recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Aaron Cresswell 2019. aastal West Ham Unitedi särgis
Aaron Cresswell 2015. aastal West Ham Unitedi särgis
**Aaron William Cresswell** (sündinud 15. detsembril 1989 Liverpoolis) on Inglismaa jalgpallur, kes mängib vasakkaitsjana Premier League'i klubis West Ham United.

Ta alustas klubikarjääri Tranmere Roversis. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta Inglismaa tugevuselt neljandas liigas hooajal 2008–09. 2011. aasta suvel liitus ta Inglismaa esiliiga klubiga Ipswich Town. Kohe esimesel hooajal 2011–12 valiti ta Ipswich Towni hooaja parimaks mängijaks. Hooajal 2013–14 valiti ta esiliiga sümboolsesse koosseisu.

2014. aasta juulis sõlmis Cresswell viieaastase lepingu West Ham Unitediga. Ka West Ham Unitedis valiti ta oma esimesel hooajal kohe klubi hooaja parimaks mängijaks.

Debüüdi Inglismaa jalgpallikoondises tegi Cresswell 15. novembril 2016 mängus Hispaania vastu.

Välislingid
-----------

 Aaron Cresswell – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Profiil West Ham United F.C. kodulehel
Aaron Ness (2019)
**Aaron Douglas Ness** (sündinud 18. mail 1990 Roseaus, Minnesota osariigis) on USA jäähokimängija, kes mängib kaitsjana American Hockey League'i (AHL) klubis Providence Bruins.

Aastatel 2008–2011 mängis ta Minnesota Ülikooli jäähokimeeskonnas.

2008. aastal valis New York Islanders ta NHL-i *draft* '​is 40. valikuna. NHL-is debüteeris ta Islandersi meeskonnas hooajal 2011–12. Esimese ja oma NHL-i karjääri seni ainsa värava lõi ta 14. novembril 2013 mängus Los Angeles Kingsi vastu. NHL-is on Ness mänginud veel kolmel hooajal Washington Capitalsi ja kahel hooajal Arizona Coyotesi meeskonnas, kuid ühelgi hooajal ei ole ta NHL-is väljakule pääsenud rohkem kui 24 mängus.

Enam on Ness mänguaega saanud AHL-is, kus ta on kuulunud nelja klubi koosseisu: Bridgeport Sound Tigers, Hershey Bears, Tucson Roadrunners ja Providence Bruins, kellega ta sõlmis 2021. aasta septembris üheaastase lepingu. 2015. aastal valiti ta AHL-i tähtede mängule. Hooajal 2018–19 oli ta Hershey Bearsis mängides AHL-is resultatiivseim kaitsemängija (5+50).

2008. aastal võitis Ness USA kuni 18-aastaste koondisega omavanuste maailmameistrivõistlustel pronksmedali. Ta kuulub USA jäähokikoondise koosseisu 2022. aasta taliolümpiamängudel.

Viited
------

1. ↑   (vaadatud 11.2.2022)
2. ↑   (vaadatud 11.2.2022)

Välislingid
-----------

* Aaron Ness NHL.com lehel
* Aaron Ness hockeydb.com lehel
Õis
**Aas-kurereha** (*Geranium pratense*) on taimeliik kurerehaliste sugukonna kurereha perekonnast.

Kirjeldus
---------

Aas-kurereha on mitmeaastane, tugeva kasvuga paljuvarreline taim kõrgusega 30–90 cm. Lehed on karekarvased, seitsmeti sõrmlõhised. Kroonlehed sinised (punakate soontega), kuni 2,5 cm pikad ja 1,5 cm laiad. Õieraod rohkete näärmekarvadega.

Välimuselt on kõige sarnasemad teised suurekasvulised kurerehaliigid, soo- ja mets-kurereha, ent nende õied on punakad või lillakad ning lehed pole nii sügavalt lõhestunud.

Kasvukohad ja levik
-------------------

Looduslik üldlevila piirdub Euraasiaga, Ameerikas tulnukana. Eestis tavaline mandriosas, saartel haruldasem, Hiiumaalt pole uuemal ajal leitud. 

Aas-kurereha kasvab niisketel ja kuivadel niitudel ja puisniitudel, metsaservadel, sihtidel, kraavikallastel, jäätmaadel.

Kasutamine
----------

Peetakse heaks meetaimeks. Kariloomad söövad teda pigem heinana kui värskelt.

Rahvapärased nimetused
----------------------

Aas-kurereha on Eestis laialt levinud taim, sellepärast kuuluvad temale peaaegu kõik nimetused, millega märgitakse rahva keskel kurerehasid. Levinud nimetus on *pistirohi* ja selle mitmesugused teisendid. Pistirohu nimetus tekkinud sellest, et taime kasutatakse pistihaiguse puhul ravimtaimena: keedetakse ummukses teed, torgitakse vilja terava otsaga seda kohta, kus on pistja või süüakse taime seemneid.

Viited
------

1. ↑  Reier, Ülle (2010). *Kurerehalised - Geraniaceae. Eesti taimede määraja. 3. tr*. Tartu: EMÜ. Lk 184-185.
2. ↑  "Geranium pratense — aas-kurereha". *Eesti taimede uue levikuatlase tööversioon*. 2019.
3. ↑  Vilbaste, Gustav (1993). *Eesti taimenimetused*. Tallinn: Emakeele seltsi toimetised nr 20. Lk 336-337.

Välislingid
-----------

* Aas-kurereha andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes
Aaron Mooy (2008)
**Aaron Frank Mooy** (sündinud 15. septembril 1990 Sydneys) on Austraalia jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Šotimaa kõrgliigaklubis Celtic ja Austraalia jalgpallikoondises.

Ta liitus 2006. aastal Inglismaa klubiga Bolton Wanderers, kuid klubi põhimeeskonnas ta debüüti ei teinud. 2010. aastal liitus ta Šotimaa kõrgliiga klubiga St Mirren. 2012. aasta juunis suundus ta tagasi kodumaale, sõlmides lepingu Austraalia kõrgliiga klubiga Western Sydney Wanderers. Hooajal 2012–13 võitis ta klubiga Austraalia liiga põhihooaja. 2014. aasta mais liitus ta teise Austraalia kõrgliiga klubiga, Melbourne City. Hooajal 2015–16 lõi ta liigas 11 väravat. Mõlemal Melbourne Citys veedetud hooajal valiti ta Austraalia liiga sümboolsesse koosseisu, samuti mõlemal korral Melbourne City hooaja parimaks mängijaks (hooajal 2015–16 jagas ta tunnustust Bruno Fornaroliga).

2016. aasta juunis sõlmis ta kolmeaastase lepingu Inglismaa kõrgliiga klubiga Manchester City, kuid läks kohe laenule Inglismaa esiliiga klubisse Huddersfield Town. Hooajal 2016–17 kindlustas ta Huddersfield Towniga pääsu Inglismaa kõrgliigasse. Samal hooajal valiti Mooy esiliiga sümboolsesse koosseisu ja Huddersfield Towni hooaja parimaks mängijaks. 2017. aasta juunis sõlmis ta Huddersfield Towniga püsiva lepinug. 2019. aasta augustis suundus ta üheks hooajaks laenule Brighton & Hove Albioni. Kuigi ta sõlmis Brighton & Hove Albioniga hooaja keskel kolme ja poole aasta pikkuse lepingu, siirdus ta sama aasta augustis Hiina kõrgliigaklubisse Shanghai SIPG.

2022. aasta juulis sõlmis ta kaheaastase lepingu Celticuga.

Debüüdi Austraalia jalgpallikoondises tegi Mooy 7. detsembril 2012 mängus Guami vastu ning lõi selles mängus ka oma esimese koondisevärava. Ta on kuulunud Austraalia koondisse 2017. aasta FIFA konföderatsioonide karikaturniiril ja 2018. aasta maailmameistrivõistlustel.

Saavutused
----------

Western Sydney Wanderers
* A-League'i Premiership: 2012–13

Viited
------

1. ↑  "Double signing swoop as Aaron Mooy and Moritz Jenz join Celtic". *Celtic FC*. 19. juuli 2022. Originaali arhiivikoopia seisuga 19. juuli 2022. Vaadatud 19. juulil 2022.

Välislingid
-----------

 Aaron Mooy – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis

| * v
* r
Austraalia koondis  –  2018. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused |
| --- |
| 

* 1 Ryan
* 2 Degenek
* 3 Meredith
* 4 Cahill
* 5 Milligan
* 6 Jurman
* 7 Leckie
* 8 Luongo
* 9 Juric
* 10 Kruse
* 11 Nabbout
* 12 Jones
* 13 Mooy
* 14 Maclaren
* 15 Jedinak (c)
* 16 Behich
* 17 Arzani
* 18 Vukovic
* 19 Risdon
* 20 Sainsbury
* 21 Petratos
* 22 Irvine
* 23 Rogic
* Treener: Van Marwijk

 | Austraalia |

| * v
* r
Austraalia koondis  –  2022. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused |
| --- |
| 

* 1 Ryan (c)
* 2 Degenek
* 3 Atkinson
* 4 Rowles
* 5 Karačić
* 6 Tilio
* 7 Leckie
* 8 Wright
* 9 Maclaren
* 10 Hrustic
* 11 Mabil
* 12 Redmayne
* 13 Mooy
* 14 McGree
* 15 Duke
* 16 Behich
* 17 Devlin
* 18 Vukovic
* 19 Souttar
* 20 Deng
* 21 Kuol
* 22 Irvine
* 23 Goodwin
* 24 King
* 25 Cummings
* 26 Baccus
* Treener: Arnold

 | Austraalia |
Kurenokajälg imiku kuklal
**Kurenokajälg** (*Naevus simplex*, *Naevus flammeus nuchae*) on umbes kolmandikul kõigist vastsündinutest esinev ajutine harilik sünnimärk, mida põhjustab kaasasündinud kapillaarne väärareng. Kurenokajälg võib ilmuda ka esimestel elukuudel.

Kurenokajälg on tumeroosa. Piirjooned on ebakorrapärased. See asetseb laugudel, otsmiku keskel või kuklal juuksepiiril, vahel ka mujal, näiteks ninaotsas või ülahuulel. Neid võib olla ka mitu. Algul on kurenokajälg väga silmatorkav. Nutu ajal tuleb see rohkem esile, muutudes tumedamaks. Toatemperatuuri muutudes võib see muutuda heledamaks või tumedamaks. Vajutamisel muutub see kahvatuks, kuid säilitab punaka värvuse.

Kurenokajälg kaob mõne kuuga. 18 kuu jooksul on ta alati kadunud, välja arvatud kuklal asetsev kurenokajälg, mis tavaliselt säilib aastateks, kuid enamasti jääb juuste alla. Väga heledanahalistel täiskasvanutel võib ka mujal asetsev kurenokajälg olla aimatav.

Viited
------

1. ↑  Mary Ann Fletcher: "Physical Diagnosis in Neonatology"
2. ↑  James, William; Berger, Timothy; Elston, Dirk (2005). *Andrews' Diseases of the Skin: Clinical Dermatology*. (10th ed.). Saunders. Lk 169. ISBN 0-7216-2921-0.

Välislingid
-----------

* Foto: kurenokajälg otsmikul
**Kurenurme külanõukogu** oli külanõukogu Eesti NSV-s aastatel 1945–1960.

Kurenurme külanõukogu moodustati 1945 septembris Võrumaal Linnamäe vallas. Külanõukogu keskus asus algselt Kurenurme külas.

Seoses maakondade ja valdade likvideerimise ning maarajoonide moodustamisega arvati Kurenurme külanõukogu 1950 septembris Antsla rajooni koosseisu.

1954 juunis liideti Kurenurme külanõukoguga likvideeritud Vaabina külanõukogu territoorium. 1954. aasta seisuga tegutsesid külanõukogu piirides kolhoosid "Punane Täht", "Punalipp" ja "Pioneer". Külanõukogu keskus asus Vaabina külas.

Seoses Antsla rajooni likvideerimisega liideti Kurenurme külanõukogu 1959 veebruarist Võru rajooniga.

1960 oktoobrist Kurenurme külanõukogu likvideeriti ja selle territoorium jagati Sõmerpalu külanõukogu ja Urvaste külanõukogu vahel nii, et "Punalipu" kolhoosi ja Sõmerpalu sovhoosi alad liideti Sõmerpalu külanõukoguga ning "Pioneeri" kolhoosi territoorium Urvaste külanõukoguga.

Viited
------

1. ↑  Kurenurme külanõukogu Eesti nõukogude entsüklopeedia faksiimileversioonis (vaadatud 08.09.2017)
2. ↑  Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 13. septembri 1945 seadlus Võru maakonna valdades küla töörahva saadikute nõukogude moodustamise kohta. Eesti NSV Teataja, 1945, 33, 519
3. ↑  Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 26. septembri 1950 seadlus "Maarajoonide moodustamise kohta Eesti NSV-s". Eesti NSV Teataja, 1950, 11, 114
4. ↑  Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 17. juuni 1954 seadlus "Eesti NSV külanõukogude ühendamisest". Eesti NSV Teataja, 1954, 10, 104
5. ↑  Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 24. jaanuari 1959 seadlus "Eesti NSV rajoonide reorganiseerimisest". Eesti NSV Teataja, 1959, 6, 38
6. ↑  Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 3. septembri 1960 seadlus "Mõnede Eesti NSV külanõukogude likvideerimise ning mõnede külanõukogude ja rajoonide piiride muutmise kohta". Eesti NSV Ülemnõukogu Teataja, 1960, 29, 83
Kurenurme raudteemaja
**Kurenurme raudteepeatus** oli raudteepeatus Võrumaal Sõmerpalu vallas Kurenurme külas. Pärast kohalike omavalitsuste haldusreformi jääb peatus Võru valda.

Läbi Kurenurme kulgeb Valga–Petseri raudteelõik, mis valmis 1889. aastal osana Riia–Pihkva raudteest. Kurenurme pooljaam rajati 1924. aastal, avamise ajal jäi see Vaabina valda. Reisirongid sõitsid läbi Kurenurme (liinil Valga–Veski) kuni 2001. aastani. Praegu kasutatakse raudteed ainult kaubaveoks.

Kurenurme raudteepeatuses asus üks madal perroon ja ootepaviljon.

Kurenurme raudteepeatusele eelnes Valga poolt tulles Vaabina raudteepeatus ja järgnes Sõmerpalu raudteejaam.

Viited
------

1. ↑  "Mis on saanud endistest raudteejaamadest ja -peatustest" – Wõrumaa Teataja, nr. 83, 28 juuli 2009; DIGAR
2. ↑  Infot jaama kohta; fotod railwayz.info
3. ↑  Vaba Eesti Sõna - Heast karjasest[*alaline kõdulink*]

Välislingid
-----------

* Foto: Kurenurme raudteepeatus aastal 2002 - Baltic Trains Picture Gallery
* Võrumaa Teataja "Heast karjasest" 03.02.2011

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Eelnev peatus** | **Endine raudteepeatus**  | **Järgnev peatus** |
|  Vaabina |  **Kurenurme** | Sõmerpalu  |
NLKP 27. kongressi puhul välja antud Nõukogude Liidu postmark
Mihhail Gorbatšov esineb kongressi lõpukõnega.
**Nõukogude Liidu Kommunistliku Partei 27. kongress** toimus Moskvas 1986. aasta 25. veebruarist kuni 6. märtsini.

Kongressile valiti 5000 delegaati, kellest osales 4993.

Eelmisest, NLKP 26. kongressist möödunud 5 aasta jooksul olid surnud NSV Liidu poliitika tollased tipptegijad Mihhail Suslov, Leonid Brežnev, Juri Andropov, Dmitri Ustinov ja Konstantin Tšernenko ning Nõukogude Liidu Kommunistliku Partei Keskkomitee Poliitbüroo peasekretäriks oli saanud põlvkonna võrra noorem Mihhail Gorbatšov, kes pidi tutvustama suunda, milles ta soovib Nõukogude Liitu juhtida.

Gotbatšov esines NLKP Keskkomitee aruandekõnega ja kõnega partei ülesannetest. Kuigi eelmisest kongressist möödunud perioodi nimetatakse tänapäeval stagnatsiooniajaks, andis ta oma eelkäijate Brežnevi, Andropovi ja Tšernenko tegevusele kõrge hinnangu. Ometi mainis ta oma kõnes, et nii riigi majanduses kui ühiskondlikus elus on hakanud ilmnema seisaku tunnused. Perestroikat ta oma kõnes veel ei maininud, see kuulutati välja alles järgmisel aastal.

Aruandekõne pidas NLKP Keskrevisjonikomisjoni esimees Gennadi Sizov.

Ettekande Nõukogude Liidu majandusliku ja sotsiaalse arengu põhisuundadest aastatel 1986–1990 ja perspektiivis kuni 2000. aastani pidas NSV Liidu Ministrite Nõukogu esimees Nikolai Rõžkov.

Esimest korda pälvis laia avalikkuse tähelepanu Boriss Jeltsin, kes tollal oli partei Moskva linnakomitee esimees. Jeltsin esines oma aja kohta julge kõnega, kritiseerides parteiorganite sekkumist majandusse ja puudutades nomenklatuuri eriõigusi. Ühtlasi esines ta kõrgetest parteijuhtidest ainsana enesekriitikaga, väites, et pidanuks seda rääkima juba eelmisel parteikongressil, kuid ei teinud seda kogemuse ja julguse puudumise tõttu.

Kongress valis NLKP Keskkomitee (307 liiget ja 170 liikmekandidaati) ning NLKP Keskrevisjonikomisjoni uue koosseisu (83 liiget).

NLKP Keskkomitee valis poliitbüroo, millesse kuulusid 12 liiget ja 7 liikmekandidaati. Võrreldes eelmisel kongressil valitud koosseisudega, olid poliitbüroos pooled liikmed uued, aga liikmekandidaadid olid kõik uued. NLKP Keskkomitee valis ka sekretariaadi, kuhu kuulus 11 liiget, sealhulgas peasekretär Mihhail Gorbatšov.
**Minamata haigus** (jaapani keeles 水俣病 *Minamata-byō*) oli 20. sajandil Jaapanis Kumamoto prefektuuris Minamata linnas alguse saanud epideemia, mille põhjustajaks oli elavhõbedamürgistus.

RHK-10 klassifikatsioonis ei ole Minamata haigust eraldi välja toodud. Kirjanduses viidatakse sellele kui elavhõbeda ja selle ühendite toksilise toime tagajärjele – kood RHK-10 järgi T56.1, sõltumata elavhõbeda päritolu allikast.

Eellugu
-------

Chisso kontsern avas Minamatas oma esimese keemiatehase juba 1908. aastal. 1932. aastal hakati seal etanaali tootmiseks kasutama katalüsaatorina metüülelavhõbedat. Kuni sellise tootmisviisi lõpetamiseni 1968. aastal laskiski Chisso oma reoveed Minamata lahte.

21. aprillil 1956 uuriti ühes Chisso kontserni tehase haiglas viieaastast tüdrukut, kellel olid tekkinud kõndimis- ja kõnelemisraskused ning konvulsioonid. Kahe päeva pärast ilmnesid ka tüdruku nooremal õel sarnased sümptomid. Tüdrukute ema teatas, et ka naabrite tütrel olid sarnased sümptomid. Teostati majast-majja uuring, ning leiti kaheksa sarnaste sümptomitega haiget. 1. mail teatas haigla peaarst, et on puhkenud "tundmatu kesknärvisüsteemi haiguse epideemia", mida hakati nimetama Minamata tõveks.

Haigust hakkas uurima Kumamoto ülikool, ning sümptomid selginesid: patsientidel oli tekkinud jäsemete tuimus, häälemuutus ning nägemis-, kuulmis- ja neelamisraskused. Hiljem aga asendusid sümptomid konvulsioonide, kooma ja surmaga. Oktoobriks 1956 oli kindlaks tehtud 40 patsienti, kellest 14 oli surnud.

Ohvrid olid kõik elanud Minamata lahe äärsetes kalurikülades, kus põhitoiduks oli kala. Kassidelgi oli avastatud sarnane haigus. Siis hakati arvama, et haiguse põhjustajaks on mõni raskmetall, mis vette sattudes reostas kalu. Chisso tehase reovesi sisaldas pliid, elavhõbedat, mangaani, arseeni, seleeni, talliumi ja vaske. Algul peeti põhisüüdlaseks mangaani, kuid märtsis 1958 saabus Minamatasse inglise neuroloog Douglas McAlpine, kes teatas, et Minamata tõve sümptomid ühtivad elavhõbedamürgistuse omadega. Minamata lahest avastatigi palju elavhõbedajääke.

Chisso sai kiiresti Jaapanis vihatud kontserniks. Pärast aastaid kestnud võitlust esitas 1968. aastal Jaapani valitsus Minamata haiguse kohta lõpliku otsuse: "Minamata haiguse korral on tegu kesknärvisüsteemi kahjustusega, mida põhjustab pikaajaline mürgistus Minamata lahe kalade ja rannakarpidega. Kahjustavaks aineks on metüülelavhõbe. Minamata haiguse viimased patsiendid registreeriti aastal 1960 ning selle põhjuseks on tõenäoliselt 1957. aastal lahest pärinevate toodete söömiskeeld ning tehase uus heitvete puhastussüsteem."

Lõpuks, 1973. aastal, sundis Jaapani kohus Chisso kontserni maksma iga ohvri eest 18 miljonit jeeni kompensatsiooni.

Minamata haigusse oli 2001. aasta märtsi seisuga haigestunud 2265 inimest, kellest 1784 (78,8%) oli surnud.[*viide?*]

Minamata haiguse epideemia kuulub nelja Jaapani keskkonnareostuse katastroofi hulka.

Jaapanis kordus Minamata haigus uuesti 1965. aastal Niigata prefektuuris Niigata Minamata haigusena.

Viited
------

1. ↑  Ametlikud andmed. Vaata "Minamata Disease: The History and Measures, ch2"
**Višnieva** (transkribeerituna **Višneva**; poola keeles *Wiszniew*, leedu keeles *Višnevas*) on küla (endine alev) Valgevenes Minski oblasti Vałožyni rajoonis, Višnieva külanõukogu halduskeskus. Asub Leedu piiri lähedal, merepinnast 179 meetri kõrgusel Alšanka jõe kaldal. Kuigi mõlemad nimekujud, Višnieva ja Višnieŭ, on lubatud nii klassikalises kui praeguses valgevene keeles, eelistab klassikaline keel nimekuju Višnieŭ, tänapäevane aga Višnieva.

Külas on keskkool ja raamatukogu. Külas on koduloomuuseum. Teised vaatamisväärsused on XX sajandi algul rajatud mõisakompleks, õigeusu kirik aastast 1865 ja katoliku kirik (ehitatud 1637-1641).

Ajalugu
-------

Višnievat mainitakse esimest korda XIV sajandil, toona allus asula Krevale. Alates XV sajandist on küla omanikeks olnud Słuszkad, Astikased, Sanguzkod ja Pacid. Seoses administratiivse reformiga hakkas Višnieva kuuluma Vilniuse vojevoodkonda ja Ašmiany maakonda, ühtlasi sai asulast alev.

Esimene katoliku kirik rajati külla juba aastal 1421, aga praegune hoone pärineb XVII sajandi keskpaigast. Aastal 1775 hakkas alevis tegutsema keskkool. Aastal 1780 ehitati Višnievasse metallurgiatehas, kus asus Valgevene esimene kõrgahi. Tehas tegutses aastani 1870. Tehase juures olid valukoda, laohoone ja sepikoda, nädalas tootis see 600 puuda rauda. Tehases oli ka valtsmasin, haamreid panid tööle vesirattad. Külas olid ka vesiveski, telliselööv ja piiritusevabrik, seal valmistati klaasi ja toodeti keraamikat. Kaks korda aastas toimusid alevis laadad.

Poola jagamisel sai aastal 1793 Višnieva endale Venemaa. Kuni 1917. aastani oli Višnieva Venemaa Keisririigi koosseisus, 1919–1939 kuulus Poolale, 1939–1991 kuulus Nőukogude Liidu koosseisu. Aastal 1940 muudeti alev külaks.

1907. aastal elas Višnievas 2 650 elanikku, neist 1863 olid juudid. 30. augustil 1942 mõrvasid Saksa okupandid umbes 1100 kohalikku juuti, kes olid jäänud natsliku võimu kätte.

Višnievas sündis Iisraeli president Shim'on Peres.

Pilte
-----

* Katoliku kiriku väravahooneKatoliku kiriku väravahoone
* Õigeusu kirikÕigeusu kirik
* Mõisa peahooneMõisa peahoone

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 29. juuni 2015. Vaadatud 27. juunil 2015.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)

Välislingid
-----------

 Višnieva – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Višnievast portaalis Radzima.org (inglise, valgevene, vene ja poola keeles)
**Valter Pormeister** (17. aprill 1922 Valga – 18. mai 2010) oli eesti sisearhitekt.

Pormeister sündis Valgas rätsepa perekonnas. Valga keskkooli lõpetas ta 1941. aastal. Aastatel 1942–1945 õppis ta Tartu Ülikoolis metsandust ja aastast 1947 Tallinna Riiklikus Tarbekunsti Instituudis, mille lõpetas ruumikujunduse erialal 1953. aastal. Töötas aastatel 1954–1979 kombinaadis Ars. Eesti Kunstnike Liidu liige oli ta aastast 1964, Eesti Sisearhitektide Liidu liige aastast 1992. Koos abikaasa Ingridiga kavandas ta reisilaeva Estonia suure baari (1967), Tallinna hotelli Kungla ööbaari ja saali (1969) ning Pirita näituseväljaku paviljonid (1975), seal kujundas ta ka kõik näitused kuni Sinise paviljoni valmimiseni 1975. aastal.

Isiklikku
---------

Ta oli abielus põgusalt maastikuarhitekt Valve Pormeistriga ning hiljem pikemalt sisearhitekt Inga Pormeistriga. Nende tütar on sisearhitekt ja Euroakadeemia õppejõud Katrin Laanoja.

Viited
------

1. ↑  VALTER PORMEISTER 17. IV 1922 – 18. V 2010
Matthew Williamson
**Matthew Williamson** (sündinud 23. oktoobril 1971 Chorlton-cum-Hardys Manchesteris Inglismaal) on briti moekunstnik, kelle kollektsioonides on tihti indiapäraseid mõjutusi.

Õpingud
-------

Williamson õppis oma sünnikohas kuni 17. eluaastani. Siis kolis ta Londonisse ning õppis kunsti- ja disainikoolis Central Saint Martin’s College of Art and Design, mille lõpetas 1994. aastal bakalaureusekraadiga moedisaini ja trükikangaste alal.

Karjäär
-------

Karjääri moetööstuses alustas Williamson kaheaastase perioodiga, mil ta tegi tööd Georgina Von Etzdorfile, Marnile, Monsoonile ja Accessorize’ile.

Pärast seda, kui tema valmistatud pärlkaunistustega kotid ja sallid olid köitnud laiemat tähelepanu, rajas Williamson koos oma äripartneri Joseph Velosaga 1997. aastal oma rõivaste kaubamärgi nime Matthew Williamson all. Sama aasta septembris esitles Williamson Londoni moenädala raames oma debüütkollektsiooni „Electric Angels". Kollektsioon sisaldas mandariini-, fuksia- ja magentatoonides asümmeetrilise lõikega rõivaid, andes aimu Williamsoni isikupärastest stiilist ja käekirjast. 2002. aasta veebruaris jõudis Williamsoni kollektsioon esmakordselt New Yorgi moenädalale.

Williamsoni kaubamärgi kauplus Londonis avas uksed 2004. aasta märtsis. 2005. aastal tõi Williamson turule oma parfüümisarja ja 2009. aastal avas oma veebipoe.

2005. aastal asus Williamson Itaalia moemaja Pucci loovjuhi kohale, jätkates samaaegselt tööd omanimelise kaubamärgiga. 2008. aasta sügisel pöördus ta tagasi Londonisse ja keskendus taas oma kaubamärgi arendamisel.

2007. aastal tähistas Williamson Londoni moenädalal 10 aasta möödumist oma esimese kollektsiooni esitlusest üritusega, mis sisaldas ka muusik Prince'i performansit. Londoni disainimuuseumis oli väljas retrospektiivnäitus „Matthew Williamson – 10 aastat moes". 2009. aasta septembris kutsus Briti Moenõukogu Williamsoni osalema Londoni moenädala 25. aastapäeva tähistamisel.

Williamson tegi 2009. aastal disainikoostööd kiirmoebrändi H&M-iga, tuues firma poodides müügile nii naiste- kui ka meestekollektsiooni, seejuures oli H&M-ile loodud meestekollektsioon Williamsoni esimene katsetus meeste rõivaste loomises.

Praegu toob Matthew Williamsoni moemaja aastast turule neil naisterõivaste kollektsiooni ja tema rõivaid müüvad 170 hulgimüüjat üle maailma. Lisaks tegutsevad Matthew Williamsoni kaubamärgi poed Londonis ja New Yorgis ning firmal on oma boks Dubais asuvas Dubai Mallis. Internetipood on avatud Suurbritannia, Euroopa ja USA klientidele.

2010. aasta oktoobris sõlmis Matthew Williamson litsentsilepingu MBFG-ga (Mariella Burani Fashion Group). Leppe tulemusel sündis uus koostöökaubamärk Muse by Matthew Williamson, mis peaks poodidesse jõudma 2011. aasta sügisel.

Tunnustus
---------

2004. aastal nimetati Matthew Williamson Elle'i aasta disaineriks ning 2005. aastal sai ta Moet and Chandoni moeauhinna. 2008. aasta Briti moeauhindade jagamisel kuulus Williamsonile punase vaiba ürituste aasta disaineri auhind. Kolmel korral on Williamson olnud Briti moeauhindade aasta disaineri auhinna nominent.

Välislingid
-----------

* Matthew Williamsoni koduleht
**Grandes Jorasses** on mägi Mont Blanci massiivil, Prantsusmaa Haute-Savoie departemangu ja Itaalia Valle d'Aosta vahelisel piiril.

Esmatõusu mäe kõrgeimasse tippu (*Pointe Walker*) tegi 30. juunil 1868 Horace Walker koos teejuhtide Melchior Andereggi, Johann Jauni ja Julien Grange'iga. Mäe kõrguselt teise tippu (*Pointe Whymper*) ronisid 24. juunil 1865 esmakordselt Edward Whymper, Christian Almer, Michel Croz ja Franz Biner, kasutades nüüdset mäkketõusu tavamarsruuti ja seda, mida järgis Walkeri seltskond 1868. aastal.

Mäetipud (idast läände) on:

* *Pointe Walker* (4208 m) – Horace Walkeri järgi, kes tegi esimese tõusu mäele
* *Pointe Whymper* (4184 m) – Edward Whymperi järgi, kes tegi esimese tõusu kõrguselt teisele tipule
* *Pointe Croz* (4110 m) – Michel Crozi järgi, teejuht Chamonix'st
* *Pointe Elena* (4045 m) – printsess Elena del Montenegro järgi
* *Pointe Margherita* (4065 m) – kuninganna Margherita di Savoia järgi, Itaalia kuninga Umberto I naine
* *Pointe Young* (3996 m) – Geoffrey Winthrop Youngi järgi

Grandes Jorasses

Põhjakülg
---------

Asudes mäe Prantsuse poolel, on põhjakülg üks kolmest Alpide suurest põhjaküljest, koos Eigeri ja Matterhorni põhjakülgedega (tuntud kui 'Triloogia'). Ühe kuulsaima seinana Alpides kõrgub see 1200 m Leschaux' liustiku kohale, mille ulatus on otsast otsani 1 km. Klassikaline marsruut mäeküljel on Walkeri kannus, mis viib otse *Pointe Walkeri* rippu. Teine peamine tugipost mäel on Crozi kannus, mis viib *Pointe Crozi* tippu. Oma soolotõusudel Alpide kuuele kõige raskemale põhjaküljele valis Alison Hargreaves selle marsruudi Walkeri kannuse asemel.

Reinhold Messner on öelnud, et tegi otsuse tõusta Mount Everestile koos Peter Habeleriga Grandes Jorassesil, kus Peter "laskus nagu tantsija".

Lõunakülg
---------

Mäe Itaalia poolel pääseb lõunaküljele Boccalatte hütist Planpincieux' asunduse kohal Itaalia Val Ferretis, mis on Courmayeuri omavalitsuse osa.

Mäetipu seljak
--------------

Col des Hirondellesist ühendab tipuseljak *Pointe Walkeri* teiste tipupunktidega ja laskub siis Col des Grandes Jorassesile, kus asub bivakk-peavari - Bivouac E Canzio hütt. Seljak moodustab Prantsuse-Itaalia piiri, millest peaaegu kõik on kõrgusel üle 4000 m.

Vaata ka
--------

* Planpincieux' liustik
Angla tuulikud 2008. aastal
Angla tuulikud 1974. aastal  
Foto: Jaan Künnap
Angla tuulikud 2013. aastal
**Angla tuulikud** on viis tuuleveskit, mis asuvad Saaremaal Upa–Leisi maantee ääres Angla külas.

Neli tuulikut on pööratava kerega pukktuulikud, viies tuulik on vaid pööratava peaga kaheksatahuline hollandi tuulik. Angla tuulikud on Eestis üks paremini säilinud tuulikutegrupp, mis paikneb oma originaalasukohas Angla tuulikutemäel.

Ajalugu
-------

Angla tuulikutest vanim dateeritav tuulik on selles esinevate ehitusdaatumite põhjal 19. sajandi algusest pärineb Reinu tuulik. Reinu tuuliku nurgaposti on lõigatud aastaarv 180..?, Lause tuuliku konstruktsioonidel esinev vanim aastaarv on 1880, kuid tuulik võib oma arhailise kehandi ja konstruktsioonide tõttu pärineda ka 19. sajandi varasematest aastakümnetest. Kuna tuulikuid juba 20. sajandi algusest alates iga 30–40 aasta tagant remonditud ja nende konstruktsioone uuendatud, võivad Reinu ja Laose tuulikud kanda endas võrdlemisi vanade ja algupäraste tuulikute osi. 

Vilidu tuulik (ehitatud 1913) on seni ainsana Angla tuulikutest põhjalikult restaureeritud ja kannab oma algset funktsiooni – tuulikus jahvatatakse jahu. Tuulikus töötab turismiperioodil mölder. 

Tedre hollandlane on ehitatud 1927. aastal. Tuulik on nelja korruseline kahe paari veskikividega puidust hollandi tüüpi tuulik. 1930. aastate lõpus on tuuliku vahetusse lähedusse ehitatud veskiliste elamu ja selle abihooned, mis moodustab tänapäeval Tedre tuuliku taga oleva hoovikompleksi. Tedre hollandlane on Saaremaa hollandlastega tüüpilise paatkatuse ja galeriiga tuulik. Tuuliku pead pööratakse tuulde galerii pealt veski saba (vihmri) küljes oleva pööriratta abil (seni ratas tuulikul puudub). Tuuliku tiivad kaetakse jahvatamise ajaks purjedega. 

Pärast teist maailmasõda seisma jäänud Angla tuulikud remontis esmalt 1970. aastatel Karja sovhoos, 1984.–1985. aastal uuendati laudiseid ja parandati tuulikute tiibu. 1995. aastal remonditi tuulikuid uuesti. 2008. aastal koostati kõikidele Angla tuulikutele Muinsuskaitse eritingimused ja remonditööde põhiprojektid, kus määrati kindlaks ka tuulikute regulaarse hoolduse põhimõtted. Nimetatud projekti alusel on restaureeritud ka jahu jahvatav Vilidu tuulik.

Tuulikud
--------

* 1880. aastal ehitati Lause pukktuulik;
* 180..?. aastal ehitati Reinu pukktuulik;
* 1910. aastal ehitati Viite pukktuulik;
* 1913. aastal ehitati Vilidu pukktuulik;
* 1927. aastal ehitati Tedre talu hollandi tuuleveski.

* Angla Reinu talu pukktuulikAngla Reinu talu pukktuulik
* Angla Viite talu pukktuulikAngla Viite talu pukktuulik
* Angla Vilidu talu pukktuulikAngla Vilidu talu pukktuulik
* Angla Vilidu talu pukktuulikAngla Vilidu talu pukktuulik
* Angla Tedre talu hollandi tüüpi tuuleveskiAngla Tedre talu hollandi tüüpi tuuleveski
* Angla Vilidu talu pukktuulikAngla Vilidu talu pukktuulik

Kirjandus
---------

* Anne Trei, "Angla tuulikute aastasada" ISBN 9985-60-767-8

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Angla tuulikud** |

* Angla tuulikute koduleht
* Vana tuuliku lugu (film)
**Eristamatud osakesed** ehk **identsed osakesed** on kvantmehaanikas osakesed, mis ei ole mingil viisil üksteisest eristatavad teatud omaduste põhjal, mida nende konkreetne olek ei mõjuta. Selles mõttes on kõik sama tüüpi põhiosakesed (nt elektronid, footonid, kvargid) eristamatud. Eristamatus kehtib ka kõigi nendest osakestest koosnevate süsteemide kohta (nt prootonid, neutronid, aatomituumad, aatomid, molekulid), seda samuti eeldusel, et nad on ühesuguses olekus. Samamoodi käituvad ka kvaasiosakesed.

Kuigi kõik teadaolevad eristamatud osakesed eksisteerivad kvantskaalal, pole ammendavat loetelu kõigist võimalikest osakestest. On kaks peamist identsete osakeste kategooriat: bosonid, mis saavad jagada kvantolekuid, ja fermionid, mis seda ei saa (Pauli keeluprintsiip). Bosonid on näiteks footonid, gluuonid, foononid, heelium-4 tuumad ja kõik mesonid. Fermionid on näiteks elektronid, neutriinoid, kvargid, prootonid, neutronid ja heelium-3 tuumad.

Asjaolul, et osakesed võivad olla identsed, on oluline osa statistilises mehaanikas, kus arvutused põhinevad tõenäosusteooria argumentidel, mis on tundlikud selle suhtes, kas uuritavad objektid on identsed või mitte. Selle tulemusena on identsete osakeste statistiline käitumine märgatavalt teistsugune kui eristatavate osakeste puhul. Näiteks on Gibbsi paradoksi lahenduseks pakutud osakeste eristamatust.

Põhiosakeste eristamatus mõjutab nendest koosnevate süsteemide moodustamise võimalusi. Seega aitab see mõista mateeria käitumist.
**Eriõigus** (*lex specialis*) on riigipea poolt ainuisikuliselt, ilma valitsuse või muu valitsemisharu nõusoleku või heakskiiduta teostatav prerogatiiv.

Eesti 1938. aasta põhiseadus
----------------------------

Vabariigi Presidendi poolt eriõigusel tehtud aktid ei vaja Peaministri ja asjaomase ministri kaasallkirju (põhiseaduse § 42). Kuna eriõigusel tehtavail aktidel pole vastutavate Vabariigi Valitsuse liikmete või Riigikontrolöri (§ 111) kaasallkirju, vastutab eriõigusel tehtavate otsuste eest Vabariigi President ainuisikuliselt. Kuna selliseid akte on suhteliselt vähe, vajab Vabariigi President oma ülesannete täitmiseks temaga koostööd tegevat ja Riigikogu usaldust omavat Vabariigi Valitsust. Osadel juhtudel peab Vabariigi President eriõiguse teostamisel järgima temale tehtud ettepanekuid ja on seevõrd ka eriõiguse teostamisel piiratud. 

Vabariigi President eriõigusel:

* nimetab ametisse ja vabastab ametist Vabariigi Presidendi juures oleva ametkonna (Vabariigi Presidendi Kantselei) juhtivad jõud (§ 39 p. 3)
* teostab valvet riigi- ja muude avalikõiguslikkude asutiste tegevuse järele (p. 5)
* annetab riiklikke au- ja teenetemärke (p. 6)
* nimetab ametisse Õiguskantsleri (§ 47)
* nimetab ametisse ja vabastab ametist Vabariigi Valitsuse või tema üksiku liikme (§ 50)
* nimetab kümme Riiginõukogu liiget (§ 84 p. 3)
* nimetab ametisse Riigikontrolöri Riigikogu üldkoosoleku poolt esitatud kandidaatide hulgast (§ 109)
* nimetab ametisse riigikohtunikke ja muid kohtunikke Riigikohtu poolt esitatud kandidaatide hulgast (§ 114)
* nimetab ametisse ja vabastab ametist Sõjavägede Ülemjuhataja ja Sõjavägede Juhataja (§ 129)
* võtab vastutusele Sõjavägede Ülemjuhataja (§ 141)

Vabariigi Presidendi eriõigusel antavad otsused ja käskkirjad on teistest käskkirjadest ja otsustest iseseisva numeratsiooniga.

Vabariigi Presidendi eriõiguse mõiste vahetatakse tihti ära 1938. aasta põhiseaduse järgse Vabariigi Presidendi ametitegevusega üldse.

Vaata ka
--------

* Kabinetikorraldus

Eesti Entsüklopeedia artikkel (1940)
------------------------------------

**Eriõigus** (lad. lex specialis), *jur.*, vastand üldkorrale, üldõigusele resp. üldnormile (lex generalis'ele). Kui küsimus on lahendatud üheaegselt üldnormiga ja e-e normiga, antakse vastavate normide rakendamisel prioriteet e-e normides sisalduvaile sätteile. Eesti Põhiseadus nimetab e-ks ka vabariigi presidendi õigust kehtima panna teatavaid põhiseaduses loendatud akte ja otsuseid ilma Vabariigi Valitsuse liikmete kaasallkirjadeta.

Eesti Entsüklopeedia täiendusköide, veerg 388.
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib eesnimest, ERKI on Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi lühend.* |

---

**Erki** on eesti mehenimi.

2012. aasta lõpu seisuga elas Eestis Rahvastikuregistri andmetel 1413 Erkit.

1. jaanuari 2017 seisuga oli Eestis eesnimi Erki 1423 mehel. Erki oli Eestis populaarsuselt 123. mehenimi. Erki oli keskmiselt 33 aasta vanune (mediaanvanus oli 34).

Kõige populaarsem oli eesnimi Erki vanuserühmas 35–39, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 26,45 ning Järva maakonnas, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 17,49.

2020. aasta 1. jaanuari seisuga oli eesnimi Erki 1426 mehel. Erki oli populaarsuselt 125. mehenimi. Erki oli keskmiselt 36 aasta vanune (mediaanvanus oli 37).

Kõige populaarsem oli eesnimi Erki vanuserühmas 40–44, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 24,34.

Nime kandjaid
-------------

* Erki Berends, ajakirjanik
* Erki Kivinukk, korvpallur
* Erki Laur, näitleja
* Erki Nool, sportlane ja poliitik
* Erki Ohmann, DJ ja produtsent
* Erki Pehk, dirigent
* Erki Pisuke, ühistegelane ja jurist
* Erki Pütsep, jalgrattur
* Erki Russow, arheoloog
* Erki Silvet, jurist
* Erki Tammiksaar, geograaf ja teadusajaloolane

Vaata ka
--------

* Erkki

Viited
------

1. ↑
2. 1 2  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 8. august 2020. Vaadatud 1. mail 2018.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
**Johannes Richard Voltri** (sündinud 1995. aastal Tallinnas) on Eesti ajakirjanik.

Johannes Voltri töötab alates 2021. aasta maist Eesti Rahvusringhäälingu uudistetoimetuses raadioajakirjanikuna. Muuhulgas on ta teinud Vikerraadios "Huvitaja" saadet. Karjääri rahvusringhäälingus alustas ta teadusajakirjanikuna portaalis Novaator ning jätkas seejärel raadiouudiste vastutava toimetajana.

Haridus
-------

Johannes Voltri lõpetas 2014. aastal Tallinna Muusikakeskkooli. 2018. aastal lõpetas Voltri Tartu Ülikooli Johan Skytte poliitikauuringute instituudis bakalaureuseõppe riigiteaduste erialal *cum laude.* Bakalaureuseastme lõputöös uuris ta, kuidas Vene riigimeedia kajastas 2017. aastal toimunud Kataloonia iseseisvusreferendumit. 2021. aastal lõpetas ta magistriõpingud Tartu Ülikoolis Euroopa Liidu ja Vene uuringute erialal. Ta kaitses oma lõputöö teemal "Vene teabemõjutustegevusele vastamine Balti riikides: Eesti, Läti ja Leedu lähenemiste võrdlus" ning pälvis välisministeeriumi eripreemia.

Viited
------

1. ↑  Johannes Voltri (2018). "2017 Catalan independence referendum: the projection of Russian strategic narratives by RT and Sputnik" (inglise). Tartu: Tartu ülikool. Vaadatud 08.05.2022.
2. ↑  Johannes Voltri (2021). "Comparison of governmental approaches to counter Russian information influence in the Baltic states" (inglise). Tartu: Tartu ülikool. Vaadatud 08.05.2022.
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib külast Kadrina vallas; Kiku on ka Kristina Šmigun-Vähi hüüdnimi.* |

---

**Kiku** on küla Lääne-Virumaal Kadrina vallas. 

Küla on kuulunud Säde, Leegi ja Sõpruse kolhoosi, hiljem Nõmmküla sovhoosi.

Olnud Paide, Tapa ja Rakvere rajoonis, nüüd Lääne-Virumaal. Oli kuni 2005. aastani Saksi valla koosseisus.

Neerutisse on Kikust kilomeeter, Kadrinasse kaheksa, Rakverre 20.

Kiku küla asub Kalevipoja künnivagudena tuntud ooside rea jalamil.

Kiku rabast saab alguse Udriku oja.

Kiku ‹`Kikku ~ -sse› – küla Lääne-Viru maakonnas Kadrina vallas (Jõepere mõis), 1241 *Kicko* (küla), 1416 *Kykko*, 1694 *Kick*, 1726 *Kicko*.

● Põlisküla kuulus Jõepere mõisa alla, enne selle eraldamist Saksi mõisa alla. Nimi oli välja kujunenud juba XIII saj, selle aluseks on L. Kettunen oletanud isikunime või lähtumist sõnast *kikk* : *kiku* ’tükk’. Kikk, kiku = king, ka leiwatükk. J. Jõgewer oletab nime tuletamist sõnast kikka = järsk. Hilisemal ajal on Kiku esinenud talunimena Saaremaal, Pärnu-Jaagupis ja Väike-Maarjas. Kiku lähedal loodes on endine Orapere küla, rahvapäraselt ka Peruküla. Kikuga on 1977 liidetud Kõrbse (1796 *Kärpse*, 1871 *Körpse*) ja Polli küla.

Pilte
-----

* Kiku bussipeatus (kujundus PRTKR, 2022)Kiku bussipeatus (kujundus PRTKR, 2022)

Viited
------

1. ↑  Maa-amet, vaadatud 21.11.2020.
2. ↑  Statistikaamet, vaadatud 10.11.2020.
3. ↑  Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
4. 1 2  Eesti Keele Instituut. "Kiku". *Kohanimeraamat*.

Kadrina valla vapp
Kadrina valla asulad

**Alevikud:** Hulja | Kadrina  

**Külad:** Ama | Arbavere | Hõbeda | Härjadi | Jõepere | Jõetaguse | Jürimõisa | Kadapiku | Kallukse | Kihlevere | Kiku | Kolu | Kõrveküla | Lante | Leikude | Loobu | Läsna | Mõndavere | Mäo | Neeruti | Ohepalu | Orutaguse | Pariisi | Põima | Ridaküla | Rõmeda | Salda | Saukse | Sootaguse | Tirbiku | Tokolopi | Udriku | Uku | Undla | Vaiatu | Vandu | Viitna | Vohnja | Võduvere | Võipere
Kildagaasi puurtorn USA-s Pennsylvania osariigis
Kildagaasi võimalikud esinemiskohad EIA 2011. aastal avaldatud uuringu järgi. Halliga märgitud riigid jäid vaatluse alt välja
**Kildagaas** on kiltkivi pooridesse kogunenud maagaas.

Kui "traditsioonilise" maagaasi ammutamiseks puuritakse vertikaalne puurauk, mille kaudu gaasi mitte läbi laskvate pinnasekihtide alla kogunenud rõhu all olev gaas maapinnale tõuseb, siis kildagaasi ammutamiseks kasutatakse horisontaalseid puurauke ja gaasi sisaldavate kivimite hüdraulilist purustamist.

Esimene teadaolev tööstuslik horisontaalne puurauk puuriti 1929. aastal Ameerika Ühendriikides Texase osariigis. Kaua puudusid aga tehnoloogiad, mis võimaldanuks kildagaasi maapõuest kätte saada mõistliku hinnaga. Majanduslikult tasuvamaks aitas horisontaalse puurimise muuta telemeetria areng 1980. aastatel.

Läbimurde tegi kildagaas 21. sajandi esimese aastakümne lõpul. Tingimusi selleks aitasid luua fossiilkütuste järsk hinnatõus aastatel 2005–2008 ja sellega kaasnev ülepakkumine puurseadmete turul. Arenenud olid ka horisontaalse puurimise seadmed ja kivimite hüdraulilise purustamise vahendid.

Kildagaasi tootmist saab reguleerida vastavalt hooajalisele nõudlusele ja see annab talle teatud eelise traditsioonilise maagaasi ees.

Kildagaas on seni võrdlemisi ulatuslikult kasutusele võetud Ameerika Ühendriikides. Eelkõige kildagaasi tootmise järkjärguline kasv viis USA gaasitoodangu kogumahu 2009. aastal Venemaa omast mööda, maailma tippu.

Kildagaasi kasutuselevõtmine aitab vähendada riikide sõltuvust impordist ja mõjutab seeläbi oluliselt globaalset gaasiturgu. Näiteks on vajadus USA turule sihitud veeldatud maagaasi järele langenud ja tarnete ümbersuunamine Euroopasse on omakorda vähendanud nõudlust Venemaalt Euroopa riikidesse imporditava kõrgema hinnaga torugaasi järele.

Kildagaasi tootmise võimalikud negatiivsed mõjud keskkonnale ei ole veel kuigi hästi teada. Kardetakse, et tootmine võib põhjustada põhjavee saastumist metaani ja raskmetallidega. Puuraukudesse pumbatavasse vette lisatakse mitmesuguseid kemikaale.

Keskkonnaohud võivad takistada ulatuslikumat tootmist tihedalt asustatud kildagaasirikastes piirkondades, nagu seda on Ameerika Ühendriikide idarannik.

2011. aasta juulis keelas Prantsusmaa esimese riigina kivimite hüdraulilise purustamise ehk frakkimise kildagaasi otsimiseks ja ammutamiseks. Kanadas Quebeci provintsis kehtestati frakkimisele 2011. aasta märtsis moratoorium.

Eestis võib kildagaasi leiduda graptoliidi-argilliidikihis (graptoliit-argilliit), mille kohal paikneb kukersiidi (põlevkivi) kiht. Eesti põlevkivist on utmise teel põlevkiviõli tootmise kõrvalsaadusena toodetud niinimetatud põlevkivigaasi.

Viited
------

1. ↑  "France Bans Fracking". Originaali arhiivikoopia seisuga 7. august 2011. Vaadatud 26. juulil 2011.
2. ↑  Alvar Soesoo: "Kildagaasist mitmest küljest"[*alaline kõdulink*] Sirp, 13. detsember 2012
3. ↑  Küttegaasid
4. ↑  "Eesti keemiatööstuse ajalugu". Originaali arhiivikoopia seisuga 17. detsember 2013. Vaadatud 3. augustil 2013.

Välislingid
-----------

* "Kildagaas võib muuta maailmakaubandust" ERR, 3. august 2013
**Koduteel** on Eesti Metodisti Kiriku ajakiri. 

1920. aasta mais nägi ilmavalgust EPMK ajakirja Kristlik Kaitsja esimene number, mille vastutav toimetaja ja väljaandja oli Martin Prikask. Ajakiri ilmus kord kuus, septembrist novembrini 1928 nimega Uus Kristlik Kaitsja. Kristlikule Kaitsjale jäi viimaseks XXI aastakäigu number 6/7 ehk juuni/juuli 1940. aastal. Ajakirja anti välja vaheldumisi Kuressaares, Tartus ja Tallinnas. Lisaks Martin Prikasele olid ajakirja Kristlik Kaitsja vastutavad väljaandjad ja toimetajad Ferdinand Tombo, Hans Söte ja Aleksander Kuum ning toimetajatena aitasid kaasa Eduard Valdmann, Voldemar Ojasson ja Richard Järv.

Aastail 1935–1936 andis Kuressaare metodisti kogudus kord kuus välja ka ajakirja Koduteel, mille vastutav toimetaja oli samuti Martin Prikask. Ajakirja väljaandmist alustati 28. veebruaril 1935 ja sellest sai Saaremaa koguduste sõnumitooja.

Kui 1990. aasta maist hakkas taas ilmuma EMK ajakiri, valiti selle nimeks just Koduteel, ajakirja esimeseks toimetajaks sai Urmas Rahuvarm EMK Haapsalu kogudusest. Hiljem oli ajakirja toimetaja Kärt Jänes-Kapp ja kujundaja Taimi Pärna. 2007. aastast kuuluvad toimetuse kolleegiumisse Anneli Klausson, Tarmo Lilleoja, Toomas Pajusoo ja Priit Gregorios Tamm. Aastast 2005 ilmub Koduteel neli korda aastas, selle väljaandmist toetavad EMK kirikuvalitsus ja The United Methodist Publishing House.

Välislingid
-----------

* 
* 
*
**Artvini provints** on 1. järgu haldusüksus (provints) Kirde-Türgis. Provintsist loodes asub Must meri, provintsist põhjas asub Gruusia. Provintsi keskus on Artvin.

Haldusjaotus
------------

* Ardanuçi ringkond
* Arhavi ringkond (lazi keeles *Arkxavi*, gruusia keeles არჰავი, *Arkhabî*)
* Artvini ringkond
* Borçka ringkond
* Hopa ringkond (lazi *Xopa*)
* Murguli ringkond (*Mêrgül*)
* Şavşati ringkond
* Yusufeli ringkond

Viited
------

1. ↑  Population of provinces by years - 2000-2018, vaadatud 9.03.2019.

Välislingid
-----------

* Artvini provintsi koduleht (türgi keeles)

Türgi provintsid

Adana **·**  Adıyaman **·**  Afyonkarahisar **·**  Ağrı **·**  Aksaray **·**  Amasya **·**  Ankara **·**  Antalya **·**  Ardahan **·**  Artvin **·**  Aydın **·**  Balıkesir **·**  Bartın **·**  Batman **·**  Bayburt **·**  Bilecik **·**  Bingöl **·**  Bitlisi **·**  Bolu **·**  Burdur **·**  Bursa **·**  Çanakkale **·**  Çankırı **·**  Çorum **·**  Denizli **·**  Diyarbakır **·**  Düzce **·**  Edirne **·**  Elazığ **·**  Erzincan **·**  Erzurum **·**  Eskişehir **·**  Gaziantep **·**  Giresun **·**  Gümüşhane **·**  Hakkâri **·**  Hatay **·**  Iğdır **·**  Isparta **·**  İstanbul **·**  İzmir **·**  Kahramanmaraş **·**  Karabük **·**  Karaman **·**  Kars **·**  Kastamonu **·**  Kayseri **·**  Kilis **·**  Kırıkkale **·**  Kırklareli **·**  Kırşehir **·**  Kocaeli **·**  Konya **·**  Kütahya **·**  Malatya **·**  Manisa **·**  Mardin **·**  Mersin **·**  Muğla **·**  Muş **·**  Nevşehir **·**  Niğde **·**  Ordu **·**  Osmaniye **·**  Rize **·**  Sakarya **·**  Samsun **·**  Şanlıurfa **·**  Siirt **·**  Sinop **·**  Şırnak **·**  Sivas **·**  Zonguldak **·**  Tekirdağ **·**  Tokat **·**  Trabzon **·**  Tunceli **·**  Uşak **·**  Van **·**  Yalova **·**  Yozgat
**Lidija Lotman** (vn. **Лидия Михайловна Лотман**; 7. november 1917 Petrograd – 31. jaanuar 2011 Peterburi) oli vene kirjandusteadlane, XIX sajandi vene kirjanduse uurija.

Ta lõpetas aastal 1939 Leningradi Riikliku Ülikooli filoloogiateaduskonna. Teise maailmasõja ajal ta elas Leningradis, töötas haiglas ja oli seotud laste evakueerimisega Leningradist Elu tee kaudu. Hiljem töötas ta lastekodus kasvatajana.

Aastal 1946 kaitses ta teemal "Aleksandr Ostrovski ja 1840 aastate naturaalkoolkond" ("А. Н. Островский и натуральная школа 1840-х годов") filoloogiakandidaadi väitekirja. Aastal 1972 kaitses ta teemal "Vene 1860-ndate aastate kunstproosa" ("Русская художественная проза 1860-х гг.") filoloogiadoktori väitekirja.

Ta töötas palju aastaid Puškini majas (Vene Teaduste Akadeemia Vene Kirjanduse Instituudis), kus ta oli üks juhtivaid kaastöötajaid. Ta oli paljude monograafiate autor ja on osalenud paljude autorite, sh Fjodor Dostojevski, Mihhail Lermontovi, Ivan Turgenevi ja teiste vene kirjandusklassikute kogutud teoste väljaandmisel.

Isiklikku
---------

Tema vend oli Tartu Ülikooli filoloogiaprofessor, semiootik Juri Lotman.
Berlin-Hohenschönhauseni memoriaal
**Lichtenberg** on Berliini linnarajoon endise Ida-Berliini aladel. 2001. aasta haldusreformi käigus sai Lichtenbergi rajooni osaks varasem Hohenschönhauseni rajoon.

Lichtenbergi pindala on 52,3 km² ja 30. septembri 2010 seisuga elas seal 261 034 inimest.

Rajoonis asub kahest Berliini loomaaiast suurem Tierpark Berlin. Saksa DV ajal asus Lichtenbergis Ida-Saksa julgeolekuteenistuse Stasi peakorter ning enne Saksa DV moodustamist tegutses samas hoonetekompleksis Nõukogude Liidu sõjaväeline administratsioon Berliinis. Veelgi varem oli kompleks kasutusel Wehrmachti ohvitseride sööklana. Praegu asub seal Saksa-Vene muuseum Berlin-Karlshorst. Berlin-Hohenschönhauseni memoriaal (Gedenkstätte Berlin-Hohenschönhausen) asub endise Stasi vangla hoones. Mõned Lichtenbergi piirkonnad, näiteks Weitlingstraße, on kurikuulsaks saanud kui Berliini neonatside tugipunktid.

Linnaosad
---------

Lichtenbergi rajoon jaguneb kümneks linnaosaks:

* Friedrichsfelde
* Karlshorst
* Lichtenberg
* Falkenberg
* Malchow
* Wartenberg
* Neu-Hohenschönhausen
* Alt-Hohenschönhausen
* Fennpfuhl
* Rummelsburg

Lichtenbergi, Friedrichsfelde, Karlshorsti, Rummelsburgi ja Fennpfuhli linnaosad kuulusid kuni 2001. aastani iseseisva Lichtenbergi rajooni alla. Alt-Hohenschönhausen, Neu-Hohenschönhausen, Wartenberg, Falkenberg ja Malchow olid aastatel 1985 kuni 2001 Hohenschönhauseni linnarajooni osaks.

Ajalugu
-------

Ajalooline Lichtenbergi küla koos naabruses asuvate Friedrichsfelde, Karlshorsti, Marzahni, Biesdorfi, Hellersdorfi, Kaulsdorfi ja Mahlsdorfi külaga liideti ühtse rajoonina 1920. aastal Berliini linnaga. 

1970. aastatel rajas Saksa DV valitsus Lichtenbergi rajooni idaossa paneelmajade piirkonna, mis eraldati Lichtenbergist ja millest moodustati uus, Marzahni rajoon. 1986. aastal jaotati see veel omakorda kaheks – Marzahni ja Hellersdorfi rajooniks. 2001. aasta haldusreformi käigus loodi neist Marzahn-Hellersdorfi rajoon.

Poliitika
---------

2001. aasta kohalike omavalitsuste valimistel saavutas absoluutse enamuse Vasakpartei. Neile kuulus linnaosa volikogu 55 kohast 32. Järgnesid Saksamaa Sotsiaaldemokraatlik Partei 13, Kristlik-Demokraatlik Liit 8 ja Vaba Demokraatlik Partei 2 kohaga.

2006. aasta kohalike omavalitsuste valimisel kaotas Vasakpartei absoluutse enamuse, kuid jäi 24 kohaga endiselt suurimaks poliitiliseks jõuks linnaosa volikogus, kogudes 39,8% häältest. Sotsiaaldemokraadid kogusid 28,9% ja 17 kohta. Kristlik-Demokraatlik Liit sai 10,1% hääli ja 5 kohta. Saksamaa Rahvusdemokraatlik Partei kogus 5,9% hääli ja 2 kohta, rohelised 5,8% hääli ja 3 kohta, Töö ja Sotsiaalse Õigluse Partei 4,9% ja 2 kohta ning Vaba Demokraatlik Partei 4,2% ja 2 kohta. Pärast valimisi ühines Töö ja Sotsiaalse Õigluse Partei Vasakparteiga, kuid nende üks saadik Lichtenbergis otsustas jätkata sõltumatuna.

Berliini linnarajoonid

Mitte **·**  Friedrichshain-Kreuzberg **·**  Charlottenburg-Wilmersdorf **·**  Lichtenberg **·**  Marzahn-Hellersdorf **·**  Neukölln **·**  Pankow **·**  Reinickendorf **·**  Spandau **·**  Steglitz-Zehlendorf **·**  Tempelhof-Schöneberg **·**  Treptow-Köpenick