recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Oskar Eller** VR II/3 (11. jaanuar 1886 Kivijärve mõisas Laiuse vallas Tartumaal – 5. november 1919) oli eesti sõjaväelane, Vabadussõja-aegse Tartu kaitsepataljoni ülem, kapten.

Eesti Vabaduse Risti II liigi 3. järgu kavaler (postuumselt, 1920).

Kapten Eller sai surmavalt haavata Lätimaal.

Mälestussammas
--------------

Oskar Elleri haud augustis 2009
Vabadussõja-aegse Tartu kaitsepataljoni ülemale kapen Oskar Ellerile avati mälestussammas 6. juunil 1934 tema kalmul Pauluse kalmistul. Sammas kujutab endast kaht üksteisele asetatud kiviplokki ja nendele asetatud väikest kivimuna. Mälestussamba püstitas Vabadussõjas Langenud Kangelasi Mälestav Tartumaa Komitee. Mälestussamba kavandi on valmistanud kujur Aleksander Eller, mälestatava omaaegne hea sõber.

Raamatus ja filmis
------------------

Oskar Ellerit on kujutatud Albert Kivikase romaanis "Nimed marmortahvlil". Raamatus on kujutatud nimetut pataljoniülemat ja tema asetäitjat. Pataljoniülemaks oli Hellar Grabbi järgi leitnant Karl Einbund (hilisem peaminister Kaarel Eenpalu), lahingutes juhatas aga pataljoni tema asetäitja kapten Oskar Eller, keda Kivikas kujutab raamatus kompaniiülemana."

Samanimelises filmis mängis pataljoniülemat Martin Veinmann, kompaniiülemat Jaan Tätte.

Muu
---

Oskar Eller oli ka osaline Oskar Lutsu "Kevade" valmimisloos. Oskar Luts: "Käsikirja puhtalt ümberkirjutamiseks mul ei jätkunud aega. Selle töö võttis enese peale kadunud kapten Oskar Eller. Viimane oli kirjanduslik ja paljulugenud inimene, ja nagu selgus, oli ta tol korral ainuke isik, kellele minu lookesed meeldisid.".

Viited
------

1. 1 2  Postimees, 31. mai 1934, nr. 145, lk. 7. (Tartu teated)
2. 1 2  Hellar Grabbi: "Nimed marmortahvlil: raamat ja film" Eesti Elu, 10. oktoober 2003
3. ↑  Aivar Kull. Oskar Luts. Pildikesi kirjanikupõlvest. Kirjastus Ilmamaa 2006, lk 46

Hannes Walter, Tiina Tojak, "Nad andsid kõik. Vabadussõjas langenud ohvitserid" (2000)

Kirjandus
---------

* Hannes Walter, Tiina Tojak, "Nad andsid kõik. Vabadussõjas langenud ohvitserid" Tallinn, 2000, lk 106-109.
* Jaak Pihlak, Mati Strauss, Ain Krillo, "Eesti Vabaduse Risti kavalerid". Viljandi: Vabadussõja Ajaloo Selts: Viljandi Muuseum 2016.

Välislingid
-----------

* Hellar Grabbi: "Nimed marmortahvlil: raamat ja film" Eesti Elu, 10. oktoober 2003
* Ohvitseride andmekogu
**Friedrich Kõlli** (9. märts 1901 Orava vald, Võrumaa – 29. juuni 1978 Tallinn) oli eesti tõlkija, ajakirjanik ja kirjastustegelane.

Friedrich Kõlli sündis Orava vallas Pääväkese külas. Õppis Petseri algkoolis, Pihkva maamõõtjate koolis ja Tallinna Kõrgemas Tehnikakoolis tehnilise keemia osakonnas, mis jäi lõpetamata. 

Tallinnas õppimise ajal (1919–1923) töötas põllutööministeeriumis joonestaja ja maamõõtjana, pärast seda kodutalus ning Orava raudteejaamas teemeistri ja raudteeametnikuna. 

1940. aastal määrati Kõlli Orava vallavanemaks. Uuel ametikohal näis Orava Pearule, et mõned peremehed ei mõtlegi talivilja maha teha. Kiiresti moodustati raudteetöölistest agitbrigaad, mis käis talust talusse ja soovitas peremeestel külvama hakata. Vallavanema abi Nurme Kuka käis isiklikult talud läbi ja pani suurnikud tööle, teda nad kartsid. Isegi endine vallavanem Richard Järg ("ta oli kaval mees") tegi kontrollijate suureks imestuseks talivilja maha. Ainult nisuplaan jäi vallas täitmata. Kui taliviljad maas olid, edutati Kõlli Võru ajalehe Töörahva Elu vastutavaks toimetajaks, 1941. aastal läks ta hävituspataljoni koosseisus rindele. 

1945. aastal astus kommunistlikku parteisse. Pärast sõda töötas kirjastuses Ilukirjandus ja Kunst, kirjastuste reorganiseerimise järel Eesti Riiklikus Kirjastuses ilukirjanduse toimetajana.

Alates 1934. aastast avaldas Kõlli Postimehes vesteid Pearu Orava nime all. 1936. aastal ilmus Pearu Orava raamat «Humoreske ja lühijutte». Pärast sõda jätkas ta kirjutamist, tema lühiproosat ilmus ajakirjas Looming, eraldi raamatuna Priit Kajari pseudonüümi all pikem kolhoosiaineline jutustus "Uus Tee". 
Kõlli vesteloomingut, mälestusi ja lühiproosat koondab 1976. aastal ilmunud "Meenutused naeratusega".

Tõlkeid
-------

* Valentin Katajev, "Polgu poeg" (1947)
* Mihhail Šolohhov, "Ülesküntud uudismaa" I (1947)
* Lev Tolstoi, "Kasakad" (1948), "Jutustused 1857-1863" (1956), "Holstomer: hobuse elulugu" (1978)
* Ivan Turgenev, "Aadlipesa"(1948) ja "Rudin" (1950)
* Nikolai Gogol, "Õhtud külas Dikanka lähedal" (1952, koos Paul Viidinguga)
* Leonid Andrejev, "Bargamot ja Garaska" (1959)
* Nikolai Leskov, "Ühe naise elukäik" (1965)
* Aleksei Pissemski "Õlekubu" (1974)

Lisaks sellele tõlkis Kõlli vene keele kaudu teiste liiduvabariikide kirjanike loomingut ja vene nõukogude autoreid.

Viited
------

1. ↑  Eerik Teder. Friedrich Kõlli mälestuseks. Keel ja Kirjandus nr 10 1978, lk 639-640
2. ↑  Kuidas ma vallavanemaks sain. Friedrich Kõlli. Mälestused naeratusega. Eesti Raamat, Tallinn. Lk. 149–154.
3. ↑  Kuidas ma vallavanemaks sain. Friedrich Kõlli. Mälestused naeratusega. Eesti Raamat, Tallinn. Lk. 154.

Välislingid
-----------

* In memoriam Friedrich Kõlli. Sirp ja Vasar, 7. juuli 1978
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib 1587. aastast valitsenud Kuramaa hertsogist; hilisemate valitsejate seas on Friedrich Kasimir Kettler ja Friedrich Wilhelm Kettler* |

---

**Friedrich Kettler** (25. november 1569 Miitavi – 17. august 1642) oli Kuramaa hertsog aastatel 1587–1642.

Kuramaa hertsog Friedrich Kettler
Friedrich oli Gotthard Kettleri ja Mecklenburgi Anna vanim poeg. 

Pärast oma isa surma sai temast teine Kuramaa hertsog, kuid alates 1595. aastast pidi ta võimu jagama oma venna Wilhelmiga, kes sai Kuramaa hertsogi tiitli ning võimukeskuseks Kuldīga, Friedrich oli ametlikult Semgallia (Zemgale) hertsog ja valitsemiskeskuseks jäi Miitavi. 

1615. aastal tekkisid Wilhelmil aga tõsised probleemid rüütelkonnaga ja seetõttu tagandati mõlemad hertsogid 1616. aastal võimult. Friedrich, kel Wilhelmi probleemides süüd ei olnud, sai aga 1617–1618 võimu nii Semgallia kui ka Kuramaa üle tagasi. Ta valitses ettevaatlikult ja aadelkonnaga harmoonias. Samuti püüdis ta 17. sajandi alguse Poola-Rootsi sõjas neutraalseks jääda, et hertsogkonda ei rüüstataks.

1638. aastal sai Friedrichi vennapoeg Jakob Kuramaa kaasvalitsejaks ja pärast tema surma ka uueks hertsogiks.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Gotthard Kettler** | **Kuramaa hertsog**1587–1642  1595–1616 koos Wilhelm Kettleriga  1638–1642 koos Jakob Kettleriga | Järgnev**Jakob Kettler**

 |
Friedrich Schultze (1918)
**Friedrich Julius Schultze** (17. august 1848 Rathenow, Preisimaa – 14. oktoober 1934 Bonn) oli saksa arstiteadlane, lasteneuroloogia rajaja.

Schulze oli kaupmehe poeg. Ta õppis Berliinis, Bonnis ja Heidelbergis, neist viimases kaitses ta 1871. aastal doktoriväitekirja ja sai doktorikraadi. 

Ta töötas professorina Heidelbergi Ülikoolis 1880–1987, neist mitu aastat patoloog Nikolaus Friedreichi assistendina, oli Tartu Ülikooli eripatoloogia ja kliiniku professor 1887–1988 ning Bonni Ülikooli kliiniku professor 1888–1918.

Schulzelt ilmus rohkesti artikleid neuroanatoomia ja neuropatoloogia kohta. 1884. aastal kirjeldas ta esimesena pärilikku motoorset ja sensoorset neuropaatiat. Hiljem sai selle haiguse nimetuseks Charcot'-Marie-Toothi haigus, ehkki Charcot ja Marie ning Tooth avaldasid oma uurimuse selle haiguse kohta alles 1886. aastal. Samuti kirjeldas ta esimesena akroparesteesiat.

1891. aastal asutas Schulze koos Wilhelm Heinrich Erbi ja Adolf von Strümpelliga ajakirja Deutsche Zeitschrift für Nervenheilkunde.
***Alaria alata*** on valdavalt karnivooride soolestikus parasiteeriv alaarialiik, kes on maailmas laialt levinud.

Anatoomia
---------

Tal on kaks iminappa: suuiminapp kinnitumiseks ja kõhuiminapp toitumiseks. *Alaria alata* on hermafrodiit, kelle raiad asuvad keha tagumises ja emassuguelundid keha esiosas.

Morfoloogia
-----------

Euraasias on *Alaria alata* 2,5...6 mm pikkune ja 0,5...2 mm laiune.

Areng
-----

*Alaria alata* areng on kolmeperemeheline: munadest areneb ligi kahe nädalaga miratsiid, mis siseneb vaheperemehesse ja areneb vaheperemees-organismis tsekaaristaadiumini. Tsekaarid sisenevad omakorda lisaperemeestesse ning arenevad nende abil mesotserkaarideks. Mesotserkaaridena nakatavad *Alaria alata* imiussid edasi säilitusperemees-organisme. Ka säilitusperemehed võivad olla nakkuse kandjad, nii võivad imevad kassipojad saada nakkuse piimanäärmete kaudu.

Patogeensus
-----------

*Alaria alata* põhjustab säilitusperemeestel (muu hulgas hundid, rebased, koerad, kassid ja rästikutel) helmintoosi.

Avastamine
----------

*Alaria alata* esmaavastajaks (1792) peetakse saksa zooloogi Johann August Ephraim Goezet.

Vaata ka
--------

* alarioos

Kirjandus
---------

* Toivo Järvis, "Veterinaaparasitoloogia", 4. Lameusstõved, Tartu Ülikooli Kirjastus, lk 26-27, 2011, ISBN 978 9949 19 715 6

Välislingid
-----------

* Alaria alata andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes
**Alar Maarend** (sündinud 26. septembril 1960 Amblas) on eesti poliitik, pedagoog ja Eesti NSV parteitöötaja.

Ta on lõpetanud 1978. aastal Ambla Keskkooli ja 1983. aastal Tartu Riikliku Ülikooli füüsikuna.

Ta töötas aastatel 1983–1984 õpetajana Paide Keskkoolis, 1984–1987 üldainete õpetajana Paide Kutsekeskkoolis ja 1987–1990 EKP Paide Rajoonikomitees parteifunktsionäärina.

Aastatel 1990–1992 oli ta Eesti Vabariigi Ülemnõukogu liige, kus ta oli väliskomisjoni sekretär ning ajakirjanduskomisjoni ja eetikakomisjoni liige.

Aastatel 1992–1993 oli ta Mainor Eko asedirektor; 1994. aastal AS Marel direktor ja Eesti Hoiupanga Järve regiooni direktor; 1995. aastal AS A.M.O. Fond direktor. Aastatel 1995–1999 oli ta AEG kodumasinate müügi- ja turundusdirektor ning müügidirektor Baltikumis. 1999. aastast on ta Electrolux Eesti AS juhataja ja peadirektor.

Ta oli aastatel 1983–1990 NLKP liige. 8. jaanuarist 1995 kuulub Reformierakonda. Ta kandideeris 1992. aastal Riigikokku (valimisliidu Kindel Kodu nimekirjas) ning 1999. ja 2005. aastal (mõlemal korral Reformierakonna nimekirjas) Paide linnavolikokku, kuid ei osutunud valituks.

Tunnustus
---------

* 2002 Riigivapi V klassi teenetemärk
* 2006 Riigivapi III klassi teenetemärk
Giorgi Arveladze
**Giorgi Arveladze** (გიორგი არველაძე; sündinud 10. juulil 1978 Thbilisis) on Gruusia poliitika- ja meediategelane, telekanali Imedi peadirektor, endine majandusminister ja presidendi administratsiooni juht.

Lõpetanud Kiievi Riikliku Ülikooli rahvusvaheliste suhete erialal.

Osales 2003. aasta Roosirevolutsioonis ja juhtis 2004. aastal Mihheil Saakašvili presidendivalimiste kampaaniat.[*viide?*]

Töökohad
--------

* 2004–2005 Ühinenud Rahvusliku Liikumise peasekretär
* 2005–2006 President Saakašvili administratsiooni ülem
* 2006–2008 Gruusia majandusliku arengu minister
* 2008–2009 Gruusia Rahvusliku Kommunikatsiooni Reguleerimise Komisjoni esimees
* 2009. aasta juulist telekanali Imedi peadirektor

Võltsreportaaž Venemaa sissetungist
-----------------------------------

2010. aastal lasi Arveladze juhitav Imedi eetrisse libareportaaži Venemaa sissetungist Gruusiasse, põhjustades riigis paanika. Reportaaži kohaselt oli president Saakašvili tapetud ja opositsioonipoliitikud Nino Burdžanadze ja Zurab Nogaideli Venemaaga kampa löönud. Imedi sattus ränga kodu- ja välismaise kriitikatule alla. Hiljem avaldati internetis lindistus, millel Arveladze veenab kolleegi libareportaaži eetrisse laskmise eel, et kanal peaks vältima selgitavate subtiitrite lisamist ülekandele ja et seda olevat soovinud Mihheil Saakašvili isiklikult. Arveladze väitis, et lindistuse on võltsinud Vene luure.
**Jegorjevsk** on linn Venemaal Moskva oblastis, Jegorjevski rajooni keskus. Asub Moskvast 101 km kagus.

Jegorjevski kohal on teada Võssokoje küla alates 1462. aastast. 1778 sai linnaõigused.

Viited
------

1. ↑  "Venemaa statistikaamet". Originaali arhiivikoopia seisuga 31. juuli 2017. Vaadatud 6. septembril 2017.

Moskva oblasti vapp
Moskva oblasti linnad

Aprelevka  | Balašihha  | Beloozjorski  | Bronnitsõ  | Dedovsk  | Dmitrov  | Dolgoprudnõi  | Domodedovo  | Drezna  | Dzeržinski  | Dubna  | Elektrogorsk  | Elektrostal  | Elektrougli  | Frjazino  | Golitsõno  | Himki  | Hotkovo  | Istra  | Ivantejevka  | Jahroma  | Jegorjevsk  | Kašira  | Klin  | Kolomna  | Koroljov  | Kotelniki  | Krasnoarmeisk  | Krasnogorsk  | Krasnozavodsk  | Krasnoznamensk  | Kubinka  | Kurovskoje  | Likino-Duljovo  | Ljubertsõ  | Lobnja  | Lossino-Petrovski  | Luhhovitsõ  | Lõtkarino  | Možaisk  | Mõtištši  | Naro-Fominsk  | Noginsk  | Odintsovo  | Orehhovo-Zujevo  | Ozjorõ  | Pavlovski Possad  | Peresvet  | Podolsk  | Protvino  | Puškino  | Puštšino  | Ramenskoje  | Reutov  | Rošal  | Ruza  | Sergijev Possad  | Serpuhhov  | Solnetšnogorsk  | Staraja Kupavna  | Stupino  | Šatura  | Štšolkovo  | Zaraisk  | Zvenigorod  | Žukovski  | Taldom  | Tšehhov  | Tšernogolovka  | Vereja  | Vidnoje  | Volokolamsk  | Voskressensk  | Võssokovsk
**Harghita maakond** on Rumeenia 1. järgu haldusüksus. Asub Transilvaanias.

Elanikest on 85% ungarlased ja 13% rumeenlased.

Linnad
------

* Miercurea-Ciuc (ungari Csíkszereda)
* Gheorgheni (Gyergyószentmiklós)
* Odorheiu Secuiesc (Székelyudvarhely)
* Toplița (Maroshévíz)
* Băile Tușnad (Tusnádfürdő)
* Bălan (Balánbánya)
* Borsec (Borszék)
* Cristuru Secuiesc (Székelykeresztúr)
* Vlăhița (Szentegyháza)

Välislingid
-----------

* Harghita maakonna koduleht


Rumeenia maakonnad ja keskalluvusega linn

Alba **·**  Arad **·**  Argeș **·**  Bacău **·**  Bihor **·**  Bistrița-Năsăud **·**  Botoșani **·**  Brașov **·**  Brăila **·**  Bukarest **·**  Buzău **·**  Caraș-Severin **·**  Călărași **·**  Cluj **·**  Constanța **·**  Covasna **·**  Dâmbovița **·**  Dolj **·**  Galați **·**  Giurgiu **·**  Gorj **·**  Harghita **·**  Hunedoara **·**  Ialomița **·**  Iași **·**  Ilfov **·**  Maramureș **·**  Mehedinți **·**  Mureș **·**  Neamț **·**  Olt **·**  Prahova **·**  Satu Mare **·**  Sălaj **·**  Sibiu **·**  Suceava **·**  Teleorman **·**  Timiș **·**  Tulcea **·**  Vaslui **·**  Vâlcea **·**  Vrancea
**Harelbeke** on hollandikeelne vald Belgias Flandria piirkonnas Lääne-Flandria provintsis Kortrijki haldusringkonnas. Valla keskasula on 1985. aastal linnaõigused saanud Harelbeke.

Asulad
------

Harelbeke haldusalasse kuuluvad järgmised osavallad ja piirkonnad:

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Suuremas kirjas Rooma numbritega on tähistatud osavallad. Kollakaks toonitatud alad tähistavad linnastunud piirkondi. | 

| # | Nimi | Pindala(km²) | Elanikke(1.01.2006) |
| --- | --- | --- | --- |
| I  (IV) | Harelbeke - Harelbeke- Stasegem | 14,57    | 18 918    |
| II | Bavikhove | 6,69 | 3835 |
| III | Hulste | 7,86 | 3417 |

 |

* StasegemStasegem
* BavikhoveBavikhove
* HulsteHulste

Sõpruslinnad
------------

* Saksamaa – Kinheim
* Namiibia – Eenhana

Viited
------

1. ↑  Wettelijke Bevolking per gemeente op 1 januari 2018, vaadatud 9.03.2019.

Välislingid
-----------

 Harelbeke vald – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Koduleht (hollandi, prantsuse, inglise ja saksa keeles)

Lääne-Flandria provintsi vallad

Alveringem | Anzegem | Ardooie | Avelgem | Beernem | Blankenberge | Bredene | Brugge | Damme | De Haan | De Panne | Deerlijk | Dentergem | Diksmuide | Gistel | Harelbeke | Heuvelland | Hooglede | Houthulst | Ichtegem | Ieper | Ingelmunster | Izegem | Jabbeke | Knokke-Heist | Koekelare | Koksijde | Kortemark | Kortrijk | Kuurne | Langemark-Poelkapelle | Ledegem | Lendelede | Lichtervelde | Lo-Reninge | Menen | Mesen | Meulebeke | Middelkerke | Moorslede | Nieuwpoort | Oostende | Oostkamp | Oostrozebeke | Oudenburg | Pittem | Poperinge | Roeselare | Ruiselede | Spiere-Helkijn | Staden | Tielt | Torhout | Veurne | Vleteren | Waregem | Wervik | Wevelgem | Wielsbeke | Wingene | Zedelgem | Zonnebeke | Zuienkerke | Zwevegem
Hargla Kool (august 2013)
**Hargla Kool** on lasteaed-põhikool Valga maakonnas Valga vallas Hargla külas.

Hargla kooli (tollal Hargla köstrikool) on esimest korda mainitud 1688. aastal. Köstrikool tegutses rehetoas. 1787. aastal ehitati koolihoone ja ühtlasi asutati külakool (Kirepi (küla)kool). 1829. aastal asutati Hargla köstrikooli baasil Hargla kihelkonnakool.

1920. aastal sai kooli nimeks Taheva valla 4-klassiline Algkool.

1961. aastal nimetati Taheva 7-klassiline Kool ümber Hargla 8-klassiliseks Kooliks.

1988. aastal nimetati Hargla 8-klassiline Kool ümber Hargla 9-klassiliseks Kooliks. Alates 1990. aastast kandis kool nime Hargla Põhikool.

Alates 1. septembrist 2006 lõpetasid oma tegevuse Hargla Põhikool ja Koikküla Lasteaed-Algkool ning nende baasil moodustati **Hargla Kool**. Alates 2017. aasta septembrist tegutseb Hargla kool ja lasteaed ühes majas Hargla külas.

* 
* 
*

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6 7   (vaadatud 19.12.2015)

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Hargla Kool** |

* Kooli koduleht
**Epp Haabsaar** (sündinud 21. novembril 1953 Viljandis) on eesti poliitik, kohtunik, amatöörkunstnik ja ikoonimaalija.

Ta lõpetas aastal 1980 kaugõppes kiitusega Tartu Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna.

Ta on töötanud kuus aastat Justiitsministeeriumis terminoloogiakomisjonis ja seaduseelnõude osakonnas. Võrumaale elama sattus ta pärast abiellumist ja tütre sündi. Võrumaal töötas ta Võru Maatöötajate Ametiühingu Liidus, viimased aastad esimehena.

Aastatel 1992–1995 oli ta VII Riigikogu liige (saades valimisringkonnas nr 11 ERSP nimekirjas 1271 häälega ringkonnamandaadi). Riigikogus tegutses sotsiaalkomisjonis, oli 7. novembrist 1994 fraktsiooni aseesimees. Riigikogu liikmena kuulus Eesti Erastamisettevõtte nõukokku ja Kagu-Eesti probleemidega tegelevasse valitsuskomisjoni. Aastal 1995 kandideeris ta VIII Riigikogu liikmeks, ta sai valimisringkonnas nr 10 Isamaa ja ERSP liidu nimekirjas, kuid vaatamata 2143 häälele ei osutunud valituks, sest ta oli erakonna nimekirjas esimese naiskandidaadina 17. kohal.

Hiljem töötas ta Harju Maakohtus kohtunikuna, kuid 2. aprillist 2012 vabastati ta omal soovil kohtuniku ametist. 

Ta on koostanud ja illustreerinud muinasjuturaamatu. Samuti tegutseb ta ikoonimaalijana. Tema tehtud on kõik Kohila õigeusu kiriku ikonostaasi ikoonid.

Viited
------

1. ↑  Ajaleht Tartu Riiklik Ülikool 27. juuni, 1980
2. ↑  Võru Teataja 10. september, 1992
3. ↑
4. ↑
5. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 4. märts 2016. Vaadatud 9. novembril 2012.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)

Välislingid
-----------

* Riigikogu naisliikmed 1992–2010: Epp Haabsaar
**George Carl Johann Antheil** (8. juuni 1900 Trenton, New Jersey – 12. veebruar 1959 New York) oli USA pianist ja helilooja. 

Õppis kompositsiooni C. Sternbergi ja hiljem Ernest Blochi juures Philadelphia konservatooriumis. Alates 1920 esines pianistina Pariisis, Viinis ja Berliinis. Alates 1936. aastast elas Hollywoodis.

Tema loometeoste sekka kuuluvad ooper-satiir "Transatlantic" 1930, muusikaline komöödia "Helena lahkub" ("Helen retires") 1934, ballett "Maailma pealinn" 1953, sümfooniates nr 4 ja 5 on äärmuslik modernism; teos "Mehhanismid" on džässilik klaveriteos, "Lennuk" on sonaat klaverile 1923, rohkete müraefektidega on "Mehaaniline ballett" 1926, džässilik "Mustlasmuusika" orkestrile 1922, "Jazz Symphony" 22 instrumendile. Antheil kirjutas ka filmimuusikat.

Koos näitlejana Hedy Lamarriga lõi ta teise maailmasõja ajal sagedushüplemise süsteemi.

Tema vend Henry W. Antheil oli diplomaat, kes hukkus Soome lennukil Kaleva, kui NSV Liidu kergepommitajad selle Soome lahe kohal alla tulistasid.
Rafajel Vahanjan (1983)
 Rafajel Vahanjan (2008)
**Rafajel Vahanjan** (armeenia keeles Ռաֆայել Վահանյան; vene keeles Рафаэль Ваганян *Rafael Vaganjan*; saksa keeles *Rafael Vaganian*; sündinud 15. oktoobril 1951 Jerevanis) on armeenia maletaja, rahvusvaheline suurmeister (1971). 

Vahanjan tuli kaasvõitjaks aastavahetusel 1968/1969 Groningenis peetud mitteametlikel Euroopa juunioride meistrivõistlustel. 1971. aastal võitis ta rahvusvahelise turniiri Vrnjačka Banjas. Sai samal aastal suurmeistriks 20-aastaselt. 

NSV Liidu meistrivõistlustel on ta võitnud kuldmedali (1989) ning jaganud 3.–4. kohta (1974, 1983) ja 2.–5. kohta (1975). Aastavahetusel 1982/1983 võitis Hastingsi turniiri. 1983. aasta jagas ta Mihhail Taliga esikohta Tallinnas Paul Kerese mälestusturniiril. 2004. aastal jagas esikohta Moskvas Aerofloti lahtisel turniiril.

1992. aastast elab Vahanjan Saksamaal, kuid rahvusvahelistel malevõistlustel esindab Armeeniat.

MM-võistlused
-------------

Vahanjan võitis 1985. aastal Bielis tsoonidevahelise turniiri. Pretendentide matšides on ta mänginud kahel korral: 1985.–1986. aastate matšides kaotas poolfinaalis Andrei Sokolovile ja 1988.–1990. aastate matšides kaotas avamatšis Lajos Portischile.

2019. aastal tuli Vahanjan Bukarestis seenioride maailmameistriks U65+ vanuseastmes.

Võistkondlik esinemine
----------------------

Võitjameeskonna liikmed Garri Kasparov ja Rafajel Vahanjan maleolümpial Dubais (1986)
Vahanjan on mänginud 9 maleolümpial: Nõukogude Liidu võistkonna (1978, 1984, 1986) ja Armeenia (1992–2000, 2004) võistkonna koosseisus. Võitnud kaks kuldmedalit (1984, 1986), hõbemedali (1978) ja kaks pronksmedalit (1992, 2004).

Võistkondlikel maailmameistrivõistlustel on ta võitnud kaks kuldmedalit Nõukogude Liidu (1985, 1989) ja kolm pronksmedalit Armeenia (1997, 2001, 2005) võistkonna koosseisus. Euroopa võistkondlikel meistrivõistlustel on ta võitnud kolm kuldmedalit (1980, 1983, 1989) ja Armeenia võistkonna koosseisus ühe pronksmedali (1997).

Tunnustus
---------

* 1989 – NSV Liidu teeneline meistersportlane

Välislingid
-----------

* Rafajel Vahanjan – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Rafajel Vahanjan FIDE andmebaasis
* Vrnjacka Banja 1971. 365chess.com
Robert Roždestvenski Pihkvas (1969)
**Robert Roždestvenski** (vene Роберт Иванович Рождественский; sünninimi Robert Petkevitš, vene Роберт Станиславович Петкевич; 20. juuni 1932 Kossihha küla, Lääne-Siberi krai (tänapäeval Altai krai) – 19. august 1994 Moskva) oli vene luuletaja.

Robert Roždestvenski isa poola rahvusest Stanislav Petkevitš töötas NKVD-s, ema Vera Petkevitš oli koolidirektor ja õppis meditsiinikõrgkoolis. Vanemad lahutasid abielu, kui Robert oli viieaastane. 1945. aastal abiellus Roberti ema Vera Ivan Roždestvenskiga ja Robert sai oma kasuisa perekonna- ja isanime.

1956. aastal lõpetas Robert Roždestvenski Maksim Gorki nimelise Kirjandusinstituudi. Tema esimene luulekogu "Флаги весны" ('Kevade lipud') ilmus 1955. aastal. Robert Roždestvenski kuulus koos Jevgeni Jevtušenko, Andrei Voznessenski ja Bella Ahmadulinaga 1950. aastate lõpu ja 1960. aastate vene luule silmapaistvamate esindajate hulka.

1976. aastal sai Robert Roždestvenski Nõukogude Liidu Kirjanike Liidu juhatuse sekretäriks.

Eesti keeles on 1982. aastal ilmunud Robert Roždestvenski luulekogu "Asustamata saared" (tõlkija Arvi Siig).

Viited
------

1. ↑  Роберт Рождественский 24smi.org
2. ↑  Биография Роберта Рождественского ria.ru
3. ↑  Роберт Рождественский - биография, фото, стихи, личная жизнь, жена, дети поэта biography-life.ru
4. ↑  Рождественский Роберт Иванович (1932-1994) Официальный сайт Алтайского края
**Kaisma järv** (ka *Kaisma Suurjärv*) on järv Pärnumaal Kaisma külast 5 km loodes.

Järve pindala on 140,4 ha, suurim sügavus on 2,1 m ja keskmine 1,25 m. Järve kaldajoone pikkus on umbes 6 km. Asub 35,7 m kõrgusel merepinnast Lääne-Eesti madalikul.

Kaisma järv on nõrga läbivooluga, sisse voolavad mõned kraavid ja esineb allikaid. Järvest voolab läbi Kaisma Väikejärve välja Enge jõgi.

Kaisma järve lääne kallas
Kaisma järve idakaldalt saab alguse umbes 1,5 km matkarada, mis lõppeb järve põhjaosas oleva vaatlustorniga. Varem oli ümber järve ka 6 km pikkune matkarada, kuid selle lõuna ja kaguosa on nüüdisajal raskesti läbitav (vana laudtee ja sillad on lagunemas). 2020. aasta oktoobris oli 6 km pikkune rada läbitav, kuid tuleb olla ettevaatlik.

Järve kaldal asub puhkeala. Sealset munitsipaalmaal toimuvat puhkemajandust korraldab MTÜ Järvemaastik. Ettevõtlusega tegeleb OÜ Kaisma Suurjärve Puhkeala, mis rendib saunamaja, päikeseterrassi, jahimaja ja aita. Võimalik on laenutada veesõidukeid, sõudepaate ja matkasüstasid.

* 
* 
*

Vaata ka
--------

* Kaisma Väikejärv

Viited
------

1. ↑  Kaisma järv Eesti looduse infosüsteemis (vaadatud 29.04.2013)

Välislingid
-----------

* Järve puhkeala koduleht
*Siin loetletakse nii seni eestikeelsest Vikipeediast loetavad biograafiaid kui ka biograafiaid, mis võiksid Vikipeedias olla.*

**Biograafiad:**  
#
A
B
C
D
E
F
G
H
I
J
K
L
M
N
O
P
Q
R
S
Š
Z
Ž
T
U
V
W
Õ
Ä
Ö
Ü
X
Y

#
-

* Thomas 15X Johnson (Khalil Islam), Malcolm X-i mõrvas süüdimõistetu
* Norman 3X Butler (Muhammad Abdul al-Aziz), Malcolm X-i mõrvas süüdimõistetu (1938–)
* 50 Cent, USA räppar (1975–)
* 6025, USA muusik

A
-

*Vaata Biograafiad (A)*

B
-

*Vaata Biograafiad (B)*

C
-

*Vaata Biograafiad (C)*

D
-

*Vaata Biograafiad (D)*

E
-

*Vaata Biograafiad (E)*

F
-

*Vaata Biograafiad (F)*

G
-

*Vaata Biograafiad (G)*

H
-

*Vaata Biograafiad (H)*

I
-

*Vaata Biograafiad (I)*

J
-

*Vaata Biograafiad (J)*

K
-

*Vaata Biograafiad (K)*

L
-

*Vaata Biograafiad (L)*

M
-

*Vaata Biograafiad (M)*

N
-

*Vaata Biograafiad (N)*

O
-

*Vaata Biograafiad (O)*

P
-

*Vaata Biograafiad (P)*

Q
-

*Vaata Biograafiad (Q)*

R
-

*Vaata Biograafiad (R)*

S
-

*Vaata Biograafiad (S)*

Š
-

*Vaata Biograafiad (Š)*

Z
-

*Vaata Biograafiad (Z)*

Ž
-

*Vaata Biograafiad (Ž)*

T
-

*Vaata Biograafiad (T)*

U
-

*Vaata Biograafiad (U)*

V
-

*Vaata Biograafiad (V)*

W
-

*Vaata Biograafiad (W)*

Õ
-

*Vaata Biograafiad (Õ)*

Ä
-

*Vaata Biograafiad (Ä)*

Ö
-

*Vaata Biograafiad (Ö)*

Ü
-

*Vaata Biograafiad (Ü)*

X
-

*Vaata Biograafiad (X)*

Y
-

*Vaata Biograafiad (Y)*
Aleksei Severtsov Nõukogude Liidu postmargil
**Aleksei Nikolajevitš Severtsov** (vene *Алексей Николаевич Северцов*; 29. september 1866, Moskva – 19. veebruar 1936, Moskva) oli Vene zooloog ja evolutsiooniteoreetik.

Lõpetas 1889 Moskva ülikooli professor M. A. Menzbieri õpilasena, jäi seejärel tema juurde tööle ja kaitses samas 1895 magistri- ja 1898 doktoriväitekirja. Töötas seejärel lühikest aega Moskva ülikoolis zooloogia eradotsendina, kust kutsuti 1898. aastal Tartu Ülikooli erakorraliseks professoriks. 1902 nimetati TÜ zooloogiakateedri korraliseks professoriks, kuid siirdus veel samal aastal Kiievi ülikooli, kus töötas 1911. aastani. Aastatel 1911–1930 oli Moskva ülikooli zooloogiaprofessor. NSV Liidu Teaduste Akadeemia akadeemik (1920), Ukraina NSV Teaduste Akadeemia akadeemik (1925). On loomade evolutsioonilise morfoloogia rajajaid.

Tartu Ülikooli professor 1899–1902.

Välislingid
-----------

* Teoseid
* Aleksei Severtsovi rindportree
* Biograafiline artikkel (vene keeles)
Vaade Maremmale Maglianost
██ *Maremma Pisana* (Livorno provints)██ *Maremma Senese* (Grosseto provints)██ *Maremma Laziale* (Viterbo provints)
**Maremma** on geograafiline piirkond Itaalias Toscana edela- ja Lazio põhjaosas. Umbes Arno jõe suudmest Napoli laheni asuv Maremma piirneb läänes Türreeni merega. 

Kuni XX sajandi alguseni oli Maremma valdavalt padurannik, kus esines sageli malaariat. Osa piirkonnast muudeti elamiskõlblikumaks 1928. aastal Benito Mussolini algatatud lahingu maa eest käigus.

Piirkonnas asub 1992. aastal Euroopa kaitsealade diplomi pälvinud Maremma looduspark (linnuala), paljude linnuliikide pesitsuskoht.

Piirkond hõlmab Pisa, Livorno, Grosseto, Viterbo provintsis ning città metropolitana di Roma Capitales järgmiste valdade ala: Bibbona, Campiglia Marittima, Canino, Capalbio, Casale Marittimo, Castagneto Carducci, Castellina Marittima, Castiglione della Pescaia, Cecina, Civitavecchia, Follonica, Gavorrano, Grosseto, Guardistallo, Magliano in Toscana, Manciano, Massa Marittima, Montalto di Castro, Monte Argentario, Montescudaio, Monteverdi Marittimo, Orbetello, Piombino, Riparbella, Roccastrada, Rosignano Marittimo, San Vincenzo, Santa Marinella, Scansano, Scarlino, Suvereto, Tarquinia, Tuscania.

Piirkonna olulisemad jõed on Cecina, Cornia, Pecora, Bruna, Ombrone, Albegna, Chiarone, Fiora ja Marta jõgi.

Maremma pindala on umbes 5000 km².

* Maremma veisMaremma veis
* Maremma hobuneMaremma hobune
* Maremma-abruzzo karjakoerMaremma-abruzzo karjakoer

Viited
------

1. ↑  Ministero dell`Ambiente - Le aree protette italiane insignite del Diploma Arhiivikoopia

Kirjandus
---------

* Aldo Mazzolai. *Guida della Maremma. Percorsi tra arte e natura*. Firenze, Le Lettere, 1997.
* Folco Giusti (a cura di). *La storia naturale della Toscana meridionale*. Milano, Amilcare Pizzi Editore, 1993.
* Leone Becci, Marema storica e leggendaria, Grosseto, Tipolito La Commerciale
* Paolo Bellucci, I Lorena in Toscana, Firenze, La Medicea, 1984
* Zeffiro Ciuffoletti (a cura di). *Tiburzi e suoi antenati*. Grossetto, Effigi Edizioni, 2006
* Del Prete, Ticky, Tosi. *Le Orchidee spontanee della maremma grossetana*. Edizioni Massimi

Välislingid
-----------

 Maremma – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Il Maremma (*itaalia keeles*)
* Maremma reisijuht (*inglise keeles*)
**Marella Discovery 2** (end. Legend of the Seas) on esimene Vision-klassi ristluslaev, mis kuulub ettevõttele Royal Caribbean Cruises Ltd. ja mida käitab laevakompanii Marella Cruises. Tema sõsarlaev on Splendour of the Seas.

Ajalugu
-------

Legend of the Seas ehitati Chantiers de l'Atlantique'i laevatehases Saint-Nazaires Prantsusmaal 1995. Vettelaskmistseremoonia toimus 5. septembril 1994 ja laeva ristiemaks sai Cindy Pritzker. Esmareisile asus Legend of the Seas 16. mail 1995. Laev oli registreeritud 1995–2002 Libeeria pealinna Monroviasse ja alates 2002 Bahama pealinna Nassausse.

Tehnilised andmed
-----------------

Laev on 264 m pikk ja 32 m lai ning tema süvis on 7,3 m. Laev suutis arendada kiirust 24 sõlme. Selle kogumahutavus on 69 130. Laevatekke on 11. Laeval on nii reisija- kui kajutikohti 2064. Laevaperes on 720 liiget. Laeva peamasina moodustasid 5 Wärtsilä diiselmasinat, mille koguvõimsus on 54,3 MW.

Pardal
------

Laeval on teater, kino, solaarium, spaa, 2 ujulat, võimla, kahekorruseline restoran Romeo & Juliet, kohvik, 4 temaatilist baari, ostukeskus, tantsusaal, diskosaal, vaateplatvorm ja mägironimissein.

Juhtumid
--------

2011. aasta Sendai maavärina järel tühistati peaaegu kõik kruiisid Põhja-Aasiasse ja neile, kes olid juba maksnud, maksti raha tagasi.

Laeva kasutati 1.–8. septembril 2012 Russki saarel aset leidval Aasia ja Vaikse Ookeani Majanduskoostöö (APEC) riikide tippkohtumisel luksusliku ujuvhotellina.

Legend of the Seas Oslos (2014)

Viited
------

1. ↑  DNV-GL
2. ↑  "Fakta om fartyg". Originaali arhiivikoopia seisuga 31.07.2012. Vaadatud 3.08.2013. (rootsi keeles)
3. ↑  Во Владивосток прибывает круизный лайнер «Legend of the Seas» с гостями саммита АТЭС (vene keeles)

Välislingid
-----------

* Laeva andmed Marella kodulehel (inglise keeles)
Wangerooge õhust, lähenemisega saarele lõunast
**Wangerooge** on üks 32-st Friisi saarest Põhjameres. See on ka vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Friisimaa kreisis. Valla pindala on 7,94 km². 31. detsembril 2015 elas seal 1304 inimest.

Wangerooge on üks Ida-Friisi saartest. See on idapoolseim ja väikseim asustatud saartest selles rühmas (mõnedel andmetel on väikseim Baltrum) ja ainus, mis kuulus aastatel 1815–1947 ajaloolisse Oldenburgi kreisi, samas kui Borkum, Juist, Norderney, Baltrum, Langeoog ja Spiekeroog kuulusid alati Ida-Friisimaa krahvkonda. Suviti külastab saart rohkem kui 7000 inimest päevas.

Wangerooge on Spiekeroogist eraldatud Harle väinaga.

Saar on turiste ligitõmbav randade, erinevate puhkevõimaluste ja lõõgastava õhkkonna tõttu. Saare lööklause, mis on nähtav märgil sadamas, toonitab seda: "Jumal lõi aja, kuid ta pole kunagi maininud kiirust". Iga-aastane rannavolle turniir, tavaliselt augusti alguses, on üks peamisi vaatamisväärsusi suviti, ja see on muutnud üldist muljet, et saar on erakordselt ahvatlev vanematele inimestele ja noortele peredele. Lisaks meelitavad nooremaid inimesi purjelauasõit, lohesurf ja lainelauasõit.

* Aerofoto WangeroogestAerofoto Wangeroogest
* Wangerooge sadamWangerooge sadam
* Vana tuletornVana tuletorn
* Uus tuletornUus tuletorn
* Rand ja tamm WangeroogelRand ja tamm Wangeroogel
* Café PuddingCafé Pudding

Puhta õhu nimel on autod saarel keelatud. Saarele saab laevaga Harlesielist või sinna saab lennukiga lennuvälja kaudu, millel on regulaarühendused Harlesielist, Bremenist või Hamburgist. Praamid väljuvad iga päev erinevatel aegadel sõltuvalt loodetest. Nagu enamikul Ida-Friisi saartel, ühendab väike kitsarööpmeline raudteeliin, Wangerooge saare raudtee, sadamat peamise külaga.

Seoses ajalooliste paikade ja muude huvipakkuvate kohtadega on saarel üks tegutsev tuletorn, üks vana tuletorn ja Läänetorn. Kuna saar tervikuna liikus püsivalt idasuunas, kuni sajand tagasi merekaitsed ehitati, siis kaotati vanad hooned järk-järgult merele. Läänetorn ehitati 1597. aastal saare idaossa.

Wangerooge on tuntud ka ajaloolise Teise maailmasõja B-17 Flying Fortressi kokkupõrke (või pigem kaksikkokkupõrke) kohana. Pommirünnaku ajal Hamburgile vana-aastaõhtul 1944 ründasid kodu poole lendavat B-17 eskadroni Saksa hävitajad. Olles tihedas formatsioonis, tulistati üks lennuk alla ja see puutus kokku lennukiga tema all. Üks piloot suutis kaks lennukit kontrolli alla saada ja juhtis need hädamaandumiseks tagasi Saksamaa ranniku suunas. Sel ajal kirjeldati kahte kokkuliitunud õhusõidukit kiilina, kui ühe lennuki pall-torn oli haakunud teise šassiisse. Enamik meeskonnast lasti välja, kuid kaks jäid ja tegid eduka hädamaandumise põllule.

Wangerooges on lennuväli.

Vaata ka
--------

* Ida-Friisi saared

Viited
------

1. ↑  Alle politisch selbständigen Gemeinden mit ausgewählten Merkmalen am 31.12.2018 (4. Quartal), vaadatud 10.03.2019.
2. ↑  Register of German municipalities (4th quarter 2022), vaadatud 12.02.2023.

Välislingid
-----------

* www.wangerooge.de


Friisimaa kreisi vallad

* Bockhorn
* Jever
* Sande
* Schortens
* Varel
* Wangerland
* Wangerooge
* Zetel
**Aleksei Stepulov** (5. aprill 1911 Narva – 22. jaanuar 1956 Tallinn) oli Eesti poksija. 

Ta oli Eesti meister kergekeskkaalus (kuni 147 naela ehk 66,7 kg) 1938. aastal ning sai 2. koha 1935. aastal.

Ta sai I Eesti raskejõustikumängudel 19.–20. oktoobril 1935 kergekeskkaalus (kuni 147 naela ehk 66,7 kg) esikoha ja tuli mängude võitjaks.

Ta osales kergekeskkaalus (kuni 147 naela ehk 66,7 kg) ühe korra Eesti–Soome maavõistlustel (1935. aastal), kus kaotas oma kohtumise ning ühe korra Eesti–Poola maavõistlustel (märtsis 1938), kus samuti kaotas oma kohtumise. Ta osales kergekeskkaalus (kuni 147 naela ehk 66,7 kg) ühe korra Tallinna–Stockholmi linnavõistlustel poksis (25. novembril 1937), kus kohtunike vaieldava otsusega 1:2 kaotas oma kohtumise.

Ta töötas alates 1925. aastast Tallinnas kondiitrina.

Isiklikku
---------

Tema poolvend oli samuti poksija Nikolai Stepulov.

Viited
------

1. ↑  Aleksei Stepulovi sporditulemused
2. ↑  "Kaks päewa maadlust, poksi, tõstmist". Päevaleht nr 291, 21. oktoober 1935. Lk 6
3. ↑  "Poksijate juubelikink: Eesti wõitis Soome 6:2!". Päevaleht nr 305, 4. november 1935. Lk 3
4. ↑  "A. Raadik ja H. Kanepi ainsad võitjad". Päevaleht nr 81, 23. märts 1938. Lk 5
5. ↑  "Tallinn lõi Stokholmi 6:2.". Vaba Maa nr 273, 26. november 1937. Lk 10
6. ↑  Eesti Rahvusarhiiv, ERA. Fond 1569 (Tallinna Tööoskusamet), nimistu 3, säilik 2843

Välislingid
-----------

* Aleksei Stepulovi sporditulemused
Sam Jones 1969. aastal Boston Celticsis mängimas
**Samuel Jones** (24. juuni 1933 Wilmington, Põhja-Carolina osariik – 30. detsember 2021 Boca Raton, Florida osariik) oli USA korvpallur. Tema mängupositsioon oli ründav kaitsja.

Enne profikarjääri algust mängis Jones North Carolina Central University korvpallimeeskonnas.

1957. aastal valis Boston Celtics Jonesi NBA *draft*'is kaheksanda valikuna. Ta mängis Celticsi aastatel 1957–1969 kokku kaksteist hooaega. Ta tuli Celticsiga NBA meistriks kokku kümme korda, mille poolest on ta Bill Russelli järel teine enim kordi NBA meistriks tulnud mängija. Aastatel 1959–1966 tuli ta Celticsiga NBA meistriks kaheksa hooaega järjest ning Jones, Russell ja K. C. Jones olid ainsad, kes kuulusid kõikidel neil hooaegadel Celticsi koosseisu. NBA tähtede mängule valiti Jones kokku viis korda (aastatel 1962, 1964–1966, 1968) ning NBA sümboolsesse 2. viisikusse kolm korda (aastatel 1965–1967). 

Aastatel 1974–1975 oli ta New Orleans Jazzi abitreener.

Mängijakarjääri jooksul oli Jones tuntud oma kiiruse ja mänguvõidu toonud visete poolest, eriti NBA väljalangemismängudes. Celtics on külmutanud Jonesi särginumbri 24. 1984. aastal võeti ta Naismith Memorial Basketball Hall of Fame'i liikmeks. 1996. aastal valiti Jones NBA ajaloo 50 parima mängija sekka (*50 Greatest Players in NBA History*).

Välislingid
-----------

* Sam Jones basketball-reference.com lehel
* "Suri kümnekordne NBA meister". sport.err.ee. 1.1.2022.
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib matemaatikust, vaimuliku kohta vaata artiklit Jaan Lellep (vaimulik)* |

---

**Jaan Lellep** (sündinud 25. juunil 1945) on eesti matemaatik ja mehaanikateadlane, Tartu Ülikooli teoreetilise mehaanika professor.

Haridus
-------

Lellep lõpetas Nõo Keskkooli ja seejärel 1968. aastal Tartu Riikliku Ülikooli matemaatikateaduskonna.

1972. aastal kaitses ta Tartu Ülikoolis füüsika-matemaatikakandidaadi kraadi tööga "К изгибу пластических элементов конструкций, имеющих пределы текучести при растяжении и сжатии", 1990. aastal Läti Teaduste Akadeemia Polümeeride Mehaanika Instituudis füüsika-matemaatikadoktori kraadi tööga geomeetriliselt mittelineaarsete plastsete konstruktsioonide optimeerimisest ("Оптимизация пластических геометрически нелинейных элементов конструкций").

Töökäik
-------

Lellep oli 1968−1971 Tartu Ülikoolis aspirant, 1971−1972 töötas assistendina, 1972−1978 vanemõpetajana, 1978−1990 dotsendina. Alates 1991. aastast on ta Tartu Ülikooli teoreetilise mehaanika korraline professor.

Tema teadustöö põhisuunad on plastsete konstruktsioonide dünaamika, mitteelastsete konstruktsioonide optimeerimine ning konstruktsioonide purunemine.

Tunnustus
---------

* 2005 Tartu Ülikooli medal
* 2010 Tartu Ülikooli aumärk
* 2020 teenetemärk "100 semestrit Tartu Ülikoolis"

Monograafiaid ja õpikuid
------------------------

* Kõrgem matemaatika. Diferentsiaalvõrrandid ja read. Tartu: Tartu Riiklik Ülikool, 1977.
* Основы математической теории оптимального управления. Тарту: Тартуский государственный университет, 1981.
* Optimization of plastic structures. Tartu: Tartu Ülikool, 1991.
* Süsteemide optimeerimine. Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus, 2013.

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 1. juuli 2016. Vaadatud 2. juunil 2016.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
2. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 14. märts 2016. Vaadatud 2. juunil 2016.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
3. ↑  "Tartu Ülikooli medali kavalerid". *Tartu Ülikool*. Vaadatud 5.12.2022.
4. ↑  "Tartu Ülikooli aumärgi kavalerid". *Tartu Ülikool*. Vaadatud 8.12.2022.
5. ↑  "Teenetemärgi "100 semestrit Tartu Ülikoolis" kavalerid". *Tartu Ülikool*. Vaadatud 9.12.2022.

Välislingid
-----------

* Jaan Lellep Eesti Teadusinfosüsteemis Muuda Vikiandmetes
Salzachi org ja Hohenwerfeni kindlus

Salzburgi Kiltkivialpid (Austria)Salzburgi Kiltkivialpid
Asukoht Austrias
**Salzburgi Kiltkivialpid** (saksa: *Salzburger Schieferalpen*) on Ida-Alpide mäestik Austria Salzburgi liidumaal. Asudes grauvaki vööndis, võib neid pidada kas Põhja-Lubjakivialpide või Kesk-Ida-Alpid osaks.

Mäestik asub Kitzbüheli Alpide (Tirooli Kiltkivialpid; grauvaki vööndi jätkumine Zelli järve ja Saalach jõe taga) (läänes) ning Dachsteini massiivi (idas) vahel. Põhjas külgneb see Berchtesgadeni Alpidega, samas kui lõunas eraldavad Salzachi ja Ennsi orud selle Alpide peaaheliku Kõrg- ja Madal-Tauerni mäestikest. Salzburgi Kiltkivialpid ulatuvad lääne–ida suunas umbes 60 km, Salzburgi Pinzgau piirkonnast Salzachist põhja pool Pongau piirkonda ja piki Ennsi jõge kuni Steiermargi liidumaa piirini.

Seda Alpide sisemist *Mittelgebirge* rühma, mille Alpiklubi Ida-Alpide klassifikatsioon (AVE) on määranud aluskivimi põhjal, ei saa geoloogilisest vaatenurgast omistada ei Põhja- ega Kesk-Alpidele, nii et see ei sobitu Ida-Alpide üldisesse kolmepoolsesse jaotusesse ja seetõttu käsitletakse seda kirjanduses erinevalt.

Allüksused
----------

Topograafilisest vaatenurgast on kaks alamrühma, eraldatud Salzachi jõega, kui see Sankt Johann im Pongau juures põhjasuunda keerab:

* Dienteni mäed (*Dientener Berge*), mida piirkonnas tõelises mõttes kiltkivimägedena tuntakse, kulgevad Salzachist läänes Zelli järveni ning hõlmavad Hundsteini massiivi (2117 m) ja Schneeberg-Hochglockneri rühma (*Schneeberg-Hochglockner-Gruppe*, Schneebergkreuz, 1938 m)
* Fritztali mäed (*Fritztaler Berge*), kulgevad Salzachist idas Steiermargi piirini ja Dachsteini massiivini, hõlmavad:
	+ *Hochgründeck* (1821 m) kolmnurgas, mille moodustavad Bischofshofen, St. Johann ja Altenmarkt;
	+ *Rossbrand* (1770 m), mis kulgeb Altenmarktist Mandlingi kuruni Radstadti juures;
	+ *Glutserberg*, *Halserberg* ja *Ramsauerleiten*, kolm väiksemat piirkonda, mis jätkavad Rossbrandi Schladmingini;
	+ *Gerzkopf* (1728 m), Fritztalist põhja pool, kuulub geoloogiliselt Tenneni mägede ja Dachsteini vahelisse lubjakivi piirkonda ning on morfoloogiliselt vähem seotud Dachstein massiiviga ja rohkem selle edelapiiriga.
**Salzburgi hertsogkond** (saksa: *Herzogtum Salzburg*) oli aastatel 1849 kuni 1918 Austria keisririigi ja Austria-Ungari Tsisleitaania kroonimaa. Selle pealinn oli Salzburg, teised linnad hertsogkonnas olid Zell am See ja Gastein.

Salzburgi peapiiskopkond ilmalikustati aastal 1803 kui Salzburgi kuurvürstkond, kuid lühiealine vürstkond annekteeriti Austria keisririigi poolt aastal 1805. Pärast Napoleoni sõdu hallati Salzburgi territooriumi Linzist kui Salzachi departemangu Ülem-Austrias.

1809. aasta Schönbrunni rahuga sai Salzburg Prantsusmaa omaks ja anti aastal 1810 Baieri kuningriigile, kus sellest moodustati Salzachkreis. Pärast Pariisi rahu läks see aastal 1816 tagasi Austriale (Müncheni leping), välja arvatud Salzburgi Salzachi jõe vasakkalda osa, niinimetatud Rupertiwinkel, mis nagu Berchtesgadengi jäi Baierile.

Pärast 1848. aasta revolutsioone Austria keisririigis eraldati Salzburgi territoorium Ülem-Austriast ja sellest sai aastal 1849 uus kroonimaa Salzburgi hertsogkond. Sellest sai aastal 1867 Austria-Ungari osa.

Habsburgide langusega aastal 1918 sai hertsogkonna järglaseks Salzburgi liidumaa, esmalt Saksa-Austria ja siis Esimese Austria vabariigi osa.
"Popova" suunab siia. Perekonnanime kohta vaata artiklit Popov.
Küla plaan 1860. aastast
**Popovka** (vene Поповка) on talu (хутор) ja endine küla Venemaal Leningradi oblastis Kingissepa rajoonis Jaanilinna linnaasunduses Jaanilinnast 1 km loodes Narva jõe idakaldal. 

Varasemad nimed on **Popovskaja** ja **Popova**. Eesti keeles on kasutatud nime **Papin mõisa küla**.

Elanike arv on 2014. aasta seisuga 1.

Ajalugu
-------

Varasemad elanike, hingede ja talude arvud on:

* 1838: 84
* 1856: 40 hinge, 11 talu
* 1857: 70
* 1860: 11 talu
* 1862: 74, 13 talu
* 1882: 93
* 1899: 114 (talupojad; 112 venelast)
* 1997: 5
* 2007: 4
* 2010: 1 (rahvaloendus)
* 2014: 1

Külas elasid Venemaa keisririigi ajal 19. sajandini riigitalupojad. Seal oli kabel. 19. sajandi alguses ja 20. sajandi alguses kuulus küla Peterburi kubermangu Jamburgi maakonna 2. politseiringkonna Narva valda. 

Eesti Ingeri osana kuulus Popovka Vaivara kihelkonna Narva valda ja Viru maakonna Narva valda. Vabariigi algusaastatel olid maakonnad jagatud kuni 1926. aastani lisaks valdadele ka kihelkondadeks, kuid ametliku jaotusena kirikukihelkondi seejärel enam ei eksisteerinud.

Hiljem kuulus Kingissepa rajooni Koškino külanõukogusse, 1994. aastast Bolšoi Lutski valda, 2006 läks üle Jaanilinna linnaasundusele.
Sam Montembeault (2019)
**Samuel Montembeault** (sündinud 30. oktoobril 1996 Bécancouris, Québeci provintsis) on Kanada jäähokimängija, kes mängib väravavahina NHL-i klubis Montreal Canadiens.

Aastatel 2013–2017 mängis ta noorteliiga Quebec Major Junior Hockey League'i klubis Blainville-Boisbriand Armada.

2015. aastal valis Florida Panthers ta NHL-i *draft* '​is 77. valikuna. 2017. aastal osales ta Panthersi treeninglaagris. Hooajal 2017/18 asus ta mängima American Hockey League'is (AHL) Panthersi tütarklubis Springfield Thunderbirds. 2019. aastal valiti Montembeault ka AHL-i tähtede mängule. Panthersi meeskonda kutsuti Montembeault esmakordselt 2019. aasta veebruaris. NHL-is tegi ta debüüdi sama aasta 2. märtsil mängus Carolina Hurricanesi vastu.

2021. aasta oktoobris Montembeault liitus Montreal Canadiensiga. 2022. aasta juulis pikendas ta Canadiensiga lepingut kahe aasta võrra.

Kanada jäähokikoondise koosseisus osaleb Montembeault 2023. aasta maailmameistrivõistlustel.

Viited
------

1. ↑  "Canadiens claim Samuel Montembeault off waivers". nhl.com. 2. oktoober 2021.
2. ↑  "G Samuel Montembeault signs two-year extension with Canadiens". *Sportsnet*. 18. juuli 2022. Vaadatud 18. juulil 2022.

Välislingid
-----------

* Sam Montembeault NHL.com lehel
* Sam Montembeault hockeydb.com lehel

| * v
* r
Montreal Canadiens |
| --- |
| 
**Väravavahid**: Jake Allen **·** Sam Montembeault **·** Carey Price |
| 
**Kaitsjad**: Joel Edmundson **·** Kaiden Guhle **·** Jordan Harris **·** Johnny Kovacevic **·** Mike Matheson **·** David Savard **·** Corey Schueneman **·** Chris Wideman **·** Arber Xhekaj |
| 
**Ründajad**: Josh Anderson **·** Joel Armia **·** Paul Byron **·** Cole Caufield **·** Kirby Dach **·** Jevgeni Dadonov **·** Jonathan Drouin **·** Christian Dvorak **·** Jake Evans **·** Brendan Gallagher **·** Mike Hoffman **·** Sean Monahan **·** Michael Pezzetta **·** Rem Pitlick **·** Juraj Slafkovský **·** Nick Suzuki |
**Maritsa lahing** või **Tšernomeni lahing** (serbia: *Marička bitka / Маричка битка*, türgi: *Çirmen Muharebesi, İkinci Meriç Muharebesi* (Teine Maritsa lahing)) toimus 26. septembril 1371 Maritsa jõel Tšernomeni küla (tänapäeva Orménio Kreekas) lähedal Lala Şahin Paşa ja Evrenose juhitud Osmanite vägede ning kuningas Vukašin Mrnjavčevići ja tema venna despoot Jovan Uglješa juhitud Serbia vägede vahel.

Taust
-----

1354. aastal omandasid Osmanid Gallipoli. Sealt laienesid nad Traakiasse, vallutades 1369. aastal olulise Adrianoopoli linna. Nad jõudsid Uglješa maade piirile. Uglješa püüdis nende vastu koalitsiooni luua. Tal ei õnnestunud bütsantslastelt ja bulgaarlastelt toetust saada. Enamik Serbia isandaid olid hõivatud omavahelisest võitlusest ja ainus Serbia isand, kes Uglješa ideid toetas, oli tema vend Vukašin.

1371. aasta suvel marssis Vukašin Zetasse, et toetada oma sugulast Đurađ Balšićit sõjas Nikola Altomanovići vastu. Tema armee oli Shkodëris ja ootas mereväe toetust Ragusa vabariigilt. Uglješa sai teada, et suurem osa Osmanite vägedest lahkus Euroopast ja marssis Anatooliasse. Ta otsustas, et on õige aeg oma ründeplaanide elluviimiseks ja palus Vukašinilt abi. Vukašin lahkus oma sõjaväega Shkodërist ja ühines Uglješaga. Nad marssisid Adrianoopoli vastu.

Lahing
------

Serbia armee arv oli 50 000–70 000 meest. Despoot Uglješa tahtis korraldada üllatusrünnaku Osmanite vastu nende pealinnas Edirnes, samal ajal kui Murad I oli Väike-Aasias. Osmanite armee oli palju väiksem, Bütsantsi õpetlane Laonikos Chalkokondyles ja erinevad allikad annavad arvuks 800–4000 meest, kuid parema taktika tõttu suutis Şahin Paşa Serbia laagrile öise rünnaku korraldada, võita Serbia armeed ning tappa kuningas Vukašini ja despoot Uglješa. Tuhanded serblased hukkusid ja tuhanded uppusid Maritsa jõkke, kui nad põgeneda üritasid. Pärast lahingut voolasid Maritsas verest helepunased veed.

Tagajärjed
----------

Osa Makedooniast ja Traakiast langes pärast seda lahingut Osmanite võimu alla. Lahing oli osa Osmanite kampaaniast Balkani vallutamiseks ja sellele eelnes Osmanite poolt Sozopoli vallutamine tänapäeva Bulgaarias ning järgnes Dráma, Kavála ja Sérresi vallutamine tänapäeva Kreekas. Lahing eelnes hilisemale 1389. aasta Kosovo lahingule ja oli üks paljudest Serbia–Türgi sõdades.