recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Tõnis Peets** (sündinud 24. veebruaril 1943 Sootaga vallas Tartumaal) on eesti agrotehnikateadlane.

Elulugu
-------

Tõnis Peets on agronoomi poeg.

Lõpetas 1962 Antsla Keskkooli, 1967 Eesti Põllumajanduse Akadeemia, 1974 samas aspirantuuri, tehnikakandidaat (1977, Leningradi Põllumajandusinstituut), väitekiri käsitles pinge muutmise teel reguleeritavate põllumajanduslike elektrimootorite kaitse uurimist ja modelleerimist. Oli 1968–69 EPA elektrifitseerimise kateedri vaneminsener, 1969–71 assistent, 1974–75 nooremteadur, 1975 vanemteadur, 1975–76 labori juhataja, 1976–78 assistent, 1978–85 vanemõpetaja, aastast 1987 dotsent, 1985–90 kateedri juhataja, 1989–91 mehhaniseerimise teaduskonna dekaan, 1991–94 EPMÜ tehnikainstituudi direktor, aastast 1994 põllumajandusenergeetika instituudi juhataja, dotsent. Õpetanud elektrimasinaid, põllumajanduse elektrifitseerimist, automaatika ja elektrotehnika teoreetilisi aluseid.

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkond: elektrimootorite kaitse, pingega reguleeritavate asünkroonmootorite soojenemine ja energeetika, põllumajanduse elektrifitseerimine, tuuleenergeetika. Üleliidulise Rahvamajanduse Saavutuste Näituse pronksmedal (1969). Üle 60 teadustrükise.

Teoseid
-------

* Reguleeritavate asünkroonmootorite energeetilised näitajad. // EPA teadustööde kogumik 155 (1986)
* 4A sarja asünkroonmootorite mehaanilise tunnusjoone arvutamisest. // EPA teadustööde kogumik 155 (1986)
* Asünkroonmootorite soojenemiskõverate analüüsi meetoditest. // EPA teadustööde kogumik 171 (1993)
* Modelling of characteristics of small scale wind units (kaasautor). // Agricultural machinery, buildings, energy and hydraulic engineering. Tartu, 2002
* Tuuleenergeetika olukord Euroopa Liidus ja Eestis (kaasautor). // Ehituskaar (2003) 4.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Kirjandus
---------

* Eesti Põllumajanduse Akadeemia õppe-teadusliku koosseisu bio-bibliograafiline teatmeteos 1951–1981. Trt, 1981, 145
* Eesti Põllumajanduse Akadeemia töötajad ja vilistlased 1981–1990. Trt, 1991, 173
* EPMÜ BL – Eesti Põllumajandusülikool: audoktorid, töötajad ja vilistlased 1991–1995. Trt, 1996, 145
* Ajakiri Agraarteadus (1993) 1.
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
Alan Shepard Mercury 3 pardal
**Mercury-Redstone 3**, teise nimega **Freedom 7**, oli Ameerika Ühendriikide esimene mehitatud kosmoselend. See toimus 5. mail 1961 ja laeva pardal viibis astronaut Alan Shepard. 

See oli Mercury programmi esimene mehitatud lend ja selle eesmärgiks oli viia inimene kosmosesse ja tuua ta sealt elusana tagasi. Shepard nimetas oma laeva ise ja seda eeskuju järgisid ka ülejäänud programmis osalenud astronaudid. Laeva nimedes oli alati 7, sest see oli austusavaldus Mercury Sevenile.

Shepardi missioon oli suborbitaalne ja kestis 15 minutit. Selle käigus jõudis laev 187,5 km kõrgusele ja läbis 483 kilomeetrit. 

Lennu ajal testis Shepard kapsli manööverdussüsteeme ja vaatles Maad. Lisaks testis ta retrorakette, mis pidid kasutust leidma järgmistel missioonidel. Laev sisenes edukalt Maa atmosfääri ja maandus langevarjuga Atlandi ookeani, kus lennukikandja juba ootas.

Missioon oli edukas, kuid ameeriklaste uhkust riivas asjaolu, et kõigest kolm nädalat varem oli Nõukogude Liit saatnud orbiidile Juri Gagarini, kellest sai maailma esimene kosmoses käinud inimene.
**Tõnis Päi** (sündinud 29. oktoobril 1951 Tartus) on eesti arstiteadlane, reumatoloog

Elulugu
-------

Tõnis Päi on Leo Päi poeg.

Lõpetas 1970 Tartu 2. Keskkooli, 1976 Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna. Oli 1976–1979 Jõgeva Keskhaigla arst, 1981–1983 TRÜ aspirant. Täiendas end 1991–1992 USA-s Alabama Ülikoolis. 

Oli 1985–1988 TRÜ hospitaalsisehaiguste ja tuberkuloosi kateedri assistent, 1988 Tartu Riikliku Ülikooli üld- ja molekulaarpatoloogia instituudi nooremteadur, 1988–1990 ravimifirma Vagos arst, 1993–1995 Tallinna Kivimäe Haigla arst, aastast 1995 Järve ja Ida-Tallinna Keskhaigla reumatoloog.

Teadustöö
---------

Uurinud liigesehaiguste ravi. Uue (krüoteraapilise) ravisuuna algataja reumatoloogias. Asutas Tallinnas ja Pärnus krüoteraapiakabinetid. 10 teadustrükist, aimekirjutisi.

Teoseid
-------

* Гемосорбция в лечении ревматоидного артрита (kaasautor). // Терапев. aрхив (1983) 9
* Jersinioosne artriit. // Nõukogude Eesti Tervishoid (1984) 3
* Применение локальной терапии у больных ревматоидным олигоартритом (kaasautorid L. Päi, R. Kallikorm). // Терапев. aрхив (1989) 12
* Ülikülmravi valuvaigistav efekt üldist osteoartriiti põdevatel naispatsientidel (kaasautor). // TÜ kehakultuuriteaduskonna tööde kogumik. Tartu, 2003

Viited
------

1. 1 2  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Kirjandus
---------

* Tartu Ülikooli õppe-teaduskoosseisu biobibliograafia nimestik 1981–1995 (käsikiri), 139

Välislingid
-----------

* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**"Štše ne vmerla Ukrajinõ"** (*"Ще не вмерла України"* - "Ukraina ei ole veel surnud") on Ukraina riigihümn (*Державний Гімн України*).

Ajalugu
-------

Muusika autor on Mõhhailo Verbõtskõi (1863) ja sõnade autor Pavlo Tšubõnskõi (1862).

1917. aastal sai sellest Ukraina Rahvavabariigi hümn ja 1992. aastal iseseisvunud Ukraina hümn.

6. märtsil 2003 muutis Ukraina parlament natuke hümni sõnu.

### Ukrainakeelsed sõnad

Ще не вмерла України ні слава, ні воля.   

Ще нам, браття молодії, усміхнеться доля.   

Згинуть наші воріженьки, як роса на сонці,   

Запануєм і ми, браття, у своїй сторонці. 

Душу й тіло ми положим за нашу свободу,   

І покажем, що ми, браття, козацького роду.
Станем, браття, в бій кривавий від Сяну до Дону,   

В ріднім краю панувати не дамо нікому;   

Чорне море ще всміхнеться, дід Дніпро зрадіє,   

Ще у нашій Україні доленька наспіє. 

Душу й тіло ми положим за нашу свободу,   

І покажем, що ми, браття, козацького роду.
А завзяття, праця щира свого ще докаже,   

Ще ся волі в Україні піснь гучна розляже,   

За Карпати відоб'ється, згомонить степами,   

України слава стане поміж ворогами. 

Душу й тіло ми положим за нашу свободу,   

І покажем, що ми, браття, козацького роду.
### Sõnad enne 2003. aastat

Muudetud kohad on kaldkirjas.

Ще не вмерла Україна, ні слава, ні воля,  

Ще нам, *браття-українці*, усміхнеться доля.  

Згинуть наші воріженьки, як роса на сонці,  

*Заживемо* і ми, браття, у своїй сторонці.

Душу й тіло ми положим за нашу сободу  

І покажем, що ми, браття, козацького роду.
Станем браття, *всі за волю*, від Сяну до Дону  

В ріднім краю панувати не дамо ні кому.  

Чорне море ще всміхнеця, дід Дніпро зрадіє,  

Ще на нашій Україні доленька *доспіє*.

Душу й тіло ми положим за нашу сободу  

І покажем, що ми, браття, козацького роду.
А завзятта праця щира свого ще докаже,  

Ще ся *вомі* в Україні піснь гучна розляже.  

За Карпати *відібється*, згомонить степами,  

України слава стане поміж *народами*.

Душу й тіло ми положим за нашу сободу  

І покажем, що ми, браття, козацького роду.

Välislingid
-----------

* Muusika Ukraina presidendi lehel (mp3)
* Hümni sõnad.
**Tiina Nõges** (sündinud 24. mail 1957 Viljandis) on eesti hüdrobioloog.

Elukäik ja teadustöö
--------------------

Aastal 1981 lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli mikrobioloogina. Samast aastast töötab ta Eesti maaülikooli Võrtsjärve Limnoloogiakeskuses. Aastast 1990 vanemteadur. 
1989–1992 oli ta Tartu ülikooli taimefüsioloogia ja biokeemia kateedri assistent, 1992–1993 Zooloogia ja Hüdrobioloogia Instituudi lektor, 1993–2001 dotsent, 2001–2003 erakorraline vanemteadur. Aastail 2009–2012 oli ta Eesti Maaülikooli uurija-professor, alates 2013. aastast on ta samas hüdrobioloogia korraline professor.

Aastal 1989 kaitses ta bioloogiakandidaadi töö ökoloogia erialal.

Aastast 2001 on ta Eesti-Vene piiriveekogude seire ja teadusuuringute töörühma ekspert. 

Ta on uurinud planktonorganismide ökoloogiat ja produktiivsust. Samuti on ta osa võtnud järvede taastamise ja majandamise küsimustes. Ta on osalenud mitme välisriigi järve uurimisekspeditsioonil.

Tunnustus
---------

* 2003 Eesti teaduspreemia
* 2007 Raefondi preemia
* 2021 Valgetähe IV klassi teenetemärk

Viited
------

1. ↑  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 20081

Välislingid
-----------

* Tiina Nõges Eesti Teadusinfosüsteemis Muuda Vikiandmetes
**Nitreerimine** on keemiline protsess nitrorühma (-NO2) sisseviimiseks orgaanilise ühendi molekuli.

1. Orgaanilise ühendi nitreerimisel saadakse nitroühend, moodustub C–N side. Tüüpiline näide on aromaatne nitreerimine, see on elektrofiilne aromaatne asendusreaktsioon, milles elektrofiiliks on nitrooniumioon (+NO2):

2. Tihti nimetatakse nitreerimiseks ka nitraatide teket alkoholi ja lämmastikhappe reaktsioonis, s.t. saadakse lämmastikhappeestrid. Siin tekib O–N side (mitte C–N side nagu nitroühendite korral). Näiteks nimetatakse nitreerimiseks nitroglütseriini või nitrotselluloosi saamisprotsesse.

ROH + HONO2 → RO–NO2 + H2O
Nitreerimisel kasutatakse tavaliselt kontsentreeritud lämmastikhapet, millest genereeritakse nitrooniumioon, kusjuures tekkiv vesi seotakse kontsentreeritud väävelhappe (või ka jää-äädikhappe või äädikhappeanhüdriidi) poolt.

Alkaanide ja areenide nitreerimisel toimub ühe või enama vesiniku aatomi asendumine nitrorühmaga, alifaatsete küllastumata ühendite korral toimub üldiselt liitumisreaktsioon, alkoholide nitreerimisel asendub hüdroksüülrühma vesiniku aatom ja tekib lämmastikhappeester.

Vaata ka
--------

* Nitrorühm
**Zarja** (vene keeles *Заря*, tõlkes 'koit') on pärast Teist maailmasõda Soomes sõjakahjutasukuunarina ehitatud ja NSV Liidus uurimislaevana kasutatud 3-mastiline puust purjelaev.

Kirjeldus
---------

Põhiandmed: 

* kere pikkus: 44 m
* maksimaalne pikkus: 53 m
* laius: 8,9 m
* süvis: 3,2 m
* veeväljasurve: 580 t
* mahutavus: 333 brt
* purjede arv: 14
* purjepind: 730 m²
* peamasin: 300 hj
* kiirus masinajõul: 8 sõlme
* laevapere: 27 meeskonnaliiget + 9 teadlast

Ajalugu
-------

Zarja ehitati 1952. aastal Soomes Turus (Pansios) Laivateollisuus-laevatehases sõjakahjude korvamiseks NSV Liidule. Kokku ehitati Soomes sõjakahjudeks 91 puukuunarit, Zarja oli kogu sarja viimane laev (nr 91).

Algul oli kavas ehitada 90 alust, kuid NSV Liidu eritellimusel ehitati veel üks laev juurde. See kavandati peaaegu magnetivaba laevana geofüüsikalisteks (geomagnetism, magnetanomaalid, ionosfäär, kosmiline kiirgus jms) uurimistöödeks, seetõttu kasutati ehitamiseks üldiselt mittemagneetseid materjale (nt vee- ja kütusepaagid tehti räni ja pronksi sulamitest). Peamasina, elektrimootorite jms puhul arvestati nende magneetsusega ning tundlikud mõõteaparaadid paigaldati magneetsetest seadmetest võimalikult kaugele.

Selel eritellimuse ja kasutatud materjalide tõttu läks Zarja ehitamine Soomele oluliselt rohkem maksma kui muude kuunarite ehitamine, seetõttu sai Zarja pilkenime "kuldkuunar" (soome keeles *kultakuunari*, rootsi keeles *guldskonare*). 

Laev lahkus Soomest 18. septembril 1952. See oli ka viimane osa Soome sõjakahjutasust NSV Liidule.

Zarjale pühendatud NSV Liidu postmark. 1958
Alates 1953. aastast tegutses laev peamiselt Põhja-Jäämerel (kodusadam Murmansk). Laev osales aastatel 1957–1958 rahvusvahelise geofüüsika aasta uurimisprogrammis, mille puhul anti NSV Liidus välja ka vastav postmark.

Pärastpoole sõitis ta peamiselt Vaikse ookeani lõunaosas. 1976. aastal tehti laevale põhjalik ümberehitus, asendati mastid ning vahetati kahvelpurjestus välja bermuudapurjestuse vastu.

1992. aastal kanti laev maha. Millalgi toodi ta Peterburi. Laev põletati 2007. aastal Oranienbaumi lähedal maha, et saada kätte laevas olevaid mittemagneetseid sulameid.

Kultuur
-------

1979. aastal andis kirjastus Eesti Raamat välja Zarja pildiga postkaardi, mille autor oli Olev Soans.

Zarja osales 1985. aastal ka filmi NSV Liidu ja Bulgaaria ühisfilmi "Kapten Granti otsingul" võtetel. Filmis mängib ajaloolist laeva peamiselt siiski teine sama sarja kuunar "Codor".

Vaata ka
--------

* Rahvusvaheline geofüüsika aasta

Viited
------

1. ↑  Mootorkuunar "Zarja". Eesti Meremuuseumi fotokogu, MM F 1531/170

Kirjandus
---------

* Ants Pärna. "89. Zarja". // 100 laeva. Valgus. Tallinn 1975. Lk 198–199

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Zarja (laev, 1952)** |

* Mootorpurjelaev "Zarja". Eesti Meremuuseumi fotokogu, MM F 671/29
* Zarja Antwerpenis. Juuli 1983
**Nissi vald** oli vald Harju maakonnas aastail 1939–1950.

Eesti valdade kaart. Musta kontuuriga vanad vallapiirid, punasega 1939. aastal moodustatud vallad
Vald moodustati senise Riisipere valla maa-alast, välja arvatud Terjatu maakoha maa-ala; senise Laitse valla maa-alast, välja arvatud Laitse asunduse maa-ala kuni Ruila metsandiku kvartaalideni nr. 10 ja 11, viimased kaasa arvatud, Mäe ja Vansi külade ning Vähepereveski nr. A-149 talu maa-alad; senise Keila valla lahusosa – Jõgisoo mõisa järgi olevate heinamaatükkide maa-aladest; senise Varbola valla Rahula küla maa-alast; senise Kloostri valla heinamaatükkide nr. 40, A-18 ja A-30 maa-aladest.

1939. aastal oli vallas 3262 elanikku, territooriumi suurus 23 850,66 ha.

Esimene vallavanem oli Johannes Ney.

Vald kuulus Riigivolikogu 13. valimisringkonda, kust valiti Julius Voolaid. 

Vald kuulus Padise põllumeeste konvendi tegevus- ja valimispiirkonda.

23. oktoobril 1944 arreteeriti Koplimetsa talus Nissi vallas end seal varjanud Sõjavägede Ülemjuhataja Jaan Maide, Rahaminister Hugo Pärtelpoeg ja Eesti Panga pearaamatupidaja Ferdinand End.

Külanõukogude moodustamine ja valla likvideerimine
--------------------------------------------------

8. augustil 1945 moodustati Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi seadlusega vallas Laitse külanõukogu, Nissi külanõukogu ja Turba külanõukogu. 

26. septembril 1950 arvati vald Harju rajooni koosseisu.

Viited
------

1. ↑  Väljavõte Vabariigi Presidendi otsusest nr. 87 – 7. oktoobrist 1938 (RT 1938, 87, 776)
2. ↑  EESTI NSV TEATAJA, Nr. 35 26. oktoobril 1945, Art 543. Seadlus Harju maakonna valdades küla töörahva saadikute nõukogude moodustamise kohta.
**Sialava** ehk **Sjalava** (valgevene keeles *Сялява*, vene keeles *Селява* (Seljava)) on järv Valgevenes Minski oblastis Krupki rajoonis. Järve valgala on 320 km².

Kaldajoone pikkus on 44,3 kilomeetrit. Järv asub 6-8 meetri sügavuses orus. Kaldad on kõrged, metsased. Sialava ümbruses asub Sialava maastikukaitseala.

Sialavasse suubuvad Vysokaja ja Rakitaŭka jõekesed, vesi voolab laia väina kaudu Abida järve. Peale seda, kui Abida järvele rajati Sialava hüdroelektrijaam, tõusis Sialava veepind, järv muutus veehoidlaks ja selle alla jäi ka endine Rabca järv.

Järve põhja katab sügavamas osas sapropeel, aga nelja kuni kuue meetri sügavuseni (kohati ka veel kümne meetri sügavusel) on põhi liivane. Sialavas asub kolm saart, neist suurima pindala on 200 hektarit. Kaldad on madalad ja liivased, kohati soostunud.

Valdavad kalaliigid on haug, latikas, linask, ahven, luts ja särg.

Kohaliku legendi kohaselt langes aastal 1942 järve pommitaja Petljakov Pe-8, mis vedas Suurbritanniasse neli tonni kulda, mis oli mõeldud tasuks Nõukogude Liidule tarnitud sõjavarustuse eest.

Viited
------

1. ↑
2. ↑

Välislingid
-----------

* Järv Valgevene kalapüügiportaalis
Kaasaegne malmvann
Müller'sches Volksbadi supelhoone kivipõrandasse rajatud Rooma-Iiri higistamisvann
Islandil välitingimustes asuvad mullivannid (vt *jacuzzi*)
**Vann** on enamasti ovaalse põhjaga nõu pesemiseks ja kümblemiseks. Vann paikneb tavaliselt vannitoas.

Eesti talupojakultuuris olid vannid ovaalse põhja ja kahe kõrvaga madalad laudnõud. Sellised vannid muutusid Eestis laialt levinuks 19. sajandi II poolel. Eesti taludes kasutati lauast vanne 20. sajandi keskpaigani.

Tänapäeval valmistatakse vanne erinevatest materjalidest, millest üks levinuim on akrüül. Akrüülvann on tavapäraselt läikiv ning seetõttu malmvannile sarnase välimusega.

Viited
------

1. ↑  "Eesti keele seletavas sõnaraamatus" (vaadatud 02.05.2017)
2. ↑  Eesti rahvakultuuri leksikon (3. trükk). Koostanud ja toimetanud Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2007. Lk 339
3. ↑   Vannid ja nende tüübid

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Vann** |

* Rahvapärane puuvann Eesti Muuseumide Infosüsteemis
Vans-i logo
**Vans** on bränd, mis tegeleb enamasti jalatsite loomisega, kuid nad on ka loonud mõned seljakotid.  

Brändi asutasid vennad Van Doren-id 1966. aastal Californias Anaheimi linnas USA-s.

Tuntus
------

Vans on tuntust kogunud koostööprojektidest maailma muusika suurtegijatega, nagu Beatles, Kiss, Metallica, Motörhead ja paljud teised bändid, kuid ka tänu koostööle ekstreemsportlastega, kes tegelevad kas bmx-il trikkide tegemise või rulatamisega. Vansi brändi üheks tunnuseks on saanud jalatsi küljel asuv enamasti valge triip. Tänapäeval on Vansi jalatsid saanud väga populaarseks noorte seas.

Kasutajad
---------

Vansi jalatseid kannavad tänapäeval rokkstaarid, maailmakuulsad näitlejad ning erinevaid ekstreemspordialasid harrastavad inimesed üle maailma. Vans on kasvanud Ameerika spordikultuuri ja päikeselise California elustiili võrdkujuks. See on tõstnud selle brändi juhtivale positsioonile jalatsitrendide hulgas. Vansi ketsid on hinnatud ühtviisi nii noorte kui ka vanade hipide seas.

Vans Eestis
-----------

Vansi fännideks Eestis on enamasti inimesed, kes peavad lugu erinevatest ekstreemspordialadest, ajalooga tänavamoest ja eelkõige ajatust stiilist, kuid ka tavalised noored, kes on leidnud endale sobiva stiili just Vansi toodete hulgast. Vansil on Baltikumis oma rula- ja bmx-tiim. Vans teeb koostööd hetke kuumimate rokkbändidega, nagu Elephants from Neptunes, Winny Puhh , Nevesis ja Super Hot Cosmos Blues Band. Eestis teeb Vansiga kõige suuremalt koostööd Liisa Leetma ja noor räppar Säm.

Viited
------

1. ↑  "Vans". Originaali arhiivikoopia seisuga 11.12.2018. Vaadatud 4.12.2018.
2. ↑  Ballzy. "Vans". Vaadatud 06.04.2020.
**Nissli substants** ehk **Nissli sõmerus** ehk **kromatofiilne substants** (inglise keeles *Nissl substance*) on närviraku perikarüonis paiknev tsütoplasmavõrgustikku moodustav aine. Nissli substants koosneb granuleeritud tsütoplasma membraanist ja ribosoomidest.

Ribosoomidega seotuse tõttu moodustavad membraani graanulid karedapinnalise endoplasmaatilise retiikulumi. Kromatofiilne substans sisaldab ka vabu ribosoome. 

Nissli substantsi funktsioonideks peetakse valkude sünteesimist ning sekretsiooni.

Kromatofiilse substantsi morfoloogia erineb nii liigiti, indiviiditi kui ka neuroni tüüpide lõikes.

Terminoloogia
-------------

Nissli substants on vananenud termin ja see on samastatud karedapinnalise endoplasmaatilise retiikulumiga.

Kromatofiilne substans on kantud kehtivasse inimese tsütoloogia ja histoloogia standardsõnavarasse Terminologia Histologicasse.

Nimetus
-------

Nissli substants on nimetatud selle esmakirjeldaja Saksa neuroloogi ja psühhiaatri Franz Nissli (1860–1919) järgi.

Viited
------

1. ↑  "Meditsiinisõnastik" 517:2004.

Välislingid
-----------

* Sissekanne Terminologia Histologicas H2.00.06.1.00009: Substantia chromatophilica. Kromatofiilne substants
* STUART W. SMITH, "Reticular" and "Areticular" Nissl Bodies in Sympathetic Neurons of a Lizard, J Biophys Biochem Cytol. Aug 1, 1959; 6(1): 77–84. veebiversioon (vaadatud 09.07.2014) (inglise keeles)
* Ennio Pannese, Neurocytology: Fine Structure of Neurons, Nerve Processes, and Neuroglial Cells, Georg Thieme, 1994, lk 24 – 30, Google'i raamatu veebiversioon (vaadatud 09.07.2014) (inglise keeles)

*Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:Nissl body seisuga 09.07.2014.*
**Loomine eimillestki** (ladina keeles *creatio ex nihilo*) on maailma loomine Jumala poolt eimillestki. See on kristluse üks usulauseid.

Augustinus esitab selle doktriini teoses "De civitate Dei", XII, 2. Veel mitte olev maailm oli eimiski. Jumal lõi selle oma tahte kõikvõimsusest ning seega iseenese olemusest. Sama ütleb ka Johannes Scotus Eriugena ("De divina natura", III, 19). 

Ta põhineb loomislool 1. Moosese raamatu 1. peatükis (1–2). Seda lugu peetakse pärinevaks vanaidamaade  kosmogooniast, kus eimiski asemel on siiski kaos, s.o kosmiliste elementide ja jõudude korrastamata olek.

Ka antiikfilosoofias ei esine loomist eimillestki. Alates Melissosest väidetakse seal, et eimillestki ei saa midagi tekkida (*ex nihilo nihil fit*).

Vaata ka
--------

* Kaos (kreeka *Χάος*) – Tohuvabohu (heebr. *תֹ֙הוּ֙ וָבֹ֔הוּ*)  – Virrvarr (sks. Wirrwarr)

Viited
------

1. ↑  kaos, EKSS
2. ↑  kaos ÕS
3. ↑  tohuvapohu EKSS
4. ↑  tohuvapohu ÕS
5. ↑  virrvarr EKSS
6. ↑  virrvarr ÕS

Kirjandus
---------

* Theodor Haecker. *Schöpfer und Schöpfung*, Innsbruck 1934.
* Martin Doerne. *Christlicher Schöpfungsglaube*, Berliin 1950.
* Walther Kranz. *Kosmos*, Bonn 1958.
* Gerhard May. *Schöpfung aus dem Nichts. Die Entstehung der Lehre von der creatio ex nihilo*, Berliin 1979. Google'i raamat
**Nissi külanõukogu** oli külanõukogu Eesti NSV-s.

Külanõukogu moodustati 1945 augustis Harjumaal Nissi vallas. Külanõukogu keskus asus Ürjaste külas.

Seoses maakondade ja valdade likvideerimise ning maarajoonide moodustamisega arvati Nissi külanõukogu 1950 septembris Keila rajooni koosseisu.

1954 juunis liideti Nissi külanõukoguga likvideeritud Turba külanõukogu ning osa Laitse külanõukogu maadest. 1954. aasta seisuga tegutsesid külanõukogu piirides "Kalevi" ja "Suure Tõllu" kolhoos, Saida sovhoos, Ellamaa Turbatööstus ja Riisipere Lastekodu. Külanõukogu keskus asus Ürjaste külas.

1960. oktoobrist liideti Nissi külanõukoguga likvideeritud Kernu külanõukogu territoorium, samuti osa Vasalemma külanõukogust (Riisipere sovhoosi osakonna territoorium) ning Saida sovhoosi territooriumi osad Risti, Varbola ja Loodna külanõukogust.

Seoses Keila rajooni likvideerimisega arvati Nissi külanõukogu 1962. aastast Harju rajooni koosseisu.

1972. aasta seisuga oli külanõukogu pindala 408 km² ja elanike arv 4824. Külanõukogus maadel tegutsesid Haiba, Riisipere ja Saida sovhoos.

Viited
------

1. 1 2  Nissi külanõukogu Eesti nõukogude entsüklopeedia faksiimileversioonis (vaadatud 26.11.2017)
2. ↑  Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 8. augusti 1945 seadlus "Harju maakonna valdades küla töörahva saadikute nõukogude moodustamise kohta". Eesti NSV Teataja, 1945, 35, 543
3. ↑  Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 26. septembri 1950 seadlus "Maarajoonide moodustamise kohta Eesti NSV-s". Eesti NSV Teataja, 1950, 11, 114
4. ↑  Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 17. juuni 1954 seadlus "Eesti NSV külanõukogude ühendamisest". Eesti NSV Teataja, 1954, 10, 104
5. ↑  Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 3. septembri 1960 seadlus "Mõnede Eesti NSV külanõukogude likvideerimise ning mõnede külanõukogude ja rajoonide piiride muutmise kohta". Eesti NSV Ülemnõukogu Teataja, 1960, 29, 83
**"Tulilind"** ("Firebird") on 2021. aasta Eesti mängufilm; romantiline suhtedraama, mille režissöör, kaasstsenarist ja kaasprodutsent on Peeter Rebane (debüüt režissöörina), mis põhineb Sergei Fetissovi mälestusteraamatul "The Story of Roman" ("Romani lugu"). 

Filmi tegevus leiab aset 1970. aastatel Nõukogude Liidu poolt okupeeritud Eestis. Filmi peaosades on Tom Prior (kes oli ka kaasstsenarist ja kaasprodutsent), Oleg Zagorodni ja Diana Požarskaja. Külma sõja ajal Nõukogude õhujõududes aset leidva tegevustikuga film räägib tõestisündinud loo keelatud armastusest reamehe ja hävituslennuki piloodi vahel.

"Tulilinnu" maailmaesilinastus toimus 35. BFI Flare: Londoni LGBTIQ+ filmifestivalil 17. märtsil 2021. Film linastus ka 27. juunil 2021 toimunud 45. kaadrijoonel: San Francisco rahvusvahelisel LGBTQ+ filmifestivalil, kus pälvis aumärgi parima esimese mängufilmi kategoorias.

Süžee
-----

Sergei, probleemne noor reamees, loeb päevi ajateenistuse lõpuni. Tema elu pööratakse pea peale, kui õhujõudude baasi saabub julge hävituslendur Roman. Uudishimust ajendatuna liiguvad Sergei ja Roman mööda ebakindlat piiri armastuse ja sõpruse vahel, kui nende ja baasi komandöri sekretäri Luisa vahel tekib ohtlik armukolmnurk. Sergei on sunnitud silmitsi seisma minevikuga, kuna Romani karjäär on ohus ja Luisa püüab oma perekonda koos hoida. Noored riskivad oma vabaduse ja eluga, pidades silmas KGB järk-järgult laienevat uurimist ja hirmu kõikenägeva Nõukogude režiimi ees.

Osatäitjad
----------

* Tom Prior – Sergei
* Oleg Zagorodni – Roman
* Diana Požarskaja – Luisa
* Jake Thomas Henderson – Volodja
* Margus Prangel major – Zverev
* Nicholas Woodeson – kolonel Kuznetsov

Kriitika
--------

Filmi kriitika Eestis on olnud üldiselt positiivne, eriti on esile tõstetud suurepärast visuaalset poolt. "Eestit läbi osava kaamerasilma on mõnus vaadata. Peale hallide toonide on siin see meile omane naturaalne ilu." ja "Armastus on ajatu ekraanilugu, olenemata, kes keda ja kuidas armastab. Mitte iga lugu ei saa õnnelikku lõppu, kuid see ei tähenda, et armastama ei peaks. Milleks teha midagi salaja, kui saame seda karjuda tähtedele?"

Viited
------

1. ↑  Gilchrist, Tracy E. (22. juuni 2021). "Tension Builds Between Military Men in Cold War Film 'Firebird'". *The Advocate*. Vaadatud 30. okt 2021.
2. ↑  Tambur, Silver (18. veebruar 2021). "British-Estonian movie "Firebird" to premiere at the London LGBTIQ+ Film Festival". *Estonian World, Vaadatud 30. okt 2021*.
3. ↑  "Frameline45 Awards Announced". *Frameline*. 30. juuni 2021. Originaali arhiivikoopia seisuga 30. oktoober 2021. Vaadatud 30. okt 2021.
4. ↑  Puust, Raiko (27. oktoober 2021). "ARVUSTUS "Tulilind" ehk minu armastus on sama hea kui Sinu armastus". *Kinoveeb.ee, Vaadatud 30. okt 2021*. Originaali arhiivikoopia seisuga 1. november 2021. Vaadatud 1. novembril 2021.
**"Tuli öös"** on 1973. aastal valminud Tallinnfilmi mängufilm. Filmi stsenaarium põhineb Eno Raua jutustusel "Tuli pimendatud linnas".

Süžee
-----

Filmi tegevus toimub ühes Eesti väikelinnas 1942. aasta sügisest kuni 1943. aasta kevadeni. Linna saabub keegi Velirand. Ülo märkab ta käes portfelli, mis kuulus nende õpetajale. Poisid teevad kindlaks, et Velirand elab õpetaja korteris ja käib sakslastega tihedalt läbi. Ülo ja Olev otsustavad inimesi nuhi ja provokaatori eest hoiatada.

Osatäitjad
----------

* Alar Oja – Ülo
* Sven Mäses – Olev
* Katrin Tamre – Linda
* Jüri Karemäe – Heldur
* Rein Koort – Guido
* Ester Sokk – Elo
* Boris Vald – Jüri
* Jüri Makarov – Ats
* Heino Mandri – Velirand
* Tiiu Lukk – Ülo ema
* Ita Ever – selgeltnägija
* Mati Klooren – saksa ohvitser
* Ada Lundver – proua Kärvet
* Gunnar Kilgas – klassijuhataja
* Ellen Alaküla – ajalooõpetaja
* Milvi Jürgenson – preili Frei
* Tõnu Aav – kirjanduse õpetaja
* Endel Simmermann – koeraomanik

Filmi retseptsioon
------------------

Arvustaja Maret Loo oli filmi suhtes üsnagi kriitiline. Muu hulgas kirjutas ta järgmist: "Taas üks Eesti film, mis ei köitnud ega erutanud, vaid tundus hõre, kiretu, igavgi." (Maret Loo. Hajukil küsimärk filmile "Tuli öös". Õhtuleht, 3. okt. 1973). Mati Unt oli filmi suhtes leebem. Ta leidis, et tunnustust väärib filmi operaatoritöö. Väikelinna oli kujutatud poeetiliselt, meeleolukalt oli filmitud videvikku ja ööd. Samuti hindas Unt positiivselt seda, et teismelisi peategelasi oli kujutatud intelligentsetena. Kokkuvõtteks tõdes Mati Unt, et mitmeid puudusi vabandab filmi pretensioonitus. (Mati Unt. Sõda alevis. Sirp ja Vasar, 21. sept. 1973).

Viited
------

1. ↑  Õie Orav. Tallinnfilm. 1, Mängufilmid 1947-1976. Tallinn, 2003, lk. 597-599

Välislingid
-----------

* Tuli öös andmekogus IMDb (inglise)
Kaart
**Tuleviku tänav** on lääne-kirdesuunaline tänav Rakvere linna keskosas. Tänava kaugus põhja pool paiknevast linna keskväljakust on linnulennult lääneosas 450 m, idaosas 1200 m.

Tänav on 1624 meetrit pikk ja kogu ulatuses 30–35 meetrit lai. Tuleviku tänav saab alguse Laialt tänavalt, ristub kagu poolt Vabaduse ja Seminari tänavaga ning läbib seejärel Laada tänava ja Rägavere teega ühise ristmiku. Edasi ristub Võidu tänava (ringtee), Liiva ja Ussimäe tänavaga, mis asub kagu pool põhiliselt Rakvere valla territooriumil Ussimäe külas. Seejärel on ristmik Heina tänava (ringtee) ja Niine tänavaga. Tänav lõpeb Lõõtspilli tänava kohal, mis viib Vaala keskuse juurde. Idapoolses lõigus on Tuleviku tänav Rakvere linna ja Rakvere valla piiritänavaks.

Lääneosas eraldab Tuleviku tänav Südalinna linnaosa lõuna pool paiknevatest Õpetaja Heinamaa ja Seminari linnaosast. Idaosas läbib tänav Kurikaküla linnaosa, olles piiritänavaks põhjapoolse Roodevälja linnaosaga.

Rakvere Haigla polikliinik, Tuleviku tänav 1

Ajalugu
-------

Tänav rajati 1930. aastate alguses uue tänavana, mis kandis 1940. aastani Jüri Vilmsi puiestee nime ja oli kavandatud puiesteeks. Tänava läänepoolne lõik ongi rajatud eraldatud sõiduradadega, vahel haljasriba. Tänava alguses (Tuleviku 1) paikneb Rakvere Haigla polikliinik, mis rajati saksa eragümnaasiumi hoonena aastal 1931. 1939. aastal anti eragümnaasiumi hoone Rakvere kõrgemale majanduskoolile. Eesti NSV ajal tegutses Tuleviku tänav 1, Vabariiklik Rakvere Meditsiiniline Keskkool.

Üle tänava, kagu pool, asub Rakvere Gümnaasiumi hoonekompleks, aadressiga Vabaduse 1. Tuleviku tänava keskosas on Võidu ja Tuleviku tänava ristmikul Rakvere Reaalgümnaasiumi hoone ning sellest edasi kunstkattega korvpalli- ja jalgpalliväljakud. Tänava keskosas paiknevad ka korruselamud, idapoolne lõik on aga hoonestuseta.

1976. aastast kandis tänav Mihhail Kalinini nime. Kuni 1976. aastani kandis Mihhail Kalinini nimetust Pikk tänav.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Tuleviku tänav (Rakvere)** |

Viited
------

1. ↑  Kohalike teede nimekiri (vaadatud 31.01.2021)
2. ↑  Geoportaal
3. ↑  Rakvere linnaosad
4. ↑  Odette Kirss, Tänavanimed vahetuvad aegade tuules, Virumaa Teataja, nr. 168, 3 september 2020
5. ↑  Odette Kirss. "Jalutaja teejuht, Rakvere", Tallinn, Solnessi Arhitektuurikirjastus, 2007.
6. ↑  Rakvere saksa eragümnaasiumi hoone kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 10.11.2020)
7. ↑  Rakvere saksa gümnaasiumi ruumid kõrgemale majanduskoolile. Uus Eesti, nr. 279, 13 oktoober 1939
8. ↑  Tervishoiu Ministeeriumi alluvuses töötab Vabariiklik Rakvere Meditsiiniline Keskkool asukohaga Rakveres, Tuleviku tn. 1, Nõukogude Õpetaja, nr. 20, 17 mai 1946
9. ↑  Odette Kirss, Tänavanimed vahetuvad aegade tuules, Virumaa Teataja, nr. 168, 3 september 2020
**Ene Tomberg** (sünninimi **Ene Pau**; sündinud 3. mail 1940 Tallinnas) on Eesti lastearst, riigiametnik ja poliitik.

2000–2010 kuulus Tomberg Rahvaliitu, 2011. aasta jaanuaris astus Sotsiaaldemokraatliku Erakonna liikmeks ning kandideeris märtsis toimunud valimistel juba SDE ridades.

Ta oli Rahvaliidu aseesimees ja juhatuse liige, 2001. aastal üks esialgseid presidendikandidaate ning hiljem Tallinna volikogu esimehe kandidaat. Tomberg toetas Rahvaliidu ja SDE ühinemist, kuid lahkus Rahvaliidust pärast selle luhtumist.

Rahvaliidu aseesimehena võttis Tomberg sõna geiabielude vastu.

1995–2000 oli Tomberg Lastekaitse Liidu president.

Tunnustus
---------

* 2005 – Eesti Punase Risti IV klassi teenetemärk
* 2014 – Tallinna teenetemärk

Viited
------

1. ↑  Kes on kes? Eesti 2000, ISBN 9985607899
2. ↑  "Äriregister, otsing 24.02.2011". Originaali arhiivikoopia seisuga 21.10.2013. Vaadatud 24.02.2011.
3. ↑  "SLÕL: ENE TOMBERG – Naine kuue mehe vastu", EPL 26.05.2001
4. ↑  "Ene Tomberg on Rahvaliidu Tallinna linnavolikogu esimehe kandidaat", Arst.ee
5. ↑  "Ene Tomberg: Viime muudatused ellu", Pärnu Postimees 05.05.2010
6. ↑  "Rahvaliitu hakkab ajutiselt juhtima Arvo Sirendi", Postimees 07.06.2010
7. ↑  "Ene Tomberg: Rahvaliit on geiabielude vastu", Postimees 21.07.2009
8. ↑  "Presidendid, toetaja- ja vanematekogu liikmed", Lastekaitse Liit
**Sinopi provints** on 1. järgu haldusüksus (provints) Põhja-Türgis. Provints asub Musta mere ääres. Provintsi keskus on Sinop.

Haldusjaotus
------------

* Ayancıki ringkond
* Boyabati ringkond
* Dikmeni ringkond
* Durağani ringkond
* Erfeleki ringkond
* Gerze ringkond
* Saraydüzü ringkond
* Sinopi ringkond
* Türkeli ringkond

Viited
------

1. ↑

Välislingid
-----------

* Sinopi provintsi koduleht (türgi keeles)

Türgi provintsid

Adana **·**  Adıyaman **·**  Afyonkarahisar **·**  Ağrı **·**  Aksaray **·**  Amasya **·**  Ankara **·**  Antalya **·**  Ardahan **·**  Artvin **·**  Aydın **·**  Balıkesir **·**  Bartın **·**  Batman **·**  Bayburt **·**  Bilecik **·**  Bingöl **·**  Bitlisi **·**  Bolu **·**  Burdur **·**  Bursa **·**  Çanakkale **·**  Çankırı **·**  Çorum **·**  Denizli **·**  Diyarbakır **·**  Düzce **·**  Edirne **·**  Elazığ **·**  Erzincan **·**  Erzurum **·**  Eskişehir **·**  Gaziantep **·**  Giresun **·**  Gümüşhane **·**  Hakkâri **·**  Hatay **·**  Iğdır **·**  Isparta **·**  İstanbul **·**  İzmir **·**  Kahramanmaraş **·**  Karabük **·**  Karaman **·**  Kars **·**  Kastamonu **·**  Kayseri **·**  Kilis **·**  Kırıkkale **·**  Kırklareli **·**  Kırşehir **·**  Kocaeli **·**  Konya **·**  Kütahya **·**  Malatya **·**  Manisa **·**  Mardin **·**  Mersin **·**  Muğla **·**  Muş **·**  Nevşehir **·**  Niğde **·**  Ordu **·**  Osmaniye **·**  Rize **·**  Sakarya **·**  Samsun **·**  Şanlıurfa **·**  Siirt **·**  Sinop **·**  Şırnak **·**  Sivas **·**  Zonguldak **·**  Tekirdağ **·**  Tokat **·**  Trabzon **·**  Tunceli **·**  Uşak **·**  Van **·**  Yalova **·**  Yozgat
Maantee tähis
Maantee kaart
**U.S. Route 1** ehk **U.S. Highway 1** (**US 1**) on oluline põhja-lõunasuunaline maantee Ameerika Ühendriikide idarannikul, osa United States Numbered Highway System'ist. Selle pikkus on 3813 kilomeetrit (2369 miili). Maantee läbib kõiki idaranniku osariike, kokku 14 osariiki ja Columbia ringkonda.

Maantee saab alguse Florida osariigi lõunatipust Mehhiko lahe rannikult Key Westist ja lõpeb Kanada piiril Maine'i osariigis Fort Kentis. Route 1 on USA kõige pikem põhja-lõunasuunaline maantee. Route 1 kulgeb suures ulatuses paralleelselt kiirteega Interstate 95, kuigi Route 1 kulgeb Florida linna Jacksonville'i ja Virginia osariigi linna Petersburgi vahel kaugemal sisemaal. Maantee ühendab peaaegu kõiki idaranniku suurlinnu, mille hulka kuuluvad Miami, Jacksonville, Richmond, Washington, Baltimore, Philadelphia, New York, Boston ja Portland.

Route 1 algus Key Westis
Maantee rajati 1926. aastal ja see järgis suures osas originaalselt Atlantic Highway'd. Pärast kiirteede süsteemi rajamist sai 1960. aastate lõpus tähtsaimaks põhja-lõunasuunaliseks liiklusteeks Interstate 95.

| * v
* r
USA osariikidevaheliste nummerdatud maanteede süsteem |
| --- |
| Maanteed | 
1 **·** 2 **·** 3 **·** 4 **·** 5 **·** 6 **·** 7 **·** 8 **·** 9 **·** 10 **·** 11 **·** 12 **·** 13 **·** 14 **·** 15 **·** 16 **·** 17 **·** 18 **·** 19 **·** 20 **·** 21 **·** 22 **·** 23 **·** 24 **·** 25 **·** 26 **·** 27 **·** *28* **·** 29 **·** 30 **·** 31 **·** *32* **·** 33 **·** 34 **·** 35 **·** 36 **·** *37* **·** *38* **·** 40 **·** 41 **·** 42 **·** 43 **·** 44 **·** 45 **·** 46 **·** 48 **·** 49 **·** 50 **·** 51 **·** 52 **·** 53 **·** 54 **·** *55* **·** 56 **·** 57 **·** 58 **·** 59 **·** 60 **·** 61 **·** 62 **·** 63 **·** 64 **·** 65 **·** *66* **·** 67 **·** 68 **·** 69 **·** 70 **·** 71 **·** 72 **·** 73 **·** 74 **·** 75 **·** 76 **·** 77 **·** 78 **·** 79 **·** 80 **·** 81 **·** 82 **·** 83 **·** 84 **·** 85 **·** 87 **·** 89 **·** 90 **·** 91 **·** 92 **·** 93 **·** *94* **·** 95 **·** 96 **·** 97 **·** 98 **·** *99* **·** 101 **·** 163 **·** 400 **·** 412 **·** 425 |
G. Gastoldi "Balletti a cinque voci ... per cantare, sonare, et ballare" (Antwerpen, 1596) ülemise hääle nootide tiitelleht
***Balletto*** on muusikas 16. sajandi lõpul ja 17. sajandi algul levinud kergesisuline mitmehäälne laul, mis levis päritolumaalt Itaaliast ka teistesse maadesse. Väga iseloomulik *balletto*'le on salmilisus ja "falala"-refrään.

Kirjeldus
---------

*Balletto* on tantsulise karakteriga ja sel on kergesti eristatav rõhuliste ja rõhutute löökide vaheldumise muster, mis oli tavaline selle perioodi meelelahutuslikumas muusika vormides, nagu *canzonetta*, *villota*, *villanesca* või *villanella*. Ta sarnaneb põhijoontes 16. sajandi kõige tavalisema mitmehäälse ilmaliku vokaalmuusika vormi madrigaliga, on tüüpiliselt salmistruktuuriga, mille värsse korratakse ja iga korratud rea järele lauldakse *balletto*'le väga iseloomulik "falala"-refrään.

Ajaloost
--------

Nimetus on pärit 16. sajandist ja ilmus esmakordselt itaalia helilooja Giovanni Gastoldi 1591. aastal ilmunud laulukogumiku "Balletti a cinque voci ... per cantare, sonare, et ballare" tiitlil.

Itaalia *balletto'*st mõjutatuna kirjutas *balletto*'sid ka inglise helilooja Thomas Morley ja avaldas need kogumikus "First Booke of Balletts" (1595), tõlgendades *balletto*'t küll omal moel, nii et need on selgelt eristatavad itaalia *balletto*'dest. Morley stiil omakorda mõjutas mitte ainult teisi inglise heliloojaid, vaid ka sakslast Hans Leo Hasslerit ja tema nooremaid kaasaegseid, kes kirjutasid 17. sajandi alguses *balletto*'st inspireeritud instrumentaalteoseid sellele iseloomulikus akordilises stiilis. Johann Hermann Scheini süidid ja ka 17. sajandi alguse Itaalia instrumentaalteosed, näiteks Girolamo Frescobaldi omad, sisaldavad sageli selliseid *balletto*-osi.

Veel ka 18. sajandil on Johann Sebastian Bachi sulest ilmunud instrumentaalpalasid, mis on määratletud kui *balletto*.

Viited
------

1. ↑  T. Siitan. Õhtumaade muusikalugu I. 1998
2. ↑

Välislingid
-----------

* Gastoldi "Balletti a cinque voci ... per cantare, sonare, et ballare" andmebaasis Choral Public Domain Library (ChoralWiki)
* Morley "First Booke of Balletts" andmebaasis Choral Public Domain Library (ChoralWiki)
* Video: Gastoldi *balletto* "Amor vittorioso" vokaalansambli The Blossomed Voice esituses
* Video: Frescobaldi "Balletto Primo e Secondo" klavessiinil Trevor Pinnocki esituses
EPA metsandusteaduskonna punanurk (1951)
Narva vabriku-tehasekooli punanurk (1960–1963)
**Punanurk** (ka **Punane nurk**, vene keeles *красный уголок*) oli Nõukogude Liidus vabrikutes, kolhoosides, koolides ning riigi- ja muudes asutustes levinud tuba (või toa osa), mis oli pühendatud kommunistlike sõnumite levitamiseks ning meelelahutuseks. Punanurkade loomine muutus tavaliseks 1920. aastatel, hilisemas Nõukogude Liidus muutusid punanurkade asemel tavaliseks selgemalt määratletud reeglitega Lenini toad.

Punanurkades oli tavaliselt üleval Marxi, Lenini ja Nõukogude Liidu juhi pildid ning kommunistlik Nõukogude sümboolika. 20. aastatel oli punanurga üheks sihiks arendada ka Nõukogude elanike lugemisoskust, mistõttu oli punanurkades enamasti palju raamatuid ning tihti täitis punane nurk külades ka raamatukogu ülesannet. Nurkades peeti miitinguid, õpetati kommunismi-vaimus elamist ja kommunismi ajalugu, levitati riigi propagandat ja üritati motiveerida kohalikke produktiivsust tõstma.

Tegemist oli Nõukogude süsteemi ühe ebastabiilsema osaga. Kuigi punanurk oli asutustes kohustuslik, muutusid nurga nõuded ja isegi punase nurga nõue ise sagedasti, sõltudes Moskvas levivatest meeleoludest ja ideedest. Kohalikud partei ja poliithariduse juhid olid tihti hädas punanurkade täitmisega riigi nõuetele vastavalt ning tundsid end nendes muutlikes oludes sageli eksinult.

Vaata ka
--------

* Lenini tuba

Viited
------

1. ↑  А. Шишов, Г.А. Стефановский. *Идеологическая работа в части: содержание, организация, методика* (*3*). Военное издательство, 1988. Leheküljed 50–191.
2. ↑  "Pärnu maawalitsuses awati punanurk". *Tartu Kommunist*. 16.10.1940. Lk 7.
3. ↑  "Красный уголок в СССР – что это за комната и что там происходило". *Пульс*. 10.09.2021.
4. ↑  "Teiselpool traataeda". *Postimees*. 25.07.1931. Lk 2.
5. ↑  Sumpf, Alexandre (juuli–september 2006). "Confronting the Countryside: The Training of Political Educators in 1920s Russia". *History of Education*. **35** (4–5): 475–498 – via Routledge.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Punanurk** |
Mitmeavaline kaarsild üle Volga jõe Volga asula juures Jaroslavli oblastis (foto 2008)
**Raudteesild Volga raudteejaama juures** (vene Железнодорожный мост у станции Волга) on sild üle Volga jõe Volga asula juures Jaroslavli oblastis. 

Volga asula on Volga külaasunduse keskus Nekouzi rajoonis ja asub Rõbinski veehoidla (Volga jõgi) kaldal.

Sild on neljaavaline raudbetoonist kaarsild alumise sõiduteega.

Silla üldpikkus on 496 m, sillete skeem 4×124 m.

Silla rajamine 19. sajandi teisel poolel
----------------------------------------

Rõbinski–Bologoje raudtee ehituse käigus rajati aastatel 1869–1871 raudteesild üle Volga jõe Volga asula juures. See oli teine raudteesild üle Volga jõe Tveri puitsilla järel. 

Sild oli mitmeavaline (ava silletega 105 m) metallist jätkuvtala-sõrestiksild.

Seoses Rõbinski hüdrosõlme rajamisega 1930. aastate teisel poolel silla sildeehitis eemaldati.

Kaarsild (1938)
---------------

Vana silla asukohas mõni meeter allavoolu olemasolevatest sillasammastest ehitati 1938. aastal NKVD süsteemi kuuluva Volgostroi jõududega neljaavaline raudbetoonist kaarsild (avadega 124 m).

Keskmised kaks ava on laevatatavad. 

Aastatel 2002–2004 sild remonditi.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Raudteesild Volga asula juures** |

* Волга (Станция Волга) savelrr.ru (vene keeles)
**Otsamoreen** ehk **otsmoreen** on piklik vallitaoline liustikutekkeline positiivne pinnavorm, mis on kujunenud kunagise liustiku serva ette; on viimasega paralleelne.

Otsamoreenid tekivad tavaliselt siis, kui liustikuserv püsib pikemat aega samas kohas, nii et liustikust väljasulanud moreen saab kuhjuda piklikuks pinnavormiks. Moreeni materjal on jääsulamisvete mõjul sageli osaliselt sorteerunud. Nii tekib kuhjeline pinnavorm, mida nimetatakse kuhjeotsamoreeniks.

Teine otsamoreenide tekke võimalus on asjaolu, et liustiku serv ei püsi paigal (jää sulamine ja lisandumine ei ole tasakaalus), vaid liigub edasi. Sel juhul võib pealetungiva liustiku serv toimida buldooserina, lükates enda ees pudedat settematerjali ja kuhjates selle vallikujuliseks otsamoreeniks, mida nimetatakse surveotsamoreeniks.

Otsamoreenide pikkus ulatub mõnesajast meetrist kümnete kilomeetriteni ja kõrgus mõnest meetrist paarikümne meetrini. Et otsamoreenid kujunevad kontaktis liustikuservaga, jääb nende liustikupoolne nõlv tavaliselt järsemaks kui nõlv, kuhu on kantud setteid ka jääsulamisveega.

Otsamoreenid on tavalised pinnavormid ka Eestis.

Vaata ka
--------

* kaldamoreen ehk servamoreen
* keskmoreen
* külgmoreen
* pinnamoreen
* põhimoreen
* põhjamoreen
* sisemoreen

Viited
------

1. 1 2  Mida liustikud on meile pärandanud?. Jääaja Keskuse õppematerjalid. Lk 4.
2. 1 2  Anto Raukas. "Eestimaa viimastel aastamiljonitel". Tallinn: Valgus, 1988, lk 106–108.
3. ↑  Maris Ratas, Volli Kalm. "Liustiku varjatud looming". Eesti Loodus. 01/2004.
**Broc Little** (sündinud 24. märtsil 1988 Phoenixis Arizonas) on Ameerika Ühendriikide jäähokimängija, kes mängib ründajana Rootsi kõrgliiga klubis Linköping HC.

Aastatel 2007–2011 mängis ta Yale'i Ülikooli jäähokimeeskonnas.

Hooajal 2011–2012 mängis ta Rootsi esiliiga klubis Västerås IK ja hooajal 2012–2013 Rootsi kõrgliiga klubis AIK IF. Hooajal 2011–2012 oli ta Rootsi esiliiga suurim väravakütt ja resultatiivseim mängija (35+31). Hooajal 2012–2013 lõi Little Rootsi kõrgliigas 16 väravat ja andis 30 väravasöötu.

Hooaja 2013–2014 alguses naasis Little Põhja-Ameerikasse, mängides American Hockey League'i klubides Springfield Falcons ja Iowa Wild. Hooaja teises pooles mängis ta Soome kõrgliiga klubis Jokerit.

Aastatel 2014–2017 mängis ta kolm hooaega Rootsi kõrgliigas Linköping HC ridades. Hooajal 2014–2015 oli Little Rootsi kõrgliiga suurim väravakütt (28 väravat). Hooajal 2016–2017 oli ta Rootsi kõrgliigas resultatiivseim võõrmängija (19+34).
0
Hooajal 2017–2018 mängis Little Šveitsi kõrgliiga klubis HC Davos, kuid naasis järgmisel hooajal Linköpingisse. Hooajal 2019–2020 oli Little teist korda oma karjääri jooksul Rootsi kõrgliiga suurim väravakütt (24 väravat), kuid ta ei jõudnud Linköpingiga sel hooajal isegi finaalmängudele.

Ta kuulus Ameerika Ühendriikide jäähokikoondisse 2018. aasta taliolümpiamängudel.

Välislingid
-----------

* Broc Little hockeydb.com lehel
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib täägist; ühenduse tüübi kohta vaata artiklit Bajonettühendus* |

---

19. sajandist pärit tääk
**Tääk** ehk **püssitikk** ehk **bajonett** on tulirelva toru otsa lisatav ja lähivõitluses kasutatav torkerelv. Uuemad täägid võivad olla mitmeotstarbelised ja noakujulised.

Ajalugu
-------

Tääke hakati kasutama 17. sajandi keskpaiku Prantsusmaal, kust see levis hiljem enamiku Euroopa riikide armeedesse. Esimesed täägid suruti musketi toru otsa nii, et tääki kasutades relvast tulistada ei olnud võimalik. Hiljem on see aga kinnitatud toru kõrvale nii, et musketist oli võimalik ka tulistada ja seda eestpoolt laadida. Kuju poolest olid 17.–18. sajandi täägid ligikaudu 40 cm pikad ja kolme- või neljakandilise teraga.

19. sajandiks olid osad prantsuse täägid isegi kuni 60 cm pikkused. Hiljem on aga tehtud järjest lühemaid tääke ja Esimese maailmasõja ajaks jõudis tääkide pikkus 50 sentimeetrini.

Šveitsi SIG 550 koos täägiga
Võimalik jaotamine ehituse järgi

* bajonett
* jatagantääk
* nugatääk
* nõeltääk

Vaata ka
--------

 Glock Feldmesser FM 78 
* Pistoda
**Sonda vald** oli vald Ida-Viru maakonnas.

Vald piirnes põhjas Aseri ja Viru-Nigula vallaga, idas Kiviõli linnaga, idas ja kagus Lüganuse valla, lõunas ja läänes Rägavere ja Vinni vallaga.

Ulatus põhjast lõunasse 18 km ja läänest itta 12 km.

Sonda lähemad linnad on Kiviõli 10 km, Rakvere 30 km ja Jõhvi 40 km.

Valla keskuses Sonda alevikus asuvad vallamaja, kool, lasteaed, raamatukogu, rahvamaja ja ambulatoorium. Suuruselt teine keskus on Erra alevik.

1. jaanuari 2009 seisuga oli Sonda vallas 964 elanikku, Sondas 531, järgnesid Erra 177, Erra-Liiva 72, Varinurme 71, Koljala 38, Nüri 30, Uljaste 15, Vainu 13, Satsu 10 ja Ilmaste 4 elanikuga.

2010. aastal eraldati Varinurme külast Vana-Sonda küla.

Sonda vallavanem oli Andrea Eiche.

2017. aastal ühines Sonda vald Lüganuse vallaga.

Viited
------

1. ↑  Maakatastri statistika, vaadatud 22.03.2020.
2. ↑  Statistikaamet, vaadatud 30.05.2017.
3. ↑  Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator
4. ↑  Sonda valla koduleht (vaadatud 4. novembril 2012)
5. ↑  Siseministeerium: Kohalike omavalitsuste juhid 2014. a. jaanuari seisuga, vaadatud 17. oktoober 2014

Välislingid
-----------

* Sonda valla koduleht
*Hannoveri kuningriigi riigi- ja rahvuslipp. Proportsioonid 2:3.*
**Hannoveri kuningriigi lipp** võeti kasutusele 22. juulil 1837. Seadusega kehtestati kollane ja valge värv (*Landesfarben*). Neid värve oli esmalt kasutatud ratsaväe kiivrite sulgedel aastal 1790. Kuningriigi lipp kaotas kehtivuse pärast Hannoveri kuningriigi annekteerimist Preisimaa poolt aastal 1866. Aastal 1887 kasutusele võetud Preisimaa Hannoveri provintsi lipu värvid olid samad, mis endise kuningriigi lipu värvid: kollane valge kohal.

Pärast personaaluniooni lõppu Suurbritanniaga aastal 1837 võttis kuningas Ernst August ametlikult kasutusele kolla-valge bikoloori kolmel kujul (kuigi oli erinevaid variante):

1. tavaline (hiljem ka Preisimaa poolt kasutusele võetud provintsilipp ning tänapäeval Hannoveri linna ametlik lipp),
2. vapiga (kuid algselt oli hobune rohelisel taustal) ja lõpuks ning kõige tavalisem
3. sama, mis eelmine, kuid kuningliku krooniga.

Algselt oli hobune rohelisel taustal, kuid see muudeti Preisimaa poolt lõplikult aastal 1881 Welfi dünastia territoriaalse sõltumatuse kadumise tähistamiseks. Pärast Preisi-Hannoveri sõda järgnesid Hannoveris laiaulatuslikud rahvarahutused, mida peamiselt rahastati Welfi dünastia poolt nende eksiilist Viinis kuni kuningas Georg V surmani Pariisis aastal 1878 ja lõpuks Hannoveri kroonprintsi Ernst Augusti noorima poja abieluni keiser Wilhelm II tütrega, mis enam-vähem lahendas pärilusküsimused Preisimaa ja Hannoveri vahel Braunschweigi ja Lüneburgi hertsogkonna osas. Hoolimata sellest pole Welfi dünastia kunagi loobunud oma troonist Hannoveris, mis teeb neist ainsa Saksa kuningliku perekonna, kes veel amatlikult nõuab oma krooni ja maid.

Välislingid
-----------

* Lipp