recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Voldemar Mettus** (24. september 1894 Kilingi-Nõmme – 16. juuli 1975 La Falda, Córdoba provints, Argentina) oli Eesti teatritegelane, ajakirjanik, kirjanik ja tõlkija.

Ta lõpetas aastal 1913 Riia klassikalise gümnaasiumi, õppis aastatel 1916–1918 Petrogradi ajaloo ja keeleteaduse instituudis vanu keeli. Tuli aastal 1918 Eestisse, võttis osa Vabadussõjast.

Ta oli 1920–1922 õpetaja Jakob Westholmi Gümnaasiumis ja Draamastuudio teatrikoolis, tegutsedes Päevalehes teatriarvustajana. 1922–1924 oli ta Draamateatri dramaturg ja näitejuht; 1924–1925 teatri Endla juht. 1925–1931 oli Vanemuise teatri direktor ja peanäitejuht, 1931–1932 samas dramaturg (lavastades ohtralt klassikat, sealhulgas William Shakespeare'i näidendeid). 1934–1936 oli ta Estonia teatri dramaturg, 1935–1938 Eesti näitekunsti sihtkapitali esimees, 1942–1944 Draamateatri saksakeelsete lavastuste lavastaja. Lisaks oli ta 1932–1934 Postimehe ja 1938–1944 Päevalehe teatriarvustaja. 

1944. aastal põgenes ta Nõukogude okupatsiooni eest Suure põgenemise lainel Saksamaale, elas aastatel 1945–1949 Taanis põgenikelaagris ja aastast 1949 Argentinas, kus ta ka suri. Ta tegi kaastööd pagulaslehtedele.

Lavastusi
---------

* 1924 Frank Wedekind "Simson"
* 1924 Jaan Kärner "Kangelane"
* 1925 George Bernard Shaw "Püha Johanna"
* 1926 Shakespeare "Veneetsia kaupmees"
* 1927 Shakespeare "Põikpea taltsutus"
* 1927 Henrik Ibsen "Peer Gynt"
* 1927 August Strindberg "Unenäomäng"
* 1928 Henrik Ibsen "Võitlus trooni pärast"
* 1932 Shakespeare "Mida soovite"
* 1942 Eduard Vilde "Pisuhänd" (saksa keeles)
* 1943 **Cziffra** "Richard Suur" (saksa keeles)

Teoseid
-------

* "Vanemuise" teater, 1906–1931, 1931
* "Teatrisõnastik", 1935
* "Narrid, näitlejad ja nõiad" Vadstena, Orto, 1950
* "Süda peo peal" Lund, Eesti Kirjanike Kooperatiiv, 1967
* "Ainus paradiis" Lund, Eesti Kirjanike Kooperatiiv, 1967
* "Mask ja nägu" Lund, Eesti Kirjanike Kooperatiiv, 1969
* "Soovimata külalised" Lund, Eesti Kirjanike Kooperatiiv, 1971

Tõlkeid
-------

* Ricardo Güiraldes "Don Segundo Sombra" Orto, 1961
* Gustav Herling "Maailm omaette" Estoprint, 1956
* Konstantin Stanislavski "Näitleja töö enda kallal" Tallinna Eesti Kirjastus-Ühisus, 1940

Kirjandus
---------

* Eesti teatri biograafiline leksikon. Tallinn 2000

Välislingid
-----------

* Hillar Palamets "AJALOOTUND R2-S. Voldemar Mettus Vanemuisest 1920. aastatel" Raadio 2, 06.12.2004
**Teadusandmete** (inglise *research data*) all mõistetakse (mis iganes vormis või meediumis) talletatud teavet, mis on vajalik uurimisprojekti jooksul tehtud tähelepanekute ja saadud tulemuste või väljundite kinnitamiseks või tõendamiseks. Samuti võib olla teadusandmeid vaja kasutada selleks, et tagada vastavus õigusnormidega. Teadusandmete puhul on tegemist teabega, eelkõige faktide ja arvudega, mida kogutakse eesmärgiga seda analüüsida ja võimalusel kasutada argumentatsiooni, arutelu või kalkulatsiooni alusena. Teadusandmete hulka kuuluvad näiteks statistilised andmed, katsete tulemused, mõõtmisandmed, välitöödel kogutud vaatlusmaterjal, uuringutulemused, intervjuusalvestised, artefaktid ja pildimaterjal.  

**Avatud teadusandmed** (inglise *open research data*) on teadlaste, uurimisrühmade, uurimisasutuste poolt loodud ja teadustöös kasutatavad andmed, mis on tehtud elektrooniliselt vabalt kättesaadavaks ja taaskasutatavaks. Avaandmeid võib piiranguteta alla laadida, levitada ja teadustöös kasutada, nõudeks on korrektne viitamine autorile ja andmete kasutamine vastavalt litsentsitingimustele .

Teadusuuringu kavandamise käigus on oluline läbi mõelda ja kirja panna, kuidas toimub andmete kogumine ja nendega töötamine uuringu vältel, kellel on ligipääs andmetele ja vastutus andmete eest, mis saab andmetest pärast projekti lõppemist jne. Selleks tuleb luua andmehaldusplaan ning edasise töö käigus seda järgida.  Teadusandmete halduse all mõistetakse kõiki tegevusi andmetega, mis tagavad teadusandmete kõrge kvaliteedi: andmete organiseerimine, dokumenteerimine, säilitamine, arhiveerimine, mis võimaldavad andmetele juurdepääsu ja andmete taaskasutust .

Vaata ka
--------

* Avatud teadus
* Avaandmed
* Andmed
* Andmehaldusplaan

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 22. jaanuar 2019. Vaadatud 22. jaanuaril 2019.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑
**Krause** on perekonnanimi.

Statistika
----------

2022. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Krause 106 inimesel: 52 mehel ja 54 naisel. Perekonnanimede levikult oli Krause meeste puhul 1974. kohal ja naiste puhul 2106. kohal.

Krause oli kõige levinum perekonnanimi vanuserühmas 0–4 aastat, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 1,34. Nimi oli kõige sagedasem Pärnu maakonnas, kus sellist nime kandis maakonna 10 000 elaniku kohta keskmiselt 1,27 inimest.

19. sajandi algul pandi pärisorjusest vabastamise käigus Pärnumaal Vändra kihelkonna Käru mõisavallas ja Pärnu-Jaagupi kihelkonna Uduvere mõisavallas talupoegadele nimeks Krausse ja 
Krause.

Nimede eestistamise käigus loobuti 1937. 1939. ja 1940. aastal nimest Krause 4 juhul ning uueks nimeks võeti Kruusa, Kuusemets ja Raiendi.

Nime kandjaid
-------------

* Alexander Johann Krause, Liivimaa vaimulik (1827–1865)
* Bernie Krause, ameerika bioakustik, ökoloog ja muusik (1938–)
* Gesa Felicitas Krause, Saksamaa kergejõustiklane (1992–)
* Hermann Krause, Tallinna arst (1800–1834)
* Johann Wilhelm Krause, eesti arhitekt (1757–1828)
* Max Reinhold Krause, eesti vaimulik (1862–1937)
* Peeter Kraus, eesti sõjaväelane (1905–1979)
* Wolfram von Krause, baltisaksa vaimulik ja teoloog (1914–1989)

Viited
------

1. ↑  Statistikaamet: Nimede statistika (vaadatud 09.11.2022)
2. ↑  Onomastika andmebaas. Nimede panemine (normaliseeritud nimekuju): Krause.
3. ↑  Onomastika andmebaas. Nimede eestistamine: (vana nimekuju): Krause.

Välislingid
-----------

* Krause statistikaameti andmebaasis
**Põhjala Tähistel** oli soomepoiste ajakiri. Ajakiri kajastas soomepoiste sõjateed, hilisemat elukäiku ja mälestusi, soomepoiste organisatsioonide tegevusi ning avaldas soomepoistest kirjanike luulet ja jutustusi.

Ajakirja hakkas välja andma Soomepoiste Klubi Torontos 1956. aastal Torontos. Ajakiri ilmus ebaregulaarselt, mõnikord üks number aastas, mõnikord ka üle aasta. Ajakirja numbrid 1–20 andis aastatel 1956–1993 välja Soomepoiste Klubi Torontos koos JR 200 Sõprusühinguga Stockholmis ja alates 1962. aastast koos JR 200 Koondisega Göteborgis. Ajakirja numbrid 21–30 anti aastatel 1993–2004 välja Eestis, väljaandjaks Soome Sõjaveteranide Eesti Ühendus. Ajakirja 31. number ilmus 2006. aastal Torontos. Ajakirja 32. numbri andis 2007. aastal välja taas Soome Sõjaveteranide Eesti Ühendus. Ajakirja viimase ilmunud numbri andis 2008. aastal välja taas Soomepoiste Klubi Torontos.

Ajakirja toimetajad
-------------------

* Johannes Vihma (1956–1975)
* Raimond Kolk (1956–1963)
* Arved Viirlaid (1956–1971)
* Martin Juhkam (1956–1971)
* Rain Rebas (1963–1968)
* Ilmar Laan (1975)
* Hannes Oja (toimetuse sekretär 1956–1975, toimetaja 1981–1993, 2006 ja 2008)
* Heino Kask (koostaja 1994–1998)
* Helmut Elstrok (koostaja 1999–2003)

Viited
------

1. 1 2  "Eesti rahvusbibliograafia. Põhjala Tähistel". Originaali arhiivikoopia seisuga 9. veebruar 2015. Vaadatud 9. veebruaril 2015.
2. ↑  Hellar Grabbi. 50 aastat soomepoiste ajakirja "Põhjala Tähistel". Estonian World Review, 24.11.2006
3. ↑  Hannes Oja. Tänavune "Põhjala Tähistel". Estonian World Review, 27.06.2008
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib vedelikust, millest moodustub kelme; teiste tähenduste kohta vaata lehekülge Lakk (täpsustus).* |

---

Puidust trepp, mille pind on lakitud
**Lakk** on vedelik, mille kuivamisel moodustub kelme. Lakk sisaldab peale kelmet moodustava aine lahustit ja muid komponente.

Mõistet *lakk* kasutatakse mitmete kõvade ja potentsiaalselt läikivate viimistluste jaoks mida pannakse näiteks puidu peale. Lakid jagunevad eri rühmadesse.

Mõiste *lakk* pärineb sanskriti sõnast *lākshā* (लाक्षा), mis tähistab numbrit 100 000, lakki tootvat putukat kilptäid ja nende punast vaigust eritist, mis sisaldab šellakit. Šellak on vaik, mida kasutati puidu viimistlemiseks iidses Indias ja naaberpiirkondades.

Aasia lakk, mida võib nimetada "päris lakiks", on tehtud töödeldud, värvitud ja kuivatatud värnitsa-mürgipuu vaigust. Sellist lakki pannakse mitme kihina alusele, mis on tavaliselt puidust. See kuivab väga kõva ja sileda pinnaga kihiks, mis on vastupidav, veekindel ja atraktiivne katsumiseks ja vaatamiseks. Aasia lakile maalitakse vahel pilte, inkrusteeritakse koori (või muid materjale), või nikerdatakse, lisaks tolmutatakse kullaga ja viiakse läbi edasisi dekoratiivsed meetodeid.

Tänapäeva tehnikates märgib sõna lakk läbipaistvaid, värvitud või värvimata puidu viimistlusi, mis kuivavad lahusti aurustumise või kõvendamisprotsessi käigus ja toodavad kõva, vastupidava kaitsekihi. Viimistlus võib olla ükskõik millise läikega, väga matist kuni kõrge läikeni ja seda saab veelgi lihvida vastavalt vajadusele. Samuti on sõna lakk kasutatud "lakk värvi" jaoks, mis on värv, mis tavaliselt kuivab paremini kõval ja siledal pinnal.

Lakke
-----

* juukselakk
* kirjalakk
* küünelakk
* põrandalakk

Vaata ka
--------

* Pinotex Base

Viited
------

1. ↑  Franco Brunello (1973), *The art of dyeing in the history of mankind*, AATCC, 1973, *... The word lacquer derives, in fact, from the Sanskrit 'Laksha' and has the same meaning as the Hindi word 'Lakh' which signifies one-hundred thousand ... enormous number of those parasitical insects which infest the plants Acacia catecu, Ficus and Butea frondosa ... great quantity of reddish colored resinous substance ... used in ancient times in India and other parts of Asia ...*
**Gottschalk Hagen** (surnud 1513) oli Tallinna piiskop aastatel 1509–1513.

Hagen pärines Tallinna kodanikuperekonnast ja ta oli lähisuguluses mõjukate Heyde, Boltmanni ja Louwi suguvõsadega. 

1472. aastal immatrikuleeriti Hagen Greifswaldi ülikooli, tema lõpetamise aasta ja akadeemilise kraadi kohta aga info puudub. 1478. aastal sai Hagen Tallinna toomhärraks ja ka Tallinna piiskopi ofitsiaaliks, kellena ta oli ametis kuni 1489. aastani. Samuti omas ta prebendi Oleviste kirikus. 

Hagen valiti Tallinna piiskopiks enne 1509. aasta 10. veebruari, seega umbkaudu samaaegselt Riia peapiiskopi Jasper Lindega. Hagen asus ka isiklikult Rooma poole teele, et paavstilt kinnitus hankida. Märtsi alguses peatus ta Königsbergis, kus pidas Jasper Lindega plaani üheskoos Rooma minna. Mais oli Hagen paavsti juures ning ta kinnitati piiskopiks 4. mail. Tema kinnitamise tasu (*servitium communis*) maksid Fuggerid 21. mail. Tõenäoliselt asus Hagen kohe pärast paavsti juures käimist tagasiteele Liivimaale ja võis juba juuni lõpuks Põhja-Eestis olla.

Gottschalk Hagen suri millalgi 1513. aasta märtsi lõpu ja oktoobri vahel.

Kirjandus
---------

* Leonid Arbusow vanem. *Livlands Geistlichkeit vom Ende des 12. bis ins 16. Jahrhundert*.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Nikolaus Roddendorp** | **Tallinna piiskop**1509–1513 | Järgnev**Christian Czernekow**

 |
Põhjakonna trepp Viimsis
**Põhjakonna trepp** on Harjumaal Viimsi vallas Haabneeme klindiastangu maastikukaitsealal asuv trepp, mis ühendab Haabneeme ja Lubja küla. 

Lubja külaseltsi tellitud trepp valmis 2017. aasta sügisel ametliku kingitusena Eesti Vabariigi 100. aastapäevaks.

Trepi autor on arhitekt Oliver Alver ja konstruktor Julia Parind.

Tehnilised andmed
-----------------

Öine vaade Põhjakonna trepile Veere teelt
Siksakina kulgeva trepi suurim kõrguste vahe on 36,9 m, seejuures metallkanduril trepi suurim kõrguste vahe 30,8 m. Astmeid on trepi metallkanduriga osal 220 (20 × 11 astet), koos pinnasel asetsevate astmetega kokku 250. Trepi kaldenurk on 22°.[*viide?*]

Nime päritolu
-------------

Trepi nimi on inspireeritud Andrus Kiviräha romaani "Mees, kes teadis ussisõnu" Põhjakonnast. Trepi läheduses asus juba varem Tauno Kangro skulptuur "Põhjakonn".

Kriitika
--------

Treppi on kritiseeritud selle ülemäära kõrge hinna ja vähese otstarbe tõttu. Siiski leitakse ka, et trepp lühendab Pärnamäe ja Lubja küla elanike teekonda valla keskusse.

Viited
------

1. 1 2  PÄEVAPILT. Viimsi kingib Eestile efektse ja kalli Põhjakonna trepi Maaleht, 27. oktoober 2017.
2. 1 2  "Unikaalne Põhja Konna trepp avab külad keskusele". Originaali arhiivikoopia seisuga 4. detsember 2017. Vaadatud 3. detsembril 2017.
3. ↑  Nele-Mai Olup. Fotod: Viimsis avati trepijooksuga Põhja Konna trepp Postimees, 2. detsember 2017.
4. ↑  Põhja Konna trepp paneb võhma proovile menu.err, 2. detsember 2017.

Välislingid
-----------

* Link trepi asukohale kaardirakenduses
**Gottlieb Alexander von Schmidt** (28. detsember 1794 / 8. jaanuar 1795 Valjala – 24. juuli / 5. august 1871 Muhu) oli Eesti vaimulik.

Algõpetuse sai koduõpetaja käe all, koduõpetajaks oli vend Friedrich August Heinrich von Schmidt (Ansekülas). Aastatel 1812–1813 õppis Tartus gümnaasiumis. Tartu Ülikooli usuteadukonnas õppis ta aastatel 1814–1816. Pärast ülikooli lõpetamist töötas koduõpetajana. Ordineeriti 18. augustil / 30. augustil 1818 õpetajaks.

Oli aastatel 1818–1822 Saaremaa Jaani koguduse õpetaja ja 1822–1871 Muhu Katariina koguduse õpetaja. Aastatel 1842–1871 oli ta ka Saaremaa superintendent; 1846. aastast koolikolleegiumi kaastöötaja.

Tunnustus
---------

* 1861 kullatud rinnarist
* 1862 Püha Anna orden 3. klass

Isiklikku
---------

Tema isa August Heinrich von Schmidt ja vanaisa Johann Heinrich Schmidt olid Valjala Martini koguduse õpetajad, tema vend Friedrich August Heinrich von Schmidt oli Anseküla Maarja koguduse õpetaja, vanavanaisa Heinrich Vick oli Muhu Katariina koguduse õpetaja, onu Andreas Michael Agthe ja onupoeg Wilhelm Andreas Fürchtegott Agthe olid Pöide Maarja koguduse õpetajad. Teine vanaisa Carl Friedrich Agthe oli Tallinna Oleviste koguduse organist.

Viited
------

1. ↑  Die evangelischen Prediger Livlands bis 1918. Böhlau Verlag Köln, Wien 1977

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Karl Fromhold Glöckner** | **Muhu Katariina koguduse õpetaja**1822–1871 | Järgnev**Arnold Wilhelm Nerling** |
Põhjala Maja (1984).

Põhjala Maja koos Hans Pauli Olseni skulptuuridega.
**Põhjala Maja Fääri saartel** (fääri keeles *Norðurlandahúsið í Føroyum*) on Põhjamaade Ministrite Nõukogu kultuurikeskus Fääri saarte pealinnas Tórshavnis aadressil Norðari Ringvegur 10, üks Fääri saarte tähtsamaid kultuurikeskusi.

Maja avati 8. mail 1983. 

Põhjala maja eesmärk on edendada Põhjamaade ja fääri kultuuri. Siiski korraldatakse seal ka mujalt pärit kunsti näitusi.

Hoonel on tähelepanuväärne arhitektuur. Ta on kaetud Fääri saarte traditsioonilise rohukatusega. Seda peetakse üheks Põhjamaade kaunimaks hooneks. 

Põhjamaade Ministrite Nõukogu katab igal aastal 92% Põhjala Maja baaseelarvest. Ülejäänud 8% kuludest kannab Fääri Saarte Maavalitsus. 

Majas korraldatakse muu hulgas kontserte, näitusi, etendusi ja konverentse. Kohvikus pakutakse kohvi, teed, võileibu, suppi ja salatit; seal saab lugeda kõigi Põhjamaade ajalehti. Majas on ka raamatute ja mänguasjadega lastenurk ja fääri kunstkäsitöö müügipunkt. Maja on avatud kell 10–18, pühapäevadel ja pühadel kell 14–18. 

Põhjamaade Maja idee autoriks peetakse Erlendur Paturssoni, kes esindas Fääri saari Põhjamaade Nõukogus. Aastal 1977 kuulutati Põhjamaade arhitektide seas välja konkurss. Selles osales 158 arhitekti. Võitjateks tulid Ola Steen (Norra) ja Kollbrún Ragnarsdóttir (Island). Hoone projekteeriti haldjamäe sarnaseks. Põhjamaade Nõukogu maksis kinni kaks kolmandikku ehituskuludest (kokku 70 miljonit Fääri krooni). 

Põhjala Maja juhatuses on kaheksa liiget, neist kolm Fääri saartelt ning viis mujalt Põhjamaadest. Nõuandvasse komisjoni kuulub 15 Fääri saarte kultuuriinimest. Juhatus võtab viieaastaseks ametiajaks tööle direktori. Aastal 2005 sai direktoriks Niels Halm.

Arhitektuur ja sisekujundus
---------------------------

Põhjala Maja on kahekorruseline hoone Taanist toodud suurte klaaspindade ja teraskonstruktsioonidega. Katus on Islandilt pärinev traditsiooniline rohukatus (rohi pärineb Fääri saartelt), mis harmoneerub ümbritseva maastikuga, see andis tõuke rohukatuse kasutamiseks ka mujal. Põrand on Norra graniidist (kohaliku basaldi asemel). Mööbel pärineb Soomest, seinad on kaetud Rootsi puiduga. 

Läbi suurte klaaside paistab Tórshavni panoraam, meri ja Nólsoy saar.

Hoones on suurejooneline vestibüül, kohvik, parkettpõrandaga tantsusaal fääri rahvatantsude (fääri aheltantsu) tantsimiseks ja näituste jaoks ning suur saal, mis mahutab üle 400 inimese. On ka amfiteatri sarnane ruum, mille saab suure saaliga üheks ruumiks teha. 

Põhjala Maja valiti aastal 2007 Fääri saarte seitsme ime hulka.

Viited
------

1. ↑   "Føroyingar hava valt síni undurverk" portal.fo, 28. juuli 2007

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Põhjala Maja Fääri saartel** |

* Taanikeelne koduleht
* Ingliskeelne koduleht

*Kasutatud on saksa ja taani Vikipeedia artiklit seisuga 14.4.2011 ja inglise Vikipeedia artiklit seisuga 17.4.2011.*
Steve Clarke (2019)
**Stephen Clarke** (sündinud 29. augustil 1963 Saltcoatsis) on Šotimaa jalgpallitreener ja endine jalgpallur.

Tema mängijakarjäär kestis aastatel 1982–1998. Mängijana oli tema positsioon kaitsja. Ta mängis klubikarjääri jooksul kahes klubis – St Mirren (1982–1987) ja Chelsea (1987–1998). Hooajal 1996–97 võitis ta Chelsega Inglismaa karikavõistlused ning hooajal 1997–98 Inglismaa liigakarika ja UEFA karikavõitjate karika. Hooajal 1993–94 valiti Clarke Chelsea hooaja parimaks mängijaks. Šotimaa jalgpallikoondises mängis ta aastatel 1987–1994 kokku kuus korda.

Treenerina alustas Clarke tööd 1990. aastate lõpus. Aastatel 2004–2008 oli Chelsea, 2008–2010 West Ham Unitedi ja 2011–2012 Liverpooli abitreener. Aastatel 2012–2013 oli ta West Bromwich Albioni ja 2014–2015 Readingi peatreener.

Aastatel 2017–2019 juhendas ta Šotimaa klubi Kilmarnock. Hooaegadel 2017–18 ja 2018–19 valiti Clarke Šotimaa kõrgliiga hooaja parimaks peatreeneriks.

2019. aasta mais määrati Clarke Šotimaa jalgpallikoondise peatreeneriks.

| * v
* r
Šotimaa koondis  –  UEFA Euro 2020 |
| --- |
| 

* 1 Marshall
* 2 O'Donnell
* 3 Robertson (c)
* 4 McTominay
* 5 Hanley
* 6 Tierney
* 7 McGinn
* 8 McGregor
* 9 Dykes
* 10 Adams
* 11 Christie
* 12 Gordon
* 13 Taylor
* 14 Fleck
* 15 Gallagher
* 16 Cooper
* 17 Armstrong
* 18 Turnbull
* 19 Nisbet
* 20 Fraser
* 21 McLaughlin
* 22 Patterson
* 23 Gilmour
* 24 Hendry
* 25 Forrest
* 26 McKenna
* Treener: Clarke

 | Šotimaa |
**Gottlieb Georg Heinrich Meder** (22. detsember 1767 Göttingen – 13. november/25. november 1849 Jämaja) oli Eesti vaimulik.

Meder lõpetas Göttingenis gümnaasiumi. Ta õppis ka aastatel 1785–1791 (immatrikuleeriti 28. jaanuaril 1785) Göttingeni Ülikoolis. Aastatel 1792–1800 oli ta koduõpetajaks Sandla mõisas. Aastatel 1800–1801 oli ta prorektoriks ning aastatel 1801–1804 rektoriks Kuressaare provintsikoolis ja aastatel 1804–1805 esimeseks õpetajaks Kuressaare kreiskoolis. Ordineeriti 8. augustil/20. augustil 1805 õpetajaks.

Oli aastatel 1805–1849 Jämaja Kolmainu koguduse õpetaja.

Isiklikku
---------

Tema poeg Leopold Friedrich Meder oli Kihelkonna Mihkli koguduse õpetaja. Tema vend Carl Justus Wilhelm Meder oli Märjamaa Maarja koguduse õpetaja. Tema vennapoeg Wilhelm Johann Benedikt Meder oli Kärla Maarja-Magdaleena koguduse õpetaja (lisaks oli ta veel abielus oma onu tütre Ernestinega).

Viited
------

1. ↑  Die evangelischen Prediger Livlands bis 1918. Böhlau Verlag Köln, Wien 1977
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel on Eestimaa maanõunikust; Venemaa keisririigi sõjaväelase kohta vaata Gotthard Johann von Manteuffel (sõjaväelane).* |

---

**Gotthard Johann von Manteuffel** (1690–1763) oli Eestimaa maanõunik, mõisnik.

Ta oli muu hulgas Muuga, Kiltsi, Palvere, Liivi, Pajaka, Puurmani, Jõgeva mõisa omanik. Ajavahemikul 1756–1763 rajas ta Puurmani mõisa lähedal Kursi kiriku juurde Manteuffeli kabeli.

1759. aastal sai ta riigikrahviks.

Elulugu
-------

Gotthard Johann Zöge von Manteuffel sündis 1690. aastal Tallinnas Toompeal. Tema isa oli Rootsi ooberst Andreas Zöge von Manteuffel (1665–1706).

Temast sai Eestimaa maanõunik ja paljude mõisate omanik. Pärimisjärgselt kuulusid talle Muuga, Kiltsi, Palvere, Ravila, Liivi ja Pajaka mõis ning Riia lähistel Goldina ja Zoegenhof. Pärast abiellumist lisandusid Puurmani, Härjanurme ja Pakaste mõisa ning hiljem ostis Manteuffel juurde ka veel Jõgeva mõisa. Nendest neljast moodustas Gotthard Johann 1756. aastal Manteuffelite majoraatmõisa. Rendilepingu alusel oli Manteuffel ka Tallinna toomkirikule kuulunud Mõigu lauamõisa haldaja. Lisaks oli mehel majad Toompeal praeguse Toom-Kooli 13 alal, praeguse balletikooli kohal ja Toomkiriku kõrval Rahukohtu tänav 1.

Väljapaistvate saavutuste eest annetas Saksa-Rooma keiser Franz I ja Venemaa keisrinna Jelizaveta Petrovna Gotthard Johann Zöge von Manteuffelile 1759. aastal riigikrahvi tiitli ning perekond sai endale krahvivapi. Lisaks loobus mees edaspidiselt nimeosast Zöge, kasutades krahvitiitliga koos vaid nime Manteuffel. Samal aastal lasi krahv Gotthard Johann von Manteuffel Tallinna toomkirikusse ehitada perekonna looži ning majoraadi peamõisa, Puurmani lähistele Kursi kirikusse perekonna kabeli.

Krahv Gotthard Johann suri 1763. aasta hilissügisel Puurmanis. Ta sängitati Kursi kabeli hauakambrisse, kuid tõenäoliselt lasi abikaasa ta kümme aastat hiljem üle viia Mõigusse rajatud surnuaia vastvalminud suursugusesse Manteuffelite kabelisse.

Isiklikku
---------

Tema abikaasa oli tallinlanna Margarethe Elisabeth von Güntersberg (1692–1780), kellega Gotthard Johann abiellus 1713. aastal. Abikaasa tõi perre kaasavarana Puurmani, Härjanurme ja Pakaste mõisa. Abielupaaril sündis 14 last: 6 poega ja 8 tütart. Poegadest vanim oli Andreas Gotthard von Manteuffel (1714–1768), kellest põlvneb krahvide Manteuffelite Liivimaa haru. Kolmas poeg, Karl Reinholdist sai aga Ravila krahvi, kirjamees Peter August Friedrich von Manteuffeli isa. Abielust sündis ka Anna Margaretha Zöge von Manteuffel.

Pärast Gotthard Johanni surma eraldas lesk Mõigu mõisast maa-ala Toomkiriku koguduseliikmete kalmistu loomiseks, kuhu ühena esimestest lasi ehitada Manteuffelite hauakambriga kabeli. Lisaks eraldas Margarethe Elisabeth Toompea majadekompleksist hooned tollel ajal aadlike rüütlikooliks kujunevale Toomkoolile.

Kirjandus
---------

* Marika Jürgenson "Saare mõisa Mannteuffellid", Menu Meedia, 2019

Välislingid
-----------

* Gotthard von Manteuffel saidil "BBLD - Baltisches biografisches Lexikon digital"
Vaade üle kalmistu mälestusmärgi merele.  
Foto: Robert Treufeldt, 2. mai 2015
Vaade üle kalmistu mälestusmärgi saare keskosa poole.  
Foto: Robert Treufeldt, 2. mai 2015
**Naissaare Prantsuse sõjaväekalmistu** on kalmistu Naissaarel Keila kihelkonnas Harjumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Lõunaküla külas Viimsi vallas Harju maakonnas.

Ajalugu
-------

Naissaar oli 1854. aasta ja 1855. aasta navigatsioonihooajal Krimmi sõja käigus okupeeritud Suurbritannia ja Prantsusmaa mereväe poolt. Naissaarel oli meremeestel ilmselt ajutisi kasarmuid ning ka laatsaret. Haigustesse suri ka Prantsuse meremehi, kuid nende usuline kuuluvus (katoliiklased) takistas matta neid luterlikule Naissaare külakalmistule. Seepärast eraldati neile omaette kalmistu saare kaguosa rannikule. 

1856. aasta navigatsioonihooajal okupatsioonijõude Naissaarele enam ei tulnud, sest 30. märtsil sõlmiti Pariisis rahu ja Krimmi sõda oli lõppenud. Katoliku kalmistu vajus unustusse ning see hävines tasapisi. 

Nõukogude okupatsiooni (1944–1991) ajal hävitati kalmistu võimalikud jäänused lõplikult, sest sinna ehitati Naissaare lennuväli. Kalmistu ei olnud enam täpselt tuvastatav, kuid selle umbkaudses asukohas rajati 1993. aastal kalmistule mälestusmärk, mis avati pidulikult sama aasta 14. juulil, Prantsusmaa rahvuspühal.

Kalmistule maetute arv ei ole teada, kuid analoogse Briti kalmistuga sarnaselt võib arvata, et sinna on maetud 10–15 Prantsuse mereväelast.

Välislingid
-----------

* Pärandkultuuri objekt: "Prantslaste hauatähis" (890:HAT:001) Eesti looduse infosüsteemis
**Britten-Norman BN-2 Islander** on kahe kolbmootoriga lühiliini reisilennuk. Lennuki projekteeris Suurbritannia firma Britten-Norman. Esmalend toimus 12. juunil 1965.

BN-2A Islander tehnilised andmed
--------------------------------

* Meeskond: 1–2
* Reisijaid: 9
* Tiivaulatus: 14,9 m
* Pikkus 10,86 m
* Kõrgus: 4,18 m
* Tiivapindala: 30,2 m²
* Tühimass: 1,7 tonni
* Täismass: kuni 3,0 tonni
* Mootor: 2 x Lycoming O-540-E4C5 või IO-540, üks kolbmootor 260 või 300 hj
* Maksimumkiirus: 273 km/h
* Reisikiirus: 257 km/h
* Lennukaugus: 1400 km
* Lennulagi: 4024 m
* Tõusukiirus: 295,0 m/minutis

Islander Eestis
---------------

ES-PNA lennukilt väljahüppeks valmis
Eestis on Britten-Norman Islanderi kasutanud lennufirma Avies.

2006. aastal ostis Eesti Langevarjuklubi Islanderi tüüp BN-2A-26, millele Eesti langevarjurid andsid nimeks Brita. See lennuk ehitati 1969. aastal seerianumbriga 48; Eestis oli selle lennuki registritunnus ES-PNA. 2012. aasta sügisel müüs Eesti Langevarjuklubi lennuki maha.

Brita oli üks kaheksast lennukist, mida kasutati James Bondi filmi "007 Spectre" langevarjuhüpete võtete ajal, neist lennukõlbulikke oli vaid kaks.

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 4. märts 2016. Vaadatud 5. novembril 2015.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
2. 1 2

Välislingid
-----------

* Britten-Norman Islanderi ametlik lehekülg
**Gallid** ehk **gallialased** olid keldi rahvas, kes elas Gallias rauaajal ja Rooma ajal, ligikaudu 5. sajandist eKr kuni 3. sajandini pKr. 

Euroopa kaart u 550 eKr
Gallia 1. sajandil eKr
Gallia keel moodustab (koos keltibeeri keelega) mandrikeldi keelte põhiharu.

Esimesed andmed gallialastest pärinevad 5. sajandist eKr, kui nad olid La Tène'i kultuuri kandjad põhja pool Alpe. Kultuur laius Seine'i, Reini keskjooksu ja Elbe jõe ülemjooksu vahelisel alal. 4. sajandiks eKr levisid nad üle suurema osa tänapäeva Prantsusmaast, Šveitsist, Lõuna-Saksamaast, Austriast ja Tšehhiast. Gallialased hoidsid enda kontrolli all kaubateid Rhône'i, Seine'i, Reini ja Doonau jõestikel ning nende võim laienes kiiresti Põhja-Itaaliasse, Balkanile, Transilvaaniasse ja Anatooliasse.

Gallialastel polnud kunagi üht valitsejat või valitsust, kuid gallialaste hõimud tegid ulatuslikult sõjalist koostööd. Nende võimu tippaeg oli 3. sajandi alguses eKr. Pärast Esimest Puunia sõda survestas Rooma vabariik gallialaste võimuala. 225 eKr toimunud Telamoni lahingu järel käis gallialaste võim alla, kuni 50. aastatel eKr vallutas Rooma Gallia nn Gallia sõdades. Seejärel sai Galliast Rooma provints ning gallialased assimileeriti galloromaani kultuuri. Nad kaotasid oma hõimuidentiteedi 1. sajandi lõpuks pKr.

Vaata ka
--------

* keldid
* Gallia sõjad
**Brjansk** (vene *Брянск*) on linn Venemaal, Brjanski oblasti keskus. Asub Desna jõe kaldal. Geograafilised koordinaadid on 53°15'N, 34°22' E.

Brjansk on asutatud 985. aastal. 1252. aastast Brjanski vürstiriigi keskus.

1356. aastast Leedu suurvürstiriigi koosseisus.

1503. aastal läks Moskva alluvusse.

19. sajandil oli tähtis tekstiili- ja metallurgiatööstuse keskus.

Tööstuses on tänapäeval tähtsaimad manöövervedurite, vagunite, teehöövlite ja eriotstarbeliste veokite tootmine BAZ-is (БАЗ, Брянский автомобильный завод).

Linn sai kannatada Tšornobõli katastroofi ajal.

Elanike arv oli 424 100 (2005) ja 415 600 (2010).

Viited
------

1. ↑  , vaadatud 27.09.2022.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Brjansk** |

* Brjanski koduleht
* Russia: At least two large fires in Bryansk near Ukraine after explosions. *Sky News*, 25. aprill 2022

Brjanski oblasti vapp
Brjanski oblasti linnad

Brjansk  | Djatkovo  | Fokino  | Karatšev  | Klintsõ  | Mglin  | Novozõbkov  | Potšep  | Seltso  | Sevsk  | Starodub  | Suraž  | Zlõnka  | Žukovka  | Trubtševsk  | Unetša
**Brjanski oblast** on 1. järgu haldusüksus (oblast) Venemaal Keskföderaalringkonnas. Piirneb läänes Valgevene ja lõunas Ukrainaga.

Rahvastik
---------

Rahvaarv oli 2002. aasta rahvaloenduse andmetel 1 378 941, kellest 96,3% olid venelased, 1,5% ukrainlased ja 0,6% valgevenelased. 2009. aasta alguses oli oblasti rahvaarv 1 299 700 ja 2010. aasta rahvaloenduse andmetel 1 278 087.

Suuremad linnad on Brjansk, Klintsõ, Novozõbkov, Djatkovo ja Unetša.

Haldusjaotus
------------

Oblast jaguneb 27 rajooniks ja 6 linnaringkonnaks.

### Linnaringkonnad

* Brjansk
* Fokino
* Klintsõ
* Novozõbkov
* Seltso
* Starodub

### Rajoonid

Oblasti rajoonid

* Brassovo rajoon
* Brjanski rajoon
* Djatkovo rajoon
* Dubrovka rajoon
* Gordejevka rajoon
* Karatševi rajoon
* Kletnja rajoon
* Klimovo rajoon
* Klintsõ rajoon
* Komaritši rajoon
* Krasnaja Gora rajoon
* Mglini rajoon
* Navlja rajoon
* Novozõbkovi rajoon
* Pogari rajoon
* Potšepi rajoon
* Rognedino rajoon
* Sevski rajoon
* Starodubi rajoon
* Suraži rajoon
* Suzemka rajoon
* Zlõnka rajoon
* Žirjatino rajoon
* Žukovka rajoon
* Trubtševski rajoon
* Unetša rajoon
* Võgonitši rajoon

Välislingid
-----------

 Brjanski oblast – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis

Keskföderaalringkond

Belgorodi oblast  **·**  Brjanski oblast  **·**  Ivanovo oblast  **·**  Jaroslavli oblast  **·**  Kaluga oblast  **·**  Kostroma oblast  **·**  Kurski oblast  **·**  Lipetski oblast  **·**  Moskva linn  **·**  Moskva oblast  **·**  Orjoli oblast  **·**  Rjazani oblast  **·**  Smolenski oblast  **·**  Tambovi oblast  **·**  Tula oblast  **·**  Tveri oblast  **·**  Vladimiri oblast  **·**  Voroneži oblast
|  |  |
| --- | --- |
| 31 | 
31882 |
| Ga
69,72 |
| Gallium |

Galliumi kristallid
**Gallium** on keemiline element järjenumbriga 31. Omadustelt on gallium metall.

Tal on kaks stabiilset isotoopi massiarvudega 69 ja 71.

Normaaltingimustel stabiilne vorm on hõbedane tahke aine tihedusega 5,9 g/cm³.

Galliumil on eripärased füüsikalised omadused. Nimelt sulab tahke gallium temperatuuril 29,8 kraadi Celsiust ja tõmbub seejuures umbes 3,1% kokku. Sulagalliumil aga on tugev kalduvus alla jahtuda, mistõttu ta võib toatemperatuuril pikka aega vedelana püsida ja tahke galliumi saamiseks on sageli vaja olemasolev tahke gallium vedela galliumiga kokkupuutesse viia. Kuid gallium võib ka iseenesest tahkuda ja kuna ta tahkudes paisub, on see ohtlik nõudele, kus gallium on. Samuti moodustab gallium paljude metallidega sulameid; see kahjustab neid metalle.

Elavhõbedaga gallium ei segune. Erinevalt elavhõbedast on galliumil väga kõrge keemistemperatuur: 2204 kraadi Celsiust, mistõttu vedel gallium aurab vähe isegi kõrgel temperatuuril. Erinevalt elavhõbedast märgab gallium hästi klaasi ja portselani, moodustades hea peegelkihi.

Galliumi ühendid arseeniga võimaldavad luua väga heade omadustega pooljuhte, mille elektrilised parameetrid ja temperatuuritaluvus on tunduvalt paremad kui räni (Si) baasil loodud pooljuhtidel. Galliumarseniid (GaAs) on pooljuhtseadiste uuema põlvkonna materjal.

* Vedela galliumi tilgad ühinevad suuremaks
* Galliumi käitumine 20-protsendilises väävelhappes, millele lisatakse kaaliumdikromaati

Vaata ka
--------

* Galliumarseniid

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Gallium** |

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikisõnastiku artikkel: **gallium** |

* SILMAD LAHTI. Päeva element. Gallium. ERR, 2007
* Gallium Materjalimaailm



|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Keemiliste elementide perioodilisussüsteem |
| --- |
| Metallid | Poolmetallid | Väärisgaasid | Mittemetallid | Leelismetallid | Leelismuldmetallid | Lantanoidid | Aktinoidid |
| Berüllium - Magneesium - Alumiinium - Skandium - Titaan - Vanaadium - Kroom - Mangaan - Raud - Koobalt - Nikkel - Vask - Tsink - Gallium - Ütrium - Tsirkoonium - Nioobium - Molübdeen - Tehneetsium - Ruteenium - Roodium - Pallaadium - Hõbe - Kaadmium - Indium - Tina - Hafnium - Tantaal - Volfram - Reenium - Osmium - Iriidium - Plaatina - Kuld - Elavhõbe - Tallium - Plii - Vismut - Poloonium - Rutherfordium - Dubnium - Seaborgium - Bohrium - Hassium - Meitneerium - Darmstadtium - Röntgeenium - Koperniikium - Nihoonium - Fleroovium - Moskoovium |

 |
**Vác** on linn Ungaris Pesti komitaadis, Váci kreisi halduskeskus.

Linna saksakeelne nimi oli **Waitzen**, slovakikeelne on **Vacom**.

Vác asub Doonau vasakul kaldal Budapestist 34 km lõuna pool. Ta on pisut allavoolu kohast, kus Doonau murrab läbi Börzsöny ahelikust ja pöördub seejärel lõunasse.

Linna läbivad suur maantee ja raudtee. Lõuna poole lähevad mõlemad piki Doonau kallast Budapesti. Raudtee pöördub Vácis läände piki Doonaud, aga maantee läheb otse põhja; mõlemad jõuavad peatselt Slovakkiasse.

Tänapäeva Váci kohal oli asula juba Vana-Rooma ajal. Kuid tänapäevast linna mainiti esimest korda alles 11. sajandil. Linna maeti aastal 1077 Ungari kuningas Géza I.

Váci katedraal
1241. aastal hävitasid linna mongolid, aga linn taastati. 14. ja 15. sajandil saabus majanduslik õitseng.

Váci piiskopkond oli Ungari kuningriigis väga mõjukas. Piiskopkond rajati István Püha ajal. Mitu Váci piiskoppi said riigi kantsleriks või peapiiskopiks.

Osmanite riik vallutas Váci 1541. Kuid Habsburgide Austria võitis Váci all türklasi 1597 ja 27. juunil 1684 ning vallutas linna tagasi. Strateegilise asukoha tõttu Viini ja Budapesti vahelisel veeteel käisid linna pärast sageli lahingud ja ajavahemikul 1541–1686 vahetas linn omanikku 40 korda. 1686. aastaks oli linn täielikult varemetes ja inimtühjaks jäänud.

1731 tabas linna ränk tulekahju. Alles pärast seda hakkas linna tähtsus taastuma ja sajandi teisel poolel rajati esimesed tänapäevani säilinud majad.

Linna vanim hoone on piiskopi loss, mis ehitati pärast türklaste väljaajamist. Tänapäeval asub selles ajaloomuuseum. Säilinud on gooti stiilis Terav torn ja mõned kindluseseina jäänused, millest osa on tänapäeval kasutusel elumajade seintena. 18. sajandi algul rajati halastajaõdede kellatorn, 1745 piaristide klooster, 1755 dominiiklaste klooster (tänapäeval on seal näitus "Memento mori"). 1764 rajati linna keskväljakule barokkstiilis raekoda. Samal aastal külastas linna keisrinna Maria Theresa ja tema auks püstitati linna Ungarile väga ebaiseloomulik triumfikaar. 1770 valmis uusklassitsistlikus stiilis katedraal, mis asub kunagise romaani stiilis kiriku kohal, kuhu oli maetud Géza I. 1795 valmis kreeka kirik, milles tänapäeval on näitusesaal.

Raudtee jõudis Váci 1846.

Ungari 1848. aasta revolutsiooni ajal toimus 10. aprillil 1849 Váci juures suur lahing, milles ülestõusnud kihutasid Austria sõjaväe linnast välja. 17. juulil toimus samas teine lahing, milles Venemaa sõjavägi võitis ülestõusnuid.

1910. aasta rahvaloenduse andmetel olid Váci elanikest 76,3% katoliiklased, 11,2% juudid, 8,3% kalvinistid, 2,8% luterlased ja 1,4% muust usust.

Tänapäeval on Vác arenenud infrastruktuuri ja kasvava elanikkonnaga linn. Kuna ta asub kahe välisriigi läheduses, on viimasel ajal linna jaoks tähtsaks muutunud turism.

Vácil on kuus sõpruslinna: Deuil-la-Barre (Prantsusmaa), Donaueschingen (Saksamaa), Dubnica nad Váhom (Slovakkia), Giv'atayim (Iisrael), Järvenpää (Soome), Odorheiu Secuiesc (Rumeenia) ja Šahy (Slovakkia).

Viited
------

1. ↑
2. 1 2  Suur maailma atlas, lk. 57, 64

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Vác** |

* Váci koduleht
**Varasemate õpingute ja töökogemuse arvestamine** ehk **VÕTA** on protsess, mille kaudu saab inimene lasta oma varasemaid õpi- ja töökogemusi edaspidiste õpingute tarbeks arvesse võtta. Näiteks võib VÕTA abiga lugeda mõne õppekavas nõutava aine sooritatuks, kui inimene on varem midagi analoogset õppinud või omandanud teistele aines jagatavad kogemused vastaval alal töötades.

VÕTA on suunatud inimestele, kes soovivad jätkata katkenud õpinguid, täiendada oma teadmisi pärast hariduse omandamist, alustada tööd või õpinguid teises valdkonnas ja töö või vaba aja tegevuste kaudu õpitu arvestamist. Tunnustamine võib toimuda nii õppeasutuse juures kui ka kutse omistamise kaudu, millega tegeleb Kutsekoda.

Kõrghariduses reguleerib VÕTAt kõrgharidusstandard, kutsehariduses kutseharidusstandard. VÕTA üldpõhimõtetes lepiti Eestis kokku 2010. aastal.

Eesti VÕTA-ga analoogseid programme leidub ka teistes riikides, näiteks Soomes, Taanis, Norras, Prantsusmaal ja Austraalias.

VÕTA eelarve aastani 2013 on 1,8 miljonit eurot (27,9 miljonit krooni).

VÕTA protsess
-------------

Taotleja seisukohalt koosneb VÕTA protsess viiest etapist:

1. Eneseanalüüs (läbitud õpingute ja töö käigus omandatud teadmiste ja oskuste tõendamine)
2. Kõrgkoolis kehtivate VÕTA reeglite ja protsessiga tutvumine
3. Taotluse koostamine ja esitamine
4. Taotluse hindamine
5. Otsus ja tagasiside

Viited
------

1. 1 2  VÕTA ehk varasema õpi- ja töökogemuse arvestamine haridus- ja teadusministeeriumi kodulehel
2. ↑
3. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 7. jaanuar 2012. Vaadatud 18. veebruaril 2012.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)

Välislingid
-----------

* VÕTA rahvusvaheline kaardistus
* "Kõrgkooli tagasituleku muudab lihtsamaks VÕTA" Ajakiri Õpitrepp, sügis 2009
* Marju Himma "TULE ja VÕTA aitavad tagasi ülikoolipinki" Postimees, 8. veebruar 2010

**VÕTA Eesti kõrgkoolides:**

* Eesti Kunstiakadeemia
* Eesti Lennuakadeemia
* Eesti Maaülikool
* Eesti Mereakadeemia
* Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia
* Sisekaitseakadeemia
* Tallinna Tehnikaülikool
* Tartu Ülikool
**Nuutila** ehk **Palkolovo** (ka **Palkola**, vene *Палколово*) on endine ingerisoome küla ajaloolises Hietamäki kihelkonnas Kesk-Ingerimaal Peterburi linnast lõunas Strelna jõe ääres. Tänapäevase haldusjaotuse järgi jääb ala Leningradi oblasti Lomonossovi rajooni Gorbunki valla territooriumile.

1817. aastal on küla nimetatud kui *Мал. Палколовo*.

1831. aastal oli külas (nimetatud kui *Мал. Палколовo*) 7 talu.

1838. aastal elas külas (nimetatud kui *Пoлколовoй*) 39 inimest, kellest 17 olid mehed ja 22 naised.

1848. aastal elas külas (nimetatud kui *Paukkala*, mainitud koos naaberkülaga) 110 ingerisoomlast (50 meest ja 60 naist), kellest 96 olid äyrämöised ja 14 savakod.

1856. aastal oli külas (nimetatud kui *Павкoлeвa*) 7 talu 13 meeshingega.

1860. aastal oli külas (nimetatud kui *Мал. Палколовa*) 9 talu.

1880.–1890. aastail oli külas (nimetatud kui *Мал. Палколовa*) 9 talu.

1913. aastal oli külas (nimetatud kui *Палколово*) 17 talu.

Aastatel 1917–1939 kuulus küla Razbegajevo külanõukokku ja 1939–1941 Zavodõ külanõukokku.

1924. aastal soomekeelsel Peterburi lähiümbruse kaardil on küla nimetatud kui *Palkola*.

1941. aastal oli külas (nimetatud kui *Палколово*) 27 majapidamist.

Teise maailmasõja ajal 01.08.1941–31.12.1943 oli küla okupeeritud Saksa vägede poolt. Küla hävis Teises maailmasõjas.

Viited
------

1. ↑  "Palkolovo". *EKI kohanimeandmebaas*. Vaadatud 24.04.2017.
2. ↑  "Peterburi lähiümbruse topograafiline kaart, 1817. etomesto.ru". Vaadatud 24.04.2017.
3. ↑  "Peterburi ümbruse kaart, 1831, Schubert". *etomesto.ru*. Vaadatud 24.04.2017.
4. ↑  "Описание Санкт-Петербургской губернии по уездам и станам, 1838 г." Vaadatud 24.04.2017.
5. ↑  Köppen, Peter v (1867). *Erklärender text zu der ethnographishen karte des St. Petersburger gouvernements*. St. Petersburg.
6. ↑  Jelagin, N (1856). *Алфавитный список селений по уездам и станам С.-Петербургской губернии*. Peterburi. Lk 40.
7. ↑  "Peterburi ja Viiburi kubermangude topograafiline kaart, 1860". *etomesto.ru*. Vaadatud 24.04.2017.
8. ↑  "Peterburi lähiümbruse üheverstaline topograafiline kaart, 1890". *etomesto.ru*. Vaadatud 24.04.2017.
9. ↑  "Peterburi lähiümbruse kaart, 1913". Vaadatud 24.04.2017.
10. 1 2  "Справочник истории административно-территориального деления Ленинградской области". Originaali arhiivikoopia seisuga 6.03.2016. Vaadatud 24.04.2017.
11. ↑  "Peterburi lähiümbruse kaart, 1924". *etomesto.ru*. Vaadatud 24.04.2017.
12. ↑  "Leningradi oblasti kaart, 1941". *etomesto.ru*. Vaadatud 24.04.2017.
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib hobuse liikumisviisist; teiste tähenduste kohta vaata galopp (täpsustus).* |

---

Galopeeriv võistlushobune
**Galopp** on hobuse kõige kiirem allüür, milles hobune liigub edasi hüpetega. Kuulda on kolme kabjalööki, millest keskmine jaguneb mõnikord kaheks. Kõigepealt toetub hobune paremale tagajalale (1. löök), seejärel sirutab üheaegselt ette vasaku taga-ja parema eesjala (2. löök). Sellele järgneb keha edasiviimine üle parema eesjala. Tagajalad tõusevad ja vasak eesjalg sirutub maksimaalselt ette. Järgmisel hetkel toetub hobune ainult vasakule eesjalale (3. löök). Keha paiskub üle vasaku eesjala, millega antakse tugev tõuge. Järgneb lennufaas, kus hobune maapinnale ei toetu. Seejärel tsükkel kordub. 

Olenevalt sellest, kumma eesjalaga annab hobune äratõuke enne lennufaasi, kõneldakse parema või vasaku jala galopist.

Galopi kiirus on 12...60 km/h. Kõige aeglasemat galoppi, mille korral kiirus on 12...15 km/h nimetatakse kenteriks. Tavalise galopi kiirus on 30...35 km/h.
**Sargon** ehk **Sargon I** (vanasemiidi **Šarrukin** 'tõeline kuningas') oli Akadi riigi looja, kes võis valitseda aastatel 2340–2284 e.m.a. Ta muutus Mesopotaamias ideaalse valitseja sümboliks, olles seega analoogne Karl Suure staatusega keskajal.

Sargon oli Sumerist põhja poole jäävate alade valitseja, algselt suhteliselt vähetähtsa semiidi riigi juht. Kui Kiši kuningas Sargon alustas oma sõjaretke Mesopotaamias, oli Lagaši riik kuningas Uru'inimgina juhtimise all. Kuid oma valitsusaja jooksul alistas ta nii kogu Mesopotaamia kui ka Elami ning Süüria ja Palestiina. Sargoni valdused olevat ulatunud Pärsia lahest Vahemereni. Seega vallutas Sargon Sumeri mitte ainult Lugalzagesilt, vaid ka Lagaši kuningalt Uru'inimginalt.

Akadi riik (pruun) ja sõjaretkede suunad (kollased nooled)
Sargon I-e loodud Akadi riik oli maailma esimesi impeeriume. Sargon I rajas riigi uue pealinnana Akadi (Agade) linna, mis andis nime kogu tema Akadi riigile. Akadi keelest, mis kuulus semiidi keelte hulka, sai enam kui tuhandeks aastaks Mesopotaamia peamine kõnekeel.

Pärast Sargoni surma Akadi riik nõrgenes, kuid selle sisemise stabiilsuse taastas peagi tema lapselaps Narāmsu'en (Naramsin).

Sargon I hakkas esimesena rakendama uut religioonipoliitikat. Tema pojad Rīmuš ja Maništūšu ning lapselaps Narāmsu'en järgisid tema eeskuju ja allutasid templid oma kontrollile. 2. aastatuhande alguses eKr soovis juba iga enam-vähem võimu omav kuningas määrata oma tütreid ning poegi preestriteks tähtsamates religioossetes ja poliitilistes keskustes nagu Nippur või Ur. Mesopotaamia valitsejatel muutus selline religioonipoliitika üsnagi tavaliseks praktikaks. Mõned hilisemad valitsejad isegi imiteerisid Sargon I nimevormi, nagu näiteks Uus-Assüüria kuningas Sargon II (721–705 eKr).

Sargon I ja Narāmsu'eni tiitleid nagu *nelja ilmakaare valitseja* või *kõiksuse valitseja* imiteerisid hilisemad kuningad. Sargon I ja Narāmsu'eni uus ideoloogiline suund riigivalitsemises muutus eeskujuks hilisematele kuningatele. Järgmistel kuningatel oli juba üks kindel eesmärk: allutada templid oma kontrollile.

Viited
------

1. 1 2  Peeter Espak. *Sumeri Kuningate nimekirja dateerimisest*. Akadeemia ? lk 57.
2. 1 2  Vladimir Sazonov. *Sargoniidide uus religioonipoliitika templite suhtes ning selle poliitikaparadigmaatilisus*. - VERBUM HABET SAKALA, korp! Sakala Toimetised 2008 (I), lk 15-21.
|  |  |
| --- | --- |
| 74 | 
212321882 |
| W
183,85 |
| Volfram |

Volframitükid
**Volfram** on keemiline element järjekorranumbriga 74.

Ta esineb looduses 5 isotoobina, massiarvudega 180, 182, 183, 184 ja 186.

Omadustelt on volfram metall. Tema tihedus normaaltingimustel on 19,25 g/cm3 ja sulamistemperatuur on 3422 Celsiuse kraadi. Rasksulavuselt jääb volfram maha vaid süsinikust.

Olulisemad volframimaagid on volframiit ja šeliit.

Volframi avastas Carl Wilhelm Scheele (1781). Uus element sai nimetuse mineraal volframiidilt. Juba keskajal märgati, et selle mineraali sisaldumine tinamaagis vähendab tina saagist: ta "varastab tina, õgides seda nagu hunt lammast". Sellest tuligi volframiidi nimetus (saksa keeles *Wolf* – hunt ja vanagermaani keeles *Ramm* – lammas).

Kasutusalad
-----------

Kõrge sulamistemperatuuri pärast kasutatakse volframit hõõglampide niitide valmistamiseks samuti kaarlampides ja elektrontorudes.

Volframit kasutatakse ka kiirlõiketerase legeerimismaterjalina (lisatakse kuni 18%), mis säilitab lõiketerade kõvaduse veel 800 °C juures. Koobaltiga tsementeeritud ja titaankarbiidi sisaldav volframkarbiid on volframterasest 1,3 korda kõvem ega pehmene oluliselt isegi 1100 °C juures. Volframi, vase ja nikli sulamist valmistatakse konteinerid radioaktiivsete ainete hoidmiseks. See sulam neelab radioaktiivset kiirgust pliist paremini. Sulameid on volframist tavalisel viisil raske saada, sest paljud metallid aurustuvad selle sulamistemperatuuril. Kõige sagedamini kasutatakse siin pulbermetallurgiat: pulbristatud metallide segu pressitakse ja paagutatakse kõrgel temperatuuril. Tihti sulatatakse saadud materjali elektriahjus veel uuesti.

Omadused
--------

Volfram on sedavõrd plastiline, et 1 kg metallist saab venitada 3,5 km pikkuse traadi, millest piisab 23 000 elektrilambi valmistamiseks. Volframoksiidsed ühendid sarnanevad värvuselt, läikelt, kõvaduselt, elektrijuhtivuselt ja keemiliselt püsivuselt pronksidega. Nii neid nimetataksegi: sinine pronks (Na2O • WO2 • 4WO3), kuldpronks (Na2O • WO2 • WO3) jne.

Suurim volframitootja on Hiina, kus toodetakse 80% maailma aastatoodangust (73 300 tonni 2006. aastal).

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikisõnastiku artikkel: **volfram** |



|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Keemiliste elementide perioodilisussüsteem |
| --- |
| Metallid | Poolmetallid | Väärisgaasid | Mittemetallid | Leelismetallid | Leelismuldmetallid | Lantanoidid | Aktinoidid |
| Berüllium - Magneesium - Alumiinium - Skandium - Titaan - Vanaadium - Kroom - Mangaan - Raud - Koobalt - Nikkel - Vask - Tsink - Gallium - Ütrium - Tsirkoonium - Nioobium - Molübdeen - Tehneetsium - Ruteenium - Roodium - Pallaadium - Hõbe - Kaadmium - Indium - Tina - Hafnium - Tantaal - Volfram - Reenium - Osmium - Iriidium - Plaatina - Kuld - Elavhõbe - Tallium - Plii - Vismut - Poloonium - Rutherfordium - Dubnium - Seaborgium - Bohrium - Hassium - Meitneerium - Darmstadtium - Röntgeenium - Koperniikium - Nihoonium - Fleroovium - Moskoovium |

 |