recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Nikolai Stelmach** (sündinud 21. jaanuaril 1981 Tallinnas) on Eesti riigiametnik ja poliitik, kes kogus laiemat tuntust seoses elamislubade müügi skandaaliga.

Sündis Tallinnas ja kasvas üles Loksal, kus lõpetas Loksa Vene Gümnaasiumi. Nikolai isa töötas lukksepana Loksa Laevaremonditehases ja ema kasvatajana Loksa lasteaias.[*viide?*]

1998. aastal sooritas edukalt kodakondsuseksami ja sai Eesti Vabariigi kodanikuks.

Aastatel 2001–2006 oli ta erakonna Res Publica liige, pärast erakonna ühinemist Isamaaliiduga 2006. aastal kuulus ta detsembrini 2011 Isamaa ja Res Publica Liitu.

2002. aastal lõpetas Eesti Sisekaitseakadeemia halduskorralduse erialal.

Alates 2007. aastast osaühingu Advisory Partners juhatuse liige. Ettevõte suleti 2012. aastal pärast elamislubade müügi skandaali puhkemist.

Kuulus alates 2005. aastast Tallinna linnavolikokku ja juhtis alates 2007. aastast linnavolikogu revisjonikomisjoni. Nikolai Stelmach ja Indrek Raudne lahkusid volikogust seoses elamislubade müügi skandaaliga. Ta oli ka Eesti Loto nõukogu liige.

Nikolai Stelmach on juhtinud telesaateid venekeelsetes kanalites STV ja Orsent TV.[*viide?*]

Novembris 2011 tuvastas Eesti Televisiooni saade "Pealtnägija", et Nikolai Stelmach ja tema äripartner Indrek Raudne pakuvad Venemaa miljonäridele hõlbustatud korras elamisloa taotlemise teenust fiktiivse äriühingu abil. Algatatud uurimise käigus tuvastati, et Nikolai Stelmach oli oma kodulehel esitanud ekslikke väiteid, nagu oleks ta töötanud Kodakondsus- ja Migratsiooniametis, Eesti Sisekaitseakadeemia välissuhete osakonnas, sotsiaalministeeriumis, Tallinna Kesklinna linnaosa valitsuses ja peaminister Juhan Partsi nõunikuna. Riigikogu uurimiskomisjon leidis, et elamislube vahendas Stelmachi firma, kuid Raudne oli sellisest tegevusest teadlik.

Viited
------

1. ↑  Vahur Koorits: "Nikolai Stelmach pani poe kinni" Delfi, 12. juuli 2012
2. ↑  "Raudne ja Stelmach lahkusid IRList" Äripäev, 10. detsember 2011
3. ↑  Eesti isamaalised poliitikud hangivad Vene miljonäridele elamislube – ERR uudised (vaadatud 20.11.2011)
4. ↑  Stelmach mõtles endale prominentse eluloo välja – Eesti Ekspress (vaadatud 26.01.2012)
5. ↑  Komisjoni raport: elamislube vahendas Stelmach. Postimees. 29.05.2012

Välislingid
-----------

* Komisjoni raport: elamislube vahendas Stelmach, Postimees, 29. mai 2012
**Vao külanõukogu** oli külanõukogu Eesti NSV-s aastatel 1945–1960.

Külanõukogu moodustati 1945 augustis Järvamaal Väinjärve vallas. Külanõukogu keskus asus Vao külas.

Seoses maakondade ja valdade likvideerimise ning maarajoonide moodustamisega arvati Vao külanõukogu 1950 septembris Paide rajooni koosseisu.

1954 juunis liideti Vao külanõukoguga likvideeritud Abaja külanõukogu territoorium. Külanõukogu piirides tegutsesid "Avangardi", "Leegi", Vao ja M. I. Kalinini nimeline kolhoos.

1960 oktoobris Vao külanõukogu likvideeriti ja selle territoorium jagati Esna ja Koeru külanõukogu vahel, nii et Vao kolhoosi ja Udeva ning Viisu sovhoosi territoorium liideti Koeru külanõukoguga ja M. I. Kalinini nimelise kolhoosi territoorium Esna külanõukoguga.

Viited
------

1. ↑  Vao külanõukogu Eesti nõukogude entsüklopeedia faksiimileversioonis (vaadatud 30.11.2017)
2. ↑  Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 8. augusti 1945 seadlus Järva maakonna valdades küla töörahva saadikute nõukogude moodustamise kohta. Eesti NSV Teataja, 1945, 35, 544
3. ↑  Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 26. septembri 1950 seadlus "Maarajoonide moodustamise kohta Eesti NSV-s". Eesti NSV Teataja, 1950, 11, 114
4. ↑  Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 17. juuni 1954 seadlus "Eesti NSV külanõukogude ühendamisest". Eesti NSV Teataja, 1954, 10, 104
5. ↑  Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 3. septembri 1960 seadlus mõnede Eesti NSV külanõukogude likvideerimise ning mõnede külanõukogude ja rajoonide piiride muutmise kohta. Eesti NSV Ülemnõukogu Teataja, 1960, 29, 83
**Nikolai Rõuk** (9. juuli 1902 Kabala vald – 22. juuni 1992 Calgary) oli vandeadvokaat, kaitseliitlane ja eesti elu edendaja Kanadas.

Pärast kohapealse valla-, kihelkonna- ja ministeeriumikooli lõpetamist õppis ta Viljandi linnakoolis ja lõpetas aastal 1923 Viljandi Maakonna Poeglaste Reaalgümnaasiumi. Ta võttis osa Vabadussõjast Viljandi kooliõpilaste pataljoni III roodus. Aastal 1925 tegutses ta Rakveres Virumaa Põllumeeste Esituse sekretärina, juhatuse liikme ja ajalehe Virumaa Teataja asjaajajana. Ta õppis aastatel 1923–1928 Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas. Ta kuulus korporatsiooni Sakala.

Ta oli hiljem Kaitseliidu propagandapealik. Aastatel 1929–1932 oli ta vandeadvokaat Jüri Sassiani abi, aastatel 1932–1935 vandeadvokaat Oskar Rütli abi. Aastatel 1935–1938 oli ta vandeadvokaat Tartus ja 1938–1940 Tallinnas. Aastast 1937 oli ta Eesti Munaekspordi juhatuse liige ja direktor.

Põgenes suure põgenemise ajal aastal 1944 Saksamaale. Aastal 1948 jõudis ta koos abikaasa Gerdaga (Gerda Tikenberg-Rõuk) Kanadasse. Ta töötas koos abikaasaga raamatupidajana. Ta oli Calgary Eesti Ühingu asutaja ja aastatel 1950–1953 ühingu president. Ta oli Eesti esindaja Kanada Kodanike Nõukogus.

Viited
------

1. ↑  Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944. II, lk. 259
2. ↑  Heiki Raudla. Pilistvere kihelkond - Eestimaa Taani. Viljandi muuseum 2012

Välislingid
-----------

* TÜ üliõpilased
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib liigist; perekonna kohta vaata artiklit Kassitapp (perekond)* |

---

**Harilik kassitapp** (*Convolvulus arvensis*) on kassitapuliste sugukonda kuuluv mitmeaastane rohttaim.

Levik ja kasvukoht
------------------

Kassitapp kasvab pärismaisena Euroopas ja Aasias. Eestis on ta tavaline.

Taim eelistab kuivemat savikat või liivast pinnast. Ta on levinud umbrohi aedades ja põldudel.

Kirjeldus
---------

Õis
Kuprad koos seemnetega
Taim kasvab 0,5–1,5 meetri kõrguseks. Ta on väänduva roomava või roniva varrega taim.

Lehed kinnituvad varrele vaheldumisi. 2–6 cm pikkused lihtlehed on terveservalised.

Taime juured ulatuvad väga sügavale ja moodustavad harunenud võrgustiku. Juba esimese paari elukuuga suudab juurestik tungida kuni meetri sügavuseni, soodsatel tingimustel võib kasvada see kolme ja isegi viie meetri sügavusele.

Kassitapp õitseb juunist septembrini. Õis on lehterja kujuga, valge kuni õrnroosa, kuni 3,5 cm läbimõõduga. Taim on putuktolmleja. 

Vili on umbes 6 mm pikkune kupar.

Taim paljuneb peamiselt maa-aluste võsundite abil, vähem seemnetega.

Vaata ka
--------

* tara-seatapp

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Kassitapp** |

* Harilik kassitapp andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib 1939. aastal moodustatud vallast, varasema Virumaa valla kohta vaata artiklit Vao vald (Väike-Maarja kihelkond), Järvamaa valla kohta vaata artiklit Vao vald (Koeru kihelkond).* |

---

Virumaa valdade piirid enne ja pärast 1939. aasta vallareformi
**Vao vald** oli vald Virumaal aastail 1939–1950. Vallamaja asus Väike-Maarjas.

Vald moodustati senise Vao valla maa-alast, välja arvatud Kurtna küla, Araski ja Kärsa asunduste, Kamariku nr A-42 ja nr A-23 talude ning Porkuni metskonna Kiltsi metsandiku kvartaalide nr 27–45 maa-alad; senise Porkuni valla Aburi küla piirkonnast.

Esimene vallavanem oli Aleksander Poom, kes 5. aprillil 1939 valiti tagasi Viru maanõunikuks.

13. septembril 1945 moodustati valla koosseisus Kiltsi külanõukogu, Pandivere külanõukogu, Põdrangu külanõukogu, Triigi külanõukogu ja Väike-Maarja külanõukogu. 26. septembril 1950 arvati valla maa-ala Väike-Maarja rajooni koosseisu.

Vaata ka
--------

* Wacke

Viited
------

1. ↑  Maa-ameti kaardirakendused
2. ↑  Väljavõte Vabariigi Presidendi otsusest nr. 88 – 7. oktoobrist 1938 (RT 1938, 87, 776)
Tornlinnus
Tornlinnuse tuulelipp
**Vao vasallilinnus** (saksa keeles *Vasallenburg Wack*) oli kunagise Vao mõisa kindlustatud peahoone. Tänapäeval asub linnus Lääne-Viru maakonnas Väike-Maarja vallas Vao külas. Tornlinnuse sees on Vao tornlinnus-muuseum.

Kirjeldus
---------

Ruudukujulise põhiplaaniga neljakorruselise tornehitise igal korrusel on üks ruum.

Esimene ehk keldrikorrus on maa all ning seal hoiti toitu ja muud moona. Sissepääs keldrisse peaukse kõrvalt on ilmselt hilisema päritoluga.

Kaks alumist korrust on võlvlagedega. Ruudu küljepikkused on enam-vähem võrdsed 9,6–10,1 m, kõrgus keldripõrandast karniisini 13,1 m. Seinte paksus on allkorrusel on 1,3–2,4 m, ülakorrusel umbes 1 m. Linnus oli rajatud kaitseehitisena, seda on näha kõrgest sissepääsust ja idaküljel paiknevast ja riivpalgiga suletavast ukseavast.

Algse päritoluga ukseava küljepõskedes on näha hästisäilinud riivpalgi avad. Ristlõige 20X20 cm ja sügavus 150 cm. Auku kattev 3 cm paksune laud on säilinud siiani. Sissepääs linnuse teisele korrusele võis olla kerge ülestõstetava sillaga, mis ohu korral üles tõsteti. Samuti on riivpalgi ja luukidega olnud suletavad ka trellitatud aknaavad teisel korrusel.

Linnuse teine korrus oli ettenähtud tööde tegemiseks ja eelkorruseks kolmandale korrusele.

Kolmas korrus oli põhiliselt elukorrus. Loodenurgas paiknes kamin, põhjakülje aknanišis aknaavaga lavatoorium ning dansker. Dansker oli varustatud laskepiludega. Lavatooriumi olemasolu viitab sellele, et seal peeti koduseid jumalateenistusi.

Neljas korrus oli põhiliselt kaitsekorrus. Igas küljes on kolm klaasimata ja trellideta ava. Laskeavade taga oli kaitsekäik, mille laius idas oli 122 cm ja lõunaküljel 85 cm. Teistel külgedel oli käigurada vaid 25 cm. Arvatavasti võis seal olla puidust laiendus.

Kõikide korruste vahel on vaatepiludega trepikäik.

Hävinud on Vao linnuse maapealse ringmüürid ja vallikraavid.

Ajalugu
-------

Tornlinnus on rajatud 14. sajandi lõpus või 15. sajandi alguses Wackede aadlisuguvõsa poolt.

Linnus oli mõisa peahoonena kasutusel kuni 1770. aastateni.

Tornlinnus on väga hästi säilinud, see restaureeriti 1986.

Pildid
------

* LinnusLinnus
* Linnuse keldrikorrusLinnuse keldrikorrus
* Sissepääs linnuse teisele korruseleSissepääs linnuse teisele korrusele
* Linnuse elukorrusLinnuse elukorrus
* Linnuse elukorrusLinnuse elukorrus
* Linnuse dansker seestpooltLinnuse dansker seestpoolt
* Linnuse lavatooriumLinnuse lavatoorium
* Linnuse danskerLinnuse dansker
* Vao linnuse kaitsekorrusVao linnuse kaitsekorrus

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Vao vasallilinnus** |

* Vao linnus ja mõis Eesti mõisaportaalis
* Vao vasallilinnus kultuurimälestiste riiklikus registris
**Nikolai Root** (24. november 1870 Peterburi – 10. mai 1960 Tallinn) oli maali-, tarbe- ja lavastuskunstnik.

Elukäik
-------

Nikolai Root sündis Peterburis. Ta lõpetas 1900. aastal Peterburi Kunstiakadeemia juures asuva kõrgema kunstikooli, sai samas pedagoogikakursustel joonistusõpetaja kutse; seejärel täiendas end Pariisis Académie Julianis ja Münchenis Anton Ažbe juures. 

Töötas alates 1900. aastast Jerevanis joonistusõpetajana. Kuna ta oli õppinud ka keraamikat, juhatas ta aastatel 1909–1912 Ukrainas Kamenets-Podolskõi keraamikakooli ning oli seejärel Pihkva kunsttööstuskooli rajajaid ja esimene direktor 1913–1919. 

1919. aastal asus Nikolai Root elama Tallinna, kus töötas joonistusõpetajana. 1925. aastal sai Eesti kodakondsuse. Ta oli Riigi Kunsttööstuskoolis mõne aasta teatridekoratsiooni õppejõud. Kujundas 1924–1936 Tallinna vene teatri lavastusi ja Paul Sepa vabaõhulavastusi, samuti Eugenia Litvinova ja Galina Tšernjavskaja balletistuudio lavastusi. Elas II maailmasõja ajal Kuressaares, naasis Tallinna 1945. aastal.

Looming
-------

Nikolai Root kuulus 1945. aastast Eesti Kunstnike Liitu. Tema esmaesinemine näitusel toimus Peterburis, 1920.–1930. aastail esines ta mitmel näitusel Eestis ja ka eesti kunsti näitusel Lübeckis 1929. aastal.

1931. aastal korraldas Root Tallinnas Pikal tänaval Suurgildi majas vene kunsti näituse. 1939. aastal asutas Tallinna Aleksander Nevski katedraali juures kirikumuuseumi, esines loengutega vene kunstnikest ja korraldas nende tööde näitusi.

Viited
------

1. ↑  Metropoliit Kornelius: revolutsioonieelses Eestis ei nimetatud vene kultuuri venekeelseks - Baltnews.ee, 7.06.2015

Allikad
-------

* Nikolai Rooti isikuarhiiv Rahvusarhiivis ERA.R-1633
**Els-Reet Himma** (sünninimi **Els-Reet Uusväli**; sündinud 23. jaanuaril 1940 Tallinnas) on eesti laulja.

Karjäär
-------

Els Himma saavutas rahvusvahelise taseme laulmises iseõppimise teel. 1960. aastail laulis ta ansamblis Kevad. 1970. ja 1980. aastail teenis elatist Tallinna varieteedes ning osales mitmes muusikafilmis, neist tuntuim on Peeter Urbla "Šlaager". Aastast 1991 on ta vabakutseline laulja. 

Tuntumad Els Himma esitatud laulud on "Millest sa elad ja hingad", "See tunne pole uus", "Kailakii-kailakoo", "Must mees", "Ootama peab" ja "Üksinduse aeg".

Ta on üles astunud paljudel džässifestivalidel Tallinnas, Leningradis, Soomes, Thbilisis jne.

Tunnustus
---------

* 2020 – Valgetähe V klassi teenetemärk

Isiklikku
---------

Els Himma on olnud abielus muusik Lembit Himmaga (1931–2022). Neil on kaks tütart, kellest Nancy Himma-Mantsik on endine laulja ja Helen Himma elab Rootsis. Els Himma elukaaslane on olnud Mihkel Mutt.

Tema vend oli Rolf Uusväli.

Viited
------

1. ↑  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 19982
2. ↑  Jaanus Kulli. Els Himma: ma pole päris kindel, et inimesed peaksid oma meelt just minu eluga lahutama]. Õhtuleht.ee, 29.12.2010.

Välislingid
-----------

* Els Himma andmebaasis MusicBrainz (*inglise keeles*)
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib tegelaskujust vanakreeka mütoloogias; tähtkuju kohta vaata artiklit Kassiopeia (tähtkuju)* |

---

**Kassiopeia** oli Aithiopia kuninga Kepheuse naine. Aithiopiat ei tohi segi ajada tänapäeva Etioopiaga, mida antiikajal kutsuti Aksumiks.

Kassiopeia olevat uhkustanud korduvalt, et on ilusam kui merenümfid nereiidid. Nereiidid kaebasid merejumalale Poseidonile ja too maksis solvangu eest kätte, saates riiki laastama uputuse ning merekoletise Ketose. Täieliku hävingu ärahoidmiseks otsustati kuningatütar Andromeda oraakli käsul Ketosele ohverdada ja seoti kettidega kalju jalami külge kinni. (Pärimuse kohaselt asub see kalju Tel Avivi sadamas.) 

Õnnekombel sattus parajal ajal sinna Perseus, kes armus neiusse otsekohe. Ta jäi kaldale koletist ootama ja kui see tuli, lõi tal pea maha. Perseus viis Andromeda vanemate juurde ja palus neilt tütre kätt, mida need talle ka rõõmsalt lubasid, kuigi Andromeda oli juba lubatud Phineusele.

Perseusest sai Argose kuningas ja Andromedast tema naine.

Pärast surma tõsteti Andromeda, Perseus, Kassiopeia, Kepheus ja Ketos taevasse tähtkujudeks (Andromeeda, Perseus, Kassiopeia, Kepheus ja Vaal).
**Maaema** on mütoloogiline arhetüüp, mis on seotud maa jumalikustamisega või pühaks pidamisega. Maa valvajaks või valitsejaks peetakse jumalust (eesti usundis maaema, kreeka mütoloogias Gaia jne), sageli seotud viljakusriitustega jmt.

Maaema arhetüüp on omane paljudele mütoloogiatele, usunditele ja religioonidele (sealhulgas šamanismile, eesti usundile jpt).

Maaema Eesti mütoloogias
------------------------

"Maa-ema" ja "taevaisa" on võtnud endale inimesetaolise kuju või väljendusvormi paljude maaharijate-agraarrahvaste uskumuses. Usutakse, et taevas viljastab oma vastavate vägedega (tuul, torm, äikeseilm kõue ja pikse ning vihmaga) maad. Maaema on kõige armsam ja austatud maa haldjas üldse. Teda kutsutakse ka maakaitsjaks.

Kuna maa on kõige armsam ema, kes ei aja kedagi enda juurest ära, siis kodutud on tema erilised hoolealused. Kui ematul vaeslapsel on pulmad, siis öeldakse ikka, et küll taevataat ise hoolitseb ta ette, küll maaema ise on teind talle valmis vöid ja veimevakka ja kõike mis vaja(Ida-Liivi külas Pitrõg). Ning igale surnule, keda maetakse, öeldakse hauda veel järele, las nüüd maaema teda soojelgu ja varjelgu, et nüüd ta on pandud maamulda, las nüüd liivaema teda katku. Maaema kaitsmiseks ei tohtinud keegi noaga maas surkida, sest siis sorgitakse maaema südames ning tulist vett maha visates kõrvetatakse maaema pead. Ka rohukitkumine oli keelatud, sest siis kitkuti maaema juukseid. Selliseid ütlusi on veel mitmeid ja eri külades on öeldud sama asja eri viisidel. Maad peeti ikkagi elavaks olendiks, kes kevadel võttis seemne lahkelt oma rüppe.

Maaga seotud jumalusi-vaime on mitmeid: maaema, maaisa, maajumal, maavaim ja maahaldjas (Põhja-Eestis). Eestis on kombeks maajumaluste austamine aastaringi toimuvate suurte pidude ja pühadega, pööripäevadega jne. Jaanipäeval aeti kõik kariloomad õhtul lõkke ümber ja läbi selle pühitseti neid, et neid sigivamaks teha, "puhastada" ja igasugu paha eest kaitsta. Pereemad käsid koos lastega ümber jaanitule kolm korda ning andsid ohvriande, milleks olid enamasti piim, piima koor, kohupiim, või jne. Tavaliselt pereema tõi ohvrikividele, ohvriaedadesse, ohvrivakkadesse ja mujale pühadesse paikadesse väljas, looduses ning majas-talus, ohvriande esimestest karjasaadustest, viljapeadest- ja teradest jne. Sellega taheti tagada karja- ja saagiõnne aastast aastasse.

Vaata ka
--------

* Maaema mess
* Mae Thorani

Viited
------

1. 1 2  Loorits, Oskar. 1988. Liivi rahva usund I lk 83.

Kirjandus
---------

* Oskar Loorits. 1988. Liivi rahva usund I. lk 81–85.
* Ivar Paulson. 1997. Vana eesti rahvausk. lk 81–102.

Välislingid
-----------

* Maaema mordva mütoloogias Folklore.ee
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib Ungari kirjanikust ja tõlkijast; Tartu Ülikooli ungari keele lektori kohta vaata Krisztina Lengyel Tóth* |

---

Krisztina Tóth
**Krisztina Tóth** (sündinud 5. detsembril 1967 Budapestis) on ungari luuletaja, proosakirjanik, tõlkija ja kunstnik. Teda peetakse kaasaegse Ungari luule suurkujuks.

Tema ema oli kullassepp ja vanaisa graafik. Kohe algkoolist peale hakkas ta õppima võõrkeelena prantsuse keelt, 1986. aastal lõpetas rakenduskunsti kallakuga keskkooli skulptuuri erialal. Pärast keskkooli võttis ta õppimisest vaheaasta ja töötas rahvusmuuseumis. Seejärel õppis Budapestis Loránd Eötvösi Ülikoolis kunstiteadust, kuid katkestas 1990. aastal õpingud ning veetis paar aastat (sh teise aasta kirjandusstipendiaadina) Pariisis. Ülikooli lõpetas ta 1992. aastal, siis omandas ka õpetajakutse.

Aastatel 1994–1998 korraldas ta Budapesti Prantsuse Instituudi töötajana kaasaegse kunsti näitusi.

Kirjanduslooming
----------------

Tema esimene luulekogu "Őszi kabátlobogás" ilmus 1986. aastal ja pälvis kohe Miklós Radnóti medali. Esimene täiskasvanutele mõeldud lühiproosakogu "Vonalkód" (eesti keeles "Vöötkood") ilmus 2006. aastal.

Pariisi-perioodil tutvus ta lähemalt prantsuse luule ja luuletajatega ning 1996. aastal ilmus tema koostatud ungarikeelne prantsuse luule antoloogia. Pärast esimese lapse sündi 1998. aastal hakkas ta vabakutseliseks kirjanikuks ning kirjutas järjest mitu lasteraamatut. 

2022. aasta seisuga oli Krisztina Tóthil ilmunud 22 luulekogu, 14 jutukogu ja novelliraamatut, 2 romaani ("Akvárium" (2013) ja "A majom szeme" (2022)), 12 tõlkeraamatut ning kümmekond kirjandusõpikut ja lugemikku põhikoolile. Tema luuletusi on viisistatud ja plaadistatud. Krisztina Tóthi teoseid on tõlgitud bulgaaria, eesti, horvaadi, inglise, itaalia, hispaania, makedoonia, poola, prantsuse, rootsi, saksa, serbia, slovaki, sloveeni, soome, tšehhi ja türgi keelde. 

### Eesti keeles ilmunud

* Lasteraamat "Emmele tehti operatsioon" (Ungari Kultuuri Instituut, 2021; tõlkinud Mirja Jõgi)
* Lühiproosat kogumikus "Lakutud mees" (Ungari Kultuuri Instituut, 2021; sh jutud "Kakskümmend viis trepiastet", "Inglismaa", "Lakutud mees", "Vana koer", "Separee", "Preeriakoerad" – tõlkinud Lea Kreinin)
* "Piksel". Loomingu Raamatukogu 19-20/2023. Ungari keelest tõlkinud ja saatesõna kirjutanud Lea Kreinin.

Kunstilooming
-------------

Vahelduseks kirjandusloomingule viljeleb ta klaasikunsti ja loob meelsasti vitraaže.

Tunnustus
---------

* 1996 Tibor Déry auhind
* 2000 Attila Józsefi kirjandusauhind
* 2007 Sándor Márai auhind

Viited
------

1. 1 2 3  TÓTH, Krisztina. "Krisztina Tóth". Originaali arhiivikoopia seisuga 13.05.2021. Vaadatud 21.03.2021.
**Elo Tamul** (kuni 1931 **Elisabeth Lokk**; 21. jaanuar 1913 Võru – 5. jaanuar 1994 Tartu) oli eesti laulja ja näitleja. 

1931. aastal lõpetas ta Võrumaa Rahvahariduse Seltsi ühisgümnaasiumi. 1935–1940 õppis Tartu Kõrgemas Muusikakoolis laulmist Rudolf Jõksi klassis. 

1931. aastal asus tööle Võru teatrisse Kannel. 1935. aastast töötas Vanemuises koorilauljana, 1944. aastast ooperi- ja operetisolistina, 1957. aastast draamanäitlejana. 

Filmis "Kõrboja peremees" mängis ta Kõrboja Madlit.

Tunnustus
---------

* 1949 – Eesti NSV riiklik preemia
* 1951 – Eesti NSV teeneline kunstnik
* 1951 – Stalini preemia

Isiklikku
---------

Ta on maetud Tartu Pauluse kalmistule.

Tema poeg on ajaloolane Villu Tamul.

Olnud abielus näitleja ja lavastaja August Toropiga ning näitleja Arnold Kasukiga.

Viited
------

1. ↑  Eesti Filmi Andmebaas. Elo Tamul

Välislingid
-----------

* Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Riikliku preemia laureaat, teater Vanemuine näitleja Tamul, Elo (1952)
* ERR arhiiv. Näitlejatund: Elo Tamul (1988)
* Uusi aunimetusi. Sirp ja Vasar, 13. oktoober 1951
Orvar Löfgren avalikul loengul Tartu Ülikoolis 4. veebruaril 2013
**Orvar Löfgren** (sündinud 2. oktoobril 1943) on rootsi etnoloog.

Ta kaitses 1978. aastal filosoofiadoktori kraadi etnoloogias. Löfgren oli aastatel 1991–2008 Lundi Ülikooli Euroopa etnoloogia professor. Ühtlasi töötas ta aastatel 1983, 1986 ja 1997 külalisprofessorina California Ülikoolis. Alates 2008. aastast on ta Lundi Ülikooli emeriitprofessor.

Aastal 2008 valiti Löfgren Kopenhaageni Ülikooli audoktoriks.

Tema peamine uurimisvaldkond on igapäevaelu, selle juurde kuuluva tarbimise ja meediakasutuse kultuurilised aspektid. Erilist huvi on Löfgrenile pakkunud teemad nagu unistamine, puhkamine ja ootamine. Rahvusvaheliselt on tuntud tema teosed "On Holiday: A History of Vacationing" (1999) ja "The Secret World of Doing Nothing" (2010).

Viimastel aastatel on Löfgren uurinud, kuidas kaasaja inimesed ja institutsioonid saavad hakkama üleküllusega – nii informatsiooni, tarbimise kui ka valikute üleküllusega. Sellel teemal on temalt ilmunud monograafia "Managing Overflow in Affluent Societies" (2012).

4. veebruaril 2013 esines ta Tartu Ülikoolis avaliku loenguga "The importance of messy methods in cultural analysis".
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib Platoni dialoogist; Sokratese sõbra kohta vaata artiklit Kriton Alopekest; teiste tähenduste kohta vaata lehekülge Kriton (täpsustus)* |

---

"**Kriton**" on Platoni filosoofiline dialoog (vestlus), mis toimub Kritoni ja Sokratese vahel. Kriton pöördub vanglas asuva Sokratese poole ettepanekuga aidata Sokrates vanglast välja, st aidata Sokratesel põgeneda. Kriton ja teised on valmis selleks raha kulutama. Kriton ütleb Sokratesele, et ta ei keelduks enda päästmisest, kuna paljud austavad ja armastavad Sokratest. Kritoni arvates reedab surres Sokrates ka oma pojad, kelle eest ta võiks hoolt kanda ja neid kasvatada. Kriton tunneb muret ka enda pärast, kuna kardab, et siis hakkab enamik inimesi teda ja tema sõpru süüdistama arguses, et nad ei suutnud Sokratest vanglast päästa. Sokratese ja Kritoni vestluse käigus puudutatakse õigluse ja ebaõigluse teemat. Sokrates ütleb "inimestele halba teha on seesama, mis ebaõiglane olla" ja "ebaõiglusele ei tohi vastata ebaõiglusega". Ka seaduse rikkumine on ebaõiglane, sest seadus on teatud kokkuleppe ja selle rikkumine vale. Sokrates on seisukohal, et ta on teinud riigiga lepingu, mille järgi ta peab alluma seadustele. Sokrates ei lase ennast Kritonil veenda ja jääb vanglasse, kuna leiab, et see on õiglane.

Välislingid
-----------

* Dialoog inglise keeles
Arthur Koestler (1969)
**Arthur Koestler** (5. september 1905 Budapest – 3. märts 1983 London) oli Ungari juudi päritolu Briti kirjanik ja psühholoog.

Kirjanduslik looming
--------------------

Tema kõige tuntum teos on romaan "Darkness at Noon" ("Keskpäevapimedus", 1940), mis avab Nõukogude Liidus 1930. aastatel toimunud poliitiliste kohtuprotsesside psühholoogilisi mehhanisme. Seda teost peetakse üheks 20. sajandi parimaks poliitiliseks romaaniks.

### Tsitaat

> „"Nõukogude müüdi narkoos on sama visa ja seda on sama raske ravida nagu igasugust muud maaniat või ismi. Pärast Raisatud Nädalalõppu Utoopias on kange tahtmine saada veel vähemalt üks piisk, isegi kui jook on lahjendatud ja müügil vale sildi all. Ja Kominterni ideaalide mustal turul leidub alati uusi silte. Komintern teeb loosungitega äri nagu salaviinakaupmees võltsitud alkoholiga, ja mida lihtsameelsem on külastaja, seda kergemini saab temast ideoloogilise puskari ohver, mida müüakse rahu, demokraatia, progressi või mistahes muu kaubamärgi all." (Arthur Koestler, "Pühendatud", 1995, lk 51)"
> 
> 
>

Teaduslik looming
-----------------

Koestler kirjutas terve rea teaduslikke küsimusi käsitlevaid raamatuid. Nende seas on tähelepanuväärsed loovuse mehhanismi teemaline teos "The Act of Creation" (1964), ning keha ja vaimu dualismi vastane "The Ghost in the Machine" (1967).

Tunnustus
---------

* Sonningi auhind 1968

Teosed eesti keeles
-------------------

* "Pühendatud" (autobiograafiline essee). Inglise keelest tõlkinud Udo Uibo. Lisa lk 53–64: Viimane intervjuu, tõlkinud Toomas Haug – Tallinn, Loomingu Raamatukogu 1995, nr 5, 64 lk
* "Keskpäevapimedus". Inglise keelest tõlkinud Katrin Kiik – Loomingu Raamatukogu 1995, nr 31–34, 184 lk
* "Keskpäevapimedus" (Romaani saamisloost. Peatükk autobiograafia 2. köitest "Salakiri" = *The Invisible Writing*, 1954). Inglise keelest tõlkinud Edvin Hiedel – Looming 1995, nr 12, lk 1696–1707

Kirjandus
---------

* Aivar Kull, "Miks sa astusid parteisse?" (raamatu "Pühendatud" arvustus) – Postimees 24. mai 1995 ja A. Kulli kriitikakogumikus "Kulli pilk", Ilmamaa, Tartu 2005, lk 54–56
* Jaan Vasak, "Arthur Koestler ja "Keskpäevapimedus": "Loomingu Raamatukogus" ilmus meie sajandi tuntuim poliitiline romaan" – Pühapäevaleht 4. november 1995, lk 11
* Arvo Krikmann, "Arthur Koestler, huumoriteooria "kodutu meel"" – Keel ja Kirjandus 2003, nr 11, lk 805–814
* Arvo Krikmann, "Koestler, Raskin, Attardo ja teised: Lingvistiliste huumoriteooriate uuemaist arenguist" - Reetor, 4, Tartu 2004

Välislingid
-----------

* Arvo Krikmann, "Contemporary linguistic theories of humour" (pdf-formaadis) – Folklore, 2006 vol 33, lk 27–57

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: Arthur Koestler |
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib poliitikust; Platoni dialoogi kohta vaata artiklit Kritias (dialoog)* |

---

**Kritias** (kreeka *Κριτίας*, u 460 – 403 eKr) oli vanakreeka poliitik, kõnemees ja kirjanik, keda on arvatud sofistide hulka.[*viide?*] Ta oli pärit Ateena linnast Atikas.

Kritias oli ilmselt kõrgest soost, Soloni venna arhont Dropidese poja Kritiase lapselaps. Kritias kuulus Sokratese õpilaste hulka ning nagu väidab Xenophon teoses "Mälestusi Sokratesest", liitusid tema ja Alkibiades Sokratese õpilaskonnaga poliitilistel eesmärkidel, et õppida Sokrateselt vastaste ümberlükkamise kunsti. Kritiasest sai üks kolmekümnest türannist ning selles rollis asus ta Xenophoni tunnistuse kohaselt koostama seadusi Sokratese vastu, keelates "sõnade kasutamise kunsti õpetamise" (kreeka *λόγων τέχνην μὴ διδάσκειν*). Sellele järgnes Sokratese ja seadusandjate vaheline vaidlus ning selle vastandumise tõttu ongi Kritiast tõenäoliselt peetud sofistiks.[*viide?*]

Sparta ja Ateena vahelise Dekeleia sõja kaotuse järel määrati 404 eKr ametisse 30-liikmeline komisjon Kritiase juhtimisel, kes hakkas kõrvaldama demokraatlikke riigimehi ja muutis peagi oma võimu tõeliseks hirmuvalitsuseks. Tagakiusatud ateenlasi pages massiliselt naabermaakondadesse, kus koondasid sõjasalku 30 oligarhi kukutamiseks. Pagulased tungisid Atikasse ja vallutasid Pireuse sadama. Pireuse ja Ateena vahel toimunud kokkupõrkes sai Kritias surma Peiraieuse sadama juures toimunud lahingus 403 eKr, kus ta tapsid Thrasybulose juhitud Ateena demokraadid.

Kritias on tegelane Platoni dialoogides "Charmides" ja "Protagoras". Kuigi Kritiase nimega tegelane esineb ka dialoogides "Timaios" ja "Kritias", siis viimase puhul on vanast east tulenevalt tegu ilmselt poliitiku samanimelise vanaisaga.

Väidetavasti oli Kritias saatürdraama "Sisyphos" autor, kuigi selle teose autoriks on peetud teiste hulgas ka Euripidest. Kritiase autorsust kinnitab näiteks Sextus Empiricus. Teosest on säilinud lühike ateismile viitav fragment, mis võib olla tõendiks Kritiase enda usulistest tõekspidamistest.[*viide?*]

Viited
------

1. ↑  Platon, "Charmides" 155a
2. 1 2  Diogenes Laertios, "Väljapaistvate filosoofide elulood" III raamat, lõik 1
3. ↑  Xenophon, "Mälestusi Sokratesest" I raamat, 2. peatükk, lõik 12
4. ↑  Xenophon, "Mälestusi Sokratesest" I raamat, 2. peatükk, lõigud 12–16
5. ↑  Xenophon, "Mälestusi Sokratesest" I peatükk, 2. peatükk, lõik 31
6. ↑  Xenophon, "Mälestusi Sokratesest" I peatükk, 2. peatükk, lõigud 32–38
7. ↑  Xenophon, "Kreeka ajalugu" II raamat, 4. peatükk
8. ↑  Dihle, Albrecht, "Das Satyrspiel "Sisyphos"" – *Hermes*, 105:1, 1977, lk. 28–42
9. ↑  Sextus Empiricus, "Matemaatikute vastu" IX raamat, lõik 54
Vanutamisveski, joonise autor Georg Andreas Böckler, 1661. aasta
**Vanutamisrull** (ka *uhtmisrull*) oli varasemal ajal tööriist villase ja poolvillase riide vanutamiseks.

Vanutusrulli alumiseks osaks oli puupakust õõnestatud otsteta lame küna, mille põhja lõigati ristipidi sooned. Vanutamise ajal kaeti küna massiivse puus kaanega, millel olid samuti risti sooned. Kaane külge kinnitati servades kuus pulka, kolm kummalgi küljel, mis võimaldasid 6 inimesel töötada. Kuuma seebi- või leelisveega niisutatud kangas asetati koti sees või kokkuvoldituna küna põhja ning selle kaant edasi-tagasi liigutades hõõruti riie vanuma. Täiendavaks raskuseks asetati kaanele kive. Kui vastav koht kangast oli paksuks vanutatud, tõmmati riiet edasi ja jätkati hõõrumist.

Kangast nühiti vanutamiseks ka muudel aluspindadel: nööridega mähitud laual, kummulikeeratud tünni või tõrre põhjal, ukse peal, linalõuguti vahel, vankriredelite vahel jne. Saartel tambiti villaseid kangaid puulasnadega suure tõrre sees. 19. sajandi lõpul hakati veskites kasutama mehaanilisi vanutusrulle.

Vaata ka
--------

* vanutamine
* vanutustalgud

Viited
------

1. 1 2  Eesti rahvakultuuri leksikon (3. trükk). 2007. Koostanud ja toimetanud Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastus. lk 340
2. ↑  Eesti etnograafia sõnaraamat. 1996. Koostanud Arvi Ränk. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus. Lk 232

Kirjandus
---------

* Eesti rahvarõivaid XIX sajandist ja XX sajandi algult. Toimetanud Tamara Habicht, Aliise Moora, Harri Moora jt. Tallinn, Eesti Riiklik Kirjastus, 1957 lk. 207-209.

Välislingid
-----------

* Kanga viimistlemine
**Arthur Leopold Malmgren** (18/30. oktoober 1860 Tallinn – 3. veebruar 1947 Leipzig) oli Nõukogude Liidus tegutsenud Eestimaa päritolu luteri vaimulik.

1882 ja 1883–1889 (*cand. theol.*) õppis ta Tartu ülikooli usuteaduskonnas. 1927. aastal sai ta Leipzigi ülikooli usuteaduse audoktoriks.

16/28. oktoobril 1889 ordineeriti ta Riias, oli Viljandi linnakoguduse adjunkt, 1890–1891 Tallinna Toomkoguduse diakon, 1891–1916 Peterburi Püha Anna kiriku koguduse õpetaja, Smolna Maarja kiriku jutlustaja. 1891–1905 oli ta usuõpetaja Anna koolis ja 1891–1893 Smolna instituudis

1914–1916 oli ta Peterburi konsistooriumi assessor, alates 16/29. septembrist 1916 kindralsuperintendent ja vaimulik asepresident. 1920. aastal sai ta ülemkirikunõukogu juhatajaks, 1923 piiskopikonverentsi juhataja kohusetäitjaks, 1924 piiskopiks. 1925–1929 oli ta Leningradi vaimuliku seminari juhataja.

Pärast Theophil Meyeri surma 28. aprillil 1934 oli Arthur Malmgren ainus Nõukogude Liidus tegutsev luteri piiskop. 1936. aastal lubati tal lahkuda Saksamaale. Viimased 9 Nõukogude Liidus tegutsenud luteri vaimulikku arreteeriti järgmisel aastal.

Tema vanemad olid kaupmees Reinhold Malmgren ja viimase abikaasa Mathilde von Hansen.

20. detsembril 1889/1. jaanuaril 1890 abiellus ta Peterburis Adele Katharina Jürgensonniga (23. detsember 1863/4. jaanuar 1864 Peterburi – 23. detsember 1923 samas).
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib ajaarvamisega seotud lühendist;* EKr. *on olnud Eesti krooni lühend* |

---

**eKr** (varem *e. Kr.*) ehk **e.m.a** (varem *e. m. a.*) on tähis, mida kasutatakse kristliku ajaarvamise aastaarvude juures selleks, et märkida nende kuulumist selle ajaarvamise alla ning ajastusse enne selle ajaarvamise alguspunkti. Sel juhul näitab aastaarv, mitmenda aastaga enne aastat 1 pKr ("pärast Kristust") on tegemist. 

"eKr" loetakse "enne Kristust" või "enne Kristuse sündi" ja "e.m.a" loetakse "enne meie ajaarvamist" (inglise keeles *Before Common Era*).

"eKr" ja "e.m.a" paigutatakse aastaarvu järele. 

"e.m.a" on kasutusel peamiselt juhul, kui tahetakse vältida ajaarvamise seostamist kristlusega või Kristuse sündimisega. See kehtib muu hulgas nõukogudeaegse kirjanduse kohta, mis vältis seostamist kristlusega, ning usuteadusliku kirjanduse kohta, mis väldib võimalikku segiajamist Jeesuse tegeliku sünniajaga, eriti kui on juttu Jeesuse sünniajale lähedasest ajast. 

Aastale 1 pKr eelneb aasta 1 eKr, sellele omakorda aasta 2 eKr ja nii tagasi. 0. aastat ei ole. 

Selleks et teada saada, mitu aastat on möödunud mõnest aastast enne Kristust kuni mõne aastani pärast Kristust, tuleb liita aastaarvud ning lahutada üks aasta (see kehtib, kui kuupäev on sama).

Vaata ka
--------

* pKr
* BP
**Arthur Vierendeel** (10. aprill 1852 Leuven – 8. november 1940 Uccle) oli Belgia ehitusinsener ja ülikooli õppejõud, Vierendeeli sõrestiku leiutaja.

Ta sai magistrikraadi 1874. aastal ehituse ja mäenduse alal Leuveni katoliiklikus ülikoolis. Töötas insenerina La Louvière'is paiknevas metallitoodete firmas Nicaise et Delcuve. 1889. aastal valiti ta Leuveni katoliikliku ülikooli ehituskonstruktsioonide ja tugevusõpetuse professoriks (emiriteerus 1936. aastal).

Vierendeeli sillad
------------------

 *Pikemalt artiklis Vierendeeli sild*
1895. aastal leiutas ta sõrestiku tüübi, millel puudusid diagonaalsed jäigastavad elemendid. Hiljem nimetati see tüüp tema järgi Vierendeeli sõrestikuks. Vierendeeli leiutatud tarindus leidis rakendust Belgias, sealhulgas Belgia raudtee-ehituses (sillaehituses).

1897. aastal maailmanäitusel Brüsselis ehitas ta oma kulul 31,5-meetrise avaga silla.

Esimene sild, mis tema projekti järgi ehitati, oli 1902. aastal Avelgemi rajatud sild üle Schelde jõe.

Esteetiliste kaalutluste esiletõstmine
--------------------------------------

Grammene raudteesilla detailvaade (foto 2012)
Hiljem on ta avaldanud kirjutisi terase kasutamisest arhitektuuris ja insenerehitistes ning esteetika ja puhta inseneriteaduse (*pure engineering*) vahekorrast, öeldes, et metalltarindite dimensioonimisel tuleks eelkõige lähtuda esteetilistest kaalutlustest ja alles seejärel peaks kasutama matemaatilisi valemeid.

Teosed
------

* 1889 – 8-osaline käsiraamat "Cours de stabilité des constructions" ('Tarindi stabiilsuse kursus')

Vaata ka
--------

* Vierendeeli sõrestik

Viited
------

1. ↑  The Writings of Belgian Engineer Arthur Vierendeel (1852–1940). biblio.ugent.be

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Arthur Vierendeel** |
Orvieto katedraal
San Patrizio kaev
**Orvieto** on linn Itaalias Umbria maakonnas Terni provintsis. Orvieto asub platool 300 meetri kõrgusel merepinnast.

Ajalugu
-------

Orvieto oli etruskide üks kindlustatud keskusi. Belvedere tempel on üks väheseid enam-vähem säilinud etruskide ehitisi kogu Itaalias, ehkki ka see on varemeis. Säilinud on etruskide linnamüüri jäänuseid ja surnuaed sadakonna hauaga.

Rooma riik liidendas Orvieto 3. sajandil eKr. Pärast Rooma riigi langemist valdasid linna goodid ja langobardid. 10. sajandil asutati Orvieto linnriik, ehkki selle konsulid pidid andma truudusvande piiskopile. Linnal olid paavstiga lähedased suhted. Alates 1201 valitses linna podestaa. 1337 lubas paavst Gregorius XI linna asutada ülikooli. Tänapäeval on see osa Perugia ülikoolist.

Ajapikku langes linn järjest enam paavsti mõju alla. Podestaadeks said harilikult piiskopid ja millal linn Paavstiriigi alla kuuluma hakkas, polegi täpselt teada. Paavsti omandusse jäi linn kuni 1860. aastani.

Paavst Bonifatius VIII oli pärist Orvietost. Ta lasi linna iga värava juurde panna iseenese skulptuuri, millega teenis kriitikat oma paljudelt vaenlastelt. Skulptuurid annetas ta ise.

1527, kui Karl V väed Roomat rüüstasid, põgenes paavst Clemens VII Orvietosse. Kartes, et keisri väed tulevad talle järele, hakkavad linna piirama ja linna veevarud võivad lõppeda, laskis ta kaevata suurejoonelise kaevu. Selle rajas arhitekt Antonio da Sangallo noorem. Kaevu põhja läks kaks spiraalset kaldteed, kumbki mõeldud ühes suunas liikumiseks, et veekottidega koormatud muulad võiksid üksteist segamata nii alla kui ka üles liikuda.

Toomkirik
---------

Orvieto toomkirik (*Duomo*) on suurim Itaalia romaani-gooti katedraal. Ehitust alustati 1290. aastal ja valmimiseni kulus väidetavalt 300 aastat. Kiriku püstitamise ajendiks sai nn Bolsena ime, kus ühe Bolsena kiriku pühitsetud armulaualeivast olevat verd immitsenud. Bolsena imet kujutavad ka kiriku *Capella del Corporale* kabelis asuvad Ugoline di Prete Ilario freskod.

Kiriku arhitektiks on nimetatud Arnolfo di Cambiot, aga tänapäeval usutakse, et ehitustöid juhtis munk Bevignate Perugiast. Kiriku välisilmet kujundab valgete (travertiinist) ja roheliste (basaldist) kihtide vaheldumine. Kiriku fassaadi kaunistavad Lorenzo maitani 14. sajandist pärit skulptuurid. Kiriku sees on Fra Angelico freskod ja Luca Signorelli teos "Viimne kohtupäev" 1449–1451.

Viited
------

1. ↑  "Orvieto" (itaalia). DiPI Online - Dizionario di Pronuncia Italiana. Vaadatud 25.08.2021.
2. ↑  Popolazione Residente al 1° Gennaio 2018, vaadatud 16.03.2019.
**Arthur Võõbus** (28. aprill 1909 Matjama, Vara vald – 25. september 1988 Oak Park, Illinois, USA) oli eesti usuteadlane ja orientalist (sürioloog), aastatel 1933–1940 ka Eesti Evangeeliumi Luteriusu Kiriku tegevvaimulik.

Elulugu
-------

Arthur Võõbus lõpetas 1932. aastal Tartu Ülikooli, mille järel ordineeriti kirikuõpetajaks 21. augustil 1932. Aastatel 1933–1940 oli ta Tartu Pauluse koguduse õpetaja. Aastatel 1941–1942 tegi ta teaduslikku uurimistööd Saksamaal Mecklenburgis. 1943. aasta jaanuaris kaitses Tartu Ülikoolis usuteaduse doktori kraadi väitekirjaga "Munklus Süürias, Mesopotaamias, Pärsias kuni 10. sajandini".Aastatel 1943–1944 oli ta Tartu Ülikooli vana kirikuajaloo adjunktprofessor.

Arthur Võõbus põgenes 1944. aastal Nõukogude okupatsiooni eest Saksamaale ja siirdus sealt hiljem USA-sse.

Ta oli aastatel 1946–1948 Hamburgi Balti Ülikooli professor, 1948–1977 Chicago Ülikooli Uue Testamendi ja algkiriku ajaloo professor, alates 1978. aastast Toronto Usuteaduse Instituudi dekaan. Alates 1979. aastast oli Võõbus Iraagi Teaduste Akadeemia liige.

Võõbus tegeles peamiselt Lähis-Ida kirikulooliste paikade ja nendega seotud ajalooliste ning kiriklike tekstide uurimisega. Pärast Teist maailmasõda USA-s tegutsedes kujunes temast maailma juhtivaid süriolooge.

Teosed
------

* *Kummargil käsikirjade kohal*. Artiklikogumik. Koostanud Amar Annus. Sari "Eesti mõttelugu" nr 86, Ilmamaa, Tartu 2009, 424 lk

Viited
------

1. ↑  Uus usuteaduse doktor. Eesti Sõna, 26. jaanuar 1943

Kirjandus
---------

* Karl Raudsepp, *Arthur Võõbus 1909–1988* (monograafia). EELK Usuteaduse Instituut, Toronto 1990, 230 lk (Arthur Võõbuse trükiste nimestik lk 184–200)

Välislingid
-----------

* Prof. Arthur Võõbus surnud Teataja, 15. oktoober 1988, nr 19, lk 9
* Amar Annus, "100 aastat maineka teadlase Arthur Võõbuse sünnist" Eesti Kirik, 29. aprill 2009
**Nikolai Aleksejevitš Troitski** (vene keeles *Николай Алексеевич Троицкий*; 19. detsember 1934 Novorepnoje, Nižne-Volžski krai – 28. mai 2014 Saratov) oli vene ajaloolane, Venemaa sõjateaduste akadeemia tegevliige (1996).

Nikolai Troitski lõpetas 1954. aastal  Tšernõševski-nimelise Saratovi Riikliku Ülikooli ajalooteaduskonna. 1971. aastal sai ajaloodoktori kraadi (väitekiri "Политические процессы в России (1871–1891 гг.)"). Aastatel 1975–2001 oli ta Saratovi ülikooli ajalookateedri juhataja. Professorikutse sai 1972. aastal.

Troitski peamine uurimisteema oli Venemaa 19. sajandi ajalugu, sealhulgas 1812. aasta isamaasõda. Avaldas 37 monograafiat ja üle 400 artikli.

Teoseid
-------

* *1812. Великий год России*. (1988)
* *Александр I и Наполеон*. (1994)
* *Фельдмаршал Кутузов: мифы и факты*. (2003)
* *Александр I против Наполеона*. (2007)

Viited
------

1. ↑  Троицкий Николай Алексеевич). sgu.ru
Percy John Heawood
**Percy John Heawood** (8. september 1861 Newport, Shropshire – 24. jaanuar 1955 Durham) oli Ühendkuningriigi matemaatik.

Ta omandas hariduse Ipswichi Queen Elizabeth's Schoolis ja Exeter College'is Oxfordis.

Kogu tema töine tegevus möödus Durhami ülikoolis, kuhu ta oli 1885. aastal õppejõuks määratud. Ta pidas ka mitmesuguseid muid ameteid. Teda autasustati panuse eest Durhami ajaloolise kindluse kaitsmisel.

Heawood pühendas peaaegu kogu elu neljavärviprobleemi lahendamisele. 1890. aastal avastas vea selle 11 aastat kehtivaks peetud Alfred Kempe tõestuses. Sellega oli neljavärviprobleem uuesti avatud ning Heawood püstitas ka ühe lihtsama – viievärviprobleemi. Probleemi tõestuseni jõuti alles 1976. aastal.

Kolleeg G. A. Dirac iseloomustab teda nii: "Välimuselt, käitumiselt ja mõttelaadilt oli Heawood ekstravagantselt ebatavaline inimene. Tal olid vägevad vuntsid, veidi küürus hoiak. Tavaliselt kandis ta iidselt kujundatud riietust ja käekotti. Tema kõnnak oli peen ja kiirustav, ja sageli saatis teda koer, kes oli lubatud ka tema loengutele. Tema läbinähtav siirus, vagadus ja heasüdamlikkus, ja tema ekstsentrilisus ning harukordne segu naiivsusest ja nutikusest tagasid tema vastu mitte ainult lummava huvi, vaid ka kolleegide austuse."  Talle meeldis ka maatöid teha, tema huvideringi kuulus heebrea keel.

Durhami ülikool tunnustab igal aastal üht edukat matemaatikatudengit Heawoodi preemiaga.

Vaata ka
--------

* Heawoodi graaf

Viited
------

1. ↑  Journal of the London Mathematical Society No. 38 (1963), 263-277.
Imre Kaas Kanal 2 mälumängusaates "Mis? Kus? Millal?"
**Imre Kaas** (sündinud 5. septembril 1983 Tootsis) on eesti ajakirjanik, suhtekorraldaja ja riigiametnik.

Imre Kaas on sündinud Pärnumaal Tootsi alevikus. Elanud Pärnumaal Kabli külas ja Pärnu linnas.

Töökohad
--------

Imre Kaas on töötanud reporterina Pärnu Postimehes ja toimetajana Raadio Pärnus. Aastatel 2003–2021 töötas ta telekanalis Kanal 2. 

Aastail 2006–2013 juhtis Imre Kaas kriminaaluudiste saadet „Krimi". 2013. aastast aitas Kaas teha Kanal 2 uudistesaadet "Reporter". Ta on osalenud kahel hooajal Kanal 2 mälumängusaates "Mis? Kus? Millal?", kus Tiit Naaritsa juhitud võistkonnas tuldi esimese hooaja võitjaks.

Veebruarist 2021 töötab Kaas Terviseameti kommunikatsioonijuhina.

Publikatsioonid
---------------

Imre Kaas on kirjutanud kaks raamatut: Estonia katastroofi käsitleva „Raske tee tõeni" (2003) ja jäägrikriisist rääkiva "Jäägrimässu anatoomia" (2013).

Viited
------

1. ↑  Terviseameti uueks kommunikatsioonijuhiks saab Imre Kaas. ERR Uudised, 03.02.2021.

Välislingid
-----------

* Pildid: Imre Kaas esitles raamatut "Jäägrimässu anatoomia", Postimees, 26. november 2013
* Imre Kaas teeb krimisaate juhtimisega lõpparve, Õhtuleht, 27. august 2013
* Imre Kaas: Eestis ei pea reporterid oma elu pärast kartma, see on rohkem meie idanaabrite probleem, ohmygossip.ee, 22. juuni 2011
* Imre Kaas. Jäägrimässu anatoomia. Kirjastus Pegasus, 2013.
**Nikolai Nikolajevitš Romanov** (vene keeles Николай Николаевич Романов; 22. august (vkj 9. august) 1913 Kamjanske, Jekaterinoslavi kubermang – 26. september 1993 Moskva) oli Nõukogude Liidu riigi- ja sporditegelane. 

Romanov oli aastatel 1939–1947  Üleliidulise Leninliku Kommunistliku Noorsooühingu Keskkomitee sekretär. 1945. aastal määrati ta ühtlasi NSV Liidu Rahvakomissaride Nõukogu juures asuva Kehakultuuri ja Spordi Üleliidulise Komitee esimeheks (1946. aastast NSV Liidu Ministrite Nõukogu juures asuv Kehakultuuri ja Spordi Üleliiduline Komitee). Aastatel 1948–1953 oli ta sama komitee aseesimees, 1953–1954 NSV Liidu Tervishoiuministeeriumi juures asuva Kehakultuuri ja Spordi Peavalitsuse ülem ja ühtlasi NSV Liidu tervishoiu ministri asetäitja ning 1954–1959 taasloodud NSV Liidu MN juures asuva Kehakultuuri ja Spordi Üleliidulise Komitee esimees. 

Pärast komitee likvideerimist valiti Romanov 1959. aastal NSV Liidu Spordiühingute ja Spordiorganisatsioonide Liidu kesknõukogu esimeheks. Aastatel 1962–1975 oli ta Üleliidulise Ametiühingute Kesknõukogu sekretär. 

1975. aastal saadeti Romanov pensionile.

Aastatel 1966–1971 oli ta NLKP Keskkomitee liikmekandidaat.

Välislingid
-----------

* Романов Николай Николаевич. knowbysight.info
**Nikolai Tann** (4. mai 1890 Kooraste-Kaagvere vald, Võrumaa – 27. oktoober 1963) oli eesti õpetaja.

Elukäik
-------

Nikolai Tann sündis talupidaja ja ehitusmeistri Augusti pojana. Õppinud Kooraste-Kaagvere vallakoolis, Otepää-Tammemäe ja Kanepi kihelkonnakoolis, Võru linnakoolis, mille lõpetas kiituskirjaga 1908. aastal. Õppinud Peterburis Õpetajate Instituudis ja 1929. aastal lõpetas Tartu ülikooli juures korraldatud kaheaastased keskkooliõpetajate ettevalmistuskursused. 

Töötas õpetajana Urvaste-Koigu vallakoolis, Ahja-Valgesoo ja Nasina algkoolis, Võnnu kihelkonnakoolis ja eesti keele õpetajana Tartu Vene gümnaasiumis, Põltsamaa reaalgümnaasiumis (3 aastat), Väike-Maarja reaalgümnaasiumis (1 aasta) ja Läänemaa ühisgümnaasiumis (7 aastat), kust gümnaasiumi koondamise tagajärjel siirdus õpetajaks Kärdla alg- ja täienduskooli. 1935. aastast juhatas Raja vene õppekeelega algkooli.

Tegevus
-------

Seltskonnategelasena oli Nikolai Tann Ahja-Valgesoo Rahva Raamatukogu Seltsi asutaja ja töötas selle juhatuses, 1918–1919 oli tegev Tartu kirjastuse Ühistöö agitatsiooniosakonna juhatajana. Osales juhatusliikmena Haapsalu Kaunistamise Seltsis, Läänemaa Muuseumi ühingus, Läänemaa Rahvaülikooli seltsis, Hõimuühingus jne. Oli Haapsalu linnavolinik ja Kärdla alevivolinik, töötas Haapsalu ja Kärdla kirikunõukogus. Nikolai Tann oli tegev Eesti Kirjanduse Seltsi ja Karskusliidu usaldusmehena. 

Tegi kaastööd vene ajakirjale Vestnik Znanija ja ajalehtedele Škola i Žizn, Postimees, Päevaleht, Maa Hääl. Avaldas artikleid ajakirjades Agu ja Eesti Kirjandus ja vaimulikke luuletusi Noorte Elus, Eesti Kirikus ja mujal. Tõlkis vene ja soome keelest. Nikolai Tann kujundas ja kirjastas "Uurali Soome-Ugri Samojeedi rahvaste hargnemis- ja keele puu", mille redigeeris prof Lauri Kettunen, koolides kasutusel olnud seinatabelid "Käänded, mis käivad ainsuse omastava järele" ja "Eesti deklinatsioonide liigitelu ülevaade".

Isiklikku
---------

Nikolai Tann on oli abielus soomlannaga, kellega sündis neil seitse last.

Allikad
-------

* Nikolai Tanni 50 aasta sünnipäeva ja 30 aasta ametijuubel – Maa Hääl, 3.05.1940