recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
John Clostermani maal

Katkend Henry Purcelli aariast "Dido ja Aeneas" 
**Henry Purcell** (10. september 1659 Westminster, London – 21. november 1695 Westminster, London) oli inglise helilooja ja organist.

Ta oli barokiajastu suurim inglise helilooja, kes ühendas oma muusikasse itaalia ja prantsuse stiili elemente ja kujundas välja äratuntava inglise barokkmuusika stiili.

Elu
---

Henry Purcelli perekond elas alates 1659. aastast mõnisada meetrit Westminster Abbeyst läänes. Tema isa Henry Purcell seenior oli Kuningliku kapelli liige ja oli laulnud kuningas Charles II kroonimisel. Tema vanem vend Thomas Purcell (suri 1682) oli samuti muusik. Henry Purcell seenioril oli kolm poega: Edward, Henry ja Daniel. Noorim vend Daniel Purcell (suri 1717) oli viljakas helilooja, kes muuhulgas kirjutas pärast Henry surma suurema osa ooperi "India kuninganna" viimasest vaatusest.

Pärast oma isa surma 1664. aastal sai noor Henry onu hoolealuseks, kes oli temasse väga kiindunud. Ka Thomas oli kuningliku kapelli liige ja korraldas ka Henry vastuvõtmise kooripoisiks. Tema esimene õpetaja oli kapten Henry Cooke (suri 1672) ja hiljem Pelham Humfrey (suri 1674) Henry oli kooripoiss kuni häälemurdeni 1673. aastal, mil ta sai orelimeistri John Hingstoni abiliseks. Hingstoni ülesandeks oli hoida ja hooldada kuninga õukonna pille.

On mainitud, et Henry komponeeris juba üheksa-aastaselt, kuid tema varaseim säilinud teos on 1670. aastal kirjutatud ood kuninga sünnipäevaks. Tema teoseid on hoolimata põhjalikest uuringutest raske dateerida. Arvatakse, et lapsena kirjutas ta kolmeosalise laulu "Sweet tyranness, I now resign" Pärast Humfrey surma jätkas Purcell õpinguid Dr. John Blow juures. 1676. aastal sai ta käsikirjade ümberkirjutaja ametikoha Westminster Abbeys. Ta kirjutas oma esimese hümni "Lord, who can tell" 1678. aastal.

Purcell töötas kuninglikus kapellis organisti ja lauljana. Ka tema haud on Westminster Abbeys oreli lähedal.

Looming
-------

Purcell lõi vaimulikku, kammer- ja lavamuusikat. Tema kirjutatud on ainus inglise barokkooper "Dido ja Aeneas" (1689), Vergiliuse eepose ainetel, samuti on ta kirjutanud muusikat reale semiooperitele.

Viited
------

1. 1 2  Zimmerman, Franklin. Henry Purcell 1659–1695 His Life and Times. (New York City: St. Martin’s Press Inc. 1967), 34.
2. ↑  Holman, Peter and Robert Thompson. "Henry Purcell (ii)," Grove Music Online, ed. L. Macy (accessed 17 March 2006), grovemusic.com
3. 1 2  Encyclopaedia Britannica 11th ed. 1911, p. 658.
4. 1 2  Westrup, J. A. Purcell. (London: J. M. Dent & Sons Ltd. 1975), 8.
5. ↑  Burden, Michael. The Purcell Companion. (Portland, Oregon: Amadeus Press, 1995), 55.
6. ↑  Burden, Michael. The Purcell Companion. (Portland, Oregon: Amadeus Press, 1995), 58.
7. ↑  Zimmerman, Franklin. Henry Purcell 1659–1695 His Life and Times. (New York City: St. Martin’s Press Inc. 1967), 29.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Henry Purcell** |
Bornsminde mõisa peahoone
**Bornsminde mõis** (läti keeles *Bornsmindes muiža*, saksa keeles *Bornsmünde*) on mõis Lätis Rundāle piirkonnas Rundāle vallas Ziedoņis. 

Mõis rajati aastal 1462, mil Johann von Mengede andis selle Heidenite suguvõsale. XV sajandi lõpust kuni võõrandamiseni aastal 1920 kuulus mõis Schöppingite suguvõsale. Pärast võõrandamist tegutses mõisas aianduskool, aastast 2000 on see eravalduses.

Peahoone rajati aastal 1763 ühekorruselise barokkstiilis hoonena. Aastail 1805–1806 lisati teine korrus ning maja muudeti Pietro Poncino projekti järgi klassitsistlikuks. 1880. aastatel võeti mõisa ümberehitamine taas käsile, lisati torn ja muudeti häärber uusgooti stiilile vastavaks. Aastal 1962 remonditi peahoonet, mille käigus see kaotas nii välisilmes kui ka interjööris. Mõisa kõrvalhoonetest on säilinud teenijate maja.

Pargi rajamist alustati aastal XIX sajandi algul, XIX sajandi teisel poolel lisati dendropark. Parki ehtis hiinapärane teepaviljon. Park laskus Lielupe jõeni, jõe kaldal oli park vabakujundusega, seda ehtisid pärnaalleed.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Bornsminde mõis** |

* Sissekanne Läti mõisate veebisaidil; fotod (*läti keeles*)
**Šķirstiņi** on küla (*mazciems*) Lätis, nüüdisaegse haldusjaotuse järgi Limbaži piirkonnas Viļķene vallas.

Küla asub valla keskosas Svētupe jõe ääres ja jääb valla keskusest Viļķenest kolm kilomeetrit itta. Külas asub Šķirstiņi bussipeatus.

Nüüdisaegne asula on endisaegse Šķirstiņi mõisa (Napküll) keskus. XIX sajandi kuuekümnendatel aastatel kuulusid mõisakompleksi häärber, kõrts ja veski. Veski tarbeks rajati mõisa juurde paisjärv, veski ise tegutses Teise maailmasõjani. Häärber rajati XIX sajandil. Tegemist oli puidust hoonega, mida kattis tellistest vooderdis. Pärast võõrandamist asusid seal vaestemaja ja rahvamaja, hiljem kujunes see Raudupese talu elumajaks. Nõukogude perioodil asusid seal kohaliku kolhoosi kontor, klubi ja pood. Aastal 1948 asutatud põllumajanduslik artell Dzirkstele oli toonase Valmiera rajooni alade esimene kolhoos. Aastal 1957 sealne kolhoos likvideeriti ja selle maad liideti Viļķene sovhoosiga. 1999. aasta detsembris hävis sealse mõisa häärber tules.

Külas asuv Ungurkalnsi ehk Ozoliņi mäe linnamägi on muinsusmälestisena riikliku kaitse all.

Aastal 2007 oli külas 18 elanikku.

Välislingid
-----------

* Sissekanne Läti Georuumiinfo Agentuuri andmebaasis

| * v
* r
Viļķene valla asulad |
| --- |
| 
Āboltiņi **·**  Āstere **·**  Blome **·**  Brīdaga **·**  Ķirbiži **·**  Lapsiņas **·**  Rūkas **·**  Rūstuži **·**  Šķirstiņi **·**  Vaigaži **·**  **Viļķene** **·**  Vitrupe **·**  Voldes |

1. ↑  Vietvārdu datubāze
2. ↑  Autotransporta direcija
3. ↑  Viļķenes pagasts
4. ↑  Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija
Stende mõisa peahoone
Vaade Stende mõisa veskipaisult põhja suunas endiste mõisa majandushoonete poole
**Stende mõis** (läti keeles *Stendes muiža*, ka *Dižstendes muiža*) on mõis Lätis Talsi piirkonnas Lībagi vallas Dižstendes. Saksa keeles *Gut-Stenden*, ka *Groß-Stenden*.

Stende mõisa on esmamainitud 1288. 15. sajandist on teada omanik Marquard Stekemes, aga aastast 1556 Philipp von der Brügen. Pärast võõrandamist hakkas aastast 1922 mõisas tööle sordiaretusjaam. Peahoonesse rajati aastal 1925 korterid; korterelamuna on see olnud pidevalt kasutuses, seetõttu on hoone ka hästi säilinud.

Mõisa vanim hoone on 16. sajandil rajatud põhiliselt üllataval kombel veel romaani stiilis vana peahoone. Klassitsistlik uus häärber rajati aastail 1820–1848, aastail 1848–1858 lisati hoonele veel teine korrus. Klassitsistlikud on ka tõllakuur ja kaks talli.

Park rajati juba XVI sajandil. Paljud teed olid rajatud tiike eraldavatele tammidele. Park ise on 18,7 hektari suurune. 19. sajandil uuendati tiike, laiendati parki ja rajati pärnaallee. Pargis on 57 võõrliiki, seal kasvab 36 meetri kõrgune ja 5 meetrit jäme hiidtamm. Pargi servas paikneb graniidist hauaplaatidega von der Brügenite suguvõsa rahula.

Vaata ka
--------

* Stende vasallilinnus

Välislingid
-----------

* Sissekanne Läti mõisate veebisaidil; fotod (*läti keeles*)
**Alauksts** (ka **Alaukstsi järv**, läti *Alauksta ezers*) on järv Lätis Cēsise piirkonna Vecpiebalga vallas. Järv asub valla põhjaosas ja kuulub Koiva vesikonda.

Alauksts asub merepinnast 202,3 meetri kõrgusel. Sellest voolab välja Gaujiņa jõgi, mida on varem peetud ka Koiva jõe alguseks. Sealt väljub ka Silakrogsi kraav, mis ühendab Alaukstsi Daugava vesikonda kuuluva Taunsi järvega ja sealt edasi Inesisega. Kraav kaevati kaubanduslikel eesmärkidel XIX sajandil.

Järves on kaks saart kogupindalaga 1,6 ha. Suurem neist on Liela sala pindalaga 0,8 ha, väiksem Maza sala ehk Vidsniedre pindalaga 0,76 ha. Alauksts jääb Vecpiebalga kaitstavale maastikule.

Alaukstsis elab 9 liiki kalu. Valdav on särg, arvukamad on veel haug, ahven ja latikas. Järve põhjas on 5 meetri paksune sapropeeli kiht. Alaukstsi valgla on 14,8 km². Järv on eutrofeerumas.

Viited
------

1. ↑  Vietvārdu datubāze
2. ↑  "OZOLS". Originaali arhiivikoopia seisuga 10. aprill 2020. Vaadatud 13. veebruaril 2019.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Alauksts** |
Vaade kirikule loodest
Kiriku põhiplaan
Ümarkiriku interjöör
Osa kooriruumist
**Püha Haua kirik** (*Holy Sepulchre*) on anglikaani kirik Cambridge'is, ehitatud 12. sajandil. Hoone on üks neljast säilinud keskaegsest ümarkirikust Inglismaal.

Ajaloost
--------

Kiriku lasi 1130. aasta paiku ehitada Püha Haua vennaskond, rühm Austini kanoonikuid. Algsel kirikul oli ümmargune keskruum koos ümbriskäiguga ja oletatav eenduv kooriruum. 13. sajandi keskpaigas sai hoonest kihelkonnakirik Barnwelli kloostri alluvuses ja sel ajal ehitati kooriruumile arvatavasti juurde üks lööv. 15. sajandil asendati valgmiku romaani aknad suuremate gooti ehisraamistikakendega ja valgmiku peale ehitati hulknurkne kellatorn. 1643. aastal lõhuti Inglise kodusõja ajal kiriku sisustust ja kujusid. 19. sajandil oli kirik lagunenud, 1841. aastal varises osa ümbriskäiku.

Restaureerimistööd toimusid arhitekt Anthony Salvini juhtimisel. Nende ajal taastati valgmiku ümarkaarsed aknad, eemaldati kellatorn ja kirik kaeti katusega, mis tehti võimalikule algsele katusele lähedase vormiga. Kooriruumile lisati teine lööv ja muudeti see hoone idaosa ristkülikukujuliseks. Interjööri lisati uusromaani raiddekoori.

Arhitektuur
-----------

Kirik on ehitatud kantkividest. Põhiplaani moodustavad vanem ümarkiriku osa ja hilisem ristkülikukujuline kolmelööviline kooriruum, millele on lisatud põhjaeeskoda. Hoone katus on madalkooniline. Kiriku põhjaseinas on hulknurkne kellatorn.

Lääneportaal on ümarkaarne astmikportaal, mille palestikul on kolm paari väikesi sambaid ja mille arhivolt on kaunistatud siksakvöödiga ning kreneleeringu taolise reljeefse ehisliistuga. Ümbriskäiku eraldab keskruumist kaheksale massiivsele romaani sambale toetuv ümarkaarne arkaad. Sammastel on voltkapiteelid, mille kujundus erineb iga sambal. Siksakvööte ja muud geomeetrilist dekoori esineb ka arkaadikaartel. Arkaadi kohal on romaani kaksikkaartega trifoorium. Peakesed eendtugede allosas on nikerdatud 19. sajandil. Kooriruumis ja selle põhjalöövis on 15. sajandist pärinevad muusikariistadega ingliskulptuurid katust toetavatel konsoolidel. Kooriruumi põrand on uuendatud 19. sajandil, plaatidel on Suurbritannia riigivapp ning Victoria ja Alberti vapid. Kellatorni kaks kella pärinevad 17. ja 15. sajandist.

Viited
------

1. ↑  Round Church History. - Round Church Cambridge
2. ↑  Holy Sepulchre, Cambridge, Cambridgeshire. - The Corpus of ROMANESQUE SCULPTURE in Britain & Ireland

Välislingid
-----------

* The Round Church (ametlik koduleht)
* Holy Sepulchre, Cambridge, Cambridgeshire. - The Corpus of ROMANESQUE SCULPTURE in Britain & Ireland
**Pärnu spordihall** on Pärnus aadressil Riia maantee 129 asuv spordikompleks.

Spordihoones peavad oma kodumänge Pärnu VK ja BC Pärnu Sadam.

Kirjeldus
---------

Kompleksis on 2040 m² peaareen (mida saab vahekardinatega eraldada kolmeks väljakuks), 435 m² väike pallimängude saal, 213,6 m² jõusaal, 178,6 m² võimlemissaal, vibuspordi lasketiir, lisaks kohvik ja muid väiksemaid ruume. Teisel korrusel on 210 meetri pikkune jooksurada.

Lae kõrguseks olev 12,2 m võimaldab kiikingu harrastamist. Peaareeni põranda alla on paigaldatud vajalikud kinnitused kahe kiige paigaldamiseks.

Tugevdatud katusekonstruktsioonid võimaldavad sinna kontsertide ja muude ürituste tarbeks lisavalgustuse ja võimenduse paigaldamist. Kontserdi külastajate tarbeks on võimalik paigaldada kuni 2500 istekohta.

Ehitus
------

Hoone projekteeris Palm-E Arhitektibüroo ja ehitas AS Oma Ehitaja. Arhitekt oli Eero Palm, kes on loonud ka A. Le Coq Sport spordimaja Tartus.

Hoone nurgakivi pandi 4. märtsil 2009 ja hoone avati 17. oktoobril 2009. Ehituse maksumus oli 99 796 229 krooni ehk 6,38 miljonit eurot.

Hoone oli Eesti Betooniühingu ja Eesti Ehitusmaterjalide Tootjate Liidu korraldatava konkursi Aasta betoonehitis 2009 aasta nominent.

1. jaanuaril 2011 kukkus lume raskuse all sisse spordihalli väikese saali katus. Õnnetuses keegi viga ei saanud, kuid spordihall sai suuri veekahjustusi. Väike saal avati uuesti augustis 2012.

Viited
------

1. ↑  "Pärnu spordihall". *Eesti spordiregister*. Vaadatud 05.09.2020.
2. 1 2  "Pärnu Spordihallile pannakse nurgakivi". *ehitusinfo.ee*. 02.03.2009. Originaali arhiivikoopia seisuga 4.03.2016. Vaadatud 05.09.2020.
3. ↑  "Eero Palm: Arhitekti, peremehe ja ehitaja vaidlused on loomulikud" Pärnu Postimees, 17. juuli 2009
4. ↑  Raido Keskküla (12. oktoober 2009). "Laupäeval avatakse Pärnu uus spordihall". *Pärnu Postimees*. Vaadatud 05.09.2020.
5. ↑  Kadri Ratt (23. jaanuar 2009). "Pärnu spordihall saab mais katuse alla". *Eesti Päevaleht*. Vaadatud 05.09.2020.
6. ↑  "Aasta Betoonehitis 2009 konkursil osaleb 17 ehitist". *ehitusinfo.ee*. 3. detsember 2009. Originaali arhiivikoopia seisuga 4.03.2016. Vaadatud 05.09.2020.
7. ↑  Andris Tammela (1. jaanuar 2011). "Pärnu spordihalli katus kukkus sisse". *Pärnu Postimees*. Vaadatud 05.09.2020.
8. ↑  Anu Villmann (10. august 2012). "Spordihalli väike saal on mänguvalmis". *Pärnu Postimees*. Vaadatud 05.09.2020.

Välislingid
-----------

* Spordihall – Pärnu Spordikool
* Pärnu spordihall Eesti spordiregistris
***Hornpipe*** on kiiretempoline inglise, šoti või iiri tants, mis on nimetuse saanud loomasarvest tehtud puhkpilli järgi ja mida on mainitud alates 16.–17. sajandist. Vanimad kirjalikud viited *hornpipe* '​ile pärinevad Inglismaalt

Tantsu on nimetatud meremeeste tantsuks, kuid see arvamus pärineb ajast pärast 1740. aastat, mil tantsija esitas *hornpipe* '​i Jack Tari tegelaskujuna (hüüdnimi kaubalaevastiku või kuningliku mereväe meremehe kohta) Drury Lane'i teatris ja 1741. aastal märgitakse ära härrasmees, kes tantsib *hornpipe* '​i Covent Gardenis meremehena. Sama seost võib täheldada ka hiljem.

Kirjeldus
---------

Tänapäeval on tuntuim *hornpipe* 4/4 taktimõõdus ja seda tantsitakse kõvades kingades. Varasem *hornpipe* on 3/2 rütmis ja see oli Põhja-Inglismaal ja Šoti tasandiku instrumentaalmuusikas levinud 19. sajandini.

Kolmeosaline meetrum iseloomustab ka 17.–18. sajandi instrumentaalmuusikas tantsuviisina kasutatud *hornpipe* '​i, millest on näiteid nii Inglismaalt (Henry Purcellilt on teada sellenimelised palad ooperitest "Abdelazer" ja "King Arthur", millele komponeeriti ka tantsud) kui ka Prantsusmaa õukonnaballettidest. Barokset hornpipe '​i iseloomustab sammuühikute vastuollu minek muusikafraasidega teatud kohtades.

Ajalooliste tantsude rekonstrueerija Külli Kressa on kirjeldanud 17. sajandi hornpipe '​i kui spetsiifiliselt inglispärast muusika- ja tantsužanri, milles mõlemis on äratuntav aeglasem kolmene meetrum ja sellega paralleelselt kulgev kiirem kuuendikrütm.

Viited
------

1. ↑  M. Ingleghearn. Preface. The Hornpipe National Early Music Association (1993). Papers from a Conference held at Sutton House, Homerton, London
2. ↑  M. Inglehearn. The Hornpipe - 'Our National Dance'. - The Hornpipe National Early Music Association (1993). Papers from a Conference held at Sutton House, Homerton, London
3. ↑  K. Kressa. Kavaleriajastu advendiball (kontserdi kavaleht)
4. ↑

Välislingid
-----------

* Madeleine Inglehearn. The Hornpipe National Early Music Association (1993). Papers from a Conference held at Sutton House, Homerton, London
* 3/2 meetrumis John Playfordi "Hole in the Wall" (1695) Henry Purcelli muusikale - Saltatriculi rekonstruktsioon
* 4/4 taktis Lancashire'i Clog Dance
* Kõvakingadega tantsitud 4/4 taktis iiri *hornpipe*
* Lavaseade šoti hornpipe'ist: Sailor's Hornpipe
Esimese maailmasõja aegne saksa välisuurtükk M96
**Välisuurtükk** on mürskudega (algselt kahurikuulidega) tulistav vint- või sileraudne tulirelv, mille tähendus on ajalooliselt korduvalt muutunud. Algselt tähendas see kergeid kahureid, mida liikvel olevad sõjaväed võisid kaasas kanda ja mille tulepositsioone sai lahingu käigus muuta, eristamaks neid raskematest kahuritest, mida kasutati kindluste piiramisel või kaitsel.

Oluline areng välisuurtükkide arengus toimus Kolmekümneaastase sõja ajal, mil Gustav II Adolf paigutas kahurid senistest märkimisväärselt suurematele ratastele, mis võimaldas neid lahingus märkimisväärselt mobiilsemalt kasutada, purustada nende abil koonduvad vastase väed ja anda sellega rünnakueelis oma jalaväele. Napoleoni sõdade käigus kasutas sama võtet Napoleon I. 

Esimese maailmasõja ajaks olid mõningase mobiilsuse omandanud kõik suurtükid – isegi Suur Bertha võis aeglaselt rööbastel liikuda. Tol ajal defineeriti välisuurtükke inglise vägedes kui 4,5-tolliseid (114,3 mm) ja sellele lähedase kaliibriga suurtükke. Saksamaal oli välisuurtükkide kaliibriks 75–140 mm.

Teise maailmasõja ajal hakati võeti laialdaselt kasutusele mobiilsed haubitsad. Sel ajal hakati välisuurtükkideks nimetama madala tulenurgaga suurtükke. Levinuimad välisuurtükid olid USA 155 mm "Long Tom", Briti 5,5-tolline (139,7 mm) suurtükk ja Nõukogude välisuurtükk 100 mm BS-3.

Peale Teist maailmasõda alustas USA sõjavägi 175 millimeetrilise välisuurtüki M107 loomist. Kuigi see oli kallis, kasutati seda välisuurtükki intensiivselt Vietnami sõjas. Üldiselt on välisuurtükid asendatud teiste relvatüüpidega; vaid M107 on veel kasutusel Iisraeli relvajõududes.
**ExxonMobil** ehk **Exxon Mobil Corporation** on Ameerika Ühendriikide nafta- ja gaasikontsern, 2007. aastal suurima aastatuluga (404,5 miljardit dollarit) ettevõte maailmas. ExxonMobil on üks suuremaid ettevõtteid ka aktsiate koguväärtuselt (2008. aasta 10. mai seisuga 470 miljardit dollarit).

Päevane toodang on naftaekvivalendis üle 4 miljoni barreli, mis teeb kontsernist suurima mitteriikliku naftatootja.

Firma peakorter asub Texase osariigis Irvingis.

ExxonMobil loodi 1999. aastal Exxoni ja Mobili ühinemisel. Exxon Mobil on John D. Rockefelleri ettevõtte Standard Oil järeltulija.

Kaubamärgid
-----------

Tuntud kaubamärke, mis kuuluvad ExxonMobilile:

* ExxonMobil
* Exxon
* Esso
* Mobil

Viited
------

* The Lamp, An ExxonMobil publication, 2011 – Number 2

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Kategooria:ExxonMobil** |


Dow Jonesi tööstuskeskmise indeksisse kuuluvad ettevõtted

3M |
American Express |
AT&T |
Boeing |
Caterpillar |
Chevron Corporation |
Cisco Systems |
Coca-Cola |
DuPont |
ExxonMobil |
General Electric |
Goldman Sachs  |
Home Depot |
Intel |
IBM |
Johnson & Johnson |
JPMorgan Chase |
McDonald's |
Microsoft |
Nike |
Pfizer |
Procter & Gamble |
Travelers |
UnitedHealth Group |
United Technologies Corporation |
Verizon Communications |
Visa |
Walmart |
Walt Disney


Maailma suuremad naftaettevõtted

BP
– Chevron
– ConocoPhillips
– ExxonMobil
– Royal Dutch Shell
– Total
**Juri Lutsenko** (ukraina keeles Юрій Віталійович Луценко; sündinud 14. detsembril 1964 Rivnes) on Ukraina poliitik, ta on olnud siseminister ning peaprokurör.

Ukraina poliitikas
------------------

Ta oli Ukraina siseminister aastatel 2005–2006 ja 2007–2010. 6. mail 2009 vahistas politsei ta Saksamaal Frankfurdi lennujaamas purjuspäi märatsemise eest. 2010. aasta detsembri algul esitati Lutsenkole süüdistus ametiseisundi kuritarvitamises ja riigivara omastamises. Lutsenko sõnul on tegemist poliitilise tagakiusamisega. Detsembri lõpus võeti ta vahi alla. Veebruaris 2012 mõisteti ta neljaks aastaks vangi eelarvevahendite omastamise eest. 2013. aastal sai ta amnestia.[*viide?*] 2016. aasta maikuus kinnitas Ukraina Ülemraada ta 264 poolthäälega Ukraina peaprokuröriks ning vabastas ametist 29. augustil 2019.

Viited
------

1. ↑  Kohus mõistis Ukraina endise siseministri neljaks aastaks vangi, ERR uudised, 27.02.2012
2. ↑  Lutsenko appointed prosecutor general in Ukraine - UNIAN, 12.05.2016 (vaadatud: 02.04.2019)
3. ↑  Рада уволила Луценко с поста генпрокурора - Liga Novosti, 29.08.2019

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Juri Sevruk (kohusetäitja)** | **Ukraina peaprokurör**2016-2019 | Järgnev**Ruslan Rjabošapka** |
Metropolitan Opera fassaad
**Metropolitan Opera** on Ameerika Ühendriikides New Yorgis Lincoln Centeris asuv ooperiteater. Selles majas avati teater 16. septembril 1966 Samuel Barberi ooperi "Antonius ja Kleopatra" maailmaesietendusega. 

Varem asus teater alates asutamisest 1883. aastal kuni 1966. aastani vanas hoones (Metropolitan House), mis pärast uue maja (Metropolitan Opera House) valmimist lammutati.

Ooperiteatri hoone on kaetud valge travertiiniga ja sellel fassaadiks on viis kaart. Teatrisse mahub eri tasanditele kokku ligikaudu 4000 vaatajat. Lava on 16 meetrit lai ja 16 meetrit kõrge. Kuldkaunistustega eesriie on maailma suurim[*viide?*]. Lava tehnilised võimalused on väga head, seetõttu saab seal kasvõi sama nädala jooksul etendada mitut lavateost. Tavaliselt on kavas seitse etendust nädalas, esitatakse nelja või viit ooperit).

Metropolitan Opera on tuntud ka oma raadioülekannete poolest. Esimene raadioülekanne tehti 25. detsembril 1931 Engelbert Humperdincki ooperist "Hans ja Grete".

Koroonapandeemia ajal 2020. aasta märtsis hakkas teater kampaania "Nightly Met Opera Streams" raames näitama tasuta veebiülekannetes paljusid ooperisalvestisi.

Viited
------

1. ↑  New Yorgi Metropolitan Opera näitab koroonaviiruse tõttu veebis ooperisalvestusi. ERR Kultuur, 15.03.2020.

Välislingid
-----------

* Koduleht
**Apšuciems** (saksa keeles *Espenhof*) on küla (*vidējciems*) Lätis, Tukumsi piirkonnas ja Engure vallas. Küla asub Liivi lahe kaldal.

Seal asuvad Apšuciemsi ja Medpunktsi bussipeatus. Külas on kool, mille juures tegutseb avalik raamatukogu. Külla jääb Apšuciemsi kalmistu.

Külast lõunas asub 15 ha suurune Apšuciemsi madalsoo hoiuala. Hoiuala moodustati aastal 2004, kaitsmaks sealset lubjarikast madalsood ja pruuni sepsika kasvupaika.

2018. aastal oli külas 187 elanikku, 2020. aastal 176. Aastail 2009–2021 kuulus küla Engure piirkonda.

Viited
------

1. ↑  Vietvārdu datubāze, vaadatud 28.05 2020
2. ↑  IS Mantojums
3. ↑
4. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS
5. ↑  Dabas aizsardzības pārvalde. Apšuciema zāļu purvs

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Apšuciems** |

| * v
* r
Engure valla asulad |
| --- |
| 
Abragciems **·**  Apšuciems **·**  Bērzciems **·**  **Engure** **·**  Ezermuiža **·**  Ezernieki **·**  Klapkalnciems **·**  Ķesterciems **·**  Plieņciems |
**Irene Kivaste** (sündinud 7. veebruaril 1988) on eesti mustkunstnik ja näitleja.

Irene Kivaste on üles kasvanud Tartus, ta lõpetas aastal 2007 Tartu Kivilinna Gümnaasiumi , pärast keskkooli lõpetamist kolis Itaaliasse ning lõpetanud Torino Draamakunsti Akadeemia.

Alates 2013. aastast Itaalia mustkunstnike liidu ning agentuuri *Masters of Magic*  osaline. 

Irene on esinenud üle kogu Euroopa, lisaks veel ka Austraalias, Aafrikas ning ka Indoneesias.

Irene on lisaks osalenud **Itaalia talendisaates** , kus pääses ka järgmisesse vooru.

Eestis on osalenud mitmes telesaates, sealhulgas ''**Hommik Anuga**'', ''**Pealtnägija**'' kui ka ilmunud perioodikaväljaannetes 

Alates 2020. aastast on Irene ka Eesti Mustkunstnike liidu liige. Tema etteasteid iseloomustab elegantne stiil ja kombinatsioon mustkunstnike traditsioonidest ja modernsest lähenemisest.

Eesti ainsa elukutseline naismustkunstnikuna on Irene Kivaste öelnud, et teda motiveerib eeskätt publiku tagasiside ning rõõmuküllad emotsioonid.

Magician performing

Viited
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑  "Italy's got Talent - Irene Kivaste".
5. ↑  "Hommik Anuga TV-show". *Eesti Rahvusringhääling*.
6. ↑  "Pealtnägija TV-show Irene Kivaste". *Eesti Rahvusringhääling*.
7. ↑  "Eesti Naine- Irene Kivaste". *delfi.ee*.
Johann Friedrich Eschscholtz
**Johann Friedrich Eschscholtz** (õieti Johann Friedrich Gustav von Eschscholtz; 1. november 1793 Tartu – 19. mai 1831 Tartu) oli baltisaksa füüsik, botaanik, zooloog ja entomoloog.

Tema vanemad olid Johann Gottfried ja Katherine Hedwig Ziegler Eschscholz. Johann Friedrich Eschscholtz õppis Tartu Kubermangugümnaasiumis ja seejärel Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas. Ta töötas botaanikaprofessori Carl Friedrich von Ledebouri assistendina ja lõpetas ülikooli 1815.

Ledebouri soovitusel tegi ta laevaarstina kaasa 1815–1818 Otto von Kotzebue juhitud ümbermaailmareisi prikil Rjurik. Teadlastest osalesid sellel reisil veel botaanik Adelbert von Chamisso ja kunstnik Louis Choris. Oma reisimärkmed pani ta kirja monograafias "Karikloomade süsteem" (1829), hiljem avaldas ka "Zooloogia atlase".

Pärast esimest ümbermaailmareisi abiellus ta Christine Frederike Ledebouriga. Aastast 1819 oli ta Tartu Ülikooli erakorraline professor. 1822 määrati ta ülikooli zooloogiamuuseumi juhiks.

Chamisso nimetas tema auks taimeperekonna *Eschscholzia* (läänemagun).

Otto von Kotzebue määrati teisele ümbermaailmareisile ja Eschscholzki nõustus selles osalema. Reis väljus Kroonlinnast 28. juulil 1823 ja saabus koju 1826. aasta juulis. Reisi käigus kogus Eschscolz Alaska, California ja Havai putukaid ning sadakond neist osutusid senitundmatut liiki olevateks.

Viited
------

1. ↑  Tiiu Speek "Botaanikud Chamisso ja Eschscholtz Californias" Akadeemia 5/2012, lk 835–879

Kirjandus
---------

* Tiiu Speek "Botaanikud Chamisso ja Eschscholtz Californias" Akadeemia 5/2012, lk 835–879
**Volkswagen Touareg** on Volkswageni suur maasturimudel, mis on nimetatud tuareegide järgi ning mis on tootmises 2002. aastast. Seda on toodetud 3 põlvkonda. Auto valmis Porsche, Audi ja Volkswageni koostöös ja eesmärgiks oli luua võimekas maastikuauto, millel oleksid sportautoga võrreldavad sõiduomadused. Koostöö tulemusel sündiski Volkswagen grupi PL71 platvorm, mida hakkasid kasutama lisaks Touaregile ka Audi Q7 ja Porsche Cayenne.

Esimene põlvkond (7L; 2002)
---------------------------

2002. aastast tootmises olev 1. põlvkonna Touareg paistis silma omas klassis laia mootorivalikuga - diiselmootoreid oli 2,5-liitrisest R5-mootorist kuni 5,0-liitrise V10-mootorini, mille võimsam 257 kW (350 hj) mudel kandis tähist Touareg R50. Kõige võimsaim bensiinimootor oli 6,0-liitrine W12, mis arendab 331 kW (450 hj). 

* 1. põlvkond1. põlvkond
* 1. põlvkonna R50 (mudeliuuendus)1. põlvkonna R50 (mudeliuuendus)
* 1. põlvkonna Race Touareg1. põlvkonna Race Touareg
* 1. põlvkonna Race Touareg 31. põlvkonna Race Touareg 3

### Mudeliuuendus (2006)

VW Touareg R50 mudeliuuendus
Touaregi esimest mudeliuuendust esitleti 2006. aasta Pariisi autonäitusel. Autol muudeti esiosa disaini sarnasemaks teiste Volkswageni mudelitega ja uuendatud Touaregil muudeti mudeliuuenduse käigus rohkem kui 2300 detaili. Lisati ka mõned uued tehnoloogilised funktsioonid.

Teine põlvkond (7P; 2010)
-------------------------

2010. aastal tootmisesse jõudnud **2. põlvkonna** auto jagas platvormi tolle ajastu Porsche Cayenne'iga ning auto oli varustatud alati automaatkäigukastiga. Mootorivalikus olid V6- ja V8-bensiini- ja diiselmootorid. 

* 2. põlvkond2. põlvkond
* 2. põlvkonna Hybrid2. põlvkonna Hybrid

Kolmas põlvkond (CR; 2018)
--------------------------

**3. põlvkonna** Touareg on tootmises 2018. aastast ning see on ehitatud Volkswageni MLB Evo platvormile. Sama platvormi kasutavad ka Audi Q7, Porsche Cayenne, Lamborghini Urus jpt VW grupi poolt toodetavad autod. 

* 3. põlvkond3. põlvkond
* 3. põlvkond3. põlvkond

Välislingid
-----------

 Volkswagen Touareg – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
‹ Kaart ajutiselt peidetud (?) ›
Komeedi tänav õhtul
**Komeedi tänav** on tänav Tallinnas Kesklinna linnaosas Uue Maailma asumis.

Komeedi tn - Kesk-Ameerika tn ristmik
Komeedi tn - Pilve tn ristmik
Komeedi tänav algab Kesk-Ameerika tänavalt, ristub Koidu, Pilve, Aasa ja Villardi tänavaga ning lõpeb Tehnika tänaval. Komeedi tänav on enam-vähem ida-läänesuunaline ja 420 meetri pikkune.

Ajalugu ja nimed
----------------

Tänava endine nimi oli **Tähe tänav** (saksa keeles *Sternstrasse*, vene keeles *Звездочная улица*), mis nime kordumise tõttu muudeti. Tänav rajati 1909. aastal Koidu tänava ja Kesk-Ameerika tänava vahele. Sellega liideti 24. mail 1939 Koidu ja Tehnika tänava vahel asetsenud **Kuu tänav** (saksa keeles *Mondstrasse*, vene keeles *Лунная улица*), mille nimi siis kustutati, kuid 1959. aastal teisele tänavale pandi.

Galerii
-------

* Tallinna Komeedi Lasteaed, Komeedi tn 3Tallinna Komeedi Lasteaed, Komeedi tn 3
* 
* Tallinna maja tüüpi puitelamu Aasa tn 2// Komeedi t. 11 ehitismälestis nr. 8715Tallinna maja tüüpi puitelamu Aasa tn 2// Komeedi t. 11 ehitismälestis nr. 8715

Viited
------

1. ↑  Tallinna tänavanimed
2. ↑  Tallinna Linnavolikogu (6. oktoober 2016). "Tallinna kohalike teede nimekiri".
3. ↑  Aleksander Kivi. Tallinna tänavad. Tallinn, 1972, lk. 53
4. ↑  Elamu Aasa t. 2 // Komeedi t. 11, 1929. a. kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 01.11.2022)

| * v
* r
Uue Maailma asumi tänavad |
| --- |
| Tänavad | 
Aasa tänav · Kesk-Ameerika tänav · Kesk-Luha tänav · Kiire tänav · Koidu tänav · Komeedi tänav · Kristiina tänav · Luha tänav · Lõkke tänav · Pilve tänav · Planeedi tänav · Pärnu maantee · Saturni tänav · Suur-Ameerika tänav · Tehnika tänav · Toom-Kuninga tänav · Uue Maailma tänav · Vana-Lõuna tänav · Videviku tänav · Villardi tänav · Vineeri tänav · Virmalise tänav · Väike-Ameerika tänav |
**August Jakob Westrèn-Doll** (17/29. august 1838 Kuressaare – 21. märts / 3. aprill 1912 Viljandi) oli Eesti vaimulik.

Ta õppis aastatel 1848–1857 Kuressaares kreiskoolis ja gümnaasiumis ning 1858–1862 Tartu Ülikoolis filoloogiat ja usuteadust. Aastatel 1862–1863 oli ta prooviaastal Kuressaares Conrad Eduard Hesse juures ja Peterburis Cornelius Laalandi juures. Osal prooviaastast Kuressaare oli ta õpetaja Kuressaares ja Kaarma-Loona mõisas; ka oli ta tegev Kuressaare lastekodus. Peterburis oli ta tegev ka Magdaleena varjupaigas. Ordineeriti 15/27. novembril 1864 õpetajaks.

Ta oli 1864. aastal Saaremaa praostkonna vikaarõpetaja, seejärel määrati Põhja-Kaukaasiasse (introdutseeriti 13/25. juunil 1865) Stavropoli sõjaväevaimulikuks. Oli ühtlasi ka Stavropoli koguduse õpetaja. Ta oli Stavropoli mail sisuliselt aastatel 1865–1871. Aastatel 1871–1876 oli ta Mustjala Anna koguduse õpetaja ja aastatel 1875–1876 ühtlasi Kärla Maarja-Magdaleena koguduse õpetaja. Aastatel 1873–1876 oli ta ühtlasi Saaremaa konsistooriumi assessor ja vaimulik koolirevident. Saaremaal olles oli ta aastatel 1875–1876 ka Kaarma õpetajate seminari direktor. Aastatel 1876–1909 oli ta (introdutseeriti 28. märtsil / 9. aprillil 1876) Viljandi Pauluse koguduse ja Kõpu Peetri koguduse õpetaja. Lisaks oli ta aastatel 1881–1884 Viljandi praostkonna vaimulik koolirevident ja aastatel 1884–1898 Viljandi praostkonna praost. Aastatel 1901–1902 oli ta pastoriametist kõrvaldatud (suspendeeritud), kuna viis läbi kiriklikke talitusi rekonvertiitidele (õigeusus pettunutele).

Isiklikku
---------

Tema poeg August Oswald Westrèn-Doll oli Palamuse Püha Bartholomeuse koguduse ja Viljandi Jaani koguduse õpetaja

Viited
------

1. ↑  Die evangelischen Prediger Livlands bis 1918. Böhlau Verlag Köln, Wien 1977
2. ↑  Erik Amburger "Die Pastoren der evangelischen Kirchen Rußlands" vom Ende des 16. Jahrhunderts bis 1937 Ein biographisches Lexikon Institut Nordostdeutsches Kulturwerk Martin Luther Verlag 1998
**Elektroreoloogiline vedelik** on kahe plaatelektroodi vahelises pilus muudetava viskoossusega ja nihketakistusega suspensioon mineraalõli või sünteesõli baasil. Elektroreoloogilises vedelikus on hajutatud mittemetalseid polariseeruvaid osakesi (süsinikkiude, silikaate, polümeere) suurusega 0,1–50 μm. Kasutatakse mitmekettalistes pidurites, hüdrosidurites jne.

Mootoriõli
Õlid ja määrded

Aparaadiõli | Avioõli | Baasõli | Destillaatõli | Diestrid |
Diisliõli | Elektroreoloogiline vedelik | EM-määre | Emulsioon | Fluoritud õli | Grafiitmääre | Hüdroõli | Hüpoidõli | Immutusõli | Isolatsiooniõli | Jääkõli | Kaabliõli | Karastusõli | Kastoorõli | Kellaõli | Kolloidne grafiit | Kompaundõli | Kompressoriõli | Kondensaatoriõli | Kondiõli | Konserveerimismääre | Konstaliin | Külmutiõli | Kütteõli | Ligroiin | Lihvõli | Linaõli | Loputusõli | Magnetvedelik | Manusteta õli | Masinaõli | Metallitöötlusõli | Mineraalõli | Mittelenduv õli | Molübdeensulfiid | Mootoriõli | Määrdeõli |Naatriummääre | Oliiviõli | Parafiin | Petrolaatum | Petrooleum | Polüglükoolõli | Põlevkiviõli | Rafineeritud õli | Rapsiõli | Rasketööõli | Rasv | Rasvõli | SHC-õli | Silikoonõli | Silindriõli | Solaarõli | Solidool | Spindliõli |Sööbekindelõli | Sünteetiline määre | Sünteetiline õli | Taimeõli | Talveõli | Tavott | Teljeõli | Tihendusmääre | Trafoõli | Transmissiooniõli | Trossimääre | Tseresiin | Turbiiniõli | Tööstusõli | Vaakumõli | Valgeõli | Tehniline vaseliin | Vaseliinõli | Värtnaõli | Õmblusmasinaõli | Üldmasinaõli |
**Ford Eifel** on Saksamaal Ford-Werke tehases aastatel 1935–1940 toodetud auto, mis sai nime Eifeli mäeaheliku järgi Lääne-Saksamaal. 1,2-liitrise mootoriga auto võeti tootmisse 1935. aastal ja oli plaanitud seni kasutusel olnud Ford Kölni asendajaks.

Ford Eifel pärineb Inglismaalt Ford Model C 1934 platvormilt ning see on seotud ka Ford Dagenhami tehases toodetud 1943 Ford Prefecti ja 1939 Ford Angliaga.

* Ford Eifel lahtikäiva katusegaFord Eifel lahtikäiva katusega
* Kahe uksega limusiinKahe uksega limusiin
* Kaheistmeline rotsterKaheistmeline rotster
* Kinnise katusega variantKinnise katusega variant

Pildil on näha kahte Ford Eifelit, mis on tänapäeval harukordne

Kere
----

Esimese seeria Eifel (1935–1937) on lameda radiaatorivõrega, 1937. aastal sai Eifel terava V-kujulise radiaatorivõre. Kerevalik oli suur: toodeti kahe uksega limusiine, kahe uksega kabrio-limusiine, kahe uksega kabriolette, kaheistmelisi rotstereid ning isegi kaubafurgoone.

Mootor
------

Mootor on 4-silindriline, millel on neljataktiline külgklapp 1172 cc ühikut, mille väidetav maksimaalne võimsus on 34 hj (25 kW) pööretel 4250 p/min. Kolme erineva kiirusega käigukast sisaldab sünkroonitud kahte peamist suhet.

Tootmine
--------

Saksamaal toodeti 61 495 Ford Eifelit, mis oli populaarseim mudel 1930. aastatel. Saksa auto populaarsus suurenes pärast 1937. aastal toimunud väiksemat näo tõstmist, mis langes kokku pakutavate keredetailide laiendamisega, mis visuaalselt kaugenes Briti päritolust, asendades varasema auto veljed kaasaegsete terasvelgedega ja muutes ümbritsevat esiklaasi, mis sai 1930. aastate jooksul Saksamaa Fordi tunnuseks.
**Michael Möllenbeck** (1595 Stralsund – 1656/1657) oli Eesti vaimulik.

Immatrikuleeriti 28. juunil 1615 Greifswaldi ülikooli. Oli Hageri Lambertuse koguduse kirikuõpetaja 1628–1645. Piiskopi visitatsioonil 10. veebruaril 1639 leiti koguduses palju rõõmustavat: vaesed lihtsad talupojad oskasid täiesti rahuldavalt viit kristlikku usupeatükki ja palveid. Samas pidi pastor koguduses õpetustööd veelgi tõhustama. Kuigi 5. aprillil 1645 oli ta Hageris, ordineeriti ta 20. veebruaril 1645 Ambla Maarja koguduse õpetajaks. Ambla koguduse õpetaja oli ta 1645–1656, lisaks oli ta aastatel 1647–1656 Järva praost.

Oma töös kasutas ta Stahli kiriku käsi- ja koduraamatut. Tema ajal jagas piiskop Joachim Jhering 1644 visitatsioonil kogudusele ka eestikeelseid aabitsaid. 1. veebruaril 1645 kinnitati ta koos Johannes Haquinus Forseliuse, Heinrich Gösekeni, ja Reiner Brockmanniga Uue Testamendi eesti keelde tõlkijaks. Koostas Rootsi Pommeri (Greifswaldi ja Demmini) komandandi Heinrich Burteni matusetrükise (Tallinnas 1643, 22 lk.), kirjutanud juhuluulet.

Isiklikku
---------

Arvatavasti oli tema vend Juuru Mihkli koguduse õpetaja Josua Möllenbeck, nende isa Michael Möllenbeck oli pastor Stralsundis. Tema poeg Michael Möllenbeck oli Ambla Maarja koguduse pastor aastatel 1658–1679.

Viited
------

1. ↑  Georg Adelheim. „Das Revaler Bürgerbuch 1624-1690 nebst Fortsetzung bis 1710" (ibid. 1933), lk 38. Michael Mullenbach (surn. 1657)
**Carl Joseph von Lemm** (17. juuni 1840 Haapsalu – 20. veebruar 1890 Tallinn) oli Eesti vaimulik.

Elulugu
-------

Õppis aastatel 1852–1858 Peterburi Peetri kirikukoolis. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1859–1864. Ordineeriti õpetajaks Tallinnas 25. juulil 1865.

1865–1876 oli ta Katharinenfeldis (praegu Bolnissi, Gruusia) luterlik pastor. 1876–1880 oli ta Ludwigsthalis (Jekaterinoslavi kubermangus, praegu Dnipropetrovski oblastis) luterlik pastor. Aastatel 1880–1890 oli ta Tallinna Rüütli ja Toomkoguduse diakonõpetaja, samaaegselt oli ta Toompea lossi ja vangla õpetaja.

Isiklikku
---------

Tema vend Daniel Burchard Lemm oli Kadrina, Kuressaare ja Tallinna Rüütli ja Toomkoguduse õpetaja ning Eestimaa kindralsuperintendent. Väimees (tütar Emilie Wilhelmine abikaasa) Richard Georg von Hirschhausen oli Rakvere Kolmainu koguduse ja Reigi Jeesuse koguduse õpetaja. Poeg Waldemar von Lemm oli arhitekt ja insener.

Vaata ka
--------

* Lemm

Viited
------

1. ↑  Liivi Aarma Põhja-Eesti vaimulike lühielulood 1525-1885 Tallinn 2007
2. ↑  Erik Amburger "Die Pastoren der evangelischen Kirchen Rußlands" vom Ende des 16. Jahrhunderts bis 1937 Ein biographisches Lexikon Institut Nordostdeutsches Kulturwerk Martin Luther Verlag 1998

Välislingid
-----------

* Stammtafeln nicht immatrikulierter baltischer Adelsgeschlechter
*
Lenini monument linna keskväljakul
**Ulan-Ude** (burjaadi keeles 'punane Üde') on Venemaa koosseisu kuuluva Burjaatia Vabariigi pealinn.

Ulan-Ude asub Baikali järvest lõunas Selenge jõe ääres. Linna lõunaosa läbib Selengesse suubuv Üde jõgi.

Ajalugu
-------

Ulan-Ude asutasid kohta, kus Üde Selengesse suubub, 1666. aasta kevadel kasakad burjaatidelt ja evenkidelt maksukogumiskeskusena. Samuti oli eesmärgiks kaitsta kaubakaravane, mis läksid Hiinasse või Nertšinskisse, rändhõimude eest. Sel ajal oli selles kohas juba tee ja rändhõimude laagripaik. Esialgu sai asula nimeks *Udinsk*.

Pärastpoole kaotas asula pikkamööda oma sõjalise tähtsuse. Esile tõusid funktsioonid kaubandus-, transpordi- ja halduskeskusena. Udinskist sai tähtis karavanide moodustamise ja kaubavarude hoidmise keskus. Halduslikult allutati ta Irkutski vojevoodile.

1696 valmis Udinski esimene, Spasski puukirik, mis ei ole aga säilinud. 1786 hakati selle asemele ehitama Spasski kivikirikut, mis oli mõeldud linna esimese kivihooneks. Kirik valmis 1800 ega saanud esimeseks kivihooneks (juba 1795 valmis ühe kaupmehe kivist eramaja). Spasski kirik lammutati 1930. aastatel.

Samal 1696. aastal toimus Udinskis esimene mäss, kus streletsid mässasid vojevoodi vastu ja tahtsid paremat vojevoodi.

1730. aastatel pandi Udinski uueks nimeks *Verhneudinski*.

1733 rajati Verhneudinski korrapärane postiühendus Selenginski ja Nertšinskiga.

Linnaõiguste saamiseni 1775 kandis asula nime *Verhneudinski*, seejärel 1934. aastani *Verhneudinsk*. 1775 moodustati Udinski provints, mille keskuseks sai Verhneudinsk.

Alates 1786 korraldati Verhneudinskis 2 korda aastas laat.

1793 asutati Verhneudinskis Taga-Baikalimaa ja kogu Kaug-Ida esimene algkool.

1899. aastal jõudis linna Siberi raudtee.

Rahvastik
---------

2002. aasta rahvaloenduse andmetel oli Ulan-Ude elanikest venelasi 73,1%, burjaate 21,4%, ukrainlasi 2,6%, tatarlasi 0,8% ja teistest rahvustest inimesi 2,1%.

Majandus
--------

Ulan-Udes asub sõjaväe lennukitehas, kus toodetakse sõjalennukeid SU-25UB, Su-29 ja helikoptereid MI-171. 2010. aastal toodeti neid 18,5 miljardi rubla eest.

Sõpruslinnad
------------

Ulan-Udel on 4 sõpruslinna Hiinas, 3 Mongoolias, 2 Jaapanis ning 1 Lõuna-Koreas, Saksamaal ja Ukrainas.

Viited
------

1. ↑
2. ↑  "Ulan-Ude Aviation plant production". *www.uuaz.ru* (inglise). Originaali arhiivikoopia seisuga 18.04.2010. Vaadatud 16.03.2011.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Ulan-Ude** |

* Ulan-Ude ametlik koduleht
Selonija vapp
**Korporatsioon Selonija** on 24. novembril 1880 Riia Polütehnikumi juures asutatud Läti üliõpilasorganisatsioon. See on vanim Riias asutatud läti tudengeid ühendav korporatsioon.

Korporatsioon Selonija sümboolikaKorporatsioon Selonija sümboolika

Sümboolika
----------

Korporatsioon Selonija värvid on roheline-valge-punane.

Korporatsioon Selonija deviisid on "Draugam Tēvijai" ('sõpruse ja isamaa eest') ja "Virtute et Fide".

Ajalugu
-------

24. novembril 1897 võeti korporatsioon Selonija C! C! liikmeks. 1907. aastal sõlmiti kartellileping korporatsiooniga Lettonia. Aastatel 1915–1917 tegutseti Riia Polütehnikumi evakueerimise tõttu Moskvas. Korporatsiooni Selonija liikmed osalesid Läti vabadussõjas ning 40 *selonust* teenisid ülesnäidatud vapruse eest Karutapja ordeni. 1920. aastal osaleti Läti meeskorporatsioone ühendava Presiidiumite Konvendi (P! K!) loomisel.

Pärast likvideerimist okupatsioonivõimude poolt jätkas korporatsioon Selonija tegevust välismaal: 1946 Saksamaal, 1950 aga New Yorgis. Korporatsiooni tegevus Riia Tehnikaülikooli juures taastati 1989.

Viited
------

1. ↑  Korporatsioon Vironia sõprusorganisatsioonid. Kasutatud 15.12.2015
2. ↑  Korporatsioon Selonija ajalugu. Kasutatud 15.12.2015

Välislingid
-----------

* Korporatsioon Selonija

| * v
* r
Läti üliõpilasorganisatsioonid |
| --- |
| Meeskorporatsioonid | 
LettoniaT • Fraternitas Arctica • Selonija • LettgalliaT • Talavija • Fraternitas Lettica • LatviaT • VentoniaT • Tervetia • Beveronija • Philyronia • Fraternitas Metropolitana • Fraternitas Vesthardiana • Fraternitas Academica • Fraternitas Lataviensis • Patria • Fraternitas Livonica • Vendia • Salgalia† • Lacuania • Ruthenia† • Fraternitas Imantica • Gersicania • Fraternitas Cursica • Fraternitas Vanenica |
| Naiskorporatsioonid | 
Daugaviete • Gundega • Dzintra • Imeria • Selga • Gaujmaliete • Varavīksne • Sororitas Tatiana • Aurora • Spīdola • Zinta • Staburadze • Līga |
| Seltsid | 
Austrums • Latviete • Konkordija Valdemārija • Konkordija Zinteniece • Fraternitas Rusticana • LKSAA "Dzintars" • Dziesmuvara |
| 
† – tegevuse lõpetanud; T – asutatud Tartus |
Lossi varemed 2011. aastal
**Luste loss** (*Lustes pils*) on loss Lätis Dobele piirkonnas Jaunbērze valla ja Dobele valla piiril Dravniekis. Saksa keeles *Lustschloss Friedrichslust*. Tegemist oli Luste mõisa peahoonega.

Mõis kandis kunagi nime Vecpienava ja see rajati 1555. aastal. Esimesed omanikud olid Riviused. 

Alates 17. sajandist kuulus mõis Bironidele. Kui Bironid said Kuramaa hertsogiteks, sai mõisast riigimõis. Aastail 1910–1912 oli mõisa rentnik professor Paulis Lejiņš. 1936. aastal ostis mõisa Dobele pastor Johann Rivius, saades lossi taas suguvõsa valdusse.

Peahoone laskis 1770. aastal ehitada Peter Biron, arhitekt oli Severin Jensen. 1780. aastal andis Biron lossi külaskäigul viibinud toona veel kroonprintsi Friedrich Wilhelm II käsutusse, sellest ka lossi nimi. Peahoone on barokne, klassitsismi sugemetega. 

Prantsuse park rajati koos peahoonega, kaugemal läks see üle metsapargiks. Parki ehtis Hiina paviljon, sinna rajati tammesalu.

Teine maailmasõda laastas lossi ja see muutus elamiskõlbmatuks. 1950. aastal taastati küttesüsteem, aga korrastamine jäi pooleli. Tänapäeval seisab loss kasutuseta ja on osaliselt varemetes.

Välislingid
-----------

* Sissekanne Läti mõisate saidil; fotod (*läti keeles*)
Laidi mõis
**Laidi** (vanasti ka **Laide**) on küla Lätis Kuldīga piirkonnas, Laidi valla halduskeskus. Küla asub merepinnast 80 meetri kõrgusel, piirkonna keskusest Kuldīgast 28 ja Riiast 167 kilomeetri kaugusel. 

Laidis on põhikool, postkontor, raamatukogu ja kohalik vabaõhulava.

Külas asub arhitektuurimälestisena riikliku kaitse all olev Laidi mõisa hoonetekompleks(park, tall-tõllakuur, häärber, mõisavalitseja maja). Küla kujuneski mõisa (*Laiden*) ja Valtaiķi vallamaja juurde. Nõukogude perioodil oli Laidi kohaliku kolhoosi «Spartaks» keskasula.

Laidis kasvav pärn ümbermõõduga 3.82 meetrit ja harilik pöök ümbermõõduga 4.04 m on looduskaitse all.

Aastal 2018 oli külas 180 elanikku. Aastal 2020 oli elanikke 176.

Viited
------

1. ↑
2. ↑  Latvijas ceļu karte. Mērogs 1:200 000. Šoseju un zemesceļu departaments. 1940. Rīga
3. ↑
4. ↑  Latvijas pagasti. Enciklopēdija. Rīga : A/S Preses nams. 540. lk. 2001—2002. ISBN 9984-00-412-0.
5. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS

| * v
* r
Laidi valla asulad |
| --- |
| 
**Laidi** **·**  Rude **·**  Sermīte **·**  Valtaiķi **·**  Vanga |
Tõva kõrilaulja Kongar-ool Ondar 1993. aastal New Yorgis esinemas
Tõvalaste asuala Venemaa ja Mongoolia piiril
**Tõvalased** ehk **tuvalased** ehk **tõvad** (tõva keeles тывалар *tõvalar*; türgi keeles *Tuva Türkleri* või *Tuvalar*; mongoli keeles *Tuva Uriankhai*) on Lõuna-Siberis elav turgi rahvas. Ajalooliselt on nad tuntud ka mongolikeelse nime järgi *urjanhaidena*.

Tänapäeval on tõvalasi kokku üle 280 000, neist 236 000 Venemaal, 31 823 Mongoolias (5169 tõvalast, 26 654 urjanhaid) ja umbes 3900 Hiinas. 2010. aasta andmetel moodustasid tõvalased 82,0% Venemaa koosseisu kuuluva Tõva Vabariigi elanikkonnast. Eestis elas 2021. aasta rahvaloenduse andmetel 6 tõvalast.

Tõvalased kõnelevad turgi keelte hulka kuuluvat tõva keelt, nende etniliste juurte seas on mongoli, turgi ja samojeedi rahvad. Levinumad võõrkeeled on vene ja mongoli keel.

Tõvalaste ajalooline asuala jaguneb üheksaks kožuuni-nimeliseks piirkonnaks: Todža, Salchak, Oyunnar, Hemtšik, Khaasuut, Shalyk, Nibazy, Daavan & Choodu ning Beezi. Esimest nelja neist valitsesid uriankhai mongoli vürstid, ülejäänuid bordžigiti mongoli vürstid.

Ajalooliselt on tõvalased olnud karjakasvatajaist rändrahvas. Tuhandeid aastaid on nad kasvatanud kodukitsi, lambaid, kaameleid, põhjapõtru, veiseid ja jakke. Traditsiooniliselt on nad elanud vildiga kaetud jurtades või kasetohu või nahkadega kaetud tšummides, mida nad aastaaegade vaheldudes kolivad ühelt karjamaalt teisele.

Kõzõli šamaan (2005)
Tõvalaste traditsiooniline usund on tengriismiga läbi põimunud Tiibeti budism.

Tõva muusikast on kõige tuntum kõri- või kurgulaul, selle viljelejad on korduvalt esinenud ka Eestis.

Urjanhaid
---------

Rahvanime "urjanhaid" tähendus on segane. Mongolid nimetasid nii kõiki metsarahvaid, sealhulgas tõvalasi. Ka Mongoolias endas on rahvaid, keda selle nime all tuntakse. Sama nime varianti *Uraŋxai* kasutati jakuutide kohta. Venelane Pavel Nebolsin kirjeldas 1850. aastail Volga kalmõkkide Uranhu klanni. Veel üht sama nime varianti *Orangkae* (오랑캐) tarvitati Koreas kõigi "barbarite" kohta, kes elasid Koreast põhjas.

Viited
------

1. ↑  Andmed: Hans Glück "Metzler Lexikon Sprache" (ISBN 3-476-00937-8), 1993 (lk 659)
2. ↑
3. ↑  John Krueger "Tuvan Manual" 1977, lk 10
4. ↑
5. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 18. jaanuar 2012. Vaadatud 7. jaanuaril 2012.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
6. ↑
7. ↑  Denis Sinor, John R. Krueger, Jüri Kurman, Larry Moses, Robert Arthur Rupen, Vasilij Vasilevič Radlov, Kaare Grłnbech, George Kurman, Joshua A. Fishman, Stephen A. Halkovic, Robert W. Olson, V Diószegi, American Council of Learned Societies, Melvin J. Luthy, Luc Kwanten, Karl Nickul, A. A. Popov, Susan Hesse "The Uralic and Altaic Series" Routledge, 1996
8. ↑  Nicholas Poppe "Review of Menges "The Turkic Languages and Peoples"" Central Asiatic Journal, volume 12, issue 4, 1969, p 330
9. ↑  Otto Mänchen-Helfen "Journey to Tuva" Los Angeles: Ethnographic Press University of Southern California, 1931, isbn 187898604-X, page=180, kordustrükk 1992