recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |
| --- |
|  **Poks** |
| Riik |  | Šveits |
|  |
| 4. koht | 1948 | Raskekaal |
|  |
| 1. ring | 1942 | Poolraskekaal |
| 1. ring | 1951 | Raskekaal |

**Hans Müller** (22. detsember 1915, Birsfelden – 28. aprill 1967, Basel) oli Šveitsi poksija.

Müller oli kokku kümnekordne Šveitsi meister: poolraskekaalus (kuni 175 naela ehk 79,4 kg) aastatel 1940–1942 ja 1944–1945, keskkaalus (kuni 160 naela ehk 72,6 kg) 1943. aastal ning raskekaalus (üle 80 kg) aastatel 1948–1951.

Müller sai raskekaalus (üle 80 kg) 1948. aasta Londoni olümpiamängude poksivõistlustel 4. koha, kaotades poolfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale Gunnar Nilssonile (Rootsi) ning jättes vigastuse tõttu pidamata 3. koha kohtumise John Arthuriga (Lõuna-Aafrika Liit).

Müller osales poolraskekaalus (kuni 175 naela ehk 79,4 kg) 1942. aasta Euroopa meistrivõistlustel (Breslau, 1942), kuid kaotas 1. ringis hilisemale hõbemedalivõitjale Otto Proffitlichile (Saksamaa) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja ning raskekaalus (üle 80 kg) 9. Euroopa meistrivõistlustel (Milano, 1951), kuid kaotas samuti 1. ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.

Viited
------

1. ↑  Šveitsi meistrivõistlused poksis 1913–1958. Tulemused inglise keeles
2. ↑  14. suveolümpiamängude poksivõistlus. London 1948. Tulemused inglise keeles
3. ↑  1942. aasta Euroopa meistrivõistlused poksis. Breslau 1942. Tulemused inglise keeles
4. ↑  9. Euroopa meistrivõistlused poksis. Milano 1951. Tulemused inglise keeles

Välislingid
-----------

* Hans Müller (poksija) veebisaidil Olympedia Muuda Vikiandmetes
Grupp eveeni naisi rahvariietes. Kaug-Ida krai, Ohhoota ringkond. 20. sajandi algus.
**Eveenid** (vana nimetus *lamuudid*) on tunguusi-mandžu rahvas Venemaal Kirde-Siberis.

2010. aasta rahvaloenduse andmetel elas Venemaal 22 383 eveeni. Neist elas Sahha Vabariigis 15 071, Magadani oblastis 2635, Kamtšatka oblastis 1872, Tšuktši autonoomses ringkonnas 1392 ja Habarovski krais 1128.

Ukrainas elas 2001. aasta rahvaloenduse andmetel 104 eveeni.

Antropoloogiliselt kuuluvad eveenid mongoliidse rassi baikali ehk paleosiberi rühma. Võrreldes evenkidega on nad lühemat kasvu ja heledama nahaga.

Eveeni keel kuulub tunguusi-mandžu keelte põhjarühma. Tänapäeval ei räägi ligikaudu 3/4 eveene enam eveeni keelt, vaid on üle läinud vene või jakuudi keelele. 2011. aasta rahvaloenduse andmetel valdas Venemaal eveeni keelt ainult 5656 inimest.

Tõenäoliselt on eveenid kujunenud tunguusi ja jukagiiri hõimude segunemise tulemusel aastasadade jooksul. Varasemal ajal olid eveenid rändleva eluviisiga põhjapõdrakasvatajad ja kütid, rannikualadel ka kalurid ja mereloomakütid. 20. sajandil on eveenid suures osas omaks võtnud paikse eluviisi.

Eveenid on evenkide lähedane sugulasrahvas, kuid nad on siiski eri rahvad.

Tuntud eveene on maailmameister maadluses Viktor Lebedev, "legendaarne eveenitar" Dolguntša ning kirjanik ja ühiskonnategelane Andrei Krivošapkin.

Vaata ka
--------

* Eveeni-Bõtantai rahvusuluss

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 6. september 2018. Vaadatud 14. juulil 2013.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
2. ↑  "Arhiivikoopia" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 24. september 2015. Vaadatud 14. juulil 2013.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
3. ↑  Päring Ukraina 2001. a rahvaloenduse tulemuste andmebaasist
4. ↑  "Arhiivikoopia" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 27. jaanuar 2021. Vaadatud 14. juulil 2013.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)

Välislingid
-----------

* Eveenid Vene Impeeriumi rahvaste punases raamatus (inglise keeles)
**Norra köök**  on Norra rahvuslik köök. Peamisteks elementideks on kala, liha ja piimatooted.

Ülevaade
--------

Norra köök on tekkinud peamiselt talupojatoidu baasil ja on seotud Norra kliimaga: seal on lühike suvi ja pikk talv.

Suurt osa mängib kalapüük, kala ja mereannid on kõige tähtsam osa Norra toidust. Heeringas on olulisim kala, vaesed sõid seda neli korda päevas. Heeringat marineeriti, söödi värskelt või praeti. Tänu pikale säilivusajale oli populaarne *klippfisk,* kuivatatud kala.

Teravilja saab kasvatada vaid mõnedes riigi regioonides, Norras kasvavad ainult kaer ja oder.

Suurt osa mängib Norra köögis kartul, seda serveeritakse nii lisandina kui ka eraldi roana.

Peamised toiduained
-------------------

### Kala

Üks peamisi ekspordiartikleid on lõhe. Terves maailmas on tuntud Norra suitsutatud lõhe. Populaarsed on veel heeringas, skumbria, tursk, sardiinid. Tuntuimaks roaks võib nimetada *rakfisk*i *(*käärinud lõhe). Palju süüakse ka muid mereande.

### Liha

Varem oli igas peres olemas lehm, aga kõige populaarsem oli ikkagi lambaliha. Lambalihast tehakse väga palju erinevaid eineid: *forikol, smalahove, fenalar*. 20. sajandini söödi väga palju vaalaliha, praegu võib seda kohata Norra restoranides

### Piimatooted

Veel on tähtsad piim ja piimatooted. Norralased joovad iga päev väga suurtes kogustes piima. Varem oli traditsiooniline jook *blande,* vadak veega. Laialt kasutatakse juustusid ja võid.

### Joogid

Kõige populaarsem jook on kohv. Veel on populaarne õlu. Kartulist tehakse väga kanget alkohoolset jooki akvavit.

| * v
* r
Euroopa rahvusköögid |
| --- |
| Põhja-Euroopa | 
Eesti • Island • Karjala • Lapimaa • Leedu • Läti • Norra • Rootsi • Soome • Taani |
| Kesk- ja Ida-Euroopa | 
Armeenia • Aserbaidžaan • Bulgaaria • Gruusia • Juudi • Krimmitatari • Moldova • Poola • Rumeenia • Saksamaa • Serbia • Slovakkia • Sloveenia • Tatarstan • Tšehhi • Ukraina • Ungari • Valgevene • Venemaa |
| Lääne-Euroopa | 
Austria • Belgia • Holland • Iirimaa • Luksemburg • Prantsusmaa • Suurbritannia • Šotimaa • Šveits |
| Lõuna-Euroopa | 
Albaania • Andaluusia • Baskimaa • Hispaania • Bosnia • Horvaatia • Itaalia • Kataloonia • Kreeka • Küpros • Makedoonia • Malta • Montenegro • Portugal • Sitsiilia • Türgi |
| 
Toiduportaal • Kategooria:Rahvusköögid |
**Evaristo Rocha** (eluaastad teadmata) oli Nicaragua poliitik, aastal 1839 Nicaragua ülemdirektori kohusetäitja.

Evaristo Rocha oli esimeses Nicaragua valitsuses, mis oli sisuliselt konstitutsioonilisele korrale üleminekuks ettevalmistuste tegemisteks ette nähtud üleminekuvalitsus, senaatoriks. Kuigi vastavalt konstitutsioonile kestis ülemdirektori ametiaeg kaks aastat, andis esimene ülemdirektor Núñez viiendal jaanuaril 1839 võimu Joaquín del Cossíole üle, muutes tolle ülemdirektori kohusetäitjaks, sisuliselt pidi sellesse ametisse astuma aga Evaristo Rocha. On teadmata, millal del Cossío reaalselt ametisse asuda sai. Kaks aastat hiljem (1841) taandus Evaristo Rocha seoses üleminekuvalitsuse töö lõppemisega lõplikult poliitikast.

Viited
------

1. ↑  Nicaragua worldstatesmen.org
2. ↑  Nicaragua, informaciones generales. El Departamento, 1964 - lk. 90
3. ↑  Andrés Vega Bolaños (1944). «Gobernantes de Nicaragua» lk. 79

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**José Núñez** | **Nicaragua ülemdirektor**5. jaanuar 1839 – ? 1839 | Järgnev**Joaquín del Cossío** |
**Norra** jaotatakse viieks **ajalooliseks piirkonnaks** (*landsdeler*), mis hõlmavad maakondi järgmiselt (sulgudes endised maakonnad):

* Põhja-Norra (norra keeles *Nord-Norge*, uusnorra keeles *Nord-Noreg*)
	+ Nordlandi maakond
	+ Troms og Finnmargi maakond (Finnmark, Troms)
* Trøndelag
	+ Trøndelagi maakond (Nord-Trøndelag, Sør-Trøndelag)
* Vestlandet
	+ Møre og Romsdali maakond
	+ Rogalandi maakond
	+ Vestlandi maakond (Sogn og Fjordane, Hordaland)
* Sørlandet (Agder)
	+ Agderi maakond (Vest-Agder, Aust-Agder)
* Østlandet (uusnorra *Austlandet*)
	+ Innlandeti maakond (Hedmark, Oppland)
	+ Vestfold og Telemargi maakond (Telemark, Vestfold)
	+ Vikeni maakond (Akershus, Buskerud, Østfold)
	+ Oslo

See jaotus põhineb geograafilistel ja murdeerinevustel ning järgib ligikaudu maakonnapiire. 

Mõnikord räägitakse Trøndelagi asemel Kesk-Norrast (norra *Midt-Norge*, uusnorra *Midt-Noreg*), kuid Kesk-Norra alla arvatakse tavaliselt ka need Møre og Romsdali osad, mis kuuluvad Nidarosi piirkonda (ligikaudselt ajaloolised maakonnad Nordmøre ja Romsdal, kuid mitte Sunnmøre). 

Mõnikord arvatakse Rogaland või osa sellest mitte Vestlandeti, vaid Sørlandeti alla.

Svalbardi tavaliselt Põhja-Norra osaks ei arvata. 

Jaotusest jäävad välja ka Norra sõltkonnad Bouvet' saar, Kuninganna Maudi maa ja Peeter I saar.

Vaata ka
--------

* Norra haldusjaotus
* Norra ajaloolised maakonnad
* Norra linnapiirkonnad
**Friedrich Salomon Rothschild** (ka Shlomo Rothschild, 17. detsember 1899, Giessen, Saksamaa – 6. märts 1995, Iisrael) oli juudi psühhiaater ja semiootik. Ta oli arvatavasti esimene, kes kasutas oma töös terminit biosemiootika – aastal 1962.

Ta töötas Heidelbergis (1925–1928) koos psühhoterapeudi Frieda Fromm-Reichmanniga (1889–1957) ja psühhoanalüütiku Erich Frommiga (1900–1980), ning seejärel Frankfurdis (1928–1933) koos Kurt Goldsteiniga (1878–1965). Ta sai mõjutusi Ludwig Klagese (1872–1956) filosoofiast, kellega ta oli kirjavahetuses.

Aastal 1935 ilmus tema raamat "Symbolik des Hirnbaus: Erscheinungswissenschaftliche Untersuchung über den Bau und die Funktionen des Zentralnervensystems der Wirbeltiere und des Menschen". Ta arendas kommunikatiivset lähenemist bioloogias.

Teoseid
-------

* Rothschild, Friedrich Salomon 1968. Concepts and methods of biosemiotic. *Scripta Hierosolymitana* 20: 163–194.
* Rothschild, F. S. 1973. Biosemiotic analysis of the body-mind relation. *World Futures* 14(1): 33–51.

Viited
------

1. ↑  Rothschild F. S. 1962. Laws of symbolic mediation in the dynamics of self and personality. *Annals of New York Academy of Sciences* 96: 774–784.
2. ↑  Kull K. 1999. On the history of joining bio with semio: F. S. Rothschild and the biosemiotic rules. *Sign Systems Studies* 27: 128–138.
3. ↑  Anderson M. 2003. Rothschild's ouroborus. *Sign Systems Studies* 31(1): 301–314.
Hertsog Karl Friedrich
Hertsog **Karl Friedrich** (saksa keeles *Karl Friedrich, Herzog zu Holstein-Gottorp*); 30. aprill 1700 Stockholm Rootsi – 18. juuni 1739, Rolfshagen Alam-Saksimaa Saksamaa) oli Saksa päritolu Schleswig-Holsteini hertsogiriigi hertsog, Rootsi kuninga Karl XII õepoeg, Venemaa keisri Peeter I ja keisrinna Katariina I tütre (Anna Petrovna) abikaasa ning Venemaa keisri Peeter III isa.

Elulugu
-------

Karl Friedrichi sündis Schleswig-Holsteini hertsogi Friedrich IV ja Rootsi kuninga Karl XI tütre printsess Hedwig Sophia pojana. Kuid tema isa langes 1702. aastal Põhjasõjas ja ta kasvas üles onu – Rootsi kuninga Karl XII juures, kuna Põhjasõja käigus Taani väed vallutasid Schleswig-Holsteini ning ta oli sunnitud koos perega lahkuma Rootsi.

Kuna kuningas Karl XII ei olnud järglasi, siis peeti teda Karl XII järglaseks, kuid pärast Karl XII surma ei olnud tal otsusekindlust kuulutada end kuningaks ning Rootsi kuninga järglaseks kuulutati Rootsis absolutismivastaste jõudude toel Karl XII noorem õe Ulrika Eleonora ja 1720. aastal Ulrika Eleonora abikaasa Fredrik I.

Karl XII surma järel 1718. aastal sai Rootsi valitsejaks tema õde Ulrika Eleonora, kelle abikaasa Rootsi kuningas Fredrik I sõlmis 1720. aastal rahu Taaniga ning Karl Friedrichil kadus võimalus tagasi saada oma valdusi. Ta suundus Venemaa keisri Peeter I kutsel kaaskonnaga Venemaale Peterburi, kus abiellus Peeter I tütre Anna Petrovnaga. 

Pärast Peeter I surma kuulus Ülemsalanõukogusse.

Karl Friedrich naasis Holsteini 1727. aastal, kus Kieli linnas sündis ta poeg Karl Peter Ulrich, hilisem Venemaa keiser Peeter III, Venemaa Holstein-Gottorp-Romanovite dünastia esimene liige.

Hertsog Karl Friedrich *von Schleswig-Holstein-Gottorf* lapsepõlves

Autasud
-------

* Püha Andreas Esmakutsutu orden (9. august 1722)

Vaata ka
--------

* Holstein-Gottorp-Romanovite dünastia
* Holsteini partei
1949. aastal taastatud ja rekonstrueeritud Krjukivi sild Krementšukis (foto 2007)
Krjukivi silla keskmine ülestõstetav ava Tšehhoslovakkiast pärit tõstemehhanismiga (foto 2012)
Krjukivi sild üle Dnepri Krementšukis (umbes 1900)
**Krjukivi sild** (ukraina keeles Крюківський міст) on kahekorruseline raudtee- ja autosild üle Dnepri jõe Krementšukis; ühendab jõe paremkaldale jäävat Krjukivi linnaosa jõe vasakkaldale jääva linnaosaga.

Silla rajamine
--------------

Lõunaraudtee ehitusel tekkis 1870. aastal vajadus ühendada kaks raudteeharu: Harkiv–Krementšuk ja Jelõssavetgrad–Krjukiv. Selleks lasti Kiievis raudteesilla ehitamisega endale nime teinud insenerpolkovnik Amand Struvel projekteerida ja ehitada sild üle Dnepri Krementšukis.

Üheteeline raudteesild anti käiku 1872. aastal. 11-avaline metallsild oli sarnane Kiievi sillaga – paralleelvöödega sõrestiksild. Jõesambad rajati kessoonidele. Silla üldpikkus oli 962 m.

Rööbastee paigaldati otse sillafermide põikitaladele. Et ka loomtransport saaks silda kasutada, ehitati laudadest põrand.

Silla taastamine ja rekonstrueerimine
-------------------------------------

Teises maailmasõjas sai sild rängalt kannatada. Kuni silla taastamiseni toimis raudteevedu üle ajutiste sildade. Silla taastamisel (1945–1949) otsustati ära kasutada olemasolevad sillasambad. Nendele kandma projekteeriti kahekorruseline sild – alumine tasand üheteelise raudtee tarbeks ja ülemine tasand linnatranspordile. Projekt nägi ette, et keskmine ava on ülestõstetav ja sild sai Struve-aegsest lahendusest pikem – koos pealesõitudega 1350 m. Sõidutee laius 7 m.

Taastustööd algasid 1946. aastal jõesängi puhastamisega purustatud silla jäänustest (lõigati vanarauaks). Metallfermid valmistas kõrglegeeritud terasest Dnipropetrovski metallkonstruktsioonide tehas. Tõstetava sildeava tõstemehhanismid telliti Tšehhoslovakkiast.

Sild sai valmis 21. detsembril 1949, riigijuht Jossif Stalini 70 aasta juubeliks.

1988. aastal tehti sillale kapitaalremont.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  КРЕМЕНЧУГСКИЕ МОСТЫ. kremenhistory.org

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Krjukivi sild** |
**Litsents** (Ladina keeles *licentia*) intellektuaalse omandi valdkonnas tähendab kasutusõigust, mille autor, autoriõigusega kaasnevate õiguste omaja või tööstusomandi eseme omanik annab litsentsisaajale oma intellektuaalse omandi kasutamiseks.

Litsentsilepinguga annab üks isik (litsentsiandja) teisele isikule (litsentsisaaja) õiguse teostada intellektuaalsest varast tulenevaid õigusi kokkulepitud ulatuses ja kokkulepitud territooriumil, litsentsisaaja aga kohustub maksma selle eest tasu (litsentsitasu).

**Litsentsi liigid** on lihtlitsents, ainulitsents ja all-litsents.   

Lihtlitsentsi korral on litsentsiandja õigustatud litsentsi objektiks olevat intellektuaalset omandit nii ise edasi kasutama kui ka andma selle kasutamiseks loa kolmandatele isikutele. Ainulitsentsi korral saab litsentsi objektiks olevat intellektuaalset omandit kasutada aga ainult litsentsisaaja, litsentsiandja ise ega mis tahes kolmandad isikud seda kasutada ei tohi. All-litsents tähendab litsentsisaaja õigust anda litsentsi objektiks oleva intellektuaalse omandi kasutamise õigus kolmandatele isikutele. All-litsentse tohib anda üksnes litsentsiandja nõusolekul.

Vaata ka
--------

* Litsentsiaat

Viited
------

1. ↑  VSL, Litsents
2. ↑  VÕS § 368
3. ↑  VÕS § 370 lg 1
4. ↑  VÕS § 370 lg 2

Välislingid
-----------

* Võlaõigusseadus
**Eric Robertson Dodds** (26. juuli 1893 Banbridge, County Down – 8. aprill 1979 Old Marston) oli Iiri klassikaline filoloog. Oma publikatsioonides kasutas ta alati nimekuju **E. R. Dodds**.

Elu ja haridustee
-----------------

Dodds sündis kooliõpetajate pojana. Tema isa Robert suri, kui poeg oli 7-aastane. Kümneaastaselt kolis ta koos emaga Dublinisse.

1912. aastal sai ta stipendiumi Oxfordi Ülikooli University College'is õppimiseks. Ta õppis programmis "Literae Humaniores", mis tähendas kaheosalist nelja-aastast kursust (viie semestri jooksul käsitleti ladina ja kreeka autorite tekste, seitsme semestri jooksul antiikajalugu ja -filosoofiat). Tema sõprade hulka kuulusid Oxfordis Aldous Huxley ja T. S. Eliot.

1916. aastal pidi ta Oxfordist lahkuma, kuna oli toetanud Lihavõtteülestõusu, ent ta naasis järgneval aastal, et sooritada ülikooli lõpueksamid.

Töökäik
-------

1919. aastal sai temast klassikalise filoloogia lektor Readingi Ülikoolis, 1924. aastal kreeka keele professor Birminghami Ülikoolis.

1936. määrati ta Oxfordi Ülikooli kreeka keele professoriks (*Regius Professor of Greek*, kuningas Henry VIII poolt 1541. aastal asutatud professuur). Tema eelkäija sellel kohal oli Gilbert Murray, kes soovitas Doddsi peaminister Stanley Baldwinile. Doddsi määramine sellele kohale pälvis kriitikat ning ta ei olnud algul kolleegide hulgas kuigi populaarne.

Teosed
------

Doddsi peateos on "The Greeks and the Irrational" (Berkeley: University of California Press, 1951). 

Eesti keeles on ilmunud tema raamat "Paganad ja kristlased ängistuse ajastul" (Tallinn: Varrak, 2003; inglise keelest tõlkinud Marju Lepajõe; originaal "Pagan and Christian in an age of anxiety: some aspects of religious experience from Marcus Aurelius to Constantine", Cambridge: Cambridge University Press, 1965).

Isiklikku
---------

1923. aastal abiellus Dodds Readingi Ülikooli inglise keele lektori Annie Edwards Powelliga (1886–1973). Lapsi neil ei olnud.
Tuuletorni välisvaade
Tuuletorni kaljuronimissein
**Tuuletorn** on elamuskeskus Hiiumaal, Käina osavallas. Tuuletorn avati 1. juunil 2020.

Tuuletorn pakub tegevusi nii lastele kui ka täiskasvanutele. Eesmärk on tutvuda Hiiumaaga animatsioonide, mängude ja ekspositsioonide kaudu, mis suunavad avastama ka teisi Hiiumaa turismiobjekte.

Tuuletorni ekspositsioon keskendub kolmele teemale: Hiiumaa loodus, ajalugu ja kohalik elav kultuuripärand. Külastaja alustab teekonda Hiiumaa veealusest maailmast, milles õpib Hiiumaa tekkeloo, merekultuuri ja veealuse ajaloopärandi kohta. Rannikukorrus tutvustab Hiiumaa mitmekesist loodust ja vaatamisväärsusi ning aitab külastajal paremini mõista traditsioonilist looduse ja merega ühes rütmist elamist. Hiidlaste lugude korrus pakub kohalikele samastumisrõõmu ja saare külastajatele lustlikke avastusi. Ruumis keskendutakse hiidlaste kogukonnale, hiiu elutajule ja kultuuri ilmingutele nagu oma keel ja hiiu nali. Hiiumaa tunde korrus annab sõna inimestele, kes Hiiumaad ühel või teisel põhjusel ikka väisavad ning seda kohta väga eriliseks peavad. Taevase Hiiumaa korrus on lõbus lustimisala lastele, kes saavad seal turnida, linnu kombel lennata ja mänge mängida. Ekspositsiooni lõpetab tuulekella installatsioon terrassil koos suunaviitade postiga, mis julgustab külastajat Hiiumaad omal käel edasi avastama.

Hoones asub Baltimaade kõrgeim (20-meetrine) ronimissein, mis on visuaalselt kujundatud tuulekeerisena.

Tuuletornist leiab külastaja ka kohviku Ruudi, kus saab jalga puhata ja keha kinnitada.

Elamuskeskuse ehitusliku põhiprojekti koostas projekteerimisettevõte OÜ Esplan, arhitektuurilised lahendused Architect 11 arhitektid. Tuuletorni ehitas AS Eston Ehitus ning ekspositsiooni lõi produktsiooniettevõte Motor.

Elamuskeskus Tuuletorn ekspositsioon
Elamuskeskust juhib alates 01.12.2019 Kristina Halla.

Viited
------

1. ↑
2. 1 2 3
3. ↑
4. ↑
**Eesti-Soome 1995. aasta maavõistlus poksis** toimus 2. septembril Narvas. Võistlus kavandati 12 kehakaalus, poksiti 4×2-minutilist raundi. Soome võitis 7:5.

  

Helveskaal (kuni 48 kg): ? (Soome) – Stanislav Krassilov (Eesti) tulemus on teadmata

Kärbeskaal (kuni 51 kg): ? (Soome) – Sergei Tassimov (Eesti) tulemus on teadmata

Kukk-kaal (kuni 54 kg): Aleksandr Sergejev (Eesti) – Tommy Heiniemi (Soome) 3 – 0

Sulgkaal (kuni 57 kg): ? (Soome) – Aleksandr Kovaljov (Eesti) tulemus on teadmata

Kergekaal (kuni 60 kg): Vjatšeslav Masterov (Eesti) – Toni Turunen (Soome) 3 – 0

I kergekeskkaal (kuni 63,5 kg): ? (Soome) – Aleksei Štoda (Eesti) tulemus on teadmata

II kergekeskkaal (kuni 67 kg): ? (Soome) – Vladimir Zažogin (Eesti) tulemus on teadmata

I keskkaal (kuni 71 kg): Roman Aleksejev (Eesti) – Amin Asikainen (Soome) 3 – 0

II keskkaal (kuni 75 kg): ? (Soome) – Kirill Tšernobrivõi (Eesti) tulemus on teadmata

Poolraskekaal (kuni 81 kg): Valeri Semiškur (Eesti) – Toni Saarinen (Soome) RSC 1

Raskekaal (kuni 91 kg): Sergei Razumovski (Eesti) – Soomel puudus selles kaalus esindaja ja Soomele arvestati loobumiskaotus

Üliraskekaal (üle 91 kg): ? (Soome) – Oleg Trofimov (Eesti) tulemus on teadmata
Nõukogude Liidu 1956. aasta postmark
**Krjakutnoi** (*Крякутной*) oli müütiline vene lennunduspioneer 18. sajandi algul, kuumaõhupalli leiutaja.

Ta esineb 19. sajandi kollektsionääri ja võltsija Aleksandr Sulakadzevi käsikirjas. Selle järgi tegi Nerehtast pärit köstriabi Krjakutnoi 1731. aastal suure palli, laskis täis roojast ja haisvat suitsu, palli külge aga ehitas silmuse, istus sellesse ja kuradijõud tõstis ta kaseladvast kõrgemale. Pärast virutas teda vastu kellatorni, kuid tema hakkas kellanöörist kinni ja jäi niiviisi ellu. Ta aeti linnast välja ja läks Moskvasse, ent teda taheti elusalt maha matta või ära põletada.

Käsikiri avaldati 20. sajandi algul ja seda kasutati järjekordse tõendina venelaste prioriteedist ja ülimusest kõigil aladel, kaasa arvatud lennundus (vendade Montgolfier'de esimene lend toimus alles 1783. aastal).

1958. aastal avastas Dmitri Lihhatšov, et Sulakadzevi algkäsikirja (mis tõenäoliselt oli ise fiktsioon) on hiljem muudetud. Algselt oli seal Krjakutnoi asemel nimetatud sakslast Furtselit.
**Krivasoo** ehk **Kriuša** (vene keeles *Криуши*) oli küla Narva jõe idapoolsel paremal kaldal, mis jääb tänapäeval Venemaa Leningradi oblasti Slantsõ rajooni territooriumile.

Narva tagused alad kuulusid enne Teist maailmasõda halduslikult Virumaa, Narva-taguse Piiri /Kose valla koosseisu. 

1945. aasta jaanuaris liideti Narva-tagune territoorium Vene NFSV Leningradi oblastiga.

Ajalugu
-------

1902. aasta augustist-septembrist oli Krivasoo külas veemõõdupost, kuna insener E. Köning alustas Venemaa teedeministeeriumi ülesandel uuringuid, et kavandada Pihkva–Tartu–Narva laevateed.

Vaivara valla asendiplaan
1919. aasta 16. novembrist kuni 30 detsembrini toimus Eesti Vabadussõjas Krivasoo küla ümbruses Krivasoos Krivasoo lahing.

1944. aasta kaitselahingutest oli seal alates veebruarist Krivasoo kott, mis piirnes läänes Tannenbergi liiniga.

1955. aasta sügisel paisutati üles Narva veehoidla ja vee alla jäänud Krivasoo veemõõduposti vaatluspost suleti. Rajatud Narva veehoidla ja veehoidla alla jäid mitu küla, vana kalmistu ja kabel ning osade külade (Bolšaja Žerdjanka, Ust-Žerdjanka, Krivasoo küla, Dolgaja Niva, Nizõ, Ust-Tšernovo (*Усть-Черново*), Uznovo (*Узново*), Vääska) elanikud asustati ümber.

Viited
------

1. ↑  1937. aasta skemaatiline kaart (Maa-ameti kaardiserveris)
2. ↑  Arvo Järvet: Sada aastat Narva jõe äravoolu mõõtmisi @ nr 12/2002 Eesti Loodus

Välislingid
-----------

* Krivasoo-Kose mälestussammas
* Криуши
**Hans Nurk** (15. juuni vkj 1889 Raaga talu, Tarvastu vald, Viljandimaa – 17. november 1944) oli Eesti ametnik, ühiskonnategelane ja poliitik (Eesti Asutava Kogu liige). 

Tema vanemad olid väiketalupoeg Hans Nurk ja Mari Nurk (sündinud Paavel). 

Hans Nurk õppis Ämmuste vallakoolis 1899–1902, Tarvastu kihelkonnakoolis 1902–1905, Kohtuministeeriumi poolt kohtutegelaste ettevalmistamiseks korraldatud õigusteaduslikud kursustel Tallinnas 1920–1921 ning osales õppereisil Lääne-Euroopas 1923 ning lõpetas 1926 I järgu diplomiga Tallinna Majandusinstituudi.

Hans Nurk töötas vallakirjutaja abi ja kohtukirjutaja abi Tarvastu vallas, Vana-Antsla vallas, Palmse vallas ja Taevere vallas 7. jaanuar 1910 – 1914 ning vallakirjutaja ja kohtukirjutaja Halinga vallas 1914–1919.

Hans Nurk oli 1919. aastal loodud Eesti Asutava Kogu liige sotsiaaldemokraatide fraktsioonis, Omavalitsuse Komisjoni ja Seadusandliku Komisjoni liige ja sekretär 1919–1920.

Ta oli Viru maakonnanõukogu ja maakonnavalitsuse liige ja administratiiv- ja tervishoiu osakondade juhataja 1921–1923 ja Rakvere Hoolekandekohtu liige, Riigikontrolli arhiivi juhataja 1922–1927 ning Tallinna trammiosakonna asjaajaja 1927. aastast.

Hans Nurk oli Tarvastu tarvitajate ühisuse asutajaliige 1911, Pärnu-Jaagupi haridusseltsi juhatuse liige 1916–1919, Eesti Vallasekretäride Seltsi asutajaliige, esimees 1919–1928, abiesimees 1929–1931 ja Riigi- ja Omavalitsuseteenijate Keskliidu asutajaliige, juhatuse liige 1919–1931. Eesti Maakondade Liidu mõtte algatajaid ja asutajaid, juhatuse liige 1921–1922 ja nimede eestistamise kesktoimkonna juhatuse liige

Teosed
------

* "Eesti vallasekretäärid", Tallinn: Eesti Vallasekretääride Selts 1924

Isiklikku
---------

Hans Nurk abiellus 1924. aastal Lisette-Johanna Kleiniga.

Viited
------

1. ↑  Maaomavalitsus nr 18. Hans Hansu p. Nurk. Eesti Maakondade Liidu häälekandja 25. novembril 1925, lk 314
**Heigo Jelle** (sündinud 10. veebruaril 1963) on eesti metallikunstnik.

Ta lõpetas Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi 1986. aastal metallikunsti erialal tarbekunstniku diplomiga. 

Aastatel 1987–1989 töötas kunstikombinaadis ARSis monumentaalkunstnikuna, edasi kuni 1991 aastani töötas ARS Sepp kunstnikuna. 1992–1996 aktsiaseltsi Sepp juhatuse liige ja kunstnik. 1996–2005 aastatel oli ta OÜ Volunder juhatuse liige ja kunstnik, ning alates 2004 on ta OÜ HJ juhatuse liige.

Ta on olnud Eesti Kunstiakadeemia ehte- ja sepakunsti osakonna õppejõud (1991–2015).

Aastatel 1985–1991 joonistas ka karikatuure ja neid avaldati ajakirjas Pikker.

Heigo Jelle on Eesti Metallikunstnike Liidu liige ja Eesti Seppade Ühenduse liige.

Isikunäitused
-------------

* Galerii Molen (1993)
* Galerii Tokko ja Arrak (1994)
* Haapsalu Linnagalerii (2003)
* Telliskivi loomelinnakus (2013)
* Haapsalu Linnagalerii (2016)
* Pika jala torn Tallinnas (juuni 2018)
* Kuressaare Linnus "Kuumalt vormitud teras" (juuli – august 2018)

Teosed
------

* Jelle, Heigo. *H.J. Heigo Jelle 1986-2005*. Tallinn: HJ OÜ 2005.

Viited
------

1. ↑  Heigo Jelle kohta NOARis.
2. ↑  "Heigo Jelle CV".

Kirjandus
---------

* Tiina Kolk. Rauakunstnik Heigo Jelle. Äripäev, 7. august 2006.
**Hans Rebane** (23. märts 1905 Vana-Kariste vald, Halliste kihelkond, Pärnumaa – 4. märts 1983 St. Petersburg, Florida, USA) oli eesti vaimulik.

Rebane lõpetas Viljandi Maakonna Poeglaste Gümnaasiumi ja õppis aastatel 1923–1930 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Oli prooviaastal Pilistvere Andrease koguduses. Ordineeriti 20. detsembril 1931 õpetajaks.

Ta oli aastatel 1931–1932 Viljandi praostkonna vikaarõpetaja, 1932–1939 Kirbla Püha Nikolause koguduse õpetaja, 1939–1940 Halliste Püha Anna koguduse õpetaja asetäitja, 1940–1941i Narva-Alutaguse praostkonna vikaarõpetaja ja 1941–1944 Jõhvi Mihkli koguduse õpetaja.

1944. aastal põgenes Rebane Saksamaale ning oli põgenike õpetaja Geislingeni, Memmingeni, Stuttgardi ja Frankfurdi laagris ning aastatel 1944–1950 Schwetzingeni töökompaniis.

1950. aastal siirdus Saksamaalt USA-sse, kus oli aastatel 1950–1952 Ameerika luteri kiriku väljaõppel Florida osariigis St. Petersburgis ja töötas 1952. aastal töötas ta Virginia osariigis Helton Parishi õpetajana. Aastatel 1954–1973 oli ta Burkes Gardeni koguduse õpetaja ja 1966–1973 EELK Seabrooki koguduse õpetaja. 1973. aastal läks emerituuri.

Isiklikku
---------

Tema äi praost Bernhard Steinberg ja naisevend Juhan Suurkivi olid vaimulikud. Ka tema poeg Priit Rebane oli vaimulik.

Viited
------

1. ↑  Konrad Veem. "Eesti Vaba Rahvakirik. Dokumentatsioon ja leksikon". EVR. Stockholm 1988

Välislingid
-----------

* *Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944*
**Norra Lõvi orden** (norra keeles *Den Norske Løve*) on endine Norra rüütliorden, mille asutas Rootsi ja Norra kuningas Oscar II oma 75. sünnipäeval, 21. jaanuaril 1904. 

Ordeni asutamise eesmärk oli luua Norrale Rootsi Seeravi ordeniga võrdväärne üheklassiline orden, mis oleks kõrgem senise Püha Olavi ordeni suurristist. Sellise Norra kõrgema ordeni puudumine oli üks põhjustest, mis pani norralasi tundma end Rootsi-Norra uniooni alaväärtustatud poolena. Ordu suurmeister oli Norra kuningas ning õigus kanda Norra Lõvi ordenit ja Püha Olavi ordeni suurristi oli kõigil Norra printsidel. Peale välismaa riigipeade võis ordeni anda veel kuni 12 teenekale isikule, kes olid varem saanud Püha Olavi ordeni suurristi. 

Orden anti 1904. aastal, vahetult enne Rootsi-Norra uniooni lõppu, kokku 11 isikule, sealhulgas kõigile Rootsi ja Norra printsidele ja mõnele välismaa riigipeale, kuid mitte ühelegi norralasele. 

1905. aastal valitud Norra kuningas Haakon VII oli ka Norra Lõvi ordu suurmeister, kuid ta ei kandnud ordenit ise ega andnud seda kellelegi. 29. jaanuaril 1906 orden võrdsustati Püha Olavi ordeni suurristiga. 

Orden kaotati 11. märtsil 1952. Sel ajal olid ordeni kavaleridest elus veel Rootsi kuningas Gustaf VI Adolf (suri 15. septembril 1973) ja prints Wilhelm (suri 5. juunil 1965). 

Oscar II Norra Lõvi ordeni suurpaela ja tähega

Kavaleride loend
----------------

* 21. jaanuar 1904 Oscar II, Rootsi ja Norra kuningas (1829–1907)
* 21. jaanuar 1904 Gustaf, Rootsi ja Norra kroonprints, Värmlandi hertsog, hilisem Rootsi kuningas Gustaf V (1858–1950)
* 21. jaanuar 1904 Carl, Rootsi ja Norra prints, Västergötlandi hertsog (1861–1951)
* 21. jaanuar 1904 Eugen, Rootsi ja Norra prints, Närke hertsog (1865–1947)
* 21. jaanuar 1904 Gustaf Adolf, Rootsi ja Norra prints, Skåne hertsog, hilisem Rootsi kuningas Gustaf VI Adolf (1882–1973)
* 21. jaanuar 1904 Wilhelm, Rootsi ja Norra prints, Södermanlandi hertsog (1884–1965)
* 21. jaanuar 1904 Erik, Rootsi ja Norra prints, Västmanlandi hertsog (1889–1918)
* 27. jaanuar 1904 Wilhelm II, Saksa keiser ja Preisimaa kuningas (1859–1941)
* 5. aprill 1904 Franz Joseph I, Austria keiser ja Ungari kuningas (1830–1916)
* 10. september 1904 Christian IX, Taani kuningas (1818–1906)
* 1. detsember 1904 Émile Loubet, Prantsusmaa president (1838–1929)

Välislingid
-----------

*
**Günther Sizzo** (3. juuni 1860 Rudolstadt – 24. märts 1926 Großharthau) oli Schwarzburgi vürstliku perekonna pea ja titulaarne Schwarzburgi vürst 16. aprillist 1925 kuni surmani.

Sizzo oli Schwarzburg-Rudolstadti vürsti Friedrich Güntheri (1793–1867) ja tema teise, morganaatilise abikaasa, Reina krahvinna Helene (1835–1860) poeg. Sündimisel andis isa talle Leutenbergi printsi tiitli. 2. juunil 1896 sai ta pärimisõigusega Schwarzburg-Rudolstadti printsiks ja 1910. aastal, pärast Schwarzburg-Sondershauseni vürstliku liini väljasuremist, Schwarzburgi printsiks. Pärast viimase Schwarzburgi vürsti Günther Victori surma 16. aprillil 1925 sai ta Schwarzburgi vürstliku perekonna peaks ja oli seda vähem kui aasta, kuni oma surmani. Sizzo järel sai tiitli tema poeg Friedrich Günther, kelle surmaga 9. novembril 1971 suri Schwarzburgi vürstlik perekond välja.

25. jaanuaril 1897 abiellus ta Dresdenis Anhalti printsessi Alexandraga (1868–1958), kellega tal oli üks poeg ja kaks tütart:

* Marie Antoinette (1896–1984), abiellus 1925 Solms-Wildenfelsi krahvi Friedrich Magnusega (1886–1945)
* Irene (1899–1939)
* Friedrich Günther (1901–1971), abiellus 1938 Sachsen-Weimar-Eisenachi printsessi Sophiega ja lahutas samal aastal.
**Hans Ots** (sündinud 5. detsembril 1921 Tallinnas – 12. veebruar 2018) oli eesti tehnikateadlane ja insener.

Elulugu
-------

Hans Ots on ettevõtja poeg.

Lõpetas 1941 Tallinna Reaalkooli, õppis mehaanika tehnoloogiat 1941–1943 TTÜ-s, 1946–1948 Karlsruhe Tehnikaülikoolis ja 1950–1952 Melbourne'i Ülikoolis, sooritas 1959 inseneri kutseeksamid The Institution of Engineers, Australia juures, tehnikamag (1986, Melbourne'i Ülikool), väitekiri "Carbon producing volatile burner". Oli 1950–1981 Austraalias Victoria osariigi Riikliku Elektrikomisjoni teenistuses: 1950–1952 kõrgepingeseadmete operaator, 1952–1959 Richmondi elektrijaamas insener, aastast 1959 kütusevarustuse ning varustuspoliitika ja arendusosakonna insener ja peainseneri assistent. Hiljem tegutses peamiselt tehnilise nõustajana, oli ka Londoni Marine Tribunali ekspert.

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkond: tahkekütuste töötlemise tehnoloogia ja transport. Selgitanud solaarselt kuivatatud pruunsöelobri sobivust elektrijaamade kütteks, täiustanud tsemendiklinkri püstahjus põletamise tehnoloogiat, konstrueerinud söebriketi laadimisvahendeid, uurinud söebriketi isesüttimise vältimise võimalusi, arendanud pruunsöebriketi suuremahulise laevatamise põhimõtteid, osalenud söebriketi vedude korraldamisel Austraaliast ja Euroopast Jaapanisse ja Lõuna-Koreasse. The Institution of Engineers, Australia aastaauhind parimale mehaanikatehnika teadustrükisele (1966). 7 teadustrükist, 3 Austraalia patenti.

Teoseid
-------

* Combustion of brown coal briquettes in industrial installations (kaasautor). // Mech. & Chem. Eng Trans. of the Institution of Engineers, Australia MC2 (1966) 1
* Auxilary fuel for power stations, the solar dried brown coal slurry option (kaasautor). // S.E.C. Report No SO/81/27
* Control of self heating in bulk shipment of briquettes – case histories (kaasautor). // 5th Australian Coal Sci. Conf. The University of Melbourne, 30.11–2.12 1992. Melbourne, 1992

Viited
------

1. ↑
2. 1 2 3 4  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Kirjandus
---------

* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

Välislingid
-----------

* 

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Andrea Gyarmati** (sündinud 15. aprillil 1954, Budapestis) on endine Ungari ujuja. Ta võistles 1968. ja 1972. aasta suveolümpiamängudel kokku kaheksal võistlusel ja võitis 1972. aastal kaks individuaalset medalit; hõbemedali 100 m seliliujumises ja pronksmedali 100 m liblikujumises. 100 m liblikujumises püstitas ta poolfinaalis maailmarekordi (1.03,80). Samuti võitis ta 1970. aasta Euroopa meistrivõistlustelt neli medalit; kuldmedalid 200 m seliliujumises ja 100 m liblikujumises ning hõbemedalid 100 m seliliujumises ja 4x100 m kombineeritud teateujumises. Nende saavutuste eest nimetati ta aastatel 1970–1972 aasta Ungari aasta sportlaseks.

Tema ema ja treener Éva Székely oli 1952. aasta olümpiavõitja 200 m rinnuliujumises ja isa Dezső Gyarmati oli 1952. aasta veepalli olümpiavõitja. Gyarmati abiellus ja lahutas hiljem kanuu olümpiavõitja Mihály Heszist. 1995. aastal paigutati ta mõlema vanema järel rahvusvahelisse ujumise kuulsuste halli (*International Swimming Hall of Fame*).

Välislingid
-----------

* Andrea Gyarmati veebisaidil Olympedia Muuda Vikiandmetes
**Heiki Hepner** (sündinud 17. veebruaril 1966 Haapsalus) on eesti poliitik, XIV Riigikogu koosseisu liige. Ta on endine Kohila vallavanem.

Heiki Hepner on lõpetanud 1984. aastal Haapsalu 1. Keskkooli ja 1991. aastal Eesti Põllumajanduse Akadeemia metsamajandusinsenerina. 2002. aastal kaitses samas magistritöö metsanduses, 2016. aastast õpib doktoriõppes.

Pärast ülikooli lõpetamist töötas ta aastatel 1991–1992 Sutlema metskonnas abimetsaülemana, seejärel 1992–1993 Riigimetsamaade Mahtra Talituse peametsaülemana ning 1993–1994 Rapla Metsaameti Mahtra osakonna peametsaülemana. Aastatel 1994–1999 oli Heiki Hepner Metsamajanduse Ökonoomika- ja Infokeskuse juhataja asetäitja, 1999–2008 Riigimetsa Majandamise Keskuse haldusdirektor ja konsultatsiooniosakonna juhataja. Aastatel 2008–2011 oli ta OÜ Tark Mets juhatuse liige ja 2011–2019 Kohila vallavanem.

Aastatel 2008–2012 oli ta Eesti Metsaseltsi president. 2011. aastast on ta Raplamaa Omavalitsuste Liidu liige ja 2017. aastast selle esimees. Aastatel 2014–2017 oli ta Eesti Linnade Liidu juhatuse liige. Ta on MTÜ Ühinenud Metsaomanikud, Eesti Metsateenijate Ühingu ja Kohila Jahimeeste Seltsi liige, Eesti Metsaüliõpilaste Seltsi asutajaliige, vilistlaskogu liige ning EELK Hageri Lambertuse koguduse liige.

Heiki Hepner on koostanud statistilisi ülevaateid metsandusest, avaldanud erialaseid artikleid kogumikes ja ajakirjanduses, esinenud tele- ja raadiosaadetes.

Poliitiline tegevus
-------------------

Heiki Hepner on alates 2004. aastast Isamaa Erakonna liige. Ta on olnud valitud 1996. 1999. 2005. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel Kohila vallavolikokku. 

Heiki Hepner vahetati 2020. aasta novembris Siim Valmar Kiisleri asemel Riigikogu põhiseaduskomisjoni, et ta hääletaks vastavalt Isamaa fraktsiooni ametlikule seisukohale abielureferendumi poolt.[*viide?*]

Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 4 (Harju- (v.a Tallinn) ja Raplamaa) 1024 häält ning ei osutunud valituks.

Isiklikku
---------

Hepneri abikaasa töötab õpetajana, nende peres kasvab kaks last.

Viited
------

1. ↑
2. 1 2 3  Heiki Hepner. Elulugu Riigikogu veebisait.
**Friedrich Schneeberg** (ka *Schneberg*) oli Liivi ordu diplomaat, ordumeister Wolter von Plettenbergi sekretär ja kantsler aastatel 1525–1535.

Schneeberg pärines tõenäoliselt Liivimaalt. Tema tegevuse põhiaeg langes aastatesse, mil kõrgmeister Albrecht von Hohenzollern oli Saksa ordu Preisimaal sekulariseerinud ja üritas oma Riia peapiiskopi koadjuutorist venda Liivimaal igati toetada. Just vahetult pärast Preisimaa sekulariseerimist, 1525. aasta mais, ongi Schneebergi ordumeistri sekretärina mainitud. 1526–1527 viibis Schneeberg Saksamaal, kus üritas kaitsta Liivi ordu positsioone Saksa ordu Saksa haru võimupüüdluste vastu. 1530. aastal oli ta Augsburgi riigipäeval ja tagas riigivürsti regaalide jõudmise Plettenbergini. 

Samal riigipäeval süüdistas Brandenburgi kuurvürst Joachim I Nestor teda Brandenburgi valitsejasoo (Hohenzollernite dünastia) solvamises. See oli seotud tema teravate märkustega Albrechti venna, koadjuutor Wilhelmi aadressil. Schneeberg ei võtnud süüdistust siiski omaks ja suutis enda ning ordu au kaitsta. 1535. aastal, pärast orduametitest lahkumist, tunnistas Schneeberg siiski, et oli Hohenzollernite kohta halvasti öelnud, kuid korranud vaid ühe Nürnbergi kodaniku sõnu.

1532–1533 oli ordukantsleriks aga Lorenz von Ochtern, tõenäoliselt seetõttu, et erinevalt katoliiklusele truuks jäänud Schneebergist suutis luterlike sümpaatiatega Ochtern hästi läbi saada ka Liivimaa protestantlike võtmetegelaste, nagu Johann Lohmülleri ja peapiiskopi koadjuutori Wilhelmiga. Siiski ei jäänud Schneeberg kantsleriametist jäädavalt ilma, peagi oli ta tagasi vanas ametis ning tegutses sellena kuni Plettenbergi surmani 1535. aasta veebruaris. Sama aasta märtsis märgiti teda maapäeval veel ordu sekretärina, kuid seejärel lahkus ta ilmselt peagi Liivimaalt. 1536. aasta augustis on teda märgitud Lübeckis elavana. Rohkem andmeid tema kohta pole.
Andrea Petagna 2017. aastal Atalanta dressis
**Andrea Petagna** (sündinud 30. juunil 1995 Triestes) on Itaalia jalgpallur, kes mängib ründajana Itaalia kõrgliiga klubis Monza.

Ta alustas klubikarjääri AC Milanis. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta 4. detsembril 2012 UEFA Meistrite Liiga alagrupimängus Peterburi Zeniti vastu. Itaalia kõrgliigas debüteeris ta 2013. aasta augustis, kuid Milani meeskonnas pärast hooaega 2013–14 ta enam mänguaega ei saanudki. Hooajal 2013–14 oli ta lühikest aega laenul ka Itaalia kõrgliiga klubis Sampdoria. Kahel järgmisel hooajal oli Petagna laenul Itaalia esiliiga klubides: hooajal 2014–15 Latinas ja Vicenzas ning hooajal 2015–16 Ascolis.

Aastatel 2016–2018 mängis ta Itaalia kõrgliiga klubis Atalanta, lüües kahe hooajal jooksul Itaalia kõrgliigas üheksa väravat. 2018. aasta juulis läks ta laenule SPAL-i. Hooaeg 2018–19 oli tema edukaim Itaalia kõrgliigas, kui ta lõi 16 väravat. 2019. aasta juulis sõlmis ta SPAL-iga püsiva lepingu. Hooajal 2019–20 lõi ta Itaalia kõrgliigas 12 väravat, kuid SPAL jäi liigas viimaseks ja langes esiliigasse.

2020. aasta jaanuaris sõlmis ta lepingu Napoliga, kuid jäi kuni hooaja lõpuni laenule SPAL-i.

Aastatel 2010–2017 mängis Petagna Itaalia noortekoondistes. Itaalia jalgpallikoondises tegi ta debüüdi 28. märtsil 2017 sõprusmängus Hollandi vastu.

Viited
------

1. ↑  "Napoli, ecco Petagna. Resterà alla SPAL fino a giugno". tuttomercatoweb.com. 30.1.2020. Vaadatud 18.2.2022
**Pružany Püha Neitsi Maarja Taevamineku kirik** (valgevene keeles *Kасцёл Унебаўзяцця Найсвяцейшай Дзевы Марыі*) on kirik Valgevenes Bresti oblastis Pružany rajoonis Pružanys aadressil вул. Савецкая 39.

Kirikut kasutavad katoliiklased ja hoone on muinsuskaitse all. Pružany Püha Neitsi Maarja Taevamineku kirik on Pinski piiskopkonda kuuluva kihelkonna keskuseks.

Kirikuhoone
-----------

Pružany Püha Neitsi Maarja Taevamineku kirik on uusklassitsistlik hoone. Sümmeetrilist fassaadi liigendab kolmnurkse frontooniga kõrge viil. Viilu külgedel asuvad voluudid. Peasissekäik on kujundatud lodžana, mille kohal asub ümarkaar. Kiriku külgi liigendavad pilastrid.

Kiriku võlvitud lagi asub vahetult katuse all, et madalas hoones oleks rohkem avarust.

Ajalugu
-------

Kirik talvel
Kirikut hakati kavandama aastal 1522 valminud puidust Püha Sigismundi ja Václavi kiriku asemele. Pärast 1863. aasta ülestõusu pooleliolev hoone aga võõrandati ja anti õigeusu kirikule. Aastal 1877 põles vana katoliku kirik maha ja katoliku kogudus jäi kirikuta. Tsaarivõimud lubasidki kirikut ehitada, tingimuseks oli see, et kirik ei tohtinud olla teistest linna hoonetest kõrgem. Ühtlasi finantseerisid Vene võimud kiriku ehitamist 22 000 rublaga.

1881. aastal osteti kiriku ehitamiseks maa ja ehitus lõppes 1883. aastal. Kiriku juurde ehitati ka kaheksa meetri kõrgune kahekorruseline kellatorn. 8. septembril 1884 õnnistati kirik sisse. Lisaks neitsi Maarjale pühitseti see ka veel Annale ja Carlo Borromeole. Aastal 1886 valmis ka puidust kirikla.

Esimese maailmasõja ajal sai kirikuhoone kannatada. Aastail 1929–1930 kirikut remonditi, ühtlasi viidi hoonesse ka elekter. Aastal 1939 sai sealseks vaimulikuks Kazimierz Świątek, kes pidas seda ametit aastani 1944. Pärast tema teistkordset arreteerimist käis kaks aastat kirikus jumalateenistusi pidamas Antoni Rojko, seejärel käisid koguduse liikmed kaks aastat kirikus koos ilma vaimulikuta. 2. märtsil 1948 kirik suleti.

19. aprillil 1951 võttis Pružany rajooni täitevkomitee vastu otsuse muuta kirik kultuurimajaks. Osa kiriku varadest müüdi maha, osa anti teatrile rekvisiitideks. 8. detsembril 1991 hakati kultuurimaja ruumides taas jumalateenistusi pidama.

1. veebruaril 1993 tagastati kirik kogudusele. Seekord pühitseti see üksnes neitsi Maarjale. Sama aasta 6. veebruaril pidas selle sündmuse tähistamiseks kirikus jumalateenistuse selleks ajas peapiiskopi ametit pidav Kazimierz Świątek. 1998. aastal hakati kirikuhoonet renoveerima.[*viide?*]

Viited
------

1. ↑
2. ↑  Ks. Robert Iskrzycki CM. Krótka historia kościoła Prużańskiego (пол.) // Echa Polesia. Biuletyn Filaretów z Polesia. — 15 marca 2011 r. — № 2 (30).
3. ↑  Пракаповіч Н. С. Летапіс духоўнасці: культавая архітэктура Всё о Ружанах Праверана 25 лістапада 2011 г.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Pružany Püha Neitsi Maarja Taevamineku kirik** |

* Fotod kiriku kohta
**Sjællandi piirkond** on 1. järgu haldusüksus (piirkond) Taani lõunaosas.

Piirkond loodi 2007. aasta alguses Roskilde, Storstrømi ja Lääne-Sjællandi maakonna ühinemisel.

Sjællandi piirkonna pindala on 7273 km² ja elanike arv 819 427 (2008). Piirkonna keskus on Sorø, suurim linn Roskilde. Kolm rahvarikkamat valda on Næstved, Roskilde ja Slagelse.

Haldusjaotus
------------

Piirkonnas on 17 valda:

|  |  |
| --- | --- |
| * Faxe vald
* Greve vald
* Guldborgsundi vald
* Holbæki vald
* Kalundborgi vald
* Køge vald
* Lejre vald
* Lollandi vald
* Næstvedi vald
* Odsherredi vald
* Ringstedi vald
* Roskilde vald
* Slagelse vald
* Solrødi vald
* Sorø vald
* Stevnsi vald
* Vordingborgi vald
 | Sjællandi piirkonna haldusjaotus |

Viited
------

1. ↑  Folketal den 1. i kvartalet efter civilstand, alder, tid, område och køn

Välislingid
-----------

* Sjællandi piirkonna koduleht

Taani piirkonnad

Kesk-Jüütimaa • Lõuna-Taani • Pealinnapiirkond • Põhja-Jüütimaa • Sjælland
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib asulast; linnaks nimetatava haldusüksuse kohta vaata artiklit Heihe Shi* |

---

Vaade Heihe kaldapealselt üle Amuuri Blagoveštšenskile
**Heihe** (黑河, *Hēihé*; 'must jõgi') on haldusliku staatuseta ja ametlike piirideta linn Hiinas Heilongjiangi provintsis Amuuri ääres Aihui linnarajoonis, Heihe Shi keskus. Geograafilised koordinaadid on 50° 15′ N, 127° 29′ E.

Elanike arv oli 1990. aasta rahvaloenduse järgi 62 586.

Teisel pool Amuuri jõge ja Venemaa piiri on Blagoveštšensk. Linnade vahel on piiriülene vabakaubandustsoon. 16. jaanuaril 2004 kuulutas valitsus kogu Heihe Shi vabakaubandustsooniks. 2004. aasta vabakaubanduslepingu järgi on Venemaa kodanikel Heihesse viisavaba sissepääs (kuigi 2008. aasta olümpiamängude ajal kehtis see ainult Amuuri oblastis välja antud välispassidega). Venemaa kodanikud võivad viibida Heihe Shi's kuni 30 päeva viisavabalt; nad võivad sealt osta autosid ja kinnisvara. Venemaa kodanikud ostavad elamispinda Heihest, kus elamiskulud on tunduvalt väiksemad. Linnade vahel käivad suvel paadid, talvel paksu jää puhul bussid, õhukese jää puhul hõljuklaevad. 

Kavas on rajada sild.

Da Heihe Dao saarel Heihe rannapromenaadi idaotsas on piiripunkt. Saarel on ka rahvusvaheline täiturg Da Heihe Guoji Shangmao Chang. Enne 2004. aastat oli viisavaba liikumine piiratud Da Heihe Daoga.

Linna ümbritseb põllumajanduspiirkond.

Ajalugu
-------

Tänapäeva linna eelkäija oli 1683 praegusest linnast 30 km lõuna poole rajatud Aigun (praegu Aihui linnarajooni Aihui suurvallas). Aastani 1690 oli see tollase Heilongjiangi provintsi keskus (sõjakuberneri residents). Aastal 1858 kirjutati seal alla Aiguni lepingule.

1990ndate keskpaigast on linn jõudsalt arenenud. Ehitatakse mitmekorruselisi elamuid ja kaubandus-haldushooneid, ühekorruselisi maju lammutatakse. Rajatud on park.

Infrastruktuur
--------------

Linna teenindab Heihe lennujaam. Linnas on raudteejaam ja jõesadam. 

Heihest saavad alguse Hiina riigitee 202, mis viib läbi Harbini, Jilini ja Shenyangi kaudu Daliani, ning Heihe-Bei'ani raudtee, mis viib läbi Harbini, Qiqihari ja Daqingi. Rong käib iga päev Harbini vahet (sõit kestab 12 tundi) ning Harbini, Bei'ani ja Qiqihariga on bussiühendus.

Turism
------

Hiina turismigrupid käivad üle Venemaa piiri Blagoveštšenskis. Välismaa turistidel on see võimalik ainult siis, kui nad on Pekingis hankinud Venemaa turismiviisa ja Hiinasse tagasituleku viisa.

Venemaa poolelt Heihe'sse pääsemiseks on välismaalastel tarvis Hiina viisat ja mitmekordset Venemaa viisat.

Amuuri jõel korraldatakse turistidele laevasõite.

Vaata ka
--------

* Heihe-Tengchongi joon

Viited
------

1. 1 2 3  Tsuneo Akaha, Anna Vassiljeva. *Crossing national borders: human migration issues in Northeast Asia*, United Nations University Press: 2005, lk 77.
2. 1 2 3 4  Damian Harper, Steve Fallon, Katja Gaskell. *China*, Lonely Planet, 2005, lk 389.
3. ↑  Simon Richmond. *Russia*, Lonely Planet, 2009. lk 664.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Heihe Shi** |

* Heihe kaart (*hiina keeles*)
* Flickri fotod