recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Frédéric François Guillaume de Vaudoncourt
**Frédéric François Guillaume de Vaudoncourt** (24. september 1772 Viin, Austria – 2. mai 1845 Passy, Hauts-de-Seine'i departemang) oli prantsuse sõjaväelane (brigaadikindral) ja sõjaajaloolane.

Frédéric Guillaume sündis sõjaväelase, hilisema Prantsuse revolutsioonisõdadest osavõtja ja brigaadikindraliks tõusnud Paul Guillaume'i (1744–1799) perekonnas. 

Isa jälgedes sõjaväelaseks saanud Frédéric Guillaume edutati 1797. aastal majoriks ja pärast Marengo lahingut (juunis 1800) koloneliks. 1809. aastal, pärast edukaid lahinguid austerlastega, anti Guillaume'ile brigaadikindrali auaste. Samal aastal sai ta Itaalia kuningriigi asekuningalt Eugène de Beauharnais'lt paruni tiitli.

 Napoleoni 1812. aasta sõjakäigus Venemaale juhtis kindral Guillaume de Vaudoncourt brigaadi de Beauharnais' korpuses. Sõjakäigu lõppfaasis, detsembris 1812, oli kindral Vilnos tüüfusse suremas, kui sattus venelaste kätte vangi. Teda päästis vaid suurvürst Konstantin Pavlovitši suuremeelsus, kes saatis kindrali juurde oma arsti ja seejärel lasi kindrali viia tervise taastamiseks oma Peterburi lähedal asuvasse mõisa.

Tunnustus
---------

* Auleegioni rüütli klassi orden (1831)

Teoseid
-------

* *Histoire des campagnes d’Annibal en Italie*. (Milano, 1812)
* *Relation impartiale du passage de la Bérézina par l'armée française en 1812, par un témoin oculaire*. (Pariis, 1814)
* *Mémoires pour servir à l’histoire de la campagne de Russie en 1812*. (Pariis, 1815)
* *Histoire des campagnes d’Italie en 1813 et 1814*. (London, 1817)
* *Histoire de la guerre soutenue par les Français en Allemagne en 1813*. (Pariis, 1819)
* *Histoire des campagnes de 1814 et 1815 en France*. (Paris, 1826)
* *Histoire politique et militaire du prince Eugène Nepoléon, vice-roi d'Italie*. (Pariis, 1827)

Välislingid
-----------

 Frédéric François Guillaume de Vaudoncourt – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Ambla kirikuaia värav, vaade Ambla kirkuaiast
**Ambla kalmistu** (ka *Ambla kirkuaed*) on kalmistu Järvamaal Ambla alevikus. See ümbritseb Ambla kirikut.

Ambla kirikaia kabel
Kalmistu on rajatud pärast Ambla kiriku valmimist 13. sajandi II poolel. Kalmistuna on kirikuaeda kasutatud alates 20. sajandi algusest.

"Poiss moonidega" Ambla kirikuaias
Ambla kalmistul on Anton Starkopfi loodud marmorist hauamonument "Poiss moonidega" ning tema kavandatud Vabadussõja mälestussammas Esimeses maailmasõjas ja Vabadussõjas langenutele, mis avati 27. septembril 1925 ja taasavati 23. juunil 1990 On ka paekivist riste.

Kalmistule on maetud Kuru mõisnik Karl Gustav von Maydell (1788–1857), Marie Julianne von Maydell (1794–1874 ), Mathilde Marie Elisabeth von Maydell (1826–1896) ja Friedrich Alexander Georg von Hoyningen-Huene, Jakob Kents ja Teet Lunts.

Galerii
-------

* Ambla Maarja koguduse õpetaja (1877–1891) Georg Knüpfferi abikaasa, Marie Knüpfferi (1851–1887) hauatähisAmbla Maarja koguduse õpetaja (1877–1891) Georg Knüpfferi abikaasa, Marie Knüpfferi (1851–1887) hauatähis
* Venemaa sõjaväelase (mereväeleitnandi) parun Friedrich Wrangelli (1849–1874)  hauatähisVenemaa sõjaväelase (mereväeleitnandi) parun Friedrich Wrangelli (1849–1874) hauatähis
*

Vaata ka
--------

* Sipelga kalmistu Ambla kiriku juurest 4–5 km kaugusel Käravete-Jäneda-Aegviidu suunas
* Ambla Vabadussõja mälestussammas

Viited
------

1. ↑  Ambla kirikuaed ja kalmistu kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 24.09.2014)
2. 1 2  Ambla valla vaatamisväärsused Järvamaa infoportaal, jarva.ee (21.05.2013)
3. ↑  Knüpffer, Marie, geb. Unterberger (1851-1887), BBLD - Baltisches biografisches Lexikon digital
4. ↑  Sipelga kalmistu, www.tapamuuseum.ee

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Ambla kalmistu** |

Välislingid
-----------

* Ambla kirikuaed ja kalmistu kultuurimälestiste riiklikus registris
|  |
| --- |
| Triangle Shirtwaist Factory tulekahju |
|  |
| Asch Buildingu kustutamine |
|
| Riik |  Ameerika Ühendriigid |
| Koht | Manhattani naabruskond Greenwich Village New York |
| Koordinaadid | 40° 43′ 48″ N, 73° 59′ 43″ W |
| Kuupäev | 25. märts 1911 |
| Kellaaeg | 16.40 |
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
| Põhjus | tulekahju |
|
| Hukkunuid | 146 |
| Vigastatuid | 78 |
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
| Map |
|  Meediafailid Wikimedia Commonsis |

**Triangle Shirtwaist Factory tulekahju** lahvatas 25. märtsi pärastlõunal 1911. aastal New Yorgis.

Suurõnnetuses hukkus 146 rõivavabriku töötajat — 123 naist ja neidu vanuses 14–43 eluaastat ning 23 meest. 62 inimest hüppas alla The Triangle Waist Company'ile kuulunud viimase kolme korruse akendest. Enamus hukkunuid oli itaalia või juudi päritolu. Kergemate ja raskemate vigastustega pääses 78 inimest.

Allahüpanute surnukehad kõnniteel
Vene immigrantide Max Blancki ja Isaac Harrise omanduses olnud rõivavabrik tootis peaasjalikult naistepluuse.
"Maadlejad" on 3. sajandi pronksskulptuuri koopia Uffizi galeriist Firenzes
**Pankraation** oli võitlusspordiala Vana-Kreekas, milles olid ühendatud rusikavõitlus ja maadlus.

Pankraation võeti 648 eKr olümpiamängude kavva. Varem oli see spordialana ilmselt tundmatu. Võisteldi paljaste rusikatega püsti- ja pikaliasendis. Lubatud olid rusikalöögid, hoobid jala, põlve ja küünarnukiga, klammerdumine, kägistamine ja liigeste väänamine.

Keelatud olid hammustamine ja küünistamine.

Võistlejaid ei liigitatud kaalu järgi (jagati ainult vanuseklassidesse) ega piiratud võistluse aega. Võistlus lõppes, kui üks võistleja muutus võistlusvõimetuks või loobus vabatahtlikult.

Eriliste võistlusmääruste tõttu oli pankraation iseseisev spordiala, mis erines tunduvalt rusikavõitlusest ja maadlusest kui omaette spordialadest.

Tänapäev
--------

Pankraationiga sarnanevad mitmed tänapäeva võitlusalad. On taastatud uute reeglitega kaasajastatud pankraation. Üks levinumaid pankraationiga sarnanevaid võitlusalasid on vabavõitlus ehk MMA.
Saksa DV Teaduste Akadeemia peahoone Gendarmenmarktil Berliini kesklinnas (foto 1950)
**Saksa DV Teaduste Akadeemia** (saksa keeles *Akademie der Wissenschaften der DDR*) oli Saksa Demokraatliku Vabariigi riiklik teaduste akadeemia.

Teise maailmasõja järel Nõukogude okupatsioonitsoonis moodustatud Saksa Demokraatliku Vabariigis asutati 1. juunil 1946 Ida-Berliinis akadeemia algse nimega **Saksa Teaduste Akadeemia Berliinis** (saksa keeles *Deutsche Akademie der Wissenschaften zu Berlin*). Asutamine toimus dekreedi alusel, mille allkirjastas armeekindral Vassili Sokolovski, Saksamaal asuv Nõukogude sõjalise juhtkonna ülem. 1972. aastal nimetati akadeemia ümber Saksa Demokraatliku Vabariigi Teaduste Akadeemiaks. 

Saksa Demokraatlik Vabariik liideti Saksamaa Liitvabariigiga 1990. aasta oktoobris ning selle territooriumil moodustunud liidumaad asutasid (või taasasutasid) endi teadusakadeemia (näiteks Saksimaa Teaduste Akadeemia Leipzigis ja Berliini-Brandenburgi Teaduste Akadeemia). Saksa DV Teaduste Akadeemia saadeti laiali ja akadeemia varad anti üle selle liidumaa omandisse, kus nad paiknesid.

Liikmeskond
-----------

1980. aasta seisuga oli akadeemial 153 tegevliiget ja 76 korrespondentliiget.

Vaata ka
--------

* Saksa Teaduste Akadeemiate Liit

Välislingid
-----------

 Saksa DV Teaduste Akadeemia – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Brendan Leipsic 2018. aastal Vegas Golden Knightsis mängimas
**Brendan Leipsic** (sündinud 19. mail 1994 Winnipegis, Manitobas) on Kanada jäähokimängija, kes mängib KHL-i klubis Magnitogorski Metallurg ründajana vasakäärel.

Aastatel 2010–2014 mängis ta Western Hockey League'i klubis Portland Winterhawks. 2012–13 põhihooajal oli ta meeskonnakaaslase Nic Petani kõrval liiga resultatiivseim mängija (49+71). 49 väravaga oli Leipsic liiga suurim väravakütt. Lisaks tuldi samal hooajal liiga meistriks.

2012. aastal valis Nashville Predators ta NHL-i *draft* '​is 89. valikuna. 2014. aastal asus ta mängima American Hockey League'is (AHL) Predatorsi noorteklubis Milwaukee Admirals. 2015. aasta veebruaris müüdi tema mängijaõigused Toronto Maple Leafsile. Ta hakkas pärast seda mängima AHL-is Toronto Marliesi ridades. NHL-is tegi Leipsic debüüdi 13. veebruaril 2016 mängus Vancouver Canucksi vastu. Ta sai alates 2008. aastast pärast Nikolai Kuljomini esimeseks Maple Leafsi mängijaks, kes on oma debüütmängus värava löönud. Suurema osa sellest ja kogu järgmise hooaja mängis Lepsic siiski jätkuvalt AHL-is. Aastatel 2015 ja 2017 osales ta AHL-i tähtede mängul.

2017. aasta juulis sõlmis ta lepingu NHL-is esimest hooaega alustava Vegas Golden Knightsiga. 2018. aasta veebruaris siirdus ta Vancouver Canucksi. 2018. aasta detsembris asus ta mängima Los Angeles Kingsis. Hooajal 2019–20 mängis ta Washington Capitalsi ridades.

2020. aasta augustis sõlmis ta üheaastase lepingu Moskva CSKA-ga. Hooajal 2020–21 lõi ta KHL-is 11 väravat ja andis 13 väravasöötu. CSKA-ga jõudis ta samal hooajal Gagarini karika finaali, kus kaotati Omski Avangardile mängudega 2:4. 2021. aasta mais siirdus ta Metallurgi, kellega sõlmis kaheaastase lepingu.

Viited
------

1. ↑  "«МЕТАЛЛУРГ» ПРОИЗВЁЛ ОБМЕН С МОСКОВСКИМ ЦСКА". metallurg.ru. 7.5.2021. Vaadatud 10.8.2021

Välislingid
-----------

* Brendan Leipsic KHL.ru lehel
* Brendan Leipsic NHL.com lehel
* Brendan Leipsic hockeydb.com lehel
|  |
| --- |
| Torpi pantvangikriis |
|  |
| Õhuvaade Torpi lennuväljale |
|
|
| Koht | Sandefjordi lennujaam |
|
| Kuupäev | 28. september |
|
|
|
| Liik | pantvangide võtmine |
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
| Hukkunuid | 1 |
| Vigastatuid | 0 |
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|

**Torpi pantvangikriis** oli 28. septembril 1994 toimunud pantvangikriis Norras Sandefjordi Torpi lennujaamas, kus kaks Rootsi päritolu kurjategijat võtsid kaks politseinikku ja kaks pensionäri pantvangi. Politsei korraldas tormijooksu ja Delta võitlejad lasid ühe kurjategijaist maha. See on ainus kord Norra ajaloos, kui Deltale anti roheline tuli kurjategija mahalaskmiseks.

Sündmuste käik
--------------

Kaks Rootsi kodanikku, Rasid Koca ja Zvonimir Majdek, kellest üks oli pärit Tšehhist ja teine Horvaatiast, röövisid Larviki lähedal väikest postkontorit. Kui nad põgenesid, läks nende auto teel rikki ja lõpuks sattusid nad kahe pensionäri koju, pärast seda, kui olid võtnud 44-aastase naispolitseiniku pantvangi. Sandefjordi politseijaoskonnast kutsuti kohale läbirääkija, kes asus meestega politseiraadio kaudu läbi rääkima. Ta suutis neid veenda, et neile antakse lähimas lennujaamas, Torpis, põgenemiseks lennuk, aga kui nad kohale jõudsid, said nad kiiresti aru, et politsei oli neid petnud.

Kui läbirääkija läks neile andma uut akut raadiosaatja jaoks, võtsid mehed läbirääkija enda pantvangi. Seejärel teatasid mehed neid piiravatele politseinikele, et kui neile ei anta 10 miljonit dollarit ja vaba pääsu välismaale, lasevad nad läbirääkija maha. Seejärel sundisid mehed läbirääkijat iga viie minuti järel raadiosse ütlema, kui palju aega oli jäänud tema hukkamiseni.
Kui läbirääkija ütles raadiosse: "Nüüd on kaks minutit selleni, et mind tulistatakse," sai Delta loa tormijooksuks. Delta snaiper lasi Rasid Koca maha ja Zvonimir Majdek võeti kinni. Pantvangid viga ei saanud.

Kuna 28. septembri öösel oli uppunud Estonia, sai kriis vähe meediakajastust, aga kriisist on 2005. aastal tehtud minitelesari "Deadline Torp".
Christfried Brasche autograaf
**Christfried Brasche** (10. juuni 1875 Tallinn – 18. aprill 1949 Würzburg) oli Eesti vaimulik.

Ta õppis 1887–1889 Eestimaa Rüütli- ja Toomkoolis (Tallinnas) ja 1889–1894 Keiserlikus Nikolai I Gümnaasiumis. Aastatel 1894–1901 õppis Brasche Tartu Ülikooli usuteaduskonnas, ülikooli lõpetas *cand. theol.* astmega. 

Prooviaastal oli ta Hageri (praost Konstantin Thomsoni) ja Ambla koguduses (õpetaja Johannes Theodor Willbergi juures). Õpetajaks ordineeriti Brasche 26. augustil 1901. Teenis aastatel 1901–1902 Ambla kogudust ja 1902–1903 Tallinna Kaarli kogudust kui abiõpetaja.

Ta oli Juuru koguduse õpetaja aastatel 1903–1939 ja lisaks Ida-Harju praost 1929–1935. Siirdus 1939. aastal Saksamaale, oli aastatel 1940–1941 Danzigi õpetaja ja 1941–1945 Zoppoti emeriitõpetaja.

Isiklikku
---------

Isa Johann Heinrich Brasche oli Saarde ja Tallinna Toompea Kaarli koguduste õpetaja. Emapoolne vanaisa Heinrich Ferdinand Hoffmann oli Koeru koguduse õpetaja. 

Tema vend oli arst, maletaja ja purjesportlane Ernst Brasche, poolvend oli Kullamaa ja Piirsalu koguduse õpetaja Arvid Leopold Brasche, lellepoeg oli Harju-Madise koguduse õpetaja Johannes Brasche. Väimees Leo Gustav Treumann oli Vaivara koguduse õpetaja.

Välislingid
-----------

* 
*
Vladislav Tkachiev (2012)
Vladislav Tkachiev (2008)
**Vladislav Tkachiev** (vene keeles Владислав Иванович Ткачёв *Vladislav Ivanovitš Tkatšjov*; sündinud 9. novembril 1973 Moskvas) on vene päritolu Prantsusmaa maletaja, rahvusvaheline suurmeister (1995). 

Tkachiev elas aastatel 1982–1996 Kasahstanis. Ta on tulnud kahel korral Kasahstani malemeistriks (1991, 1992). Suurmeistriks sai ta 22-aastaselt 1995. aastal. Kaks aastat varem oli ta FIDE-lt saanud rahvusvahelise meistri nimetuse. 

1996. aastast elab Tkachiev Prantsusmaal Cannesis. 1998. aastast esindab ta malevõistlustel Prantsusmaad. Sai 2006. aastal naturalisatsiooni korras Prantsusmaa kodakondsuse. Ta on tulnud kahel korral Prantsusmaa malemeistriks (2006, 2009). 

2007. aastal tuli ta Dresdenis Euroopa malemeistriks. Samal aastal võitis ka Euroopa meistrivõistlused välkmales.

Tkachiev on mänginud FIDE maailmameistrivõistlustel nokautsüsteemis. Detsembris 1997 Groningenis võitis ta kolmandas ringis Lembit Olli, kuid kaotas kaheksandikfinaalis Boris Gelfandile. 2000. aastal New Delhis võitis ta kolmandas ringis Rustam Qosimjonovi ja kaheksandikfinaalis Aleksandr Morozevitši, kuid kaotas veerandfinaalis Aleksandr Grištšukile. Detsembris 2001 Moskvas kaotas ta kolmandas ringis Viswanathan Anandile ja 2004. aastal Tripolis kaotas kolmandas ringis Leinier Domínguezele.

2005. aastal võttis Tkachiev osa Kaasanis peetud Venemaa meistrivõistluste kõrgliigaturniirist (66 osavõtjat), kuid finaalturniirle ei pääsenud.

Tkachiev on mänginud kuuel maleolümpial: Kasahstani (1992, 1994) ja Prantsusmaa võistkonna (2008–2014) koosseisus. 2013. aastal võitis ta Prantsusmaa võistkonna koosseisus hõbemedali Euroopa võistkondlikel meistrivõistlustel.

Välislingid
-----------

* Vladislav Tkachiev – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Vladislav Tkachiev FIDE andmebaasis
* Drunken chess player Vladislav Tkachiev caught napping at tournament. theguardian.com, 4. september 2009
Mõned aastaraamatud Rootsi bukinisti juures. Ülemisel riiulil on üldaastaraamatud, alumisel seltside omad
**Aastaraamat** on enamasti igal aastal ilmuv jätkväljaanne. Nagu ajakirjadelgi, on neil tavaliselt ISSN, mitte ISBN.

Üldaastaraamatud võtavad kokku aasta sündmused. Nendele on lähedased entsüklopeediate aastaraamatud. Ajalookirjutuses on üldaastaraamatud kroonikad ja annaalid.

Asutuste, organisatsioonide ja seltside aastaraamatutes on peale artiklite ka tegevusaruanne. Eri aastate aastaraamatutel võivad olla ka erinevad üldteemad.

Eestis igal aastal ilmub "Eesti Statistika Aastaraamat". Pikka aega on ilmunud Eesti Looduseuurijate Seltsi aastaraamat ja Eesti Geograafia Seltsi aastaraamat.

Vaata ka
--------

* Annaalid
* Eesti Akadeemilise Orientaalseltsi aastaraamat
* Eesti Kennelliidu aastaraamat
* Eesti Kirjameeste Seltsi aastaraamat
* Eesti laevanduse aastaraamat
* Eesti Panga aastaraamat
* Eesti Rahva Muuseumi aastaraamat
* Eesti statistika aastaraamat
* Emakeele Seltsi aastaraamat
* Muinsuskaitse aastaraamat
* Tartu Observatooriumi aastaraamat
* Eesti spordi aastaraamat
|  |
| --- |
|  |
| Medalikohad |
| Maailmameistrivõistlused |
| **Hõbe** | 2019 |  |

**Anthony Mantha** (sündinud 16. septembril 1994 Longueuilis Québeci provintsis) on Kanada jäähokimängija, kes mängib NHL-i klubis Washington Capitals ründajana paremäärel.

Aastatel 2011–2014 mängis ta Quebec Major Junior Hockey League'i klubis Val-d'Or Foreurs. Hooajal 2013–14 pälvis Mantha liiga hooaja resultatiivseimale mängijale antava Jean Béliveau Trophy, hooaja väärtuslikumale mängijale antava Michel Brière Memorial Trophy ning valiti samal hooajal Canadian Hockey League'i hooaja parimaks mängijaks.

2013. aastal valis Detroit Red Wings ta NHL *Draft* '​is 20. valikuna.

Hooajal 2014–15 debüteeris ta American Hockey League'is Red Wingsi noorteklubis Grand Rapids Griffins. NHL-is tegi Mantha Red Wingsi meeskonnas debüüdi 15. märtsil 2016 mängus Philadelphia Flyersi vastu. Esimese värava lõi ta liigas sama aasta 24. märtsil mängus Montreal Canadiensi vastu. Hooajal 2016–17 kindlus ta koha Red Wingsi põhikoosseisus.

2021. aasta aprillis siirdus ta Capitalsi. Samal kuul sai ta Capitalsi ajaloo esimeseks mängijaks, kes on klubi meeskonnas oma neljas esimeses mängus värava löönud.

2019. aasta maailmameistrivõistlustel võitis Mantha Kanada koondises hõbemedali. Mantha oli neil maailmameistrivõistlustel Mark Stone'i kõrval Kanada resultatiivseim mängija (7+7).

Viited
------

1. ↑  "Anthony Mantha Becomes First Player To Score A Goal In Each Of His First Four Games With Capitals". 18.4.2021. Vaadatud 16.5.2021

Välislingid
-----------

* Anthony Mantha NHL.com lehel
* Anthony Mantha hockeydb.com lehel
**Brenda Mae Tarpley** (esinejanimega **Brenda Lee**; sündinud 11. detsembril 1944 Atlantas, Georgia osariigis) on USA laulja. Ta on esitanud *rockabilly* '​t, pop- ja kantrimuusikat.

Ta sai tuntuks juba lapsena. 1956. aastal sõlmis ta lepingu Decca Recordsiga ja samal aastal ilmus tema esimene singel. 1960. aastatel jõudis USA singlite edetabelisse 47 tema laulu, millega jäi ta sel kümnendil alla vaid Elvis Presleyle, The Beatlesile ja Ray Charlesile. Tema plaate on müüdud üle 100 miljoni eksemplari.

Tema tuntumad laulud on "I'm Sorry" (1960) ja "Rockin' Around the Christmas Tree" (1958), millest viimane on kujunenud üheks ajaloo populaarsemaks jõululauluks.

1957. aastal, mil ta oli vaid 145 cm pikk, sai ta pärast laulu "Dynamite" salvestamist hüüdnimeks Little Miss Dynamite.

1997. aastal võeti ta Kantrimuusika Kuulsuste Halli ja 2002. aastal Rock'n'rolli Kuulsuste Halli liikmeks. Ta on sellega ainus naine, kes on võetud nii Kantrimuusika kui ka Rock'n'rolli Kuulsuste Halli liikmeks. 2009. aastal pälvis ta Grammy elutööauhinna.
Kirikuslaavi keeles kirjutatud lehekülg
**Kirikuslaavi keel** ehk **vanaslaavi keel** on slaavi keel, mis on tänapäeval kasutusel vaid liturgilise keelena Bulgaaria Õigeusu Kirikus, Serbia Õigeusu Kirikus, Vene Õigeusu Kirikus, aga ka Russiini Katoliku Kirikus, Horvaatia kreekakatoliku kirikus ja Tšehhi kreekakatoliku kirikus (uniaadi kirikutes). Valahhia ja Moldova õigeusu kirikutes tarvitati seda 17. sajandi lõpuni.

Kirikuslaavi keel on lähedane bulgaaria ja makedoonia keelele. Ajalooliselt pärineb see vanakirikuslaavi keelest, milles kohendati hääldust ja ortograafiat ning asendati mõned vanad ja haruldased sõnad igapäevastega (näiteks vanaidaslaavi keelest). Kirikuslaavi keelest on mälestisi varases kirillitsas ja glagoolitsas. Glagoolitsa on praeguseks käibelt kadunud, ehkki algusest peale kasutati kõrvuti mõlemat kirja. 

Esimene kirikuslaavi keeles trükitud raamat oli Horvaatia "Missale Romanum Glagolitice" 1483. aastast, mis oli Horvaatia glagoolitsas. Sellele järgnesid viis kirillitsas liturgikaraamatut, mis trükiti 1491. aastal Krakówis.

Vaata ka
--------

* Interslaavi keel
**Arvīds Jansons** (23. oktoober 1914 Liepaja, Läti – 21. november 1984 Manchester, Suurbritannia) oli läti rahvusest Nõukogude Liidu dirigent, viiuldaja ja muusikapedagoog. 

Aastatel 1929–1935 õppis ta Liepaja konservatooriumis viiulimängu ning alates 1931. aastast töötas Liepaja ooperiteatri orkestris viiuldajana. 
1940–1944 õppis Jansons Riias Läti Muusikaakadeemias viiulit ja kompositsiooni.

1940 debüteeris ta samas teatris operetidirigendina ning peagi sai temast Daugavpilsi sümfooniaorkestri kontsertmeister ja dirigent, seejärel Läti Rahvusooperi viiuldaja (1940 ja 1944–1952). Sel perioodil dirigeeris ta klassikalisi ja nõukogude autorite ballete ja oopereid.
1946–1952 oli Jansons ka Läti Raadio Sümfooniaorkestri peadirigent.

1952. aastal sai temast Leningradi Filharmoonia sümfooniaorkestri peadirigendi Jevgeni Mravinski assistent ning alates 1953. aastast surmani oli ta selle orkestri teine dirigent. Lisaks NSV Liidu paljudele lavadele esineti ka Euroopas, Austraalias ja Jaapanis.

Sageli kutsuti Jansonsit juhatama ka välismaiseid orkestreid, näiteks Tokio Sümfooniaorkestrit, Кopenhaageni filharmoonia orkestrit ja Soome Raadio sümfooniaorkestrit. Oma elu viimased 20 aastat oli Jansons Manchesteri Halle (The Hallé) orkestri dirigent.

Alates 1965. aastast tegutses Jansons ka pedagoogina ning andis meistriklasse Saksamaal, Soomes ja Rootsis.

1972–1984 juhatas ta Leningradi konservatooriumi ooperi- ja sümfooniadirigeerimise kateedrit.

Jansons suri südamerabandusse keset kontserti Manchesteris. Ta maeti Peterburi Volkovo kalmistule.

Tema poeg oli dirigent Mariss Jansons.
**Lina harimine** oli toorlina töötlemine puhta linakiu eraldamiseks.

19. sajandil oli linakasvatus Lääne- ja Lõuna-Eesti taludes peamine tuluallikas ning oli töömahukamaid sügistöid. 20. sajandi alguses vähenes kodune linakasvatus oluliselt linavabrikute rajamise tõttu.

Augustis kitkuti talunaiste poolt valminud lina käsitsi ja seoti peodesse. Järgnevaid töid teostasid mehed kuni *ropsimiseni*. Linapeodelt eemaldati raatsi või selleks kohandatud vikati abil kuprad ning nad seoti kubudesse, milles oli 20 kuni 30 peod. Kiudude eraldamiseks pandi linad kuni 3 nädalaks linalikku. Põhja-Eestis ja saartel rakendati kasteligu, kui linavarred laotati mitmeks nädalaks maha kaste ja vihma kätte. Leotatud linad kuivati rehetoas partel ning seejärel murti linavarre puitunud kihid lõugutil kiude küljest lahti. Peale lõugutamist eraldati kiud enamikust linaluudest ropsimõõgaga ropsides või hilisemal ajal linavurri abil. Linakiude lõplik puhastamine toimus linakammiga, kui eraldati lühemad kiud ehk takud. Seejärel soeti kiude linaharjaga. Puhtad linad seoti puntratesse ning müüdi. 

Rasket lõugutamist ja ropsimist kergendasid 19. sajandi keskpaiku kasutusele võetud mehaanilised riistad nagu linamasin, mida valmistasid kohalikud puusepad ning mis töötas algul inimjõul, hiljem ka hobujõul.

Viited
------

1. 1 2 3   Eesti rahvakultuuri leksikon. Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastuse AS. Tallinn. 2007. lk 142
2. 1 2   Eesti etnograafia sõnaraamat. Arvi Ränk. Välja andnud Õie Ränk. Tallinn. 1995. lk 102
**Orjoli oblast** asub Venemaa Keskföderaalringkonnas.

Suuremad linnad on Orjol, Livnõ ja Mtsensk. 1. septembril 2007 oli oblasti arvestuslik rahvaarv 823 300. 2009. aasta alguses oli oblasti rahvaarv 817 000, 2020. aasta alguses 733 498 ja 2023. aasta alguses 699 998.

Haldusjaotus
------------

Oblast koosneb 24 munitsipaalrajoonist ja 3 linnaringkonnast.

* Bolhovi rajoon
* Dmitrovski rajoon
* Dolgoje rajoon
* Glazunovka rajoon
* Hotõnetsi rajoon
* Kolpnõ rajoon
* Korsakovo rajoon
* Krasnaja Zarja rajoon
* Kromõ rajoon
* Livnõ
* Livnõ rajoon
* Maloarhangelski rajoon
* Mtsensk
* Mtsenski rajoon
* Novoderevenkovski rajoon
* Novosili rajoon
* Orjol
* Orjoli rajoon
* Pokrovskoje rajoon
* Soskovo rajoon
* Sverdlovski rajoon
* Šablõkino rajoon
* Zalegoštši rajoon
* Znamenskoje rajoon
* Trosna rajoon
* Uritski rajoon
* Verhovje rajoon

1993–2009 oli oblasti kuberner Jegor Strojev.

Viited
------

Välislingid
-----------

 Orjoli oblast – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis

Keskföderaalringkond

Belgorodi oblast  **·**  Brjanski oblast  **·**  Ivanovo oblast  **·**  Jaroslavli oblast  **·**  Kaluga oblast  **·**  Kostroma oblast  **·**  Kurski oblast  **·**  Lipetski oblast  **·**  Moskva linn  **·**  Moskva oblast  **·**  Orjoli oblast  **·**  Rjazani oblast  **·**  Smolenski oblast  **·**  Tambovi oblast  **·**  Tula oblast  **·**  Tveri oblast  **·**  Vladimiri oblast  **·**  Voroneži oblast
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib tšehhi lastekirjanikust; jalgpalluri kohta vaata artiklit Bohumil Říha (jalgpallur).* |

---

**Bohumil Říha** (22. veebruar 1907 Vyšetice – 15. detsember 1987 Praha) oli tšehhi lastekirjanik.

Bohumil Říha sündis Lõuna-Tšehhi maakonnas Tábori ringkonnas Vyšetices sepa peres. Hiljem kolis pere Čáslavi, kus poiss lõpetas algkooli ja 1925. aastal pedagoogilise instituudi. Kolm aastat töötas koolis abiõpetajana, seejärel teenis sõjaväes. Pärast sõjaväeteenistust töötas õpetajana esialgu Habry koolis ja seejärel 1945. aastani Poděbrady linnakoolis.

Pärast 1945. aastat asus Bohumil Říha tööle kooliinspektorina Vysoké Mýtos. 1952. aastal valiti ta Kirjanike Liidu esimeheks. Aastail 1956–1967 oli ta direktor Riiklikus lasteraamatute kirjastuses. Sellelt ametikohalt läks ta ka 1967. aastal pensionile.

Pärast pensionile jäämist jätkas ta kirjutamist ning lõi kaasa Rahvusvahelise Noorsookirjanduse Nõukogu Tšehhi osakonna (IBBY Tšehhi osakond) töös ja UNESCO juures.

Eesti keeles on ilmunud tema lasteraamat "Viis jumalat rändavad üle mere" (Eesti Raamat 1975, tõlkija Leo Metsar, illustraator Silvi Liiva).

Bohumil Říha suri 80-aastaselt Prahas 15. detsembril 1987.

Teoseid
-------

### Lastele

* "O lékaři Pingovi", 1941
* "O třech penízcích", 1941
* "Honzíkova cesta", 1954
* "O letadélku Káněti", 1957
* "Pět bohů táhne přes moře"
* "Jak vodníci udobřili sumce"
* "Dva kluci v palbě"
* "Velká obrázková knížka pro malé děti", 1959, koostöös Milena Lukešovága
* "Divoký koník Ryn"
* "Jak jel Vítek do Prahy"
* "Dětská encyklopedie", 1959, 1962, 1966, 1971; illustratsioonid Vladimír Fuka

### Muud

* "Země dokořán", 1950
* "Dvě jara", 1952
* "Venkovan"; 2 osa; 1955 ja 1958
* "Doktor Meluzín", 1973

Tunnustus
---------

* 1975 Tšehhoslovakkia rahvakunstnik
* 1979 Janusz Korczaki kirjanduspreemia
* 1980 Hans Christian Anderseni lastekirjanduspreemia
* 1980 Klement Gottwaldi orden

Välislingid
-----------

* Bohumil Říha Anderseni kirjanduspreemia lehel
**Vabakorpusteks** (saksa keeles *Freikorps*) nimetati Saksamaa vabatahtlike sõjaväe- või paramilitaarüksusi. Termin võeti kasutusele alates 18. sajandi keskpaigast ja sellega tähistati Saksa aladelt värvatud vabatahtlike armeesid. Kahe maailmasõja vahel kasutati seda termint ka Weimari vabariigi ajal tegutsenud paramilitaarüksuste kohta.

Weimari vabariik
----------------

Vabakorpused Weimari vabariigis olid rahvuslikud organisatsioonid, mis loodi Saksamaal 1919. aasta jaanuaris võitlemaks riiki ähvardava kommunistliku revolutsiooniga ajal, kui riigil puudus lojaalne sõjavägi. Vabakorpused koosnesid peamiselt rahulolematutest, pettunud ja vihastest esimese ilmasõja Saksa sõjaveteranidest. Paljud neist uskusid, et 1918.-1919. aasta Saksamaa Novembrirevolutsioon reetis nad. Vabakorpused oli opositsioonis Novembrirevolutsiooni tagajärjel sündinud Weimari vabariigiga. Vabariigi väljakuulutajaid nimetasid vabakorpuslased põlglikult "novembri-kriminaalideks".

#### Freikorps Roßbach

Freikorps Roßbach oli üks neist korpustest. Gerhard Roßbachi juhtinisel oli ta tegev võitlustes kaotatud Lääne-Preisimaal ja ka Baltikumis (Lätis ja Leedus). Ametlikult saadeti see laiali 1920, kuid ta tegutses illegaalselt edasi ja oli mõnede rahutuste taga kuni Kolmanda Riigini välja. 1921 võttis osa võitlusest Poola üksuste vastu Ülem-Sileesias.

* Martin Bormann, NSDAP Reichsleiter ja SS-Obergruppenführer
* Kurt Daluege, SS-Oberstgruppenführer ja Politsei kindralooberst, Ordnungspolizei ülem
* Karl von Eberstein, SS-Obergruppenführer ning Waffen-SS ja politseikindral
* Karl Ernst, SA-Gruppenführer ja Riigipäeva liige
* Hans Hayn, SA-Führer
* Edmund Heines, SA-Gruppenführer ja Riigipäeva liige
* Oskar Heines, SA-Obersturmbannführer
* Wolf-Heinrich Graf von Helldorf, SA-Obergruppenführer
* Otto Hellwig, SS-Gruppenführer
* Rudolf Höß, SS-Obersturmbannführer, Auschwitz-Birkenau hävituslaagri ülem
* Hans Kammler, SS-Obergruppenführer ja Waffen-SS kindral, SSi ja maaväede ehitustegevuse ülem
* Willi Klemm, SA-Brigadeführer
* Paul Röhrbein, SA-Brigadeführer
* Fritz Schlessmann, SS-Gruppenführer
* Siegfried Taubert, SS-Obergruppenführer ning Waffen-SS ja politseikindral

Vabakorpus Eesti Vabadussõjas
-----------------------------

Vabakorpus Rauddiviis sõdis koos Landeswehriga Landeswehri sõjas Eesti vägede vastu ja sai lüüa.

Vaata ka
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Vabakorpused** |

* Pikkade nugade öö
* Rauddiviis
* Landeswehr
**Bohodar Antonovõtš Kotorovõtš** (ukraina keeles Богодар Антонович Которович, 3. juuli 1941 – 4. juuli 2009) oli Ukraina viiuldaja, dirigent, õpetaja, Ukraina NSV rahvakunstnik (1979). Kiievi konservatooriumi viiuliosakonna juhataja ja professor (alates 1985). Ukraina Kunstiakadeemia korrespondentliige (1997). Üks kaasaegse Ukraina viiulikooli rajajaid. Kiievi Solistide Riikliku Kammeransambli asutaja ja alaline kunstiline juht. Kuulsa Ukraina viiuldaja Mõroslava Kotorovõtši ja Anton Kotorovõtši isa (kuulus Ukraina kitarrist, viiuldaja, folk-metal bändi "Shadow of the Sun" solist).

Bohodar Kotorovõtš on ainus Ukraina viiuldaja maailmas, kellel oli au anda kaks kontserti Niccolò Paganini legendaarsel "Cannon" viiulil, mis toodi silmapaistvale viiuldajale erilennukiga Genovast Kiievisse (1999).

Autasud
-------

* Ukraina NSV rahvakunstnik (alates 1979).
* Ševtšenko riiklik auhind (1985).
* V. I. Vernadski preemia laureaat (2000).
* Autasustatud III järgu teenetemärgiga.
* Oma loomingulise tegevuse tulemusena sai ta aastatel 1999 ja 2000 kahekordse maineka Üle-Ukraina auhinna "Aasta inimene" laureaadiks.

Viited
------

1. ↑  "Сьогодні прощалися з видатним музикантом Богодаром Которовичем|Новини. Новини дня на сайті Подробиці". Originaali arhiivikoopia seisuga 23 вересня 2009. Vaadatud 11 juuni 2011. `{{cite web}}`: kontrolli kuupäeva väärtust: `|archive-date=` (juhend)
**Karl Friedrich Wilhelm Ahrens** (24. oktoober 1855 Rostock – 1938) oli Eesti metsandustegelane.

Koopia portreefotost. Karl Ahrens, HKM Fp 884-10 F 4044, Hiiumaa Muuseumid SA

Elulugu
-------

Ta sündis 1855. aastal Saksamaal Rostockis metsaülema pojana. Õppis metsaasjandust Rostockis ja Greifswaldis, seejärel töötas metsnikuna Mecklenburgis ja Schönburgis. Oktoobris 1880 tuli Eestimaale ning määrati kindraladjutant Orjevskile kuulunud Riguldi, Padise kloostri, Nõva, Hatu, Palivere, Ohtu, Vasalemma, Piirsalu ja Paatsalu ning Soomes asuva Karunsoo mõisate metsaülemaks. 1884. aastal sai krahv Ungern-Sternbergi Hiiumaa metsade ülemvalitsejaks. Elas Hiiumaal Isabella metsamõisas, mille hoonestus on tänapäevaks hävinud (säilinud vaid infotahvel). Esimese maailmasõja ajal saadeti ta Venemaa valitsuse poolt Siberisse, kus elas aastatel 1914–1918 Simbirskis. Eestisse naasnuna määrati Roela metsaülemaks, kust ka 1929. aastal pensionile läks. Suri 1938. aastal.

Tegevus Hiiumaal
----------------

Hiiumaale on Ahrens tähtis kui looduse kujundaja. Tähtsaim metsaarendus on Luidja lepik, mille ta rajas luiteliivade kinnistamiseks aastatel 1901–1903. Veel tõi ta Hiiumaale sisse Kesk- ja Lõuna-Euroopa puid ja põõsaid ning fauna rikastamiseks hirvesid ja halljäneseid.

Kuni 1900. aastani ei õnnestunudki Luidja randa elujõulist kultuuri luua. 1901. aastal julgustas fakt, et liivaluidetest läbijooksvate ojade ääres looduslikult sangleppi kasvab (tänu põhjavee lähedusele ja savikihi olemasolule liivavälja all), katsetada liivade kinnistamisel lepa istutamist. Kolme aasta jooksul istutati 23 ha suurusele alale 1-2-aastasi lepataimi, mis võeti koos mullapalliga ojade äärest ja lääne pool asuvast lepikust. Paremate kasvutingimuste loomiseks kaeti liiv adruga. Võitlus liivaga kestis aastaid, enne kui elujõuline lepik kujunes ja oma ülesannet täitma hakkas  .

Ahrens on Lauka külas mõisaalleede rajaja, kuid paljud puud on vanuse tõttu välja langenud.

Viited
------

1. 1 2 3  "Wana metsamehe haruldane juubel". *Wirumaa Teataja*. 23.10.1930. Vaadatud 12.12.2021.
2. ↑  "Lääne-Eesti saarestiku biosfääri kaitseala teataja". *virtsu.ee*. Vaadatud 6. mail 2023.
3. ↑  Suislepp, Even (2018). "Luidja lepiku ja Heistesoo hübriidlepa olukord". `{{ajakirjaviide}}`: viitemall journal nõuab parameetrit `|journal=` (juhend)
1929/30. aasta talvel vallavalitsuse käsul tehtud lokulaud tulekahjust teatamiseks, Siimu-Nelka talu Kolga-Jaani kihelkonnas
Puu oksale kinnitatud lokulaud
**Lokulaud** (ka **lokk**, *kola*, Võru murdes **klopp**) on heli tegemise vahend, mis koosneb kahest püstpostist ja nende peale pandud põikpuust, mille küljes ripub laud. Heli tekitamiseks lüüakse seda rippuvat lauda puidust vasaraga.

Kasutamine
----------

Kahe puuvasaraga lokulauda vaheldumisi lüües sai edastada rütmilisi signaale (*löödi lokku*). Seda kasutati Eestis inimeste kokkukutsumiseks mõisate ja suurtalude juures, samuti karja kojukutsumiseks jms.

Lokulauana on kasutatud ka üles riputatud rauatükki. Raudlokku lüües kutsuti Setumaal külakabelisse (*tsässon*) palvusele. 

1930. aastatel püüti lokulauda levitada taludes kohustusliku vahendina tulekahjust teadaandmiseks.

Viited
------

1. ↑  Eesti etnograafia sõnaraamat. 1996. Koostanud Arvi Ränk. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus. Lk 104.
2. ↑  Eesti rahvakultuuri leksikon. 2000. Koostanud Ants Viires. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 145.
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib laulust; filmi kohta vaata artiklit Bohemian Rhapsody (film)* |

---

**"Bohemian Rhapsody"** on ansambli Queen laul albumilt "A Night At The Opera".

Laul avaldati 31. oktoobril 1975 ning selle kirjutas vokalist Freddie Mercury. Laulul pole refrääni, selle asemel koosneb laul neljast osast: ballaad, mis lõpeb kitarrisoologa, ooperliku stiiliga osa ja lõpuks *hard-rock*'i osa. Laulu loomine algas 1960-ndate lõpus ning salvestama hakati seda 24. augustil 1975. 

Esimesena esitati laulu 14. novembril 1975 Liverpoolis Empire Theatre'is jupitatud osadena, sest originaaljärjestus oli ebatavaline ja küllaltki keeruline, et seda *live*'is esitada. Lugu esitati popurriina koos teiste lauludega 1976. aastani.[*viide?*] Esimene täielik esitus (õige osade järjestusega) oli 13. jaanuaril 1977 Milwaukees ja nii esitati seda kuni viimase Queeni kontserdini Freddie Mercuryga 9. augustil 1986. 

Ajakirja Rolling Stone 2004. aastal koostatud 500 kõigi aegade parima laulu edetabelis jõudis lugu 163. kohale.

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 22. juuni 2008. Vaadatud 22. juunil 2008.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
10. mail 1989 tehtud foto üliõpilasest Pu Zhiqiangist, kelle rinnale on kirjutatud "Me tahame ajakirjandusvabadust, ühinemisvabadust, toetada World Economic Heraldit ja selle õiglasi ajakirjanikke"
**1989. aasta Tian'anmeni meeleavaldused** (ka **Tiananmeni veresaun**) olid 1989. aastal 15. aprillist 4. juunini Hiinas Pekingis toimunud meeleavaldused.

Hiinas nimetatakse sündmust **4. juuni intsidendiks**.

Meeleavaldusi juhtisid üliõpilased, kes nõudsid muuhulgas demokraatiat, sõnavabadust ja ajakirjandusvabadust. Suurim väljakule kogunenud protestijate hulk ulatus miljoni inimeseni.

Meeleavaldused suruti järsult maha 4. juunil, kui võimud kehtestasid kaitseseisukorra ja saatsid tankidel sõjaväeüksused hõivama Pekingi kesklinna.

Hukkunute arv ja verevalamise ulatus Tian'anmeni väljakul on täpselt teadmata. Hiina ametivõimud takistasid aktiivselt kannatanute arvu määramist vahetult pärast sündmusi, mille tõttu sõltuvad hindavad arvamused suuresti pealtnägijate ütlustest, haiglate protokollidest ja ohvrite sugulaste organiseeritud jõupingutustest. Antud asjaolude tõttu on erinevate hinnangute vahel suuri erinevusi. Esialgne hukkunute arv ulatus ametlikust mõnesajast kuni mitme tuhandeni.
**Karl Ariva** (10. jaanuar 1924 Paistu vald, Viljandimaa – 21. aprill 1979 Elva) oli eesti matemaatik ja õppejõud.

Aastatel 1931–1935 õppis ta Vana-Tännassilma valla Risti algkoolis, 1935–1940 Viljandi Poeglaste Progümnaasiumis, 1942. aastal lõpetas ta Viljandi 2. Gümnaasiumi.

Aastatel 1942–1943 oli ta Saksa riigitööteenistuses (RAD) Saksamaal. 1943. aasta septembris astus ta Tartu Ülikooli filosoofia erialale. 1943. aasta detsembris läks vabatahtlikuna Soome armeesse, teenis 200. jalaväerügemendi 13. kompaniis, osales tõrjelahingutes Viiburi lahel ja Vuoksil. Teda autasustati 1. klassi Vabadusmedaliga. 1944. aasta augustis naasis Eestisse. 1944. aasta novembris astus teist korda Tartu ülikooli ja asus õppima ajaloo-keeleteaduskonna inglise filoloogia erialal.

1946. aasta märtsis ta arreteeriti, viibis 6 aastat vangilaagris Komi ANSV-s, vabanes 1952. aastal. 1955. aastal lõpetas ta Viljandi Töölisnoorte Keskkooli ja astus kolmandat korda ülikooli, asudes Tartu Riiklikus Ülikoolis õppima matemaatikat. 1963. aastal lõpetas ta kaugõppes Tartu Riikliku Ülikooli füüsika-matemaatikateaduskonna diplomitööga "Geodeetiliste kongruentside ortogonaalpindadest Riemanni ruumis" (juhendaja Ülo Lumiste).

Aastatel 1956–1961 töötas Viljandi Töölisnoorte Keskkooli matemaatika õpetajana, 1961–1962 Tartu Töölisnoorte Keskkooli matemaatika õpetajana. 1963. aastal asus tööle Tartu Riikliku Ülikooli algebra ja geomeetria kateedri assistendina, õpetas analüütilise geomeetria, diferentsiaalgeomeetria, kõrgema matemaatika ja geomeetria aluste kursusi. 1965. aastast TRÜ matemaatika õpetamise metoodika kateedri vanemõpetaja. Aastatel 1972–1976 oli ta matemaatikateaduskonna õppeprodekaan.

Tema peamine uurimisvaldkond oli diferentsiaalgeomeetria, ta edendas ka aksiomaatilist meetodit koolimatemaatikas geomeetria õpetamisel. Ta on koostanud matemaatikaõpikuid ja töövihikuid.

Tema abikaasa oli tõlkija ja pedagoog Linda Ariva (1921–2009).

Õpikud
------

* Karl Ariva, Maido Rahula. Analüütiline geomeetria, 1. osa. Tartu: Tartu Riiklik Ülikool, 1967
* Karl Ariva, Aksel Telgmaa. Matemaatika V klassile. Tallinn: Valgus, 1972
* Karl Ariva, Elmar Etverk, Aksel Telgmaa. Matemaatika VI klassile. Tallinn: Valgus, 1972
* Karl Ariva, Elmar Etverk, Aksel Telgmaa, August Undusk, Arnold Vihman. Matemaatika VIII klassile. Tallinn: Valgus, 1972
* Ülo Lumiste, Karl Ariva. Analüütiline geomeetria. Tallinn: Valgus, 1973
* Karl Ariva, Olaf Prinits. Matemaatika XI klassile. Tallinn: Valgus, 1975
* Karl Ariva, Malle Teeäär, Kalle Velsker. Matemaatika X klassile. Tallinn: Valgus, 1976
* Karl Ariva, Kalle Velsker. Matemaatika XI klassile. Tallinn: Valgus, 1977
* Karl Ariva, Elmar Etverk, Aksel Telgmaa. Matemaatika VII klassile. Tallinn: Valgus, 1980

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  "Aivo Parring. Hea kolleeg Karl Ariva (1924–1979). Koolimatemaatika, 28. Tartu, 2001" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 9. august 2016. Vaadatud 17. juunil 2016.
2. 1 2  Peep Pillak, Heini Vilbiks (koostajad). Soomepoiste elulood. Grenader, 2015

Välislingid
-----------

* *Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944*
**Gustav Teng** (5. november 1866, Kaleste küla (Reigi kihelkond) – 18. september 1930) oli eesti laevaehitaja, kapten ja laevandustegelane.

Elukäik
-------

Gustav Teng sündis oma vanemate, mõisa karjamehe Tõnise ja tema naise Kreeda neljanda pojana. Koolihariduse andis tollane Kõpu külakool.

Tema algselt teenis külameeste purje­laevadel küttepuude veol Hiiu randade ja Tallinna vahel. Oma säästetud palgarahaga Teng ise ostis põletuspuid ja viis neid koos teistega Tallinna, makstes laevas veoraha. Kui rahakott juba lubas, ostis ta omale põhjarannikult kaljase Alvine, hiljem soetas Loviisa, et laiendada halupuude vedu.

1891. aasta tormi tõttu tekkis saarel palju metsamurdu. Gustav tegi kohalike mõisnikega lepingud, sai raiumise ja veo enda kätte, laiendades oma äri. Tagasiteel aga tõid tema laevad Tallinnast kaupu Hiiumaa kaupmeestele. 1893. aastal alustas ta laeva­ehitusega kodurandades. Esimene oli Sigtuna 1983. aastal, seejärel Salme. Sigtuna põhitööks oli liiprite vedu Riiga raudtee ehituseks ja tagasiteel tõi see villa Kärdla kalevivabrikule. 1896. aastal asutas Gustav Teng oma laevaehitusette­võtte. Mõned aastad hiljem ostis ta koos saarlase Jaen Teäriga ja kuulsa Kihnu Jõnniga (Enn Uuetoa) parklaeva Lilly, mis enne seda kuulus tulevasele admiralile Johannes Pitkale.

Gustav Teng oli osanik mitmetes saarlaste ostetud parklaevades ja koos Kärdla paruniga omas purjelaeva Adam. 20. sajandi algul ehitas ta juba kolmemastilisi purjelaevu: Immameeli, mille ta ostis Lätist ja ehitas lõpuni, 1902. Aliide, 1904. Ada ja 1908. Meeta. Kõikide tema laevade ehitusmeister oli kohalik mees Paavel Pihel. 1905. aastal sooritas Gustav Teng Riias eksternina eksamid ja sai kaptenidiplomi.

1920. aastal sai Gustav Teng kätte kindlustusraha hukkunud Meeta eest ja ehitas 1921. aastal purje­laeva Dione, mida peeti omal ajal Eesti ilusaimaks purje­laevaks. Dione hakkas Tengi juhtimise all sõitma Taani vahet. 

Gustav Teng suri oma laeva Dione pardal Harsensi sadamas Taanimaal 1930. aasta 18. septembril. Koos abikaasa Ann Tengiga jäid teda leinama viieteistkümnest lapsest seitse poega ja neli tütart. Väärib märkimist, et Gustav Tengi neljast pojast, Jakobist, Johannesest, Richardist ja Augustist, said kaugesõidu­kaptenid. Kokku ehitasid või ostsid isa ja pojad 13 laeva.

Viited
------

1. ↑  "Oluline jälg Hiiumaa mereajaloos". 8. november 2016.
2. ↑  "Lääne Hääl: maarahva häälekandja". 27. september 1930.
1989. aasta Eesti NSV – Soome sõpruskohtumine poksis toimus 11. detsembril Helsingis. Eesti NSV võitis 7:4.

  

Helveskaal (kuni 48 kg): Vjatšeslav Masterov (Eesti NSV) - Kim Bäckström (Soome) RSC 1

Kärbeskaal (kuni 51 kg): Petteri Rissanen (Soome) - Sergei Barabanov (Eesti NSV) 3 - 0

Kukk-kaal (kuni 54 kg): S. Sirkiä (Soome) - Dmitri Savin (Eesti NSV) 3 - 0

Sulgkaal (kuni 57 kg): Aleksandr Danilov (Eesti NSV) - Teemu Peräjoki (Soome) 3 - 0

Kergekaal (kuni 60 kg): Mart Karlson (Eesti NSV) - Mauri Vesano (Soome) 3 - 0

I kergekeskkaal (kuni 63,5 kg): H. Heiskanen (Soome) - Aleksei Vaks (Eesti NSV) 2 - 1

II kergekeskkaal (kuni 67 kg): Andres Saar (Eesti NSV) - Harri Hakulinen (Eesti) AB 2

I keskkaal (kuni 71 kg): Aleksei Žukov (Eesti NSV) - Joni Johansson (Soome) 3 - 0

II keskkaal (kuni 75 kg): P. Smeds (Soome) - Aleksandr Abramov (Eesti NSV) AB ?

Poolraskekaal (kuni 81 kg): Aleksandr Kruglikov (Eesti NSV) - Viktor Helling (Soome) 3 - 0

Raskekaal (kuni 91 kg): mõlemal võistkonnal puudus selles kaalus võistleja 

Üliraskekaal (üle 91 kg): Toomas Unt (Eesti NSV) - Soomel puudus selles kaalus võistleja ja Soomele arvestati loobumiskaotus

Vaata ka
--------

* Eesti-Soome maavõistlused poksis

Kirjandus
---------

* Rein Kirmjõe. "Poks". Eesti spordi aastaraamat 1988-1989. Koostaja Juhan Mandre. Eesti Spordiamet. Tallinn 1993. Lk 213
Gustav von Bunge
**Gustav Piers Alexander von Bunge** (7./19. jaanuar 1844 Tartu – 5. november 1920 Basel) oli baltisaksa füsioloog ja biokeemik, Tartu ülikooli füsioloogilise keemia õppejõud.

Ta lõpetas 1863 Tartus gümnaasiumi, õppis 1863–1866 Tartu Ülikoolis arstiteadust ja 1866–1871 keemiat. Töötas 1872–1874 Tartu Ülikooli keemialaboris professor Carl Ernst Heinrich Schmidti juures assistendina, keemiamagister (1873, TÜ), keemiadoktor (1874, TÜ). 

Oli aastatel 1874–1885 Tartu Ülikooli dotsent füsioloogia alal, 1885. aastast professor Baselis. Neovitalismi peaesindajaid, rahvusvahelise karskusliikumise pioneere. Kiievi Ülikooli audoktor (1884). Talle on püstitatud mälestusmärk Baselis.

Tema tööst sai alguse neovitalistlik suund bioloogias, mille peamiseks esindajaks kujunes Hans Driesch, ning millel oli märgatav mõju teoreetilises bioloogias kuni 1930. aastateni.

Üks Gustv von Bunge õpilasi oli Nikolai Lunin.

Pere
----

Ta oli Alexander Georg von Bunge poeg, Alexander von Bunge vend.

Viited
------

1. ↑  Bunge, Gustav 1887. Vitalismus und Mechanismus. In: Bunge, Gustav, *Lehrbuch der physiologischen und pathologischen Chemie*. Leipzig: F.C.W.Wogel, 3–15.

Kirjandus
---------

* Krivobokova, S. S. 1970. Raboty G. Bunge i ego uchenikov v Tartuskom universitete. In: *Iz istorii estestvozvanija i techniki Pribaltiki*. Riga, 179–184.
* Tähepõld, Lembit; Ilomets, Tullio 1995. Gustav von Bunge - a great scientist and teacher in development of physiological and pathological chemistry. *Proceedings of the Estonian Academy of Sciences: Humanities and social sciences* 44: 138–159.

Välislingid
-----------

* Teoseid
* Väljavõte andmebaasist Kulturportal West-Ost
* Biograafiline artikkel ajakirjas The Journal of Nutrition
**Bogusław Wolniewicz** (22. september 1927, Toruń – 4. august 2017, Varssavi) oli poola filosoof ja loogik. 

Wolniewicz töötas 1963–1998 Varssavi ülikoolis professorina. Akadeemilistes ringkondades on ta tuntud Ludwig Wittgensteini tõlkija ja kommenteerijana (1950. aastate lõpus hakkas oletatavasti esimesena Poolas süstemaatiliselt uurima Wittgensteini filosoofiat). 1990. aastatel sai tuntuks Radio Maryja ringkondadega seotud publitsistina. Kriitikud pidasid teda vaadetelt homofoobseks, antifeministlikuks, antisemiitlikuks ja islamofoobseks.

Wolniewicz oli ateist (määratles end kui roomakatoliiklane – mitteusklik)

Elulugu
-------

Haridusteed alustas ta 1934. aastal poola algkoolis. Sõja ajal tema haridustee ei katkenud, sest ta õppis 1939. aasta novembrist saksa üldkoolis, mis oli ette nähtud poolakatele (milles oli seejuures väga madalale viidud õppetase). 1941. aastal, pärast isa surma Sachsenhauseni koonduslaagris, hakkas Wolniewicz tööle Hermann Klechowitzi ehitusettevõttes, õppides samas sellega seotud ametikoolis (*Berufsschule*). 1945–1947 õppis Poola kuninganna Jadwiga nimelises Lütseumis.

1947–1951 õppis Mikołaj Koperniku Toruńi Ülikoolis. 1951 sai filosoofiamagistriks, magistritöö pealkiri oli "Subjektiivse idealismi kriitika V. I. Lenini teoses "Materialism ja empiriokrititsism"" ("Krytyka subiektywnego idealizmu w „Materializmie i empiriokrytycyzmie" W.I. Lenina"). Töötas Toruńi Ülikoolis loogikakateedris, 1953. aastal (stalinismi kulminatsiooniajal Poolas) loobus akadeemilisest tööst väljendusvabaduse puudumise tõttu ja töötas ehitajana, Poola Teaduste Akadeemia ehitusinstituudis ja põllumajanduses. 1956 naasis akadeemilisele tööle Gdański ülikoolis (tollal Gdański Pedagoogiline Kõrgkool). 1962 sai humanitaarteaduste doktoriks, kaitstes väitekirja "Igapäevakeele semantika Wittgensteini uues filosoofias" ("Semantyka języka potocznego w nowej filozofii Wittgensteina"). 1963. aastast töötas Varssavi ülikooli filosoofiakateedris. 

1960. aastate lõpus omandas tuntuse ka Läänes, pidas loenguid ka Lääne ülikoolides. Oli üks neljast referendist Viinis toimunud XIV rahvusvahelise filosoofiakongressi Wittgensteini kollokviumil.

Allikad
-------

* Profesor Bogusław Wolniewicz – logik i metafizyk

Viited
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑   Zmarł prof. Bogusław Wolniewicz. Miał 90 lat
5. ↑   Zmarł prof. Bogusław Wolniewicz. Miał 90 lat
6. ↑   page 98
7. ↑  Radio Maryja znów skrytykowane za antysemityzm.
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib Tallinna sadamast; sadamatüübi kohta vaata artiklit Kalasadam (sadamatüüp)* |

---

Kalasadam 2016. aastal
**Kalasadam** on Tallinna lahe lõunaosas Kalamajas asuv, tänapäeval vanalinnale lähim sadam.

Kalasadamast väljuvad navigatsioonihooajal reisilaevad Aegnale ja Naissaarele.

Kalasadama kail peetakse ka kalaturgu.

Ajalugu
-------

Keskajal oli sadama piirkonnas Kalarannas linna kalapaatide randumispaik. 19. ja 20. sajandi algul oli Kalarannas Tallinna ümbruse kalurite suurem kauplemiskoht.

Kalasadam ehitati aastail 1924–1925. Kuni Teise maailmasõjani oli sadam Eesti olulisim kalasadam; seal müüdi umbes kümnendik Eesti kalasaagist.

Aastail 1968–1997 oli sadama omanik Kolhoosidevaheline Laevatehas. Ettevõtte hooned müüdi sajandi lõpul ettevõttele Pro Kapital ning Tallinna linnavalitsus võimaldas ettevõttel hoonete teenindusmaana erastada ka tolleks ajaks lagunenud kaidega Kalasadama. Pro Kapitali esindas Kalasadamas tütarettevõte Kalaranna AS.

Aprillis 2020 alustas Pro Kapital Kalasadama renoveerimist.

* Kalasadam 1973. aastalKalasadam 1973. aastal
* SRTR «Tori» vastuvõtt Kalasadamas (1973)SRTR «Tori» vastuvõtt Kalasadamas (1973)

Vaata ka
--------

* Kalarand
* Kalasadama tänav

Viited
------

1. ↑  "Kalaturg". *Tallinn.ee*. Originaali arhiivikoopia seisuga 21.10.2018. Vaadatud 21.10.2018.
2. 1 2  Entsüklopeedia Tallinn. I köide A-M. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Tallinn 2004. Lk 176
3. ↑  Robert Nerman. Kalamaja ajalugu. Tallinn, 1996 ISBN 9985-60-173-4
4. ↑  Vaade valge laevaga. Meremees, 2000, nr 5

Välislingid
-----------

* Kalasadam Sadamaregistris

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Kalasadam** |