recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Helena Vurnik** (sündinud **Kottler**; 1882–1962) oli Austria-Ungari impeeriumis sündinud Sloveenia kunstnik, kes on tuntud oma dekoratiivmaalide poolest Ühistute äripanga hoone fassaadil ja interjööris.

Elu
---

Ta sündis Viinis. Isa Moritz Kottler oli postkontori jurist ja ema Bronislawa oli pärit Poolast. Ta õppis kõigepealt Graphische Lehr und Versuchsanstaltis, seejärel Kunstschule für Frauen und Mädchenis ning lõpetas Viini Kunsti- ja Käsitöökooli.

Tööd
----

Pärast õpinguid 1910. aastal võitis ta stipendiumi, et õppida viieks kuuks Itaalias Modena ümbruses kunsti. Ta müüs Viini naastes Itaalias maalitud maale ja rentis kunstistuudiot. 1913. aastal tutvus ta oma tulevase abikaasa Ivan Vurnikuga, kui mõlemad joonistasid salamandreid bioloog Franc Megušarile tema kodus. Ta lahkus illustraatoritöölt ajalehes Illustrirtes Wiener Extrablatt ning kolis koos Ivan Vurnikuga koos temaga esmalt Triestesse, seejärel Ljubljanasse ja lõpuks Radovljicasse.

Meedias ja raamatutes
---------------------

Alma Lapajne lavastatud ja Sloveenia RTV-s linastunud dokumentaalfilm "Iskalca" ning raamat Boris Leskoveci kirjutatud raamat räägivad temast ja tema abikaasast.

Viited
------

1. ↑  Artikkel näituse kohta, MMC Sloveenia RTV, 26. september
2. ↑  Artikkel näituse kohta avaldas Bulka ajakiri, lk 138-139, detsember 2017
3. ↑  Artikkel näituse kohta, Delo, 21. september 2017
4. ↑  Artikkel näituse kohta, Dnevnik, 2. oktoober 2017

Välislingid
-----------

* Artikkel näituse kohta Sloveenia biograafilises leksikonis (sloveeni keeles)
* 2017. aasta näitus kunstnikust Sloveenia rahvusgaleriis (sloveeni keeles)
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib optikariistast; ajakirja kohta vaata artiklit Binokkel (ajakiri)*  |

---

Porro-prismadega binokkel
Katusprisma
**Binokkel** (ladina keele sõnadest *bini* kahekordne + *oculus* silm) on kahest omavahel ühendatud pikksilmast koosnev optikaseade, mida kasutatakse kaugel asuvate esemete vaatamiseks kahe silmaga. 

Binokli kummaski pooles on läätsedest objektiiv, mille kaudu valgus siseneb, ja okulaar, mille kaudu valgus tuleb vaataja silma. Objektiiv koondab vaateväljalt valgust ja annab esemest ümberpööratud (alaspidise) kujutise. Selle õiget pidi pööramiseks on objektiivi ja okulaari vahel prismad. Okulaar suurendab kujutist (sellega vaadatakse objektiivi tekitatud kujutist kui luubiga). Okulaari ja objektiivi vahelise kauguse muutmisega saab seada objektiivi tekitatud kujutise okulaari fookusse, seega kujutist teravustada. 

Binoklites kasutatakse peamiselt kaht tüüpi prismasid:

* Porro-prisma (nimetatud Itaalia leiutaja Ignazio Porro järgi, kes patenteeris selle prismatüübi 1854. a). Kiirte käik on prismas astmeline ja seetõttu on objektiivide vaheaugus suurem kui okulaaridel.
* Katusprisma (ingl *roof prism*), ka Abbe-Königi prisma, mis on saanud nime katust meenutava kuju järgi, võeti laiemalt kasutusele 20. sajandi teisel poolel. Niisuguse prismaga binoklis on objektiivi ja okulaari optilised teljed ühel sirgel.

Porro-prismaga binoklid on suuremad ja raskemad, kuid annavad veidi parema sügavustaju. Katusprismaga binoklid on kompaktsemad ning kukkumistele ja löökidele oluliselt vastupidavamad.

Binoklite tähtsaimad omadused on suurendus (kordades) ja objektiivi läbimõõt (millimeetrites), mis antakse korrutisena, näiteks 10×50. 10-kordse suurendusega binoklist paistavad 100 meetri kaugusel asuvad objektid nagu oleksid nad 10 meetri kaugusel. Objektiivi suurusest sõltub, kui palju valgust ta on võimeline koguma ja vastavalt kui heleda pildi ta annab. Objektiivi läbimõõdu ja suurenduse jagatist nimetatakse väljundavaks ehk pupilliks (näitejuhul on see 50/10 = 5 mm). Pupilli läbimõõt jääb enamasti vahemikku 2,5–5 mm. 

Binokli oluline iseloomustaja on ka vaatevälja laius, mis väheneb koos suurenduse kasvuga, Vaatevälja väljendatakse kraadides või vaatevälja laiusena 1000 m kaugusel, kusjuures 1° vastab 17,5 meetrile. Kui vaateväljaks on antud 100 m, siis näiteks 200 m kaugusel on näha objekte 20 m laiuses alas.

Kõige levinumad on binoklid suurendusega 7–10. Üle 10-kordse suurenduse korral kasutatakse stabiilse kujutise saamiseks statiivi või sisseehitatud pildistabilisaatoriga binoklit.

Koos objektiivi läbimõõduga kasvab ka binokli kaal. Näiteks kompaktne 8×20 binokkel kaalub vaid umbes 250 g, 8×32 binokkel 500–600 g, 8×55 jahimehebinokkel näiteks kuni 1000 g. 

Saadava pildi heledus ja selgus sõltub optika vääristusastmest. Valguskadude vähendamiseks võivad binoklitel olla ühe- või mitmekihilise vääristusega läätsed ja prismad.

Vaata ka
--------

* Pikksilm
* Ööbinokkel

Välislingid
-----------

* Parimad linnuvaatlusbinoklid

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Binokkel** |
**Ernest Agyiri** (sündinud 6. märtsil 1998 Accras) on Ghana jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Taani kõrgliigaklubis Randers.

Klubikarjäär
------------

Aastatel 2008–2014 kuulus ta Ghana jalgpalliakadeemiasse Right to Dream Academy.

2015. aastal liitus ta Inglismaa klubi Manchester City noortesüsteemiga. Aastatel 2016–2018 oli ta Manchester Cityst laenul Norra klubis Vålerenga, hooajal 2018–2019 Belgia esiliiga klubis Tubize ja hooajal 2019–2020 Küprose kõrgliiga klubis Enosis Neon Paralimni.

2021. aasta jaanuaris sõlmis ta kaheaastase lepingu Eesti Meistriliiga klubiga FCI Levadia. Eesti Meistriliigas tegi Agyiri debüüdi 13. märtsil 2021 mängus Pärnu Vapruse vastu ja lõi selles mängus kaks väravat. Meistriliiga 2023. aasta hooaja 20 mänguga lõi Agyiri 11 väravat ja andis kaheksa värvasöötu.

2023. aasta augustis sõlmis ta kolmeaastase lepingu Taani kõrgliigaklubiga Randers.

Isiklikku
---------

Tema vanem vend Thomas Agyiri on samuti jalgpallur.

Viited
------

1. 1 2  "FCI Levadiaga liitus endine Manchester City U23 poolkaitsja Ernest Agyiri". fcilevadia.ee. Vaadatud 9.5.2021
2. ↑  Ernest Agyiri. Eesti Jalgpalliliidu kodulehel. Vaadatud 7.8.2023
3. ↑  RANDERS FC HENTER ERNEST AGYIRI, randersfc.dk, 2 August 2023

Välislingid
-----------

* Ernest Agyiri Eesti Jalgpalliliidu kodulehel
**Altenberg** on linn Saksamaal Saksimaa liidumaal Saksi Šveitsi – Ida-Maagimäestiku kreisis. See on üks riiklikult tunnustatud kuurorte Maagimäestikus. Linn on haldusgrupi Altenberg asukoht. Ajalooliselt on tinamaagi kaevandamine olnud sajandeid märkimisväärne.

Ajavahemikus 1961–1990 registreeriti Zinnwald-Georgenfeldi külas madalaim aasta keskmine temperatuur (4,9 °C) kõigist Saksamaa asustatud paikadest. Lisaks on sellel ka Saksamaa rekord ühe päeva jooksul registreeritud suurima sademete hulga, 312 mm. Suurim lumesügavus, mis eales registreeritud, oli 2005. aastal 163 cm.

Altenbergi asub bobisõidu-, kelgu- ja skeletonirada, mida on kasutatud alates 1987. aastast.

2008. aasta FIBT maailmameistrivõistlused toimusid 11.–24. veebruarini Saksimaal Altenbergis viiendat korda, olles seda teinud 1991. aastal (bobisõit), 1994 (skeleton), 1999 (skeleton) ja 2000 (meeste bobisõit). See oli esimene kord, kui Altenberg võõrustas kõiki võistlusi ühel meistrivõistlustel.

Altenbergi panoraam

Viited
------

1. ↑  Alle politisch selbständigen Gemeinden mit ausgewählten Merkmalen am 31.12.2018 (4. Quartal), vaadatud 10.03.2019.
2. ↑  Bevölkerung des Freistaates Sachsen jeweils am Monatsende ausgewählter Berichtsmonate nach Gemeinden, vaadatud 18.02.2023.
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib liigist; perekonna kohta vaata artiklit Volleemia (perekond)* |

---

**Volleemia** (*Wollemia nobilis*) on igihaljaste okaspuude hulka kuuluv liik araukaarialiste sugukonnast, volleemia perekonna ainuliik. 

Varem peeti volleemia perekonda juba umbes kaks miljonit aastat tagasi välja surnuks, kuni 1994. aastal leiti elavad puud Austraalias Uus-Lõuna-Walesis. Seni ainuke teadaolev kasvukoht ongi Wollemi rahvuspark umbes 150 km Sydneyst loodes. Volleemia on kriitilises seisundis liik; teada on alla saja looduslikult kasvava puu.

Puu kasvab 25–40 meetri kõrguseks. Koor on tumepruun ja muhklik. Puu annab palju juurevõsusid ning seetõttu kasvavad tüved tihti kobaras koos. Oksad enamasti ei hargne, vaid tipnevad käbiga. Kui oks kasvamise lõpetab või käbi küpseks saab, oks sureb, ja tüve uinunud pungast hakkab kasvama uus oks. Mõnikord moodustub oksast uus püstine tüvi.

Lapikud okkad on 3–8 cm pikkused ja 2–5 mm laiused ning kinnituvad spiraalselt. Emaskäbid on rohelised, 6–12 cm pikkused ja 5–10 cm läbimõõduga. Käbid küpsevad 18–20 kuud ning seejärel lagunevad ja vabastavad seemned. Isaskäbid on salekoonilised, 5–11 cm pikkused ja 1–2 cm läbimõõduga.

Viited
------

1. ↑  Thomas, P. (2011). Wollemia nobilis. *IUCNi punase nimistu ohustatud liigid*. IUCN 2013.2.

Pilte
-----

* 
* 
* TipupungTipupung
* TüviTüvi

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Volleemia** |

* Volleemia andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes
**Moderna COVID-19 vaktsiin** (pINN: elasomeran), koodnimega **mRNA-1273** ja mida müüakse kaubamärgi all **Spikevax**, on koroonavaktsiin, mille on välja töötanud Moderna, Ameerika Ühendriikide Riiklik Allergia- ja Nakkushaiguste Instituut (NIAID) ning Biomedical Advanced Research and Development Authority (BARDA). Seda kasutatakse 18-aastastel ja vanematel inimestel, et kaitsta neid COVID-19 põhjustava SARS-CoV-2 viiruse vastu. See on ette nähtud manustamiseks kahe 0,5 ml annusena, mis manustatakse lihasesisese süstena 29-päevase intervalliga.

Moderna vaktsiin stimuleerib keha loomulikku kaitset (immuunsüsteemi). Vaktsiini toimel toodab organism ise COVID-19 haigust põhjustava viiruse vastast kaitset (antikehasid). Moderna koroonavaktsiin sisaldab mRNA-d, mis kannab rakkudeni juhised viiruses sisalduva ogavalgu tootmiseks. Rakud reageerivad ogavalgule antikehade tootmisega, mis aitavad viiruse vastu võidelda. See aitab kaitsta COVID-19 haiguse eest.

Moderna koroonavaktsiini kasutamine alla 18 aasta vanustel lastel ei ole soovitatav. Euroopa Ravimiameti Inimravimite komitee (CHMP) hinnangul võib Spikevaxi koroonavaktsiini näidustusi laiendada ka noortele vanuses 12–17 eluaastat.

Novembris 2020 avaldas Moderna, et nende COVID-19 vaktsiini efektiivsus on 94,5 %. "Meil on vaktsiin, mis võib peatada COVID-19," ütles Moderna president Stephen Hoge.

III faasi uuringu esialgsed tulemused näitavad, et vaktsiini efektiivsus on püsiv, jäädes 93% juurde kuus kuud pärast teist annust.

Euroopa Ravimiameti (EMA) Inimravimite Komitee (CHMP) jõudis järeldusele, et COVID-19 vaktsiini Spikevax tõhustusannusete kasutamist võib kaaluda 18-aastastel ja vanematel inimestel.

Soovitus põhineb uuringute tulemustel, mis näitasid, et Spikevaxi vaktsiini kolmas annus 6 kuni 8 kuud pärast teist doosi suurendas langustrendis olnud COVID-19 põhjustava SARS-CoV-2 viiruse vastaste antikehade arvu. Tõhustusannus on poole väiksem esmase vaktsiinikuuri ühekordsest annusest.

Viited
------

1. ↑  Moderna COVID-19 vaccine Wikipedia
2. ↑  Moderna COVID-19 vaktsiin Tartu Ülikooli Kliinikum
3. ↑  COVID-19 Vaccine Moderna vaktsiini infoleht vaktsineeritavale Ravimiamet
4. ↑  Euroopa Ravimiamet soovitab laiendada Moderna koroonavaktsiini Spikevax näidustust ka noortele vanuses 12 – 17 Ravimiamet, 23.07.2021
5. ↑  COVID-19 vaccine Spikevax approved for children aged 12 to 17 in EU European Medicines Agency, 23.07.2021
6. ↑  Moderna сообщила об эффективности ее вакцины от COVID-19 на 94,5% Kommersant
7. ↑  Компания Moderna заявила о 95-процентной эффективности своей вакцины от коронавируса Meduza
8. ↑  We can stop COVID-19: Moderna vaccine success gives world more hope Reuters
9. ↑  Moderna says Covid vaccine durable for at least six months France 24. Agence France-Presse. 5 August 2021
10. ↑  Euroopa Ravimiameti seisukoht Spikevaxi tõhustusdoosi kohta Ravimiamet 26.10.2021

Välislingid
-----------

* Koduleht
* Spikevax vaktsineeri.ee
* Moderna COVID-19 Vaccine Wikipedia
* Publications and External Resources | Moderna, Inc. *inglise keeles*
Antanavase kabel
**Antanavas** (poola keeles *Antonowo*) on küla Leedus Kazlų Rūda omavalitsuses, Antanavase valla halduskeskus. Külas on postkontor, põhikool ja raamatukogu. Antanavas asub Pilvė jõe kaldal. Külas tegutseb piiritusevabrik, seal ammutatakse mineraalvett. Vaatamisväärsusteks on mõisa park ja XVIII sajandil ehitatud puidust kabel.

Antanavase mõis rajati XVIII sajandil, samast ajast pärinevad ka piiritusevabrik ja kabel. Algselt kuulus küla Jan Antoni Chrapowickile. Tema teise nime järgi on küla ka nime saanud. Küla elanikud osalesid Jaanuariülestõusus. 1923. aastal tükeldati suurem osa mõisa maadest talukruntideks. Teise maailmasõja järel tegutsesid küla ümbruskonnas Leedu metsavennad. Nõukogude ajal oli Antanavas nii kohaliku kolhoosi kui ka sovhoosi keskasula.

Viited
------

1. ↑  Marijampolės apskritis. Lietuvos statistikos departamento, vaadatud 01.01.2017.
2. ↑   Juozas Banionis. Antanavas. Visuotinė lietuvių enciklopedija, Kd. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001. 560 lk.

Välislingid
-----------

* Küla portaalis vietoves.Lt
**Nevarėnai** on alev Leedus Telšiai rajoonis, Nevarėnai valla halduskeskus. Vene keeles on alevi kohta kasutusel nimekuju Невораны.

Alevis on keskkool ja raamatukogu. Vaatamisväärsuseks on aastal 1785 valminud kirik.

Ajalugu
-------

Keskajal kuulus piirkond kuralaste Ceklise muinasmaakonda. Aastal 1602 ehitati sinna esimene kirik. Aastal 1721, pärast katku, sai kiriku juures olnud asulast turuõiguse ja kaubandusprivileegidega alev.

Aastal 1929 hakkas alevis tegutsema saekaater, selle tööks vajaliku energia andis veski. Kahe sõja vahelisel perioodil oli alevis aktiivne Leedu Laskurite Liidu osakond. Aastal 1936 valmis selle hoone, mille laval kanti ette ka mitmeid etendusi.

* NevarėnaiNevarėnai
* Nevarėnai kirikNevarėnai kirik
* Nevarėnai koolNevarėnai kool

Viited
------

1. ↑  2011. aasta Leedu rahvaloendus, vaadatud 2.02.2015.
2. ↑  Невораны. Географическо-статистический словарь Российской империи, Kd. 3 (Лаарсъ — Оятъ). СПб, 1867, 410 lk.

Välislingid
-----------

 Nevarėnai – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Alev portaalis vietoves.Lt
Turg Abengourous
**Abengourou** on linn Elevandiluuranniku idaosas Ghana piiri lähedal. Linn asub umbes 200 km riigi pealinnast Abidjanist kirde pool. Abengourou on Kesk-Comoé piirkonna, Abengourou departemangu ja Abengourou valla keskus. Linna geograafilised koordinaadid on 6° 44′ N, 3° 30′ W.

Lähimad linnad on Berekum idas Ghana territooriumil, Daoukro läänes, Agnibilékrou põhjas ja Adzopé lõunas.

Nimi
----

Linna nimi tuleb akanikeelsest väljendist *n'pé kro* ('ma ei salli pikka juttu').

Rahvastik
---------

### Elanike arv

Elanike arv oli 

* 1975. aastal 30 028
* 1988. aastal 58 974
* 1998. aastal 84 512
* 2014. aastal 135 635

### Etniline koosseis

Põhiosa linna elanikest moodustavad anjid, Ghanast sisse rännanud akanite rühm. Abengourou on anjide keskus. Seal on anjide ülempealiku, Indénié kuningriigi kuninga residents, mis on ehitatud 1882. aastal. See on kaunistatud Indénié reliikviate ja seinavaipadega.

### Religioon

Linn on katoliku kiriku Abengourou piiskopkonna keskus. Seal asub Abengourou katedraal.

Majandus
--------

Abengourou on oluline kaubanduspiirkond, kus tegeletakse maisi-, manioki-, jamsi-, banaani-, koolapähkli-, kohvi-, kakao- ja metsamüügiga. Tähtsamad põllumajandussaadused on kohv ja kakao, mida eksporditakse Abidjani kaudu.

### Transport

Linn on oluline sõlmpunkt pealinnast Abidjanist Ghanasse viival teel.

Abengourou lennujaam asub linnast kagus Bossuini lähedal.

Ajalugu
-------

Prantsuse koloniaalvõimu esindajad rajasid Abengourousse oma haldusasutuse 1896. aastal.

Haridus ja teadus
-----------------

Linnas on põllumajanduskool, mille juurde kuulub kohvi- ja kakaotaimede uurimiskeskus.

Tuntud abengouroulasi
---------------------

* Koffi Kwahulé – kirjanik
* François Yattien Amiguet – statistik

Viited
------

1. 1 2  Larousse
2. ↑  Geonames
3. 1 2  World Gazetteer[*alaline kõdulink*]
4. 1 2 3  Britannica
5. ↑  Geonames
|  |
| --- |
| Muuseumilaevana Lennusadamas 2013Muuseumilaevana Lennusadamas 2013 |
| Teenistuskäik |
| **Saksamaa** |
| **Nimi** | 
Lindau (M1072) |
| **Ehitaja** | 
Burmeister-Werft Bremen-Burg,Saksamaa |
| **Vette lastud** | 
16. veebruar 1957 |
| **Teenistuses alates** | 
24. aprill 1958 |
| **Teenistuse lõpp** | 
19. oktoober 2000 |
| **Saatus** | 
kingiti Eesti Mereväele |
| Teenistuskäik |
|  **Eesti** |
| **Nimi** | 
EML Sulev (M312) |
| **Teenistuses alates** | 
2000 |
| **Teenistuse lõpp** | 
2009 |
| **Staatus** | 
muuseumlaev |
| **Märkused** | 
lammutatud |
| Laeva üldandmed |
| **Klass ja tüüp** | 
Lindau |
| **Veeväljasurve** | 
495 tonni |
| **Pikkus** | 
47,1 m |
| **Laius** | 
8,3 m |
| **Kiirus** | 
16,5 sõlme |
| **Meeskond** | 
37 |
| **Relvastus** | 
1×40 mm automaatkahur, 2×12,7 mm raskekuulipilduja, miiniotsimisvarustus |
| **Moto** | 
Certum Est |
| **Vapp** |  |

**EML Sulev M312** on endine Eesti mereväe Lindau-klassi miinijahtija ja muuseumlaev.

Ajalugu
-------

### Saksamaal

Laev võeti teenistusse Saksamaal 24. aprillil 1958 miinitraalerina nimega *Lindau* (M 1072). Oli esimene sõjajärgsel Lääne-Saksamaal ehitatud sõjalaev ja esimene oma laevaklassi laev. Ehitati 1978 ümber miinijahtijaks (klass 331). Esialgu kuulus Lindau 4. miinilaevade divisjoni Wilhelmshafenis, alates 1997. aastast 6. miinilaevade divisjoni. 2000. aasta sügisel arvati teenistusest välja. 

### Eestis

Laev anti 29. septembril 2000 Eestile üle ja hakkas alates oktoobrist 2000 teenima Eesti Mereväes nimega *EML Sulev M312*. Sulevi sõpruslinnaks sai alates 2001. aastast Kuressaare ja laev külastas oma sõpruslinna Kuressaare merepäevade raames.

26. märtsil 2009 arvati laev pärast Sandown-klassi miinijahtijate hanget teenistusest välja koos teise sama klassi laevaga EML Wambola M311. 

50-aastane laev anti Eesti sõjamuuseumi omandusse ja see seisis 2010. aastast muuseumlaevana Tallinnas Meremuuseumi Lennusadamas. Alates 2013. aastast oli Sulev avatud külastajaile sadama B-kai ääres. Ebaselgeks osutus aga kahe muuseumi vahel jaguneva laeva ülalpidamise korraldamine. 2016. aastal suletigi laev külastajatele ja jäeti praktiliselt kasutuna sadama A-ujuvkai äärde seisma. Ajaloolise väärtusega, aga juba kehvas seisus laeva ei soovinud raha puudusel tagasi kodumaale viia ka sakslased. Et Meremuuseum soovis kaikoha Lennusadamas mõistlikumaks kasutamiseks vabastada, viidi Sulev mõne aasta pärast Miinisadamasse, kus jäi ootama lõplikku mahakandmist. 

2021. või 2022. aastal anti Sulev lammutamisele.

### Komandörid Eestis

* Vanemleitnant Annes Vainamäe (2000–2001)
* Leitnant Marek Vesiaid (2001–2002)
* Vanemleitnant Jüri Saska (2002–2003)
* Leitnant Rain Terras (2003–2004)
* Leitnant Tarmo Sepp (2005–2006)
* ? (2006–2009)

Vaata ka
--------

* Lindau-klassi miinijahtija – laevaklassi üldkirjeldus
* Wambola M311 – sõsarlaev Eesti Mereväes
* Sulev (torpeedopaat) – esimene samanimeline sõjalaev Eesti Mereväes

Välislingid
-----------

* Sulevi video
* EML Wambola ja Sulev teenistusest väljaarvamine 26.03.09
**Cannes** [kann] on linn Lõuna-Prantsusmaal Vahemere rannikul Provence-Alpes-Côte d'Azuris. Kuulub Alpes-Maritimesi departemangu.

Asub 36,5 km kaugusel Nice'ist, 55 km kaugusel Monacost ja 60 km kaugusel Itaalia piirist. Linn on tuntud tänu alates 1946. aastast toimuvale Cannesi filmifestivalile. Linnas toimub ka muusikamess Midem.

Linna lähedal meres asuvad Lérinsi saared, kuhu pääseb praamiga. Linnast läände jääb Estereli mäestik.

Kliima
------

Linnas on vahemereline kliima kuumade suvede ja pehmete talvedega. Juuli keskmine õhutemperatuur on 22,1 °C, jaanuari keskmine õhutemperatuur on 7,9 °C. Aasta keskmine sademete hulk on 857,7 mm.

Ajalugu
-------

Linna kohale rajasid liguurid 2. sajandil eKr Aegitna asula. 69. aastal pKr toimus seal kokkupõrge Othose ja Vitelliuse vägede vahel. 19. sajandi alguseni oli Cannes väike kaluriküla, 1830ndatel hakkasid Cannesi suvilaid rajama prantsuse ja välismaa aadlikud. Sinna asus elama ka endine briti lordkantsler Henry Brougham. 1868 hakati rajama promenaadi La Croisette. 20. sajandi alguses avati seal mitu luksushotelli. Linna keskel asub 9 hektari suurune kalmistupark Cimetière du Grand Jas.

Linnapea on alates 2014. aastast David Lisnard.

Majandus
--------

Osaliselt linna piires asub Cannesi Mandelieu kosmosekeskus.

Cannes on tähtis turismilinn. Suveperioodil võib elanike arv kasvada kolmekordseks. Linnas on kolm kasiinot.

Transport
---------

Linnast 24 km kirdes asub Nice'i Côte d'Azuri lennujaam. Pariis asub 8 tunni autosõidu kaugusel mööda A8-kiirteed. Linnal on ka raudteeühendus suuremate Prantsusmaa linnadega.

Sport
-----

Linna võrkpalliklubi RC Cannesi naiskond on mitmekordne Prantsusmaa meister. Ka meeste võrkpalliklubi AS Cannes on tulnud korduvalt Prantsusmaa meistriks.

* La CastreLa Castre
* 
* Cannes satelliidifotolCannes satelliidifotol
* Cannesi raekodaCannesi raekoda

Viited
------

1. ↑  Populations légales 2020

Välislingid
-----------

* Linna koduleht
|  |  |
| --- | --- |
| Suuruse nimetus | elektrivool, voolutugevus |
| Suuruse tähis | *I* |
| SI ühiku nimetus | amper |
| SI ühiku tähis | A |

**Elektrivoolu tugevus** ehk **voolutugevus** on füüsikaline suurus, mis võrdub ajaühikus elektrijuhi ristlõike pinda läbinud elektrilaenguga:

{\displaystyle I={\frac {\Delta Q}{\Delta t}}},
kus {\displaystyle \Delta Q} on aja {\displaystyle \Delta t} jooksul juhti läbinud laeng.

Elektrivoolu tugevus on rahvusvahelises füüsikaliste suuruste süsteemis üks seitsmest põhisuurusest ja selle mõõtühik amper on üks seitsmest SI-süstemi põhiühikust. Elektrivoolu tugevus on 1 amper, kui juhtme ristlõiget läbib sekundis elektrilaeng 1 kulon.

Alalisvoolu tugevus elektriahela lõigus on Ohmi seaduse kohaselt võrdeline ahelalõigu otste vahelise pingega ja pöördvõrdeline selle ahelalõigu takistusega.

Voolutugevust mõõdetakse ampermeetriga, kusjuures ampermeeter ühendatakse vooluringi jadamisi.

Voolutugevuse näiteid
---------------------

|  |  |
| --- | --- |
| Operatsioonvõimendi sisendvool | 0,000 000 001 A = 1 nA (nanoamper) |
| Käekella voolutarve | 0,000 001 A = 1 µA (mikroamper) |
| Indikaator-valgusdiood | 0,002 A … 0,002 A = 2 mA … 20 mA |
| Hõõglambiga taskulamp | 0,2 A = 200 mA |
| Soojapuhur | 6 A … 10 A |
| Keevitusvool | 30 A ... 300 A |
| Auto starter käivitamisel | 100 A … 300 A |
| Elektriveduri ajam | > 300 A |
| Välk | ~ 100 000 A |

Vaata ka
--------

* Elektrivool
* Voolutihedus
* Elektrilöök
**Nouvelle-Amsterdam** (**Île Amsterdam**; tuntud ka nimede **Nouvelle-Amsterdam** ja **Nieuw-Amsterdam** all) on väike vulkaanilise tekkega saar India ookeani lõunaosas (37°50'S, 77°30'E ). Paikneb lähimatest mandritest ja asustatud piirkondadest umbes 3000 km kaugusel, olles üks kõige eraldatum paik maailmas. 

Nouvelle-Amsterdam asub India ookeani keskmäestiku piirkonnas ja on tekkinud kahest üle merepinna kerkinud vulkaanist viimase 690 000 aasta jooksul. Tänapäeval esineb saarel vulkanismi jäänuknähtusi. 

Kujult meenutab saar põhja-lõunasuunalist ellipsit, mis on 9,2 km pikk, 7,4 km lai. Pindala on 55 ruutkilomeetrit ja rannajoone pikkus 28 km. Rannik on peaaegu kogu ulatuses kaljune, vaid saare põhja- ja loodeosas on paar laugemat kohta. Suurimad kaljud kerkivad läänerannikul ookeanist 400–700 meetri kõrgusele. Kõige kõrgem paik on Mont de la Dives (La Divese mägi) mis ulatub 881 m ü.m.p. 

Nouvelle-Amsterdami saarel valitseb parasvöötmeline ookeanikliima. Aasta keskmine õhutemperatuur on 13,8 °C. Külmim kuu on august kuu keskmise õhutemperatuuriga 11,2 °C ning kõige soojem kuu veebruar keskmise temperatuuriga 17,0 °C. Madalaim mõõdetud õhutemperatuur on +1,8 °C (juulis 1964) ja kõrgeim 25,8 °C (jaanuaris 1989). Aasta keskmine sajuhulk on keskmiselt 1121 mm. Sajusem on talv ning sajupäevi on aastas 238. Valitsevad loodetuuled, mille keskmine kiirus on 7,4 m/s (27 km/h), tormi-iile (vähemalt 16 m/s) esineb kuni 163 päeval aastas. Tugevaimad mõõdetud puhangud on kiirusega 140–200 km/h (kuni 56 m/s). 

Taimestikus valdavad saare madalamas osas rohumaad, kõrgemal valitsevad puhmastaimed ja samblad. Saare algupärane taimestik ja loomastik on tugevalt kannatanud nii juhuslikult kui sihilikult sisse toodud liikide mõjul. Olulist mõju on avaldanud 1871. aastal sisse toodud veised, kes tänapäevaks moodustavad kuni 2000 isendist koosneva metsiku populatsiooni, mis on kohaliku taimestiku ja loomastiku kaitsmiseks piiratud taraga saare lõunaossa. 

Nouvelle-Amsterdami saare avastas oma esimesel ümbermaailmareisil Hispaania meresõitja Juan Sebastián Elcano 18. märtsil 1522, kuid ei pannud sellele nime. Aastal 1633 nimetas Hollandi kapten Anthonie van Diemen saare oma laeva järgi Nieuw Amsterdam (hollandi k. Uus Amsterdam). Prantsuse kapten Pierre François Péron veetis saarel merehädalisena kolm aastat (1792–1795). Aastal 1924 liideti saar koos Saint-Pauli saarega formaalselt Madagaskariga ja muudeti nii Prantsusmaa kolooniaks. 

Esimene Prantsuse uurimisbaas rajati Nouvelle-Amsterdami saarele 1949. aastal ja nimetati Camp Heurtiniks. Sestpeale on saarel tehtud atmosfääri- ja ilmamõõtmisi, uuritud seismoloogilist aktiivsust ja tehtud geomagnetilisi mõõtmisi.
Mecklenburg-Schwerini suurhertsog Friedrich Franz II
**Friedrich Franz II** (28. veebruar 1823 – 15. aprill 1883) oli Preisimaa ohvitser ja Mecklenburg-Schwerini suurhertsog 7. märtsist 1842 kuni 15. aprillini 1883.

Elulugu
-------

Ta sündis Ludwigslusti lossis Paul Friedrichi ja selle naise Alexandrine vanema pojana. Ta sai suurhertsogkonna pärijaks pärast oma vanavanaisa Friedrich Franz I surma 1. veebruaril 1837. Friedrich Franz sai eraharidust 1838. aastani. Siis õppis ta Blochmanni instituudis Dresdenis, enne kui läks Bonni ülikooli. Friedrich Franz sai isa järel suurhertsogiks 7. märtsil 1842.

Friedrich Franz teenis teise Schleswigi sõja ajal kindralfeldmarssal Friedrich von Wrangeli kindralstaabis. Austria-Preisi sõja ajal juhatas ta vägesid, kes okupeerisid Leipzigi ja piirasid Nürnbergi. Ta võttis osa ka Prantsuse-Preisi sõjast, mille ajal tehti ta Reimsi kindralkuberneriks, ja juhatas Saksa vägesid, mis piirasid Touli. Ta kaitses Preisi vägesid Pariisi piiramise ajal *Armée de la Loire*'i rünnaku eest. Ta võitis Prantsuse vägesid Beaune-La-Rolande ja Beaugency lahingutes.

Friedrich Franz suri 15. aprillil 1883 Schwerinis. Tema järel sai suurhertsogiks tema vanem poeg Friedrich Franz III.

Abielud ja lapsed
-----------------

Friedrich Franz abiellus 3. novembril 1849 Ludwigslustis Auguste Reuß zu Köstritziga. Nad said järgmised lapsed:

* Friedrich Franz III (19. märts 1851 – 10. aprill 1897)
* Paul Friedrich (19. september 1852 – 17. mai 1923)
* Marie (14. mai 1854 – 5. september 1920)
* Nikolaus (18. august 1855 – 23. jaanuar 1856)
* Johann Albrecht (8. detsember 1857 – 16. veebruar 1920)
* Alexander (13. august 1859 – 13. august 1859)

Friedrich Franz abiellus 4. juulil 1864 Darmstadtis Anna von Hessen-Darmstadtiga. Nad said ühe lapse

* Anna (7. aprill 1865 – 8. veebruar 1882)

Kolmandat korda abiellus ta 4. juulil 1868 Marie von Schwarzburg-Rudolstadtiga. Nad said järgmised lapsed:

* Elisabeth (10. august 1869 – 3. september 1955)
* Friedrich Wilhelm (5. aprill 1871 – 22. september 1897)
* Adolf Friedrich (10. oktoober 1873 – 5. august 1969)
* Heinrich (19. aprill 1876 – 3. juuli 1934)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Paul Friedrich** | **Mecklenburg-Schwerini suurhertsog**1842–1883 | Järgnev**Friedrich Franz III** |
**Balthasar** (1451 – 16. märts 1507) oli Mecklenburgi hertsog ning koadjuutor Hildesheimi piiskopkonnas aastatel 1471-1474 ja Schwerini piiskopkonnas aastatel 1474-1479.

Balthasar oli Heinrich IV ja tema naise Dorothea noorim poeg. Täisikka jõudes valis Balthasar kirikliku karjääri. Ta oli koadjuutor Hildesheimi piiskopkonnas aastatel 1471-1474 ja seejärel Schwerini piiskopkonnas aastatel 1474-1479. Ilmselt polnud ta kirikliku eluga rahul ja naasis 1479. aastal ilmalikku ellu. Pärast emapoolset vahendamist jõuti 13. jaanuaril 1480 vanemate vendadega kokkuleppeni hertsogkond jaotada. Vend Albrecht VI sai suurema osa endisest Werle vürstkonnast, samas kui Balthasar ja vend Magnus II valitsesid ühiselt ülejäänud hertsogkonda. Pärast Magnuse surma valitses Balthasar koos Magnuse poegadega.

Balthasar suri 16. märtsil 1507 (või vähemtõenäoliselt 17. märtsil) Wismaris ja maeti Doberaner Münsterisse.

Ta abiellus 1487. aastal Pommeri hertsogi Erich II tütre Margaretega. Nad ei saanud lapsi.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev:**Albrecht VI jaMagnus II** | **Mecklenburg-Schwerini hertsogid**1479–1507koosMagnus II 1479–1503Albrecht VII 1503–1520Erich II 1503–1508Heinrich V 1503–1520 | Järgnev:**Albrecht VIIErich II jaHeinrich V** |
| Eelnev:'*Albrecht VI**1483. aastal muudeti Mecklenburg-Güstrow Mecklenburg-Schweriniks'*** |
**Uno Roosvalt** (sündinud 22. august 1941 Tallinnas) on eesti maalikunstnik.

Elukäik
-------

Uno Roosvalt õppis Pärnu Lydia Koidula nimelises 2. Keskkoolis. 1962 lõpetas Tartu Kunstikooli kunstipedagoogilise osakonna. 1963–1969 õppis Eesti NSV Riiklikus Kunstiinstituudis Lepo Mikko, Johannes Võerahansu ja Ilmar Kimmi käe all maali erialal. 

Eesti Kunstiakadeemia dotsent 1970–2011. 1985–1995 EKA maalikateedri juhataja. 

Alates 1975. aastast Eesti Kunstnike Liidu liige. 1974–1976 Üleliidulise Kunstnike Liidu stipendiaat.

Looming
-------

Näitustel alustas esinemist 1968. aastast. Läbi nelja aastakümne on Uno Roosvalti loomingu läbivaks meelismotiiviks olnud loodus, täpsemalt rannamaastikud. Viimased kümme aastat on Roosvalti suurimaks kiindumuseks tema enda sõnul põhjamaade kaljud ja mäed ning nende mitmekesine graafiline faktuur. Uno Roosvalti tuntakse ka kui kristlikku kunstnikku, tema maale on eksponeeritud suurematel ja väiksematel kiriklikel üritustel, ta on ka Märjamaa kiriku altarimaali autor.

Tunnustus
---------

* 1972 Moskva Noortenäituse diplom
* 1984 NSVL Rahvamajandusnäituse pronksmedal
* 1993 Vinni Sovhoostehnikumi maalipreemia
* 1993 ja 1994 Pühajärve preemia
* 2000 Maalijate Liidu preemia
* 2011 Konrad Mäe preemia
* 2017 Erik Haameri nimeline kunstiauhind
* 2019 Kristjan Raua preemia (isikunäitused „Hekk" Draakoni galeriis ning „Lähedalt ja kaugelt" Kuressaare Raegaleriis)

Isiklikku
---------

Tea isa oli kirikuõpetaja, praost ja assessor Albert Roosvalt.

Ta on abielus kunstnik Mari Roosvaltiga.

Viited
------

1. ↑  Uno Roosvalt Draakoni ja Hobusepea galeriis‏, Sirp, 8.08.2011
2. ↑  Uno Roosvalt mõtleb oma vanaisale. Eesti kirik, 17. oktoober 2012/

Välislingid
-----------

* Uno Roosvalt Maalikunstnike Liidu lehel
* Uno Roosvalti looming Eesti Kunstimuuseumi Digitaalkogus
Kessu päevamärk
Kessu päevamärk
**Kessu päevamärk** on päevamärk Kesselaiu põhjarannikul Suures väinas Muhu saare ja mandri vahel.

Päevamärgi geograafilised koordinaadid on 58° 38′ 14″ N, 23° 25′ 50″ E.

21 meetrit kõrge metallsõrestiktorn püstitati 1957. aastal.

Päevamärk on üks kolmest Kesselaiul asuvast navigatsioonimärgist, kuid erinevalt kahest liitsihi tulepaagist on Kessu päevamärk kasutusest maha võetud ja laguneb.

Torni otsa on võimalik pääseda mööda redeleid, kuid vahetasandite puudumise ja päevamärgi viletsa seisukorra tõttu ei ole selle otsa ronimine soovitatav.

Märgi number Veeteede Ameti nimekirjas oli 758.

2009. aasta sügisest pole torn enam navigatsioonimärgina kasutusel. Muhu vallal on kavas võtta torn kasutusele matkaraja vaatetornina.

Vaata ka
--------

* Kesse alumine tulepaak
* Kesse ülemine tulepaak

Viited
------

1. ↑  Kesse päevamärgist saab vaatetorn. Saarte Hääl, 8. oktoober 2014.

Välislingid
-----------

* Kessu päevamärk navigatsioonimärkide andmekogus
Vaade Eesti Aiakesele Aibga ahelikult
**Eesti Aiake** (vene keeles Эсто-Садок) on eesti küla Venemaal Krasnodari krais.

Eesti Aiake jääb Sotši linna haldusalasse Adleri linnarajooni. Küla asub mägedevahelises Mzõmta jõe orus Punasest Lagedast 4 km ülesvoolu. Asula keskkoht on merepinnast 578 m kõrgusel. 2002. aastal elas Eesti Aiakeses 704 inimest.

Eesti Aiakeses on kolm tänavat: Zakavkazskaja, Tammsaare ja Podgornaja.

Eesti Aiakese rajasid 1886. aastal Eestist välja rännanud talupojad. Asula rajati kohale, kust seal varem elanud ubõhhid ja abhaasid olid välja aetud. 1918. aastaks elas külas 210 elanikku ja 36 perekonda. Külal oli oma koolimaja, rahvamaja ja külavalitsuse maja. Nõukogude ajal oli see õitsev asundus. 13. septembril 2008 taasavati Eesti Aiakeses A. H. Tammsaare majamuuseum, mille remondiks eraldas Eesti kultuuriministeerium 400 000 krooni.

2014. aastal toimusid Eesti Aiakeses Sotši taliolümpiamängude murdmaasuusatamise alad. Mängudeks ehitati ülisuur raudteejaam, mille projekt võimaldas selle osaliselt, tiibehitise osas demonteerida ja uuel kohal püsti panna. Nii Punasele Lagedale kui ka Eesti Aiakesse ehitati uued hotellid. Nendest hotellidest jäävad Eesti Aiakese maa-alale hotellid Olimp, Tatjana, Vertikal, Šato, Gala-Alpik, Aibga, Pik Hotel (endine Radisson SAS Lazurnaja Pik Hotel) , Edelweiß ja Club-Hotel 4 Veršinõ. Pik Hotel asub Eesti Aiakese ja Punase Lageda vahel ning see on ainus neljatärniline mägihotell Venemaal.

Viited
------

1. ↑  Esto-Sadok (Eesti Aiake) - 125 aastat rus.postimees.ee (vene keeles)
2. ↑  Eesti asundused ja asupaigad Wenemaal (1918). Tartu: Eesti Kirjastuse-Ühisus "Postimees".
3. ↑  Sotši lähistel taasavati külastajatele Tammsaare majamuuseum uudised.err.ee
4. ↑  Fotokaameraga Sotšis, Adleris ja Eesti Aiakeses[*alaline kõdulink*] www.vooremaa.ee
5. ↑  Pärast 2014. a. on Venemaa raudteel kavas Eesti Aiakese jaam demonteerida (vene keeles)
6. ↑  KP hotellid (vene keeles)

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Eesti Aiake** |

* Vaade Eesti Aiakesele
* Punase Lageda ja Eesti Aiakese kaart (vene keeles)
Husqvarna mootorratas 1938. aastast
**Husqvarna Motorcycles GmbH** on ettevõte, mis töötab välja, toodab ja müüb Husqvarna kaubamärki kandvaid motokrossi, enduuro, *supermoto* ja tänavasõidu tüüpi mootorrattaid. 2018. aasta seisuga kuulus Husqvarna Motorcycles Austria ettevõttele KTM.

Husqvarna mootorrataste tootmise alguseks loetakse juba 1903. aastat, ehkki sel ajal toodeti küll veel motoriseeritud jalgrattaid. Mootorrattad ei olnud Husqvarnal kaugeltki mitte esimene tootmisvaldkond, näiteks alustas ettevõte 1689. aastal tööd relvade tootmisega. 1872. aastal hakati tootma kõrge kvaliteediga õmblusmasinaid ja köögiseadmeid, näiteks hakklihamasinad. 1896. aastal ilmusid tootmisse ka Husqvarna jalgrattad ning sellest juba paar aastat hiljem toodetigi esimene mootoriga jalgratas.

Kui Husqvarna esimese mootorratta valmimisest oli möödunud 30 aastat, siis 1933. aastal tänavasõidu hooajal olid need mootorrattad juba regulaarselt võimelised võistlema poodiumikohtade eest.

Sõjajärgses Euroopas tekkis uus mootorrattasõidu liik, mis ristiti motokrossiks. Juba 1953. aastaks oli hakatud korraldama mootorratastele mõeldud maastikuvõidusõite üle kogu Euroopa. Krossimootorrattad olid ühesilindrilised ja kerged mootorrattad. Motokrossiks kasutati sageli Husqvarna tänavasõidumootorrattaid, sest neid oli üsna kerge ümber teha. Juba 1959. aastal tuli Rolf Tibblin Husqvarnaga maailmameistriks motokrossis.

1960. ja 1970. aastatel muutus mootorrataste maastikusõit kogu maailmas väga populaarseks. Sel perioodil tuldi just Husqvarna mootorratastega 14 korda maailmameistriks motokrossis, 24 korda Euroopa meistriks enduuros ja võideti 11 korda Baja 1000 sari.

1970. aastate lõpus oli mootorrattatööstusest saamas üha laienev tootmisharu. Husqvarna tootmise ostis ära Rootsi ettevõte Electrolux, aga 1987. aastal müüdi tootmine omakorda Itaalias tegutsevale ettevõttele MV Agusta Motor, kes tootis ühtlasi ka Cagiva mootorrattaid. Seejärel hakkasid rootslased taas tootma oma mootorrattaid, aga seekord Husabergi nimega. 2007. aastal ostis BMW Husqvarna 93 miljoni euro eest. 2013. aastal müüdi tootmine taas algsele tootjale Rootsi. Seega hakkasid taas Husqvarna mootorrattad välja tulema Husabergiga samast tehasest. Praeguseks on Husqvarna mootorratastega tuldud maailmameistriks üle 82 korra.[*viide?*]

Husqvarna mudelid
-----------------

##### Enduuro

* TX 125
* TE 250
* TE 300
* FE 250
* FE 350
* FE 450
* FE 501
* 701 Enduro

##### Motokross

* TC 50
* TC 65
* TC 85
* TC 125
* TC 250
* FC 250
* FC 350
* FC 450

##### Supermoto

* FS 450
* 701 Supermoto

Viited
------

1. ↑  "Enduro". Originaali arhiivikoopia seisuga 22. mai 2017.
2. ↑  "Motocross". Originaali arhiivikoopia seisuga 20. mai 2017.
3. ↑  "Supermoto". Originaali arhiivikoopia seisuga 16. mai 2017.
**Pollikivi** ehk **Sookalduse rahn** on rabakivist hiidrahn Tartu maakonnas, Sookalduse külas soostunud metsamassiivis.

Kivi pikkus on 10,3 m, laius 5,4 m, kõrgus 4,3 m ja ümbermõõt 29,0 m.

Rahn on püstiste külgedega ja pealt tasase, kuid 30 kraadi loodesse madalduva laega. Rahn on pindmiselt murenev ja kooruv, laiguti sammaldunud. Rahn kallutatud tahuka kujuline, kinnislõhedega, neist mõned kujundavad laepinna ja neid järgib ka rohtunud vöönd rahnu lääneküljel.

Rahnu peetakse üheks Kalevipoja lingukiviks. Rahnu nimi viitab endisele Polli talule, mille maadel see asus. C. Grewingk märgib, et kivil olevat kasvanud nelja jalase ümbermõõduga kask, 19. sajandi keskel aga koguni suur kuusk, mille välk purustas ja koos kivitükkidega eemale paiskas. Tõepoolest lamab kivi lähikonnas mitu sama koostisega kivitükki läbimõõduga kuni 1,5 m.

Rahn on alates 1938. aastast üksikobjektina looduskaitse all.

Vaata ka
--------

* Eesti hiidrahnude loend

Viited
------

1. ↑  Pirrus, Enn (2009). *Eestimaa suured kivid*. Tallinn: Teaduste Akadeemia kirjastus.
2. 1 2  "Pollikivi". *EELIS Infoleht*. Vaadatud 28.12.2022.
3. ↑  "Pollikivi". *Keskkonnaportaal*. Vaadatud 28.12.2022.

Välislingid
-----------

* Pollikivi ürglooduse objektina Eesti looduse infosüsteemis
* Polli kivi keskkonnaportaalis
**Marko Kristal** (sündinud 2. juunil 1973 Tallinnas) on endine Eesti jalgpallur. 

Põhiliselt poolkaitsjana tegutsenud Kristal mängis aastail 1992–2005 Eesti koondises 143 kohtumist, jäädes selles arvestuses alla vaid Martin Reimile ja Konstantin Vassiljevile. 2005. aasta aprillis Norra vastu lõppenud koondisekarjääri jooksul lõi üheksa väravat. 2001. aasta 28. märtsil sai temast noorim sada korda koondises mänginud eurooplane.

Kristal mängis kodumaal valdavalt FC Floras, kus ta oli aastail 1989–1999 ja 2001–2004. Nende kahe perioodi vahele mahuvad välislepingud IF Elfsborgi ja FC Lahtiga.

Pärast mängijakarjääri lõppu 2009. aastal on Kristal töötanud treenerina.

Treenerikarjäär
---------------

Kuigi suure osa sportlaskarjäärist mängis ta FC Floras, siis treeneritööga tegi ta algust FC Flora suurima konkurendi FC Levadia juures. Algul töötas ta Levadias spordidirektorina, aga märtsis 2008, pärast Tarmo Rüütli saamist koondise peatreeneriks, sai senine abitreener Igor Prins FC Levadia peatreeneriks ja Kristal sai abitreeneriks. 

2010–2011 töötas Kristal Tartu Tammeka peatreenerina.

Koondisekarjäär
---------------

Koondisedebüüdi tegi Kristal 3. juunil 1992 sõpruskohtumises Sloveenia vastu. 77. minutil vahetas ta välja Urmas Kirsi. See oli koondise esimene kohtumine pärast taasiseseisvumist. Samas mängus tegid debüüdi ka Mart Poom, Meelis Lindmaa, Urmas Kaljend, Urmas Hepner, Igor Prins, Toomas Kallaste, Martin Reim, Indro Olumets, Sergei Ratnikov, Tarmo Linnumäe, Risto Kallaste, Viktor Alonen, Aleksandr Puštov, Urmas Kirs. Mäng lõppes viigiliselt 1:1. Kristal oli selle mängu päeval 19-aastane.

Kristalist sai 28. märtsil 2001 võõrsil Küprose vastu mängides esimene eestlane, kes on esindanud riiki koondises 100 korral.

Saavutused
----------

### Meeskondlikud

* Eesti Meistriliiga
	+ Eesti meister 1993/94, 1994/95, 1997/98, 1998, 2001, 2002, 2003
* Eesti Karikavõistlused
	+ Eesti karika võitja 1994/95, 1997/98

### Individuaalsed

* Eesti Jalgpalli Liidu hõbemärk 2004
* Eesti Punase Risti V klassi teenetemärk 2005

Vaata ka
--------

* Eesti jalgpallikoondislaste loend

Viited
------

1. ↑  Schwede, Indrek 2001. Väike jalgpallipiibel. Lk 70.
2. ↑  Marko Kristalist saab Tammeka peatreener
3. ↑  Marko Kristal lõi värava 100. koondisemängus Küprosel EJL, 5. september 2017

Välislingid
-----------

* On ainult üks Marko Kristal! Postimees, 16. aprill 2005.
* Biograafia ESBL-is

| * v
* r
FCI Levadia peatreenerid |
| --- |
| 
Ratnikov (1999–2000) • Kommussaar (2000) • Võrk (2000) • Bondarenko (2001) • Rautiainen (2002) • Pancheri (2003) • Rüütli (2003–08) • Prins (2008–10) • Puštov (2010–11) • Hohlov-Simson (2011) • Kristal (2011–2015) • Ratnikov (2016) • Prins (2016–2017) • Rogić (2017–2019) • Reim (2019–2020) • Savič & Vassiljev (2020–2022) • Stojković (2022) • Kalõnõtšenko (2022) • Andrejev (2022) • Torres (2022–) |
**Aafrika pingviin** ehk **prillpingviin** (*Spheniscus demersus*) on pingviiniliste seltsi pingviinlaste sugukonda kuuluv lennuvõimetu lind.

Aafrika pingviin on kantud ohustatud liikide nimestikku. Neid arvatakse elavat veel ligi 75 000 – 80 000 täiskasvanud isendit.

Kirjeldus
---------

Aafrika pingviin on 60–70 cm pikkune, must-valge sulestikuga lind. 

Täiskasvanud aafrika pingviini kehakaal on keskmiselt 2,2–3,5 kg.

Aafrika pingviini välimus sarnaneb Galápagose pingviini omaga.

Aafrika pingviinid poegadega. Boulders Beach, Lõuna-Aafrika Vabariik.
Harva esineb albiino aafrika pingviine.

Silmade kohal on tal roosat värvi näärmed, mis osalevad termoregulatsioonil.

Pesitsemine
-----------

Aafrika pingviinid on monogaamsed ja pesitsevad linnukolooniatena. Aafrika pingviinide paar naaseb igal aastal samasse pesitsuspaika.

Levik
-----

Looduslikult elavad aafrika pingviinid Aafrika lõunarannikul.

Pingviinide asurkonnad paiknevad Namiibia ja Algoa Bay vahele jäävatel saartel, Port Elizabethi lähistel.

Seitsmel saarel pesitsevad pingviinipaarid moodustavad 80% olemasoleva liigi arvukusest.

Tähtsaimad levikukohad Lõuna-Aafrikas on:

* Dasseni saar: 13 283 paari;
* St. Croix' saar: 8077 paari;
* Robbeni saar: 3697 paari;
* Birdi saar: 2822 paari;
* Dyeri saar: 2076 paari ja
* Bouldersi saar: 1075 paari

Namiibias Mercury saarel elas 2006. aastal 1813 paari.

Aafrika pingviine on nähtud ka Gabonis ja Mosambiigis.

Loomaaedades
------------

Aafrika pingviine paigutatakse vahel ka loomaaedadesse elama.

* Sukelduv aafrika pingviinSukelduv aafrika pingviin
* Väga haruldane albiino aafrika pingviinVäga haruldane albiino aafrika pingviin
* Noored pingviinid sulekasukat tuulutamasNoored pingviinid sulekasukat tuulutamas
* Aafrika pingviinide kolooniaAafrika pingviinide koloonia
* Skelett (Museum of Osteology, Oklahoma City)Skelett (Museum of Osteology, Oklahoma City)
* Aafrika pingviini munaAafrika pingviini muna

Viited
------

1. ↑  "African Penguin Spheniscus demersus". BirdLife International. 2013. Vaadatud 20.06.2015
2. ↑  Spheniscidae, Maailma linnunimetuste andmebaas. Vaadatud 20.06.2015
3. ↑  Livio Favaro, Laura Ozella, Daniela Pessani, The Vocal Repertoire of the African Penguin (Spheniscus demersus): Structure and Function of Calls, 30. juuli 2014, DOI: 10.1371/journal.pone.0103460. Vaadatud 20.06.2015
4. ↑  "Spheniscus demersus". ADW. Vaadatud 20.06.2015
5. ↑  Albino penguin 'one-in-a-million'. 13. detsember 2002. Vaadatud 4.07.2015

Kirjandus
---------

* Spheniscus demersus
* African Penguin Spheniscus demersus, BirdLife International, 2013
* Live Penguin Cams
**Julian Weber** (sündinud 29. augustil 1995 Mainzs) on Saksamaa kergejõustiklane, odaviskaja.

Ta tuli 2013. aastal Rietis juunioride Euroopa meistriks tulemusega 79.86.

Weber tegi täiskasvanute tiitlivõistluste debüüdi 2016. aasta suveolümpiamängudel Rio de Janeiros, kui pääses finaali ja oli tulemusega 81.36 üheksas.

2019. aasta maailmameistrivõistlustel Dohas viskas Weber finaalis 81.26 ja oli kuues.

2021. aastal toimunud Tokyo olümpiamängudel sai ta tulemusega 85.30 neljanda koha.

2022. aasta juunis viskas Weber Hengelos isikliku rekordi **89.54**. Kodustel Müncheni Euroopa meistrivõistlustel tuli ta Euroopa meistriks tulemusega 87.66.

Ta on odaviskes kolmekordne Saksamaa meister (2021, 2022, 2023).

Viited
------

1. 1 2  "Julian Weber". *eurosport.com*. Vaadatud 7. augustil 2023.

Välislingid
-----------

* Julian Weber Rahvusvahelise Kergejõustikuliidu kodulehel Muuda Vikiandmetes

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Julian Weber** |
**Pattani provints** on 1. järgu haldusüksus Tais. See asub riigi lõunaosas Tai lahe ääres.

2020. aastal oli provintsi rahvaarv 729 581. 2017. aastal olid elanikest 87% moslemid ja 13% budistid.

Provints jaguneb 12 ringkonnaks (*amphoe*).

Viited
------

1. ↑
2. ↑

Välislingid
-----------

* 

Tai provintsid

Amnat Charoeni • Ang Thongi • Ayutthaya • Bangkok • Bueng Kan • Buri Rami • Chachoengsao • Chai Nati • Chaiyaphumi • Chanthaburi • Chiang Mai • Chiang Rai • Chon Buri • Chumphoni • Kalasini • Kamphaeng Pheti • Kanchanaburi • Khon Kaeni • Krabi • Lampangi • Lamphuni • Loei • Lop Buri • Mae Hong Soni • Maha Sarakhami • Mukdahan Nakhon Nayoki • Nakhon Pathomi • Nakhon Phanomi • Nakhon Ratchasima • Nakhon Sawani • Nakhon Si Thammarati • Nani • Narathiwati • Nong Bua Lam Phu • Nong Khai • Nonthaburi • Pathum Thani • Pattani • Phangnga • Phatthalungi • Phayao • Phetchabuni • Phetchaburi • Phichiti • Phitsanuloki • Phrae • Phuketi • Prachin Buri • Prachuap Khiri Khani • Ranongi • Ratchaburi • Rayongi • Roi Eti • Sa Kaeo • Sakon Nakhoni • Samut Prakani • Samut Sakhoni • Samut Songkhrami • Saraburi • Satuni • Sing Buri • Si Sa Keti • Songkhla • Sukhothai • Suphan Buri • Surat Thani • Surini • Taki • Trangi • Trati • Ubon Ratchathani • Udon Thani • Uthai Thani • Uttaraditi • Yala • Yasothoni
Sirutiškise mõisa peahoone
**Sirutiškise mõis** (leedu *Sirutiškio dvaras*) on endine mõis Leedus Kėdainiai rajoonis Surviliškise valla Sirutiškise külas.

Ajalugu
-------

Algselt kandis mõis **Panevėžysi mõisa** nime. XVIII sajandil sai mõisa omanikuks Simonas Sirutis; tema järgi sai mõis praeguse nime. Sirutiškise mõisa nime kasutati esimest korda 1760. aastal. XIX sajandi lõpus läks mõis Komarowskite suguvõsa valdusse, kes rajasid ka praeguse mõisakompleksi. Tol perioodil oli ümbruskonnas veel kolm mõisa; esimene neist kuulus Stankiewiczitele, teine Sworonowiczitele, kolmas Macenowiczitele, aga need ehitised pole tänapäevani säilinud.

Mõisakompleks
-------------

Kuivati
Mõisakompleksist on säilinud kahekorruseline uusklassitsistlik peahoone. Seda iseloomustab rikkalik dekoor, ent hoone on üsna halvas seisukorras. Risaliit on asümmeetriline, hoone katusel on vaatetorn. Hoone ja mõisakompleksi rajas kruusakarjääri kaldale A. Komarowski. Pärast seda, kui nõukogude võim oli mõisa võõrandanud, asusid hoones põhikool, kultuurimaja, raamatukogu, elektriseadmete tehas ja koduloomuuseum. Hoone omanik on tänapäeval Viktor Uspasskihh.

Ülejäänud mõisakompleksist on säilinud vaid üks kuivati ja kuue hektari suurune Nevėžise jõe äärde laskuv park. Pargis kasvavad tammed, saared, vahtrad ja Euroopa lehised. Pargist viib kuuseallee rahulasse, kuhu on maetud mõisa omanikud.

Viited
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Sirutiskise mõis** |

* Sissekanne Leedu mõisate veebisaidil; skeem (*leedu keeles*)
* Sissekanne Leedu mõisate veebisaidil; fotod (*leedu keeles*)
* Video Sirutiškise mõisast
* Fotoreportaaž Sirutiškise mõisast (*leedu keeles*)
**Braunau Inni ääres** on linn Austria loodeosas Ülem-Austria liidumaal. Linn asetseb umbes 90 kilomeetrit Linzist läänes ja umbes 60 kilomeetrit Salzburgist põhjas, Braunau on väga lähedal Saksamaa piirile. Aastal 2001 elas seal 16 400 inimest.

Braunaud esmamainiti umbes 810. aastal ja linna staatuse sai juba 1260. aastal, seega on ta üks vanimatest linnadest Austrias. Ajalooliselt oli see linn sõjaliselt kindlustatud ja oli väga tähtis kaubanduslinn. Inni jõe tõttu oli seal tihe laevaliiklus ning peamiselt kaubeldi soolaga. Ajaloo vältel on Braunau kuulunud isegi Baierile - enne 1779. aastat ja aastail 1809-1816.

Braunaus asub ka kuulus 99 meetri kõrgune kirikutorn, mis ehitati sinna juba 15. sajandil.
Braunau on kurikuulus ka Adolf Hitleri sünnilinnana. Hitleri sünnikoha lähedale on rajatud ka mälestuskivi natsismiohvritele.

Tänapäeval on Braunaus palju koole, ametikoole ning kõrgkoole, tegeldakse elektroonikatööstusega ja metallurgiaga, ka on arenenud klaasitööstus.

Kohalik jalgpallivõistkond S.V. Braunau jõudis pärast kahte edukat hooaega isegi Austria esimesse liigasse, kuid 2000. aastal tabas jalgpallivõistkonda pankrot. Võistkond taasasutati nimega *F.C. Braunau*.

Viited
------

1. ↑  Einwohnerzahl 1.1.2018 nach Gemeinden mit Status, Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 9.03.2019.

Välislingid
-----------

* Braunau koduleht