recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Assaku nõiakivi
**Assaku Nõiakivi** asub Assakul Harju maakonnas Rae vallas uue ja vana Tartu maantee ristumiskohast 100 m Tallinna poole, Assaku viadukti lääneküljel.

Kivil on 405 väikest kunstlikku lohku ja lai sile liurenn, mis viitab kivi kasutamisele viljastusmaagiaga seotud rituaalides. Kivi taasavastas 1964. aastal Oskar Raudmets.

1992. aastal kogutud pärimusteate järgi on kivi kasutatud ohvrikivina:

"*Kivi peal on lohukesed, et need on inimeste tehtud. Ja et vanasti olid inimesed sinna andeid viinud – ta ütles jah, andisid, mitte ohvreid. Oli viidud siis mõni viljatera või kamaluga jahu või kes rikkam oli, see viis hõbemündi. /---/ Vanaema ei nimetanud seda kivi Nõiakiviks, ütles vist ohvrikivi. Ma ei tea, kas tema noorpõlves neid andeid sinna viidi, aga ta oli küll kohalik inimene, Jaani talust pärit (vanaisa oli mujalt tulnud), küllap ta teadis.*"

Vaata ka
--------

* Eesti rändrahnude loend

Viited
------

1. ↑  EE 12. köide, 2003: 27.
2. ↑  EFA II 6, 89/90 (1) < Jüri khk, Assaku k, Jaani t – M.-A. Remmel < Kuldar Kaljurand, sünd 1967 < vanaema Helmi Kaljurand (1992). Avaldatud raamatus: Pühad kivid Eestimaal. Koostanud Mall Hiiemäe. Tallinn: Tammerraamat, Eesti Kirjandusmuuseum, Eesti Rahvaluule Arhiiv 2011, lk 46–47.

Välislingid
-----------

* Assaku Nõiakivi kultuurimälestiste riiklikus registris Muuda Vikiandmetes
Narva Issanda Ülestõusmise peakirik
**Narva Issanda Ülestõusmise peakirik** (vene keeles *Нарвский Воскресенский кафедральный собор*) on õigeusu kirik Narvas aadressil Bastrakovi 4.

Kreenholmi Kristuse Ülestõusmise kirik ehitati aastatel 1890–1898 arhitekt Paul Alischi projekti järgi. Tegu on ainsa uusbütsantsi stiilis sakraalehitisega Eestis. Kirik (vene k. *Кренгольмская Воскресения Христова церковь*) ehitati Kreenholmi Manufaktuuri õigeusulistele töölistele ja Kreenholmi Kristuse Ülestõusmise kogudusele. Kirik pühitseti 17. novembril 1896. Nurgakivipaneku tseremoonia toimus kuus aastat varem, 5. augustil 1890. Tseremooniat toimetas Riia ja Miitavi piiskop Arseni (Brjantsev). Sellel sündmusel osalesid keisrid Aleksander III ja Wilhelm II, kellel toimus samal ajal Narvas ametlik kohtumine. Tseremoonial pani kirikule nurgakivi Aleksander III.

Narva Kreenholmi Ülestõusmise koguduse esimene preester (12. detsembrist 1896 – 2. augustini 1920) oli ülempreester Vladimir Bežanitski.

Kirikuhoonet ja selle juures paiknevat kinnistut kasutab Moskva Patriarhaadi Eesti Õigeusu Kiriku Narva Issanda Ülestõusmise peakiriku kogudus.

Kiriku eesseisja on Narva ja Peipsiveere piiskop Lazar.

Kirikus on Narva Znamenja kirikust pärit Jumalaema Tunnustähe ikoon.

Kirik on arvele võetud ehitismälestisena.

Pilte
-----

* Narva Issanda Ülestõusmise peakirik 1944. aastalNarva Issanda Ülestõusmise peakirik 1944. aastal
* Narva Issanda Ülestõusmise peakirik, taustal Baltijetsi tehase hooneNarva Issanda Ülestõusmise peakirik, taustal Baltijetsi tehase hoone
* Narva Issanda Ülestõusmise peakirik, vaade Linda tänavaltNarva Issanda Ülestõusmise peakirik, vaade Linda tänavalt
* Peakiriku väravPeakiriku värav
* IkonostaasIkonostaas
* Ristilöödu kujuRistilöödu kuju
* Püha Panteleimoni ikoonPüha Panteleimoni ikoon
* 50 tulega kroonlühter50 tulega kroonlühter
* VitraažakenVitraažaken

Viited
------

1. ↑  Näitus "Romanovid. Tsaariperekond Karl Bulla fotodel" pressiteade – Narva muuseum, 20. jaanuar 2017
2. ↑  "Riik annab Moskva Patriarhaadi Eesti Õigeusu Kiriku kasutusse kuus kirikuhoonet" Postimees 24. aprill 2006 (vaadatud 29. veebruaril 2016)
3. ↑  "Znamenja kirik". Originaali arhiivikoopia seisuga 1. märts 2016. Vaadatud 21. veebruaril 2016.
4. ↑  Narva Issanda Ülestõusmise peakirik kultuurimälestiste riiklikus registris

Välislingid
-----------

* Narva Issanda Ülestõusmise peakirik kultuurimälestiste riiklikus registris

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Narva Issanda Ülestõusmise peakirik** |
**Diskomuusika** on tantsumuusika žanr, mille populaarsuse tipp oli 1970ndate keskpaigas ja lõpus.

Diskomuusika sündis 1960ndate lõpus ja 1970ndate algul New Yorgi ja Philadelphia klubides vastureaktsioonina rokkmuusika domineerimisele ning tantsumuusika demoniseerimisele tollases alternatiivkultuuris.

Žanri muusikalised juured on funkis, soulis ja Ladina-Ameerika muusikas. Diskomuusika tõi muusikasse ridamisi uusi võtteid, instrumente ja produtseerimistehnikaid, arendades eriti elektroonilist muusikat.

Diskomuusikaga kaasnes ka subkultuur, mis algselt levis eelkõige ööklubides. Sellesse kuulusid näiteks tantsuvõistlused, rõivamoed (sh polüesterrõivad) ja narkokultuur (nt kokaiin). Üks tuntumaid diskoklubisid oli Studio 54 New Yorgis Manhattanil.

Esimene tuntud diskotäht oli Donna Summer, hüüdnimega Diskokuninganna (*The Queen of Disco*). 1970ndate lõpu tuntumate ansamblite seas olid Bee Gees, KC and the Sunshine Band, Chic ja The Jacksons. Euroopa üks tuntumaid diskoansambleid oli Boney M.. Diskomuusikat populariseerisid ka mitmed filmid, näiteks "Saturday Night Fever" ja "Thank God It's Friday".

Ehkki diskomuusika populaarsus 1980ndatel langes, tõusis see taas 1990ndail. Diskomuusika on mõjutanud tervet rida hilisemaid tantsumuusika žanre nagu *house*, italodisko, eurodisko ja diskofunk, samuti pop- ja rokkmuusikat laiemalt.

Vaata ka
--------

* Diskoteek
* Disko
* Diskotants
* Disko-teksa põlvkond
**Carl Gustav Schultz** (9. jaanuar / 20. jaanuar 1768 Lääne-Nigula – 9. märts / 21. märts 1844 Kullamaa) oli Eesti vaimulik.

Schultz kasvas üles vaeslapsena, teda kasvatasid pastorid Jonas Laurentii Carlblom ja Johann Lithander ning koolitasid Tallinna Gümnaasiumi professorid Geyser ja Sverdsjoe. Aastatel 1774–1785 õppis ta Tallinna Gümnaasiumis. Immatrikuleeriti 26. oktoobril 1785 Kieli ülikooli, oli kohal veel aastal 1788. Ordineeriti 29. aprillil / 10. mail 1789 õpetajaks.

Ta oli aastatel 1789–1796 Kullamaa Püha Johannese koguduse adjunktõpetaja, aastatel 1796–1844 sama koguduse õpetaja. Lisaks oli ta 10. jaanuarist / 22. jaanuarist 1825 Maa-Lääne praostkonna praost ja aastast 1835 *senior ministerii*.

Schultz tegi kaastööd O. W. Masingule, kirjutades oma kihelkonna taevaskäijatest.

Isiklikku
---------

Nii tema isa Carl Gustav Schultz kui ka vanaisa Georg Friedrich Schultz olid Lääne-Nigula Püha Nikolause koguduse õpetajad, vanavanaisa Georg Schultz oli Ridala Püha Maarja Magdaleena koguduse õpetaja; tema vanavanaisa Daniel Vick oli Haapsalu Püha Johannese koguduse õpetaja. 

Ta oli kolm korda abielus: tema esimese abikaasa Augustine (1772–1808) isa Anton Friedrich Bornwasser oli Vigala ja Rõuge Maarja koguduse õpetaja, sellest abielust sündinud poeg August Konstantin Schultz oli samuti Kullamaa Püha Johannese koguduse õpetaja; tema teise abikaasa Johanna Juliane (1770–1819) isa Otto Wilhelm Eberhard oli Vastseliina ja Rapla Maarja-Magdaleena koguduse õpetaja.

Viited
------

1. ↑  Liivi Aarma Põhja-Eesti vaimulike lühielulood 1525-1885 Tallinn 2007
Näiteks pillikeele normaalvõnkumine tema täies pikkuses (esimene normaalvõnkemood) toimub põhisagedusel
**Põhisagedus** on perioodilise lainekuju madalaim sagedus. Võnkumiste korral on kasutatakse mõistet **põhivõnkesagedus** ja see vastab madalaima sagedusega süsteemi normaalvõnkumise sagedusele. Muusikas on põhisagedus vastav helikõrgusele ehk mängitavas noodis tajutava madalaima osaheli ehk põhiheli sagedusele. Harmoonilises analüüsis on tegemist funktsiooni Fourier' reaksarendusel antud rea esimese osasumma sagedusega.

Selgitus
--------

Kõik sinusoidaalsed ja paljud mittesinusoidaalsed lainekujud on perioodilised ehk nende väärtused korduvad mingi ajavahemiku järel. Lainekujul samade väärtuste kordumise aega nimetatakse perioodiks ja tähistatakse tähega {\displaystyle T}. Mingis lainekujus perioodi leidumiseks peab kehtima seos:

{\displaystyle x(t)=x(t+T){\text{ iga }}t\in \mathbb {R} ,}
kus {\displaystyle x(t)} lainekuju väärtus ajahetkel {\displaystyle t}. Iga suvalisel ajahetkel {\displaystyle t} lainekuju väärtus {\displaystyle x(t)}on sama, kui vaadata ajahetke {\displaystyle x(t+T)}. Mis tähendab, et viimane seos ja lainekuju väärtused ajavahemikus pikkusega {\displaystyle T} kirjeldavad antud lainekuju täielikult. Samuti kirjeldaks iga lainekuju ka kõik perioodi {\displaystyle T} kordsel ajavahemikul antud lainekuju väärtused. Siiski leidub vähima pikkusega periood {\displaystyle T\_{0}}, millest väiksema ajavahemiku korral lainekuju enam täielikult kirjeldada ei ole võimalik. Seda perioodi nimetatakse **põhiperioodiks** {\displaystyle T\_{0}}. Põhisagedus on põhiperioodi pöördväärtus:

{\displaystyle f\_{0}={\frac {1}{T\_{0}}}}

Vaata ka
--------

* Füüsiline heli
* Harmooniline analüüs
* Põhilainekuju
**Carl Helmut Intelmann** (6. märts 1904 Iisaku – 1990) oli Eesti vaimulik.

Õppis aastatel 1913–1922 Tallinna Toomkoolis. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1922–1926. Aastatel 1926–1927 täiendas ennast Göttingeni Ülikoolis. Prooviaastal oli ta Põlva koguduses Johann Christoph Schwartzi ja Jõhvi koguduses Jaak Variku juures. Ordineeriti 19. veebruaril 1928 Tallinna Toomkirikus õpetajaametisse.

Oli 1928–1929 Võru praostkonna vikaarõpetaja. Aastatel 1929–1939 oli Varbla Püha Urbanuse koguduse õpetaja.

Lahkus aastal 1939 Saksamaale. 1940–1945 oli ta Opalenica koguduse (Nowotomyski maakonnas Suur-Poola vojevoodkonnas) õpetaja, kuid samal ajal tuli teenida Wehrmachtis sõjaväevaimulikuna. Sõja lõpus elas ta ka üle lühikese sõjavangipõlve, kuid vabanedes siirdus pere läände. Aastatel 1947–1957 töötas ta Heringhauseni (Waldeck-Frankenbergi maakonnas Hesseni liidumaal) koguduse õpetaja. 1957–1969 oli ta Mündeni (Waldeck-Frankenbergi maakonnas Hesseni liidumaal) koguduse õpetaja. Aastal 1969 läks ta emerituuri.

Isiklikku
---------

Tema isa Carl Albert Intelmann oli Iisaku koguduse õpetaja. Varalahkunud vend Reinhold Carl Intelmann oli Narva, Simuna ja Iisaku koguduste adjunktõpetaja. Kahe õe abikaasa Bruno Hörschelmann oli Lüganuse Ristija Johannese koguduse õpetaja. Äi Johann Christoph Schwartz oli Põlva koguduse õpetaja.

Viited
------

Välislingid
-----------

* 
*
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel on NATO organi kohta; USA mõttekoja kohta vaata Atlandi Nõukogu* |

---

NATO liikmesriikide kaitse- ja välisministrite kohtumine NATO peakorteris Brüsselis 2010. aastal.
**Põhja-Atlandi Nõukogu** on NATO "peamine poliitiline otsustamisõigusega organ", mis koosneb organisatsiooni liikmesriikide alalistest esindajatest. Nõukogu rajati Põhja-Atlandi lepingu 9. artikliga ning tegemist on NATO ainsa organiga, mis saab oma volitused otse lepingust.

Volitused ja kohustused
-----------------------

Põhja-Atlandi leping andis Põhja-Atlandi Nõukogule volitused erinevate funktsioonide täitmiseks vajalike täiendavate organite sisse seadmiseks (näiteks lepingu teiste osade rakedamiseks vajalik kaitsekomitee). Nõukogu kohtumisi võib korraldada kas riikide alaliste esindajate tasemel või liikmesriikide ministrite või valitsusjuhtide tasemel, kuid sõltumata sellest millisel tasemel nõukogu kokku tuleb, on tal samasugused volitused. Kuid ministrite osalemine suurendab tähtsust, mida liikmesriigid sündmusele omistavad ning annab tehtud otsustele kaalu ja nähtavust. Nõukogu kohtumised toimuvad kaks korda nädalas: igal teisipäeval mitteametliku lõunase arupidamisena ja igal kolmapäeval otsuseid vastu võtva istungina. Reeglina toimuvad kohtumised alaliste esindajate vahel ning alalised esindajad on iga delegatsiooi kõrgemad ametnikud ja üldiselt on tegemist kõrgema riigiametniku või kogenud saadikuga (kel on ka mainitud diplomaatiline ametiaste).

Belgias asuvate saatkondade kaudu on NATO 28 liikmesriigil organisatsiooni juures omad diplomaatilised esindused. Põhja-Atlandi Nõukogu kohtumisi juhatab NATO peasekretär ning kui tarvis on langetada otsuseid, lepitakse tegevustes kokku üksmeelsuse ja ühiskokkuleppe alusel. Nõukogus ei toimu hääletamist või häälteenamusel põhinevat otsuste vastu võtmist. Iga nõukogu laua taga esindatud riik ning iga nõukogule alluv komitee säilitab täieliku suveräänsuse ja vastutuse enda otsuste eest.

Viited
------

1. ↑  "The North Atlantic Council". NATO.
2. ↑  "Mis on NATO?". 23.07.2009. Originaali arhiivikoopia seisuga 10.03.2014. Vaadatud 10.03.2014.

Välislingid
-----------

* NATO – Topic: The North Atlantic Council
**Gundo-Felix Roosve** (25. veebruar 1929 Tallinn – 24. juuli 1997 Tallinn) oli Eesti põllumajandusteadlane.

Elulugu
-------

Gundo-Felix Roosve oli teenistujate poeg.

Lõpetas 1948 Tallinna 1. Keskkooli ja 1953 EPA agronoomina; majanduskandidaat (1968, Eesti Teaduste Akadeemia), väitekiri "Köögiviljanduse arendamine Tallinna ümbruse spetsialiseeritud sovhoosides". 

Oli 1951–1953 Tartu aianduse katsepunkti agronoom, 1953–1961 Kurvitsa sovhoosi direktor, 1961 Kartuli ja Köögivilja Tootmisele Spetsialiseerunud Sovhooside Trusti asedirektor, 1962–1965 Põllumajandusministeeriumi Maaviljeluse Valitsuse ja 1965–1981 Aianduse Peavalitsuse juhataja asetäitja, 1981–1986 Aianduse Peavalitsuse juhataja, 1986–1991 Saue sovhoosi asedirektor, 1991–1993 Saue Agrofirma ja 1993–1996 AS Sagro nõunik.

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkond: Eesti katmikalade üldskeemi koostamine, kasvuhooneköögiviljade turvassubstraadil viljelemise tehnoloogia loomine.

Teoseid
-------

Üle 100 teadustrükise ja aimeartikli.

* Aianduse arendamine individuaalsektoris. Tallinn 1985
* Teaduslik-tehniline progress aianduses. Tallinn 1987
* Köögiviljandus (kaasautor). Tallinn 1988
* Ananass või artišokk. Vähetuntud ning eksootilisi puu- ja köögivilju (kaasautor L. Meensalu). Tallinn 1996

Tunnustus
---------

* 1968 NSV Liidu Rahvamajandusnäituse kuldmedal
* 1975 Nõukogude Eesti preemia (kollektiivis)
* 1984 NSV Liidu Rahvamajandusnäituse hõbemedal
* 1988 Eesti NSV teeneline aiandustöötaja

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Kirjandus
---------

* Eesti aianduse biograafiline leksikon. Tallinn 1998. Lk 119

Välislingid
-----------

* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013
* Haud Tallinna Rahumäe kalmistul

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Narva Kommertskool**, ka Narva linna Kommertsgümnaasium oli Narvas aastatel 1919–1936 tegutsenud üld- ja kaubandusharidust andnud keskkool.

Roman Tavasti töökojas valmistatud Narva Kommertskooli, I lennu kooli lõpumärk
Narva Kommertskool avati 24. aprillil 1919. aastal, 187 õpilase ja 12 õpetajaga. 

1928. aastal ühendati Narva Kommertskool Narva Ühisgümnaasiumiga ja lõpetas oma tegevuse 1936. aastal.

Esimene kommertskool avati Narvas juba 1910. aastal, laubanduskool oli ühe- või kolmeaastase õppeajaga kutsekool, mille eesmärgiks oli õpilaste ettevalmistamine tööks kaubandus- ja tööstusettevõtetes ning kontoritööks erinevates ametiasutustes. Kooli sisseastumiseks oli vajalik 2-klassilise ministeeriumikooli või kihelkonnakooli lõpetamine. Kommertskooli täieliku kursuse lõpetanud olid võrdsustatud reaalkooli lõpetanutega.

7. detsembris 1922 Eesti vabariigis vastu võetud Avalike keskkoolide seaduse põhjal jagunesid keskkoolid humanitaar-, reaal-, kaubandus-, majapidamis-, tehnika-, aiandus-, põllumajandus- ning sotsiaalharusse. Kommertskoolid reorganiseeriti kommertsgümnaasiumideks või muudeks keskkoolideks.

Viited
------

1. ↑  Narva linna Kommertsgümnaasium: kooli XX juubeli (1907-1927) mälestuseks, erb.nlib.ee

Välislingid
-----------

* Narwa kommertskooli saatuse otsustamise puhul. Põhja Kodu, 1 juuli 1926
* Narwa linna ühiskommertsgiimnaasiumi juubeli puhul, Põhja Kodu, 5 november 1927
**Põhiorganiteks** nimetatakse taimemorfoloogias vart, lehte ja juurt. Põhiorganeid ei saa üksteisest tuletada, "need ei ole homologiseeritavad ja need täidavad erinevaid baasfunktsioone". Nendest saab kõik teised organid tuletada. Nende koht taime ehituses "on tüvendtaimedel alati ühesugune: lehed on alati varre küljes, mitte kunagi juure küljes"

Põhiorgani mõiste pärineb Alexander Braunilt: "Nõnda paistavad vars, leht ja juur meile vegetabiilse organismi oluliselt erinevate osadena, taimeelu põhiorganitena, mis põhinevad selle moodustumissuundade erinevusel. Nende kindel ja selge eristamine on morfoloogia põhialus. (...) Nagu ülalpool märgitud, kuuluvad lehed ja vars juurest eristuva tervikuna kokku (...).. Braun lähtub juure ja võsu duaalsusest ning eristab siis võsus vart ja lehte. 

Juur sarnaneb sekundaarse kasvu poolest varrega. Nii nagu varre küljes on leht, on juure küljes juurekarvad ja juurekübar. 

Julius Sachs eristab lisaks vegetatiivsetele põhiorganitele reproduktiivseid põhiorganeid. Ta jõuab kolme organikategooriani: "1) Vegetatiivorganid: juur ja võsu. Reproduktiivorganite seas:
2) Eoslad eostega.
3) gametangiumid: emased arhegoonid ja isased anteriidid."

Viited
------

1. ↑  Eduard Strasburger, Peter Sitte. *Lehrbuch der Botanik für Hochschulen*, 33. trükk, 1991.
2. ↑  Andreas Bresinsky, Eduard Strasburger. *Lehrbuch der Botanik*, 36. trükk, Heidelberg 2008.
3. ↑  Alexander Braun. *Betrachtungen über die Erscheinung der Verjüngung in der Natur, insbesondere in der Lebens- und Bildungsgeschichte der Pflanze*, Universitäts-Buchdruckerei: Freiburg 1850
4. ↑  Julius Sachs. *Vorlesungen über Pflanzenphysiologie*, Leipzig: Wilhelm Engelmann Verlag 1882.
**Kazackija Bałsuny** (transkribeerituna **Kazatskija Balsunõ**) on küla Valgevenes Homieli oblasti Vietka rajooni Vialikija Niamki külanõukogus. Asula asub oblasti keskusest Homielist 68 ja rajooni keskusest Vietkast 45 kilomeetri kaugusel Vene piiri ääres Biesiedźi jõe kaldal.

Külas on klubihoone.

Elanikkond
----------

|  |  |
| --- | --- |
| * 2045 (1926)
* 1333 (1959)
 | * 272 (2004)
* 172 (2010)
 |

Ajalugu
-------

Küla kohta on esimesed teated aastast 1640, mil see kuulus Smolenski vojevoodkonda. Hiljem hakkas kuuluma Hetmaniriiki, kus jäi Starodubi polku ja algselt Polgusotnja, hiljem Novoje Mesto sotnja aladele. Tegemist oli paigaga, kus kasakad sõjaväeteenistuse eest maid said ja see aitas asula kasvule kaasa. Aastast 1782 kuulus küla Tšernigovi kubermangu Suraži maakonda. Aastal 1901 mainiti külas asuvat pühakoda. Hiljem hakkas küla kuuluma Gomeli kubermangu, kus jäi Klintsõ maakonda.

8. detsembrist 1926 16. juulini 1954 oli küla samanimelise külanõukogu halduskeskuseks. Aastal 1926 olid külas postkontor ja kool. Aastal 1930 moodustati seal kolhoos. Toona töötas külas neli tuulikut, seal oli ka sepikoda. Teise maailmasõja ajal asus külas Saksa vägede tugipunkt. 27. jaanuaril 1943 lasid karistussalklased sidemete eest partisanidega maha 18 küla elanikku. Sõjas hukkus 149 küla elanikku. Aastast 1959 kuulus küla Niamki sovhoosi.

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 11. oktoober 2020. Vaadatud 21. märtsil 2021.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
2. ↑  Гарады і вёскі Беларусі: Энцыклапедыя. Kd.1, 1. raamat Гомельская вобласць/С. В. Марцэлеў; Рэдкалегія: Г. П. Пашкоў (галоўны рэдактар) і інш. — Мн.: БелЭн, 2004. 632 lk. ISBN 985-11-0303-9 ISBN 985-11-0302-0
**Narva Muuseum** on muuseum Peterburi maantee 2, 20308 Narva. Muuseum asutati aastal 1933, kui Peeter I muuseum (asutatud 1865) ja G. ja S. Lavrentsovi nimeline Narva Linnamuuseum (asutatud 1913) ühendati. 

Narva muuseumi kunstikogule pani aluse perekond Lavrentsovi kunstikogu, mille Glafiira Lavrentsova pärast oma surma 1913. aastal linnale pärandas. Kunstikogu peeti omal ajal vene kunsti osas Baltimaade parimaks. Lisaks maalidele ja graafikale sisaldas kogu tarbekunsti, miniatuure ning etnograafilisi esemeid.

22. juulil 1950 avas muuseum Narva ajaloo ekspositsiooni. 

Aastal 1977 moodustati Narva Muuseumi filiaalina Kreenholmi manufaktuuri muuseum, mis 1992. aastal lõpetas filiaalina tegevuse ning selle kogud omandas Narva Muuseum.

Aprillis 1991 avas muuseum Narva Muuseumi kunstigalerii.

Muuseumi direktorid
-------------------

* 1950–1960 Ivan Faronov
* 1960–1979 Jevgeni Krivošejev
* 1979–1999 Eldar Efendijev
* 1999–2004 Aili Vester (kohusetäitja)
* 2004–2017 Andres Toode
* 2017–2021 Ivo Posti
* 2021– Maria Smorževskihh-Smirnova

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  Narva Muuseumi ajalugu(vaadatud 04.04.2016)
2. 1 2  EE 12. köide, 2003: 363.
3. 1 2 3  Evi Pihlak, Ado Vabbe, Kunst, 1933, lk 90
4. ↑  "Ivo Posti juhib Narva muuseumi järgnevad kaks aastat" kultuur.err.ee, 19. märts 2018
5. ↑  Publikatsioonid

Välislingid
-----------

* Muuseumi koduleht
* "Uus juht tõi Narva muuseumi kriisist välja" ERR, 27. detsember 2018
**Põhja-Ameerika ülikoolide teabekeskus** on keskus, mille missioon on anda ajakohast, usaldusväärset ja erapooletut infot õppimisvõimaluste kohta Ameerika Ühendriikides.

Keskus alustas tegevust 12. aprillil 1993 Tallinna Tehnikaülikoolis ning kuulub koos 470 teabekeskusega kogu maailmas USA valitsuse ametlike EducationUSA kõrgharidusalaste infokeskuste võrgustikku.

Põhja-Ameerika ülikoolide teabekeskus

* jagab teavet õppimis-, teadustöö ja praktikavõimaluste kohta USAs;
* nõustab ülikoolide ja programmide valikul ning dokumentide vormistamisel;
* jagab stipendiumiinfot;
* viib läbi rahvusvahelisi keele- ja akadeemilise taseme teste (TOEFL, TOEIC, SAT, ACT, GRE, LSAT jne)[*viide?*] nii avalikkusele kui ka asutustele.

Lisaks eranõustamisele korraldab teabekeskus grupikonsultatsioone, temaatilisi infotunde, avalikke loenguid, kohtumisi USA ülikoolide tudengite ja vilistlastega, esineb koolides, nõustamiskeskustes ning infomessidel. Teabekeskuse konsultatsioonid on tasuta. Et kandideerimine USA ülikoolidesse oleks edukas, pakub Põhja-Ameerika ülikoolide teabekeskus erinevaid koolitusi alates sisseastumisstrateegiate õpitubadest kuni rahvusvaheliste testide ettevalmistuskursusteni.

Välislingid
-----------

* Põhja-Ameerika ülikoolide teabekeskuse koduleht
Map
**Paparde raudteepeatus** on raudteepeatus Alūksne–Gulbene raudteel Alūksne piirkonna Anna ja Jaunanna valla piiril. Avamise ajal jäi see Aluliina kihelkonda Ate mõisa maadele.

Peatus asub Gulbene raudteejaamast 20 ja Riia jaamast 232 km kaugusel. Seal kehtib oma peatusepõhine piletitariifide süsteem. Päevas võib seal peatuda neli rongi.

Peatus avati aastal 1907 metsaveoks mõeldud *Annenhof*i jaamana. Sinna rajati ka veetorn, mis on tänini säilinud. Aastal 1919 sai jaama nimeks Annasmuiža raudteejaam, aastal 1927 aga Anna raudteejaam. Tänapäevast nime kannab jaam alates teisest maailmasõjast.

1. veebruarist 2011 on Paparde nõudepeatus (rong peatub seal ainult siis, kui sinna on müüdud pilet või kui peatuses on ootajaid).

Jaama peahoone on lihtne puidust hoone, kus elanikke enam pole. Sealne veetorn rajati auruvedurite tarbeks ja seal asub töötab auru jõul töötav veepump. Aastail 2004–2006 renoveeriti veetorni fassaadi ja sisustust.

* JaamahooneJaamahoone
* VeetornVeetorn

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 29. mai 2018. Vaadatud 26. mail 2018.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
2. ↑  T. Altbergs, K. Augustāne, I. Pētersone. Dzelzceļi Latvijā. R: Jumava, 2009, 114. lk. ISBN 978-9984-38-698-0
3. ↑  Gulbenes - Alūksnes bānītis samazina brauciena ilgumu
4. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 2. november 2012. Vaadatud 26. mail 2018.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Paparde raudteepeatus** |

* Infot peatuse kohta; fotod (*vene keeles*)
* Peatus vanal kaardil

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Eelnev peatus** |  **Raudteepeatus liinil Gulbene-Alūksne** | **Järgnev peatus** |
|  Dunduri |  **Paparde** | Umernieki  |
Kayesi *cercle*'id
**Kayesi piirkond** on piirkond Malis.

Geograafia
----------

Kayesi piirkond piirneb põhjas Mauritaaniaga, läänes Senegaliga, lõunas Guineaga ja idas Koulikoro piirkonnaga.

Piirkonnas elab umbes 2 miljonit inimest. Peamised rahvusgrupid on soninked, hasongad, malinked ja fulbed.

Läbi piirkonna voolab mitu jõge: Baoulé jõgi, Bafingi jõgi ja Bakoye jõgi. Bafingi ja Bakoy jõgi ühinevad Bafoulabé linna juures Senegali jõeks. Piirkonnas asub ka järvi. Suuremad on Magui järv ja Doro järv.

Guinea piiri ääres on kliima niiske, kuid muutub põhja poole minnes tunduvalt kuivemaks.

Piirkonna suurimad linnad on Kayes, Nioro du Sahel, Diéma, Yélimané, Sadiola, Bafoulabé, Kénébia ja Kita.

Piirkonnas paikneb kaks rahvusparki: Bafingi rahvuspark ja Boucle du Baoulé rahvuspark.

Valitsemine
-----------

Piirkond jaguneb seitsmeks cercle'iks:

* Bafoulabé cercle
* Diéma cercle
* Kita cercle
* Kéniéba cercle
* Kayesi cercle
* Nioro du Saheli cercle
* Yélimané cercle

Ajalugu
-------

Piirkond oli 19. sajandi esimesel poolel Haso (Khasso) riigi osa. 19. sajandi lõpus vallutasid piirkonna prantslased ning 1892 sai Kayesist lühikeseks ajaks Prantsuse Sudaani pealinn.

1904. aastal valmis esimene lõik Kayesit läbivast Dakari–Nigeri raudteest, mis oli soodne piirkonna arengule.

Mali 1. järgu haldusüksused

Bamako (ringkond) | Gao piirkond | Kayesi piirkond | Kidali piirkond | Koulikoro piirkond | Ménaka piirkond | Mopti piirkond | Ségou piirkond | Sikasso piirkond | Timbuktu piirkond | Taoudénit' piirkond
"**Paper Roses**" on Fred Spielmani ja Janice Torre'i kirjutatud laul.

Laulu algmeloodi pärineb Franz Schuberti 1818. aastal loodud palast "Lob der Tränen" ("Pisarate kiituseks").

Esimesena laulis "Paper Rosesi" kuulsaks 1960. aastal ameerika laulja Anita Bryant. Bryanti esituses jõudis "Paper Roses" USA singlite edetabelis Billboard Hot 100 viiendale kohale ja Suurbritannias 24. kohale. "Paper Roses" jäi ka Bryanti kõige edukamaks singliks Billboardi edetabelis. Laul oli lisaks tema teisel stuudioalbumil "Hear Anita Bryant in Your Home Tonight!".

Teist korda laulis "Paper Rosesi" kuulsaks 1973. aastal Marie Osmond, kes on Osmondide vendade (The Osmonds) õde. Osmondi kantripopilik "Paper Roses" ilmus singlina 25. augustil 1973. Lisaks oli see tema sama aasta septembris ilmunud debüütalbumi nimisingliks. Osmond oli laulu salvestamise ajal vaid 13-aastane. 1973. aasta novembris jõudis "Paper Roses" Billboardi kantrisinglite edetabelis Hot Country Songs esikohale. 14-aastaselt sai Osmond kõige nooremaks, kel on olnud kantrisinglite edetabelis esikohasingel (seda rekordit hoiab ta siiani). Edetabelis Hot 100 jõudis Osmondi versioon sarnaselt Bryantile viiendale kohale, kuid Osmondi singlit saatis oluliselt laiem edu, kui see jõudis Briti edetabelis teisele kohale ning lisaks muuhulgas Austraalia, Kanada ja Iirimaa singlite edetabelitesse.

Šotimaa jalgpalliklubi Kilmarnock F.C. fännid on valinud "Paper Rosesi" klubi hümniks.

Eestis on "Paper Roses" tuntud enim Tarmo Pihlapi esituses ("Valged roosid"). Eestikeelsete sõnade autor on Vally Ojavere.

Viited
------

1. ↑  "Marie Osmond sings Paper Roses for Kilmarnock fans". bbc.com. 1.2.2013. Vaadatud 13.3.2022
Kalmistu väravad.  
Foto: Raivo Suni, 5. oktoober 2013
**Põltsamaa uus õigeusu kalmistu** (ka **Kuningamäe kalmistu**) on kalmistu Põltsamaa kihelkonnas Viljandimaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Kuningamäe külas Põltsamaa vallas Jõgeva maakonnas.

Õigeusu kogudus asutati Põltsamaa kihelkonnas 1846. aastal. Vana kalmistu jäi kitsaks ning uus kalmistu tehti vana õigeusu kiriku asukoha ümber 20. sajandi alguses.

Kalmistu paikneb Põltsamaa alevist väljaspool, õigeusu kirikust linnulennult umbes poolteist kilomeetrit läänes. Praegu on uus õigeusu kalmistu kasutuses.

Kalmistust läänes paikneb Võisiku hooldekodu kalmistu.

Kirjandus
---------

* Toomas Reinpõld. "Kogudus soovib kalmistu vallale üle anda". Vooremaa, 28. veebruar 2012
* Kadri Tael. "Põltsamaa kalmistute pärand. VI osa". Vali Uudised, 28. veebruar 2014. Lk 6
* Robert Treufeldt. "Põltsamaa kalmistud Eesti kalmistute pärandis, 2. osa". Vali Uudised nr 25, 28. märts 2014. Lk 5

Välislingid
-----------

* Põltsamaa uus õigeusu kalmistu kultuurimälestiste riiklikus registris Muuda Vikiandmetes
* Põltsamaa uus õigeusu kalmistu Geni andmekogus
Narva Issanda Muutmise peakirik
Suur tänav. Vaade üle Viru tänava Narva Issanda Muutmise peakiriku kellatornile
**Narva Issanda Muutmise peakirik** (vene keeles *Спасо-Преображенский собор*) oli vanim (esmamainitud 1442. aastal) paekivist ehitatud kirik Narvas, hilisema aadressiga Viru tänav 14.

Kirik ehitati katoliikliku pühakojana. 1460. aasta tulekahjus kirik põles. See taastati kiiresti, 1467. aastal olid juba seinad püsti ja alustati katuse tegemist. Linna elanikkond kasvas kiiresti ja esialgne ehitis jäi väikeseks, seetõttu 16. sajandi alguses laiendati kirikut.

Pärast reformatsiooni pühitseti kirik Jeruusalemma Johannesele ning seal hakati pidama luteriusu jumalateenistusi.

29. juunil (vkj) 1708 pühitseti kirik Issanda Muutmise kirikuks ja anti üle õigeusu kogudusele.

18. sajandi teisel poolel tehti kiriku põhjapoolsele küljele juurdeehitis, kus oli Nikolai kõrvalaltar. Sellel oli hiljem omaette kogudus.

Narva Issanda Muutmise peakirik kannatas Nõukogude õhurünnakus märtsipommitamisel 1944, selle varemed lammutati 1950. aastatel.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  "Narva Issandamuutmise katedraal". Originaali arhiivikoopia seisuga 1. märts 2016. Vaadatud 21. veebruaril 2016.
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib Leningradi oblasti linnast; Slantsõ rajooni küla kohta vaata artiklit Otradnoje (Slantsõ rajoon); teiste asulate kohta vaata artiklit Otradnoje (täpsustus).* |

---

**Otradnoje** on linn Venemaal Leningradi oblastis Kirovski rajoonis. 

Asub 40 km Peterburist idas Neeva jõe vasakul kaldal. Läbi linna voolavad ka Tosna ja Svjatka jõgi.

Katariina II omandas 1784. aastal tänapäeva linna alal maavalduse, mille nimetas Makedoonia pealinna järgi Pellaks. Aastal 1785 hakati ehitama paleed, mille ehitus jäi pooleli. Lähedusse tekkinud asula sai nimeks Otradnoje.

Linn moodustati 1970. aastal Otradnoje alevi, Ivanovskoje alevi ja Ust-Tosno liitmise teel. 

Linna läbib Peterburi-Volhovi raudtee ning seal on Ivanovskaja ja Pella raudteejaam.

Otradnojes asub paadi- ja kaatritehas "Pella", kus toodetakse Pella paate.

Viited
------

1. ↑  2010. aasta rahvaloenduse andmed

Välislingid
-----------

* Otradnoje koduleht

Leningradi oblasti vapp
Leningradi oblasti linnad

Boksitogorsk  | Gattšina  | Jaanilinn  | Kamennogorsk  | Kingissepp  | Kiriši  | Kirovsk  | Kommunar  | Kudrovo  | Ljuban  | Lodeinoje Pole  | Luga  | Murino  | Nikolskoje  | Novaja Ladoga  | Otradnoje  | Pikaljovo  | Podporožje  | Primorsk  | Priozersk  | Schlüsselburg  | Sertolovo  | Sjasstroi  | Slantsõ  | Sosnovõi Bor  | Svetogorsk  | Tihvin  | Tosno  | Viiburi  | Volhov  | Volossovo  | Vsevoložsk  | Võssotsk
Sooldumine Colorado osariigis
**Sooldumine** on mullas toimuv protsess, mis esineb palava ja kuiva kliimaga aladel. Et aurumine on nendes piirkondades intensiivne ja mulla läbiuhtumine toimub väga harva või ei toimu üldse, sisaldavad mullad rohkelt vees lahustuvaid soolasid. Soolane põhjavesi liigub kapillaaride kaudu üles, vesi aurab ja soolad jäävad kirmena või kihina maapinnale. Tekkivad solontšakid, mis on levinud kõige sagedamini kõrbetes ja poolkõrbetes, kohati ka parasvöötme rohtlades.

Sooldumine korrapäratul niisutamisel  

1. Niisutamisel imbub vesi maasse ja lahustab soola.  

2. Päikesesoojuse mõjul aurub vesi maapinnalt. Kapillaarjõu mõjul tõuseb lahustatud soolaga vesi maapinnani.  

3. Sool jääb maapinnale.  

a: sool  

b: soola liikumistee  

c: vee liikumistee  

d: kuiv maapind  

e: niisutatud maapind
Muldade korrapäratu niisutamise korral võib toimuda nende **sekundaarne sooldumine**. Üleliigse niisutamise puhul tõuseb põhjaveetase ning intensiivse aurumise tõttu tõusevad maapinnale vees lahustunud soolad. Vesi aurustub ja soolad jäävad maapinnale.

Sooldumise vältimiseks tuleb mulda korrapäraselt niisutada. Sooldumise likvideerimiseks on vaja muld suure koguse veega läbi uhta.
Kalligraafiline šahada Lahore mošees
**Šahada** (araabia keeles شهادة‎ *šahāda*) on islami usutunnistus, üks islami viiest sambast. Kes lausub šahada veendumusega, see on muslim. Kui keegi selle kolm korda tunnistajate juuresolekul lausub, siis loetakse islami teoloogias, et ta on end muslimiks tunnistanud.

Usutunnistus kõlab nii: "Kuulutan, et ei ole jumalat peale Jumala, ja kuulutan, et Muhammad on Jumala saadik." Lühem vormel on: "Ei ole jumalat peale Jumala ja Muhammad on Jumala saadik."

Araabia keeles kõlavad need vormelid ligikaudu nii: 
لا إله إلا الله محمد رسول الله ] 
  
['ašhadu laa ill'aaha 'illa all'aah ua 'ašhadu 'anna muh'ammadu-rras'uul-all'aah] ja [laa ill'aaha 'illa all'aah ua-muh'ammad ras'uulu-llaah]. Häälduse variandid on [ras'uulu-llaah] ja [ras'uul-all'aah].

Usutunnistust korratakse igas islami palves. See kõlab muuhulgas mitu korda päevas valjuhääldite kaudu mošeesse palvetama kutsumisel (*azan*).

Jumalat nimetatakse islami kontekstis ka Allahiks. Šahada ütleb, et Jumal ehk Allah on ainus jumal, sätestades monoteismi. Jumal tunnistatakse ülimaks väärtuseks. Kui inimese elus on mingi muu ülim väärtus, siis on see tema "jumal".

Peale selle tunnistatakse Muhammad Jumala saadikuks (prohvetiks; araabia keeles *rasūl*).

Prohvetiteks peetakse islamis siiski ka Vana Testamendi prohveteid (lisaks judaismis tunnistatud prohvetitele ka näiteks Aadamat) ning Jeesust (araabia keeles *Isa*). Osa muslimeid (näiteks mõned sufid) peab vajalikuks nimetada usutunnistuses kõiki prohveteid, keda mainib Koraan.
Piirkonna asend Sardiinias
**Gallura** (gallura murdes *Gaddùra* [ga'ɖːura], sardi keeles *Gallùra*) on ajaloolis-geograafiline piirkond Itaalias Sardiinia saare põhjaosas. Gallura hõlmab Maddalena saarestikku.

Gallura 21 vallast 20 asub Olbia-Tempio provintsis ja üks Sassari provintsis (Viddalba). Piirkonnas on Olbia, Tempio Pausania, Arzachena, La Maddalena, Calangianuse, Lurase, Aggiuse, Bortigiadase, Santa Teresa Gallura, Luogosanto, Palau, Aglientu, Trinità d'Agultu e Vignola, Telti, Golfo Aranci, Badesi, Viddalba (SS), Sant'Antonio di Gallura, Loiri Porto San Paolo, San Teodoro ja Budoni vald. Peamised keskused on Olbia, Tempio Pausania ja Arzachena, La Maddalena. Gallura piirneb Anglona, Monteacuto ja Baronie piirkonnaga.

Capo Testa, Santa Teresa Gallura

Kirjandus
---------

* Chessa S. *Le Dimore rurali in Sardegna, con particolare riferimento al Monteacuto, al Goceano, al Meilogu e alla Gallura*, Cargeghe, Documenta, 2008.
* Murineddu A. (a cura di), Gallura, Cagliari 1962.

Välislingid
-----------

* Ignazio Abeltino - Le origini dei Galluresi , 2010
* Francesco De Rosa - Tradizioni popolari di Gallura , a cura di Andrea Mulas - 2003

Sardiinia ajaloolised piirkonnad (*subregioni*) 

Anglona **·** Barbagia di Belvì **·**  Barbagia di Nuoro **·** Barbagia di Ollolai **·** Barbagia di Seùlo **·** Barigadu **·** Baronie **·** Campidano di Cagliari **·** Campidano di Oristano **·** Gallura **·** Goceano **·** Guilcer  **·** Guspinese **·** Iglesiente  **·** Logudoro **·** Mandrolisai **·** Marghine **·** Marmilla **·** Meilogu **·** Monreale **·** Monteacuto **·** Montiferru **·** Nurra **·** Ogliastra **·** Parteòlla **·** Planargia **·** Quirra **·** Romangia **·** Sarcidano **·** Sarrabus-Gerrei **·** Sassarese **·** Sulcis **·** Sulcis-Iglesiente **·** Trexenta
Galleria Vittorio Emanuele II Piazza del Duomo poolne sissekäik
**Vittorio Emanuele II galerii** (*Galleria Vittorio Emanuele II*) on Milanos Piazza del Duomost põhja poole jääv tohutu ladina risti kujulise põhiplaaniga terasest ja klaasist kõrge võlvkäiguna rajatud passaaž. 

Galerii ehitistel on neli korrust. Luksuslike kohvikute, restoranide, raamatupoodide ja butiikide fassaadid on kujundatud uusrenessanslikus võtmes. Võlvkäigus korraldatakse ka kunsti- ja fotograafianäitusi. Selline galerii oli tänapäevaste ostukeskuste eelkäija ja Milano oma leidis jäljendamist ka teistes Itaalia linnades (nt Galleria Subalpina Torinos ja Galleria Umberto I Napolis). Esimene taoline ostukeskus oli Peterburi passaaž, Milano oma kinnistas samal puhul galerii nimetuse kasutamise.

Galerii viib otse Piazza del Duomolt Piazza della Scalale La Scala teatri juurde. Vasak tiib suundub Piazza dei Mercantile.

Galerii kaheksakandilist keskosa kaunistavad nelja maailmajagu ehk Euroopat, Ameerikat, Aafrikat ja Aasiat sümboliseerivad mosaiigid. Põrandamosaiik kujutab sodiaagimärke. Passaaži võimsaim detail on metallist ja klaasist katus suure kupliga galerii ristumiskohas. Otse kupli all olev mosaiik kujutab nelja ühendatud Itaalia suurlinna sümboleid: Rooma Romulus ja Remus, Firenze *fleur–de–lys*, Milano punane vapikilp valge ristiga ning Torino pull, kelle juures võib näha õhevil turiste, kuna selle suguelunditele astumine toovat head õnne.

Galerii projekteeris arhitekt Giuseppe Mengoni 1861. aastal. Galeriid ehitati aastatel 1865–1877. Paraku kukkus Mengoni paar päeva enne galerii avamist tellingutelt alla surnuks. Galerii sai nime Vittorio Emanuele II, esimese ühendatud Itaalia kuninga järgi.

Välislingid
-----------

* Vittorio Emanuele II galerii infoleht piltidega inglise keeles

Prada pood, Galleria Vittorio Emanuele II
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib raamatusarjast; kirjastuse kohta vaata artiklit Sator (kirjastus)* |

---

**"Sator"** on mitmekeelne eelretsenseeritav teaduslik raamatusari, aastaraamat, mille väljaandja on EKM Teaduskirjastus.

Sarjas avaldatakse akadeemilisi originaalkäsitlusi, artikleid ja monograafiaid religiooniantropoloogia, ennekõike võrdleva usundiuurimise alalt. Eesti teadlaste eestikeelsete kirjutiste kõrval ilmub ka välismaa teadlaste kirjutisi, valdkonna uurimisklassikat ja muukeelses teaduskirjanduses avaldatud tippuurimuste tõlkeid. Eraldi rubriikides ilmuvad võimaluse korral erialaraamatute tutvustused ja arvustused, teadusklassikute mälestused, osalusvaatluste kroonikad, uurimiskeskuste ja kaitstud väitekirjade ülevaated, konverentside ja välitööde tutvustused jm.

Sarja asutas Mare Kõiva, kes on ühtlasi selle peatoimetaja. Tegevtoimetajad on Asta Niinemets ja Liisa Vesik. Sari ilmub 1996. aastast, perioodiliselt 2013. aastast.

Toimetuskolleegium: Tiiu Jaago (Tartu Ülikool), Reet Hiiemäe (Eesti Kirjandusmuuseum), Mare Kalda (Eesti Kirjandusmuuseum), Tarmo Kulmar (Tartu Ülikool), Nikolay Kuznetsov (Eesti Kirjandusmuuseum), Aado Lintrop (Eesti Kirjandusmuuseum), Emily Lyle (School of Scottish Studies in Edinburgh), Mirjam Mencej (Ljubljana ülikool), Jonathan Roper (Tartu Ülikool), Marju Kõivupuu (Tallinna Ülikool), Ülo Valk (Tartu Ülikool), Tatjana Vladõkina (Udmurdi Ajaloo, Keele ja Kirjanduse Instituut, Ižkar), Irina Vinokurova (Karjala Ajaloo, Keele ja Kirjanduse Instituut, Petroskoi), Ergo-Hart Västrik (Tartu Ülikool).

Viited
------

1. ↑  Sarja koduleht
2. ↑    (vaadatud 24.02.2018)

Välislingid
-----------

* Ajakirja koduleht
**Kurt Alois Josef Johann Schuschnigg** (kuni 1919. aastani **Kurt Alois Josef Johann Edler von Schuschnigg**; 14. detsember 1897 Riva del Garda (tänapäeval Itaalia) – 18. november 1977 Mutters) oli Austria poliitik ja riigitegelane, Austria liidukantsler 1934. aasta juulist kuni 1938. aasta märtsini.

Kurt Schuschnigg sündis kindralmajori perekonnas. Ta õppis jesuiitide gümnaasiumis. 1915–1918 võttis ta Austria-Ungari armee koosseisus Itaalia rindel osa Esimesest maailmasõjast. 1918–1919 oli ta Itaalia sõjavangis. Pärast sõda lõpetas Schuschnigg 1922. aastal Innsbrucki Ülikooli õigusteaduse erialal. Ülikooli lõpetamise järel avas ta oma advokaadibüroo ja astus Kristlik-Sotsiaalse Partei liikmeks. 1927. aastal valiti ta Austria parlamenti, mille koosseisu jäi ta kuni 1934. aastani.

1932. aasta 29. jaanuarist kuni 21. septembrini oli Kurt Schuschnigg Austria justiitsminister. 21. septembrist 1933 kuni 29. juulini 1934 oli ta Austria haridusminister.

Kui Austria liidukantsler Engelbert Dollfuss mõrvati 25. juulil 1934 natsionaalsotsialistide võimuhaaramiskatse käigus, siis sai Kurt Schuschniggist 29. juulil 1934 Austria liidukantsler.

Kurt Schuschnigg (1936)
Liidukantslerina püüdis Schuschnigg Itaaliale toetudes säilitada Austria iseseisvust. Kuid 1936. aastal sattus Itaalia üha enam Saksamaa mõjusfääri ja toetus Austria iseseisvusele vähenes. 12. veebruaril 1938 ähvardas Adolf Hitler Schuschniggit Wehrmachti sissetungiga Austriasse ja nõudis Austria NSDAP-i keelu tühistamist ning natsionaalsotsialistide võtmist Austria valitsusse. Kuna Itaalia, Suurbritannia ja Prantsusmaa Schuschniggi abipalved tagasi lükkasid, oli ta 16. veebruaril sunnitud määrama natsionaalsotsialist Arthur Seyß-Inquarti Austria siseministriks. 9. märtsil 1938 kuulutas liidukantsler Schuschnigg välja rahvahääletuse Austria iseseisvuse küsimuses, mis oleks pidanud toimuma 13. märtsil. 11. märtsil 1938 sundis Hitler otsese sissetungiähvarusega Schuschniggi liidukantsleri ametist tagasi astuma. Uueks liidukantsleriks sai Arthur Seyß-Inquart. Hüvastijätukõnes raadios kutsus Schuschnigg üles Saksa vägedele relvastatud vastupanu mitte osutama.

Pärast Austria Anschlussi paigutati Schuschnigg esialgu koduaresti. 28. mail 1938 arreteeris Gestapo Kurt Schuschniggi. Teda hoiti kinni Sachsenhauseni, Flossenbürgi ja Dachau koonduslaagris. Vabanemise järel 1945. aastal elas Schuschnigg esialgu Põhja-Itaalias. 1948. aastal asus ta elama Ameerika Ühendriikidesse, kus töötas ülikoolides õppejõuna. 1956. aastal sai ta Ameerika Ühendriikide kodakondsuse, 1967. aastal aga pöördus Austriasse tagasi.

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 4. märts 2016. Vaadatud 27. juunil 2022.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
2. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 7. märts 2016. Vaadatud 20. augustil 2015.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑
7. ↑
8. ↑

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Engelbert Dollfuß** | **Austria liidukantsler**1934–1938 | Järgnev**Arthur Seyß-Inquart** |
**Suviekas** on küla (endine alev) Leedus Zarasai rajoonis, Suviekase valla halduskeskus. Küla asub Zarasaist loodes Čičirysi järve põhjakaldal. Külast idas asub Suviekase järv.

Külas on põhikool, kultuurimaja, postkontor ja raamatukogu.

Elanikkond
----------

|  |  |
| --- | --- |
| * 59 (1866)
* 140 (1886)
* 167 (1902)
* 149 (1923)
* 129 (1959)
* 190 (1970)
 | * 302 (1979)
* 310 (1982)
* 345 (1987)
* 385 (1989)
* 304 (2001)
* 236 (2011)
 |

Ajalugu
-------

Suviekasest idas on 8 meetri kõrgune Suviekase linnamägi pindalaga 155x17 meetrit. Selle loodeküljel asub neli meetrit madalam 40 meetri laiune terrass. Aastail 1949, 1972 ja 1999 tehti seal arheoloogilised uuringud. Linnus dateeriti perioodi I aastatuhandesse eKr – aastatuhande algusse.

Suviekast on kirjalikes allikates mainitud juba XV sajandil, aastast 1533 on selle kohta teateid kui alevist. 1596. aastal on mainitud sealset kirikut ja mõisa. Aastal 1617 asus seal uniaatide klooster, toona oli alevis ligi 700 maja.

Põhjasõja ajal põletati Suviekas täielikult maha. Aastal 1744 asus seal kabel. Aastal 1915 vallutasid alevi Saksa väed, seal asus Saksa vägede staap.

Aastal 1949 moodustati Suviekases Kalinini kolhoos. Aastal 1969 liideti neli kolhoosi ja moodustati neist Suviekase sovhoos, mille keskasulaks küla ka oli. Tänapäevastes piirides on Suviekas aastast 1968, mil sellega liideti Suviekas I ja Suviekas II.

2005. aastal ehitati Suviekasesse katoliku kabel, mis kuulub Imbradase kihelkonda.

* SuviekasSuviekas
* KalmistuKalmistu
* Kiriku varemedKiriku varemed
* Kabeli sisevaadeKabeli sisevaade

Viited
------

1. ↑  surašymas
2. ↑  Lietuvos TSR archeologijos atlasas, II Piliakalniai, Vilnius, Mintis, 1975 a. kd. 2 lk. 158 (Nr. 700)
3. ↑  *Suviekas.* Visuotinė lietuvių enciklopedija, Kd. XXII (Sko–Šala). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2012

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Suviekas** |

* Küla portaalis vietoves.Lt
Hulktahukatest koosnev kera pöörleb ümber oma telje
**Pöörlemine** ehk **pöördliikumine** on keha ainepunktide ringliikumine ümber kehaga seotud kahe ainepunkti. Neid punkte ühendavat sirget nimetatakse pöörlemisteljeks. Tasandil saab keha pöörelda ümber mõne selle tasandi punkti.

Pöörlemine on absoluutselt jäiga keha üks kõige lihtsamaid liikumisi. Jäiga keha pöörlemisel ümber liikumatu telje on keha kõigi punktide liikumisteed paralleelsetel tasanditel paiknevad ringjooned, mille keskpunktid asetsevad nende tasanditega ristuval liikumatul sirgel – pöörlemisteljel. Kuigi tavaliselt käsitletakse selliseid pöörlemisi, mille korral pöörlemistelg läbib keha keskpunkti, ei pea pöörlemistelg üldsegi keha läbima.

Pöörlemist tuleb eristada tiirlemisest ehk liikumisest mööda suletud joont. Näiteks Maa pöörleb ümber oma telje, kuid tiirleb ümber Päikese.

Pöörlemise teooriat rakendatakse taevamehaanikas, ballistikas ning güroskoopide, mehhanismide ja muude seadmete väljatöötamisel.

Pöörlemisel on perioodiks aeg, mille jooksul keha teeb ühe täispöörde ehk läbib pöördenurga 2π rad ümber pöörlemistelje.

Füüsika
-------

Peamised pöörlemist iseloomustavad kinemaatilised (liikumisega seotud) füüsikalised suurused on nurkkiirus ja nurkkiirendus ning dünaamilised (jõuga seotud) suurused kineetiline energia ja impulsimoment.

Jäiga keha pöörlemisest tingitud kineetiline energia on võrdeline keha inertsimomendi ja nurkkiiruse ruuduga:

{\displaystyle T={\frac {I\omega ^{2}}{2}},\,}
kus {\displaystyle T} on pöörlemisest tingitud energia, I on inertsimoment pöörlemistelje suhtes ja {\displaystyle \omega } on nurkkiirus.

Jäiga keha pöörlemisel on keha suvalise punkti kiirus {\displaystyle {\vec {v}}=\omega \times {\vec {r}}}, kus {\displaystyle \omega } on keha nurkkiirus ja \vec r seda punkti tema ringjoonelise liikumistee keskpunktiga ühendav kohavektor.

Jäiga keha nurkkiirendus {\displaystyle \varepsilon =M/I}, kus {\displaystyle M} on välisjõudude moment pöörlemistelje suhtes ja I on keha inertsimoment sama telje suhtes.

Vaata ka
--------

* Maa pöörlemine

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  Tehnikaleksikon, lk 407–408
Lineaaralgebras nimetatakse ruutmaatriksi *A* **pöördmaatriksiks** maatriksit *A-1*, mis rahuldab tingimust

{\displaystyle AA^{-1}=A^{-1}A=I\,.}
I tähistab ühikmaatriksit.

Pöördmaatriksi olemasolu
------------------------

Igal maatriksil ei leidu pöördmaatriksit. Selliseks maatriksiks on näiteks nullmaatriks. Pöördmaatriksi olemasolu määrab järgmine lause:

Maatriksil *A* üle korpuse leidub pöördmaatriks parajasti siis, kui selle determinant pole null, st kui

{\displaystyle \det(A)\neq 0\,\!}.
Ruutmaatriksit, millel leidub pöördmaatriks, nimetatakse regulaarseks. Vastupidisel juhul öeldakse, et see maatriks on singulaarne. Regulaarse maatriksi pöördmaatriks on üheselt määratud.

Pöördmaatriksi arvutamine
-------------------------

Pöördmaatriksi saab leida järgmiste sammude abil:

1. Veenduda, et maatriks A omab pöördmaatriksit, st see on ruutmaatriks ja selle determinant ei võrdu nulliga.
2. Leida kõikide elementide alamdeterminandid ning asendada need esialgsete elementidega.
3. Transponeerida saadud maatriks.
4. Korrutada see läbi 1/det A -ga.

Vaata ka
--------

* Transponeeritud maatriks
"**Saladuslik saar**" on Jules Verne'i romaan, mis jutustab Ameerika kodusõja ajal piiramisrõngast õhupalliga põgenenud viiest mehest ja nende elust asustamata saarel.

Jules Férat' illustratsioon prantsuskeelses väljaandes

Lincolni saare kaart. Jules Férat' illustratsioon prantsuskeelses väljaandes
Õhupalliga põgenedes satutakse Vaikse ookeani lõunaossa asustamata saarele, mis saab nimeks Lincolni saar. Seal tuleb neil ellu jääda võitluses loodusjõudude ja piraatidega.

Raamatu esmatõlke andis välja Eesti Kirjanduse Selts, hiljem on romaan on ilmunud eesti keeles sarjas "Seiklusjutte maalt ja merelt" ning kordustrükkides.

Tegelased
---------

* Cyrus Smith – insener ja seltskonna juht
* Gideon Spilett – reporter
* Nab – Smithi endine ori
* Pencroff – kunagine meremees
* Harbert – andekas nooruk, Pencroffi kasupoeg

Hiljem päästetakse kõrvalsaarelt endine mereröövel Ayrton, kes on ka Jules Verne'i varasema romaani "Kapten Granti lapsed" tegelane.

Kogu raamatu jooksul tegutseb tundmatu abistajana kapten Nemo, kes on enam tuntud Jules Verne'i raamatu "20 000 ljööd vee all" tegelasena.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Saladuslik saar** |

* Jüri Talvet, "Romaaniülikool: Jules Verne "Saladuslik saar"" – Eesti Päevaleht, 2. november 2007.
* Jules Verne'i "Saladuslik saar" (2007)