla 50 ehk plagioklass sisaldab naatriumi rohkem kui kaltsiumi.

Dioriit on faneriitse struktuuriga süvakivim. Sama koostisega vulkaanilist kivimit nimetatakse andesiidiks.

Dioriidi põhilised koostismineraalid on küünekivi, oligoklass, andesiin, pürokseen, biotiit ning kvarts.

Värvuselt on dioriit must või musta-valgekirju. Värviindeks on väga muutlik, reeglina 40...90.

Keskmise ilma veesisalduseta dioriidi koostis oksiidsel kujul massiprotsentides:

| SiO2 | TiO2 | Al2O3 | Fe2O3 | FeO | MnO | MgO | CaO | Na2O | K2O | P2O5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 58,34 | 0,96 | 16,92 | 2,54 | 4,99 | 0,12 | 3,77 | 6,68 | 3,59 | 1,79 | 0,29 |

*Numbrid on keskmistatud 872 analüüsitud dioriiditüki alusel.*

Viited
------

1. ↑  Le Maitre, R. W. (1976). The chemical variability of some common igneous rocks. J. Petrol. 17:589–637.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Dioriit** |
**Eesti** (ka **Eesti Vastastikuse Tule Vastu Kinnituse Selts**, **Eesti(maa) Vastastikune Tulekinnituse Selts**, **Eesti Kinnituse Selts** ja **Eesti Kindlustuse Selts**) oli üks esimesi eestlaste asutatud kindlustusettevõtteid. 

Kindlustusseltsi asutasid 4. aprillil 1907 Tartus eesti soost majaomanikud. Seltsi loomist juhtisid toonased ärksamas rahvusliku liikumise tegelased (Jaan Tõnisson, Kaarel Parts jt). Esmalt piirduti vaid Tartu linna kinnisvara kindlustamisega, sealt laiendati tegevust vallasvarale ning kaupadele. Hiljem avati osakonnad teistes suuremates linnades. 1930ndatel pakkus selts tule-, elu-, klaasi-, rahe- ja veokindlustust.

22.04.1936 "Kindlustusasutuste seadusega" nimetati ülemaalised kindlustusühistud ühistegelikeks kindlustusseltsideks. Seaduse põhjal anti neile õigus tegutseda kogu riigis kõikidel kindlustusaladel nii otse- kui ka edasikindlustuses, kui nende põhikapital oli vähemalt 50 000 krooni.

1940. aastal asus kindlustusselts hoonesse aadressil Suurturg 10, suurde neljakordsesse majja.

Ühistegelik Kindlustusselts „Eesti" eksisteeris kuni 1940. aastani. Seejärel natsionaliseeriti erinevad kindlustusseltsid ja moodustati monopoolne Riiklik Kindlustus.

Viited
------

1. ↑  *Eesti Entsüklopeedia.* 2. köide: *Chamfort–Feralia.* Tartu: Loodus, 1933, lk 672–673.
2. ↑  Kindlustusselts "Eesti" 25-aastane. - Olion, nr 4, 1932, lk 121.
3. ↑  Kinnltusselts „Eesti" Tartus uutes ruumides. Uus Eesti, nr. 28, 30 jaanuar 1940
4. ↑  807. Natsionaliseerimisele kuuluvate kindlustusseltside nimestik. Riigi Teataja, nr. 85, 28 juuli 1940
5. ↑  "100 aastat üleriigilist kindlustust Eestis" Eesti Päevaleht, 22. november 2007
Miks Indrašis, 2023
**Miks Indrašis** (sündinud 30. septembril 1990 Riias) on Läti jäähokimängija, kes mängib Saksamaa kõrgliigaklubis Schwenninger Wild Wings ründajana paremäärel.

Läti kõrgliigas debüteeris ta hooajal 2005–06 Liepājas Metalurgsi meeskonnas.

Hooajal 2010–11 debüteeris ta Venemaa noorteliigas HK Rīga võistkonnas. KHL-is tegi ta Riia Dinamo meeskonnas debüüdi hooajal 2011–12. Regulaarselt hakkas ta Riia Dinamo meeskonnas mängima hooajal 2012–13 ning lõi sel hooajal liigas 14 väravat ja andis 12 väravasöötu. Individuaalselt on Indrašisi seni parim hooaeg KHL-is olnud 2017–18 (21 väravat ja 21 väravasöötu). 2018. aastal valiti ta KHL-i tähtede mängule.

Aastatel 2018–2020 mängis ta KHL-is Moskva Dinamo ridades. 2020. aasta juulis naasis ta Riia Dinamosse. 2021. aasta mais sõlmis ta üheaastase lepingu HK Vitjaziga. Hooajal 2021/22 mängis ta lisaks Vitjazile veel ka Vladivostoki Admiralis ja Šveitsi kõrgliigaklubis EHC Biel.

Läti jäähokikoondise koosseisus osales Indrašis maailmameistrivõistlusel esmakordselt 2012. aastal. Maailmameistrivõistlustel on parimaks tulemuseks veerandfinaali jõudmine 2018. aastal. Individuaalselt on tema edukamad olnud 2019. aasta maailmameistrivõistlused, mil ta lõi turniiril kolm väravat ja andis neli väravasöötu. Läti jäähokikoondise koosseisus osales ta ka 2014. ja 2022. aasta taliolümpiamängudel.

Viited
------

1. ↑   (vaadatud 26.5.2021)

Välislingid
-----------

* Miks Indrašis KHL.ru lehel
* Miks Indrašis hockeydb.com lehel
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib Megara koolkonna filosoofist; teiste samanimeliste isikute kohta vaata lehekülge Dionysios* |

---

**Dionysios Chalkedonist** (kreeka Διονύσιος ὁ Χαλκηδόνιος, 4. sajand eKr) oli vanakreeka filosoof, Megara koolkonna esindaja, kes oli pärit Chalkedoni linnast Bitüünia maakonnast Väike-Aasias.

Dionysios oli Megara koolkonna dialektikute esindaja ning seetõttu on teda kutsutud ka Dialektik Dionysioseks. Diogenes Laertiose väitel oli ta ka esimene, kes kasutas selle Megara koolkonna alarühma nimetamisel dialektikute (vanakreeka διαλεκτικοί) nime. Selle väidetavaks põhjuseks oli asjaolu, et dialektikud seadsid oma argumendid küsimuse ja vastuse vormi.

Kuigi Dionysiose elust ja õpetusest on vähe teada, siis Aristotelese dialektikaküsimusi käsitlevas teoses "Topika" on osundatud Dionysiose "elu" (vanakreeka ζωή) definitsiooni: "toituva liigi kaasasündinud järjepidev liikumine" (vanakreeka κίνησις γένους θρεπτοῦ σύμφυτος παρακολουθοῦσα). Aristoteles kritiseerib seesugust definitsiooni, sest see üritab sarnaselt sõnaga "elu" hõlmata nii taimset kui ka loomset elu, mis Aristotelese hinnangul on aga võrdlemisi erinevad. Püüdes defineerida sünonüümi kõiki tähendusi ühe mõistega, võib seega juhtuda, et definitsioon jääb ebamääraseks ning hõlmavusest hoolimata arusaamatuks.

Dionysios Chalkedonist oli kürenaiku Theodoros Ateisti õpetaja. Kuigi Strabon oletab oma "Geograafias", et dialektik Dionysios on sama isik kui Herakleia Pontikest pärit Dionysios Salgaja , siis ilmselt ei tugine seesugune väide mingisugustele allikatele ja on ekslik oletus.

Viited
------

1. 1 2 3  Diogenes Laertios, "Väljapaistvate filosoofide eludest, õpetustest ja ütlustest" II raamat, lõik 106
2. 1 2 3  Strabon, "Geograafia" XII raamat, 4. peatükk, 9. lõik
3. 1 2 3  Aristoteles, "Topika" VI raamat, 10. peatükk
4. ↑  Diogenes Laertios, "Väljapaistvate filosoofide eludest, õpetustest ja ütlustest" II raamat, lõik 98.
Tiiu Kera (2000)
**Tiiu Kera** (sündinud 21. juulil 1945 Saksamaal Württembergis) on eesti päritolu Ameerika Ühendriikide erusõjaväelane, õhuväe kindralmajor.

Tiiu Kera sündis Württembergis Balingeni põgenikelaagris. USA-sse saabus ta koos vanematega 1949. aastal ja asus elama New Yorgi osariiki Rochesteri. Sealsamas lõpetas ta 1963. aastal Gates-Chili keskkooli National Honor Society auhinnaga. Pärast bakalaureusekraadi saamist Valparaiso Ülikoolist 1967. aastal, asus Tiiu Kera magistriõppesse Indiana Ülikooli Vene ja Ida-Euroopa Ajaloo Instituudis, mille lõpetas 1969. aastal. Nii bakalaureuse- kui ka magistritöö teema oli seotud Baltimaade ja Nõukogude Liiduga.

Aastal 1968 abiellus Tiiu Kera USA lennuväeohvitseri Browniga ja asus temaga koos Saksamaale, kus töötas aastail 1970–1973 USA lennuväe Euroopa peastaabis Wiesbadenis ajaloo osakonna toimetajana. Juba sel perioodil paistis ta oma kolleegide hulgas silma, pälvides 1970–1971 aasta saavutuspreemia (*Special Achievement Award*).

Aastal 1973 astus Tiiu Kera sõjaväeteenistusse ja ülendati 6. detsembril esimesse ohvitseri auastmesse kui lennuväe nooremleitnant. Pärast kaadriohvitseri õppe sooritamist Alabamas anti Tiiu Kerale 11. juunil 1976 tegevteenistuse lennuväe leitnandi auaste. Vastava patendi sai ta USA süsteemi kohaselt vakantsi tekkimisel 31. mail 1977. Leitnandi auastmes teenis Tiiu Kera ka Lõuna-Koreas.

Edasine haridustee viis kapten Tiiu Kera kõrgemasse lennuväekooli, mille täiendõppe programmi sooritas kaugõppijana 2. mail 1982. Viimase lihvi kindralstaabi ohvitserina sai kolonelleitnant Tiiu Kera aastail 1987–1988 Washingtonis asuvas National War College'is. Seoses suundumisega luure- ja rahvusvaheliste suhete alale sooritas Tiiu Kera aastail 1990–1991 loengutsükli ja uurimistöö Harvardi Ülikooli rahvusvaheliste suhete keskuses, saades ka selle kaastööliseks.

30. juulil 1992 jäi edukalt selja taha erikursus diplomaatilise teenistuse julgeolekualase assisteerimise korraldajatele vastavas õppeasutuses Wright-Pattersoni lennuväebaasis Ohio osariigis. Samal aastal kuulus kolonel Tiiu Kera USA sõjaväelisse delegatsiooni, mis külastas Eestit, Lätit ja Leedut. Juulis 1993 nimetati kolonel Tiiu Kera USA sõjaväeatašeeks Balti riikides alalise asukohaga Vilniuses, kus ta teenis 1995. aasta augustini.

9. veebruaril 1995 ülendati Tiiu Kera brigaadikindraliks; vakantsi sai ta 1. augustil samal aastal, siirdudes strateegiliste jõudude staapi Offuti lennuväebaasis luureülemaks (*Intelligence Director*). Brigaadikindral Tiiu Kera oli esimene naine sellel ametikohal. Talle allus 600 tippkoolitusega spetsialisti.

Aastal 1998 ülendati Tiiu Kera kindralmajoriks ja määrati Riikliku Julgeolekuagentuuri sõjaväelise osakonna ülema asetäitjaks (*Assistant Deputy Director ot the National Security Agency / Central Security Service*).

1. veebruaril 2002 läks kindralmajor Tiiu Kera erru. Sel puhul sai ta tänukirja USA president George W. Bushilt, lennuväeministrilt, lennuväe staabiülemalt ja Riikliku Julgeolekuagentuuri direktorilt.

Välislingid
-----------

* Eestlanna Tiiu Kera USA kindraliks, Võitleja, nr 2, märts 1995, lk 1
**Mikrotsoonanalüüs paberil** on kolorimeetrilise keemilise analüüsi modifitseeritud meetod, kus analüüdi (proovi) ja standardi värvusreaktsioone analüüsitakse filterpaberile kantud mikrotsoonide värvuse intensiivsuste võrdlemisel.

Mikrotsoonanalüüsi korral teostatakse ainele või ainete rühmale iseloomulikud värvusreaktsioonid filterpaberil, millele kantakse proovi, standardite ja reagentide mikroliitriliste täppide read. Peale kuivamist paberit pildistatakse ja sellel olevate mikrotsoonide intensiivsust analüüsitakse kasutades arvutiprogramme. Värvuse intensiivsus, võrreldes standardiga, näitab aine kvantitatiivset sisaldust proovis.

See analüüs on kiire, odav ja lihtne viis teatud ainete või ainerühmade kvantitatiivseks määramiseks kasutades sobivaid värvusreaktsioone. Seda on rakendatud näiteks üldfenoolide määramiseks taimeekstraktides, veinides ja šokolaadides ning flavonoidide määramiseks taimeekstraktides.

Vaata ka
--------

* Kolorimeetria
* Spektrofotomeetria

Kirjandust
----------

* Merike Vaher, Mihkel Kaljurand. The development of paper microzone-based green analytical chemistry methods for determining the quality of wines – Analytical and bioanalytical chemistry, 2012. 404 (3), 627–633.
Antarktikas on paakjää alt jäävetikatest roheline ja antarktika krillid toituvad jäävetikatest
**Jäävetikad** on vetikad, mis elavad igijääl.

Jäävetikad võivad elada jääkristallide vahel, näiteks jäässe tekkinud ja veega täitunud õõnsustes, ning jääkristallide küljes, näiteks merejää alaküljel. Teistsugused jäävetikad elavad liustike pinnal, mis pole merejää-, vaid mageveejää-ökosüsteemid.

Jäävetikad on tähtsal kohal jäämerede ökosüsteemides toiduahelate esimese astmena. Kuigi peaaegu kõigis Lõuna-Jäämere piirkondades toodab fütoplankton rohkem biomassi kui jäävetikad, erineb jäävetikate vohamine fütoplanktonite omast oluliselt nii aja kui ka koha poolest. Niimoodi pakuvad jäävetikad toiduahelas kõrgemal asuvatele organismidele toitu sel ajal ja kohas, kus ülejäänud organismid biomassi ei tooda või teevad seda ebaolulisel määral. Magevee jäävetikate kooslused muudavad liustike värvust, mõjutades sellega liustike peegeldumist. Kuna jäävetikad on kohastunud vähese valguskiirgusega, on piiravaks teguriks toitainete sisaldus vees. Rohkem leidubki vetikaid jää alumises kihis, mis on piisavalt poorne, võimaldades toitainete levikut. 

Domineerivad liigid on Arktikas *Nitschia frigida* ja Antarktikas *Fragilariopsis*.

Kohastumus
----------

Et jääda ellu karmis merekeskkonnas, peavad organismid olema kohastunud suurteks soolsuse, temperatuuri ja valguskiirguse kõikumisteks. Vetikad, kes elavad soolastes kanalites jää sees, eritavad osmolüüte, mille abil nad suudavad mõjutada osmoosi. Seetõttu on nad võimelised elama nii väga soolases kui ka suhteliselt magedas vees. Soolasem vesi on talvel jäätekke perioodil, kui puhas vesi seotakse jääks ja jäätumata vee soolsus tõuseb. Magedam vesi on kevadel ja suvel, kui jää sulavesi tungib kanalitesse. Mõned jäävetikad eritavad rakuväliseid polümeerseid aineid, et kaitsta rakumembraane jääkristallide moodustumise eest. Pinnal kasvavad vetikad toodavad pigmente, mis kaitsevad neid tugeva UV-kiirguse eest. Kõrges kontsentratsioonis ksantofüllid käituvad päikesekaitsena valguskahjustuste vastu.

Vaata ka
--------

* Nivikoolid
Józef Cyrankiewicz
**Józef Adam Zygmunt Cyrankiewicz** (23. aprill 1911 Tarnów – 20. jaanuar 1989 Varssavi) oli Poola riigitegelane.

Józef Cyrankiewicz oli pärit inseneri perekonnast. Ta õppis Krakówis Jagiełło ülikoolis õigusteadust. Poola Sotsialistlikku Parteisse astus ta 1931. aastal. 1935–1939 oli ta Poola Sotsialistliku Partei Krakówi piirkonnakomitee sekretär.

1939. aasta septembris võttis ta osa Saksamaa kallaletungi tagasitõrjumisest. 1939–1941 organiseeris ta Krakówi sotsialistide põrandaalust võitlust Saksa okupantide vastu. Cyrankiewicz vangistati 1941. aasta kevadel ning ta viibis seejärel kuni 1945. aasta jaanuarini koonduslaagrites.

Poola Sotsialistliku Partei Kesktäitevkomitee esimehena osales ta 1945–1948 Poola Ühendatud Töölispartei moodustamisel. 1946–1947 oli ta Poola valitsuses portfellita minister ja 1947–1972 Poola Seimi liige. 1948–1972 oli ta Poola Ühendatud Töölispartei Keskkomitee Poliitbüroo liige.

1947–1952 ja 1954–1970 oli ta Poola Rahvavabariigi Ministrite Nõukogu esimees (sisuliselt peaminister), 1952–1954 Ministrite Nõukogu esimehe asetäitja. 1970–1972 oli Józef Cyrankiewicz Poola Riiginõukogu esimees (sisuliselt president).

Viited
------

1. ↑
**Weißenbach am Lech** on vald (*Gemeinde*) Austrias Tirooli liidumaal Reutte ringkonnas. Vald asub 885 m kõrgusel merepinnast. Valla pindala on 81,8 km², 1. jaanuaril 2016 elas seal 1263 inimest.

Weissenbach on pikaksvenitatud küla Tirooli Lechi looduspargis. Seal on Lechi jõgi väga lai ja peamiselt puutumatu jõesängiga, kus elab palju haruldasi taimi, putukaid ja linde. Läbi Weissenbachi keskuse voolab Weissenbachi jõgi, mis andis külale oma nime (valge jõgi). Küla asub Weissenbachi ja Lechi jõe liitumiskohast põhjas. Peaaegu täpselt teiselt poolt, lõunast voolab Lechi jõkke Rot Lechi jõgi, pärast sügava kanjoni läbimist.

Nagu viimased avastused näivad tõestavat (uuringud Innsbrucki ülikoolis kestavad veel), usutakse, et inimesed elasid Weissenbachis alates varajasest kiviajast. 1948. aastal leiti Weissenbachis ka rooma luustikke. Roomlastele oli tähtis soolatee Hall in Tirolist Bodeni järveni, mida kasutati peamiselt kuni raudtee ehitamiseni läbi Arlbergi 20. sajandi alguses. Paljud teeosad on ikka veel heas seisukorras, kuid kardid või hobused pole neil aastakümneid sõitnud. Tõsiasi, et Weissenbach asub järsu Gaichti kurutee jalamil, tähendas täiendavate hobuste vajadust kartidele, mis tegi Weissenbachist sajanditeks tuiksoone. Kuid see sissetulekuallikas kadus kiiresti, kui üle Arlbergi mägede raudtee ehitati.

Paljud Weissenbachis elavad inimesed töötavad naabruses Reuttes. Endiselt mängib kohalikus majanduses rolli turism, aga ka teenindus ja käputäis väikesi tööstusettevõtteid.

2008. aastal lõpetati gooti stiilis ehitise, kuid hilisromaani stiilis sisustusega kiriku renoveerimine.

* 
* Weissenbach am Lechi kirik: katholische Pfarrkirche heilige SebastianWeissenbach am Lechi kirik: katholische Pfarrkirche heilige Sebastian

Viited
------

1. ↑

Välislingid
-----------

* www.weissenbach.tirol.at

Reutte ringkonna vallad

* Bach
* Berwang
* Biberwier
* Bichlbach
* Breitenwang
* Ehenbichl
* Ehrwald
* Elbigenalp
* Elmen
* Forchach
* Grän
* Gramais
* Häselgehr
* Heiterwang
* Hinterhornbach
* Höfen
* Holzgau
* Jungholz
* Kaisers
* Lechaschau
* Lermoos
* Musau
* Namlos
* Nesselwängle
* Pfafflar
* Pflach
* Pinswang
* Reutte
* Schattwald
* Stanzach
* Steeg
* Zöblen
* Tannheim
* Vils
* Vorderhornbach
* Wängle
* Weißenbach am Lech
**Salutakjas** (*Arctium nemorosum*) on kaheaastane ühekojaline rohttaim korvõieliste sugukonnast takja perekonnast.

Kirjeldus
---------

Taim enamasti 60–200 cm kõrguste vartega, millel on vitsjad, allapoole käändunud harud. Liitõisik on üldkujult kobarjas, mitte kännasjas (nagu suurel ja villtakjal) ning õisikud on 2–6 kaupa varte tippudes ja lehtede kaenlais. Õisikud on vähemalt 3 cm läbimõõdus, üldkatise lehed on võrkvillata. Seemnised on 6–9 mm pikad. 

Salutakjas võib hübridiseeruda teiste liikidega, eelkõige väikese ja suure takjaga, ning see raskendab liigi määramist. Peale liigiomaste tunnustega isendite võib leida ka kahe liigi vahepealseid.

Kasvukohad ja levik
-------------------

Üldlevilalt on salutakjas Eurosiberi areaaliga. Eestis jõuab levila kirdepiirile. Esmakordselt leitud 19. sajandil, ent algul valesti määratud. Uuemal ajal taasavastas salutakja Tõnu Ploompuu 1994. aastal Suur-Pakri saarelt. Hiljem on salutakjat leitud mitmelt poolt Lääne-Eesti mandriosast.  Kuulub kaitstavate taimeliikide teise kategooriasse. Liikide ohustatuse hindamisel pälvinud staatuse "väljasuremisohus", kuna populatsioonid on väikesed ja pigem ajutised. Samas võib kahtlustada ka taime vähest tuntust.

Viited
------

1. ↑  Kukk, Toomas (2010). *Korvõielised - Asteraceae. Eesti taimede määraja. 3. trükk*. Tartu: EMÜ. Lk 285.
2. ↑  "Arctium nemorosum – salutakjas". *Eesti taimede uue levikuatlase tööversioon*. 2019.

Välislingid
-----------

* Salutakjas andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Salutakjas** |
Billionaires' Row' tornitipud
Billionaires' Row' pilvelõhkujad
Central Parki haljasalalt avanev vaade lõunasse, paremal Carnegie Hall Tower
1974. aastal valminud Solow Building oli üks esimesi postmodernseid kõrghooneid piirkonna läheduses
**Billionaires' Row** ('miljardäride rivi') on kõnekeeles New Yorgi linna ärikeskuses Midtown Manhattanil asuv väike abstraktne piirkond, mis joondub Central Parki haljasala edelapoolse külje ehk Columbus Circle'i ja Grand Army Plaza vahelise Central Park Southi tänava (59th Street) järgi ning jääb sellest omakorda paar tänavarida edelasse. Eighth Avenue ja Park Avenue vahelist piirkonda, kuhu on kerkimas maailma kõrgeimad hooned, iseloomustavad ultraluksuslikud elupinnad. 

Hüüdnime seostatakse siiski eelkõige 57th Streeti tänavaga, millega külgneb näiteks Trump Tower. Samal tänaval asub Ühendriikide ajaloo ühe kõige rikkama mehe Andrew Carnegie järgi nimetatud kontserdimaja Carnegie Hall ja selle kõrval 1991. aastal valminud Carnegie Hall Tower (231 m).

Billionaires' Row' pilvelõhkujad
--------------------------------

| Foto | Nimi, aadress | Ehitus | Valmis | Kõrgus |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  | One57  157 West 57th Street | 2009 | 2014 | 306 m |
|  | 432 Park Avenue | 2011 | 2015 | 426 m |
|  | 252 East 57th Street | 2013 | 2016 | 217 m |
|  | The Steinway Tower  111 West 57th Street | 2014/15 | 2019 | 438 m |
|  | Central Park Tower  225 West 57th Street | 2014 | 2019 | 470 m |
|  | 220 Central Park South | 2015 | 2018 | 290 m |
|  | 53W53  53 West 53rd Street | 2014 | 2018 | 320 m |
|  | 520 Park Avenue | 2015 | 2018 | 238 m |

Vaata ka
--------

* Midtown Manhattan
Edmund Hillary Varssavis, 17. juuni 2004
Sir **Edmund Hillary** (20. juuli 1919 Tuakau, Auckland – 11. jaanuar 2008 Auckland) oli Uus-Meremaa alpinist ja maadeuurija, kes sai kuulsaks Džomolungma mäetipu vallutajana. Ta tõusis selle tippu 29. mail 1953 koos šerpast teejuhi Tenzing Norgayga.

Edmund alustas mägironimist teismelisena ning sooritas esimese tähtsama mäkketõusu 1939. aastal.

Teise maailmasõja ajal oli ta sõjaväelendur. 

Hillary võttis osa Uus-Meremaa ebaõnnestunud Džomolungma-ekspeditsioonist. 1953. aastal osales ta Briti ekspeditsioonis, mille liikmena ta 29. mail jõudiski Džomolungma tippu. 

Aastatel 1956, 1960–1961, 1963–1965 vallutas Hillary veel 10 Himaalaja tippu. 

Samuti jõudis ta Briti Rahvaste Ühenduse transantarktilise ekspeditsiooni koosseisus 4. jaanuaril 1958 lõunapoolusele. 

Kuninganna Elizabeth II lõi Edmund Hillary 16. juulil 1953 rüütliks. 

Hillary oli Ameerika Himaalaja Fondi auesimees. See Ameerika Ühendriikide fond aitab parandada nepallaste, šerpade ja tiibetlaste keskkonna- ja elutingimusi Himaalajas. 

Džomolungma vallutamise 50. aastapäeva tähistamise tseremoonial Katmandus anti Edmund Hillaryle esimese välismaalasena Nepali aukodaniku nimetus. Samal aastal püstitati Mount Cooki rahvuspargi külastuskeskuses tema ausammas. 

1999. aastast on Hillary portree Uus-Meremaa 5-dollarilisel kupüüril.

Välislingid
-----------

* Mälestusvideo portaalis Delfi
**Haisev kurereha** (*Geranium robertianum*) on kurerehaliste sugukonda kurereha perekonda kuuluv taimeliik.

Haisev kurereha on 20–50 cm kõrgune ühe- kuni kaheaastane näärmekarvadega kaetud rohttaim. Tema lehed on sulgjagused, kusjuurs lehe osad omakorda sulgjalt lõhestunud. Õied väikesed, roosad. Taim lõhnab ebameeldivalt.

Taim on levinud Euroopas ja Siberis (Eurosiberi levilaga). Eestis rannikualadel ja saartel tavaline, mandri keskosas hajusalt.  Kasvab varjukates leht- ja segametsades, loopealsetel, mererannal rähal ja suprasaliinses vööndis, prahipaikadel. Liikide ohustatuse hindamisel pälvinud staatuse "soodsas seisundis".

* Tüüpiline lehtede struktuurTüüpiline lehtede struktuur
* ÕisÕis
* ÕienupudÕienupud
* ViljadViljad

Viited
------

1. ↑  "Geranium robertianum — haisev kurereha". *Eesti taimede uue levikuatlase tööversioon*. 2019.
2. ↑  Eesti punane nimestik, eElurikkus (vaadatud 25.07.2019)

Välislingid
-----------

* Haisev kurereha andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes
Billie Joe Armstrong
**Billie Joe Armstrong** (sündinud 17. veebruaril 1972 Oaklandis California osariigis) on USA laulja. Ta on bändi Green Day laulja ja kitarrist.

Billie Joe Armstrong elab Oaklandis California osariigis.

Elulugu
-------

Billie Joe Armstrong sündis Oaklandis ja kasvas Rodeos California osariigis. Ta sündis kuuest lapsest noorimana. Tema ema on Ollie Jackson (sündinud 3. märtsil 1932) ja isa Andy Armstrong (23. august 1928 – 16. september 1982). Kui Billie Joe oli 10-aastane, suri ta isa vähki. Laul "Wake Me Up When September Ends" on sündinud valust, mille põhjustas isa surm.

Karjäär
-------

Billie Joe hakkas bändi Green Day tegema aastal 1987, olles vaid 15-aastane. Algul oli bändis neli liiget: Billie Joe Armstrong, Mike Dirnt, Al Sobrante ja Sean Hughes. Billie ja Mike mängisid kitarri, Al Sobrante trumme ja Sean Hughes bassi.

Isiklikku
---------

Tal on abikaasa Adrienne (sündinud 6. oktoobril 1969, abiellusid 2. juulil 1994) ning pojad Joseph Marciano (sündis märtsis 1995) ja Jakob Danger (sündis 12. septembril 1998). Billiel on viis õde-venda.

Välislingid
-----------

* Foto
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib raamatust; samanimelise animafilmi kohta vaata artiklit Suur maalritöö (animafilm)* |

---

**"Suur maalritöö"** on 1971. aastal ilmunud Ellen Niidu värssraamat. Selle illustratsioonide autor on Edgar Valter. 

Raamatu teine trükk anti välja 1985. aastal ja kolmas trükk 2008. aastal. Edgar Valter on teinud raamatutele kahed, üldjoontes samasugused, kuid mõnes pisiasjas siiski erinevad raamatukujundused.

Enne raamatuna ilmumist ilmus tekst ajakirjas Pioneer (1970, nr 7) kunstnik Heino Sampu illustratsioonidega. Paavo Matsini hinnangul on tegemist ühe eesti lastekirjanduse kõige klassikalisema tekstiga, mis on lahutamatult seotud Edgar Valteri geniaalsete illustratsioonidega.

Animafilm "Suur maalritöö"
--------------------------

2013. aastal valmis stuudios A Film Eesti Ellen Niidu raamatu põhjal "Suure maalritöö" animafilm. Edgar Valteri joonistustel ja Ellen Niidu värssidel põhinevale animafilmile lõi muusika Vaiko Eplik. Laule esitavad Mari Pokinen, Priit Võigemast ja Rapla laulustuudio tüdrukud Thea Paluoja juhendamisel. Samal aastal ilmus film ka DVD- ja CD-plaadi komplektina. 2014. aastal ilmus animafilmil põhinev luuletusega värviraamat.

"Suur maalritöö" teatris
------------------------

* Tartu Uue Teatri ja Heino Elleri nimeline Tartu Muusikakooli õpilaste koostöölavastus "Suur maalritöö". Lavastaja Ivar Põllu. Esietendus Genialistide Klubi saalis 2. detsembril 2009.
* Teater Ugala lavastus "Suur maalritöö". Lavastaja Oleg Titov. Esietendus 11. detsembril 2012 teatri väikeses saalis.

"Suur maalritöö" muudes keeltes
-------------------------------

1974. aastal anti raamat välja soome keeles pealkirja "Ihmeellinen maalari" all. 1982. aastal valmis selle põhjal Soomes televisiooni jaoks tehtud muusikal.

Vaata ka
--------

* Animafilm "Suur maalritöö"

Viited
------

1. ↑  "Suur maalritöö". Vaadatud 13.02.2014.
2. 1 2  Matsin, Paavo. "Suur filmitöö". Eesti Ekspress, 12.12.2013, lk 50.
3. ↑  "Suur maalritöö värviraamat". Vaadatud 13.02.2014.
4. ↑  "Suur maalritöö (2013)". Vaadatud 13.02.2014.
5. ↑  "Tartu Uus Teater » Suur maalritöö". Vaadatud 13.02.2014.
6. ↑  "Ellen Niit «Suur maalritöö»". Originaali arhiivikoopia seisuga 22.02.2014. Vaadatud 13.02.2014.
7. ↑  ""Ihmeellinen maalari"". Vaadatud 13.02.2014.
8. ↑  "Ihmeellinen maalari". Vaadatud 13.02.2014.
Vorbuse pilpaküla vaadatuna Jänese raudteesilla kohalt 2021. aasta septembris. Parempoolne raudteeliin on vanem ja selle ääres on pilpaküla säilinud, vasemal on uus liin ja sealt on ebaseaduslikud hooned kadunud
Droonivideo Vorbuse pilpakülast 2021. aasta septembris
**Vorbuse pilpaküla** on mitteametlik asula Tartumaal, Vorbuse küla haldusalas.

Pilpaküla tekkis Nõukogude okupatsiooni ajal, mil raudteetöötajatele jagati raudtee aladele jäävaid maid aiamaadeks. Ajapikku ehitati aiamaadele hooned, suvilad, milles hakati mõnel juhul ka püsivalt elama. Vorbuse pilpaküla asub endiselt Eesti Raudtee aladel, 100% transpordimaana määratletud maal. Seoses läheduses Emajõel asuva vana Jänese raudteesilla asemel uue silla kasutuselevõtu ning trassi õgvendamisega lammutati osa hooneid.

Vaata ka
--------

* Tallinna lennujaama pilpaküla
* Maardu pilpaküla
* Tartu hiinalinna aiamaad

Viited
------

1. ↑  Anette Org (2010). "Tartu ümbruse nõukogudeaegsete suvilaalade kujunemine püsielamualadeks – omavalitsuste plaanid ja inimeste ootused" (PDF). *Tartu Ülikool*. Vaadatud 4.9.2021.
2. ↑  "Vorbuse". *Maaameti kaardirakendus*. Vaadatud 4.9.2021.
3. ↑  Arvo Uustalu (3.2.2019). "KODUTA JÄÄV SUVILAELANIK: see on tsirkus, minu ema ju ostis selle maja!". *Õhtuleht*. Vaadatud 4.9.2021.
4. ↑  Madis Hindre (8.1.2019). "Ebaseaduslik nõukogudeaegne pärand sunnib inimesi kodust välja kolima". *ERR*. Vaadatud 4.9.2021.
5. ↑  Sandra Lepik (6.2.2019). "Saabuv kevad jääb poolesajale Vorbuse daatšale viimaseks". *Pealinn*. Vaadatud 4.9.2021.
AlbaNova keskus
**Põhjamaade Teoreetilise Füüsika Instituut** (**NORDITA**; islandi keeles *Norræna stofnunin í kennilegri eðlisfræði*, norra keeles *Nordisk institutt for teoretisk fysikk*, rootsi keeles *Nordiska institutet för teoretisk fysik*, soome keeles *Teoreettisen fysiikan pohjoismainen laitos*, taani keeles *Nordisk institut for teoretisk fysik*) on Põhjamaade Ministrite Nõukogu alluvuses tegutsev teadusasutus.

Instituudi eesmärk on edendada Põhjamaade koostööd teoreetilise füüsika vallas, eelkõige astrofüüsika, biofüüsika, kondensaine füüsika ja osakestefüüsika alal. Instituut korraldab kursusi, töötubasid, loenguid ja konverentse nii üksi kui ka koostöös teiste asutustega.

Asutus loodi aastal 1957 Kopenhaagenis Niels Bohri ja Rootsi poliitiku Torsten Gustafssoni algatusel **Põhjamaade Teoreetilise Aatomifüüsika Instituudi** nime all ning see tegutses alguses Niels Bohri Instituudi katuse all. Alates 1. jaanuarist 2007 tegutseb instituut Stockholmis AlbaNova keskuses. Selle tegevust administreerivad Kuninglik Tehnikakõrgkool ja Stockholmi Ülikool.

Kuni 2006. aastani rahastasid instituudi tegevust Põhjamaad ühiselt Põhjamaade Ministrite Nõukogu vahendusel, seejärel võtsid finantseerimise üle Põhjamaade Ministrite Nõukogu, Kuninglik Tehnikakõrgkool ja Stockholmi Ülikool.

Instituudi juhatusse kuulub kaks liiget igast riigist. Juhatuse esimees on Islandi ülikooli professor Þórður Jónsson.

Viited
------

1. 1 2  Nordita
2. ↑  Board

Välislingid
-----------

* Koduleht
**Margarethe (Margareta) Fuks** (4. juuni 1921 Peterburi – 4. august 2005 Tallinn) oli eesti akvarellist.

Elukäik
-------

Margarethe Fuks sündis püssimeistri peres ning opteerus koos perega 1921. aastal Eestisse. 

Lõpetas 1935. aastal Tallinnas vene algkooli ja 1940 Riigi Tarbe- ja Kujutava Kunsti Kooli. Aastatel 1940–1941 õppis J. Koorti nimelises Riigi Rakenduskunsti koolis ja 1942–1943 Natalie Mei ja Eerik Haameri õpilasena Tallinna Kujutava Kunsti ja Rakenduskunsti koolis. 

Töötas Sindi tekstiilivabrikus, Tallinnas A. Mõttuse ateljees ja aastatel 1944–1983 Arsis. 

Oli 1955. aastast Kunstnike Liidu liige.

Looming
-------

Illustreerinud ja kujundanud 1940. aastate teisel poolel hulga laste- ja noorsooraamatuid (Richard Rohu "Jäneste pulmad", 1946; Irma Truupõllu "Rohelise päikese maa", 1946; August Jakobsoni "Ööbik ja vaskuss", 1947), kujundanud ka õpikuid ja noorteajakirju ja -lehti. Loonud koos Valli Lember-Bogatkinaga Tallinna "Kalevi" spordihalli dekoratiivpannoo (1962, sgrafiito) ja Mustamäe Ehitajate tee suurpaneelmajade kosmoseainelised kaunistused (1960. aastad). Viljelenud plakatikunsti ja maalinud sadama- ja linnavaateid, natüürmorte ja portreid. Kavandas 1947. aastal toimunud üldlaulupeo märgi ja rinnamärgi (koos A. Holdrega; kavandivõistlusel 1945 I ja II auhind).

Auhinnad
--------

Sai 1946. aastal dekoratiivsete lastepiltide võistlusel II auhinna, 1963 Moskvas üleliidulisel plakatinäitusel II diplomi ning 1972 Baltimaade plakativõistlusel diplomi.

Näitused
--------

1944. aastast osales näitustel Tallinnas.

### Isikunäitused

1963 Orissaares, 1973 Tartu Kunstnike Majas, 1984 Tallinna kunstisalongis.

Viited
------

1. ↑  Päring andmebaasis kalmistud.ee

Välislingid
-----------

* V. Tigane. Surume kätt. Sirp ja Vasar, 1971, 4. juuni
* J. Pirn. Kunstisaalis. Sirp ja Vasar, 1984, 8. juuni
* Margarethe Fuksi teosed EKM digikogus