recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Kersti Ala-Murr** (sündinud 13. juulil 1973) on eesti laulja (sopran). 

Kersti Ala-Murr
2009. aastal sai ta magistrikraadi Norras Stavangeri Ülikoolis professor Elizabeth Norberg-Schulzi lauluklassis. 2010. aastal läbis ta sealsamas kraadijärgse diplomiprogrammi (*Postgraduate Diploma*).

Lisaks soolokontsertidele Euroopas, Ameerika Ühendriikides ja Kanadas on lauljatar osalenud Rahvusooper Estonia, Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia ooperistuudio ning Karlsruhe Ooperikõrgkooli etendustes. Dirigent Per Kristian Skalstadi taktikepi all laulis ta Norras Vitellia osa Wolfgang Amadeus Mozarti ooperis "Tituse halastus" ning Håkon Austbø juhatusel esitas ta Arnold Schönbergi melodraamade tsükli Kuu-Pierrot.

Kersti Ala-Murr on esinenud Nordfjordi Ooperiorkestri, Pärnu Linnaorkestri, UiSi ning Stavangeri Sümfooniaorkestri solistina, osalenud Arvo Pärdi muusikafestivalil, Olivier Messiaeni mälestusfestivalil ja festivalil Ny Musikk ja kandnud ette uudisteoseid.

Ta on olnud poolfinalist Rahvusvahelisel Ooperilauljate konkursil Rietis ning Iris Adami Corradetti konkursil Paduas. 2005. aastal pälvis ta auhinnalise koha Hendrik Krummi nimelisel konkursil Eestis. 2008. aastal oli ta Stavangeri Ülikooli solistide konkursi võitjate hulgas. Kersti Ala-Murri jaoks oluliste preemiate hulka kuuluvad ka Stavangeri Ülikooli kunstnikupreemia värvikate ja huvitavate interpretatsioonide eest ning Fredrikstadi valla Kultuuripreemia. Aastatel 2007 ja 2009 oli ta Eesti Interpreetide Liidu stipendiaat.

Tihedas koostöös akordionist Jaak Lutsojaga on aastal 2010 valminud CD-plaat "Vaikimine oleks vale..."

Viited
------

1. ↑  "Päring inforegister.ee andmebaasis". Originaali arhiivikoopia seisuga 27. september 2020. Vaadatud 19. märtsil 2016.

Välislingid
-----------

* Koduleht
**Paide raekoda** on hoone Järva maakonnas Paides aadressil Keskväljak 14. See on tunnistatud riiklikuks kultuurimälestiseks. Hoones on tegutsenud perekonnaseisuosakond ja pank ning alates 1913. aastast kuni tänapäevani Paide Linnavalitsus. Arvatakse, et juba keskajal võis samal kohal asuda linna raekoda.

19. sajandi I veerandil ehitatud ehitis oli algul ühekorruseline kivist elumaja, mis kuulus kaupmees Hoffmannile. 1908. aastal ostis hoone karskusselts "Idu" ja 1913. aastal sai hoone omanikuks Paide linn.

1920. aastatel toimus hoone suur ümberehitus ja raekoda sai enda tänapäevase välimuse ja muutus tundmatuseni. Olulisemaks muutuseks oli teise korruse juurde ehitamine. Raekoda asub Paide jaoks ajalooliselt väga olulises paigas, nüüdse keskväljaku, varasema turuplatsi ääres.

Tänapäeval on tegu linna esindusruumidega, kus toimuvad vastuvõtud, kontserdid ja ka pulmad.

Arhitektuur
-----------

Enne ümberehitust oli tegu lihtsa, klassitsistliku hoonega, millel oli kõrge poolkelpkatus ja esifassaadi vasakus ääres asuv pisut eenduv trepikoda. Arhitektuurilahenduslikult meenutas hoone pisut isegi Paide magasiaita. 1925. aasta ümberehitus teostati mõnedel andmetel tollase linnapea Purfeldti projekti alusel. Hoonel on tagasihoidlik juugendlik välimus.

Hoone esinduslikkust rõhutab väljakupoolse fassaadi kesksel katusest välja ulatuv, pisut torni meenutav vintskap, mis on kaunistatud nii Paide vapi, ümarakna, hammaslõikekarniisi kui ka kahe poolsambaga. Poolsammaste motiiv kordub ka kahe kolnurkfrontooniga portaali juures. Katusel on uukaknad. Teisekorruse aknad on vaheldumisi petikakendega.

Paide raekoda renoveeriti 2008. aastal. Raekoja sisekujunduse autoriteks on Annes Arro ja Hanna Karits. 2008. aastal oli hoone sisearhitektuur nomineeritud Eesti Sisearhitektide Liidu aastapreemiale.

Olulisus
--------

Paide raekoja fassaadil asuv mälestustahvel
25. veebruaril 1918 loeti Paide keskväljakul rahvale ette Eesti Vabariigi iseseisvusmanifest. Selle meenutuseks asub Paide raekoja seinal mälestustahvel. Samuti on linna koolinoortel traditsioon iseseisvusmanifesti igal aastal Eesti vabariigi aastapäevale järgneval päeval (25. veebruaril) raekoja ees ette lugeda.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Paide raekoda kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 26.08.2015)
2. 1 2  "Paide raekoda". *paide.kovtp.ee*. Vaadatud 19.05.2022.
3. 1 2  "Raekoda (Keskväljak 14)". *majalood.weissenstein.ee*. 17. juuli 2015. Vaadatud 19.05.2022.
4. ↑  "Paide raekoda 1908.a." *ajapaik.ee*. Vaadatud 10.05.2022.
5. ↑  "Paide taastas iseseisvusmanifesti ettelugemise tava". *delfi.ee*. 25. veebruar 2010. Vaadatud 19.05.2022.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Paide raekoda** |

* Paide raekoda kultuurimälestiste riiklikus registris
Parkimistool Madara tänaval Tallinnas 2022. aasta jaanuaris
Parkimistoolid Pittsburghis
**Parkimistool** on eraisikute omaalgatuslikult kasutatav ese, millega tähistatakse (tavaliselt talvel) auto parkimiskohta. Kuigi õiguslikult pole sellisel parkimiskoha reserveerimisel mingit alust, püütakse kohta nii-öelda kinni panna, kuna tähistaja on selle ala lumest puhastamisega vaeva näinud ning soovib samasse kohta hiljem uuesti parkida, mitte uut kohta puhastama hakata. Parkimiskoha tähistamiseks kasutatakse ka muid vahendeid, näiteks kaste.

Komme on väga vähe levinud, kuid seda esineb vahel kortermajade juures, kus parkimiskohti napib. Parkimistooli kasutatakse peamiselt lumerohkel talvel, mil lund ei jõuta piisaval määral ära koristada, tekivad suured hanged, mis omakorda parkimisvõimalusi vähendavad.

Vaata ka
--------

* lumekoristus
* parkimine

Viited
------

1. 1 2  Sean Cooley (8.1.2014). "We wrote down the unwritten rules of parking dibs". *Thrillist*. Vaadatud 29.1.2022.
2. ↑  Maano Saareväli (15.1.2015). "Liiklusõigus". *Vastused*. Vaadatud 29.1.2022.
3. ↑  Anne Raiste (12.12.2021). "Raske ja koristamata lumi tekitavad parklates probleeme". *ERR*. Vaadatud 29.1.2022.
4. ↑  Elina Randoja (26.1.2011). "Annelinlased sildistavad omale lumme parkimiskohti". *Tartu Postimees*. Vaadatud 29.1.2022.
5. ↑  Kerli Koha (27.12.2021). "Auto on, aga parkida ei saa? Parkimiskohad notariaalse kasutuskorraga ja ilma". Vaadatud 29.1.2022.
6. ↑  "Mida teeksite". *Naistekas*. 17.12.2010. Vaadatud 29.1.2022.
7. ↑  Niina Voropajeva (18.1.2011). "Linnades käib armutu võitlus parkimiskohtade pärast". *Põhjarannik*. Vaadatud 29.1.2022.
**Salme Kõiv** (aastatel 1937–1940 **Salme Kabur**; 26. oktoober/8. november 1909 Antsla – 29. august 2007) oli eesti ajakirjanik, kirjanik ja tõlkija.

Ta sündis Antslas käsitöölise tütrena. Ta õppis aastatel 1918–1925 Antsla kõrgemas algkoolis ja 1925–1929 Võru tütarlaste gümnaasiumis.

Ta oli aastast 1927 Võrus ajalehe Elu kirjasaatja. Aastatel 1937–1940 töötas ta Tallinnas Majandusministeeriumis masinakirjutajana. Aastatel 1940–1941 oli ta ajalehe Kommunist kirjanduslik kaastööline. Teise maailmasõja puhkemise järel evakueerus ta koos ajalehe Kommunist toimetusega Baškiiri ANSV-sse, kus töötas aastal 1942 Birskis õmblustsehhis ja aastatel 1942–1943 Karjala-Soome Vene Draamateatri riieturina Birskis, Belomorskis, Spasskis, Habarovskis, Vladivostokis ja mujal. Aastal 1943 oli ta Moskva raadio eestikeelsete saadete toimetuses masinakirjutaja, aastal 1944 tegutses ta Leningradis. Aastatel 1945–1946 õppis ta Moskvas NLKP Keskkomitee juures ajakirjanike kursustel ja 1949–1952 Tallinnas marksismi-leninismi õhtuülikoolis. Ta oli pärast Teise maailmasõja lõppu Rahva Hääle ja aastatel 1947–1950 Nõukogude Naise kirjanduslik kaastööline. Aastatel 1950–1951 oli ta Eesti Riikliku Kirjastuse lastekirjanduse toimetaja, kuid viidi poliitilise kaebuse tõttu üle masinakirjutajaks; hiljem töötas ta kirjastustes Eesti Raamat ja Valgus korrektorina ja lepingulise masinakirjutajana. Aastatel 1989–1990 töötas ta kirjastuses Olion masinakirjutajana.

Ta on avaldanud aastast 1927 ajalehes Elu jutte ja joonealuseid, aastast 1939 novelle ajakirjades Nädal Pildis, Looming ja mujal. Aastast 1935 kirjutas ta Eesti-Soome suhetest väljaannetes Looming, Suomalainen Suomi, Uusi Suomi ja mujal. Aastal 1939 äratas ta tähelepanu romaaniga "Reet Tammiku", millega sai kirjastuse Loodus romaanivõistlusel III auhinna (raamat ilmus kordustrükina aastal 2011 sarjas "Eesti romaanivara"); romaan kujutab noore energilise naise luhtunud abielu iseäraliku matemaatikaüliõpilasega. Samuti on ta tõlkinud (ilmus aastal 1951) Ivan Belõševi lastejutu "Tõrges kassipoeg".

Salme Kõiv suri 29. augustil 2007 ja ta maeti 23. oktoobril 2007 Metsakalmistule.

Isiklikku
---------

Ta oli aastatel 1937–1940 abielus Boris Kaburiga.

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 6. jaanuar 2014. Vaadatud 6. jaanuaril 2014.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)

Kirjandus
---------

* Eesti kirjanike leksikon. Eesti Raamat Tallinn 2000
**Neoism** viitab nii subkultuursele tegevuskunstnike ja meediaeksperimentalistide võrgustikule kui praktilisele underground-filosoofiale, mis opereerib kollektiivsete pseudonüümide ja identiteetidega, prankide, fake'ide, paradokside ja plagiarismiga. Neoismi – prefiksist ja sufiksist koosneva nimega -ismiparoodia pärisosa on iseenda vastuoluline defineerimine, hoidmaks ära kategoriseerimist ja ajaloo osaks muutumist. Mässatakse establishmenti vastu, mis käsitleb kunsti kui kaupa või omandit.

Neoism kasvas 70ndate lõpus välja mail-arti võrgustikust ning subkultuursete performance- ja kunstiaktivistide sekkumistest, mõtte- ja elustiilist. Neoismi teooria ja praktika rajanes "avatud popstaari" või mitmikpersooni Monty Cantsini ning erinevates loomevaldkondades aset leidvate plagiaristliku tegevuse ümber. Neoismi strateegiad "suur segadus" ja "radikaalne mäng" kujunesid välja 1980-89 toimunud korterifestivalidel Põhja-Ameerikas, Austraalias ja Euroopas ning neid strateegiaid kehastavates trükistes. Neoistlike võtete eesmärk on identiteedi, kehade ja meedia, omanduse ja tõe mõistete äärmuslik õõnestamine. Korterifestivalid leidsid aset ka 1997 ja 2004.

Ebatüüpiliselt postmodernistlikele vooludele oli neoism eelkõige praktiline (ja seetõttu eksistentsiaalne). Oma eraelu varjamise poolest tuntud Ameerika menukirjaniku Thomas Pynchoni järgi on sobiv neoismi nimetada ühist identiteedi jagavate eriti ekstsentriliste tegelaste rahvusvahelise võrgustiku "anarhiliseks imeks". Kui üks neoist asutas anti-neoismi, võtsid teised selle kohe omaks, väites, et neoism ongi vaid anti-neoistide välmitud fiktsioon.
Neoism asetub 20 sajandi mõtteloos ühte ritta antikunsti ja kriitiliste nähtustega nagu dadaism, situatsionism, lettrism, fluxus, postikunst ja konspiratsiooniteooriad. 80ndate lõpu ja interneti massideni jõudmiseni oli postikunsti võrgustik neoismi peamiseks propaganda- ja kommunikatsioonivahendiks. Loogiliste argumentide retoorikast keeldudes vastandub neoism lääne filosoofiale. Stewart Home'i väitel on neoistid peale Situationistliku Internatsionaali laialiminekut ainus liikumine, mis töötab järjekindlalt ajaloo surma suunas.

1994 asutati Neoistlik Allians, samal ajal opereerisid ka itaalia Luther Blissetti projekti aktivistid nime Alleanza Neoista all. Neoismiga on seotud veel (neti)kunsti rühmitus 0100101110101101.org, anarhistlik bändiprojekt The KLF, vastupanukunstnikud Alexander Brener & Barbara Schurtz, 90ndate muusikastiili britpop alusepanija Luke Haines, eesti kunstnik Kiwa jne.

1. ↑  "Istvan Kantor Monty Cantsin? Amen! Mässav neoist". *Eesti Kaasaegse Kunsti Muuseum*. 17. juuni 2012. Vaadatud 10. oktoobril 2023.
**Hannes Maasel** (sündinud 10. oktoobril 1951) on Eesti poliitik. Ta oli 1999–2012 Hiiu maavanem.

Haridus
-------

Maasel on lõpetanud Tallinna Pedagoogilise Instituudi kehakultuuri erialal.

Poliitiline tegevus
-------------------

Maasel kuulus aastatel 2001–2017 Reformierakonda. 

Ta kandideeris 1993. aasta kohalike omavalitsuste valimistel valimisliidus Oma Saar, sai 108 häält ja osutus valituks Käina valla volikokku.  Ta kandideeris 1996. aasta kohalike omavalitsuste valimistel valimisliidus Käina koostöö, sai 52 häält ja osutus valituks Käina volikokku. 

1999. aastal määrati Maasel Hiiu maavanemaks. Ta kandideeris 2002. aasta kohalike omavalitsuste valimistel valimisliidus Arenev Käina, sai 37 häält ja osutus valituks Käina volikokku, kuid jätkas tööd Hiiu maavanema ametis.  Ta kandideeris 2009. aasta kohalike omavalitsuste valimistel, sai 63 häält ja osutus valituks Käina valla volikokku, kuid jätkas tööd maavanemana.  Ta kandideeris ka 2013. aasta kohalike omavalitsuse valimistel, sai 69 häält ja osutus valituks Käina valla volikokku.  Ta kandideeris 2017. aasta kohalike omavalitsuste valimistel Käina osavallas valimisliidus Ühine Hiiumaa, sai 70 häält ja osutus valituks Hiiumaa valla volikokku.

Pärast maavanema ametist lahkumist on Maasel olnud 2012 rajatud Käina Spordikeskuse juhataja.

Viited
------

1. ↑  Kadi Laid "Hiiumaa jäi taas ühe ametikoha võrra vaesemaks" Saarlane, 21. juuli 2006 (vaadatud 2. veebruaril 2011)
2. ↑  "Valitsus vabastas Hannes Maaseli Hiiu maavanema ametist". Originaali arhiivikoopia seisuga 24. veebruar 2012. Vaadatud 29. jaanuaril 2012.
3. ↑  Äriregister, vaadatud 22. septembril 2019[*alaline kõdulink*]
4. ↑  1993 valimistulemused Käina vallas.
5. ↑  1996 valimistulemused Käina vallas.
6. ↑  2002 valimiste tulemused Käina vallas.
7. ↑  2009 valimiste tulemused Käina vallas.
8. ↑  2013 valimiste tulemused Käina vallas.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Tiit Laja (kohusetäitja)** | **Hiiu maavanem**1999–2012 | Järgnev**Piret Sedrik (kohusetäitja)** |
*Tabulae ansatae* Mainzi Isise ja Magna Materi templist
*Tabula ansata* reljeefkujutis krahv Charles IV d'Anjou hauamonumendil Le Mansi katedraalis
*Tabula ansata* ehk *tabella ansata* (mitmus *tabulae ansatae*, *tabellae ansatae*; ladina keeles 'sangadega tahvel') on tahvel, mille kahes küljes on kalasabatapi kujuga kõrvad või käepidemed. *Tabula ansata* oli Rooma keisririigis tüüpiline votiivtahvli tüüp.

Kasutamine
----------

### Vana-Roomas

Väeosa nime kandvate selliste tahvlite kujutisi on leitud kilpide nahkkatetelt (*tegimenta*) ja skulptuuris leidub *tabula ansata* reljeefkujutisi ehitiste raiddekooris, näiteks Tropaeum Traiani metoopidel Rumeenias Adamclisis. Motiivi leidub ka varakristlikel katakombimaalidel ja varakrislikel ning Bütsantsi elevandiluunikerdistel

### Uusajal

Alates 15. sajandist on *tabula ansata* motiivi kasutanud kunstnikud viitena antiigile, näiteks esineb see Francesco Lauranale omistatud Maine'i krahvi Charlesi hauamonumendil Le Mansi katedraalis. Samuti leiab seda antikiseerivat motiivi maalidelt Andrea Mantegna, Raffaeli jt loomingust, majoolikaesemete dekoorist, Albrecht düreri graafilistelt lehtedelt, kus see kannab kunstniku signatuuri ja aastaarvu.

New Yorgi Vabadussammas hoiab käes *tabula ansata* '​t, millel on kuupäev July IV MDCCLXXVI.

Gallery
-------

* Tabulae ansatae kilpidel – Tropaeum Traiani metoop Istanbuli arheoloogiamuuseumis*Tabulae ansatae* kilpidel – Tropaeum Traiani metoop Istanbuli arheoloogiamuuseumis
* Tabula ansata Dativius Victori võidukaarel Mainzis*Tabula ansata* Dativius Victori võidukaarel Mainzis
* Tabulae ansatae keppide otsas Tituse võidukaarel*Tabulae ansatae* keppide otsas Tituse võidukaarel
* Tabula ansata mosaiigil Ostia Anticas*Tabula ansata* mosaiigil Ostia Anticas
* Andrea Mantegna "Caesari triumf"Andrea Mantegna "Caesari triumf"
* Albrecht Düreri "Rüütel, surm ja kurat"Albrecht Düreri "Rüütel, surm ja kurat"
* Vabadussammas kuupäeva kandva tabula ansata'gaVabadussammas kuupäeva kandva tabula ansata'ga
* Detail Vabadussambast tahvligaDetail Vabadussambast tahvliga

Viited
------

1. ↑
2. ↑
**3200 Phaeton** on Apollo-tüüpi asteroidid. 

Spektri ja saba puudumise järgi loetakse see asteroidide hulka, ehkki tema piklik orbiit (kaugeim ots 2,4 aü, lähim ots 0,14 aü kaugusel) meenutab komeetide omi. Nime sai taevakeha vahast ja sulgedest tiibadega Päikeseni sõita üritanud Kreeka mütoloogia tegelaselt selle järgi, et tema orbiit ulatub Päikesele suhteliselt lähedale, mistõttu tema pinna temperatuur võib tõusta 700–800 kraadini. 

3200 Phaetoni avastasid 11. oktoobril 1983. aastal astronoomid Simon Green ja John Davies.

Phaetonit, mis 2007. aasta detsembris möödus Maast 18 mln kilomeetri kauguselt, loetakse Maad ohustavate asteroidide hulka. Päikesest kaugeimas punktis asteroidivöö tihedamas osas võib see sattuda kokkupõrkesse, mis muudab taevakeha orbiiti nii, et see mõnel oma järgmisel tiirul põrkab Maaga kokku. 14. detsembril 2093 möödub Phaeton Maast 3 mln kilomeetri kauguselt.

Meteoorivool geminiidid on asteroid 3200 Phaetoni järel liikuvast tolmupilvest pärit kübemed, mis kiirusega u 35 km/s atmosfääri sisenedes süttivad ja nn langevate tähtedena nähtavaks muutuvad.

Viited
------

1. ↑  "Asteroid Phaethon". *NASA Marshall*. Vaadatud 31. detsembril 2022.
2. ↑  "Looking through the asteroid dust". *The Guardian*. Vaadatud 31. detsembril 2022.
3. ↑  "Phaethon". *Space Reference*. Vaadatud 31. detsembril 2022.
4. ↑  "Geminids". *NASA SSE*. Vaadatud 31. detsembril 2022.
**7. ekspeditsioon** oli Rahvusvahelise Kosmosejaama seitsmes alaline meeskond.

Missioon startis 28. aprillil 2003 Baikonuri kosmodroomilt ja saabus jaama 28. aprillil.

Ekspeditsioon oli algselt kolmeliikmeline, kuid kosmosesüstik Columbia katastroofi järel olid kosmosesüstikute lennud peatatud ning seetõttu tuli meeskonna suurust vähendada, et seda saaks transportida Vene Sojuz. 7. ekspeditsiooni meeskonda kuulusid NASA astronaut Edward Lu ja Roskosmose kosmonaut Juri Malentšenko, kellest sai jaama seitsmes komandör. Mõlemad olid varem osalenud missioonil STS-106.

Missiooni ajal tuli väiksema meeskonna tõttu jaama pardal tehtavate teaduskatsete arvu vähendada ning 7. ekspeditsiooni ajal tehti ainult 15 katset.

7. ekspeditsiooni meeskonnaliikmed said missiooni ajal meedia vahendusel õnnitleda Hiina taikonauti Yang Liweid, kellest oli saanud esimene kosmoses käinud Hiina Rahvavabariigi kodanik. Malentšenko ja Lu naasid Maale koos ESA astronaudi Pedro Duque'ga 27. oktoobril 2003.

Meeskond
--------

| Amet | Nimi |
| --- | --- |
| Komandör | Venemaa Juri MalentšenkoRoskosmoskolmas kosmoselend |
| 1. lennuinsener | Ameerika Ühendriigid Edward LuNASAkolmas ja viimane kosmoselend |

Viited
------

1. ↑  "Expedition 7 Crew". *NASA Human Spaceflight*. Originaali arhiivikoopia seisuga 6. juuli 2019. Vaadatud 6. juuli 2019.
2. ↑  "STS-106". *NASA*. Vaadatud 6. juuli 2019.
3. ↑  "ISS: Expedition 7". *Space Facts*. Vaadatud 6. juuli 2019.
**Märt Meos** (sündinud 30. märtsil 1968 Rakveres) on eesti näitleja ja produtsent.

Ta lõpetas aastal 1986 Kadrina Keskkooli ja aastal 1990 näitejuhtimise erialal Tallinna Pedagoogilise Instituudi.

Ta töötas aastal 1990–1994 Rakvere Teatris ja 1994–1998 VAT Teatris. Alates 2000. aastast MTÜ Ühendus R.A.A.A.M.-is. On MTÜ Ühendus R.A.A.A.M.-i juht ja asutaja. On SA Vaba Lava idee autor ja üks asutajatest.

Rollid Rakvere Teatris ja VAT Teatris
-------------------------------------

* 1991 Tammsaare/Illar Mõtus "Jumalaga Vargamäe" (noor Andres)
* 1992 Tammsaare/Andres Särev "Abielu ja õnn" (Paralepp)
* 1997 Merle Karusoo "Laste Riskiretk" (Täiskasvanu)

Tegevus produtsendina
---------------------

Produtsendina on Meos algatanud üle 50 teatrilavastuse. Kutsunud Eestisse lavastama lavastajad Iraanist, Tšiilist, Venemaalt, USAst, Saksamaalt, Austriast jne. Tellinud Eesti autoritelt üle 40 näitemängu

Tema produtseeritud tuntumaid teatrilavastusi:

„Save Our Souls II, III", „HIV", „Eestisse sündinud", „Külmetava kunstniku portree", „Misjonärid" (koostöös Rakvere Teatriga), „Põrgu wärk", „Kits viiuli ja õngega", „Minust jäävad ainult laulud", „Under", „Sõdur", „Eesti asi", „Võlg", „Keiserlik kokk", „Vahepeatus", „Tuult tiibadesse", „Jõud", „Antigone", „Pruutide kool", „Tühermaa", „Pärast surma Jendalis", „Soolo", „Tahame luua näitemängu, mis muudaks maailma", „Titanicu orkester", Mõnikord on kõik nii selge", „Fenomen", "Libahunt", "Aleksei Karenin", "Vannutatud neitsid", "Praegu pole aeg armastamiseks", "Kostja ja hiiglane", "Pikse pill", "Minu Eesti vanaema", "Juudit" "Diktaator, naljamees ja liiderdaja", "Ema kas meie kass on ka juut", "Põgenik", "(elu) sunnitud valikud" jt.

Tunnustus
---------

* 2019 Valgetähe IV klassi teenetemärk
* 2022 Ida-Virumaa Kultuurkapitali preemia- Kultuurpärl

Viited
------

1. ↑  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 19818
Pühima Jumalaema Sündimise kirik Vladõkino kalmistul
**Vladõkino kalmistu** (vene keeles Владыкинское кладбище) on kalmistu Moskvas Kirderingkonnas Marfino rajoonis aadressil Stantsionnaja ulitsa 8.

Kalmistu pindala on 14,5 hektarit.

Vladõkino kalmistu on rajatud 1859. aastal. Kalmistu on saanud nime omaaegse Vladõkino küla järgi. Kalmistul asub
Pühima Jumalaema Sündimise kirik. Kalmistu põhjaossa ehitati 1913. aastal kabel.

Kalmistul on kolumbaarium.

Maetuid
-------

* Tereza Durova, tsirkuseartist ja dresseerija
* Nikolai Jakovenko, maadleja ja treener
* Oleg Krassilnikov, biofüüsik
* Alja Nikulina, näitleja
* Irina Sinitsina, langevarjusportlane
* Aleksei Vanin, näitleja ja maadleja

Viited
------

1. ↑  [  Владыкинское кладбище] Владыкинское кладбище. Vaadatud 10. novembril 2023
2. ↑  КОЛУМБАРИИ НА ВЛАДЫКИНСКОМ КЛАДБИЩЕ ГБУ "РИТУАЛ" города Москвы. Vaadatud 10. novembril 2023
**Mati Heidmets** (sündinud 1. novembril 1949) on eesti psühholoog ja kasvatusteadlane.

Haridus
-------

1968. aastal lõpetas ta Pärnu 1. Keskkooli. 1973. aastal lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli psühholoogia eriala. Aastatel 1974–1977 oli ta Tartu Riikliku Ülikooli sotsiaalpsühholoogia eriala aspirantuuris. 1989. aastal kaitses ta Moskvas NSV Liidu Teaduste Akadeemia Psühholoogia Instituudis psühholoogiakandidaadi kraadi väitekirjaga "Социально психологические факторы формирования пространственной структуры жилой среды".

Töö
---

Aastatel 1973–1977 oli ta Tartu Riikliku Ülikooli sotsioloogialaboratooriumi nooremteadur, 1977–1979 Eesti Maaehitusprojekti keskkonnaanalüüsi ekspert. 1980. aastast Tallinna Pedagoogilise Instituudi keskkonnapsühholoogia uurimisgrupi vanemteadur, 1981. aastast paralleelselt ka sotsiaalpsühholoogia lektor. 1989–1990 oli ta Tallinna Pedagoogilise Instituudi prorektor, 1990–1991 peaministri nõunik sotsiaalpoliitika alal. 1990–1992 Tallinna Pedagoogikaülikooli arengu-uuringute labori vanemteadur, 1991–1993 sama ülikooli psühholoogia osakonna dotsent, 1993. aastast psühholoogia professor. Aastatel 1993–2001 oli ta Tallinna Pedagoogikaülikooli sotsiaalteaduskonna dekaan, aastatel 2001–2005 Tallinna Pedagoogikaülikooli rektor, 2005–2006 Tallinna Ülikooli rektor, 2006–2007 Tallinna Ülikooli sotsiaalteaduskonna psühholoogia osakonna professor, 2008–2015 TLÜ Psühholoogia Instituudi professor ja Kasvatusteaduste Instituudi haridusinnovatsiooni keskuse juhataja. 2015. aastast TLÜ loodus- ja terviseteaduste instituudi sotsiaalpsühholoogia professor ja haridusuuenduse tippkeskuse juhataja. Alates 2022. aastast Tallinna Ülikooli emeriitprofessor.

Teadustöö
---------

Tema uurimistööd on peamiselt sotsiaalpsühholoogia, keskkonnapsühholoogia ja haridussotsioloogia valdkondadest. Ta oli Eesti inimarengu aruannete 2006/2007 ja 2012/2013 peatoimetaja. Tema juhendamisel on kaitstud 5 doktoritööd.

Ühiskondlik tegevus
-------------------

Ta on Eesti Psühholoogide Liidu liige. Ta on olnud Avatud Eesti Fondi nõukogu esimees. Aastatel 1997−2005 oli ta Eesti Vabariigi Presidendi akadeemilise nõukogu liige. Ta on olnud ka Eesti Kõrghariduse Kvaliteediagentuuri hindamisnõukogu esimees.

Tunnustus
---------

* 2001 Valgetähe IV klassi teenetemärk
* 2006 Riigivapi IV klassi teenetemärk
* 2006 Tallinna teenetemärk
* 2011 Tallinna Ülikooli teenetemärk

Isiklikku
---------

Tema vend on filmilavastaja Rao Heidmets.

Viited
------

1. ↑  "Pärnu Ühisgümnaasium. 1968 a. lend". Originaali arhiivikoopia seisuga 4. veebruar 2016. Vaadatud 3. veebruaril 2016.
2. 1 2  Eesti Teadusinfosüsteem. Mati Heidmets
3. ↑  E-kataloog ESTER. Хейдметс, Мати. Социально психологические факторы формирования пространственной структуры жилой среды: автореферат кандидата психологических наук. Академия наук СССР, Институт психологии. Москва, 1989
4. ↑  "TLÜ loodus- ja terviseteaduste instituut". Originaali arhiivikoopia seisuga 8. veebruar 2016. Vaadatud 3. veebruaril 2016.
5. ↑  "TLÜ haridusuuenduse tippkeskus". Originaali arhiivikoopia seisuga 4. märts 2016. Vaadatud 3. veebruaril 2016.
**ISKE** ehk **Infosüsteemide kolmeastmelise etalonturbe süsteem** on Eesti avaliku sektori andmeturbe standard. ISKE eesmärk on tagada andmekogude, infosüsteemide ja neid haldavate asutuste piisava tasemega turvalisus. 

Süsteem on loodud eelkõige riigi ja kohalike omavalitsuste kasutatavate infosüsteemide jaoks, kuid seda saavad kasutada ka äriettevõtted. ISKE on kehtestatud Vabariigi valitsuse määrusega "Infosüsteemide turvameetmete süsteem".

ISKEs on kirjeldatud kolm turbe taset: madal (L), keskmine (M) ja kõrge (H). Infovara resulteeriv turbetase leitakse selles töödeldavatele andmetele määratud turvaklasside kaudu. Turvaklasside määramisel lähtutakse teabe konfidentsiaalsusest (S), teabe terviklikkusest (T), aegkriitilise teabe käideldavusest (K), teabe hilinemise tagajärgede lubatavast kaalukusest (R). ISKEt ei kasutata riigisaladust töötlevate infosüsteemide turvamiseks. 

**Päritolu**: Valdo Prausti õppematerjalide kohaselt on ISKE juured Saksamaal, Saksa Infoturbe Liiduameti BSI loodud Grundschutzi metoodikas. Turbeastmete L ja M meetmed on sealt väheste muudatustega üle võetud, jagades need rakendamisprioriteetide (esimene ja teine) järgi L- ja M-astmeteks. Kõrge turbetaseme H meetmed on välja töötatud Eestis, võttes aluseks hulga rahvusvahelisi juhendmaterjale ning kõrgtaseme turbe "hea tava" oskusteabe.

Alates aastast 2022 hakkab ISKE-t asendama uus Eesti infoturbestandard E-ITS. Üleminek uuele standardile toimub 2022. ja 2023. aasta jooksul.

Vaata ka
--------

* Eesti infoturbestandard
* Riigi Infosüsteemi Amet

Viited
------

1. ↑  "Infosüsteemide turvameetmete süsteem". *Riigi Teataja*. 15. september 2020. Vaadatud 12. jaanuar 2022.
2. ↑  Valdo Praust. "Andmeturve ja krüptoloogia õppematerjalid". *IT Kolledž*.
3. ↑  teadmata. "BSI koduleht". Originaali arhiivikoopia seisuga 12. märts 2007.
4. ↑  RIA (28. juuni 2021). "Eesti infoturbestandard". *RIA veebileht*. Originaali arhiivikoopia seisuga 29. detsember 2021. Vaadatud 12. jaanuar 2022.

Välislingid
-----------

* ISKE-st Riigi Infosüsteemi Ameti veebilehel
* ISKE portaal
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib külast Mustvee vallas; Tapa valla küla kohta vaata artiklit Vadiküla* |

---

**Vadi** (*Waddi*) on küla Jõgeva maakonnas Mustvee vallas.

Aastatel 1992–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Ida-Viru maakonnas Avinurme vallas.

Küla piirneb põhjas Änniksaare, idas Sälliksaare ja Maetsma ning lõunas Kärasi külaga.

Küla läbib Avijõgi.

Majavaldused paiknevad eraldatult valdavalt Avinurme–Lohusuu maantee ja Vadi–Jõemetsa tee ääres.

Ajalugu
-------

Vadi küla on seostatud vadjalastega, kes tulid sinna elama 10.–13. sajandil (vaata Vaiga). Õ-tähe rohket murdekeelt on peetud sarnaseks vadja keelega.

1599. aasta Poola II revisjoni järgi oli Vadi (*Wadey*) külas kolm talukohta. Vadi külas tegeldi peamiselt kalatünnide valmistamisega, kuid tehti ka kapsa-, kurgi- ja võitünne.

1624. aastal kuulus Waddikill koos veskiga Võtikvere vakusesse.

1775. aastal asutati Torma koguduse õpetaja Johann Georg Eisen von Schwarzenbergi algatusel Vadi kool. 1834. aastal õppis koolis 130 last. 1888. aastal ehitati uus koolihoone, mis on tänini säilinud ja kultuurimälestisena kaitse all. 1930. aastal muudeti kool kuueklassiliseks, 1949. aastal neljaklassiliseks algkooliks. Kool suleti 1963. aastal.

1903. aastal asutati muusika-lauluselts Metsakaja.

1914. aastal kuulus küla Avinurme kroonumõisale.

1932. aasta ajalehtedes kirjutatakse: "Vadi küla Avinurmes nimetab rahvas õigusega hullude külaks. Sest seal on 60 majapidamist ja vaimuhaigeid (ka kerget liiki) tervelt 40 inimest. Nendest mehi 25 ja naisi 15. Siin on haiguse põhjuseks pärivus ja soine kliima."

Vaata ka
--------

* Vaiamaa
* Torma kihelkond

Viited
------

1. ↑  Statistikaamet, vaadatud 10.11.2020.
2. ↑  Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
3. ↑  Vadi kool kultuurimälestiste riiklikus registris
4. ↑  Ajalugu, Vadi küla veebileht, vaadatud 4. juuli 2013.
5. ↑  Esmaspäev, 5. detsember 1932, nr. 49, lk. 5

| * v
* r
Mustvee valla asulad |
| --- |
| Linn | 

* Mustvee

 |  |
| Alevikud | 

* Avinurme
* Lohusuu

 |
| Külad | 

* Adraku
* Alekere
* Halliku
* Jaama
* Jõemetsa
* Kaasiku
* Kaevussaare
* Kallivere
* Kalmaküla
* Kasepää
* Kiisli
* Kiissa
* Koseveski
* Kõrve
* Kõrvemetsa
* Kõveriku
* Kärasi
* Kääpa
* Kükita
* Laekannu
* Lepiksaare
* Levala
* Maardla
* Maetsma
* Metsaküla
* Nautrasi
* Ninasi
* Nõmme
* Odivere
* Omedu
* Paadenurme
* Pedassaare
* Piilsi
* Putu
* Pällu
* Raadna
* Raja
* Ruskavere
* Saarjärve
* Separa
* Sirguvere
* Sälliksaare
* Tammessaare
* Tammispää
* Tarakvere
* Tiheda
* Tuulavere
* Ulvi
* Vadi
* Vanassaare
* Vassevere
* Veia
* Vilusi
* Voore
* Võtikvere
* Änniksaare

 |
**Fiat Stilo** on Fiati aastatel 2001–2007 toodetud C-segmendi väikeauto. Selle eelkäija oli Fiat Bravo/Brava ning järeltulija nimeks sai taas Fiat Bravo. Stilot toodeti kahes tehases: Itaalias Cassinos (Frosinone provints) ja Brasiilias Betimis (Minas Geraisi osariik).

Keretüüpidest oli saadaval algul kolme- ja viieukseline luukpära ning hiljem ka universaal, mudeli nimi oli **Fiat Stilo MultiWagon.**

Stilo polnud oma tootmisperioodil kunagi populaarne, välja tulles kritiseeriti seda disaini tõttu, mida peeti "liiga igavaks ja liiga saksapäraseks", samas kui eelkäija Bravo/Bravat disaini oli kritiseeritud kui "liiga itaalialik". Mootorivalikut, eriti baasmudeli 1,2-liitrist (1242 cm3) 59 kW (80 hj) bensiinimootorit peeti liiga jõuetuks, lisaks oli Stilo kütusekulu oma klassi kohta liiga kõrge auto suure kaalu tõttu. Ka Abarthi sportvariandil (2446 cm3 R5, 170 hj) algselt kasutatud Selespeed poolautomaatkäigukasti kritiseeriti liiga aeglase reaktsioonikiiruse tõttu. Isegi Vormel 1 maailmameister Michael Schumacheri ja ta tiimikaaslase Rubens Barrichello tehtud reklaamikampaania ei suutnud Stilot päästa.

2006. a. novembris lõpetati Stilo tootmine Euroopas, samas Brasiilias jätkus tootmine veel 2010. aastani. Kokku toodeti vaid umbes 769 000 Stilot, millest 102 662 Brasiilias. Stilo oli Fiatile suureks läbikukkumiseks, kuna tootmismahud ei jõudnud kunagi loodetud 400 000 autoni aastas ja iga müüdud auto tõi Fiatile kaasa 2730 eurot kahjumit.

* Kolmeukseline luukpäraKolmeukseline luukpära
* Fiat Stilo MultiwagonFiat Stilo Multiwagon

Viited
------

1. ↑  Kirwan, John (1. oktoober 2013). "Europe's biggest loss-making cars revealed".
**Arnold Matiisen** (sündis 17. juuli 1906 Tallinn – 18. september 1992 Edmonton Kanada) oli eesti jalg-, jää-, korv-, pesa- ja võrkpallur.

Ta lõpetas Tallinna Reaalkooli 1925. aastal.

1920. aastatel mängis ta Eesti jalgpalli-, korvpalli-, pesapalli- ja jääpallikoondises, kuulus klubidesse Nõmme Kalju, NMKÜ, Tallinna Kalev, Tallinna VS Sport ja oli Ameerika Mängude Eesti Klubi (AMEK) asutaja.

Ta tuli Eesti meistriks korvpallis ja võrkpallis 1927. jääpallis 1933. ning pesapallis 1932. 1933. ja 1935. aastal. Korvpallis sai ta 1925. ja jalgpallis 1929. aastal 3. koha.

Hiljem oli ta pesapalli välisvõistlustel meeskonna esindaja, tegutses ka kohtunikuna.

Isiklikku
---------

Tal oli kaksikvend Alfred, kes emigreerus 1929. aastal Kanadasse. Arnold järgnes 1937. aastal, asudes esmalt Mundare'i, seejärel 1940. aastal Eckville'i talu pidama, ja nende kolmas vend Voldemar 1948. aastal.

Viited
------

1. 1 2 3  "ESBL". *www.esbl.ee*. Vaadatud 17. juulil 2023.
2. ↑  "Arnold Matiisen, ♊". *geni\_family\_tree*. 4. juuli 1906. Vaadatud 17. juulil 2023.
**Jakub Kolas** (ka **Jakub Kołas**, valgevene keeles *Якуб Колас*; kodanikunimega **Kanstantsin Mihhailavitš Mitskevitš** (Канстанцiн Міхайлавіч Міцкевіч); 22. oktoober (vkj 3. november) 1882 Stoŭbcy – 13. august 1956 Minsk) oli Valgevene kirjanik, üks valgevene kirjanduse rajajaid ning klassikuid.

Jakub Kolase teosed on tuntud neist õhkuva sümpaatia poolest Valgevene talurahva vastu. See ilmneb juba ta pseudonüümis *Kolas*, mis tähendab valgevene keeles viljatera.

Kolas kirjutas luulekogud "Vangistuse laulud" (1908) ja "Kaebelaulud" ("Песьні-жальбы", 1910), poeemid "Uus maa" ("Новая зямля", 1923) ja "Simon-moosekant" ("Сымон-музыка", 1925), jutte ja näidendeid. Tema luuletus "Kalamehe hütt" ("Рыбакова хата", 1947) kõneleb võitlusest pärast Valgevene liitmist Nõukogude Liiduga. Kolase triloogia "Teelahkmeil" (1954) jutustab revolutsioonieelse Valgevene talurahva ja intelligentsi elust.

Jakub Kolas oli Valgevene NSV rahvakirjanik (1926), Valgevene Teaduste Akadeemia liige (1928) ja asepresident (1929. aastast), Nõukogude Liidu kirjanike liidu liige 1934. aastast ning Valgevene NSV teeneline teadlane 1944. aastast. ÜK(b)P-sse astus Kolas 1945. aastal. Ta pälvis Stalini preemia 1946. ja 1949. aastal. 

Jakub Kolase monument Minskis Jakub Kolase väljakul avati 3. novembril 1972, seda ümbritsevad kaks skulptuurigruppi Kolase teoste kangelastest. Skulptor: Zair Azgur

Teosed eesti keeles
-------------------

* "Aknaruutude helin" Eesti Raamat, 1968 (luulekogu sarjast "XX sajandi luule", valgevene keelest tõlkinud Helvi Jürisson ja Muia Veetamm)
* "Teelahkmeil I-II" Eesti Raamat, 1977 (romaanitriloogia, valgevene keelest tõlkinud Olev Jõgi)
* "Kits sarapikus" Eesti Raamat, 1984 (muinasjutt, valgevene keelest tõlkinud Andres Jaaksoo)

Välislingid
-----------

* Jakub Kolase luuletused inglise keeles R. Lipatau tõlkes

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Jakub Kolas**
 |
Pavel Karelin (2011)
**Pavel Karelin** (27. aprill 1990 Gorki – 9. oktoober 2011 Nižni Novgorodi oblast) oli Venemaa suusahüppaja.

Karelin tegi kaasa neli maailma karikasarja hooaega (2008–2011). Juba esimesel MK-etapil Soomes Kuusamos sai ta 15. koha ja sama hooaja keskel Austrias Bischofshofenis 9. koha. Seejärel areng takerdus, kuid viimasel hooajal toimus arenguhüpe. Tema kohad maailma karikasarja kokkuvõttes olid neil aastail 129 punktiga 32. 56 punktiga 42. 34 punktiga 57. ja 282 punktiga 23.

Tema edukaimaks võistluseks jäi nelja hüppemäe turnee Garmisch-Partenkircheni etapp. Seal saavutas ta 1. jaanuaril 2011 teise koha, kaotades ainult Simon Ammannile. Ta oli endise NSV Liidu maade teine suusahüppaja, kes jõudis pärast NSV Liidu lagunemist suusahüpete MK-etapil esikolmikusse. Esimene oli samuti Venemaa sportlane Dmitri Vassiljev, kes 1. jaanuaril 2001 saavutas sealsamas Garmisch-Partenkirchenis samuti teise koha.

Karelin hukkus liiklusõnnetuses.

Viited
------

1. ↑  "Venemaa parim suusahüppaja hukkus autoavariis". *Postimees*. 9. oktoober 2011. Vaadatud 29.11.2014.
**Ščučyn** (transkribeerituna **Štsutšõn**) on linn Valgevenes Hrodna oblastis, Ščučyni rajooni halduskeskus. Leedu keeles *Ščiutinas*, poola keeles *Szczuczyn*. Asub Nemunase kaldal. Asulast hargnevad raudteed Hrodnasse, Lidasse ja Vaŭkavyski suunas.

Linna piirides on kolm keskkooli, kaks kultuurimaja ja kaks raamatukogu. Antakse välja rajoonilehte *«Дзянніца».* Vaatamisväärsusteks on vanalinn, aastal 1863 valminud õigeusu kirik ning XVIII sajandil ehitatud katoliku kirik. Ščučyni linnas asub ka XVIII sajandil rajatud Scipio del Campiote häärber.

Tööstusettevõtetest on Ščučynis toiduainetetööstus. Toodetakse ka traktorite ja põllumajandustarvikute varuosi.

Ajalugu
-------

Ščučynit on esmamainitud 1436. aastal, mil sinna rajati puidust katoliku kirik. Hiljem oli ta piirkondlik keskus Vilniuse vojevoodkonda kuuluvas Lida maakonnas. Asula kuulus Kuczukkidele, Kiszkadele, Radziwillidele, XVII sajandi algusest aga Limantastele. XVI sajandi alguses sai asulast alev.

"Uputuse" ajal rüüstasid alevit kahel korral Vene väed. Ka Põhjasõja ajal laastasid Ščučynit sõdurid, seekord küll Rootsi omad.

XVIII sajandi alguses said alevi omanikeks Scipio del Campiod. Aastal 1726 rajati kloostri juurde kolleegium, millest hiljem kasvas välja kool. Aastal 1763 sai Ščučyni alev kuningas August III käest linnaõigused.

Aastal 1795 läks Ščučyn pärast kolmandat Poola jagamist Vene impeeriumi koosseisu. Algul kuulus linn Hrodna kubermangu, hiljem aga Vilno kubermangu. Linna rajati viinaköök, lisaks rajati sinna puidutööstusettevõte, kus toodeti parketti, vineeri, spooni.

Aastast 1921 oli Ščučyn Poola koosseisus, 1939. aastal liideti Valgevene NSV-ga. Sealjuures kaotas asula linnaõigused.
II maailmasõja ajal mõrvasid natsid Ščučynis 2180 juuti. Ščučynist sai taas linn aastal 1962.

Nõukogude ajal asus linna lähistel suur õhujõudude baas. Aastal 1941 paiknesid seal hävitajad I-16, hiljem aga mitut erinevad tüüpi lennukid nagu Il-28, MiG-15, MiG-19, MiG-21, MiG-23, MiG-25, An-14.

Pilte
-----

* Ščučyni keskväljakŠčučyni keskväljak
* Ščučyni turuplatsŠčučyni turuplats
* Ščučyni lossŠčučyni loss
* Ščučyni õigeusu kirikŠčučyni õigeusu kirik
* Ščučyni katoliku kirikŠčučyni katoliku kirik
* Ščučyni kloosterŠčučyni klooster

Tuntud elanikke
---------------

* Mikałaj Nikałajeŭ – valgevene ajaloolane
* Anufry Pietraškievič – valgevene luuletaja
* Fieliks Stackievič – valgevene kultuuritegelane
* Dzmitryj Ahicki – valgevene teoloog

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 2. juuni 2015. Vaadatud 24. juunil 2015.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)

Välislingid
-----------

 Ščučyn – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Ščučyn
* Linn Valgevene fotoentsüklopeedias
* Ščučyn
* Linn YouTube'is
* Linn YouTube'is
Atiba Hutchinson 2023. aastal Beşiktaşe särgis
**Atiba Hutchinson** (sündinud 8. veebruaril 1983 Bramptonis) on Kanada jalgpallur, kes mängib kaitsva poolkaitsjana Türgi kõrgliiga klubis Beşiktaş ja Kanada jalgpallikoondises.

Ta alustas jalgpallurikarjääri Kanadas. 2003. aastal liitus ta Rootsi kõrgliiga klubiga Östers. Aastatel 2004–2006 mängis ta Rootsi kõrgliigas Helsingborgsi ridades. 

Aastatel 2006–2010 mängis Hutchinson Taani kõrgliiga klubis FC København ja aastatel 2010–2013 Hollandi kõrgliiga klubis PSV Eindhoven. Københavniga tuli ta neli korda Taani meistriks. Hooajal 2009–10 valiti Hutchinson Taani kõrgliiga ja Københavni hooaja parimaks mängijaks.

2013. aasta juulis liitus ta Beşiktaşega. Hooaegadel 2015–16 ja 2016–17 on klubiga tulnud Türgi meistriks.

Kanada jalgpallikoondises tegi Hutchinson debüüdi 2003. aasta jaanuaris sõprusmängus USA vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 9. oktoobril 2004 MM-i valikmängus Hondurase vastu. Alates 2003. aastast on ta kuulunud Kanada koondisse kuuel CONCACAF Gold Cup'il.

Hutchinson on kuus korda valitud Kanada aasta jalgpalluriks (aastatel 2010, 2012, 2014–2017).

Saavutused
----------

København
* Superligaen: 2005–06, 2006–07, 2008–09, 2009–10
* Taani karikas: 2008–09

PSV Eindhoven
* KNVB beker: 2011–12
* Johan Cruijff Schaal: 2012

Beşiktaş
* Süper Lig: 2015–16, 2016–17

| * v
* r
Kanada koondis  –  2022. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused |
| --- |
| 

* 1 St. Clair
* 2 Johnston
* 3 Adekugbe
* 4 Miller
* 5 Vitória
* 6 Piette
* 7 Eustáquio
* 8 Fraser
* 9 Cavallini
* 10 Hoilett
* 11 Buchanan
* 12 Ugbo
* 13 Hutchinson (c)
* 14 Kaye
* 15 Koné
* 16 Pantemis
* 17 Larin
* 18 Borjan
* 19 Davies
* 20 David
* 21 Osorio
* 22 Laryea
* 23 Millar
* 24 Wotherspoon
* 25 Cornelius
* 26 Waterman
* Treener: Herdman

 | Kanada |
**Lembi-Merike Raado** (aastani 1966 **Lembi-Merike Raudak**; sündinud 24. märtsil 1942 Tallinnas) on eesti tehnikateadlane.

Hariduskäik ja teaduskraad
--------------------------

Raado lõpetas 1956. aastal Tallinna 14. 7-klassilise Kooli, 1960. aastal Tallinna 2. Keskkooli ja 1965. aastal Tallinna Polütehnilse Instituudi keemiateaduskonna keemilise tehnoloogia erialal. Aastatel 1968–1972 oli ta TPI aspirant. 2004. aastal sai ta Rahvusvahelise Inseneripedagoogika Ühingu (IGIP) rahvusvahelise insenerpedagoogi diplomi.

1975. aastal sai Raado Kaunase Polütehnilisest Instituudist tehnikateaduste kandidaadi kraadi (kinnitus 1976. aastal; kaitstud väitekiri "Коррозия сланцезольногo портландцемента в агрессивных средах").

Töökäik
-------

Eesti NSV Teenindusministeeriumi Projekteerimise ja Tehnoloogia Instituudi sektorijuhataja, projekti peainsener 1980-1989. 
TTÜs TU sektori nooremteadur 1966; ehitusmaterjalide probleemlaboratooriumi nooremteadur 1966-1968, vaneminsener 1972-1976, vanemteadur 1976; TU sektori vanemteadur 1976-1978; ehitusmaterjalide probleemlaboratooriumi vanemteadur 1978-1980; ehitusmaterjalide kateedri assistent 1984-1985; ehitusmaterjalide laboratooriumi sektorijuhataja 1989-1990; arhitektuuri ja ehitusmaterjalide kateedri dotsent 1990-1992; ehitiste projekteerimise instituudi dotsent 1992-1997, ehitusmaterjalide õppetooli juhataja ja professor 1999-2013, ehitusmaterjalide õppetooli teadur 2013-2016, ehituse ja arhitektuuri instituudi teadur 2017-2020, emeriitprofessor 2013-…

Teadus
------

Ehitusmaterjalide tehnoloogia; silikaatide ja tulekindlate materjalide (eriti sideainete) keemia ja tehnoloogia; portlandtsemendi korrosiooniprotsessid. Viimastel aastatel tegelenud portlandtsemendi sulfaadikindluse probleemidega ja Narva elektrijaama tolmküttekatlaid asendavate keevkihtkatelde lendtuha kasutamisega portlandtsemendi koostisosana ning mõjuga betoonide omadustele.
Avaldanud viimasel kümnel aastal üle 50 teaduspublikatsiooni. Tema juhendamisel on kaitstud 2 doktoritööd ja 10 magistritööd; autoritunnistusi 1. ,

Teaduskorralduslik tegevus
--------------------------

TTÜ ehitusteaduskonna nõukogu ja ehitustootluse instituudi nõukogu liige 1997-(2020); materjaliuuringute keskuse nõukogu liige 1998-(2020); katsekoja ehituse valdkonna sertifitseerimiskomisjoni ekspert 1996-(2020); ekspert ehitusmaterjalide ja portlandtsemendi tootmise ja kasutamise alal mitmesugustes organisatsioonides (nt EAS 2001-(2020)); Eesti TA ajakirja Oil Shale retsensent ja hindaja 2005-[[[2020]]); Vilniuse Gediminase nimelise Tehnikaülikooli ajakirja,"Journal of civil engineering and management" artiklite retsensent 2009-(2020); Ettevõtluse Arendamise sihtasutus, ekspert 2003-(2020); TTÜ teadusprojektide baasfinantseerimise ekspertkomisjoni hindaja 2007−2008; Det Norske Veritas, ekspert 2006-2008.

Tunnustus
---------

* TTÜ Kuldmärk ja aukiri 2002.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  Tallinna Tehnikaülikooli professorid läbi aegade. Tallinn: Tallinna Tehnikaülikool, 2008, lk. 337-338
2. 1 2  Eesti teaduse biograafiline leksikon. Köide 3. Tallinn, 2013, lk. 922-993

Välislingid
-----------

* "Eesti Teadusportaal (ETIS)"
**Žabinka** (poola keeles *Żabinka*) on linn Valgevenes Bresti oblastis, Žabinka rajooni ja Žabinka külanõukogu halduskeskus. Linn asub Muchavieci jõe kaldal, merepinnast 170 meetri kõrgusel. Žabinkast hargnevad raudteed Bresti, Baranavičy ja Łuninieci suunas.

Haridust annavad kolm keskkooli, muusikakool ja laste spordikool. Linnas on kultuurimaja ja neli raamatukogu. Linnas on toiduainetetööstus, seal valmistatakse ka ehitusmaterjale. Vaatamisväärsusteks on raudteejaam (ehitatud 1920. aastatel), õigeusu kirik (1885) ja katoliku kirik (1999).

Ajalugu
-------

Žabinka geto asupaik
XVIII sajandi lõpus asus seal Žabinka talu. Asula sai ametlikult alguse 1871. aastal, mil selle juurde rajati samanimeline raudteejaam. Raudteejaama juurde tekkisid tööstusettevõtted ja asula.

1921. aastast oli asula Poola koosseisus. 1939. aastal liideti Žabinka Valgevene NSV-ga, asulast sai samanimelise rajooni keskus. 1970. aastast on Žabinka linn.

Välislingid
-----------

 Žabinka – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Linna koduleht
* Žabinka
* Ingliskeelne veebileht linna kohta
* Linn Valgevene fotoentsüklopeedias
**Asipovičy** (poola keeles *Osipowicze*, transkribeerituna **Assipovitšõ**) on linn Valgevenes Mahiloŭ oblastis, Asipovičy rajooni halduskeskus. Linna läbib Liibavi–Romnõ raudtee, sealt hargnevad raudteed ka Baranavičy ja Mahiloŭ suunas. Asipovičy asub Mahiloŭ linnast 136 kilomeetri kaugusel, merepinnast 126 meetri kõrgusel.

Haridust annavad neli keskkooli, valgevenekeelne gümnaasium, kutsekool, internaatkool, spordikool, kunstikool ja kutseharidust andev kolledž. Linnas on kaks kino. Asipovičys tegeletakse masinaehitusega, seal on toiduainetööstus, linnas töödeldakse ka puitu. Vaatamisväärsusteks on koduloomuuseum, aastal 1826 ehitatud õigeusu kirik ja XX sajandi alguse arhitektuur (raudteejaam, veetorn).

Asipovičyst läänes asub Valgevene relvajõudude laskepolügoon. Lisaks Asipovičy raudteejaamale asub linna piirides veel Jubilejny raudteejaam.

Ajalugu
-------

Asipovičyt on esimest korda mainitud XVIII sajandil. Toona kuulus see Słucki kihelkonda.

Aastal 1793 läks asula teisel Poola jagamisel Vene impeeriumi koosseisu. Asipovičy hakkas kuuluma Minski kubermangu. Küla kuulus Radziwillidele. Raudtee avamisel aastal 1872 rajati sinna raudteejaam. Seejärel rajati sinna kaks saekaatrit ja veski, avati postkontor. Sealne raudteejaam oli Rudzienski jaama ja Babrujskis asuva jaama järel 1880. aastatel Liibavi–Romno raudteel kaubakäibelt kolmas raudteejaam. Käibele aitas kaasa ka Słucki suunas viiva kitsarööpmelise haruraudtee rajamine, mille järel Asipovičy jaam kerkis käibelt teisele kohale.

Aastal 1897 oli praeguse linna kohal kolm samanimelist asulat: raudteejaam, alevik ja küla. Seejärel liideti need ühiseks Asipovičy aleviks. Aastal 1900 avati seal tikuvabrik, aastal 1909 telegraafijaam, aga aastal 1910 hakati seal tootma tõrva. Ka avati seal XX sajandi alguses depoo. 

Aastal 1920 läks Asipovičy Valgevene NSV koosseisu. Aastal 1927 valmis seal õlivabrik, sinna rajati ka masina-traktorijaam. Linn sai asulast aastal 1935.

Enne Teist maailmasõda elas linnas 1694 juuti, nad moodustasid linna elanikkonnast 12,34%. Pärast linna okupeerimist rajati sinna geto, mis aastal 1942 likvideeriti. Aastal 1944 sai Asipovičyst rajoonikeskus. Sealne õigeusu kirik pärineb aastast 1946, mil see toodi sinna Zborski külast.

Pilte
-----

* AsipovičyAsipovičy
* raudteejaamraudteejaam
* Asipovičy katoliku kirikAsipovičy katoliku kirik
* Asipovičy õigeusu kirikAsipovičy õigeusu kirik
* Asipovičy geto tänapäevalAsipovičy geto tänapäeval
* Rajoonivalitsuse hooneRajoonivalitsuse hoone

Tuntud elanikke
---------------

* Nina Kamienskaja – valgevene ajaloolane
* Barys Majstrenka – valgevene sõjaväelane
* Georgi Špak – Vene poliitik
* Uładzimir Krukoŭski – valgevene kunstnik
* Zinovij Harelik – Valgevene sõjaväelane
* Juryj Daraškievič – valgevene maalikunstnik
* Fjodor Krõlovitš – nõukogude partisan

Viited
------

1. ↑

Välislingid
-----------

 Asipovičy – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Linn Valgevene fotoentsüklopeedias
* Fotod linnast
* Linn YouTube'is
* Teine video linna ja Jalizava alevi kohta
**Jon Sivewright** (sündinud 22. mail 1965 Fremantle'is) on Austraalia näitleja. Tema kehastatud tegelaskuju on Tony Holden seriaalist "Kodus ja võõrsil", kus Sivewright on mänginud 2005. aastast.

Elulugu
-------

Enne näitlejaks saamist töötas Sivewright kaevandustöölisena ning oli 12 aastat tuletõrjuja. 

2003. aastal kolis ta Sydneysse ning astus Surry Hillsis asuvasse näitlejate keskusse (Actors' Centre), kus ta läbis kahe ja poole aastase juunioride kursuse. 

Sivewrighti esimene näitlejatöö seriaalis oli Austraalia telesarjas "Fireflies" 2004. aastal. Seejärel oli tal kõrvalosi mitmes muus seriaalis.

### "Kodus ja võõrsil"

2005. aasta augustis sai Sivewright oma esimese püsirolli teleseriaalis – hakkas mängima Tony Holdenit Austraalia seriaalis "Kodus ja võõrsil". Ta on seal Lucas ja Jack Holdeni isa. Tonyl oli suhe Beth Hunteriga (Clarissa House), kes hukkus liiklusõnnetuses[*viide?*]. Nüüd on tema elukaaslane doktor Rachel Armstrong[*viide?*], keda kehastab Amy Mathews.