**Halbfilm** (inglise keelest otsetõlkes badfilm) on termin, mis võeti esmakordselt kasutusele Larry Buchanani filmi "Zontar: The Thing from Venus" kohta kirjutavate kultusfännide ja kriitikute poolt, kes eristasid "tõeliselt suurepäraseid" halbu filme sihilikult paroodilistest "prügikastifilmidest". Northwesterni Ülikooli meedia ja filmi kultuuriajaloo professor Jeffrey Sconce on kirjeldanud halbfilmi kui filmi, mis on *,,nii halb, et see on hea"*, liigitades säärase nähtuse paracinema subkultuuride alamkategooriasse. 

Halbfilmi iseloomustab ebakompetentsus ja ebaõnnestumine, mis on tavaliselt tingitud materiaalsest vaesusest ja eriti piiravatest tootmisoludest. Ebaõnnestunud kavatsusi ei saa teadlikult taasluua: niipea, kui keegi kavatseb teha halbfilmi, lakkab see selline olemast. Erinevalt *avant-garde* filmidest, mis teadlikult väldivad klassikalise Hollywoodi süsteemi poolt kehtestatud kinoreeglite järgimist, peetakse halbfilmide ebatraditsioonilist stiili kui süstemaatilist ebaõnnestumist, mille taga seisneb siiras eesmärk järgida domineerivaid kinokunsti koode, kuid filmis esineb teatud kõrvalekaldumisi vormi, sisu, konstruktsiooni ja esituse standarditest. Hoolimata nendest kõrvalekalletest, kaasneb halbfilmiga vaatajatepoolne tunnustus või isegi kultus. Halbfilmi näideteks saab tuua filmid  "The Room"  (2003), "Birdemic: Shock and Terror" (2010), "Troll 2" (1990), "Manos: The Hands of Fate" (1966), "Plan 9 from Outer Space" (1959). 

Halbfilmi ei kiideta kunstiliste ambitsioonide eest, vaid pigem nende kunstiliste ambitsioonide puudumise tõttu. Film või filmitegija näib püüdlevat millegi saavutamise poole, näib selles püüdluses ebaõnnestuvat, kuid saab siiski tunnustuse osaliseks näilise ebaõnnestumise eest. Kultuslike fännide teadlik vastuoluline tõlgendamispraktika näitab vaatajate kavatsuste ülekaalu filmitegijate kavatsuste üle. Halbfilmi kultuse mõju ulatub kaugemale kinolinast ja levib edasi popkultuuri. Fännid võivad viidata filmile igapäevaelus, alates riietusest kuni keelekasutuseni, luues kultusfilmi ümber subkultuurse identiteedi. Soodustatakse sageli *online*- ja *offline* kogukondi, kus fännid jagavad oma kogemusi, arutlevad filmi üle ning korraldavad üritusi. Publiku ainulaadseid rituaalid ja traditsioonid võivad hõlmata konkreetseid reaktsioone teatud stseenidele või fännide loodud sisule, nagu meemid, fännikirjandus ja fännikunst. 

Arutelud halbfilmide üle kinnitavad "Hea Maitse" väärtuse olemuslikku ebastabiilset, diskursiivset ja/või sotsiaalselt iseloomu. Pealtnäha on halbfilmide kultuslik liikumine kui vastuhakk maitsestandardite elitaarsusele, kuid halbfilmi liikumisega on samamoodi tekkinud omaette elitism. Sarnaselt elitismile, jätkatakse omaenda subkultuuri-siseste vormide loomist, pidevalt uuesti defineerides selle sees olevaid struktuure ja arvamusliidreid. Säärase protsessi kaudu arvatakse välja ebapädevad diletandid ja suunatakse publik järjest nõudlikuma ja eksklusiivsema filmižanri poole .

Viited
------

1. ↑   Buchanan, L. It came from hunger! : Tales of a Cinema Schlockmeister. 1996. Jefferson, N; McFarland, C. 91. 1540344622
2. ↑   Jancovich, M; Antonio Lazaro Reboll; Julian Stringer; Andrew Willis.Defining cult movies. 2003. Manchester University Press. 256. 978-0-7190-6631-3
3. ↑  Sconce, Jeffrey. Talv 1995. "Trashing" the academy: taste, excess, and an emerging politics of cinematic style. Screen, 36, 4.
4. ↑   Bartlett, B. BADFILM Incompetence, Intention and Failure. 2021. Edinburgh. Edinburgh University Press. 3. 978 1 4744 5042 3
5. ↑  Sconce, lk 375
6. ↑  Jancovich, M. 2002.Cult Fictions: Cult Movies, Subcultural Capital and the Production of Cultural Distinctions. Cultural Studies, vol. 16, no. 2. 306-322.
7. ↑   Jancovich, M. 2002
8. ↑   MacDowell, J; Zborowski, J. Sügis 2013. The Aesthetics of ‘So Bad it’s Good’: Value, Intention, and The Room. Intensities: The Journal of Cult Media. 6.
9. ↑  MacDowell, J; Zborowski, J. 2013.
10. ↑   Sconce, Jeffrey. lk 375