recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Dmitri Pevtsov (2013)
Dmitri Pevtsov (2010)
**Dmitri Anatoljevitš Pevtsov** (vene keeles Дмитрий Анатольевич Певцов; sündinud 8. juulil 1963 Moskvas) on vene näitleja (teatri- ja filminäitleja), Venemaa rahvakunstnik.

Ta lõpetas 1985. aastal Moskvas GITIS-e näitekunsti teaduskonna. Pärast sõjaväeteenistust Nõukogude Armee teatris (1986–1987) töötas ta näitlejana Taganka teatris. Alates 1991. aastast on ta Lenkomi näitleja.

Ta on mänginud enam kui 60 mängufilmis.

Tunnustus
---------

* 1995 – Venemaa Föderatsiooni teeneline kunstnik
* 1997 – Venemaa Föderatsiooni riiklik preemia
* 2001 – Venemaa Föderatsiooni rahvakunstnik
* 2007 – Austuse orden
* 2013 – orden Teenete eest Isamaa ees IV järk
* 2015 – Andrei Mironovi nimeline näitlejapreemia "Figaro"

Isiklikku
---------

Tema isa Anatoli Pevtsov oli moodsa viievõistluse treener. Dmitri Pevtsovi
abikaasa on 1994. aastast näitleja Olga Drozdova (hilisem Venemaa rahvakunstnik).

Viited
------

1. 1 2 3 4  Дмитрий Певцов. kino-teatr.ru

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Dmitri Pevtsov** |

* Дмитрий Певцов. kinopoisk.ru
Andre Gray 2016. aastal Burnley särgis
**Andre Anthony Gray** (sündinud 26. juunil 1991 Wolverhamptonis) on Inglismaa-Jamaica jalgpallur, kes mängib ründajana Kreeka kõrgliigaklubis Aris ja Jamaica jalgpallikoondises.

Ta alustas karjääri Shrewsbury Townis. Karjääri algusaastatel mängis ta Inglismaa madalamate liigade klubides. Ta paistis silma Inglismaa tugevuselt viienda liiga klubis Luton Town, lüües hooajal 2013–14 liigas 30 väravat.

2014. aasta juunis liitus ta Inglismaa esiliigaklubiga Brentford, kellega sõlmis kolmeaastase lepingu. Hooajal 2014–15 lõi ta esiliigas 16 väravat. 2015. aasta augustis siirdus Gray teise esiliigaklubisse, Burnleysse. Tema üleminekusumma oli umbes kuus miljonit naelsterlingit, mis oli Burnley läbi aegade suurim ost. Hooajal 2015–16 lõi ta liigas 25 väravat, millega oli liiga suurim väravakütt. Burnley võitis esiliiga ja tõusis Premier League'i. Järgmisel hooajal lõi ta Inglismaa kõrgliigas üheksa väravat.

2017. aasta augustis sõlmis ta viieaastase lepingu Inglismaa kõrgliigaklubiga Watford. Tegemist oli Watfordi suurima üleminekuga. 2021. aasta augustis suundus ta laenule Queens Park Rangersi ning lõi hooajal 2021/22 Inglismaa esiliigas 10 väravat.

2022. aasta juulis sõlmis ta nelja-aastase lepingu Arisega.

25. märtsil 2021 debüteeris Gray mängus USA vastu Jamaica jalgpallikoondises. Jamaica koondises lõi ta esimese värava sama aasta 7. juunil sõprusmängus Serbia vastu. Ta kuulus Jamaica koondisse 2021. aasta CONCACAF Gold Cup'il.

Saavutused
----------

Luton Town
* Conference Premier: 2013–14

Burnley
* Football League Championship: 2015–16

Viited
------

1. ↑  "Brentford sign Andre Gray from Luton Town". Brentford F.C. 27.6.2014. Vaadatud 7.2.2019
2. ↑  "Gray is the new Claret". Burnley F.C. 21.8.2015. Vaadatud 7.2.2019
3. ↑  "Andre Gray: Watford sign Burnley striker for club record fee". BBC Sport. 9.8.2017. Vaadatud 7.2.2019
4. ↑   (vaadatud 4.7.2022)

Välislingid
-----------

 Andre Gray – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Profiil Watford F.C. kodulehel
**Andre Pärn** (sündinud 21. septembril 1977) on endine elukutseline eesti korvpallur, kes lisaks Eesti Korvpalli Meistriliigale on mänginud ka Rootsi ja Belgia klubides. Pärn kuulus aastatel 1995–2004 Eesti korvpallikoondisse.

Klubikarjäär
------------

Profikarjääri Asto ridades alustanud Pärn on kohalikus meistriliigas esindanud mitut klubi ning tulnud 1994. aastal Asto, 1995. 1996. ja 1998. aastal BC Kalevi ning 2006. aastal Kalev/Cramoga Eesti meistriks. 

Hooaja 2000/01 Rootsis Luleå Plannja Basketi ja hooaja 2001/02 Belgias Telindus Leuveni ridades veetnud Pärn naasis seejärel Eestisse, kus mängis mitmes klubis, kuni siirdus aastateks 2011–2015 kodulinna Raplasse.

Koondisekarjäär
---------------

Aastatel 1995–2004 Eesti korvpallikoondisse kuulunud Pärn saavutas koondisega 2001. aasta Euroopa meistrivõistlustel 14. koha.

Saavutused
----------

* 5-kordne Eesti meister (1994, 1995, 1996, 1998, 2006)
* 4 Eesti karika võitja (1993, 1996, 2003 ja 2005)
* Tänavakorvpalli MM-i hõbe (2010)

Isiklikku
---------

Andre Pärn on abielus ja isa.

Viited
------

1. 1 2  Korvpallimeeskond TLÜ/Kalev - Andre Pärn[*alaline kõdulink*]

Välislingid
-----------

* Biograafia ESBL-is
**Pavel Petrovitš Zabolotski** oli vene aadlik ja ametnik, hiljem tõenäoliselt munk 16. sajandil.

Pavel Zabolotski kuulus Zabolotskite suguvõssa, kelle esindaja Aleksandr Vsevolodovitš oli 14. sajandil Brjanski, Smolenski ja Pihkva vürst olnud. 16. sajandil olid paljud Zabolotskid tsaari diplomaadid ja väejuhid, samuti Bojaarideduuma liikmed. Opritšnina ajal langesid aga enamik neist Ivan IV ohvritena. Pavel ise pärines suguvõsa kõrvalharust, kes ei saanud bojaari- ega vürstitiitlit. Ta sündis tõenäoliselt 1520. aasta paiku.

Alates 1550. aastast oli Pavel tsaari teenistusaadlik Gdovis (Oudovas). Selle lähedal oli tal ka mitmeid teenistusmõisu. Zabolotski võttis osa ka mitmetest sõjakäikudest nii Kaasani, Astrahani kui ka Krimmi vastu. Ka Liivi sõja ajal osales ta mitmetel sõjakäikudel ning oli 1558. aastal Vasknarva vojevood. Hiljem saadeti ta vojevoodiks Orešeki, hilisemasse Schlüsselburgi. Samuti oli ta samas ametis Rakveres. 1558. aastal võttis ta osa ka Paide piiramisest, mis lõppes aga teatavasti edutult. 1560. aastatel oli Zabolotski vojevoodiks Laiusel ja Viljandis. 1565. aasta järel ta riigiameteis enam aga ei esine, ent on oletatud, et ta ei langenud siiski mitte opritšnina ohvrina ega põgenenud Leetu, vaid jõudis enne Petseri kloostrisse mungaks minna, sest tal olid tihedad suhted sellega juba varemgi ning munk Pafnutit ongi peetud temaks. Tema surma aeg on aga teadmata, sest Pafnuti hauakivi pole säilinud.

Zabolotski oli enne Liivi sõda heades suhetes oma naabri, Vasknarva foogti Dietrich von der Steinkuhliga, kellega ka ta vähemalt paaril korral ka silmast silma kohtus. Sõja eel hoiatas ta Johann Renneri teatel Steinkuhli venelaste eelolevast sõjakäigust ning saatis hiljemgi infot venelaste plaanide kohta. Tõenäoliselt oli ta Steinkuhliga siiski vaid hea sõber ja mitte sugulane. Renneri andmeil sõdinud ta liivimaalaste vastu ka vaid tsaari käsul ja vastu oma tahtmist.

Zabolotski nime on Renner edasi andnud kui *Pawel Powick* ning nimetanud teda ka bojaariks. Viimast ei olnud ta kunagi, nimi *Powick* tulenes aga tõenäoliselt tema ametinimetusest: pomestnik.

Kirjandus
---------

* Johann Renner. *Liivimaa ajalugu 1556–1561*. Tallinn: Olion, 1995. Teine trükk 2006.
* Anti Selart. *Steinkuhl und Zabolockij. Ein Kommentar zur Chronik Johann Renners*. In: Estland und Russland: Aspekte der Beziehungen beider Länder. Hamburg, 2005.
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel on külast; aleviku kohta vaata artiklit Kuusalu.* |

---

**Kuusalu** on küla Harju maakonnas Kuusalu vallas Tallinna–Narva maantee ääres Kuusalu alevikust põhjas.

Loodusobjektidest asuvad külas Nelja kuninga kivi, Tülivere hiietamm, Võnsi männik.

Külaterritooriumi lääneosas on Kuusalu Keskkool ja Kuusalu staadion.

* Nelja kuninga kiviNelja kuninga kivi
* KultusekiviKultusekivi
* Võnsi männikVõnsi männik

Viited
------

1. ↑  Maa-amet, vaadatud 21.11.2020.
2. ↑  Statistikaamet, vaadatud 10.11.2020.
3. ↑  Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.

Kuusalu valla vapp
Kuusalu valla asulad

**Alevikud:** Kiiu | Kolga | Kuusalu  

**Külad:** Allika | Andineeme | Aru | Haavakannu | Hara | Hirvli | Ilmastalu | Joaveski | Juminda | Kaberla | Kahala | Kalme | Kasispea | Kemba | Kiiu-Aabla | Kodasoo | Koitjärve | Kolga-Aabla | Kolgaküla | Kolgu | Kosu | Kotka | Kupu | Kursi | Kuusalu | Kõnnu | Külmaallika | Leesi | Liiapeksi | Loksa | Murksi | Mustametsa | Muuksi | Mäepea | Nõmmeveski | Pala | Parksi | Pedaspea | Pudisoo | Põhja | Pärispea | Rehatse | Rummu | Salmistu | Saunja | Sigula | Soorinna | Suru | Suurpea | Sõitme | Tammispea | Tammistu | Tapurla | Tsitre | Turbuneeme | Tõreska | Uuri | Vahastu | Valgejõe | Valkla | Vanaküla | Vihasoo | Viinistu | Virve
**Kruuse** on perekonnanimi.

Statistika
----------

2023. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Kruuse 285 inimesel: 138 mehel ja 147 naisel. Perekonnanimede levikult oli Kruuse meeste puhul 516. kohal ja naiste puhul 539. kohal. Kõige levinum oli perekonnanimi Kruuse vanuserühmas 10–14, kus neid on 10 000 elaniku kohta 2,91. Nimi oli kõige sagedasem Valga maakonnas, kus sellist nime kandis maakonna 10 000 elaniku kohta 5,01 inimest.

19. sajandi algul pandi pärisorjusest vabastamise käigus talupojale Tartumaal Nõo kihelkonnas Vana-Nõo mõisavallas nimeks Kruhse (normaalkuju Kruuse).

1930. aastate nimede muutmise kampaania käigus vahetati aastatel 1935–1940 üheteistkümnel korral nimi Kruuse ära - uuteks võetud nimedeks olid Kaldamäe, Kadarik, Kaselaan, Kruus, Kruusalu, Kruusamaa, Kruusma, Kruuste, Kuusend, Rajaste ja Reinsoo.

Nimede eestistamise käigus loobus üks isik 1935. aastal nimest Kruus ning võttis uueks nimeks Kruuse.

Nime kandjaid
-------------

* Asta Kruuse (Palm), eesti arhitekt (1927–2021)
* Kea Kruuse (Kohv), eesti ühiskonnaaktivist ja jurist (1995–)
* Nikolai Kruuse, eesti advokaat (1892–1942)
* Urmas Kruuse, eesti poliitik (1965–)

Viited
------

1. ↑  Statistikaamet: Nimede statistika (vaadatud 19.01.2023)
2. ↑  Onomastika andmebaas. Nimede panemine: Kruuse.
3. ↑  Onomastika andmebaas. Nimede eestistamine: (vana nimekuju): Kruuse.
4. ↑  Onomastika andmebaas. Nimede eestistamine: (uus nimekuju): Kruuse.

Välislingid
-----------

* Kruuse statistikaameti andmebaasis
**Kuus olemasolu valdkonda** või **kuus olemise valda** (sanskriti keeles *ṣaḍgati* ‘kuus minekut’; tiibeti keeles *’gro ba drug*; hiina keeles 六道 *liudao*; jaapani keeles *rokudō*) on budistlikus kosmoloogias kuus sansaara valdkonda ihade olus. 

Ihade olu on budistliku kosmoloogia järgi madalam kolmest olust; sellest kõrgemad on vormide olu ja vormitu olu ja selles võidakse sündida kuude järgmisse olekusse:

* deevad,

* inimesed

* asurad,

* preetad,

* loomad või

* põrguolendid.

Kolme esimest olekut peetakse headeks, sest virgumisteed on neis hõlpsam leida. Ainult inimesena sündinud võivad jõuda täieliku virgumise ehk budasuse ja nirvaanani ning sansaarast välja pääseda. Kolme viimast peetakse halbadeks olekuteks, sest neis on ränkade kannatuste tõttu väga raske asuda virgumisteele.

Mõnes vadžrajaana õpetuses on iga olek vastavuses ühe kindla domineeriva meeleplekiga: deevad uhkuse, inimesed iha, asurad kadeduse, preetad ahnuse, loomad teadmatuse ja põrguolendid vihaga.

Kuut olemasolu valdkonda kujutatakse olemiserattal.

Vaata ka
--------

* Budistlik kosmoloogia
* Olemisratas

Viited
------

1. ↑  Fischer-Schreiber, Ingrid, Franz-Karl Ehrhard, Michael S. Diener and Michael H. Kohn (trans.) (1991). The Shambhala Dictionary of Buddhism and Zen. Boston: Shambhala Publications. ISBN 0-87773-520-4.

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Ida mõtteloo leksikoni" materjale.*
Flensburgi valitsuse liikmed pärast arreteerimist
**Flensburgi valitsus**eks nimetatakse Saksa valitsust, mis tegutses Teise maailmasõja lõpus, pärast Adolf Hitleri surma, Flensburgis Põhja-Saksamaal.

Valitsuse nimetas ametisse Adolf Hitler oma poliitilise testamendiga 30. aprillil 1945 ja see jõustus samal päeval. Riigikantsleriks nimetatud Joseph Goebbels sooritas 1. mail enesetapu.

Valitsuse esimene koosolek toimus 5. mail 1945. Valitsus töötas Mürwiki merekoolis Flensburgis ja hoidis enda kontrolli all umbes 14 km2 suurust ala. 

Kuigi Winston Churchill nimetas pärast Saksamaa tingimusteta kapitulatsiooni peetud kõnes Karl Dönitzit Saksamaa riigipeaks, ei tunnustanud Flensburgi valitsust ametlikult ükski välisriik. Valitsuse liikmed arreteeriti 23. mail 1945.

* Karl Dönitz, riigipresident ja sõjaminister
* Joseph Goebbels, riigikantsler (suri 1. mail 1945)
* Lutz Graf Schwerin von Krosigk, valitsusjuhi kohusetäitja, välisminister ja rahandusminister
* Heinrich Himmler, siseminister (kuni 6. maini 1945)
* Alfred Rosenberg, riigiminister (kuni 6. maini 1945)
* Wilhelm Stuckart, kultusminister, alates 6. maist siseminister
* Albert Speer, tööstusminister
* Herbert Backe, toidu-, põllutöö- ja metsandusminister
* Franz Seldte, töö- ja sotsiaalminister
* Julius Dorpmüller, posti- ja teedeminister
Vabadussõja mälestussammas
**Kuusalu Vabadussõja mälestussammas** on Harju maakonnas Kuusalu vallas Kuusalu asulas Kuusalu kalmistul asuv Vabadussõjas langenutele püstitatud mälestusmärk. Mälestussammas avati 16. mail 1921. See oli esimene mälestussammas Eestis, mis püstitati Vabadussõjas langenutele.

Esimese Nõukogude okupatsiooni ajal lõhuti mälestussammas 2. juulil 1941 osaliselt, tükid maeti maha. Saksa okupatsiooni ajal mälestussammas taastati ja avati 10. augustil 1942. Teise Nõukogude okupatsiooni ajal eemaldati 1945. aastal Vabadussõjale viitavad kirjad koos langenute nimedega, sammas ise aga säilis oma paigas. Kolmandat korda pühitseti mälestussammas 26. novembril 1988.

Viited
------

1. 1 2  Ain Krillo, Jaak Pihlak, Mati Strauss ja René Viljat. Vabadussõja mälestusmärgid. 1. kd. Keila, 2002. Lk 17
2. ↑  8299 Vabadussõja mälestussammas kultuurimälestiste riiklikus registris

Välislingid
-----------

* Kuusalu Vabadussõja mälestussammas kultuurimälestiste riiklikus registris Muuda Vikiandmetes
**Adalsysla** ehk **Aðalsýsla** (ka Adalsyssla) on Islandi saagades mainitud maa praeguse Lääne-Eesti mandriosas. Adalsysla paiknemine on tuletatud asjaolust, et see esineb saagades koos Saaremaaga (*Eysýsla*) ja tegemist on tõenäoliselt otsese tõlkega Saaremaal kasutusel olnud nimest (*Aðal* "põhiline, pea", *sýsla* "maa, piirkond" – Suur maa; võrdluseks: *Eysýsla* sõnasõnaline tõlge on "Saaremaa"), millega tähistati nende vastas olevat mandriosa. Tõnno Jonuks on pidanud tõenäoliseks, et tegu oli konkreetsemalt Läänemaa nimega, Marika Mägi hinnangul tähistas see Lääne- ja Loode-Eesti ala. Kuna sõna *sýsla* on tähistanud ka maksualust piirkonda ja saagades leidub teateid Eesti ala maksustamise kohta, siis võis Adalsysla mingil perioodil kuuluda Rootsi riigi maksualuste maade hulka.

Snorri Sturlusoni 13. sajandi algul kirja pandud Ynglingite saaga kohaselt tungis oletatavasti 600. a paiku Rootsis valitsenud kuningas Ingvar oma sõjaväega Adalsyslasse ja rüüstas kohas nimega Stein (*at Stein* – "kivi juures"). Sinna ilmus arvukas vägi, keda saaga nimetab *Sýslukind* (ehk *Sýsla* sugu, mõnikord tõlgitud ka kui *maarahvas* või *eestlased*). Toimus lahing, kus kuningas langes ja Rootsi sõjamehed aeti põgenema. Pärast maeti Ingvar sinnasamasse merekaldale kalmukünka alla. Raivo Palmaru hinnangul on Sturluson vanemat allikat ümber jutustades vea teinud ja tõlgendanud originaalteksti saart märkivat väljendit kivina. Palmaru arvates tähendas algse variandi saar Saaremaad ja tegevus toimus seal ning Sturluson lisas Adalsysla saagasse inspireerituna loos nimetatud *Sýsla soost*.

Olaf Tryggvepoja saaga teatab, et jarl Eirik rüüstas 10.–11. sajandi vahetusel "kogu Adalsysla ja Eysysla ja võttis seal taanlastelt neli laeva ära ja tappis kõik pardalolijad".

Njálli saaga mainib, et keegi Thorkell olevat Adalsyslas lendlohe (*flugdreka*) maha löönud.

Viited
------

1. ↑  Eesti entsüklopeedia: teatmeteos Eesti maast, rahvast ja kultuurist. Kirjastus Estonia, 1957. Lk 34
2. 1 2  Raivo Palmaru. "Eesti vanimais kirjalikes allikais", lk 261–269. *Keel ja Kirjandus*, 1980, 5
3. ↑  Tõnno Jonuks. "Eesti ja kujutlus Eestist Skandinaavia saagades". *Mäetagused* 23, 2005, lk 130–140
4. 1 2  Marika Mägi. "Saaremaa – muinas- ja keskaegne Kuresaar", lk 8–26. Kogumikus *Kuressaare vanem ajalugu*. Koostaja Kalle Kesküla. Kuressaare Raeühing, 2015. Lk 11
5. ↑  Andres Tvauri. Rahvasterännuaeg, eelviikingiaeg ja viikingiaeg Eestis, *Estonian Archaeology 4*, Tartu 2012. Lk 27
6. ↑  Huno Rätsep. Kui kaua me oleme olnud eestlased? *Oma Keel*, nr 14, kevad 2007. Lk 12
7. ↑  Mägi, lk 12
8. ↑  Tvauri, lk 28
**Kuusalu Keskkool** on üldhariduskool Harjumaal Kuusalu vallas.

Kool asub umbes 40 km kaugusel Tallinnast Narva suunas, jääb Tallinna–Narva maantee ja Jõelähtme–Kemba tee vahele.

Ajalugu
-------

17. oktoobrit 1755 loetakse Kuusalu kooli sünnipäevaks. Sellest kuupäevast pärinevad Arnold Johann Knüpfferi järgmised kirjaread:
"Kuusalus on köster Jakob Johann Grönberg ning tema on hea koolmeister, kuna mõned talupojad oma lapsi tema juurde kooli tahavad anda."

Kooli nimetused läbi ajaloo:

* 1868–1902 Kiiu-Pirsallika vallakool
* 1902–1920 Kiiu kaheklassiline ministeeriumikool
* 1920–1938 Kiiu 6-klassiline Algkool
* 1938–1944 Kuusalu 6-klassiline Algkool
* 1944–1950 Kuusalu Mittetäielik Keskkool
* 1950–1962 Kuusalu 7-klassiline Kool
* 1962–1974 Kuusalu 8-klassiline Kool

Alates 1974. aastast kannab kool nimetust Kuusalu Keskkool.
Kooli direktor on Kristi Tarik.

Huviringid
----------

Koolis tegutsevad mudilaskoor, lastekoor, noortekoor ja näitering.

On võimalus osaleda korvpalli-, kergejõustiku-, karate-, saalihoki-, tennisetreeningutel ning õppida rahva-, seltskonna- ja peotantsu.

Kooli kõrval asub Kuusalu Keskkooli staadion.

Välislingid
-----------

* Kooli koduleht
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib väejuhist; doksograafi kohta vaata artiklit Aetios* |

---

Reljeef, millel arvatakse olevat kujutatud Aëtiust
**Flavius Aëtius** [a'eetsius] (umbes 400 Durostorum (praegu Silistra) – 21. september 454 Ravenna[*viide?*]) oli Vana-Rooma väejuht, Katalaunia lahingu võitja. 

Päris noorena oli ta läänegootide ja hunnide juures pantvang. Hiljem kasutas ta nendega tekkinud kontakte neilt sõjalise toetuse saamiseks. 

Ta oli alates 423. aastast keisri teenistuses.

Ta toetas Galla Placidiat, kes valitses oma poja, keiser Valentinianus III eest. 

Aëtius kaitses riiki barbarite eest. Ta oli võidukas Gallias ning 433 sai ta vägede ülemjuhataks. Ta oli kakskümmend aastat Lääne-Rooma riigi mõjuvõimsaim mees, riigi tegelik valitseja. Tolle Suure rahvasterändamise aja jooksul hoidis ta Galliat roomlaste käes. Aastal 451 võitis ta koos läänegootidega Katalaunia lahingus hunne ja germaanlasi eesotsas Attilaga.

Aëtiuse poeg Gaudentius kihlus keiser Valentinianus III tütrega. Petronius Maximuse intriigi tagajärjel mõrvas keiser Valentinianus III Aëtiuse oma käega.

Kirjandus
---------

* Teodor Parnicki, "Aetius, viimne roomlane" (*Aeciusz ostatni rzymianin*; ajalooline romaan). Poola keelest tõlkinud Aleksander Raid. Eesti Raamat, Tallinn 1972, 350 lk
**Kuurits** oli püünis sisevete kõrkjastikus kalade püüdmiseks.

Kuuritsa ehitus
---------------

Kuurits oli ehitatud raamistikuna, mille moodustasid keskne püstpuu püünise juhtimiseks ning kaks järsu kõverusega tõusvat jalast, mis olid liikuvalt kinnitatud püstpuu külge. Püstpuu ja jalaste vahele kinnitati jäme võrk.

Püügiviis
---------

Kuuritsaga sumpas mitu meest kas mööda jõge või madalamaid järvepõhjasid. Teda tõmmati jalaste otstest ja juhiti püstpuuga. Kui kala sattus püünisesse, löödi jalase otsad kokku ja kala oli võrgus.

Kasutuskohad
------------

Kuurits oli tuntud Ida-Euroopas ning eriti slaavlaste aladel. Eesti püüti sellega maa idapoolses osas, kuid kadus kasutuselt 20. sajandi keskpaiku.

Tänapäev
--------

Kuuritsa definitsioon kehtivas kalapüügieeskirjas on – lubatud kurnpüünis, koosneb jäigast liigendraamist ja sellele kinnitatud võrgulinast.

Vaata ka
--------

* käänivõrk
* liiv

Viited
------

1. 1 2  Eesti rahvakultuuri leksikon (2. trükk). 2000. Koostanud ja toimetanud Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 105
2. ↑  Eesti etnograafia sõnaraamat. 1995. Koostanud Arvi Ränk. Tallinn, AS Pakett trükikoda. Lk 80
3. ↑  Vabariigi valitsuse määrus. 16.06.2016. § 8.2.4

Välislingid
-----------

* Kuurits, Eesti Rahva Muuseum
* Kurnpüünised
Turniiri võitis Valgevene suurmeister Aliaksiej Aliaksandraŭ
Turniiril teist kohta jaganud Mai Narva
**Ilmar Raua 48. mälestusturniir** oli 2014. aastal Viljandis peetud Ilmar Raua mälestusele pühendatud mälestusetuniir males. 

30. juunist kuni 6. juulini 2014 Viljandis asetleidnud 61 osavõtjaga rahvusvahelise turniiri koosseis oli komplekteeritud peamiselt Eesti maletajaist. Turniiril osales mitu külalissuurmeistrit: Valgevenest Uladzislaŭ Kavaljoŭ, Aliaksiej Aliaksandraŭ ja Mikita Majoraŭ ning Ameerika Ühendriikidest Jaan Ehlvest. 

Lätit esindasid rahvusvaheline meistrid Toms Kantāns ja Rolands Bērziņš ning meister Ņikita Meškovs.

Eesti maleparemikust osalesid suurmeistrid Kaido Külaots, Meelis Kanep, Aleksandr Volodin ja Igor Švõrjov ning rahvusvahelised meistrid Olav Sepp ja Tarvo Seeman. Kaasa tegid ka tulevane suurmeister 17-aastane Ottomar Ladva ning tulevased rahvusvahelised meistrid Juri Krupenski, Andrei Šiškov ja 16-aastane Ilja Siroš.

Turniiri peakohtunik oli FIDE arbiiter Marek Kolk, kohtunik Gert Elmaste ja turniiridirektor Toomas Valgemäe. Mängiti Šveitsi süsteemis 9 vooru.

Turniiri lõpptulemus
--------------------

Turniiri võitis 41-aastane Aliaksiej Aliaksandraŭ (kunagine Euroopa meistrivõistluste hõbe). Eesti maletajaist pääsesid esikuuikusse Kaido Külaots ja 15-aastane Mai Narva. Aasta varem Raua mälestusturniiri võitnud Kavaljoŭ jäi seekord jagama seitsmendat kohta.

Naistest olid edukamad lisaks Mai Narvale Tatjana Fomina (üldarvestuses 22. koht) ja Regina Narva (38. koht).

### Paremusjärjestus

* 1. Aliaksandraŭ 7,5 punkti
* 2.–6. Külaots, Majoraŭ, Ehlvest, Šiškov ja Narva 6,5 p
* 7.–10. Kavaljoŭ, Meškovs, Volodin ja Kantāns 6 p
* 11.–19. Smirnov, Seeman, Kanep, Vovk, Bērziņš, Krupenski, Sepp, Vorobjov ja Porrasmaa 5,5 p
* jt

  

* Kaido Külaots, turniiri 2.–6. koht
* Mikita Majoraŭ, turniiri 2.–6. koht
* Jaan Ehlvest, turniiri 2.–6. koht
* Uladzislaŭ Kavaljoŭ, turniiri 7.–10. koht
* Aleksandr Volodin, turniiri 7.–10. koht
* Toms Kantāns, turniiri 7.–10. koht

Viited
------

1. ↑  48. Ilmar Raua mälestusturniir 2014. eestimale.ee

Välislingid
-----------

* Ilmar Raud Memorial 2014. chess-results.com
* Viljandis algas esinduslik Ilmar Raua mälestusturniir males. sport.err.ee, 1. juuli 2014
**Harry Ello** (18. august 1927 Tallinn – 10. oktoober 2003 Tallinn) oli eesti malekohtunik, rahvusvaheline arbiiter (1986).

Ello lõpetas 1948. aastal Tallinna 7. Keskkooli ja 1952. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi majandusteaduskonna. Ta töötas Riikliku Ehitusuuringute Instituudi tehnikaosakonnas ökonomistina, plaaniosakonna juhatajana ja peaspetsialistina.

Tegutses aastatel 1943–1993 malekohtuniku (rohkem kui 400 võistlusel) ja maleorganisaatorina. Aastatel 1953–1988 oli Tallinna malesektsiooni aseesimees, kuulus Paul Kerese Malemaja juhatusse. Oli tegev Eesti NSV Maleföderatsiooni presiidiumis ja aastatel 1951–1993 kohtunikekogu eestseisuses.

Oli kohtunikuks rahvusvahelistel malevõistlustel, sealhulgas Tallinna turniiridel, matšidel Eesti NSV–Soome, Kiel–Tallinn ja NSV Liit–Skandinaavia.

Esimese eestlasest malekohtunikuna sai ta 1960.a. üleliidulise kategooria. 1986. aastal Dubais peetud maleolümpia ajal FIDE kongressil anti talle rahvusvahelise arbiitri nimetus.

Isiklikku
---------

Tema poeg Peeter Ello oli matemaatik, VII Riigikogu liige ja Riigi Kodakondsusameti peadirektor.

Tunnustus
---------

* 1971 – aukohtunik
* 1978 – Kalevi auliige

Viited
------

1. 1 2 3  "Rahvusvaheline Paul Kerese mälestusturniir Tallinn 87". Koostanud Jüri Randviir. Tallinn: Eesti Raamat, 1989. Lk 133
2. ↑  Harry Ello. maleliit.ee

Välislingid
-----------

* Ello, Harry. esbl.ee
**2014. aasta iluuisutamise maailmameistrivõistlused** toimusid 24.– 30. märtsini 2014 Jaapanis Saitamas.

Iluuisutamise maailmameistrivõistlused

1896 **·**  1897 **·**  1898 **·**  1899 **·**  1900 **·**  1901 **·**  1902 **·**  1902 **·**  1903 **·**  1904 **·**  1905 **·**  1906 **·**  1907 **·**  1908 **·**  1909 **·**  1910 **·**  1911 **·**  1912 **·**  1913 **·**  1914 **·**  1922 **·**  1923 **·**  1924 **·**  1925 **·** 1926 **·**  1927 **·**  1928 **·**  1929 **·**  1930 **·**  1931 **·**  1932 **·**  1933 **·**  1934 **·**  1935 **·**  1936 **·**  1937 **·**  1938 **·**  1939 **·**  1947 **·**  1948 **·**  1949 **·**  1950 **·**  1951 **·**  1952 **·**  1953 **·**  1954 **·**  1955 **·**  1956 **·**  1957 **·**  1958 **·**  1959 **·**  1960 **·**  1961 **·**  1962 **·**  1963 **·**  1964 **·**  1965 **·**  1966 **·**  1967 **·**  1968 **·**  1969 **·**  1970 **·**  1971 **·**  1972 **·**  1973 **·**  1974 **·**  1975 **·**  1976 **·**  1977 **·**  1978 **·**  1979 **·**  1980 **·**  1981 **·**  1982 **·**  1983 **·**  1984 **·**  1985 **·**  1986 **·**  1987 **·**  1988 **·**  1989 **·**  1990 **·**  1991 **·**  1992 **·**  1993 **·**  1994 **·**  1995 **·**  1996 **·**  1997 **·**  1998 **·**  1999 **·**  2000 **·**  2001 **·**  2002 **·**  2003 **·**  2004 **·**  2005 **·**  2006 **·**  2007 **·**  2008 **·**  2009 **·**  2010 **·**  2011 **·**  2012 **·**  2013 **·**  2014 **·**  2015 **·**  2016 **·**  2017 **·**  2018 **·**  2019 **·**  ~~2020~~ **·**  2021
**Dmitri Vassiljevitš Postnikov** (vene keeles Дмитрий Васильевич Постников) oli Nõukogude Liidu sporditegelane. 

Postnikov oli komsomolitööl, hiljem sai spordifunktsionääriks. 1947. aastal juhtis ta augusti alguses Nõukogude Liidu delegatsiooni Haagis asetleidnud Rahvusvahelise Maleföderatsiooni (FIDE) 18. kongressil. Delegatsioon jõudis raskustega kohale alles kongressi viimasel päeval, astus samas FIDE liikmeks ja asus aktiivselt kaasa rääkima kavandatava maailmameistrivõistluste turniiri korraldusega seotud küsimusi.

1950. aastatel oli ta NSV Liidu Spordikomitee aseesimehi, kelle üheks tegevussuunaks oli kureerida spordikomitee maleosakonda (sisuliselt selle kaudu Üleliidulist Malesektsiooni). 

Aastatel 1969–1972 oli Postnikov NSV Liidu Maleföderatsiooni esimees. Pärast 1970. aastal Vancouveris peetud MM-veerandfinaalmatši, milles Mark Taimanov kaotas Robert Fischerile hävitava tulemusega 0:6, kommenteeris Postnikov järgmiselt: "Sellist häbiväärset lugu pole Nõukogude maletajad kunagi varem läbi elanud!"

1972. aastal vahetult enne Spasski–Fischeri MM-tiitlimatši astus ta esimehe ametist tagasi. Toona tema esimese asetäitjana töötanud Juri Averbahhi arvamuse kohaselt nägi Postnikov ette Boriss Spasski kaotust ja püüdis ära hoida ebameeldivusi, mis matši kaotuse puhul temal kui föderatsiooni juhil kindlasti oleksid tekkinud.

Viited
------

1. ↑  Конец шахматного междуцарствия. Журнал «Историк»
2. ↑  Жизнь удалась. chess-news.ru
3. ↑  Рейкьявик-1972: Как это было?. chesspro.ru
**Hispania Tarraconensis** oli üks kolmest Rooma provintsist *Hispanias*. See hõlmas enamiku tänapäeva Hispaania Vahemere rannikust koos keskplatooga. Lõuna-Hispaania, praeguse Andaluusia piirkond, oli *Hispania Baetica* provints. Läänes, Atlanti ookeani ääres asus Lusitaania provints, mis osaliselt kattub tänapäeva Portugaliga.

Ajalugu
-------

*Tarraconensis* aastal 27 eKr
Foiniiklased ja puunialased koloniseerisid Vahemere ranniku 8. kuni 6. sajandil eKr. Hiljem rajasid ka kreeklased piki rannikut kolooniaid. Roomlased saabusid 2. sajandil eKr.

Keiserlik Rooma provints **Tarraconensis** asendas *Hispania Citeriori*, mida valitses Augustuse reorganiseerimisega aastal 27 eKr hilise vabariigi konsul.

Selle keskus oli *Tarraco* (tänapäeva Tarragona Kataloonias). Kantaabria sõjad (29–19 eKr) tõid kogu Ibeeria Rooma ülemvõimu alla Tarraconensisesse. Astuurlased ja kantaabrid Ibeeria põhjarannikul olid viimased rahvad, keda tuli rahustada. Tarraconensis oli keiserlik provints ja eraldi kahest muust Ibeeria provintsist — Lusitaaniast (tänapäeva Portugal ilma põhjapiirkonnata, pluss Hispaania Extremadura) ja senatiprovints *Baeticast*, mis vastab Hispaania lõunaosale või Andaluusiale. Galba, kes oli keiser lühidalt aastatel 68–69, valitses provintsi aastast 61. Plinius Vanem oli Tarraconensise prokuraator (73). Diocletianuse ajal, aastal 293, jaotati *Hispania Tarraconensis* kolmeks väiksemaks provintsiks: Gallaecia, Carthaginensis ja Tarraconensis. Keiserlik provints *Hispania Tarraconensis* kestis kuni 5. sajandi sissetungideni, alates aastast 409, kui sueebid, vandaalid ja alaanid ületasid Püreneed, ning lõpetades Läänegootide kuningriigi rajamisega.

Sissetung põhjustas ulatuslikku metallide kasutamist, eriti kulla, tina ja hõbeda. Las Médulase uhtkullakaevandused näitavad, et Rooma insenerid töötlesid setteid väga suurel mahul, kasutades mitmeid kuni 48 km pikki akvedukte, et kasutada ümbritsevate mägede vett. Kiirete veevoogude suunamisega pehmele kivimile võisid nad hüdraulilise kaevandamise meetoditega (Ruina montium) suurel hulgal kulda eraldada. Kui kuld oli ammendunud, järgnesid nad maa-alustele püriidikihtidele tunnelite kaudu, kasutades tuleseadet, et lõhkuda palju kõvemaid kulda kandvaid kivimeid. Plinius Vanem annab hea ülevaate Hispanias kasutatavatest meetoditest, eeldatavasti tema enda tähelepanekute põhjal.

Religioon
---------

Kõige populaarsem jumalus Hispanias oli Isis, talle järgnes Kybele, suur ema. Kartaago-foiniikia jumalused Melqart (nii päikese- kui ka merejumal) ja Tanit-Caelestis (emakuninganna võimalike kuu-sidemetega) olid ka populaarsed. Rooma panteon neelas identifitseerimise kaudu kiiresti kohalikud jumalused (Melqartist sai näiteks Hercules, keda kreeklased olid pikka aega võtnud oma Heraklese variandina). Baal Hammon oli Kartaago peajumal ja oli ka Hispanias tähtis. Egiptuse jumalad Bes ja Osiris leidsid ka kummardajaid.

Väljavedu
---------

Tarraconensisest veeti välja metsamaterjali, kinaveri, kulda, rauda, tina, pliid, savinõusid, marmorit, veini ja oliiviõli.

Vaata ka
--------

* Castrum Album
* Las Médulas
* Plinius Vanem
* Ibeeria poolsaare Rooma-eelsete rahvaste loend
Dmitri Uljanov
**Dmitri Uljanov** (vene keeles *Дмитрий Ильич Ульянов*; 16. august (vkj 4. august) 1874 Simbirsk – 16. juuli 1943 Gorki Leninskije, Moskva oblast) oli vene revolutsionäär, parteitegelane ja arst, Vladimir Lenini noorem vend.

Dmitri Uljanov lõpetas 1893. aastal Samaaras gümnaasiumi ja asus õppima Moskva Ülikooli arstiteaduskonnas. Ta alustas revolutsioonilist tegevust 1894. aastal üliõpilaste marksistlikes ringides. 1897. aasta novembris vahistati ja viibis kuni 1898. aasta sügiseni vangistuses. Seejärel elas ta politseijärelvalve all Podolskis Moskva kubermangus. Alates 1900. aastast oli ta ajalehe Iskra korrespondent. 1900. aastal astus ta Tartu Ülikooli arstiteaduskonna viimasele kursusele ja lõpetas ülikooli 1901. aastal. Aastatel 1902–1914 töötas ta arstina ja osales samal ajal ka revolutsioonilises tegevuses. 1914. aastal mobiliseeriti ta sõjaväkke ja ta teenis kuni 1917. aastani sõjaväearstina Sevastopolis ja Odessas. 1917. aastal osales Uljanov Nõukogude võimu kehtestamisel Krimmis. 1918–1919 osales põrandaaluses revolutsioonilises võitluses. 1919–1921 oli ta Jevpatorija bolševike komitee ja Revolutsioonikomitee liige, Krimmi Rahvakomissaride Nõukogu aseesimees ja VK(b)P Krimmi oblastikomitee liige. Alates 1921. aasta lõpust töötas ta Moskvas Tervise Rahvakomissariaadis juhtival ametikohal. 1925–1933 töötas ta Jakov Sverdlovi nim. Kommunistlikus Ülikoolis ja Ida Töötajate Kommunistlikus Ülikoolis. Alates 1933. aastast töötas Uljanov Kremli Sanitaarvalitsuse polikliiniku teadusosakonnas. Ta osales ka Vladimir Lenini Keskmuuseumi töös. 1941–1942 elas ta Uljanovskis.

Dmitri Uljanov on maetud Moskvas Novodevitšje kalmistule.

Tartus tegutses 1982–1988 Dmitri Iljitš Uljanovi kortermuuseum, mis 1989. aastast reorganiseeriti tudengimuuseumiks. Moskva edelaringkonnas asub tänini *ca* 3 km pikkune Dmitri Uljanovi tänav, millel on tegutsenud mh ka hotell Dmitri Uljanov.

Viited
------

1. ↑  Дмитрий Ильич Ульянов hrono.ru
2. ↑  Ульянов Дмитрий Ильич (1874-1943) famhist.ru
**Öine vahtkond** (vene keeles "Ночной дозор") on pärast pronkssõduri mäkerdamist sinise värviga 21. mail 2006  pronkssõduri kaitseks moodustatud rühmitus. Rühmitus on nime saanud Sergei Lukjanenko ulmeromaani ja sellel põhineva filmi "Öine vahtkond" järgi.

Öise vahtkonna liider Dmitri Linter vahistati pärast aprillirahutusi kuueks kuuks süüdistatuna rahutuste organiseerimises.

2009. aasta 23. juulil jõustus rahutuste ässitamise eest kohtu all olnud Öise Vahtkonna aktivistide Dmitri Linteri, Maksim Reva, Mark Sirõki ja Dimitri Klenski õigeksmõistmine, kui riigikohus ei võtnud nende süüasja arutusele. Kohus tuvastas, et süüdistatavate omavahelisel tegevusel ja aprillirahutustel polnud seost.

Öine Vahtkond on tegutsenud ka mittetulundusühinguna Öine Vahtkond, mis 2011. aasta kevadel ei esitanud Harju maakohtu registriosakonnale juhatuse liikmete registreerimiseks vajalikke dokumente. Samuti ei esitanud mittetulundusühing registripidajale 2010. aasta majandusaasta aruannet, mistõttu ühendus võidakse sundlõpetada.

Vaata ka
--------

* 9. mai komitee

Viited
------

1. 1 2  Marek Kuul. Öine Vahtkond võidakse sundlõpetada. ERR Uudised, 24.07.2011.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Öine vahtkond (rühmitus)** |

* Notšnoi Dozori ametlik veebileht
* Notšnoi Dozori koduleht
* Viktoria Ladõnskaja, Notšnoi Dozor, Eesti Ekspress 31.05.2006
* Öine Vahtkond kogub arvamusi vene autonoomia kohta, 16. november 2008
* Erik Rand. Kohus mõistis pronksiöö korraldamises süüdistatud mehed õigeks EPL, 5. jaanuar 2009
* Öine Vahtkond kavandab ühistegevusi Soome Kremli-meelsetega, Postimees, 14. veebruar 2009
* Öise Vahtkonna liikmed hülgavad organisatsiooni, Postimees, 11. veebruar 2010
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib riistast; ansambli kohta vaata artiklit Metronoom (ansambel)* |

---

Mehaaniline metronoom
Metronoom töös
Digitaalne metronoom
**Metronoom** (kreeka sõnadest *metron* 'mõõt' ja *nomos* 'seadus') on elektrooniline või mehaaniline seade, mille abil määratakse heliteose esitamise tempo.

Mehaaniline metronoom koosneb koputusseadisega pendlist, mille võnkesagedust saab muuta.

Esimesena avastas pendli liikumise seadused Galileo Galilei.

Etienne Loulié kasutas esimesena reguleeritavat pendlit esimese mehaanilise metronoomi valmistamiseks 1696. Sellel puudus käivikregulaator ja see ei teinud liikudes mingit häält. Selleks, et saada õiget takti, tuli jälgida hetke, mil pendel läbib püstsihi: kõige vasakpoolsem ja kõige parempoolsem asend muutusid pidevalt, sest töö käigus pendli amplituud vähenes.

Tänapäevasega üsna sarnase mehaanilise metronoomi leiutas 1812 Amsterdamis Dietrich Nicolaus Winkel. Johann Nepomuk Mälzel hakkas 1816 Winkeli metronoome hulgi valmistama. Sellest tuleneb lühend M.M. (Mälzeli metronoom).

* MM 60 tähendab tempot 60 lööki (meetrumi 1 osa) minutis
* on 120 lööki minutis ehk 60 : 120 = 0,5 sekundit

Esimene oluline helilooja, kes kasutas oma muusikas metronoomi tähiseid, oli Ludwig van Beethoven 1817.

Mehaaniline metronoom kasutab pendli otsas olevat reguleeritava asukohaga raskust. Tempo kiirendamiseks tuleb raskust libistada allapoole, pendli algusele lähemale, tempo aeglustamiseks ülespoole, pendli algusest kaugemale. Niisugune mehhanism on tuntud kahe kaaluga pendlina, sest mehhanismi sisemuses on veel teine, jäigalt kinnitatud raskus, mida pole väljastpoolt näha. Pendel võngub fikseeritud tempoga edasi-tagasi ja iga kord, kui ta äärmisse punkti jõuab (ükskõik kas vasakusse või paremasse), kostab klõpsuv heli.

Tänapäeval on enamik metronoome elektroonilised ja kasutavad töö täpsuse säilitamiseks kvartsikristalli nagu käekelladki. Kõige lihtsamatel elektroonilistel metronoomidel on tempo muutmiseks nupud või ratasregulaator ning mõned nendest toovad kuuldavale kindla noodi, mille helikõrgus on tavaliselt 440 Hz kandis.

Keerulisemad metronoomid suudavad tekitada korraga kaht või isegi enamat rütmi. Eri rütme tähistatakse eri toonidega, mis erinevad üksteisest helikõrguse, helitugevuse ja/või tämbri poolest.

Enamikku süntesaatoritesse on sisse ehitatud metronoom.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Kategooria:Metronoomid** |

Helifaili info Kuula digitaalset metronoomi 4/4 taktimõõdus i
**Kulai II** (žemaidi *Kolā II*) on küla Leedus Skuodase rajoonis Skuodase vallas Läti piiri ja Skuodase linna vahel ning Bartuva jõe ääres (Skuodase paisjärve kaldal).

Külas kasvab looduskaitsealune Struliai pärn ümbermõõduga 3,51 meetrit.

Külas asub muinsuskaitse alune Kubiliškė linnamägi. See on kolmnurkse põhiplaaniga, ühes suunas 35 ja teises 28 meetri pikkune. Seda piirab 35 meetri pikkune ja 1,5 meetri kõrgune vall. Selle alumine osa on laotud maakividest. Selle ees asetsevat eeslinnust piirab kaks valli, esimesel pikkust 70 ja kõrgust 1,7 meetrit, mille ees asus veel 0,8 meetri kõrgune vall. Vallide vahel on 100 meeri pikkune ja 10 meetri laiune vallikraav, teise valli ees on veel 3-4 meetri laiune poolteist meetrit sügav vallikraav. Jõepoolsel küljel on linnamäe nõlvad 8-10 meeri kõrgused.

Muinsuskaitse all on ka votiivkabel Jan Nepomucký skulptuuriga.

Elanikkond
----------

|  |  |
| --- | --- |
| * 190 (1902)
* 173 (1923)
* 129 (1959)
* 139 (1970)
* 119 (1979)
 | * 85 (1989)
* 103 (2001)
* 67 (2011)
* 62 (2021)
 |

Struliai pärn

Viited
------

1. ↑  Gyventojai gyvenamosiose vietovėse: Lietuvos Respublikos 2021 metų gyventojų surašymo rezultatai. Vilnius: Statistikos departamentas, 2022.
2. ↑  Strulių liepa
3. ↑  Kubiliškės piliakalnis
4. ↑  Koplytėlė su Jono Nepomuko skulptūra]

Välislingid
-----------

 Kulai II – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Küla portaalis vietoves.Lt

| * v
* r
Skuodase valla haldusjaotus |
| --- |
| 
Budriai **·**  Būdvietė **·**  Daukšiai **·**  Didieji Rūšupiai **·**  Didžioji Paluknė **·**  Guntinas **·**  Gurstiškė **·**  Kanyzelis **·**  Kernai **·**  Kubiliškė **·**  Kulai I **·**  Kulai II **·**  Ledžiai **·**  Luknės **·**  Mažieji Rūšupiai **·**  Mažoji Paluknė **·**  Narvydžiai **·**  Pakalniškiai **·**  Puodkaliai **·**  Skuodo Priemiestis **·**  Šakaliai **·**  Šekai **·**  Žalgiriai **·**  Trūbakiai **·**  Užluobė |
**Hispaania troonipärimisjärjekord** on troonipärimiskorra alusel koostatud järjestatud nimekiri inimestest, kellel on teoreetiline õigus Hispaania kuningriigi troonile valitseva monarhi surma või troonist loobumise korral. Nimekiri muutub sündide ja surmade puhul Hispaania kuninglikus perekonnas. Kui troon vabaneb, on õigus troonile astuda parajasti selle nimekirja eesotsas oleval isikul.

Hispaanias, sarnaselt Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriigiga kehtib kognaatiline esmasünniõigus, mille kohaselt vanemate meessoost lapsed on järjekorras eespool kui varem sündinud naissoost järeltulijad. Seega tekib naissoost järeltulijatel võimalus troonile alles siis, kui neil pole elavaid vendasid ega vendade meessoost järeltulijaid.

Samuti kõrvaldatakse troonipärimisjärjekorrast inimesed, kes on abiellunud monarhi või parlamendi (*Cortes Generales*) keelu vastaselt.

Hispaania kuninga vanim poeg kannab sünnitiitlit *Hispaania prints* ning kroonprintsi tiitli asemel tiitlit *Astuuria prints*.

Praegu on troonipärimisjärjekorras esimesel kohal Astuuria printsess Infanta Leonor, kes saab Hispaania kuningannaks, kui praegune kuningas Felipe VI sureb.

Troonipärimisjärjekord 2014. aasta 19. juunil
---------------------------------------------

**Kuningas Felipe VI** (sünd. 1968)

1. Infanta Leonor de Borbón y Ortiz (Felipe VI vanem tütar, sünd. 2005)  

2. Infanta Sofía de Borbón y Ortiz (Felipe VI noorem tütar, sünd. 2007)  

3. Infanta Helena (Juan Carlos I vanem tütar, sünd. 1963)

4. Don Froilán de Marichalar y de Borbón (Infanta Helena poeg, sünd. 1998)
5. Doña Victoria de Marichalar y de Borbón (Infanta Helena tütar, sünd. 2000)
6. Infanta Christina (Juan Carlos I noorem tütar, sünd. 1965)

7. Don Juan Valentín Urdangarín y de Borbón (Infanta Christina vanim poeg, sünd. 1999)
8. Don Pablo Nicolás Urdangarín y de Borbón (Infanta Christina keskmine poeg, sünd. 2000)
9. Don Miguel Urdangarín y de Borbón (Infanta Christina noorim poeg, sünd. 2002)
10. Doña Irene Urdangarín y de Borbón (Infanta Christina tütar, sünd. 2005)
Fligely neem asub Franz Josephi maal Rudolfi saare põhjaosas
**Fligely neem** (vene Мыс Флигели) on neem Franz Josephi maa Rudolfi saare põhjarannikul.

Neemel asub Euroopa ja Venemaa väidetavalt põhjapoolseim punkt. Neeme geograafilised koordinaadid on 81° 50′ 35″ N, 59° 14′ 22″ E. Neeme tipp asub põhjapoolusest 911 km kaugusel.

Neem sai nime Austria-Ungari kartograafi August von Fligely (1811–1879) auks.

Neeme avastas 12. aprillil 1874 laeval Admiral Tegetthof saabunud Austria-Ungari polaarekspeditsioon Julius Payeri ja Karl Weyprechti juhtimisel. Esimesed inimesed, kes neemel maabusid, olid madrus Antonio Zaninovich, mitšman Eduard Orel ja ekspeditsiooni juht Julius Payer.

Aastal 2003 paigaldati saarele 300-kilogrammine rist, mis tähistab Venemaa kõige põhjapoolsemat punkti.

Venemaa topograafilise kaardi põhjal ei ole Fligely neem siiski Rudolfi saare kõige põhjapoolsem punkt. Saarest läände laiuv rannik ulatub mitmesaja meetri võrra põhja poole, kuid seal ei ole nii silmatorkavat objekti nagu neem.

Vaata ka
--------

* Euroopa äärmuspunktid
* Venemaa äärmuspunktid

Viited
------

1. ↑  Rudolfi saare kaart
**Kuld Lõvi** (ka *Kuld-Lõvi*) oli võõrastemaja ja restoran Tallinnas aadressil Harju tänav 40.

Hotelli omanikud
----------------

Esimese maailmasõja puhkedes kuulusid Tallinna hotellid ja restoranid baltisakslastele. Pärast sõda sai nende omanikeks aga aina rohkem eestlasi ja nii saigi Kuld Lõvi peremeheks Johannes Janson, kes oli enne olnud kokk ja omanikuks Richard Devid, kes töötas seal enne kelnerina.

Hotelli interjöör
-----------------

Kuld Lõvi hotellis oli 71 numbrituba, lisaks palju privaatseid kabinette ja söögisaal kõrvalruumidega ning toimis Tallinna kõige vanem, suurem ja kuulsam hotellirestoran. Enne kapitaalremonti oli Kuld Lõvi hämar, seal oli vaid kaks vannituba ja igal korrusel üks ühine tualett ja koridorid oli pimedad ja käänulised. Seal ööbisid ka välisriikide kõrgemad sõjaväelased ja ärimehed. Kuld Lõvi oli tuntud kui ärimeeste peatuskoht..

Kuld Lõvi (Harju 40) ja kino Amor (Harju 38)
1930. aastatel hotellimajandus elavnes seoses üldise majandusliku olukorra paranemisega ja alustati Kuld Lõvi renoveerimist. 1934. aastal algas Kuld Lõvis remont ja hotelli ehitati moodne hall koos kamina ja taimedega kaunistatud istumisnurgaga. Kokku jäi hotelli 64 eritellimusel valmistatud mööbliga numbrituba. 40 toas oli vannituba ja WC, kõigis tubades telefon, kraanist tuli sooja ja külma vett ning toidulift tõi vajadusel söögi otse tuppa.

Hotelli restoran
----------------

Kuld Lõvi peakokk oli Peterburi keiserlikus õukonnas koolitatud Aleksander Paalberg. Pakuti jäätist, Helsingist ja Stockholmist toodi lõunamaiseid puuvilju, Prantsusmaalt konjakit ja veini, pakuti metslinnupraade suurepäraste kastmetega.

Tallinna võõrastemajad natsionaliseeriti 1940. aastal.

Varemetes Harju tänav, vasakul Kuld Lõvi varemed 1944
Kuld Lõvi hoone hävis 9. märtsil 1944. aastal Teise maailmasõja ajal toimunud Tallinna pommitamisel.

Viited
------

1. ↑  Sajandivahetus tõi senise provintsilinna ellu muutusi
2. ↑  "Kui restoran tähendas tantsu ja kohvik kultuurset seltskonda" Pealinn, 12. aprill 2010
3. ↑  "Võõrastemaja või avalik maja?"[*alaline kõdulink*] Postimees, 1999
4. ↑  Meenutused 9. märtsi Tallinna pommitamisest
Tavaline tomat
**Flavr Savr** oli Calgene'i geneetiliselt muundatud tomati brändinimi. See oli esimene geneetiliselt muundatud taim, mida lubati müüa inimtarbimiseks. Toode tuli turule 1994. aastal, kuid püsis seal vaid mõne aasta.

Geneetilise muundamise abil taheti tomat muuta vastupidavamaks mädanemisele ja pehmenemisele. Tavalised modifitseerimata tomatid korjatakse ära toorelt ning neid järelküpsetatakse etüleeniga, mis toimib kui taimehormoon. Calgene'i sõnul võis Flavr Savri tomati ära korjata alles siis, kui see väädil küpseks sai, sest see ei pidanud nii kiiresti pehmenema. Tänu sellele oleks pikenenud ka tomati säilivusaeg. Kuid selgus, et Flavr Savri tomati säilivusaeg oli küll pikem, kuid see pehmenes nagu tavalised tomatid ja tuli seega enne täieliku küpsuse saavutamist põllult ära korjata. Flavr Savri hilisema arendusjärgu käigus parandati selle maitseomadusi, ristates teda tavaliste tomatisortidega. Kuigi USA Toidu- ja Ravimiamet (FDA) ei nõudnud Flavr Savri tomatite märgistamist, olid nad kallima hinna tõttu tarbijate jaoks selgelt eristatavad.
Puitkarkass

**Puitkarkass** (saksa keele mõjuliselt ka *vahvärk* (saksa keeles *Fachwerk*)) on konstruktsiooni tüüp, mida kasutatakse hoonete ehituses ja mis põhineb saematerjali kasutamisel. Sellist meetodit hakati kasutama 19. sajandi alguses. Kuna puitkarkass on levinud üle maailma, siis erinevates maailmajagudes on puitkarkassi kasutamise ajalugu erinev. Peamised erinevused on seotud taladega: kas kasutatakse ümaraid või sirgeid, millised on ühenduskohad. Sellel ajal kasutati kirveid ja nuge, et materjal ümarpuidust välja lõigata. Tänapäeval, mil tehnoloogia on kiiresti arenenud, teevad masinad kirve ja noa töö ära poole efektiivsemalt ja kiiremini.

Puitkarkassi eelised
--------------------

Puitkarkassist ehitamine on võrreldes teiste materjalide kasutamisega kiirem, efektiivsem ja odavam. Puitkarkassi on võimalik painutada ja väänata, mis annab sellele eelise teiste materjalide ees. Lisaks on puidu kasutamine ehituses väga keskkonnasõbralik ja puitkarkassi valmistamiseks ei ole vaja erilisi teadmisi. Uus ja tänapäevane tehnoloogia võimaldab üha paremini puitu ära kasutada. Üheks eeliseks võib lugeda ka seda, et karkass on käsitsi tehtud, mis annab sellest valmistatud hoonele väärtust juurde.

Puitkarkassi kasutatakse peamiselt hoonete kandekonstruktsioonides, katuste konstruktsioonides, kui ka muude abihoonete (kasvuhoonete, kuuride jne) ehituses. Eestis valmistatakse karkasse peamiselt okaspuidust, näiteks mänd, kuusk.

Puitkarkassi valmistamine
-------------------------

Tänapäeval valmistatakse karkasse nii tavalisest saematerjalist kui ka liimpuidust. Liimpuit erineb tavalisest saematerjalist mitut moodi. Esiteks annab ta puidule esteetilisema väljanägemise ja parandab füüsikalisi omadusi, näiteks tugevust ja tulekindlust. Liimpuidust valmistatud karkass võimaldab ehitada pikemaid talasid, näiteks sellistele laiematele hoonetele nagu tallidele, lautadele ja laohoonetele.

Viited
------

1. ↑
2. ↑
**Puitplastkomposiit** (WPC) on võrdlemisi uus materjal, mis sisaldab peeneks jahvatataud puitu, plaste ning lisaaineid. Materjalist tehakse erinevaid tooteid, millest populaarseimad on terrassi- ning fassaadilauad. 

Puitplastkomposiit tooted

Valmistamine
------------

Materjali või toodete valmistamine erineb paljuski tootjast ning toorainete lisatud kogused võivad erineda. Kõige levinum protsess aga hõlmab peeneks jahvatatud puidu (~60%) segamist erinevate plastikute (~30%) (HDPE, LDPE, PVC jt) ning lisaainetega (~10%) (värvid, siduvad ained, määrdeained jt). Seguga edasi töötamise viise on samuti mitmeid, kuid kõige populaarsem on protsess, kus valminud segu surutakse läbi vormi õigesse kujusse ning lastakse hanguda.

Puidu asemel või lisaks puidule kasutatakse ka muid taaskasutatud materjale nagu näiteks pähklikoori, bambust, heina jpt.

Tihti viidatakse puitplastkomposiidile, kui keskkonnasäästlikule materjalile, kuid see on tõsi vaid juhul, kui lisatakse taaskasutatud puitu ja plastikuid.

Eelised
-------

Kuna materjal on välimuse ja kasutusala poolest väga sarnane puidule, siis enamasti võrreldakse neid kahte. 

### Ilmastikukindlus

Puitplastkomposiit materjalist valmistatud toodetel on plastikute ilmastikukindlad omadused, seega sobivad antud materjalist tehtud tooted kõige paremini välistingimustesse, eriti põhjamaises kliimas. Kuigi materjal pole päris ilmastikukindel, peab see siiski kauem vastu, kui puit samades tingimustes. 

### Hooldatavus

Kuna materjalisse on tihti lisatud UV-kiirguse eest kaitsvaid lisaaineid, siis ei pea muretsema toodete värvi tuhmumise või kulumise pärast, seega on hoolduskulud minimaalsed.

Miinused
--------

### Tuleohtlikkus

Materjalile lisatud plastikud kahjustavad tavalise puidu tulepüsivust, kuna võivad hakata sulama juba madalate temperatuuride juures. Materjali tuletundlikkuse näitaja erineb toodete vahel ning sõltub konkreetse toote toorainete sisaldusest.

Viited
------

1. ↑  Salim Hiziroglu (juuli 2016). "What is Wood Plastic Composite?". Vaadatud 30.07.2020.
2. 1 2
3. 1 2  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 15. august 2020. Vaadatud 30. juulil 2020.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)