recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Sewen** on Eesti *pop rock*'i bänd, mis asutati kevadel 2014. Bändi liikmed on Mihkel Ratt (vokaal, kitarr), Meelis Paas (kitarr), Gunnar Viese (basskitarr) ja Eimel Kaljulaid (trummid, vokaal).

Ajalugu
-------

Ansambli asutamise mõtte autorid olid Meelis Paas (kitarr) ja Gunnar Viese (bass), kes tegid ansamblite Terminaator ja The Sun pikaajalisele liikmele Eimel Kaljulaidile ettepaneku asuda trummaritoolile. Pärast kuudepikkust lugude lihvimist liitus bändiga telesaadetes "Eesti otsib superstaari" ja "Kaks takti ette" tuntust kogunud laulja Mihkel Ratt ning Sewen oli sündinud.

Suvel 2014 salvestas bänd HND stuudios esimese singli "Oled mu meeltes", mille miksis Aksu Hanttu (Nightwish, Petr Elfimov, Ari Koivunen) ning masterdas Svante Forsbäck (Rammstein, Volbeat, Sunrise Avenue, The Rasmus). "Oled mu meeltes" on muusikaliselt bändi ühislooming ning sõnad kirjutas Kadri Luik. Singel avaldati 20. novembril 2014 ning on saadaval Spotify ja iTunesi vahendusel.

12. detsembril 2014 avaldati lihtne "Oled mu meeltes" muusikavideo. Värske video režissööriks, operaatoriks ja monteerijaks oli Kristian Künk, kelle tehtud tööde nimistus on ka Epp Kõivu video loole "Linn on minu". Seweni video "Oled mu meeltes" bändivõtted toimusid Pärnus rokiklubis Volume ja öisel Tallinna–Narva maanteel ning Tallinna tänavatel.

3. märtsil 2015 ilmus bändi teine singel ja video "Öö lühikeseks jääb".

Koosseis
--------

* Mihkel Ratt (vokaal, kitarr)
* Meelis Paas (kitarr)
* Gunnar Viese (bass)
* Eimel Kaljulaid (trummid, vokaal)

Diskograafia
------------

### Singlid

* "Oled mu meeltes" (2014)
* "Öö lühikeseks jääb" (2015)
* "Libised käest" (2015)

### Videod

* "Oled mu meeltes" (2014)

Viited
------

1. ↑

Välislingid
-----------

* Ansambli koduleht
* Ansambel Facebookis
* Ansambel Youtube'is
* Rock Café pikim järjekord on olnud 350 meetrit pikk. Õhtuleht, 8. oktoober 2014
* KUULA: Mihkel Ratti bänd Sewen ilmutas esiksingli "Oled mu meeltes". Õhtuleht, 25. november 2014
* Mihkel Rati uus superbänd Sewen ilmutas esiksingli «Oled mu meeltes». Elu24, 25. november 2014
* Mihkel Rati uus bänd Sewen ilmutas esiksingli "Oled mu meeltes". Delfi/Publik, 25. november 2014
* Galerii! Mihkel Rati ansambel Sewen filmis videot uuele menusinglile. Elu24, 1. detsember 2014
* Mihkel Rati värskeim projekt Sewen avaldas video menuloole "Oled mu meeltes". Delfi/Publik, 16. detsember 2014
* Vaata: Mihkel Rati rokkbänd Sewen avaldas menuloole musavideo. Elu24, 16. detsember 2014
* Millest sündis ansambel Sewen? Kanal 2 "Reporter", 16. detsember 2014
Hongkongi saare asukoht Hongkongi eripiirkonnas
Õhtune vaade Hongkongi saarele North Pointist, saare idapoolseimast tipust
Hongkongi saare panoraam vaadatuna Kowloonilt
Hongkongi ookeanipargi õhutrammilt tehtud foto esiplaanil on Hongkongi Kesksaar ja tagaplaanil Repulse'i laht.
Kornhill ja Shau Kei Wan Idapiirkonnas
**Hongkongi saar** (inglise keeles **Hong Kong Island**, hiina keeles 香港島) on saar Hongkongi erihalduspiirkonna lõunaosas Hiina Rahvavabariigis. 2008. aastal oli saarel 1 289 500 elanikku ja saare asustustihedus oli 16 390 el/km². Saare pindala on 80,5 km2, pikkus 1 km ja laius 1–9 km. Saare kõrgeim punkt Victoria mäetipp jääb 573,3 m üle merepinna.

Kui Esimese oopiumisõja ajal okupeeris Suurbritannia Hongkongi saare, asus sellel vaid tosin kaluriküla kokku 3000 elanikuga. 1842. aastal andis Hiina saare Nankingi rahulepingu kohaselt igaveseks Suurbritanniale ning kuninganna Victoria auks rajas Briti armee sinna asula nimega Victoria. Saar tagastati Hiina Rahvavabariigile 1997. aastal, 1984 sõlmitud Hiina-Briti ühisdeklaratsiooni alusel.

Keskpiirkond on Hongkongi ajalooline, poliitiline ja majanduslik kese. Saare põhjarannik on sügavaveelise Victoria lahe lõunakallas, mistõttu Hongkongi arengut on suuresti toetanud merekaubandus.

Saarel paikneb mitu Hongkongi tuntumat vaatamisväärsust, näiteks Victoria mäetipp, ookeanipark, mitu ajaloolist hoonet ja suurt ostukeskust. Saare mäeahelikud on hinnatud matkajate seas.

Hongkongi saar ja Kowloon moodustavad Hongkongi põhilise linnapiirkonna. Kokku on nende pindala umbes 88,3 km² ja rahvaarv (saare põhjaosas ja Kowloonis) 3 156 500, rahvastiku tihedus seega 35 700/km².

Viited
------

1. ↑  Census and Statistics Department "Hong Kong Monthly Digest of Statistics" Hong Kong, 2009, lk 4
2. ↑  Census and Statistics Department "Population and Vital Events" Hong Kong, 2008, lk 4

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Hongkongi saar** |
Pavel Kogan (2008)
**Pavel Leonidovitš Kogan** (vene keeles Павел Леонидович Коган; sündinud 6. juunil 1952 Moskvas) on Venemaa viiuldaja ja dirigent, Venemaa rahvakunstnik.

Ta on 1989. aastast Moskva Riikliku Akadeemilise Sümfooniaorkestri peadirigent ja kunstiline juht. Ühtlasi oli ta aastatel 1998–2005 Ameerika Ühendriikide Utah' osariigi sümfooniaorkestri kutsutud peadirigent.

Ta lõpetas Tšaikovski-nimelise Moskva Riikliku Konservatooriumi üheaegselt kahel erialal – viiuli ja dirigeerimise erialal. Üliõpilasena võitis 1970. aastal Helsingis Sibeliuse rahvusvahelise viiuldajate konkursi. Dirigendidebüüt toimus tal 1972. aastal NSV Liidu Riikliku Akadeemilise Sümfooniaorkestriga.

Tunnustus
---------

* 1970 – Sibeliuse rahvusvahelise viiuldajate konkursi laureaat
* 1987 – Vene NFSV teeneline kunstnik
* 1994 – Venemaa Föderatsiooni rahvakunstnik
* 1997 – Venemaa Föderatsiooni riiklik preemia

Isiklikku
---------

Moskva riiklik sümfooniaorkester koos dirigent Pavel Koganiga (2013)
Viiuldajad olid ka isa Leonid Kogan, ema Jelizaveta Gilels ja poeg Dmitri Kogan. Onu Emil Gilels oli kuulus pianist ning õde Nina Kogan on pianist ja muusikapedagoog.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Павел Коган (дирижер), Россия. msso-kogan.ru

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Pavel Kogan** |

* Павел Коган: «Гении не рождаются каждые пять лет». Intervjuu Pavel Koganiga. gornovosti.ru, 4. detsember 2013
|  |
| --- |
|  |
|  |
| Kuld | 2018 | jäähoki |
| Pronks | 2002 | jäähoki |
|  |
| Kuld | 2012 | jäähoki |
| Hõbe | 2010 | jäähoki |
| Pronks | 2005 | jäähoki |
| Pronks | 2016 | jäähoki |

**Pavel Valerjevitš Datsjuk** (vene keeles Па́вел Вале́рьевич Дацю́к; sündinud 20. juulil 1978 Sverdlovskis) on Venemaa jäähokimängija, kes mängib keskründajana KHL-i klubis Jekaterinburgi Avtomobilist.

Datsjuk alustas karjääri hooajal 1996–97 Venemaa kõrgliiga klubis Jekaterinburgi Spartakis, kus mängis kokku kolm hooaega.

1998. aastal valiti ta NHL-i *draft* '​is Detroit Red Wingsi poolt 171. valikuna.

Hooajad 1999–00 ja 2000–01 mängis ta Kaasani AK Barsis. Detroit Red Wingsiga liitus ta hooajal 2001–02. Kokku mängis ta aastatel 2001–2016 Red Wingsis 14 hooaega; hooajal 2004–05 mängis Moskva Dinamos, tulles Venemaa meistriks, ja 2012–13 Moskva CSKAs.

Red Wingsi meeskonnas võitis ta Stanley karika aastatel 2002 ja 2008. Aastatel 2008, 2009 ja 2010 pälvis ta NHL-i parimale kaitsvale ründajale antava Frank J. Selke Trophy. Lisaks pälvis ta neljal korral Lady Byng Memorial Trophy. NHL-i tähtede mängule valiti ta kokku neljal korral.

2016. aastal sõlmis ta Peterburi SKA-ga kahe aasta pikkuse lepingu. Hooajal 2016–17 võitis ta klubiga Gagarini karika. 2018. aasta aprillis pikendas ta lepingut Peterburi SKA-ga aasta võrra. 2019. aasta juunis sõlmis ta aastase lepingu Jekaterinburgi Avtomobilistiga.

Aastatel 2011 ja 2013 on ta pälvinud Venemaa parimale jäähokimängijale antava Kharlamovi auhinna.

Venemaa jäähokikoondise koosseisus on ta tulnud 2012. aastal maailmameistriks. Olümpiamängudelt on ta Venemaa meeskonnaga võitnud pronksi (2002) ja kulla (2018). Venemaa koondisse kuulus ta ka veel 2006. 2010. ja 2014. aasta taliolümpiamängudel. 2018. aastal võidetud olümpiakullaga sai ta üheks vähetest mängijatest, kes on võitnud karjääri jooksul olümpiakulla ja Stanley karika ning tulnud maailmameistriks.

2017. aastal valiti ta NHL-i saja kõigi aegade parima mängija hulka.

Välislingid
-----------

* Pavel Datsjuk veebilehel hockeydb.com
* Pavel Datsjuk veebilehel eliteprospects.com
Pavel Francouz (2015)
**Pavel Francouz** (sündinud 3. juunil 1990 Plzeňis) on Tšehhi jäähokimängija, kes mängib väravavahina NHL-i klubis Colorado Avalanche.

Ta alustas klubikarjääri kodulinna klubis HC Plzeň, mille koosseisus debüteeris ta Tšehhi kõrgliigas hooajal 2008–09. Tšehhi kõrgliigas on ta mänginud veel HC Oceláři Třineci ja HC Litvínovi ridades. Hooajal 2014–15 tuli ta Litvínoviga Tšehhi meistriks. Hooaegadel 2012–13 ja 2014–15 valiti Francouz Tšehhi liiga hooaja parimaks väravavahiks ning hooajal 2014–15 lisaks väljalangemismängude väärtuslikumaks mängijaks.

Aastatel 2015–2018 mängis ta kolm hooaega KHL-i klubis Tšeljabinski Traktor. 2017. aastal osales ta KHL-i tähtede mängul. Hooaegadel 2016–17 ja 2017–18 oli ta liigas parima tõrjeprotsendiga väravavaht. Hooajal 2017–18 valiti ta liiga hooaja parimaks väravavahiks ja liiga hooaja sümboolsesse koosseisu.

2018. aasta mais sõlmis ta lepingu Colorado Avalanche'iga. Hooajal 2018–19 mängis ta põhiliselt American Hockey League'i klubis Colorado Eagles. Järgmisel hooajal jagas ta Philipp Grubaueriga Avalance'i põhiväravakohta. Põhihooajal pääses Francouz väljakule 34 mängus, saades 21 võitu. 2020. aasta veebruaris pikendas ta Avalanche'iga lepingut kahe aasta võrra.

Tšehhi jäähokikoondisse on Francouz kuulunud kuutel maailmameistrivõistlustel ja 2018. aasta taliolümpiamängudel.

Välislingid
-----------

* Pavel Francouz NHL.com lehel
* Pavel Francouz hockeydb.com lehel

| * v
* r
Colorado Avalanche |
| --- |
| 
**Väravavahid**: Pavel Francouz **·** Aleksandr Georgijev |
| 
**Kaitsjad**: Bowen Byram **·** Samuel Girard **·** Brad Hunt **·** Erik Johnson **·** Jack Johnson **·** Kurtis MacDermid **·** Cale Makar **·** Josh Manson **·** Devon Toews |
| 
**Ründajad**: Andrew Cogliano **·** J. T. Compher **·** Lars Eller **·** Darren Helm **·** Gabriel Landeskog **·** Artturi Lehkonen **·** Nathan MacKinnon **·** Denis Malgin **·** Ben Meyers **·** Alex Newhook **·** Matt Nieto **·** Valeri Nitšuškin **·** Logan O'Connor **·** Mikko Rantanen **·** Evan Rodrigues |
**Ramil Guliyev** (aseri keeles *Ramil Eldar oğlu Quliyev*; sündinud 29. mail 1990 Bakuus Aserbaidžaani NSV-s) on aseri päritolu Türgi kergejõustiklane.

Ta on spetsialiseerunud 60 m, 100 m ja 200 m jooksule. Maailma- ja Euroopa meister 200 m jooksus.

Guliyev sai 2011. aastal Türgi kodakondsuse. Tema sõnul olid ka Venemaa ja Katar pakkunud talle kodakondsust.

2013. aasta Vahemere mängudel sai Guliyev 100 ja 200 m jooksus hõbemedali. Nii 2014. aasta Euroopa meistrivõistlustel Zürichis kui ka 2015. aasta maailmameistrivõistlustel Pekingis oli ta 200 m jooksus kuues. Suveuniversiaadil Gwangjus 2015. aastal sai ta pronksmedali 100 ja 200 m jooksus.

Guliyev tuli 2016. aasta Euroopa meistrivõistlustel Amsterdamis 200 m jooksus teiseks ajaga 20,51 ja sai 100 m kuuenda koha. 2016. aasta olümpiamängudel Rio de Janeiros saavutas ta 200 m jooksus kaheksanda koha.

6. juunil 2017 alistas Guliyev 100 m jooksus 10 sekundi piiri ajaga 9,97. Ta tuli 200 m jooksus 2017. aastal Londonis maailma meistriks ajaga 20,09. 2018. aasta Vahemere mängudel võitis Guliyev 200 m kulla ja 4x100 m teatejooksus hõbemedali. Samal aastal Euroopa meistrivõistlustel Berliinis tuli ta 200 m jooksus Türgi rekordiga 19,76 Euroopa meistriks. 4x100 m jooksus jooksis ta viimses vahetuses oma meeskonnale hõbemedali.

Isiklikud rekordid
------------------

Väljas
* 100 m: 9,97 (2017)
* 200 m: 19,76 (2018)

Sees
* 60 m: 6,58 (2012)
* 200 m: 21,05 (2012)

Välislingid
-----------

* Ramil Guliyev Rahvusvahelise Kergejõustikuliidu kodulehel Muuda Vikiandmetes

| * v
* r
Meeste 200 m jooksu maailmameistrid |
| --- |
| 
1983: Calvin Smith • 1987: Calvin Smith • 1991: Michael Johnson • 1993: Frankie Fredericks • 1995: Michael Johnson • 1997: Ato Boldon • 1999: Maurice Greene • 2001: Konstantínos Kentéris • 2003: John Capel • 2005: Justin Gatlin • 2007: Tyson Gay • 2009: Usain Bolt • 2011: Usain Bolt • 2013: Usain Bolt • 2015: Usain Bolt • 2017: Ramil Guliyev • 2019: Noah Lyles • 2022: Noah Lyles |
**Pavandenė** on alev Leedus Telšiai rajoonis Varniai vallas. Alev asub Varniai regionaalpargi territooriumil. Vene keeles oli alevi kohta kasutusel nimekuju Повондень.

Ajalugu
-------

Asula sai alguse XIV sajandil. Aastast 1596 on teada, et seal asus Pavandenė mõis. Mõisa omanik Jonas Burba Gervydas jagas valduse oma viie poja vahel, küla ise läks neist kahe – Stanislovase ja Mykolase – valdusse.

Aastal 1773 läks asula Bouffalide valdusse. Hiljem on asula kuulunud veel Danilevičitele ja Sakelistele. Aastal 1831 moodustasid ülestõusnud Pavandenė elaniku väesalga. Asulast sai alev aastal 1972.

Pavandenė kirik

Viited
------

1. ↑  2011. aasta Leedu rahvaloendus, vaadatud 2.02.2015.
2. ↑  Повондень. Географическо-статистический словарь Российской империи, Kd. 4 (Павастерортъ — Сятра-Касы). СПб, 1868, 131 lk.

Välislingid
-----------

 Pavandenė – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Artikkel alevi ajaloo kohta (*leedu keeles*)
* Teine artikkel alevi ajaloo kohta (*leedu keeles*)
* Pavandenė hiiemägi YouTube'is
* Alev portaalis vietoves.Lt
**Herman Sumberg** (ka Hermann Sumberg; 12. august 1890 Lõve vald − 25. veebruar 1964 Kiviõli) oli eesti vandeadvokaat, poliitik ja seltskonnategelane, Jaan Tõnissoni üks lähemaid aatekaaslasi.

Elukäik
-------

Alghariduse sai Herman Sumberg Aidu vallakoolis ning Paistu ja Kärstna kihelkonnakoolis. 1912. aasta kevadel lõpetas Hugo Treffneri Gümnaasiumi ja astus sama aasta kevadel Tartu Ülikooli õigusteaduskonda. Ülikooli lõpetas ta 1918. aastal.

1918. aastal määrati Viljandi linna miilitsaülemaks ja 18. juulil 1918 linnasekretäriks. Edasi töötas ta Eesti Vabariigi Toitlusministeeriumis asjadevalitsejana. 1920-ndatel suundus Herman Sumberg tagasi Tartusse, kus tegutses kohtu-uurija ja prokuröri abina ning alates 1924. aastast vandeadvokaadina.

1924–1926 oli Herman Sumberg Postimehe tegevtoimetaja. 1929–1930 oli Rahvusliku Keskerakonna saadikuna Riigikogu IV koosseisu liige. 1920. aastatest kuni 1940. aastani kuulus pidevalt Tartu linnavolikokku.

1943. aastal osales Eesti juhtivate poliitikute ja Saksa võimude vahelistes läbirääkimistes, kuid Eesti autonoomiat või iseseisvust ei õnnestunud seeläbi saavutada. 1943. aastast oli Herman Sumberg seotud ka Eesti Vabariigi Rahvuskomitee loomisega.

1944. aastal ei õnnestunud Sumbergidel Eestist lahkuda ning 1945. aasta 24. aprillil arreteeris Herman Sumbergi NKVD. Vangilaagris viibis 1951. aasta septembri lõpuni.

Elas elu lõpuni Kiviõlis, kuna Tartusse naasmine oli talle võimude poolt keelatud.

Maetud Tartu Raadi kalmistule.

Tegevus EÜS-is
--------------

Astus Eesti Üliõpilaste Seltsi 1912. aastal. Oli aastatel 1940–1944 vilistlaskogu esimees. Läbi kogu Saksa okupatsiooni aja toimusid Herman Sumbergi kodus Tartus (Lai tn 6) EÜSi ja vilistlaskogu ühised illegaalsed koosolekud. 1943. aasta suvel korraldas Sumberg oma maakodus Palamusel EÜSi suvepäevad.

Isiklikku
---------

Abikaasa: Magdaleena Sumberg (sünd Ormisson, 1891–1974). Noorem vend oli Voldemar Sumberg, Tervishoiu Muuseumi asutaja ja esimene juhataja ning Otto Tiefi valitsuse sotsiaalminister.

Viited
------

1. ↑  Wiljandimaalt. Ametist wabastatud on Viljandi linna miilitsaülem Martinson, tema enese sellekohase palme peale. Martinsoni asemele waliti linnamalitsuse poolt linna miilitsaülemaks õigusteaduse üliõpilane Hermann Sumberg, kes ka 1. jaanuaril ametisse astus. Maaliit: Eesti Maarahva Liidu häälekandja, nr. 2, 4 jaanuar 1919
2. ↑  Postimees 13.08.1930
3. ↑  Postimees 12.08.1935
4. 1 2 3  ERAF.130 SM.1.8930
5. ↑  "Eesti Üliõpilaste Selts paguluses" Artur Grönberg Toronto, 1979, lk. 49
6. ↑  Tartu Institute Toronto, Karl Auna arhiiv  08 - 43
Kaart
**Laitse aiandusühistute tee** (registrinumber 11382) on kõrvalmaantee Saue ja Lääne-Harju vallas. 

Tee pikkus on 4,6 km, millest lõviosa on Saue vallas ning Lääne-Harju valda jääb vaid umbes 100 meetri pikkune lõik pärast Vahepere silda Vasalemma jõel. 

Tee saab alguse Kaasiku külas Laitse raudteepeatuses, ta ületab 150 meetri pärast Munalaskme–Laitse tee ning 5. kilomeetril Vasalemma jõe. Tee kulgeb läbi Kaasiku, Vansi, Laitse ja Lemmaru küla. Tee lõpeb Lemmaru külas, Lääne-Harju vallas. 

Tee ületab ühe truubi ja ühe silla. 

Bussipeatusi teele ei jää.

Kuni 2,4 kilomeetrini on tee mustkattega, edasi jätkub kruusatee. Tee on klassita. Liiklussagedus on mustkattega teeosas 200-500 autot ööpäevas, edasi kuni 200 autot ööpäevas. Kiiruspiirangute kohta andmed puuduvad. Tee on valgustatud raudteepeatuse ja Munalaskme–Laitse tee vahel.

Viited
------

1. ↑  "Teeregister". Originaali arhiivikoopia seisuga 6. oktoober 2014. Vaadatud 3. oktoobril 2014.
2. ↑  Maa-ameti kaardiserver
| Medalikohad |
| --- |
| Jugoslaavia esindaja |
|  Olümpiamängud |
| Kolmas koht | 1984 | I kergekeskkaal |
| Maailmameistrivõistlused |
| Kolmas koht | 1982 | I kergekeskkaal |
| Kolmas koht | 1986 | I kergekeskkaal |
| Euroopa meistrivõistlused |
| Teine koht | 1981 | I kergekeskkaal |
| Teine koht | 1983 | I kergekeskkaal |
| Kolmas koht | 1985 | I kergekeskkaal |

**Mirko Puzović** (serbiapäraselt **Мирко Пузовић**; sündinud 24. aprillil 1956 Kragujevacis Šumadija ringkonnas, Serbias) on Serbia ja Jugoslaavia endine poksija, rahvuselt serblane. Ta oli kokku vähemalt kolmekordne Jugoslaavia meister aastatel 1981, 1982 ja 1987.

Puzović sai I kergekeskkaalus (kuni 63,5 kg) 1984. aasta Los Angelese olümpiamängude poksivõistlustel pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale kuldmedali- ja olümpiavõitjale Jeremy Page'ile (USA).

Puzović sai I kergekeskkaalus (kuni 63,5 kg) pronksmedali 3. maailmameistrivõistlustel (München, 1982), kaotades poolfinaalis hilisemale kuldmedalivõitjale ja maailmameistrile Carlos Garcíale (Kuuba) ning 4. maailmameistrivõistlustel (Reno, 1986), kaotades poolfinaalis hilisemale kuldmedalivõitjale ja maailmameistrile Vassili Šišovile (NSV Liit).

Puzović sai I kergekeskkaalus hõbemedali (kuni 63,5 kg) 24. Euroopa meistrivõistlustel (Tampere, 1981) ning 25. Euroopa meistrivõistlustel (Varna, 1983), kaotades finaalis kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Vassili Šišovile (NSV Liit). Ta sai I kergekeskkaalus (kuni 63,5 kg) 26. Euroopa meistrivõistlustel (Budapest, 1985) pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale Imre Bacskaile (Ungari).

Viited
------

1. ↑  23. suveolümpiamängude poksivõistlus. Los Angeles 1984. Tulemused inglise keeles
2. ↑  3. maailmameistrivõistlused poksis. München 1982. Tulemused inglise keeles
3. ↑  4. maailmameistrivõistlused poksis. Reno 1986. Tulemused inglise keeles
4. ↑  24. Euroopa meistrivõistlused poksis. Tampere 1981. Tulemused inglise keeles
5. ↑  25. Euroopa meistrivõistlused poksis. Varna 1983. Tulemused inglise keeles
6. ↑  26. Euroopa meistrivõistlused poksis. Budapest 1985. Tulemused inglise keeles

Välislingid
-----------

* Mirko Puzović veebisaidil Olympedia Muuda Vikiandmetes
**Herman Heinla** (kuni 1937 **Herman Hobustkoppel**; 22. juuli 1921 Pärase küla, Muhumaa – 29. detsember 1996) oli eesti kunstnik.

1941 lõpetas ta Tallinna Kunsttööstuskooli.

Heinla värvati juunis 1944 Saksa okupatsioonivägede tagavaraüksusse. Nõukogude võim vahistas ta 4. detsembril 1944. Kümne kuu pärast määrati talle 15 aastat vangistust, millele pidi järgnema 5 aastat asumist. Teda süüdistati Saksa vastuluuregrupis Tümler ja Nõukogude-vastases põrandaaluses vastupanuliikumises osalemises.

Ta oli aastatel 1945–1948 vangilaagris Arhangelski oblastis ja 1948–1954 Komi ANSV-s. Laagris kogus ta tuntust kunstnikuna, sai laagrikunstnikuks ning endale isegi eraldi ateljee. Ta esines Komi ANSV kunstinäitustel ja võeti Komi Kunstnike Liidu liikmeks. Vangilaagrist vabanes ta novembris 1954.

Ta naasis Eesti NSV-sse omavoliliselt 1964 ja asus Harju rajooni Kurtnasse, leides tööd Tallinnas Silikaltsiidi TUI-s kunstnik-graafikuna. Ametliku loa Eestis elamiseks sai ta 1965.

Looming
-------

Tema maalinäitusi on korraldatud Muhus, Kuressaares, Tallinnas ja Soomes. Tema kujundatud on Muhu valla sümboolika ja Muhu Põhikooli embleem.

Üht tema Komimaa vangilaagriaegset joonistust võib näha Jaan Krossi elulooraamatu "Kallid kaasteelised" (2008, Eesti Keele Sihtasutus) illustratsioonina (lk 643).

Välislingid
-----------

* Eesti kommunismiohvrid 1940–1991
**Püha Kanuti gild** ehk **Kanuti gild** (saksa keeles *Kanutigilde*) oli katoliku pühaku Knud Lavardi (1096–1131, kanoniseeritud 1169) järgi nimetatud gild.

Keskajal oli Kanuti gild mitmes Põhja-Euroopa linnas.

Tallinna Kanuti gild asutati arvatavasti 13. sajandil, esimest korda on seda mainitud kirjalikes allikates aastal 1326.

Kanuti gild tegutses Tallinnas Kanuti gildi majas Pikk tänav 20.

Kanuti gildi hoone Tallinnas (september 2011)
Esialgu kuulusid Kanuti gildi käsitöölised ja kaupmehed. Kui tekkis Suurgild, läksid kaupmehed sinna üle ja Kanuti gildi jäid nii-öelda peenemad käsitöölised. Kui aastal 1698 suleti Oleviste gild, hõlmas Kanuti gild sealtpeale kõiki organiseerunud käsitöölisi. Eestis likvideeriti gildid 1920. aastal. Tallinna Kanuti gildi ja Toompea Toomgildi järglasena tegutses Tallinna endiste St. Kanuti ja Toomgildi käsitöömeistrite ühing.

Tallinna Kanuti gildi kuulusid järgmised tsunftid: kingseppade (esmamainitud 1335), pagarite (1335), sadul- ja rihmaseppade (1335), rätsepate (1337), kalevišäärijate (1337), seppade (1374), vaskseppade (1374), raud- ja relvaseppade (1374), kullasseppade (1393), vööseppade (1459), kirurgide (1466), maalijate (1513), klaasseppade (1513), tislerite (1513), ratas- ja tõllasseppade (1632), pottseppade (1643), lukkseppade (1644), treialite (1650), nööbi- ja poorditegijate (1650), kordiaaniparkalite (1657), tinavalajate (1660), kübarseppade (1663), seemis- ja valgeparkalite (1668), möldrite (1687), kinnas- ja kukkurseppade (1688), saksa müürseppade (1690), frisööride (1733), parukategijate ja pärlitikkijate (1755), koogipagarite (1764), raamatuköitjate (18. sajand), toolitegijate (1804) ning mehaanik-tehnikute (1896) tsunft.

Tallinna Kanuti gildi liikmed olid peamiselt sakslased. Eestlaste liikmeksvõtmist tõkestati eriti aastail 1508–1698.

9. juunil 1920 võttis Eesti Asutav Kogu vastu Seisuste kaotamise seaduse, millega kaotati Eestis seisused. Seisuslikuks kuulutatud asutused tuli likvideerida, sh gildid ja nende varad võõrandada. 1921. aasta suvel (9.07.–30.08) võeti Kanuti gildi liikuv ja liikumatu vara koos arhiivide, kirjade ja raamatutega ja tema poolt ülalpeetavate asutustega Töö- ja hoolekandeministeeriumi poolt üle riigi haldusse, Kanuti gildi varad võeti üle sama aasta oktoobri lõpul. Kanuti gildi liikumatu varana võeti üle Kanuti gildi maja Pikk tänav 20, Maria Varjupaik Uus tänav 16 ja Kanuti gildi aed (ülevõtmisaktis Rahwa aed) Aia tänav 14/ Merepuiestee 5.

Vaata ka
--------

* Kanuti gildi SAAL

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  *Eesti entsüklopeedia.* 12. köide: *Eesti A–Ü.* Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2003, lk 197.
2. ↑  Tallinna Vanalinna Muusikamaja (praegu Uus16c) ja Uus tn 16 kinnistu ajaloost. Tallinna Linnaarhiiv

Kirjandust
----------

* Anu Mänd. "Tallinna Kanuti gild ja selle oldermannid keskajal." Teoses "*Modus vivendi II*" (= Vana Tallinn XVI (XX)). Tallinn 2005, S. 129-157.
**Sirli Raud** (sündinud 24. septembril 1976 Vigala vallas Raplamaal) on Eesti arstiteadlane ja füsioloog.

Elulugu
-------

Sirli Raud on veesüsteemide projekteerija tütar.

Lõpetas 1995 Pärnu-Jaagupi Keskkooli, 2000 Tartu Ülikooli arstiteaduskonna farmaatsia osakonna ja 2005 doktorantuuri; neuroteaduste doktor (2005, TÜ), väitekiri "Cholecystokinin 2 receptor deficient mice: changes in function of gaba-ergic system". Olnud 2001 Tartu Ülikooli proviisor-intern, aastast 2003 füsioloogia instituudi assistent, aastast 2005 teadur.

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkond: koletsüstokiniini ja emotsionaalse käitumise regulatsiooni uurimine CCK2-retseptori puudulikkusega hiirtel. Kokku 20 teadustrükist.

Teoseid
-------

* Mice laking CCK2 receptors display reduced anxiety in the plus-mase (kaasautor). // European Psychiatry 17 (2002)
* Targeted mutation of CCK2 receptor gene modifies the behavioular effects of diazepam infemale mice (kaasautor). // Psychopharmacol. (Berlin) 168 (2003) 4
* Targeted invalidation of CCK(2) receptor gene induces anxiolytic-like action in light-dark exploration, but not in fear conditioning (kaasautor). // Psychopharmacol. (Berl) 181 (2005) 2
* gender specific effects of ethanol in mice, lacing CCK2 retceptors (kaasautor). // Behav. Brain Res. 175 (2006) 1.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Kirjandus
---------

* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

Välislingid
-----------

* Sirli Raud Eesti Teadusinfosüsteemis Muuda Vikiandmetes

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Pavel Gorgulov** (29. juuni 1895 Labinsk – 14. september 1932 Pariis) oli Prantsusmaa presidendi Paul Doumer' tapja.

Atentaat
--------

Gorgulov tulistas 6. mail 1932 püstolist mitu lasku president Paul Doumer' pihta, kes parajasti oli külastamas Esimesest maailmasõjast osavõtnud kirjanike näitust. President ei olnud jõudnud veel ühtegi stendi vaadata. Kuulid tabasid teda rinda ja pähe. Ta viidi haiglasse, kus ta mõne tunni pärast 7. mail suri.

Pärast atentaati
----------------

Gorgulov arreteeriti kuriteopaigas. Ta peksti läbi ja viidi kohe politseikomissariaati. Temalt võeti ära mürgikapslid, mida ta tahtis kasutada, ja märkmik, mille esimesele lehekülgele oli kirjutatud vene keeles "doktor Pavel Gorgulov" ja prantsuse keeles "vabariigi presidendi tapnud vene rahvusliku fašistliku roheliste partei juht". Järgnesid segased luuletused Venemaast. Leiti ka "roheliste partei programm", mille kohaselt tuleb esile kutsuda maailmasõda, et bolševikud kukutada ja Venemaal võim haarata. 

Ülekuulamisel nimetas Gorgulov end sõjaveteraniks, kirjanikuks ja ajakirjanikuks, keda loevad kõik Tšehhoslovakkias ja keda tunneb kogu maailm. Ta olevat Mussolini ja Hitleri austaja ning olevat presidendi tapnud sellepärast, et Prantsusmaa tahab bolševikkudega koostööd teha.

Uurija said varsti aru, et Gorgulov tegutses üksi ja tema taga polnud mingit poliitilist organisatsiooni. 
Gorgulov rääkis, et ta on varem tahtnud tulistada ka Leninit, Hindenburgi ja eelmist presidenti Gaston Doumergue'i. Ta rääkis meeleldi, ei ilmutanud erilist kahetsust ning nautis ajakirjanduse tähelepanu ja kirjastajate huvi tema romaanide vastu.

Hukkamine
---------

Gorgulov giljotineeriti 14. septembri varahommikul 1932. Paberossist ta keeldus, kuid jõi kaks klaasi rummi. Ta võttis õigeusu preestrilt armulauda. Teel giljotiini juurde ta laulis mingit vene laulu. Hukkamine oli avalik ja leidis aset Santé vangla müüri ääres. Juhuslikke pealtvaatajaid ei olnud. Ajakirjanikud jälgisid hukkamist eemalt.

Gorgulovi asjade hulgast leiti hulk täiskirjutatud pabereid. Ta kirjutas põhiliselt endast ning kirjeldas muuhulgas, kuidas tema hukkamine toimub Roheliste hümni ja sõjaväeliste auavalduste saatel aulas.
**Sighișoara Püha Kolmainu kirik** (rumeenia keeles Biserica Sfânta Treime din Sighişoara) on Rumeenia õigeusu kirik, mis asub Târnava Mare jõe põhjakaldal Sighișoaras Rumeenias. Kuna seal on ülempreester, mitte piiskop, siis see on tehniliselt kirik, mitte katedraal, aga tihti nimetatakse seda ka katedraaliks.

Ajalugu
-------

See ehitati kunagisse Elizabethi parki (Parcul Elisabeta) 1934. aastal ehk pärast seda, kui ettepanek ehitada see kesklinna tagasi lükati. Ehitust juhendasid ülempreester Emilian Stoica ja preester Aurel Stoicovici. Kirik maksis 12 miljonit leid: raha, mis teeniti annetusena saadud metsa müügist. Mets annetati 1925, annetajateks usklikud, Kultuuriministeerium, Saksamaa ülikool, Sighisoara linnapea ja Tarnava Mare prefektuur. 31. oktoobril 1937 pühitses kiriku sisse Rumeenia Õigeusu Kiriku metropoliit Nicolae Bălan. Tseremoonial oli kohal 40 preestrit, 2 ministrit Bukarestist ja rohkem kui 10 000 pealtvaatajat.

Arhitektuur
-----------

Kirikukuppel seestpoolt vaadates
Püha Kolmainu kirik Sighișoaras disainiti uusbütsantsi stiilis. See ehitati aastatel 1934–1937, järgides arhitekt Dumitru Petrescu Gopeşi plaane, koos kunstnik Anastasie Demiani temperatehnikas sisemaalingutega. 

Ikonostaasi ehitasid kaks Rupea linna kunstnikku: Schiopul ja Babic. Kolmest kirikukellast kõige väiksema (350 kg) annetasid koguduseliikmed, keskmise (730 kg) linnapea Aurel Mosora ja suurima kella (1430 kg) maakonna prefekt dr. Victor Stirbet maakonna prefektuuri nimel. Seinad värviti üle aastatel 1980–1984 freskotehnikas. Parandustööde ajal ehitati kirikule ka maa-alune kabel matuste jaoks.

Vox Animi
---------

Kirikul on koor Vox Animi.
**Sensatsioonilisus** (inglise keeles *sensationalism*) on massimeedias teatud tüüpi toimetustaktika. 

Sensatsioonilistes uudiselugudes valitakse ja sõnastatakse sündmused ja teemad nii, et see ergutaks ja erutakse lugejaid ja vaatajaid võimalikult palju. Selline uudiste stiil soodustab sündmustest kallutatud ja eelarvamustega mulje loomist, ilma heaks ajakirjandustavaks oleva neutraalsuseta, moonutades nii loo sisu. Sensatsioonilisus võib tugineda reportaažidele üldiselt ebaolulistel teemadel, kuid kujutades neid ühiskonnale olulist mõju avaldavate sündmustena. Samas võib sensatsioonilisus käia kaasas ka tegelikult uudisevääriliste teemadega, esitledes neid teemasid triviaalselt või tabloidsel viisil, vastupidi professionaalse ajakirjanduse standardite üldistele eeldustele.

Sensatsioonilisuse taktikate hulka kuulub tahtlik lollimängimine, emotsioonidele apelleerimine, vaieldav stiil, oluliste faktide ja teabe tahtlik väljajätmine ning lärmakas ja enesekeskne käitumine eesmärgiga tõmmata tähelepanu. Triviaalset teavet ja sündmusi on mõnikord valesti esitatud ja liialdatud kui ühiskondlikult olulisi teemasid, sisaldades sageli lugusid üksikisikute ja väikeste inimrühmade tegevusest, mille sisu on makrotasandi jaoks sageli tähtsusetu ja ebaoluline.

Viited
------

1. 1 2  "Issue Area: Sensationalism." Fairness and Accuracy In Reporting. Accessed June 2011.
2. ↑  Stephens, Mitchell (2007). *A History of News*. New York: Oxford University Press. ISBN 978-0-19-518991-9.
3. ↑  Thompson, John (22. juuni 1999). "The Media and Modernity". Mackay, Hugh; O'Sullivan, Tim (toim-d). *The Media Reader: Continuity and Transformation*. Sage Publications Ltd. ISBN 978-0-7619-6250-2.
4. ↑  "Sensationalism." Merriam-Webster Dictionary. Accessed June 2011.
5. ↑  "Sensationalism." Thefreedictionary.com. Accessed June 2011.
6. ↑  "Issue Area: Narrow Range of Debate." Fairness & Accuracy In Reporting. Accessed June 2011.
Ramon Llull
**Ramon Llull** (ka **Raimundus Lullus**, **Raymundus Lullus** või **Lullius**, **Raymond Lull**, **Raymond Lully**; u 1232 – u 1315) oli Mallorca saarelt pärit kirjanik, filosoof ja loogik, frantsiskaani ordu ilmikvend.

Llull kirjutas esimese suurema teose katalaani kirjanduses. Hiljuti avastatud käsikirjade kohaselt ennetas ta sajandeid hilisemat arengut valimisteoorias. Arvutusteooria ühe eelkäijana mõjutas ta Gottfried Leibnizit. Samuti on Llull tuntud Rooma õiguse käsitlejana. Tuntud on Llulli katse ehitada masinat, mis võimaldaks tõestada islamiusulistele kristlikke dogmasid.

Ta oli keskaegse skolastika üks kummalisemaid mõtlejaid, kes algselt oli üks kõrgeid õukonnaametnikke Jaume II õukonnas, kuid pöördus siis ootamatult oma ilmalikust elust, tõenäoliselt esialgu averroismi mõju alla sattunult, ja hakkas frantsiskaanide ordu mungana tegelema mitmesuguste teadustega, olles mõnda aega isegi Pariisis õpetaja. Hiljem rändas ta misjonärina mitmel pool idas ja Põhja-Aafrikas. Vaatamata sellele, et ta on olnud viljakas kirjanik, kelle teoste arv on pisut 400 üksuse, väärib tema teostest tähelepanu vaid üks, juba tollal mõnevõrra hinnatud "Ars magna". Sellesse ainulaadsesse teosesse on kokku korjatud kõik võimalikud filosoofilised ja teaduslikud mõisted nii Aristoteleselt kui ka mujalt, isegi juutide kabalast, ja asetatud igale teadusharule vastavalt seitsmesse kontsentrilisse ringi. Esimese ringi moodustab teoloogia, teise psühholoogia jne. Ringe pöörates võib saavutada kõige kummalisemaid mõistete kombinatsioone, mis pidid kergendama teaduslikku uurimist. Nii esineb ringis A (teoloogia) mõiste "jumal", kus oli loetletud 16 jumalikku omadust; viimaseid kombineerides teiste ringidega oli võimalik määrata lähemalt nende iseloomu, esinemist jne. See meetod, mida autor ise uhkeldavalt nimetas "näidustamise ja avastamise" kunstiks, oli üksnes teravmeelne mõistetega žongleerimine, mis aga leidis rohkesti poolehoidjaid ning harrastajaid nn lullistide sekti näol. Tema katsetus vääriks tähelepanu mnemotehnika seisukohast. Mõttemäng äratas huvi puhtloogikaalaste probleemide vastu.

Frantsiskaani ordus austatakse Llulli märtrina. 1857. aastal kuulutas paavst Pius IX ta õndsaks, tema mälestuspäev on 30. juunil ja frantsiskaani ilmikvennad tähistavad seda.

Kirjanduses
-----------

Karl Ristikivi romaani "Surma ratsanikud" minajutustaja Pedro de Gavilan Casarmana on Mallorcal elades Ramon Llulli õpilane.

Viited
------

1. ↑  Salumaa. Filosoofia ajalugu II. Tallinn: EELK Usuteaduse Instituudi toimetised, 1993, lk 122
**Riia piiramine** tsaar Aleksei I Mihhailovitši juhitud Venemaa sõjaväe poolt oli aastatel 1656 kuni 1658 peetud Vene-Rootsi sõja olulisim sündmus. Riia varasemad kindlustused koosnesid kraaviga müürist ja vanalinna ümber asunud viiest bastionist. Aastal 1652 olid rootslased alustanud uue müüri ja 12 eeslinnade ümber asuva bastioni ehitamist, kuid aastaks 1656 ei olnud tööd veel lõpetatud.

Vladimir v. Vizini ratsanikest, Daniel Kraferti jalaväest ja Junkmanni tragunitest koosnenud Vene eelvägi lähenes Riiale 20. augustil ja sundis Pärnu krahvi Heinrich von Thurni juhtimise all olnud rootslased linna taganema. Von Thurn lahingutegevuse ajal kas tapeti või vangistati. Rootslased evakueerisid eeslinnad ja tõmbusid vanalinna.

Mõni päev hiljem saabus mööda Daugava jõge tsaari juhitud põhiarmee, mis asus Riia linna piirama. Venelaste sõjavägi hõivas kolm laagrit: neist kaks hõivati Daugava idakaldal Riia eeslinnades ja ühe hõivas Ordõn-Našokini juhtimise all olev korpus Daugava läänekaldal, Kobruni kaevikute vastas.

Kuna Venemaal ei olnud täieulatuslikku sõjalaevastikku, et peatada rootslaste garnisonile üle Läänemere saabuvaid täiendusi, suutis Riia pidada vastu oktoobrini, mil väikest Vene flotill käsutanud välismaa ohvitserid jooksid rootslaste poole üle ja venelased pidid piiramise lõpetama. Selle ebaedu tulemusena vallutasid rootslased tagasi suurema osa Ingerimaast ja Petseri kloostri ning alistasid aastal 1657 toimunud Valga lahingus kindlalt ka Vene kindrali Matvei Šeremetjevi väe.

Piiramise sündmused on talletatud Adam Perelli gravüüris, mis anti esmakordselt välja aastal 1697 Samuel Puffendorf'i töös "*Konung Carl X Gustafs Bragder*".

Viited
------

1. ↑  Claes-Göran Isacson. "Karl X Gustavs Krig" (2002). Lund, Historiska Media. Lk 79. ISBN 91-89442-57-1.
2. ↑  Claes-Göran Isacson. "Karl X Gustavs Krig" (2002). Lund, Historiska Media. Lk 81. ISBN 91-89442-57-1.
**Sirje Tobreluts** (sündinud 8. detsembril 1954) on eesti omavalitsustegelane.

1977. aastal lõpetas ta Olustvere sovhoostehnikumi agronoomina. 1982. aastal lõpetas Eesti Põllumajandusakadeemia agronoomina.

Aastatel 1982–1984 oli ta Põlva rajooni majanditevaheline kartulikasvatusagronoom. Aastatel 1985–1990 oli ta Mustajõe külanõukogu Rahvasaadikute Nõukogu Täitevkomitee esimees ja 1990–2017 Laheda vallavanem. 2017. oktoobris valiti ta Põlva vallavolikogu liikmeks.

Aastatel 1994–1998 oli ta Põlvamaa Omavalitsusliidu juhatuse esimees, 2003–2005 Eesti Maaomavalitsuste Liidu juhatuse ja volikogu liige, 2004–2007 Euroopa Regioonide Komitee liige. 2011. aastast on ta Euroopa Nõukogu Kohalike ja Piirkondlike Omavalitsuste Kongressi (CLRAE) piirkondlike omavalitsuste koja liige.

Ta on Sotsiaaldemokraatliku Erakonna liige.

Tunnustus
---------

* 2006 – Valgetähe IV klassi teenetemärk

Viited
------

1. ↑  Rein Raudvere. Vallavanemate edetabelit juhib naine. Maaleht, 6.01.2012
2. ↑  "Euroopa Nõukogu Kohalike ja Piirkondlike Omavalitsuste Kongress (CLRAE)". Originaali arhiivikoopia seisuga 7. november 2017. Vaadatud 4. novembril 2017.
3. ↑  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 4936
**Ermistu järv** (ka *Tõstamaa järv*) asub Pärnu maakonna loodeosas Pärnu linna lääneosas Tõstamaa alevikust umbes 2 km põhja pool. Järvest voolab välja Tõstamaa jõgi.

Ermistu järve pindala sõltub järve väljavoolule ehitatud paisu avatusest või suletusest, selle maksimaalne pindala on 480 ha. Sügavaim on järve loode- ja idaosa, kus sügavus ulatub 2,9 meetrini.

Järve edelasopis leidub palju väikesi turbasaari. Ermistu järve põhjaosas asub väike Kivissaar.

Ermistu järve kaldad on vähe liigestatud, madalad ja mudased või turbased. Idakallas on kohati liivane. Järve sügavus suureneb aeglaselt. Järve põhi on idakalda juures liivane, põhjaosas kivine, järve keskosas savine, mujal mudane (edelasopis on mudakihi paksus kuni 12 m). Järves leidub umbes 6 miljonit m3 järvemuda (väetis- ja ravimuda).

Järve vesi on kollane kuni rohekaskollane, selle läbipaistvus on keskmine (0,8–2,5 m). Suvel vesi soojeneb ja seguneb hästi, talvel võib olla hapnikuvaene.

Järv on kalade poolest liigirikas, esindatud on latikas, haug, ahven, särg, nurg, linask, koger, angerjas, säinas ja kiisk; varem oli esinenud ka roosärge, lutsu ja teisi kalu. Järve on proovitud sisse lasta ka peledit ja karpkala.

Ka Ermistu järve linnustik on liigirikas. Esineb muu hulgas jõgitiiru, sinikael- ja piilparti, tuttvarti, jää- ja rohukosklat ning kühmnokk-luike.

Välislingid
-----------

* Ermistu järve foto Tõstamaa valla kodulehel
* "Pärnumaa kahes järves on hapnikusisaldus kriitiline", Pärnu Postimees, 17. veebruar 2010
*Mitte segi ajada mõistega ühiskondlik omand ehk avalik omand*

---

**Ühisomand** on üheaegselt kahele või enamale isikule kuuluv omand.

Keskkonnaprobleemide kontekstis
-------------------------------

**Ühisomand** (inglise *common pool resource*, *common property resource*) on inimese loodud hüvised või loodusvarad, mille kasutamine on mõjutatud ühe poole ületarbimisest – selle võrra saavad teised pooled vähem tarbida.

Ühisomandi kasutamisega on seletatavad paljud keskkonnaprobleemid, sh rahvusvahelisel tasandil – loodusvarade kasutamine (nt avamere kalavarud) ja keskkonnasaastamine (nt stratosfääri osoon). 

Avalik hüvis erineb ühisomandist selle poolest, et selle tarbimine inimeste poolt ei vähenda kogust, mis jääb teistele tarbimiseks (nt riigikaitse).

Juriidilises kontekstis
-----------------------

Ühisomand on kahele või rohkem kui kahele isikule üheaegselt kindlaksmääramata osades kuuluv omand. Ühisomandile kohaldatakse kaasomandi kohta käivaid sätteid, välja arvatud juhud kui ühisomandit sätestavas seaduses on sätestatud teisiti. Seega ei ole ühisomandi puhul kindlaks määratud ka nn. mõttelist osa, sageli kohtab sellist omandi liiki abielus .

Vaata ka
--------

* Globaalsed ühisvarad
* Ühiskondlik omand
* Ühisomanditragöödia
* Ühisvara

Viited
------

1. ↑  Säästva arengu sõnaseletusi. Säästva Eesti Instituut, SEI Tallinn.  (vaadatud 2.02.2010)
2. ↑  "Omand". *Riigiportaal*. Originaali arhiivikoopia seisuga 25.12.2010. Vaadatud 04.04.2011.
**Salto AB** on arhitektuuribüroo Tallinnas.

Salto asutasid 2004. aastal arhitektid Karli Luik, Maarja Kask ja Ralf Lõoke. 

Salto arhitektid Maarja Kask ja Ralf Lõoke, skulptor Neeme Külm ning kuraator Ingrid Ruudi olid Veneetsia 11. arhitektuuribiennaalil 2008. aastal Venemaa ja Saksamaa paviljonide vahele paigutatud keskkonna- ja geopoliitilise ruumiinstallatsiooni „Gaasitoru" autorid.

Olulisemad hooned
-----------------

Salto tuntumad ehitatud projektid on Maaülikooli spordihoone, Tartu Kesklinna kooli juurdeehitis, Sõmeru keskushoone, Eesti Maanteemuuseumi välialad, NO99 Põhuteater, Balti Filmi- ja Meediakool, Viljandi Riigigümnaasium. 

* Maaülikooli spordihoone Tartus
* Põhuteater

Arhitektuurikonkursid
---------------------

Salto arhitektid on võitnud preemiaid rohkem kui 40 arhitektuurivõistlusel.

Tunnustus
---------

* 2021 Eesti Kultuurkapitali arhitektuuri aastapreemia (koos arhitektuuribürooga Stuudio Tallinn, Tallinna Sadama vanasadama kruiisiterminal)

Viited
------

1. ↑

Välislingid
-----------

* Salto AB koduleht
* Gaasitoru/Gas Pipe
Utah' osariigi kapitoolium
**Salt Lake City** on Ameerika Ühendriikide Utah' osariigi pealinn (aastast 1859).

Salt Lake City asub Suure Soolajärve idakaldal. Läbi linna voolab Jordani jõgi, mis suubub Soolajärve. Salt Lake City asub 1300 m kõrgusel merepinnast.

Elanike arv oli 2000. aasta rahvaloenduse andmetel 181 743.

Ajalugu
-------

Linna esialgne asula rajati 24. juulil 1847 Brigham Youngi juhitud 1700-liikmelise rühma mormoonide poolt. Nad otsisid eraldatud paika, kus elada oma usukommete järgi eemal tagakiusamisest ja vägivallast, mis neile USA-s osaks sai.

Raudtee jõudis Suure Soolajärve põhjakaldale ja järgmisel aastal valmis raudteeharu sealt Salt Lake Citysse. See hõlbustas transporti ja soodustas elamaasumist linna.

Kui Utah sai 1896 USA osariigiks, sai Salt Lake City selle pealinnaks ja on seda tänini.

Salt Lake Citys oli ulatuslik trammisüsteem, mis algas juba 1872. Alates 1889 see elektrifitseeriti. 20. sajandi alguses hakkasid inimesed eelistama autoliiklust ja 1941 võeti vastu otsus trammiliiklus linnas lõpetada, kuid sõja tõttu täideti see alles 1945. Järgmisel aastal lõppes linnas ka trollibussiliiklus. Trammiliiklus taastati linnas 1999.

Kliima
------

Sal Lake City keskmine temperatuur on kõige kõrgem juulis (+27 °C) ja augustis (+26 °C), kõige külmem jaanuaris ja detsembris (0 °C). Absoluutne maksimum on mitmel suvekuul mõõdetud +42 °C, kõige madalam on see jaanuaris (+17 °C). Kõige madalamad temperatuurid on mõõdetud veebruaris (-34 °C) ja jaanuaris (-30 °C). Juulis ja augustis pole kunagi külmakraade täheldatud.

Aastas on keskmiselt 394 mm sademeid, kõige rohkem aprillis (55 mm) ja mais (46 mm), kõige vähem juulis (12 mm) ja augustis (15 mm). Aastas on keskmiselt 92 sajupäeva, kõige rohkem jaanuaris ja aprillis (10), kõige vähem juulis (4).

Päikest paistab aastas keskmiselt 3029 tundi, kõige rohkem juulis (381) ja juunis (361), kõige vähem detsembris (113) ja jaanuaris (127).

Sport
-----

8.–24. veebruarini 2002 toimusid Salt Lake Citys XIX taliolümpiamängud.

Linna korvpalliklubi Utah Jazz mängib NBA-s.

Viited
------

1. ↑  2020 United States Census, vaadatud 1.01.2022.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Salt Lake City** |

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikisõnastiku artikkel: **Salt Lake City** |

* Salt Lake City koduleht
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib puust hobusest; pahavara liigi kohta vaata artiklist Trooja hobune (informaatika)* |

---

Trooja hobuse kuju İstanbuli arheoloogiamuuseumis
**Trooja hobune** oli hiiglaslik seest tühi puust hobune, mille abil kreeklased tungisid Trooja sõja (1184 eKr) ajal Trooja linna. Selle kavaluse olla välja mõelnud Odysseus. Hobune oli mõeldud kingitusena, kuid selle sees olid varjul kreeka sõdurid, kes öösel väljusid ja avasid linna väravad.

Vergiliuse kohaselt andis hobuse Troojale üle ainus vabatahtlik, Sinon, kes ütles, et ta jäeti ainsana maha ja kreeklased on lahkunud. Sinon öelnud troojalastele, et hobune oli mõeldud ohverdusena jumalanna Athenale vabanduseks tema templi rüvetamise eest Troojas, et kreeklastele garanteerida turvaline kodutee, kuid hobune olnud liiga suur, et nad selle ise saanuks oma linna viia ja Athena soosingut saada.

Sinoniga rääkides pani Trooja preester Laokoon aga kreeklaste plaani kokku, ning hoiatas troojalasi: "*Timeo Danaos et dona ferentes*" - kardan kreeklasi isegi siis, kui nad kinke toovad (Homeros kutsus kreeklasi danaoslasteks). Kuid merejumal Poseidon saatis kaks meremadu, kes kägistasid Laokooni ning tema kaks poega Antiphantese ja Thymbraeuse surnuks, enne kui troojalased teda kuulda võtsid.

Kasutatakse ka kui väljendit, kus Trooja hobuseks nimetatakse midagi, millega viiakse kavalusega kuhugi sisse pahatekitaja.

Vaata ka
--------

* Trooja sõda
Wilhelm Windelband (enne 1905. aastat)
**Wilhelm Windelband** (11. mai 1848 Potsdam – 22. oktoober 1915 Heidelberg) oli saksa filosoof, üks tähtsamaid saksa filosoofiaajaloolasi, uuskantiaanluse Badeni koolkonna rajaja.

Ta õppis algul Jena, Berliini ja Göttingeni ülikoolis arstiteadust ja loodusteadusi, seejärel aga ajalugu ja filosoofiat, mille ta avastas tänu Kuno Fischerile ja Hermann Lotzele. Viimase juhendamisel kirjutas ta doktoritöö juhuse teooriatest. Aastal 1873 kaitses ta habilitatsioonitöö tunnetuse kindlusest.

Ta oli 1876. aastast Zürichi ülikooli, 1877. aastast Freiburgi ülikooli, 1882. aastast Straßburgi ülikooli ja 1903. aastast Eduard Zelleri ja Kuno Fischeri ametijärglasena Heidelbergi ülikooli professor.

Oma kõnes Straßburgi ülikooli rektori ametisse astumise puhul 1. mail 1894 "Ajalugu ja loodusteadus" võttis ta kasutusele eristuse idiograafilise ja nomoteetilise meetodi vahel: nomoteetiline teaduslik mõtlemine otsib seadusi, millele nähtused alluvad, idiograafiline teaduslik mõtlemine avab üksiknähtusi.

Ta vastustas positivismi ning väitis, et filosoofia ei tohiks loodusteaduste metoodikat kriitikavabalt üle võtta, vaid peaks astuma loodusteadustega humanistlikku dialoogi.

Windelband pani aluse uuskantiaanluse väärtusfilosoofilisele suunale (aksioloogiale). Tema sõnul tähendab Kanti õigesti mõistmine Kantist edasi minemist. Kantist edasi minemiseks toetus ta Georg Wilhelm Friedrich Hegelile, Johann Friedrich Herbartile ja Hermann Lotzele.

Windelbandi tööd teadusfilosoofia ja aksioloogia alal jätkas tema tähtsaim õpilane ning ametijärglane Heidelbergi ülikoolis Heinrich Rickert. Windelbandi õpilaste seas olid ka sotsioloog Max Weber ning teoloogid Ernst Troeltsch ja Albert Schweitzer.

Teoseid
-------

* *Über die Lehren vom Zufall* (Õpetustest juhuse kohta; 1870)
* *Die Geschichte der neueren Philosophie* (Uuema filosoofia ajalugu; 2 kd; 1878, 1880)
* *Lehrbuch der Geschichte der Philosophie* (Filosoofia ajaloo õpik; 1892) Google books (1993. aasta trükk 6. trüki (1912) järgi)
* *Geschichte und Naturwissenschaft* (1894). Eesti keeles: Ajalugu ja loodusteadus. – *Akadeemia*, 1993, nr 3, lk 490–505, tõlkinud Marju Luts.
* *Platon* (1900)
* *Erneuerung des Hegelianismus* (Hegeliaanluse uuendamine; 1910)
* *Einleitung in die Philosophie* (Sissejuhatus filosoofiasse; 1914)

Kirjandus
---------

* Éric Dufour. La philosophie de Wilhelm Windelband. – Wilhelm Windelband. *Qu'est-ce que la philosophie?: et autres textes*, VRIN 2002, lk 7–68. Google'i raamat
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib informaatika mõistest; astronoomia mõiste kohta vaata artiklit Troojalane (astronoomia)* |

---

**Trooja hobune** ehk **troojalane** ehk **trooja** on liik õelvara, mis tavaliselt tuleb kaasa koos mõne teise arvutiprogrammi või failiga.

Samuti kui klassikalises Kreeka legendis Trooja hobusest on tegu tarkvaraga, mis on pealtnäha huvitav ja kasulik (või vähemalt kahjutu), kuid käivitades võib palju pahandust teha – ehk siis arvuti oleks justkui Trooja, hobune on kasulik fail ja sõjamehed seal sees on õelvara.

Troojalased reeglina ise arvutisse ei tule, kasutaja peab need kas iseseisvalt või mõne rakenduse koosseisus käivitama.

Troojalased erinevad viirustest selle poolest, et need ei tegele ise otsese vandalismiga (küll aga võib sellega tegeleda kräkker, kes troojalase kaudu süsteemile juurdepääsu saab), ei poogi end külge teistele failidele ega seeläbi n-ö nakata neid, ega levita end ka muul moel ise edasi. Selle asemel avavad troojalased n-ö tagauksi, mille kaudu on kräkkeritel võimalik saada süsteemidele juurdepääs kuni täieliku kontrollini nende üle, koguvad privaatseid kasutajaandmeid (paroole, klahvisisestusi, ekraanipilte jm), saates need oma looja suva poolt valitud suunal ja nullides muude viisidega süsteemide ning nendes sisalduvate andmete turvalisuse.

Välislingid
-----------

* Troojalane