recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Memorandum 14** oli aktsioon, mille algatas viis Eesti venekeelset ühiskonnategelast ja kodanikuaktivisti 9. aprillil 2014 eesmärgiga koguda allkirju avaldusele, mis Ukraina sündmuste taustal toetas Eesti suveräänsust ja mõistis hukka "kolmandate riikide" sekkumise Eesti siseasjadesse. "14" memorandumi nimes tähistab aastaarvu. 

Memorandumi algatasid kodanikuaktivist Aleksander Valdmann, MTÜ Etnoweb asutaja Natalja Kitam, Jelena Katsuba (Avatud Eesti Fond), Igor Kalakauskas (Tallinna Tõnismäe Reaalkool) ja Ivan Lavrentjev (Vabaühenduste Liit EMSL).

Memorandum polnud ajendatud pronksiööde ajast tuntud äärmuslaste Dmitri Linteri ja Juri Žuravljovi kavandatud meeleavaldustest Tallinnas, seda hakati koostama juba märtsi lõpus.

11. aprilliks 2014 oli memorandumile oma allkirja andnud juba üle 600 inimese. Allakirjutanute seas olid poliitik Olga Sõtnik, filmirežissöör Dorian Supin, skulptor Irina Rätsep, poliitik Deniss Boroditš, ajakirjanik Pavel Ivanov, kirjandusteadlane Ljubov Kisseljova, psühholoog Ljudmilla Stolin, loodusteadlane Aleksei Lotman, õpetaja Irina Smoljar, poliitik Jevgeni Krištafovitš, ajakirjanik Oleg Samorodni, ühiskonnaaktivist Sergei Metlev, hiina keele ja kultuuri lektor Jekaterina Koort, raadioajakirjanik Artur Aukon, ajakirjanik Olesja Lagašina jt.

Memorandumi tekst
-----------------

Meie, allakirjutanud Eesti elanikud – nii Eesti kui ka teiste riikide kodanikud, samuti kodakondsuseta püsielanikud –, jälgime valu ja murega Ukrainas toimuvat.

Kogu vastutusega tahame öelda, et meie sooviks on lahendada kõiki Eesti ühiskonna probleeme koos Eesti Vabariigi seadusliku võimu esindajatega. Me ei vaja kaitset väljastpoolt, me peame lubamatuks kolmandate riikide sekkumist Eesti sisepoliitikasse. Me ei toeta separatistlikke meeleolusid ja avaldusi, mida tehakse Eesti venekeelse kogukonna nimel. Kõiki küsimusi, mis puudutavad meie ühiskonna arengut, kaasa arvatud haridus-, keele- ja kodakondsuspoliitikat, tuleb lahendada riigi suveräänsuse põhimõttest lähtudes.

Sõltumata emakeelest ja rahvusest peab suurem osa siin elavatest inimestest Eestit oma kodumaaks. Meie arvates on suur väärtus see, et kuigi seisame kahel pool ideoloogilist barrikaadi, peame ühiselt oma kohustuseks öelda: meie kodu on iseseisev ja vaba Eesti!

Viited
------

1. ↑  Memorandum 14: Loe täpsemalt petitsioon.ee (vaadatud 11.04.2014)
2. 1 2  Eesti venekeelsete ühiskonnategelaste avaldus: me ei vaja kaitset väljaspoolt Postimees, 9. aprill 2014
3. ↑  Izvestija: Tallinnas kavandatakse meeleavaldusi venelaste enesemääramisreferendumi toetuseks, Delfi, 9. aprill 2014
4. ↑  Venekeelsete elanike separatismivastane memorandum on kogunud juba 500 allkirja ERR, 10. aprill 2014; sisaldab videot
5. ↑  Memorandum 14: Kes on juba oma allkirja andnud?[*alaline kõdulink*] petitsioon.ee (vaadatud 11.04.2014)

Välislingid
-----------

* Memorandum 14 koduleht petitsioon.ee
* Raadio Kuku intervjuu Ivan Lavrentjeviga 10.04.2014 podcast.kuku.ee
* Nädalategija 2014-04-11 podcast.kuku.ee (Nädala Tegija saatesse on kutsutud Memorandum 14 autorid Artur Aukon ja Natalja Kitam.)
Kabli looduskaitseala Kabli linnutornist
Kabli linnuvaatlustorn püstitati 1997. aastal
**Kabli looduskaitseala** on kaitseala Pärnu maakonnas Häädemeeste vallas Kabli ja Penu külas. Looduskaitseala pindala on 733,2 hektarit.

Kaitseala ajalugu ulatub 1969. aastasse, mil loodi **Kabli linnujaam**. Aastal 1991 organiseeriti see kaitsealaks (pindala 44 hektarit), 2007. aastal reorganiseeriti looduskaitsealaks.

Linnujaamas püütakse Helgolandi rüsa ja loorvõrkude abil linde, et neid märgistada ja nende füsioloogilist seisundit hinnata. Samuti jälgitakse nii rände üldist kulgu.

Linnujaama juurest kulgeb Kabli looduskeskuse juurde 1,8 km pikkune Kabli looduse õpperada.

Kaitsealal on tähelepanu alla võetud looduslikud ja poollooduslikud kooslused, kaitsealused liigid ja nende elupaigad. Kaitsealal on moodustatud kaks piirangu- ja üks sihtkaitsevöönd.

Kaitsealal korraldab veebiportaal Linnuvaatleja.ee lindude sügisrände vaatlemist sisaldavat ja lindude rõngastamist tutvustavat retke.

Eesti Looduse Infosüsteemi andmetel on kaitseala 24,9 ha.

Viited
------

1. ↑  Katre Palo (13. september 2017). "Uudistaja 13.09.2017". *Loodusajakiri*. Originaali arhiivikoopia seisuga 15. september 2017.

Välislingid
-----------

* Kabli linnujaama veebileht
* Kabli looduskaitseala kaitse-eeskiri
* Sissekanne Eesti looduse infosüsteemis
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib Dünaburgi ja Aluliina komtuurist, samanimelise Liivi ordu rüütelvenna kohta vaata: Johann von Eickel (rüütelvend)* |

---

**Johann von Eickel** oli Liivi ordu liige ja Dünaburgi komtuur; võimalik, et ka Aluliina komtuur.

Eickeli vanemad olid Walrave von Eickel zum Krange ja Kunigunde von Plettenberg. Tema suguvõsa oli Marki krahvkonnas küllaltki olulisel positsioonil. Ta sündis Eickelis Bochumi lähedal. 

Eickeli isa Walrave sai 1484. aastal päranduseks kaks Krange-nimelist mõisa. Kusagil 16. sajandi alguses sai Johann nende omanikuks, teda on Vestfaalis asuvana märgitud aastatel 1502–1517. Viimasel aastal andis ta aga Krange oma õele ja õemehele üle ning astus Liivi ordusse. See võis olla seotud tülidega tema suguvõsas, millest ta võis püüda eemale hoida. 1519. aastal sai ta Aizkraukle linnusekomtuuriks. 1527. aastal sai temast Dünaburgi komtuur ja 1535. aastal oli ta oletatavasti Aluliina komtuur. 1537. aastal on teda mainitud seoses ühe läänistusega Vestfaalis, kus teda on aga mainitud välismaal viibivana. On võimalik, et ka toona oli ta veel Aluliina komtuur, kuna järgmine komtuur on teada alles 1540. aastast.

Kirjandus
---------

* Sonja Neitmann, *Von der Grafschaft Mark nach Livland: Ritterbrüder aus Westfalen im livländischen Deutschen Orden*. Köln: Böhlau, lk 264–268.
* *Ritterbrüder im livländischen Zweig des Deutschen Ordens*. Köln: Böhlau, 1993. Nr. 208 (lk 197–198).


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Heinrich Plater** | **Dünaburgi komtuur**1527–1535 | Järgnev**Wilhelm Fürstenberg** |
| Eelnev**Johann von der Recke** | **Aluliina komtuur**1535–1537? | Järgnev**Jasper von Münster**



 |
**Hiiumaa laiud** on laiustik Väinameres Hiiumaa (Salinõmme ja Sarve poolsaare) ja Muhu vahel.

43 laiu ja rahu kogupindala on 6,6 km².

Suurematel idapoolsetel laidudel (Heinlaiul, Kaevatsi laiul) ning neid ümbritsevatel rahudel karjatatakse noorloomi. Ülejäänud, sealhulgas Saarnaki, Hanikatsi, Vareslaid, Kõrgelaid, Ahelaid ja Kõverlaid, moodustavad aastast 1971 Hiiumaa laidude maastikukaitseala.

Heinlaiust põhja poole ja Salinõmme poolsaarst lääne poole jäävaid laide ei arvata Hiiumaa laidude hulka (näiteks Vohilaid, mis kuulub samuti Hiiu maakonda). Kõik Hiiumaa laiud jäävad Hiiumaa valla territooriumile. Hiiumaa laidude maastikukaitseala laiud (välja arvatud Langekare) kuuluvad Salinõmme külale ja Kaevatsi laid ning Heinlaid Sarve külale.

Laidusid katavad valdavalt niit ja kadastik. Loendatud on üle 600 liigi kõrgemaid taimi.

Püsiasustus on olnud vähemalt kolmel Hiiumaa laiul: Kaevatsil (kuni 1974), Saarnakil (kuni 1973) ja Hanikatsil (kuni 1964). Kõrts oli Hanikatsi laiul 1826–1878 ja Kõrgelaiul 1842–1860. 1880 ehitatud Saarnaki tuulik ja 1888 ehitatud Hanikatsi tuulik on arhitektuurimälestistena kaitse all.

Pindalaga üle 1 hektari on 12 Hiiumaa laidu, need on järgmised:

|  |  |
| --- | --- |
| Heinlaid | 162 ha |
| Saarnaki laid | 140 ha |
| Kaevatsi laid | 140 ha |
| Hanikatsi laid | 82 ha |
| Kõverlaid | 29 ha |
| Vareslaid | 26 ha |
| Ahelaid | 24 ha |
| Kõrgelaid | 14 ha |
| Öakse | 7,6 ha |
| Auklaid | 1,2 ha |
| Hanerahu | 1,2 ha |
| Langekare | 1,2 ha |

* Panoraamvaade Hiiumaa laidudele Kumari laiultPanoraamvaade Hiiumaa laidudele Kumari laiult
* Hiiumaa laiud Saarnakist Kõverlaiuni Muhu pooltHiiumaa laiud Saarnakist Kõverlaiuni Muhu poolt
* Vaade Hiiumaa laidudele idastVaade Hiiumaa laidudele idast
* Tuulik Saarnaki laiulTuulik Saarnaki laiul
* Hanerahu talvelHanerahu talvel

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6  Hiiumaa laiud. (1996). – *Mereleksikon*. 1 kd. Eesti Entsüklopeediakirjastus, lk 98
2. ↑  "Maa-ameti kaardiserveri kaardid".
3. 1 2  Haide-Ene Rebassoo. *Laidude raamat*, Tallinn 1972, lk 94
4. ↑  Saarnaki tuulik kultuurimälestiste registris
5. ↑  Hanikatsi tuulik kultuurimälestiste registris
6. ↑  "Hiiumaa laidude maastikukaitseala asukoht".

Kirjandus
---------

* Fred Jüssi. *Hiiumaa laiud*, Tallinn 1973
* Tiit Leito. *Aastaring laidudel*, Tallinn 1984
* Haide-Ene Rebassoo. *Laidude raamat*, Tallinn 1972

Välislingid
-----------

* Hiiumaa laidude maastikukaitseala
* Mõne laiu lühitutvustus Väinamere materjalikogus
Dortmundi lähedasest Mengede vesilinnusest pärinevate Mengdenite rüütliperekonna vapp. Vapikilbil on kujutatud kahte musta palki.
**Johann von Mengede**, teise nimega **Osthof** (ka *Mengden*; enne 1421 – pärast 1469) oli Liivi ordumeister aastatel 1450–1469.

Johanni vanemad olid Osthofi, Stypelinghofi ja Greveli juures asunud Ellinghauseni mõisnik Johann von Mengede-Osthof ja Grete. Ta sündis Osthofis Dortmundi lähedal. 1421. aastal on teda märgitud ilmikuna Vestfaalis, seejärel oli ta tõenäoliselt Saksa ordu liige ja võitles Poola ülemvõimu vastu Preisimaal.

Aastatel 1439–1442 oli ta Karksi foogt, seejärel kuni 1450. aastani Tallinna komtuur. Mengede valiti pärast Heidenreich Vincke von Overbergi surma Vestfaali "partei" poolt ordumeistriks ja kõrgmeister pidi seda tunnustama. Hiljem toetas Mengede kõrgmeister Ludwig von Erlingshauseni poliitikat, kuid ei sekkunud otseselt Poola-Preisi konflikti. 1452. aastal sõlmis ta Riia peapiiskopiga Kirchholmi lepingu, millega Riia linna üle kehtestati ühisvalitsus ja lõpetati nii poolteist sajandit kestnud konflikt linna õigusliku kuuluvuse üle.

Viited
------

1. ↑  Mengdenid: Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften, Livland, Teil 1.2, Görlitz 1935, lk. 1191

Kirjandust
----------

* *Ritterbrüder im livländischen Zweig des Deutschen Ordens*. Köln: Böhlau, 1993. Nr. 584 (lk 445).
* Bergmann, Gustav (1776). *Geschichte von Livland, nach bossuetischer Art entworfen*. Leipzig: Im Schwickertschen Verlage. Lk-d lk. 27-28.

Välislingid
-----------

* [Russow, Balthasar: Nye Lyfflendische Chronice, Rostock 1578]
* Kurländische Urkunden - Herder-Institut

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Frank von Kirskorf** | **Karksi foogt**1439–1442 | Järgnev**Bernhard von dem Heide** |
| Eelnev**Wolter von Loe** | **Tallinna komtuur**1442–1450 | Järgnev**Ernst von Mengede genannt Osthof** |
| Eelnev**Heindenreich Vincke von Overberg** | **Liivi ordumeister**1450–1469 | Järgnev**Johann Wolthus von Herse**

 |
**Rutger Lüdinghausen-Wulff** (ka *Wulf genannt Lüdinghausen*) oli Liivi ordu liige ja viimane Pärnu komtuur.

Rutgeri vanemad olid Heinrich Wulf-Lüdinghausen ja Henricke von Hanxleden, vend aga viimane Maasilinna foogt Heinrich Lüdinghausen-Wulff. Rutger oli tõenäoliselt vanem vend.

1524. aastal sai Rutger Rakveres drostiks, 1535. aastal on teda aga mainitud ordu majandusülemana (*Schäffer*) Võnnus. 1539. aastal sai ta Grobiņa foogtiks ja 1550. aastal Pärnu komtuuriks. Pärnu komtuuri ametisse jäi ta kuni Liivi ordu eksistentsi lõpuni 1562. aastal. Rutger jäi ka edaspidi Liivimaale, kus suri 1563. ja 1572. aasta vahel.

Kirjandus
---------

* *Ritterbrüder im livländischen Zweig des Deutschen Ordens*. Köln: Böhlau, 1993. Nr. 996 (lk 742–743).


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Loeff von Loe** | **Liivi ordu majandusülem**1535 | Järgnev**Jasper von Münster** |
| Eelnev**Johann von Kersfeld** | **Grobiņa foogt**1539–1550 | Järgnev**Klaus von Streithorst** |
| Eelnev**Loeff von Loe** | **Pärnu komtuur**1550–1562 | Järgnev**puudus**

 |
**Ruth Haav** (sündinud 4. juunil 1971) on eesti viiuldaja.
 

Ta lõpetas 1989. aastal Tallinna Muusikakeskkooli Harry Rikandi viiuliklassis ja 1995. aastal Eesti Muusikaakadeemia *cum laude*, kus õppis algul Jüri Gerretzi ja hiljem Mari Tampere juures. 1995. aasta sügisest jätkas õpinguid Helsingis Sibeliuse Akadeemias professor Igor Bezrodny viiuliklassis, kus sai ka magistrikraadi (*musiikin maisteri*).

Ruth on esinenud solistina sümfoonia- ja kammerkontsertidel Eestis ning mujal Euroopas (Igor Bezrodny ja ERSO, Olari Elts ja NYYD Ensemble, Tõnu Kaljuste ja Tallinna Kammerorkester, Soome Rahvusooperi orkester jpt), osalenud kammermuusikakonkurssidel 1992. aastal Austrias Grazis ja 1994. aastal Itaalias Firenzes (trio MARUKA – M. Gerretz-Traksmann, Ruth Haav ja Kaido Kelder, duo Ruth ja Andrus Haav).1993. aasta suvel valiti ta maailma noorte solistide kammerorkestrisse Fiori Rari, mis tegutses Šveitsis Luganos.

1996. aastal saavutas Ruth Haav II Heino Elleri nimelisel rahvusvahelisel viiuldajate konkursil 3. preemia.

1999. aasta aprillis võitis konkursi Soome rahvusooperi orkestri 1. viiuli mängija kohale, kus töötab tänaseni.

Viited
------

1. ↑  Ruth Haav BBC Music
**Jämejala kalmistu** on kalmistu Viljandi kihelkonnas Viljandimaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Jämejala külas Viljandi vallas Viljandi maakonnas.

Kalmistu jääb Jämejala vaimuhaigla südamest linnulennult umbes 500 meetri kaugusele ja kõige lõunapoolsemast suurest korpusest umbes 150 meetri kaugusele lõunakagusse, selle pindala on umbes 0,33 hektarit. Kalmistule viib tähelepanuväärne ebatsuugadest puiestee.

Ajalugu
-------

Kalmistu pühitseti sisse 14. novembril (vkj) 1910. Esimene matus toimus 16. jaanuaril 1911, viimane teadaolev toimus 26. detsembril 1966. Kalmistule on maetud umbes 340 lahkunut. Praegu on kalmistu jäetud maha.

Viited
------

1. ↑  Heiki Raudla. "Jämejala vaimuhaigla – psühhiaatriahaigla". // Kilde Viljandi meditsiini ajaloost. 2012. Lk 130
2. ↑  Helen Urbanik. "Ärge võtke meie parki maha!". Eesti Ekspress, 5. detsember 2002

Välislingid
-----------

* Pärandkultuuri objekt: "Jämejala surnuaed" (629:HAU:002) Eesti looduse infosüsteemis
* Jämejala kalmistu. Viljandimaa kalmistute bibliograafia
* Helen Urbanik. "Ärge võtke meie parki maha!". Eesti Ekspress, 5. detsember 2002
* Heiki Raudla. "Jämejala vaimuhaigla – psühhiaatriahaigla". // Kilde Viljandi meditsiini ajaloost. 2012. Lk 130
**Ruth Ling** (sünninimi **Ruth Heidemaa**; sündinud 12. juulil 1926 Varnjal) on eesti ornitoloog.

Elulugu
-------

Ta kasvas arsti perekonnas. Õppinud Leisi algkoolis aastatel 1933–1938, Saaremaa Ühisgümnaasiumis 1938–1941, Viljandi I Keskkoolis 1942–1945 ja Tartu Riiklikus Ülikoolis 1945–1950, mille lõpetas zooloog-bioloogiaõpetajana. 

Töötas õpetajana Pärnus ja Tartus aastatel 1950–1954. Oli 1954–1957 Teaduste Akadeemia Zooloogia ja botaanika instituudis aspirantuuris, bioloogiakandidaadiks sai 1959. aastal. Oli nimetatud instituudi nooremteadur 1957–1966. Aastatel 1966–1968 töötas ta Zooloogia muuseumi vanemteadurina, 1968–1973 Tartu Riikliku Ülikooli zooloogia kateedris vanemõpetajana, 1973–1993 samas dotsendina. Õpetanud selgroogsete zooloogiat, etoloogiat, bioloogia õpetamise metoodikat, juhendanud üliõpilaste pedagoogilist praktikat ja zooloogia välipraktikaid. Siirdus 31. augustil 1993 pensionile, kuid pensionärina töötas 2001. ja 2002. aastal Tartu Ülikooli zooloogia ja hüdrobioloogia instituudis välipraktikate juhendajana lepingulisel alusel.

On Eesti Loodusuurijate Seltsi tegevliige alates 1947. aastast, Eesti Ornitoloogiaühingu liige, 1998. aastast auliige.

Teosed
------

Ligi 30 teadustrükist ornitoloogia alal. Tõlkinud saksa, inglise ja vene keelest õppe- ja aimekirjandust, sealhulgas Konrad Lorenzi "Inimene leiab sõbra" (1975), Niko Tinbergeni "Loomade käitumine" (1978), L. Jonssoni "Euroopa linnud" (2000), Karl. P. N. Shukeri "Loomade varjatud võimed" (2005) jt.

Tunnustus
---------

* 2006 Tartu Ülikooli medal
* 2007 Eesti Bioloogiaõpetajate Ühingu tänukiri ja auliige

Isiklikku
---------

Abikaasa Harry Ling oli bioloog-zooloog. Neil on kaks poega – füüsik ja bioloog.

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 12. oktoober 2018. Vaadatud 12. oktoobril 2018.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
2. ↑  "Tartu Ülikooli medali kavalerid". *Tartu Ülikool*. Vaadatud 5.12.2022.
Emiliano Marcondes (2021)
**Emiliano Marcondes Camargo Hansen** (sündinud 9. märtsil 1995 Hvidovres) on Taani jalgpallur, kes mängib ründava poolkaitsjana Inglismaa esiliiga klubis AFC Bournemouth.

2010. aastal liitus ta FC Nordsjællandiga, mille meeskonnas debüteeris ta hooajal 2012–13 Taani kõrgliigas. Hooajal 2016–17 lõi ta Taani kõrgliigas 12 väravat ja hooajal 2017–18 17 väravat.

2018. aasta jaanuaris liitus ta Inglismaa esiliiga klubiga Brentford. Hooaja 2019–20 esimeses pooles mängis ta laenul Taani kõrgliiga klubis FC Midtjylland. Seejärel naasis ta Brentfordi ja lõi 7. märtsil 2020 mängus Sheffield Wednesday vastu oma esimese värava Inglismaa esiliigas.

2021. aasta juulis sõlmis ta kolmeaastase lepingu Bournemouthiga.

Tema isa on taanlane ja ema brasiillanna.

Aastatel 2011–2017 mängis Marcondes Taani noortekoondistes.

Viited
------

1. ↑  "Marcondes signs for the Cherries". A.F.C. Bournemouth. 3.7.2021. Vaadatud 8.8.2021
2. ↑  "Get to know Emiliano Marcondes". Brentford F.C. 22.7.2021. Vaadatud 8.8.2021
**Rutger von Brüggenei** (surnud umbes 1403/1404) oli Kuramaa piiskop aastatel 1399–1403/1404.

Rutger von Brüggenei pärines ilmselt Bochumi lähistel valduseid omavate Brüggenei aadlisuguvõsast. Pärast Kuramaa piiskopi Otto surma sai Rutgerit arvatavasti tänu oma Liivi ordumeistrist sugulase Wennemar von Brüggenei toele piiskopitoolile. 1399. aasta suvel viibis ta Saksa ordu kõrgmeistri lähikonnas Marienburgis, jõudis aasta lõpus Königsbergi ja ratsutas sealt 60-mehelise kaaskonna saatel oma piiskopkonda. Rutger von Brüggenei täpne surmaaeg pole teada, viimati on teda mainitud 1406. aastal, ent siis juba surnuna.

Viide
-----

1. ↑  *Ritterbrüder im livländischen Zweig des Deutschen Ordens*, S. 148, väidab, et ta oli piiskop kuni 1403. aastani. See info mtugineb omakorda Leonid Arbusow vanema ülevaatel Liivimaa vaimulikest (*Livlands Geistlichkeit vom Ende des 12. bis ins 16. Jahrhundert*).

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Otto** | **Kuramaa piiskop**1399–1403/1404 | Järgnev**Gottschalk Schutte** |
|  |
| --- |
|  |
| Medalikohad |
| Olümpiamängud |
| **Kuld** | 2008 Peking |  |

**José Ernesto Sosa** (sündinud 19. juunil 1985 Carcarañás) on Argentina jalgpallur, kes mängib Türgi kõrgliiga klubis Fenerbahçe.

Ta alustas klubikarjääri 2002. aastal Argentina klubis Estudiantes de La Plata. Klubikarjääri jooksul on ta mänginud veel Saksamaa kõrgliiga klubis Müncheni Bayern, Itaalia kõrgliiga klubides Napoli ja AC Milan, Ukraina kõrgliiga klubis Harkivi Metalist, Hispaania kõrgliiga klubis Madridi Atlético ning Türgi kõrgliiga klubides Beşiktaş ja Trabzonspor. Fenerbahçes mängib ta alates 2020. aasta augustist. Oma maa meistriks tuli ta Estudiantes de La Plataga, Bayerniga, Madridi Atléticoga ja Beşiktaşega.

2008. aasta suveolümpiamängude jalgpalliturniiril tuli ta Argentina võistkonnaga olümpiavõitjaks.

Argentina jalgpallikoondises mängis Sosa aastatel 2005–2013 kokku 13 korda. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 26. jaanuaril 2010 sõprusmängus Costa Rica vastu.

Saavutused
----------

Estudiantes de La Plata
* Argentina Primera División: Apertura 2006

Müncheni Bayern
* Bundesliga: 2007–08
* DFB-Pokal: 2007–08
* DFL-Ligapokal: 2007
* DFL-Supercup: 2010

Madridi Atlético
* La Liga: 2013–14

Beşiktaş
* Süper Lig: 2015–16

Milan
* Supercoppa Italiana: 2016

Trabzonspor
* Türgi karikas: 2019–20

Välislingid
-----------

 José Sosa – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib toiduõlist; kanepisaadustest valmistatud narkootilise toimega alkoholiekstrakti kohta vaata artiklit Hašišiõli* |

---

**Kanepiõli** ehk **kanepiseemneõli** on kanepitaimede küpsetest seemnetest pressitud toiduõli, ka loomasööt ja tehniline õli.

Külmpressi kanepiõli
--------------------

Külmpressi kanepiõli on taimset päritolu toiduaine, milles ei ole leidu gluteeni ega kolesterooli. Küll aga võib sisaldada piisavas koguses Δ9-tetrahüdrokannabinooli jälgi, et uriinitest narkootiliste ainete tuvastamiseks, võib osutuda kannabioidide suhtes positiivseks.

Sööt
----

Kanepiõli söödana on õlitööstuse toode, mida valmistatakse kanepitaimede ja seemnete pressimise teel.

### Linaseemnekook

Õli pressimise käigus järelejäävad seemnekestad väljutatakse pressist kokkupressituna ja kannavad nimetust "kanepiseemnekook". Kanepiseemnekooki kasutatakse linnu- ja loomasöödana, aga ka muldade väetamiseks (ehk kanepiseemnesõnnikuna).

Tehniline õli
-------------

Tehnilise õlina saab kanepiõli kasutada sarnaselt linaõliga, sellest saab valmistada ka biokütust.

Viited
------

1. ↑  Ain Raal, "Maailma ravimtaimede entsüklopeedia", lk 161, Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2010
2. ↑  MÄÄRUS (EL) nr 575/2011, 16. juuni 2011, L 158/42, Veebiversioon (vaadatud 01.08.2013)

Välislingid
-----------

* Kanepiõli, Veebiversioon (vaadatud 19.01.2014)
* Letter to the Editor, A Positive THC Urinalysis From Hemp (Cannabis) Seed Oil, Journal of Analytical Toxicology, 21. väljaanne, juuli/august 1997

*Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:Hemp oil seisuga 19.01.2014.*
**José Santos Madriz Rodríguez** (21. juuli 1867 – 14. mai 1911) oli Nicaragua poliitik ja jurist, aastatel 1909–1910 Nicaragua president.

José Madriz Rodriguez sündis 21. juulil 1867 Managuas. Poliitilistelt vaadetelt oli ta liberaal.

Riigi eelmise presidendi José Santos Zelaya poliitika ohustas USA huvisid piirkonnas ja see asus koos Guatemala valitsusega toetama Nicaragua konservatiivseid jõudusid. Aastal 1907 alustas USA laevastik Nicaragua sadamate hõivamist. Aastal 1909 hukati mitmed tabatud USA sõdurid. See tõi kaasa suurema USA interventsiooni, mille tagajärjel loobus Zelaya aasta lõpus võimust ja otsis varjupaika Mehhikost, andes võimu üle José Madriz Rodriguezele.

Zelaya võimult lahkumine aga konflikti muutusi ei toonud. Moskiitorannikul alguse saanud *Revolución de la Costa Atlántica* haaras üha suuremat osa riigist. 19. augustil 2010 hõivasid ülestõusnute väed Managua ja Rodriguez loobus võimust. Ka tema põgenes Mehhikosse, kus ta järgmise aasta 14. mail suri.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**José Santos Zelaya** | **Nicaragua president**21. detsember 1909 – 19. august 1910 | Järgnev**José Dolores Estrada** |
**Kangari raudteejaam** on endine raudteejaam Lätis Riia–Ērgļi–Madona–Lubāna–Kārsava raudteel. Jaam jäi Ropaži piirkonda ja Ropaži valda Kangari külla.

Jaam asus Riia jaamast 31 km kaugusel.

Jaam avati koos raudteega aastal 1935. Jaamahoone valmis aastal 1937, selle projekteeris Voldemārs Ozoliņš. Jaamas oli kaks teed. Jaamahoones olid pagasihoidla ja teenistusruumid, ootesaalis tegutses ka puhvet. Nõukogude perioodil jaamahoonet enam otstarbepäraselt ei kasutatud ja see muudeti elumajaks.

Teise maailmasõja ajal katkenud rongiliiklus taastati Riiast Kangarini jaanuaris 1947. Viimastel tegutsemisaastatel demonteeriti sealne teine tee; varem Kangaris üksteisest möödunud rongid hakkasid seda tegema Suntaži raudteejaamas. Aastal 2009 suleti Kangari jaam seoses raudtee sulgemisega.

Viited
------

1. ↑  T. Altbergs, K. Augustāne, I. Pētersone. Dzelzceļi Latvijā. R: Jumava, 2009, 175. lk. ISBN 978-9984-38-698-0
2. ↑  T. Altbergs, K. Augustāne, I. Pētersone. Dzelzceļi Latvijā. R: Jumava, 2009, 178. lk. ISBN 978-9984-38-698-0

Välislingid
-----------

* Infot jaama kohta; fotod (*vene keeles*)
* Jaam vanal kaardil

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Eelnev peatus** | **Endine raudteepeatus**  | **Järgnev peatus** |
|  Bajāri |  **Kangari** | Remīne  |
José María Moncada, 1910
**José María Moncada Tapia** (8. detsember 1870 San Rafael del Sur – 23. veebruar 1945 Managua) oli Nicaragua ajakirjanik, aristokraat, sõjaväelane ja poliitik, Nicaragua president 1. jaanuarist 1929 1. jaanuarini 1933.

Tema isa oli Nemesio Moncada, tema ema aga Zoila Tapia de Moncada. José María Moncada sündis 1870. aastal San Rafael del Suris, kuigi tema vanematekodu asus Masatepes. Tema isa oli suurmaaomanik ja aadlik. Moncada õppis algul Masatepes, hiljem aga Granadas.

José María Moncada astus liberaalsesse parteisse, mis aastal 1910 José Santos Zelaya kukutamise järel võimu kaotas. Aastal 1925 oli ta oma jätkuva opositsiooni tõttu konservatiivide valitsusele sunnitud pagema Costa Ricasse.

Bartolomé Martíneze ja Emiliano Chamorro Vargase vaheliste konfliktide tõttu lõhenes konservatiivide partei. Kui presidendiks sai Carlos José Solórzano, siis korraldas Emiliano Chamorro riigipöörde. 17. jaanuariks 1926 oli ta võimu riigis faktiliselt enda kätte võtnud. Asepresident Juan Bautista Sacasa pagendati kaheks aastaks Nicaraguast ja Carlos José Solórzano kaotas sisuliselt oma ameti. Pärast seda, kui Vargas USA surve tõttu võimult lahkuma pidi, andis presidendi kohusetäitjaks saanud Sebastián Uriza presidendi ametiposti üle mitte presidendiks valitud Carlos José Solórzanole, vaid Adolfo Díazele, kel olid USA-ga head suhted ja kelle võimu USA ka tunnistas.

Liberaalid alustasid võitlust Diaze võimu vastu. José María Moncada oli koos Juan Bautista Sacasa ja Augusto César Sandinoga selle võitluse juhte. Neid saatis edu, kuid USA survel sõlmisid Moncada ja Sacasa Diazega lepingu, mille põhjal Diaz pidi vabadel valimistel võimu oma järeltulijale üle andma. Sandino selle lepinguga ei nõustunud ja jätkas sandinistide eesotsas partisanisõda USA vägede vastu. Aastal 1928 toimusid valimised, kus võidu sai José María Moncada. 

Kuna USA väed pidid Nicaraguast lahkuma, siis formeeris José María Moncada sandinistide vastu võitlemiseks rahvuskaardi, mille esimeseks juhiks sai Anastasio Somoza García. Ka lasi Moncada Managuasse rajada presidendilossi (La Loma).

Kui Sacasast sai president, hakkas Moncada tema eestvedamisel pidama läbirääkimisi sandinistidega, et saavutada riigis rahu. Läbirääkimistele tegi lõpu Anastasio Somoza García sekkumine, kes lasi Sandino ja mitmed teised ülestõusnute juhid tappa. Päras ametist lahkumist sündis Moncadale poeg Oscar Moncada Reyes. José María Moncada suri 74 aasta vanuselt 23. veebruaril 1945 Managuas.

Viited
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑   El Nuevo Diario 20. März 1999, Bartolomé Martínez, presidente de Nicaragua (1923 - 1924)
4. ↑
5. ↑

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Adolfo Díaz** | **Nicaragua president**1. jaanuar 1929 – 1. jaanuar 1933 | Järgnev**Juan Bautista Sacasa** |
José Manuel Soria (aastal 2015)
**José Manuel Soria López** (sündinud 5. jaanuaril 1958 Las Palmas de Gran Canarias on Hispaania poliitik (Rahvapartei). Ta oli 22. detsembrist 2011 kuni 15. aprillini 2016 Hispaania tööstus-, energeetika- ja turismiminister.

Ta sündis aastal 1958 Las Palmas de Gran Canarias puuviljakaupmehe perekonnas ning kasvas üles Kanaari saartel. Tal on majandusharidus.

Ta oli aastatel 1984–1989 oli ta mikromajanduse ja rahvusvahelise majanduse dotsent kõrgkoolis Centro de Estudios Comerciales de Madrid, töötades samaaegselt kaubandusministeeriumis. Aastatel 1989–2003 oli ta Las Palmas de Gran Canariase linnapea. Aastast 1999 oli ta juhtis ta Kanaari saarte Rahvaparteid. Aastatel 2003–2011 oli ta Kanaari saarte parlamendi liige, lisaks 2007–2010 Kanaari saarte asekuberner.

Aastal 2011 valiti ta Hispaania parlamendi liikmeks. 22. detsembril 2011 sai tast Hispaania tööstus-, energeetika- ja turismiminister (Mariano Rajoy valitsuses). 15. aprillil 2016 oli ta sunnitud seoses Panama dokumentide lekkega ministriametist tagasi astuma.

Isiklikku
---------

José Manuel Soria on abielus ja tal on kaks last.
**12 cm Gr.W. 42** oli 120mm Wehrmachti standardmiinipilduja. 

Relva eeskujuks oli NSV Liidus valmistatud rügemendi (polgu) miinipilduja "Polkovõi minomjot obr. 1938. goda", 120mm PM-38 mida oli 1941. aasta juuniks Punaarmees u 3800 eksemplari. Sakslased said neid sõja alates sõjasaagiks ja võtsid kiiresti kasutusele nimetusega 12 cm Granatwerfer 378(r). Relv osutus efektiivseks, kergeks ja seetõttu vägedes ka väga lugupeetuks.

Põhilised taktikalis-tehnilised andmed
--------------------------------------

* Kaliiber 120 mm
* Maksimaalne laskekaugus 5700 m
* Laskekiirus 8 - 10 lasku/min
* Kaal 280 kg
* Meeskond

Saksamaal hakati oma 120 mm miinipildujaid tootma 1943. aastal Brunnis asuvas masinatehases "Erste Brunner Maschinenfabrik". 120 mm miinipiluja ehitus sarnanes põhimõttelt kerge 81 mm GrW 34 omaga, relv oli aga suurem, raskem ning lisandus kaherattaline alusvanker transpordiks, mida sai tulepositsioonil relvast eraldada. Miinipildujat veeti tavaliselt hoburakendiga (lisandus eelikvanker), maastikuautode või veokitega. Aegamööda hakkas 12 cm GrW 42 vaikselt asendama kohmakaid jalaväesuurtükke. Formeeriti isegi miinipildujapataljone, mille koosseisus oli 3 12-torulist miinipildujapatareid. Kokku valmistati Saksamaal aastail 1943–1945, 8461 120 mm miinipildujat.

Vaata ka
--------

* GrW 34

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **GrW 42** |
**Arukuklane** (ka metsakuklane, *Formica rufa*) on sipelglaste sugukonda kuklase perekonda kuuluv putukas.

Arukuklane on Eestis looduskaitsealune loomaliik. 

Töösipelgas võib olla 8–10 millimeetrit pikk.

Arukuklastel on võime vaenlase pihta sipelghapet pihustada. Sipelghappe eraldas esimest korda inglise loodusteadlane John Ray 1671, destilleerides suurt hulka purustatud arukuklasi.

Arukuklased toituvad põhiliselt pesa lähedalt leitud selgrootutest, eriti ümbritsevatelt puudelt korjatud lehetäidest, ehkki nad on ka raipesööjad. Sellepärast on arukuklast mõnele poole introdutseeritud loodusliku kahjuritõrje otstarbel.

Sipelgad on metsade kõige kasulikumad putukad. Nendes metsades, kus on palju sipelgapesi, ei esine kunagi paljude kahjurputukate – puude okkaid ja lehti hävitavate vaablaste, vaksikute ja öölaste masspaljunemise puhanguid. Keskmiste mõõtmetega sipelgakoloonia kaitseb metsa veerandil hektaril, aga suure, sageli kuni kahe meetri kõrguse pesa elanikud rohkem kui tervel hektaril. Nende metsade kaitseks, kus sipelgaid pole, asustatakse neid sinna kunstlikult. 

Arukuklase pesakuhilas on püsiv õhuniiskus. Kuhila kuju ja mõõtmed määravad pesas kindla temperatuurirežiimi ning sellepärast ei muutu pesa mõõtmed ja kuju pikka aega, kuigi pesamaterjal ringleb pidevalt: sipelgad tõstavad okkaid pesasügavusest pesa pinnale. Terves sipelgapesas ei ole kunagi hallitust, aga niipea, kui sipelgad pesa hülgavad, kasvab kogu kuhil seeneniidistikuga läbi. 

Elukohana eelistavad nad oma suure pesakuhila rajada territooriumile, kuhu teisi liike ei lubata, ja sissetungijatega asutakse võitlusse. Ühes pesas elab sadu tuhandeid sipelgaid. Vähemalt samas ulatuses, kui pesakuhil ulatub üle maapinna, on kuklastel ka maa sisse ehitatud keeruline käikude ja kambritega süsteem. Teiste kuklastega võrreldes on arukuklase pesa keskmise suurusega.

Üldjuhul eelistavad arukuklased elukohana puisniitu ning elavad valgusrikastes metsades ja metsaservadel, kuid nad võivad elama kolida ka aeda ja mahajäetud hoonetesse, samuti mesitarudesse. Ilumetsa sipelgaasurkonnas asub üks arukuklase koloonia sauna sõrestikseinas ja teine sellest kõigest 30 meetri kaugusel kopliaia ääres .

Arukuklaste hävitamine majapidamisest mürgiga on keelatud, appi tuleb kutsuda keskkonnateenistuse ekspert, kes asustab nad ümber.

Viited
------

1. 1 2  "Loomade elu", 3. kd. lk. 358
2. ↑  "Vaatamisväärsused Järva-Jaani vallas". Originaali arhiivikoopia seisuga 12. august 2007. Vaadatud 12. augustil 2007.
3. ↑  Kui sipelgad segavad elamist. "Loodusesõber" 3/2003

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Arukuklane** |

* Arukuklane, metsakuklane andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes
"**Jälle need naksitrallid**" on kolmas raamat Eno Raua naksitrallilugude lasteraamatusarjas.

Sisu
----

Triumfiga lõppenud võitlus rottidega on naksitrallidest teinud kuulsused - autogrammikütid ja pilgud jälitavad neid kõikjal. Kolmik otsustab sõita puhkusele, linnakärast eemale mere äärde, ent linnast ei õnnestu kuidagi lahkuda rahvamasside tõttu, mispeale otsustatakse ööbida hotellis, kus aga lahkumispäevale eelnenud ööl külastab neid üksik lasteta daam, kes ütleb, et tal oli äsja koer surnud vanadusse ja ta sooviks endale vestluskaaslaseks/lemmikloomaks naksitralli, neist kõige paremini sobiks talle Sammalhabe. Sammalhabe aga ütleb, et ta oma sõpru maha ei jäta. Kui aga Sammalhabe läheb öösel õue koeraputkasse magama, varastab daam ta öösel kandekotis ära.

Järgmisel hommikul, kui Muhv ja Kingpool valmistuvad linnast lahkuma, ei ole Sammalhabet kusagil ning nad aimavad halba, et Sammalhabemele võis keegi peale astuda. Nad hakkavad sõpra otsima ning juhused viivad nad haiglas kokku loomaaia töötaja Voldemariga, kellele on elevant peale astunud. Edasi otsides satub neile peale väike pruun segavereline koer, kes asub nende furgoonautot taga ajama. Muhv otsustab Krae endale lemmikloomaks võtta, hotelli tagasi jõudes meenub Muhvile kohtumine daamiga eelmisel õhtul ja et daam oligi see, kes Sammalhabeme ära varastas. Samal ajal hääbub naksitrallide kuulsus, rahvast huvitab nüüd hoopis maailma kõige pikem mees, kellega ka Muhv ja Kingpool kokku saavad.

Järgmisel päeval on daam nõus Sammalhabemega parki jalutama minema, kuigi paneb ta oma vana koerarihma otsa. Pargis satuvad neile peale Muhv ja Kingpool, kes parasjagu jalutavad Kraega ja hakkavad neid taga ajama, kuid daamil õnnestub kinni püüda vaba takso. Sammalhabe aga poetab avatud taksoaknast välja pohli, juhtides nii Muhvi ja Kingpoole daami koduni. Kui Sammalhabe on väsinud, tõstab daam ta harjavarre otsa riputatud kandekotiga aknast välja (daam nimelt võimaldab Sammalhabemel magada värskes õhus, nagu viimane on harjunud), kust Sammalhabe viskab veel ühe pohla alla. Kuna kandekott ripub neljanda korruse kõrgusel, ei tule nad kuidagi päästmise ideele, mispeale otsustavad nad minna uuesti Voldemari külastama. Mees leiab eneses nii palju hingejõudu, et tõuseb haiglavoodist ja toob öösel loomaaiast oma elevandi, kes londiga tõstab Sammalhabeme daami akna pealt alla.

Daam jätab Sammalhabemega hüvasti, lahkumine on kurb, ent seda aitab leevendada Voldemar, kellega daamil kohe hea klapp tekib. Naksitrallid lahkuvad linnast - mere poole, puhkusele.

Samast raamatusarjast
---------------------

* "Naksitrallid. Esimene raamat" (1972)
* "Naksitrallid. Teine raamat" (1975)
* "Jälle need naksitrallid. Teine raamat" (1982)
**KGB kongide muuseum** on muuseum Tartu aadressil Riia 15b. KGB kongide muuseum on osa Tartu Linnaajaloo Muuseumidest.

Muuseum avati aasta 2001. Selle rajamise eestvedajateks olid kunagise Tartu koolinoorte põrandaaluse vastupanuorganisatsiooni Sini-Must-Valge (SMV) endised liikmed.

Ekspositsioon
-------------

KGB kongide muuseum asub Tartus aadressil Riia 15b (nn hallis majas), kus 1940.–1950. aastatel asus Eesti NSV Riikliku Julgeoleku Ministeeriumi Tartu osakond. Külastajatele on avatud hoone keldriosa, kus asus poliitilistel põhjustel arreteeritute eeluurimisvangla. Osa kongidest, kartserid ja koridoriosa on taastatud originaalsel kujul.

Vangikambreid täidab ekspositsioon, mis annab ülevaate sõjajärgsest vabadusvõitlusest Eestis, kommunistliku režiimi kuritegudest ning eluolust eeluurimisvanglas. Muuhulgas saab väljapanekus näha GULAG-i vangilaagritest kaasa toodud fotosid ja esemeid, samuti materjale metsavendluse ja salajaste vastupanuorganisatsioonide ajaloost.

Välislingid
-----------

 KGB kongide muuseum – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* KGB kongide muuseumi koduleht
* Metsavendlus
* Küüditamised
* KGB
* GULAG
* Salaorganisatsioonid
Vasegravüür
**Graafika** (kreeka sõnast *graphikē*) on üks kujutava kunsti põhiliike, millesse kuuluvad joonistus-, joonestus- ja kirjakunst, joonistus- ja paljundustehnikad. Graafikat viljelev kunstnik on **graafikakunstnik** ehk **graafik**.

Graafika peamised väljendusvahendid on joon ja (peamiselt mustvalge) pind. Levinud on ka värvigraafika. 

Trükiplaadi abil valmistatavat graafikat nimetatakse estampgraafikaks. Gravüüri saamiseks trükitakse graveeritud kujutis plaadilt värvi vahendusel paberile.

Graafika alaliigid
------------------

 Friedrich Sigismund Stern, "Kuressaare kindlus", litograafia, EKM graafikakogu
* Illustratsioon
* Kalligraafia ehk kirjakunst
* Tarbegraafika
* Plakat
* Karikatuur
* Vabagraafika
* Arvutigraafika (rastergraafika, vektorgraafika)
* Graafiline disain

Graafikatehnikad
----------------

### Kõrgtrükk

Hando Mugasto, "Päevauudised", puugravüür, EKM graafikakogu 
* Ksülograafia
* Linoollõige
* Plastikaatlõige
* Puugravüür
* Puulõige

### Sügavtrükk

Louis Höflinger, "Inglisild Tartus", koloreeritud litograafia.
* Akvatinta
* Etsing ehk söövitus
* Kuivnõel
* Metsotinto
* Ofort
* Pehmelakk ehk *vernis mou*
* Reljeeftrükk ehk *embossing*
* Vasegravüür

### Lametrükk

* Diatüüpia
* Giclée-trükk
* Koopiatrükk
* Litograafia ehk kivitrükk
* Monotüüpia
* Serigraafia ehk siiditrükk
* *contre-épreuve* ehk vastastrükk

Vaata ka
--------

* Graafikute loend
* Pakutrükk

Välislingid
-----------

* Graafikatehnikate tutvustus
Saaremaa maakonna valdade piirid enne ja pärast 1939. aasta vallareformi
**Leisi vald** oli vald Saaremaal aastail 1939–1940. Vallamaja asus Leisi külas.

Esimene vallavanem oli Juhan Võidumaa. 

Vald kuulus Riigivolikogu 40. valimisringkonda, kust valiti Otto Pukk.

Vald kuulus Pärsamaa põllumeeste konvendi tegevus- ja valimispiirkonda.

13. septembril 1945 moodustati valla koosseisus Leisi külanõukogu, Metsküla külanõukogu ja Ranna külanõukogu.

Väljavõte Vabariigi Presidendi otsusest nr. 88 – 7. oktoobrist 1938 (RT 1938, 87, 776)
--------------------------------------------------------------------------------------

6. Leisi vald – maa-alaga, mis moodustub: a) senise Leisi valla maa-alast, välja arvatud Aruste ja Purtsa külade piirkonnad; b) senise Pärsamaa valla Ranna, Roobaka ja Pöitsemäe külade ning Roobaka asunduse piirkondadest.

Viited
------

1. ↑  Maa-ameti kaardirakendused

Kirjandus
---------

* Põles maha Leisi vallamaja. Meie Maa, 2. veebruar 1940, nr. 17, lk. 1.
Renan Bressan 2012. aastal Borissovi BATE särgis
**Renan Bardini Bressan** (sündinud 3. novembril 1988 Tubarãos) on Brasiilia päritolu Valgevene jalgpallur, kes mängib ründava poolkaitsjana Brasiilia esiliiga klubis CRB.

Ta alustas klubikarjääri kodulinna klubis Clube Atlético Tubarão.

2007. aastal liitus ta Valgevene kõrgliiga klubiga FK Homiel. Aastatel 2010–2012 mängis ta Valgevene kõrgliigas 2010–2012 Borissovi BATE särgis. Kõigil kolmel hooajal tuli Bressan Borissovi BATE-ga Valgevene meistriks. 2010. ja 2011. aasta hooajal oli Bressan Valgevene kõrgliiga suurim väravakütt (vastavalt 15 ja 13 väravat). 2012. aastal valiti ta Valgevene aasta jalgpalluriks.

Klubikarjääri jooksul on ta hiljem mänginud Venemaa klubis Vladikavkazi Spartakis (2013), Kasahstani kõrgliiga klubis FK Astana (2014), Portugali kõrgliiga klubides Rio Ave (2014–2016) ja Chaves (2017–2019), Küprose kõrgliiga klubis APOEL (2016–2017) ning Brasiilia esiliigas Cuiabá (2019) ja Paraná ridades (2020–2021). CRB-s mängib ta alates 2021. aastast.

Valgevene kõrgliigas mängides sai Bressan Valgevene kodakondsuse. 29. veebruaril 2012 debüteeris ta sõprusmängus Moldova vastu Valgevene jalgpallikoondises. Valgevene koondises mängis Bressan aastatel 2012–2018 kokku 28 mängus ja lõi kolm väravat. 2012. aasta suveolümpiamängude jalgpalliturniiril kuulus ta Valgevene olümpiameeskonda. Olümpiaturniiri teises alagrupimängus lõi ta värava Brasiilia meeskonna vastu.

Saavutused
----------

Borissovi BATE
* Valgevene kõrgliiga (3): 2010, 2011, 2012
* Valgevene karikas (1): 2009–10
* Valgevene superkarikas (2): 2010, 2011
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib valuutast; American Wire Gauge kohta vaata artiklit Juhtme läbimõõt* |

---

**Aruba floriin** (hollandi keeles *Arubaanse florin*) on Aruba rahaühik. 

Mõnikord kasutatakse ka ekslikku nimetust "Aruba kulden" (*Arubaanse gulden*). 

Aruba floriin jaguneb 100 sendiks (*cent*). 

Valuuta ISO 4217 kood on **AWG**. Lühend on *Afl*. 

Aruba floriin võeti Aruba ametliku valuutana kasutusele 1986, kui Aruba sai autonoomseks maaks (*status aparte*) Madalmaade Kuningriigi koosseisus. Varem oli Arubal kasutusel Antillide kulden.

Aastast 1986 on Aruba floriinil fikseeritud vahetuskurss USA dollariga: dollar võrdub 1,7900 floriiniga. Euro võrdus (seisuga 14. juuli 2005) 2,1708 Aruba floriiniga.

Kasutusel on järgmised mündid: \* 5, 10, 25 ja 50 senti, 1 floriin, 2 1/2 floriini ja 5 floriini.

Käibel on järgmised rahatähed: 

* 10, 25, 50, 100 ja 500 floriini.

Rahatähtede käibelelaskmise kohustus on Keskpangamääruse kohaselt Aruba Keskpangal *(Centrale Bank van Aruba*). Aastatel 1986–1989 laskis pank käibele üleminekurahatähti. Aastatel 1990 ja 1993 lasti käibele Evelino Fingali kujundatud rahatähed, mis on trükitud Hollandi trükikojas Joh. Enschedé en Zonen. 

Keskpank laseb valitsuse nimel käibele münte Evelino Fingali kujundatud münte, mis on vermitud Hollandi ettevõttes Nederlandse Munt N.V..

2003. aasta rahatähtedele lisati turvaelemente.

Vaata ka
--------

* Floriin

Välislingid
-----------

* Paberraha kujutised
* Juubeli- ja mälestusmüntide kujutised
* Aruba pangatähtede galerii (saksa) (inglise)
|  |
| --- |
|  |
| Medalikohad |
| Aafrika rahvaste karikavõistlused |
| **Pronks** | 2019 | jalgpall |

**Moses Daddy-Ajala Simon** (sündinud 12. juulil 1995 Josis) on Nigeeria jalgpallur, kes mängib vasaku äärepoolkaitsjana Prantsusmaa kõrgliiga klubis FC Nantes ja Nigeeria jalgpallikoondises.

2013. aastal kuulus ta Amsterdami Ajaxi noorteakadeemiasse. Aastatel 2014–2015 mängis ta Slovakkia kõrgliiga klubis Trenčín ja 2015–2018 Belgia kõrgliiga klubis Gent. Hooajal 2015–15 tuli ta Gentiga Belgia meistriks.

2018. aasta augustis sõlmis ta viieaastase lepingu Hispaania kõrgliiga klubiga Levante. 2019. aasta augustis läks ta laenule Nantes'i, kellega sõlmis aasta hiljem püsiva nelja-aastase lepingu.

Nigeeria jalgpallikoondises debüteeris Simon 2015. aasta märtsis sõprusmängus Uganda vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 8. septembril 2015 sõprusmängus Nigeri vastu. 2019. aastal saavutas ta Nigeeria koondisega Aafrika rahvaste karikavõistlustel kolmanda koha. 2022. aasta Aafrika rahvaste karikavõistluste teises alagrupimängus 15. jaanuaril lõi ta värava Sudaani vastu.

Saavutused
----------

Gent
* Belgia kõrgliiga: 2014–15
* Belgia superkarikas: 2015

Viited
------

1. ↑   (vaadatud 23.1.2022)
Paipe mõis 1903. aasta kaardil. Väljavõte kaardilt "Wegekarte des Wolmarschen Kreises mit den Kirchspiels- und Gutsgrenzen" (1903). Mõisa maad on kaardil tähistatud numbriga 72
**Paipe mõis** (saksa keeles *Paibs*, läti keeles *Paipes muiža*) oli rüütlimõis Liivimaal Volmari kreisis Lõuna-Ruhja kihelkonnas. Praeguse haldusjaotuse järgi asub see Lätis Valmiera piirkonnas Jeri vallas.

Ajalugu
-------

Mõis oli koos Tēdiņi mõisaga Holstferide suguvõsa valduseks. Johann von Holstferi tütar, kes mõisa päris, abiellus Tödwenite suguvõsasse ja pärandas mõisa oma pojale Leonhard von Tödwenile. Aastal 1755 müüs Leonhardi järeltulija Barbara Sophie Schreiterfeld mõisa 8000 taalri eest Joachim Johann von Sieversile. Aastal 1781 kuulusid mõlemad mõisad Carl von Steinile. Aastal 1828 läksid mõisad 8525 hõberubla eest Friedrich von Grote valdusse, hiljem aga sama summa eest Carl Johann von Engelhardi omandisse. 1857. aastal omandas mõisa Reinhold von Engelhardt, ostes selle teistelt pärijatelt 20 000 hõberubla eest välja.

Mõisa suurus
------------

Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 3 ja 3/8 adramaad, sellele allus 40 mees- ning 54 naishinge. Aastal 1641 oli mõisa suurus (koos Tēdiņi mõisaga) neli adramaad, aastal 1688 aga 5 ja 7/8 adramaad. Aastal 1734 oli mõisatel adramaid 4 ja 3/4, aastal 1757 aga 6 ja 3/8. Aastal 1823 oli mõisate suurus 4 ja 1/5 adramaad. Aastal 1832 oli mõisal adramaid 2 ja 1/10, aastal 1881 aga 2 ja 30/80, lisaks allus mõisale 2 ja 40/80 adramaad mõisatele kuuluvate talude valduses.

Viited
------

1. ↑  Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, Heinrich von Hagemeister; lk. 132
2. ↑  Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 205-206.
3. ↑  Bienestamm, H. von. Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner, 1826, lk 243.
4. ↑  Hagemeister, Heinrich von. Materialen zu einer Geschichte der Landgüter Livlands. Erster Theil. Riga: Eduard Frantzen´s Buchhandlung, 1836, lk 122.
5. ↑  Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 191.

Kirjandus
---------

* Hagemeister, Heinrich von. *Materialen zu einer Geschichte der Landgüter Livlands*. Erster Theil. Riga: Eduard Frantzen´s Buchhandlung, 1836, lk 132 .

Ruhja kirik
Lõuna-Ruhja kihelkond

**Kirik**: Ruhja Püha Bartholomäuse kirik  

**Mõisad**: Lõuna-Ruhja kirikumõis | Endzele mõis | Eriņi mõis | Jeri mõis | Jurata mõis | Mišleri mõis | Nausküla mõis | Nurmi mõis | Oleri mõis | Paipe mõis | Ruhja mõis | Streidase mõis | Tēdiņi mõis | Virķēne mõis
Pärnu maakonna valdade piirid enne ja pärast 1939. aasta vallareformi
**Paikuse vald** oli vald Pärnumaal aastail 1939–1950. Vallamaja asus Kõrsa külas.

Vallavanem Arne Ilmjärv valiti 23. mail 1940 valla- ja linnavanemate esindajaks Pärnu maavalitsusse.

Vald kuulus Riigivolikogu 36. valimisringkonda, kust valiti Viktor Päts.

Väljavõte Vabariigi Presidendi otsusest nr. 88
----------------------------------------------

11. Paikuse vald – maa-alaga, mis moodustub: a) senise Taali valla maa-alast, välja arvatud Tammiste asunduse maa-ala; b) senise Tori valla Taali metskonna Tori metsandiku kvartaalide nr. 107, 126, 127, 138, 148, 149, 157–159, 162 ja 163 maa-aladest; c) senise Kilingi valla Kabli ja Vingerja külade ning Kilingi metskonna Kikepere metsandiku kvartaalide nr. 1–18 ja Kilingi metskonna Kilingi metsandiku kvartaalide, nr. 1–12, maa-aladest; d) senise Uulu valla Auge, Männiko, Luige, Põdra, Nakki ja Laimetsa talude ning Pärnu metskonna Surju metsandiku kvartaalide nr. 16–22 maa-aladest.

Külanõukogude moodustamine ja valla likvideerimine
--------------------------------------------------

1945 augustis moodustati Paikuse vallas Seljametsa külanõukogu keskusega Pustuski asunduses ja Taali külanõukogu keskusega Taali asunduses. 1950. aastal Paikuse vald likvideeriti ja selle alad arvati Pärnu rajooni koosseisu.

Viited
------

1. ↑  Maa-ameti kaardirakendused
2. ↑  A. Ilmjärv uueks vallavanemate esindajaks maavalitsusse. Rahvaleht, 24. mai 1940, nr. 120, lk. 5.
3. ↑  Väljavõte 776. Vabariigi Presidendi otsus nr. 88. Riigi Teataja, nr. 87, 14 oktoober 1938
4. ↑  Eesti NSV Teataja, 1945, 32, 501
5. ↑  Eesti NSV Teataja, 1950, 11, 114
**Renaldo Veeber** (20. juuli 1937 Leningrad – 1. mai 2010) oli eesti skulptor ja graafik.

Renaldo Veeber lõpetas aastal 1958 Tartu Kunstikooli ning 1964 Eesti Riikliku Kunstiinstituudi skulptuuri erialal. 

Aastatel 1964–1966 töötas ta Tallinnas kujunduskunstnikuna ning seejärel vabakutselise kunstnikuna. Alates 1993. aastast oli ta Saatse muuseumi juhataja.

Tema tuntumate teoste hulgas on 1969. aastal valminud graniidist Madisepäeva lahingu mälestusmärk Lõhavere linnamäel (koos arhitekt Ülo Stööriga), 1985. aastal valminud pronksist Friedrich Reinhold Kreutzwaldi mälestussammas Vinnis, 1986. aastal valminud malmist "Inimene ja kosmos" Sillamäel. Aastal 1989 taastas ta Otepää kiriku Voldemar Melliku tehtud pronksreljeefi.

Graafikuna viljeles ta peamiselt sügavtrükitehnikaid. Ta on teinud joonistusteseeriaid muu hulgas eesti mütoloogia teemadel. Ta viljeles ka akvarelli ja maali.

Renaldo Veeber on loonud Peko kuju Ulitina külaplatsile ja Kolossova küla Jumalamäele (aastal 2007).

Tunnustus
---------

* 2008 Kreutzwaldi mälestusmedal

Allikas
-------

* EKABL

Välislingid
-----------

* Suri skulptor Renaldo Veeber err.ee, 3. mai 2010
* Eesti vaim on kätketud kristalli Kultuur ja Elu 1/2003
* Kunstnik Renaldo Veeberi juubelinäitus
* Renaldo Veeberile anti Kreutzwaldi mälestusmedal