recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Ruts Bauman** (õieti **Rudolf Bauman**, ka **Karl-Rudolf Bauman**[*viide?*]; 9. veebruar 1892 Viduva-Jaani talu, Maidla küla, Kalju vald, Läänemaa – 17. september 1960 Ellamaa) oli eesti näitleja.

Lõpetas Tallinnas 4-klassilise linnakooli. Aastatel 1911–1912 õppis põllumajandust ja karjakasvatust Laitse ja Aaspere mõisas, 1914. aastal omandas kontroll-assistendi kutse.

Töötas erinevatel ametikohtadel: mõisakirjutaja, velsker, postijaama pidaja, kaupmees, raudteetööline, kolhoosnik.

Näitlejateed alustas Bauman 1910. aastal asjaarmastajana. Aastatel 1916–1919 töötas ta näitlejana Tallinna Draamateatris ja 1931–1941 Tallinna Töölisteatris. Hiljem oli ta 1951-1956 Ellamaa rahvamaja juhataja ja näiteringi juht. Maetud Tallinna Metsakalmistule, teatritegelaste kvartalisse. 

Bauman on kirjutanud mälestusteraamatu "Minu teekond lavale" (1938). Ruts Baumani tütar Lia-Lilli Kevvai on kirjutanud isast mälestusraamatu "Moemees" (1999).

Viited
------

1. 1 2 3  Tarang, L. "Kullama kihelkond". 2005, lk 177
2. ↑  Eesti riigi-, avaliku ja kultuurielu tegelased 1918–1938

Kirjandus
---------

* Lia Kevvai, "Moemees: mälestusi Ruts Baumannist" (näitleja tütre mälestused). Elmatar, Tartu 1999, 216 lk; ISBN 9985922212

Välislingid
-----------

* Andres Laasik, "Rahvanäitleja Bauman läbi tütre silmade" (raamatu "Moemees" arvustus) – Eesti Päevaleht 7. september 1999, lk 11
* Aivar Kull, "Moemees hullutab teatrisõpru" (raamatu "Moemees" arvustus) – Tartu Postimees 9. detsember 1999, lk 5; ka A. Kulli raamatus "Kulli pilk", Ilmamaa, Tartu 2005, lk 335–336 (pealkirjaga "Lia Kevvai sädelev teatriraamat")
* Erni Järvsoo, "Kodukandi vaim: Ruts Baumanit meenutades" – Videvik 15. september 2000, lk 4
* Voldemar Panso, "Moemees Ruts Baumanit meenutades" (katkeid raamatust "Portreed minus ja minu ümber", Tallinn 1975) – Kesknädal 11. aprill 2007, lk 14
Valerija Novodvorskaja
**Valerija Novodvorskaja** (vene keeles *Валерия Ильинична Новодворская*; 17. mai 1950 Baranavičy, Valgevene – 12. juuli 2014 Moskva) oli Venemaa liberaalne poliitik, inimõiguslane, ajakirjanik, publitsist ja endine Nõukogude dissident. Ta oli erakonna Demokraatlik Liit asutaja ja selle kesknõukogu esimees.

Ta oli ajakirja The New Times kolumnist.

Valerija Novodvorskaja oli tuntud Vladimir Putini aktiivse kriitikuna.

Elulugu
-------

Tema vanavanaisa oli vene revolutsionäär, kes asutas esimese sotsiaaldemokraatliku trükikoja Smolenskis. Novodvorskaja vanaisa sündis Siberis asumisel ja võitles Semjon Budjonnõi juhitud 1. Ratsaarmees.

1968. aastal lõpetas ta keskkooli, seejärel õppis Moskva Maurice Thorezi nimelises võõrkeelte instituudis prantsuse keele osakonnas tõlgi ja pedagoogi erialal.

1969. aastal lõi ta põrandaaluse üliõpilaste rühmituse, mis soovis kukutada kommunistlikku režiimi, hiljem osales omakirjastuslike väljaannete (nn samizdat) levitamises ning korraldas nõukogudevastaseid demonstratsioone. Võimukriitiliste lendlehtede jagamise eest sundis KGB toona vaid 19aastase Novodvorskaja erihaiglatesse psühhiaatrilisele sundravile.

Aastatel 1973–1975 töötas ta pedagoogina lastesanatooriumis.

1977. aastal lõpetas ta Krupskaja-nimelise Moskva oblasti pedagoogilise instituudi.

Aastatel 1978, 1985 ja 1986 oli Novodvorskaja dissidendina tegutsemise eest kohtu all.

Aastatel 1975–1990 töötas ta Pirogovi-nimelises Moskva 2. Riiklikus Meditsiiniinstituudis meditsiinikirjanduse tõlkijana.

Valdas vabalt inglise ja prantsuse keelt.

Tunnustus
---------

2008. aastal pälvis ta Leedu Suurvürst Gediminase ordeni rüütliristi.

Raamatud
--------

* Мой Карфаген обязан быть разрушен (*"Minu Kartaago tuleb hävitada"*)
* Валерия Новодворская. По ту сторону отчаяния (*"Sealpool meeleheidet"*
* Валерия Новодворская. Над пропастью во лжи (*"Valede kuristiku kohal"*).
* Валерия Новодворская. Прощание славянки (*"Slaavitari hüvastijätt"')* Zahharov, 2009
* Валерия Новодворская. Поэты и цари (*"Poeedid ja tsaarid"*) AST, 2009. ISBN 9785170559428

Välislingid
-----------

* Valerija Novodvorskaja blogi
* "Need pole valimised, vaid KGBlaste erioperatsioon!" Õhtuleht, 11. märts 2004
* Valeria Novodvorskaja: "August 1991 on käest lastud unelm" Õhtuleht, 30. august 2006
* Запрещенное интервью Валерии Новодворской (29.08.2008), youtube.com
* Vene arvamusliider Valeria Novodvorskaja saabub homme Eestisse Õhtuleht, 27. aprill 2010
* Vene teisitimõtleja: suhetes Venemaaga ei tohi olla illusioone Õhtuleht, 30. aprill 2010
* Novodvorskaja: Eesti ärimehed hoidku Venemaast eemale Eesti Päevaleht, 3. mai 2010
Karl Christian Ulmann
**Karl Christian Ulmann** (läti keeles *Kārlis Kristiāns Ulmanis*; 3. veebruar 1793 Riia – 8. oktoober 1871 Valga) oli usuteadlane.

Ulmann sündis mõisaomaniku ja kaupmehe peres. Aastatel 1810–1814 õppis ta Tartu ülikoolis teoloogiat ja pälvis 1813. aastal omakirjutatud jutluse eest hõbemedali. 1815–1816 täiendas ta end Jena ja Göttingeni ülikoolis. 

1817. aastal sai ta pastori koha Krimuldas ja Pēterupes. 1835 tõusis ta Liivimaa konsistooriumi eesistujaks.

Samal 1835. aastal kaitses ta Jena ülikoolis filosoofiadoktori kraadi ja pärast seda valis Tartu ülikool ta 1836 usuteaduskonna praktilise jumalasõna kateedri korraliseks professoriks. Oma alandliku ja väärika iseloomu ning ametikohustuste täpse täitmisega teenis ta ära nii kolleegide kui ka üliõpilaste lugupidamise. Eriti austasid üliõpilased teda aukohtu juhtimise eest. Aastatel 1839–1941 valiti ta kolmel korral Tartu ülikooli rektoriks, aga varsti pärast kolmandat valimist haigestus ta raskelt ja palus end ametist vabastada. Kui keiser Nikolai I oli selle kinnitanud, kolis ta Tartust Riiga.

4. veebruaril 1856 määras Aleksander II Ulmanni evangeelse luterliku peakonsistooriumi aseesimeheks ja seadis ta nii kogu Venemaa evangeelse vaimulikkonna juhiks. 1858 määras Aleksander II Ulmanni piiskopiks. 1859 sai ta Aleksander II-lt heakskiidu Venemaa luterlike koguduste abikassa asutamiseks.

18. detsembril 1866 tähistas Ulmann Peterburis oma teenistuse 60. aastapäeva. Sel puhul andis Tartu ülikool talle teoloogiadoktori diplomi ja Aleksander II määras talle 2000 rubla suuruse pensioni. Ulmann lahkus teenistusest ja elas oma poegade juures Valgas kuni surmani 1871. aastal.

Viited
------

1. ↑  Eric Amburger: Geschichte der Behördenorganisation Russlands von Peter dem Grossen bis 1917, lk.180

Välislingid
-----------

s:de:ADB:Ulmann, Karl Christian

* Karl Christian Ulmann Eesti vanema kirjanduse digitaalses tekstikogus EEVA


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Friedrich Nikolaus von Pauffler** | **Venemaa evangeelse luterliku kiriku piiskop**1858–1870 | Järgnev**Julius von Richter** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Kaiserliche Universität zu Dorpati rektor  Christian Friedrich Neue (1836–1839)** | **Kaiserliche Universität zu Dorpati rektor  Karl Christian Ulmann**1839–1841 | Järgnev**Kaiserliche Universität zu Dorpati rektor  Alfred Wilhelm Volkmann (1842, 1841 prorektorina)** |
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib seatapmisest; taime kohta loe artiklit Tara-seatapp ning taimeperekonna kohta artiklist Seatapp (perekond).* |

---

**Seatapp** ehk **seatapmine** on protseduur, mille eesmärk on tavaliselt saada sealiha. Traditsiooniliselt kõneldakse seatapust just koduse väikeloomapidamise, mitte tööstusliku seakasvatuse kontekstis. Eesti rahvatraditsioonis on selle ümber kujunenud hulk rituaale ja pärimusi. Uuemal ajal on seatapu ümber tekkinud diskussioon, kui ranged nõuded (eelkõige hügieeni tagamiseks) peaks seadused seatapule seadma, millised seatapuviisid on humaansed ja kuivõrd eetiline on seatapmist eksponeerida. 1990. aastatel kehtis Eestis keeld müüa kodus tapetud sea liha.

Eesti tavandis on seatapmisel põhiliseks tööriistakse pika teraga seatapupuss. Seatapule eelneb rida protseduure, muuhulgas valmistutakse sealt tapmise järel tulise veega karvu kõrvetama. Mõnel pool on kombeks siga enne tapmist viinaga tuimastada, teisalt võtab viina ka seatapja. Samuti on seatapuga seotud tava värskelt tapetud sea põrna järgi ilma ennustada.

2003. aastal tekitas Eesti ajakirjanduses poleemikat Võrumaal korraldatud seatapuseminar. Seminari ühe korraldaja Aigar Piho sõnul oli selle eesmärk pealinna rahvale teada anda, et seatapmine on täiesti loomulik asi ja seda ei tohiks keelata. "Tänapäeva seadused on väga linnakesksed. Nii hävivad aga vanad traditsioonid ja ükskord tuleb hetk, kui me enam siga tappa ei mõistagi," hoiatas Piho. Ajalehes Sirp kirjutas seevastu kirjanik Mati Unt: "Liha muretsevad mulle lihunikud ja jahimehed. Las nad siis teevad seda. Aga miks nad peavad lehes poseerima? Tegelikult on mulle küll vastik, kui ajakirjandus teeb tapmisest atraktsiooni."

Pilte
-----

Seatapp Anna külas 1983. aastal Jaan Künnapi fotodel.

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*

Vaata ka
--------

* peekon
* seakasvatus
* tõuaretus

Ilukirjandus
------------

* K. Roolaini (Karl Laaguse) novellikogus "Öised warjud" (Tartu: Noor-Eesti, 1922) on novell "Seatapmine".

Välislingid
-----------

* Ülle Harju "Sea hing lahkus kaamerate silme all" EPL, 1. detsember 2003
* 
* Rahvanaljand "Seatapmine" ERR-i arhiivis (Ruubel Paul, 1953)
* "Seatapmine Eesti moodi", 1930. aastate postkaart
* Jan Uuspõld "Seatapp", Youtube
Asteegi sõdalane
**Asteegid** olid praeguse Mehhiko alal elanud rahvas 14.–16. sajandil.

Asteekide rändhõim seadis end sisse Mexico orgu Texcoco järve soises ümbruses ning pani aluse Tenochtitlani linnale.

Aastal 1500 valitsesid asteegid Mehhikos suurt Asteekide riiki. Riigi laiendamist alustati 1430. aastatel asteekide valitseja Itzcoatli juhtimise ajal. 

Tenochtitlani kõrgajal, keiser Montezuma II võimu ajal, elas linnas umbes 300 000 inimest. Suure elanikkonna toitmiseks kasvatati toitu Texcoco järvele kunstlikult rajatud saartel ehk *chinampa*'del. Asteegi kaupmehed ostsid põhjas elavatelt puebloindiaanlastelt türkiisi, lõunast aga toodi kirevavärvilisi sulgi, mida asteegid kasutasid keepide, lehvikute, peaehete ja kilpide valmistamiseks.

Asteegi sõjaväe üks peamisi ülesandeid oli võimalikult paljude vangide võtmine. Vangid ohverdati Tenochtitlani kesklinnas asuvates hiigelsuurtes püramiid-templites. Inimvere ohverdamine oli paljusid jumalaid kummardavate asteekide jaoks oluline. Asteegid uskusid, et inimveri oli jumalate jaoks ainus sobiv toit.

Asteekidel oli viis tähtsamat jumalat: Quetsalcoatl sulismadu, viljakusjumal, kes võis moonduda ka tuule- ja eluhinguse jumalaks Eheatliks; Tezkatlipoca; Tlaloc; Chalchihuitlicue ja Huitzilopochtli.

Asteegi preestrid moodustasid ühiskonnas erilise klassi. Nad vastutasid keerukate tseremooniate ja ohverdamiste eest, mida korraldati suurtes templites.

Asteekide pealinn oli keskajal üks paremini planeeritud linnasid maailmas. Saarel asuvad tänavad ja kanalid paiknesid ruudustikukujuliselt linna keskel asuva hiigelkompleksi ümber, mis koosnes astmikpüramiididest, templitest, paleedest ja aedadest. Linna ühendasid maismaaga kolm teetammi.

Kui hispaanlased 1520. aastal Ameerikasse saabusid, ei teadnud nad midagi Kesk-Ameerika kultuuridest, nende võimsatest impeeriumitest, keerukatest paleedest ega nende suurepärastest insenerimõtetest ega kogu nende elu hõlmavast usuelust. Hernán Cortési esimesel kohtumisel asteegi keisri Montezumaga kummardas Cortés keisri ees tervituseks ja Montezuma kinkis Cortèsile kulda, vääriskive, nefriiti ning sulgedega ehitud esemeid. Hiljem alistasid hispaanlased asteegid ning nende templid lõhuti maha. Asteekide naabrite maiade tsivilisatsioon suutis vastu pidada 1542. aastani, kuni hispaanlased Méridasse oma pealinna rajasid.

Vaata ka
--------

* Tenochtitláni dünastia

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Asteegid**
 |

* Pead veeresid... uuri, mida peidab seni suurim asteekide inimohvri-leid
TeateTants
TeateTants
**TeateTants** oli 2011. aastal toimunud üle-eestiline üritus, mille käigus läbiti tantsides üle 1000 km Eestimaa maanteid ja selles osales umbes 6200 rahvatantsijat.

TeateTants alustas liikumist 20. augusti hommikul kell 9.30 Raekoja platsilt Tallinnast ning lõpetas sealsamas 28. augustil kell 13.00. Kaheksa ööpäeva jooksul läbiti marsruut Tallinn – Lagedi – Aruküla – Albu – Ambla – Rakvere – Kiviõli – Jõhvi – Iisaku – Lohusuu – Mustvee – Aovere – Tila – Tartu – Ülenurme – Lalli – Ihamaru – Kanepi – Osula – Uue-Antsla – Sangaste – Kuigatsi – Tõrva – Karksi-Nuia – Audru – Virtsu – Kuivastu – Valjala – Triigi – Sõru – Emmaste – Heltermaa – Rohuküla – Haapsalu – Risti – Märjamaa – Tallinn.

Korraga tantsis maanteel 1–2 paari ja nõnda tantsivaid paare vahetades läbis üks 6–8-paariline tantsurühm 4–5 kilomeetrit. Tantsiti lakkamatult ehk 24 tundi ööpäevas – ühe rühma lõpetamisel alustas kohe teine rühm.

TeateTantsu idee autor oli Kalev Järvela, ürituse korraldas Eesti Rahvatantsu ja Rahvamuusika Selts.

Välislingid
-----------

* TeateTantsu koduleht (oli maas 2013, 2014)

* "Teatetantsijad keerutavad läbi tuhat kilomeetrit Eesti teid" Eesti Päevaleht, 16. august 2011
* "Teatepulgata tantsijad ühendavad kaheksa päeva jooksul maakondi" 24tundi.ee, 18. august 2011
* "Galerii: tantsijad vallutavad Eesti teed" Postimees, 20. august 2011
* "TeateTants kogub hoogu" ERR, 21. august 2011
* "Teist päeva kulgev teatetants kogub hoogu" Postimees, 21. august 2011
* "Viiendasse maakonda jõudnud teatetantsu hoog üha kasvab" Postimees, 22. august 2011
* "Tantsukihk haarab ilmast ja kellaajast hoolimata" Tartu Postimees, 24. august 2011
* "Juhtkiri: Teatetants seljatas "Vabaduse laulu"" Eesti Päevaleht, 25. august 2011
**Evan Antoni Johann Lumme** (23. juuni 1865 Narva – 1935) oli eesti fotograaf, kes elas ja töötas Austraalias kutselise fotograafina.

Isiklikku
---------

Lumme hariduse kohta pole midagi teada. 19-aastane noormees põgenes Eestist Prantsuse laeval Marseille'sse, sealt siirdus viieks aastaks Briti laevastikku madruseks. Seitsme keele oskaja rändas Lumme 1889. aastal Austraaliasse ja abiellus inglise päritolu Alice Rosinaga (neiuna Rose Vaughan) 1890. Neil sündis viis last: kolm tütart, kes said ülikoolihariduse, ja kaks poega, kes olid politseinikud.

Töö ja tegevus
--------------

Aastatel 1893–1897 töötas ta Sydneys kommertsfotograafina Liverpooli tänaval Ashfieldis Sydneys, seejärel kolis Orange’isse NSW keskläänes, kus avas oma ettevõtte Orange Art Studios. 1900. aastal asus Lumme elama Lyndhursti, kus tema kui fotograafi töökoormus oli kõige suurem. 1911. aastal kolis perekond Burnt Yardsi, kus peeti väikest farmi ja tegeleti ka pildistamisega. 

Lumme pidas kirjavahetust oma õega Eestis ja 1930. aastal muretses Austraaliasse saabuvatele eestlastest põllutöölistele nii maabumislubasid kui ka viisasid. Muu fototegevuse kõrval pildistasid Lummed 20 aasta jooksul ulatusliku etnograafilise projektina New South Walesi lääneosas asuva Mandurama elanikkonda (u 3500 negatiivi). 

Lumme suri 12. oktoobril 1935 Burnt Yardis NSW keskläänes.

Teosed
------

* Faces of Mandurama (koos Alice R. Lummega). John Robert Thomsoni tekstid, Australian National Library, Sidney 1997.

Kirjandus
---------

* J. V. "Kolm huvitavat Eesti pioneeri Austraalias", Meie Kodu (Sydney), 4. juuni 2003
**Estonia kolhoos** oli Paide rajoonis tegutsenud kolhoos ja üks Eesti edukamaid ühismajandeid.

Kolhoosi kontor asus Oisus, mis jääb tänapäeval Järvamaale Türi valda. Enne Türi vallaga ühinemist 2005. aastal oli see Oisu valla territooriumil.

1949–1989 oli kolhoosi esimees Heino Marrandi, kes pälvis töö eest kahel korral Lenini ordeni, ühel korral sotsialistliku töö kangelase aunimetuse ja Eesti NSV teenelise põllumajandustöötaja aunimetuse ning muidki autasusid.

1988 sai isa juhitud kolhoosis peamelioraatoriks Heino Marrandi poeg, hilisem põllumajandusminister ja Riigikogu liige Jaanus Marrandi.

1993. aastal moodustas kolhoosi juhtkond senise kolhoosi alusel OÜ Estonia, mis on praeguseks edukas põllumajanduskontsern ja ühtlasi üks suuremaid põllumajandusettevõtteid Eestis.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Peeter Raidla "Aasa, Ain" Eesti Majanduslugu (vaadatud 29. juulil 2011)

Välislingid
-----------

* Alo Lõhmus: "Kolhoos lõuendile: "Kui mina ütlen, et on vaja pilt teha, siis tuleb teha!"" Maaleht, 31. jaanuar 2010
**Valdur Himbek** (31. juuli 1925 Tallinn – 4. aprill 1991 Tallinn) oli eesti näitleja ja filmirežissöör.

Ta on õppinud Anna Tõrvand-Tellmanni Inglise Kolledžis, ta lõpetas aastal 1943 Tallinna 21. Keskkooli ja aastal 1949 Eesti NSV Riikliku Teatriinstituudi.

Ta oli aastatel 1949–1950 Lõuna-Eesti Teatri näitleja. Aastatel 1950–1955 oli ta represseerituna Venemaal Magadani oblastis vangilaagris. Aastatel 1955–1991 oli ta (vaheajaga) Eesti Televisioonis ja aastatel 1971–1973 Tallinnfilmis režissöör. Lisaks on ta mänginud filmides kõrvalosi.

Isiklikku
---------

Ta oli abielus pianist Aino Himbekiga; tema isa oli näitleja Aado Hõimre.

Rolle
-----

* 1949 Shakespeare "Mida soovite" (Malvolio)
* 1950 Leonid Zorin "Noorus" (Sergei)

Filmilavastusi
--------------

* 1965 "Külmale maale" (koos Ants Kivirähkiga, Tallinnfilm)
* 1966 "Võlg" (Eesti Telefilm)
* 1968 "Katused ja korstnad" (Eesti Telefilm)
* 1971 "Inspiratsioon" (Tallinnfilm)
* 1971 "Tuli öös" (Tallinnfilm)

Kirjandus
---------

* Eesti teatri biograafiline leksikon Tallinn 2000
Braille kiri ravimikarbil
**Braille kiri** ehk **Braille' kiri** [braj kiri] (ka **punktkiri** ehk **pimedate kiri**) on taktiilne kirjasüsteem, milles tavapäraseid tähti ja numbreid kujutatakse reljeefsete, sõrmedega tajutavate punktikombinatsioonide abil. See võimaldab pimedatel ja nägemispuudega inimestel lugeda sõrmede abil. Braille kiri kuulub alternatiivkommunikatsiooni vahendite hulka ning sai nime prantslase Louis Braille järgi.

Braille kiri tähistab kõnesolevaid häälikuid, numbreid, häälikuühendeid jne punktide abil. Häälikuid tähistab kuni kuus paberist välja pressitud punkti. Kirja lugemiseks kasutavad pimedad taktiilset tundlikkust ehk loevad sõrmedega.

Braille kirjasüsteem on teadaolevalt kasutusel vähemalt 133 keeles üle maailma. Braille kirja punktmärgid võivad keeleti erineda. Punktkirjaga on võimalik tähistada kuni 64 eri märki. Märkidega on peale häälikute võimalik tähistada ka numbreid, häälikuühendeid, noote, keemia sümboleid jpm.

Eestis õpetatakse pimedatele Braille kirja aastast 1883, kui asutati Tallinna pimedate kool. Tänapäeval õpetatakse Braille kirja Tartu Emajõe Koolis.

Märgid
------

### Tähed ja numbrid

* A, 1A, 1
* B, 2B, 2
* C, 3C, 3
* D, 4D, 4
* E, 5E, 5
* F, 6F, 6
* G, 7G, 7
* H, 8H, 8
* I, 9I, 9
* J, 0J, 0
* KK
* LL
* MM
* NN
* OO
* PP
* QQ
* RR
* SS
* ŠŠ
* ZZ
* ŽŽ
* TT
* UU
* VV
* WW
* ÕÕ
* ÄÄ
* ÖÖ
* ÜÜ
* XX
* YY

### Muid sümboleid

* järgneb suurtähtjärgneb suurtäht
* järgneb numberjärgneb number
* apostroofapostroof
* punktpunkt
* komakoma
* semikoolonsemikoolon
* hüüumärkhüüumärk
* jutumärgid algavad, küsimärk *jutumärgid algavad, küsimärk \*
* jutumärgid lõpevadjutumärgid lõpevad
* sulud algavad/lõpevad *sulud algavad/lõpevad \*
* sidekriipssidekriips

\* tähendus sõltub märgi asukohast

Vaata ka
--------

* Eesti Braille kiri
* Braille kirjutusmasin
* Braille klaviatuur
* Braille kuvar
* Braille noodikiri
* Braille printer

Viited
------

1. ↑  ÕS
2. ↑  Eesti entsüklopeedia, 7. kd, lk 315
3. ↑
4. ↑
5. 1 2  "Video: kuidas loetakse punktkirja?". *ERR Novaator*. 09.04.2018. Vaadatud 21.06.2019.
6. ↑  Braille Süsteem (*saksa keeles*)
7. ↑  Punktkiri (*saksa keeles*)

Kirjandus
---------

* Eesti punktkirja käsiraamat. Tartu Emajõe Kool, 2012.

Välislingid
-----------

* Braille 200 infoportaal
* "Punktkiri põnevates paikades" EPL, 14. märts 2012 (Eesti Pimedate Raamatukogu pressiteade)
* en:Estonian Braille

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Braille kiri** |
James Ward-Prowse 2017. aastal Southamptoni särgis
**James Michael Edward Ward-Prowse** (sündinud 1. novembril 1994 Portsmouthis) on Inglismaa jalgpallur. Ta mängib poolkaitsjana Premier League'i klubis West Ham United.

Ward-Prowse liitus Southamptoni noortesüsteemiga 2003. aastal. Southamptoni põhimeeskonnas debüteeris ta 2011. aastal 16-aastaselt. Inglismaa kõrgliigas mängib ta Southamptoni meeskonnas alates hooajast 2012–13.

2015. aasta jaanuaris sõlmis ta Southamptoniga uue viie ja poole aasta pikkuse lepingu. 11. aprillil 2015 lõi ta mängus Hull City vastu oma esimese värava Inglismaa kõrgliigas.

Debüüdi Inglismaa jalgpallikoondises tegi ta 22. märtsil 2017 sõprusmängus Saksamaa vastu.

2023. aastal siirdus ta West Ham United FC-sse. Tema üleminekusumma on umbes 35 miljonit eurot.

Viited
------

1. ↑  "James Ward-Prowse signs new long-term Southampton deal". BBC Sport. 30.1.2015. Vaadatud 6.2.2019
2. ↑  Stone, Simon (9. august 2023). "West Ham agree Maguire and Ward-Prowse deals". *BBC Sport* (Briti inglise). Vaadatud 9. augustil 2023.

Välislingid
-----------

 James Ward-Prowse – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Profiil Southampton F.C. kodulehel
**Oskar-Aleksander Raudvere** VR I/3 (28. oktoober 1884 Tallinn – 14. juuni 1940 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (kolonel).

Lõpetas Tallinna Reaalkooli 1903. aastal.

Enne Esimest maailmasõda teenis podporutšik Oskar Raudvere Tallinnas 23. jalaväediviisi 91. Dvinski jalaväepolgus roodu nooremohvitserina ja Esimeses maailmasõjas teenis alamleitnant ja leitnant (27.12.1914) Oskar Raudvere Läänerindel 91. Dvinski jalaväepolgu roodu ja pataljoniülemana, kuni lahingus vangi langemiseni 30.08.1915. 

Vabadussõjas 1918. aastal oli staabikapten Oskar Raudvere 1. jalaväepolgu, ülema adjutant ja teenis 3. Kaitseliidu pataljonis, 2. märtsist – 1. aprillini 1919 Vahipataljoni ülem ja 1919. aasta 1. aprillist 3. diviisi tagavarapataljoni ülem.

1921. aasta 7. oktoobrist Tallinna komandant, alampolkovniku auastmes. Teenis 15. märtsist 1924 Harju maakonna rahvaväe ja (ühendatud Tallinna ja Harjumaa) Kaitseliidu Harju maleva ülemana ja hiljem – pärast Tallinna maleva eraldamist sellest – Kaitseliidu Tallinna maleva pealikuna.

Osales 1. detsembri riigipöördekatse mahasurumisel 1924. aastal.

1. juulist 1930 nimetati Harju Kaitseväeringkonna ülema ametikohalt Tallinna garnisoni komandandiks ja ühtlasi Vahipataljoni ülemaks kellena teenis kuni 1934. aastal Kaitsevägede staabi juurde kuuluv juhtide reservi määramiseni.

16. jaanuaril 1935 määrati Kaitseministri käsundusohvitseriks

Suri südamehaigusse.

Tunnustus
---------

* Vabadusristi I liigi 3. järk, 1921
* Aizsargi teeneterist märk, 1925
* Läti Karutapja ordeni III järk, 1925
* Kotkaristi V klassi teenetemärk, 1929
* Kaitseliidu Valgeristi III klass

Viited
------

1. ↑  Oskar Raudvere Rahvusarhiivi andmebaasis

Välislingid
-----------

* Andmed Eesti Sõjamuuseumi ohvitseride andmekogust
* Andmed Oskar Raudvere surmaaja kohta Eesti Ekspress, 14. märts 2009
* Oskar Raudvere foto Winkleri oksjonifirma kodulehel



]
**Nadežda Taarna** (aastani 1925 **Nadežda Tsõgankova**, aastatel 1925–1939 **Nadežda Trankmann**; 20. mai 1906 Peterburi – 1. juuni 1978 Tallinn) oli Eesti tantsija, koreograaf ja tantsupedagoog.

Ta lõpetas aastal 1922 Tallinna vene gümnaasiumi ja aastal 1925 Jevgenia Litvinova balletistuudio, õppis aastatel 1921–1924 Tallinna Konservatooriumis klaverit.

Ta esines aastatel 1928–1931 soolotantsijana. Aastatel 1931–1934 töötas ta karaktertantsuõpetaja- ja koreograafina Gerd Neggo tantsustuudios. Aastatel 1934–1938 juhtis ta Narvas oma tantsustuudiot, olles aastatel 1934–1936 ühtlasi Narva Teatri tantsujuht.1940.a pöörde järel oli Punaarmee Maja ballettmeister Tallinnas.

Aastatel 1946–1978 töötas ta Tallinna Koreograafilise Kooli õppejõuna.

Nadežda Taarna suri 1. juunil 1978 Tallinnas ja ta maeti 6. juunil 1978 Metsakalmistule.

Isiklikku
---------

Ta oli abielus sõjaväelase Nikolai Trankmanniga, nende tütar oli näitleja ja teatripedagoog Inna Taarna.

Tunnustus
---------

* 1962 Eesti NSV teeneline kunstitegelane

Viited
------

1. ↑  Eesti NSV Teatri- ja Muusikamuuseumi fondi nr T 404[*alaline kõdulink*]
2. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 3. veebruar 2015. Vaadatud 2. veebruaril 2015.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)

Välislingid
-----------

* *Eesti entsüklopeedia.* 14. köide: *Eesti elulood.* Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2000, lk 505.
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib füüsika mõistest; lõhketöödega seotud mõiste kohta vaata artiklit Lõhkelaeng.* |

---

**Laeng** on füüsikaline suurus, mis iseloomustab elementaarosakest ja on selle kõigis vastastikmõjudes jääv suurus. Laengu väärtus võib olla ±1 (barüonlaeng, leptonlaeng) või 0 ja ±1 (elektrilaeng); ühikuks on siin elementaarlaeng.

Laengu mõistet kasutatakse ka elektromagnetilise induktsiooni tugevuse iseloomustajana. Selles tähenduses on laeng elektromagnetvälja allikas.

Füüsikas peetakse laengu all silmas tihti just elektrilaengut. Elektrilaengut kannavad kõik elektriliselt laetud osakesed (elektronid, prootonid, ioonid).

Formaalne definitsioon
----------------------

Üldiseimal juhul, kui vaatlusalune väljateooria omab mõnd pidevat sisemist sümmeetriat, siis nimetatakse laenguks vastava sümmeetriarühma suvalist generaatorit. Noetheri teoreemi järgi vastab igale sümmeetriale jääv vool. Suurus, mida see vool kannab, on vastav laeng. Viimast nimetatakse mõnikord ka Noetheri laenguks.

Näiteks elektrilaengule vastab Lie rühm U(1) ja värvilaengule rühm SU(3).

Näited
------

Osakestefüüsika teooriatest on teada mitmesuguseid laengu kavantarve. Osakestefüüsika standardmudelis on need

* elektrilaeng, mis tuleneb elektromagnetilisest vastastikmõjust;
* nõrk isospinn iseloomustab osalemist nõrgas vastastikmõjus. Elektronõrga vastastikmõju sümmeetriarühma U(1)×SU(2). Nõrk isospinn vastab SU(2) osa generaatoritele ja elektrilaeng U(1) osa generaatoritele;
* värvilaeng on tugeva vastastikmõju kvantarv. See vastab tugeva interaktsiooni sümmeetriarühmale SU(3).

Ligikaudsetele sümmeetriatele vastavad laengud:

* leptonlaengu jäävus üksikute generatsioonide jaoks on rikutud neutriinoostsillatsioonide tõttu, kuid kogu leptonlaeng on (standardmudelis) siiski jääv;
* tugev isospinn;
* Erinevad maitsele vastavad kvantarvud nagu veidrus. Nende jäävus on tugevalt rikutud osakeste mitmeid suurusjärke erinevate masside tõttu.

Vaata ka
--------

* Elektrilaeng

Viited
------

1. 1 2  ENE 5. köide, 1990
**Jalggolf** on Eestis 2005. aastal Gaidar Matti leiutatud seltskondlik pallimäng, kus loodusesse või tehismaastikule paigaldatud rada tuleb läbida jalaga palli võimalikult väheste löökidega pesadesse toimetades.

Jalggolf ei vaja erivarustust ega kindlat tüüpi pinda. Samuti ei nõua see erilisi oskusi ega füüsilist jõudu, tempo valib iga mängija ise. Jalggolfi saab harrastada raja- või pesamängus, sprindis, võistkondlikus või individuaalses turniirimängus jne.

### Lühireeglid

Pesadest koostatud rada läbitakse nendesse (jalg)palli võimalikult väheste löökidega jalaga lüües. Pesad asetatakse üksteisest sobivale kaugusele rea, ringi või kujundina vastavalt võimalustele, pinnasele jne. Igal mängijal on oma, teistest erinev pall. Lüüakse kordamööda, üks löök korraga, kokkulepitud või loositud järjekorras ja ikka oma palli. Tabamuseks on palli jäämine pessa. Võitjaks on kõik raja pesad tabanud ja esimesena oma palli üle lõpujoone löönud mängija. Osalejate arv sõltub vaid seltskonna suurusest, mängu autor soovitab *ca* 5 mängijat korraga.

Preemialöögi saab mängija täiendavalt lüüa kohe, kui tabab kaasmängija pallist põrkega pesa või kui lööb pesas oleva konkurendi palli põrkega välja nii, et oma pall jääb pessa. Preemialöögid võimaldavad liidrile järele jõuda, üldine löögijärjekord ei muutu. Pesade korduva läbimisega saab mängida ka väiksemal alal või suurendada ringil läbitavate pesade arvu.

Ajalugu
-------

Jalggolf sündis 10. detsembril 2005. Aprillis 2006 asutati Eesti Jalggolfi Liit MTÜ ja Jalggolf OÜ. Esimesed pesad valmisid 2006. aastal, kasulik mudel registreeriti 2008. aastal.

Viited
------

* Jalggolfi koduleht
* 
*
**Londilised** (*Proboscidea*) on selts imetajate klassis. Seltsis on üks tänapäeva sugukond, elevantlased, ja mitu väljasurnud sugukonda. Seltsis on kolm tänapäevast liiki: aafrika elevant, metsaelevant ja india elevant.

Selts on nime saanud londiliste silmatorkavaima välistunnuse londi järgi. Tänapäeva londiliste teiste tunnuste seas on üldiselt suur ja massiivne kehaehitus sambakujuliste jalgadega, suur pea ja lühike kael ning võhad, mis on tekkinud suurenenud ülemistest lõikehammastest.

Retsentsed elevantlased on levinud Musta Aafrika troopikapiirkondades, Lõuna-Aasias, Kagu-Aasias ja mõnel pool Ida-Aasias. Nende elupaigad on mitmesugused.

Emasloomad elavad koos noorloomadega karjadena, isasloomad tavaliselt üksinda, kuid ka noored isasloomad võivad karju moodustada. Isendite vahel toimub keeruline kommunikatsioon. 

Elevantlased toituvad peamiselt taimedest – nii rohust kui ka lehtedest, viljadest jms. Toidu täpne koostis oleneb aastaajast.

Tavaliselt sünnib mitme aasta tagant üks poeg, kes kasvab üles karjas.
**Kalev Imants Sepp** (sündinud 1953) on Ameerika Ühendriikide sõjaväelane.

Kalev I. Sepa pere pärineb Narva-Jõesuust.

6. juunil 2003 kaitses Kalev I. Sepp Harvardi Ülikoolis doktoritöö teemal "The Evolution of United States Military Strategy in Central America 1979–1991".

Aastatel 2007–2009 töötas Sepp Pentagonis, tegeledes erioperatsioone ja terrorismivastast sõda puudutavate ülesannetega. Tal on aumedal Salvadori missioonil osalemise eest. Ta on töötanud strateegi ja analüütikuna Iraagi ja Afganistani missioonidel, osaledes muu hulgas USA endise välisministri James Bakeri juhitud eksperdirühma töös.

Alates 2003. aastast töötab Kalev I. Sepp vanemlektorina USA läänerannikul Montereys asuvas sõjamerekoolis U.S. Naval Postgraduate School.

Isiklikku
---------

Kalev Sepal on õde ja vend. 

Kaksikud pojad Sulev Grant Sepp ja Yuri Travis Sepp on elukutselised sõjaväelased, kes osalesid Iraagi missioonil.

Viited
------

1. ↑  The Evolution of United States Military Strategy in Central America, 1979-1991. books.google.ee

Välislingid
-----------

* Toivo Tänavsuu, Narva-Jõesuu konstaabli pojapoeg USA terrorivastases sõjas, Eesti Ekspress, 2. november 2011
* Faculty Profile Directory. nps.edu
**"Türann Oidipus"** on Arne Merilai 2009. aastal ilmunud debüütromaan. 

Romaani põhisisuks on kellegi Pontios Chersonesose koostatud protokollid 1938. aastal Itaalias Bologna lähedal Bertinoro lossis toimunud sümpoosionilt. Merilai esineb sissejuhatuses nende tekstide leidja ja tõlkijana. Romaani raamivad 16. sajandi Vatikani astronoom Christopher Claviuse kolm nägemust. Romaani peategelased, "tuntud freudist Siegfried, vana trotskist Leopardo ja noor feministlik filosoof Bellevue" (ilmselt Freud, Trotski ja Simone de Beauvoir), kutsutakse salajasse komisjoni uurima Kreekast leitud Oidipuse muumiat. Oidipus on teatud määral elus ja suudab aparaatide vahendusel suhelda, sest on moodustanud sümbiootilise organismi seentega. Romaani arutelud keerlevad laias laastus Oidipuse kompleksi, Benito Mussolini aegse fašismi (diktaator on samuti üks tegelasi) ja üleilmse konspiratsiooni ümber. Atmosfääri õudust tõrjutakse situatsiooni- ja keelekoomikaga.

Retseptsioon
------------

Kirjandusteadlane Toomas Liiv on "Türann Oidipust" nimetanud eruditsioonitekstiks. Sellele sekundeerib kirjanik Viivi Luik: "Merilai loo lugemine on osa võtmine mängust, mida igaüks mängib vastavalt oma senisele mängukogemusele. See on nagu jaht, millest osavõtja peab tundma jälgi, milleks antud juhul on varjatud tsitaadid. Selletaolised tekstid seni peaaegu puuduvad eestikeelses kirjanduses." Kirjanduskriitik Jaanus Adamson on eelkõige Liivist tõukudes märkinud, et kuigi võiks eeldada, et romaan on mõeldud erudeeritud lugejale, on see mõistetav ka eruditsioonist hoolimata.

Viited
------

1. ↑  Toomas Liiv "Arne Merilai peened mängud eruditsiooniga". Eesti Päevaleht, 3. juuli 2009 (kasutatud 10. september 2012)
2. ↑  Arne Merilai "Türann Oidipus". Tagakaas
3. ↑  Jaanus Adamson "Türann ja vabastaja". Keel ja Kirjandus, 3/2010, lk 220 (kasutatud 10. september 2012)

Välislingid
-----------

* Kirjastus Verb koduleht
* Katkend raamatust (lk 5–35). Arne Merilai koduleht
* Marina Grišakova "Oidipus ei ole ragisev, kustuv plaat aegade grammofonis!". Sirp, 28. mai 2009
* Rein Veidemann "Arne Merilai Trooja hobune koputab uksele". Postimees, 30. mai 2009
* Toomas Liiv "Arne Merilai peened mängud eruditsiooniga". Eesti Päevaleht, 3. juuli 2009
* Jaak Tomberg "Ükski inimene ei ole saar. Aga meri on lai". Vikerkaar, nr 10–11/2009
* Jaanus Adamson "Türann ja vabastaja". Keel ja Kirjandus, 3/2010, lk 219–223
* Leo Luks "Kurnav kirjandus". Looming, nr 8/2010
* Raul Veede "Arne Merilai "Türann Oidipus"". Eesti Ekspress, 29. oktoober 2009, lk B9
* "Tekstitulevärk teooriate taevas. Türann Oidipus. Arne Merilai" – kronotoop.blogspot.com
**Rodriguese dront** (*Pezophaps solitaria*) oli Madagaskarist idas paiknevat Rodriguese saart asustanud endeemne lennuvõimetu lind, perekonna *Pezophaps* ainus liik. Rodriguese dront kuulus tuvilaste sugukonda ja koos Mauritiuse saarel elanud dodoga paigutati alamsugukonda *Raphinae*. Liigi lähim elus olev sugulasliik on Nicobari saartel elav lakktuvi.

Kirjeldus
---------

Rodriguese dront kasvas umbes luige suuruseks. Ta oli dodoga sarnane, kuid pikem ja saledam. Linnul oli pikk kael ja pikad jalad, kergelt konksus noka tüvikul oli must vööt kahe iseloomuliku kühmuga. Kolju oli väike ja pealt lame, tiivad lühikesed jaba lühike ning ümar.

Liigil esines märgatav sooline dimorfism - emaslindudest märgatavalt suuremad isaslinnud võisid olla 90 cm kõrged ja 28 kg raskused, emased 70 cm ja 17 kg. Linnu sulestik oli hall ja pruun ning emaslind oli isasest kahvatum, sageli kahe heledama mügaraga pugu piirkonnas.Pesas oli üksainud muna, mida isas- ja emaslind haudusid kordamööda. Lind toitus puuviljadest ja seemnetest, seedimise hõlbustamiseks neelas ta kivikesi. Liiki iseloomustas tugev territoriaalsus, tiibadel asuvaid suuri luukühmusid kasutati isendite vahelistes võitlustes.

Ajaloost
--------

Esimese täpsema kirjelduse linnu kohta andis François Leguat, aastail 1691–1693 Rodriguese saarele maha jäetud prantsuse hugenottide rühma juht. Lindu küttisid nii inimesed kui ka saarele asustatud uued loomad ning 18. sajandi lõpuks oli liik välja surnud. Leguat' kirjeldus, mõned joonistused ja veel üksikud kaasaegsed tekstid oli ainus info liigi kohta, millest laiemalt midagi ei teatud, kuni 1786. aastal leiti ühest koopast mõned subfossiilsed luud; sellest ajast alates on leide olnud tuhandeid.

Rodriguese dront on ainus väljasurnud lind üldse, kelle järgi on nimetatud tähtkuju. Tema järgi nimetas prantsuse astronoom Pierre Charles Le Monnier 1776. aastal Hüdra sabas asuva tähekogumi *Turdus Solitarius*; 19. aastal asendati see nimetusega *Noctua*, kuid kumbki nimi ei läinud tähtkujunimena kasutusse.

Viited
------

1. ↑  Rodrigues Solitaire Pezophaps solitaria. - IUCN Red List
2. ↑  R. Habib. Remembering The Rodrigues Solitaire. - Avibirds.com, 03.02.2021
3. ↑  F. Leguat. Voyages et Avantures de François Leguat & de ses Compagnons, en Deux Isles Desertes des Indes Orientales. 1708, Amsterdam: Jean Louis de Lorme. p. 77. (Francois Leguat' kirjeldus, tõlge inglise keelde)
4. ↑  R. Habib. Remembering The Rodrigues Solitaire. - Avibirds.com, 03.02.2021

Välislingid
-----------

* F. Leguat. Voyages et Avantures de François Leguat & de ses Compagnons, en Deux Isles Desertes des Indes Orientales. 1708, Amsterdam: Jean Louis de Lorme. p. 77. (Francois Leguat' kirjeldus, tõlge inglise keelde)
* Rodrigues solitaire. - Prehistoric Fauna
* R. Habib. Remembering The Rodrigues Solitaire. - Avibirds.com, 03.02.2021
**Cagnes-sur-Mer** (hääldus *kanje sür mer*) on linn Prantsusmaal Alpes-Maritimesi departemangus. Linn on jagatud kahe kantoni vahel.

Linna territoorium asub 0–187 meetri kõrgusel üle merepinna.

Tema linnapea on Louis Nègre.

Cagnes-sur-Meri plaan ja teda ümbritsevad vallad

Sõpruslinn
----------

* Saksamaa Passau, Saksamaa (1973)

Viited
------

1. ↑  Populations légales 2020

Välislingid
-----------

* Linna ametlik koduleht (*prantsuse keeles*)

Nice Côte d’Azuri suurlinnastu 49 valda

Aspremont – Bairols – Beaulieu-sur-Mer – Belvédère – La Bollène-Vésubie – Bonson – Le Broc – Cagnes-sur-Mer – Cap-d'Ail – Carros – Castagniers – Clans – Colomars – Duranus – Èze – Falicon – La Gaude – Gattières – Gilette – Ilonse – Isola – Lantosque – Levens – Marie – Nice – Rimplas – Roquebillière – La Roquette-sur-Var – Roubion – Roure – Saint-André-de-la-Roche – Saint-Blaise – Saint-Dalmas-le-Selvage – Saint-Étienne-de-Tinée – Saint-Jean-Cap-Ferrat – Saint-Jeannet – Saint-Laurent-du-Var – Saint-Martin-du-Var – Saint-Martin-Vésubie – Saint-Sauveur-sur-Tinée – La Tour – Tournefort – Tourrette-Levens – La Trinité – Utelle – Valdeblore – Venanson – Vence – Villefranche-sur-Mer
**Piz Corvatsch** ([ˌpitskorˈvatʃ]) on mägi Alpide Bernina mäestikus vaatega Silsi järvele ja Silvaplana järvele Graubündeni kantoni Engadini piirkonnas. See on kõrgeim punkt mäestikus, mis eraldab peamist Inni orgu Val Rosegist. Lisaks Piz Corvatschile moodustavad Corvatschi massiivi kaks muud veidi madalamat tippu: Piz Murtèl (3433 m; Piz Corvatschist põhja pool) ja nimetu tipp, kus asub Corvatschi trosstee ülemine jaam (3303 m; Piz Murtèlist põhja pool). Poliitiliselt jaguneb Piz Corvatschi tipp Sils im Engadin/Segli ja Samedani omavalitsuste vahel, kuigi 3303 m kõrge tipp asub Silvaplana ja Samedani omavalitsuste vahel. Kolmikpunkt eespool nimetatud omavalitsuste vahel on Piz Murtèli tipp.

Massiivi idaküljel asub mitu liustikku. Suurim, Piz Corvatschi all, on nimega *Vadret dal Murtèl*. Suuruselt teine, Piz Murtèli ja jaama all, on nimega *Vadret dal Corvatsch*.

Corvatschi trosstee algab Surlej küla kohal Silvaplanast idas ja ulatub kõrguseni 3298 m. Sealt pääseb Piz Corvatschi tippu Piz Murtèli läbides. Talvel ja kevadel on mägi osa suusapiirkonnast, mis on Šveitsi ja Ida-Alpide kõrgeimate seas.

Vaade Corvatschi jaama vaateplatvormilt. Paremal on Piz Murtèl ja keskel vasakul on Piz Bernina, kõrgeim mägi Ida-Alpides. Piz Corvatschi tipp asub Piz Murtèli taga
**Toomas Tamsar** (sündinud 22. veebruaril 1967 Tallinnas) on eesti ettevõtja, tippjuht ja juhtide *coach*.

Ta lõpetas 1985. aastal Tallinna 21. Keskkooli ja 1992. aastal Tallinna Tehnikaülikooli majandusteaduskonna.

Aastatel 1994–1998 oli ta Eesti Kaubandus-Tööstuskoja peadirektor, 1998–1999 Norma Grupi juhatuse esimees, 1999–2000 AS NG Investeeringud juhatuse esimees, 2000–2002 Tallinna Kaubamaja juhatuse esimees.

Toomas Tamsar oli 1995. aastal üks OÜ Balti Juhtimiskonverents asutajaid ning on siiani Pärnu Konverentside eestvedaja, samuti ettevõtte Tamsar Coaching omanik.

20. maist 2013 kuni 20. maini 2019 oli ta Eesti Tööandjate Keskliidu tegevjuht.

Tunnustus
---------

* 1999 Eesti Kaubandus-Tööstuskoja II klassi aumärk

Viited
------

1. ↑
2. ↑  *Eesti entsüklopeedia.* 14. köide: *Eesti elulood.* Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2000, lk 517.
3. ↑  Toomas Tamsar lõpetab töö tööandjate keskliidu juhina. ERR, 20. märts 2019.

Välislingid
-----------

* Toomas Tamsar: Ühendatud anumad hariduses ei toimi
* Toomas Tamsar: Rohkem häid ebaõnnestumisi!
* Tööandjate uus juht: Eestil on aeg vähem karta välismaalasi
Suceni mõis 1903. aasta kaardil. Väljavõte kaardilt "Wegekarte des Wolmarschen Kreises mit den Kirchspiels- und Gutsgrenzen" (1903). Mõisa valdused on kaardil tähistatud numbriga 13
**Suceni mõis** (saksa keeles *Sutzendorf*, ka *Suzzen*, läti keeles *Sucenu muiža*) oli rüütlimõis (fideikomiss) Liivimaal Volmari kreisis Katriņa kihelkonnas. Tänapäeval asub mõisasüda Limbaži piirkonnas Pāle vallas Būdele külas.

Ajalugu
-------

Mõisa ajalugu on kogu aeg olnud seotud Šķirstiņi mõisaga. Aastal 1492 ostis Jürgen Weipte Claus Salze tarbeks Šķirstiņi mõisa Jürgen Koskullilt ära. aastal 1492 loovutas Claus selle oma vennale Heinrichile. Aastal 1512 ostis selle mõisa Jacob Aderkas. Tema abikaasa abiellus hiljem Wolff von Schierstädtiga. Nende tütar Agneta abiellus Magnus Brümmeriga, nende tütar omakorda Johann von Tiesenhauseniga.

Aastal 1723 ostis mõisa Albert Cadaeus, kelle poeg kindral Karl Gustav von Cahdeus selle 1751. aastal 8584 taalri eest õuekohtu sekretär ja assessor von Fischerile müüs. Aastal 1780 ostis mõisa ooberst Zimmermann, selle tehingu juures on eraldi esmamainitud ka Suceni mõisa. 1834. aastal müüs tema poeg selle koos Šķirstiņi mõisaga 92 500 rubla eest ooberst Carl von Sommerile. Carli surma järel pärisid mõisad tema lesk Anna ja nende lapsed. Aastal 1868 ostis Carli poeg ülejäänud pärijatelt nende pärandiosad 120 000 rubla eest välja ja sai Suceni ning Šķirstiņi ainsaks omanikuks.

Mõisa suurus
------------

Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal koos Šķirstiņi mõisaga 4 ja 3/4 adramaad, neile allus 106 mees- ning 121 naishinge. Aastal 1641 oli nende mõisade suurus 3 ja 1/4 adramaad. 1688 oli mõisade suurus 5 ja 1/8 adramaad, aastal 1734 oli adramaid üks, aastal 1757 aga 4 ja 1/4. Aastal 1823 oli mõisade suurus 5 ja 9/20 adramaad. Aastal 1832 oli mõisadel adramaid 6 ja 8/20, aastal 1881 aga 4 ja 68/80, lisaks seitse adramaad mõisale kuuluvate talude valduses.

Vaata ka
--------

* Fideikomiss

Viited
------

1. ↑  Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, Heinrich von Hagemeister; lk. 160
2. ↑  Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 154.
3. ↑  Bienestamm, H. von. Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner, 1826, lk 249.
4. ↑  Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, Heinrich von Hagemeister; lk. 157
5. ↑  Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 151.

Katriņa kirik
Katriņa kihelkond

**Kirik**: Katriņa kirik  

**Mõisad**: Dreiliņi mõis | Pāle mõis | Rūstuži mõis | Suceni mõis | Šķirstiņi mõis | Viļķene mõis
Endine Säde seltsi maja Valgas. Arhitekt Georg Hellat, 1911.
**Säde selts** oli Valgas alates 1902. aastast tegutsenud selts. Nimi valiti Valga lähedal oleva Säde jõe järgi. 

Seltsi eesmärk oli põhikirja järgi "oma liikmetele ja nende perekondadele töö vaheaegadel sündsat, lõbusat ja tulusat ajaviidet pakkuda". Selts võis "oma liikmetele ja nende külalistele balle, näokatte-pidusid, tantsu-, muusika- ja kirjanduse-õhtuid pidada, näitemängusid etendada, raamatuid, ajalehti ja ajakirju pidada, niisama ka mitmesuguste teaduste põllul töötajaid asjatundjaid kutsuda, kes ettelugemistega seltsi liikmetele kasulikku õpetust võiksivad pakkuda."

Selts asutati karskusseltsi ruumides, aga üüris seejärel endale ruumid Suur-Sepa tänaval kaupmees Galkini majas. Mõtteni seltsi oma majast jõuti 1909. aastal. Uue, hilisjuugendstiilis seltsihoone projekteeris 1911. aastal üks esimesi eesti soost arhitekte Georg Hellat. See oli suurim väikelinna eesti seltsimaja 20. sajandi alguses. Kaheosaline maja koosnes seltsi ruumidest koos sellega liidetud teatrisaali ja fuajeega (mõlemad on praeguseks hävinud) ning hotelli osast. Liithoone 3-korruseline seltsimaja ning 4-korruseline hotellimaja ühinesid tervikuks vaatamata kujunduse erinevusele. Teatripoolne osa avati lihavõttepühade ajal 11. aprillil 1911**.** Avapidustustele pääses ainult kutsetega. Hotellipoolne osa valmis 1913. aastal. 

Säde seltsi näitering tegutses 1911. aastast ja kasvas 1936. aastal välja poolkutseliseks Valga teatriks Säde, mis muutus 1944. aastal kutseliseks. 1948 liideti Säde teater Võru Kandlega ühtseks Lõuna-Eesti Teatriks, mis koliti järgmisel aastal Võrru.

Säde seltsi ruumides avati hiljem 1955. aastal asutatud Valga muuseumi ekspositsioon. Ekspositsioon püsis seal 1988. aasta põlenguni. Maja taastamist alustati 1998. aasta lõpul ja praegu asub majas jälle Valga Muuseum.

Viited
------

1. 1 2  *Valga linnas Liivi kubermangus asuva Seltsliku Ühenduse "Säde" põhjuskiri = Устав Общественного собрания в гор. Валке под названием "Сяде"* : [Kinnit. 28. dets. 1901]. – Valk : [s.n.], 1902.
2. ↑  Karin Kask, 1987. Eesti teater 1940-1965. Tallinn: Eesti Raamat. Lk 265
3. ↑  Voitka, Annely. Ühe teatri sünd ja surm[*alaline kõdulink*] Sirp, 3. august 2007 (vaadatud 20.10.2019)

Välislingid
-----------

* Säde Selts 110 autorita, Valga Linna Leht, 19. aprill 2012
* Säde seltsimaja ajaloost Valga Muuseumi kodulehel
**Ülo Rudi** (sündinud 31. oktoobril 1940 Märjamaal) on eesti tehnikateadlane.

Elulugu
-------

Lõpetas 1959 Märjamaa Keskkooli, 1964 Tallinna Polütehnilise Instituudi energeetikateaduskonna ja 1970 Eesti Teaduste Akadeemia sihtaspirantuuri; tehnikakandidaat (1970, Moskva Teraste ja Sulamite Instituut), väitekiri "Турбулентное струйное течение в ограниченном пространстве". Oli 1964–67 Moskva G. M. Kržižanovski nimelise Energeetikainstituudi insener, 1970–2003 Eesti NSV TA Energeetika Instituudis (aastani 1993 Eesti NSV TA Termofüüsika ja Elektrofüüsika Instituut, aastani 2002 EEI, aastani 2004 TTÜ EEI): 1970–72 nooremteadur, 1972–86 aeromehaanika sektori vanemteadur, 1986–91 juhtivteadur, 1991–93 sama sektori juhataja, 1993–97 instituudi teadusdirektor ja energoprotsesside diagnostika labori juhataja, 1999–2003 direktor, 2004– TTÜ mitmefaasiliste keskkondade füüsika teaduslabori vanemteadur, juhataja.

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkonnad: disperssete vooluste mehaanika, energeetiliste seadmete aerodünaamika ja põlemisprotsessid, energeetika arengusuunad ja energiapoliitika analüüs. Aastast 2006 Maailma Energeetikanõukogu (WEC) Eesti Rahvuskomitee peasekretär, Eesti Teaduste Akadeemia energeetikanõukogu liige, [[Eesti Mehaanika Rahvusliku Komitee]] liige, ajakirja Oil Shale nõustajate kolleegiumi liige, Rahvusvahelise Keskkonna-ja Energiapoliitika Keskuse (International Center for Energy and Enviromental Policy) liige. Avaldanud 100 teadusartiklit.

Viited
------

1. 1 2 3  Eesti Teaduse Biograafiline Leksikon, 3. köide

Teoseid
-------

* Actual economic and energetic problems of Baltic countries (kaasautor). // Latvian J. of Phys. and Technical Sci. (2000) 2
* Estonian Energy Sector and its Potentials for Developing Clean Energy Production. // Latvian J. of Phys. and Technical Sci. Riga (2000) 2
* Experimental investigation of the effect of coarse particles on decaying grid-generated turbulence in a two-phase flow. // J. Fluid Dynamics, 35 (2000) 6
* Particle motion in the vortices generated by a localized force (kaasautorid F. Kaplanski, S. Tisler). // Chemical and Process Engineering, Polish. Acad. Sci. 26 (2005) 3
* An experimental study of effects of the velocity slip and the mass loading on modification of the grid-generated turbulence in a gas-solid particles flow (kaasautor). // Proc Est. Acad. Sci.Eng. 11 (2005) 2.

Kirjandus
---------

* Ühe instituudi lugu, 52, 55, 106–107, 113, 128, 134, 234, 248, 252.
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
Georg Lurichi monument Tallinnas Pirital

|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel on Tallinnas Pirita teel asuvast monumendist; Georg Lurichile on monument pühendatud ka Väike-Maarjas; Tallinnas asub ka Georg Lurichi bareljeef* |

---

**Georg Lurichi monument** on 1996. aastal Georg Lurichi mälestusmärk Tallinnas aadressil Pirita tee 13.

Lurichi kuju seisab sümboolsel graniitplaadist maadlusmatil. Monumendi lõunaküljel on tekst "A. ADAMSON" ja "LURICH" ning lääneküljel olümpiarõngad ning aastaarvud 1896 ja 1996.

Mälestusmärgi avamisega 1996. aastal tähistati ühtlasi Eesti Spordiseltsi Kalev 95. ja kaasaegse olümpialiikumise 100. aastapäeva.

Lurichi kuju aluseks on Amandus Adamsoni 1903. aastal valminud skulptuur "Tšempion". Paarikümne sentimeetri pikkuse Lurichi pronkskuju valmistas skulptor Tõnu Maarand.

Georg Lurichi kuju on püütud varastada üle kümne korra, mis teeb sellest kõige enam varastada üritatud mälestusmärgi Tallinnas. Esimest korda püüti pronksist Lurichit varastada juba siis, kui see oli vaid neli päeva püsti olnud. Varguste ja vandaalitsemiste tõttu plaanitakse 22. aprilliks 2020, Lurichi sünnipäevaks, monument teisaldada Pirita spordikeskusse, kus ta oleks tugevama valve all. Monumendi teisaldamist on arutatud ka 2016. aastal.

Viited
------

1. 1 2  Digiteeritud Eesti ajalehed (dea.digar.ee). Post: rahva tõeline hääl, 11. juuli 1996.
2. 1 2  "Linnaosavalitsus viiks Lurichi kuju Pirita tee äärest ära" postimees.ee, 3. oktoober 2016.
3. ↑  "Lurichi monument viiakse kevadel teise kohta" postimees.ee, 15. oktoober 2019.