recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Matīši kirikumõis 1903. aasta kaardil. Väljavõte kaardilt "Wegekarte des Wolmarschen Kreises mit den Kirchspiels- und Gutsgrenzen" (1903). Mõisa valdused on kaardil tähistatud ristiga
**Matīši kirikumõis** (saksa keeles *St. Matthiä Pastorat*, läti keeles *Matīšu mācītājmuiža*) oli kirikumõis Liivimaal Volmari kreisis Matīši kihelkonnas. Mõisakompleks jääb tänapäeval Valmiera piirkonda Matīši valda Matīši külla.

Mõis moodustati aastal 1687 (9 aastat pärast kihelkonna moodustamist). Maad eraldati selleks otstarbeks Bauņi mõisa maadest, ka finantseeris see mõis kirikumõisa kompleksi rajamist.

Mõisa suurus
------------

Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 1 ja 3/8 adramaad, sellele allus 49 mees- ja 55 naishinge. Aastal 1757 oli adramaid 8 ja 3/4. Aastal 1734 oli mõisal adramaid 1 ja 1/4, samuti ka aastal 1688. Aastal 1832 oli mõisal adramaid 1 ja 3/20, aastal 1881 aga 1 ja 15/80 adramaad maad mõisale alluvate talude koosseisus.

Viited
------

1. ↑  Materialen zur Kirchengechichte, E. H. von Busch lk. 526
2. ↑  Bienestamm, H. von. Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner, 1826, lk 245.
3. ↑  Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, Heinrich von Hagemeister; lk. 133
4. ↑  Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 160.

Matīši kirik.
Matīši kihelkond

**Kirik**: Matīši Matteuse kirik  

**Mõisad**: Matīši kirikumõis | Bauņi mõis | Braslava mõis | Mīlīte mõis | Pučurga mõis | Vilzēni mõis
**Mauri Repo** (31. jaanuar 1945 – 19. mai 2002) oli aastatel 1981–1987 Soome Töölisspordi Liidu ehk TULi suusakoondise peatreener ning enne seda TULi mittekoosseisuline treener. Ta oli erialalt kehalise kasvatuse õpetaja ning töötas mõnda aega ka Jyväskylä linnavalitsuse spordiosakonna juhatajana. Mauri Repot võib pidada kepikõnni loojaks.

Mauri roll kepikõnni loomisel
-----------------------------

Mauri Repol oli oluline roll nii TULi treeneri kui ka treenerite koolitaja ning mitmete suusatamist käsitlevate treeningu- ja koolitusmaterjalide koostajana. Repo kirjutatud suusaspordi käsiraamatutes „Hiihdon lajiosa" (1974), „Hiihdon lajiosa" (1979), „Nuorten hiihdon valmennusopas" (1983) ja „Hiihdon 2-tason koulutusmateriaali" (1989) on esmakordselt tutvustatud ka kepikõnniharjutusi ning kepikõnni osatähtsust suusatajate ettevalmistuses. Sel ajal ei olnud kepikõnd veel iseseisva tervisespordialana tunnustust leidnud. Repo on ligi kümne spordikäsiraamatu autor.

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 8. mai 2018. Vaadatud 28. juunil 2022.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
2. ↑  "Arhiivikoopia" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 27. aprill 2015. Vaadatud 17. mail 2013.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
3. ↑  "Arhiivikoopia" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 1. jaanuar 2014. Vaadatud 17. mail 2013.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
4. ↑  "Arhiivikoopia" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 27. aprill 2015. Vaadatud 17. mail 2013.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
5. ↑  "Arhiivikoopia" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 1. jaanuar 2014. Vaadatud 17. mail 2013.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
Vaade Ida-Jeruusalemmale
**Ida-Jeruusalemm** on Jordaania poolt 1948. aasta Araabia-Iisraeli sõjas vallutatud Jeruusalemma osad, mille Iisrael 1967. aastal kuuepäevases sõjas omakorda hõivas. Ida-Jeruusalemma jääb Jeruusalemma vanalinn koos selliste judaismi, islami ja ristiusu pühapaikadega nagu Templimägi, Läänemüür ja Al-Aqsa mošee ja Püha Haua kirik.

Aastatel 1949–1967 nimetati Ida-Jeruusalemmaks Jordaaniale kuuluvat osa linnast, pindalaga 6,4 ruutkilomeetrit.

1967. aastal lülitas Iisrael 70 ruutkilomeetrit annekteeritud Läänekalda ja Jordaania Jeruusalemma alasid Jeruusalemma haldusüksuse koosseisu ja rakendas territooriumi nimetamiseks nimetust Ida-Jeruusalemm.

Hiljem on Iisraelis Ida-Jeruusalemmaks nimetatud 1967. aastal hõivatud territooriumite seda osa, millel elavad araablased.

1967. aasta ÜRO Julgeolekunõukogu resolutsioon nõudis Iisraelilt hõivatud territooriumite vabastamist. 1980. aastal Knesseti poolt heas kiidetud seadus deklareeris, et jagamatu Jeruusalemm on Iisraeli pealinn, piire määratlemata (vaata Jeruusalemma seadus). ÜRO Julgeolekunõukogu resolutsioon nr. 478 (20. august 1980) kuulutas deklaratsiooni tühiseks ning ÜRO ja enamik maailma riike ei tunnusta tänini Jeruusalemma Iisraeli pealinnana.
|  |  |
| --- | --- |
|  | **See artikkel on esitatud kustutamiseks.**
Põhjus: **Tähelepanuväärsus kaheldav** 
Lisateavet võid leida arutelu- või ajalooleheküljelt. Vaata ka: Vikipeedia:Artiklite kustutamise kord. Kustutamisettepaneku saad vaidlustada arutelulehel. |

Looduspere
**Looduspere OÜ** on 2002. aastal asutatud Eesti jae- ja hulgimüügiettevõte, mis vahendab mahepõllumajandusest pärit toorainest tooteid, muuhulgas pakendatud toiduaineid, kosmeetikat, puhastusvahendeid, hügieenitooteid lastele ja naistele, laste riideid, sooja pesu ja mänguasju.

Ettevõte kuulub 100% ulatuses Eesti omanikele.

2014. aastal oli ettevõtte käive 1 060 000 eurot ja seal töötas 24 inimest. Kokku on ettevõttel Eestis 6 kauplust.

Looduspere pood Peetris

Ajalugu
-------

Perefirmana loodud ettevõte kasvas kiiresti. 2004. aasta suvel alustati hulgimüüki, augustis avati Looduspere e-pood ning novembris 2004 avas uksed esimene Looduspere ökopood Tallinnas Pirita TOP-is. Tol ajal oli Eestis mahepõllundus ja sellega seotud kaubandus veel lapsekingades. Seetõttu panustati reklaami, käidi tarbijamessidel, avaldati artikleid ajakirjades ja ajalehtedes.

2005. aastal avati järgmine ökopood Viru Keskuses ja 2006. aastal esimene ökopood Tartus Lõunakeskuses. 

Praegu tegutsevad Looduspere ökopoed Pirita Selveris, Viru Keskuses, Peetri Selveris, Tartus Lõunakeskuses, Narvas Fama Keskuses.
**Loodusravi** on käsitletav alternatiivmeditsiini ühe alaliigina, kus ravi viiakse läbi kas täielikult või osaliselt loodusest pärit vahenditega (ravimtaimed, muud loodussaadused).

Vahendid, põhimõtted
--------------------

Loodusravi vahendeid kasutatakse võimalikult naturaalsel kujul, muutes nende omadustes vaid hädapäraseid näitajaid (ravimtaimed kuivatatakse, puhastatakse, töödeldakse termiliselt) nii, et need ei kaotaks seejuures märgatavalt oma põhilisi raviomadusi. Muud loodussaadused (kivid, sool, liiv jms) läbivad samuti minimaalse töötluse alates kogumisest kuni tarbijale üleandmiseni.

Ka on loodusravis olulisel kohal organismi füsioloogiline mõjutamine välispidiselt, näiteks füüsiliste harjutuste või protseduuride abil, mida viib läbi kas patsient ise või aitab läbi viia keegi teine. Ka nendel puhkudel puudub reeglina abivahendil toksiline toime.

Loodusravi printsiibiks on see, et lähtutakse organismi puhastamise vajadusest, väljutamaks organismist toksilisi jääke, ilma uusi toksilise toimega komponente lisamata.

Loodusravist on välja kasvanud ka homöopaatia.

Traditsiooniline meditsiin aktsepteerib loodusravi põhimõtteid valikuliselt, st tõenduspõhiselt. Loodusravi põhimõtted, mis apelleerivad patsiendi psühholoogilistele teguritele, ei loeta tõenduspõhiseks, mistõttu neid enamasti ei aktsepteerita. Sageli ei taheta loodusravi põhimõtteid aktsepteerida ka seetõttu, et loodusraviga saavutatav efekt on pikemat aega nõudev ning suuremas sõltuvuses patsiendi füsioloogilistest eripäradest.[*viide?*]

Loodusravi tuntumad alaliigid
-----------------------------

* Taimravi
* toitumisravi ehk toitumisteraapia (dieet, mahlapaast, veepaast)
* akupunktuur
* kinesioloogia (Pilatese harjutused, *tai chi* jms)
* massaaž
* enesesisendustehnikad nagu autosugestioon, meditatsioon jms
* homöopaatia (tinglikult, sest homöopaatilised ravimid on juba teataval määral töödeldud)

Tuntud loodusravi propageerijaid
--------------------------------

* Mahlateraapia ja toitumisravi alal Norman Walker, John Heinerman, Ann Wigmore
* taimravi alal Kaljo Mandre, Aleksander Heintalu *alias* Vigala Sass
* enesesisendustehnikate alal Luule Viilma koolkonna esindajad, Joseph Murphy

Vaata ka
--------

* alternatiivravi
* Hiina meditsiin
* psühhosomaatiline meditsiin
* rahvameditsiin
* ravimtaimed
* Tiibeti meditsiin
* toitumine
**Looduslikeks ühenditeks** ehk **looduslikeks produktideks** nimetatakse orgaanilises ja biokeemias orgaanilisi ühendeid, mida sünteesitakse eluslooduses. Suur hulk neist omab bioloogilist aktiivsust. Siia ei kuulu looduse toimimises sünteesitavad lihtsad ja makromolekulaarsed orgaanilised ühendid. 

Paljud looduslikest ühenditest on valmistatavad ka keemilise täissünteesi teel lihtsamatest algühenditest. Keeruliste looduslike ühendite saamiseks kasutatakse tihti poolsünteetilisi meetodeid, mille puhul lähtutakse sobivast looduslikust algmaterjalist. Kui sünteesis saadakse loodusliku ühendiga analoogne, kuid modifitseeritud struktuuriga ühend, siis nimetatakse seda struktuurianaloogiks. 

Märkus: Keemias ei kasutata terminit "looduslikud ühendid" mitte kõigi looduses esinevate ühendite kohta. Anorgaanilise looduse osas kasutatakse termineid nagu mineraalid või anorgaanilised ühendid. Ka biomakromolekule (näiteks valgud) vaadeldakse omaette klassina. Looduses sünteesitakse ka mitmeid madalmolekulaarseid orgaanilisi ühendeid nagu etanool (käärimisprodukt), atsetoon, äädikhape, karbamiid jt, mida ei paigutata looduslike ühendite alla.

### Vaata ka

* Ravimid
* Biotoksiinid
* Hormoonid
* Ensüümid
* Vitamiinid
* ATP ja ADP
* Sahhariidid
* Terpenoidid
* Steroidid
* Orgaaniline ühend
* Bioorgaaniline keemia
**Looduslikud kiudained** on kiudained, mis on pärit looduslikest allikatest, nagu taimed, loomad või mineraalid, ja mida saab kasutada ilma neid keemiliselt muundamata. 

Taimedes esinevad tselluloosist ja muudest sarnastest ühenditest koosnevad kiudained. Taimset kiudu saadakse taimede vartest (nt lina, kanep, džuut, manilla), viljadest (kookospähkel) ja seemnetelt (puuvill). Taimne kiud, eelkõige puidutselluloosi kujul, on tehiskiu toormaterjal (vt Keemilised kiudained).

Loomsed kiudained on peamiselt valkudest koosnevad karvad. Niisugused kiudained on vill (lammastelt ja kitsedelt, karv kaamelitelt) ja selle alaliigid meriinovill (meriino tõugu lammastelt), mohäärvill ehk angooravill (angoora tõugu kitsedelt) ning kašmiirvill (kašmiiri tõugu kitsedelt). Eriline loomne kiudaine on siid (siidiusside kookonitelt).

Orgaaniliste (taimsete ja loomsete) kiudainete kõrval leidub looduses ka anorgaanilisi, täpsemalt mineraalseid kiudaineid, neist tuntuim asbest.

Paljusid looduslikke kiudaineid kasutatakse toorainena paberi- ja tekstiiltoodete valmistamiseks.

Nii inimeste toit kui ka loomasööt sisaldavad kiudaineid. Toidu puhul nimetatakse neid kiudaineteks, sööda puhul ka toorkiududeks.
*Mitte segi ajada Dmitri Kisseljoviga.*
Jevgeni Kisseljov
**Jevgeni Kisseljov** (vene keeles Евгений Алексеевич Киселёв; sündinud 15. juunil 1956 Moskvas) on vene ajakirjanik.

Elulugu
-------

Ta lõpetas 1979. aastal *cum laude* MRÜ Aasia ja Aafrika riikide instituudi Ida-teaduse erialal.

Aastatel 1979–1981 oli ta ajateenistuses Afganistanis, kus töötas tõlgina. Aastatel 1982–1986 töötas NSV Liidu Riikliku Julgeoleku Komitee Esimese Peavalitsuse Luureinstituudis pärsia keele õppejõuna.

Töö meediaväljaannetes
----------------------

Kisseljov on töötanud paljudes vene tele- ja raadiojaamades, nagu NTV, TV-6, 6. kanal, Ehho Moskvõ. 

Alates septembrist 2009 töötas ta Ukraina telekanalis Inter, kus juhtis poliitikateemalist saadet "Suur poliitika Jevgeni Kisseljoviga" (ukraina keeles "Велика політика з Євгенієм Кисельовим").

2017-2019 töötas saatejuhina telekanalis Prjamõi.

Teosed
------

* Aastal 2009 ilmus Venemaa endise peaministri Mihhail Kasjanoviga koostöös valminud raamat "Putinita" (vene keeles "Без Путина").
* Aastal 2011 ilmus raamat Katrin Hallase tõlkes kirjastuses Eesti Ekspress. Autorid käisid Tallinnas raamatut esitlemas.

Tunnustus
---------

* 2004 Maarjamaa Risti IV klassi teenetemärk

Viited
------

1. ↑
2. ↑  «Все когда-то заканчивается». Киселев решил уйти с канала Прямой «Все когда-то заканчивается». Киселев решил уйти с канала Прямой
22 августа 2019, 23:04 (vaadatud: 02.01.2020)
3. ↑  Киселев уходит с "Прямого" писать книгу - 22 АВГУСТА 2019, 23:49 (vaadatud: 02.01.2020)
4. ↑
5. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 4. veebruar 2011. Vaadatud 12. veebruaril 2011.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
**Jevgeni Kotšegarov** (vene keeles **Кочегаров, Евгений Петрович**; 2. jaanuar 1945 Derbent Dagestani ANSV – 1996) oli Nõukogude Liidu piirivalvur ja Eesti Vabariigi Ülemnõukogu saadik.[*viide?*]

Ta sündis Derbentis, Dagestani ANSV-s. Aastal 1962 lõpetas ta Chișinăus keskkooli, seejärel õppis ta aastatel 1962–1964 Chișinău ülikooli filoloogiateaduskonnas, lõpetas aastal 1972 Moskvas kõrgema sõjaväeõppeasutuse juristina.[*viide?*]

Ta oli aastast 1964 sõjaväeteenistuses piirivalvevägedes. Aastatel 1972–1979 teenis ta Kaug-Idas, aastast 1979 teenis ta Eestis, muuhulgas Balti piirivalvepiirkonna vägede ülema asetäitjana. Aastal 1990 oli tema auastmeks polkovnik, hiljem kindralleitnant.[*viide?*]

Aastatel 1990–1992 oli ta Eesti NSV Ülemnõukogu ja Eesti Vabariigi Ülemnõukogu liige, olles selle õiguskomisjoni liige. 11. märtsist 1992 lõpetati tema kui võõrriigi sõjaväelase saadikuvolitused (koos Zijautdin Abdurahmanovi, Goderdzi Ahaladze ja Sergei Volkoviga).[*viide?*]

Ta oli aastatel 1985–1986 Rakvere Linna Töörahva Saadikute Nõukogu liige ning aastatel 1987–1989 Harju rajooni Töörahva Saadikute Nõukogu ja aastast 1989 Harju maavolikogu liige.[*viide?*]

6. septembril 1991 määras Nõukogude Liidu president Mihhail Gorbatšov ta Nõukogude Liidu ja Eesti Vabariigi vaheliste läbirääkimiste delegatsiooni koosseisu.

Pärast Nõukogude Armee Eestist lahkumist viidi Jevgeni Kotšegarov teenima Moskvasse, kus temast sai NSV Liidu RJK Piirivalvevägede asjadevalitseja. Arvatavasti suri ta aastal 1996. Surma täpne aeg ega koht ei ole teada.[*viide?*]

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 27. september 2015. Vaadatud 12. juulil 2013.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
2. ↑
3. ↑

Kirjandus
---------

* "Kes on kes Eesti poliitikas", Eesti Entsüklopeediakirjastus 1992
Jevgeni Gontmahher (2015)
**Jevgeni Šljomovitš Gontmahher** (vene keeles Евгений Шлёмович Гонтмахер; sündinud 6. juulil 1953 Lvivis) on Venemaa majandusteadlane, professor.

Haridus ja töökäik
------------------

Ta lõpetas 1975. aastal Lomonossovi-nimelise Moskva Riikliku Ülikooli geograafiateaduskonna. 2001. aastal kaitses ta majandusteaduste doktori kraadi. Ta töötab 2009. aastast õppejõuna Kõrgemas Majanduskoolis. Ta on seal sotsiaalteaduste teaduskonna poliitikateaduse osakonna professor.

Gontmahher töötas aastatel 1993–1994 Venemaa elanikkonna sotsiaalse kaitse ministri asetäitjana, 1994–1995 Venemaa Föderatsiooni presidendi administratsiooni osakonnajuhatajana, 1998–2003 Venemaa Föderatsiooni valitsusaparaadi sotsiaalse arengu osakonna juhatajana, 2003–2004 Venemaa Töösturite ja Ettevõtjate Liidu asepresidendina ja 2006–2009 Venemaa Teaduste Akadeemia Majandusinstituudi sotsiaalpoliitika keskuse juhatajana.

Ta on Kõrgema Majanduskooli professor. Alates 2008. aastast on Gontmahher Venemaa presidenti nõustava Kaasaegse Arengu Instituudi juhatuse liige.

Jevgeni Gontmahher on Venemaa Juudi Kongressi ühiskondliku nõukogu liige.

2018. aasta Venemaa presidendivalimistel oli ta presidendikandidaadi Jabloko liidri Grigori Javlinski usaldusisik.

Isiklikku
---------

Ta valdab võõrkeeltest inglise, poola ja ukraina keelt.

Viited
------

1. 1 2  Гонтмахер Евгений Шлёмович. hse.ru
2. ↑  Гонтмахер Евгений Шлёмович. insor-russia.ru
3. ↑  Правление Института современного развития. insor-russia.ru
4. ↑  Гонтмахер Евгений Шлёмович. komitetgi.ru
5. ↑  Структура Российского еврейского конгресса. rjc.ru
Jevgeni Kunin (2013)
**Jevgeni Kunin** (vene keeles Евгений Викторович Кунин *Jevgeni Viktorovitš Kunin‎‎*, inglise keeles *Eugene Koonin*; sündinud 26. oktoobril 1956) on vene päritolu USA bioloog. 

Ta töötab USA Biotehnoloogia Rahvuslikus Infokeskuses uurimisrühma juhina. Tema peamised uurimisalad on võrdlev genoomika, arvutuslik bioloogia ja evolutsioonibioloogia. Ta on vene päritolu bioloogidest enim tsiteeritud teadlane.

Haridustee ja töökäik
---------------------

Ta lõpetas 1978. aastal Moskva Riikliku Ülikooli bioloogiateaduskonna viroloogia erialal. Ta kaitses 1983. aastal MRÜ-s bioloogiateaduste kandidaadi kraadi (PhD molekulaarbioloogias).

Aastatel 1985–1991 juhtis ta arvutusliku bioloogia uurimisgruppe Tšumakovi-nimelise Poliomüeliidi ja Viirusliku Entsefaliidi Instituudis ja NSV Liidu Teaduste Akadeemia  Vinogradski-nimelises Mikrobioloogia Instituudis. 1991. aastal siirdus ta USA-sse, kus ta töötab samast aastast USA Biotehnoloogia Rahvuslikus Infokeskuses evolutsioonilise genoomika uurimusrühma juhina.

Tunnustus
---------

* 2016 – valiti USA Rahvusliku Teaduste Akadeemia liikmeks

Isiklikku
---------

Tema isa Viktor Kunin ja ema Irina Glagoleva on filoloogid ja elavad 1990. aastast Iisraelis.

Raamatud
--------

* 2011: Eugene V. Koonin. *The Logic of Chance: The Nature and Origin of Biological Evolution*. FT Press. ISBN 978-0-13-262311-7

Viited
------

1. 1 2  Суп из гвоздя. 1.12.2012. lenta.ru
2. ↑  Eugene V. Koonin. ncbi.nlm.nih.gov
3. ↑  Eugene V. Koonin. ncbi.nlm.nih.gov

Välislingid
-----------

* Суп из гвоздя. 1.12.2012. lenta.ru
* Eugene Koonin. scholar.google.com
**Jevgeni Kaljundi** (kuni 1936 **Jevgeni Grigorjev**; 13. juuni 1931 Tartu – 18. august 2011 Tallinn) oli eesti arhitektuuriajaloolane, muinsuskaitsja, maletreener ja sporditegelane.

Elulugu
-------

Ta sündis arsti peres.

Ta lõpetas 1952. aastal Tallinna Elektromehaanika Tehnikumi. Aastatel 1952–1955 õppis ta Leningradi Sideinstituudis ja 1960–1965 I. Repini nimelises Kunstiinstituudis.

Ta töötas Tallinna Telefonivõrgus side alal ning 1963–1993 ajaloolasena Eesti Ehitusmälestistes, aastast 1993 AS-is Restauraator.

Ta töötas Tallinna Malekoolis 26 aastat maletreenerina. Tema õpilastest on tuntumad Tuulikki Laesson, Olav Sepp, Vallo Maidla, Priit Leito ja Margit Brokko-Olde.

Teadustöö
---------

Uurinud Eesti linnuseid ja kindlustussüsteemide ajalugu, eriti Narva vanalinna ja kindlustusi. Olnud kunstiajaloolasena tegev Narva generaalplaani koostamisel.

Kirjutisi
---------

* Viiburi lossi ajaloost. // Ehitus ja Arhitektuur (1970) 3.
* Narva ajaloolised kindlustused linna arengu tunnistajatena. // Ehitus ja Arhitektuur (1985) 1, 2.
* Linn piirijõel. // Horisont (1988) 7, 8; (1989) 1, 3, 6.
* Kreenholmi haiglalinnak. // Eesti Arst (1990) 5.
* Maja Toompeal. // Maja (1994) 2.
* Tallinna Issanda Muutmise kiriku ikonostaas. // Usk ja Elu (1994) 4.
* 660 aastat Tallinna veeäri. Tallinn 1997.

Viited
------

1. 1 2  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 1. köide

Kirjandus
---------

* 1996 – Silja Konsa. "Kaljundi, Jevgeni". // Eesti kunsti ja arhitektuuri biograafiline leksikon. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Tallinn 1996. Lk 153-154
* 2000 – Rein Loodus. "Kaljundi, Jevgeni". // Eesti teaduse biograafiline leksikon. I kd, A–Ki. Tallinn 2000. Lk 534

Välislingid
-----------

* Biograafia ESBL-is
* "Jevgeni Kaljundi 13. VI 1931 – 18. VIII 2011". Nekroloog. Sirp, 26. august 2011
* Haud Tallinna Pärnamäe kalmistul

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Jevgeni Oleksandrovitš Aržanov** (ukraina keeles Євген Олександрович Аржанов; sündinud 9. veebruaril 1948 Kalušis Ivano-Frankivskis Ukraina NSV-s) on endine Nõukogude Liitu esindanud kergejõustiklane, 800 m jooksja, olümpiahõbe 1972. aastal Münchenis.

Aržanov hakkas 17-aastaselt tegelema kergejõustikuga, kui loobus jalgpallist. 1967. aastal tuli ta Gomelis noorte seas NSV Liidu meistriks. Ühel tema esimestest täiskasvanute võistlustest, mis peeti Leningradis 14. juulil 1968, näitas ta aega 1.47,2. Aržanov pääses juba 1968. aastal Nõukogude Liidu kergejõustikukoondisse. Olümpiamängudel osales Aržanov esimest korda 1968. aastal Mexicos. Eelvõistlusel jõudis ta poolfinaali, kus aga vigastuse tõttu ei startinud.

1969. aasta Euroopa meistrivõistlustel Ateenas saavutas ta 800 meetri jooksus ajaga 1.47,1 neljanda koha. 1970. aasta Stockholmi Euroopa karikavõistluste finaalis võitis ta 800 meetri jooksu. 1971. aastal Helsingis tuli ta Euroopa meistriks ajaga 1.45,6. 1972. aasta Müncheni olümpiamängudel võitis ta hõbemedali ajaga 1.45,89; ta kaotas dramaatilise finiši 0,03 sekundiga Ameerika Ühendriikide jooksjale Dave Wottle'ile. Erandlikult alustas Aržanov lõpuspurti juba 250 meetrit enne finišit. Tavaliselt oli ta oma jooksud lahendanud viimase 100 meetri spurdiga. Seekord oli see Dave Wottle USA-st, kes oli tuntud ka oma raske lõpu poolest. Aržanovi spurt viimastel kümnetel meetritel ja viimane finišiheitlus ei viinud teda olümpiavõiduni.

1970. ja 1971. aastal tuli Aržanov 800 meetri jooksus Euroopa sisemeistriks. 1973. aasta universiaadil Moskvas võitis Aržanov 800 meetri jooksu ajaga 1.46,88.

1975. aastal võitis Aržanov Nõukogude Liidu meistrivõistlustel 800 meetri jooksus pronksmedali. Seejärel lõpetas ta karjääri. 

Ta oli spordikommentaator Nõukogude Ukraina televisioonis ja raadios. Pärast Nõukogude Liidu lagunemist töötas Aržanov treenerina Lõuna-Koreas ja Vietnamis.

Välislingid
-----------

* Jevgeni Aržanov veebisaidil Olympedia Muuda Vikiandmetes
* Olümpia 800 m finaal (YouTube)
**Jevgeni Nikolajevitš Belov** (vene Евгений Николаевич Белов; sündinud 7. augustil 1990 Oktjabrskis Sverdlovski oblastis) on Venemaa murdmaasuusataja.

2011. aasta maailmameistrivõistlustel Oslos oli ta sprindis 37. ja 15 km klassikatehnika sõidus samuti 37. 2013. aasta maailmameistrivõistlustel Val di Fiemmes oli ta 30 km jälitussõidus 11. ja võitis 4×10 km teatesõidus pronksmedali. 2014. aasta taliolümpiamängudel Sotšis saavutas ta 15 km klassikatehnika sõidus 25. ja 30 km suusavahetusega sõidus 19. Hooajal 2014–2015 oli ta üldkarika arvestuses kuues ja tavadistantside karika arvestuses kolmas.

MK-etapil jõudis ta esimest korda esikolmikusse 19. jaanuaril 2014, kui saavutas etapil Szklarska Porębas 15 km klassikatehnikas ühisstardis teise koha. Esimese etapivõidu saavutas ta 16. detsembril 2018 Davosis 15 km vabatehnikas.

Saavutused
----------

### Maailmameistrivõistlustel

* 2013 Itaalia Val di Fiemmes
	+ Pronks pronksmedal teatesõidus

### Juunioride maailmameistrivõistlustel

* 2010 Saksamaa Hinterzartenis
	+ Hõbe hõbemedal 10 km klassikas
	+ Hõbe hõbemedal 4×5 km teatesõidus

### U23-maailmameistrivõistlustel

* 2011 Eesti Otepääl
	+ Kuld **maailmameister** 15 km vabatehnikas
	+ Hõbe hõbemedal 30 km suusavahetusega sõidus
* 2012 Türgi Erzurumis
	+ Kuld **maailmameister** 15 km klassikas
	+ Hõbe hõbemedal vabatehnikasprindis
	+ Hõbe hõbemedal 30 km suusavahetusega sõidus
* 2013 Tšehhi Liberecis
	+ Hõbe hõbemedal 15 km vabatehnikas
	+ Hõbe hõbemedal 30 km suusavahetusega sõidus
	+ Pronks pronksmedal vabatehnikasprindis

### Maailma karikasarjas

* Tavadistantside karikas
	+ 3. koht: 2015

Jevgeni Belov on individuaalarvestuses osalenud (seisuga 19. detsember 2018) 102 maailma karikasarja etapil ja jõudnud esikolmikusse seitsmel korral, millest korra võitnud.

#### Maailma karikasarja etapivõidud

| Jrk. nr | Aasta | Kuupäev | Koht | Riik | Ala |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **1.** | 2018 | 16. detsember | Davos |  Šveits | 15 km vaba |

Välislingid
-----------

* Jevgeni Belov FIS-i kodulehel (fis-ski.com)
Adolf Schmidti maal "Herakles võitleb kuldsarvedega hirvega"
**Keryneia hirv** oli vanakreeka mütoloogias Artemise püha hirv, kelle püüdis kinni Herakles.

Oma noorpõlves kohtas Artemis Tessaalias 5 emahirve. Ta püüdis 4 neist kinni ja pani oma kaarikut vedama, aga üks pääses põgenema. See oligi Keryneia hirv, keda sellest ajast peeti Artemise pühaks loomaks. Hirv võis joosta noolest kiiremini ega väsinud iialgi ära. Hirvel olid kullast sarved ja pronksist sõrad.

Emahirvedel harilikult sarvi ei ole. Need on ainult põhjapõtradel. Sellepärast on oletatud, et legend Keryneia hirvest on põhjamaist päritolu.

Eurystheus andis Heraklesele ülesandeks Keryneia hirv elusalt kinni püüda ja talle tuua. See oli Heraklese kolmas vägitöö. Aasta otsa jahtis Herakles hirve, püüdes teda kusagile tupikusse ajada, kus tal oma kiirusest kasu poleks, aga ebaõnnestunult. Lõpuks laskis Herakles talle noole jalga, nii et hirv ei saanud eest ära joosta, ja võttis ta kinni. Mõne allika järgi olevat ta püüdnud hirve võrkudesse.

Kui ta hirve tagasi viis, kohtus ta Artemise ja Apolloniga. Artemis oli vihane, et tema hirve oli haavatud. Herakles palus andeks, selgitas, et ei püüdnud hirve omal algatusel, ja Artemis andestas talle tingimusel, et Herakles pärast hirve jälle vabaks laseb. Nii ka Herakles tegi.

Rohkem Keryneia hirv legendides ei esine, sest Zeus tõstis ta taevasse tähtkujuks. Vanad kreeklased nimetasid Heraklese tähtkuju Hirve tähtkujuks, aga Vanas Roomas kinnistus sellele Herculese (Heraklese) nimi.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Ceryneian Hind** |

* Keryneia hirve legend (inglise keeles)
**KesKus** on Eestis kord kuus ilmuv eestikeelne ajaleht.

Kultuurist huvituvale linnainimesele suunatud ajaleht ilmus nimega **Kultuuri KesKus** alates 1995. aasta veebruarist. Ajalehe esimene peatoimetaja oli Tiina Väljaste. 1997. aastast on KesKusi peatoimetaja Juku-Kalle Raid. 

Ajaleht KesKus on ainus erakapitalil põhinev kultuuriväljaanne Eestis. Aastaid levitati ajalehte tasuta ja selle tiraaž kõikus 40 000 ja 60 000 vahel. 2003. aasta alguses muutus ajaleht osaliselt tasuliseks ning muutis oluliselt ka oma väljanägemist ja profiili. KesKusi tiraaž on 15 000 eksemplari, millest 70% jagatakse endiselt tasuta Eesti kultuuriasutustes. Ülejäänu on müügil lehepunktides.[*viide?*]

Kuni 2000. aasta oktoobrini oli ajalehe KesKus omanik AS Dotcom, mis müüs lehe tegevuse ja kaubamärgi internetiportaali Aktivist.ee hallanud AS Linnaportaalile. Viimase omanikud olid Soome IT-firma Suomen Infopiste OY (51%) ja AS XXL.EE (49%). 2003. aasta kevadel ostis Keskusi kaubamärgi OÜ Väljaanded, mille osanikud olid seotud lehe toimetusega. Aastatel 2003–2005 tegi KesKus ETV-s telemagasini "Tegelikkuse KesKus", mille autor ja saatejuht oli peatoimetaja Raid. Lehel on olnud oma saateid ka Kuku raadios. 2005. aastal omandas kolmandiku ajalehest KesKus reklaamifirma Zavod omanik ja tegevjuht Marek Reinaas. Ajalehte Kultuuri KesKus annab välja OÜ Originaalne Keskus. 2015. aasta veebruaris tähistati KesKus 20. aastapäeva.

Viited
------

1. ↑  "Ajaleht KesKus tähistab oma 15. sünnipäeva" Postimees, 17. märts 2010
2. ↑  "XXL.EE ostis ajalehe KesKus" Eesti Päevaleht, 27. oktoober 2000.
3. ↑  "Ajalehe Keskus ostis ära eestlastest sõpruskond"[*alaline kõdulink*] Delfi, 14. mai 2003.
4. ↑  "Reklaamiärimees ostis osa ajalehest KesKus" Postimees, 7. november 2005.

Välislingid
-----------

* KesKus
* Unikaalne, sõltumatu ja usaldusväärne ajaleht KesKus pidas Sinilinnus sünnipäeva elu24.postimees.ee, 20. veebruar 2015
**Kerttu Rahe** (sündinud 28. augustil 1977 Tartus) on eesti karateka.

Ta on Karateklubi Falco edukamaid sportlasi. Ta on kuulunud aastatel 1995–2002 ja 2010 Eesti karatekoondisse. Ta on tegutsenud aastatel 2000–2007 karatetreenerina (III tase) karateklubis Falco ja 2002–2005 kumitekohtunikuna (C-kategooria).

Haridustee ja töökäik
---------------------

Ta lõpetas 1995. aastal Hugo Treffneri Gümnaasiumi ja 2000. aastal Tartu Ülikooli kehakultuuriteaduskonna liikumis- ja sporditeaduste erialal. Tema ülikooli lõputöö oli karate teemal.

Ta täiendas end Tartu Ülikooli kehakultuuriteaduskonnas, läbides seal 2006. aastal põhikooli ja gümnaasiumi kehalise kasvatuse õpetaja koolituse.

Ta töötas 2008. aastal malmvalutoodete hulgimüügiga tegeleva osaühingu Samerite müügijuhina.

Karate
------

Ta alustas sportimist 1986. aastal korvpallurina. Karatega hakkas tegelema 1989. aastal Jaanus Leppiku ja aastast 1991 Jüri Posti juhendamisel.

Ta saavutas 1996. aastal Euroopa karate meistrivõistlustel kehakaalus kuni 53 kg 5. 1997. aastal juunioride EM-il 7. ning 1996 sõjaväelaste EM-il naiskondlikus kumites 1. koha. Ta on tulnud Eesti meistriks aastatel 1996, 1998, 2009 ja 2010 kehakaalus kuni 60 kg, aastatel 1997, 1999 ja 2010 absoluutkaalus ning 1999. aastal naiskondlikus kumites.

Tunnustus
---------

* 1996 – Eesti parim naiskarateka
* 1997 – Eesti parim naiskarateka
* 1999 – Eesti parim naiskarateka

Isiklikku
---------

Tema abikaasa on fotograaf Jaanus Järva.

Viited
------

1. ↑  Tutvustus. karateklubi.ee
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  Rahe, Kerttu. esbl.ee
3. ↑  1995. htg.tartu.ee
4. ↑  Tähestikuline nimekiri. lepo.it.da.ut.ee

Välislingid
-----------

* Falco Cup 2015. karateklubi.ee
* Kennel Fionn's. fionns.webs.com
**"Kes tahab saada miljonäriks?"** oli telekanalis TV3 aastail 2002–2008 eetris olnud telemäng, mis põhines Briti telemängul "Who Wants to Be a Millionaire?". Saadet juhtis Hannes Võrno.

Telemängus lubati, et viieteistkümnele üha kasvava raskusastmega küsimusele õigesti vastanu võidab miljon krooni. Valesti vastamise korral jäi mängija seni võidetud summast ilma, kuid viienda ja kümnenda küsimuse õigesti vastamise korral neid võite enam järgmistele küsimustele vale vastuse andmise korral ära ei võetud. Võimalik oli järgmisest küsimusest loobudes säilitada seni võidetud summa. Küsimustele vastamiseks oli kolmel korral võimalik kasutada ka kolme abivõimalust (õlekõrt): helistada sõbrale, küsida abi publikult või paluda kahe vale vastuse eemaldamist. Igast võimalust sai kasutada korra.

Esimestena võitsid pool miljonit krooni tuntud mälumängurid Jevgeni Nurmla ja Indrek Salis.

Suurvõitjaid
------------

* 14. märtsil 2004 – Jevgeni Nurmla – 500 000 krooni (ühtlasi esimene eestlane, kes nägi ära mängu viimase, 15. küsimuse)
* märtsis 2005 – Indrek Salis – 500 000 krooni
* 16. märtsil 2003 – Klaarika Park – 250 000 krooni
* veebruaris 2004 – Rein Õue – 250 000 krooni
* jaanuaris 2008 – Lia Hanso – 250 000 krooni

Viited
------

1. ↑  "Kes tahab saada miljonäriks?" lõpetab. Publik, 22. mai 2008 (vaadatud 07.03.2015).

Välislingid
-----------

* Allar Viivik. Miljonimängu võitja ostis Audi. Õhtuleht, 17. juuni 2004
* Kui palju raha on võidetud saates "Kes tahab saada miljonäriks"? Buduaar.ee, 17. jaanuar 2008
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib kirjandusrühmitusest; mütoloogilise linnu kohta vaata artiklit siuru (mütoloogia)* |

---

Siuru, 1917
**Siuru** oli eesti kirjandusrühmitus, mis loodi 1917. aastal. Sinna kuulusid August Gailit, kes oli ka selle rühmituse asutaja, Marie Under, Johannes Semper, Friedebert Tuglas, Artur Adson, Henrik Visnapuu. Siurulaste motoks oli „Loomise rõõm – see olgu meie ainus tõukejõud" – Tuglas.

Siuru esimene avalik õhtu toimus 8. oktoobril 1917 Tallinnas Estonia saalis.

Aastail 1917–1919 ilmus Siuru ühisväljaannetena kolm albumit. 

1919. aastal tekkis siurulaste vahel konflikt, mille tulemusena lahkusid avalikult Marie Under ja Artur Adson. Konflikti tekitas August Gailiti 1919. aasta sügisel läbi mitme Postimehe numbri ilmunud pamflett "Sinises tualetis daam. Paradoksid luulest ja Marie Underist", kus autor pilkas poetessi peenutsevat ja ilutsevat armastusluulet, kasutades teravaid isiklikke väljendeid. Sellisest pilkavast kirjutisest oleks kergemini üle saadud, kui see oleks tulnud väljastpoolt. Kuid kuna rünnati seestpoolt, siis rikuti sellega rühma distsipliini, vaimu ja hävitati ühingu olemasolu mõte. Et viga parandada, leiti vahendaja kaudu lahendus – välja astusid August Gailit ja Henrik Visnapuu ning seejärel tulid ühingusse tagasi Under ja Adson. Nii jäi rühma neli liiget – Under, Semper, Tuglas ja Adson. Järgnes ühingu taastamine kuuele liikmele – allesjäänutega liitusid August Alle ja Johannes Barbarus. Ent see ei päästnud ühingut – lapitud ja paigatud, ei võtnud ta enam hinge sisse. Siuru kui ühing, koguteoste väljaandja ja kirjastus läks hingusele. Aeg oli muutunud, puhkenud Eesti Vabadussõda.

Siuru rühmituse teeneks peetakse seda, et nad muutsid kirjanduse populaarseks ja tõmbasid sellele üldsuse tähelepanu. Siuru oli jätkanud Noor-Eesti traditsioone, liikudes sümbolismi suunas. Loomingus oli eelistatud lüürika ja novellid.

Siurulased tähtsustasid armastusluulet ja viisid selle uuele stiilitasandile.

Viited
------

1. ↑  Eesti ajalugu: kronoloogia. 2007. Koostanud Sulev Vahtre. Teine trükk. Kirjastus Olion. Lk. 150
2. ↑  Adson, Artur, "Siuru-raamat", [Tallinn]: Tänapäev, 2007

Kirjandus
---------

* Artur Adson, "Siuru-raamat", Tallinn, Tänapäev, 2007, 2017
**Sivasi provints** on 1. järgu haldusüksus (provints) Kesk-Türgis. Provintsi keskus on Sivas.

Haldusjaotus
------------

* Akıncılari ringkond
* Altınyaylai ringkond
* Divriği ringkond
* Doğanşari ringkond
* Gemereki ringkond
* Gürüni ringkond
* Gölova ringkond
* Hafiki ringkond
* İmranlı ringkond
* Kangali ringkond
* Koyulhisari ringkond
* Sivasi ringkond
* Suşehri ringkond
* Şarkışla ringkond
* Ulaşi ringkond
* Yıldızeli ringkond
* Zara ringkond

Viited
------

1. ↑  Population of provinces by years - 2000-2018, vaadatud 9.03.2019.

Välislingid
-----------

* 
* 
* 
* 

Türgi provintsid

Adana **·**  Adıyaman **·**  Afyonkarahisar **·**  Ağrı **·**  Aksaray **·**  Amasya **·**  Ankara **·**  Antalya **·**  Ardahan **·**  Artvin **·**  Aydın **·**  Balıkesir **·**  Bartın **·**  Batman **·**  Bayburt **·**  Bilecik **·**  Bingöl **·**  Bitlisi **·**  Bolu **·**  Burdur **·**  Bursa **·**  Çanakkale **·**  Çankırı **·**  Çorum **·**  Denizli **·**  Diyarbakır **·**  Düzce **·**  Edirne **·**  Elazığ **·**  Erzincan **·**  Erzurum **·**  Eskişehir **·**  Gaziantep **·**  Giresun **·**  Gümüşhane **·**  Hakkâri **·**  Hatay **·**  Iğdır **·**  Isparta **·**  İstanbul **·**  İzmir **·**  Kahramanmaraş **·**  Karabük **·**  Karaman **·**  Kars **·**  Kastamonu **·**  Kayseri **·**  Kilis **·**  Kırıkkale **·**  Kırklareli **·**  Kırşehir **·**  Kocaeli **·**  Konya **·**  Kütahya **·**  Malatya **·**  Manisa **·**  Mardin **·**  Mersin **·**  Muğla **·**  Muş **·**  Nevşehir **·**  Niğde **·**  Ordu **·**  Osmaniye **·**  Rize **·**  Sakarya **·**  Samsun **·**  Şanlıurfa **·**  Siirt **·**  Sinop **·**  Şırnak **·**  Sivas **·**  Zonguldak **·**  Tekirdağ **·**  Tokat **·**  Trabzon **·**  Tunceli **·**  Uşak **·**  Van **·**  Yalova **·**  Yozgat
**Liina Luik** (sündinud 14. oktoobril 1985) on Eesti pikamaajooksja.

2014. aasta poolmaratoni maailmameistrivõistlustel sai ta naistejooksus 48. koha 1:14.18

Ta sai 2014. aasta Euroopa meistrivõistlustel kergejõustikus maratonis 29. koha (aeg 2:41:48).

2015. aasta maailmameistrivõistlustel Pekingis sai ta maratonis 27. koha (2:39.42).

Ta osales 2016. aasta suveolümpiamängudel Rio de Janeiros maratonis, kuid katkestas.

Tema isiklik rekord poolmaratonis on 1:12.44, mis on püstitatud 1. märtsil 2015 Itaalias Ostias, ja maratonis 2:39.42, mis on püstitatud 30. augustil 2015 Pekingi maailmameistrivõistlustel.

Ta on üks Luikede kolmikõdedest (teised kaks on samuti pikamaajooksjad Lily ja Leila).

Viited
------

Välislingid
-----------

* Liina Luik Rahvusvahelise Kergejõustikuliidu kodulehel Muuda Vikiandmetes
* Estonian triplets running for Olympic glory in Rio, BBC, 28. mai 2016 (video, 56 sekundit, *inglise keeles*)
* Jim White. Rio 2016 Olympics: Jemima Sumgong wins Kenya's first ever women's marathon gold, but Estonian triplets also make history, The Daily Telegraph, 15. august 2016 (inglise keeles)
**Liina Reimani mälestussõrmus** on Eesti teatri väljapaistvale draamanäitlejannale antav rändauhind. Sõrmuse valdajat nimetatakse *Liina Reimani mälestussõrmuse hoidjaks*.

Esimesena kandis sõrmust Liina Reimani soovil Aino Talvi (1980–1984).  Aino Talvi andis sõrmuse 1984. aastal edasi Ita Everile. 

Eesti Draamateatri remondi ajal ööl vastu 1. novembrit 2008 varastati Liina Reimani sõrmus ja Anna Tamme – Lisl Lindau kõrvarõngad teatri seifist.  Kaks aastat hiljem telliti ehtekunstnik Krista Leharilt asendusehted, et rändehete traditsioon saaks jätkuda. 

Aasta 2018 lõpus andis Ita Ever sõrmuse edasi Ülle Kaljustele.

Viited
------

1. ↑  Rändesemed. Eesti Teatriliit.
2. ↑  Rahvakunstnikud: Aino Talvi. ERRi arhiiv.
3. ↑  Pullerits, Priit. Draamateatrist varastati eesti teatri unikaalsed reliikviad. Postimees, 19. detsember 2008.
4. ↑  Eesti Draamateatri ajaleht, nr. 3, 1 september 2010.
5. ↑  Liina Reimani mälestussõrmus rändas Ita Everilt Ülle Kaljustele (vaadatud 05.02.2019)
**Maud** Charlotte Mary Victoria (26. november 1869 London – 20. november 1938 London) oli Norra kuninganna, Haakon VII abikaasa. 

Tema järgi on nime saanud Kuninganna Maudi maa.

Lapsepõlv
---------

Maud sündis Londonis Marlborough House'is. Tema vanemad olid Walesi prints Edward ja Walesi printsess Alexandra. Ta ristiti 24. detsembril 1869 Marlborough House'is. Tema ristivanemad olid Rootsi kuningas Karl XV, Albany hertsog Leopold, Hohenlohe-Langeburgi prints Victor, Nassau hertsoginna Adelaide, Leiningeni printsess Marie, Venemaa keisrinna Maria Fjodorovna, Taani kroonprintsess Louise ja Invernessi hertsoginna Cecilia Underwood. Tal oli 2 vanemat õde.

Ta oli väga elava iseloomuga, mistõttu teda hüüti Harryks. Maud osales peaaegu kõigil iga-aastastes külaskäikudel Taani, kus elasid tema emapoolsed vanavanemad, ning hiljem saatis oma ema ja õdesid Norras ja kruiisidel Vahemerel.

Abielu
------

22. juulil 1896 abiellus Maud Buckinghami palees oma onupoja Taani printsi Carliga. Carl oli Taani kroonprintsi Frederiki, kuninganna Alexandra vanema venna, ja Rootsi printsessi Lovisa teine poeg. Maudi isa kinkis noorpaarile Sandringhamis asuva Appleton House'i, kus paar külaskäikudel Inglismaale peatus. Seal sündis 2. juulil 1903 ka paari ainus laps prints Alexander.

Carl oli Taani mereväe ohvitser ning elas kuni 1905. aastani peamiselt oma perega Taanis. Sama aasta juunis lõpetas Norra parlament Norra saja-aastase uniooni Rootsiga ning pakkus hääletuse tulemusena trooni Carlile. Too võttis trooni vastu ning temast sai kuningas Haakon VII, tema poeg võttis aga Olavi nime. Kuningas Haakon ja kuninganna Maud krooniti 22. juunil 1906 Nidarosi katedraalis Trondheimis. Nad oli alates 1319. aastast esimesed Norra valitsejad, kes polnud samaaegselt Rootsi või Taani valitsejad.

Kuninglik elu
-------------

Maud võttis kiiresti omaks uue kodumaa kombed ja kuninga abikaasa kohustused. Ta toetas heategevusorganisatsioone, eriti neid, mis olid seotud laste või loomadega, julgustas muusikuid ja kunstnikke. Ta õppis suusatama ning lõi kuninglikku residentsi Kongsseterenis Inglise aia. Maudi viimane avalik ülesastumine Suurbritannias oli 1937. aastal, kui kuningaks krooniti tema onupoeg George VI. 

Maud suri südamerabandusse nädal enne oma 69. sünnipäeva ning kolm päeva pärast operatsiooni. Ta surnukeha viidi Norrasse ning sängitati Akershusi lossi kuninglikku mausoleumi.
**Matěj Vydra** (sündinud 1. mail 1992 Chotěbořis) on Tšehhi jalgpallur, kes mängib ründajana Premier League'i klubis Burnley ja Tšehhi jalgpallikoondises.

Ta alustas klubikarjääri Tšehhi klubides Vysočina Jihlava ja Baník Ostrava. 2010. aastal Itaalia kõrgliiga klubiga Udinese Calcio, kuid vähese mänguaja tõttu suundus ta laenule teistesse klubidesse. Alates hooajast 2012–13 on ta mänginud Inglismaa klubides. Tema esimene hooaeg Inglismaal oli 2012–13, kui ta mängis Watfordi meeskonnas Inglismaa esiliigas. Ta lõi liigas 20 väravat ning valiti sel hooajal liiga sümboolsesse koosseisu ja ühtlasi liiga parimaks mängijaks. Hooajal 2013–14 mängis ta West Bromwich Albioniga Inglismaa kõrgliigas. Hooajal 2014–15 mängis ta taas Watfordis, kellega sai esiliigas teise koha. Hooajal 2015–16 oli ta laenul esiliiga klubis Reading ning mängis ka järgmised kaks hooaega esiliigas, kuuludes Derby County ridadesse. Hooajal 2017–18 oli ta 21 väravaga esiliiga suurim väravakütt. Hooajal 2017–18 valiti ta taas esiliiga sümboolsesse koosseisu.

2018. aasta augustis sõlmis ta kolmeaastase lepingu Burnleyga.

2013. aastal valiti ta Tšehhi jalgpalli aasta talendiks.

Debüüdi Tšehhi jalgpallikoondises tegi Vydra 2012. aasta augustis mängus sõprusmängus Taani vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 26. märtsil 2013 MM-i valikmängus Armeenia vastu.
**Punia** on küla (endine alev ja linn) Leedus Alytuse rajoonis, Punia valla halduskeskus. Küla asub Nemunase kaldal Nemunase loogete regionaalpargis.

Punias on kool, kultuurimaja, postkontor ja raamatukogu. Vaatamisväärsusteks on sealne aastal 1863 valminud katoliku kirik, linnamägi ja Novembriülestõusu mälestuseks ehitatud kabel.

Loodus
------

Küla lähistel paikneb looduskaitsealune Punia männik, kus kasvavad ka 40 m kõrgune kuusk ning üks kõrgemaid Leedu mände, mille kõrgus on 42 m ja ümbermõõt 220 cm. Seal asub aastal 1992 loodud 426 hektari suurune Pivašiūnai geomorfoloogiline kaitseala. Lisaks asub seal aastal 1960 rajatud 18,5 km² suurune Punia maastikukaitseala.

Ajalugu
-------

Punia linnamägi
Sealne linnamägi võeti kasutusel esimesel aastatuhandel. Selle pindala on 155x85 meetrit, kõrgus 36-44 meetrit. Aastal 1382 põletasid ristisõdijad linnamäel asunud puidust linnuse maha, ent aastaks 1387 oli see taastatud. Hiljem kujunes sealsest linnusest kohalik mõis, mille hoonete juurde XVII sajandil ehitati sild. Linnus oli kasutusel aastani 1938.

Ühe teooria kohaselt on Punia linnus sama, mis Pilėnai linnus, mida Marburgi Wigandi kroonika kohaselt aastal 1336 ründasid 200 ristirüütlit ja 6000 sõdurit. Kui kaitsjate juht Margiris nägi, et võiduks lootust pole, lasi ta linnuse põlema süüdata. Tules hävisid kõik kaitsjad ja kogu nende vara. 

Küla on esimest korda mainitud aastal 1382. Alevi staatuse sai see aastaks 1387. Aastal 1425 püstitati sinna esimene kirik. Aastal 1503 sai Punia Magdeburgi õigused, olles niiviisi 14 vanima Leedu linna seas.

XVI sajandi keskpaigas põles sealne linnus maha, ent sajandi lõpuks oli see taastatud. Toona kujundati linnuse hoonetest sealse mõisa hoonetekompleks.

XVII sajand mõjus Puniale laastavalt ja Põhjasõjas põletati see peaaegu täielikult maha. XVIII sajandi alguses valmis siiski linna raekoda. Seejärel kaotas asula linnaõigused ja kujunes taas aleviks.

XIX sajandi alguses oli Punia väike alev, kuhu asusid elama juudid. Aastail 1848, 1857 ja 1903 alev põles. Aastal 1898 oli seal umbkaudu 1000 elanikku. Tsaariajal oli alevi venekeelne nimekuju Пуне. Seal peeti kolm korda aastas laata. XX sajandi alguses kaotas Punia alevi staatuse.

Teise maailmasõja järel tegutsesid Punia ümbruses Leedu metsavennad. Nõukogude perioodil oli küla kohaliku kolhoosi keskasulaks.

* PuniaPunia
* Vaade linnamäelt NemunaseleVaade linnamäelt Nemunasele
* KirikKirik

Viited
------

1. ↑
2. ↑  T. Baranauskas. Pilėnai: žygdarbis ir mįslė
3. ↑  Gitana Kazimieraitienė. Legendos pasakoja: Lietuvos geografiniai objektai. Kaunas: Šviesa, 2008, 24 lk. ISBN 5-430-04769-4.
4. ↑  Пуне. Энциклопедический словарь Брокгауза и Ефрона, Т. 25А (50) : Простатит — Работный дом. С.-Петербургъ, 1898. 784 psl.
5. ↑   Punia. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XVIII (Perk-Pra). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2010

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Punia** |

* Küla Poola geograafilises sõnastikus
* Küla portaalis vietoves.Lt
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib mütoloogilistest koletistest; Caravaggio maali kohta vaata artiklit Medusa (Caravaggio); Rubensi maali kohta vaata artiklit Medusa (Rubens)* |

---

Michelangelo Caravaggio maal
Benvenuto Cellini skulptuur Firenzes Perseusest Medusa peaga
**Gorgod** olid vanakreeka mütoloogias koletised, Phorkyse ja Keto tütred **Euryale, Sthenno** ja **Medusa**. Kaks esimest neist olid surematud, ainult Medusa oli surelik. Nad elasid Okeanose taga kaugel läänes.

Gorgode tunnusteks peeti lõustaks virildunud näojooni, madusid juuste asemel ja õudset möirgamist. Igaüks, kes neid vaatas, muutus otsekohe kiviks. Kunstnikud kujutasid neid sageli, keel suust väljas.

Perseus lubas Polydektesele tuua Medusa pea. Jumalate abiga ta seda suutiski. Hermes andis talle erilise mõõga, millega oli võimalik Medusa nahka läbi raiuda, Athena kilbi, mis peegeldas nagu peegel. Hüperborealased andsid Perseusele tiivulised sandaalid nagu Hermesel, koti, mis iga asja jaoks paraja suurusega oli, ja nähtamatuks tegeva mütsi, et gorgod ei näeks Perseust taga ajada. Gorgode peegelpildi vaatamine kiviks ei muutnud; niisiis jälgis Perseus gorgosid kilbi kaudu. Athena näitas, milline kolmest gorgost on Medusa, ja juhtis Perseuse kätt löögi ajal. Tasuks võttis Athena hiljem Medusa pea ja kilbi tagasi ja kinnitas Medusa pea amuletiks oma aigisele.

Medusa peata kehast kargas välja Pegasos.

Perseuse ainus tütar kandis nime Gorgophone ehk 'gorgohäälne'.

Odysseus kohtas Medusat oma reisil allmaailma: nagu teised surelikud, läks Medusagi pärast surma manalasse. Allmaailmas ei muutnud Medusa nägemine kedagi kiviks.

Gorgod kunstis
--------------

Gorgosid, eriti Medusat kujutati juba antiikajal reljeefidel ja seinamaalidel, sealhulgas Pompejis. Neid kujutati ustel, seintel, müntidel, kilpidel, rinnaplaatidel ja hauakividel ohutistena, kaitseks kurja vastu ja vaenlaste hirmutamiseks. Gorgo pea kujutist nimetatakse **gorgoneioniks**.

Maalil on gorgot kujutanud Michelangelo da Caravaggio ja Arnold Böcklin, skulptuuris Pheidias, Antonio Canova, Benvenuto Cellini ja Salvador Dalí. Kahe viimase skulptuurid Perseusest Medusa peaga on püstitatud vastavalt Firenzes ja Marbellas.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Gorgod** |
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib juustusordist; Milano provintsis asuva omavalitsusüksuse kohta vaata artiklit Gorgonzola (vald)* |

---

Gorgonzola juust serveerituna
Gorgonzola juust
**Gorgonzola** on Itaalia päritolu soonelise tekstuuriga sinihallitusjuust, mida valmistatakse lehma pastööritud täispiimast. 25–35% rasvasisaldusega juust võib olla nii võitaoline kui ka tahkem, mure või üpris soolane ja tugevama maitsega siniste "soontega".

Ajalugu
-------

Gorgonzolat on Milano provintsi Gorgonzola vallas toodetud sajandeid ning oma rohekassinise marmorsuse omandas juust 11. sajandil. Ent teised paigad on vaidlustanud selle piirkonna pretendeerimise geograafilisele tähistusele.

Tootmine
--------

Tänapäeval toodetakse Gorgonzola juustu peamiselt Itaalia põhjapoolsemates piirkondades Piemontes ja Lombardias. Juustu valmistatakse lehma täispiimast, millele lisatakse juuretis ja hallituse *Penicillium glaucum* eosed. Kasutada võib ka Roqueforti juustus kasutatavat hallitust *Penicillium roqueforti*. Seejärel eemaldatakse kalgendumise käigus vadak ja saadud segu laagerdub madalatel temperatuuridel.

Küpsemise ajal sisestatakse juustu korraks metallvardad, tekitades õhukanalid, mis võimaldavad hallituse eostel kasvada niidistikeks ja tekitada juustule iseloomulikku soonelisust. Tavaliselt laagerdub Gorgonzola kolm kuni neli kuud. Laagerdumisprotsessi pikkus määrab ära juustu konsistentsi, mis muutub küpsedes järjest kõvemaks. Gorgonzola juustu on kahte, peamiselt vanuselt erinevat sorti: *Gorgonzola Dolce* (ka "magus Gorgonzola") ja *Gorgonzola Piccante* (tuntud ka nimedega *Gorgonzola Naturale*, *Gorgonzola Montagna* ehk "mägi-Gorgonzola").

Itaalia seaduste järgi on Gorgonzola juustul kaitstud geograafilise tähise staatus (*Denominazione di Origine Protetta* ehk DOP). See tähendab, et juustu võib toota vaid järgmistes provintsides: Novara, Bergamo, Brescia, Como, Cremona, Cuneo, Lecco, Lodi, Milano, Pavia, Varese, Verbano-Cusio-Ossola ja Vercelli. Lisaks neile võib juustu toota ka mitmes Alessandria provintsi Casale Monferrato asumis.

Tarbimine
---------

Gorgonzola juustu ja õuntega *Pizza Trieste*
Gorgonzolat võib süüa mitmel viisil. Seda võib sulatada risotosse toiduvalmistamise lõppfaasis või serveerida polenta kõrvale. Gorgonzolat süüakse ka pastaroogadega ja eriti just lühikeste pastatoodetega (nt penne, rigatoni, mezze maniche või sedani), mitte aga spagettide või linguine tüüpi pastaga. Lisaks leiab Gorgonzolat sageli ka pitsakattena, näiteks kombineerituna teiste pehmete juustudega on tegemist neljajuustupitsa (*pizza ai quattro formaggi*) koostisosaga.

Vaata ka
--------

* Sinihallitusjuust
* Itaalia juust

Viited
------

1. ↑  The birthplace of Gorgonzola. Maybe.. csmonitor.com.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Gorgonzola juust** |

* Gorgonzola juustu kaitsmise konsortsium