recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib jäähokimängijast; korvpalluri kohta vaata artiklit Tyler Ennis (korvpallur).* |

---

**Tyler Foster Ennis** (sündinud 6. oktoobril 1989 Edmontonis Alberta provintsis) on Kanada jäähokimängija, kes mängib Šveitsi kõrgliigaklubis SC Bern ründajana paremäärel.

Aastatel 2005–2009 mängis ta neli hooaega WHL-i klubis Medicine Hat Tigers. Hooajal 2006–07 tuli ta klubiga WHL-i meistriks. Aastatel 2008 ja 2009 
pälvis ta liiga kõige spordimehelikumale mängijale antava Brad Hornung Trophy.

2008. aastal valis Buffalo Sabres ta NHL-i *draft* '​is 26. valikuna. Sabresi meeskonnas debüteeris ta NHL-is 2009–10. Suurema osa hooajast 2009–10 mängis ta Sabresi noorteklubi Portland Piratesi ridades AHL-is. Samal hooajal pälvis ta AHL-i parimale uustulnukale antava Dudley "Red" Garrett Memorial Award'i. Kokku mängis Ennis NHL-is Sabresi ridades kaheksa hooaega, mille jooksul jõudis ta klubiga väljalangemismängudele vaid kahel esimesel hooajal. Tema NHL-i karjääri kõige resultatiivseim hooaeg oli 2010/11, mil ta lõi 20 väravat ja andis 29 väravasöötu. Pärast seda lõi Ennis ühel hooajal vähemalt 20 väravat veel kahel korral.

Hooajal 2017–18 mängis Ennis Minnesota Wildis ja hooajal 2018–19 Toronto Maple Leafsis. 2019. aasta juulis sõlmis ta üheaastase lepingu Ottawa Senatorsiga. 2020. aasta veebruaris siirdus ta Edmonton Oilersi. 2021. aasta oktoobris naasis ta Senatorsi.

2022. aasta oktoobris sõlmis ta lepingu Berniga.

2009. aastal tuli Ennis juunioride maailmameistriks. 2015. aastal tuli ta Kanada jäähokikoondise koosseisus maailmameistriks.

Viited
------

1. ↑  "Veteran forward Ennis signs in Switzerland". The Sports Network. 24. oktoober 2022. Vaadatud 25. novembril 2022.

Välislingid
-----------

* Tyler Ennis NHL.com lehel
* Tyler Ennis hockeydb.com lehel
Pärlmutterpilved NASA Radome, McMurdo uurimisjaama kohal Antarktikas 2009. aastal
II tüüpi polaarstratosfääripilv
**Polaarstratosfääripilved** ehk **polaarsed stratosfääripilved** ehk **pärlmutterpilved** on talvisel ajal polaaralal stratosfääris 15–25 km kõrgusel tekkivad pilved. Need pilved põhjustavad osooniauke, sest soodustavad keemilisi reaktsioone, mis vabastavad kloori, aga kloor on osoonikihti lõhkuvate keemiliste reaktsioonide katalüsaator. Pilved võivad lisaks veele sisaldada hapete, eeskätt lämmastikhappe ja väävelhappe kristalle. Eriti madalatel temperatuuridel võivad kristallid moodustada jääkihi.

Suure kõrguse ja Maa pinna kõveruse tõttu saavad need pilved valgust altpoolt, horisondi tagant, ja peegeldavad selle maapinnale. Eriti eredad on nad enne koitu ja pärast eha. Nad on nähtavad märksa madalamatel laiustel kui tekivad, isegi laiustel 55°–60°.

Stratosfäär on väga kuiv. Erinevalt troposfäärist moodustuvad seal harva pilved. Väga külmade polaartalvede ajal see siiski juhtub. Polaarsed stratosfääripilved moodustuvad temperatuuril allpool −78 °C. Põhjapoolkeral esinevad need vaid stratosfääri alumises osas. Moodustuda võivad mitut sorti pilved, mida klassifitseeritakse keemilise koostise ja aine oleku põhjal pilvedes. II tüüpi pilved ei kahjusta keskkonda, sest koosnevad ainult veest, ja need esinevad ainult Antarktikas.

* I tüüp koosneb happest ja veest.
* Ia tüüp koosneb lämmastikhappe ja vee kristallidest.
* Ib tüüp koosneb väävelhappe allajahutatud piiskadest.
* II tüüp koosneb ainult jääkristallidest.

Stratosfääripilvi ei tohi segi ajada helkivate ööpilvedega, mis tekivad mesopausis 80–85 km kõrgusel.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Polaarsed stratosfääripilved** |

| * v
* r
Pilvede liigid |
| --- |
| Keskatmosfääripilved | 
Polaarsed stratosfääripilved **·**  Helkivad ööpilved |
| Ülemised pilved | 
Kiudpilved **·**  Kiudrünkpilved **·**  Kiudkihtpilved |
| Keskmised pilved | 
Kõrgrünkpilved **·**  Kõrgkihtpilved **·**  Kihtsajupilved |
| Alumised pilved | 
Kihtpilved **·**  Kihtrünkpilved |
| Konvektsioonipilved | 
Rünkpilved **·**  Rünksajupilved **·**  Kihtrünkpilved |
Aleksei Adžubei (vasakul) Soomes 1963. aastal. Pildil on ka Soome diplomaat Max Jakobson ning NSV Liidu suursaadik Aleksei Zahharov
**Aleksei Adžubei** (vene keeles Алексей Иванович Аджубей; 10. jaanuar 1924 Samarkand – 19. märts 1993 Moskva) oli vene nõukogude ajakirjanik ja publitsist. Aastatel 1957–1959 oli ta ajalehe *Komsomolskaja Pravda* peatoimetaja, 1959–1964 ajalehe *Izvestija* peatoimetaja. Aleksei Adžubei oli Nikita Hruštšovi väimees.

Adžubei õppis Moskva Ülikooli ajakirjandusteaduskonnas. Abiellus 1945. aastal Irina Skobtsevaga, lahutas, 1949. aastal abiellus oma kursusekaaslase Rada Hruštšovaga. 1951. aastal asus ta tööle *Komsomolskaja Pravda* toimetusse. 

Lisaks ajakirjanduslikule tööle saatis Adžubei oma äia Nikita Hruštšovi välisreisidel ja kirjutas tema kõnesid.

Pärast Nikita Hruštšovi võimult kukutamist 1964. aasta oktoobris vabastati Aleksei Adžubei *Izvestija* toimetaja ametikohalt ning suunati tööle ajakirja *Sovetski Sojuz*, kus ta juhatas publitsistikaosakonda. Stagnaajal vaikiti Adžubei täielikult maha. Oma artikleid tohtis ta avaldada ainult varjunimega, ta kasutas pseudonüümi Rodionov.

Uuesti ilmus Aleksei Adžubei avalikkuse ette perestroika ajal. 

1992. aastast kui oma surmani oli Adžubei ajalehe *Tretje Soslovie* toimetaja.

Isiklikku
---------

Aleksei Adžubei abiellus 1949. aastal oma kursusekaaslase Rada Hruštšovaga, kes oli ÜK(b)P Moskva linna- ja oblastikomitee I sekretär ja ÜK(b)P KK sekretäri Nikita Hruštšovi, hilisema Nõukogude Liidu juhi, tütar.

Varia
-----

Hruštšovi võimu ajal oli levinud ütlus "Не имей сто рублей, а женись как Аджубей" ("Ärgu olgu sul sada rubla, aga abiellu nagu Adžubei").
**"Diamond of Night"** on laul, mis esindas Eestit 1999. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Jeruusalemmas. Meloodia autorid on Priit Pajusaar ja Glen Pilvre, sõnad kirjutas Maian-Anna Kärmas. Laul sai 90 punkti ja pälvis 6. koha. Ennustustabelid ja kihlveokontorid ennustasid Eestile kindlalt kohta esikümnes. Lugu kõlas kontserdil viimasena enne rahvahääletuse algust. 

Esitajad olid Evelin Samuel (laul), Camille (viiul), Saale Kivimaker (harf), Maian-Anna Kärmas (taustalaul) ja Anneli Tõevere (taustalaul). Esitajate valget tooni lavarõivad disainis moelooja Arne Niit.

Eesti Eurolaulu finaali pääses laul eestikeelsena, kuid finaali televoorude ajaks tõlgiti lugu inglise keelde. Eestikeelne versioon pealkirjaga "Langevate tähede aeg" (autor Kaari Sillamaa) avaldati alles 1999. aasta suvel, paar kuud pärast võistlust Jeruusalemmas.

Spekulatsioonid
---------------

Kinnitamata andmetel oleks "Diamond of Night" Eurovisiooni lauluvõistluse ülekaalukalt võitnud, kui telefonihääletus oleks mingil põhjusel ebaõnnestunud. Riikide varužüriide punktid (191) olevat Eesti esindusloo asetanud esikohale Islandi ees (137 punkti). Võistluse korraldaja EBU pole 1999. aasta varasuvel internetti lekkinud teateid Eesti "võidust" selgesõnaliselt kinnitanud ega ka ümber lükanud. Võistluse tegelik võitja Rootsi saavutanuks nendel kinnitamata andmeil viienda koha.

Lisateave
---------

Plaadifirma Universal avaldas laulust singli, mida müüdi mitmes Euroopa riigis. "Diamond of Night" on lisatud ka Evelin Samueli sooloplaadile AlterNature "Over The Water Blue" (2002).

Laulust on kaverversiooni salvestanud Gerli Padar, kuid tema esituses kõlab laul valsirütmis ehk taktimõõdus 3/4. 

Laulu teksti autor Maian Kärmas on tunnistanud, et loo refrääni viimane fraas "*now I can say it is my time*" sündis teadlikult, seoses kurva kogemusega aasta varem, kui Evelin Samuel jäi Eurolaulu koduses eelvoorus napilt teisele kohale.

Välislingid
-----------

* Muusikavideo YouTube'is
|  |  |
| --- | --- |
|  | **See artikkel on esitatud kustutamiseks.**
Põhjus: **Vaata arutelu** 
Lisateavet võid leida arutelu- või ajalooleheküljelt. Vaata ka: Vikipeedia:Artiklite kustutamise kord. Kustutamisettepaneku saad vaidlustada arutelulehel. |

**Eesti erakonnad vasak-paremskaalal**

Vasakpoolsust iseloomustab püüd riigi kaudu teostada sotsiaalset ja majanduslikku võrdsustamist. Parempoolsust iseloomustab põhimõte, mille kohaselt iga ühiskonna liige on ise vastutav oma sotsiaalse ja majandusliku heaolu eest. Tsentrismi iseloomustab püüd liita valijaskonnas populaarsemaid ideid. Majanduspoliitikas on parempoolsete eesmärk: riigi rolli minimeerimine, vasakpoolsete eesmärk: riigipoolne regulatsioon. Eristada saab ka vasak- ja paremtsentrit. Kui vasaktsentrit iseloomustab majandusküsimustes püüd segamajanduse poole, siis paremtsentrismi iseloomustab tüüpiliselt suund traditsiooniliste väärtuste hoidmise poole. Sotsiaalses elus iseloomustab parempoolseid (konservatiive) konservatiivsete, nn traditsiooniliste väärtuste rõhutamine nagu perekond ja religioon, seevastu vasakpoolsed selles mõttes (liberaalid) pooldavad indiviidi isiklikku vabadust. Paljude politoloogide arvates pole klassikaline vasak-paremskaala erakondade liigitamiseks piisavalt täpne ning sotsiaalsed ja majanduslikud positsioonid peaksid olema eristatud. Populaarne alternatiiv erakondade liigitamiseks on poliitkompass, mille kahel ristuval teljel on eraldi välja toodud sotsiaalsed ja majanduslikud seisukohad.

Paigutades Eesti erakonnad parem-vasakskaalale, näeks asetus välja niimoodi: 

* vasakpoolsus: Eestimaa Ühendatud Vasakpartei
* vasaktsentrism: Keskerakond, Sotsiaaldemokraatlik Erakond
* tsentrism: Keskerakond, Vabaerakond
* paremtsentrism: Eesti Reformierakond
* parempoolsus: Erakond Isamaa, Eesti Konservatiivne Rahvaerakond
* paremäärmuslus: Eesti Iseseisvuspartei, Eesti Konservatiivne Rahvaerakond

Teatud erakondi ei saa rangelt poliitilise suuna järgi liigitada, kuna nende põhikirjades leidub seisukohti, mis klassikalise vasak-paremskaala järgi võivad paikneda spektri eri pooltel ning on seetõttu paigutatud mitmesse lahtrisse.

Erakond Eestimaa Rohelised paigutab ennast klassikaliselt vasak-paremskaalalt väljapoole ja toob juurde keskkonnamõõtme.
Pikva mõis
**Pikva mõis** (saksa keeles *Pickwa*) oli rüütlimõis Kose kihelkonnas Harjumaal. Tänapäeval asuvad endise mõisa hooned Anija vallas Pikva küla territooriumil.

Ajalugu
-------

Esmamainitud on mõisa karjamõisana 18. sajandi alguses. Iseseisvaks rüütlimõisaks sai Pikva mõis 1858. aastal, mil nii Pikva kui ka Alavere kuulusid von Ungern-Sternbergide aadliperekonnale. 1850. aastal valmis mõisa historitsistlik peahoone, mis on otstest ühekorruseline, keskelt aga kahekorruseline. 1875. aastal läks mõis Wolter Baron Stackelbergi omandusse; alates 1887. aastast kuni 1919. aasta võõrandamiseni aga Robert Georg Turmannile.

Aastatel 1920–1972 tegutses mõisas kool.

Mõisa peahoonele lisaks on säilinud mõned kõrvalhooned, näiteks ait, valitsejamaja, tall-tõllakuur jms.

Tänapäev
--------

Alates aastast 1998 oli üle 20 aasta Pikva mõisa hoonete omanikuks endine Eesti Muinsuskaitse Ümarlaua esimees soomlane Mika Orava. Pärast seda on mõis omaniku vahetanud veel kahel korral. Mika Orava eestvedamisel päästeti lammutamisest Pikva Miikaeli kabel, mis asub nüüd Pikva mõisas. Pikva mõisas on säilinud kolm ahju, mis mõisahärra jutu järgi olevat olnud kaetud 13 värvikihiga. Fuajees, suures saalis ja salongis on säilinud ka laemaalingud. Laemaalinguid aitasid taastada kunstitudengid.

* Endine valitsejamajaEndine valitsejamaja
* Üks mõisahoone kolmest ahjustÜks mõisahoone kolmest ahjust
* AhjukaunistusAhjukaunistus
* AhjusuuAhjusuu

Viited
------

1. ↑  Tudengid restaureerisid Pikva mõisa laemaalid. Sõnumitooja, 13. juuli 2010.

Välislingid
-----------

* Pikva mõis Eesti mõisaportaalis
* Pikva mõis. Inventariseerimine. Muinsuskaitseameti digiteeritud arhivaalid
**Poisid Brasiiliast** (*The Boys From Brazil*) on kirjanik Ira Levini põnevikthriller. Raamatu põhjal tehti 1978. aastal samanimeline film.

Yakov Liebermann on Viinis elav natsikütt (tema prototüübiks on Simon Wiesenthal), kes peab natside kuritegusid dokumenteerivad keskust. Kuna lääneriikide huvi natside sõjakurjategijate vastu on vähenemas ja tema keskuse varasid hoidnud pank läks pankrotti, peab ta keskust pidama oma kodus.

Septembris 1974 saab Liebermann kõne noorelt mehelt Brasiilias, et natsidoktor Josef Mengele plaanib ODESSA taasaktiveerida, missiooniga saata kuus endist SSi ohvitseri üle maailma tapma 94 65-aastast meest Lääne-Euroopas ja Põhja-Ameerikas, kellel pole palju ühisjooni.

Liebermann kahtleb, kas tegu polnud tüngakõnega, kuid hakkab asja sellegipoolest uurima ja avastab, et nimetatud mõrvad siiski toimuvad. Kui ta ei suuda mõrvade põhjust avastada, avastab ta aga, et tapetud meeste pojad on identsed. Liebermann avastab, et kõik 94 sihtmärki on riigiametnikud, abielus neist umbes 23 aastat nooremate naistega ja neil on 13-aastased pojad. Selgub, et nende pojad on kõik Adolf Hitleri geneetilised kloonid, kes adopteeriti neile välja. Mengele plaanib nimelt luua neile samasuguse lapsepõlve nagu Hitleril, mispeale tulebki tappa nende isad, kui nad on 13-aastased (Hitleri isa Alois suri 65-aastasena, kui Hitler oli 13-aastane). Liebermann jõuab uurimisega nii kaugele, et ODESSA otsustab operatsiooni katkestada ja kuus natsi tagasi kutsuda, mispeale vihane Mengele otsustab operatsiooni ise lõpule viia.

Liebermannil õnnestub välja nuputada Mengele järgmine sihtmärk - Henry Wheelock Pennsylvaniast, ning ta reisibki Pennsylvaniasse, et Wheelockit hoiatada, kuid Mengele jõuab kohale enne teda ja tapab Wheelocki. Mengele tulistab seepeale Liebermanni, kuid enne, kui ta ta tappa jõuab, päästab Liebermann lahti Wheelockite koerad. Kui koju jõuab Wheelock 13-aastane adopteeritud poeg Bobby, kes on üheks Hitleri kloonidest, üritab Mengele veenda teda oma temaga liituma ja räägib Bobbyle, kes ta tegelikult on. Bobby peab teda aga hulluks ja laseb pere koerad Mengelele kallale, kes ta surnuks purevad. Bobby lepib kokku Liebermanniga, et kutsub abi, kui Liebermann ei ütle, et ta lasi koerad Mengelele kallale. Liebermann põletab seepeale ära nimekirja 94 kloonist, et mõni noorem natsikütt ei hakkaks neid jahtima, arvates, et neist ei pruugi veel saada Hitlereid, ja et nad ei tohiks langeda natside tasemele ja tappa lapsi.
**Vapper** oli aurulaev, mis ehitati Esimese maailmasõja eel Inglismaal ja osteti hiljem Eestisse. See oli aastatel 1939–1940 suurim Eesti laev.

Kirjeldus
---------

Laeva veeväljasurve oli 4543 tonni, pikkus 115,5 m, laius 17,1 m. Kiirus oli 10 sõlme. Meeskonna suurus oli 33 liiget.

Ajalugu
-------

Laev valmis oktoobris 1913 Inglismaal algse nimega **Seapool**. Laev oli Pool Shipping Co Ltd omanduses ja asus West Hartlepoolis. Aastast 1936 kandis laev nime **Pilcot** ja selle omanik oli McCowen & Gross Ltd Londonis. 

1939. aasta kevadel osteti laev AS Tallinna Laevaühisusele ja see sai nimeks Vapper. Alates 15.09.1939 oli registrisse kantuna Eesti suurim laev (seni suurim oli Eestirand). Kapteniks sai O. Laas.

### Hukkumine

1940. aasta juuli algul oli ilma eskordita Vapper teel söelaadungiga Cardiffist Buenos Airesesse. Cape Clearist lõunas sai laev 6. juulil kell 10.58 torpeedotabamuse (torpeedo G7e) silla kohale Saksa allveelaevalt U 34. Pärast seda, kui meeskond oli laeva kahel päästepaadil maha jätnud, tulistas U 34 kell 11.15 teise torpeedo, mis tabas masinaruumi. Laev murdus pooleks ja uppus vähem kui minutiga. Uppumist jälgis ka teine Saksa allveelaev U 99, mis oli jälitanud laeva 90 minutit ja oli juba valmis ise ründama, kui Vapper sai teise allveelaeva poolt tulistatud torpeedo tabamuse. Hukkus 1 või 3 meeskonnaliiget, ülejäänud jõudsid päästepaatidega randa.

1940. aasta suvest alates hakkasid okupatsioonivõimud Eestis laevu natsionaliseerima ja üritati endale saada kõike, mis saada andis. Vapper oli kindlustatud ja kindlustusrahale pretendeeris Nõukogude Liit veel 1954. aastal. Aga raha jäi saamata.

Viited
------

1. 1 2 3  Lettens, Jan (1. oktoober 2009). "WRECKSITE - VAPPER CARGO SHIP 1913-1940". *wrecksite.eu*. Vaadatud 21. detsembril 2023.
2. ↑  "Vapper (Estonian Steam merchant) - Ships hit by German U-boats during WWII - uboat.net". *uboat.net*. Vaadatud 20. detsembril 2023.
Mats Ekmani mälestuskivi Rooslepa kalmistul
Mats Ekmani mälestuskivi Rooslepa kabeli taustal
**Mats Ekman** (1865 Ätsve (ka Ärtsve) talu, Noarootsi kihelkond – 1934 Riguldi) oli eestirootslasest luuletaja, keda tunti sünnitalu järgi ka nimega **Ätsve Mats**. Kirjanduses on talle viidatud kui "kodukandilaulikule", rootsi keeles *bygdeskalden*.

Sünd ja lapsepõlv
-----------------

Mats Ekman sündis Riguldi kandis Luksi ja Vanaküla külade vahel asunud Ätsve talus. Kolmeaastaselt haigestus ta lastehalvatusse ja olgugi ning kuigi ta tasapisi küll paranes, jäi ta parem käsi halvatuks. Seetõttu tuli tal tavapäraste talutööde tegemise asemel hakata karjapoisiks ja valvata teede väravaid.

Looming
-------

Karjuse ja valvurina oli tal lambaid karjatades või värava juures onnis istudes aega luuletada ning oma luuletused ja laulud üles kirjutada. Ta oli esimene, kes luuletas oma kodukandi murdes ja tema kirjutatud luuletusi oli lihtsa rütmilise meloodia abil võimalik ka laulda. Matsi luuletused annavad aimu rannarootslaste elust 19. sajandi lõpul ja 20. sajandi alguses ning luuletused on eranditult kirjutatud murdekeeles ja tõenäoliselt puuduvad seal igasugused kirjanduslikud mõjutused väljastpoolt.

Mats Ekmani looming on üks väheseid näiteid eestirootslaste kirjanduslikust loomingust enne 1920. aastaid. On väidetud, et Mats Ekman tähendas eestirootslastele sama, mis temaga samal aastal surnud Ernst Enno eestlastele.

Surm
----

Mats Ekman suri Riguldis ja ta on maetud Noarootsi vallas asuvale Rooslepa kalmistule, kus asub ka talle pühendatud mälestuskivi. Mälestuskivile on raiutud ka read tema luuletusest "Båndomstien" (rootsi keeles "Barndomstiden", eesti keeles "Lapsepõlve aeg"): "Hå fagror var änt skoen / e sina ljusgren färg! / Så fagort svalla roen / allt blomskast dal å bärg".

Raamat ja CD
------------

2005. aastal ilmus Mats Ekmani luuletuste ja laulude kogu "Prästn e vargskall", kus tekstid on ära toodud nii kirjakeeles kui eestirootsi murdes. Raamat sisaldab kõiki luuletaja 45 luuletust ja laulu (neist osad koos nootidega). Raamat sai nime ühe luuletuse järgi, mis jutustab metsa hundijahile läinud kirikuõpetajast, kes oli sunnitud huntide eest puu otsa põgenema ja kes pääses ühe rätsepa abiga kolm päeva hiljem.

2011. aasta veebruaris salvestati Rootsi Raadio stuudios CD-plaat, millelt leiab 11 Mats Ekmani laulu ja kaks luuletust. Lugusid esitavad Riguldi juurtega Inga Ekman, Ingeborg Gineman ja Hjalmar Stenberg (kellele kõigile on neis kõlav "noarootsi keel" emakeeleks) ning Mats Ekmani kauge sugulane Inga Ekman. Muusikutest saadavad neid Sofia Joons viiulil ja Mall Ney harmooniumil.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  Estlandssvensk 2-2011, lk 32-33. Vaadatud 12.08.2014.
2. ↑  Estlandssvenskar. Vaadatud 12.08.2014.
3. ↑  RONOR, 3-4, 1990, lk 7. Vaadatud 12.08.2014.
4. ↑  Rooslepa kalmistu - Noarootsi Vallavalitsus. Vaadatud. 12.08.2014.
5. ↑  Eesti rahvusbibliograafia. Vaadatud 12.08.2014.
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib kõrgemast õppeasutusest; mündi kohta vaata artiklit Kahekroonine münt (1932)* |

---

Tallinna Ülikool
Tartu Ülikool
**Ülikool** on kõrgem õppeasutus, millel on õigus anda teaduskraade. Eesti õigusaktides on ülikooli defineeritud kui õppe-, loome- ning teadus- ja arendusasutust, kus toimub kõrgharidusstandardile vastav õpe kõrgharidustaseme kolmel astmel. 

Nii ei ole ülikoolid need kõrgkoolid, kus ei toimu doktoriõpet. Pidulikus esituslaadis (kõrgstiilis) on ülikooli kutsutud ladinakeelse väljendiga *alma mater* ('toitev ema'); vananenud kirjanduses on ülikooli asemel kasutatud ka sõna *suurkool*.

Maailma vanimaks ülikooliks peetakse 859. aastal asutatud al-Qarawiyyini ülikooli Fèsi linnas Marokos.

Esimesed Euroopa ülikoolid tekkisid 12. sajandil majanduslikult paremal järjel olevates maades, näiteks Prantsusmaal ja Itaalias. 

Euroopa vanimaks ülikooliks loetakse kas 1088. või 1119. aastal asutatud Bologna ülikooli.

Ameerika vanimaks ülikooliks on aastal 1540 Mehhikos asutatud Michoacáni Ülikool. Vaimate hulka kuuluvad ka San Marcose Ülikool Peruus, mis on asutatud 1551. aastal ning samal aastal asutatud Mehhiko Ülikool.

Vaata ka
--------

* ülikoolide loend
* akadeemilised tavad
* teaduskraad
* kõrgkoolide pingerida
* vabad kunstid
* ülikooliraamatukogu
* eraülikool
* kool

Viited
------

1. ↑  "Ülikooliseadus".
2. ↑   Autorite kollektiiv, 2014. Hariduse ja kasvatuse sõnaraamat. Eesti Keele Sihtasutus. Lk 494

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikisõnastiku artikkel: **ülikool** |

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Ülikool** |

* Academic Ranking of World Universities - 2011
KaartRiiamäe asend Tartu Kesklinnas
**Riiamäe** on asum Tartu Kesklinna linnaosas Riia mäe ümbruses.

Asum piirneb Ülikooli tänava, Kalevi tänava, Pargi tänava, Tähe tänava, Väike-Tähe tänava, Võru tänava, Filosoofi tänava, Riia tänava, Kastani tänava, Tiigi tänava ja Vallikraavi tänavaga.

Vaata ka
--------

* Riia mägi

Tartu vapp
Tartu linnaosad ja asumid

Annelinn (Ees-Annelinn **·**  Kesk-Annelinn **·**  Taga-Annelinn) **·**  Ihaste (Uus-Ihaste **·**  Vana-Ihaste) **·**  Jaamamõisa **·** Karlova (All-Karlova **·**  Ees-Karlova **·**  Taga-Karlova) **·**  Kesklinn (Riiamäe **·**  Sadama **·**  Toometaguse **·**  Uueturu **·**  Vanalinn) **·**  Kvissentali **·**  Maarjamõisa **·**  Raadi-Kruusamäe (Kruusamäe **·**  Raadi) **·**  Ropka (Jalaka **·**  Ropkamõisa) **·**  Ropka tööstusrajoon **·**  Ränilinn **·**  Supilinn **·**  Tammelinn (Uus-Tammelinn **·**  Vana-Tammelinn) **·**  Tähtvere **·**  Vaksali (Kastani-Filosoofi **·**  Vaksali) **·**  Variku **·**  Veeriku (Veeriku **·**  Veeriku tööstusrajoon) **·**  Ülejõe (Ujula **·**  Ülejõe)
**Pahkla mõis** (saksa keeles *Pachel*) oli rüütlimõis Hageri kihelkonnas Harjumaal. Nüüdisajal jääb mõis Rapla maakonda Kohila valda.

Mõis rajati 17. sajandi algul.

Mõisa ühekorruseline peahoone ehitati tõenäoliselt 18. sajandi lõpul või 19. sajandi algul. 1905. aastal põletati peahoone maha ja praegu on see varemetes.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  Pahkla mõis Eesti mõisaportaalis (vaadatud 23.12.2015)

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Pahkla mõis** |

* Pahkla mõis Eesti mõisaportaalis
* Pahkla mõis (Hageri khk), Kinnistute register Eesti Rahvusarhiivis

Hageri kirik
Hageri kihelkond

**Kirik**: Hageri  

**Mõisad**: Adila mõis | Angerja mõis | Hageri kirikumõis | Haiba mõis | Kelba mõis | Kirdalu mõis | Kernu mõis | Kohatu mõis | Kohila mõis | Kurtna mõis | Lohu mõis | Lümandu mõis | Mäeküla mõis | Maidla mõis | Ohulepa mõis | Pahkla mõis | Rabivere mõis | Ruila mõis | Salutaguse mõis | Sutlema mõis | Tohisoo mõis | Uuemõisa mõis
Liin 62 sõitmas Paldiski maanteel Mäeküla asumis
**62** on Tallinna bussiliin, mis sõidab Väike-Õismäe asumist Mäeküla asumisse. 

Liini teenindab Tallinna Linnatranspordi AS, bussi sõidab kõigil nädalapäevadel väljumistega 35-75 minuti tagant. 62 on Tallinna kõige lühem bussiliin. Marsruut on 3,9 km.

Peatused
--------

Mäeküla (Paemurru) suunal: Väike-Õismäe parkla, Väike-Õismäe, Järveotsa tee, Järvekalda, Kotermaa, Moonalao, Paemurru.

Väike-Õismäe suunal: Paemurru, Moonalao, Kotermaa, Järvekalda, Järveotsa tee, Väike-Õismäe, Väike-Õismäe parkla.

| * v
* r
Tallinna bussiliinid |
| --- |
| 1–9 | 
1 **·**  2 **·**  3 **·**  4 **·**  5 **·**  6 **·**  7 **·**  8 **·**  9 |
| 10–19 | 
10 **·**  11 **·**  12 **·**  13 **·**  14 **·** 15 **·**  16 **·**  18  **·**  18A |
| 20–29 | 
20 **·**  20A **·**  21 **·**  21A **·**  21B **·**  22 **·**  23 **·**  24 **·**  26 **·**  26A **·**  27 **·**  28 **·**  29 |
| 30–39 | 
30 **·**  31 **·**  32 **·**  33 **·**  34 **·** 35 **·**  36 **·**  37 **·**  38 **·**  39 |
| 40–49 | 
40 **·**  41 **·** 41B **·** 42 **·** 44 **·**  45 **·**  46 **·**  47 **·**  49 |
| 50–59 | 
50 **·**  51 **·** 54 **·** 55 **·** 57 **·**  58 **·**  59 |
| 60–69 | 
60 **·**  61 **·**  62 **·**  63 **·**  64 **·**  65 **·**  66 **·** 67 |
| 70–79 | 
72 **·**  73 |
| Muud bussiliinid | 
52 **·**  81 |
Pärnu Vabadussõja mälestussammas
1945. aastal õhitud monumendi tükk
**Pärnu Vabadussõja mälestussammas** on Vabadussõjas langenud sõdurite mälestusmärk Pärnus.

Mälestussammas asub Pärnu Alevi kalmistul ja selle loojaks on kujur Amandus Adamson. Mälestusmärk avati 16. juulil 1922.[*viide?*]

Pronksist Vabadusristiga tipneva silindervõlvlaega nelinurkse tüvipüramiidikujulise betoonsamba esiküljel on pronksreljeef kahuri ratta juures end istukile ajanud raskesti haavatud sõdurist, kes Eestile viimast au andes riigilippu suudleb ja kaitseinglist tema pea kohal võidupärja ja palmioksaga, ning selle all graniittahvel kirjaga: 

*EESTI VABADUSSÕJAS LANGENUD KANGELASTELE*
Samba külgedel on pronksist kotkad, kes võitlevad madudega; samba nurkadel malmist kahuritorud ja -mürsud.[*viide?*]

Mälestussamba tagaküljel on pronksskulptuur leinavast lesknaisest kahe lapsega kabeli lävel, nende kohal kiri: 1918–1920. Kunstnik on siin leinajatena kujutanud oma abikaasat ja tütart; poisike, kes trepil istudes pärga punub, oli tema poeg.

Pärnu Vabadussõjas langenute monument oli Amandus Adamsoni kõige armsam teos. 1929. aastal maeti ta tema enda soovil selle kõrvale.

Ööl vastu 15. aprilli 1945 mälestussammas lõhati. Järgmisel päeval käis rüvetatud mälestusmärki vaatamas arvukalt pärnakaid, nende hulgas seitse keskkoolitüdrukut, kes otsustasid sambatükid päästa. "Proovisime kotkast paigalt nihutada. Ei jõudnud. Sikutasime madu, see oli suure betoonkamaka küljes. Jõud käis üle poisikesest." Tüdrukud tirisid pronksist "Poisi lillevanikuga" Alevi kalmistu jõepoolsesse serva ja matsid maha.

Pärnu Vabadussõja mälestussammas taastati ja avati rahvahulga osavõtul uuesti 1993. aasta 17. juulil.[*viide?*]

1991. aastal andis Eesti Muinsuskaitse Selts välja ilumargiploki ja eraldi ilumargid mälestussamba tagaküljel oleva pronksskulptuuri ja Amandus Adamsoni portree kujutisega.

Viited
------

1. 1 2  Jüri Hain. "Pärnu Vabadussõjas langenute monument, Amandus Adamsoni kõige armsam töö" Sirp, 11. november 2005
2. ↑  "Hilda Vaiksaar-Ollino: Tõde Pärnu Vabadussõjas langenute mälestussambast" Pärnu Postimees, 29. juuni 2010
3. ↑  Pärnu Vabadussõja mälestussammas Amandus Adamson 1991 EMS www.filateelia.ee (vaadatud 25.09.2013)

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Pärnu Vabadussõja mälestussammas** |

* Pärnu Vabadussõja mälestussammas kultuurimälestiste riiklikus registris
* Foto mälestusmärgi tagaküljest: skulptuur leinavast lesknaisest kahe lapsega kabeli lävel; esiplaanil Amandus Adamsoni haud
**Jaak Reewits** (16. IV 1866 — 24. II 1962) oli Eesti kirjastaja ja raamatukaupmees. (Nõukogude ajal kasutati ka nimekuju 'Reevits'.)

Ta aitas Konstantin Pätsil asutada ajalehte Teataja, mis oli Põhja-Eestis oluline platvorm Eesti iseseisvuse saavutamiseks.

Kunstnik ja kirjastaja Kiwa on tema lapselapselaps.

Elulugu
-------

Jaak Reewits pärines Viljandimaalt Tarvastu kihelkonnast Kuressaare valla kehvikuperest. Ta alustas läinud sajandi lõppkümnendil rändraamatukaupmehena, hakkas peagi kirjastama ning avas 1900. aastal Viljandis oma raamatu- ja seemnekaupluse. 1905. a. revolutsiooni sündmustest osavõtu pärast sai J. Reewits ihunuhtlust ja brošüüri "Mai öö" eest põletati kauplus karistussalkade poolt. Ta üritas äri jätkata Tartus, kuid pidi sealtki varsti minema ja Venemaal varju otsima. 1908. a. pöördus Reewits tagasi Tartusse, kus rajas raamatu- ja kirjatarvete kaupluse «Kultura», kuid juba mõne kuu pärast tuli tal äri sulgeda ja jääda ainult kirjastajaks ning raamatulaopidajaks. 1915. a. avas ta uuesti raamatukaupluse («Ekonomija»), mida pidas üle kahe aasta. Vabariigi ajal piirdus Reewitsa tegevus raamatuantikvariaadi pidamisega.

Kirjastustegevus
----------------

Pahempoolselt meelestatuna kirjastas J. Reewits esmajoones materialistlikku maailmakäsitust propageerivaid populaarteaduslikke teoseid loodusloo alalt, praktilisi töö- ja tervishoiukäsiraamatuid, kuus aastakäiku kalendrit «Kiir» (1909— 1914) ning vähesel määral ka ühiskonnakriitilisi ilukirjanduslikke teoseid. Tema väljaandel on ilmunud kokku ligi 50 raamatut.

1906. aastal tegeles ta agaralt Eduard Vilde toimetatud poliitilise pilkelehe "Kaak" levitamisega, võttes sellest müügile umbes 1000 eksemplari.  1910. avaldas ta Eduard Vilde töölisromaani "Lunastus".



1. ↑  A. Nagelmaa. *J. Reevitsa kirjavahetus E. Vilde ja L. Jürmanniga*, Keel ja kirjandus 8/1974.
Regioonid, kus *chikungunya* viiruse levikut 2015. aasta märtsi seisuga. 2023. aasta seisuga on Terviseameti info kohaselt viirust levitavaid sääski leitud 12-s Euroopa riigis: Albaanias, Itaalias, Prantsusmaa lõunaosas, Belgias, Montenegros, Šveitsis, Kreekas, Hispaanias, Horvaatias, Hollandis, Sloveenias, Bosnias ja Hertsegoviinas.
**Ixchiq** on maailma esimene vaktsiin *chikungunya* viirushaiguse vastu, mida põhjustab mitmete perekonda *Aedes* kuuluvate sääseliikide pistete kaudu edasikanduv *chikungunya* viirus (CHIKV). Vaktsiin põhineb täppismuteerimise kaudu nõrgestatud viirusel ning sai heakskiidu USA Toidu- ja Ravimiameti poolt 2023. aasta novembris.

Vaktsiini efektiivsust *chikungunya* viirushaiguse ennetamisel on demonstreeritud kliinilises uuringus VLA1553-321 (NCT04650399).

Ixchiq arendusega tegeles farmaatsiafirma VALNEVA ning arenduse algetappidega olid seotud ka Eestist pärit teadlased Valeria Lulla (nüüd teadusrühma juht Cambridge’i ülikooli patoloogia osakonnas), Alexei Lulla ja Andres Merits (rakendusviroloogia professor Tartu Ülikooli tehnoloogiainstituudis).

Viited
------

1. ↑  "Chikungunya viirushaigus | Terviseamet". *www.terviseamet.ee*. Vaadatud 5. detsembril 2023.
2. ↑  Office of the Commissioner (13. november 2023). "FDA Approves First Vaccine to Prevent Disease Caused by Chikungunya Virus". *FDA* (inglise). Vaadatud 5. detsembril 2023.
3. ↑  "FDA Approves First Vaccine to Prevent Chikungunya Virus Disease". *www.aabb.org* (inglise). Vaadatud 5. detsembril 2023.
4. ↑  "Valneva Reports Positive Pivotal Phase 3 Immunogenicity Data in Adolescents for its Single-Shot Chikungunya Vaccine Candidate". *Valneva* (Ameerika inglise). Vaadatud 5. detsembril 2023.
5. ↑  Butantan Institute (Responsible Party). "A Multicenter Study to Evaluate Safety and Immunogenicity of a Live-attenuated Chikungunya Vaccine in Adolescents". *www.clinicaltrials.gov*. Vaadatud 5. detsembril 2023.
6. ↑  ERR (18. november 2023). "Vaccine developed in Estonia licensed for use in United States". *ERR* (inglise). Vaadatud 5. detsembril 2023.
7. ↑  "Tartu Ülikooli teadlaste loodud vaktsiin ohtliku troopikahaiguse vastu sai kasutusloa". *Tartu Ülikool*. 17. november 2023. Vaadatud 5. detsembril 2023.
Tartu linnavalitsuse avalike suhete osakond asub Jaani tänaval Uppsala majas
**Tartu linnavalitsuse avalike suhete osakond** on Tartu linnavalitsuse osakond, mis tegeleb Tartu linna avalike suhete ja välissuhete, linnakodanike kaasamise (sh Tartu kaasava eelarve), turismiarenduse, mainekujunduse ning linnavalitsuse sisekommunikatsiooniga.

Osakond haldab linna kodulehte ja kontosid suhtlusvõrgustikes, koostab ja avaldab linna pressiteateid, suhtleb ajakirjandusega ning tegeleb kaasamisküsimustega; tegeleb linna mainekampaaniate ja turismiarendusega ning korraldab linnavalitsuse pidulikke üritusi; korraldab linna rahvusvahelisi suhteid (sh koostööd sõprus- ja partnerlinnadega). Avalike suhete osakonna alla kuulub ka Tartu raekojas tegutsev Tartu linna infokeskus.

2019. aasta märtsist juhib avalike suhete osakonda Kadri Saarepuu-Lees. Varem on osakonda juhatanud 2006–2007 Andero Uusberg ja 2007–2018 Indrek Mustimets. Osakond asub aadressil Jaani tänav 7 Uppsala majas.

Välislingid
-----------

* Tartu linnavalitsuse avalike suhete osakond linna kodulehel
* Linnavalitsuse avalike suhete osakonnal uus juhataja Postimees, 26. detsember 2007
**Tõnis Rotberg** VR I/2 (9. september 1882 Viljandi vald, Viljandimaa Liivimaa kubermang – 24. juuli 1953 Irkutski oblast NSV Liit) oli Eesti sõjaväelane (kindralmajor, 1928).

Elulugu
-------

Tõnis Rotberg lõpetas 1906 Vilno sõjakooli, teenistust jätkas alamporutšikuna 4. Soome kütipolgus, jätkas õpingud 1914. aastal Intendandiakadeemias Peterburis, võitles nii Esimeses maailmasõjas kui ka Vabadussõjas. Vabadussõjas teenis ta algselt 2. Diviisi staabis ja seejärel oli 1. Diviisi varustusülema asetäitja ja intendant.

Vabadussõjas osutatud teenete eest sai ta Vabadusristi I liigi 2. järgu ning Kotkaristi I ja II klassi teenetemärgid. 

1920. aastal oli sõjaväe varustusvalitsuse ülem, 1928 sõjaministri abi. 1938–1940 oli Rotberg sõjaministri abi. Ta oli ka Raudteede Talituse Nõukogu liige.

Pärast Juunipööret 1940. aastal määrati Johannes Varese valitsuses sõjaministriks ja hiljem kaitse rahvakomissariks.

Tõenäoliselt oli tegu täiesti apoliitilise sõjaväelasega, kes püüdis sellel ametikohal teenida lõppevat Eesti Vabariiki nii hästi kui vähegi võimalik, hoides näiteks ära verevalamise 21. juunil 1940 Sidepataljoni juures. Kaitseminister Tõnis Rotberg sobis valitsusse seetõttu, et ta ei olnud Nõukogude saatkonna arvates kuigi tark.

Teises maailmasõjas võitles Punaarmees. Langes 1941. aasta juulis lahingutes Porhovi all sakslaste kätte vangi. Vabanemise järel (1942) elas Viljandimaal oma talus. 1944 septembris vangistati NKVD poolt. Rotberg suri Irkutski oblastis vangilaagris.

Tunnustus
---------

### Venemaa keisririik

* Püha Stanislavi ordeni 3. järk
* Püha Stanislavi ordeni 2. järk
* Püha Anna orden

### Eesti vabariik

* Vabadusristi I liigi 2. järk, 1920
* Eesti Punase Risti III klassi teenetemärk, 1921
* Kotkaristi II klassi teenetemärk, 1934
* Kotkaristi I klassi teenetemärk, 1938

### Poola

* Taassünni 4. klassi orden

Viited
------

1. ↑  Nerman, Robert.Teatrietendused Vabaduse väljakul.[*alaline kõdulink*] // Postimees, 21. juuni 2006

Kirjandus
---------

* *Kindralmajor T. Rotberg 50-aastane.* // Postimees, 09. september 1932, lk. 3.
* *Kindralmajor Tõnis Rotberg VR I/2 30 aastat ohvitser.* // Sõdur 1936, nr 12-13, lk. 289.
* Mati Õun, Eesti Vabariigi kindralid ja admiralid. 2. parand. ja täiend. trükk. Tallinn: Tammiskilp, 2001
* Jaak Pihlak, "Viljandi kihelkond ja Vabaduse Risti vennad" Viljandi Muuseumi aastaraamat, 2008, lk 240-242

Välislingid
-----------

* Eesti riigi hävitamine / Ohvitserkonna likvideerimine.
* Русская армия в Великой войне: Картотека проекта. Ротберг Тенис Юрьевич
* Tõnis Rotbergi foto ja biograafilised andmed saidil generals.dk
Sõna *sanskrit* devanaagari kirjas ja ladina transliteratsioonis
**Sanskriti keel** ehk **sanskrit** (lühemalt: *saṃskṛtam*; sõna-sõnalt 'kokku pandu', 'koostatu'; pikemalt: *saṃskṛtā vāk*) kuulub india vanade keelte hulka, milles on kirjutatud hinduismi, budismi ja džainismi ajaloolised tekstid. Sanskrit on india keel, üks 22-st India ametlikust keelest.

Klassikalise sanskriti reeglid sõnastas 4. sajandil e.m.a Pānini teoses *Aṣṭādhyāyī* ('Kaheksaosaline grammatika'). Sanskriti all ei mõistetud tollal omaette keelt, vaid korrastatud kõneviisi. Sanskriti tundmine märkis haritust ja klassikuuluvust. Selle kõrval olid tavakeeled (*prakṛti*), millest kujunesid Kesk-India murded. Sanskriti keelega saab seostada hindi ja paali keelt.

Klassikalisel sanskritil on neli dialekti: *paścimottarī* (Põhja- ja Lääne-India), *madhyadeśī* (Kesk-India), *pūrvi* (Ida-India) ja *dakṣiṇī* (Lõuna-India). Neist kolmel esimesel on algupära ka veedade keeles ning esimest peetakse kõige algsemaks. India keeled on sanskritist saanud oma sõnalise ja grammatilise aluse. Tänapäeva india keeltes on pooled sõnad sanskriti päritolu.

Sanskriti keel on tähtis:

* õpetlasele, ajaloolasele, ajaloohuvilisele;
* lingvistile ja polüglotile (kui algkeel);
* filosoofile ja religiooniuurijale;
* usklikule, näiteks krišnaiidile;
* klassikalise jooga praktiseerijale.

Sanskritil on nüüdisajalgi täita Indias sama osa mis ladina keelel keskaegses Euroopas. Sanskrit oli oma vormirikkuse ja selgusega tähtsamaid aluseid, mille najal 19. sajandil loodi indoeuroopa võrdlev keeleteadus.

Tähestik
--------

Sanskriti keele üleskirjutamiseks võib kasutada mitut tähestikku:

* brahmi,
* gupta,
* siddham,
* devanaagari,
* ladina transliteratsioon.

Tõlketeoseid
------------

Sanskriti keeles on kirjutatud suur osa india kirjandusest, millest on eesti keelde tõlgitud mõned tähtteosed: 

* "Bhagavadgītā", tõlk. L. Mäll (Tartu: Biblio, 2000);
* "Südasuutra", tõlk. L. Mäll (Tartu: Lux Orientis, 2005);
* "Teemantsuutra", tõlk. L. Mäll (Tartu: Lux Orientis, 2005);
* Šāntideva "Bodhitšarjāvatāra", tõlk. L. Mäll (Tallinn: Loomingu Raamatukogu, 1982, nr 3/4);
* "Šukasaptati", tõlk. L. Mäll (Tallinn: Loomingu Raamatukogu, 1983, nr 12/13).

#### Vaata ka

* Sanskritikeelne kirjandus

Kirjandus
---------

* Herkel, Andres. 2002. "Müüt ja mõtlemine". Tartu. Ilmamaa. ISBN 9985-77-056-0.
* Mäll, Linnart. 1998. "Nulli ja Lõpmatuse kohal". Tartu. Ilmamaa. ISBN 9985-821-95-5.
* Puhvel, Jaan. 1997. "Võrdlev mütoloogia". Tartu. Ilmamaa. ISBN 9985-821-23-8.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Sanskritikeelne Vikipeedia** |

* Transliteratsioon sanskriti keelele
* Sanskriti-inglise sõnastik
Dmitri Rogozin (25. augustil 2008)
**Dmitri Rogozin** (vene *Дмитрий Олегович Рогозин*; sündinud 21. detsembril 1963 Moskvas) on Venemaa poliitik ja diplomaat. Ta oli alates 23. detsembrist 2011 kuni 18. maini 2018 Venemaa asepeaminister. 

1986. aastal lõpetas ta Moskva Riikliku Ülikooli nii ajakirjanduse kui ka majanduse erialal.[*viide?*]

Rogozin oli Rodina partei juht kuni selle liitumiseni teiste sarnaste erakondadega, mille tulemusel moodustati partei Õiglane Venemaa. Ta valiti Riigiduumasse 1997. aastal ja temast sai seal endistes liiduvabariikides asuvate vene vähemuste õiguste tulihingeline kaitsja. 2004. aastast oli Rodina fraktsiooni juht Riigiduumas. Hiljem on ta töötanud rassistliku organisatsiooni Liikumine Illegaalse Immigratsiooni Vastu heaks. Ta oli jaanuarist 2008 detsembrini 2011 Venemaa alaline esindaja NATO juures. 24. maist 2018 on ta agentuuri Roskosmos juht. 

Rogozin on olnud Venemaa esindaja Euroopa Nõukogu Parlamentaarses Assamblees. Ta kritiseeris teravalt Parlamentaarse Assamblee tegevust Tšetšeenia sõja hukkamõistmisel.

Ta on silma paistnud oma šovinistlike sõnavõttudega ja ähvardustega lääneriikide aadressil. Ta osaleb natsionalistlikus liikumises Velikaja Rossija, millest tulevikus peaks saama partei.

2006. aastal avaldas ta autobiograafia "Rahva vaenlane" ("Враг народа"), millest sai bestseller.

Isiklikku
---------

Tema isa Oleg Rogozin (1929–2010) oli Nõukogude sõjatööstuse organiseerija, teadlane (tehnikadoktor), kindralleitnant.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Dmitri Rogozin** |

* Dmitri Rogozini koduleht
* Dmitri Rogozini tutvustus Venemaa NATO esinduse kodulehel (vene keeles)
* Lentapedia artikkel Dmitri Rogozinist (vene keeles)
* Rogozin sarjas teravalt NATO laienemist, Postimees, 2. juuli 2008
* Rogozin: NATO aktsioon Abhaasia vastu tähendab sõda Venemaaga, Postimees, 27. august 2008
* Rogozin ähvardas Euroopat sõjaga, Postimees, 15. september 2008
* Ahtisaari premeerimine ajas Rogozini marru, Postimees, 11. oktoober 2008
* Kalev Kask. Vene NATO-saadik: Eesti on hädavares EPL, 9. veebruar 2009
Tallinna Raeapteek
Tallinna Raeapteegi sümbol
**Tallinna Raeapteek** on apteek Tallinnas Raekoja platsil, mis tegutseb alates 15. sajandi algusest. See on üks vanemaid järjest tegutsevaid apteeke Euroopas ja ühtlasi Tallinna vanim ettevõte. Kultuurimälestis nr 1197.

Ajalugu
-------

Apteegi täpne asutamisaeg pole teada, kuid Tallinna rae märkmeraamatust selgub, et 1422. aastal oli apteegil juba kolmas omanik. Mõned ajaloolased peavad asutamisaastaks 1415. aastat, mõned 15. sajandi esimesi aastaid. Raeapteeki on esimest korda mainitud 8. aprillil 1422. 1422. aastal müüs keegi Johannes Malner apteegi edasi arst Hermannile. Uus omanik sattus rahalistesse raskustesse ja kui ta suri, ei jätkunud raha isegi tema matusteks. Selleaegne magistraat kattis vaese apteekri matusekulud, võttes selle tasuks apteegi enda valdusse.

1579 ja 1581 vahel tuli Tallinna oma kodulinnast Pressburgist (tänapäeval Bratislava) ungarlane Johann Burchart Belavary de Sykava, kes võttis Raeapteegi magistraadilt rendile. 1582–1911 oli apteek kümme sugupõlve Burchartite perekonna valduses: 106 aastat linna rentnikena ning üle 200 aasta perekonna pärisomandina, kuni viimase omaniku pärijad apteegi 1911. aastal maha müüsid.

Tallinna raeapteekrite Burchartite perekonnas valitsenud traditsiooni kohaselt sai vanim poeg alati nimeks Johann, see tingis ka järjekorranumbrite kasutamise:

* Johann Burchart Belavary de Sykava
* Johannes Burchart V
* Johannes Burchart VI
* Johannes Burchart VII
* Johannes Burchart VIII (1776–1838), kes oli peale raeapteekriameti ka edukas antikvariaadikolleksionäär

Esimene meditsiinilise haridusega apteeker oli alles viienda põlve Burchart, kes õppis välismaa ülikoolides. Räägitakse, et ta olevat olnud nii tuntud, et ta kutsuti isegi Peeter I surivoodi juurde, kuid tema abi olla jäänud liiga hiljaks.

Raeapteegi muuseum
------------------

Tänapäeval asub hoones Raekoja plats 11 lisaks apteegile ka muuseum.

Vaata ka
--------

* Carl Rudolf Lehbert
* Moritz Burchart
* Carl Christian Fick (1769–1773 Raeapteegi rentnik)

Viited
------

1. ↑  1197 Tallinna Raeapteek, 14.-20.saj. Kultuurimälestiste riiklik register
2. ↑  Marika Raiski. Raeapteek müüs sajandeid tagasi ka inimrasva. Eesti Päevaleht, 19. aprill 1997. Vaadatud 3. aprillil 2017
3. 1 2 3 4

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Raeapteek** |

* Raeapteegi ametlik koduleht
	+ Raeapteegi lugu
* Raeapteek kultuurimälestiste riiklikus registris Muuda Vikiandmetes
* Tallinna Raeapteek
* Raekoja plats 11 (Raeapteek)
* "Tallinna Raeapteek muutub tegevmuuseumiks" Postimees, 29. märts 2007
**Tarakvere mõis** (saksa keeles *Terrastfer*) oli rüütlimõis Torma kihelkonnas Tartumaal. Nüüdisajal jääb kunagine mõis Mustvee valla territooriumile Jõgeva maakonnas.

Mõisa keskus paiknes Tarakvere külas.

Vaade Tarakvere mõisa maadele. Johann Christoph Brotze

Ajalugu
-------

Tarakvere korda on esmamainitud 1551. aastal. Mõis tekkis tõenäoliselt veskikoha juurde.

Viimaseks omanikuks enne 1919. aasta võõrandamist oli Liphartide suguvõsa.

Mõisakompleks
-------------

19. sajandil rajatud mõisa peahoone on lihtne ühekorruseline viilkatusega ehitis. Pikk hoone on ehitatud telliskividest ning kaetud krohviga. Tänapäeval on hoone kohati lagunenud ja varisenud.

Suurem osa kõrvalhooneid oli punasest telliskivist või maakivist. Enamik neist on nüüdseks hävinud.

Vaata ka
--------

* Eesti mõisate loend

Kirjandus
---------

* Hagemeister, Heinrich von; F. von Buxhöwden (1836). *Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands T. 1–2*. Riga: E. Frantzen. Lk 136.

Välislingid
-----------

* Tarakvere mõisast Eesti mõisaportaalis

Torma kirik
Torma kihelkond

**Kirik**: Torma   

**Mõisad**: Avinurme mõis | Kõnnu mõis | Lilastvere mõis | Rahuoru mõis | Tarakvere mõis | Torma mõis | Tõikvere mõis | Vaiatu mõis | Vanamõisa mõis | Võtikvere mõis
**Azat** (armeenia keeles Ազատ) on jõgi Armeenias Kotajkhi maakonnas. Selle allikas asub Geghama mägede läänenõlval. See voolab läbi Garni, Landžazati ja Arevašati, enne kui suubub Artašati lähedal Araksesse. Azati tammi põhieesmärk on vee kasutamine niisutamiseks ja hüdroenergia tootmiseks.

Azat on Armeenias tuntud oma ilu poolest. See voolab 55 kilomeetrit ja selle valgala pindala on 572 ruutkilomeetrit. Azat läbib Hosrovi looduskaitseala. Alamjooksul suubub jõgi Ararati tasandikule. Azat on tuntud oma arvukate suurejooneliste jugade ja kivise jõesängi poolest.  Ülem-Azati org kanti 2000. aastal koos Geghardi kloostriga UNESCO maailmapärandi nimistusse.

Kivide sümfoonia
----------------

Üks Azati lõik, kus see kohtub Goghthi jõega, on eriti põnev. See on kanjon, mida tuntakse Garni kanjonina. Kanjoni moodustis on nii ainulaadne, et tundub peaaegu kunstlik. Kanjon koosneb korrapärastest kuusnurksetest prismadest. Lõpu lähedal on kanjoni kaunis kuju tinginud nime "Kivide sümfoonia".

Galerii
-------

* Azat ReservoirAzati veehoidla
* Azat river at GarniAzati jõgi Garnis
* An old bridge on the Azat RiverVana sild Azati jõel
* The Azat River passing under an old style bridgeAzati jõgi

Vaata ka
--------

* Armeenia geograafia
* Armeenia jõgede loend
* Armeenia järvede loend

Viited
------

1. ↑  "Canyon of Garni (Azat river)". FindArmenia.com. Originaali arhiivikoopia seisuga 4. märts 2016. Vaadatud 11. septembril 2013.
**Noored Roolis** on alates 2020. aastast korraldatav rallispordisari, mis on mõeldud 8–15-aastastele noortele. Sarja eesmärk on tutvustada noortele ohutuid sõiduvõtteid, õiget turvavarustuse kasutamist ning anda noortele esmane võistluskogemus. Noorte juhendajateks on Eesti parimad motosportlased, kes annavad enda isiklikust kogemusest kõrvalistmel näpunäiteid (näiteks Martin Järveoja, Sander Pärn, Janno Ligur jpt).

Sarja võistluses olevateks autodeks on ühesugused Renault Twingod. Igal võistlusel osaleb keskmiselt 60–70 noort, keda ootavad pärast võistlust diplomid ja auhinnad. Sarjas osalemiseks ei pea olema varasemat kogemust autoga sõitmisel, piisab vaid suurest tahtejõust ning pisikesest võistlushimust. Registreerida saab läbi Noored Roolis kodulehe tavaliselt kaks nädalat enne etapi toimumist.

### Etapid

Aastas toimub kuus etappi, mis leiavad aset Eesti kardi- ja krossiradadel. Varem on etapid toimunud näiteks Lange kardirajal, Misso krossirajal, Kuningamäe kardirajal, Tabasalu kardirajal, Kulbilohu krossirajal jne. Üks etapp aastas on tavaliselt toimunud jäärajal, et anda noortele libedal teel sõitmise kogemusi. Seeläbi õpivad noored juba varakult, kuidas auto talvistes oludes käituda võib ning kuidas libedaga autot õigel rajal hoida. Etappidel on kohal professionaalsed ajavõtjad ning päeva juhib võistluse korraldaja. Samuti on kohapeal reporter, kes osalejatega intervjuusid teeb.

Igal etapil on noortel võimalik rada koos juhendajaga kolm korda läbi sõita. Seejuures läheb kirja iga raja läbisõitmise aeg, kuid paremusjärjestus toimub parima ringiaja alusel. Sõiduvarustus ja auto tagatakse võistlejale kohapeal osavõtutasu eest.

Välislingid
-----------

* Noored Roolis