recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Richard August Eduard Ottow** (aastani 1900 **Otto**; 22. aprill 1851 Kursk – 15. jaanuar 1931 Hildesheim, Saksamaa) oli baltisaksa päritolu Eesti arstiteadlane ja ajaloolane.

Elulugu
-------

Richard August Eduard Otto oli baltisakslane, pastori poeg ja Benno Richard Ottowi isa.

Lõpetas 1870 Tartu Kubermangugümnaasiumi, õppis aastatel 1871–1876 ja 1877–1878 Tartu Ülikoolis arstiteadust, *dr. med.* (1881, TÜ), väitekiri "Pharmacologische Studien über Amylnitrit, Aethylnitrit, Nitropentan Pikrinsäure, Ortho- und Paranitrophenol". Oli aastatel 1878–1880 Sindi ja 1881–1885 Hiiu-Kärdla kalevivabriku arst, 1885–1918 eraarst ja kõrva-nina-kurguhaiguste spetsialist Tartus. 

1918. aastal põgenes Saksamaale ja töötas aastatel 1918–1927 arstina Hildesheimis. Arstiameti kõrval uuris Tartu ajalugu, määras Tartu linnaarhiivi andmete põhjal kindlaks linna kinnisvaraomanikud 16. ja 17. sajandil ning kandis saadud andmed skemaatilistele kaartidele, mida säilitatakse Tartu Ülikooli raamatukogus.

Teoseid
-------

* Über salicylsäure inhalationen bei Tussis convulsiva. // St. Petersburger medizinische Wochenschrift (1877) 22, 23
* Über einen congenitalen behaarten Rachenpolypen. // Virchows Archiv, 115 (1889). Ueber die Dorpater Klöster und ihre Kirchen. // Verhandlungen der GEG XXII, 2. Dorpat, 1910
* Ortsbeschreibung und Entstehungsgeschichte von Burg und Stadt Dorpat. // Aus Dorpat Vergangenheit. Dorpat, 1918

Viited
------

1. 1 2 3  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Kirjandus
---------

* Deutschbaltisches biographisches Lexikon 1710–1960. Köln, Wien, 1977, 569–570
* Eesti biograafiline leksikon. Trt, 1926–1929, 356–357
* Brennsohn, I. Die Aerzte Livlands von den ältesten Zeiten bis zur Gegenwart. Riga, 1905, 308
* Album Livonorum. Lübeck, 1972, 250
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
Cornwalli Richardi vapp
**Richard Cornwallist** (5. jaanuar 1209 – 2. aprill 1272) oli Poitou krahv, Cornwalli krahv alates 1227 ja Saksa kuningas ("roomlaste kuningas") alates 1257 kuni surmani.

Richard oli Inglismaa kuninga (1199–1216) John Maata poeg ja (1216–1272) Henry III vend. Alates isa surmast 1216 kuni Edward I sünnini 1239 oli ta Inglismaa troonipärija.

Ta tehti kõigest 8-aastaselt Berkshire'i peašerifiks ja 16-aastaselt 1225 Poitou krahviks. Tema taotlused Poitoule olid vaid formaalsed, kuna tema isa oli Poitou ja Gascoigne'i prantslastele kaotanud. 1241 püüdis ta seda tagasi vallutada, kuid liitlaste poolt reedetuna sai ta lüüa. Enne seda oli ta osalenud Kuuendas ristisõjas 1228–1229, kus ei osalenud lahingutes, ent saavutas läbirääkimiste teel vangisolevate ristisõdijate vabastamise.

Richard sai oma 16. sünnipäeval vend Henrylt kingituseks Cornwalli Edela-Inglismaal. Tema sissetulekuid suurendas Cornwall märkimisväärselt, nii et Richard oli üks oma aja rikkamaid inimesi Euroopas.

1257. aastal valisid kolm saksa vürsti (Kölni ja Mainzi peapiiskop ning Pfalzi pfaltskrahv) Richardi Saksa kuningaks. Ta oli need hääled ostnud 28 000 marga eest, mis tollal oli üüratu summa. Ka sel tiitlil oli vaid sümboolne tähendus. Richard käis 1257–1269 küll neljal korral Saksamaal, kuid ei saavutanud midagi.

Richardi suhted kuningaga olid segased. Richard oli 3 korral regent ning sõdis koos Henryga sõjakäikudel Poitous ja Bretagne'is, kuid ka mässas tema vastu 3 korda. Richard osales venna poolel ka Parunisõjas, kus kuninga pooldajad said lüüa. Richardki oli 1264–1265 vangis.

Richard suri loomulikku surma.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Konrad IV** või vastukuningas **Willem II** | **Saksa kuningas**1257–1272 koos **Alfonso X**-ga | Järgnev**Rudolf I** |
|  |
| --- |
| Sakala 2014*Sakala* 2014 |
| Teenistuskäik |
|  **Suurbritannia** |
| **Nimi** | 
Inverness |
| **Ehitaja** | Vosper Thorneycrofti laevatehas |
| **Kasutusele võetud** | 
1991 |
| **Teenistuse lõpp** | 
2005 |
| **Saatus** | 
müüdud |
|  **Eesti** |
| **Nimi** | 
Sakala |
| **Nimetatud (auks)** | Sakala |
| **Teenistuses alates** | 
2008 |
| **Staatus** | 
teenistuses |
| Laeva üldandmed |
| **Klass ja tüüp** | Sandown-klassi miinijahtija |

**Sakala** (pardatähis M314) on Eesti mereväe koosseisu kuuluv Sandown-klassi miinijahtija.

Ajalugu
-------

Sakala on ehitatud 1990. aastal Suurbritannias Southamptonis Vosper Thorneycrofti laevatehases. Laevale pandi nimeks Inverness. Aastatel 1991–2005 oli HMS Inverness Suurbritannia mereväe koosseisus.

Alates 2008. aastast kuulub Eesti mereväele. 24. jaanuaril 2008 heisati Šotimaal Rosythis Babcocki laevatehases Sakalal esimest korda Eesti lipp ja anti nimeks Sakala kunagise muinasmaakonna järgi.

EML Sakala ületas 2009. aastal esimese Eesti sõjalaevana Atlandi ookeani mõlemal suunal. 

2016. aasta 11. novembril leiti NATO 1. alalise miinitõrjegrupi koosseisust taas kodumaale saabunud Sakalalt leiti suurem kogus maksumärkideta sigarette ja alkoholi, mis olid ostetud maksuvabast tsoonist. Riigiprokuratuur jõudis 2018. aastal siiski järeldusele, et Sakala meeskonnaliikme süü ei ole suur. Patustanud mereväelase suhtes otsustati algatatud kriminaalmenetlus oportuniteediga lõpetada ning panna kohustuseks tasuda riigituludesse 3300 eurot.

Sümbolid ja traditsioonid
-------------------------

Sakala vapp
Sakala nimi pärineb enne Nõukogude okupatsiooni Eesti merejõududes teeninud abilaevalt. Miinijahtija Sakala sõpruslinnaks sai 2009. aasta kevadel Viljandi.

Vaata ka
--------

* Sakala (laev 1886)

Viited
------

1. ↑
2. ↑

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Sakala (laev)** |

* Sakala kaitseväe kodulehel
**Felix Kauba** (1. august 1916 Peterburi – 28. september 1995 Tallinn) oli eesti kirjastus- ja raamatukogundustegelane ning tõlkija.

Ta sündis Peterburis, asus koos vanematega 1920. aastal Eestisse.

1935. aastal lõpetas ta Jakob Westholmi Gümnaasiumi. 1936–1938 õppis Tallinna Tehnikainstituudi keemiateaduskonnas, 1938–1939 Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonnas vabakuulajana, 1939–1941 statsionaarse üliõpilasena. 1941. aastal mobiliseeriti Punaarmeesse, teenis algul Arhangelskis tööpataljonis sanitaarinstruktorina, hiljem Eesti laskurkorpuses.

1951. aastal lõpetas Tallinna Polütehnilise Instituudi majandusteaduskonna tööstusökonoomika erialal.

1945–1947 töötas ta Riikliku Kirjastuskeskuse müügikeskuse osakonnajuhatajana, aastatel 1947–1961 kirjastuse Pedagoogiline Kirjandus direktorina, Eesti Riikliku Kirjastuse direktori asetäitjana ja seejärel 10 aastat selle kirjastuse peatoimetajana.

Aastatel 1961–1983 oli ta Eesti NSV Teaduste Akadeemia Raamatukogu direktor.

Ta on tõlkinud eesti keelde romaane ja populaarteaduslikku kirjandust vene ja saksa keelest.

Ta on maetud Tallinna Metsakalmistule.

Tunnustus
---------

* 1950 – Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi aukiri
* 1979 – Tööveterani medal
* 1980 – Karl Ernst von Baeri mälestusmedal
* 1981 – Eesti NSV teeneline kultuuritegelane
* 1983 – Eesti NSV Teaduste Akadeemia mälestusmedal

Isiklikku
---------

Tema poeg on Tõnu Kauba.

Viited
------

1. ↑  "Jakob Westholmi Gümnaasiumi vilistlased" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 2. veebruar 2017. Vaadatud 18. detsember 2018.
2. ↑  Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944
3. ↑  Leo Õispuu (koostaja). Eestlased Vene sõjaväes 1940–1945. Esimene osa (A–L). Tallinn, 2008. Lk 469
4. ↑  TTÜ lõpetajad 1918–2006
5. ↑  Feliks Kauba (nekroloog). Kultuurileht, 13. oktoober 1995
6. ↑  Kalmistute register HAUDI
**Felix (Feliks) Pirts** (9. november 1930 Kabala vald, Pilistvere kihelkond, Viljandimaa – 20. jaanuar 2002 Tartu) oli Eesti ja NSV Liidu kergejõustiklane (kuulitõukaja).

Elulugu
-------

Ta lõpetas 1950. aastal Tallinna 2. Keskkooli ja 1955. aastal Eesti Põllumajandusakadeemia agronoomina.

Oli 1955–1956 Kalevi instruktor, hiljem töötas Tartus kaubanduse alal ja Tartu Autode Remondi Katsetehases.

### Sportlasena

Eesti NSV meistrivõistlustel sai ta aastatel 1954 ja 1957 kulla, 1956 hõbeda ning 1951, 1952 ja 1958 pronksi. Püstitas 1955. aastal Eesti NSV kuulitõukerekordi tulemusega 16,99 ja 17,01 meetrit.

Ta võitis kuulitõukes 1955. aastal NSV Liidu ja Suurbritannia maavõistluse ning sai II rahvusvahelistel noorsoomängudel 3. koha.

Ta sai 1955. aastal NSV Liidu meistrivõistlustel 2. koha. 1951. ja 1957. aastal tuli ta NSV Liidu üliõpilasmeistriks ning 1953. aastal võitis NSV Liidu ametiühingute meistrivõistluste hõbemedali.

Tunnustus
---------

* 1955 Eesti NSV aasta sportlane

Välislingid
-----------

* Biograafia ESBL-is
* "Meilt sirgunud kuulsat spordimeest Feliks Pirts'u meenutades". Järvamaa Infoportaal, 18. september 2003
Avoni jõgi Salisburys
**Avon** (vanabriti keeles *abona* 'jõgi') on jõgi Inglismaa lõunaosas. Seda võidakse nimetada Salisbury Avoniks või Hampshire'i Avoniks, et eristada seda teistest samanimelistest Inglismaa jõgedest.

Jõgi algab kahe harujõena Wiltshire'i krahvkonnas. Läänepoolne lähtub Devizesi linna lähedalt, idapoolne Pewsey asula idaküljelt. Kaks haru ühinevad Upavoni küla juures. Jõgi voolab valdavalt lõunasse, läbides Abesbury ja Salisbury linna, Hampshire'i krahvkonnas Fordingbridge'i ja Ringwoodi linna ning suubub Dorseti krahvkonnas Christchurchi linna juures La Manche'i. Kõik tähtsamad lisajõed ühinevad Avoni jõega Salisbury ümbruses. Umbes pool jõe pikkusest asub Wiltshire'i krahvkonnas. Jõe kogupikkus on 96 km.

See on üks Suurbritannia jõgedest, kus on täheldatud põhjajääd. Avonit peetakse kalade poolest Suurbritannia kõige liigirikkamaks jõeks.

Viited
------

1. ↑  Hoodless, W.A. (2010). Christchurch Curiosities. The History Press Ltd. lk 29. ISBN 978-0-7524-5670-6
2. ↑  Wright, John (2003). Discover Dorset, Rivers and Streams. Wimborne, Dorset.: Dovecote Press. lk 41. ISBN 1-904349-10-2

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Avoni jõgi (Hampshire)** |
**Karl Kivastik** (21. mai 1921 Tartu – 8. jaanuar 2012 Tartu) oli Eesti veemotosporditreener ja sporditegelane.

Karl Kivastiku elutöö oli Tartu spordielu edendamine. Üks suuremaid tegusid oli veemotobaasi rajamine Kvissentali (valmis 1983). Veemotospordi areng nii Tartus kui kogu Eestis on seotud Karl Kivastiku nimega. 

Karl Kivastik lõpetas 1941. aastal Tartu kaubanduskooli ja 1944. aastal Moskva kehakultuuriinstituudi.

Ta hakkas spordiga tegelema isa Julius Kivastiku ja õpetaja Artur Kingu suunamisel. Tegeles mitme spordialaga (suusatamine, korv- ja võrkpall, mäesuusatamine, lauatennis). Aastatel 1950–1974 kuulus Kalevi lauatennisesektsiooni presiidiumi.

Veemotospordiga hakkas tegelema 1955. aastal ja võistles ise kuni 1966. aastani, püstitas kaks Eesti rekordit, sh 1963. aastal Eesti kiirusrekordi.

Aastatel 1944–1953 töötas mitmel Tartu spordielu suunaval ametikohal: 1944–1948 Tartumaa spordikomitee õppespordiosakonna juhataja ja esimehena ning 1949–1954 Tartu Kalevi nõukogu esimehena. Tartu Kalevi Jahtklubi moodustamisel kutsuti Karl Kivastik sinna veemootorisporditreeneriks. Ta oli Tartu Kalevi Jahtklubi veemotosektsiooni asutaja, juht ja treener aastatel 1953–1998. Ta oli ka Nõukogude Liidu Veemotospordiföderatsiooni presiidiumi revisjonikomisjoni ja kohtunikekogu liige.

Tema õpilased Aldur Raudva, Nikolai Põvvat, Paul-Toomas Hage, Hans Vissor, Jüri Lill, Mart Taniel ja Jaan Seiler püstitasid 1954.–1991. aastani seitse maailma- ja 32 Nõukogude Liidu rekordit ning võitsid Nõukogude Liidu koondises 123 maailmameistrivõistluste medalit (sh 52 kulda).

Karl Kivastik oli ka veemotospordi-, kergejõustiku- ja suusatamiskohtunik.

Tunnustus
---------

* 1964 Spordiseltsi Kalev auliige
* 1970 Eesti NSV teeneline treener
* 2011 Tartu Tähe kavaler

Isiklikku
---------

Karl Kivastiku isa oli Julius Kivastik.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Biograafia ESBL-is
**Karl Gotthard Lamprecht** (25. veebruar 1856 Jessen – 10. mai 1915 Leipzig) oli Saksa majandus- ja kultuuriajaloolane.

Elu ja looming
--------------

Karl Lamprecht, 1909
Lamprecht sündis Jessenis Saksimaal, õppis ajalugu Göttingeni, Leipzigi ja Müncheni ülikoolis; kaitses 1878. aastal Leipzigis väitekirja 11. sajandi Prantsuse majandusajaloost (*Beiträge zur Geschichte des französischen Wirtschaftslebens im 11. Jahrhundert*). 

Pühenduski esialgu keskaja majandusajaloo uurimisele, peateos "Saksa majanduselu keskajal" (*Deutsches Wirtschaftsleben im Mittelalter*, 1885–1886, 3 kd). 1891. aastall valiti Leipzigi ülikooli keskaja ja uusaja professoriks. Lamprechti elutööks kujunes 14 köites ilmunud "Saksa ajalugu" (*Deutsche Geschichte*, 1891–1909), mis püüdis pakkuda kõikehõlmava panoraami Saksa ajaloost aegade algusest autori kaasajani. Raamat vallandas nii Saksamaal kui kauemalgi elava metodoloogilise vaidluse (nn *Methodenstreit*).

Lamprecht töötas välja algupärase lähenemise ajaloole, mis toonitas vajadust uurida individuaalsete aspektide asemel kollektiivseid, hõlmata ühtaegu nii materiaalseid kui ka vaimseid tegureid ja uurida võrdlevalt kõiki maailma kultuure. Asutas oma uurimisprogrammi elluviimiseks 1909. aastal Leipzigi ülikooli juurde Kultuuri- ja üleüldise ajaloo instituudi (Institut für Kultur- und Universalgeschichte). Käsitades ajalugu ühiskondlik-psühholoogilise teadusena, pakkus ta välja esialgu Saksa ajaloo, ent hiljem kogu inimkonna ajaloo liigenduse viieks kultuuriajastuks, mis kujundavad inimeste sideme ümbritsevaga: 1) sümbolism (kuni 350 pKr), 2) tüpism (350–1050), 3) konventsionalism (1050–1450), 4) individualism (1450–1700) ja 5) subjektivism (alates 1700). Resümeeris oma vaated ajaloole 1904. aastal Ameerikas peetud loengutes "Tänapäeva ajalooteadus: viis loengut" (*Moderne Geschichtswissenschaft: Fünf Vorträge*,1905).

Teosed
------

* *Deutsche Geschichte. Zwölf Bände und zwei unvollständige Bände.* Berlin 1891–1909.
* *Deutsches Wirtschaftsleben im Mittelalter*. 3 in 4 Bänden. Leipzig 1885/1886.
* *Alte und neue Richtungen in der Geschichtswissenschaft*. Leipzig 1896
* *Die kulturhistorische Methode*. Berlin 1900
* *Moderne Geschichtswissenschaft: Fünf Vorträge.* Freiburg im Breisgau 1905
* *Deutsche Geschichte der jüngsten Vergangenheit und Gegenwart*. 2 Bände. Berlin 1912/1913.
* *Deutscher Aufstieg 1750–1914*. Gotha 1914
Flööt Küproselt
**Küprose muusika** on Küproselt pärinev muusika.

Küprose muusika hõlmab traditsioonilist muusikat, lääne mõjutustega klassikalist ja popmuusikat. Küprose muusika on saanud tugevaid mõjutusi ka bütsantsi muusikast. Traditsiooniline muusika sarnaneb väga kreeka rahvamuusikaga, kuna Küprose rahvastiku enamiku moodustavad kreeklased.

Küpros käis keskajal ja enne seda korduvalt käest kätte. Ristisõdade ajal oli saar oluline tugipunkt kristluse ja Lääne-Euroopa kultuuri levitamisel. 14. sajandil käis Küprose kuningas Pierre I kolmeaastasel ringreisil Euroopas ning tõi Küprosele prantsuse kunsti ja muusika. Prantsuse muusikud kinnitasid saarel kanda ja Nikosiast sai *ars subtiliori* pealinn. 

Rahvamuusikas on nii etniliste kreeklaste kui ka türklaste seas peamine soolopill viiul, mida kreeklased saadavad lautoga ja türklased uudiga. 

Alates 1970. aastatest on püütud traditsioonilist muusikat siduda muude ülemaailmselt levinud stiilidega. Rahvaliku, populaarse ja muude muusikastiilide seos Kreeka muusikaga on väga tugev. Üksikud Küprose lauljad on saavutanud suurt edu ka Kreekas (Ánna Víssi, Elefthería Eleftheríou jt.).

Vaata ka
--------

* Küpros Eurovisiooni lauluvõistlusel
**Turnhout** on hollandikeelne linn ja vald Belgias Flandria piirkonnas Antwerpeni provintsis Turnhouti haldusringkonnas.

Turnhouti asulale andis 1212. aastal linnaõigused Brabanti hertsog Hendrik I.

Sõpruslinnad
------------

* Saksamaa – Hammelburg
* Ungari – Gödöllő
* Hiina – Hanzhong
* Rumeenia – Vinatori

* Sint-PieterskerkSint-Pieterskerk
* BegijnhofBegijnhof
* TheobalduskapelTheobalduskapel
* TaxandriamuseumTaxandriamuseum
* Brabanti hertsogilossBrabanti hertsogiloss

Viited
------

1. ↑  Statbel
2. ↑  Wettelijke Bevolking per gemeente op 1 januari 2018, vaadatud 9.03.2019.

Välislingid
-----------

 Turnhout – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Koduleht (hollandi keeles)

Antwerpeni provintsi vallad

Aartselaar **·** Antwerpen **·** Arendonk **·** Baarle-Hertog **·** Balen **·** Beerse **·** Berlaar **·** Boechout **·** Bonheiden **·** Boom **·** Bornem **·** Borsbeek **·** Brasschaat **·** Brecht **·** Dessel **·** Duffel **·** Edegem **·** Essen **·** Geel **·** Grobbendonk **·** Heist-op-den-Berg **·** Hemiksem **·** Herentals **·** Herenthout **·** Herselt **·** Hoogstraten **·** Hove **·** Hulshout **·** Kalmthout **·** Kapellen **·** Kasterlee **·** Kontich **·** Laakdal **·** Lier **·** Lille **·** Lint **·** Malle **·** Mechelen **·** Meerhout **·** Merksplas **·** Mol **·** Mortsel **·** Niel **·** Nijlen **·** Olen **·** Oud-Turnhout **·** Putte **·** Puurs-Sint-Amands **·** Ranst **·** Ravels **·** Retie **·** Rijkevorsel **·** Rumst **·** Schelle **·** Schilde **·** Schoten **·** Sint-Amands **·** Sint-Katelijne-Waver **·** Stabroek **·** Turnhout **·** Vorselaar **·** Vosselaar **·** Westerlo **·** Wijnegem **·** Willebroek **·** Wommelgem **·** Wuustwezel **·** Zandhoven **·** Zoersel **·** Zwijndrecht
Tallinna linnatapamaja kontorihoone
**Tallinna linnatapamaja** oli aastatel 1893–1940 Tallinnas aadressil Jüri Vilmsi tänav 37 töötanud tapamaja. 20. sajandi algusest 1930. aastateni oli sama aadress Riesenkampffi 37. Tänapäeval on selle kinnistu aadressid Jüri Vilmsi 53a-53g.

Tapamaja projekteeris ja ühtlasi oli ehitusjuht Carl Gustav Jacoby. 

1932. aastast tegutses tapamaja kõrval alaline elusloomaturg.

Endise Tallinna linnatapamaja kontorihoone asub aadressil Jüri Vilmsi 53a. Teised Tallinna Tapamaja kompleksi hooned on kas lammutatud või kapitaalselt ümber ehitatud. Tallinna linnatapamaja asukohaks valiti Riesenkampfi tänava pikendusel asunud heinamaa, mis jäi väljapoole tolleaegset linnapiiri. Linnainsener Carl Gustav Jacoby koostatud projekt järgi kestis ehitus aastatel 1891–1893. Hoone esimesel ja katusekorrusel paiknesid teenistujate korterid, teine korrus oli kasutusel kontoriruumidena.

Osaliselt on säilinud kogu kompleksi ümbritsenud ja tänavast eraldanud paekivist müür, sealhulgas väärtuslik müürilõik aadressil Vilmsi 53a asunud kontorihoone ees, mille tänapäevaks kinni müüritud jalgväravat kaunistab raidkivi aastaarvuga "1893". Laagna tee poolt ümbritseb hoonet betoonsein.

Viited
------

1. ↑  Aadressraamatud > Eesti aadress-raamat 1938-1939 = Directory for Estonia 1938-1939 = Adressbuch für Estland 1938-1939 = Адресный указатель Эстонии 1938-1939. Linnaettevõtted, lk 126
2. 1 2 3  Tallinna entsüklopeedia. II köide Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastuse AS, 2004. Lk 307
3. ↑  Tallinna linnatapamaja kontorihoone kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 24.09.2020)

Välislingid
-----------

* Tallinna tapamaja, Postimees (1886-1944), nr. 187, 24 august 1893
Linnavolinikud
--------------

1. Roman von Antropoff
2. Otto Benecke
3. Ludwig Berting
4. Eduard Bätge
5. Gustav Birk
6. Karl Blacher
7. Johann Burland
8. Julius Wasmuth
9. Robert Weiss
10. Peter Wellberg
11. Ivan Vinogradov
12. Aleksei Volkov
13. Michail Gavrilov
14. Dmitri Gabuschin
15. Georg Haman
16. Aleksander Hahn
17. Aleksander Höppener
18. John Höppener
19. Edvin Hörschelmann
20. Hugo Hindreus
21. Michail Gorschkov
22. Karl Graebner
23. Christian Grossmann
24. John von Hueck
25. Erhard Dehio
26. Vassili Demin
27. Parun Étienne Girard de Soucanton
28. Aleksander Isberg
29. Eduard Johannson
30. Jaan Kesker
31. Georg Kleesmann
32. Johannes Kurnim
33. Friedrich Langeberg
34. Christian Luther
35. Parun Hugo Maydell
36. Aleksander Meyer
37. Nikolai Myller von Rautenfels
38. Aleksander Moller
39. Andreas Normann
40. Eugen von Nottbeck
41. August Nüchtern
42. Konstantin von Ritter
43. Dmitri Savvinov
44. Tõnis Saarmann
45. Gustav Sispol
46. Nikolai Thamm
47. Paul Treumann
48. Johann Fischer
49. Gustav Florell
50. Aleksander von der Hoven
51. Konstantin Christiansen
52. Aleksander Tschumikov
53. Nikolai Schmidt
54. Nikolai Schröter
55. Wilhelm vou Straelborn
56. Thomas Jakobson
57. Heinrich Ebro
58. Heinrich Engelberg
59. Anton Etz
60. Eugen Erbe

Kandidaadid
-----------

1) Wilhelm Adamson
2) Wilhelm von der Borg
3) Alfons Braun
4) Johann Vannary
5) Parun Friedrich Wrangell
6) Johann Haller
7) Peter Heil
8) Jakob Herms
9) Friedrich Siefarth
10) Julius Kork
11) Aleksander Kuyberg
12) Hans Nickeborn
13) Parun Richard Rosen
14) P. Tosio
15) Richard Fick 
16) Karl Forsmann 
17) Gustav Steinberg
18) Madis Espenberg.

Linnavolikogu tegevuse algus
----------------------------

1892. aastal valitud linnasaadikutekogu esimene koosolek toimus 30. detsembril 1892 / 11. jaanuaril 1893. Tallinna linnapeaks valiti ühel häälel uuesti parun Viktor Karl Jakob von Maydell ja linnasekretäriks uuesti Otto Benecke.

Volikogu koosolekute juhatajaks valiti parun Étienne Girard de Soucanton, kelle kuberner vürst Sergei Šahhovskoi (1852–1894) kohe kinnitas, misjärel asutus too ka esimest koosolekut juhtima. Linnaamet liikmeteks valiti Eduard Ernst Bätge, Eugen Erbe ja Peter Wellberg (esmalt valituks osutunud Thomas Jakobson loobus ametist). Kubermanguvalitsuse "linnasjade-jäutuse" liikmeks määrati Nikolai Myller von Rautenfels.

Viited
------

1. ↑

Tallinna linnavolinikud

1904 • 1909 • 1913 • 1917 • 1919 • 1921 • 1924 • 1927 • 1930 • 1934 • 1939
Vaade Tallinna maantee algusele
Vaade Astri kaubanduskeskuse vaatetornist lääne suunas
Vaade Astri kaubanduskeskuse vaatetornist Kreenholmi tänava, Kangelaste ja Võidu prospekti ristmikule
**Tallinna maantee** on tänav Narvas Pähklimäe ja Kalevi ning Soldina ja Kerese linnaosa piiril. Maantee kulgeb kagust loodesse ja selle pikkus on umbes 5200 meetrit. 

Tallinna maantee algab Aleksander Puškini tänava ringilt (Paul Kerese väljakult), ristub Energia ja Rahvavälja tänavaga, Kreenholmi tänava, Kangelaste ja Võidu prospektiga, 3. Rohelise, 4. Rohelise, Soldina ja Rahu tänavaga ning Äkkeküla teega. Edasi jätkub tee Narva-Jõesuu linnas Olgina alevikus ja ristub Soldino tänava ja Narva maanteega ning lõpeb Vana-Olgina tänavaga ristumise järel, selle jätkuks on maantee E20.

Vanasti kulges tee Narvast Riiga (hiljem Tallinna) vanalinnast põhja pool (praegu saab selle tee jäänused jälgida Rakvere tänava asukoha järgi). Nüüdisaegse Tallinna maantee suund määrati pärast Peetri värava rajamist 1822. aastal. Tekkinud maantee nimi oli Tallinna maantee, selle nime all oli see ka 1905. aastal (vene keeles **Ревельское шоссе**). 1912. 1927. ja 1929. aasta linnaplaanides on tänava nimi **Tallinna maantee**, 1940. aasta linnaplaanil **Tallinna kivitee**.

19. sajandil Tallinna maantee mõlemale poolele tekkis Peetri eeslinn. Teise maailmasõja ajal kõik hooned hävitati ja ehitati uuesti üles, enamik Peetri eeslinna tänavaid kadus.

Aadressil Tallinna maantee 7 asus 1952. aastal loodud Narva linna piimatööstuse tsehh, mis 1980. aastal kuulus Jõhvi piimatööstusele. Narva tsehh suleti 1990. aastate lõpus.

Aadressil Tallinna maantee 17c asus Fama keskus. Alates 2016. aasta oktoobrist on selle kaubanduskeskuse uus aadress Fama tänav 10. 

Aadressil Tallinna maantee 30 asub spordihall Energia.

Aadressil Tallinna maantee 41 asub Astri Keskus, endine Narva kauplus.

Aadressil Tallinna maantee 52 asub Tempo kaubanduskeskus, sealhulgas Tempo Mööblimaja.

Aadressil Tallinna maantee 14 asub Tartu Hoiu-laenuühistu Narva kontor. 

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Tallinna maantee (Narva)** |

Viited
------

1. ↑  О.Коченовский. Нарва. Таллинн, "Валгус", 1991
2. ↑  Svetlana Andrejeva. Narva tänavad 17.-21. sajandi linnakaartidel.–Narva Muuseumi Toimetised, nr. 7, 2007, lk. 108-127.
3. ↑  FARMI Piimatööstusest
4. ↑  Jõhvi 1980-1983
Maalingud templi seintel
**Lhukang** (ka **Dzonggyab Lukhang Naga tempel** või **Draakoni tempel**) on Lozang Gyatso V dalai-laama poolt rajatud buda tempel Tiibetis. 

Lozang Gyatso (1617–1682) rajas templi oma õpetaja Lobsang Choekyi Gyaltseni (1505–1568) soovitusel ja juhtimisel. Tempel asub Potala palee taga (Kuningliku Draakoni) tiigi keskel asuval väikesel saarel. 1654–1692, kui ehitati Potala paleed, võeti ehituse käigus pinnast, millest tekkisid suured sügavad augud, mis täitusid tasapisi veega. Ühe sellise augu saarele ongi tempel ehitatud. Lukhangi tempel vaatab fassaadiga lõunasse, samasse suunda kuhu Potala paleegi. Saarele viib hiina stiilis kivisild. Templi hoone hõlmab 3700 ruutmeetrit. Templi seinad on osaliselt kaetud maalingutega 84 mahasiddha elust ja tegevusest. Tempel on legendi kohaselt pühendatud vees elavatele müstiliste ja salajase tarkuse valvuritele nagadele.

1791 ehitas templi osaliselt ümber VIII dalai-laama, XIII dalai-laama lasi Lukhangi templi täielikult restaureerida. 1984–1985 vahetati restaureerimistööde käigus välja enamik templist. 

Tempel oli läbi aegade dalai-laamade isiklik paik, kuhu võõrastel polnud võimalust siseneda. Dalai-laamad kasutasid templit oma visualiseerimispraktikate jaoks, et saavutada läbi sisekaemuse ja kujustamise kõrgemat teadmist ja teadvuse seisundeid. Templi rajanud V dalai-laama Lozang Gyatso on kirjutanud seal kogetud imelistest kujustamistest ja nägemustest teksti "Saladuslikud nägemused" (*gSang-ba,i rnam-thar rgya-can*). Seda kutsutakse "mustaks raamatuks", kuna kogu tekst on kirjutatud mustale paberile. Raamatus on ka hulgaliselt illustratsioone ja jooniseid.

Välislingid
-----------

* Hidden temple of Tibet
* The Lukhang temple
**Vasak ühisunearter** (ladina *arteria carotis communis sinistra*) on paljudel loomadel kehas asuv aordikaare haru, mis varustab verega pead ja kaela.

Vasaku ühisunearteri areng, anatoomia, morfoloogia, histoloogia ja patoloogia võivad erineda nii liigiti kui ka indiviiditi.

Roomajatel
----------

### Madudel

Harilikul rästikul on tuvastatud vasak ühisunearter (eelistermin). Rathke nimetas arteri *arteria carotis communis* ' eks, kuid O'Donoghue nimetas (1912) arteri vasakuks ühisunearteriks. Rästikul kulgeb vasak ühisunearter tüümuse ülemise sagara juurest söögitoru ja hingetoru vasakult poolt, annab harusid ja kulgeb pea suunas ning haruneb vasakuks sisemiseks ja välimiseks unearteriks (*a.carotis interna et externa*).

Vasaku ühisunearteri seintes paiknevad närvikiud ja närvilõpmed.

Imetajatel
----------

### Inimestel

Inimestel algab vasak ühisunearter aordikaarelt.

Viited
------

1. ↑  What's the Carotid Artery?, veebiversioon (vaadatud 25.05.2014) (*inglise keeles*)
2. ↑  J. D. Boyd,The nerve supply of the branchial arch arteries in Vipera berus, J Anat. 1942 Aprill; 76(Pt 3): 249, 253, PMCID: PMC1252688, veebiversioon (vaadatud 13.05.2014) (inglise keeles)
3. ↑  Meeli Roosalu. "Inimese anatoomia", Kirjastus Koolibri, lk 158, 2010, ISBN 978-9985-0-2606-9.

Välislingid
-----------

* Common Carotid Artery (CCA), veebiversioon (vaadatud 25.05.2014) (*inglise keeles*)
* Mahindra Kumar Anand, Anand's Human Anatomy for Dental Students, 3. trükk, 2012, lk 350, Jaypee Brothers Medical Publishers, veebiversioon (vaadatud 25.05.2014) (*inglise keeles*)
*Mitte segi ajada Berliini puiesteega Unter den Linden.*

---

Wilhelm von Kaulbachi illustratsioon laulule
**"Under der linden"** on 13. sajandi algul kirjutatud keskülemsaksakeelne laul, mille autor on minnesinger Walther von der Vogelweide. Selle teemaks on tüdruku armukogemus vabas looduses oletatavasti kõrgemast soost armastajaga. 

Laulul on neli salmi ja kõik neli on olemas vaid kahes käsikirjas: Weingarteni laulukäsikirjas ja Manesse käsikirjas. Kummaski pole tekstiga koos kirja pandud laulu meloodiat, aga selle viisiks arvatakse olevat varasem anonüümse autori vanaprantsuskeelne laul "En mai au douz tens novels", mille viis sobib luuletuse meetrumiga.

Tõlked
------

"Under der linden" on Rein Sepa tõlkes (algussõnadega "Pärnapuu kõrval teisel pool nõmme") ilmunud "Keskaja ja vararenessansi kirjanduse antoloogias".

Olev Sau seade laulust neljale häälele on ilmunud käsikirjalises kogumikus "Laulud keskajast", seal on tõlkijaks märgitud E. Sepp.

Viited
------

1. ↑  Keskaja ja vararenessansi kirjanduse antoloogia. Tallinn, 1962. lk 226
2. ↑  Laulud keskajast. - Käsikirjade andmebaas. - Eesti Muusika Infokeskus

Välislingid
-----------

* "Under der linden" Manesse käsikirjas fo 130v (algusrida esimese veeru viimane rida)
* Under der linden. - LiederNet (laulu originaaltekst)
* Tekst ja viis andmebaasis Choral Public Domain Library
* Video: "Under der linden an der heide" Augsburg Early Music Ensemble esituses
**Maarja Nummert** (sündinud **Maarja Kannistu**; 24. aprillil 1944 Antsla vallas) on eesti arhitekt. 

Maarja Nummerti isa oli raamatupidaja ja ema õpetaja. Pere elas Lääne-Virumaal Malla mõisashäärberis, kus asunud 7-klassilises koolis töötas ema ning kus algas ka Maarja Nummerti koolitee. Seejärel õppis ta Kunda Keskkoolis. Isa innustusel kunstist ja arhitektuurist huvitatuna proovis ta 1962. aastal kunstiinstituuti astuda, kuid pääses sinna alles 1964. aastal.

Ta lõpetas Eesti Riikliku Kunstiinstituudi arhitektuuri erialal 1969. aastal ning suunati tööle Ehitusmaterjalide Tööstuse Ministeeriumi Spetsiaalkonstrueerimisbüroosse. 1975. aastast töötas Eesti Maaehitusprojektis, siis Humana Projektis ning alates 1999. aastast töötab OÜ-s Pikoprojekt. Ta on Eesti Arhitektide Liidu liige.

Maarja Nummert on projekteerinud eramuid, kortermaju, kauplusi, büroohooneid, kuid eelkõige on ta tuntud paljude koolimajade projekteerijana.

Uue hingamisega koolimajad
--------------------------

1980. aastatel võitsid auhindu tema projekteeritud koolimajad muu hulgas Ääsmäel, Noarootsis, Kolgal, Uhtnas, Orava, Pikevere, Oru, Valgjärve koolid, jne. mis eristusid selgelt selleaegsetest üldlevinud tüüpkoolidest. 

Hilisema aja töödest on silmapaistvamad Nissi Põhikool ja Käru Põhikool; Hageri Algkooli ja Aruküla Põhikooli juurdeehitused; Rapla Vesiroosi Gümnaasiumi, Tallinna Teeninduskooli, Tõnismäe Reaalkooli renoveerimine. Nendes kõigis on ta ka sisekujunduse autor. 

Ta on projekteerinud ka Tartu Salemi kiriku.

Maarja Nummerti loomingule on omased mängulisus, orgaanilisus, inim- ja loodussõbralikkus.[*viide?*]

Tunnustus
---------

* Eesti NSV riiklik preemia
* 1986 – Sirbi arhitektuuripreemia (maakoolihooned Kolgas ja Uhtnas)

Isiklikku
---------

Maarja Nummert on abielus, tal on kaks last. Tema õde oli disainer ja graafik Vaike Pääsuke.

Viited
------

1. ↑  Aime Ruubel. Lapsesõbralikud koolimajad. Nõukogude Õpetaja, nr 50, 12.12.1987 (Digaris).
2. ↑  "Läänemaa koolide jätkusuutlikkus" (PDF). TLÜ/Lääne Maavalitsuse haridus- ja kultuuriosakond. 13. detsember 2005. Vaadatud 14. märtsil 2014.[*alaline kõdulink*]
3. ↑  Sirbi laureaadid 1964 – 2019. Sirp, 09.01.2020.

Välislingid
-----------

* Pille Nagel. Orgaanilised puidust külakoolid. Ajakirja Ehitaja lisa "Puit ehituses". 2004. (PDF-fail)
**Magda Pihla** (aastani 1929 **Magda Römmer**, aastatel 1929–1937 **Magda Pits**, aastatel 1937–1953 **Magda Pihla**, aastatel 1953–1979 **Magda Mikkola**, aastast 1979 **Magda Easton**; 19. jaanuar (vkj)/ 1. veebruar 1908 Tallinn – 31. mai 1989 Toronto) oli eesti kirjanik, pedagoog ja harrastuskunstnik.

Ta sündis Tallinnas Rotermanni Tehaste möldri tütrena. Aastatel 1910–1915 elas ta koos vanematega Tambovi kubermangus. Ta on õppinud Järvakandi ministeeriumikoolis, Läänemaal Russalu algkoolis ja Harjumaal Nissi algkoolis. Aastatel 1922–1928 õppis ta Haapsalus Läänemaa Õpetajate Seminaris ja aastatel 1965–1966 Ontario kunstikolledžis.

Ta töötas aastatel 1928–1932 Hiiumaal ja aastatel 1940–1943 Pärnumaal Jõõpres algklasside õpetajana ja aastatel 1943–1944 Pärnus kooliinternaadi juhatajana.

Ta siirdus aastal 1944 Saksamaale, kus ta oli aastatel 1945–1950 Haunstetteni eesti algkoolis ja Augsburgi Eesti Gümnaasiumis õpetaja.

Elas aastast 1950 Kanadas, kus töötas mõned aastad eesti täienduskoolis õpetajana, oli laohoidja, kantseleiametnik ja aastast 1966 harrastuskunstnik. Ta oli Välismaise Eesti Kirjanike Liidu liige.

Looming
-------

Ta avaldas aastast 1934 ajakirjanduses artikleid ja lastejutte. Kirjutas muinasjutulise lastenäidendi "Emakese kirjulilleline põll" (1940). Tunnustuse võitis paariaastase tütarlapse elamusi esitav lastejuttude tsükkel "Rõõmuraasuke" (Geislingen 1947, Ajakiri Naisele 1944 nr 3–6, läti keeles 1959), järgnesid lasteraamatud "Õnneretsept" (Augsburg 1949), "Rõõmuraasukese kirjad" (Lund, 1952), "Eidetütar, taaditütar", "Küll on hea elada" (mõlemad New York 1961). Tema lastejuttudele on omane südamlik toon, hea keeleoskus ning rahvaluule elementide kasutamine. Rahvapärases keeles kirjutatud novellikogus "Ristunud saatused" (Toronto Orto 1955) käsitleb ta idülliliselt maaelu Eestis ja naiste kohanemisraskusi paguluses. Romaanis "Teed ja käijad" (Lund 1958) kirjeldab ta peategelasest kunstniku ja teiste elu ja sisselülitumist Kanada ühiskonda. Autobiograafilise koega romaanis "Naanu ema tütred" (Lund 1963) loob ta mällujääva pildi Eestist väljarännanud perekonna elust ja saatusest Venemaal.

Kirjandus
---------

* Eesti kirjanike leksikon. Eesti Raamat. Tallinn 2000

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Magda Pihla** |
**Mood** on ajakiri, mis hakkas ilmuma novembris 2009.

2009. aastal pärast ajakirja Stiil liitmist ajakirjaga Anne leidis endine Stiili peatoimetaja Kristi Pärn-Valdoja, et Eesti ajakirjaturul on tekkinud tühimik, ning täitis selle kirjastaja Tiiu Järviste abil moe- ja iluajakirjaga Mood.

Ajakirja autorite hulka kuulusid Ilona Martson, Ivo Nikkolo turundusjuht Mervi Lill, raadio- ja telesaatejuht Electra ning näitleja Kärt Kross. Plaadiarvustusi kirjutas Mart Juur ja ajakirja moetoimetaja oli Britt Samoson, kes jagas nii moesoovitusi kui ka illustreeris ajakirja.

2016. aasta suvel ostis ajakirja kirjastus Fookus Meedia ning alates septembrist 2016 asus ajakirja peatoimetajaks Marii Karell. Ajakiri sai värske kujunduse ja uue toimetuse. Moetoimetaja oli Anu Lensment, ilutoimetaja Stella K. Wadowsky ning disaini- ja reisitoimetaja Silvia Pärmann. Ajakirja kolumnist oli Marko Reikop. Uus toimetus suurendas ajakirja mahu 148 leheküljele ning ajakirja lisandus uue teemana disaini- ja sisustusteema. 

2017. aasta algusest ilmub paberajakiri kümme korda aastas. 2017. aasta maist teeb toimetus iga päev uuendatavat veebilehte Mood.ee, mis jagab oma lugejatega uudiseid moe-, ilu-, disaini-, kunsti- ja reisimaailmast. 

Ajakirjal on Facebookis üle 9000 jälgija (91% naised, üle 70% vanuses 18–44, üle 50% elab Tallinnas).

Viited
------

1. ↑  Poelettidele jõuab ajakiri Mood, Elu24
2. ↑  "Ajakirja reklaamiinfo". Originaali arhiivikoopia seisuga 13. juuni 2017. Vaadatud 2. juunil 2017.

Välislingid
-----------

* Ajakirja koduleht
* Ajakirja tutvustus
**Teo Saimre** (sündinud 15. mail 1945 Ulilas Tartumaal) on eesti majandusteadlane.

Elulugu
-------

Teo Saimre on Boris Saimre poeg.

Lõpetas 1964 Tartu 1. Keskkooli, 1969 Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI) majandusteaduskonna, majanduskandidaat (1975, TÜ), väitekiri "Reklaamitegevuse ning selle organisatsiooni ja juhtimise täiustamise teid Eesti NSV-s". Oli 1969–1988 TPI tööstuse juhtimise ja planeerimise kateedri assistent ja dotsent, 1988–1991 Tallinna Vanalinna Arenduskeskuse direktor, 1991–1995 AS TP Leasing ja AS Mater juhataja esimees, 1995–2005 Riikliku Autoregistrikeskuse direktori asetäitja, 2005– TTÜ Tallinna Kolledži ettevõtluse ja juhtimise lektoraadi dotsent. Õpetanud juhi tegevust, juhtimise aluseid, organiseerimist ja juhtimist, strateegilist juhtimist; koostanud õppevahendeid.

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkond: organiseerimine ja juhtimine. Olnud Euroopa sõiduki juhilubade ja juhieksamite komitee ekspert ning Euroopa sõidukite ja juhilubade infosüsteemi EUCARIS juhtgrupi liige, aastast 2007 INTERREG III B projekti "BaltMet Inno – Läänemere metropolide innovatsioonistrateegia" nõustava Tallinna turundusnõukogu liige.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Teoseid
-------

* Organisatsiooni- ja juhtimisprobleemid reklaamitöös. // III juhtimisprobleemide konv. Tallinn, 1972
* Organisatsiooni arengu suunamise võimaluste uurimine. Tallinn, 1979
* Regiooni arendamise probleeme (kaasautor P. Tang). // VII juhtimisprobleemide konv. Tallinn, 1985
* Juhtimispersonali arendamine majandusorganisatsioonides (kaasautor M. Tepp). Tallinn, 1988.

Kirjandus
---------

* Eesti majanduse biograafiline leksikon. Tallinn, 2000, 445
* Tallinna Polütehniline Instituut 1936–1986. Tallinn, 1986, 346–347.
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Avo Sõmer** (sündinud 1934 Tartus) on Eesti päritolu Ameerika Ühendriikide helilooja ja muusikateadlane.

Ta emigreerus koos vanematega Eestist 1944. aastal, esmalt Saksamaale ning seejärel Ameerika Ühendriikidesse.

Ta lõpetas Wayne State University Detroitis, kus keskendus koolimuusikale, klaverimängule ja kompositsioonile. 1957. aastal lõpetas ta magistriõpingud Michigani Ülikoolis tööga Claudio Monteverdi madrigalidest. 1963. aastal kaitses ta sealsamas doktoriväitekirja Johann Jakob Frobergeri klahvpillimuusikast.

Sõmer töötas aastast 1962 kuni pensionile jäämiseni 2000. aastal Connecticuti Ülikoolis.
Ta on tuntud 20. sajandi heliloojate, eriti Claude Debussy ja Eduard Tubina loomingut analüüsivate kirjutiste poolest.

Ta on mitmel korral esinenud loengute ja ettekannetega Eestis.

Viited
------

1. 1 2 3  Kaire Maimets, "Images: Rondes d'automne: Sõmeri ja Schenkeri teemadel", Sirp, 22. detsember 2000

Välislingid
-----------

* Kaire Maimets, "Images: Rondes d'automne: Sõmeri ja Schenkeri teemadel", Sirp, 22. detsember 2000
* Anneli Remme, "Debussy, Tubin, Ravi Shankar — Tähtis on elamus muusikast. Intervjuu muusikaprofessor Avo Sõmeriga", Teater. Muusika. Kino, veebruar 2001
Avotu iela asendikaart
**Avotu iela** või **Avoti** (tõlkes Allika tänav) on asum Lätis, Riia linna Latgale eeslinna osa pindalaga 1,815 km². Asub Maskavas forštatest põhjas, Grīziņkalnsist lõunas ja Centrsist idas. Asumis on 22 095 elanikku (2010). 

Üldiselt madala, kunagi soise ja allikarohke Avotu iela asumi kõrgeim koht asub Pērnavas iela piirkonnas ning ulatub 14 meetrit üle merepinna. Asumis asub 1936–1939 rajatud regulaarse planeeringuga Ziedoņdārzsi park. 

Asumi alad arvati Riia linna koosseisu 17. sajandil. Toona kavandasid rootslased Riia fortifikatsioonisüsteemide kaasajastamist ja seega oli kindluste jaoks vaja eeslinnade arvelt ruumi teha. Algul peeti piirkonda Maskavas forštate osaks.

Suurem ehitustegevus algas asumis 19. sajandi algul. Toona rajati sinna hulgaliselt puidust maju. Sajandivahetusel tekkis asumisse ka Popovi mõis. Elanike majade juures olid toona juurviljaaiad, piirkonnas oli palju linnutiike. Hiljem hakati asumisse ehitama kivimaju. Asumis on osa maju Riia kesklinnale omases juugendstiilis, millega kuuluvad UNESCO maailmapärandi nimistusse. Asumis domineerib siiski funktsionalism ning suurem osa selle aladest kuulub kaitstava ala puhvertsooni. Piirkonna tähtsaim ettevõte on olnud firma Russobalt aastal 1869 rajatud vagunitehas.

Avotu iela asumis asub Narvas iela (Narva tänav), lisaks asub seal Pērnavas iela (Pärnu tänava) lõunapoolne ots.

* Aastal 1901 valminud gaasihoidlaAastal 1901 valminud gaasihoidla
* Avotu iela tänavAvotu iela tänav
* Gaasihoidlate kompleksGaasihoidlate kompleks
* Krāsotāju ielaKrāsotāju iela
* Pļavas ielaPļavas iela
* Mūrnieku ielaMūrnieku iela
* Valmieras ielaValmieras iela

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Avotu iela** |

* asumi koduleht (*läti keeles*)
* Asum portaalis CitaRiga (*läti keeles*)

| * v
* r
Latgale eeslinna asumid |
| --- |
| 
Avotu iela **·**  Centrs **·**  Dārzciems **·**  Dārziņi **·**  Grīziņkalns **·**  Ķengarags **·**  Maskavas forštate **·**  Pļavnieki **·**  Rumbula **·**  Salas **·**  Šķirotava |
**Avo Viiol** (sündinud 5. augustil 1958) on eesti jurist ja endine Eesti Kultuurkapitali tegevjuht. 

Ta on lõpetanud Tartu Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna. 1980. aastate keskpaiku oli ta TRÜ poliitilise ökonoomia kateedri õpetaja ja ühtlasi aspirant ning ühiskonnateaduste kateedrite parteibüroo liige. 1990ndate algul kirjutas koos kaasautoritega mitu majandusõpikut. 

1995. aastal asus tööle Eesti Kultuurkapitali tegevjuhina. Aastatel 1999–2002 riisus ta ametiseisundit kuritarvitades Eesti Kultuurkapitalist 8 521 910 krooni. Väidetavalt olevat ta enamuse riisutud rahast kasiinodes maha mänginud. Riisumine tuli aga lõpuks ilmsiks ning 13. augustil 2002 võeti Viiol vahi alla. Avo Viioli süüasja tõttu astus kultuuriminister Signe Kivi ametist tagasi.

Tallinna linnakohus karistas Avo Viiolit 2003. aasta 7. jaanuaril lihtmenetluse korras suurriisumise ja ametialase võltsimise eest ametiseisundit kuritarvitades kahe aasta ja kaheksa kuulise vangistusega ning mõistis talt välja üle 8,5 miljoni krooni. Viiol vabanes vanglast ennetähtaegselt Tartu maakohtu otsuse järgi 2004. aasta veebruaris.

Pärast vanglast vabanemist asus Viiol elama Jõhvisse ning kirjutas raamatu "Liiga pikk elu" (2004). Vastavalt kohtu otsusele pidi Viiol kogu riisutud raha Kultuurkapitalile tagasi maksma. 2004.–2005. aastal maksis ta võlast 16 274 krooni, 2006. aastal 992 krooni, 2007. aastal 1655 krooni ja 2008. aastal 3470 krooni. 2009. ja 2010. aastal ei maksnud ta võlast tagasi mitte midagi. Kokku on ta nende andmete järgi tasunud 22 391 krooni, mis teeb aastas keskmiselt ligikaudu 3198,71 krooni. Selle järgi kulub tal võla tagasimaksmiseks kokku 2664 aastat. Justiitsminister Kristen Michal leidis, et Viioli juhtum riivab ühiskonna õiglustunnet, ning ta lubas selle arengul hoolikalt silma peal hoida.

Viiol tegutseb ettevõtjana. Talle kuulub osaühing Viru Äriteenindus.

8. märtsil 2019 esitas Eesti Kultuurkapital Viru Maakohtule avalduse Avo Viioli eraisiku pankroti väljakuulutamiseks ning 27. mail kuulutas kohus pankroti välja.

Viited
------

1. ↑  Tartu Riikliku Ülikooli struktuur ja isikkoosseis 1986/87
2. ↑  Igor Taro "Eks ta ongi tark mahhinaator" SL Õhtuleht, 16. august 2002
3. ↑  "Viiol hoiab töökohta saladuses"[*alaline kõdulink*] Delfi, 12. märts 2004
4. ↑  "Avo Viiol keeldus advokaadist" Eesti Päevaleht, 22. august 2002.
5. ↑  "Kultuuriminister Signe Kivi astub tagasi" Eesti Päevaleht, 15. august 2002
6. ↑  "Riisumine viis vanglasse" SL Õhtuleht, 23. oktoober 2007.
7. ↑  "Suurmängur taas vabaduses" SL Õhtuleht, 10. veebruar 2004.
8. ↑  "Viiol ei maksnud mullu riigile sentigi tagasi" Postimees, 8. jaanuar 2010
9. ↑  "Viiol pole ka tänavu hiigelvõlast sentigi tasunud" Postimees, 28. detsember 2010
10. ↑  "Kultuurkapital lubab Viioli lõpuks liistule tõmmata" Postimees, 16. mai 2011
11. ↑  "Miljonivõlgnik Avo Viiol on edukas ettevõtja" Postimees, 21. aprill 2011
12. ↑  "Kultuurkapital esitas avalduse Avo Viioli pankroti väljakuulutamiseks" Delfi, 11. märts 2019
13. ↑  "Kohus kuulutas välja kultuurkapitali raha raisanud Avo Viioli pankroti" ERR, 27. mai 2019
**Tarmo Pajusaar** (sündinud 9. aprillil 1969 Tallinnas) on eesti klarnetist, muusikateadlane ja helirežissöör. 

Ta õppis klarnetit Nõmme lastemuusikakoolis (Urmas Ojavee ja Villu Mustingu juhendamisel), lõpetas aastal 1987 klarneti erialal Tallinna Muusikakeskkooli ja aastal 1994 Eesti Muusikaakadeemia (Hannes Altrovi ja Vahur Vurmi klassis) ning on saanud samast õppeasutusest ka magistrikraadi muusikateaduse erialal (juhendaja Jaan Ross). Ta on õppinud Stockholmi Kuninglikus Tehnikaülikoolis muusikaakustikat (juhendaja Erik Jansson). 

Töötanud Eesti Riiklikus Sümfooniaorkestris ja Eesti Raadio orkestris, kuulunud NYYD Ensemble'i ja Ansambel U: algkoosseisu. Esinenud solisti ja ansamblistina projektiansamblites, esitanud mahukaid kavu nii nüüdis- kui ka klassikalisest muusikast.

Isiklikku
---------

Tema abikaasa on klaveriõpetaja ja helilooja Riine Pajusaar.

Kirjandus
---------

* *Eesti muusika biograafiline leksikon.* 2. köide: *N–Y.* Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2008, lk. 69.
20. saj alguse mehaaniline kassaaparaat
Tänapäevased elektroonilised kassaaparaadid
**Kassaaparaat** on seade tehingute registreerimiseks ja summade arvutamiseks kaubanduses ja teeninduses.

Esimese mehaanilise kassaaparaadi leiutasid vennad James ja John Ritty pärast Ameerika kodusõda. James Ritty oli kõrtsiomanik Ohios Daytonis ja tahtis takistada töötajaid, kes varastasid kõrtsi sissetulekut. Ritty Model 1 valmis 1879. aastal ja vennad patenteerisid selle 1883. Eeskuju võtsid leiutajad seadmelt, mis loendas aurulaeva propelleri pöördeid.

Esimesed mehaanilised kassaaparaadid olid ilma tšekiväljastusvõimaluseta. Kassiir pidi iga müügiga summad sisestama ning kui vajutati nuppu, siis kassa sahtel avanes ja kell helises, et omanik märkaks, et tehing toimus.

Peatselt hakkas kahe äri samaaegne majandamine Rittyle üle jõu käima ning ta müüs oma kassaaparaadiäri Jacob Eckertile Cincinnatist, kes oli portselani- ja klaasnõude müüja. Eckert asutas National Manufacturing Company. 1884 müüs Eckert firma John Pattersonile, kes nimetas selle ümber National Cash Register Companyks. Patterson parandas kassaaparaatide ehitust, lisades sinna rullpaberiprinteri, mis kirjutas aparaadiga tehtud tehingud üles. Sellest ajast on tuntud kassakviitung.

1906 leiutas Charles Kettering National Cash Register Company heaks töötades elektrimootoriga kassaaparaadi.
**Riigireform** on mõiste, mida kasutatakse riigi valitsemismudeli struktuursel muutmisel.

Riigireformid Eestis
--------------------

### Riigireform aastail 1934–1940

Reformi eesmärgiks oli Eesti Vabariigi ümberkujundamine riigiks, mida juhib rahva valitav riigipea tema poolt ametisse kutsutava valitsuse ning kahekojalise rahvaesinduse tasakaalustatud koostööl: põhimõtted, millele on rajatud Eesti Vabariigi 1938. aasta põhiseadus.

Rahvaesindust täiendati teise kojaga, kus olid kutsekodade kaudu kutsealade esindajad. Parteisid sel ajal ei tegutsenud, vältimaks Eesti muutumist välismaiste erakondade võitlusväljaks. Tulevikus oli valitsusel plaanis asutada paar-kolm parteid, mis oleksid välja kasvanud Eesti oludest ja Eesti kutsealade vajadustest.

Riigireformi peaideoloog oli Kaarel Eenpalu. 

Ideoloogiat iseloomustasid rahvusliku uhkuse arendamine (nimede eestistamine, Eesti lipu ja rahvariiete propageerimine) ning Eesti rahvaarvu suurendamine eestlaste iibe tõstmise propaganda ja eugeenika abil.

Võimaldamaks eri kutsealadele osavõttu riigi valitsemisest, asutati uusi kutsekodasid. 

Majandust arendas riik, laiendades kutseharidust ja asutades kutseõppeasutusi. Märksõnad olid riiklik reguleerimine ja kontroll, ratsionaliseerimine ja standardiseerimine.

1940 alanud Nõukogude okupatsiooni tõttu jäi riigireform lõpetamata.

### Riigireform alates 2017. aastast

2017. aasta kevadel kiitis Vabariigi Valitsus heaks riigireformi kava, mille prioriteet on viia läbi kohalike omavalitsuste olukorda parandav haldusreform, kaotada maavalitsused, viia pealinnast välja sobilikud töökohad ja luua riigimajad maakonnakeskustesse.

Riigireformi vajadust on rõhutanud mitmed ühiskondlikud organisatsioonid, muuhulgas on eraisikutena kutsunud riigireformiks üles mõttearendajad Ott Pärna ja Tanel Talve, Eesti Tööandjate Keskliit ja mõttekoda Praxis algatanud riigireformi radari.

18. mail 2018 asutasid 28 ettevõtjat Riigireformi Sihtasutuse, mis andis 21. novembril 2018 parlamendierakondade juhtidele üle riigireformi kontseptsiooni, mille elluviimiseks kulub eelduslikult 10 aastat.

Vaata ka
--------

* Agronoomide Koda
* Arstide Koda
* Põllutöökoda
* Rahvuskogu
* Vaikiv ajastu

Viited
------

1. ↑  Vabariigi Valitsus. "Riigireform". Originaali arhiivikoopia seisuga 16. juuni 2018.
2. ↑  Ott Pärna ja Tanel Talve. "Riigireform".
3. ↑  Praxis. "Riigireformi radar".
4. ↑  Riigireformi SA
5. ↑  Jüri Raidla: "Milleks riigireform?" Äripäev, 22. november 2018
Elamu, kus 1919–1929 asus riigivanema residents
Riigivanema residents
**Riigivanema maja** on hoone, mis asub Tallinnas Toompeal aadressil Lossi plats 7.

Aastatel 1919–1929 asus hoones Eesti Vabariigi riigivanema ametielamu. 1934. aastal võttis maja üle Kohtuministeerium.

Tänapäeval asub hoones Saksa suursaadiku residents.

Elamu on arvele võetud ehitis- ja ajaloomälestisena.

Galerii
-------

* Riigivanema maja, Lossi plats 7 / Pikk jalg 11 1927. aastalRiigivanema maja, Lossi plats 7 / Pikk jalg 11 1927. aastal
* Lossi plats 7 / Pikk jalg 11 1980. aastalLossi plats 7 / Pikk jalg 11 1980. aastal
* Lossi plats 7 / Pikk jalg 11 1982. aastalLossi plats 7 / Pikk jalg 11 1982. aastal
* Saksa suursaadiku residents, Lossi plats 7 / Pikk jalg 11 2018. aastalSaksa suursaadiku residents, Lossi plats 7 / Pikk jalg 11 2018. aastal

Viited
------

1. 1 2  Riigivanema maja kultuurimälestiste riiklikus registris

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Riigivanema maja** |