recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Ines Maidre** (sündinud 22. detsembril 1958 Pärnus) on eesti organist. Ta elab Norras ja töötab Bergeni Griegi Akadeemia õppejõuna.

Õpingud
-------

Tema muusikaline haridustee sai alguse klaveriõpingutest Tallinna Muusikakeskkoolis ja jätkus klaveri ja oreli erialal Eesti Muusikaakadeemias professorite Bruno Luki ja Hugo Lepnurme käe all (diplom *cum laude* mõlemal erialal). Aastatel 1989–1991 jätkas ta õpinguid Prantsusmaal Daniel Rothi juures (diplom *Prix d’Excellence*). Lisaks sellele on ta täiendanud end arvukatel meistrikursustel.

Tegevus
-------

Ta on esinenud paljude soolokontsertidega nii kodu- kui ka välismaal, sealhulgas kuulsates katedraalides nagu Westminster Abbey Londonis ja Notre-Dame Pariisis. 1991. aastal saavutas Ines Maidre esikoha konkursil "Concours Musicale d'Ile de Fance'il Versailles" (*Premier Prix Unanimite*). 

Tema repertuaar on ulatuslik ja mitmekesine, sisaldades muusikat eri aegadest ja stiilidest. Lemmikvaldkonnaks on prantsuse muusika. Põnevaks on peetud Ines Maidre nüüdismuusikatõlgendusi, samuti on ta olnud mitmete eesti oreliteoste esmaesitaja. Ines Maidre esituses on kõlanud ka paljude orkestriteoste (sealhulgas Poulenci, Jongeni, Artur Kapi orelikontserdid) orelipartiid. 

Ines Maidre on salvestanud orelimuusikat raadiotele ja firmadele Forte ja Antes. 1994. aasta Eesti Televisiooni dokumentaalfilmis eesti oreliheliloojast Peeter Südast esitas ta enamiku helilooja oreliteostest.

Tunnustus
---------

* 1995 Eesti Kultuurkapitali helikunsti sihtkapitali aastapreemia (kontserdisari "Katedraali kaja" ja eesti orelimuusika salvestamine)

Viited
------

1. ↑  Sissekanne Pärnu orelifestivali veebis

Välislingid
-----------

*
**Karl Adolf Põiklik** (11. juuli 1914 Rakvere – 23. detsember 1990 Jõgeva) oli Eesti klimatoloog ja agrometeoroloog.

Elulugu
-------

Lõpetas 1933 Rakvere Ühisgümnaasiumi, 1940 TÜ majandusteaduskonna. Oli 1937–1940 TÜ finantsõiguse kateedri ja 1940–1942 majandusteaduskonna assistent. Läbis 1942–1944 meteoroloogiaõppe, pärast seda töötas (pensionile minekuni 1976) ilmateenistuses: oli 1944–1949 Kuusiku meteoroloogiajaama vanemvaatleja, 1949–1951 Pärnu ja 1951–1964 Kuusiku meteoroloogiajaama juhataja, 1964–1974 Jõgeva agrometeorologiajaama juhataja, 1974–1976 Tallinna Hüdrometeoroloogia Valitsuse juhataja.

Teadustöö
---------

Oli Eesti tuntumaid agrometeoroloogilise teabe, taimekasvatusega seotud ilma- ja kliimateadmiste kogumise organiseerijaid ning uuringutulemuste edastajaid. Jõgeva agrometeoroloogiajaama loojaid. Eesti NSV teeneline põllumajandustöötaja (1975). Umbes 50 teadustrükist.

Teoseid
-------

* Öökülmad. Tallinn, 1955
* Põllu- ja aiakultuuride talvekahjustustest. Tallinn, 1959
* Üld- ja agrometeoroloogia (kaasautor). Tallinn, 1964
* Põllumajandus ja ilm. // Inimene ja ilm. Tallinn, 1970
* Põllumajandusmaade mikrokliima uurimisest Eesti NSV-s. Tallinn, 1973
* Põld, ilm ja saak. Tallinn, 1977
* Kuidas elab ja töötab Läti põllumees. Tallinn, 1982
* Külvid ja lõikused "Vambolas" (kaasautor H. Kaldma). // Tallinn, 1984
* Ilmaressursid põllumajanduses. Tallinn, 1986.

Viited
------

1. 1 2 3  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Kirjandus
---------

* Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944. I–III. Trt, 1994, III, 179
* EE 14, 387
* Kivi, K. Karl Põiklik 75. // Eesti Geograafia Seltsi aastaraamat 27. Tallinn, 1992, 182–186.
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel on kirurgi kohta, sõjaväelase kohta vaata artiklit Toomas Väli (sõjaväelane).* |

---

**Toomas Väli** (sündinud 6. novembril 1948 Tallinnas) on eesti kirurg.

1973. aastal lõpetas Toomas Väli Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna ravi erialal. 1987. aastal kaitses ta meditsiinidoktori kraadi ning 1990. aastal omandas dotsendikutse. 

1974-1988 töötas Toomas Väli Tartu Riikliku Ülikooli üldkirurgia kateedris assistendina, 1989-2008 Tartu Maarjamõisa Haigla (1999. aastast Tartu Ülikooli Kliinikumi) kirurgiakliiniku abdominaalkirurgia osakonnas, 2009. aastast on ta Tartu Ülikooli Kliinikumis vanemarst-õppejõud.

Väli on avaldanud üle 100 teaduspublikatsiooni ning juhib Tartu Ülikooli maksatransplantatsiooni programmi. 

2002-2005 oli ta Tartu Kirurgide Seltsi esimees. 2006. aastast on ta Rahvusvahelise Maksatransplantatsiooni Ühingu (ILTA), 2008. aastast Euroopa Organtransplantatsiooni Ühingu (ESOT) ning Eesti Organite ja Kudede Siirdamise Ühingu juhatuse liige. Ta on toimetanud eesti- ja venekeelse patsiendi käsiraamatu "Uus maks - uus elu", esinenud organidoonorluse ja organisiirdamise teemadel korduvalt ajakirjanduses.

Tunnustus
---------

* 1994 Eesti Vabariigi teaduspreemia (koos Kaljo Villako jt-ga) hüpolaktaasia uurimistulemuste eest
* 2009 Tartu Ülikooli aumärk
* 2010 Eesti Punase Risti II klassi teenetemärk
* 2013 Tartu Tähe kavaler
* 2018 Tartu Ülikooli medal
* 2018 Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku aukiri
* 2020 teenetemärk "100 semestrit Tartu Ülikoolis"
* 2021 SA Taru Ülikooli Kliinikumi elutööpreemia maksa siirdamise juurutamise ja arendamise eest Eestis

Isiklikku
---------

Tema vend on skulptor Ekke Väli.

Viited
------

1. ↑  "Tartu Ülikooli aumärgi kavalerid". *Tartu Ülikool*. Vaadatud 4.12.2022.
2. ↑  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 17735
3. ↑  "Tartu Ülikooli medali kavalerid". *Tartu Ülikool*. Vaadatud 6.12.2022.
4. ↑  "Teenetemärgi "100 semestrit Tartu Ülikoolis" kavalerid". *Tartu Ülikool*. Vaadatud 9.12.2022.
|  |
| --- |
|  |
| Medalikohad |
| Taliolümpiamängud |
| **Pronks** | 2018 | jäähoki |

**Gilbert Jean Marco Brulé** (sündinud 1. jaanuaril 1987 Edmontonis) on endine Kanada jäähokimängija (keskründaja).

Ta alustas jäähoki mängimist British Columbia Hockey League'is. 2003. aastal liitus ta Western Hockey League'i (WHL) klubiga Vancouver Giants. Hooajal 2003–04 pälvis ta WHL-i hooaja parimale uustulnukale antava Jim Piggott Memorial Trophy. Hooajal 2005–06 tuli ta Giantsiga WHL-i meistriks. Brulé oli sel hooajal väljalangemismängude suurim väravakütt (16 väravat) ja resultatiivseim mängija (30 punkti) ning ta valiti väljalangemismängude väärtuslikumaks mängijaks.

2005. aastal valis Columbus Blue Jackets ta NHL-i *draft* '​is kuuenda valikuna. NHL-is debüteeris ta Blue Jacketsi meeskonnas hooajal 2005–06. Blue Jacketsi meeskonnas mängis ta kokku kolmel hooajal. NHL-is on ta kolmel hooajal mänginud veel Edmonton Oilersis (2008–2011) ja kahel hooajal Phoenix Coyotesis (2011–12 ja 2013–14). NHL-i tööseisaku ajal hooajal 2012–13 mängis ta Šveitsi kõrgliigaklubis ZSC Lions.

Aastatel 2014–2020 mängis Brulé KHL-i klubides: hooajal 2014–15 Jekaterinburgi Avtomobilistis, 2015–16 ja 2016–17 Zagrebi KHL Medveščakis, hooaja 2016–17 teises pooles Nižnekamski Neftehimikis, hooaja 2017–18 esimeses pooles Tšeljabinski Traktoris, hooaja 2017–18 teises pooles Kunluni Red Staris, hooajal 2018–19 Novosibirski Sibiris ning hooajal 2019–20 taas Kunluni Red Staris.

Tema jäähokimängijakarjääri viimaseks klubiks jäi hooajal 2020/21 Poola klubi Oświęcimi TH Unia.

2018. aasta taliolümpiamängudel võitis ta Kanada jäähokikoondise koosseisus pronksmedali.

Välislingid
-----------

* Gilbert Brulé KHL.ru lehel
* Gilbert Brulé NHL.com lehel
* Gilbert Brulé hockeydb.com lehel
**Bolšije Tomiki** ehk **Tammikko** (vene *Большие Томики*, *Тамикова*, *Таммиковo*) on küla Venemaal Leningradi oblasti Lomonossovi rajooni Annino vallas. Ajalooliselt kuulus küla Kesk-Ingerimaale Hietamäki kihelkonda ning oli asustatud ingerisoomlaste poolt. 2010. aastal elas külas 99 inimest.

1817. aastal oli külas (nimetatud kui *Тамикова*) 5 talu.

1831. aastal oli külas (nimetatud kui *Тамикова*) 8 talu.

1838. aastal elas külas (ekslikult nimetatud kui *Тамиковой*) 39 inimest, kellest 21 olid mehed ja 18 naised.

1848. aastal elas külas (nimetatud kui *Tammikko*) 50 ingerisoomlast äyrämöist, kellest 24 olid mehed ja 26 naised. Haldusjaotuslikult kuulus küla Peterburi kubermangu Oranienbaumi maakonda.

1856. aastal oli külas (nimetatud kui *Таммикова*) 4 talu 12 meeshingega.

1860. aastal oli külas (nimetatud kui *Таммикова*) 8 talu. 

1880–1890. aastail oli külas (nimetatud kui *Таммиковo*) 8 talu.

1913. aastal oli külas (nimetatud kui *Таммиковo*) 3 talu.

Alates 1917. aastast kuulus küla Šundorovo külanõukokku.

1924. aasta soomekeelsel Peterburi lähiümbruse kaardil on küla nimetatud kui *Tammikko*.

1941. aastal oli külas (nimetatud kui *Таммиковo*) 13 majapidamist.

Teise maailmasõja ajal perioodil 01.08.1941–31.12.1943 oli küla okupeeritud Saksa vägede poolt.

Viited
------

1. ↑  "Bolšije Tomiki". *EKI kohanimeandmebaas*. Vaadatud 13.05.2017.
2. ↑  "Peterburi lähiümbruse topograafiline kaart, 1817. etomesto.ru". Vaadatud 13.05.2017.
3. ↑  "Peterburi ümbruse kaart, 1831, Schubert". *etomesto.ru*. Vaadatud 13.05.2017.
4. ↑  "Описание Санкт-Петербургской губернии по уездам и станам, 1838 г." Vaadatud 13.05.2017.
5. ↑  Köppen, Peter v (1867). *Erklärender text zu der ethnographishen karte des St. Petersburger gouvernements*. St. Petersburg.
6. ↑  Jelagin, N (1856). *Алфавитный список селений по уездам и станам С.-Петербургской губернии*. Peterburi. Lk 41.
7. ↑  "Peterburi ja Viiburi kubermangude topograafiline kaart, 1860". *etomesto.ru*. Vaadatud 13.05.2017.
8. ↑  "Peterburi lähiümbruse üheverstaline topograafiline kaart, 1890". *etomesto.ru*. Vaadatud 13.05.2017.
9. ↑  "Peterburi lähiümbruse kaart, 1913". Vaadatud 13.05.2017.
10. ↑  "Peterburi lähiümbruse kaart, 1924". *etomesto.ru*. Vaadatud 13.05.2017.
11. ↑  "Leningradi oblasti kaart, 1941". *etomesto.ru*. Vaadatud 13.05.2017.
Ratschingsi valla paiknemine Lõuna-Tiroolis
**Ratschings** (itaalia: *Racines*) on vald *(comune)* Lõuna-Tiroolis Põhja-Itaalias, paiknedes umbes 45 km Bolzanost põhjas, piiril Austriaga.

Geograafia
----------

2010. aasta 30. novembri seisuga elas seal 4363 inimest ja valla pindala on 203,6 km².

Ratschings külgneb järgmiste valdadega: Brenner, Freienfeld, Moos in Passeier, St. Leonhard in Passeier, Sarntal, Sterzing, Neustift im Stubaital (Austrias) ja Sölden (Austrias).

### Frazioni

Ratschingsi vallas on *frazioni* (alljaotused, peamiselt külad ja asundused) Außerratschings, Innerratschings, Gasteig (Casateia), Mareit (Mareta), Ridnaun (Ridanna), Telfes (Telves) ja Jaufental (Valgiovo).

Ajalugu
-------

Kogukond
--------

### Keeleline jaotus

2011. aasta rahvaloenduse järgi kõneleb 97,77% rahvastikust esimese keelena saksa keelt, 2,14% itaalia keelt ja 0,10% ladiini keelt.

Galerii
-------

* Ratschings, panoraam Gasteigi ja Kalchi vaheltRatschings, panoraam Gasteigi ja Kalchi vahelt
* Ratschings, panoraam Kalchi ja Gasteigi vaheltRatschings, panoraam Kalchi ja Gasteigi vahelt
* Obertelfes, maanteepanoraam kirikugaObertelfes, maanteepanoraam kirikuga
* Untertelfes, kirik: Pfarrkirche Sankt NikolausUntertelfes, kirik: *Pfarrkirche Sankt Nikolaus*
* Mareit, kirik: die Sankt PankratiuskircheMareit, kirik: *die Sankt Pankratiuskirche*
* Mareit, castle: Schloss WulfsthurnMareit, castle: *Schloss Wulfsthurn*
* Gasteigi kabelGasteigi kabel
* Panoraam Kalchi ja Gasteigi vahelPanoraam Kalchi ja Gasteigi vahel
* Kalch, vaade külale maanteeltKalch, vaade külale maanteelt

Välislingid
-----------

* Valla koduleht (saksa ja itaalia keeles)
Istuvad vasakult paremale: Sigmund Freud, Sándor Ferenczi ja Hanns Sachs. Seisavad: Otto Rank, Karl Abraham, Max Eitingon ja Ernest Jones
**Karl Abraham** (3. mai 1877 Bremen – 25. detsember 1925 Berliin) oli Saksamaa psühhoanalüütik, kes uuris imikute seksuaalsuse rolli iseloomu arenemises ja vaimuhaiguses. Ta oli koostööparter Sigmund Freudile, kes pidas teda oma parimaks õpilaseks.

Elu
---

Karl Abraham sündis Saksamaal Bremenis. Ta isa Nathan Abraham (1842–1915) oli juudi religiooni õpetaja. Karl Abrahami meditsiiniõpingud võimaldasid tal saada ametikoha Šveitsis Zürichis Burghölzli vaimuhaiglas, mida juhtis Eugen Bleuler. Samas kliinikus töötas ka Carl Gustav Jung.

Koostöö
-------

Esimene kontakt Sigmund Freudiga oli Abrahamil aastal 1907, sellest arenes välja eluaegne suhtlus. 1910. aastal asutas ta Berliini Psühhoanalüüsi Ühingu. Aastatel 1914–1918 oli ta Rahvusvahelise Psühhoanalüütilise Ühingu president, samuti 1925. aastal.

Karl Abraham tegi Freudiga koostööd maniakaal-depressiivse psühhoosi (tänapäeval tuntud kui bipolaarne meeleoluhäire) uurimisel, mille tulemusena tuli 1917. aastal välja Freudi raamat "Trauer und Melacholie" ('Lein ja melanhoolia'). Ta oli Melanie Kleini analüütik aastatel 1924–1925. Abraham oli ka mentor mõjukale Saksa analüütikute grupile, kuhu kuulusid Karen Horney, Helene Deutsch ja Franz Alexander.

Karl Abraham uuris imiku seksuaalsuse rolli iseloomu kujunemisel ja vaimsetes haigustes. Ta kirjeldas isiksuseomadusi ja psühhopatoloogiaid, mis tulenevad psühhoseksuaalse arengu peatumisest eri arenguetappides. Aabraham vaatles oma ainsat tütart Hilda Abrahami, kirjeldades tema reaktsioone klistiirile ja infantiilsele masturbatsioonile. Samas pidas Abraham oluliseks säilitada tütre privaatsus, seetõttu ilmusid mõned vaatlusandmed alles pärast Hilda surma. Hildast sai samuti hiljem psühhoanalüütik.

Veel üks oluline panus Abrahamilt on tema töö "Versuch einer Entwicklungsgeschichte der Libido auf Grund der Psychoanalyse seelischer Störungen" ('Lühiülevaade libiido arengust', 1924),  kus ta arendas edasi Freudi teost 'Lein ja melanhoolia' ning demonstreeris normaalsete ja patoloogiliste objektide vaheliste suhete kõrvalekaldeid ja reaktsioone objekti kadumisele.

Abraham uuris ka laste seksuaalset traumat ja väitis nagu Freudki, et psühhootiliste ja neurootiliste patsientide hulgas on olnud palju seksuaalset kuritarvitamist. Lisaks väitis ta (1907), et *dementia praecox* on seotud lapsepõlve seksuaalse traumaga.

Abraham suri 25. detsembril 1925 kopsupõletikku, kuid tal võis olla ka kopsuvähk.

Viited
------

1. ↑  "Encyclopaedia Britannica".

Allikad
-------

* International Psychoanalytical Association
* 
*
Jaan Õunapuu 2011. aastal
**Jaan Õunapuu** (sündinud 13. septembril 1958 Mustjalas) on Eesti omavalitsustegelane ja poliitik.

Ta lõpetas 1974. aastal Mustjala 8-klassilise Kooli, 1977. aastal Viktor Kingissepa nimelise Kingissepa Keskkooli ja 1982. aastal Eesti Põllumajanduse Akadeemia zooinsenerina.

1982−1984 töötas Õunapuu Puhja sovhoosi peazootehnikuna, 1984−1985 oli Tartu Teraviljasaaduste Kombinaadi asedirektor. 1985−1990 oli ta Luunja sovhoosi peazootehnik, 1990−1991 Luunja valla arendusnõunik ja 1991−1993 Luunja vallavanem. 

7. detsembril 1993 sai temast Tartu maavanem. 2002. aasta novembris astus Jaan Õunapuu Eestimaa Rahvaliitu. 22. märtsist 2003 vabastati ta maavanema kohalt seoses 2003. aasta Riigikogu valimiste järel Eesti regionaalministriks saamisega.

Ta osales ka 2007. aasta Riigikogu valimistel, kogus Tartu- ja Jõgevamaal 1739 häält ega pääsenud Riigikogusse.

2007–2008 oli Õunapuu AS-i Werol Tehased juht.

11. jaanuaril 2010 valis Eestimaa Rahvaliidu volikogu Õunapuu erakonna uue juhatuse liikmeks. 27. mail 2010 sai ta Riigikogu liikmeks seoses Villu Reiljani süüdimõistva kohtuotsuse jõustumisega. 14. juunil 2010 teatas Õunapuu astumisest Sotsiaaldemokraatlikku Erakonda.

2011. aasta Riigikogu valimistel kandideeris Jaan Õunapuu Sotsiaaldemokraatliku erakonna nimekirjas valimisringkonnas nr 9 (Jõgeva ja Tartu maakond), olles üleriigilises nimekirjas 6. kohal. Ta kogus 3103 häält ning temast sai Riigikogu XII koosseisu liige.

Aastatel 2016–2017 oli Õunapuu Tartu abilinnapea. Alates jaanuarist 2018 suveni 2022 oli ta rahandusministeeriumi regionaalhalduse osakonna Tartumaa talituse juhataja. 

13. septembril 2018 astus ta Keskerakonda.

Muu tegevus
-----------

* Eesti Maaülikooli kuratooriumi liige.
* Eesti Rahva Muuseumi Sõprade Seltsi juhatuse liige 1994−
* EMÜ Vilistlaskogu juhatuse esimees
* Maaelu Edendamise Sihtasutuse nõukogu esimees 2003−2007, 2016−
* SA Tartu Teaduspark nõukogu esimees 2016−
* SA Tartumaa Turismi nõukogu esimees 2016−
* SA Lõuna-Eesti Turism nõukogu liige 2016−
* Tartu Ärinõuandla nõukogu liige 2016−

Tunnustus
---------

* 2001 Valgetähe III klassi teenetemärk

Viited
------

1. ↑  Sirje Pärismaa. Maavanem Õunapuu õnnestunud serv Toompea nõlvale[*alaline kõdulink*]. Maaleht, 13. märts 2003
2. ↑  Vabariigi Valitsuse korraldus
3. ↑  "Eesti Maaülikooli kuratooriumi esimeheks valiti Madis Ajaots" Maaleht, 30. oktoober 2015
4. ↑  "Eesti Majandusloo sissekanne". Originaali arhiivikoopia seisuga 5. mai 2010. Vaadatud 21. juunil 2010.

Välislingid
-----------

* Tuuli Aug. "Reiljani asemel läheb riigikokku Jaan Õunapuu" Eesti Päevaleht, 26. mai 2010
**Gustav Vigeland** (sünninimi **Adolf Gustav Thorsen**; 11. aprill 1869 – 12. märts 1943) oli norra skulptor.

Gustav Vigeland sündis puusepa perekonnas Lõuna-Norra rannaäärses Mandali asulas. Juba noorpõlves armastas ta puidust nikerdada. Ta töötas aastatel 1884–1885 Oslos puusepa õpipoisina, kuid pidi pärast isa surma koju tagasi pöörduma, et perekonda elatada. Aastal 1888 läks ta uuesti Oslosse kindla sooviga skulptoriks saada. Temast sai skulptor Brynjulf Bergslieni õpipoiss. Ta töötas mõnda aega ka Mathias Skeibroki ateljees.

Aastal 1889 esines ta esimest korda näitusel teosega "Hagar ja Ismael". Aastatel 1891–1896 reisis ning töötas ta muu hulgas Kopenhaagenis, Pariisis, Berliinis ja Firenzes. Pariisis külastas ta teiste hulgas ka Auguste Rodini ateljeed.

Gustav Vigelandi esimene isikunäitus toimus aastal 1894; selle vastukajad olid vastuolulised. Vabakutseline töö ei võimaldanud tal aga ennast elatada ning aastal 1897 asus ta tööle Trondheimis Nidarosi toomkiriku restaureerimisel, kus töötas 1902. aastani. 

Aastatel 1900–1910 saavutas Vigeland tuntuse oma portreedega. Kui Norra 1905. aastal iseseisvus, tekkis suurem nõudlus isamaaliste skulptuuride järele ning temalt telliti paljude tuntud norralaste, sealhulgas Henrik Ibseni ja Niels Henrik Abeli monumendid.

Kui Oslo linn Vigelandi maja aastal 1921 lammutas, õnnestus Vigelandil sõlmida linnaga kokkulepe, mille järgi talle lubati uus eluase ja ateljee. Samas pidi Vigeland loovutama linnale kõik oma senised ja tulevased teosed. Ta kolis uude ateljeesse Frogneri pargi lähedal 1924. aastal. Selle ümbrusse rajas ta oma kuulsad monumentaalsed skulptuurid, millest hiljem said Vigelandi pargi asukad.

Pärast Vigelandi surma sai tema ateljeest muuseum. Tänapäeval tuntakse Vigelandi eeskätt tänu Vigelandi skulptuuripargile.

Gustav Vigelandi vend oli maalikunstnik ja klaasikunstnik Emanuel Vigeland (1875–1948).

Välislingid
-----------

* Gustav Vigelandi muuseum ja park

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Gustav Vigeland** |
**Jaani lade** on siluri ladestu Wenlocki ladestiku kronostratigraafiline üksus (lade). Jaani lademe all lamab Adavere lade ja temal lasub Jaagarahu lade.

Ladet hakkas esimesena eristama Artur Luha aastal 1930. Lademe stratotüübiks valis ta Jaani rannas paljanduvad kivimikihid. Hiljem leiti, et see stratotüüp on ebarahuldav ja uueks stratotüübiks on Paramaja pank. Lademele on nime andnud Saaremaa Jaani kirik. Üleilmses standardis vastab sellele ülemises osas Sheinwoodi lade, alumises osas aga Telychi lade.

Lademe varasem nimetus oli Jaani mergel.

Lademe vanus on 427...428,2 miljonit aastat. Litostratigraafiliselt vastavad sellele Jaani kihistu, milles on eristatud Mustjala, Ninase ja Paramaja kihistikud, ning Anelema kihistu. Samuti kuuluvad sellesse Rīga kihistu Tõlla kihid.

Leedu idaosas eristatakse selles Jočionysi kihistut ja Paprieniai kihistut. Leedu lääneosas eristatakse selles Ragainė kihistut, seal ja maa keskosas ühendatakse Jaani ja Jaagarahu lademed Leedus ühiseks Jaani-Jaagarahu lademeks.

Lademe paksus Eestis on 30–70 m.

Lademe avamusalad on saartel Saaremaa ja Muhu põhjaosas ning Eesti mandriosas läänerannikult Vändrani. Nagu siluri lademetele Eestis omane, ei ole selle kivimid devonis esinenud kulutuse tõttu esindatud Ida- ja Kagu-Eestis. Lademe piiride täpsem määratlemine on sageli raskendatud, kuna selle piir Adavere lademega asub tihti ühesuguse mergli massis, piiri Jaagarahu lademega liigestavad aga biohermid.

Lade paljandub näiteks Undva pangal, Ninase pangal ja Jädiveres..

Lademe kivimkoosseisus on palju merglit ja lubjakivi.

Viited
------

1. 1 2 3 4  EE 12. köide, 2003: 165.
2. ↑  Stratigraafia terminoloogia
3. ↑
4. ↑  LIETUVOS SILŪRO, ORDOVIKO, KAMBRO, EDIAKARO SISTEMŲ STRATIGRAFINĖ KLASIFIKACIJA, 2015, lk. 19-20
5. ↑  LIETUVOS SILŪRO, ORDOVIKO, KAMBRO, EDIAKARO SISTEMŲ STRATIGRAFINĖ KLASIFIKACIJA, 2015, lk. 7
6. ↑  Suuroja, K. 1997. Eesti aluspõhja geoloogiline kaart mõõtkavas 1:400 000. Seletuskiri.
7. ↑   (vaadatud 16.02.2013)

Siluri regionaalsed lademed Eestis

Juuru **·** 
Raikküla **·** 
Adavere **·** 
Jaani **·** 
Jaagarahu **·** 
Rootsiküla **·** 
Paadla **·** 
Kuressaare **·** 
Kaugatuma **·** 
Ohessaare  

vanemad lademed  nooremad lademed
**Trieste provints** oli provints Itaalias Friuli-Venezia Giulia maakonnas. Provintsi keskus oli Trieste linn.

Provints oli pindalalt ja omavalitsusüksuste (*comune*) arvult Itaalia väikseim. Rahvastikutiheduselt oli Trieste Itaalia provintsidest neljandal kohal (Napoli, Milano ning Monza ja Brianza provintside järel).

Trieste kaart
Trieste provints jagunes kuueks omavalitsusüksuseks (*comune*):

| Omavalitsusüksus | Elanikke | Pindala | Vapp |
| --- | --- | --- | --- |
| Duino-Aurisina | 8698 | 45,17 km² |  |
| Monrupino | 869 | 12 km² |  |
| Muggia | 13 409 | 13,66 km² |  |
| San Dorligo della Valle | 5999 | 24,51 km² |  |
| Sgonico | 2122 | 31,31 km² |  |
| Trieste | 208 599 | 84,48 km² |  |
| Kokku | 236 650 | 212 km² |  |

* Il castello di DuinoIl castello di Duino
* MuggiaMuggia
* Rosandra orgRosandra org

Välislingid
-----------

 Trieste provints – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Il Portale di Trieste

Friuli-Venezia Giulia maakonna provintsid (*Province di Friuli-Venezia Giulia*)

Gorizia • Pordenone • Trieste • Udine
Endise Ratsimäe raudteepeatuse asukoht
**Ratsimäe raudteepeatus** oli raudteepeatus Valgamaal Kaagjärve küla lähedal.

Läbi Ratsimäe kulgeb Valga–Petseri raudtee, mis valmis 1889. aastal osana Riia–Pihkva raudteest. 

Ratsimäe peatuskoht avati 1928. aasta oktoobris. Ratsimäe peatuskoht asus Valga ja Karula jaamade vahel, kaugus Valgast 8 km, Karulast 9 km. Toona jäi peatus Kaagjärve valda. Hiljem lisandus Ratsimäe ja Karula vahele Mürgi raudteepeatus.

Reisirongid sõitsid Valga–Veski liinil läbi Ratsimäe kuni 2001. aastani. Praegu kasutatakse raudteed ainult kaubaveoks.

Ratsimäe raudteepeatuses asus üks madal perroon ja ootepaviljon.

Viited
------

1. ↑  Teedeministeeriumi määrus laiarööpalise raudtee jaamade nimestiku täiendamise kohta. Riigi Teataja. Nr.85. 23. oktoobril 1928

Välislingid
-----------

* FOTO: Ratsimäe peatus ja ootepaviljon aastal 2002; Baltic Trains Picture Gallery
* Infot peatuse kohta; fotod (*vene keeles*)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Eelnev peatus** | **Endine raudteepeatus**  | **Järgnev peatus** |
|  Valga |  **Ratsimäe** | Mürgi  |
**Bruno Cortês Barbosa** (ka lihtsalt **Bruno Cortez** või **Cortez**; sündinud 11. märtsil 1987 Rio de Janeiros) on Brasiilia jalgpallur, kaitsja.

2011. aasta hooajal mängis ta Botafogo de Futebol e Regatases ja valiti samal hooajal Brasiilia liigahooaja sümboolsesse koosseisu.

2013. aasta juulis läks ta laenule Portugali klubisse Benfica. Ta mängis klubi kuues kõrgliiga mängus.

2014. aasta hooajal mängis ta laenulepingu alusel Brasiilia kõrgliiga klubis Criciúma. Klubi jäi kõrgliigas viimaseks ja langes esiliigasse.

Aastatel 2015–2016 mängis ta laenulepingu alusel Jaapani kõrgliiga J1 League klubis Albirex Niigata.

2017. aasta jaanuarist mängis ta Brasiilia kõrgliiga klubis Grêmio.

2022. aasta veebruaris sõlmis ta üheaastase lepingu äsja Brasiilia kõrgliigasse tõusnud Avaíga.

Ainsa korra mängis ta Brasiilia rahvuskoondises 14. septembril 2011 mängus Argentina vastu.

Saavutused
----------

São Paulo
* Copa Sudamericana: 2012

Benfica
* Primeira Liga: 2013–14
* Taça de Portugal: 2013–14

Grêmio
* Copa Libertadores: 2017
* Recopa Sudamericana: 2018
* Campeonato Gaúcho: 2018, 2019, 2020, 2021

Viited
------

1. ↑   (vaadatud 11.4.2022)

Välislingid
-----------

* Bruno Cortez saidil National Football Teams
**Gustav Simmo** VR I/3 (4/16. veebruar 1896 Tori-Jõesuu, Pärnumaa – 30. juuli 1958 Denver, USA) oli Eesti sõjaväelane (major).

Hariduse sai ta Tori-Viira vallakoolis, Tori kihelkonnakoolis. Lõpetas Rakvere Õpetajate Seminari. Õppis Moskva Aleksei sõjakoolis ja ohvitseride alalistel kursustel Tallinnas 1923-1924. Vabadussõjast võttis osa 1918. aasta detsembrist alates. Võttis lahingutest osa 5. Rakvere jalaväepolgu koosseisus algul Viru rindel ja aprillist 1919 lõunarindel. Pärast Vabadussõda lõpetas Alalisväe Ohvitseride Kursused Tondil ja teenis 5. 7. ja 6. rügemendis, 3. diviisi staabis ning seejärel pikemat aega Vabadussõja Ajaloo Komitees. 

1941. aastal kuulus nn Trossi polgu koosseisu. Kodumaale tagasi jõudis ta Pihkva sõjavangide laagri kaudu. Teenis Tallinna omakaitses. Põgenes 1944. aastal Saksamaale, kus töötas Alam-Saksis Schwarmstedtis puukoolis ja õppis Hannoveris aianduskursustel. 1950. aastal emigreerus Ameerika Ühendriikidesse, kus asus elama Denveris, kus avas puukooli.

Talle anti 2. liigi 3. järgu ja 1. liigi 3. järgu vabadusrist ja autasuna talu Taali asunduses. Avaldanud sõjaajaloolisi kirjutisi ajakirjas Sõdur.

Viited
------

1. 1 2  "Major Gustav Simmo 60.a". *Vaba Eesti Sõna = Free Estonian Word : Estonian weekly,*. 16. veebruar 1956. Vaadatud 16.01.2018.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: üleliigsed kirjavahemärgid (link)
2. 1 2  "Homseid sünnipäevalapsi". *Päevaleht*. 15.02.1935. Vaadatud 16.01.2018.
3. ↑  "Siit ja sealt". *Stockholms-Tidningen Eestlastele,*. 25. veebruar 1956.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: üleliigsed kirjavahemärgid (link)
**Heikki Koort** (1. märts 1955 Tallinn – 21. mai 2021) oli eesti näitleja, diplomaat, karateka ja sporditegelane. 

Koort mängis 1970 filmis "Agu Sihvka annab aru" nimiosa ja tegi kaasa Eesti kultusfilmis "Kevade", kus mängis Petersoni tegelaskuju. Lõpetas 1973 Tallinna 47. Keskkooli ja 1977 Tallinna pedagoogilise instituudi kultuurharidusteaduskonna. 

Koort harrastas aastast 1964 Kalevi korvpallikoolis Avo Jansi, Heino Krevaldi ja Tarmo Velleste juhendamisel korvpalli. Aastast 1973 jätkas Mart Rossmanni käe all Tallinna pedagoogilise instituudi karatesektsioonis, võitis 1975–1983 Eesti meistrivõistlustel medaleid. Koort töötas 1979–1983 Kalevis, oli 1980–1984 ja 1988–1991 karatetreener. Kuulus 1988–1992 Karateföderatsiooni juhatusse ja oli 1992–2000 selle president. Tegutses 1980–2000 karatekohtunikuna (A-kategooria) ja aastast 2008 ka jalgpallikohtunikuna (III kat). 

Koort avaldas kirjutisi Spordilehes, Kehakultuuris, Päevalehes ja Sporditähes. Oli Eesti Punase Risti juhatuse liige (1998–2000) ja Lions-klubide Organisatsiooni Eesti Piirkonna juhatuse liige (2013–2017). 

Koort töötas 1991–2007 Välisministeeriumi nõunikuna, sealhulgas 1995–1997 Moskvas ja 2000–2003 Ankaras. 2009–2011 oli Koort Tallinna Kommunaalameti peaspetsialist.

Isiklikku
---------

Tema poeg on malefunktsionäär Ken Koort.
**Fuad Həsən oğlu Əbdürəhmanov** (venepäraselt *Fuad Abdurahmanov* (Фуад Гасан оглы Абдурахманов); 11. mai 1915 Nuxa (praegu Şəki) – 15. juuni 1971 Bakuu) oli aserbaidžaani skulptor, aserbaidžaani monumentaalskulptuuri rajaja.

Əbdürəhmanovi isa Hassan oli riigiametnik. 1929 kolis pere Yevlaxi ja pisut hiljem Bakuusse, kus üüris kahetoalise korteri.

1929 astus Fuad Bakuu maalikunstikooli. Hiljem õppis ta 1935–1940 Leningradi Kunstiakadeemias Matvei Manizeri juures.

1934 osales ta 19-aastaselt poeedi Abu'l Kasim Firdausi 1000. sünniaastapäevale pühendatud näitusel väikese kompositsiooniga "Laskur", mis läks Rustam Mustafajevi nimelise kunstimuuseumi püsiekspositsiooni.

1938 hakkas Əbdürəhmanov töötama Məhəmməd Füzuli skulptuuri kallal. See oli esimene tema aseri poeetide ja kirjanike skulptuuride seeriast, mis hiljem paigaldati Bakuusse Nizami Gəncəvi muuseumi. Selle skulptuuriga võitis ta konkursi, mis korraldati Nizami 800. sünniaastapäeva tähistamiseks. Sünniaastapäev oli 1941. aastal, aga sõja tõttu ei saanud skulptuur valmis enne 1947. aastat. Skulptuur paigaldati tollasesse Kirovabadi (praegu Gəncə) ja Əbdürəhmanov sai selle eest Stalini preemia teise järgu. 1949 valmis Nez̧āmī monument Bakuus. See skulptuur avaldas suurt mõju nõukogude monumentaalkunstile, näiteks skulptuuri enese ja selle postamendi mõõtmete suhte osas.

Isikute hulka, kellest ta skulptuuri lõi, kuuluvad NSV Liidu kangelased Husseinbal Alijev ja Hõdõr Mustafajev, luuletaja Səməd Vurğun, heliloojad Üzeyir Hacıbəyov ja Asafa Zeinalla, 7. sajandi vürst Cavanşir ning 9. sajandi rahvaülestõusu juht Babək. Mongooliasse Ulaanbaatarisse paigaldati tema 1954 valminud rinnakujud Sühbaatarist ja Hörloogiin Tšoigalsanist. 1955 valmis tal marmorbüst Leninist. 1960 püstitati Bakuusse tema skulptuur "Vabastamine".

Əbdürəhmanov pälvis 1949 ja 1951 ordeni "Austuse märk" ja 1951 Stalini preemia kolmanda järgu. 1966 anti talle ka NSV Liidu Kunstiakadeemia kuldmedal. Ta oli esimene aser, kes sai NSV Liidu Teaduste Akadeemia korrespondentliikmeks.

Əbdürəhmanovi järgi on nimetatud tänav Bakuus ja Şəkis. Majadele, kus ta elas, on paigaldatud mälestustahvlid. Tema nime kannab laste maalikunstikool Şəkis.

Tunnustus
---------

* 1949 – valiti NSV Liidu Kunstide Akadeemia korrespondentliikmeks
**Liisi Rist** (sündinud 25. juunil 1991) on Eesti naisjalgrattur. 

Aastatel 2013–2014 sõitis Liisi Rist Itaalia profiklubis S.C. Michela Fanini Record Rox ja 2015. aastal Inpa Bianchi Giusfredi profiklubis. 2016. aastal treenis amatöörina Belgia naiskonnas Keukens Redant Cycling Team. 

2013. aastal tuli ta esimest korda Eesti meistriks naiste grupi- ja eraldistardiga sõidus. Naiste mainekama velotuuri Giro Rosa lõpetas ta kokkuvõttes 100. kohaga. Samal aastal valiti ta **Eesti parimaks naisjalgratturiks** ning tuli maailmameistrivõistlustel naiskonnasõidus 12. kohale.

2014. aastal tuli ta taas Eesti meistriks nii naiste grupisõidus kui ka eraldistardiga sõidus. Lisaks tuli ta Eesti meistriks trekisprindis ja omniumis. Taas lõpetas Liisi Rist naiste mainekama velotuuri Giro Rosa 100. kohaga. 

2015. aastal tuli Liisi Rist Eesti meistriks naiste eraldistardiga sõidus. Ta esindas Eestit esimestel Euroopa mängudel Bakuus nii eraldistardiga sõidus kui ka grupisõidus, saades vastavalt 24. ja 41. koha.

2016. aastal lõpetas Liisi Rist maanteesõidu Euroopa meistrivõistlustel naiste eliitklassi grupisõidu 85. kohaga. Eesti meistriks tuli ta kriteeriumi- ja neljandat aastat järjest temposõidus.

2017. aastal tuli Liisi Rist viiendat aastat järjest temposõidus Eesti meistriks. Esmakordselt osales Liisi Rist ka rattaorienteerumise maailmameistrivõistlustel, kus sai teatesõidus 10. sprindis 34. tavarajal 39. ühisstardis 42. ja lühirajal 46. koha. 

Temposõidus tuli ta Eesti meistriks ka 2018. ja 2019. aastal.

Viited
------

1. ↑   (vaadatud 14.04.2015)
2. ↑  Liisi Rist EMi grupisõidus 85[*alaline kõdulink*]
3. ↑  Delfi Sport (21.06.2017). "Meeste temposõidu võitis Eesti meistrivõistlustel Silver Mäoma". *Delfi*.
4. ↑  "Eestlased jõudsid rattaorienteerumise MMi avapäeval esitosinasse". 21.08.2017.
5. ↑  "ERR-i sporditoimetaja tuli kuuendat aastat järjest Eesti meistriks". 38.06.2018. `{{netiviide}}`: kontrolli kuupäeva väärtust: `|Aeg=` (juhend)
6. ↑  "ERR-i sporditoimetaja tuli seitsmendat aastat järjest Eesti meistriks". 27.06.2019.
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib suurusjärgu mõistest; trükinduse mõiste kohta vaata artiklit Oktaav (trükindus); kristliku kirikukalendri päeva või perioodi kohta vaata Oktaav (liturgia); teiste tähenduste kohta vaata Oktav (täpsustus).* |

---

**Oktaav** on teaduses ja tehnikas suurusjärgu kahekordne erinevus. 

Ladinakeelne *octa* tähendab kaheksat nooti, mitte arvu kaks, aga kaheksast noodist koosneva heliredeli kõige ülemise ja kõige alumise noodi helide sageduste suhe on 2. Teaduses ja tehnikas kasutatakse sõna "oktaavne" mitte suuruse teatud ühikute arvu (tähenduse järgi kahe ühiku) pikkust vahemikku, vaid suuruse suurima (näiteks arv 2) ja väikseima (näiteks arv 1) väärtuse kordusarvu tähenduses. Selles kordsuse tähenduse mõttes on oktaavid 1...2, 2...4, 4...8, 8...16, jne.

Eriti juurdunud on oktaavi mõiste selline kasutus suuruste ja sõltuvuste (funktsioonide) logaritmiliste esituste puhul, näiteks heli spektri komponentide sageduste käsitlemisel, aga ka logaritmiliste sageduskarakteristikute, spektrite jms. puhul. (Näiteks: oktaavsumbuvus, oktavriba, kolmandikoktaavriba)

Analoogiliselt on mõiste "dekaad" kasutusel suuruste, eriti sageduste kümnekordset erinevust märkivaks terminina.
Kindlustusfirma Ilmarinen ärihoone Hakaniemis
Sauvosaari kool
Soome Rahvusteatri uus hoone (1954, koos Kaija Sireniga)
**Heikki Siren** (5. oktoober 1918 – 25. veebruar 2013) oli soome arhitekt.

Eduskunna hoone projekteerinud arhitekt Johan Sigfrid Sirén oli Heikki Sireni isa. Heikki Siren õppis Helsingi tehnikakõrgkoolis teiste seas oma isa käe all ja lõpetas kooli 1946. aastal arhitektina. 

Ta töötas esialgu isa büroos. Aastal 1949 asutas ta koos arhitektist abikaasa Kaija Sireniga oma arhitektuuribüroo. Kaija ja Heikki Siren töötasid koos kogu elu. Neil sündis neli last. Kaija Siren suri 2001. aastal.

Tunnustus
---------

Heikki ja Kaija Siren said 1984. aastal Soome kultuurifondi preemia ja 1986. aastal valiti nad Ameerika Arhitektide Instituudi auliikmeks.

2009. aastal sai Heikki Siren Otaniemi kabeli ja selle ümbruse kujundamise eest Benettoni sihtasutuse rahvusvahelise arhitektuuripreemia.

Teoseid
-------

Bagdadi kongressipalee (valmis 1983)
* Otaniemi kabel Espoos (1957, koos Kaija Sireniga)
* Helsingi soomekeelse ühiskooli hoone (1972, koos Kaija Sireniga)
* Sauvosaari koolimaja Kemis (1961)
* Kallio ärihoone Helsingis (1965)
* Kankaanpää linnavalitsuse hoone (1967, koos Kaija Sireniga)
* Kindlustusseltsi Ilmarinen ärihoone Helsingis (1968, koos Kaija Sireniga)
* Kankaanpää kogudusehoone (1971, koos Kaija Sireniga)
* Brucknerhaus Austrias Linzis (1974)
* Soome Rahvusteatri uus hoone (1954, koos Kaija Sireniga)
* Kankaanpää spordikeskus (1975, koos Kaija Sireniga)
* Graniittitalo Helsingis (1982, koos Kaija Sireniga)
* Bagdadi kongressipalee Iraagis (1983, koos Kaija Sireniga)

Viited
------

1. 1 2  Ympyrätalon suunnitellut arkkitehti Heikki Siren on kuollut
2. ↑  Kuka kukin on 1978
3. ↑  Benetton-säätiö palkitsi Otaniemen kappelin

Graniittitalo Helsingis

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Heikki Siren** |
Ftalotsüaniinroheline pigmendipulbrina
Ftalotsüaniinroheline
Ftalotsüaniinrohelise pigmendi baasil akrüülvärv
**Ftalotsüaniinroheline** on tume-sinakasrohelise värvusega sünteetiline orgaaniline värvipigment, mis kuulub ftalotsüaniinvärvainete hulka. Kasutusel alates 1938. aastast, seda on kasutanud näiteks Francis Bacon ja Jackson Pollock..

Värvainete indeksis on ftalotsüaniinsinise tähisteks PG7 (Pigment Green 7) ja 74260.

Omadused
--------

Värvipigment on vees lahustumatu roheline pulber, keemiliselt stabiilne, vastupidav hapetele, alustele, kuumusele lahustitele ja UV-kiirgusele. Hea värviandvusega, annab säravrohelise värvuse. Kasutatakse värvainena kunsti- ja maalrivärvides, tintides ja plastide värvainena.

Saamine
-------

Ftalotsüaniinrohelist saadakse ftalotsüaniinsinisest seda töödeldes klooriga alumiiniumtrikloriidi juuresolekul:

Cu(C32H16N8) + 16 Cl2 → Cu(C32N8Cl16) + 16 HCl

Praktikas ei asendu kõik vesinikuaatomid kloori aatomitega, nii et värvaine on segu erineva kloorisisaldusega isomeeridest. Keemiline valem on C32H3Cl13CuN8 kuni C32HCl15CuN8.

Viited
------

1. ↑  1938 - Phthalo Green. - colourlex.com
2. ↑  The Color of Art Pigment Database: Pigment Green, PG

Välislingid
-----------

* Phthalocyanine Green. Synthetic pigment known since 1938. - ColourLex
* Spotlight on: Phthalo Green. - winsornewton.com
Heikki Mägi
**Heikki Mägi** (sündinud 8. märtsil 1980 Tartus) on Eesti ettevõtja, koolitaja ning tervisliku elustiili ja toitumise eestkõneleja.

Elukäik
-------

Mägi on õppinud Tartus Miina Härma Gümnaasiumis[*viide?*] ning lõpetanud Tartu Ülikooli füsioteraapia erialal[*viide?*]. 

2009. aastal kaasasutas Heikki Mägi ettevõtte Fitnessteam OÜ, mille kaudu asuti klientidele pakkuma veebipõhiseid treeningu- ja toitumisprogramme. 2015. aastaks kasvas sellest välja Fitlapi platvorm ja bränd. 2020. aastal müüs Mägi oma osaluse. Järgnevalt asus Mägi üles ehitama tervisliku toitumise plavormi Frillice. Frillice on platvorm, mis annab kasutajatele ligipääsu korraga paljude erinevate sisuloojate tervislikele retseptidele, videotele ning kogukonnale.

Koolitused
----------

Heikki Mägi koolitab ettevõtteid turunduse vallas
Heikki Mägi on aastaid koolitanud nii toitumise, turunduse kui ka äriarenduse teemadel. Ta on kõnelenud Baltikumi suurimal ärikonverentsil Startupday, jaganud turundusnõu ettevõtetele ja osalenud taskuhäälingusaadetes. Mägi koolitab ja nõustab ettevõtteid peamiselt turunduse vallas, kasutades ära oma aastatepikkust kogemust Fitlapis. 

2023. aastal osales Heikki Mägi koos oma poja Espen Mägiga Kanal 2 meelelahutuslikus telesaates "Minu emps on kõvem kokk kui sinu ema".

Isiklikku
---------

Heikki Mägi elukaaslane on Merili Sööt, kes on endine rühmvõimleja. Neil on kolm ühist last.

Raamatud
--------

* Heikki Mägi, Rene Poljakov "60 minutiga nädalas vormi", 2016.
* Heikki Mägi, Rene Poljakov, Helena Kõivsaar "Magusaga kaalust alla", 2016.
* Heikki Mägi, René Laane, Irina Tamme "Lihtsad kodused toidud kaalu langetamiseks", 2019.

Viited
------

1. ↑  "Fitlapi looja astus toitumisnõustamise troonilt maha ja lõi lahenduse, mis võiks aidata nii alustavaid kui ka vanakooli ettevõtteid". *Ärileht*. Vaadatud 18. mail 2023.

Allikad
-------

* 
* 
*

Välislingid
-----------

* 
* 
*
Nüwa (sirkliga) ja Fu Xi (vinkliga)
Ma Li. Fu Xi kaheksa trigrammiga ja kilpkonnaga. Songi dünastia
**Fu Xi** ehk **Fuxi** (伏羲 või 虙羲/宓犧 (*Fú Xī*)) ehk **Pao Xi** (庖犧/庖牺 (*Páo Xī*)) ehk **Tai Hao** (太昊 (*Tài Hào*)) (pärimuse järgi valitses umbes 29. sajandil eKr) oli Hiina (Taevaaluse) legendaarne esimene keiser, esimene kolmest müütilisest Vana-Hiina monarhist (三皇 (*sānhuáng*)). Ta olevat elanud 197 aastat ja valitsenud 115 aastat (2852–2737 eKr) või 116 aastat (2952–2836 eKr).

Tema abikaasana kujutati sageli tema õde, jumalanna Nüwad.

Müüdid tema kohta ilmusid Zhou dünastia alul. Hani dünastia ajal sai temast jumal – Idakaare Valdjas ja kevadejumal. Tema residents oli ruudukujuline Maa tempel. Hani dünastia aegsetel seinareljeefidel kujutati teda sageli maduinimesena koos Nüwaga.

Fu Xi nime mainib esimest korda Zhuangzi (4.–3. sajandil eKr; peatükid 4, 6, 10, 16) koos Huangdi ja teiste tegelastega lugejale enam-vähem tuttavana. Tema nime mainitakse ka teostes "Shang jun shu", "Zhoubi suanjing" ja "Huainanzi".

Talle kui kultuuriloojale on omistatud *gua* '​de (Hiina muutuste raamatu kaheksa trigrammi) leiutamine taevast ja maast mediteerides. Kaheksa trigrammi ja kuusjoonte järjestus seostati tema nimega. Nende alusel olevat ta leiutanud hiina kirja. Trigraafid olevat ta jäljendanud ühelt õpetatud tiivulise draakoni (*yinglong*) seljalt, keda ta olevat kohanud Kollase jõe kaldal. Ta olevat inimestele õpetanud nöörist kalavõrkude punumist, mille ta leiutas, ja võrkpüünistega jahti, tulel toiduvalmistamist, loomade kodustamist ning sõlmedega nööride kasutamist aja ja vahemaade mõõtmiseks. Ta olevat inimestele toonud meloodia ja muusika. Samuti olevat ta leiutanud meditsiini. Ta õpetas metsloomade taltsutamist ja siidiussikasvatust. Legendi järgi on ta inimeste esiisa. Teda kujutati mao või draakoni kehaga ja inimese peaga (Huangfu Mi (215—282) kirjeldus), st naaga kujul. Tema abiline oli puuvaim Goumang, kes hoidis käes sirklit, mille Fu Xi oli leiutanud. Fu Xi värv oli roheline. Tema residents oli Chengzhous Henanis, tänini eksisteerivas linnas.

Fu Xi sünd oli imepärane. Tema ema rasestus, kui ta teel Leize järve äärde astus kõuevaimu, hiiglase Lei Sheni jalajälje sisse.

Viited
------

1. ↑  Фицджералд Чарльз Патрик. История Китая, Москва: ЗАО Ценрполиграф 2004, lk 76–77.

Kirjandus
---------

* Anne Birrell. *Chinesische Mythen*, Stuttgart 2002.
* В. Ежов. Мифы Древнего Китая, Москва 2004.
* *Worshiping the Three Sage Kings and Five Virtuous Emperors - The Imperial Temple of Emperors of Successive Dynasties in Beijing*, Beijing: Foreign Language Press. 2007. ISBN 978-7-119-04635-8.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Fu Xi** |
Heiki Lindpere esinemas Balti keti 30. aastapäeval Vabaduse väljakul  
Foto: Ave Maria Mõistlik, 23. august 2019
**Heiki Lindpere** (sündinud 8. jaanuaril 1949 Tallinnas) on eesti õigusteadlane.

Ta lõpetas 1968. aastal Tallinna Merekooli tehnik-laevajuhina. Aastal 1976 lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli juristina; aastal 1984 kaitses õigusteaduste kandidaadi kraadi Nõukogude Liidu Teaduste Akadeemia Riigi ja Õiguse Instituudis.

Heiki Lindpere on töötanud muu hulgas Eesti Merelaevanduses tüürimehena, Eesti NSV Teaduste Akadeemia teadussekretärina, Eesti Merelaevanduse peajuristina, Tartu Ülikooli õigusinstituudi direktori ja mereõiguse professorina, Eesti Mereakadeemia teadusprorektori ja mereõiguse professorina ning Akadeemia Nord õigus- ja rahvusvaheliste suhete instituudi direktorina.

Ta on Haagi Alalise Vahekohtu liige ning lepitaja ja vahekohtunik riikidevahelistes mereõiguse alastes vaidlustes.

Alates juulist 2010 töötab ta Tallinna Tehnikaülikooli sotsiaalteaduskonna õiguse instituudis tehnoloogiaõiguse õppetooli teadurina.

24. novembril 2010 valiti ta Eesti Mereakadeemia rektoriks. Rektori viieaastane ametiaeg algas 1. jaanuaril 2011. Haridus- ja teadusminister Jaak Aaviksoo vallandas mereakadeemia rektori Heiki Lindpere 28. novembril 2012 koolis järelevalve käigus tuvastatud olematu personalipoliitika[*viide?*], eelarve- ja finantsdistsipliini rikkumiste tõttu[*viide?*].

Isiklikku
---------

Heiki Lindpere on jalgpalluri Joel Lindpere onu.

Teoseid
-------

* MRP: raske ülestunnistus. Tallinn 1991. ISBN 546000185
* Kaasaegne rahvusvaheline mereõigus. Tallinn 2003. ISBN 9985575253
* MRP: Molotovi-Ribbentropi pakt: raske ülestunnistus. Tallinn, 2009. ISBN 9789949170692

Tunnustus
---------

* Riigivapi IV klassi teenetemärk (2006)

Välislingid
-----------

* Heiki Lindpere Eesti Teadusinfosüsteemis Muuda Vikiandmetes
**Maailma Looduse Fond** (inglise *The World Wide Fund for Nature* (**WWF**), 1986. aastani kandis nime *World Wildlife Fund*, viimane nimi on ametlik veel USAs ja Kanadas) on rahvusvaheline riikidest sõltumatu maailma suurim looduskaitseorganisatsioon. 

Organisatsioonil on üle 5 miljoni toetajaliikme. WWF töötab rohkem kui 90 riigis ning toetab 15 000 loodus- ja keskkonnakaitse projekti üle maailma. WWF-i põhieesmärgiks on Maa elurikkuse säilitamine. Määratleti enam kui 200 tähtsat elurikkuse kaitsmise regiooni (Global 200). Organisatsioon elatub peamiselt annetustest – umbes 90% rahast tuleb fondi vabatahtlike annetustest.

2001. aastast on WWFi president Emeka Anyaoku. Praegune peakorter asub Šveitsis Glandi linnas.

Organisatsiooni logoloom on hiidpanda (*Ailuropoda melanoleuca*). Esimest korda joonistas selle WWFi sümbolina üks asutajaid – teadlane ja animalist Peter Scott.

Ajalugu
-------

WWF moodustati 11. septembril 1961 Morges'is Šveitsis. Fondi rajasid Julian Huxley, Max Nicholson, Peter Scott ja Guy Mountfort.

Vaata ka
--------

* Eestimaa Looduse Fond

Välislingid
-----------

* WWF rahvusvaheline veebileht
**Juri Orlov** (vene *Юрий Петрович Орлов*, Eestis ka **Jüri Orlov**; 14. oktoober 1945 Uman, Tšerkassõ oblast, Ukraina – 23. mai 2020 Zolotonoša, Tšerkassõ oblast, Ukraina) oli Eesti ja vene näitleja.

Ta lõpetas 1963. aastal Umanis keskkooli ja 1972. aastal GITIS-e.

Aastatel 1968–1971 töötas ta Noginskis Moskva oblasti draamateatris ja aastatel 1973–1980 Eesti NSV Riiklikus Vene Draamateatris näitlejana.

Aastatel 1967–1979 mängis ta tosinas vene ja ukraina mängufilmis.

Tunnustus
---------

* 1975 Eesti NSV Teatriühingu preemia
* 1978 Eesti NSV teeneline kunstnik

Isiklikku
---------

Tema isa oli insener, ema arst. Ta oli aastatel 1966–1979 abielus näitleja Svetlana Orlovaga, abielust sündis poeg.

Viited
------

1. ↑  "Eesti Teatri- ja Muusikamuuseum. Tähtpäevade kalender". Originaali arhiivikoopia seisuga 19. oktoober 2016. Vaadatud 18. novembril 2016.
2. ↑  Кино-Театр.Ру Юрий Орлов. Биография
3. ↑  Nõukogude Eesti, 2. trükk Tallinn 1978, lk 308.
4. ↑  Кино-Театр.Ру Юрий Орлов. Фильмография
5. ↑  Eesti NSV Teatriühingu preemiad parimate loominguliste saavutuste eest

Välislingid
-----------

* Valdeko Tobro. Kangelane ja stereotüüp. Sirp ja Vasar, 23. november 1973
iPhone 11 Pro Max
**iPhone 11 Pro** ja **11 Pro Max** on Apple Inc. poolt disainitud, arendatud ja turustatud nutitelefonid. Need on iPhone'i 13. põlvkonna lipulaevad, järgnevad vastavalt iPhone XS ja XS Maxile. Apple'i tegevjuht Tim Cook avalikustas seadmed madalama klassi mudeli iPhone 11 kõrval 10. septembril 2019 Apple Parkis Steve Jobsi teatris. Eeltellimused algasid 13. septembril 2019 ja läksid müüki 20. septembriks. 

Võrreldes varasemate seadmetega muudatused hõlmavad kolme objektiiviga tagumist kaamerasüsteemi ja A13 Bionic kiipi. 11 Pro on Apple'i esimene iPhone, millel on tähis "pro", mida varem kasutati ainult suuremates Apple'i seadmetes, ja esimene, mis sisaldas karbis 18W kiirlaadijat ja Lightning-USB-C kaablit, mis võimaldab ühendada Maci arvutitega.

Apple Inc. nutitelefon iPhone

iPhone **·** 3G **·** 3GS **·** 4 **·** 4S **·** 5 **·** 5C **·** 5S **·** 6 / 6 Plus **·** 6S / 6S Plus **·** SE **·** 7 / 7 Plus **·** 8 / 8 Plus **·** X **·** XS / XS Max **·** XR **·** 11 **·** 11 Pro / 11 Pro Max **·** SE (2020) **·** 12 / 12 Mini **·** 12 Pro / 12 Pro Max
**Vabalevi** (inglise k *free-to-air*, lühend FTA) hõlmab tele- ja raadiokanaleid, mille programmi on võimalik vastu võtta vabalt, see tähendab tasuta ja liitumislepinguta. Vabaleviprogramme edastatakse krüpteerimata ehk koodivabal kujul. Neid levitatakse maapealse antennivõrgu ja satelliidivõrgu kaudu. 

Eestis on võimalik detsimeeterlaine- ehk UHF-antenniga vabalt vastu võtta mitut digitelevisiooni programmi  ning sobiva satelliiditaldriku ja digiboksiga (satelliidituuneriga) sadu satelliittelevisiooni programme (nt ülekandeid Euroopa Parlamendist ).

Maapealne levivõrk annab võimaluse vaadata telesaateid piirkondades, kuhu kaabeltelevisioon pole jõudnud, aga ka kasutada lisaks kaablitelerile teist telerit vabalevikanalite vastuvõtuks. 

2015. aasta märtsis lisandus vabalevile tasuta hübriid-TV-teenus, mis põhineb HbbTV-standardil. See asendab endist teleteksti ja pakub vaatajale osa neist interaktiivsetest (tagasikanali) võimalustest, mis seni on olnud kaabeltelevisiooni kasutajatel: saateid järelvaadata, samuti vaadata tekstina ja videotega uudiseid ning ilmateadet. Lisaks Eesti vabalevi telekanalitele on võimalik vastu võtta raadioringhäälingu programme, lisanduda võib internetipõhiseid telekanaleid. 

Hübriidtelevisiooni kasutamiseks on vajalik internetiühendus allalaadimiskiirusega vähemalt 2 Mbit/s ja HbbTV-võimekusega nutiteler (need hakkasid müügile jõudma 2013. aastal).

Vaata ka
--------

* Satelliittelevisioon
* FTA-vastuvõtja
* Digiboks

Viited
------

1. ↑  Digilevi tasuta TV
2. ↑  Satellite reception
3. ↑  Hybrid Broadcast Broadband TV
4. ↑  HbbTV-funktsiooniga telerid
Vabadussild Budapestis üle Doonau jõe (2013)
Vaade Vabadussillale Doonaul (2010). Ivo Kruusamäe foto
**Vabadussild**, algselt **Franz Josephi sild**, (ungari keeles *Szabadság híd*) on sild üle Doonau jõe Budapestis. 

Tarinduselt kolmeavaline konsooltala-sõrestiksild.

Sild ühendab Budapestis kahte ajaloolist linnaosa – Buda ja Pesti.

Silla rajamine
--------------

Franz Josephi sild Budapestis üle Doonau jõe (postkaart 1906)
Sild ehitati aastatel 1894–1896 insener János Feketeházy projekti järgi.

Sild avati 1896. aasta oktoobris. Avamisel viibis keiser Franz Joseph I.

Silla üldpikkus on 333 m ja laius 20 m. Keskmise ava sille on 170 m. 

Sild meenutab välisilmelt kettsilla kontuure, mida tol ajal esteetilistel kaalutlustel eelistati.

Taastamine ja rekonstrueerimine
-------------------------------

Teises maailmasõjas Budapesti pealetungioperatsiooni käigus sild õhiti 1945. aasta jaanuaris taganevate Wehrmachti vägede poolt. Silla taastustööd lõppesid 1945. aasta augustis.

2007. aastal sild rekonstrueeriti.

Vaata ka
--------

* Széchenyi kettsild

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Vabadussild (Budapest)** |