recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Ryan Jack 2022. aastal Rangersi mängijana
**Ryan James Jack** (sündinud 27. veebruaril 1992 Aberdeenis) on Šotimaa jalgpallur, kes mängib keskpoolkaitsjana Šotimaa kõrgliigaklubis Rangers ja Šotimaa jalgpallikoondises.

Ta alustas klubikarjääri kodulinnaklubis Aberdeen F.C. mille noortesüsteemiga liitus ta 2000. aastal. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta Šotimaa kõrgliigas 2010. aasta septembris ning kuulus kohe esimesest hooajast alates Aberdeeni põhikoosseisu. Esimese värava Šotimaa kõrgliigas lõi ta 2011. aasta jaanuaris mängus Inverness Caledonian Thistle'i vastu; see värav valiti lisaks Aberdeeni hooaja parimaks. 2014. aasta detsembris valiti Jack Šotimaa kõrgliiga kuu parimaks mängijaks.

Rangersiga sõlmis ta 2017. aasta juunis kolmeaastase lepingu.. 2019. aasta oktoobris tegi ta klubiga uue nelja-aastase lepingu. 2020. aastal valiti Jack Rangersi aasta mängijaks. Hooajal 2020/21 tuli ta Rangersiga Šotimaa meistriks; see oli Rangersi esimene Šotimaa meistritiitel pärast 2011. aastat.

Šotimaa jalgpallikoondises debüteeris Jack 2017. aasta novembris sõprusmängus Hollandi vastu. Vigastuse tõttu jäi ta eemale 2021. aasta Euroopa meistrivõistlustest.

Saavutused
----------

Aberdeen
* Scottish League Cup: 2013–14; teine koht: 2016–17
* Scottish Cup: Teine koht 2016–17

Rangers
* Scottish Premiership: 2020–21
* Scottish Cup: 2021–22
* Scottish League Cup: Teine koht 2019–20
* UEFA Euroopa Liiga: Teine koht 2021–22

Viited
------

1. ↑  "Today at Pittodrie". Aberdeen FC. Originaali arhiivikoopia seisuga 6. juuni 2011. Vaadatud 10. augustil 2011.
2. ↑  "Rangers: former Aberdeen captain Ryan Jack completes move to Ibrox". BBC Sport. 1. juuni 2017. Vaadatud 1. juunil 2017.
3. ↑  "Ryan Jack: Rangers midfielder extends contract until 2023". 22. oktoober 2019 – via www.bbc.co.uk.
4. ↑  "Ryan Jack: Rangers midfielder to miss Euros with Scotland". *BBC Sport*. 16. aprill 2021. Vaadatud 16. aprillil 2021.
Ryan Kent (2015)
**Ryan Kent** (sündinud 11. novembril 1996 Oldhamis) on Inglismaa jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Türgi kõrgliiga klubis Fenerbahçe.

Ta alustas klubikarjääri Liverpoolis, mille noorteakadeemiaga liitus ta 2004. aastal. Liverpooli põhimeeskonnas mängis ta 2015. aastal hooajaeelsetes sõprusmängudes ja 2016. aasta jaanuaris karikamängus Exeter City vastu.

Suurem osa aastatest 2015–2019 mängis Liverpoolist laenul teistest klubides. Hooajal 2015–16 oli ta laenul Inglismaa tugevuselt kolmanda liiga klubis Coventry City, hooajal 2016–17 Inglismaa esiliiga klubis Barnsley, hooajal 2017–18 Saksamaa kõrgliiga klubis SC Freiburg ja Inglismaa esiliiga klubis Bristol City ning hooajal 2018–19 Rangersis. Hooajal 2018–19 valiti Kent Šotimaa kõrgliiga hooaja sümboolsesse koosseisu ja liiga hooaja parimaks noormängijaks.

2019. aasta septembris sõlmis Kent Rangersiga püsiva lepingu.

Viited
------

1. ↑  "Ryan Kent: Liverpool forward completes Rangers move". BBC Sport. 3.9.2019. Vaadatud 21.2.2021

Välislingid
-----------

 Ryan Kent – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
**Jakob Munner** VR II/3 (26. jaanuar 1895 Kuigatsi vald, Valgamaa – 7. märts 1936) oli Eesti sõjaväelane (kapten).

Munner sündis Kuigatsi vallas Valgamaal, õppis Puka õigeusu algkoolis ja Vaimulikus koolis Riia vaimuliku seminari juures.

1. juunil 1915 astus Vilno sõjakooli. Sama aasta 1. oktoobril lõpetas ta sõjakooli lühendatud kursuse ning määrati noore lipnikuna Kaasani sõjaväe ringkonda 248. jalaväe tagavarapataljoni. Sealt saadeti ta omal soovil juba 8. novembril Dünaburgi kindluse komandandi käsutusse, teenistusse määramiseks Läti kütipataljoni. 16. novembril jõudis kohale ja määrati 6. Tukumsi kütipataljoni.

1916. aasta 24. juulil viidi Munner üle äsja formeeritud 9. Volmari kütipataljoni, kus teenis nooremohvitserina ja roodu ülema kohusetäitjana kuni 4. juunini 1917, saades Püha Stanislavi III järgu, Püha Anna III järgu, Püha Stanislavi II järgu ja Püha Vladimiri IV järgu aumärkide osaliseks. Ühtlasi ülendati ta samas pataljonis 25. juulil 1916 nooremleitnandiks ja 15. oktoobril 1916 leitnandiks.

4. juunil 1917, osa võtnud paljudest lahingutest, lahkus Munner 8. Volmari Läti kütipolgust ning ilmus 19. juunil 1. Eesti jalaväepolku, kus määrati 8. roodu ülemaks. 6. augustil samal aastal ülendati alamkapteniks (staabikapteniks).

Saaremaa operatsiooni ajal 1917. aasta sügisel sattus ta 4. oktoobril koos 1. Eesti jalaväepolgu osadega Muhumaal sakslaste kätte vangi. Munner viibis Saksamaal vangis kuni kevadeni 1918, mil tuli tagasi Eestisse.

25. novembril 1918 astus ta teenistusse 1. jalaväepolku ja määrati seal 2. roodu ülemaks. 13. detsembril sõitis rindele 5. Rakvere jalaväepolku ning astus kohe sõjategevusse. 25. detsembril määrati Munner 5. Rakvere jalaväepolgu 8. roodu ülemaks. Sellele kohale jäi ta kuni 1. jaanuarini 1919, mil nimetati polgu erigrupi (kapten Kivilo grupi) juhiks ja tegi selle grupiga läbi üldise pealetungi Anija juurest Narva.

22. jaanuaril 1919 määrati Munner Narvas 5. Jalaväepolgu 3. roodu ülemaks ja 28. jaanuaril 1. roodu ülemaks. 18. veebruaril määrati ta 5. Jalaväepolgu II pataljoni ülemaks, 18. juulil 1919 aga 5. alaväepolgu ülema abiks. Olles 7. novembril 1919 ülendatud kapteniks, teenis sellel ametikohal kuni Vabadussõja lõpuni, täites vahepeal polgu ülema kohuseid. 

1. jaanuaril 1921 viidi Munner üle ümberformeeritud 5. jalaväepolku, kus ta teenis kuni sõjaväeteenistusest vabanemiseni 20. märtsil 1921. Vabanemise järel oli lühikest aega Tartus politsei teenistuses ning siis 10. jaanuarist 1923 kuni 1. juunini 1924 Eesti Piirivalve teenistuses, Peipsi jaoskonna ülemana. Piirivalvest lahkudes töötas mitmesugustel aladel, kuni siirdus lõpuks Viru maavalitsuse teenistusse, kus teenis teemeistri ametikohal lõpuks juba raske kopsuhaigusega võideldes.

Isikliku vahvuse eest on kapten Munnerile antud II liigi 3. järgu Vabadusrist, tasuta maa normaaltalu suuruses ja rahaline autasu 750 krooni. 

Jakob Munner on maetud Rakvere sõjaväe kalmistule.

Tunnustus
---------

* 1920 – Vabadusristi II liigi 3. järk
**Jakob Kõrv** (21. november 1849 Kokora vald – 21. september 1916 Bern, Šveits) oli eesti kirjanik ja ajakirjanik.

Jakob Kõrv
Kõrv oli 1868–1874 Alatskivil koolmeister. 1874. aastal läks ta Tartusse, proovides sisse saada Tartu Ülikooli. Seal tutvus ta Mihkel Veske ja teiste eesti rahvuslastega ning sai impulsi oma kirjandusliku tegevuse alustamiseks. Samas sõbrunes ta ka vene professori Pavel Viskovatoviga, kes hakkas teda mõjutama venemeelsuse suunas. 

Hiljem oli ta Tartu Eesti Põllumeeste Seltsi sekretär ja Sakala abitoimetaja (1881–1882), üks Carl Robert Jakobsoni lähemaid kaasvõitlejaid. 1882. aastal hakkas ta Tallinnas välja andma oma ajalehte Valgus. Ta oli ka aktiivne rahvustegelane: kuulus Eesti Kirjameeste Seltsi, kogus rahvaluulet, tegi kaastööd mitmele ajalehele ning kuulus mitmesse seltsi.

Venestusajal loobus Kõrv aga rahvuslikest põhimõtetest ning hakkas 1880. aastate lõpul avalikult toetama venestamist. Kõrva ajaleht saavutas 1890. aastatel suure populaarsuse, sest ta avaldas seal põnevikke ja kirjutas ka ise kaasahaaravaid jutte. Võitluses konkurentidega kasutas ta isiklikke tutvusi vene ametnike ja tsensoritega ning rikkus täielikult oma suhted rahvuslastega. 

1899–1907 kuulus talle trükikoda, mille ta müüs 16. oktoobris 1907 Johannes ja Alma Paalmannile. 

1892. aastal heideti Kõrv Eesti Kirjameeste Seltsist välja, misjärel selts Kõrva kaebuse peale suleti. Tema mõju hakkas aga "Tartu renessansi" (rahvusluse taasaktiveerumise) algusest alates kiiresti vähenema ning 1906. aastal müüs Kõrv oma ajalehe Karl August Hermannile ja loobus avalikus elus tegutsemisest. Peagi siirdus ta välismaale. 

Kõrv suri Šveitsi närvikliinikus 1916. aastal.

Viited
------

1. ↑  "Fondiloend - Jakob Kõrvi trükikoda - EAA.4442". *AIS infosüsteem*.

Välislingid
-----------

* Jakob Kõrv – alliktekstid VikitekstidesJakob Kõrv Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
Karl August Hindrey šarž Jakob MändmetsastKarl August Hindrey šarž Jakob Mändmetsast
Jakob Mändmetsa hauakivi Rahumäe kalmistul
**Jakob Mändmets** (29. juuli 1871 Paiküla, Kärla vald (Kärla kihelkond) – 25. detsember 1930 Tallinn) oli eesti kirjanik ja ajakirjanik.

Jakob Mändmets sündis pere kümnenda lapsena. Lõpetas 1888 Kaarma seminari. Töötas kooliõpetajana Kärla, Martna ja Kose kihelkonnas (Alaveres), 1903–1905 ajakirjanikuna Tallinnas Uue Aja ja seejärel peamiselt Päevalehe toimetuses.

Jakob Mändmetsa tütar Hilja Helene Mändmets abiellus Teodor Lippmaaga, nende poeg on Endel Lippmaa. Poeg Heino Anton lõpetas ülikooli keemikuna, tütar Jutta Õilme oli apteeker.

Mändmets on maetud Tallinna Rahumäe kalmistule.

Looming
-------

Jakob Mändmets äratas tähelepanu Saaremaa argielu käsitlevate külajuttude kogudega ja jutustusega. Lisaks kirjutas novelle, laaste ja jutustusi. Avaldanud ka näidendeid ja palju publitsistikat.

Teoseid
-------

### Jutukogud

* "Koduküla vainult" (1900)
* "Pilpad" (1902)

### Jutustus

* "Tont" (1902)
* "Väljarändaja" (1917)

### Novellid

* "Juhisaare kiriku kellamees" (1900)

### Novellikogumik

* "Meri" (1914)

### Laastukogud

* "Isa talus" (1913)
* "Küla" (1915)

### Jutustuskogu

* "Läbi rädi" (1927)

Viited
------

1. ↑  "Jakob Mändmetsal 25 aastat ajakirjaniku põlve". Kaja. 15.01.1928. Vaadatud 04.10.2018.
2. ↑

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Jakob Mändmets** |

* Jakob Mändmets Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
* Foto: Jakob Mändmets 1930. aastal
**Jakob Knopken** (ka **Jacobus Knopken** või **Knöpken**; 1470. aastad – pärast 1529) oli saksa päritolu vaimulik, 1517 – umbes 1523 Riia toomhärra.

Jakob Knopken oli Liivimaa esimese luterliku jutlustaja ja teoloogi Andreas Knopkeni noorem vend, kes pärines, nagu vendki, Saksimaalt Sonnenburgist. Ta õppis koos oma vennaga Treptow' koolis, kus rektoriks oli hilisem reformaator Johannes Bugenhagen ning oli aastatel 1508–1509 oli ta Treptowis jutlustaja. Mõni aasta hiljem sai temast Riia Peetri kiriku jutlustaja. Temast sai ka Saksa ordu preestervend. 1517. aastal sai temast ka Riia toomkapiitli liige ning Riia Peetri kiriku kirikhärra. Kuna Jakob ise pidas jumalateenistusi Riia toomkirikus, siis pidi Peetri kirikus jutlusi pidama tema vikaar, kelleks Jakob kutsus oma venna Andrease. 1521. aasta lõpus sai ta endale uue prebendi, kuid järgmisel aastal määrati ta uuesti Peetri kiriku ülevaatajaks, sest sealne uus kirikhärra, toomhärra Hildebrand Lutke, oli reisinud välismaale.

Esialgu olid Knopkeni vaated ilmselt pigem katoliiklikud, kuid venna mõjul, kes alates 1521. aasta sügisest Riias uut usuõpetust jutlustama hakkas, kujunesid ka tema vaated reformaatorlikeks. Ta asus oma venda katoliiklike toomhärrade ja teiste vaimulike eest kaitsma, kuid sattus seetõttu ise surve alla ning põgenes tõenäoliselt 1522. aasta II poolel Liivimaalt. Ta asus Wittenbergi, niisiis oli ta üheselt valinud luterluse. Sellest hoolimata püüdis ta oma toomhärrakohta säilitada ning kirjutas selles asjus 1523. aasta lõpus palveid nii Saksa ordu kõrgmeistrile Albrechtile kui ka Liivimaa ordumeistrile Wolter von Plettenbergile. Tema palvetel polnud siiski mõju ning 1524. aastal asus ta õppima Wittenbergi ülikoolis. 1529. aastal on temast viimast korda juttu seoses Riia linna ja peapiiskopi vaheliste lepitusläbirääkimistega Lübeckis.

Jakob Knopken on ainus teadaolev Liivimaa toomhärra, kes usulistel põhjustel oli kapiitlist sunnitud lahkuma.

Kirjandus
---------

* Leonid Arbusow noorem. *Die Einführung der Reformation in Liv-, Est- und Kurland*, lk 171–172, 174–175, 194, 197, 241–243, 831–832.
* Leonid Arbusow vanem. *Livlands Geistlichkeit*, II osa, lk 44 ja 156; III osa, lk 55; IV osa, lk 103.
* Theodor Schiemann. "Jacob und Andreas Knopken", *Beiträge zur Kunde Ehst-, Liv-, und Kurlands*, Band IV, Heft I, 1887, lk 65–67.
**Jakob Portaeusi maja** oli 17. sajandi teisel poolel ehitatud barokk-klassitsistlik elumaja Narva vanalinnas endisel Rüütli tänaval, Koidu tänava nurgal. See hävis märtsipommitamises 1944. aastal.

Ajaloost
--------

Kaupmees Jakob Portaeusi maja ehitati Koidu ja Rüütli tänava nurgale arhitekt Georg Teuffeli projekti järgi. Ehitise eeskujuks sai linnapea Joch Schwarzi maja, mis lähtus Saksamaa renessansi ehitustraditsioonist. Hoone ehitati 1667. aastal üsna samaaegselt bürgermeister Joch Chr. Schwarzi majaga või veidi hiljem. Maja esimene omanik oli hollandi kaupmees Jacob Portaeus (u 1668. aastal), kes rajas Narva lähistele saeveskeid ja korraldas sealset laevaehitust, alates 1788 aastast oli omanik Georg Voldemar von Rosen. 19. sajandil oli hoone puusepp Azmusi omandis ning 20. sajandi alguses asus seal Narva ettevõtja Benjamin Mihhailovski trükikoda.

Kirjeldus
---------

Majal oli neli aknatelge ning kaks mitmetahulist nurgaerkerit. Hoones olid kaupmehe töö- ja kontoriruumid ning rikkaliku dekoori ja viimistlusega eluruumid. Jakob Portaeusi maja nurgaerkeritega arhitektuurilahendust kopeerisid teised Narva kaupmehed, sarnased olid ka Hans Fonne, Bengt Erichi ja Jacob Niemani majad. 20. sajandi alguseks oli hoone väliskuju võrreldes ehitusajaga oluliselt muutunud. 19. sajandil lammutati ümberehituse käigus üks erker ja teiselt võeti ära tornikiiver. Algselt fassaadi keskel asunud uks müüriti kinni ning sissepääsu asukohta muudeti.

Viited
------

1. 1 2  D. Šutov. Vana Narva. Ruutli tanava eksponeerimise eritingimused
Vana-Vigala hiie tamm
**Vana-Vigala ohvrihiis** on maausuliste pühapaik Rapla maakonnas Märjamaa vallas. Hiis asub Vigala jõe vasakul kaldal Vana-Vigala ja Tiduvere küla piiril nn Hiieoru serval Hiieoja suudmes oleval neemikul.

Hiiemets on segametsatukk (0,6 ha, valdavalt tammed), milles kesksel kohal on vana Hiiekuusk, mille all toimus ohverdamine veel 17.–19. sajandil. 19. sajandi keskel oli hiiemetsa keskseim puu vana tamm, mille õõnsusesse pärimuse järgi mahtunud kolm meest. Kuna rahvas pidas puud pühaks ja viis sinna ohvreid (värvilisi paelakesi, lõnga ja viljapäid), lasi mõis praost Carl Eduard Harteni pealekäimisel puu maha võtta.

Jaan Jung on oma teoses "Muinasajateadus eestlaste maalt" viitega H. Laipmannile Vigalast ja A. Reimannile Virtsust kirjeldanud nii: "*Hiiekoht Vigala mõisa põllul jõekalda peal, kus üks väga ilus org olla. Puu olnud vanaduse pärast õõnes, kuhu kolm inimest võinud mahtuda, kuna ta pea ikka haljendanud. Nüüd olla ta känd veel alles ja selle ümber kuusetukk.*"

Vana-Vigala ohvrihiis on 20. sajandi lõpul saanud laiemalt tuntuks eekõige tänu Aleksander Heintalule ehk Vigala Sassile, kes tegutses 1985. aastani Vana-Vigala mõisa pargi hooldajana. Hiie suhtes teisel pool jõge asub vana Vigala Sassi loitsukivi.

Vana-Vigala ohvrihiis on 1998. aastast muinsuskaitse all.

Paelad Vana-Vigala hiie tammel
Pärimuslik jaanipidu Vana-Vigala ohvrihiie juures (juuni 2016)
Hiiekoha eest hoolitseb folklooriselts Kiitsharakad.

Viited
------

1. ↑  Mihkel Aitsam, *Vigala kihelkonna ajalugu*, Väljaandja Vigala Vallavalitsus ja Volikogu 2006, lk. 217
2. ↑  Jaan Jung. Muinasajateadus eestlaste maalt III. Kohalised muinasaja kirjeldused Tallinnamaalt. 1910: 186, Vig 28.
3. ↑  Kultuurimälestiste riiklik register
4. ↑  "ETV saade "Eesti looduslikud pühapaigad" (11. aprill 2015): Vana-Vigala hiiekoht". Originaali arhiivikoopia seisuga 5. mai 2015. Vaadatud 30. aprillil 2015.

Välislingid
-----------

* Vana-Vigala ohvrihiis kultuurimälestiste riiklikus registris Muuda Vikiandmetes
Bosporus
**Bosporus** (vanakreeka Βόσπορος *Bosporos*, sõnadest βοῦς 'härg' ja πόρος 'koolmekoht, väin'; türgi *İstanbul Boğazı*) on väin, mis eraldab Euroopat Aasiast ja ühendab Marmara merd Musta merega.

Kitsaimas kohas on väina laius umbes 700 meetrit, laiemas kohas 3420 m. Mõlemas otsas on väinal selged suudmed (põhjas 3330 m lai, lõunaotsas 2826 m), nende vahel on väina pikkus umbes 31 km. Väina läbiva laevatee sügavus on madalaimas kohas 13 meetrit, suurim sügavus 110 m.

29. oktoobril 2013 avati İstanbulis maailma sügavaim merepõhjale rajatud raudteetunnel Marmaray (suurim sügavus 60,46 m, veealuse lõigu pikkus 1387 m). Tunnelit kogupikkusega 13,6 km ehitati üheksa aastat. Pikima merealuse osaga tunnel maailmas (37,9 km; suurim sügavus 75 m) on Eurotunnel, kuid see pole sukeldatud, vaid uuristatud merepõhja all olevatesse kivimitesse.

Bosporuse pinnakihtides on tugev riimvee hoovus Musta mere poolt, soolsusega 18–20 promilli. Väina põhjas on tugev soolase vee hoovus Musta mere poole.

Väina kitsuse, faarvaatri järskude käänakute ja tugeva hoovuse tõttu on väina läbimine keeruline ja ohtlik. Olukorda raskendab veelgi tihe ristuv praamiliiklus üle väina.

Meretee läbi Bosporuse Venemaale ja Ukrainasse teeb väina strateegiliselt oluliseks. 16.–18. sajandini hoidis Osmanite riik Bosporuse abil enda kontrolli all Musta merd. 1833. aastal oli Osmanite riik sunnitud andma lubaduse sulgeda Bosporus ja Dardanellid Venemaa nõudmise korral muude riikide laevadele. Bosporuse kontrolli all hoidmise nimel peeti Vene-Türgi sõda (1877–1878). Esimese maailmasõja järel anti väinale esmalt rahvusvahelise territooriumi staatus, 1923. aastal aga anti väin Türgile, kuid avatuna kõigile võõramaistele laevadele. Türgi militariseeris väina sellegipoolest uuesti.

1936. aastast kehtiva Montreux' konventsiooni järgi on väin rahvusvaheliseks laevanduseks avatud, kuid Türgil on õigus seal piirata Musta mere riikide hulka mittekuuluvate maade aluste liikumist.

Vaata ka
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Bosporus** |

* Dardanellid

Bosporus on kaardil tähistatud numbriga 20
**Bosnia ja Hertsegoviina muusika** on Bosniast ja Hertsegoviinast pärinev või bosnialaste loodud või esitatud muusika.

Nagu ka teistel Balkani maadel, on Bosnial ja Hertsegoviinal olnud tormiline minevik korduvate sissetungide ja okupatsioonidega. Bosnia ja Hertsegoviina muusika on seetõttu segu traditsioonilisest slaavi folkloorist türgi ning vähemal määral ka lääne mõjutustega.

Bosnia muusikast võib leida polüfoonilise ja dissoneeriva laulustiili *ganga*, mis on traditsiooniliselt olnud peamiselt lambakarjuste repertuaaris. Pillidest on olnud levinud bosnia torupill, puuflööt ja näpitav krihvidega keelpill *šargija*. Ühekeelelist poogenpilli guslet on kasutatud eepiliste poeemide saatmiseks. Esimese maailmasõja ajal tekkisid ja 1960. aastatel said populaarseks rahvamuusikaansamblid, mis koosnevad kahest viiulist ja šargijast. 

Sevdalinka on bosnia muusikastiilidest võib-olla kõige iseloomulikum, bosnialikum. See on emotsionaalne melanhoolne laulustiil, mille sisu on nukker, jutustades armastusest ja selle kaotusest või lähedase inimese surmast. Neid laule esitati keelpilli sazi, hiljem akordioni saatel. Tänapäeval on traditsioonide austajate meelepahaks saateansambli koosseisus levinud lisaks akordionile ka trumm, kontrabass, kitarrid, klarnetid ja viiulid. Sevdalinka arenes välja linnades Osmanite võimu ajal.

Bosnia sufivennaskondades on viljeletud araabia-, pärsia- ja türgikeelset religioosse sisuga *Ilahije i Kaside* laulu, mida mehed kooris esitavad raamtrummi saatel. 

Euroopa klassikalise muusika loojateks Bosnias ja Hertsegoviinas on heliloojad Dino Zonić, Mirsad (Giga) Jelešković, Ališer Sijarić, Igor Karača, Dino Rešidbegović, Anđelka Bego-Šimunić jt.

Vaata ka
--------

* Bosnia ja Hertsegoviina Eurovisiooni lauluvõistlusel
**Bosonid** ehk väljaosakesed on osakesed, mille spinn on täisarvuline, erinevalt fermionidest, mille spinn on poolarvuline. Liitosakeste puhul loetakse bosoniteks neid osakesi, mille summaarne spinn on täisarvuline.

Kõik bosonid alluvad Bose-Einsteini statistikale. Neid ei piira Pauli keeluprintsiip ning seetõttu võib mitu bosonit olla samas kvantolekus. See tähendab, et samas ruumipunktis võib mitu bosonit olla korraga samal energiatasemel. (Sama ruumipunkti all tuleb mõista olukorda, kus erinevate osakeste lainefunktsioonid kattuvad.) Nende olekufunktsioon on sümmeetriline ja säilitab oma märgi pööramisel 360 kraadi võrra.

Fundamentaalsed bosonid
-----------------------

Elementaarosakestest on bosonid vaheosakesed (ingl keeles ka *gauge boson*). Vaheosakesed (enamasti virtuaalsed osakesed) vahendavad fundamentaalseid jõude fermionide vahel.
Fundamentaalsed bosonid on:

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **Nimi** | **Sümbol** | **Laeng (e)** | **Spinn** | **Mass (GeV/c2)** | **Vahendatav jõud** |
| Footon | γ | 0 | 1 | 0 | Elektromagnetism |
| W-boson | W± | ±1 | 1 | 80,4 | Nõrk vastasmõju |
| Z-boson | Z0 | 0 | 1 | 91,2 | Nõrk vastasmõju |
| Gluuon | g | 0 | 1 | 0 | Tugev vastasmõju |

Liitosakestest bosonid
----------------------

Liitosakestest bosonid on liitosakesed, mille koostises olevate osakeste summaarne spinn on täisarv. Tuleb siiski silmas pidada, et bosonina käituvad liitosakesed ainult siis, kui neid vaadelda kauguselt, kus osakese liitstruktuur välja ei paista (liitosakesed peavad olema vastasmõju suhtes seotud olekus).

Kõige tuntumad liitosakestest bosonid on mesonid, mis koosnevad kvargist ja antikvargist. Ka mesonid on vaheosakesed. Virtuaalsed mesonid vahendavad tuumajõudu (mis on tugeva vastasmõju teisene väljendus) nukleonide vahel.

Ka aatomituumade puhul võib jagada neid bosoniteks (sisaldavad paarisarvu nukleone) ja fermionideks (sisaldavad paaritu arvu nukleone). Näiteks vesiniku tuum on fermion ja deuteeriumi tuum (koosneb prootonist ja neutronist) on boson. Siin tuleb hoolega eristada, kas me räägime aatomituumast või aatomist. Elektriliselt neutraalne vesiniku aatom on boson (koosneb kahest fermionist – prootonist ja elektronist).

Higgsi boson
------------

 *Pikemalt artiklis Higgsi boson*
Standardmudeli kohaselt peaks kõik fundamentaalseid jõudusid vahendavad osakesed olema ilma seisumassita. Reaalselt on aga nõrga vastastikmõju vahendajad W- ja Z-bosonid massiivsed osakesed.
Mehhanismi, mis annab osakestele massi, nimetatakse Higgsi mehhanismiks. Selle kohaselt on Higgsi boson Higgsi välja kvant ning mass tekib siis, kui osakesed läbivad Higgsi välja.

Vaata ka
--------

* Goldstone'i boson
**Glaukoniit** on hüdrovilkude rühma mineraal, mida leidub liiva- ja lubjakivides[*viide?*]. Kui liiva- ja lubjakivis on glaukoniidi sisaldus üle 50%, siis räägitakse **glaukonitiidist**.

Eestis leidub glaukoniiti kambriumi ja ordoviitsiumi liiva- ja lubjakivides.

Glaukoniit tekib meres, sadenedes välja mereveest. Üldiselt tähendab see, kui kivimid sisaldavad ohtralt glaukoniiti, et settimine oli aeglane, glaukoniidi teke tähendab aga seda, et keskkonnas on vähe hapnikku. Tekkeks on vajalik, et setted sisaldaks rauarikaste vilkude terakesi ja orgaanilist ainest. Tänapäeval tekib glaukoniit  Musta mere läänekalda liivastes setetes.

Viited
------

1. 1 2  *Eesti nõukogude entsüklopeedia.* 3. köide: *FILM–ISSÕ.* Tallinn: Valgus, 1988, lk 170.
2. ↑  Smith, S. A. and R. N. Hiscott. 1987: Latest precambrian to Early Cambrian basin evolution, Fortune Bay, Newfoundland fault–bounded basin to platform. Canadian Journal of Earth Sciences 21:1379–1392.
3. ↑  Hiscott, R. N. 1982: Tidal deposits of the Lower Cambrian Random Formation, eastern Newfoundland; facies and paleoenvironments. Canadian Journal of Earth Sciences 19:2028–2042.
4. ↑  H, Suttill (2009) SEDIMENTOLOGICAL EVOLUTION OF THE EMINE & KAMCHIA BASINS, EASTERN BULGARIA.
**Glaukon** (kreeka Γλαύκων; 5.–4. sajand eKr) oli Sokratese lähikondlane, kes tegutses Ateenas, aga oli tõenäoliselt pärit Kollytose deemist Atikas. Ilmselt oli ta Platoni vend, seega Aristoni ja Periktione poeg ning pärit kõrgest suguvõsast (ema poolt Soloni enda järeltulija).

Glaukon on peamiselt tuntud Platoni dialoogide tegelase, Sokratese vestluspartnerina, eelkõige "Riigis", aga ka "Parmenideses" ja "Pidusöögis". Kuulsa koopa võrdpildi esitab Platoni "Riigi" VII raamatu alguses Sokrates just Glaukonile. Lisaks Platonile on Glaukoni mainitud ka Xenophoni teoses "Mälestusi Sokratesest" ja Aristotelese "Poeetikas".

Glaukoni elukutse ei ole teada ning võimalik, et ülikuna ta ei pidanudki töötama. Platoni "Riigi" III raamatus viitab Sokrates asjaolule, et Glaukon on muusik, kuid see võib lihtsalt tähendada seda, et Glaukon oli saanud haridustee käigus ka teatava muusikalise hariduse.

Viited
------

1. ↑  Diogenes Laertios, "Väljapaistvate filosoofide eludest, õpetustest ja ütlustest" III raamat, lõik 3
2. ↑  Diogenes Laertios, "Väljapaistvate filosoofide eludest, õpetustest ja ütlustest" III raamat, lõik 1
3. ↑  Platon, "Riik" VII raamat, 514a–520a
4. ↑  Xenophon, "Mälestusi Sokratesest" III raamat, 6. peatükk
5. ↑  Aristoteles, "Poeetika" 1461a–b
6. ↑  Platon, "Riik" III raamat, 398e
**Hiina villkäppkrabi** (*Eriocheir sinensis*) on sugukonda *Varunidae* kuuluv väike krabiline.

Levila
------

Hiina villkäppkrabi looduslik levila on Aasia, peaasjalikult Hiina piirkond. Umbes aastal 1912 introdutseeriti ta ballastveega Elbe jõgikonda, kust hiljem levis ka põhjapoolsematesse piirkondadesse, näiteks Lõuna-Rootsisse. 

Eestis on hiina villkäppkrabi levinud rannikuvetes hajusalt ja vähearvukalt. Meil ta aga ei paljune, kuna vesi on selleks liiga mage.

Välimus
-------

Nende morfoloogia esindab tüüpilist krabilist, kelle kehasegmente ja tagakeha katab ümar seljakilp. Nende kehapikkus on kuni 6 cm.

Tema jalgu, eriti tähelepandavalt aga sõrgu, katab lopsakas karvastik – sellest tuleneb ka viimase nimetus.

Eluviis
-------

Sageli elab ta meredeäärsetes jõgedes, tulles sigima estuaaridesse, kuna vastsed suudavad areneda üksnes mere- ja riimvees.

Viited
------

1. ↑   Birštein, J. A. jt. Loomade elu 2. köide – selgrootud II. 1982. Tallinn, Valgus, lk 387
2. ↑
3. ↑  Greenhalgh, M. & Ovenden, D. 2008. Euroopa magevee-elustik. Eesti Entsüklopeediakirjastus, lk 214. [tõlgitud eesti keelde]
Justin Bijlow (2022)
**Justin Bijlow** (sündinud 22. jaanuaril 1998 Rotterdamis) on Hollandi jalgpallur, kes mängib väravavahina Hollandi kõrgliigaklubis Feyenoord ja Hollandi jalgpallikoondises.

Feyenoordi meeskonnas debüteeris ta Hollandi kõrgliigas 13. augustil 2017 mängus FC Twente vastu. Hooajal 2022/23 tuli ta Feyenoordiga Hollandi meistriks.

Aastatel 2014–2021 mängis Bijlow Hollandi noortekoondistes. Hollandi jalgpallikoondises debüteeris ta 1. septembril 2021 MM-i valikmängus Norra vastu. Bijlow oli koondise varuväravavaht 2022. aasta maailmameistrivõistlustel.

Saavutused
----------

Feyenoord
* Eredivisie: 2022–23
* KNVB beker: 2017–18
* Johan Cruijff Schaal: 2017, 2018
* UEFA Euroopa Konverentsiliiga: Teine koht 2021–22

Viited
------

1. ↑   (vaadatud 15.6.2023)

Välislingid
-----------

* Profiil Feyenoordi kodulehel

| * v
* r
Hollandi koondis  –  2022. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused |
| --- |
| 

* 1 Pasveer
* 2 Timber
* 3 De Ligt
* 4 Van Dijk (c)
* 5 Aké
* 6 De Vrij
* 7 Bergwijn
* 8 Gakpo
* 9 L. de Jong
* 10 Depay
* 11 Berghuis
* 12 Lang
* 13 Bijlow
* 14 Klaassen
* 15 De Roon
* 16 Malacia
* 17 Blind
* 18 Janssen
* 19 Weghorst
* 20 Koopmeiners
* 21 F. de Jong
* 22 Dumfries
* 23 Noppert
* 24 Taylor
* 25 Simons
* 26 Frimpong
* Treener: Van Gaal

 | Holland |
Justin Pogge 2022. aastal Kölner Haie väravavahina
Justin Pogge 2011. aastal Charlotte Checkersis mängimas
**Justin Pogge** (sündinud 22. aprillil 1986 Fort McMurrays, Albertas) on Kanada jäähokimängija, kes mängib väravavahina Saksamaa kõrgliigaklubis Kölner Haie.

2003. aastal asus ta mängima Western Hockey League'i UWHL) klubis Prince George Cougars. Hooaja 2004–05 teises pooles liitus samasse liigasse kuuluva Calgary Hitmen. Hooajal 2005–06 pälvis Pogge WHL-i hooaja parimale väravavahile antava auhinna Del Wilson Trophy ja hooaja parimale mängijale antava auhinna Four Broncos Memorial Trophy, lisaks valiti ta samal hooajal kogu Canadian Hockey League'i parimaks väravavahiks.

2004. aastal valis Toronto Maple Leafs ta NHL-i *draft* '​is 90. valikuna. Hooajal 2006–07 debüteeris ta American Hockey League'is (AHL) Maple Leafsi noorteklubis Toronto Marlies. NHL-is debüteeris ta Maple Leafsi meeskonnas 22. detsembril 2008 mängus Atlanta Thrashersi vastu, kuid pärast hooaega 2008–09 ei ole Pogge NHL-is enam mänginud.

Aastatel 2009–2012 mängis ta AHL-i klubides San Antonio Rampage, Albany River Rats, Charlotte Checkers ja Portland Pirates.

Alates 2012. aastast on Pogge mänginud Euroopas. Hooajal 2012–13 mängis ta Itaalia kõrgliigaklubis Ritten Sport ja hooajal 2013–14 Soome esiliigaklubis BIK Karlskoga. Aastatel 2014–2016 mängis ta Rootsi kõrgliigaklubis Färjestad BK. Hooajal 2016–17 mängis ta KHL-is Bratislava Slovanis. Seejärel naasis ta Rootsi kõrgliigasse, mängides kaks hooaega Rögle BK ridades. Hooaja 2019–20 esimeses pooles mängis ta Rootsi esiliigaklubis Södertälje SK. Sama hooaja teises pooles siirdus ta Saksamaa kõrgliigaklubisse Berliini Eisbären. 2020. aastal liitus ta Kölner Haiega.

2006. aastal tuli Pogge Kanada kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistriks.

Välislingid
-----------

* Justin Pogge NHL.com lehel
* Justin Pogge hockeydb.com lehel
**Justiitsminister** on valitsuses minister, kelle ülesanne on riigi õiguspoliitika kavandamine ning õiguse süsteemne arendamine. Justiitsminister on justiitsministeeriumi juht. Mõnedes riikides tegeleb justiitsminister ka keskvalimiste korraldamisega. Mõnedes riikides tegeleb õiguspoliitikaga kas siseminister ja/või õiguskantsler.

Eesti justiitsminister
----------------------

 *Pikemalt artiklis  Eesti justiitsminister*
Justiitsministeerium ja justiitsminister lähtuvad oma tegevuses Eesti põhiseadusest, Vabariigi Valitsuse seadusest, Justiitsministeeriumi põhimäärusest jm seadustest.

Vaata ka
--------

* Justiitsministeerium

Viited
------

Välislingid
-----------

* Eesti justiitsministeerium

Ministrid

Peaminister **·** Põllumajandusminister **·**  Majandusminister **·**  Kultuuriminister **·**  Kaitseminister **·**  Haridusminister **·**  Sotsiaalminister **·**   
 Rahandusminister **·**  Keskkonnaminister **·**  Välisminister **·**  Sotsiaalminister **·**  Siseminister **·**  Justiitsminister **·**  Portfellita minister
Justin Kluivert 2018. aastal AS Roma särgis 
**Justin Dean Kluivert** (sündinud 5. mail 1999 Amsterdamis) on Hollandi jalgpallur, kes mängib äärepoolkaitsjana Inglise kõrgliiga klubis Bournemouth.

Ta alustas klubikarjääri Amsterdami Ajaxis, mille noorteakadeemiaga liitus ta 2007. aastal. Hollandi kõrgliigas debüteeris ta Ajaxi meeskonnas 2017. aasta jaanuaris. Esimese värava lõi ta Hollandi kõrgliigas 19. märtsil 2017 mängus SBV Excelsiori vastu. Hooajal 2016–17 valiti Kluivert Ajaxi tulevikutalendiks. Hooajal 2017–18 lõi ta Hollandi kõrgliigas kümme väravat.

2018. aasta juunis liitus ta Itaalia kõrgliigaklubiga AS Roma. Hooajal 2020–2021 oli ta Romast laenul Saksamaa kõrgliigaklubis RB Leipzig ja hooajal 2021–2022 Prantsusmaa kõrgliigaklubis Nice. 2022. aasta septembris läks ta laenule Hispaania kõrgliiga klubisse Valencia. Pärast laenulepingu lõppemist liitus ta 11,2 miljoni euro eest Bournemouthiga.

Hollandi jalgpallikoondises debüteeris Kluivert 26. märtsil 2018 sõprusmängus Portugali vastu.

Tema isa Patrick Kluivert on endine Hollandi koondislane.
Lao She
**Lao She** (hiina keeles 老舍, *pinyin*'is *Lǎo Shě*; sünninimi **Shu Qingchun** 舒慶春, *pinyin*'is *Shū Qìngchūn*; 3. veebruar 1899 Peking – 24. august 1966 Peking) oli Hiina kirjanik.

Lao She oli pärit mandžu perekonnast. Tema isa oli sõdur, kes hukkus Bokserite ülestõusu ajal 1901. aastal. 1918. aastal lõpetas Lao She Pekingi Pedagoogilise Ülikooli. 1918–1924 töötas ta õpetajana Pekingis ja Tianjinis. Aastatel 1924–1929 töötas ta hiina keele lektorina Suurbritannias Londoni Ülikoolis. 1929–1930 töötas ta õpetajana Singapuris. 1930. aastal pöördus ta Hiinasse tagasi ja töötas kuni 1937. aastani mitmes ülikoolis õppejõuna. 1938–1945 oli Lao She Ülehiinalise Kirjandus- ja Kunstitöötajate Vastupanuassotsiatsiooni üks juhte. Aastatel 1946–1949 viibis ta Ameerika Ühendriikides. 

1949. aasta oktoobris pöördus Lao She Hiinasse tagasi. 1950. aastatel oli ta üks tuntumaid Hiina kirjanikke.

Lao She hukkus Kultuurirevolutsiooni käigus.

Hiina Kommunistlik Partei rehabiliteeris Lao She postuumselt 1978. aastal.

Eesti keeles on 1972. aastal ilmunud Lao She romaan "Kassilinna saatus" ja 1999. aastal näidend "Teemaja".

Viited
------

1. ↑  Lao She en.chinaculture.org
2. ↑  Révolution culturelle : le dernier jour de Lao She Le Monde, 27. juuli 2016
3. ↑  Yin Lu.What Lao She left Beijing Global Times, 3. veebruar 2013
**Laos** on eesti perekonnanimi.

Statistika
----------

2023. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Laos 289 inimesel: 140 mehel ja 149 naisel. Perekonnanimede levikult oli Laos meeste puhul 505. kohal ja naiste puhul 523. kohal. Kõige levinum oli perekonnanimi Laos vanuserühmas 75–79, kus neid on 10 000 elaniku kohta 2,60. Nimi oli kõige sagedasem Pärnu maakonnas, kus sellist nime kandis maakonna 10 000 elaniku kohta 7,74 inimest.

19. sajandi algul pandi pärisorjusest vabastamise käigus talupoegadele Võrumaal Vastseliina kihelkonnas ja Urvaste kihelkonnas, Viljandimaal Kõpu kihelkonnas ning Tartumaal Rõngu kihelkonnas
neljal korral nimeks Laos.

Nimede eestistamisel võeti Laos 1935.–1940. aastal uueks perekonnanimeks 17 korral isikute poolt, kelle perekonnanimi oli varem Jürisson (2 juhul), Koll (3), Laas ja Laus (11).

Nime kandjaid
-------------

* Arne Laos, eesti näitleja (1933–1989)
* Arne Laos, korvpallitreener (1937–2012)
* Ester Laos, eesti kirjanik (1931–2018)
* Jaan Laos, eesti sõudja (1985–)
* Johannes Laos, eesti muusik, parteitöötaja ja muusikapedagoog (1920–1993)
* Rein Laos, eesti näitleja ja lavastaja (1948–)
* Roland Laos, eesti näitleja (1986–)
* Saale Laos, eesti jurist (1974–)

Viited
------

1. ↑  Statistikaamet: Nimede statistika (vaadatud 05.05.2023)
2. ↑  Onomastika andmebaas. Nimede panemine: Laos.
3. ↑  Onomastika andmebaas. Nimede eestistamine: (uus nimekuju): Laos.

Välislingid
-----------

* Laos statistikaameti andmebaasis
**Laoküla mõis** (saksa keeles *Laoküll*) oli Meremõisa mõisa karjamõis Keila kihelkonnas Harjumaal, tänapäeva Laoküla küla lähedal Lääne-Harju vallas Harju maakonnas.

Viited
------

1. ↑  Laoküla mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris (vaadatud 21.05.2020)
2. ↑  Laoküla, www.eki.ee

Välislingid
-----------

* Laoküla mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris

Keila kirik
Keila kihelkond

**Kirik**: Keila kirik  

**Pastoraat**: Keila kirikumõis  

**Peamõisad**: Haabersti mõis | Harku mõis | Jõgisoo mõis | Jälgimäe mõis | Keila mõis | Keila-Joa mõis | Klooga mõis | Kumna mõis | Laulasmaa mõis | Lehola mõis | Naissaare mõis | Ohtu mõis | Rahula mõis | Rannamõisa mõis | Saku mõis | Saue mõis | Tuula mõis | Tännassilma mõis | Valingu mõis | Vana-Karjaküla mõis | Vanamõisa mõis | Voore mõis | Vääna mõis | Ääsmäe mõis | Üksnurme mõis  

**Kõrvalmõisad**: Humala mõis | Hüüru mõis | Käesalu mõis | Maeru mõis | Meremõisa mõis | Muraste mõis | Mustamäe mõis | Peetri mõis | Uue-Karjaküla mõis | Vana-Pääla mõis | Viti mõis  

**Poolmõisad**: Koppelmaa mõis | Kuivaveski mõis | Kõltsu mõis | Luka mõis | Niitvälja mõis | Tiskre mõis | Vismeistri mõis  

**Karjamõisad**: Aru mõis | Juuliku mõis | Kalda mõis | Kiisa mõis | Laabi mõis | Laoküla mõis | Lehmja mõis | Nahkja mõis | Pällu mõis | Suur-Aru mõis
*Luca Pacioli portree*. Luca Pacioli frantsisklase rüüs. Laual avatud on tõenäoliselt Eukleidese "Elementide" XIII raamat
**Fra Luca Bartolomeo de Pacioli** (vananenud kirjaviisis *Paccioli* või *Paciolo*) (ca 1447 Sansepolcro, Toscana – 19. juuni 1517 Rooma) oli itaallasest frantsiskaani munk, matemaatik ja raamatupidamisarvestuse tänapäevaste alusprintsiipide esimesi kirjapanijaid. 

Aastatel 1477–1480 töötas ta professorina Perugia ülikoolis, kus luges algebra ja geomeetriakursust.

Luca Paciolit peetakse raamatupidamise isaks, kuigi ta ei olnud ei raamatupidamissüsteemi leiutaja ega selle väljatöötaja. Pacioli kirjeldas lihtsalt süsteemi, mida Veneetsia tolleaegsed kaupmehed kasutasid. Ometi rakendati tema kirjeldatud meetodeid ja nüansse veel sajandite vältel.

Üks neid, kes pidas Paciolit kahekordse kirjendamise väljamõtlejaks, oli Oswald Spengler. Oma peateoses "Õhtumaa allakäik" võrdles ta Luca Paciolit tema kaasaegsete Kolumbuse ja Kopernikuga.

"Summa de Arithmetica, Geometria, Proportioni, et Proportionalita"
------------------------------------------------------------------

"Summa de arithmetica…" tiitelleht (1523. aasta)
1494. aastal kirjastas Veneetsia trükkal Paganino Paganini Luca Pacioli matemaatikaalase teose "Summa de Arithmetica, Geometria, Proportioni, et Proportionalita" ('Kõik, mis käsitleb aritmeetikat, geomeetriat ja proportsiooni'). See sisaldab põhjalikku kokkuvõtet renessansiajastu matemaatikast, käsitledes sealhulgas aritmeetika (seitse esimest peatükki), algebra (8. peatükk) ja geomeetria aluseid (10. peatükk).

### "Kahekordse kirjendamise traktaat"

Raamatu 9. peatükis "Arvepidamisest ja üleskirjutamisest" (tuntud ka kui "Kahekordse kirjendamise traktaat") kirjeldati üksikasjalikult raamatupidamisarvestust Veneetsias. Traktaati peeti nii oluliseks ja seda tõlgiti saksa, böömi, vene, taani ja inglise keelde. Kuni 16. sajandi alguseni oli see ainus raamatupidamisarvestuse õpik maailmas. See raamatupidamissüsteem, mida Pacioli esitas oma töös, sai hiljem nimeks "itaalia meetod". 

Raamatust sai esimene trükitöö kahekordse arvepidamise meetodist, kus kirjeldati suuremat osa arvestustsüklist selle protsessi tänapäevases arusaamas. Pacioli traktaat on olnud vundamendiks, millele baseeruvad praktiliselt kõik raamatupidamise kahekordset kirjendamise meetodit puudutavad kirjutised. Pacioli arvestussüsteem kujutas pöördepunkti arvestuse arengus. Selle peamine eesmärk oli hankida informatsiooni omanikule, andes aru ülesannete täitmisest ja olles krediidi andmise aluseks.

Viited
------

1. ↑  Mathematics on the "Ritratto di Frà Luca Pacioli". cage.ugent.be
2. ↑  Head raamatupidajate päeva!.
3. 1 2 3  Luca Pacioli: The Father of Accounting.
4. ↑  Шпенглер О. Закат Европы. том 2. gumer.info. Lk 520
5. 1 2 3 4  Arvepidamise areng.
6. 1 2 3  Tõnis Blank. Bioloogiliste varade kajastamine raamatupidamises.

Välislingid
-----------

* Лука Пачоли. "Трактат о счета́х и записях" (vene keeles)
Luca Pacioli frantsisklase rüüs selgitamas Eukleidese teoreemi
**"Luca Pacioli portree"** (itaalia keeles *Ritratto di Luca Pacioli*) on Napolis Capodimonte kunstimuuseumis eksponeeritav renessansiaegne õlimaal; arvatavalt on selle maalinud 1500. aasta paiku itaalia kunstnik Jacopo de' Barbari.

Maal on tehtud temperatehnikas puutahvlile 99 x 120 cm. Maalil on itaalia matemaatik Luca Pacioli frantsisklase rüüs, tema taga paremal on kujutatud tundmatu noormees. Laual Pacioli ees lebab tahvel, mille servale on kirjutatud "EVCLIDES" ("Eukleides"). Tahvlile on joonistatud kriidiga ringi sisse võrdhaarne kolmnurk mediaaniga. Avatud raamat on tõenäoliselt Eukleidese "Elementide" XIII raamat.

Laual asetsevad järgmised esemed – kriiditükk, sirkel, nurgamõõdik, tindipott koos stiilusega, must pinal, suletud raamat, millel lebab korrapärase dodekaeedri mudel.

Suletud raamat kirjaga "*LI.RI.LUC.BUR.*" (ladina keeles *Liber Reverendi Lucae Burgensis* ("Auväärse Luca di Borgo raamat"; Pacioli oli pärit Borgo Sansepolcrost) on tõenäoliselt Pacioli matemaatikaalane teos "Summa de Arithmetica, Geometria, Proportioni, et Proportionalita" ("Kõik, mis käsitleb aritmeetikat, geomeetriat ja proportsiooni"), mis trükiti 1494. aastal Veneetsias.

Laes ripub ümara kuubi (üks Arhimeedilisi kehi) klaasmudel, mis on poolenisti täidetud veega illustreerimaks kolmekordse peegelduse efekti.

Tundmatu noormees pildil
------------------------

Kes on pildil paremal kujutatud tundmatu noormees, pole täpselt teada. Ta võib olla Urbino hertsog Guidobaldo da Montefeltro, kellele Pacioli oli pühendanud oma "Summa de Arithmetica …", saksa maalikunstnik Albrecht Dürer, või Francesco di Bartolomeo Archinto, kelle portree on eksponeeritud Londoni Rahvusgaleriis.

* Guidobaldo da Montefeltro, kunstnik Raffael, umbes 1502.Guidobaldo da Montefeltro, kunstnik Raffael, umbes 1502.
* Albrecht Düreri autoportree, 1500.Albrecht Düreri autoportree, 1500.
* Francesco di Bartolomeo Archinto, kunstnik Giovanni Ambrogio de Predis, umbes 1490.Francesco di Bartolomeo Archinto, kunstnik Giovanni Ambrogio de Predis, umbes 1490.

Inspireerituna maalist
----------------------

Gruusia kirjanikul Rezo Tšeišvilil on novell "Luca Pacioli viimased eluaastad". Arvatavasti just "Luca Pacioli portree" inspireeris teda lõpetama oma loo peategelase unenäoga, milles too näeb Paciolit kui: 

> „…sünget meest, kel oli seljas must kapuutsiga mantel, mida vöötas lihtne kanepinöör. Askeetlikult lihtsalt, ent suursuguselt riietatud mees seisis kurvalt, vaikides, tarkade silmade pilk oli suunatud eemale, tundus, nagu näeks ta kõike ilma vaatamatagi. See oli Luca Pacioli, geniaalne matemaatik, esimese raamatupidamisalase trükis ilmunud teose autor ja surelikest suurima meistri Leonardo da Vinci tõeline sõber. "
> 
> 
>  – "Luca Pacioli viimased eluaastad", LR 50 /1983
> 
>

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6  Mathematics on the "Ritratto di Frà Luca Pacioli". cage.ugent.be
2. ↑  Arhimeedilised kehad. matdid.edu.ee/
3. ↑  Proviamo a rivedere il Doppio ritratto di Luca Pacioli. hevelius.it
4. ↑  "Rezo Tšeišvili. Luca Pacioli viimased eluaastad". Loomingu Raamatukogu 50/1983. Lk 22.
Dmitri Kozak (2009)
**Dmitri Kozak** (vene keeles Дмитрий Николаевич Козак; sündinud 7. novembril 1958 Ukrainas Kirovogradi oblastis Bandurovos) on Venemaa asepeaminister, kelle ülesandeks oli 2014. aasta Sotši taliolümpiamängude ettevalmistamine.

Kozak õppis Vinnitsa Polütehnilises Instituudis ja lõpetas 1985 kiitusega Leningradi Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna. 1985–1989 töötas ta Leningradi prokuratuuris prokuröri ja vanemprokurörina. 1989 oli ta kontserni Monolit-Kirovostroi juriidilise osakonna ülem ja merekaubandussadamate assotsiatsiooni õigusnõunik. 1990–1991 oli ta Leningradi linna täitevkomitee juriidilise osakonna ülema asetäitja ja seejärel ülem. 1994. aasta septembris sai ta Peterburi linnavalitsuse õiguskomitee eesistujaks ja linnavalitsuse liikmeks. 1996 säilitas ta pärast Anatoli Sobtšaki kaotust linnapea valimistel oma ametikoha ja sai 1998 asekuberneriks, aga sama aasta detsembris vallandati asekuberneri kohalt erimeelsuste tõttu kuberneri Vladimir Jakovleviga.

1999. aasta jaanuarist augustini töötas ta õigusbüroos Gruppa JuST. 1999. aasta augustis sai temast Venemaa valitsuse büroo juhataja esimene asetäitja, juhataja kohusetäitja ja veel samal aastal büroo juhataja. Büroo juhataja arvati Venemaa ministrite hulka. 2000. aasta juunis sai ta Venemaa presidendi büroo juhataja asetäitjaks, 2003. aasta oktoobris esimeseks asetäitjaks ja 9. märtsil 2004 büroo juhatajaks.

13. septembrist 2004 kuni 24. septembrini 2007 oli Kozak Venemaa presidendi täievoliline esindaja Lõuna föderaalringkonnas, föderaalse erikomisjoni juht Põhja-Kaukaasias.

Alates 24. septembrist 2007 on Kozak Venemaa regionaalarengu minister. Vahepeal, 7.–12. mail 2008 oli ta ministri kohusetäitja. Alates 14. oktoobrist 2008 on ta Venemaa peaministri asetäitja, kes vastutab 2014. aasta taliolümpiamängude korraldamise eest Sotšis.

Autasud
-------

2002 pälvis Kozak Venemaa presidendi tänu "aktiivse osavõtu eest Venemaa presidendi läkituse ettevalmistamisest Venemaa Föderaalkogule".

2007 autasustati teda Adõgee Vabariigi medaliga "Adõgee kuulsus". Samal aastal autasustati teda Tšetšeeni Vabariigi Ahmat Kadõrovi ordeniga isikliku panuse eest majanduse ja sotsiaalsfääri taastamisse, väljapaistvate teenete eest riikluse arengusse ning rahu, seaduslikkuse, sõpruse ja koostöö tugevdamisse Põhja-Kaukaasia rahvaste vahel.

2008 autasustati teda Kabardi-Balkaaria aumärgiga "Teenete eest Kabardi-Balkaaria ees" suure isikliku panuse eest Kabardi-Balkaaria sotsiaalmajanduslikku arengusse.

6. novembril 2008 pälvis Kozak ordeni "Teenete eest Isamaa ees" II järgu paljuaastase viljaka riikliku tegevuse eest.

Kozakile on annetatud Andreas Esmakutsutu Fondi väljaantav Püha Kõigikiidetud Apostli Andreas Esmakutsutu rahvusvaheline preemia "Usu ja ustavuse eest" suure isikliku panuse eest Venemaa riikluse tugevdamisse.

Välislingid
-----------

* Козак, Дмитрий Lentapedias
**Dmitri Petrovitš Korkin** (jakuudi keeles Дмитрий Петрович Коркин; 5. september 1928 Tšuraptša uluss, Jakuudi ANSV – 22. veebruar 1984) oli jakuudi maadlustreener ja pedagoog, NSV Liidu teeneline treener.

Ta oli tunnustatud vabamaadluse treener Nõukogude Liidus. Ta töötas Tšuraptša Spordiinternaatkoolis. Tema kasvandikest on 175 maadlejat täitnud NSV Liidu meistersportlase ja 13 suurmeistri normatiivi. Tema õpilased Pavel Pinigin, Aleksandr Ivanov ja Roman Dmitrijev on tulnud olümpiamängudel esikolmikusse.

Haridus- ja töökäik
-------------------

Meistrikandiaat sambos Dmitri Korkin lõpetas 1956. aastal  Herzeni-nimelise Leningradi Pedagoogilise Instituudi vene keele ja kirjanduse õpetaja kutsega ja asus tööle Jakuutias Tšuraptša rajoonis asuvasse Ožuluni seitsmeklassilisse kooli. Selles koolis ja Ožuluni külast 12 kilomeetri kaugusele jäävas Tšuraptša keskkoolis organiseeris ta vabamaadluse sektsiooni. 1957. aastal asus ta kehalise kasvatuse õpetajana tööle Tšuraptša keskkoolis. 1964. aastal külastas ta  Tōkyō olümpiamänge, et jälgida vabamaadlejate esinemisi. 

Tema initsiatiivil asutati 1966. aastal Tšuraptša Spordiinternaatkool. Kuni oma surmani (1984) töötas ta seal pedagoogi ja maadlustreenerina.

NSV Liidu teenelise treeneri rinnamärk

Tunnustus
---------

* 1964 – Jakuudi ANSV teeneline treener
* 1967 – Vene NFSV teeneline treener
* 1967 – Jakuudi ANSV teeneline õpetaja
* 1970 – NSV Liidu teeneline treener

Mälestuse jäädvustamine
-----------------------

1991. aastal nimetati Tšuraptša Spordiinternaatkool Dmitri Korkini auks  Korkini-nimeliseks Tšuraptša Vabariiklikuks Spordiinternaatkooliks.

2003. aastast antakse välja  Sahha (Jakuutia) Vabariigi Korkini-nimelist riiklikku preemiat kehakultuuri ja spordi valdkonnas.

Alates 2008. aastast peetakse Jakutskis  Dmitri Korkini rahvusvahelist mälestusturniiri vabamaadluses.

Viited
------

1. 1 2  Великий тренер и педагог Дмитрий Петрович Коркин. yakutia.com
2. 1 2 3 4 5  Коркин Дмитрий Петрович. ysia.ru
3. ↑  Борцы Саха. wrest.info
4. 1 2 3 4  Славные имена якутской вольной борьбы: Коркин Дмитрий Петрович. wrestsakha.ru

Välislingid
-----------

* IX Международный турнир по вольной борьбе им. Д.П. Коркина. youtube.com, 3. oktoober 2016
**Ersa keele päev** (vene keeles:День эрзянского языка; ersa keeles: Эрзянь Келень Чи) on ersa riiklik tähtpäev. Seda tähistati esimest korda 1993. aastal Anatoli Rjabovi Ersa keele Päästefondi mahitusel Saranskis. Praegu on selle tähtpäevaks 16. aprill, esimese Ersa keeleteadlase ja rahvusliku taassünni liikumise tegelase, ersa kirjakeele looja Anatoli Rjabovi sünniaastapäev. Anatoli Rjabov arreteeriti 1937. aastal süüdistatuna spioneerimises Soome ja Eesti kasuks. 23. mail 1938 mõistis NSV Liidu Ülemkohtu Väljasõidukolleegium Rjabovi surma mahalaskmise läbi. Tema hauda pole siiani leitud.

Praegusel ajal ei tähistata ersa keele päeva mitte ainult Mordvas, kus nii ersa kui ka vene ja mokša keel on ametlikud keeled, vaid ka teistes märkimisväärse ersa kogukonnaga piirkondades: Nižni Novgorod, Samara, Moskva, Tšeljabinsk ja Murmansk. Väljaspool Venemaad tähistatakse ersa keelepäeva ka Eestis (Fenno-Ugria Asutus, Ersa-Mokša Sõprade Selts ning ersa kultuuriselts "Sjatko") ja Soomes. Moskvas on ürituste korraldajaks ROO Erzjan Vaigel ("Ersa hääl"), Peterburis ja Leningradi oblastis ersade liit "Ele". Kõigil Eestis ersa keele päeva puhul korraldatavatel üritustel on müügil ersa ja mokša pärimus- ja moodsa muusika CD-d ja kassetid ning traditsioonilised puuskulptuurid Taula küla meistritelt vendadelt Rjabovitelt. Peoõhtutel osalejatel on võimalik annetusega toetada ersakeelse raadiojaama asutamist.

Keelepäeva ajal toimuvad koolides ja lasteaedades  avatud teemakohased õppetunnid, mille raames tulevad külla kuulsad proosakirjanikud, luuletajad ja muud kultuuritegelased, samuti korraldatakse kontserte ja teatrietendusi. Ürituste eesmärk on tutvustada ersa keelt ja kirjandust ning muid rahvuslikke saavutusi. Hoonetesse, kus toimuvad ersa keelepäeva üritused on kombeks paigaldada suur Anatoli Pavlovitš Rjabovi portree, mille ümbrus kaunistatakse ersakeelsete kirjade, lillede ja riigilippudega. Ürituste ametlik osa algab lauluga "Tjuštja". Saranskis esitab seda laulu tavaliselt meeste ansambel Torama. Pärast esitust süüdatakse küünal – štatol. Küünla süütamise õigus antakse austatud ja tuntud inimesele, mille järel valitakse Ersa nõukogu vanemate eesistumise kandidaadid (ersa keeles Эрзянь атянь эзем).

Ersa keel
---------

*Vaata ka: Ersa keel*
Ersa keel kuulub koos mokša keelega mordva keelte hulka, mis on lapi (saami) keelte järel lähimad läänemeresoome keeltele.

Vaata ka
--------

* Ersa kirjandus

Viited
------

1. ↑  "Ersa keele päev Eestis".

Välislingid
-----------

* Vikipeedia ersa keeles
* Eesti-ersa sõnaraamat
* Ersa ja mokša keel ohuga silmitsi. Sirp, 24. september 2010