recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Narva jõgi
**Eesti jõed** on Eesti territooriumil asetsevad või seda läbivad vooluveekogud. Veelahkmete järgi on jõed jaotatud nelja vesikonna vahel:

* Narva-Peipsi vesikond (15 620 km²)
* Soome lahe vesikond (9942 km²)
* Väinamere – Riia lahe vesikond (14 468 km²)
* Saarte vesikond (4140 km²)

Eesti jõed on suhteliselt lühikesed ja veevaesed. Üle 100 km pikkusi jõgesid on 11, neist pikim on Võhandu jõgi (162 km), millele järgnevad Pärnu jõgi (145 km), Põltsamaa jõgi (136 km), Pedja jõgi (125 km), Kasari jõgi (115 km), Keila jõgi 
(112 km), Pirita jõgi (107 km), Ahja jõgi (104 km), Piusa jõgi (104 km), Õhne jõgi (103 km) ja Navesti jõgi (102 km).

Üle 1000 km² valglaga jõgesid on Eestis 15. Suurim on Narva jõe valgla (56 200 km²), millele järgneb Emajõe valgla.

Eesti jõgede liigitus
---------------------

Troofsuse ja orgaaniliste ühendite sisalduse alusel jaotatakse Eesti jõed Arvi Järvekülje järgi kaheksasse hüdrobioloogilisse tüüpi:

1. oligohumoossed-oligotroofsed jõed,
2. polühumoossed-oligotroofsed,
3. oligohumoossed-mesotroofsed,
4. polühumoossed-mesotroofsed,
5. oligohumoossed-eutroofsed,
6. polühumoossed-eutroofsed,
7. oligohumoossed-hüpertroofsed,
8. polühumoossed-hüpertroofsed.

Vaata ka
--------

* Eesti jõgede loend
* Eesti jugade loend

Viited
------

1. ↑  Keskkonnaregister, vaadatud 15.12.2021.

Välislingid
-----------

* Lühiülevaade Eesti jõgedest Keskkonnaministeeriumi kodulehel
* Eesti jõed Eesti Entsüklopeedias
* Eesti Maaülikooli hüdrobioloogide Eesti jõgede ja järvede pildigalerii maakondade kaupa
**Vadehaveti rahvuspark** on rahvuspark Taanis. See nimetati rahvuspargiks 17. jaanuaril 2008 ja see alustas tegevust 2010. aastal. Rahvuspark asetseb Waddenzee Taani-poolses osas Ho Bugtist kuni Saksamaa piirini ning sinna vahele jäävad Fanø, Mandø ja Rømø saar, samuti Skallingeni ja Varde Å org ning Tjæreborgmarskeni, Ribemarskeni, Margrethekogi ja De ydre digeri padur Tøndermarskenis.

Vadehavet on tuntud suure hulga rändlindude ja kuldnokaparvede poolest. Vadehavetit läbib kaks korda aastas rohkem kui 10 miljonit rändlindu. Merealal on ka palju noori linde, kalu ja mereloomi ning üle 500 taime- ja loomaliigi, millest paljusid mujal maailmas ei leidu.

Mereala kuulub ka mitmesse Natura 2000 alasse: linnuala (57 Vadehavet) ja loodusala (78 Vadehavet Ribe Å, Tved Å ja Varde Å juures Vardest läänes). Ühtlasi on tegu Ramsari alaga (27 Vadehavet).

Waddenzee Rømødæmningeni poolt vaadatuna

Viited
------

1. ↑  "Nationalpark Vadehavet at Vadehav.dk". Originaali arhiivikoopia seisuga 20. veebruar 2010. Vaadatud 31. märtsil 2013.

Välislingid
-----------

* Rahvuspargi koduleht
**Lossmann** on perekonnanimi.

Saksamaal ja Ameerika Ühendriikides oli perekonnanime Lossmann kandjaid 2014. aastal üle 40 isiku.

Statistika Eestis
-----------------

2023. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Lossmann 90 inimesel: 44 mehel ja 46 naisel. Perekonnanimede levikult oli Lossmann meeste puhul 2458. kohal ja naiste puhul 2603. kohal. Kõige levinum oli perekonnanimi Lossmann vanuserühmas 55–59, kus neid on 10 000 elaniku kohta 1,18. Nimi oli kõige sagedasem Pärnu maakonnas, kus sellist nime kandis maakonna 10 000 elaniku kohta 3,30 inimest.

19. sajandi algul pandi pärisorjusest vabastamise käigus talupoegadele Pärnumaal Tori, Karksi ja Halliste kihelkondades; Viljandimaal Paistu kihelkonnas; Tartumaal Palamuse kihelkonnas ja Virumaal Simuna kihelkonnas nimeks Lossmann.

Nimede eestistamisel vahetati perekonnanimi Lossmann aastatel 1935–1940 50 korral isikute poolt, kes võtsid uueks perekonnanimeks Allikivi, Aruoja (2 juhul), Heinulo, Helk, Härm, Laht, Laido (3), Laugaste, Lausmaa (2), Leek (2), Lehis, Lemsalu, Lohu (2), Loimet, Loo (5), Loog, Looming, Loosaar, Loosaare (2), Loosme (4), Luhamäe, Luhaoja (2), Luhasalu, Luhaäär, Lumi, Lõo, Okas, Oks, Ranniku, Rohtla, Sildre, Sooväli (3) ja Uudla.

Nime kandjaid
-------------

* Arthur Lossmann, Eesti sõjaväelane (1877–1972)
* Jüri Lossmann, eesti kergejõustiklane (1891–1984)

Viited
------

1. ↑  Lossmann Surname. Vaadatud 17. november 2023.
2. ↑  Statistikaamet: Nimede statistika (vaadatud 17.11.2023)
3. ↑  Onomastika andmebaas. Nimede panemine: Lossmann.
4. ↑  Onomastika andmebaas. Nimede eestistamine: (vana nimekuju): Lossmann.

Välislingid
-----------

* Lossmann statistikaameti andmebaasis
Kala-Jüri talu. Juurde ehitatud verandaga elumaja
**Kala-Jüri talu** (rahvasuus ka Kalari) asub Järvamaal Paide linnas Valasti külas (kuni 1939. aastani Kuksema vallas ja seejärel kuni 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformini Roosna-Alliku vallas). 

Kala-Jüri talu asub Valasti küla keskosas, Roosna-Alliku – Järva-Jaani maanteest 200 m põhja pool, külatee ääres, selle idaküljel. Talu juurde kuulub ka metsa- ja põllumaad. Õuemaad on talul 0,26 hektarit.

Ajalugu
-------

22. märtsil 1910 ostis Hans Ilves (1860–1950) talu endale, olles juba varem seal elanud koos naise Anna (1863–1939) ja viie lapsega (3 tütart ja 2 poega). Kummagi poja auks istutas Hans väravasse saare, millest praeguseks on alles vaid üks, sest teine murdus tormi käigus.

Talu pidas edasi nende vanim poeg Johannes Friedrich Ilves (1892–1943). 1930. aastatel oli talus kuus lehma, kaks hobust, sead, kanad, kasvatati teravilja ja lina. Tavapärane talupidamine kestis Nõukogude võimuni.

Rehielamu ei ole säilinud, kuid alles on elumaja (koos juurde ehitatud verandaga), mille Hans Ilves endale vanaduspõlves ehitas.

Kala-Jüri talu
1980. aastatel naasis kodutallu Johannes Friedrich Ilvese ja tema naise Lucie Ilvese (1897–1988) vanim tütar Hedvig Marianne Noormägi (1922–), kes hakkas tegelema aiaharimise ja iluaiandusega. Sellega pälvis ta 2006. aastal peaministrilt tänukirja ja mastivimpli kauni kodu eest.

Kultuurimälestised
------------------

Talu asub 1997. aastal kultuurimälestisena registreeritud asulakohal (9773, asulakoht), kus maapinnas on säilinud inimtegevuse tagajärjel tekkinud kultuurikiht.

Kala-Jüri talu maa-alal asub ka samal ajal registreeritud kultuskivi (9775, kultusekivi). Kivi on talust 150 m kagu pool. Vanasti asus see Kala-Jüri ja Vainu (Kala-Jüri naabertalu) talude piiril.

Viited
------

1. 1 2  Kultuurimälestiste riiklik register. Kättesaadav:  (30.03.2020)
2. ↑  Maaamet X-GIS. Kättesaadav:  (02.04.2020)
3. ↑  Geni. Kättesaadav:  (31.03.2020)
4. ↑  Geni. Kättesaadav:  (31.03.2020)
5. 1 2 3 4  Jutustatud lood. Hedvig, sündinud 1922
6. ↑  Geni. Kättesaadav:  (31.03.2020)
7. ↑  Järva Teataja. Kättesaadav:  (31.03.2020)
8. ↑  Eestigiid. Kättesaadav:  (01.04.2020)

Välislingid
-----------

* 9773, asulakoht
* 9775, kultusekivi
Falgi park, Tallinn
**Falgi park** (varasem nimi ka *Lastepark*) asub Tallinnas Kesklinnas Wismari, A. Adamsoni tänava ja Toompuiestee vahelisel alal. 

Falgi pargi keskmeks oli kunagi tiik, mis kuulus seal omal ajal elanud värvalile. Toomgildi oldermann Hans Heinrich Falck ostis selle maalapi, lasi tiigi kinni ajada, sinna mulda vedada ja puid istutada. Pargi rajamine läks talle maksma 10 000 rubla. Falck kinkis pargi 1868 Toomgildile ja seadis tingimuse, et seda tuleb rahval kasutada lasta ja korras hoida. 

1860. aastast asus pargis mitmeid lõbustusasutusi. 1882.–1887. aastal renditi parki suviti eesti seltsile Lootus, kes korraldas seal suvepidusid. 1887. aastal toimus seal Harju kooride laulupidu, kust võttis osa 13 koori, Saku ja Kuusalu orkestrid.

1926. aastal, pärast Toomgildi likvideerimist, anti park Tallinna linnavalitsusele ja 1937 Kehakultuurihoone sihtasutisele.

Pargi pindala vähenes mõnevõrra, kui 1990ndail kolis pargis asuvasse hoonesse Suurbritannia saatkond ja piiras oma kinnistu vastavalt turvanõuetele.

2008. aastal korrastati pargi teid ja müüri. Rajati purskkaev nimega "Ring voolavale veele". Purskkaev koosneb ringikujulisest graniitplaadist, mille ümber on graniidist täringukividest kujundatud ring. Vesi hakkab voolama umbes 10 meetri pikkusesse graniiti uuristatud kanalisse ning sealt alla ja tagasi ristkülikukujulise avause kaudu.

Vaata ka
--------

* Falgi õu

Viited
------

1. ↑  Tallinn saab maikuuks kolm uut purskkaevu 13. märts 2008.
**Dötlingen** on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Oldenburgi kreisis.

Valla pindala on 101,84 km². 31. detsembril 2017 elas seal 6177 inimest. Vald asub umbes 6 km Wildeshausenist loodes ja 25 km Oldenburgist kagus, Hunte jõe ääres. See on üks Saksamaa rikkamaid külasid. Natsid andsid Dötlingenile tiitli "Musterdorf von Deutschland", mis tähendab "Parim küla Saksamaal". Dötlingenis on palju kivihaudu ning mõned taimed ja loomad, mis eksisteerivad ainult siin. Dötlingen oli kaks korda "Schönstes Dorf Deutschlands", kõige ilusam küla Saksamaal. Kuigi see on ilus koht, ei ole Dötlingen väga hästi tuntud ja omab isegi saksa keeles väga veidrat nime. Dötlingeni keskel põllukividest ehitatud vana kiriku kõrval asuv tamm on üle 1000 aasta vana. Tamme on tabanud välk ja plahvatus, kuid see on ellu jäänud.

Kirik

Sõpruslinn
----------

* Leens, De Marne, Holland

Viited
------

1. ↑  Alle politisch selbständigen Gemeinden mit ausgewählten Merkmalen am 31.12.2018 (4. Quartal), vaadatud 10.03.2019.
2. ↑  Register of German municipalities (2022), vaadatud 7.10.2023.

Välislingid
-----------

* www.doetlingen.de


Oldenburgi kreisi vallad

* Beckeln
* Colnrade
* Dötlingen
* Dünsen
* Ganderkesee
* Groß Ippener
* Großenkneten
* Harpstedt
* Hatten
* Hude
* Kirchseelte
* Prinzhöfte
* Wardenburg
* Wildeshausen
* Winkelsett
**Aisteres muiža** on küla (*mazciems*) Lätis Lõuna-Kuramaa piirkonna Tadaiķi vallas.

Küla asub valla põhjaosas merepinnast 32 meetri kõrgusel. Aisteres muiža jääb valla keskusest Lieģist 8 ja Riiast 198 kilomeetri kaugusele.

Asula on tekkinud endise Aistere mõisa (*Aistern*) keskuse juurde. Aisteret on esmamainitud 1253. aastal. Mõisa häärber rajati XIX sajandil, park aastail 1850–1870. Pargi rajamisel kasutati pööke ja valget mändi. 2021. aastani kuulus küla Durbe piirkonda. 

Looduskaitse all on mägivaher ümbermõõduga 2,52 meetrit, tamm ümbermõõduga 4,04 meetrit, sanglepad ümbermõõtudega 2,68, 3,58, 3,01 ja 2,68 meetrit, pöök ümbermõõduga 4,12 meetrit ja pärn ümbermõõduga 3,85 meetrit.

2005. aastal oli külas 11 elanikku.

Viited
------

1. ↑  Vietvārdu datubāze
2. ↑  Latvijas pagasti. Enciklopēdija. Rīga : A/S Preses nams. 2001—2002. ISBN 9984-00-412-0.
3. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS

| * v
* r
Tadaiķi valla asulad |
| --- |
| 
Aistere **·**  Aisteres muiža **·**  **Lieģi** **·**  Šukteri **·**  Vārve |
**Maurice Béjart** [mor'iss bež'aar] (1. jaanuar 1927 Marseille – 22. november 2007 Lausanne) oli prantsuse, Belgia ja Šveitsi koreograaf ja ballettmeister. 

Maurice Béjart asutas mitu tantsukompaniid ja avas mitu tantsukooli. 1954. aastal asutas ta Pariisis tantsukompanii Ballet de l’Etoile (tegutses kolm aastat), seejärel Ballet Théâtre de Maurice Bejart'i ja 1960. aastal juba Brüsselis Ballet du XXe Siècle, mis viljeles balletti ja nüüdistantsu. Paljude aastate vältel kuulus trupp omaette institutsioonina Théâtre Royal de la Monnaie koosseisu. Ballet du XXe Siècle saadeti laiali 1987. aastal, kui Béjart siirdus Šveitsi, et Lausanne'is asutada tantsukompanii Béjart Ballet Lausanne. Béjart Ballet Lausanne, mis andis külalisetendusi üle maailma, jätkas tegevust ka pärast Béjarti surma 2007. aastal (kunstilise juhiks sai koreograaf Gil Roman, kes jäi ametisse 2021. aastani).

Béjart'i balletilavastusi
-------------------------

* 1958 – "Orphée" (Liège)
* 1961 – "Boléro" (Brüssel)
* 1966 – "Roméo et Juliette" (Brüssel)
* 1988 – "Piaf" (Tōkyō)
* 1995 – "À propos de Shéhérazade" (Berliin)
* 2001 – "Tangos" (Genova)
* 2003 – "Ciao Federico"
* 2005 – "L’Amour – La Danse"
* 2006 – "Zarathoustra"

Tunnustus
---------

* 1974 – Erasmuse preemia
* 1993 – Praemium Imperiale
* 1994 – valiti Académie des Beaux-Arts' liikmeks
* 1999 – Kyōto auhind (teatri- ja filmikunsti kategoorias)
* 2003 –  Ordre des Arts et des Lettresi komandöriklassi orden
* 2003 – balletiauhind Benois de la Danse (elutööauhind)

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Maurice Béjart** |
**Aizdzire** on küla (*mazciems*) Lätis Tukumsi piirkonnas Kandava vallas.

Küla asub valla lõunaosas merepinnast 72 meetri kõrgusel ja jääb valla keskusest Kandavast 9,5 ning Riiast 101 kilomeetri kaugusele.

Asula on tekkinud endise Aizdzire mõisa (*Adsim, Adsem*) keskuse juurde. Aastail 1999–2021 kuulus küla Kandava piirkonda.

Küla jääb Abava ürgoru looduspargi territooriumile.Looduskaitse all on mänd ümbermõõduga 2,68 meetrit, tamm ümbermõõduga 5,68 meetrit, tamm ümbermõõduga 5,18 meetrit, tamm ümbermõõduga 5,4 meetrit, haab ümbermõõduga 3,98 meetrit ja haab ümbermõõduga 5,33 meetrit.

Aastal 2006 oli külas 57 elanikku.

Aizdzire mõisa häärber

Viited
------

1. ↑  Vietvārdu datubāze
2. ↑  Latvijas pagasti. Enciklopēdija. 1. sējums. Rīga : A/S Preses nams. 2001. 454. lk. ISBN 9984-00-412-0.
3. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS

| * v
* r
Kandava valla asulad |
| --- |
| 
Aizdzire **·**  Griepciems **·**  Kalnmuiža **·**  Kandavas stacija **·**  Kurzemnieki **·**  Līgas dzirnavas **·**  Līgciems **·**  Mazrūmene **·**  Mežmuiža **·**  Mustene **·**  Plosti **·**  Rēzesciems **·**  Rūmene **·**  Žagariņi **·**  Valdeķi |
**Hotell Pallas** on hotell Tartus aadressil Riia 4. Hotell avati 1999. aasta kevadel.

Hotell Pallas OÜ kuulub koos hotelli Sophia ning restorani Fiiga Tartuhotels gruppi. 

Art hotell Pallases on 62 numbrituba, neist: 

* 55 standardtuba,
* 4 *double de luxe* tuba,
* 1 *double de luxe* tuba saunaga,
* 2 sviiti.

Pallas Hotelli tubade sisekujundus on inspireeritud Pallase koolkonna kunstnike töödest.

Pallas on saanud nime asukoha järgi, enne Teist maailmasõda paiknes samal krundil kunstikool Pallas. Praegune hoone on ehitatud ümber 1970. aastal valminud Nõukogude-aegsest Tartu teenindusmajast. Tartu Teenindusmajas tegutsesid aastaid õmblustsehhid, kingsepad, kodumasinate remonditehas, kudumistsehhid, kullassepad, moeateljeed ja iluteenindussalong. Täna tegutsevad ärihoones mitmed teenindavad ettevõtted, hotell ning toitlustusasutused. Tartu Teenindusmaja hoonet haldas enne Eesti taasiseseisvumist riiklik ettevõte Teeninduskombinaat „Edu", hoone Kalevi tänava poolses tiivas (C-korpuses) tegutses Teeninduskombinaat „Täht" iluteenindusasutus „Salong". Aleksandri tänava ja Riia tänava nurgal asus söökla ja raamatupoe tiib.

Viited
------

1. ↑  Pallas EHRL lehel
2. ↑  Teenindusmaja muutub uueks, tartu.postimees.ee, 19. veebruar 1998
3. ↑  Hansalinna oma Hansakeskus, domus.ee, 14. november 2017

Välislingid
-----------

* Koduleht
**Selge sõnum on algatus teabe esitamiseks selges keeles ja arusaadavate sõnadega ning sihtrühma arvestades.** 

Eristada tuleb termineid „selge keel" ja „arekeel". Kui **selge keel** on üldarusaadav, lihtsa ja selge vormiga ühemõtteline keelekasutus, siis **arekeel** on lihtsamaks muudetud, kergloetav ja kergesti mõistetav keel.[*viide?*]

Selge keele liikumine tekkis pärast Teist maailmasõda ja hoogustus 21. sajandi alguses eelkõige ingliskeelsetes maades. Hiljem hakati selge keele tegevust riiklikult koordineerima paljudes maades.

Selge keele ühendused
---------------------

1983. aastal asutati Ühendkuningriigis vabatahtlik ühendus Clarity, millel 2017. aastal oli liikmeid 50 riigist ). 

Selge keele ühendusi on aga mitu, näiteks Plain Language Association InterNational PLAIN (Kanadas loodud, rahvusvaheline ), Center for Plain Language (USA ). 

Euroopa Liidus alustati dokumentide selge sõnastuse saavutamiseks 1998. aastal kampaaniat „Fight the Fog".

Neljandas eurokeelekogumikus „Selged mõtted, selge keel" on käsitletud eri riikide selge keele eestvedajate ettevõtmisi.

Selge keele liikumine Eestis
----------------------------

Eestis antakse välja selge sõnumi auhinda.[*viide?*]

Vaata ka
--------

* Selge keele liikumine
* Eurokeel

Viited
------

1. ↑  SELGE SÕNUM veebileht. (vaadatud 18.07.2017)
2. ↑  "Clarity. Members". Originaali arhiivikoopia seisuga 3. august 2017. Vaadatud 18. juulil 2017.
3. ↑  Plain Language Association International (PLAIN) (vaadatud 18.05.2020)
4. ↑  Center for Plain Language. (vaadatud 18.05.2020)
5. ↑  Katrin Hallik. Selge keele liikumisest maailmas. (vaadatud 18.05.2020)
6. ↑  Eesti Keele Instituut. (2012). Selged mõtted,
 selge keel. (18.05.2020)

Välislingid
-----------

* Selge keel ja Clarity liikumine. (ajalugu, taust, kasulikke linke, juhised, näited, EL-i seaduste selgekeelseid kokkuvõtted).
* Selge sõnumi auhinna võitjad 2016
* "Selged mõtted, selge keel" 2012, artiklikogumik
* "Tõlkimise tahud" 2017, artiklikogumik
* Ametniku soovitussõnastik
* Fight the Fog. How to write clearly. Directorate-General for Translation, European Commission.
**Äravool** on vee kogus, mis teatud ajavahemikus (tavaliselt mõõdetakse aastas kuupkilomeetri kohta) voolab valglast veekokku (jõkke, järve, merre). 

Äravoolu mõjutavad klimatoloogilised (sademed ja aurumine), füüsikalis-geograafilised (valgla suurus, pinnamood, mullastik, geoloogiline ehitus, taimkate ning järved ja veehoidlad), inimtegevus ja kliima muutumine.

Kõige suurem äravool maailmas on Amazonases, Eestis on kõige veerohkem Narva jõgi.

Äravoolu karakteristikud
------------------------

Äravoolu saab avaldada äravoolumahuna, vooluhulgana, äravoolukihina või äravoolumoodulina.

Äravoolu komponendid
--------------------

Üldiselt nimetatakse **äravooluks** vee voolamist mööda maapinda või pinnases. See võib olla vastavalt pindmine (sademete äravool), maasisene ehk vaheäravool või põhjaveeäravool. Pindmise äravoolu seda osa, mis vahetult pärast langemist suubub pinnaveekogusse, nimetatakse otseäravooluks.

Vaata ka
--------

* Äravoolukiht
* Äravoolumaht
* Baasäravool
* Aastaäravool

Viited
------

1. ↑  Горошков И.Ф. *Гидрологические расчеты*. Л. Гидрометеоиздат, 1979.
New York City Ballet' logo
New York City Ballet' kodusaal suvehooajal New Yorgis Saratoga Performing Arts Centeris
**New York City Ballet**, lühend **NYCB** on Ameerika Ühendriikides New Yorgis tegutsev balletikollektiiv.

New York City Ballet' asutasid 1948. aastal koreograaf George Balanchine (1904–1983) ja impressaario Lincoln Kirstein. Järgmisel aastal liitus nendega tantsija ja koreograaf Jerry Robbins (1918–1998), kellel oli edaspidi oluline osa repertuaari valikul ja trupi moodustamisel. Robbinsit koos Balanchine'iga peetakse balletikollektiivi asutajateks-koreograafideks. 

Aastatel 1983–2017 töötas peaballettmeistrina koreograaf Peter Martins. 2019. aastast on kunstiline juht endine esitantsija Jonathan Stafford.

Koduteatrid
-----------

Koduteatreid on kaks: David H. Koch Theater ja suvisel hooajal Saratoga Performing Arts Center.

Tantsijaid
----------

* Mihhail Barõšnikov (1978–1979)

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **New York City Ballet** |

* Koduleht
Shane Lowry 2012. aastal Millwalli särgis
**Shane Thomas Lowry** (sündinud 12. juunil 1989 Perthis) on Austraalia jalgpallur, kes mängib kaitsjana Katari kõrgliiga klubis Al Ahli.

Ta alustas klubikarjääri 2005. aastal Inglismaal Aston Villas. Aston Villa põhimeeskonnas tal liigadebüüti teha ei õnnestunud. Hooajal 2009–10 oli ta laenul Inglismaa esiliigas Plymouth Argyle'is ja kolmandas liigas Leeds Unitedis, hooajal 2010–11 esiliigas Sheffield United. 2012. aasta jaanuaris sõlmis ta püsiva lepingu esiliigas mängiva Millwalliga ning mängis seal kokku kolm hooaega. Hooajal 2014–15 mängis ta kolmanda liiga klubis Leyton Orient.

2015. aasta septembris liitus Lowry Inglismaa esiliiga klubiga Birmingham City, kuid vähese mänguaja tõttu suundus ta juba 2016. aasta jaanuaris tagasi kodumaale, liitudes Perth Gloryga. 2018. aastal valiti ta Perth Glory aasta mängijaks. Hooajal 2018–19 võitis ta Perth Gloryga Austraalia liiga põhihooaja. Samal hooajal valiti ta Austraalia kõrgliiga sümboolsesse koosseisu.

Lowry on Iiri päritolu ning ta on kuulunud Iirimaa noortekoondistesse.

Saavutused
----------

Perth Glory
* A-League: Premiers 2018–19

Viited
------

1. ↑  "Perth Glory sign Aussie defender". a-league.com.au. 27.1.2016. Vaadatud 16.2.2019
Alsviķi mõisa peahoone
**Alsviķi** (vanasti ka **Alsviķis**) on küla (*vidējciems*) Lätis Alūksne piirkonnas, Alsviķi valla halduskeskus. 

Küla asub piirkonna keskusest Alūksnest 7,5 ja Riiast 190 kilomeetri kaugusel merepinnast 190 meetri kõrgusel. Lisaks vallamajale asuvad külas veel kool, rahvamaja, raamatukogu, postkontor ja lasteaed, külas tegutseb ka Jaunanna kunsti- ja muusikakooli osakond. Seal asub Alsviķi bussipeatus.

Aastal 1576 rajati sinna Alsviķi mõis (*Alswig*), mis on saanud nime oma esimeste omanike Halswigide järgi. Hiljem kuulus see Wulffidele. Aastal 1903 avati Valga–Mõniste–Ape–Alūksne–Gulbene raudtee ja küla lähistele rajati Alsviķi raudteejaam.

Küla lähistel kasvav Alsviķi mänd on looduskaitse all. Alsviķi mõisa hoonetekompleks (park, kelder, laut, moonakamaja, häärber, mõisavalitseja maja ja kuivati) on kohaliku tähtsusega muinsuskaitse objektid.

Aastal 2017 oli külas 290 elanikku, aastal 2019 aga 286 elanikku.

Vaata ka
--------

* Alsviķi mõis

Viited
------

1. ↑  Läti Ruumiandmete Agentuur
2. ↑  Autotransporta direcija
3. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS
4. ↑  Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija
5. ↑  Vietvārdu datubāze

| * v
* r
Alsviķi valla asulad |
| --- |
| 
Aizupītes **·**  **Alsviķi** **·**  Celenski **·**  Čuksti **·**  Kaltiņi **·**  Karva **·**  Krogaskols **·**  Nēķene **·**  Pullans **·**  Rezaka **·**  Silaktis **·**  Strautiņi **·**  Tūja |
**Saalach** on jõgi Austrias ja Saksamaal, Salzachi vasakpoolne lisajõgi.

Kulg
----

Jõgi algab *Saalbachi* ojana Austria Tirooli liidumaal Kitzbüheli Alpides Torsee järvest, 2178 m kõrguse Gamshagi mäe all. Siit voolab see esialgu itta läbi Glemmtali oru, läbi Saalbach-Hinterglemmi, siis läbi Saalbachi suusakuurordi – hiljemalt sealt tuntud kui *Saalach* – kuni Maishofeni juures põhja poole paindub. See voolab läbi laia oru Saalfeldenini ja lookleb edasi loodesuunas läbi kitsa oru Leogangi ja Loferi mägede ning Steinernes Meeri vahel Loferini. Seal siseneb see kitsasse kuristikku, mis on kuulus oma parvetamise poolest. Ületades Mellecki juures (Schneizlreuthi osa) piiri Baieriga (Saksamaa), voolab see piki Reiter Almi põhjanõlva, mis on tuntud oma ronimisradade poolest. Veidi enne Bad Reichenhalli kogub hüdroelektrijaama tamm Saalachsee vett. Elektrijaam annab energiat Salzburgi - Freilassingi - Bad Reichenhalli - Berchtesgadeni raudteeliinile. Staufeneckist möödudes lahkub Saalach mägedest ja siseneb tasastesse Saalachau metsadesse. Pidingist kirde suunas järgib Austria–Saksamaa piir jõge umbes 10 km Freilassingini, kus see suubub Salzachi jõkke.

Nimi pärineb *Saalist*, mis on *Salzi* (sool) vanem vorm, ja *Achist*, mis tähistab väikest jõge.
**August Georg Simpert Baden-Badenist** (14. jaanuar 1706 – 21. oktoober 1771) oli valitsev Badeni markkrahv 1761. aastast kuni oma surmani. Ta oli oma venna Ludwig Georgi järglane ja Orléansi hertsoginna vend. Ta oli hertsog Leopold Philippi väimees.

Elu
---

Sündinuna Rastatti palees oli ta Ludwig Wilhelmi ja Franziska Sibylla Augusta von Sachsen-Lauenburgi noorem poeg.

1707. aastal tema isa suri ja tema vanem vend Ludwig Georg sai riigi valitsejaks oma ema eestkoste all. Ema eestkostevalitsuse ajal otsustati, et August Georg peaks ühinema kirikuga. Sellisena andis ta 20-aastaselt usutõotused ning oli hiljem 1726. aastal Kölni kanoonik ja 1728. aastal Augsburgi diakon.

1727. aastal jõudis tema vend täisikka ja tema ema andis riigivalitsemise talle üle. Ema suri 1733. aastal, olles olnud populaarne valitseja.

1735. aastal lahkus ta kirikust ja abiellus Arenbergi hertsogi Leopold Philippi tütre Maria Viktoriaga. Paar abiellus 7. detsembril 1735 Rastatti palees, kuid abielu jäi lastetuks.

Kui tema vend 1761. aastal 59-aastaselt suri, järgnes talle markkrahvina August Georg, kuna Ludwig Georgil ei olnud meessoost pärijaid ja Baden-Badenis kehtis saali tavaõigus. Kuna ta ise oli lastetu, sai selgeks, et riik peab minema üle Zähringite Baden-Durlachi liinile, mida tol ajal juhtis tema kauge nõbu Karl Friedrich.

Pärast tema surma 1771. aastal järgnes talle markkrahvina Karl Friedrich ning Baden-Badeni katoliiklikud valitsejad lõppesid temaga, kui protestantliku Baden-Durlachiga ühendati katoliiklik Baden-Baden, võimaldades seega usuvabadust. Baden-Durlachi pärimist kirjeldav leping sõlmiti 1765. aastal, kuus aastat enne August Georgi surma.

Ta suri Rastatti palees 65 aasta vanusena.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Ludwig Georg** | **Baden-Badeni markkrahv**1761-1771 | Järgnev**Karl Friedrich, kui Badeni markkrahv** |
**Christoph II** (26. veebruar 1537 Baden – 2. august 1575 Rodemachern) oli Baden-Rodemacherni markkrahv 1556–1575.

Christoph sündis Baden-Badeni markkrahvi Bernhard III (1474–1536) ja Brienne'i, Ligny ja Roussy krahvitari Françoise de Luxembourg (surnud 1566) pojana.

Täisealiseks saanud Christoph loobus 1556. aastal õigustest Baden-Badenile oma vanema venna Philiberti kasuks. Vastutasuks sai ta 4000 kuldnat elatisraha aastas ja Baden-Rodemacherni markkrahvkonna.

1557. aastal läks ta Hollandisse ja võttis osa Hispaania armee sõjakäikudest. 1561. aastal siirdus ta Rootsi, kus ta 1564. aastal kuningas Erik XIV õe Ceciliaga abiellus. 

1564. aasta detsembris reisisid Christoph ja Cecilia Stockholmist Tallinns. Hilisõhtul reidile jõudnud, lasid nad end Kalamajas maale saata ning ööbisid ühe kaluri majapidamises. Järgmisel päeval võeti markkrahv koos abikaasaga Tallinnas pidulikult vastu. Terve talve viibisid nad Tallinnas ja Padisel, lahkudes enne vastlapäeva läbi Liivimaa Badenisse.

Naasnud Rodemachernisse rajas markkrahv lossi ja pidas üleval suurejoonelist õukonda.

1565. aastal reisis ta Londonisse, kus kuninganna Elizabeth I ta austusavaldustega vastu võttis. Londonis tekkisid markkrahvil suured võlad, mistõttu ei saanud ta enne maalt lahkuda, kui kuninganna talle garantii andis.

1566. aastal päris ta Useldingeni, Pittingeni ja Roussy valdused. Christoph ei piiranud oma kulutusi ning tema maadel leidsid aset usurahutused, vähendades nii markkahvi sissetulekuid, mistõttu tema võlad üha suurenesid. Christoph otsustas suunduda Rootsi valdustesse, kus ta võitles Taani vägede vastu. Mõne aasta pärast naasis markkrahv Saksamaale, kus ka 1575. aastal suri.

Perekond
--------

Christoph abiellus 11. novembril 1564 Stockholmis Rootsi printsessi Ceciliaga, kes oli kuningas Gustav I (1496–1560) ja Margareta Eriksdotteri (1516–1551) tütar. Abielust sündisid:

* Eduard Fortunat (1565–1600), Baden-Rodemacherni ja hiljem Baden-Badeni markkrahv
* Christoph Gustav (1566–1609)
* Philipp III (1567–1620), Baden-Rodemacherni markkrahv
* Karl (1569–1590)
* Bernhard (1570–1571)
* Johann Karl (1572–1599), Malta rüütel

### Sugupuu

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  **Baden-Rodemacherni markkrahvChristoph II(1537–1575)**  | Baden-Badeni markkrahvBernhard III(1474–1536) | Badeni markkrahv Christoph I(1453–1527) | Badeni markkrahv Karl I(1427–1475) |
| Austria printsess Katharina(1420–1493) |
| Katzenelnbogeni krahvitar Ottilie(1453–1517) | Katzenelnbogeni krahv Philipp II |
| Nassau krahvitar Ottilie(1437–1493) |
| Brienne'i, Ligny ja Roussy krahvitarFrançoise de Luxembourg(surnud 1566) | Brienne'i, Ligny ja Roussy krahv Charles I de Luxembourg(1488–1530) | Brienne'i, Ligny ja Roussy krahv Antoine de Luxembourg(surnud 1519) |
| Charny krahvitar Antoinette de Bauffremont |
| Charlotte d’Estouteville | Blainville'i isand Jacques d’Estouteville |
| ... |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Philibertkui Baden-Badeni markkrahv** | **Baden-Rodemacherni markkrahv**1556–1575 | Järgnev**Eduard Fortunat** |

Viited
------

1. ↑  Balthasar Russow, "Liivimaa kroonika". Hotger, Tallinn 1993 lk. 152.
**Amatnieki** on küla (*vidējciems*) Lätis Ropaži piirkonna Garkalne vallas. Küla asub valla lõunaosas merepinnast 5 meetri kõrgusel maantee A4 ja Mazā Jugla jõe vahel. Amatnieki jääb valla keskusest Berģist 6,6 ja Riia keskusest 17 kilomeetri kaugusele.

Küla moodustati aastal 2003 veel hoonestamata põldudele. Sealse ala arendamiseks loodi kaks kinnisvaraprojekti - esimene neist Mazā Jugla luhale, teine kõrgemale maale, kus kasvas männik.

Külas asub Amatnieki bussipeatus.

Amatniekis kasvavad männid (ümbermõõdud 3,07 ja 3,12 m) on looduskaitse all.

Aastal 2008 oli külas 99 elanikku, aastal 2020 oli seal aga 204 elanikku.

Viited
------

1. ↑  Vietvārdu datubāze
2. ↑  Autotransporta direcija
3. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS

| * v
* r
Garkalne valla asulad |
| --- |
| 
Amatnieki **·**  Bāliņi **·**  Baltezers **·**  Berģi **·**  Bukulti **·**  Garkalne **·**  Gāršas **·**  Langstiņi **·**  Makstenieki **·**  Priedkalne **·**  Priežlejas **·**  Skuķīši **·**  Sunīši **·**  Suži **·**  Upesciems |
3. kromosoom3. kromosoom
**Inimese 3. kromosoom** ehk **kromosoom 3** on inimese suuruselt kolmas kromosoom. Nagu kõiki teisi autosoome ehk mittesugukromosoome, on inimesel ka seda kaks koopiat.

Inimese 3. kromosoom sisaldab umbes 198 miljonit aluspaari ehk ligikaudu 6,5% kogu inimese DNA-st. Geene on leitud 2570, mille hulgast 1070 kodeerivad valke ja 763 on pseudogeenid.

On leitud seoseid 3. kromosoomis paiknevate geenide ja selliste haiguste vahel nagu alkaptonuuria, autism, atransferrineemia, biotinidaasi puudulikkus, Brugada sündroom, diabeet, *dystrophia myotonica*, essentsiaalne treemor, Hailey-Hailey haigus, katarakt, kurtus, lühikasv, lümfoom, Moyamoya haigus, munasarjavähk, Möbiuse sündroom, nüktaloopia, pika QT sündroom, porüüria, proteiin S puudulikkus, pärilik motoorne ja sensoorne neuropaatia, Romano-Wardi sündroom, sahharoositalumatus, septo-optiline düsplaasia, spinotserebellaarataksia, Usheri sündroom, von Hippeli – Lindau sündroom, vastuvõtlikkus/vastupanu HIV-le ja Waardenburgi sündroom.

Vaata ka
--------

* S-valk

Viited
------

1. ↑  *Chromosome Statistics* VEGA (seisuga 8. mai 2010)

Välislingid
-----------

* National Institutes of Health: "Chromosome 3" Genetics Home Reference

| * v
* r
Inimese kromosoomid |
| --- |
| Autosoomid | 
1 **·**  2 **·**  3 **·**  4 **·**  5 **·**  6 **·**  7 **·**  8 **·**  9 **·**  10 **·**  11 **·**  12 **·**  13 **·**  14 **·**  15 **·**  16 **·**  17 **·**  18 **·**  19 **·**  20 **·**  21 **·**  22 |
| Sugukromosoomid | 
X **·**  Y **·**  Pseudoautosoomsus |
**Tyler Toffoli** (sündinud 24. aprillil 1992 Scarborough's, Ontarios) on Kanada jäähokimängija, kes mängib NHL-i klubis New Jersey Devils ründajana paremäärel.

Aastatel 2008–2012 mängis ta Ontario Hockey League'i klubis Ottawa 67's. Hooaegadel 2010–11 ja 2011–12 oli ta liigas suurim väravakütt (vastavalt 57 ja 52 väravat), pälvides mõlemal hooajal resultatiivseimale paremründajale antava Jim Mahon Memorial Trophy (hooajal 2010–11 jagas auhinda Jason Akesoniga). Hooajal 2010–11 jäi ta Akesoniga jagama ka liiga resultatiivseimale mängijale antavat Eddie Powers Memorial Trophy't.

2010. aastal valis Los Angeles Kings ta NHL-i *draft* '​is 47. valikuna. 2011. aasta aprillis sõlmis ta klubiga kolmeaastase lepingu. Suurema osa hooajast 2012–13 mängis ta American Hockey League'is (AHL) Kingsi noorteklubis Manchester Monarchs. Ta lõi sel hooajal liigas 28 väravat ja andis 23 väravasöötu ning pälvis AHL-i hooaja uustulnukale antava Dudley "Red" Garrett Memorial Award, lisaks valiti ta 2013. aastal AHL-i tähtede mängule. Kingsi meeskonnas debüteeris Toffoli NHL-is 16. märtsil 2013 mängus San Jose Sharksi vastu. Esimese värava lõi ta liigas oma teises mängus 18. märtsil Phoenix Coyotesi vastu. Hooajal 2013–14 võitis ta Kingsiga Stanley karika.

2020. aasta veebruaris siirdus Toffoli Vancouver Canucksi, kus mängis vaid hooaja 2019–20 lõpuni.

2020. aasta oktoobris sõlmis ta nelja-aastase lepingu Montreal Canadiensiga. 20. jaanuaril 2021 tegi ta oma eelmise koduklubi, Canucksi vastu kübaratriki. 2022. aasta veebruaris kaubeldi Toffoli Calgary Flamesile.

2023. aasta juunis kaubeldi Toffoli Jahor Šaranhoviči ja tulevase *draft* '​i valiku vastu Flamesist New Jersey Devilsi.

Aastatel 2015 ja 2023 Toffoli Kanada jäähokikoondisega maailmameistriks.

Viited
------

1. ↑  "Canadiens agree to terms on a four-year contract with Tyler Toffoli". Montreal Canadiens. 12.20.2020. Vaadatud 4.2.2021
2. ↑  "Canucks overcome Tyler Toffoli hat trick, late deficit to down Canadiens in shootout". cbc.ca. 21.1.2021. Vaadatud 4.2.2021
3. ↑  "Flames acquire Toffoli from Canadiens for package centred on picks, prospect". sportsnet.ca. 14.2.2022. Vaadatud 14.2.2022
4. ↑  "Flames trade Tyler Toffoli to Devils for Sharangovich, third-round pick". *Sportsnet*. 27. juuni 2023. Vaadatud 27. juunil 2023.

Välislingid
-----------

 Tyler Toffoli – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Tyler Toffoli NHL.com lehel
* Tyler Toffoli hockeydb.com lehel

| * v
* r
New Jersey Devils |
| --- |
| 
**Väravavahid**: Akira Schmid **·** Vítek Vaněček |
| 
**Kaitsjad**: Kevin Bahl **·** Dougie Hamilton **·** Luke Hughes **·** John Marino **·** Colin Miller **·** Jonas Siegenthaler **·** Brendan Smith |
| 
**Ründajad**: Nathan Bastian **·** Jesper Bratt **·** Erik Haula **·** Nico Hischier **·** Jack Hughes **·** Curtis Lazar **·** Michael McLeod **·** Timo Meier **·** Dawson Mercer **·** Tomáš Nosek **·** Ondřej Palát **·** Chris Tierney **·** Tyler Toffoli |
**Sergei Dubov** ( vene keeles *Серге́й Леонидович Дубов*; 4. veebruar 1943 – 1. veebruar 1994)  oli Venemaa ajakirjanik, kirjastaja ja ettevõtja.

Biograafia
----------

Dubov lõpetas Moskva Poligraafia Instituudi (praegu Moskva Riiklik Trükikunstiülikool) toimetamise osakonna. Ta töötas televisioonis ja seejärel ajalehes *Book Review*. Temast sai kirjastuse "New Times" esimees.

Ta oli esimene vene keeles Viktor Suvorovi raamatute *Jäälõhkuja*,  *Akvaarium*, *M-päev* jt väljaandja.

Surm
----

Ta mõrvati 1. veebruaril 1994.  Palgamõrvar ootas telefonikioskis ja kui Dubov hommikul oma auto juurde läks, tulistas teda kuklasse. Varem oli Dubov saanud ähvardusi nii telefoni kui ka posti teel. Mõrva uurimiseks loodi siseministeeriumi uurijate ja Moskva uurimisosakonna rajooni politseijaoskonna meeskond. President Boriss Jeltsin jälgis juhtumit tähelepanelikult. Siiski pole seda kunagi lahendatud.[*viide?*]

Viited
------

1. ↑  "Moscow, Russia, 1994. Funeral of Sergei Dubov, businessman & publisher murdered in apparent contract killing. | The Jeremy Nicholl Archive". *jeremynicholl.photoshelter.com*. Vaadatud 11. oktoobril 2019.
2. ↑  Vronskaya, Jeanne (5. veebruar 1994). "Obituary: Sergei Dubov". *The Independent*. London. Vaadatud 11. oktoobril 2019.
3. ↑  Tale of the Great Victory and about Comrade Stalin, a protege of world Jewry.
4. ↑  Avenue, Committee to Protect Journalists 330 7th; York, 11th Floor New; Ny 10001. "Sergei Dubov". *cpj.org* (inglise). Vaadatud 11. oktoobril 2019.
5. ↑  Vronskaya, Jeanne (5. veebruar 1994). "Obituary: Sergei Dubov". *The Independent*. London. Vaadatud 11. oktoobril 2019.
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel on Ate mõisast; Jaunate mõisa kohta vaata artiklit Jaunate mõis ja Vecate kohta Vecate mõis.* |

---

Ate mõis 1904. aasta kaardil. Väljavõte kaardilt "Wegekarte des Walkschen Kreises mit den Kirchspiels- und Gutsgrenzen" (1904). Mõisa valdused on kaardil tähistatud numbriga 37
Ate vesiveski
**Ate mõis** (saksa keeles *Ottenhof*, läti keeles *Ates muiža*) oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Aluliina kihelkonnas. See on kujunenud Kalniena mõisa Ate karjamõisast. Maareformi ajal aastal 1920 kuulus mõisale 439 hektarit maad. Tänapäeval asub Lätis Alūksne piirkonnas Anna vallas
Otte külas.

Mõisakompleksi kuulunud Ate mõisa ait ja Ate (Ote) vesiveski on kohaliku kaitse all olevad muinsusmälestised, mis jäävad Kalncempji valla territooriumile.

Mõisa juures kasvab looduskaitsealune Otte mõisa pärn.

Viited
------

1. ↑  Latviešu konversācijas vārdnīcas I sējuma 571-572 slejas. Rīgā, 1927.-1928.
2. ↑  Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija
3. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS

Aluliina kirik
Aluliina kihelkond

**Kirik**: Aluliina kirik  

**Mõisad**: Aluliina kirikumõis | Alsviķi mõis | Aluliina mõis | Ate mõis | Babecka mõis | Beja mõis | Dore mõis | Ērmaņi mõis | Jaunanna mõis | Kalnapededze mõis | Kolberģi mõis | Lāzberģi mõis | Mālupe mõis | Nēķene mõis | Rēzaka mõis | Šļukumsi mõis | Ziemeri mõis | Tūja mõis | Vecanna mõis | Vizikumsi mõis
**Auce** (Helifaili info läti i) (vanasti ka *Vecauce*) on linn Lätis Dobele piirkonnas.

Aucet on esimest koda kirjalikult mainitud aastal 1426 (*Owce*). Sealset mõisa on esimest korda kirjalikult mainitud aastal 1616. Aastal 1667 ehitati Aucesse luteri kirik. 

Aastal 1889 valmis Aucet läbiv Jelgava–Mažeikiai raudtee. Esimese maailmasõja ajal, aastail 1915–1917, asus Auce lähistel lennuväli, asulas tegutses aga Saksa vägede lahingulendurite koolituskeskus (*Artillerie-Fliegerschule Ost I*). Linn aastast 1924. Varem asus Dobele rajoonis. Aastatel 2009–2021 oli linn Auce piirkonna keskus.

Looduskaitse all on Raiņa iela 41 valgepöögid, Raiņa iela 41 tamm, Albrekši kalmistu männid ja Lāčkalni kalmistu männid.

* Raiņa ielaRaiņa iela
* Katoliku kirikKatoliku kirik
* Esimeses maailmasõjas langenute kalmistuEsimeses maailmasõjas langenute kalmistu
* Teises maailmasõjas langenute kalmistuTeises maailmasõjas langenute kalmistu

Viited
------

1. ↑  Reģionu, novadu, pilsētu un pagastu kopējā un sauszemes platība gada sākumā, vaadatud 18.01.2023.
2. ↑  Iedzīvotāju skaits pēc tautības reģionos, pilsētās, novados, pagastos, apkaimēs un blīvi apdzīvotās teritorijās gada sākumā (pēc administratīvi teritoriālās reformas 2021. gadā) 2021 - 2022, vaadatud 27.12.2022.
3. ↑  Heinz von zur Mühlen. Baltisches historisches Ortslexikon, 2. osa. 45 lk.
4. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Auce** |

* Auce linna koduleht


Läti linnad

Ādaži | Ainaži | Aizkraukle | Aizpute | Aknīste | Aloja | Alūksne | Ape | Auce | Baldone | Baloži | Balvi | Bauska | Brocēni | Cesvaine | Cēsis | Dagda | Daugavpils | Dobele | Durbe | Grobiņa | Gulbene | Iecava | Ikšķile | Ilūkste | Jaunjelgava | Jelgava | Jēkabpils | Jūrmala | Kandava | Kārsava | Ķekava | Koknese | Krāslava | Kuldīga | Ķegums | Lielvārde | Liepāja | Limbaži | Līgatne | Līvāni | Lubāna | Ludza | Madona | Mārupe | Mazsalaca | Ogre | Olaine | Pāvilosta | Piltene | Pļaviņas | Preiļi | Priekule | Rēzekne | Rīga | Rūjiena | Sabile | Salatsi | Salaspils | Saldus | Saulkrasti | Sigulda | Seda | Skrunda | Smiltene | Staicele | Stende | Strenči | Subate | Talsi | Tukums | Valdemārpils | Valka | Valmiera | Vangaži | Varakļāni | Ventspils | Viesīte | Viļaka | Viļāni | Zilupe


| * v
* r
Dobele piirkonna haldusjaotus |
| --- |
| 
Annenieki vald **·**  Auce linn **·**  Augstkalne vald **·**  Auri vald **·**  Bēne vald **·**  Bērze vald **·**  Biksti vald **·**  Bukaiši vald **·**  Dobele linn **·**  Dobele vald **·**  Īle vald **·**  Jaunbērze vald **·**  Lielauce vald **·**  Krimūnase vald **·**  Naudīte vald **·**  Penkule vald **·**  Tērvete vald **·**  Ukri vald **·**  Vecauce vald **·**  Vītiņi vald **·**  Zebrene vald |
**Ernst Kollom** (18. detsember 1908 Võrumaa, Miiaste – 17. oktoober 1974 Tallinn) oli eesti raamatugraafik.

Elukäik
-------

Ta õppis aastatel 1923–1927 Tartu Poeglaste Reaalgümnaasiumis, 1927–1931 Kõrgemas Kunstikoolis Pallas Nikolai Triigi ateljees maali ja 1943–1945 Moskva Riiklikus Kunstiinstituudis P. Pavlinovi juures puugravüüri.

Kollom tegutses viljaka raamatukunstnikuna, luues iseäranis 1930-ndate teisel poolel silmapaistvaid kaanekujundusi ja illustratsioonisarju, sageli kahevärvilises puugravüüris (Karl Eduard Söödi luulekogu "Kuusirbi õsu", 1937). Kujundas 1930. aastatel raamatusarjade "Nobeli laureaadid", "Põhjamaade romaane" ning "Sõjaromaane ja memuaare" kaaneümbrised ning "Põhjamaade romaane" ja "Sõjaromaane ja memuaare" siseillustratsioonid (puugravüürid). Ta oli sarja "Eesti ajalugu (1935–)" kolmanda köite kaasautor. Tegutses ajakirja Tänapäev kujundajana, hiljem vabagraafikuna.

Vabagraafikas lõi ta peamiselt linnavaateid. Tema kujundusi ja graafikat iseloomustab bauhausilik laad.

Isiklikku
---------

Ta oli Gita Teearu abikaasa ja laste isa.

Viited
------

1. 1 2  "Merle Talvik. Schools of Estonian Graphic Art in Journalism in the 1930s. Electronic Journal of Folklore, No 34, 200, pp. 114–115". Originaali arhiivikoopia seisuga 17. aprill 2015. Vaadatud 28. mail 2009.
2. ↑  Jaan Kappo. Põlva rajoon. Siin- ja sealpool maanteed. Tallinn: Eesti Raamat, 1989, lk 149
3. ↑  Mai Levin. Pallase ksülograafid. Näituse "Eesti graafika ajalugu 1860-1944" saatetekst, Eesti Kunstimuuseum, 2015
4. ↑  "Raamatuillustratsioonide kogu RRis. Kollom, Ernst". Originaali arhiivikoopia seisuga 9. juuni 2007. Vaadatud 3. juunil 2009.
**Albrecht III** (u.1250 – 19. novembri ja 4. detsembri vahel 1300) oli Brandenburgi markkrahv. Ta oli Askania dünastia Brandenburgi liini liige. Ta oli Otto III ja tema naise Božena Česká poeg.

Otto pojana kasutas ta tiitlit markkrahv ja allkirjastas mõne ametliku dokumendi, olemata kunagi midagi enamat kui kaasvalitseja. Tegelikku võimu teostas tema nõbu Otto IV "Noolega". Albrecht III haldas Stargardi isandkonda, mille Brandenburg oli 1236. aastal Pommerilt omandanud. Albrecht III oli 1284. aastast Stargardi ja Lycheni ainuvalitseja. Pärast oma poegade Otto ja Johanni surma (u. 1299) müüs Albrecht III Stargardi oma väimehele Mecklenburgi Heinrich II-le. 1304. aasta Vietmannsdorfi leping kinnitas, et Heinrich II oli Stargardi isand ja Brandenburgi vasall.

1299. aastal, aasta enne oma surma, asutas ta Lychenis tsistertslaste ordu kloostri *Coeli Porta* ("Taevavärav").

Albrecht III suri 3. detsembril 1300 ja maeti esialgu Lehnini kloostrisse. 1309. aastal viidi tema keha *Coeli Porta* kloostrisse. Seejärel läks see kaduma.

Abielu ja järglased
-------------------

Albrecht III abiellus 1268. aastal Taani kuninga Christoffer I tütre Matildaga (suri 1300). Nad said järgmised lapsed:

* Otto (enne 1276 – 1299)
* Johann (suri 1299)
* Beatrix (suri 22. septembril 1314)
* Margarete (suri 1315)
Friedrich Sämisch
**Friedrich Sämisch** (20. september 1896 Berliin – 16. august 1975 Lääne-Berliin) oli saksa maletaja, rahvusvaheline suurmeister (1950). 

Sämisch võitis 1920. aastal Berliinis Saksamaa malevõistlused (mitteametlikud esivõistlused) ja 1921. aastal Viinis mitteametlikud Austria meistrivõistlused. Mais 1925 tuli ta Baden-Badenis rahvusvahelisel turniiril (võitis Aleksandr Alehhin) kolmandaks, edestades seejuures Jefim Bogoljubovit, Frank James Marshallit, Savielly Tartakowerit, Ernst Grünfeldit, Aron Nimzowitschit, Richard Rétit, Rudolf Spielmanni, Siegbert Tarraschit ja Jacques Miesesit.

Detsembris 1925 mängis ta Moskvas rahvusvahelisel turniiril (võitis Jefim Bogoljubov), kus ta jagas 21 osavõtja hulgas 18.–19. kohta. 

1935. aastal mängis Sämisch Tallinnas rahvusvahelisel turniiril, kus jäi seitsmendaks. Turniiril esines Sämisch Tallinnas pimesimultaaniga kaheksale vastasele. Tulemuseks oli viis võidetud, üks kaotatud ja kaks viiki mängitud partiid.

Sämisch võitis Saksamaa võistkonna koosseisus maleolümpiatel kaks pronksmedalit: 1930. aastal ametlikel olümpial Hamburgis ja 1936. aastal mitteametlikel olümpiamängudel Münchenis.

1950. aastal võttis Rahvusvaheline Maleföderatsioon (FIDE) kasutusele rahvusvahelise suurmeistri nimetuse. Varasemate malesaavutuste eest anti nimetus 12 maletajale, nende seas ka Sämischile.

Viited
------

1. ↑  "Male Eestis". Koostanud E. Lukk. Tallinn: Eesti Raamat, 1965. Lk 102
Trabant 500 universaal
Trabant 601
**Trabant** on automark, mida toodeti Ida-Saksamaal 8. novembrist 1957 kuni 1991. aastani. 

Trabanti tootis Zwickau ettevõte Automobilwerk Zwickau, hilisem VEB Sachsenring Automobilwerke Zwickau.

Trabanti põhimudeleid oli neli: 

* aastail 1957–1962 toodeti mudelit Trabant P50 (ka Trabant 500),
* aastail 1962–1964 mudelit Trabant 600 (Trabant P60),
* aastail 1963–1991 mudelit Trabant 601 ja
* aastail 1990–1991 mudelit Trabant 1.1.

Aastate jooksul toodeti kokku umbes 3,7 miljonit Trabanti.

2021. aasta alguse seisuga hinnati, et Saksamaa teedel on jätkuvalt ringi sõitmas 38 172 Trabanti.

Trabantidel oli terasest monokokk, kuid küljed, katus, uksed ja luugid oli valmistatud duroplastist. Duroplast oli kõva, bakeliidisarnane materjal, mis oli valmistatud puuvillajääkidest ja fenoolvaigust. 

Trabant P50 jõuallikas oli kahesilindriline kahetaktiline 500 cm3 mootor, mille võimsus oli 18 hobujõudu. Sellest automudelist kujunes peagi Ida-Saksa rahvaauto, hinnaga 7500 SDV marka, kuigi auto kättesaamiseks tuli tihti oodata umbes 10-15 aastat järjekorras. Kasutatud Trabant maksis ligi kaks korda sama palju. Auto maksimaalne kiirus oli 95 kilomeetrit tunnis. 

Ka Trabant 600 ja Trabant 601 jõuallikas oli kahesilindriline kahetaktiline mootor, kuid töömaht juba 600 cm3. Nende mootorite suurim probleem oli suitsune ja palju mürkaineid sisaldav väljaheitegaas.

Trabant 1.1 mootor oli 1,043-liitrine Volksvagen Polo neljasilindriline ja seekord juba neljataktiline mootor. Taasühinenud Saksamaal aga ei suutnud Trabant lääne toodanguga konkureerida, mispeale lõpetati selle tootmine juba peatselt. Zwickau tehases hakati tootma hoopis VW Polosid ja Golfe.

* Trabant P50 prototüüpTrabant P50 prototüüp
* Trabant P50 kombi prototüüpTrabant P50 kombi prototüüp
* Trabant P50Trabant P50
* Trabant P50 pikap prototüüpTrabant P50 pikap prototüüp
* Trabant P60Trabant P60
* Trabant 600 kombiTrabant 600 kombi
* Trabant 601Trabant 601
* Trabant 1.1 universaalTrabant 1.1 universaal
* Trabant 1.1 sõjaväeversiooni prototüüpTrabant 1.1 sõjaväeversiooni prototüüp
* Trabant P1100 prototüüpTrabant P1100 prototüüp

Viited
------

1. ↑  "Saksa teedel vurab rohkem nostalgilisi Trabante kui moodsaid Teslasid". ERR, 9. märts 2021

Kirjandus
---------

* Tehnikamaailm 11/ 2007. Lk 114–115
**Aleksander-Edmund Künkmaa** (ka Aleksander Künkmaa (enne nimemuutmist), *Edmund Kinkmann*; 27. august 1859 – 1. juuli 1938) oli eesti meelelahutaja (kupletist ja näitleja) ja ärimees. 

Künkmaa lõi kaasa Peterburi eestlaste seltsielus. 1880. aastate algul astus seltsi piduõhtutel üles "kentsakate lauludega", lõi kaasa näitemängus ja on ise vähemalt ühe näidendi autor. 

1890. aastatel oli tal Peterburis Gorohhovaja ja Moika tänava nurgal kaubamaja ("Торговый дом Э.Кинкман и Ко", С.Петербург, Гороховая № 17).
Eesti Vabariigi ajal jätkas ta äritegevust Tallinnas äriühingu Drommeter & Co ühe asutajana ning oli osanik Kopenhaageni aktsiaseltsides Nord-Ost Kompagniet ja Atlanta. 

1936. aastal asutas ta Tallinnas Nõmmel koos oma abikaasa Emma-Vilhelminega kino.

Künkmaa laule ilmus J. M. Sommeri laulukogumikus "Naljakad laulud Eesti meestekooridele".

28. veebruaril 1935 mõistis Tallinna ringkonnakohus Aleksander-Edmund Kinkmanni liigkasuvõtmise eest kaheksaks kuuks vangi ühes õiguste täielise kaotamisega.