recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Maria Viktoria Mena** (sündinud 19. veebruaril 1986) on norra poplaulja.

Elulugu
-------

Maria Mena sündis loomingulises perekonnas. Tema norralannast ema kirjutas näidendeid ja nicaragualasest isa oli trummar. Isa on mänginud mitmes Oslo ansamblis. 

Maria ja ta vend Tony said nime Leonard Bernsteini muusikali "West Side Story" tegelaste järgi. Nende vanemad lahutasid abielu, kui Maria oli üheksane. Tüdruk kannatas depressiooni ja toitumishäire all. 

13-aastaselt läks Maria elama isa juurde. Ta laulis ja kirjutas laule oma tunnetest ja pettumustest. Mitte kõikidest päevikusse kirjutatud lugudest pole saanud laule, aga "My Lullaby" on üks nendest, väljendades tema valu vanemate lahutuse pärast. 

Maria palus, et isa korraldaks ta demo tegemise. Peagi sõlmis Sony Music Maria Menaga lepingu. 2002. aastal esitles ta Norras oma debüütsinglit "Fragile (Free)", mis edetabelitesse ei jõudnud. Teine singel „My Lullaby" saavutas Norra muusikaedetabelites 5. koha. Noor laulja sai kiiresti palju fänne ja peagi tähendas see populaarsus plaatinaplaati. Pärast suurt edu avaldas ta oma debüütalbumi „Another Phase", mis saavutas Norra edetabelites kuuenda koha. 

20. juulil 2004 esines Mena oma esimese rahvusvahelise albumi "White Turns Blue" esitlemiseks David Lettermani saates. 

Laulud "You're the Only One" ja "Just a Little Bit" jõudsid edetabelite tippu.

Diskograafia
------------

Stuudioalbumid
* "Another Phase" (2002)
* "Mellow" (2004)
* "White Turns Blue" (2004)
* "Apparently Unaffected" (2005)
* "Cause and Effect" (2008)

Viited
------

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Maria Mena** |

*Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:Maria Mena seisuga 11.04.2009*.
Kristuse sünni ettekuulutus Martyrologium Romanumis 1725.aastast
**Martüroloogium** on katoliku märtrite, pühakute ja õndsate ning nende mälestuspäevade nimistu koos lühielulugudega. Bütsantsi kultuuris ja õigeusu kirikus vastavad sellele *menologion* ja *synaxarion*.

Katoliku kirikus on ametlikuks martüroloogiumiks Martyrologium Romanum. Selle panid kokku 1583. aastaks paavst Gregorius XIII ettepanekul kardinal Guglielmo Sirleto ja Cesare Baronio. Lisaks pühakute päevadele on Martyrologium Romanumis ka teave kirikuaasta suurte pühade kohta, nende lugemised ja kirjakohad liturgiate jaoks.

Ajaloolised martüroloogiumid
----------------------------

Alates 9. sajandist on olemas rida martüroloogiume, milles on vaid pühaku nimi ja tema lühielulugu. Tuntumad varaste martüroloogiumide autorid on Beda Venerabilis (8. sajand), Florus Lyonist, Wandelbert Prümist, Rhabanus Maurus (u 845), Ado Vienne'ist (surnud 875), Notker Stammerer (896), Tallaght, Oengus ja Usuardus, kes on neist tuntuim ja kelle kirjutatud martüroloogiumil (u 875) põhineb Martyrologium Romanum.

* Usuarduse martüroloogiumi esileht (9. sajand)Usuarduse martüroloogiumi esileht (9. sajand)
* Illumineeritud käsikirja palgelehel ulatab Wandelbert Prümist oma martüroloogiumi Ludwig Sakslasele (9.sajand)Illumineeritud käsikirja palgelehel ulatab Wandelbert Prümist oma martüroloogiumi Ludwig Sakslasele (9.sajand)
* Tallaghti martüroloogium (u 1180)Tallaghti martüroloogium (u 1180)

Teada on, et Tallinna dominiiklased kasutasid 15. ja 16. sajandil Usuarduse martüroloogiumi, kuid kohandasid seda kohaliku liturgilise praktikaga.

Viited
------

1. ↑
2. ↑  T. Kala. Jutlustajad ja hingede päästjad: Dominiiklaste ordu ja Tallinna Püha Katariina Konvent. Tallinna Ülikooli Kirjastus, 2013
**Steinbergstein** on 2215 m kõrge mägi Kitzbüheli Alpides Austrias.

Asukoht
-------

Steinbergstein kõrgub Windauer Ache ja *Kelchsauer Ache* orgude vahel. Tsirkusorg Steinbergsteini põhjakülje, *Ramkarkopfi* (2063 m) ja *Steinbergi* (1886 m) vahel, kus on palju allikaid, moodustab *Steinberggrabeni* oja, mis voolab Windauer Achesse. Trattenbachi oja lähe asub *Steinbergist* lõunas, toites *Kurze Grundachet*, mis on *Kelchsauer Ache* lisajõgi.

Kasutamine
----------

Metsapiirist kõrgemal asuvaid avatud nõlvasid kasutatakse lammaste, kitsede, veiste ja hobuste karjamaadena. Suviti on lambakarjad tipu ümbruses eriti levinud. Köistee konveier kulgeb Gamskogeli hütist *Lagfelden Almini*. Kõik matkarajad on tähistatud puude külge kinnitatud ja maapealsete siltidega.

Tõus
----

Kelchsaust kulgeb marsruut piki rada mööda *Sonnblicki* suupistebaarist Demmelsi hütini. Siit kulgeb see läbi Lodron Almi läbi avatud mägikarjamaa kuni *Lodroni* tipuni (1925 m). Siit on 1,5-tunnine jalutuskäik Steinbergsteini tippu. Kogu teekonna jaoks peaks olema lubatud viis tundi.

Teine marsruut kulgeb piki liiklusvõimalikku metsarada Windautali orus ja jätkub seejärel Kröndlhorni mäe jalamil kuni *Steinberghausini* ja Gamskogeli hütini. Lühim, kuid raskeim rada kulgeb piki idakülge Gamskogeli hütist läbi *Ahornau Almi* järsult ülesmäge *Lagfelden Almini*. Siit ületab see avatud maastiku rautamata, kuid tähistatud teega kuni üles tippu. Seal on ka tõus Steinberghausist, mis kulgeb *Steinberggrabeni* kõrval läbi *Neuhögen Almsi* ja *Oberkar Almi* kuni *Lodronjochi* sadulani. Sealt jätkub see üle *Ramkarkopfi* Steinbergsteinini.

Kõik rajad, eriti idaküljel asuvad, nõuavad kindlajalgsust. Talviti on Steinbergstein populaarne ja väljakutseidpakkuv suusareiside sihtkoht.

Steinbergsteini tipurist

Tipp
----

Steinbergsteinil on terasest tehtud tipurist, kus on tempel ja tipuregister. Praegune rist püstitati 1978. aasta suvel.

Tipust avaneb muljetavaldav vaade Brixentali orule ja Kaiseri mägedele põhjas. Kitzbüheli Alpide hari koos silmatorkavate Salzachgeieri (2466 m) ja Kröndlhorni (2444 m) tippudega ulatub lõunasse.
Pöörlemistelg 1 läbib keha {\displaystyle m} massikeset. Paralleelne telg **2** on kaugusel {\displaystyle d}
**Steineri teoreem** on klassikalises mehaanikas valem tahke keha inertsimomendi arvutamiseks pöörlemistelje suhtes, mis on paralleelne keha massikeset läbiva teljega:

{\displaystyle I=I\_{c}+md^{2}},
kus

I on otsitav inertsimoment;
{\displaystyle I\_{c}} on teada olev inertsimoment keha massikeset läbiva telje suhtes;
{\displaystyle m} on keha mass;
{\displaystyle d} on telgede vahekaugus.
Steineri teoreemi rööpnimetusena on kasutusel **Steineri lause**: 

Keha inertsimoment mingi telje suhtes võrdub summaga, milles esimene liidetav on inertsimoment antud teljega paralleelse ja massikeset läbiva telje suhtes ning teine liidetav võrdub keha massi ja telgedevahelise kauguse ruudu korrutisega.
Steiner teoreem määrab niisiis kindlaks, kuidas muutub keha inertsimoment sõltuvalt sellest, kui kaugel on tema massikese (praktiliselt ka raskuskese) pöörlemisteljest.

Teoreemi tõestas Šveitsi matemaatik Jakob Steiner (1796–1863), tuginedes Hollandi matemaatiku Christiaan Huygensi (1629–1695) töödele.

Viited
------

1. ↑  "Punktmasside ja jäikade kehade dünaamika : Keha massiinertsimomendid, lk 48" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 30. oktoober 2003. Vaadatud 15. veebruaril 2021.
Steinsdalsfossen 2015. aasta sügisel
Joa taga kulgev jalutusrada
**Steinsdalsfossen** on juga Norras Hordalandi maakonnas Hardangeri fjordi lähedal.

49 meetri kõrgune juga paikneb Fosselva jõel, mis saab alguse 814 m (mõnedel andmetel 860 m) kõrgusel asuvast Myklavatneti järvest. Juga tekkis 1699. aastal jõesängi muutumise tõttu.

Et juga külastavad turistid, on joa juurde ja joa taha rajatud betoontee, vaateplatvormid ja käsipuud. Lisatud objektid mõjuvad looduses võõrastavalt. Joa juures on turismiinfokeskus, meenete müügipunkt ja väike kohvik.

Ajaloost
--------

Juga on alates 19. sajandist üks populaarsemaid jugasid Norras ka sellepärast, et selle joa tagant sai kuiva jalaga läbi jalutada ja vesikardina taha varjuda. Saksamaa keiser Wilhelm II külastas Steinsdalsfossenit igal suvel 1889. aastast kuni Esimese maailmasõja alguseni 1914. aastal.

Expo 2000-l (Hannover, Saksamaa) esindas Norrat Marianne Heske installatsioon, mille oluliseks osaks oli Steinsdalsfosseni 15-meetrine imitatsioon.


|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Steinsdalsfossen** |
**Steinfurti kreis** on haldusüksus Saksamaa Nordrhein-Westfaleni liidumaa põhjaosas.

Geograafia
----------

Kreis asub Alam-Saksimaa piiri ääres, Münsterist põhja pool. Emsi jõgi voolab läbi kreisi lõunast põhja. Piirkonna kõrgeim punkt on Westerbecker Berg (234 m üle merepinna); madalaim punkt on Bentlage loss (32 m).

Ajalugu
-------

Hiliskeskajal sai Steinfurtist iseseisev krahvkond. Algselt oli see Bentheimi krahvkonna osa, kuid 1454. aastal sai see iseseisvaks. 1804. aastal taasühendati Steinfurt Bentheimiga, 1815. aastal sai sellest Preisimaa Vestfaali provintsi osa. Uus valitsus asutas 1816. aastal Steinfurti ja Tecklenburgi kreisid.

1975. aastal ühendati vana Steinfurti kreis Tecklenburgi kreisiga ning koos Greveni ja Saerbeckiga endisest Münsteri kreisist moodustati praegune kreis.

Linnad ja vallad
----------------

Linnad ja vallad Steinfurti kreisis
Linnad
1. Emsdetten
2. Greven
3. Hörstel
4. Horstmar
5. Ibbenbüren
6. Lengerich
7. Ochtrup
8. Rheine
9. Steinfurt
10. Tecklenburg

Vallad
1. Altenberge
2. Hopsten
3. Ladbergen
4. Laer
5. Lienen
6. Lotte
7. Metelen
8. Mettingen
9. Neuenkirchen
10. Nordwalde
11. Recke
12. Saerbeck
13. Westerkappeln
14. Wettringen

Sõpruslinn
----------

* Ealing, Suurbritannia

Viited
------

1. ↑
2. ↑
**Gagaat** (nimetus on antud Lüükia linna Gagas järgi), ka **pigisüsi** on fossiilse söe pigimust läikiv poleeritav erim, mida kasutatakse vääriskivina ehetes ja iluasjakeste valmistamiseks, sellest on tehtud helmeid ja nööpe.

Koostiselt on gagaat bituumenist läbi imbunud fossiliseerunud puit, mida leidub pruunsöelt kivisöele ülemineku faasis söelademetest. Gagaati leidub enim Whitby lähedal Inglismaal ja Põhja-Hispaanias Astuurias. Väiksemaid leiukohti on Prantsusmaal, Saksamaal, Tšehhis, Slovakkias, Itaalias, Portugalis, Kanadas ja Ameerika Ühendriikides.

Välimuselt sarnaneb gagaat oonüksi või musta turmaliiniga. Nagu pärl, vääriskorall ja merevaik kuulub gagaat orgaanilise päritoluga ehtekivide hulka.

Kasutamine
----------

Gagaadist esemeid on leitud juba esiaja hauapanustena. Seda on leitud ka näiteks Briti saartel asuvaist rooma asundustest, kust gagaatesemeid saadeti Rooma. Kuninganna Victoria aegsel Inglismaal oli tavaks teha leinarõivastuse juurde kuuluvad ehted mustast gagaadist. Gagaadi imitatsioonidena loodi 19. sajandil ja 20. sajandi alguses tehismaterjalid eboniit ja bakeliit.

Pildid
------

* Gagaaditükk ja lihvitud gagaadipaladGagaaditükk ja lihvitud gagaadipalad
* Medusa pead kujutav ovaalne gagaadist ripats aastaist 43–410Medusa pead kujutav ovaalne gagaadist ripats aastaist 43–410
* Gagaadist leinapross 19. sajandistGagaadist leinapross 19. sajandist

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Gagaat** |

Viited
------

1. ↑  Väike õigekeelsus-sõnaraamat. 8. trükk. 1945
2. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 13. november 2019. Vaadatud 13. novembril 2019.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑
7. ↑

Välislingid
-----------

* Gagat oder Jet. – Edelstein-Knigge von Prof. Leopold Rössler
* Jet. – Conservation and Art Materials Encyclopedia Online (CAMEO)
Sparta gümnasistid
***Agōgē*** (vanakreeka keeles *ἀγωγή*) ehk **Sparta kasvatus** oli kõigi Sparta poiste kasvatamise ja treenimise režiim.

Riigi huvidele suunatud totaalne Sparta kasvatus põhines autoritaarsusel, ratsionaalsusel ja kollektiivsusel. Oluline oli kasvatada tulevastes sõjameestes ühtsust, lojaalsust ja ohvrimeelsust Sparta ees.

Geruusia liikmed vaatasid kõik sündinud poisslapsed üle. Vigased, haiged ja liiga nõrgad lapsed jäeti mäenõlvale surema või visati kaljult alla.

7-aastaseks saanud poisid võeti vanematelt ära ja neid kasvatati koolides. Eeldati, et nad on lojaalsed mitte oma perele ja sugulastele, vaid pigem koolile. Alates 12. eluaastast anti neile üks riietusese aastas – punane hõlst. Nad magasid asemetel, mille valmistasid pilliroost ise; roogu korjasid nad paljakäsi, ilma noata. Poisid olid sihilikult alatoidetud, et nad harjuksid näljaga sõjaretkede ajal. Neid julgustati ise endale süüa varastama, aga kui nad sellega vahele jäid, siis karistati neid rängalt.

Lapsi õpetati rääkima lühidalt ja konkreetselt. Seda nimetatakse lakooniliseks kõneks.

Välislingid
-----------

* Sparta kasvatusest
MapAsukoht Aŭtazavodskaja liinil
Spartyŭnaja metroojaam
**Spartyŭnaja metroojaam** (vene keeles Спортивная (*Sportivnaja metroojaam*), valgevene Спартыўная (transkribeerituna **Spartõvnaja metroojaam**)) on üks Minski metroo jaamadest Aŭtazavodskaja liinil Frunzienski rajoonis.

Jaam avati 7. novembril 2005.  Jaam on nime saanud väljapääsu juures asuva jäähalli järgi (see on jaama ainus väljapääs). Kuni 2003. aastani kandis jaam projektis nime **Rakaŭskaja**.

Jaam on kolme lööviga ja ühe vestibüüliga. Lööve eraldavate sammaste vahe on kuus meetrit. Jaam on varustatud invaliididele mõeldud liftiga. Selle kujunduses suunavad nii põrandamuster kui ka seinte plastika inimesi vestibüüli poole. Kasutusel on mahedad toonid, mis peaks jätma looduslähedase mulje. Sealne perroon on 10 meetri laiune ja 100 meetri pikkune.

* Ootesaali seinOotesaali sein
* ValgustidValgustid

Viited
------

1. ↑
2. ↑  Вместо станции метро "Красный бор" в Минске будет "Виленская"?4 декабря, 2008 Владимир ИВЧИК, МЫ

Välislingid
-----------

 Spartyŭnaja metroojaam – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Infot jaama kohta (*vene keeles*)

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Eelnev peatus** |  **Metroojaam Aŭtazavodskaja liinil** | **Järgnev peatus** |
|  Kuncaŭščyna |  **Spartyŭnaja** | Puškinskaja  |
**Gabriel Kempe** (5. märts 1739 Hämeenlinna – 22. jaanuar/2. veebruar 1795 Lüganuse) oli soome päritolu Eesti vaimulik.

Ta immatrikuleeriti Turu ülikooli aastal 1759. Ordineeriti 18. oktoobril 1761 õpetajaks.

Ta oli aastatel 1761–1762 Narva Soome-Rootsi Püha Mihkli koguduse adjunktõpetajaks. Aastatel 1763–1770 oli ta (kutsuti 21. oktoobril, introdutseeriti 16. novembril 1763) Vaivara koguduse õpetaja; aastatel 1771–1780 oli ta (kutsuti 30. oktoobril 1770, introdutseeriti 8. mail 1771) Lüganuse Ristija Johannese koguduse õpetaja; aastatel 1780–1795 oli ta (kutsuti 23. septembril 1780, astus ametisse 1. mail 1781) Viru-Nigula koguduse õpetaja. Aastatel 1763–1770 oli ta veel Narva-Alutaguse praostkonna praost.

Otto Wilhelm Masing kirjutas Kempe kohta, et ta oli umbkeelne soomlane, kes ei osanud eesti keelt. Kui Masing sai Viru-Nigula pastoriks, leidis ta eest kõige jaburama keelepudru, kuna Kempe oli kasutanud 17 aastat soome-eesti segakeelt. Kuid arhiivimaterjalid näitavad Kempe tõsist suhtumist talurahvakoolide asutamisse. 1788 aasta aruandes kirjutas Kempe põhjalikult koolioludest ja kirjaoskusest kihelkonnas, kusjuures ta väitis, et "vabade inimeste" hulgas ei olevat kihelkonnas ühtegi hea lugemisoskusega isikut ning pastoril tuli koolmeistriamet mõnele hea lugemisoskusega talupojale usaldada. Koolmeistritöö eest maksti ka tasu, kuid enamasti sõltus tasustamine mõisnikest. Aastal 1789 kirjutas ta,et vaesuse tõttu ei taha talupojad lapsi kooli saata ja mõisnikel ning kogudusel pole soovitud parematele koolmeistritele midagi pakkuda.

Kirjandus
---------

* Liivi Aarma Põhja-Eesti vaimulike lühielulood 1525-1885 Tallinn 2007
Gabrieli poolsaar (mai 2014)
**Gabrieli poolsaar** on kaitstav loodusmälestis Harjumaal Anija vallas Soodla külas. Tegemist on maastikuvormilise üksikobjektiga. Mändidega Gabrieli poolsaart tuntakse ka **Gabrieli künkana**.

Poolsaar asub Soodla jõe suudmes ja on pindalaga 1,3 ha.

"Gabrieli poolsaar, maa-ala Soodla jõe suubumise kohal Jägala jõkke" võeti maastikulise kaitse alla Kose Rajooni TSN Täitevkomitee otsusega nr 178 – 2. oktoobrist 1958.. 24.juunil 1960 võeti loodusobjekt riikliku kaitse alla kui "Gabrieli poolsaar mändidega".

Rahvasuu on seda paika seostanud Eduard Bornhöhe jutustusega "Vürst Gabriel ehk Pirita kloostri viimsed päevad."

Viited
------

1. 1 2  Kaitsealune ala või üksikobjekt: Gabrieli poolsaar Eesti looduse infosüsteemis
2. 1 2  Anija küla. eestigiid.ee.
3. ↑  Keila Rajooni TSN Täitevkomitee otsus.
4. ↑  Gabrieli poolsaar keskkonnaportaalis Muuda Vikiandmetes

Välislingid
-----------

* Gabrieli poolsaar. Protected nature monument. (inglise keeles)
**Gabriel Herlin** (10. september 1647 Kalmar, Rootsi – 20. mai 1709 Tallinn) oli Eesti vaimulik.

Õppis aastal 1654 Kalmari koolis, aastatel 1655–1661 Växsjö gümnaasiumis, seejärel Kalmari gümnaasiumis. Uppsala Ülikooli immatrikuleeriti ta 20. juunil 1669. Ordineeriti 16. aprillil 1671.

Oli aastatel 1671–1684 Harju-Risti koguduse abiõpetaja, aastal 1684 sai Harju-Madise koguduse õpetajaks. Vahetas 7. oktoobril 1688 elukoha Harju-Ristilt Harju-Madisele. 29. oktoobril 1696 kutsuti Tallinna Rootsi-Mihkli koguduse õpetajaks.

Asutas Harju-Ristil talurahvakooli ja oli seal õpetaja. Trükitud jutlus 12. detsembril 1679 - rahu sõlmimise puhul Rootsi ja Taani vahel. *Een Christelig Tacksäyelse Predijkan, förmedelst den slutna Freden...* (tiitellehel oli märgitud, et jutlus tuli ette lugeda nii rootsi kui ka eesti kogudusele). Oli üks 1699 aastal ilmunud Rootsi kirikukorralduse *Kässi-ramat* korrektoreid.

Isiklikku
---------

Gabriel Herlin oli kaks korda abielus. Esimese naise Anna Elisabethi isa oli Harju-Madise koguduse õpetaja Johann Haquinus Forselius, naise vend oli rahvakoolide rajaja Bengt Gottfried Forselius. Teine abikaasa Margaretha Judith oli Kullamaa Püha Johannese koguduse õpetaja Heinrich Gösekeni lesk. Tema poeg Axel Julius Herlin oli Tallinna Rootsi-Mihkli koguduse abiõpetaja ja Viru-Jaakobi koguduse õpetaja, vend Peter Herlin oli Vormsi Püha Olavi koguduse abiõpetaja ja Tallinna Rootsi-Mihkli koguduse õpetaja.

Viited
------

1. ↑  Liivi Aarma Põhja-Eesti vaimulike lühielulood 1525-1885 Tallinn 2007
**Talsi küngastiku looduspark** on kaitseala Lätis Kuramaal Talsi piirkonnas Lībagi, Lauciene ja Laidze vallas. Kaitseala (läti keeles *Talsu pauguraine*) loodi 1987. aastal, kaitsmaks Põhja-Kurzeme kõrgustiku Vanema küngastiku kirdepoolseimat ja kõrgeimat piirkonda. Kaitseala pindala on 3671 hektarit, seda iseloomustavad rahutu reljeef ja väikesed, kuid sügavad järved.

Sealsed järved ja nende ümbruskond on nahkhiirte elukohaks. Looduskaitsealustest taimeliikidest kasvavad seal harilik manalasammal, läikiv kurdsirbik, jõgi-voolusammal, harilik paelsammal, iiri mörkia, soosammal, lubi-allikasammal, lainjas põikkupar, harilik vesilehvik, Mühlenbecki rahnik , varju-püsikluste, nõtke jürilill, vööthuul-sõrmkäpp, balti sõrmkäpp, kuradi-sõrmkäpp, kahkjaspunane sõrmkäpp, harilik käoraamat, harilik ungrukold, laialehine kareputk, must seahernes, soohiilakas, vahelduvaõiene vesikuusk, karukold, kattekold, liiv-esparsett, pääsusilm, väike ristik, lodukannike, nahklehine kibuvits, pehme kibuvits, harilik võipätakas, suur soomukas, rohekas käokeel, kahelehine käokeel ja jumalakäpp. Lindudest elavad seal väike-konnakotkas, herilaseviu, laanepüü, rukkirääk, valgeselg-kirjurähn, tamme-kirjurähn, musträhn, kolmvarvas-rähn, hallrähn, värbkakk, sookurg, punaselg-õgija, nõmmelõoke, valge-toonekurg ja must-toonekurg. Selgrootutest esinevad seal laiujur, tõmmuujur, suur-rabakiil, eremiitpõrnikas, atleetsikk, täpik-haavasikk, kirju-õiesikk, metallpõrnikas, luha-pisitigu, vasakkeermene pisitigu, harilik viinamäetigu, kahehambane sulgsuu, liistaktigu, valgelaup-rabakiil, hännak-rabakiil, apteegikaan, suur-kiirgliblikas, väikelumik, mustlaik-apollo ja pääsusaba. Kaitsealal elavad ka saarmas, tiigilendlane, suurvidevlane, pargi-nahkhiir, põhja-nahkhiir, veelendlane, pruun-suurkõrv, kasetriibik, kobras, metsnugis, valgejänes ja pähklinäpp.

Viited
------

1. ↑  13. pielikums. Sikspārņu novērojumi dabas parkā "Talsu pauguraine"
2. ↑  12. pielikums. Informācija par aizsargājamiem biotopiem un sugām Natura 2000 standarta datu formātā

Välislingid
-----------

* Looduskaitseala asendiskeem
* Kaitsealast Läti looduskaitseameti kodulehel (*läti keeles*)
Kalli postijaama tall-tõllakuur (august 2013)
Kalli postijaama ait (august 2013)
**Kalli postijaam** oli postijaam praeguse Võru–Mõniste–Valga maantee ääres Kallikülas.

Postijaam ja selle kõrvalhooned on ehitatud tõenäoliselt 19. sajandi algul.[*viide?*]

20. sajandi algul rajati postijaama varasemale asupaigale Taheva mõisa metsniku elamu. Tänapäeval asub selles hoones Hargla hooldekodu.

Erinevalt postijaamast on säilinud samasse ansamblisse kuulunud tall-tõllakuur ja ait. Need on arvele võetud kultuurimälestistena. Mälestisteks on avatud ka vahetult nende kõrval olevad metsniku elamu ja selle abihoone.

Viited
------

1. 1 2  Taheva mõisa metsniku elamu kultuurimälestiste riiklikus registris
2. ↑  Kalli postijaama tall-tõllakuur kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 10.08.2016)
3. ↑  Kalli postijaama ait kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 10.08.2016)

Välislingid
-----------

* Kalli postijaama tall-tõllakuur kultuurimälestiste riiklikus registris
* Kalli postijaama ait kultuurimälestiste riiklikus registris
**Kallukse** on küla Lääne-Virumaal Kadrina vallas. 

Kallukse küla asub Lääne-Viru maakonnas Kadrina vallas. 2000. aasta rahvaloenduse andmeil elab külas 10 elanikku.

Kallukse ja Kolu mõisa (*Heinrichshof*) vahel kasvab tee ääres looduskaitsealune hiiemänd – Kallukse mänd, mille kohta teatakse mitmeid muistendeid. Külas asub looduskaitsealune Linda-Neitsi kivi.

Kadrinast põhja poole jäävad maastikuliselt ilusad Kallukse mäed, mille kühmad, künnised ja seljakud kerkivad 113 m üle merepinna – nende kaitseks on loodud Kallukse maastikukaitseala. Need on osalt põllustatud, osalt metsade all. Eriti huvitavad on mäed Kallukse küla kohal. 

Kallukse külas on sündinud Jaan Pakk.

Viited
------

1. ↑  Maa-amet, vaadatud 21.11.2020.
2. ↑  Statistikaamet, vaadatud 10.11.2020.
3. ↑  Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.

Kadrina valla vapp
Kadrina valla asulad

**Alevikud:** Hulja | Kadrina  

**Külad:** Ama | Arbavere | Hõbeda | Härjadi | Jõepere | Jõetaguse | Jürimõisa | Kadapiku | Kallukse | Kihlevere | Kiku | Kolu | Kõrveküla | Lante | Leikude | Loobu | Läsna | Mõndavere | Mäo | Neeruti | Ohepalu | Orutaguse | Pariisi | Põima | Ridaküla | Rõmeda | Salda | Saukse | Sootaguse | Tirbiku | Tokolopi | Udriku | Uku | Undla | Vaiatu | Vandu | Viitna | Vohnja | Võduvere | Võipere
Linda-Neitsi kivi Kallukse mägedes
**Kallukse maastikukaitseala** asub Lääne-Virumaal Kadrina vallas. 

Kaitseala on rajatud Loobu jõe ürgorus asunud aluspõhjalisele saarkõrgendikule settinud servamoodustiste kaitseks. Pinnakattematerjaliks on kruus ja moreen. Kõrgeim absoluutne kõrgus on 113 m. Küngaste laed ja järsemad nõlvad on kaetud metsaga, mis kaitseala kogu-pindalast moodustavad umbes 20%. Domineerivad sürjakuusikud, kuuse-lepametsad, ohtralt leidub pihlakavõsa. Kõrgendiku metsadevahelisel niidul kasvab kahelehist käokeelt ning harilikku käoraamatut. 

Kallukse kaitseala eesmärk on huvitava geomorfoloogilise objekti kaitse. Keelatud on risustada maastikku sobimatute ehitiste ja kommunikatsioonidega. Maastiku üldilme säilitamiseks on ainsa raieliigina keelatud lageraie. 

Kallukse lõunapoolses osas paikneb suur rändrahn – Lodikivi ehk Linda-Neitsi kivi. Muistendi järgi toonud "Kalevi naene" kivi põlles kaasa, tulles lõuna poolt, põllepaelad aga katkenud enne mäge ja kivi kukkunud maha.

Kallukse maastikukaitseala naabruses kasvab ka Kallukse mänd.

Vaata ka
--------

* Kallukse küla

Välislingid
-----------

* Tihu, Vaivara ja Kallukse maastikukaitsealade kaitse-eeskirjade ja välispiiride kirjelduste kinnitamine
* Kallukse maastikukaitseala (KLO1000480) Eesti looduse infosüsteemis
**Hermine Kallista Kann** (28. veebruar 1895 Tartu – 23. märts 1983 Tallinn) oli eesti keeleteadlane ja õpetaja.

Hariduskäik
-----------

Ta lõpetas 1913. aastal Tartu Puškini-nimelise Tütarlaste Gümnaasiumi ning õppis aastatel 1916–1918 Harkovi kõrgematel naiskursustel.

Õppis aastatel 1927–1932 Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonnas, lõpetas 1932. aastal *cum laude*. Täiendas end aastatel 1935–1936 Prantsuse Teadusliku Instituudi stipendiaadina Pariisis. Kaitses 1937. aastal Tartu Ülikoolis magistriväitekirja "La Place de l'Adjectif dans "Erec et Enide" et "Cligés" par Chrétien de Troyes" ja sai magistrikraadi (kinnitati 1946. aastal kui filoloogiakandidaadi kraad).

Töökäik
-------

Oli aastatel 1914–1925 võõrkeelte õpetaja Ukrainas ja Gruusias. Aastatel 1927–1935 oli ta ülikooliõpingute ajal Prantsuse Teadusliku Instituudi sekretär Tartus. Töötas aastatel 1936–1944 Tallinna Prantsuse Lütseumi saksa ja prantsuse keele õpetajana. Aastatel 1944–1945 oli ta Tallinna 4. Keskkooli direktor.

Oli aastatel 1945–1949 Tartu Riikliku Ülikoolis Lääne-Euroopa rahvaste filoloogia (1947. aastast Lääne-Euroopa keelte) kateedri vanemõpetaja, 1949 dotsent, 1950–1952 Lääne-Euroopa keelte, 1953–1961 võõrkeelte, 1961–1963 saksa keele kateedri juhataja, 1963–1966 saksa keele kateedri dotsent. Läks 1966. aastal pensionile. 

### Õpilasi

* Jaan Kaplinski
* Nora Kaplinski
* Leili-Maria Kask
* Lauri Leesi
* Ott Ojamaa
* Henno Rajandi

Teoseid
-------

Koostanud prantsuse ja saksa keele õpikuid.

* "Prantsuse-eesti sõnaraamat" (1959; 4. trükk 2006)
* "Eesti-prantsuse sõnaraamat" (1979; 2. trükk 2000, koos Nora Kaplinskiga)
* "Eesti-saksa sõnaraamat" (1964; 4. trükk 1987) üks koostajaid

Isiklikku
---------

Tema isa oli koorijuht ja rahvusliku liikumise tegelane Hans Kann.

Viited
------

1. ↑  Tallinna Kristiine Gümnaasium. Kooli ajaloost

Kirjandus
---------

* Lauri Leesi. "Õpetaja sünnipäevaks. Kallista Kann 85". Sirp ja Vasar nr 9, 29. veebruar 1980. Lk 7
* "Kallista Kann". Nekroloog. Sirp ja Vasar nr 13, 1. aprill 1983. Lk 15

Välislingid
-----------

* *Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944*
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib seeneliigist; perekonna kohta vaata artiklit Lepapuravik (perekond)* |

---

**Lepapuravik** (*Gyrodon lividus*) on vahelikuliste sugukonda lepapuraviku perekonda kuuluv söögiseen. Euroopas on see lepapuraviku perekonna ainuke liik.

Levila ja kasvukohad
--------------------

Lepapuravikku võib Eestis leida niisketes ja lodustuvates lepikutes, nii hall- kui ka sanglepikutes.

Lepapuravik on väga sage ja kasvab suurte kogumikena augustist oktoobrini.

Välimus
-------

Lepapuraviku kübara värv on hele-kollakaspruun kuni määrdunudkollane. Kübara servaosas on tihti seen peaaegu valge. Kübaraid esineb kumeratest lamedateni, need on kleepuvalt limased ning läbimõõduga kuni 15 cm.

Lepapuraviku torukesed on noorelt helekollased, seejärel kuldkollased ning lõpuks pruunikad. Torukesed on pikalt seenejalale laskuvad ja 2–5 mm pikad. Kübaralihast on nad väga halvasti eraldatavad.

Lepapuraviku jalg on kübara värvusega, nõrgalt sametjas või kiuline. Katsumisel muutub veidi sinakaks, kiudude kriimustamisel kohe pruuniks. Ta on 3–10 cm kõrge ja 0,5–2 cm paks. Kujult on jalg silinderjas või alusel ahenev, sageli kõverdunud.

Seeneliha on õhuke ja kahvatukollase värvusega. Jalas ja torukeste all on seeneliha tumedam.

Lepapuraviku eosed on laiellipsoidsed, 4–8 μm pikad ja 3–5 μm laiad. Eospulber ookerjas kuni ookerpruunikas.

Kasutamine
----------

Lepapuravik on söögiseen, kuigi võrdlemisi madala kvaliteediga. Söödav noorelt ja värskelt, vanemad viljakehad on suure limasuse ja pehme ning õhukese seeneliha tõttu kõlbmatud.

Viited
------

1. 1 2  Lepapuravik andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes
2. 1 2 3  """Lepaseen" ja leppade tegelikud kaaslased"". *www.eestiloodus.ee*. Vaadatud 25.12.2011.
3. 1 2 3 4 5 6 7 8  ""Meie puravikke 12"". *www.eestiloodus.ee*. Vaadatud 25.12.2011.
4. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Kalamees, K.; Lasting, V. *Eesti puravikulised*. Tallinn: Valgus. 1974, lk 20

Välislingid
-----------

* Lepapuravik andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes
Map

Vecāķi jaamahoone
**Vecāķi raudteejaam** on raudteejaam Riia–Skulte raudteeliinil Riia linna Vecāķi asumis aadressil Vecāķu prospekts 1a. 

Iga päev peatub seal 25 reisirongi, tööpäeviti 33. 

Jaam asub Riia raudteejaamast 18,3 km kaugusel. Jaamas on kolm teed ja kolm ooteplatvormi. Talvel on jaama kasutavate reisijate arv nullilähedane, aga suvel on jaam üks suurema kasutussagedusega raudteejaamu Lätis. Piletihinnalt kuulub jaam A-tsooni.

Aastal 1933 avati Riia–Ruhja raudtee, kus asus ka Vecāķi raudteejaam. Varem viis sealt teise maailmasõja ajal ehitatud ja 1970. aastatel sõjaväe tarbeks renoveeritud harutee Mangaļsalasse, see lammutati aga 1990. aastatel. Jaamahoone valmis aastal 1935. Sama projekti järgi on ehitatud ka Saulkrasti raudteejaama peahoone, mis pole aga säilinud. Jaamahoone on muinsuskaitse all.

Viited
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  T. Altbergs, K. Augustāne, I. Pētersone. Dzelzceļi Latvijā. R: Jumava, 2009, 55. lk.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Vecāķi raudteejaam** |

* Infot jaama kohta; fotod (*vene keeles*)
* Jaam vanal kaardil

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Eelnev peatus** |  **Raudteepeatus liinil Riia-Skulte** | **Järgnev peatus** |
|  Vecdaugava |  **Vecāķi** | Kalngale  |
**Vedad Ibišević** (sündinud 6. augustil 1984 Vlasenicas) on Bosnia ja Hertsegoviina jalgpallur. 

Temae koduklubiks on Hertha BSC Saksamaa kõrgliigas Bundesliga. Varem on Ibišević mänginud klubijalgpalli Šveitsis, USA-s ja Prantsusmaal.

Klubikarjäär
------------

Ibišević sündis endises Jugoslaavias, kuid pärast Bosnia ja Hertsegoviina iseseisvumist ning kodusõja lõppu kolis tema perekond 2000. aastal Šveitsi, kus noormees liitus FC Badeni klubiga. Juba kümme kuud hiljem liikus perekond aga edasi Ameerika Ühendriikidesse Saint Louisesse. Seal tõestas Ibišević end kiiresti ühe piirkonna talendikaima jalgpallurina ja pärast 2002. aasta hooaega nimetas ajakiri Soccer America teda ühena 25-st kõige suurema potentsiaaliga jalgpallurist USA-s. Keskkooliaja mängis Ibišević Roosevelt High Schooli jalgpallimeeskonnas. 

Kolledžite tasemel jalgpalli asus Ibišević mängima Saint Louise ülikooli juures. Esimesel aastal lõi ta meeskonna peetud 22 kohtumises 18 väravat ja andis neli väravasöötu. Ühtlasi nimetati ta aasta uustulnukaks. Kolledži ajal mängis ta ka USL Premier Development League liigas jalgpalli nii St. Louis Strikersi kui Chicago Fire Premieri klubis. 

2004. aastal sõlmis pärast proovitreeningut Ibiševićiga lepingu klubi Paris Saint-Germain F.C. mille treeneriks oli tol ajal Bosnia ja Hertsegoviina päritolu Vahid Halilhodžić. Kuna Ibišević ei mahtunud põhikoosseisu, laenati ta välja teise liiga klubile Dijon FCO. 2005. aastal sõlmis ta Dijoniga kaheaastase lepingu.

2006. aasta mais siirdus Ibišević Saksamaale Alemannia Aacheni klubisse, kus ta sõlmis kolmeaastase lepingu, kuid juba 2007. aasta juulis liitus ta teise Saksa klubi, TSG 1899 Hoffenheimiga.

Koos Hoffenheimiga tõusis Ibišević 2008.–2009. aasta hooajaks Saksa kõrgliigasse ning alustas hooaega kahe väravaga klubi ajaloo esimeses Bundesliga mängus Energie Cottbusi vastu. Jala sai Ibišević valgeks ka kahes järgmises mängus ning hooaja esimese poole jooksul lõi ta 17 mängus kokku 18 väravat ja andis seitse resultatiivset söötu. 2008. aasta oktoobris valiti ta Bundesliga kuu parimaks mängijaks. Liiga talvevaheajal peetud treeningmängus Hamburger SV-ga vigastas Ibišević põlve nii raskelt, et ei taastunud enne hooaja lõppu. Uuesti pallimurule pääses ta 2009.–2010. aasta hooaja alguses. Vigastusest hoolimata soovis Hoffenheim Ibiševićiga lepingut pikendada ning 2009. aasta suvel sõlmitud uus leping hoiab teda klubis 2013. aasta suveni.

Rahvuskoondis
-------------

Ibiševićil oli võimalus valida USA koondis, kuid ta otsustas esindada sünnimaad Bosniat ja Hertsegoviinat. Debüüdi koondises tegi ta 24. märtsil 2007 EM-i valikmängus Norra vastu. Esimese värava rahvusmeeskonnas lõi Ibišević kohtumises Kreekaga 2007. aasta oktoobris.

Isiklikku
---------

Lisaks emakeelele bosnia keelele räägib Ibišević vabalt inglise, prantsuse ja saksa keelt. Mängides Alemannia Aachenis, täitis ta treeningute ajal lisaks ründemängija kohustustele klubis ametlikult ka tõlgi ülesandeid, sest paljud välismängijad ei osanud piisaval tasemel saksa keelt.

Välislingid
-----------

* Vedad Ibiševići ametlik koduleht (inglise ja bosnia keeles)
**Helen Folasade Adu** (joruba keeles Fọláṣadé Adú; sündinud 16. jaanuaril 1959), esinejanimega **Sade**, on Nigeeria päritolu Suurbritannia lauljatar, helilooja ja plaadiprodutsent, kes sai tuntuks 1980. aastail ning püsib popmuusika lavalaudadel tänini.

Elizabeth II tegi ta 2002. aastal Briti impeeriumi ordu ohvitseriks ja 2017. aastal Briti impeeriumi ordu komandöriks.

Elulugu
-------

Sade on sündinud Nigeeria Oyo osariigi pealinnas Ibadanis. Tema isa oli nigeeria õpetlane ja ema inglise ringkonnaõde. Tema pärisnimi Folasade tähendab tõlkes 'au, mis nõuab krooni'.

Tema vanemad lahutasid abielu, kui ta ise oli nelja-aastane, misjärel kasvatasid teda ja ta vanemat venda Banjit Colchesteris vanavanemad. 11-aastaselt kolis Helen Adu Holland-on-Seasse ema juurde.

Pärast keskkooli lõpetamist õppis ta Londoni kõrgkoolis Saint Martin's School of Art moedisaini (lõpetas).

Diskograafia
------------

### Stuudioalbumid

* "Diamond Life" (1984)
* "Promise" (1985)
* "Stronger Than Pride" (1988)
* "Love Deluxe" (1992)
* "Lovers Rock" (2000)
* "Soldier of Love" (2010)

Isiklikku
---------

Adu elab 2005. aastast Gloucestershire'i krahvkonnas ühes renoveeritud maamajas. Sestpeale annab ta intervjuusid haruharva.

Adul on Jamaica muusikaprodutsendi Bob Morganiga transsooline poeg Izaak ning uuest suhtest lisaks kasupoeg.

Välislingid
-----------

 Sade Adu – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Yazdi provintsi reljeef
**Yazdi provints** (pärsia استان یزد *Ostān-e Yazd*) on 1. järgu haldusüksus (provints) Iraani keskosas. 2014. aastast kuulub 5. regiooni.

Provints asub Dasht-e Kavīri ja Dasht-e Lūti kõrbete kokkupuutealal. Provintsi kõrgeim tipp on 4055 m kõrgune Shir Kuh.

Yazdi provints jaguneb 9 maakonnaks.

Viited
------

1. ↑  جمعیت به تفکیک تقسیمات کشوری سال

Iraani provintsid

Alborz **·**  Ardabīl **·**  Būshehr **·**  Chahār Maḩāll va Bakhtīārī **·**  Eşfahān **·**  Fārs **·**  Gīlān **·**  Golestān **·**  Hamadān **·**  Hormozgān **·**  Ida-Aserbaidžaan **·**  Īlām **·**  Kermān **·**  Kermānshāhān **·**  Khorāsān-e Razavī **·**  Khūzestān **·**  Kohkīlūyeh va Būyer Aḩmadī **·**  Kurdistan **·**  Lorestān **·**  Lõuna-Khorāsān **·**  Lääne-Aserbaidžaan **·**  Markazī **·**  Māzandarān **·**  Põhja-Khorāsān **·**  Qazvīn **·**  Qom **·**  Semnān **·**  Sīstān va Balūchestān **·**  Zanjān **·**  Teheran **·**  Yazd
Kursi Vabadussõja mälestussammas
**Kursi Vabadussõja mälestussammas** asub Kursi külas Põltsamaa vallas Jõgeva maakonnas.

Mälestussammas avati 26. septembril 1926. Samba kavandi tegi Voldemar Melnik (Mellik). Kivitöö anti teha M. Pärnale. Pronkskuju ja osad valati Truutsi töökojas. Mälestussamba pronkssõdur võeti maha Nõukogude võimu poolt kohe peale II maailmasõda. Samba kivialus õhiti 1948. aastal. Mälestussammas taasavati 23. juunil 1992.

Sammas kujutab endast treppalusel asuvat graniitobeliski, mille tipp on kolmejärguline. Obeliski otsas seisab pronksist valatud vahikorda pidav sõdur – Kuperjanovi partisan. Obeliski ülaosas on pronksreljeef Vabadusristi kujutisega ja selle all tekst: "EESTLASTE VANA, KULDNE / OMA MAA, / JÄÄ VABAKS SA, JÄÄ SEIS- / MA SA! / TRUU EESTI KÄSI VALVAB, / KAITSEB SIND, / VAENLASTE VASTU SEISAB / RIND, / JÄÄ VABAKS SA, JÄÄ SEIS- / MA SA!".

Obeliski tagumise külje ülaossa on kinnitatud pronksreljeef – surnupealuu – partisanide märk. Selle all puuduvad pooled nimed, kuna taastamisel ei leitud vastavaid materjale. Seal on nüüd tekst „KURSI KIHELKONNA LANGENUD 44 / KANGELAST VABADUSSÕJAS / 1918-1920" ja järgneb 22 nime.

Vaata ka
--------

* Eesti Vabadussõjas langenute mälestussammas
* Eesti Vabadussõja mälestusmärkide loend

Välislingid
-----------

* Kursi Vabadussõja mälestussammas kultuurimälestiste riiklikus registris Muuda Vikiandmetes
* Kursi Vabadussammas
**Martin Seamus "Marty" McFly** on filmisarja "Tagasi tulevikku" ("Back To The Future") peategelane, keda kehastas Michael J. Fox.

Marty sündis 1968. aastal USA California osariigis Hill Valleys. Ta on George ja Lorraine McFly kolmest lapsest noorim. Tal on vend Dave, õde Linda ja tüdruksõber Jennifer Parker. Ta parim sõber on teadlane Emmett Brown, keda Marty (ja Jennifer) kutsuvad "Doc". Marty veedab suurema osa ajast väljas Doci, Jenniferi või oma bändi The Pinheads poistega. 

Marty on enamiku ajast muretu alaealine. Ta ei ole just kõige parem õpilane, aga ta hinded on head, kuigi tal on kalduvus kooli hilineda. Ta mängib kitarri oma bändis The Pinheads, kuulab Huey Lewis and the Newsi, ZZ Topi ja Eddie Van Haleni muusikat. Samuti on ta andekas rulataja. 

Ohtlikus olukorras on Marty alati vapper, väga leidik ja kaval. Tema ainuke puudus on kangekaelsus, soov näidata teistele, et ta pole argpüks. Filmi "Back To The Future III" lõpus saab Marty aru, et ta ei pea oma vaprust tõestama.
Bonaventure'i saar (Kanada)Bonaventure'i saar
Asukoht Kanadas
 Suulade koloonia Bonaventure'i saarel
**Bonaventure'i saar** (prantsuse keeles *île Bonaventure*) on saar Kanadas Québeci provintsis Saint Lawrence'i lahes 3,5 kilomeetri kaugusel Percé linnast. Saare pindala on 4,16 km². Saar on 3,5 kilomeetrit lai ja 90 meetrit kõrge (koos kaljurüngastega).

Looduskaitse
------------

Aastal 1919 sai saarest rändlindude looduskaitseala. Saarel pesitsev suulade koloonia on arvukuselt suurim maakeral. Selles on loetletud üle 121 000 linnu, selle arvuga ületab Bonaventure'i koloonia Šotimaal Saint Kilda saarestikus pesitsevat suulade kolooniat.

Aastal 1985 moodustati Bonaventure'i saare ja Percé kalju rahvuspark. Bonaventure'i saar on üks suurimaid linnukaitsealasid maailmas, enam kui 280 000 linnuga. Saar on ka suur turismiobjekt. Maist oktoobrini pääseb ekskursiooniga ka saart uudistama.

Viited
------

1. 1 2 3  Percé, the City Ville de Percé  (inglise)
2. ↑  Perce Rock – Rocher Perce Province Quebec  (inglise)
**Johann Thal** (14. juuni 1756 Kambja – 27. juuni 1841 Kambja) oli Kambja köster ja esimene eestlasest orelimeister. 

16-aastaselt (1772) ehitas Johann Thal Kambja kirikule positiivoreli, mis oli esimene orel Tartumaa maakirikutes. Hiljem ehitas ta veel positiive ja oreleid, sh Alūksne kiriku suure oreli. 

Tartu Jaani koguduse õpetaja Friedrich David Lenz tunnustas noore meistri pillide head kõla ja lisas, et *„kuigi need ei saa veel vastu suurte Peterburi meistrite pillidele, tõendavad need siiski ilmekalt selle mehe mehaanilist ja muusikalist andekust, kes pole oreliehituses ega pillide valmistamises saanud ega võinudki saada vähimatki juhatust, sest meil pole olnud seni väljaspool suuri linnu, maakirikuis üldse oreleid. Ta on end niisiis vaid ise harinud üht linnaorelit uurides ja senikaua väikest viisi katsetanud, kuni söandas ise ehitada naabruses asuvale kirikule väikese oreli, mis tema rõõmuks õige hästi õnnestus."*

Tõenäoliselt uuris Johann Thal orelit Tartu Jaani kirikus. 

Veel kõrges vanaduses jätkas Johann Thal Kambjas laste õpetamist ja oreli mängimist, kirikuõpetaja äraolekul pidas ka jumalateenistusi. Oreli saatel õppis kogudus järjest paremini laulma. Kui praost Heller 1836. aastal Kambja kogudust visiteeris, tunnistas ta, et on alati igatsenud Kambja koguduse laulu kuulda saada.

Isiklikku
---------

Johann Thali isa oli köster Jakob Thal. 

Johann Thali onu oli köster ja kirjamees Mango Hans. 

Johann Thali onupoeg oli köster ja orelimeister Carl Johann Thal.

Välislingid
-----------

* Kristjan Luhamets, Johann Thal – esimene eestlasest orelimeister, Eesti Kirik, 8. juuni 2011
**Kursi koolkond** on aastal 1988 Tartus loodud kunstnike ühendus.

Ühenduse lõid Peeter Allik, Albert Gulk, Ilmar Kruusamäe ja Priit Pangsepp. 2018. aasta kevadel täitus Kursi koolkonnal 30 aastat, olles seega vanim tegutsev kunstnikerühmitus Eestis. Aastate jooksul lisandusid asutajatele Marko Mäetamm, Reiu Tüür, Imat Suumann, Külli Suitso ja Priit Pajos.

Ühenduse kunstnikud ei viljele mitte mingit kindlat stiili, vaid püüavad erineda Tallinna kunstnikest ja Tartu klassikalist kunsti viljelevatest kunstnikest. Ühenduse kunstnikud on viljelenud hüperrealismi, sürrealismi, kontseptualismi.

Kursi koolkond on tutvustanud oma loomingut suurte ühisnäitustena paljudes riikides, näiteks Itaalias (Veneetsia, 2007), Lõuna-Koreas (Seoul, 1996), Ameerika Ühendriikides (New York, 2010) ning lähiriikides Soomes, Norras, Lätis, Leedus ja mujal. Ühenduse kunstnike loomingut on paljudes muuseumites ja erakogudes nii Eestis kui mujal maailmas.

2005. aastal valmis dokumentaalfilm "Kursi koolkond".

Tunnustus
---------

* 2013 Tartu Kultuurikandja aunimetus (kutseline kooslus)

Viited
------

1. 1 2 3   (vaadatud 08.02.2013)
2. 1 2  "Kursi Koolkond XXX / 01.08.–26.08.2018". *Tartu Kunstimaja koduleht*. August 2018. Vaadatud 13.10.2021.
3. ↑  EE 12. köide, 2003: 260.
4. ↑  Kursi koolkond (2005) Eesti Filmi Andmebaas

Kirjandus
---------

* Ilmar Kruusamäe (koostaja). *Kursi koolkond*. Tartu: Ilmar Kruusamäe, 2015. ISBN 978-9949-3826-6-8
|  |
| --- |
| PVL-106 Maru Lennusadamas 2015PVL-106 Maru Lennusadamas 2015 |
| Teenistuskäik |
| **Nimi** | 
Viima Soome |
| **Kasutaja** | 
Soome Piirivalve |
| **Ehitaja** | Oy Laivateollisuus Ab, Turu, Soome |
| **Kasutusele võetud** | 
1964 |
| **Kasutusest eemaldatud** | 
1994 |
| **Saatus** | 
Kingitud Eestile |
| Teenistuskäik |
| **Nimi** | 
PVL-106 Maru Eesti |
| **Kasutaja** | Eesti Piirivalve |
| **Teenistuses alates** | 
1995 |
| **Teenistuse lõpp** | 
2012 |
| **Staatus** | 
Muuseumlaev |
| Laeva üldandmed |
| **Klass ja tüüp** | 
Viima |
| **Veeväljasurve** | 
135 tonni |
| **Pikkus** | 
35,7 m |
| **Laius** | 
6,6 m |
| **Süvis** | 
2,0 m |
| **Kere** | 
Teras |
| **Tekiehitus** | 
Teras |
| **Peamasinad** | 
3 × MTU |
| **Abimasinad** | 
2 |
| **Käiturid** | 
3 sõukruvi |
| **Kiirus** | 
23 sõlme |
| **Meeskond** | 
12 (3 ohvitseri) |
| **Relvastus** | 
1x2-25mm kahur 2M-3 |

**PVL-106 Maru** on Eesti Piirivalve endine valvelaev, mis nüüd on Eesti Meremuuseumi muuseumlaev Lennusadamas.

Ajalugu
-------

### Soomes

Laev ehitati 1964. aastal Soomes Turus Oy Laivateollisuus Ab-s ja läks Soome piirivalve teenistusse nimega **Viima**. Jäi oma klassi ainsaks laevaks. 

Laeva kasutati patrullimiseks peamiselt Botnia lahel. 

### Eestis

Maru 2012. aastal Tallinna lahel viimaseid sõite tegemas
Maru 2018. aastal Lennusadamas
27. jaanuaril 1995 kinkis Soome laeva Eesti Piirivalvele. Eestis sai laev nimeks PVL-106 **Maru**.

Laev on võtnud teenistuse jooksul osa mitmetest merepäästeõppustest ja -operatsioonidest. Maru osales koos Kõuga septembris 1995 kolmepoolsel merepäästeõppusel Kotkas ning koos Tormiga detsembris 1995 peetud Eesti-Läti "kilusõjas" Liivi lahel. 

2006. aastal osales Maru võidupüha mereparaadil Saaremaal.

Seoses moraalse vananemise ja uute valvelaevade saamisega eemaldati Maru 2010. aasta paiku aktiivsest kasutusest. Alates 2012. aastast seisab Maru Lennusadamas muuseumlaevana. Põhilised laeva süsteemid on hoitud töökorras. Laeva on avatud külastajatele suuremate mereürituste ajal. Muudel juhtudel tuleb külastamiseks Eesti Meremuuseumiga eelnevalt kokku leppida. 

Laeva on Lennusadamas kasutatud Eesti Merekooli õpilaste tehniliseks praktikaks ja Tallinna merenoorkotkaste õppebaasina.

Ehitus
------

Laeva kere ja tekiehitis on metallkonstruktsiooniga. Kere koosneb sektsioonidest: 

* vöörpiik,
* noorema koosseisu kajutid koos pesuruumiga,
* mess koos kambüüsi ja ühe kahekohalise kajutiga,
* masinaruum,
* juhtkonna kajutid koos messi ja pesuruumiga,
* ahterpiik.

Iga 12-silindriline MTU V-peamasin käitab ühte sõukruvi. Keskmisel sõukruvil on muudetav labade asend. 

Laeval oli abipaat ja selle veeskamiseks ahtritekil hüdro-liigendkraana.

Relvastuseks oli Soomes algul vööris raskekuulipilduja, hiljem Eestis vene 25mm automaatkahur 2M-3. Lisaks oli ahtris kergem kuulipilduja. Soome teenistuses oli laeval sonar.

Vaata ka
--------

* PVL-100
* Valvas
* Lennusadam

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Maru (laev)** |

* Maru pilt
* Hiiumaa lähedal avastati merereostus (2006)
**West Air Swedeni lend 294** oli postiveolend Oslo Gardermoeni lennujaamast Tromsø lennujaama. Lennuk kukkus alla 8. jaanuaril 2016 Rootsis Oajevágge lähedal. Lennuki pardal oli 4,5 tonni posti ja kaks meeskonnaliiget, kes mõlemad hukkusid katastroofis. Tragöödia põhjuseks oli arvatavasti lennuki autopiloodi rikkest põhjustatud pilootide ruumitaju kadumine ja vähene omavaheline suhtlus selles olukorras.

Asjaolud
--------

Ilmastikuoludest sõltuvalt lähtusid piloodid lennul ainult näidikutest, lend kulges algul tavapäraselt. Tund ja kümme minutit pärast lennu algust lülitus millegipärast järsku välja autopiloot. Esimese ohvitseri instrumendid oli töökorras. Kapten seda ei teadnud, sest esimene ohvitser ei andnud informatsiooni edasi. Kapteni displeil nähtus lennukinina järsku tõus, millele järgnes kapteni katse lennukinina allapoole suunata. Selle tegevuse tagajärjel ei muutunud näidud ning kapten reageeris nii, et suunas lennukinina veel rohkem allapoole. Kapteni tegevus viis lennuki olukorda, kus juhitavust ei suudetud enam taastada. Meeskond andis hetk enne radarilt kadumist ka Mayday-kutsungi. Minut ja 20 sekundit pärast arusaamatusteahela algust kukkus lennuk vastu maapinda kiirusel 940 km/h.

Nii Norra kui Rootsi võimud asusid lennukit otsima. Lennukivrakk leiti Oajevágge lähedalt kell 3.10, peaaegu kolm tundi pärast allakukkumist. Lennuki rusud olid laiali paiskunud 50-meetrise diameetriga alal, mis viitas sellele, et löök vastu maapinda toimus väga suurel kiirusel ja jõul.

Lennukatastroofi asjaoludest andis SHK (Rootsi lennuõnnetuste uurimisorganisatsioon) 12. detsembril 2016 välja viimase raporti, milles olid välja toodud järgmised võimalikud katastroofi põhjused:

* Keerulises olukorras meeskonna puudulik omavaheline suhtlus
* Häiritud displei, mis andis kaptenile valeinformatsiooni
* Lennukinina üles-alla suunamisel tekkinud negatiivsed G-jõud, mis vähendasid pilootide võimekust antud olukorras ratsionaalseid otsuseid teha

Lennuk ja meeskond
------------------

Lennuki kapten oli 44-aastane Hispaania päritolu mees, kellel oli ligi 3200 lennutundi, neist 2016 tundi oli lennatud sellel allakukkunud lennukitüübil. Prantsusmaalt pärit 33-aastasel esimesel ohvitseril oli 3050 lennutundi, millest 900 olid sellel lennukitüübil.

Lennukitüüp, mis alla kukkus, oli Bombardier CRJ-200PF. See oli ehitatud 1993. aastal ja 2006. aastani käitas seda Lufthansa CityLine'i nime all. Edasi ehitati senine reisilennuk ümber 'cargo' transpordilennukiks. Alates 2007. aastast hakkas see käitama lende West Air Swedeni ridades.

Viited
------

1. ↑  Hradecky, Simon (8. jaanuar 2016). "Crash: West Atlantic Sweden CRJ2 near Akkajaure on Jan 8th 2016, lost height after emergency call". Vaadatud 30.04.2020.
2. 1 2 3 4  Swedish Accident Investigation Authority (12. detsember 2016). "Final report RL 2016:11e" (PDF). Vaadatud 30.04.2020.
3. ↑  "ANS Aircraft accident canadair CL-600-2B19 Regional Jet CRJ-200PF". Vaadatud 30.04.2020.
**Tartu Jaan Poska Gümnaasium** on gümnaasium Tartus.

Gümnaasiumi asutamine otsustati Tartu linnavolikogus 2011. aasta aprillis. Kool moodustati Tartu Mart Reiniku Gümnaasiumi gümnaasiumiastme põhjal.

Kool asub ajaloolises Tartu rahu majas aadressil Vanemuise 35. 

Kooli direktor on 2021. aasta augustist Mari Roostik. Enne teda oli kooli direktor Helmer Jõgi.

Õppekorraldus
-------------

Tartu Jaan Poska Gümnaasiumis saavad õpilased enda õppekava koostada ise läbi valikkursuste, seega traditsioonilised õppesuunad puuduvad. Koolis õpetatakse ligikaudu 140 valikkursust, millest õpilane valib vähemalt 19. Kool pakub nii koolimajas toimuvaid valikainekursusi kui ka võimalust osaleda kursustel majast väljas. Valikkursused toimuvad nii perioodõppes kui ka praktikumidena. Valikkursusena saab õppida näiteks psühholoogiat, loogikat, filosoofiat, astrofüüsikat, programmeerimist keeles Python ning prantsuse, hispaania, soome ja jaapani keelt. Valikkursuste puhul teeb Tartu Jaan Poska Gümnaasium koostööd teiste Eesti õppeasutustega, sealhulgas Tartu Ülikooli, Tallinna Tehnikaülikooli ja Eesti Maaülikooliga.

Viited
------

1. ↑  "Tartus asutati Jaan Poska gümnaasium", Delfi, 14. aprill 2011
2. ↑  "Tartu Jaan Poska Gümnaasiumi direktoriks valiti Mari Roostik", Tartu Linnavalitsuse pressiteade, 11. juuni 2021
3. ↑  "Helmer Jõgi asub Poska gümnaasiumi juhtima", Tartu Postimees, 9. märts 2011

Välislingid
-----------

* Tartu Jaan Poska Gümnaasiumi koduleht