recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Hellen Onsando Obiri** (sündinud 13. detsembril 1989 Kisiis) on Keenia kergejõustiklane (pikamaajooksja). Ta on 5000 meetri jooksu kahekordne maailmameister.

Obiri sai esimese tiitlivõistluste medali 2012. aasta sisemaailmameistrivõistlustel Istanbulis, kui võitis seal 3000 meetri jooksu. 

2013. aasta maailmameistrivõistlustel Moskvas võitis ta 1500 meetri jooksus pronksi.

2014. aasta sisemaailmameistrivõistlustel Sopotis oli Obiri 3000 meetri jooksus Genzebe Dibaba järel teine. Suvel tuli ta Marrakechis Aafrika meistriks 1500 meetri jooksus.

2016. aastal otsustas Obiri keskenduda pikematele staadionijooksudele. Rio de Janeiro olümpiamängudel võitis ta 5000 meetri jooksus Vivian Cheruiyoti järel hõbeda.

2017. aasta maailmameistrivõistlustel Londonis tuli ta 5000 meetri jooksus Almaz Ayana ja Sifan Hassani ees maailmameistriks.

2018. aastal võitis ta 5000 meetri jooksus kulla Rahvaste Ühenduse mängudel Gold Coastis ning Aafrika meistrivõistlustel Asabas.

2019. aasta maailmameistrivõistlustel Dohas kaitses Obiri 5000 meetri jooksus tiitlit, edestades maailmameistrivõistluste rekordiga 14.26,72 finaalis Margaret Kipkemboid ja Konstanze Klosterhalfenit. 10 000 meetri jooksus oli ta viies.

2021. aasta Tokyo suveolümpiamängudel võitis Obiri 5000 meetri jooksus Hassani järel hõbemedali. 10 000 meetri jooksu lõpetas ta neljandana.

2022. aasta maailmameistrivõistlustel Eugene'is osales ta vaid 10 000 meetri jooksus, kus võitis isikliku rekordiga 30.10,02 Letesenbet Gidey järel hõbeda.

Isiklikud rekordid
------------------

| Ala | Tulemus | Aeg | Koht |
| --- | --- | --- | --- |
| 800 meetri jooks | **2.00,54** | 5. august 2011 | Suurbritannia London |
| 1500 meetri jooks | **3.57,05** | 31. mai 2014 | Ameerika Ühendriigid Eugene |
| Miilijooks | **4.16,15 NR** | 22. juuli 2018 | Suurbritannia London |
| 3000 meetri jooks | **8.20,68 NR** | 9. mai 2014 | Katar Doha |
| 5000 meetri jooks | **14.18,37 NR** | 8. juuni 2017 | Itaalia Rooma |
| 10 000 meetri jooks | **30.10,02** | 16. juuli 2022 | Ameerika Ühendriigid Eugene |
| Poolmaraton | **1:04.22** | 19. veebruar 2022 | Araabia Ühendemiraadid Ras Al Khaimah |

Allikas: Rahvusvaheline Kergejõustikuliit

Viited
------

1. ↑

Välislingid
-----------

* Hellen Obiri Rahvusvahelise Kergejõustikuliidu kodulehel Muuda Vikiandmetes

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Hellen Obiri** |

| * v
* r
Naiste 5000 m jooksu maailmameistrid |
| --- |
| 
1995: Sonia O'Sullivan • 1997: Gabriela Szabo • 1999: Gabriela Szabo • 2001: Olga Jegorova • 2003: Tirunesh Dibaba • 2005: Tirunesh Dibaba • 2007: Meseret Defar • 2009: Vivian Cheruiyot • 2011: Vivian Cheruiyot • 2013: Meseret Defar • 2015: Almaz Ayana • 2017: Hellen Obiri • 2019: Hellen Obiri • 2022: Gudaf Tsegay |
**Simon Wanradt** (umbes 1500 – 1567) oli Wanradti ja Koelli katekismuse koostaja. Tegemist on esimese osaliselt säilinud eestikeelse raamatuga. See anti välja 1535. aastal.

Wanradt oli Tallinna Oleviste kogudus õpetaja. On arvatud, et esialgu võis ta lühikest aega teenida ka Tallinna Niguliste kogudust.

Elulugu
-------

Wanradt oli pärit Klevest, tulnud aga varakult Liivimaale ja tegutsenud Tartu Maarja kirikus jutlustajana. 1529. aastal immatrikuleerus ta Wittenbergi Ülikooli, kus sai järgmisel aastal magistrikraadi. 1531. aastast alates oli ta Tallinna linna teenistuses, aastatel 1532–1536[*viide?*] Tallinna Niguliste kiriku jutlustaja.

Tallinnas viibimise ajal koostas Wanradt alamsaksakeelse luterliku katekismuse, mille Johann Koell tõlkis eesti keelde. Paralleeltekstiga raamat trükiti 1535. aastal Wittenbergis trükkal Hans Luffti poolt. Üks innukamaid finantseerijaid oli Tallinna suurkaupmees Johann Selhorst. Katekismusest leiti aga Tallinnas mitmeid vigu ja selle tiraaž hävitati. Säilinud 11 lehte leiti Eestimaa Kirjanduse Ühingu raamatukogus ühe 16. sajandi köite seest alles 1929. aastal. 

Wanradt lahkus Tallinnast ühe teenijannaga, jättes maha oma naise Josine Papenbuschi ja lapsed. Hiljem viibis ta lühikest aega Läänemaal, siis 1542. aastal Viljandis. 1546. aastal on ta olnud Riia peapiiskop Wilhelmi teenistuses. Liivimaa sõja algul lahkus Wanradt Preisimaale, kus ta täiendas ennast Königsbergi ülikoolis. 1560 sai temast luterlik jutlustaja Vilniuses, 1563 aga Gdański Bartholomaeuse kiriku jutlustaja, kellena ta 1567 ka suri.

Vaata ka
--------

* Johann Koell

Viited
------

1. ↑  Liivi Aarma. Põhja-Eesti vaimulike lühielulood 1525–1885, lk 282
2. ↑  L. Arbusow, Einführung der Reformation, 677

Kirjandust
----------

* Hellmuth Weiss, Magister Simon Wanradt. Ein Predigerleben der Reformationszeit in Livland und Preussen, in: Studien zur Geschichte des Preussenlandes. Festschrift für Erich Keyser zu seinem 70. Geburtstag dargebracht von Freunden und Schülern, hg. v. Ernst Bahr, Marburg 1963, lk 485–490.
**Juveniilne artriit** on alla 16-aastastel lastel esinev kliiniliselt heterogeenne, idiopaatiliste artriitide gruppi kuuluv haigus. 

Juveniilse artriidi patogeneesis on olulisel kohal geneetiline soodumus ja keskkonnategurid. 
Sellega kaasneb sageli kasvupeetus. Krooniline haigus võib viia amüloidoosi ja fataalsete tüsistustni.

Juveniilse artriidi alatüübid
-----------------------------

### 1. Süsteemne artriit

Süsteemsele artriidile on iseloomulikud üle kahe nädala kestev kõrge hektiline palavik, lümfadenopaatia ja hepatosplenomegaalia. Haigestumise kõrgperiood on keskmiselt kahe aasta vanuses. Üldjuhul süsteemsed nähud taanduvad mõne aasta jooksul ning kujuneb välja polüartriit.

### 2. Persisteeruv oligoartriit

Persisteeruv oligoartriit esineb enamasti tütarlastel. Kõrgaeg on kolme aasta vanuses. Selle haigusega kaasneb sageli uveiit. Peamised haiguskolded paiknevad põlvedes, õlaliigestes ja randmetes. Esinevad meeleolumuutused, rahutus ja söögiisu puudumine. Raskema kuluga haiged võivad jääda pimedaks.

### 3. Veniva kuluga oligoartriit

Oligorartriidile on iseloomulik oligoartikulaarne algus, mis hiljem muutub krooniliseks polüartriidiks. Paari aasta jooksul kujuneb välja liigesepuudulikkus. 

### 4. RF-positiivne polüartriit

RF-positiivne polüartriit tekib üldjuhul teismeliseeas, esinevad ulatuslikud liigesedestruktsioonid. Tüdrukutel esineb see sagedamini kui poistel.

### 5. RF-negatiivne polüartriit

RF-negatiivse polüartriidi korral kujuneb liigesejäikus ja tekivad kontraktuurid.

### 6. Entesiiidega artriit

Entesiitidega artriit esineb sagedamine poisslastel ning saab alguse teismeliseeas. Tüüpilisteks nähtudeks on entesiit, perifeerne artriit. Tulevikus kujuneb entesiitidega artriidihaigetel välja spondüliit.

### 7. Psoriaatiline artriit

Psoriaatilise artriidi eelduseks on psoriaasi olemasolu. Tüüpilteks nähuks on artriit sõrmeliigeste ja varvaste piirkonnas.

### 8. Klassifitseerimata artriit
Uri Geller (2009)
**Uri Geller** (sündinud 20. detsembril 1946 Tel Avivis Palestiina mandaatterritooriumil) on Iisraeli mustkunstnik, mentalist, müstifikaator ja literaat. Sai üle ilma tuntuks tänu metallist lusikate väänamisele. 

Ta alustas lavaesinemisi Iisraeli ööklubides; 1970. aastatel kogus populaarsust Euroopas ja Ameerikas. Esines sageli meelelahutuslikes telesaadetes. Demonstreeris oma üleloomulikke võimeid telekineesis ja telepaatias. Väitis, et painutas metallist lusikaid ja tegi muid trikke puhtalt mõtteenergia jõul. Tema põhioponente oli mustkunstnik James Randi, kes kordas raskuseta Gelleri lusika väänamise trikki. Randi pidas Gellerit osavaks trikimeistriks ja väitis, et Geller mingeid paranormaalseid võimeid ei valda. Geller ähvardas avalikult Randit kohtuga 9 korda, kuue juhtumi puhul läks asi kohtusse, kuid mitte ükski neist ei lõppenud Gelleri võiduga. 

Aastatel 2010–2012 oli Geller Kiievis telesaate "Selgeltnägijate tuleproovi" kolmel hooajal žürii esimees.

Geller on literaadina avaldanud 16 raamatut.

Viited
------

1. ↑  Uri Geller's short biography. urigeller.com

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Uri Geller** |

* UriGeller.com
* Uri Geller ameerika telesaates 1973. aastal. Youtube, 8. aprill 2016
* Uri Geller otsib mantlipärijat. postimees.ee, 20. oktoober 2006
* Ури Геллер: "Я умею находить нефть и кимберлитовые трубки". trud.ru, 28. aprill 2009
* Intervjuu Gelleriga, mis lõpeb intervjueerija väljaviskamisega. Youtube, 29. mai 2012
* CIA arvates on lusikaväänajal Uri Kelleril paranormaalseid võimeid. elu24.postimees.ee, 19. jaanuar 2017
**Albert Ludwig Streckeisen** (8. november 1901 Basel – 29. september 1998 Bern) oli Šveitsi geoloog.

Albert Streckeisen oli tuntud kui Rahvusvahelise Geoloogiaühingu tardkivimite klassifikatsiooni välja töötanud komisjoni esimees.

Streckeisen õppis geoloogiat, mineraloogiat ja petroloogiat Baselis, Zürichis ja Bernis ning töötas professorina Bukaresti ja Berni ülikoolides. Geoloogias oli ta spetsialiseerunud petroloogiale.

1958. aastal asus Streckeisen täiendama ja revideerima Paul Niggli raamatut "Tabellen zur Petrographie und zum Gesteinsbestimmen". Streckeisen leidis, et seal esitatud tardkivimite klassifikatsioon vajaks hoolikat revideerimist. Samas ei olnud raamatus esitatud klassifikatsioon sugugi ainus selleks ajaks väljapakutu. Kokku oli klassifikatsioone kaksteist. Streckeisen otsustas, et pole mõtet välja mõelda kolmeteistkümnendat, vaid keskenduda tuleks olemasolevate klassifikatsioonide analüüsimisele.

1964. aastal avaldas Streckeisen ülevaateartikli, milles käsitles tardkivimite senise klassifitseerimisega seotud probleeme. Artikkel pälvis palju tähelepanu ja otsustati, et küsimusega tuleb hakata tõsisemalt tegelema. Selleks loodi Rahvusvahelise Geoloogiaühingu juurde komisjon *The Subcommission on the Systematics of Igneous Rocks*. Komisjon alustas tööd 1970. aastal ning esimeseks esimeheks sai Albert Streckeisen. Komisjoni töö tulemusena valminud tardkivimite klassifikatsiooni nimetatakse sageli Streckeiseni klassifikatsiooniks. Tänapäeval on see ülemaailmselt aktsepteeritud viis tardkivimite klassifitseerimiseks ja nimetamiseks.

Viited
------

1. ↑  Le Maitre, R. W. (2005). Igneous Rocks: A Classification and Glossary of Terms: Recommendations of the International Union of Geological Sciences Subcommission on the Systematics of Igneous Rocks (2. trükk). Cambridge University Press. Lk viii–ix. ISBN 0521619483
**Amnestiaseadus** võeti vastu I Riigivolikogu poolt 29. aprillil 1938 ja I Riiginõukogu poolt 5. mail 1938, see oli esimene I Riigivolikogu ja I Riiginõukogu vastuvõetud seadus. Seaduseelnõu esitas Riigivolikogule Vabariigi Valitsus oma otsusega 21. aprillist 1938 Kohtuminister Johan Mülleri ettepanekul samast päevast. Seaduse kuulutas välja Vabariigi President 6. mail 1938 ja ta jõustus Riigi Teatajas avaldamisega samal päeval. Seaduse algtekstile kirjutasid alla Vabariigi President Konstantin Päts, Peaministri asetäitja Kaarel Eenpalu ja Riigisekretär Karl Terras.

Seaduseelnõu arutamiseks valiti 23. aprillil 1938 komisjon, kuhu kuulusid August Jürima, Viktor Päts, Karl Jürison, August Jürima (Järvamaalt), Juhan Uuemaa, Leonhard Vahter, Elmar Lehtmets, Alo Karineel, Nigul Kaliste, Ado Roosiorg, Johannes Perens, August Laur, Kustav Kurg (kõik üles seatud Mihkel Hanseni poolt), Ants Piip (üles seatud Jaan Tõnissoni poolt), Louis Metslang (üles seatud Leopold Johansoni poolt) ja Karl-Arnold Jalakas (Karl Jürisoni poolt).

Amnestia alla kuulusid umbes 1200 isikut, sealhulgas 106 kommunisti, 73 vapsi, 97 sundmääruste rikkujat ja 32 sõjaväelast. Nende hulka ei kuulunud Nõukogude Liidu salakuulajad ega 1. detsembri riigipöördekatses osalenud.

Vangid vabastati 7. mail 1938. Tallinnas viibis vangide vabastamise juures Tallinna Ringkonnakohtu prokurör Gustav Avald.

Seaduse alusel vabanesid teiste seas: Georg Abels, Anton Allik, Hindrek Allik, Eduard Aller, Herbert Alov, Hermann Arbon, Albert Aug, August Hansen, Johannes Holland, Paul Keerdo, Eduard Kubbo, August Kuhlberg, Boris Kumm, Olga Künnapuu, Paul Laamann, Johannes Lauristin, Hjalmar Mäe, Viktor Puskar, Kristjan Seaver, Aleksander Seiman, Oskar Sepre, Voldemar Telling, Idel Jakobson ja Arnold Veimer.

Viited
------

1. ↑  Need, kes vabanevad, Päewaleht, nr. 123, 7 mai 1938

Kirjandus
---------

* Poliitilised vangid vabanesid laupäeva ennelõunal. Uus Eesti, 7. mai 1938, nr. 125, lk. 3.

Välislingid
-----------

* Amnestiaseadus Vikitekstides
* Amnestiaseadus
* Riigihoidja K. Päts oma töökabinetis
* Poliitilised vangid vabanesid, Postimees (1886-1944), nr. 123, 7 mai 1938
* Need, kes vabanevad, Päewaleht, nr. 123, 7 mai 1938
* Poliitilised vangid vabanesid, Sakala (1878-1940), nr. 54, 9 mai 1938
**Raili Kadarik** (sündinud 20. detsembril 1957 Raplas) on Eesti endine kergejõustiklane, odaviskaja.

Sportlastee
-----------

Raili Kadarik alustas kergejõustikutreeninguid 1969 Raplas Epp Ilvese õpilasena, 1974 aastast oli tema treeneriks Toomas Merila. Ta on tulnud odaviskes kaheksa korda Eesti meistriks ning saavutanud kahel korral hõbemedali, lisaks on võitnud noorteklasside medaleid..

Ületas 1983 aastal esimese eesti naisodaviskajana 60 meetri piiri, kui püstitas Eesti rekordi 60.80. Rekordi saavutamise ajal oli kasutusel vana oda, mis sajandivahetusel modifitseeriti, et lennukaugust vähendada. Praegustes edetabelites on arvestatud ainult uue odaga saavutatud tulemused. Raili Kadarik oli 1977–1986 Eesti koondise liige.

Tulemused Eesti meistrivõistlustel:

| Aasta | Medal | Tulemus | Aeg ja koht |
| --- | --- | --- | --- |
| 1986 | kuld | 53.64 | 24.08 Tartu |
| 1985 | hõbe | 55.00 | 08.09 Tallinn |
| 1984 | kuld | 56.66 | 28.08 Tartu |
| 1983 | kuld | 60.80 | 20.08 Tallinn |
| 1982 | kuld | 54.42 | 15.08 Tallinn |
| 1981 | kuld | 52.64 | 16.08 Tallinn |
| 1980 | kuld | 56.52 | 17.08 Tallinn |
| 1979 | kuld | 51.80 | 01.07 Tallinn |
| 1978 | hõbe | 49.26 | 27.06 Tartu |
| 1977 | kuld | 49.74 | 26.06 Tallinn |
| 1975 | kuld U20 | 40.16 | 14.07 Tartu |
| 1974 | hõbe U18 | 37.30 | 22.08 Tallinn |

Isiklikku
---------

Raili Kadarik (pikkus 171 cm, kaal 69 kg) õppis TSIK-is, mille lõpetas 1976. 1979 lõpetas ta Tallinna Ehitus- ja Mehaanikatehnikumi ja 1991 arhitektina ERKI.
Ta on töötanud 1979–93 tehniku-arhitektina EKE Projektis ning arhitektina AS-i Filia projektibüroos 1993–1995, seejärel arhitektibüroos Ehala & Irik. Raili Kadarik on alates 2009 eraettevõtja (FIE).

Viited
------

1. 1 2   ESBL
2. ↑   Eesti kergejõustik 100. Erlend Teemägi. TEA Kirjastus. Tallinn. 2009. lk 425-426

Välislingid
-----------

* Miks mehed oda ei viska.....
Johan De la Gardie
Johan De la Gardie ja Katarina Oxenstierna hauamonument Veckholmi kirikus
Vabahärra **Johan De la Gardie** (3. mai 1582 Tallinn – 10. märts 1642 Steninge) oli Rootsi riigitegelane

Johan De la Gardie sündis prantsuse päritolu Rootsi väejuhi ja riigitegelase Pontus De la Gardie (surnud 1585) ning Johan III (1537–1592) vallastütre Sofia Gyllenhielmi (surnud 1583) pojana. Tema vennast Jakob De la Gardiest (1583–1652) sai silmapaistev väejuht ja riigitegelane.

Johan jäi noorelt orvuks. Tema ema suri teist poega Jakobit sünnitades. Isa uppus 1585 Narva jõkke. Lapsed kasvatas üles Sofia kasuisa Turu foogt Lars Hordeel (1540-ndad –1591) koos oma naise, Sofia ema Karin Hansdotteriga (1539–1596).

1. jaanuaril 1594 sai Johan De la Gardie kuningas Sigismund III-lt Ekholmeni vabahärra tiitli. Ekholmeni loss asub Uppsala läänis ja oli 1561–71 kuulunud tema isale.

15. septembril 1611 sai ta Turu asehalduriks ja 16. mail 1616 Hämeenlinna asehalduriks. 6. märtsist 1625 kuni 1628. aastani oli ta Eestimaa ning 1630–1634 Stockholmi ja Upplandi kuberner.

Kui Per Brahe 1630 riigipäeva istungil haigestus, nimetas kuningas Gustav II Adolf De la Gardie maamarssaliks. Maamarssal oli Rootsi rüütelkondade ajutine juht ja maamarssalina juhtis De la Gardie kuni aasta lõpuni kõiki riigipäeva istungeid. Aastail 1631–1638 oli Jakob De la Gardie rüütelkonna direktor. Aastast 1633 kuulus ta Riiginõukogusse ja 1634 sai ta ühtlasi Rootsi õukonna assessoriks.

Tema valdusse kuulus Eestis muuhulgas Raasiku mõis.

Johan De la Gardie suri 1642 Stockholmist 30 km põhja pool Steninge lossis ja maeti Veckholmi kirikusse.

Perekond
--------

Johan De la Gardie abiellus 1609 Katarina Oxenstiernaga (suri 1625), kellega sai 7 last, kõik tütred. Ainult kolm neist said abieluealiseks:

* Beata (1612–1680), oli abielus Lennart Torstensoniga ja hiljem Per Brahe nooremaga
* Sofia (1615–1647), oli abielus Jöns Kurckiga (1590–1652)
* Katarina (1616–1680), oli abielus Fredrik Stenbockiga (1607–1652).

Teist korda abiellus ta 1640 Görvel Arvidsdotter Possega Näsist, kellega nad lapsi ei saanud. Posse sai pärastpoole leskkuninganna Maria Eleonora õukonna ülemaks.

Esivanemad
----------

|  |
| --- |
|  **Johan De la Gardie esivanemad**  |
| **VabahärraJohan De la Gardie(1582–1642)** | VabahärraPontus De la Gardie(suri 1595) | Jacques Scouperier(suri 1565) | Guillaume Scouperier |
| Jeanne de Bellegarde |
| Catherine de la Sainte Colombe | Berenger de la Sainte Colombe |
| Honorine Dufaur |
| Sofia Gyllenhielm(1559–1583) | Rootsi kuningasJohan III(1537–1592) | Rootsi kuningasGustav Vasa(1496–1560) |
| Margareta Eriksdotter (Leijonhufvud)(1514–1551) |
| Katarina Hansdotter(1539–1596) | Hans Klasson Kökkemäster |
| Ingeborg Åkesdotter |

Vaata ka
--------

* De la Gardie

Viited
------

1. ↑  Matrikel öfwer Swea rikes ridderskap och adel ...1 (1754) s. 63

Välislingid
-----------

* De la Gardiede sugupuu

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Per Gustafsson Banér** | **Eestimaa kuberner**1626-1628 | Järgnev**Philipp Scheiding** |
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib Genova doodžist; Giuseppe Verdi ooperi kohta vaata artiklit Simon Boccanegra* |

---

Simone Boccanegra võimalik kujutis Genovas asuvas Palazzo San Giorgio palees.
**Simone Boccanegra** (suri 1363) oli esimene Genova doodž. Lugu temast on populariseerinud Antonio García Gutiérrez oma 1843. aasta näidendis "Simón Bocanegra" ja Giuseppe Verdi oma 1857. aasta ooperis "Simon Boccanegra".

Ametisse saamine
----------------

Boccanegra valiti eluaegseks doodžiks 1339. aasta 24. septembril *ghibellini* fraktsiooni kandidaadina. Tema vastu seisis vana kaubanduslikku patritsiaati esindanud aristokraatlik *guelfi* fraktsioon. Boccanegra esimesed teod doodžina tõrjusid *guelfid* ühiskondlikust elust eemale. Kui vana patritsiaat oli võimust kõrvale jäetud, kerkis esile uus kaubanduslike suguvõsade klass: Adorno, Guarco, Fregoso ja Montaldo perekonnad.

Esimene valitsemisaeg
---------------------

Boccanegra valitsemisaja jooksul laiendati Genova kontrolli Prantsuse Riviera ja Itaalia Riviera ulatuses (välja arvatud Grimaldide dünastia valdused Monacos ja Ventimiglias) ning Genova galeerid sõitsid appi Kastiilia kuningale Alfonso XI-le tema võitluses saratseenide vastu.

Alates ametisse nimetamisest oli Boccanegra vastu pidevalt suunatud vandenõusid ja püüti ka tema elu kallale kippuda. Esimese konspiraatori pea langes juba 1339. aasta 20. detsembril ja see viis 103 liikmega ratsaihukaitseväe loomiseni. Ihukaitseväelased pärinesid Boccanegra julgeoleku nimel Pisast. Kuigi tegemist oli Genova põlise vaenlasega, oli doodži vend Niccolò sealne "rahvajuht" ning nende ema oli olnud Pisa aristokraat.

Boccanegra oli sunnitud oma ametist lahkuma 1344. aasta 23. detsembril toimunud koosolekul, mille ta oli ise kokku kutsunud.

Teine valitsemisaeg
-------------------

Simone Boccanegra järglaseks sai doodž Giovanni I di Murta, kes suri 1350. aasta jaanuari alguses ja kellele järgnes omakorda Giovanni II Valente. Viimane ei saanud ametlikult doodžiks ja peale teda valiti 1356. aastal ametisse tagasi Simone Boccanegra.

Boccanegra mürgitati saatuslikult 1363. aastal.

Pärand
------

Simone Boccanegra aegne kross hüüdnimega *denaro grosso* ('jäme penn')
Renessansiaegne humanistlik poeet Petrarca kirjutas kirju Genova rahvale ja Veneetsia doodžile, paludes neil lõpetada oma vennatapusõjad ja leida ühine eesmärk. Need kirjad olid üks asi, mis inspireerisid Verdit oma ooperit 1881. aastal ümber töötama.

Simone Boccanegra haud San Francesco kirikus Castellettos oli kaunistatud tähelepanuväärse skulptuuriga, mis kujutas teda pärast surma hüvastijätmiseks välja panduna ning seda erakordselt realistlikult. Skulptuur asub tänapäeval Sant'Agostino muuseumis.

Vaata ka
--------

* Egidio Boccanegra

Välislingid
-----------

* Il primo doge: Simone Boccanegra
* Genova ajaloo allikaid
* Simone Boccanegra hauakuju
Simon Terodde (2016)
**Simon Terodde** (sündinud 2. märtsil 1988 Bocholtis) on Saksamaa jalgpallur, kes mängib ründajana Saksamaa kõrgliigaklubis FC Schalke 04

Ta on kogu klubikarjääri mänginud Saksamaal. Ta alustas klubikarjääri MSV Duisburgis, mille koosseisus debüteeris Saksamaa esiliigas hooajal 2008–09.

Terodde on Saksamaa esiliiga 2. Bundesliga läbi aegade suurim väravakütt 172 väravaga. Saksamaa esiliigas on ta olnud suurim väravakütt neljal korral: hooajal 2015–16 VfL Bochumis mängides (25 väravat), hooajal 2016–17 VfB Stuttgardis mängides (25 väravat), hooajal 2018–19 1. FC Kölnis mängides (29 väravat) ja hooajal 2021–22 Schalkes mängides (30 väraat). Saksamaa kõrgliigas on ta mänginud neljal hooajal, kuid ei ole seal olnud nii edukas kui esiliigas. Tema edukaim hooaeg Saksamaa kõrgliigas on olnud 2017–18, mil ta lõi kaks väravat VfB Stuttgarti särgis ja viis väravat 1. FC Kölni särgis.

Hooajal 2020–2021 mängis ta Saksamaa esiliigas Hamburger SV-i meeskonnas ning tegi taas silmapaistva hooaja, kui lõi 24 väravat, millega oli liigas paremuselt teine väravakütt, kuid ei suutnud klubi tagasi Saksamaa kõrgliigasse aidata. 2021. aasta mais siirdus ta Schalkesse, kelle aitas esiliiga võiduga tagasi Saksama kõrgliigasse pääseda (enne seda oli ta Saksamaa esiliiga võitnud 2017. aastal Stuttgardiga ja 2019. aastal Kölniga).
**Geoloogia-mineraloogiadoktor** (vene keeles *доктор геолого-минералогических наук*; bulgaaria keeles *доктор по геоложки и минералогични науки*) on geoteaduste valdkonnas antav teaduskraad (teaduste doktor) mitmes riigis, sealhulgas Venemaa Föderatsioonis ja Bulgaarias. Varem oli kasutusel Nõukogude Liidus (1934–1991). Iseseisvunud Ukrainas kasutati kuni 1996. aastani; seejärel mugandati **geoloogiadoktoriks**.

Geoloogilised distsipliinid
---------------------------

Geoloogia-mineraloogiadoktori (Ukrainas geoloogiadoktori) teaduskraad antakse kandidaadikraadi omavale ja geoloogilistes distsipliinides doktoriväitekirja edukalt kaitsnud teadlasele. 

### Geoloogilised distsipliinid Ukrainas

* üldine ja regionaalgeoloogia
* geokeemia
* geotektoonika
* geoinformaatika
* hüdrogeoloogia
* insenerigeoloogia
* petroloogia
* paleontoloogia ja stratigraafia
* ookeanide ja merede geoloogia (meregeoloogia)
* maavarade geoloogia
* majandusgeoloogia
* mineraloogia ja kristallograafia
* litoloogia
* geofüüsika

Eesti geoloogid, kes on saanud geoloogia-mineraloogiadoktori kraadi
-------------------------------------------------------------------

Geoloogia-mineraloogiadoktor sai VAK-ilt teaduste doktori diplomi
Nõukogude Liidus kaitsesid 11 eesti geoloogi edukalt geoloogiaalase doktoritöö ja said geoloogia-mineraloogiadoktori kraadi. Kõrgem Atestatsioonikomisjon väljastas neile vastava diplomi. Väitekirja kaitsmiskohaks oli kas Moskva või Leningrad. 

* 1946 – Karl Orviku
* 1950 – Artur Luha
* 1966 – Ralf Männil
* 1968 – Arvo Rõõmusoks
* 1973 – Anto Raukas
* 1978 – Dimitri Kaljo
* 1979 – Heldur Nestor
* 1985 – Ivar Murdmaa, Širšovi Okeanoloogia Instituudi meregeoloog
* 1986 – Madis Rubel
* 1989 – Enn-Aavo Pirrus
* 1993 – Ülo Sõstra (sündinud 1940), Venemaa Teaduste Akadeemia Karjala Teaduskeskuse geoloogia instituudi geotektoonik
Paide Püha Katariina kirik Georg Kelleri (1568–1634) 1607. aastal ilmunud gravüüril.
**Paide Püha Katariina kirik** oli Aleksandria Katariinale pühitsetud kirik keskaegses Paides, mis hävis tõenäoliselt Liivi sõjas. Kirik asus oletatavasti Vainu ja Pika tänava loodenurgas.

Ajalugu
-------

Paide Püha Katariina kirikut on esmamainitud 20. oktoobril 1346 seoses Eestimaa hertsogkonna müügiga Saksa ordule.

Püha Katariina kirik oli tõenäoliselt seotud Pika ja Vainu tänavanurgas asunud hospidaliga. Veel 1698. aastal on linnaelanik Peter Sven Flückele antud paigas kuulunud krunti kutsutud kui "üks hospidali paik".

1572. aastal on Paide linna alal lossile kuulunud üheksa kinnistu hulgas mainitud ka "Püha Katariina linnakiriku" (*Stadt-Kirchen St. Cathrine*) majaplatsi, millel asus pastoraadihoone.

Paide Püha Katariina kiriku pitsat
----------------------------------

1813. aastal leiti Pirita kloostri varemetest Paide Püha Katariina kiriku pitsat, millel on kujutatud Aleksandria Katariina oma atribuutide – ratta ja mõõgaga. Pitsatil on tekst "WITTESTEN•S•CURATUM", mis viitab kiriku kleerikule.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  Kalle Kroon "Paide 16.–18. sajandil. Linnakodanike võitlus Mäo mõisaga oma õiguste eest. Dokumente Paide linna ajaloost". Ühendus Weissenstein MTÜ, Paide 2017, lk. 66–67
2. ↑  Gotthard von Hansen, Otto Greiffenhagen "Tallinna linna arhiiwi kataloog. III. jagu: ürikute regestid ja registrid, lk. 209
3. ↑  Kroon, lk. 93

Vaata ka
--------

* Püha Katariina kirik
**Invaliidide Kodu** (prantsuse keeles *Hôtel des Invalides*) on ehitismälestis Pariisis.

Teenekate armeeveteranide ja sõjainvaliidide hooldamiseks mõeldud hoonekompleksi ehitamist alustati Prantsuse kuninga Louis XIV käsul 1670. aastal. Arhitektide Libéral Bruanti ja Jules Hardouin-Mansarti projekteeritud hoonekompleks on Prantsuse klassitsistliku arhitektuuri tähelepanuväärne näide.

Tänapäeval asuvad Invaliidide Kodu hoonekompleksis lisaks invaliidide kodule kirik, mitu muuseumi, sõjaväelaste nekropol, samuti Invaliidide Kodu kuberneri (*Gouverneur des Invalides*) ja Pariisi sõjakuberneri residentsid.

Invaliidide kirik
-----------------

 *Pikemalt artiklis Invaliidide kirik*
Invaliidide kirik on kuppelehitis, mille kõrgus on 107 meetrit.

Sõjaväelaste panteon
--------------------

Sõjaväelaste nekropoli (panteoni) krüptis on maetud hulk prantsuse suurmehi, teiste seas:

* Napoleon I
* Napoleon II
* Sébastien Le Prestre de Vauban, Prantsusmaa marssal
* François Certain de Canrobert, Prantsusmaa marssal
* Michel Joseph Maunoury, Prantsusmaa marssal
* Ferdinand Foch, Prantsusmaa marssal
* Philippe Leclerc de Hauteclocque, Prantsusmaa marssal

Napoleon I sarkofaag Invaliidide Kodu krüptis

Vaata ka
--------

* Panteon (Pariis)
**Keskkonnapõgenikud** ehk **keskkonnapagulased** (inglise *environmental refugees* või *environmental migrants*) on inimesed, kes on sunnitud ajutiselt või alaliselt lahkuma oma traditsioonilisest elukohast keskkonnaseisundi loodus- või inimtekkelise halvenemise või elulise loodusvara (nt vesi, viljakas pinnas) ammendumise tõttu. 

Potentsiaalsete keskkonnapõgenike arv suureneb eriti loodusvarade vähenemise ja kliimamuutusest põhjustatud keskkonnakatastroofide sagenemise tõttu maailmas pidevalt.

2001. aastal hinnati keskkonnapõgenike arvuks maailmas 25 miljonit.

Viited
------

1. ↑  Säästva arengu sõnaseletusi. Säästva Eesti Instituut, SEI Tallinn.  (vaadatud 22.06.2019)
2. ↑  Terminski, Bogumil. Environmentally-Induced Displacement: Theoretical Frameworks and Current Challenges, Universite de Liege, 2012
3. ↑  2001. International Federation of Red Cross and Red Crescent Societies. World Disasters Report 2001.

Allikad
-------

* Säästva arengu sõnaseletusi. Säästva Eesti Instituut, SEI Tallinn.  (vaadatud 22.06.2019)
Nivelliir statiivil
Täpseim ja laialdaselt kasutusel olev meetod kõrguste mõõtmiseks on **geomeetriline ehk horisontaalkiirega nivelleerimine**. Geomeetrilisel nivelleerimisel määratakse kahe punkti vaheline kõrguskasv. Töövahenditeks on mõõtelatid ja nivelliir, mis tagab horisontaalse viseerimiskiire. Nivelliiri peab paiknema kahest mõõdetavast punktist võrdsel kaugusel. Punktidevaheline kõrguskasv leitakse, kui lahutatakse tagasivaate lati lugemist edasivaate lugem.  Tuleks silmas pidada, et geomeetriline nivelleerimine on küll täpne, kuid praktikas võib tekkida mitmeid vigu järskude pinnavormide tõttu.

Mõõtelatt

Vaata ka
--------

* Nivelleerimine
* Nivelliir
* Maamõõtja

Viited
------

1. ↑  Ranne, Raivo (2010). "Nivelleerimise mõiste ja viisid". *Liitnivelleerimine*. Vaadatud 23.02.2021.[*alaline kõdulink*]
2. ↑  E. Runtal. 2017. Bakalaureusetöö. "PRISMA ASENDI MÕJU KÕRGUSE MÄRKIMISE TÄPSUSELE". Vaadatud: 23.02.2021.
3. ↑  Ceylan, A.Inal, C. Sanlioglu, I. "Modern Height Determination Techniques and Comparison of Accuracies". 2005. Vaadatud 23.03.2021.

Välislingid
-----------

* Tallinna Tehnikakõrgkooli Geomeetrilise nivelleerimise õppematerjal
**Aleksandr Grin** (vene keeles Александр Грин, end *Aleksandr Blok*) on kolmetekiline Sergei Jessenin-klassi (projekt Q-065/PV08) Venemaa jõereisilaev, mis on ehitatud Österreichische Schiffswerften AG laevatehases Korneuburgis 1984. aastal. Laev sai esimene nime vene luuletaja Aleksandr Bloki auks.

Aastail 1973–1983 tellis NSVLi valitsus nafta müügist teenitud dollarite eest ennenägematu mugavusastmega jõereisilaevu kapitalistlikult välismaalt. Kiil pandi Austrias Korneuburgis Österreichische Schiffswerften AG (ÖSWAG) laevatehases ja laev lasti vette 1984. aastal. Pärast laevana kasutamist seisis Aleksandr Blok alates 1987. aastast luksusliku neljatärnihotellina SovInZentri näituse kõrval.

18. augustil 2011 kell 11:45 Moskva aja järgi lahkus laev pärast 24-aastast seismist kai ääres Himki veehoidla suunas Kimrõni ning sealt edasi Rõbinskisse. 2012. aastal pärast moderniseerimist projekti PV08 järgi Nobeli laevatehases Rõbinskis sõidab see neljatärnilaev Moskvast Peterburi ja tagasi Moskvasse. Viie aasta jooksul kasutab laeva Scenic Tours Austraaliast. Venemaa kodanikele on lubatud kasutada luksuslaeva ainult hooaja lõpul.

Hotell ja restoran Aleksandr Blok Moskvas

Viited
------

1. ↑  Александр Грин (Александр Блок → 2012.) (vene keeles)
2. ↑  "Info". Originaali arhiivikoopia seisuga 29. aprill 2014. Vaadatud 1. novembril 2011.
3. ↑  Projekti Q-065 laevad (vene keeles)
4. ↑  Теплоход Александр Грин (vene keeles)

Välislingid
-----------

* Laev Riverfleet.ru kodulehel (vene keeles)
**Umbsoo** on küla Mulgi vallas Viljandimaal. 

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Abja valda. Küla põhjapiiriks on Valga–Uulu maantee, lõunapiiriks riigipiir Lätiga.

Küla on saanud nime Umbsoo järgi. Küla lähistel voolab ka Umbsoo oja.

Külas asub Mõisaküla kalmistu.

1977. aastal liideti Umbsoo külaga Lämba.

Kuni 2008. aastani poolitas küla territooriumi Pärnu–Mõisaküla raudteelõik.

Viited
------

1. ↑  Maa-amet, vaadatud 21.11.2020.
2. ↑  Statistikaamet, vaadatud 10.11.2020.
3. ↑  Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
4. ↑  Marja Kallasmaa: artikkel "Lämba" Eesti kohanimeraamatus. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus, 2016.

Mulgi valla asulad

**Linnad:** Abja-Paluoja • Karksi-Nuia • Mõisaküla   

**Alevikud:** Halliste • Õisu   

**Külad:** Abja-Vanamõisa • Abjaku • Ainja • Allaste • Atika • Ereste • Hirmuküla • Hõbemäe • Kaarli • Kalvre • Kamara • Karksi • Kulla • Kõvaküla • Laatre • Lasari • Leeli • Lilli • Maru • Metsaküla • Morna • Mulgi • Muri • Mõõnaste • Mäeküla • Naistevalla • Niguli • Oti • Penuja • Polli • Pornuse • Põlde • Päidre • Päigiste • Pärsi • Pöögle • Raamatu • Raja • Rimmu • Räägu • Saate • Saksaküla • Sammaste • Sarja • Sudiste • Suuga • Tilla • Toosi • Tuhalaane • Umbsoo • Univere • Uue-Kariste • Vabamatsi • Vana-Kariste • Veelikse • Veskimäe • Äriküla • Ülemõisa
**Leelo Keevallik** (sündinud 13. septembril 1969) on eesti keeleteadlane. Ta on Linköpingi Ülikooli keele ja kultuuri professor.

Elulugu
-------

Keevallik lõpetas 1987. aastal Tallinna 7. Keskkooli ja 1992. aastal Tartu Ülikooli eesti filoloogia eriala. Õppeaastal 1993/94 oli ta Oxfordi Ülikooli stipendiaat. 1994. aastal kaitses Tartu Ülikooli üldkeeleteaduse õppetoolis magistriväitekirja 
"-nud varieerumine tänapäeva eesti kõnekeeles". Ta oli doktorantuuris Uppsala Ülikoolis, kus kaitses 2004. aastal väitekirja "From Interaction to Grammar: Estonian Finite Verb Forms in Conversation". Külalisteaduri ja järeldoktorina töötanud California Ülikoolis (UCSB ja UCLA).

Uppsala Ülikooli (2007) ja Helsingi Ülikooli (2012) dotsent.

Ta on mänginud filmis "Kevad südames" (1985).

Teadustöö
---------

Ta on uurinud eesti keele pragmaatikat ja grammatikat, kõnekeele partikleid ja igapäevasuhtlust, avaldanud töid tantsuõpetajate keelest.

Isiklikku
---------

Leelo Keevallik on Sirje ja Andres Keevalliku tütar. Tema õde on teatri- ja filmikunstnik Liina Keevallik. Tema isapoolne vanaisa oli põllumajandusteadlane ja emapoolne vanaisa oli füüsik.

Leelo Keevallikul on kolm last.

Viited
------

1. ↑  "Leelo Keevallik Eesti Filmi Andmebaasis".

Välislingid
-----------

* Leelo Keevallik Linköpingi Ülikooli kodulehel
Aleksandr Gortšakov, Nikolai Bogatški maalil. 1876.
Vürst (aastast 1871 hiilguslik vürst) **Aleksandr Mihhailovitš Gortšakov** (vene keeles *Александр Михайлович Горчаков*) (4. juuni (ukj 15. juuni) 1798 Taebla mõis – 27. veebruar (ukj 11. märts) 1883 Baden-Baden) oli Venemaa Keisririigi diplomaat ja riigitegelane, riigikantsler.

Mälestuse jäädvustamine
-----------------------

2010. aastal asutas Venemaa president Dmitri Medvedev Aleksandr Gortšakovi nimelise fondi avaliku diplomaatia toetuseks. Fond hakkas tegutsema välisministeeriumi haldusalas ning selle eesmärgiks on toetada valitsusväliste organisatsioonide osalemist rahvusvahelises koostöös.

Vaata ka
--------

* Gortšakov

Viited
------

1. ↑  Kalev Jaago. *Tõend Vene välisministri Aleksandr Gortšakovi sündimisest Taeblas 1798. aastal.*, Läänemaa Muuseumi toimetised XIII, Läänemaa Muuseum 2010

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Aleksandr Gortšakov** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Karl Nesselrode** | **Venemaa keisririigi välisminister**1856–1882 | Järgnev**Nicholas de Giers** |
**Transiting Exoplanet Survey Satellite (TESS)** on NASA kosmoseteleskoop, mis otsib eksoplaneete, kasutades nn. transiidimeetodit. TESS viidi orbiidile 18. aprillil 2018 kanderaketiga Falcon 9 Full Thrust. Põhimissiooni jooksul peaks TESS leidma rohkem kui 20 000 uut eksoplaneeti.

TESSi põhimissiooni eesmärgiks on kahe aasta jooksul jälgida Maa läheduses asuvaid eredaid tähti ning otsida nende juurest eksoplaneete, kasutades transiidimeetodit. Plaanitud tööaja jooksul kaetakse vaatlustega 85% taevast, katmata jääb kitsas riba ekliptika piirkonnas. 
Kosmoseteleskoobil on neli ligi 10 cm läbimõõduga objektiiviga kaamerat, millega pildistatakse taevast taevapoolkerade kaupa, igal missiooni aastal pildistatakse erinevat poolkera. Taeva poolkera kaetakse 13 sektoriga, igas sektoris mõõdetakse tähti 27 päeva. Eelnevalt välja valitud tähtede heledust mõõdetakse 2 minuti pikkuste säriaegadega. Kõigi kaamerate vaatevälja jäävaid tähti mõõdetakse 30 minuti pikkuste säriaegadega.

TESSi abil suudetakse kindlaks teha Maa sarnaste eksoplaneetide läbimõõte, masse, orbiite ja planeetide keskmist tihedust. TESSi avastatud eksoplaneete võivad tulevikus uurida James Webbi kosmoseteleskoop ja muud Maal ja kosmoses asuvad teleskoobid. Kui Maal asuvad teleskoobid on peamiselt avastanud suure massiga ja oma ematähele väga lähedal tiirlevaid eksoplaneete, nn. kuumi Jupitere, siis TESS suudab tuvastada ka Maa-sarnaseid eksoplaneete, mis tiirlevad Maa-lähedaste heledate tähtede ümber. Heledate tähtede ümber tiirlevaid planeete on võimalik edaspidi põhjalikumalt uurida teiste kosmoses või Maal asuvate teleskoopidega. 

TESS tiirleb ümber Maa väga elliptilisel orbiidil, mille apogee on Kuu lähedal ja perigee jääb geosünkroonsest orbiidist kõrgemale. TESSi orbiit peaks olema stabiilne vähemalt 20 aastat.

Viited
------

1. ↑  "Planet-hunter launches from Florida". *BBC*. Vaadatud 24. juuni 2018.
2. ↑  "The Astrobiology Magazine guide to TESS". *The Astrobiology Magazine*. Vaadatud 24. juuni 2018.
3. ↑  "NASA's planet-hunting satellite TESS launches". *CNN*. Vaadatud 24. juuni 2018.
4. ↑  "TESS Orbit Design". *Spaceflight 101*. Vaadatud 24. juuni 2018.
**Aleksandr Demjanenko** (vene Александр Сергеевич Демьяненко; 30. mai 1937 Sverdlovsk – 22. august 1999 Peterburi) oli vene näitleja.

Keskkooli lõpetamise järel õppis Aleksandr Demjanenko pool aastat Sverdlovski Juriidilises Instituudis, kuid sai aru, et juristi elukutse talle ei sobi. Ta asus õppima Lunatšarski-nimelises Riiklikus Teatriinstituudis (GITIS), mille lõpetas 1959. aastal.

Aastatel 1959–1961 töötas Aleksandr Demjanenko Moskva Vladimir Majakovski nimelises Akadeemilises Teatris. Esimese filmirolli mängis ta 1958. aastal. 1962. aastal asus ta filminäitlejana tööle filmistuudios Lenfilm. Ta sai laialdaselt tuntud Šuriku rolliga filmides "Operatsioon "Õ" ja teised Šuriku seiklused" (1965) ja "Kaukaasia vang ehk Šuriku uued seiklused" (1966). Aastal 1973 mängis ta Leonid Gaidai filmis "Ivan Vassiljevitš vahetab elukutset" ja 1978. aastal filmis "Tänaval kummutit veeti".

1988–1995 oli Aleksandr Demjanenko Akimovi-nimelise Draamateatri näitleja, 1995–1999 töötas ta teatris Prijut Komedianta.

Aleksandr Demjanenko oli hinnatud ka filmide dubleerijana.

Demjanenko on maetud Peterburi Serafimovskoje kalmistule.

Välislingid
-----------

* Aleksandr Demjanenko IMDb andmebaasis
* Aleksandr Demjanenko kino-teatr.ru lehel
**Gamurra** (ka *camurra*, *camora* Firenzes ja *zupa*, *zipa* või *socha* Põhja-Itaalias) oli teatud tüüpi kleit, mis oli populaarne naisterõivas Itaalias 15. sajandil ja 16. sajandi algul.

Kirjeldus
---------

Gamurra koosnes liibuvast pihikuosast ja selle külge volditud või kurrutatud avarast seelikust. 15. sajandi Itaalias tähendas see sõna lihtsalt kleiti kõige üldisemas tähenduses. Seda kandsid naised olenemata ühiskonnaklassist ja kleidiks kasutatud kangas varieerus laialt. Rõivaese oli tavaliselt voodrita ja seda kanti otse alussärgi peal. Tavaline oli, et kleidi varrukad oli lõhikutega, millest ulatus läbi linane alussärk, või olid need valmistatud teisest, luksuslikumast kangast ning seostega pihiku külge kinnitatud. Mood muutus sajandi jooksul: 15. sajandi alguse gamurradel on varrukad pigem kleidi küljes, pärast 1450. aastat aga pigem eraldi tükid, mis kinnitati nõelte või nööridega pihiku külge; varasem gamurra oli nöörkinnisega ees, hilisem küljel või külgedel.

Gamurrat särgi peal ilma pealisrõivata kanti ainult kodus või mitteametlikes olukordades; ametlikes olukordades ja kohtades kanti gamurra peal *giornea*'d või *cioppa*'t.

Pildid
------

* Piero della Francesca Madonna del Parto, u 1455. Eest ja külgedelt nööritav gamurra on raseduse ajal lastud suuruses järele.Piero della Francesca *Madonna del Parto*, u 1455. Eest ja külgedelt nööritav gamurra on raseduse ajal lastud suuruses järele.
* Sandro Botticelli portree noorest naisest, kes kannab pruuni gamurrat. U 1475.Sandro Botticelli portree noorest naisest, kes kannab pruuni gamurrat. U 1475.
* Domenico Ghirlandaio "Maarja külastus" (osa), u 1488. Giovanna Tornabuoni kandmas gamurrat ja giornea'd.Domenico Ghirlandaio "Maarja külastus" (osa), u 1488. Giovanna Tornabuoni kandmas gamurrat ja *giornea*'d.
* Domenico Ghirlandaio, u 1485–1490. Naine vasakul kannab gamurra peal mustrisse lõigatud servadega giornea'd ja naine keskel küünarnukini käistega kleiti.Domenico Ghirlandaio, u 1485–1490. Naine vasakul kannab gamurra peal mustrisse lõigatud servadega *giornea*'d ja naine keskel küünarnukini käistega kleiti.

Viited
------

1. ↑  By C. C. Frick. Dressing Renaissance Florence: Families, Fortunes, and Fine Clothing. - JHU Press, 2005
**Leem** (murdes ka *roog*) on tangudest, ubadest, hernestest, läätsedest, kapsastest, kalast, lihast või käkkidest ja veest keedetud vedel toit.

Ajaloost
--------

Paljud leemed olid tavanditoidud: pulma lõppedes pakuti tavaliselt kapsa- ja käkileent (saartel lisaks herne- ja oaleent), matustel herne-, kapsa- ja käkileent, mardipäeval oa- ja hanerupskileent.

Alates 19. sajandi keskelt levis selline leeme tegemise viis, et keedeti kartuleid koos nisupüülist klimpide, manna ja riisiga. Sellist leent (samuti körti) hakati hiljem kutsuma **supiks**. Sõna *supp* on eesti keeles suhteliselt uus, see võeti kasutusele alles 19. sajandi lõpus ja on laenatud saksa keelest. Rahvas kasutas varem sõna leem ja ka rahvaluules on juttu leemekulbi liigutajatest. Esmaspäevad, teisipäevad, reeded ja pühapäevad olid talurahval supipäevad.

Vaata ka
--------

* Supp
* Tanguleem

Viited
------

1. ↑   Väike murdesõnastik. Vaadatud 18. veebruar 2022.
2. 1 2  Eesti rahvakultuuri leksikon (3. trükk). 2007. Koostanud ja toimetanud Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastus. lk 136
3. 1 2  Esivanemate varandus. [Rahvateaduslik teatmik]. 1993. Toimetanud A. Vaserik. Tartu. Lk 54
4. ↑  Rammus toit Pealinn. 06. mai 2019. Vaadatud 18. veebruar 2022.

Kirjandus
---------

* Aliise Moora, "Eesti talurahva vanem toit" (1. osa), Valgus, 1980.
* Aliise Moora, "Tavandi- ja peotoitudest eesti külas", Etnograafiamuuseumi aastaraamat XXIX, 1976.
Slovaki maagimäestiku asukoht Slovakkias (tähistatud halliga)
Zadieli kanjon
**Slovaki maagimäestik** (slovaki keeles *Slovenské rudohorie*) on mäestik Slovakkia keskosas, mis on osa Lääne-Karpaatidest. Mäestiku kõrgeim tipp on Stolica (1476 m). Varem oli see tähtis kaevanduspiirkond. Tänapäeval jäävad sinna Muránska planina, Slovaki karsti ja Slovaki Paradiisi rahvuspargid. 

Mäestiku lõunanõlvadel kasvavad valdavalt tammikud ja pöögimetsad, põhjanõlvadel domineerivad okaspuud.

Väike mäestiku lõunapoolsem osa (Aggteleki karst) jääb Ungari territooriumile.

Maastikurajoonid
----------------

Slovaki keskmäestiku territoorium jaguneb omakorda mitmeks väiksemaks mäestikuks. Mäestikus eristatakse järgmisi maastikurajoone:

* Vepori mäestik
* Stolica mäestik
* Voloveci mäestik
* Čierna hora
* Revúca kõrgustik
* Slovaki karst
* Spiši-Gemeri karst
* Aggteleki karst
* Rožňava nõgu

Piirkonda on liigitatud erinevalt. Aastal 1965 jagati mäestik Spiši maagimäestikuks, Gemeri maagimäestikuks, Vepori maagimäestikuks ja Lõuna-Slovaki karstiks. Poola geograaf Jerzy Kondracki liigitab mäestiku piirkondi järgmiselt: Vepori maagimäestik, Spiši maagimäestik, Gemeri maagimäestik, Slovaki paradiis ja Slovaki-Ungari karst.

Asend
-----

Slovaki keskmäestik piirneb järgmiste geograafiliste piirkondadega:

* põhjas Fatra-Tatra piirkonna mägede ning Podhale-Magura piirkonnaga;
* lõunas ja idas Lučeneci-Košice alanguga;
* läänes Slovaki keskmäestikuga.

Geoloogia
---------

Mäestik koosneb valdavalt kristalsetest kiltadest ja graniidist. Selle äärealadele ulatuvad maakide sooned. Mäestik oli XIV sajandil tähtis kaevanduspiirkond, toona kandis see nime *Ungari maagimäestik*. Seal on kaevandatud rauda ja vaske, aga ka kulda ja elavhõbedat.

Sealsed settekivimid tekkisid enamasti Paleosoikumi alguses ja selle eel. Karboni ajastul moodustusid sealsed graniidist intrusioonid. Sealsed lubjakivid moodustusid valdavalt mesosoikumis. Mäestiku lääneosas on jälgi ka neogeeni vulkanismist.

Viited
------

1. ↑  Mazúr, E. Lukniš, M. 1986: Geomorfologické členenie SSR a ČSSR. Časť Slovensko. Slovenská kartografia, Bratislava
2. ↑  Slovenský národopis: časopis Slovenskej akadémie vied, XIII, 1965, lk. 225
3. ↑  Jerzy Kondracki Fizycznogeograficzna regionalizacja Czech, Słowacji, Węgier i Rumunii w układzie dziesiętnym, "Przegląd Geograficzny", kd LXVIII, z 3-4, 1996, lk. 457-466
4. ↑  Eurföldr: Nemerkényi–Móga: Gábris Gyula – Horváth Erzsébet – Horváth Gergely – Kéri András – Móga János – Nagy Balázs – Nemerkényi Antal – Pavlics Károlyné – Simon Dénes, Telbisz Tamás: Európa regionális földrajza - természetföldrajz. ELTE Eötvös Kiadó (2014)

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Slovaki maagimäestik** |
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib asulast; valla kohta vaata artiklit Lapinjärvi vald* |

---

**Lapinjärvi** on küla Soomes Ida-Uusimaa maakonnas, Lapinjärvi valla kirikuküla.

See on valla küladest rahvarohkeim, 2009. aastal elas seal 781 inimest.

Külas on kaks kõrvutiasetsevat puukirikut. Suuremat neist kutsutakse ajaloolistel põhjustel rootsi kirikuks ja väiksemat soome kirikuks, kuid praegu ei ole nende kasutamisel keelel tähtsust. Kirikud on ehitatud 1744. aastal ning rootsi kirik mahutab umbes 600 ja soome kirik umbes 150 inimest. Kirikute läheduses asuv kellatorn ehitati 1827. aastal. Kirikute lähedal asub ka vana kalmistu. Uus kalmistu asub küla teisel poolel umbes poole kilomeetri kaugusel kirikutest.

Külas on kaks algkooli, üks neist soome- ja teine rootsikeelne.

* Kirikuküla asukoht vallasKirikuküla asukoht vallas
* Rootsikeelne algkoolRootsikeelne algkool
* Soomekeelne algkoolSoomekeelne algkool
* Rootsi kirikRootsi kirik
* Soome kirikSoome kirik
* KellatornKellatorn
* Vana kalmistuVana kalmistu
* Uus kalmistuUus kalmistu
Leena jõe delta
**Leena jõe delta** (vene keeles дельта Лены) asub Euraasia kirdeosas ja on üks suurimatest maailmas.

Leena jõe deltast läänes asub Olenjoki laht, kuhu suubub Olenjok, ja idas Buor-Haja laht, kuhu suubub Omoloi jõgi.

Edelast piirab Leena deltat Tšekanovski ahelik, mis eraldab Leenat ja Olenjokki. Selle kõrgeim tipp, 539 m, on otse Olenjoki haru kaldal. Delta kagukaldale ulatub Verhojanski mäestik, mille 994 m kõrgune tipp Sukuidahh-Hajata ei jää kaugele kohast, kus algab Leena delta.

Delta pindala on 32 000 km². Selle algus paikneb umbes 150 km kaugusel Laptevite merest, kuhu Leena suubub. Selles kohas on Stolbovoi saar, mis on Haraulahski aheliku endine, veega eraldatud osa. Deltas on arvukalt madalaid saari ja saarekesi, harusid ja järvi, mis on suurvee ajal üle ujutatud. Nende kuju muutub pidevalt. Mereni jõuab väga palju jõeharusid, millest vaid kolm on laevatatavad: läänepoolseim Olenjoki haru, keskmine Trofimovski haru ja idapoolne Bõkovski haru. Kõik harud on laevatatavad, kuid tähtsaim neist on 130 km pikkune Bõkovski haru, sest selle kaudu jõuavad laevad Tiksi laheni, mille rannikul asub Tiksi sadam.

Leena jõe delta territooriumil paiknevad Ust-Lenski looduskaitseala (14 330 km²) ja selle allüksus Leena-Ustje reservaat pindalaga umbes 60 000 km²[*viide?*]. Seal pesitsevad veelinnud (haned, luiged, pardid, kaurid, kajakad jt).

Delta põhjaosas paiknevad Dunai saared.

Leena jõe deltas asub kolm polaarjaama, mis kõik on alaliselt mehitatud: Dunai, mis asub Dunai saartel, Stolb, mis asub umbkaudu jõeharude lahknemise kohas, ja Habarovo, mis asub Bõkovski jõeharu kaldal. Delta kagutipus asub Bõkovski asula.

Vaata ka
--------

* Buluni uluss

Viited
------

1. 1 2 3  Suur maailma atlas, lk. 85
2. ↑  "Усть-Ленский заповедник". Originaali arhiivikoopia seisuga 23. märts 2010. Vaadatud 25. septembril 2010.
**Leena Päivikki Nivanka** (sündinud 8. juulil 1944 Helsingis) on eesti-soome päritolu Soome teatritegelane.

Elu- ja töökäik
---------------

Ta elas aastatel 1951–1953 vanematega Pariisis ja 1953–1958 Stockholmis, õppides sealses prantsuse gümnaasiumis. 1962. aastal astus ta Helsingi ülikooli, kus õppis sotsioloogiat ja sotsiaalpoliitikat, 1970. aastal kaitses ta magistritöö.

Ta töötas aastatel 1970–1976 Helsingi Linnateatris programmi koordineerijana. Aastatel 1976–2007 oli ta Soome Rahvusooperi pressiosakonna juhataja ja projektijuht.

1992. aastal avaldas ta raamatu soome koloratuursopranist "Lea Piltti". Ta on pidanud ettekandeid ja kirjutanud artikleid muusikast ja teatrist, eriti ooperist.

Tunnustus
---------

* 2001 Valgetähe II klassi teenetemärk

Isiklikku
---------

Tema ema Erika Nivanka oli hõimusuhete edendaja ja Eesti Rahvusringhäälingu esimene naisdiktor ning isa Eino Nivanka oli raamatukogutöötaja. Õde Eevi Anniki Nivanka on keeleõpetaja ja tõlkija.

Viited
------

1. ↑  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 3902

Kirjandus
---------

* "Kes on kes? Kes on kus? Kaugete maade eestlased. Lühielulood." Vello Lään. Olion 2011