recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Bánovce nad Bebravou** (saksa keeles *Banowitz*, ungari keeles *Bán*) on linn Slovakkias Trenčíni maakonnas, Bánovce nad Bebravou ringkonna halduskeskus.

Geograafiline asend
-------------------

Linn asub Bebrava jõe ääres Strážovi mäestiku jalamil, Trenčínist ligi 25 km kagus.

Ajalugu
-------

Asulat on esmamainitud 1232. aastal. Linnaõigused sai Bánovce nad Bebravou 1376. aastal. Keskajal oli linn oluline käsitöötootmise keskus.

1431. aastal vallutasid linna hussiidid ja hoidsid seda oma käes kuni 1433. aastani. Osmanite riigi väed rüüstasid linna 1633. aastal.

Rahvastik
---------

Slovakkia 2021. aasta rahvaloenduse andmetel oli Bánovce nad Bebravou elanikest slovakke 91,35%, tšehhe 0,47% ja mustlasi 0,21%. Rahvus oli teadmata 7,41%-l elanikest.

Sõpruslinnad
------------

* Tšehhi Kopřivnice, Tšehhi
* Tšehhi Milotice, Tšehhi
* Poola Lubliniec, Poola
* Ungari Esztergom, Ungari

Viited
------

1. ↑  Z histórie Mesto Bánovce nad Bebravou. Vaadatud 14. novembril 2023
2. ↑  Bánovce nad Bebravou Tourist Channel. Vaadatud 14. novembril 2023
3. ↑  Number of population by ethnicity in the municipality Bánovce nad Bebravou at 1. 1. 2021 Sčítanie obyvateľov, domov a bytov 2021. Vaadatud 14. novembril 2023
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib Valgevene linnast; asula kohta Nevadas vaata artiklit Lida (Nevada)* |

---

**Lida** (valgevene keeles: *Ліда*; *Lida*) on linn Lääne-Valgevenes Hrodna oblastis, Lida rajooni halduskeskus. Asub 170 kilomeetri kaugusel riigi pealinnast Minskist. Lida on elanike arvult 14. linn Valgevenes.

  

Esimesed teated Lidast pärinevad aastast 1323, mil Leedu suurvürst Gediminas rajas Lidasse lossi.

1433. aastal piirati seda lossi Leedu Suurvürstiriigis kodusõja ajal.

1569. aastal sai Lida Poola osaks. Poola kuningas Sigismund III Vasa (Zygmunt III Waza) andis Lidale linnaõigused 1590. aastal. Magdeburgi õiguste ametlik kinnitamine toimus 1640. aastal Poola kuninga Władysław IV Vasa poolt.

Kolmas Põhjasõjas (1700-1721) vallutasid linnas asuva lossi kaks korda rootslased, kuid poolakad vallutasid selle tagasi.

Pärast Poola kolmandat jagamist 1795. aastal läks Lida Vene impeeriumi osaks.

Sõdadevahelisel perioodil (1919-1939) läks linn pärast jagamist Poolale tagasi ning Lida taaskuulumist Poola riigi koosseisu kinnitas Riia rahu 1921. aastal. 

1931. aastal elas linnas 63% poolakaid, 32% juute, 2% valgevenelasi ja muid vähemusi.

Pärast rünnakut Poolale 1939. aasta septembris annekteeriti Lida NSV Liiduga ja langes Nõukogude okupatsiooni alla. Aastatel 1941–1944 oli linn Saksa okupatsiooni all ja juudi osa linnast hävis. Pärast NSV Liidu ja Poola vahelise piiride muutmise lepingu sõlmimist 1945. aastal läks linn NSV Liidu koosseisu.

Pärast NSV Liidu lagunemist 1991. aastal läks linn Valgevene osaks. 

Tänapäeval elab Lidas umbes 50% poolakaid, 40% valgevenelasi ja 10% muid vähemusi, peamiselt venelasi.

Viited
------

1. ↑
2. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 2. juuni 2015. Vaadatud 24. juunil 2015.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)

Välislingid
-----------

* Ametlik koduleht (vene keeles)
* Łida
* Linn Valgevene fotoentsüklopeedias
Keskhaldusringkond
**Keskhaldusringkond** (vene keeles Центральный административный округ) on haldusüksus Venemaal Moskvas, üks 12 Moskva linna haldusringkonnast. 

Haldusringkond asub Moskva tsentrumis. Keskhaldusringkonda kuulub 12 rajooni. 

Ringkonna territooriumile jääb palju teatreid, enamik Moskva vaksaleid, suurem osa Venemaa Föderatsiooni ministeeriume, samuti Kreml, Venemaa Föderatsiooni valitsuse hoone ja Riigiduuma hoone. Ringkonna piirid langevad enam-vähem kokku Moskva linna piiridega 1912. aastal. 

Keskhaldusringkonnas elab 769 700 elanikku (2017). Haldusringkonna pindala on 66,2 km².

Keskhaldusringkonna juhtimine
-----------------------------

Haldusringkonna administratiivne juhtimisorgan on prefektuur, mis kuulub Moskva Valitsuse struktuuri. Prefektuuri eesotsas on prefekt, kes *ex officio* (ameti poolest) on ühtlasi Moskva Valitsuse liige. 2015. aastast on sellel ametikohal Moskva linnapea Sergei Sobjanini seadlusega määratud Vladimir Goverdovski. Tema eelkäija selles ametis oli Viktor Fujer, kes aga suri 2015. aastal toimunud jalgpallimatši ajal saadud infarkti tagajärjel.

Rajoonid
--------

|  |  |
| --- | --- |
| * Arbat
* Basmannõi rajoon
* Hamovniki
* Jakimanka
* Krasnoselski rajoon
 | * Meštšanski rajoon
* Presnja rajoon
* Zamoskvoretšje
* Taganka rajoon
* Tverskoi rajoon
 |

Territooriumilt väiksem on Arbat (288 hektarit) ja suurimad Hamovniki (1192 ha) ja Presnja rajoon (1185 ha). Elanike arvult on väiksem Jakimanka (4792 elanikku) ja suurimad Taganski rajoon (13 421), Arbat (12 748) ja Zamoskvoretšje (12 095).

Kohalik omavalitsus
-------------------

Kohalikku omavalitsust teostatakse munitsipaalmoodustistes. Keskhaldusringkonnas on 10 munitsipaalmoodustist (munitsipaalringkonda) – igale rajoonile vastab üks munitsipaalringkond. Munitsipaalringkondades on kohaliku omavalitsuse organiteks saadikute nõukogu (esindusorgan) ja administratsioon (täidesaatev organ).

Keskhaldusringkonnast valitud saadikud
--------------------------------------

Riigiduuma 7. koosseisu valimistel 2016. aastal Keskhaldusringkonna territooriumil moodustatud ainsast valimisringkonnast pääses Riigiduumasse Ühtse Venemaa liige Nikolai Gontšar.

Moskva Linnaduumasse valiti 2014. aastal Keskhaldusringkonnast kolm saadikut, neist üks kuulub Ühtsesse Venemaasse, üks Venemaa Föderatsiooni Kommunistlikku Parteisse ja üks on parteitu (Moskva kõrgema majanduskooli rektor Jaroslav Kuzminov).

Viited
------

1. 1 2  Наши депутаты. cao.mos.ru

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Keskhaldusringkond** |

* Koduleht. cao.mos.ru
* Префект ЦАО Москвы Виктор Фуер умер во время футбольного матча. kp.ru, 25. november 2015
Sergio Rochet 2022. aastal Uruguay koondises
**Sergio Ramón Rochet Álvarez** (sündinud 23. märtsil 1993 Nueva Palmiras) on Uruguay jalgpallur, kes mängib väravavahina Uruguay kõrgliigaklubis Nacional ja Uruguay jalgpallikoondises. Ta on klubi meeskonna kapten.

Ta hakkas jalgpalli mängima Uruguay klubis Danubio, kuid selle põhimeeskonnas ta debüüti ei teinud.

2014. aasta aprillis läks ta testimisele Hollandi kõrgliigaklubisse Alkmaari AZ, kellega sõlmis järgmisel kuul lepingu. Klubi meeskonnas debüteeris ta Hollandi kõrgliigas 2014/15. Hooajal 2015/16 kerkis Rochet esimeseks valikuks AZ-i väravavahi kohale.

Aastatel 2017–2019 mängis Rochet Türgi kõrgliigaklubis Sivasspor. Seejärel naasis ta Uruguaysse, kui sõlmis lepingu Nacionaliga. Nacionaliga tuli ta Uruguay meistriks aastatel 2019, 2020 ja 2022.

2023. aasta juulis sõlmis ta kahe ja poole aasta pikkuse lepingu Internacionaliga.

Uruguay jalgpallikoondises tegi Rochet debüüdi 27. jaanuaril 2022 MM-i valikmängus Paraguay vastu. Juba aasta varem oli ta olnud Uruguay varuväravavaht Copa Américal.

Saavutused
----------

AZ
* KNVB beker: teine koht 2016–17

Nacional
* Uruguay Primera División: 2019, 2020, 2022
* Supercopa Uruguaya: 2021

Viited
------

1. ↑  "Inter anuncia contratação do goleiro Sérgio Rochet" (Brasiilia portugali). ge.globo. 13. juuli 2023. Vaadatud 13. juulil 2023.
2. ↑   (vaadatud 24.11.2022)

| * v
* r
Uruguay koondis  –  2022. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused |
| --- |
| 

* 1 Muslera
* 2 Giménez
* 3 Godín (c)
* 4 Araújo
* 5 Vecino
* 6 Bentancur
* 7 De la Cruz
* 8 Pellistri
* 9 Suárez
* 10 De Arrascaeta
* 11 Núñez
* 12 Sosa
* 13 Varela
* 14 Torreira
* 15 Valverde
* 16 Olivera
* 17 Viña
* 18 Gómez
* 19 Coates
* 20 Torres
* 21 Cavani
* 22 Cáceres
* 23 Rochet
* 24 Canobbio
* 25 Ugarte
* 26 Rodríguez
* Treener: Alonso

 | Uruguay |
**Pastavy** (transkribeerituna **Pastavõ**) on linn Valgevenes Viciebski oblastis, Pastavy rajooni halduskeskus. Leedu keeles *Pastovys*, poola keeles *Postawy*. Asub Miadziełka jõe kaldal.

Vaatamisväärsusteks on 18. sajandist pärinevate hoonetega keskväljak, 19. sajandi lõpus ehitatud katoliku katedraal, Püha Nikolai kirik aastast 1894, Tiesenhausenite palee. Pastavy on Jõhvi sõpruslinn.

Ajalugu
-------

Pastavy on tõenäoliselt endine Polotski vürstiriigi tugipunkt *Пасаднік*, mis rajati 996. aastal. 1409. aastal andis Leedu suurvürst Vytautas asulale aleviõigused. Seejärel kadus see asula ajalooareenilt, aga 1552. aastal ilmus kaartidele Pastavy alev.

18. sajandi teisel poolel sattus Pastavy Tiesenhausenite suguvõsa valdusse. Antoni Tyzenhauz asus sinna rajama tööstust (1782. aastal valmis paberivabrik). Lisaks sellele asus ta asulat regulaarse põhiplaani järgi üles ehitama. Näiteks kujunes sel ajal välja Pastavy keskväljak, lisaks sai asula linnaõigused. Kui Poola teisel jagamisel asula Vene impeeriumi koosseisu läks, kaotas ta linnaõigused. Aastail 1814–1853 oli Pastavy omanikuks Konstantin Tyzenhaus, kes rajas sinna lossi.

1842. aastal sai Pastavy taas linnaõigused. Aastal 1897 rajati läbi Pastavy raudtee.

1921. aastal sattus Pastavy Poola riigi koosseisu, kus kaotas taas linnaõigused. 1939. aastal liideti Valgevene NSV-ga. Linn aastast 1940. Nõukogude ajal asusid seal 32. raketiväediviisi staap ja sama diviisi 346. polk, seega oli see kinnine linn.

Pilte
-----

* Tiesenhausenite lossTiesenhausenite loss
* KeskväljakKeskväljak
* Pastavy õigeusu kirikPastavy õigeusu kirik
* Pastavy katoliku kirikPastavy katoliku kirik

Välislingid
-----------

* Pastavy koduleht
* Pastavy lühiülevaade
* Pastavy fotoentsüklopeedias
* Pastavy tutvustus YouTube'is
**Glive** on Eesti levimuusikaansambel, mis asutati Gerli Padari eestvedamisel avaliku konkursi alusel 2. juunil 2005.

Stiili poolest ei saa Glive'i liigitada ühtegi kindlasse žanri, kuid sugemeid leidub nii rokkmuusikast, *metal*'ist, *funk*'ist, džässist. 

2005. aasta juulis ilmus neil esimene singel "Mental Abuse".

Gerli Padar võttis osa 2007. aastal Eurolaulu konkursist, mille ta võitis. Eelvoorus olid temaga koos laval ka Erko Laurimaa, Sten Kivistik ja Johanna Münter.

Debüütplaat
-----------

2007. aasta detsembris ilmus Glive'i debüütplaat "Gerli Padar & Glive", millel oli 9 + 3 lugu:

1. "Kõike ja kohe ja kiiresti"
2. "Aeg on käes"
3. "Maskeraad"
4. "Sinuga koos"
5. "Veel minna veidi"
6. "Veel kord"
7. "Soovide puu"
8. "Värvitu päev"
9. "Bonnie ja Clyde" (akust.)
10. "Ühes valges toas"
11. "Partners in Crime"
12. "Bonnie ja Clyde"

Liikmed
-------

* Gerli Padar (vokaal)
* Priit Mägi (trummid)
* Riivo Torstenberg (basskitarr)
* Erko Laurimaa (kitarr)
* Kristjan Kaasik (kitarr)
* Johanna Münter (taust)

Välislingid
-----------

* myspace.com
**Ivan Pjotri poeg Papulovski** (*Иван Петрович Папуловски;* 11. detsembril 1923 Temnovka külas Sverdlovski oblastis – 23. jaanuaril 1998 Tallinnas) oli nõukogude eesti ajakirjanik ja propagandist, mitme eesti rahvuslikku vastupanuliikumist mustava propagandaraamatu autor.

Elulugu
-------

Komsomoli ta ei kuulunud, kuid 1948. aastal sai temast kommunistliku partei liige. 1952. aastal lõpetas Leningradi oblasti parteikooli ajakirjanduse alal ning 1961– 1968 omandas kaugõppes ajalooalase hariduse Tartu Riiklikus Ülikoolis. Eestisse jõudis Papulovski 1946. aastal, asudes kõigepealt tööle vaneminspektorina Siseministeeriumi maanteede ja teekatteta teede valitsuses (УШОСДОР). Peagi alustas ta aga edukat karjääri ajakirjanikuna, töötades väga erinevatel ametipostidel ning pälvides oma erialase tegevuse eest sealjuures ka korduvalt tunnustust (nt ENSV teenelise ajakirjaniku preemia 1981. aastal). Kõik sai alguse 1947. aastal, mil ta asus tööle ajalehe "Noorte Hääl" korrespondendina, millele järgnes toimetajatöö Kirde-Eesti kohalikes ajalehtedes. 1953 sai ajalehe "Molodjož Estonii" vastutavaks toimetajaks ning 1962 ajalehe "Sovetskaja Estonija" osakonnajuhatajaks ja vastutavaks toimetajaks. 1968–74 Eesti Televisiooni uudistesaate „Aktuaalne kaamera" peatoimetaja ning 1978–91 venekeelse ajakirja "Tallin" toimetaja. 1965–68 oli ta ka Eestimaa Kommunistliku Partei Keskkomitee sektorijuhataja. Ajakirjandusliku töö kõrvalt avaldas I. Papulovski näidendeid, olukirjeldusi jms. Teenekas ajakirjanik alustas pensionipõlve 1986. aastal ning suri 23. jaanuaril 1998 Tallinnas.

Propagandistlik tegevus
-----------------------

1984. aastal ilmus tema kaastööl kogumik „Kompromiss on välistatud. Lugusid Eesti tšekistidest." Nimetatud kogumikust võib aga leida vaid ühe tema enda poolt kirjutatud loo – „Tšekist tšekistide perekonnast".

1990 ilmus eesti keeles tema kirjutatud teos „Öised külalised. Eesti julgeoleku tegevusest sõjajärgsel perioodil" (vene keeles juba 1988).

Viited
------

1. ↑  Ivan Pjotri p. Papulovski. EKP liikmetoimik. RA ERAF.1.6.12679
2. ↑  Kadi Mikk, "Metsavendade kujutamine nõukogude propagandakirjanduses", (magistritöö, Tartu Ülikool, 2013), 67–68.
3. ↑  Kompromiss on välistatud : lugusid Eesti tšekistidest. Koostajad I. Papulovski, V. Nikišin ; tõlkinud Gondo Olevsoo ; toimetuskolleegium: V. Porõvkin (peatoimetaja)... jt. ; eessõna: Karl Kortelainen. Tallinn : Eesti Raamat, 1984
4. ↑  Ivan Papulovski, "Öised külalised : [Eesti julgeoleku tegevusest sõjajärgsel perioodil] : dokumentaaljutustused:"[vene keelest tõlkinud O. Sirg] Tallinn : Olion, 1990
**PROTECT IP Act** ehk **PIPA** (täisnimega *Preventing Real Online Threats to Economic Creativity and Theft of Intellectual Property Act of 2011*) oli USA Kongressi seaduseelnõu, mis oleks andnud rakendumisel USA valitsusorganisatsioonidele ning suurtele autoriõiguste valdajatele laialdased õigused võitluseks internetipiraatlusega.

Seaduseelnõu esitas 12. mail 2011 demokraadist senaator Patrick Leahy.

PIPA on pälvinud laialdast kriitikat ning seda on nimetatud isegi Interneti surmanuhtluseks.

Vaata ka
--------

* Stop Online Piracy Act

Viited
------

1. ↑  S. 968: Preventing Real Online Threats to Economic Creativity and Theft of Intellectual Property Act of 2011
2. ↑  "Senate bill amounts to death penalty for Web sites" cnet.com, 12. mai 2011

Välislingid
-----------

* Move over SOPA & PIPA: Here comes CISPA — Internet censorship — The Cyber Intelligence Sharing and Protection Act (or CISPA for short) which is currently being discussed by Congress; vaadatud 2012-04-06 (inglise keeles)
John Rawls (1971)
**John Bordley Rawls** (21. veebruar 1921 – 24. november 2002) oli USA filosoof. Teda peetakse üheks olulisemaks 20. sajandi ingliskeelseist poliitilistest filosoofidest ja mõjukaimaks liberalismi pooldajaks pärast John Stuart Milli. 

Ta on poliitilise filosoofia professor Harvardi Ülikoolis ning raamatute "A Theory of Justice" (1971), "Political Liberalism", "Justice as Fairness: A Restatement" ja "The Law of Peoples" autor.

Rawls on arvanud, et erinevused sotsiaalses staatuses, võimus, rikkuses ja intelligentsuses annavad privilegeeritud ühiskonnaliikmetele ebavõrdse positsiooni ka moraalireeglite suhtes.

Rawls konstrueerib hüpoteetilise olukorra, kus inimesed arutavad läbi ning kehtestavad enne ühiskonda astumist ühiskonnaelu reeglid, kuid olles teadmatuse loori taga oma tulevase ühiskondliku positsiooni või ühiskonnakihti kuulumise osas. Oht olla vaene, võimuta ja allasurutud paneks Rawlsi arvates inimesed koostama reegleid, mis toetaks kehvemaid, kuna nemad vajavad kõige rohkem toetust, samas kui paremal järjel olevad inimesed saavad hakkama ilma kõrvalise abita.

Eesti keeles
------------

Rawlsi artikkel "Õiglus kui ausameelsus" ilmus 2002. aastal kogumikus "Kaasaegne poliitiline filosoofia. Valik esseid".

Tunnustus
---------

John Rawls valiti 1974. aastal Ameerika Filosoofiaseltsi liikmeks.
**Anna Ekston** (aastani 1925 **Anna Epstein**; 17. september 1908 Tartu – 24. detsember 1992 Tallinn) oli eesti baleriin, ballettmeister ja pedagoog.

Ta õppis Berliinis, Pariisis ja Moskva koreograafiakoolis. 

Aastatel 1925–1930 oli Antwerpenis Flaami Kuningliku Ooperiteatri balletisolist ning 1933–1935 Liepāja ooperiteatri ballettmeister ja tantsija.

Aastail 1940–1941 töötas ta Estonias balletipedagoogina, hiljem oli samas 1944–1951 balletijuht ja ballettmeister.

Teise maailmasõja ajal kuulus ta 1942–1944 Eesti NSV Riiklikesse Kunstiansamblitesse. 

Tema algatusel rajati Tallinna Koreograafiakool, hiljem oli ta samas direktor ja pedagoog.

Lavastusi
---------

* 1945 Assafjev "Bahtšisarai purskkaev"
* 1948 Tšaikovski "Luikede järv"
* 1949 Aleksander Krein "Laurencia"

Tunnustus
---------

* 1947 Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi aukiri
* 1948 Eesti NSV preemia
* 1959 Eesti NSV teeneline kunstitegelane

Viited
------

1. ↑  NSV Ülemnõukogu Presiidium autasustas Suure Sotsialistliku Oktoobrirevolutsiooni 30. aastapäeva puhul Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi aukirjaga: Anna Ekston, Riikliku Teatri „Estonia" ballettmeister[*alaline kõdulink*], Punaväelane : Punaarmee [7. laskurdiviisi] poliitosakonna ajaleht, 7 november 1947
**Karaski külanõukogu** oli külanõukogu Eesti NSV-s aastatel 1945–1954. Külanõukogu halduskeskus asus Karaski külas.

Karaski külanõukogu moodustati Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 13. septembri 1945 seadlusega Võrumaa Kõlleste valla koosseisus. Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 26. septembri 1950 seadlusega Kõlleste vald likvideeriti ja Karaski külanõukogu territoorium arvati Põlva rajooni koosseisu.

Külanõukokku kuulusid Heisri, Hurmi, Karaski, Tille ja Varbuse küla ning Hurmi, Karaski ja Valge asundus.

Karaski külanõukogu likvideeriti 1954. aastal ja selle alad jagati Häätare ja Kanepi külanõukogu vahel.

Karaski külanõukogu hõlmas praeguse Kanepi valla aladest.

Viited
------

1. ↑  Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi seadlus "Võru maakonna valdades küla töörahva saadikute nõukogude moodustamise kohta". Eesti NSV Teataja, 1945, 33, 520
2. ↑  Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi seadlus "Maarajoonide moodustamise kohta Eesti NSV-s". Eesti NSV Teataja, 1950, 11, 114
3. ↑  "Rahvusarhiiv. Haldusüksused. Erastvere külanõukogu (1945–1954)". Originaali arhiivikoopia seisuga 8. november 2016. Vaadatud 8. novembril 2016.
Jaroslav Hrõtsak 2012. aastal
**Jaroslav Jossipovitš Hrõtsak** (*Ярослав Йосипович Грицак*; sündis 1. jaanuaril 1960 Dovges, Strõi rajoonis, Lvivi oblastis) on Ukraina ajaloolane, Lvivi Ukraina Katoliku Ülikooli professor ja Ivan Franko nimelise Lvivi Rahvusliku Ülikooli ajalooinstituudi direktor ning teadusajakirja "Ukraine Modern" peatoimetaja.

Elulugu
-------

1977–1982 õppis Lvivi Ivan Franko nimelises Riiklikus Ülikoolis ajalugu, 1982–1992 töötas Lvivi ülikoolis vanemteadurina. 1987. aastal kaitses Lvivi ülikooli juures ajalooteaduste kandidaadi väitekirja teemal "Borissoslavski-Drogobõtski naftabasseini töötajad 19. sajandi teisel poolel ja 20. sajandi alguses: kujunemine, positsioon, klassivõitlus." 1996. aastal kaitses Ukraina Rahvusliku Teaduste Akadeemia Ukraina Arheograafia Instituudis ajalooteaduste doktori väitekirja teemal "Moodsa ukraina rahvuse kujunemine: probleemi historiograafia ja historiosoofia." 1996–2009 külalisprofessor New Yorgi Columbia ülikoolis ja Budapesti Kesk-Euroopa Ülikoolis. 1999–2008 Lvivi ülikooli ajaloouuringute instituudi direktor, Ukraina katoliku ülikooli Ukraina uusaja ja nüüdisajaloo osakonna professor. 1999–2008 Rahvusvahelise Ukrainlaste Assotsiatsiooni esimene asepresident.

Teadusliku aastaraamatu "Modern Ukraine" asutaja ja peatoimetaja, ajakirjade "Ukrainian Humanitarian Review", "Kritika", "Ab Imperio" toimetuskolleegiumi liige.

Aastast 2015 juhib Holodomori uuriva Saksa-Ukraina ajalookomisjoni Ukraina sektsiooni.

Üks tema lemmikteemasid on Ukraina rahvusliku liikumise ühe rajaja ja poeedi Ivan Franko elu ja tegevuse uurimine.

Viited
------

1. ↑  *Грыцак Я. И.* Рабочие Бориславско-Дрогобычского нефтяного бассейна во второй половине XIX — начале XX вв. : формирование, положение, классовая борьба : автореферат диссертации на соискание учёной степени кандидата исторических наук. — Львов: Львовский ордена Ленина государственный университет им. И. Франко, 1986. — 16 с.
2. ↑  *Грицак Я.* Формування модерної української нації: історіографія та історіософія проблеми. — Автореферат диссертации доктора исторических наук: 07.00.06. — К.: НАН України, Ін-т укр. археографії та джерелознавства ім. М. С. Грушевського, 1996. — 43 с.
3. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 21. aprill 2014. Vaadatud 11. juulil 2023.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
4. ↑
5. ↑
**Johann Christoph Clare** (1692 Weißenfels – 14. november 1743 Otepää) oli saksa päritolu eesti pastor ja keelemees.

Ta sündis aastal 1692 Weißenfelsis (praeguse haldusjaotuse järgi Burgenlandkreisis Saksi-Anhalti liidumaal). Ta on õppinud (immatrikuleeriti 9. mail 1713) Halle ja (immatrikuleeriti 10. mail 1719) Jena ülikoolis. Ordineeriti 23. augustil 1723 õpetajaks.

Ta oli aastatel 1723–1743 Otepää Maarja koguduse õpetaja.

Ta koostas muu hulgas tartu murde grammatika, mida kasutas August Wilhelm Hupel oma teoses "Esthnische Sprachlehre".

Isiklikku
---------

Johann Christoph Clare oli kaks korda abielus. Tema esimese abikaasa Christina Margareta (surnud 1729) isa Johannes Svenske oli Võnnu Jakobi koguduse õpetaja. Teise abikaasa Catharina Maria isa Heinrich Hertz oli Paistu Maarja koguduse õpetaja. Tema väimees oli Äksi Andrease koguduse õpetaja August Wilhelm Hupel.

Teoseid
-------

* Johann Christoph Clare, G. Fr. Rauschert, A. Sutor, 1726. Mönni hä Laulo, Tarto-Ma Koggodussille hääsz tettu. Riia. 31 lk

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 4. märts 2016. Vaadatud 3. juulil 2015.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)

Kirjandus
---------

* Die evangelischen Prediger Livlands bis 1918. Böhlau Verlag Köln, Wien 1977
Jonny Evans (2019)
**Jonathan Grant Evans** (sündinud 3. jaanuaril 1988 Belfastis) on Põhja-Iirimaa jalgpallur, kes mängib kaitsjana Premier League'i klubis Manchester United ja Põhja-Iirimaa jalgpallikoondises.

Ta alustas klubikarjääri Manchester Unitedis, millega liitus ta 2004. aastal. Aastatel 2006–2008 mängis ta laenul Belgias Royal Antwerpis ja Inglismaal Sunderlandis. Manchester Unitedi meeskonnas mängis ta Inglismaa kõrgliigas alates hooajast 2008–09. Ta tuli kolmel korral Manchester Unitediga Inglismaa meistriks.

2015. aasta augustis liitus ta West Bromwich Albioniga. Ta mängis klubis järgmised kolm hooaega, kuid 2017–18 jäi West Bromwich Albion Premier League'is viimaseks ja langes esiliigasse.

2018. aasta juunis sõlmis ta kolmeaastase lepingu Inglismaa kõrgliigaklubiga Leicester City.

2023. aasta juulis naasis Evans Manchester Unitedi. Sama aasta septembris sõlmis ta klubiga üheaastase lepingu.

Debüüdi Põhja-Iirimaa jalgpallikoondises tegi Evans 2006. aasta septembris EM-i valikmängus Hispaania vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 28. märtsil 2009 MM-i valikmängus Poola vastu. Ta kuulus Põhja-Iirimaa koondisse 2016. aasta Euroopa meistrivõistlustel.

Tema noorem vend Corry on samuti jalgpallur, Manchester Unitedi kasvandik ja mängib Põhja-Iirimaa koondises.

Saavutused
----------

Sunderland
* Football League Championship: 2006–07

Manchester United
* Premier League: 2008–09, 2010–11, 2012–13
* Football League Cup: 2008–09, 2009–10
* FA Community Shield: 2008, 2010, 2011, 2013
* Klubide maailmameistrivõistlused: 2008

Leicester City
* FA Cup: 2020–21

Viited
------

1. ↑  "Jonny Evans: Leicester sign West Brom & Northern Ireland defender". BBC Sport. 8.9.2018. Vaadatud 26.2.2019
2. ↑  "Evans in travelling squad for Edinburgh". *ManUtd.com*. Manchester United. 18. juuli 2023. Vaadatud 18. juulil 2023.
3. ↑  "Jonny Evans signs for United". *ManUtd.com*. Manchester United. 1. september 2023. Vaadatud 1. septembril 2023.

Välislingid
-----------

 Jonny Evans – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Mall:Manchester United FC mängijad

| * v
* r
Põhja-Iirimaa koondis  –  UEFA Euro 2016 |
| --- |
| 

* 1 McGovern
* 2 McLaughlin
* 3 Ferguson
* 4 McAuley
* 5 J. Evans
* 6 Baird
* 7 McGinn
* 8 Davis (c)
* 9 Grigg
* 10 Lafferty
* 11 Washington
* 12 Carroll
* 13 C. Evans
* 14 Dallas
* 15 McCullough
* 16 Norwood
* 17 McNair
* 18 Hughes
* 19 Ward
* 20 Cathcart
* 21 Magennis
* 22 Hodson
* 23 Mannus
* Treener: O'Neill

 | Põhja-Iirimaa |
**Ernst Wilhelm Woldemar Schultz** (5. detsember 1813 Tartu – 21. september 1887 Tallinn) oli Eesti vaimulik.

Lõpetas Tartus gümnaasiumi ja õppis aastatel 1832–1836 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Oli aastal 1837 Gaujiena mõisas koduõpetaja. 1838–1839 õppis Halle ja Berliini ülikoolides filoloogiat ja usuteadust. Oli 1840–1842 koduõpetaja mõisarentnik Guleke juures Sigulda mõisas. Ordineeriti 25. jaanuaril 1842 kirikuõpetajaks.

Oli 1842–1846 Pärnumaa Saarde Katariina koguduse õpetaja. Aastatel 1846–1863 oli Pärnu Eliisabeti koguduse õpetaja, ühtlasi 1856–1863 Pärnu praostkonna praost.

Woldemar Schultz oli Eestimaa kindralsuperintendendiks, Eestimaa konsistooriumi asepresidendiks ja nimetati 26. aprillil 1863 Toomkiriku koguduse ülempastoriks. Neisse ameteisse introdutseeriti ta 30. juulil 1863. Oli Eestimaa pastorite sinodi eestseisja, Tallinna Toomvaestekooli ja sellega seotud vaesteasutuse direktor ja Eestimaa pastorite kassa asepresident.

29. oktoobril 1883 sai ta Tartu Ülikooli usuteaduskonnast *theol. dr. honoris causa* tiitli.

Osales mitmete vaimulike seltside, nagu Piibliseltsi ja Evangeeliumi Seltsi töös, kuulus ülemkoolikomisjoni, vangla- ja statistikakomiteesse. Eestikeelsete kooliraamatute autor ja vaimulike laulude eesti keelde tõlkija. Andis aastatel 1847–1849 koos Karuse koguduse õpetaja Friedrich Wilhelm Anton Hasselblattiga vaimulikku ajakirja Leiwakorwikenne. Avaldas paljude pastorite jutlused aastal 1877 ilmunud jutluseraamatus. Ei pooldanud teoloogilise kõrgharidusega eestlaste vaimulikku ametisse saamist, samas oli eestlaste vabatahtliku saksastamise idee toetaja.

Isiklikku
---------

Ta oli kolm korda abielus. Tema poeg (teisest abielust) Otto Woldemar Ludwig Schultz oli Pärnu-Jakobi koguduse õpetaja. Tema teise ja kolmanda abikaasa isa Otto Christoph Heinrich Girgensohn oli Alūksne ja Tallinna Oleviste koguduse vaimulik. Tema väimees Magnus Heinrich Ferdinand Hörschelmann oli Ridala Püha Maarja Magdaleena koguduse õpetaja, Tallinna toomkoguduse ülemõpetaja, Eestimaa kindralsuperintendent ja konsistooriumi asepresident.

Viited
------

1. ↑  Liivi Aarma. Põhja-Eesti vaimulike lühielulood 1525-1885. Tallinn 2007.
Luiz Felipe 2018. aastal Rooma Lazio särgis
**Luiz Felipe Ramos Marchi** (sündinud 22. märtsil 1997 Colinas) on Brasiilia päritolu Itaalia jalgpallur, kes mängib keskkaitsjana Saudi Araabia kõrgliigaklubis Al-Ittihad.

Tema esimene koduklubi oli Ituano.

2016. aasta augustis sõlmis ta lepingu Itaalia kõrgliigaklubiga Rooma Lazio. Hooajal 2016/17 oli ta Laziost laenul Itaalia esiliigaklubis Salernitana. Lazio põhimeeskonnas mängis Luiz Felipe alates hooajast 2017/18.

2022. aasta juulis sõlmis ta viieaastase lepingu Hispaania kõrgliigaklubiga Real Betis. Juba aasta hiljem siirdus ta 22 miljoni euro eest Al-Ittihadi.

Aastatel 2017–2019 mängis Luiz Felipe Brasiilia noortekoondistes. 2022. aasta veebruaris, kui Luiz Felipe oli mänginud Itaalias klubijalgpalli juba kuus aastat, kutsus Roberto Mancini ta Itaalia jalgpallikoondise treeninglaagrisse. Itaalia koondises tegi ta debüüdi sama aasta 24. märtsil MM-i valikmängus Põhja-Makedoonia vastu.

Ta sai nime Brasiilia legendaarse jalgpallitreeneri Luiz Felipe Scolari järgi.

Saavutused
----------

Lazio
* Coppa Italia: 2018–19
* Supercoppa Italiana: 2017, 2019

Viited
------

1. ↑  "Luiz Felipe, zagueiro do Ituano, faz exames e deve assinar com o Lazio" (portugali). Globo Esporte. 26. august 2016. Vaadatud 5. jaanuaril 2017.
2. ↑  "Luiz Felipe is now a Green and White". Real Betis. 4. juuli 2022. Vaadatud 6. juulil 2022.
3. ↑  "Al-Ittihad swoop for Real Betis defender Luiz Felipe". Tribal Football. 7. september 2023.
4. ↑  "Nazionale, convocati per lo stage Balotelli, Joao Pedro, Luiz Felipe e Frattesi" (itaalia). La Gazzetta dello Sport. 24. jaanuar 2022. Vaadatud 24. jaanuaril 2022.
5. ↑  "Lazio, Luiz Felipe tra sogni e realtà. La madre: "Lui un predestinato"" (itaalia). La Lazio siamo noi. 14. november 2018. Vaadatud 17. detsembril 2021.
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib meediaettevõtete liidust; EALL võib olla ka Eesti Autorite ja Leviliit; lühendi EML teiste tähenduste kohta vaata EML.* |

---

**Eesti Meediaettevõtete Liit** (lühend **EML**) on 1990. aastal asutatud Eesti mittetulundusühing, mis kaitseb oma liikmete huvisid.

Kuni 2019. aasta aprillini kandis organisatsioon nime **Eesti Ajalehtede Liit** (lühend **EALL**). Nime muutmine oli seotud liikmeskonna laienemisega.

2020. aasta seisuga kuulub organisatsiooni 63 liiget. Nende seas on nii päevalehed, nädalalehed, maakonnalehed, tasuta lehed, ajakirjad, portaalid, telekanalid kui ka raadiokanalid.

Eesti Ajalehtede Liidu tegevdirektor on alates märtsist 2020 Merle Viirmaa-Treifeldt. Enne teda olid tegevdirektorid Mart Raudsaar (2010–2020), Toomas Leito (2004–2010) ja Tarmu Tammerk (1995–2004).

Eesti Ajalehtede Liit annab igal aastal välja aasta ajakirjaniku auhinda ning pressisõbra ja pressivaenlase tiitlit.

Viited
------

1. ↑  Eesti Meediaettevõtete Liidu liikmed (vaadatud 6. märtsil 2020).
2. ↑  "Meediaettevõtete Liidu tegevjuhiks saab Merle Viirmaa-Treifeldt" ERR, 3. märts 2020.

Välislingid
-----------

* EML-i koduleht
* "Eesti Ajalehtede Liit tähistas juubelit" Postimees, 8. november 2010
* Peatoimetajad: Kaja Kallase valitsuse maksureform kasvatab propaganda ja väliskanalite mõju Eesti meediaettevõtete liitu kuuluvate üleriigiliste, maakondlike ja kohalike lehtede peatoimetajate avaldus. Eesti Päevaleht / Delfi, 12. juuni 2023
**Helena Irma Susanna Sepp** (aastani 1992 **Saarinen**; sündinud 28. aprillil 1964 Jämsänkoskis Soomes) on Soome päritolu Eesti ajaloolane.

Ta sündis haritlaste peres. Tema isa on kõrgharidusega metsandusspetsialist, ema Anna Kirsti Toivainen on ülikooli lektor.

Haridus
-------

1983 lõpetas ta Soomes *Turun normaalikoulun lukio* (gümnaasiumi). 1991 kaitses ta magistrikraadi ajaloo erialal Turu ülikoolis Soome ajaloo osakonnas, väitekirjas käsitles ta Soome ja Eesti üliõpilasorganisatsioonide omavaheliste sõprussuhete arengut 1920.–1930. aastatel. Tema magistritöö pälvis Turu ülikooli Einar Juva preemia. Seejärel oli ta Turu ülikooli doktorant.

Töö
---

1998–2000 oli taTartu Ülikooli Ajaloo Muuseumi teadur professor Tiit Rosenbergi alluvuses. Aastast 2001 on ta Tallinna Ülikooli ajaloo õppetooli (hiljem Ajaloo Instituudi struktuuriüksus) üldajaloo lektor. 

Tema peamised loengukursused Tallinna Ülikoolis on uusaeg, Põhjamaade ajalugu I-II, Lääne-Euroopa suurriigid 19.–20. sajandil ja Ameerika 19. sajandil. Peamised uurimisteemad on Soome-Eesti suhted, eriti akadeemilised suhted 20. sajandil, samuti historiograafia, sealhulgas eriti Eesti ajaloo käsitlemine Soomes. 

Aastast 2002 on ta Soome Kirjanduse Seltsi (*Suomalaisen Kirjallisuuden Seura*, SKS) kutsutud liige.

Publikatsioone
--------------

Helena Sepp on 15 teadustrükise autor.

* "Suomen silta kohtalon siltana 1919–1940". Etelän tien kulkija – Vilho Helanen (1899–1952). Jyväskylä (1997)
* "Soome üliõpilased Tartu Ülikoolis 1920. ja 1930. aastatel". 75 aastat Eesti Ülikooli Tartus. Tartu Ülikooli Ajaloo Küsimusi XXIX, Tartu (1997)
* "ENSV ajaloo käsitlemisest Soomes 1940–1988". Ajalooline Ajakiri 1, Tartu (1999)
* "Urho Kaleva Kekkonen. Soome patrioot ja Eesti" I-III. Akadeemia 9-11, Trt (2000)
* "Eesti ajalugu Soomes" I-II. Ajalooline Ajakiri , 1 / 2, Tartu (2001)
* "Kultuurisild või kaitseliin? Üks vaatenurk Soome-Eesti üliõpilassuhete arengule 1920.–1930. aastatel". Raamatus: Kultuurisild üle Soome lahe. Eesti-Soome akadeemilised ja kultuurisuhted 1918-1944, Eesti Kirjandusmuuseum, Tartu (2005).

Isiklikku
---------

Helena Sepp on abielus Alar Sepaga.
Kunstniku kujutis Jupiteri suurusest tähtedevahelisest planeedist
**Tähtedevaheline planeet** (ka **ilma täheta planeet**) on planeedi massiga objekt, mis ei tiirle ühegi tähe ümber, vaid on otseselt orbiidil ümber galaktika keskme. Sellised planeedid on kas väljunud tähesüsteemist või polegi kunagi olnud gravitatsioniliselt seotud ühegi tähega. Linnutee galaktikas võib tähtedevahelisi planeete olla miljardeid. Sellistel planeetidel võib teoreetiliselt eksisteerida ka elusorganisme. Nad saaksid elutseda planeedi jäätunud pinna alustes ookeanides, mis püsivad vedelana tänu planeedi kuumast tuumast pärit soojusele.

Maale lähim teadaolev tähtedevaheline planeedi massiga objekt on WISE 0855−0714 ning see asub Maast 7 valgusaasta kaugusel.

Avastamine
----------

Uusi tähtedevahelisi planeete saab avastada kahel moel. Üks võimalus on otsida väga noorte planeetide infrapunakiirgust. Teine variant, mida saab kasutada ka vanemate ja jahedamate planeetide avastamiseks, on gravitatsioonilise mikroläätse meetod. Selle meetodi puhul põhjustab mõne tähe ning Maa vahelt mööduv planeet Maal asuva vaatleja jaoks muutusi tähe valguse intensiivsuses.

Vaata ka
--------

* Eksoplaneet

Viited
------

1. ↑  *Orphan Planets: It's a Hard Knock Life*, Space.com, 24.02.2005, vaadatud 05.02.2009.
2. ↑  Free-Floating Planets – British Team Restakes Dubious Claim, Space.com, 18.04.2001, vaadatud 05.02.2009. Arhiveeritud 13.10.2008 veebilehel .
3. ↑  *Orphan 'planet' findings challenged by new model*, NASA Astrobiology, 18.04.2001, vaadatud 05.02.2009.
4. 1 2  "A Guide to Lonely Planets in the Galaxy" Nadia Drake, phenomena.nationalgeographic.com, 03.13.2014, vaadatud 17.04.2016
**Tõnu Kõrda** (sündinud 19. septembril 1952 Võrus) on eesti jurist, ajakirjanik ja poliitik, VII ja VIII Riigikogu liige.

1976. aastal lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna juristina.

1980. aastatel tegutses ta Eesti Televisiooni väliskommentaatorina.

Ta oli alates 1976. aastast Eestimaa Kommunistliku Partei liige.

Poliitiline tegevus
-------------------

Aastatel 1992–1995 oli ta VII Riigikogu liige, kuuludes kuningriiklaste fraktsiooni. 1992–1993 oli ta Riigikogu maaelukomisjoni liige, 1993–1995 väliskomisjoni liige.

VIII Riigikogus oli ta 11. märtsist 1995 13. märtsini 1996 keskfraktsiooni liige, seejärel lahkus keskfraktsioonist, moodustades koos veel kuue endise keskfraktsiooni liikmega liberaal-tsentristliku fraktsiooni (hiljem Arengupartei fraktsioon). Arengupartei fraktsioonis oli ta kuni 5. detsembrini 1996, seejärel fraktsioonidesse mittekuuluv saadik, 5. märtsist 1997 taas keskfraktsiooni liige. 27. aprillist 1995 oli ta riigikaitsekomisjoni aseesimees.

2002. aastal kandideeris ta Eesti Televisiooni juhatuse esimeheks. 2000. aastatel töötas ta Tallinna Kesklinna Valitsuse juristina.

2005. aastast oli ta Eestimaa Rahvaliidu liige. Aastatel 2005–2009 oli ta Eestimaa Rahvaliidu liikmena Lasva vallavolikogu liige.

Ta taastas Lasva vallas Pindi külas esivanemate talu ja lõi sinna põllukultuuride istanduse Cor da Bentenhov.

2012. aastast Eesti Konservatiivse Rahvaerakonna liige.

Tunnustus
---------

* 2015 – Võrumaa aasta isa

Isiklikku
---------

Ta on abielus Tiiu Aroga.

Viited
------

1. ↑  Vabariigi valimiskomisjon. Kohaliku omavalitsuse volikogude valimine 17. oktoober 1999. Lasva vald. Kandidaat nr 129 - Tõnu Kõrda
2. ↑  ERR arhiiv. Tõnu Kõrda
3. ↑  Eesti Rahvusarhiiv, ERAF.148.89.87
4. ↑  VII Riigikogu fraktsioonid
5. ↑  VII Riigikogu alatised komisjonid
6. ↑  VIII Riigikogu fraktsioonid
7. ↑  VIII Riigikogu alatised komisjonid
8. ↑  ETV juhikandidaadid põlastavad kommertsi. Eesti Päevaleht, 26.02.2002
9. ↑  Vabariigi Valimiskomisjon. 1992–2017 valimistel osalenud kandidaadi otsing
10. ↑  Võrumaa aasta isa on Tõnu Kõrda. LõunaLeht, 2. november 2015
11. ↑  "Äriregister. Erakonnad". Originaali arhiivikoopia seisuga 4. detsember 2018. Vaadatud 4. detsembril 2018.
**Johann Diedrich Pezold** (27. oktoober 1752, Wiedensahl, Hannoveri lähedal – 26. august 1804, Tamsalu mõis, Eestimaa) oli Eesti arstiteadlane.

Elulugu
-------

Johann Diedrich Pezold oli sakslane.

Õppis Hannoveri koolides. Tuli 1773 Liivimaale, töötas 1776–78 Põltsamaal doktor Peter Ernst Wilde asutatud haiglas ja apteegis. Siirdus 1778 Saksamaale, õppis Berliini ja Göttingeni ülikoolis, meditsiinidoktor (1780, Göttingeni Ülikool), väitekiri "De reductione Antimonii" (Göttingen, 1780). Sai 1784 *venia practicandi* õigused Venemaal töötamiseks, asus arstina tööle Rakveres. 

Oli 1785–1793 esimene Tallinna asehaldurkonna Viru kreisi arst, ühtlasi 1789–1792 Rakvere endise Gruelmanni apteegi omanik ning aastast 1797 taas kreisiarst. Kreisiarsti alaliseks asupaigaks oli maakonnalinn, kust seoses teenistuskohustuste täitmisega tegid väljasõite maakonda. Kreisiarsti ülesanded olid: haigete ravi, rõugepookimised, epideemiate ja taudide vastaste meetmete rakendamine, arstlikud läbivaatused ning laipade ja isikute kohtumeditsiinilise ekspertiisi teostamine; järelevalve apteekide, haiglate, vaestemajade, vanglate jt asutuste sanitaarolukorra üle; ilmastikuvaatlused. Kreisiarst allus kubermangu tervishoiuvalitsusele ja teostas järelevalvet maakonna tervishoiuasutuste üle ning osales maakonna hoolekandeasutuste, koolera- ja rõugepanemise komiteede tegevuses.

Viited
------

1. 1 2 3  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide
2. ↑  1.13.2. Kreisiarst, www.eha.ee

Kirjandus
---------

* Brennsohn, I. Die Aerzte Estlands von Beginn der historischen Zeit bis zur Gegenwart. Riga, 1922, 295.
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**"Super Mario"** (jaapani keeles: スーパーマリオ Hepburn: Sūpā Mario) on Jaapani firma Nintendo toodetud ja levitatud platvormer-mängude sari. Sarja peategelaseks on Mario, kelle lõi üks Nintendo mängudisaineritest Shigeru Miyamoto aastal 1981 mängu "Donkey Kong" raames nime all Jumpman. 1983. aasta mängus "Mario Bros." on ta Itaalia-Ameerika päritolu torumehe rollis koos oma venna Luigiga, kuid nimi Super Mario tuleb 1985. aasta mängust "Super Mario Bros.", mis andis tegelasele palju laialdasema kuulsuse. Algusest peale on sarja mängud ilmunud eksklusiivselt vaid Nintendo mängukonsoolidele, nagu ka kõik muud Nintendo enda arendatud mängud.

Mario on ilmunud enam kui 200 mängus tema loomisest saati ning "Super Mario" on maailma müüduim mängusari. "Super Mario" sarja kõrval ilmub tegelane Mario ka muudes mängusarjades, näiteks peategelasena sarjades "Mario Kart" ja "Paper Mario" ning kõrvaltegelasena sarjas "Super Smash Bros.". Neis sarjades on kasutatud üldse palju "Super Mario" tegelasi, objekte, teemasid, välisilmet ja mehaanikat.

"Super Mario" mängudes juhib mängija Mariot läbi väljamõeldud Mushroom Kingdomi (otsetõlkes 'Seente kuningriigi'), tihti esineb Mario koos oma venna Luigiga. Peaaegu igas mängus on vaenulik Bowser röövinud ära printsess Peachi ning Mario eesmärk on läbida kuningriik, Bowser alistada ja printsess päästa. Miyamoto juhtimisel välditakse sarja sügavamat või keerulisemat taustalugu kirjutamast, et hoida mängude süžeeline pool võimalikult õhuke, kuigi näiteks "Paper Mario" mängusari on teistest rohkem jutustavam.

Mängud
------

* "Super Mario Bros." (Nintendo Entertainment System, 1985)
* "Super Mario Bros.: The Lost Levels" (Famicom Disc System, 1986)
* "Super Mario Bros. 2" (Nintendo Entertainment System, 1988)
* "Super Mario Bros. 3" (Nintendo Entertainment System, 1988)
* "Super Mario Land" (Game Boy, 1989)
* "Super Mario World" (Super Nintendo Entertainment System, 1990)
* "Super Mario Land 2: 6 Golden Coins" (Game Boy, 1992)
* "Super Mario 64" (Nintendo 64, 1996)
* "Super Mario Sunshine" (Nintendo Gamecube, 2002)
* "New Super Mario Bros." (Nintendo DS, 2006)
* "Super Mario Galaxy" (Wii, 2007)
* "New Super Mario Bros. Wii" (Wii, 2009)
* "Super Mario Galaxy 2" (Wii, 2010)
* "Super Mario 3D Land" (Nintendo 3DS, 2011)
* "New Super Mario Bros. 2" (Nintendo 3DS, 2012)
* "New Super Mario Bros. U" (Wii U, 2012)
* "Super Mario 3D World" (Wii U, 2013)
* "Super Mario Maker" (Wii U, 2015)
* "Super Mario Run" (mobiil, 2016)
* "Super Mario Odyssey" (Nintendo Switch, 2017)

Viited
------

1. ↑  "Mario Nintendo's Shining Star". Gamecubicle. Vaadatud 13.02.2016.
**Juri Tšaika** (sündinud 21. mail 1951 Amuuri-äärne Nikolajevsk) on riigiametnik, Venemaa Föderatsiooni Prokuratuuri juhataja (peaprokurör) 23. juunist 2006 kuni 22. jaanuarini 2020. Alates 22. jaanuarist 2020 on ta president Vladimir Putini eriesindaja Põhja-Kaukaasia föderaalses ringkonnas.

Elulugu
-------

1976. aastal lõpetas kohtupraktika erialal Sverdlovski Riikliku Õigusinstituudi. Alates 1976. aastast Irkutski oblasti Ust-Udinski rajooni prokuratuuris esmalt praktikandi, seejärel uurijana ja hiljem Irkutski oblasti Tuluni rajoonide vahelise prokuratuuri aseprokurörina. 1979–1984 Ida-Siberi transpordiprokuratuuri uurimisosakonna juhataja. 1984–1986 ja 1988–1990 oli parteitööl NLKP Irkutski oblastikomitees (NLKP Irkutski oblastikomitee haldusorganite osakonna instruktor, NLKP oblastikomitee osakonna juhataja). 1986–1988 Irkutski oblasti prokuröri esimene asetäitja – uurimisosakonna juhataja. 1990–1992 Ida-Siberi transpordiprokuratuuri prokurör. 1992–1995 Irkutski oblasti prokurör. 1995–1999 Vene Föderatsiooni peaprokuröri esimene asetäitja. Aprillist augustini 1999 ja 23. juunist 2006 kuni 22. jaanuarini 2020 Vene Föderatsiooni peaprokurör. 1999–2006 Vene Föderatsiooni justiitsminister.

20. jaanuaril 2020 astus ta tagasi seoses üleminekuga Venemaa presidendi täievolilise esindaja ametikohale Põhja-Kaukaasia föderaalringkonnas.

Sanktsioonid
------------

6. aprillil 2022 kehtestas USA ja 21. juulil 2022 Euroopa Liit talle seoses Venemaa kallaletungiga Ukrainale viisa- ja majandussanktsioonid.

Tunnustus
---------

* 20131 – valiti Venemaa Kunstide Akadeemia auliikmeks

Viited
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑  "Собянин, Чайка, сын Чемезова и Безруков попали в седьмой пакет санкций ЕС" The Insider, 21. juuli 2022
***Termitomyces*** on šampinjonilaadsete seltsi *Lyophyllaceae* sugukonda kuuluv seente perekond.

Esimesena kirjeldas perekonda 1942. aastal prantsuse mükoloog Roger Heim.

Perekonda kuulub umbes 30 liiki, sealhulgas *Termitomyces titanicus*, mis on teadaolevalt suurima kübaraga seeneliik maailmas – tema kübara läbimõõt võib ulatuda ühe meetrini.

Kõik liigid on sümbioosis alamsugukonda *Macrotermitinae* kuuluvate termiitidega. Termiidid kasvatavad seeni oma pesadel toiduks.

Suurem osa perekonna liikidest on Aafrika lõunaosas, sealhulgas Namiibias, Sambias ja Tansaanias. Mõni liik on levinud samuti Indias, Filipiinidel ja Colombias. Kõik liigid kasvavad eranditult termiidipesadel või nende lähedal.

Enamik liike kuulub söögiseente hulka. Paljudes Aafrika piirkondades on mõnede liikide viljakehadel töönduslik tähtsus.

Liike
-----

* *Termitomyces clypeatus*
* *Termitomyces reticulatus*
* *Termitomyces striatus*
* *Termitomyces titanicus*

Välislingid
-----------

* Termitomyces andmebaasis eElurikkus

*Termitomyces titanicus*
| **Oktoobrirevolutsiooni orden** |
| --- |
| Orden |
| Lint |

**Oktoobrirevolutsiooni orden** (vene keelles *oрден Октябрьской Революции*) oli 31. oktoobril 1967 Oktoobrirevolutsiooni 50. aastapäevaks loodud teenetemärk NSV Liidus. See oli kas üksikisikule või rühmale antav autasu väljapaistvate teenete eest sotsialismi ja kommunismi ehitamisel. See orden oli NSV Liidus tähtsuselt teisel kohal, esimene oli Lenini orden. 

Ordeni märk kujutas endast punast viisnurka, mille haarade vahel on kuldsed kiired. Viisnurga keskel on ristleja Aurora, millel oli oluline osa Oktoobrirevolutsioonis. Selle peal on punane lipp sõnadega "Oktoobrirevolutsioon" vene keeles. Märgi allosas on sirbi ja vasara embleem. Ordeni lint oli punane, ning selle keskel oli viis sinist triipu.

Ordenit kanti vasakul pool rinnas. 

1. jaanuari 1995 seisuga oli ordeniga autasustatud kokku 106 462 korda.

Eesti NSV-s oli 1. jaanuari 1990 seisuga Oktoobrirevolutsiooni ordeni saanud 527 isikut ja 7 kollektiivi.

Viimane autasustamine Oktoobrirevolutsiooni ordeniga Eesti NSV-s toimus aastal 1988.

1967 aastal välja antud mälestusmark

Oktoobrirevolutsiooni ordeniga autasustatud kollektiivid Eesti NSVs
-------------------------------------------------------------------

1971

* Kolhoos "Rahu" Põlva rajoonis
* V. I. Lenini nimeline Kohtla-Järve Põlevkivitöötlemise Kombinaat
* Puuvillakombinaat "Kreenholmi Manufaktuur"
* tehas "Dvigatel"
* Tootmiskoondise "EestiPõlevkivi" Ahtme kaevandus

1976

* Puuvillakombinaat "Balti Manufaktuur"

1977

* Tallinna Vineeri- ja Mööblikombinaat

Vaata ka
--------

* Lenini orden
* Rahvaste Sõpruse orden
* Tööpunalipu orden
* Orden "Austuse märk"

Välislingid
-----------

* Ordeni asutamise seadlus koos statuudi ja kirjeldusega (*vene keeles*)
* Oktoobrirevolutsiooni orden.
**Filipp Ivanovitš Golikov** (vene Филипп Иванович Голиков; 16. (vkj) 29. juuli 1900 – 29. juuli 1980) oli Nõukogude Liidu sõjaväelane (Nõukogude Liidu marssal).

Filipp Golikov teenis Töölis-Talupoegade Punaarmees 1918. aastast, lõpetas sõjaagitaatorite kursused Peterburis 1919. aastal, juhtivkoosseisu täienduskoolituskursused 1929. aastal, sõjakooli (eksternina) 1931. aastal, Mihhail Frunze nimelise TTPA Sõjaväeakadeemia (1933. aastal, kaugõppes). Teenis erinevate sõjaväeosade juhina. 

Juulist 1940 oli ta Punaarmee Kindralstaabi ülema Kirill Meretskovi asetäitja ja Töölis-Talupoegade Punaarmee Kindralstaabi Luurevalitsuse ülem. 

Teise maailmasõja ajal oli Filipp Golikov Nõukogude Sõjalise Missiooni (luurealased kontaktid) esindaja Suurbritannias ja Ameerika Ühendriikides ja alates oktoobrist 1941 rindeväeosade juhatajana: 10. armee juhataja Läänerindel, osaledes 1941. aastal Moskva kaitselahingutes; 1942. aastal 4. löögiarmee juhataja Kalinini rindel ning Brjanski ja Voroneži rinde juhataja.

1942. aasta augustis määrati ta 1. Kaadriväearmee juhatajaks, Kagu- ja Stalingradi rindel, kus osales Stalingradi lahingus. Oli Stalingradi rinde juhataja asetäitja ja Looderinde juhataja. 

16. oktoobrist 1942 oli Golikov lühikest aega Punaarmee Kindralstaabi Luure Peavalitsuse (GRU) ülem, kuid määrati oktoobris uuesti tegevarmeesse Voroneži rinde juhatajaks.

Alates 1944. aasta oktoobrist oli ta NSVL RKN-i volitatu NSV Liidu kodanike Saksamaalt ja Saksamaa poolt okupeeritud riikidest repatrieerimise asjus. Repatrieerimine seisnes pärast Oktoobrirevolutsiooni ja Teise maailmasõja ajal NSV Liidust lahkunud ning Saksa okupatsioonivõimude poolt sunniviisiliselt tööle toimetatute "kodumaale" meelitamises ja hilisemas filterlaagritesse paigutamises ning sageli represseerimises "kodumaa reetmise" – Saksamaa kasuks töötamise ja Saksa võimudega tehtud koostöö eest.

1961. aastal sai Golikov Nõukogude Liidu marssali auastme.

Filipp Golikov suri 1980. aastal ning on maetud Moskva Novodevitšje kalmistule.

Auastmed
--------

| Aasta | Kuupäev | Õlak | Auaste |
| --- | --- | --- | --- |
| 1935 | 26. november |  | brigaadikomandör |
| 1937 | 31. detsember |  | korpusekomissar |
| 1938 | 8. jaanuar |  | korpusekomandör |
| 1940 | 4. juuni |  | kindralleitnant |
| 1943 | 19. jaanuar |  | kindralpolkovnik |
| 1959 | 8. mai |  | armeekindral |
| 1961 | 6. mai |  | Nõukogude Liidu marssal |

Viited
------

1. ↑  Filipp Golikov saidil generals.dk

  


| * v
* r
Nõukogude Liidu marssalid |
| --- |
| Marssalid: | 
Vorošilov | Tuhhatševski | Budjonnõi | Jegorov | Blücher | Tõmošenko | Kulik | Šapošnikov | Žukov | Vassilevski | Stalin | Konev | Govorov | Rokossovski | Malinovski | Tolbuhhin | Meretskov | Beria | Sokolovski | Bulganin | Bagramjan | Birjuzov | Gretško | Jerjomenko | Moskalenko | Tšuikov | Zahharov | Golikov | Krõlov | Jakubovski | Batitski | Koševoi | Brežnev | Ustinov | Kulikov | Ogarkov | Sokolov | Ahromejev | Kurkotkin | Petrov | Jazov |