recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib liigist; perekonna kohta vaata artiklit Leevike (perekond)* |

---

Pyrrhula pyrrhula
**Leevike** (*Pyrrhula pyrrhula*) on linnuliik vintlaste sugukonnast leevikese perekonnas.

Leevike
-------

Leevike elutseb Euroopas ja terves Aasias. Ta on paigalind, kuid paljud põhja pool elavad isendid liiguvad talvel lõuna poole. Leevikeste arvuks Euroopas hinnatakse 15–28 miljonit isendit.
Eestis hinnatakse leevikese pesitsusaegne arvukus 100 000 – 200 000 paarile, talvist arvukust 100 000 – 300 000 isendile.

Välimus ja tunnused
-------------------

Leevikesel on tüse keha, lühike kael ja peenikesed jalad.

Leevikesel on selgelt avalduv sooline dimorfism. Mõlemale sugupoolele on tunnuslikud lühike jäme nokk ja must pealagi, tiivavööt ja päranipuala on valged. Isaslinnu puguala, rind ja kõhualune on punased, selg on sinakashall. Jalad on mustjaspruunid. Emaslinnu selg on pruunikashall, puguala, rind ja kõhualune on helepruunid kerge roosaka alatooniga.

Leevikesed on umbes 15–19 cm pikkused. Tiibade siruulatus on umbes 24 cm. Kehakaal on umbes 26 g.

Leevike erineb kõigist teistest värvulistest ümara ja tömbi akrosoomiga spermatosoidi poolest.

Häälitsused ja laul
-------------------

Leevikese laul on väga vaikne ning koosneb katkendlikest viledest, kurinatest ja kriiksuvatest helidest.
Lennu ajal esitatav sidehüüd on tasane "bitt-bitt". Kutsehüüd on tasane "djü-djü".

Elupaigad
---------

Eelistab kuusikuid, kuuse-segametsi ja parke.

Pesitsemine
-----------

Leevikese munad
Pesa ehitab põõsasse või puu otsa enamasti 120–180 cm kõrgusele. Mais täituvas kurnas on 4–7 muna. Haudumine kestab 12–14 päeva ja haub vaid emaslind, keda isaslind toidab. Pojad viibivad pesas umbes 15 päeva ja neid toidavad mõlemad vanalinnud.

Toitumine
---------

Leevikese isas- ja emaslind
Leevike toitub metsikute rohttaimede seemnetest, viljapuude pungadest ja marjadest.

Looduskaitse
------------

Leevikest ei loeta ohustatud liigiks.

Aastal 2008 kuulutas Venemaa linnukaitse liit leevikese aasta linnuks.

Nimi
----

Leevikese rahvapärased nimetused on krüügitaja, lüübik, tuitsutaja, toompapp, puupapp, puntpaabuke, paap, tomp ja tombak.

Viited
------

1. ↑  BirdLife International (2004). *Pyrrhula pyrrhula*. *2006 IUCNi punane nimistu*. IUCN 2006. Vaadatud 12 May 2006. Database entry includes justification for why this species is of least concern
2. ↑  "Eesti lindude staatus, pesitsusaegne ja talvine arvukus 2003–2008" (PDF). *Hirundo*. Eesti Ornitoloogiaühing. 2009. Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 14. detsember 2011. Vaadatud 27. oktoobril 2011.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Leevike** |

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Leevike** |

* Leevike andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes
* Leevike *Eesti selgroogsed*
**Uusparempoolsus**

Kui 1968. aastal hakkasid vasakpoolsete väljaastumised läbi kukkuma ja vaibuma, alustasid noored intellektuaalid uute alternatiivide otsimist – nii sai aluse uusparempoolsete liikumine. Neil pole ühtset keskust - ollakse koondunud erinevatesse klubidesse ja väljaannetesse. Kõige vanem prantsuse uusparempoolsete rühmadest on 1968. aastal tekkinud "Euroopa tsivilisatsiooni uurimise grupp". Enamus uusparempoolsete ettevõtmisi on seotud kirjaniku Alain de Benoist' nimega. 

Kultuur on uusparempoolsete jaoks kunstilis-kujunduslike, praktiliste teadmiste, filosoofiliste ja kõlbeliste väärtuste kogum, mis moodustab kultuuritraditsiooni. See tähendab ka omakorda järkjärgulist eemaldumist loodusest. Kuna inimesele peab olema kultuur loodusest esmasem, on ajalugu tähtsam bioloogiast. Benoist ei väsi kordamast: inimene on ajalooline olevus, kelle ajaloolisus on pandud paika tema kultuuri poolt, kultuur ise evolutsioneerub pidevalt.

Uusparempoolsete põhiseisukohtadeks võib eelkõige pidada radikaalsete ühiskondlike ümberkorralduste eitamist (eriti ollakse revolutsiooni vastu). Teiseks peavad nad majanduselus tähtsaks vaba konkurentsi - riik sekkugu majandusse võimalikult vähe. Kolmandaks arvavad nad, et inimesed on oma intellektuaalsete võimete poolest erinevad ja seda juba pärilikult. Neljandaks tuleb uute väärtuste otsingul pöörduda puritanismi, kristluse või Antiik-Kreeka poole. Inimkonna päästjaiks kuulutatakse Sokratest või Kristust. Välispoliitikas peab toetama sõjalise üleoleku ja jõu ideoloogiat.
**Voldemar Haas** (2. juuni 1898 Tori vald – 4. veebruar 1982 Tallinn) oli eesti teatrikunstnik ja maalikunstnik.

Alustas kunstiõpinguid 1919. aastal Pallases. Õpingute ajal töötas ta Eesti Rahva Muuseumis. 1920. aastal tegi ta vanavara kogumisretki Karulasse, Harglasse, Tõstamaale ja Kihnu saarele.

Õppis Pallases 1923. aastani Konrad Mäe ja Ado Vabbe õpilasena. Aastatel 1923–1937 oli ta Vanemuise teatri dekoraator-lavastuskunstnik. Aastatel 1937–1954 töötas Estonia teatri dekoraatori-lavakujundajana.

Pärast Teist Maailmasõda rajas ta koos Natalie Meiga Tallinna Riiklikus Tarbekunsti Instituudis teatrikunsti osakonna. Aastatel 1944–1967 töötas ta Tallinna Riikliku Tarbekunsti Instituudi (1951. aastast Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi) õppejõuna, 1947. aastast oli professor.

Ta viljeles ka tahvelmaali.

Ta on maetud Tallinna Metsakalmistule.

Tunnustus
---------

* 1945 Eesti NSV teeneline kunstitegelane
* 1951 Stalini preemia
* 1957 Eesti NSV rahvakunstnik

Isiklikku
---------

Tema tütar on tekstiilikunstnik Mall Tomberg.

Viited
------

1. ↑  "Otto Aloe aeg Vanemuises 1935–1940". Originaali arhiivikoopia seisuga 27. november 2016. Vaadatud 27. novembril 2016.
2. ↑  "Rahvusooper Estonia. Arhiivitar pajatab". Originaali arhiivikoopia seisuga 1. detsember 2016. Vaadatud 27. novembril 2016.
3. ↑  Rios galerii. Haas, Voldemar
4. ↑  Kalmistute register HAUDI

Kirjandus
---------

* Frits Matt. Voldemar Haas. Tallinn: Eesti NSV Kunst, 1958.
* Piret Õunapuu. Voldemar Haas. Eesti Rahva Muuseum, 2009.

Välislingid
-----------

* Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Haas, Voldemar- teatri "Vanemuine" dekoraator (1933)
* Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Haas, Voldemar - "Estonia" teatri dekoraator, Eesti Riikliku Kunstiinstituudi professor
* Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Natalie Mei - teatrikunstnik, raamatugraafik ja Voldemar Haas - professor, teatrikunstnik (1966)
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel on Käina kihelkonna mõisast; Martna kihelkonna mõisa kohta vaata Putkaste mõis (Martna kihelkond)* |

---

Putkaste mõisa peahoone (2012)
**Putkaste mõis** (saksa keeles *Putkas*) oli rüütlimõis Käina kihelkonnas Hiiumaal. Nüüdisajal jääb mõis Hiiu maakonda Hiiumaa valda.

Mõisat on esmamainitud 1529. aastal. Saulepa külla moodustatud mõisake on esinenud dokumentides mitme nime all: Hösenshof, Tittfershof, Saulep ja alates 1606. aastast Putkas. 1609. aasta vakuraamatus oli mõisal kahekordne nimetus (Saulep eller Putkas).

Mõisal on olnud palju rentnikke ja omanikke, tähtsamad neist De la Gardied, Stenbockid, Ungern-Sternbergid ja Stackelbergid. 1816. aastal omandasid mõisa Stackelbergid, kelle valduses oli see 1919. aasta mõisate võõrandamiseni.

Putkaste mõisas tegutses 18. sajandil ka Putkaste tellisetehas.

Putkaste mõisa peahoone, sõiduhobuste tall-tõllakuur, ait, kelder, mõisatööliste maja on võetud riikliku kaitse alla.

Praeguse Putkaste mõisa peahoone ehitati 19. sajandi I poolel. Tõenäoliselt algas intensiivsem ehitus siis, kui mõis läks 1816. aastast parun Peter von Stackelbergi valdusse. Ehitusaega kinnitavad ka mitmed stiilitunnused, teatud ümber- ja juurdeehitused tehti 19. sajandi II poolel. Suuremad ümberehitused aga 20. sajandi 50. aastatel, mil hoone kohandati majandi keskuseks ja kultuurimajaks. 

Aastatel 1934–1938 töötas Putkastes põllutöökool, 1944. aastal rajati mõisa baasil Putkaste sovhoos ning 1977. aastal muudeti see Putkaste sovhoostehnikumiks.

Galerii
-------

* Putkaste mõisa aitPutkaste mõisa ait
* Putkaste mõisa jääkelderPutkaste mõisa jääkelder
* Putkaste mõisa peahoonePutkaste mõisa peahoone
* Putkaste mõisa tallPutkaste mõisa tall

Viited
------

1. 1 2 3 4  Putkaste mõis Eesti mõisaportaalis (vaadatud 30.07.2015)
2. ↑  Hiiumaast. Eriti Orjakust, Reigist ja Putkastest, Kassarimaa, nr. 32, lk 11, 1 detsember 2012
3. ↑  Putkaste mõisa peahoone kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 18.03.2023)
4. ↑  Putkaste mõisa tall-tõllakuur kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 18.03.2023)
5. ↑  Putkaste mõisa ait kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 18.03.2023)
6. ↑  Põllumeeste kauaaegne lootus täitub, Hiiu Teataja: Hiiumaa häälekandja, 25 september 1934

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Putkaste mõis** |

* Putkaste mõis Eesti mõisaportaalis

Käina Püha Martini kirik
Käina kihelkond

**Kirik**: Käina  

**Mõisad**: Aadma mõis | Orjaku mõis | Putkaste mõis | Vaemla mõis
Vesiveski Belgias Braine-le-Châteaus
Endine Kohila vesiveski
**Vesiveski** on seade veejõu kasutamiseks. 

Levinumad ülesanded läbi ajaloo on olnud viljajahvatamine, palkide saagimine, villatöötlemine, kangakudumine. On teateid ka linaropsimise ja söödapurustamise vesiveskitest Lõuna-Eestis. 

Paisutatud vee potentsiaalse energia muundamiseks kasutatakse veskites hüdroturbiine. Varem olid vesiveskites vesirattad.

Eesti aladel on vesiveskeid kasutatud juba vähemalt 13. sajandist alates. Esimene vastavasisuline teade pärineb Taani hindamisraamatust (1241), kus mainitakse Jõelähtme jõel asunud *Kogael* vesiveskit.

Eesti Rahvusliku Jõukomitee aastatel 1938-1939 koostatud Eesti veejõuseadmete kaardistamise tabelites on 745 kirjerida vesiveskite kohta, millest 62 asusid praeguse Eesti Vabariigi ja Venemaa Föderatsiooni vahelise ajutise kontrolljoone taga.

Vesiveskeid ja hüdroelektrijaamasid on uurinud ja kavandanud tehnikateadlased August Velner ja Harald-Adam Velner.

Vaata ka
--------

* Tuuleveski

Viited
------

1. ↑  Vesiveski – kas pärandkultuuri uppuv lipulaev?. Maaleht, 21.09.2013.
2. ↑  Joad ja joastikud. Vaadatud 14.08.2018.
3. ↑  ERA.1011.1.99
4. ↑  Mihkel Järveoja, Tiit Hang, Raivo Aunap, Taavi Pae (2010). "Vasknarva muutunud rannad". *Eesti Loodus*.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: mitu nime: autorite loend (link)
5. ↑  Harald-Adam Velner ja Ants Saks (2003). "HÜDROELEKTRIJAAMADE JA VESIVESKITE TAASTAMISEST EESTIS".
6. ↑  H. Hanni, M. Pärnapuu ja H.-A. Velner (2007). *Vesiveskid – kultuuri- ja tehnikapärand Eestis*.

Kirjandus
---------

* "Vesiveskid – kultuuri- ja tehnikapärand Eestis", H. Hanni, M. Pärnapuu ja H.-A. Velner, 2007.
Somaalia revolutsioon toimus aastatel 1986–1992. Üks osaline oli tolleaegne Somaalia valitseja Siad Barre ja tema armee Punased Baretid (*Duub Cas)*, nende vastased olid klannipõhised dissidentide grupid. Revolutsioon on jaotatud kaheks perioodiks: 23. mai 1986 – 26. jaanuar 1991 ja 26. jaanuar 1991 – aprill 1992. 

**Revolutsiooni esimene periood** 23. mai 1986 – 26. jaanuar 1991. 
Siad Barre sai vigastada autoõnnetuses, mille põhjustasid dissidendid. Punased Baretid muutusid julgeks ja hakkasid konflikte lahendama relvadega. Barre väed kasutasid relvi väga julmalt ja veriselt ning tapsid vastaseid külmavereliselt. Selle perioodi vältel tapeti umbes 100 000 inimest. Barret toetas USA, et riigikorda säilitada ja mässulised maha suruda. Somaalia oli väga pingeline riik ja ühe jalgpallimängu ajal, mis toimus 6. juulil 1990, puhkes suur mäss. Siad Barre ihukaitsjad läksid paanikasse ja tapsid 65 mässajat. Nädal pärast seda mõistis Siad Barre 46 Manifesti Gruppi kuuluvat prominenti surma. Veidi pärast seda kirjutasid 114 avaliku elu tegelast alla nõudele, mis sunniks Siad Barre hukkamise otsusest loobuma ja riigi eesotsast taanduma. Pärast seda kaotas Siad Barre USA toetuse ja põgenes Nigeeriasse. Kodusõda algas.

**Revolutsiooni teine periood** 26. jaanuar 1991 – aprill 1992 ehk periood kodusõja algusest kuni ÜRO sekkumiseni. Märkimisväärseid sündmusi ei olnud. Eri isikud üritasid haarata võimu Somaalias, aga pikalt ei suutnud keegi tipus püsida.
Komsomolskaja ploštšad Krasnoselski rajoonis
**Krasnoselski rajoon** on rajoon Moskvas, mis kuulub Keskhaldusringkonda. Rajoonile vastab munitsipaalringkond **Krasnoselski**.

Rajoon hõlmab 496 hektari suuruse territooriumi Moskva tsentrumi kirdesektoris. Piirneb Basmannõi ja Meštšanski rajooni ning Idaringkonda jääva Sokolniki rajooniga. Rajoonis on üle 48 tuhande elaniku.

Krasnoselskis on 7 metroojaama: Krasnoselskaja, Komsomolskaja (Sokolnitšeskaja), Komsomolskaja (Koltsevaja), Krasnõje Vorota, Suhharevskaja, Turgenevskaja ja Sretenski Bulvar.

Rajooni territooriumile jääb Komsomolskaja ploštšad, mille ääres asub kolm jaamahoonet: Leningadi, Jaroslavli ja Kaasani.

Võimuorganid
------------

Rajooni juhtimist teostatakse Krasnoselski rajoonivalitsuse (vene keeles Управа Красносельского района), kohaliku omavalitsuse tööorganite ning teiste rajooni võimuorganite abil (politsei, prokuratuur jt).

Administratiivvõimuorganiks on Krasnoselski rajooni valitsus. Seda juhib valitsuse pea (глава управы), kellel on neli asetäitjat: elamu-kommunaalmajanduse ja heakorra küsimuste alal; ehitusalaste ja maaomandi küsimuste alal; majanduse, kaubanduse ja teenuste osutamise küsimuste alal ning asetäitja elanikkonnaga läbiviidava töö alal.

#### Kohaliku omavalitsuse tööorganid

Kohaliku omavalitsuse esindusorganiks on 10-liikmeline Krasnoselski munitsipaalringkonna saadikute nõukogu, kes valib enda liikmete hulgast esimehe. Saadikute nõukogu korraldab istungeid mitte harvemini kui kord kvartalis. Kohaliku omavalitsuse täidesaatvaks organiks on munitsipaalringkonna saadikute nõukogu aparaat, mida juhib nõukogu poolt valitud munitsipaalringkonna pea.

2017. aasta septembris toimunud Moskva munitsipaalsaadikute valimistel võitsid Krasnoselski munitsipaalringkonna nõukogu 10 saadikukohast sõltumatud kandidaadid 7 kohta (ülejäänud kolm said Ühtse Venemaa kandidaadid). Saadikute nõukogu valis nõukogu esimeheks ja munitsipaalringkonna peaks tuntud opositsioonipoliitiku Ilja Jašini.

Munitsipaalringkonna eelarve 2018. aastal moodustas 14,8 miljonit rubla (u 210 000 tuhat eurot).

Hram Vsehh Svjatõhh v Krasnom Sele

Vaatamisväärsused
-----------------

Rajoonis asub endine Novo-Aleksiuse klooster (praegu Aleksiuse stauropegiaalne nunnaklooster), mille territooriumil paikneb õigeusu pühakoda Hram Vsehh Svjatõhh v Krasnom Sele.

Viited
------

1. ↑  Характеристика района. krasnoselsky.mos.ru
2. ↑  Решение СДМО Красносельский от 18 июня 2019. moks.msk.ru

Välislingid
-----------

* Krasnoselski rajoon (Moskva) – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Krasnoselski rajoonivalitsuse koduleht
* Krasnoselski munitsipaalringkonna saadikute nõukogu koduleht
**Anu Pallas** (sündinud 12. septembril 1960 Pallasmaa külas Muhumaal) on eesti ajakirjanik. 

Ta lõpetas 1986. aastal Tartu Riikliku Ülikooli filoloogiateaduskonna žurnalistikaosakonna ja sai 2000. aastal Tartu Ülikoolis magistrikraadi väitekirjaga "Harrastusest elukutseks. Ajakirjaniku ameti kujunemine Eestis 1878-1940" (juhendaja Epp Lauk). 

Pallas oli 1987–1989 ajalehe Nõukogude Hiiumaa ja 1989–1993 ajalehe Hiiumaa korrespondent, 1993–1995 ajalehe Hiiumaa peatoimetaja, 1995–1997 ajalehe Pühalepa Teataja toimetaja, 1997–2001 ajalehe Hiiu Lehe toimetaja.

Alates 2005. aastast on Pallas ajalehe Muhulane toimetaja, kui Vassili Auväärt toimetamisest loobus.

Ta on alates 2001. aastast olnud Tartu Ülikoolis erineva koormusega teadur.

Teoseid
-------

* "Muhu. Saaremaa. Hiiumaa" (koos Kadri Tüüri ja Bruno Paoga). 2005

Viited
------

1. ↑  Aimi Pitk (06.02.2007). "Nõmmküla külaselts Põhjarannik on avatud". *Meie Maa*. Originaali arhiivikoopia seisuga 19.03.2016. Vaadatud 28.03.2011.
2. 1 2  Anu Pallas Eesti Teadusinfosüsteemis Muuda Vikiandmetes
3. ↑  Ajaleht Muhulane Muhu valla kodulehel
4. ↑  Monika Puutsa (07.01.2005). "Muhulast toimetab Anu Pallas". *Meie Maa*.
**Päästeliit** (**PL**) on Eesti vabatahtlike päästeorganisatsioonide eraõiguslik ühendus (MTÜ), mis asutati 22. jaanuaril 2010 Tallinnas. Päästeliidu liikmed on Eestis tegutsevad juriidilised isikud, kes tegelevad ennetus- või päästetöödega. Päästeliidu peaeesmärgiks on oma liikmete huvide esindamine suhtluses erasektori ja riiklike partneritega. Päästeliidu liikmete peamine huvi on turvalise elukeskkonna loomine kogukondades üle Eesti.

Juhtimine
---------

Päästeliidu igapäevast tegevust korraldab juhatuse esimees, strateegiat seab nõukogu. Päästeliidu nõukogu on valitud printsiibil, et igast Eesti piirkonnast esindab vabatahtlikke üks nõukogu liige, kaks liiget esindavad üle-eestilise tegevuspiirkonnaga liikmeid, üks liige esindab merepäästjaid ning üks nõukogu liige on Päästeliidu auliikme, esimesest Eesti Vabariigist pärit ajaloolise järjepidevuse säilitaja – Eesti Tuletõrjeliidu – esindaja. Lisaks on nõukogus üks liige arvukate Eesti saarte esindajaks. Päästeliidu juhatus on kaheliikmeline. Juhatuse esimees on ka Päästeliidu tegevjuht.

Patroon
-------

Päästeliidu patroon on Kaido Höövelson, maadlejanimega Baruto Kaito (把瑠都 凱斗). Elukutselt on Höövelson madrus. Ta on löönud kaasa Päästeliidu üldkogudel, vabatahtliku merepääste õppustel, esinenud vabatahtlike päästjate toetuseks televisioonis ja kirjutavas pressis. Samuti on Baruto toetanud vabatahtlike päästjate projekte ning andnud Simuna komando käsutusse tuletõrjeauto, mille 2014. aastal kinkisid talle pulmadeks vabatahtlikud päästjad ja merepäästjad. Ta hoiab end Eesti vabatahtlike päästjate tegemistega pidevalt kursis.

Partnerid
---------

Päästeliidu partnerid on

* riiklikud institutsioonid (ennekõike Siseministeerium, Päästeamet ning Politsei- ja piirivalveamet);
* rahvusvahelised organisatsioonid (nt Rahvusvaheline Tuletõrje- ja Päästeteenuste Assotsiatsioon, Rahvusvaheline Merepääste Föderatsioon jt);
* kodanikuühendused (nt Naabrivalve, Eesti Maaomavalitsuste Liit jt).

Lisaks sellele hulk eratoetajaid, keda käsitletakse Päästeliidu sponsoritena.

Rahastus
--------

Päästeliit saab raha järgmistest allikatest:

* liikmemaksud (7 eurot aastas ühingu kohta)
* sponsorite toetused (varieeruvad summad olenevalt aastast)
* riiklikud toetused (varieeruvad summad olenevalt aastast)

Päästeliidu suveräänsuse tagamiseks ja jätkusuutlikuks arenguks on vähenenud riiklike toetuste osa ning kasvanud sponsorite panus.

Viited
------

1. ↑  "Siseturvalisuse arengukava 2020-2030 (PDF; lk 47)". Siseministeerium. Vaadatud 16. august 2022.
2. ↑  "Arhiivikoopia". *Harju Elu*. 17. aprill 2015. Originaali arhiivikoopia seisuga 15. märts 2018. Vaadatud 15. märtsil 2018.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
3. ↑  Marian Männi. (4. aprill 2014). "Barutost saab Eesti päästjate patroon". *Postimees*. `{{netiviide}}`: eiran tundmatut parameetrit `|KasutatuD=`, kasuta parameetrit (`|kasutatud=`) (juhend)
4. "Visioon". Päästeliit. Originaali arhiivikoopia seisuga 15. märts 2018. Vaadatud 16. august 2022.

Välislingid
-----------

* Koduleht
Burtnieki lademe liivakivid paljanduvad Salatsi jõe kallastel. Pildil Neļķu klintis.
**Burtnieki lade** on keskdevoni ladestiku regionaalne lade. Lademes eristuvad Salaca alamlade ja Abava alamlade. Burtnieki lademe all lamab Aruküla lade ja temal lasub Gauja lade.

Lademe absoluutne vanus on 380,5–377 miljonit aastat. Seda hakkas esimesena eristama Walther Gross aastal 1940. Lademe stratotüübiks on liivakivipaljand Salatsi jõe kaldal Burtnieki järvest 12 kilomeetrit loodes.

Rahvusvahelise kronostratigraafia järgi kuulub Burtnieki lade paleosoikumi aegkonna keskdevoni ajastiku Givet' lademesse.

Burtnieki lademesse kuulub Burtnieki kihistu, mis jaguneb kolmeks kihistikuks:

* Härma kihistik
* Koorküla kihistik
* Abava kihistik

Lademe paksus Eestis on 60–95 m,Läti aladel on see 40-60 m paks. 

Lademe avamusala kulgeb Eestis vööndina Iklast Mehikoorma–Karisilla jooneni. Vööndi laius on 25–30 km. Lätis avaneb lade Kuramaal Roja jõe ümbruskonnas, valdavalt aga Vidzeme põhjaosas, lasudes Eesti piirist Salacani, samuti ka Koiva ülemjooksul kuni Valmiera linnani.

Lade paljandub näiteks Ahja ja Võhandu jõe kallastel.

Lademe kivimkoosseisus on palju liivakivi, lademe ülemises osas esineb Lätis ka savikat aleuroliiti.

Viited
------

1. 1 2 3 4  EE 12. köide, 2003: 39.
2. ↑  Eesti geokogud. Burtnieki lade
3. ↑  Burtnieki Stage A. Kleesment & E. Mark-Kurik (Raukas, A. Teedumäe, A. (eds). 1997. Geology and Mineral Resources of Estonia. Estonian Academy Publishers, Tallinn. 436 lk. ISBN 9985-50-185-3)
4. ↑  Eesti Stratigraafia Komisjon. Globaalne geoloogiline ajaskaala
5. ↑  Eesti Stratigraafia Komisjon. Burtnieki lade
6. ↑  Latvijas ģeoloģiskā karte M 1:500 000 - Latvijas Universitāte
7. ↑   (vaadatud 16.02.2013)

Välislingid
-----------

* Eesti geokogud. Burtnieki lade
* Anne Põldvere. Eesti Devoni stratigraafia, 2014

Devoni lademed (Balti stratigraafia)

Tilžė **·** 
Ķemeri **·** 
Rēzekne **·** 
Pärnu **·** 
Narva **·** 
Aruküla **·** 
Burtnieki **·** 
Gauja **·** 
Amata **·** 
Pļaviņase **·** 
Dubniki **·** 
Daugava  

vanemad lademed  nooremad lademed
**Piirsalu mõis** (saksa keeles *Piersal*) oli rüütlimõis Kullamaa kihelkonnas Läänemaal. Tänapäeval jääb kunagine Piirsalu mõis Lääne-Nigula valda Lääne maakonnas.

Ajalugu
-------

Piirsalu mõis eraldati Kuijõe mõisast 17. sajandil. 
Algselt kuulus mõis Schreitenfeldi perekonnale, kuid sajandi lõpul läks mõis Blanckenhagenite valdusse. 18. sajandi keskel omandasid mõisa Schulmannid.

1794. aastal ostis mõisa koos Annenhofi abimõisaga (hiljem Annamõisa küla) 40 000 hõberubla eest Cornelius von zur Mühlen (1756–1815), makstes inventari eest 5500 hõberubla lisaks.

Mõisas asusid telliselööv, saeveski, kaks vesiveskit, viis tuulikut, veise-, lamba- ja seakasvatus. Kuna mõisas oli palju metsa, mis sobis küttematerjaliks, toodeti seal ka potast ja valmistati klaasi. 1893. aastal oli mõisa suurus 5874 tiinu.

Viimane mõisa võõrandamiseelne omanik oli Arthur von zur Mühlen.

Pärast Vabadussõda jagati mõisa maad asundustaludeks ja mõisasüda läks Kaitseliidu valdusse.

Mõisahoone
----------

19. sajandi keskel valminud tellistest peahoone oli põhiosas ühekorruseline ja keskosas kahekorruseline. Tagafassaadil olid ka väikesed eenduvad tiibehitised.

Tänapäeval on mõisa peahoone lagunenud, kuid säilinud on hulk kõrvalhooneid.

Välislingid
-----------

* 
* Eesti mõisaportaal

  


Kullamaa kirik
Kullamaa kihelkond

**Kirik**: Kullamaa  

**Mõisad**: Jõgisoo mõis | Kasenurme mõis | Kalju mõis | Kohatu mõis | Koluvere mõis  | Kuijõe mõis | Käända mõis | Kääsla mõis | Kütke mõis | Leevre mõis | Leila mõis | Liivi mõis | Loodna mõis | Luiste mõis | Maidla mõis | Ohtla mõis | Piirsalu mõis | Päri mõis | Sipa mõis | Sooniste mõis | Suure-Kullamaa mõis | Teenuse mõis | Tolli mõis | Ubasalu mõis | Vaikna mõis | Väike-Kullamaa mõis
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel on Tallinna asutusest; Saaremaal Salme valla asutuse kohta vaata Salme kultuurimaja (Salme vald)* |

---

Jaan Tombi nimelise kultuuripalee hoone (1991)
**Salme kultuurikeskus** (ametlikult *Tallinna Salme Kultuurikeskus*) on kultuuriasutus, mis tegutseb Tallinnas Kalamaja asumis aadressil Salme  12.

Asutus kandis Eesti NSV ajal Ametiühingute kultuurikeskuse, Jaan Tombi nim. kultuuripalee, Eesti Ametiühingute Kultuurikeskuse ja Eesti NSV Ametiühingute Nõukogu J. Tombi nim. Kultuuripalee nime.

Jaan Tombi nimeline Kultuuripalee sai tuntuks eeskätt seal tegutsenud Eesti NSV Riikliku Noorsooteatri tõttu.

Jaan Tombi nimeline kultuuripalee asutati Tallinnas Pikal tänaval mustpeade majas 
Jaan Tombi nimeline kultuuripalee asutati 1940. aastal Mustpeade majas, Pikk tänav 26. 1945. aastal oli Eesti NSV Ametiühingute Kesknõukogu J. Tomp'i nimelise Kultuurhoone direktor Nikolai Goldšmidt.

1965. aastal kolis kultuurikeskus uude hoonesse Salme tänaval. Pärast Eesti taasiseseisvumist nimetati keskus ümber asukoha järgi Salme kultuurikeskuseks. Tänapäeval tegutseb seal rohkesti huviklubisid, ringe, stuudioid jms, 2013. aasta seisuga oli seal 39 kollektiivi ligi 1500 osavõtjaga. Kultuurikeskuses tegutseb ka 1947. aastal asutatud Salme Teater.

Salme kultuurikeskus on Tallinna linna kultuuriasutus, mis kuulub Põhja-Tallinna linnaosavalitsuse haldusalasse. 2003. aastast kuni 2018. aasta alguseni oli selle direktor Toomas Loo, aastatel 2018–2020 Mihkel Kübar. 
Alates 1. detsembrist 2020 on Salme kultuurikeskuse direktor Sten Svetljakov, varasem Põhja-Tallinna linnaosavalitsuse kultuuri- ja noorsoosektori ametnik, kes alates juunist 2020 oli määratud direktori kohusetäitjaks.

Vaata ka
--------

* Naiskoor ILO

Viited
------

1. 1 2 3  "Ametlik info", Salme Kultuurikeskuse koduleht (vaadatud 21. jaanuaril 2013)
2. ↑  EE 12. köide, 2003: 504
3. ↑  Põhja-Tallinn vahetab rikkumiste tõttu välja Salme keskuse juhid, BNS / ERR Uudised, 24.01.2018.
4. ↑  Salme Kultuurikeskuse juht lahkub ametist. Pealinn.ee, 09.06.2020.

Välislingid
-----------

* Salme kultuurikeskuse koduleht
**Accademia Bizantina** on Itaalia vanamuusikaansambel, mis on asutatud 1983. aastal Ravennas. Ansambel on spetsialiseerunud 17. ja 18. sajandi muusika ajalooliselt täpsele esitamisele. 

1996. aastast juhib ansamblit Ottavio Dantone, kes on 1989. aastast mänginud samas kollektiivis klavessiini.

Kollektiiv esineb sageli ning osaleb Euroopa suurtel muusikafestivalidel Salzburgis, Ravennas, Holsteinis ja Luzernis.

Kontserdireisid on ansambli viinud peale Euroopa maade ka Jaapanisse, Mehhikosse ja Ameerika Ühendriikidesse. 

Ansambel on esitanud Vivaldi, Händeli, Galuppi, Albinoni, Corelli, Pergolesi, Spontini, Purcelli, Haydni, Mozarti, Scarlatti jt teoseid, Bachi kantaate ja klavessiinikontserte. 

Ansambliga on koostööd teinud Andreas Scholl, Roberta Invernizzi, Sandrine Piau, Sonia Prina.

Accademia Bizantina on tuntud plaadifirmade (nt Denon, RCA, Arts, Decca, Harmonia Mundi, Archiv) kaudu välja andnud ligi paarkümmend CD-albumit.

Viited
------

1. 1 2 3  Ottavio Dantone. Accademia Bizantina www.artistsmanagement.com Kasutatud 12.05.2013

Välislingid
-----------

* Accademia Bizantina koduleht
Kaart
Keskuse tänava ja Mustamäe tänava ristmik. Keskel Keskuse tänava lõik Mustamäe tee ja Ehitajate tee vahel, paremal Mustamäe tee, vasakul Männipark
**Keskuse tänav** on tänav Tallinnas Mustamäe linnaosas Mustamäe asumis.

Tänav algab Sõpruse puiesteelt ja kulgeb ümber Männi pargi. Keskosas ristub Mustamäe teega ja lõpeb Ehitajate teega. Tänava pikkus on umbes 660 meetrit.

Trolliliinide 4 ja bussiliinide 72 lõpppeatus. Keskuse tänav 5
Õhuvaade Sõpruse puiesteele, Akadeemia teele, Ehitajate teele ja Männi pargile, Mustamäe teele, Keskuse tänava hoonestusele

Hoonestus
---------

Tänava ääres asuvad viie- ja üheksakorruselised paneelelamud. 2007 valmis Keskuse 14a seitsmekorruseline elamu (tellija OÜ Fine Kinnisvara, ehitas AS Harju Ehitus).

Keskuse tänav 18 asub Tallinna Mustamäe Gümnaasium, Keskuse tänav 16 tegutses kauplus Männi, Keskuse 5 kinnistul asub trolliliini lõppjaama dispetšerihoone.

Keskuse tänavat mööda kulgevad Tallinna trollibussiliin 4 (Keskuse – Balti jaam) ja bussiliin 72 (Keskuse – Kopli). Keskuse 5 kinnistul asub trolliliini lõppjaama dispetšerihoone. Tänavale jäävad peatused: Männi ja Keskuse.

Ajalugu
-------

Tänava nimi võeti kasutusele 1966. aastal. Nimi tuleneb sellest, et algselt kavandati tänava ümbruskonda Mustamäe linnaosa keskuseks.

Viited
------

1. ↑  Tallinna tänavanimed. KNAB.
2. ↑  Keskuse tn 14a kinnistu ja lähiala detailplaneeringu kehtestamine Mustamäe linnaosas // Tallinna Linnavalitsuse korraldus nr 2606, 28. detsember 2005
3. ↑  Päring kohanimeandmebaasist. Eesti kohanimed
4. ↑  Robert Nerman, Leho Lõhmus. Tallinna asumid ja ametlikud kohanimed. Tallinn, 2013, lk. 272.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Keskuse tänav (Tallinn)** |

Vaata
-----

* Keskuse tänav
* Sõpruse puiestee (Tallinn)
* Mustamäe tee
* Ehitajate tee (Tallinn)
* Männipark

| * v
* r
Mustamäe asumi tänavad |
| --- |
| Tänavad | 
Akadeemia tee · Ehitajate tee · Herilase tänav · Kadaka tee · Keskuse tänav · Lepatriinu tänav · Mustamäe tee · Männiliiva tänav · Raja tänav · Retke tee · Sõpruse puiestee · Juhan Sütiste tee · Anton Hansen Tammsaare tee · Tervise tänav · Eduard Vilde tee · Üliõpilaste tee |
**Drybini rajoon** on 2. järgu haldusüksus Valgevenes Mahiloŭ oblastis. Rajooni pindala on 767 km². 2015. aasta seisuga elas seal 10 480 inimest. 

Rajoon moodustati 17. juulil 1924. aastal, ent aastal 1931 see likvideeriti. Rajoon loodi taas 29. detsembril 1989, mil piirkonda asus Tšornobõli katastroofi tõttu massiliselt elama Krasnapołle rajoonist lahkuma sunnitud inimesi. See koosneb järgmistest külanõukogudest: Černieŭka, Karoŭčyna, Michiejeŭka, Piervamajski ja Rasna külanõukogu.

Rajoonikeskuseks on Drybin. Teisi asulaid: Rasna

* KamienkaKamienka
* TrylesinaTrylesina
* Kamienskaja HorkaKamienskaja Horka

Rajooni suurimad jõed on Pronja ja selle lisajõed Vierbaŭka, Basja ning Rasta. Rajooni territoorium asub keskmiselt 190-170 meetri kõrgusel. Rajooni põhjaosa jääb Smolenski-Moskva kõrgustikule. Kõrgeim koht (226 meetrit) jääb Jeśkaŭka külasse Michiejeŭka külanõukogus, madalaim koht asub Pronja orus (147 meetrit).

2009. aasta seisuga olid elanikest 92,83% valgevenelased, 5,68% venelased ja 1,49% oli teistest rahvustest. 72,77% elanike emakeeleks oli valgevene keel, 26,73% elanike emakeeleks oli vene keel. Koduse keelena kasutas valgevene keelt 42,79% elanikke, vene keelt aga 56,96%.

Viited
------

1. ↑
2. ↑

Välislingid
-----------

 Drybini rajoon – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Rajooni täitevkomitee koduleht (*vene keeles*)
* Rajoon oblasti täitevkomitee kodulehel (*vene keeles*)
* Infot rajooni kohta (*vene keeles*)
* Rajooni kaart

| * v
* r
Mahiloŭ oblasti haldusjaotus |
| --- |
| Rajoonid | 
Asipovičy rajoon • Babrujski rajoon • Bychaŭ rajoon • Białyničy rajoon • Chocimski rajoon • Čavusy rajoon • Čerykaŭ rajoon • Drybini rajoon • Hłuski rajoon • Horki rajoon • Kasciukovičy rajoon • Kiraŭski rajoon • Kličaŭ rajoon • Klimavičy rajoon • Krasnapołle rajoon • Kruhłaje rajoon • Kryčaŭ rajoon • Mahiloŭ rajoon • Mscisłaŭ rajoon • Słaŭharadi rajoon • Škłoŭ rajoon |
| Oblastilise alluvusega linnad | 
Babrujsk • Mahiloŭ |
*Mitte segi ajada Harju maakonnas Kose vallas Oru külas asuva Oru põhikooliga*

---

**Oru Kool** on põhikool Lääne maakonnas Lääne-Nigula vallas (varem Oru vallas) Linnamäe külas. 

Oru Kool asutati 1903. aastal kaheklassilise ministeeriumikoolina.

Ajalugu
-------

Aastal 1900 tehti valitsevate ringkondade poolt Oru vallale ettepanek ehitada uus koolimaja, milles hakkaks töötama ministeeriumikool. Uuele koolile lubati riiklikku toetust. Algul kartis Oru valla volikogu suure hoone ehitamist ette võtta, aga kui ministeeriumikooli taheti avada hoopis Taeblas, otsustati koolimaja ehitamisega algust teha. Koolimaja ehitamist Linnamäele alustati 1902. aastal. Kuna maja sisetööd ei saanud 1903. aasta sügiseks valmis, alustas Oru ministeeriumikool tööd Kärbla koolimajas.

Ministeeriumikooli rajamisega Linnamäele suleti Vedra ja Kärbla külakool, hiljem ka Rannaküla kool.

Uude kahekorruselisse koolimajja asuti 1903. aasta novembris; see oli tollal ümbruskonna kõige avaram koolimaja. Oru ministeeriumikooli esimene lend lõpetas 1906. aasta kevadel. Lõpetajate hulgas olid Helmi Tilling, Luise Rangis, Veera Arder (vend Aleksander Arder on luuletaja Ott Arderi ja muusik Jaan Arderi vanaisa), Helene Ketmann, Helene Truberg, Leopold Pilt, Aleksander Viikmann, Aleksander Nurk, Paul Albert, Aleksander Elts.

Saksa okupatsiooniga 1918. aasta suvel vabastati ametist kõik Oru kooli õpetajad ja nende asemele määrati uued. 1918. aasta sügisel algas Oru koolis töö Saksa okupatsioonivõimude juhendite järgi. Õpetajaiks olid kolm naisõpetajat, kes said töötada ainult kolm kuud. Eesti Vabariigi ajal tegutses Orul 6-klassiline algkool.

1998. aasta sügisel algas õppetöö Linnamäele ehitatud uues kolmekorruselises koolimajas (arhitekt Tiit Trummal). Vana maja jäi tühjaks. See renoveeriti kakskümmend aastat hiljem. Linnamäe Arenguselts avas seal 2018. aastal tegevus- ja teeninduskeskuse.

Kooli nimesid
-------------

* 1903 Oru 2-klassiline ministeeriumikool
* 1919 Oru 6-klassiline algkool
* ...
* 1999 Oru Kool

Viited
------

1. 1 2  Martin Kaasik, 2001. Eesti koolid 2000. AS Inreko Press. Lk 201
2. ↑  Kärbla ja Rannaküla külakoolidest Oru ministeeriumikoolini… Linnamäe Arenguselts.
3. ↑  Kärbla ja Rannaküla külakoolidest Oru ministeeriumikoolini… Linnamäe Arenguselts.
4. ↑  Kärbla ja Rannaküla külakoolidest Oru ministeeriumikoolini… Linnamäe Arenguselts.
5. ↑  Kärbla ja Rannaküla külakoolidest Oru ministeeriumikoolini… Linnamäe Arenguselts.
6. ↑  Kärbla ja Rannaküla külakoolidest Oru ministeeriumikoolini… Linnamäe Arenguselts.
7. ↑  Pajula, Malle. Oru lapsi ootab uus kool. Eesti Päevaleht, 13. august 1998.
8. ↑  Lauri, Urmas. Oru vana koolimaja uues kuues. Lääne Elu, 19. veebruar 2018.

Välislingid
-----------

* Oru Kooli koduleht
**Maarahvas** on eestlaste varasem endanimetus, mille päritolu kohta on erinevaid hüpoteese. 

Tänapäeval kasutavad eestlaste kohta nimetust "maarahvas", eesti keele kohta "maakeel" ja Eesti kohta "Maavald" peamiselt maausulised ja taarausulised. 

Tavakeeles tähendab "maarahvas" maal ehk väljaspool linna elavaid inimesi, vastandina linnarahvale ehk linlastele.

Etümoloogia
-----------

Esimesed mainimised *Aestii* kohta eestikeelses tekstis on 17. sajandist, eesti rahva suus sai nimetus üldiseks 19. sajandil seoses rahvusliku eneseteadvuse ärkamisega, sellele eelnevalt kasutasid eestlased enda kohta nimetust *maarahvas* ja nimetasid oma keelt *maakeeleks.* Liitsõna *maarahvas* osadest *maa* on eeldatavasti vana ning uurali keeltele ühine (\**maγe*, *mage*, *mae*), *rahvas* on vanaskandinaavia (*þrawwas* - täiskasvanud inimesed) laen läänemeresoome keeltes.

Jürgen Beyeri järgi on tegu tõlkelaenuga keskaja saksa sõnast *Landvolk* ('põlisrahvas').

Kalle Eller on seesuguse etümoloogia vaidlustanud oma essees "Maarahvast", juhtides tähelepanu, et ka vadjalased on oma keelt nimetanud *maa tšeeli*, ilma et neil oleks olnud põhjust end "sakstele" vastandada "maa" rahvana. "Maarahva" mõiste oli endanimetusena kasutusel ka eesti asundustes Venemaal ("kraasna maarahvas", "luutsi maarahvas" jmt).

Viited
------

1. ↑  Eesti etümoloogiline sõnaraamat.
2. ↑  Jürgen Beyer. Ist *maarahvas* (‚Landvolk‘), die alte Selbstbezeichnung der Esten, eine Lehnübersetzung? Eine Studie zur Begriffsgeschichte des Ostseeraums. // Zeitschrift für Ostmitteleuropa-Forschung 56 (2007), lk 566–593
3. ↑  Kalle Eller, "Maarahvast". – Vikerkaar (1990, nr 3, lk 72); "Maarahva elujõud" II (Tartu, Elmatar 1998, lk 199–216).

* Wictionary East, Ost etc.

Vaata ka
--------

* Maakeel
* Maavald
* Mererahvas
* Rannarahvas

Kirjandus
---------

* Paul Ariste. Maakeel ja eesti keel. // Eesti NSV Teaduste Akadeemia Toimetised. Ühiskonnateaduste seeria 2. Tallinn 1956, lk 117–125
* Riho Grünthal. *Livvistä liiviin. Itämerensuomalaiset etnonymit.* Castreniumin toimitteita 51. Helsinki: suomalais-ugrilainen laitos, Suomalais-Ugrilainen Seura 1997, lk 184–240
* Jürgen Beyer. Ist *maarahvas* (*Landvolk*), die alte Selbstbezeichnung der Esten, eine Lehnübersetzung? Eine Studie zur Begriffsgeschichte des Ostseeraums*. // Zeitschrift für Ostmitteleuropa-Forschung 56 (2007), lk 566–593*

Välislingid
-----------

* Kalle I. Eller, "Maarahvast"
* Rein Taagepera, "Maa rahva auto-genotsiid?"
* Jürgen Beyer, "Maarahvas kui saksa tõlkelaen"
**Metonüümia** (kr *metonymia* 'nimevahetus, ümbernimetamine') on kõnekujund (troop), ülekanne külgnevuse alusel. 

Tähendusülekanne toimub ajalise, ruumilise, põhjusliku, päritolulise, kvantitatiivse vm suhte alusel. 

Metonüümia puhul nimetatakse ühe nähtuse, eseme, isiku asemel teist, mis on inimteadvuses lahutamatult seotud kujutlusega samast nähtusest, mõistest, esemest või isikust.

Metonüümia näiteid
------------------

Näiteks selle asemel, et öelda *kokku said Euroopa riikide kuningad*, võidakse öelda *kokku said Euroopa kroonitud pead* või *ta sai kuulsaks* asemel *tema pead ehib nüüdsest loorberipärg*.
Metonüümiga on tegemist ka siis, kui üks, näiteks väepealiku nimi tähistab paljusid, näiteks tema vägesid: *Caesari väed vallutasid Gallia* öeldakse *Caesar vallutas Gallia*. Tihti võidakse ainesõna asemel kasutada asjasõna (*jõin ühe klaasi*), inimeste tähistaja asemel kasutada ajastunime (*keskaeg uskus nõidust*), riigi kodanike asemel nimetada riiki (*jalgpallis oli võidukas Brasiilia*), eseme asemel rääkida materjalist (*sõime lauahõbedalt*).

Vaata ka
--------

* metafoor
**Kitsemampel** (*Cortinarius caperatus*) on vöödikuliste sugukonda kuuluv seen, mis kasvab Euroopa ja Põhja-Ameerika põhjapiirkondades. See kuulus varem mampli perekonda.

Kitsemamplit tunti varem ladinakeelse nimega *Rozites caperatus* ning liigitati perekonda *Rozites*, kuid geenianalüüsi tulemusena liigitati vöödiku (*Cortinarius*) perekonda.

Kitsemampel kasvab augustis-septembris liivastes männikutes ja rabastuvates metsades, tihti massiliselt.

Kübar on ookerkollastes toonides, 10–15 cm laiune, radiaalselt vaoline, keskel kühmuga. Noortel kübaratel on tipus helkiv kirme. Jalg on kübaraga sama värvi, rõngaga. Rõngast kõrgemal on jalg valgete kiududega. Rõngas on õrn ja habras. Seeneliha on pehme ja valge, jalas kiuline.

Kitsemampel on väga hea mahedamaitseline söögiseen, mida pole vaja kupatada. Kasutatakse suppides, kastmetes, küpsetistes jm. Säilitatakse sügavkülmutatuna, marineerituna ja hapendatuna. Kuivatamisel maitse halveneb ja võib muutuda kibedaks.

Välislingid
-----------

* Kitsemampel andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes
Võlingi allikas
**Võlingi allika matkarada** asub Järvamaal Järva vallas Endla looduskaitsealal.

Raja tutvustus
--------------

Võlingi allika matkaraja pikkus edasi-tagasi kõndides on 2,4 kilomeetrit, rajal on kaks laudteelõiku ning osa rajast on kaetud hakkpuiduga. Matkarajal matkates saavad matkajad infot neljalt eri infotahvlilt. Rajal on telkimisvõimalus kuni kuuele telgile ja lõkketegemise koht koos varjualuse ja kolme pingiga, olemas on ka käimla. Lõkkeplatsini, mis asub matkaraja alguses, saab ligi ka ratastooli ja lapsevankriga. Matkaraja muudes osades peale lõkkealuse tuld teha on keelatud. Lõkkeplatsile tuleb kaasa võtta oma küttematerjal, kohapeal lõkkepuid ei ole. Talvisel ajal lõkkeplatsi lumest ei puhastata, küll aga tehakse juurdepääsuteele matkarajale lumetõrjet. Kevadise ja talvise suurvee ajal võib osa rajast olla läbimatu; ka muul ajal võib rada olla märg, kuna tegu on karstialaga. Matkaraja laudteed ja teekatet uuendatakse 2015.–2018. aastal.

Raja äärde jäävate allikate vesi on pärit Pandivere kõrgustikult. Lisaks Vilbaste allikarühmale, mille koosseisu Võlingi allikas kuulub, asub piirkonnas veel allikarühmi.

Vaatamisväärsused
-----------------

Võlingi allika matkarajal on laudteelõigud, millel kõndides näeb matkaja aruniitu. Matkaraja äärde jääb eri tüüpi allikaid: Võlingi langeallikas ja Vilbaste tõusuallikad. Niidul kasvab eri liike käpalisi. Võlingi jões elab ka eri liike kalu, nende seas jõeforellid ning võldased. Võlingi allikas, millest saab alguse Võlingi oja, kuulub Vilbaste allikarühma. Ühes sekundis voolab Võlingi allikast välja 220 liitrit vett.

Matkaraja kasutamine
--------------------

Matkarada on mõeldud loodusmatkajatele, aga ka ürituste korraldamiseks. Kui matkarajale soovitakse sõita maastikuautoga või soovitakse matkarajal korraldada enam kui 20 osalejaga üritus, tuleb eelnevalt luba saada Keskkonnaametilt, kes on kaitseala valitseja. Kaitseala territooriumile jäävad nii Endla järv kui ka Sinijärv, kus kalastamine on lubatud vaid kalastuskaardi omanikele.

Võlingi matkarada on osa RMK Peraküla-Aegviidu-Ähijärve 820 kilomeetri pikkusest matkateest.

Viited
------

1. 1 2  "Elamus Järvamaa allikaretkelt". *Sekretär.ee*. Originaali arhiivikoopia seisuga 6.10.2017. Vaadatud 6.10.2017.
2. ↑  Delfi. "Ratastooli ja lapsekäruga saab rappa ja metsa". *Delfi.ee*. Vaadatud 6.10.2017.
3. 1 2 3  RMK. "Võlingi allika matkarada". *Loodusega koos*. Vaadatud 6.10.2017.
**Karri Markus Tapio Rämö** (sündinud 1. juulil 1986 Asikkalas) on Soome jäähokimängija (väravavaht).

Soome kõrgliigas debüteeris ta hooajal 2003–04 Lahti Pelicansi meeskonnas. Hooajal 2005–06 mängis ta Soome kõrgliigas HPK ridades.

2004. aastal valis Tampa Bay Lightning ta NHL-i *draft* '​is 191. valikuna. Põhja-Ameerikasse suundus Rämö mängima 2006. aastal. Suurem osa hooajast 2005–06 mängis ta American Hockey League'i (AHL) klubis Springfield Falcons. Lightningi meeskonnas sai ta sel hooajal NHL-is kirja kaks mängu. Põhja-Ameerikasse jäi Rämö pärast seda veel kaheks hooajaks.

Aastatel 2009–2013 mängis ta Rämö KHL-i klubis Omski Avangard.

2013. aasta juulis sõlmis ta lepingu NHL-i klubiga Calgary Flames. Flamesis mängis ta kokku kolm hooaega.

2016. aasta detsembris sõlmis ta lepingu AHL-i klubiga Toronto Marlies. 2017. aasta veebruaris naasis ta Pelicansi. Hooajal 2017–18 mängis ta KHL-is Jokerite ridades. Seejärel sõlmis ta taas lepingu Avangardiga, kuid vigastuse tõttu pidi ta hooaja 2018–19 täielikult vahele jätma. Hooajal 2019–20 mängis Rämö Rootsi kõrgliigaklubis Djurgårdens IF ja 2020–21 Soome kõrgliigaklubis HC TPS. TPS-iga võitis ta 2021. aastal Soome meistrivõistlustel hõbemedali. Sama hooajal väljalangemismängudes oli ta parima tõrjeprotsendiga väravavaht (92,9%). Hooaja 2021–22 esimeses pooles mängis ta Saksamaa kõrgliigagklubis ERC Ingolstadt.

2006. aasta juunioride maailmameistrivõistlustel võitis Rämö Soome kuni 20-aastaste koondisega pronksmedali. Soome jäähokikoondise koosseisus võitis ta pronksmedali 2008. aasta maailmameistrivõistlustel. Soome koondises osales ta ka 2018. aasta taliolümpiamängudel.

Viited
------

1. ↑   (vaadatud 26.4.2022)

Välislingid
-----------

* Karri Rämö NHL.com lehel
* Karri Rämö hockeydb.com lehel
**Pape järv** (ka **Pāpe järv**, läti keeles *Pāpes ezers* või *Papes ezers*) on järv Lätis Lõuna-Kuramaa piirkonnas Rucava vallas. Järve pindala on 12,05 km². Järve suurim sügavus on 1,1 m.

Järve ümbruses asub Pape maastikukaitseala.

Järve eraldab merest 1-2 kilomeetri laiune rannaluidete riba. See asub merepinnast 0,1 meetri kõrgusel. 1834. aastal kaevati järve merega ühendav Pape kanal, ühtlasi rajati selle algusse järve veetaset reguleeriv lüüs. 1966. aastal kaevati järve suubuv Līgupe–Paurupe kanal, mis kiirendas järve veevahetust.

Kaldajoone pikkus on 40,4 km. Sellel on arvukalt lahesoppe ja sõltuvalt vee tasemest 5–12 saart. Kaldaid palistab 1-2 kilomeetri laiune veetaimestiku riba. Kaldad on madalad, põhi mudane. Mudakiht on ligi 5 meetri paksune.

Kuigi Läänemeri pole kuigi soolane, mõjutab selle aeg-ajalt järve tungiv vesi siiski järve elustikku. Pape järvest on leitud 12 liiki kalu. Seal elutsevad linask, nurg, haug, särg, roosärg, koger, hõbekoger, ahven, kiisk, viidikas ja mudamaim.

Valdava osa veetaimestikust moodustavad pilliroog, tarnad, kõrkjad, kilbukad ja penikeeled. Seal kasvavad ka valge vesiroos, väike vesiroos, lääne-mõõkrohi, kamm-penikeel ja harilik skorpionsammal. Kaitsealustest taimedest on seal esindatud silmjärvikas ja meri-näkirohi.

Viited
------

1. ↑  Vietvārdu datubāze
2. ↑  Dabas parka "PAPE" dabas aizsardzības plāns 2007.– 2018.g. lk 71.
3. ↑  Dabas parka "PAPE" dabas aizsardzības plāns 2007.– 2018.g. lk 66.
Helle Helle (2012)
**Helle Helle** (sünninimi **Helle Olsen**, kodanikunimi **Helle Krogh Hansen**; sündinud 14. detsembril 1965 Nakskovis) on taani kirjanik.

Ta sündis Lollandi saare suurimas linnas Nakskovis. 1969. aastal lahutasid vanemad abielu ning Helle kolis koos emaga Lollandi lõunaosa väikelinna Rødbysse ja sai uueks nimeks **Helle Hansen**. Hiljem abiellus ema uuesti ja Helle nimeks sai Helle Krogh Hansen.

Lapsena veetis ta palju aega Rødby raamatukogus ja õppis kirjandust armastama. Pärast Maribo gümnaasiumi lõpetamist 1984. aastal töötas ta vaheaastal Rødby ja Saksamaal asuva Puttgardeni vahet sõitva parvlaeva kosmeetikapoes. Seejärel õppis kirjandusteadust Kopenhaageni Ülikoolis ja loovkirjutamist kirjutamiskursustel.

1987. aastal ilmus tema esikteosena novell "Et blommetræ". 1993. aastal ilmus eksperimentaalne tekstifragmentaarium "Eksempel på liv". 2018. aastal ilmus romaan "de". Tema teoseid on tõlgitud rohkem kui 15 keelde.

Neli tema luuletust ilmusid Poul Borumi (1934–1996) toimetatud kirjandusajakirjas Hvedekorn. Seepeale täiendas Helle end 1989–1991 Kopenhaagenis Borumi loovkirjutamiskoolis. Sel ajal otsustas ta varjunimeks võtta vanaema perekonnanime Helle, sest arvas, et ühesugused ees- ja perekonnanimi aitavad tema karjäärile kaasa.

Aastatel 1990–1995 töötas ta Taani Raadios.

2019. aastal pälvis ta Holbergi medali.

Eesti keeles ilmunud teosed
---------------------------

* "Maja ja kodu" (2000, tõlkinud Juta Reiska)
* "Kui tahad" (2017, tõlkinud Eva Velsker)

Viited
------

1. 1 2 3  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 30. juuni 2020. Vaadatud 30. juunil 2020.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Helle Helle** |
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib Märjamaa kihelkonna rüütlimõisast; Märjamaa kihelkonna Vana-Kasti kõrvalmõisa kohta vaata artiklit Uue-Märjamaa mõis; Märjamaa kihelkonna kirikumõisa kohta vaata artiklit Märjamaa kirikumõis* |

---

**(Vana-)Märjamaa mõis** (saksa keeles *Alt-Merjama*) oli rüütlimõis Märjamaa kihelkonnas Läänemaal.

Mõis asutati 1690 Päädeva mõisast eraldatud alast.

Viited
------

1. ↑   (vaadatud 25.01.2016)
2. ↑  Märjamaa mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris (vaadatud 25.01.2016)

Välislingid
-----------

* Märjamaa mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris


Märjamaa kihelkond

**Kirik**: Märjamaa  

**Mõisad**: Haimre mõis | Kasti mõis | Kauri mõis | Kuuda mõis | Kõrvetaguse mõis | Lümandu mõis | Mõisamaa mõis | Mõraste mõis | Männiku mõis | Nõmmpere mõis | Orgita mõis | Paeküla mõis | Pargi mõis | Päädeva mõis | Sõtke mõis | Uue-Kasti mõis | Uue-Märjamaa mõis | Uuesalu mõis | Vaimõisa mõis | Valgu mõis | Vana-Märjamaa mõis
Iduse mõis (Läti)Iduse mõis
Asendikaart
Iduse mõis 1903. aasta kaardil. Väljavõte kaardilt "Wegekarte des Wolmarschen Kreises mit den Kirchspiels- und Gutsgrenzen" (1903). Mõisa maad on tähistatud numbriga 52
**Iduse mõis** (saksa keeles *Idwen*, läti keeles *Idus muiža*) oli rüütlimõis (fideikomiss) Liivimaal Volmari kreisis Väike-Salatsi kihelkonnas. Praegu asub Lätis Valmiera piirkonnas Sēļi vallas Iduse külas.

Aastal 1816 oli sel Ruhja kihelkonnas *Bahlingmuische* kõrvalmõis, hilisem Bahlenhofi kõrts.

Ajalugu
-------

Algselt kuulusid selle mõisa maad Ruhja ordulinnusele. Aastal 1625 eraldati need Jasper Matson Krusele kuuluvaks mõisaks. Reduktsiooni ajal sai sellest riigimõis. Aastal 1762 eraldati sealne mõis Numersitele tingimusel, et teatav osa sellest jääb riigimõisaks ja sealt saadav tulu kuulub kroonile.

Mõisa suurus
------------

Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 10 ja 5/8 adramaad, millest kümme adramaad oli mõisa pärusvaldus, ülejäänud osa kuulus ametlikult aga riigile. Sellele allus 404 mees- ning 453 naishinge. Samasugune oli olukord aastal 1757. Aastal 1734 oli mõisal adramaid 3 ja 1/4, aastal 1688 aga 4 ja 1/4. Aastal 1641 oli mõisa suurus 1 ja 1/2 adramaad. Aastal 1832 oli mõisa pärusvaldusel adramaid 10 ja 3/20, riigi osas oli adramaid 12/20. Aastal 1881 oli adramaid 5 ja 56/80, lisaks veel 14 ja 19/80 adramaad maad mõisale alluvate talude koosseisus.

Karjamõisad
-----------

Aastal 1816 kuulus mõisale kaks karjamõisa: *Peterhof* ja *Friedberg*.

Viited
------

1. ↑  Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, Heinrich von Hagemeister; lk. 136
2. ↑  Bienestamm, H. von. Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner, 1826, lk 244.
3. ↑  Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, Heinrich von Hagemeister; lk. 134
4. ↑  Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 213.

Kirjandus
---------

* Sakk, Ivar. *Läti mõisad*. Reisijuht. Tallinn: EVG Print, 2006. Lk 71.

Väike-Salatsi kirik.
Väike-Salatsi kihelkond

**Kirik**: Väike-Salatsi kirik  

**Mõisad**: Väike-Salatsi kirikumõis | Iduse mõis | Jaunate mõis | Košķele mõis | Pantene mõis | Sēļi mõis | Skulberģi mõis | Valtenbergi mõis | Vecate mõis