recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib Oonurme mõisast Iisaku kihelkonnas; Kadrina kihelkonna mõisa kohta vaata Oonurme mõis (Kadrina).* |

---

**Oonurme mõis** (saksa keeles *Onorm*) oli Iisaku kihelkonnas Virumaal. tänapäeva Oonurme külas Alutaguse vallas Ida-Viru maakonnas.

Mõis rajati 17. sajandi lõpul Moora mõisast eraldatud alast.

Viited
------

1. ↑  Oonurme mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris
2. ↑   (vaadatud 22.03.2016)
3. ↑  Oonurme ms, www.eki.ee
4. ↑  Oonurme mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris (vaadatud 22.03.2016)

Välislingid
-----------

* Oonurme mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris
* Oonurme mõis (Iisaku khk), Kinnistute register

Iisaku kirik
Iisaku kihelkond

**Kirik**: Iisaku  

**Mõisad**: Iisaku kirikumõis | Iisaku mõis | Kauksi mõis | Luiska mõis | Oonurme mõis | Permisküla mõis | Pootsiku mõis | Puhatu mõis | Rannapungerja mõis | Tagajõe mõis | Tudulinna mõis | Tuusna mõis | Tärivere mõis | Uhe mõis | Väike-Pungerja mõis
Justin Braun, 2023
**Justin Timothy Braun** (sündinud 10. veebruaril 1987 Saint Paulis Minnesotas) on USA jäähokimängija, kes mängib kaitsjana NHL-i klubis Philadelphia Flyers.

Aastatel 2006–2010 mängis Braun Amhersti Massachusettsi Ülikooli jäähokimeeskonnas.

2007. aastal valis San Jose Sharks ta NHL-i *draft* '​is 201. valikuna. NHL-is debüteeris ta Sharksi meeskonnas 26. novembril 2010 mängus Vancouver Canucksi vastu. Esimese värava lõi ta liigas sama aasta 2. detsembril mängus Ottawa Senatorsi vastu. Hooajal 2010–11 sai ta mõnevõrra enam mänguaega American Hockey League'is mängivas San Jose Sharksi noorteklubis Worcester Sharks ning valiti 2011. aastal ka AHL-i tähtede mängule.

Sharksi meeskonnas mängis Braun kokku üheksal hooajal ja jäi vaid ühel hooajal klubiga väljalangemismängudest välja. Parimaks tulemuseks oli Stanley karikavõistluste finaali jõudmine hooajal 2015–16; finaalseerias kaotati Pittsburgh Penguinsile mängudega 2:4. Tema kõige resultatiivseim põhihooaeg oli 2017–18 (5+28). Väljalangemismängudes oli ta kõige resultatiivseim 2015–16 (2+5). Hooaja 2012–13 alguses toimunud NHL-i tööseisaku ajal mängis Braun Soome kõrgliiga klubis Tappara.

2019. aasta juunis müüdi Brauni mängijaõigused Philadelphia Flyersile. 2022. aasta märtsis kaubeldi ta Flyersist New York Rangersi. 2022. aasta juulis naasis Braun Flyersi, kellega sõlmis üheaastase lepingu.

USA jäähokikoondise koosseisus osales Braun 2012. aasta maailmameistrivõistlustel.

Viited
------

1. ↑   (vaadatud 19.10.2021)
2. ↑  "Flyers acquire D Justin Braun from San Jose". nhl.com. 18.6.2019. Vaadatud 19.10.2021
3. ↑  "Flyers' Justin Braun traded to Rangers for 2023 third-round draft pick". theathletic.com. 21.3.2022. Vaadatud 4.4.2022
4. ↑  "Flyers sign Justin Braun to one-year contract". Philadelphia Flyers. 13. juuli 2022. Vaadatud 13. juulil 2022.

Välislingid
-----------

* Justin Braun NHL.com lehel
* Justin Braun hockeydb.com lehel

| * v
* r
Philadelphia Flyers |
| --- |
| 
**Väravavahid**: Carter Hart **·** Felix Sandström |
| 
**Kaitsjad**: Justin Braun **·** Tony DeAngelo **·** Ryan Ellis **·** Ivan Provorov **·** Rasmus Ristolainen **·** Travis Sanheim **·** Nick Seeler **·** Cam York **·** Jegor Zamula |
| 
**Ründajad**: Wade Allison **·** Cam Atkinson **·** Kieffer Bellows **·** Noah Cates **·** Sean Couturier **·** Nicolas Deslauriers **·** Elliot Desnoyers **·** Joel Farabee **·** Tyson Foerster **·** Morgan Frost **·** Kevin Hayes **·** Travis Konecny **·** Tanner Laczynski **·** Scott Laughton **·** Brendan Lemieux **·** Owen Tippett **·** James van Riemsdyk |
Alli-Vadi ühe numbri afišš
**Aleksandr Aleksejevitš Vadimov-Markellov** (vene keeles Александр Алексеевич Вадимов-Маркеллов; sünninimi **Aleksandr Aleksejevitš Markellov**; varasem esinejanimi **Aleksandr Vadimov**; hilisem esinejanimi **Alli-Vad** (Алли-Вад); 30. juuni (vkj 17. juuni) 1895 Podvjazje, Nižni Novgorodi kubermang – 5. märts 1967 Moskva) oli Nõukogude Liidu mustkunstnik ja literaat. 

Vadimov-Markellov sündis mõisavalitseja perekonnas. Õppis 1927. aastal mustkunsti Berliinis Maagiliste Kunstide Akadeemias. Naasnud Nõukogude Liitu, hakkas esinema esinejanime Alli-Vad all. Ta töötas tsirkuses kuni pensionile minekuni 1956. aastal. Kirjutas pensionipõlves mitu raamatut mustkunstist.

Teosed
------

* А. А. Вадимов «Фокусы на клубной сцене». Профиздат. 1959 г.
* А. А. Вадимов(Алли-Вад) "Искусство фокуса". Издательство Искусство Москва. 1959 г.
* Вадимов А.А. Тривас М.А. От магов древности до иллюзионистов наших дней. М.: Искусство, 1966 (308 lk); täiendatud trükk 1979 (271 lk)

#### Tõlked eesti keelde

* A. Vadimov, M. Trivas. "Muistsetest maagidest tänapäeva illusionistideni". Eesti Raamat: Tallinn, 1971 (290 lk)

Välislingid
-----------

* Aleksandr Vadimov – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Вадимов-Маркеллов Александр Алексеевич. magicpedia.ru
Seitse maailmaimet 16. saj Hollandi kunstniku Maarten van Heemskercki koloreeritud gravüüridel
**Seitse maailmaimet**, täpsemalt **vanaaja seitse maailmaimet** olid antiikajal (alates 3. sajandist eKr) välja valitud seitse maailma ehituskunsti ja skulptuuri tippsaavutust.Nendel piltidel ei ole täpsustatud täpselt kuidas oli sel ajal

Maailmaimede nimekirju on olnud erinevaid. Esimese seitsme maailmaime nimekirja koostas vanakreeka õpetlane Kallimachos Aleksandria Museionis. See ei ole aga säilinud ja ei ole teada, kas see on samasugune, nagu meie seda tunneme. Vanim säilinud seitsme maailmaime nimekiri on säilinud ühes raidkirjas, mis pärineb 2. sajandist eKr ja mille on üles tähendanud kreeklane Antipatros Sidonist:

"Nägin su müüre, suur Babülon, laiu, et vankriga sõida, näinud olen ka Zeusi Olümpia külas, vaadanud Babüloni rippuvaid aedu ja Heliose tohutut kolossi, ja püramiidi, mille loonud kestev raske vaev, tunnen Mausolose hiigelhauakambrit. (...) Ent kui ma nägin Artemisele pühendatud pühakoda, mille katus pilvi riivab, siis kahvatas ta kõrval kõik, sest väljaspool Olümpost ei kohta päike kuskil sellist ilu."

Sellest lähtudes on kõige sagedamini vanaaja seitsme maailmaime hulka arvatud 

* Cheopsi püramiid Egiptuses,
* Semiramise rippaiad Babülonis,
* Artemise tempel Ephesoses,
* Zeusi kuju Olümpias,
* Halikarnassose mausoleum,
* Rhodose koloss ja
* Pharose tuletorn (Aleksandria sadamas).

Neist on säilinud ainult Cheopsi püramiid.

Kirjandus
---------

* Aleksandra Neihardt, Irina Šišova. *Vanaaja seitse maailmaimet*, Tallinn 1969.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Seitse maailmaimet** |

| * v
* r
Seitse maailmaimet |
| --- |
| 

* Cheopsi püramiid Gizas
* Semiramise rippaiad
* Zeusi kuju Olümpias
* Artemise tempel Ephesoses
* Halikarnassose mausoleum
* Rhodose koloss
* Pharose tuletorn

 |

tere
Baloži raudteepeatus
**Baloži raudteepeatus** on raudteepeatus Riia–Jelgava raudteeliinil Olaine piirkonnas Olaine vallas Stūnīši külas. Peatus on nime saanud nelja kilomeetri kaugusel asuva Baloži linna järgi.

Iga päev peatub seal 36 reisirongi, tööpäeviti 45. Peatus asub Riia raudteejaamast 12,8 km kaugusel. Piletihinnalt kuulub peatus A-tsooni.

Peatus rajati 1907. aastal ja algselt kandis see nime *Rolbušas platforma*. Esimese maailmasõja ajal algas sealt Daugava suunas viiv kitsarööpmeline raudtee. Sel ajal hakkas peatus kandma *Dzeņi* nime. 1950. aastatel sai peatusest raudteejaam; sealt algas Baloži turbavabrikusse viiv kitsarööpmeline raudtee. Sel ajal rajati ka silikaattellistest jaamahoone, mis on tänapäeval kasutusel eluhooonena. Aastal 2003 demonteeriti kitsarööpmeline raudtee ja jaamast sai peatus.

* KäimlaKäimla
* VeetornVeetorn

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 20. november 2014. Vaadatud 22. juunil 2016.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
2. ↑
3. ↑  T. Altbergs, K. Augustāne, I. Pētersone. Dzelzceļi Latvijā. R: Jumava, 2009, 44. lk.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Baloži raudteepeatus** |

* Infot peatuse kohta; fotod (*vene keeles*)
* Peatus vanal kaardil

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Eelnev peatus** |  **Raudteepeatus liinil Riia-Jelgava** | **Järgnev peatus** |
|  Tīraine |  **Baloži** | Jaunolaine  |
**Kremenets** (ukraina Кременець, poola Krzemieniec) on oblastilise alluvusega linn Ukrainas Ternopili oblastis, Kremenetsi rajooni halduskeskus. Kremenets asub Ternopilist umbes 64 km põhjas.

Kremenetsi on esmamainitud 1064. aastal, Magdeburgi linnaõigused sai 1431. aastal. 4. aprillil 1536 andis Leedu suurvürstiriigi suurvürst ja Poola kuningriigi kuningas Zygmunt I Kremenetsi lossi koos lähedalasuvate küladega üle oma naisele Bona Sforzale, kelle valduses see oli aastatel 1536–1556. Teise Poola jagamise tulemusel läks Kremenets 1793. aastal Venemaa Keisririigi võimu alla. 1921–1939 oli linn Poola koosseisus. See oli linnaosa linn aastal poola Volõõnia vojevoodkond. 1938. aastal elasid Kremenets 40% ukrainlased, 31% juudid, 25% poolakad ja 4% venelased. Pärast Saksamaa ja NSV Liidu rünnakut Poolale annekteeris Kremenets Nõukogude Liidu poolt ja liideti Nõukogude Liiduga. Linna elanikud, sageli poolakad, küüditati Siberisse. Aastatel 1941-1944 okupeerisid selle sakslased, peaaegu kõik linnast pärit juudid mõrvati. Alates 1945. aastast kuulus see NSV Liidule, pärast NSVL-i piiride muutmise lepingu allkirjastamist Poolaga tõrjuti poolakad pärast 1945. aastat Poola uutele piiridele. Alates 1991. aastast kuulub linn Iseseisva Ukraina koosseisu. 

Ukraina 2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Kremenetsi elanikest ukrainlasi 96,45%, venelasi 2,50%, poolakaid 0,52% ja valgevenelasi 0,21%.

Viited
------

1. ↑  Кременец Etnotur
2. ↑  Національний склад міст Datatowel.in.ua
Hanna Maljar (2020)
**Hanna Maljar** (ukraina keeles *Ганна Василівна Маляр*; sündinud 28. juulil 1978 Kiievis) on Ukraina jurist ja koolitaja. Ta oli alates 4. augustist 2021 kuni 18. septembrini 2023 üks mitmest Ukraina asekaitseministrist.

Ta sündis aastal 1978 Kiievis. Ta lõpetas aastal 2000 Kiievi rahvusvahelise keeleteaduse ja õiguse instituudi (Міжнародний інститут лінгвістики й права). Aastast 2007 sai ta õiguse tegutseda advokaadina. Aastal 2010 sai tast õigusteaduse kandidaat.

Aastal 2010 töötas ta Riigi Tolliuuringute Instituudis õigusosakonna juhataja asetäitjana.

Aastatel 2013–2020 õpetas ta Ukraina riiklikus kohtunike koolis kriminaalõiguse kvalifikatsiooni agressioonisõja ja muude sõjapiirkondades toime pandud kuritegude kohta.

Aastast 2020 on ta Ülemraada riikliku julgeoleku-, kaitse- ja luurekomitee vabakutseline konsultant.

Ta määrati 4. augustil 2021 Ukraina asekaitseministriks.

Neljandal kuul pärast Venemaa sissetungi Ukrainasse teatas ta, et Vene väed ja tulejõud ületasid Ukraina vägesid umbes kümnekordselt. Umbes 7. juulil 2022 teatas ta, et kohustuslikku ajateenistust naistele sel ajal ei ole vaja kehtestada ning seni on vabatahtlikult teenistusse astunud ligikaudu 1000 naist.

Isiklikku
---------

Ta on abielus ja poja ema.

Ta on rohkem kui 40 teadustöö autor. Ta on töötanud välja Krimmi okupeerimise ja Donbassi sõja sündmuste õigusliku hindamise kontseptsiooni, mida kasutatakse uurimis- ja kohtupraktikas.

Viited
------

1. ↑  "Ukraine dismisses six deputy defence ministers in reshuffle at ministry". *Reuters* (inglise). 18. september 2023. Vaadatud 18. septembril 2023.
**Artur Konontšuk** (sündinud 9. mail 2000 Pärnus) on Eesti profikorvpallur.

Klubikarjäär
------------

Artur Konontšuk alustas korvpalli mängimist Paikuse Spordikeskuses.

Hooajal 2014–2015 mängis Konontšuk klubis Pärnu Mets/KK Paulus, hooajal 2016–2017 esindas KK Kadrina Karud (Meeste II liiga). Järgmisel hooajal võistles ta klubide Pärnu Sadam ning KK Paulus/Pärnu Mets (II liiga) eest. Seejärel tegi ta 2018–2019 Tšehhis eduka hooaja, tulles Get Better Academy võistkonna koosseisus nii Tšehhi esiliiga kui ka U19 vanuseklassi meistriks.

2019. aastal siirdus Konontšuk Southern Mississippi Ülikooli võistkonda Southern Mississippi Golden Eagles, mis kuulub NCAA USA konverentsi (Conference USA). Hooajal 2019–2020 olid keskmised tulemused mängu kohta 6,7 punkti; 3,6 lauapalli, 1,0 resultatiivset söötu, 26,3 mänguminutit. Võistkonnas mängis ta 2021. aastani, mil vigastas põlve.

Hooajal 2021–2022 mängis Konontšuk taas Pärnu Sadama meeskonnas, mille ridades tuli Eesti meistriks. Järgmisel hooajal esindas ta BC Kalev/Cramo võistkonda, mille koosseisus tuli taas Eesti meistriks (mängudes keskmiselt 9,4 p; 4,9 lp. 1,9 rs). Kalev/Cramoga jõudis ta FIBA ​​Europe Cupi play-off mängudele ja oli veerandfinaalide esimesel mängul parimate näitajatega mängija (efektiivsuse näitaja 29, 22 punkti, 10 lauapalli). Märtsis 2023 valiti ta FIBA ​​Europe Cupi MVP-ks.

Juulis 2023 sõlmis Artur Konontšuk lepingu Hispaania kõrgliigameeskonna Covirán Granadaga (hooajal 2022–2023 sai Hispaania liigas 16. koha).

Koondisemängud
--------------

Konontšuk on mänginud Eesti noortekoondises U18 vanuseklassis.
Konontšuk debüteeris Eesti rahvuskoondises 11. novembril 2022 FIBA ​​korvpalli MM-valikmängus Rootsi vastu (14 p. 7 lp. 2 rs. +14), mis kaotati 82:87.

Viited
------

1. ↑  Sõbrapäeva korvpalliturniir. Paikuse Postipaun. 2017.
2. ↑  Pärnu korvpallitiim palkas USA ülikoolist aastaks kodumaale naasnud kasvandiku. sport.delfi.ee, 17. august 2021.
3. ↑  Quarter-Finals First Leg Top Performers: Konontsuk ... fiba.basketball/europecup/22-23/, 9. märts 2023.
4. ↑  Konontsuk collects FIBA Europe Cup MVP award for March. fiba.basketball/europecup/22-23/, 31. märts 2023.
5. ↑  Artur Konontšuk siirdub Kalev/Cramost Hispaania kõrgliigasse. sport.delfi.ee 20. juuli 2023.
6. ↑  "Tellistega" mängu alustanud Artur Konontšuk: mis viskel öeldakse? korvpall24.ee, 12. november 2022.

Välislingid
-----------

* Artur Konontšuk. Basketball Player - Proballers.
* Artur Konontšuk. basketball.eurobasket.com.
* Konontšuk ülikoolist ja korvpallist USAs: Elu nagu filmis. Pärnu Postimees, 24 märts 2020.
* BC Kalev/Cramo sõlmis 1+1 lepingu Artur Konontšukiga. bckalev.ee.
* Video: Artur Konontšuk valiti FIBA Europe Cup märtsikuu parimaks! sport.tv3.ee, 31. märts 2023.
* Konontšuk: sõuame selle pundiga kaugele. sport.err.ee, 15. august 2023.
Kristjan Kask 2018. aastal Tallinna Ülikoolis.
Kristjan Kask räägib proovieksperimendi vajadusest ja järeleksperimendi kasulikkusest
**Kristjan Kask** (sündinud 6. veebruaril 1980) on eesti õiguspsühholoog.

Ta lõpetas aastal 2002 Tartu Ülikooli psühholoogia erialal bakalaureusena. Aastal 2005 lõpetas ta Tartu Ülikooli psühholoogia erialal magistrina. Aastal 2008 kaitses ta Leicesteri Ülikoolis doktorikraadi õiguspsühholoogia alal.

Tema teadustöö põhisuund on psühholoogia, täpsemalt lapstunnistajad, uuriv intervjueerimine, isikute identifitseerimine.

Kristjan Kasel on kliinilise psühholoogi ning täiskasvanute koolitaja kutsetunnistus. On õpetanud pedagooge, samuti korraldanud küsitlemise koolitusi.

Publikatsioonid
---------------

* Kui seinad räägiksid: küsitlemise kunst (2020), kirjastus Argo

Tunnustus
---------

2013. aastal kevadsemestri parim loeng Tartu Ülikooli õigusteaduskonna Tallinna osas koos lektor Anna Markinaga loengu „Kriminoloogia ja õiguspsühholoogia eriseminar" eest

2007. aastal II koht Justiitsministeeriumi kriminaal- ja karistusõiguse üliõpilaste teadustööde konkursil

Viited
------

1. ↑  "Kristjan Kask". *Tartu Ülikool*. Vaadatud 14.03.2021.[*alaline kõdulink*]

Välislingid
-----------

* Kristjan Kask, ETIS
**Otepää vald** oli vald Kirde-Valgamaal. Piirnes põhjas Palupera vallaga, kirdes Põlvamaa Valgjärve vallaga, idas Põlvamaa Kanepi vallaga, lõunas Võrumaa Urvaste vallaga, edelas Valgamaa Sangaste vallaga ja läänes sama maakonna Puka vallaga.

Vallavanem oli 2017. aastani Kalev Laul.

Ajalugu
-------

Vald moodustati 1999. aastal Otepää linna ja Pühajärve valla ühinemisel. 2017. aastal moodustati Otepää ja Sangaste valla ning Palupera ja Puka valla osade ühinemisel uus Otepää vald.

Asustus
-------

Otepää vallas olid Otepää linn ja 21 küla. 1. jaanuari 2004 seisuga oli Otepää vallas 4329 elanikku, neist mehi 2038 (47%) ja naisi 2291 (53%).

Valla külad olid Arula, Ilmjärve, Kassiratta, Kastolatsi, Kaurutootsi, Koigu, Kääriku, Mägestiku, Mäha, Märdi, Nüpli, Otepää küla, Pedajamäe, Pilkuse, Pühajärve, Raudsepa, Sihva, Truuta, Tõutsi, Vana-Otepää ja Vidrike.

Loodus
------

Paiknes Otepää kõrgustikul. Valla alale jäi mitu kõrgendikku nagu näiteks Väike Munamägi ja Harimägi, ala järvedest on tuntuim Pühajärv.

Vaata ka
--------

* Otepää Linnaraamatukogu
* Pühajärve raamatukogu

Viited
------

1. ↑  Maakatastri statistika, vaadatud 23.03.2020.
2. ↑  Statistikaamet, vaadatud 30.05.2017.
3. ↑  Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator
**Pi-hole** on Linuxipõhine reklaamide ja Interneti jälgijate blokeeriv rakendus, mis toimib DNS uhteserverina ja valikuliselt ka DHCP serverina.

See on mõeldud kasutamiseks abiseadmetel, millel on internetiühendus, peamiselt Raspberry Pi, aga töötab ka teistel Linux OS seadmetel, kaasa arvatud pilves.

Pi-hole suudab blokeerida tavalisi internetilehtedel olevaid reklaame, aga ka nutitelerite ja nutitelefonidel kuvatavaid reklaame.

Ajalugu
-------

Pi-Hole projekt loodi Jacob Salmela poolt vabavarana mõeldud alternatiivina AdTrapile aastal 2014.

Olemus
------

Pi-Hole kasutab FTLDNS (muudetud dnsmasq versioon), cURL, lighttpd, PHP ja AdminLTE töölauarakendust, et blokeerida teadaolevalt jälgimiseks või reklaamimiseks mõeldud DNS päringuid. Pi-Hole rakendus toimib DNS serverina privaatvõrgu jaoks, mis asendab olemasoleva muu seadme või Interneti tarnija DNS serveri. Blokeeritavate domeenide ja reklaamide nimekiri on rakendusel vaikimisi kaasas ning seda on võimalik kasutajal veelgi seadistada, misjärel Pi-Hole võrdleb väljaminevaid DNS päringuid. Kui päring on nimekirjas või kasutaja kasutajadefineeritud loendis, siis Pi-Hole peatab päringu ning vastab päringu teinud seadmele fiktiivse aadressiga.

Kuna Pi-Hole töötab võrgutasandil, siis see suudab blokeerida nii tavalisi internetibrauserist tehtud reklaamipäringuid, aga ka muudest allikatest ja seadmetest, näiteks Android, iOS ja nutitelerid.

Pi-Hole oskab domeene blokeerida ilma ruuteris DNS filtrit seadistamata, kuna see kasutab virtuaalse privaatvõrgu teenuseid. Kõik seadmed, mis ühilduvad klassikaliste VPN'idega, ühilduvad ka Pi-Hole'iga ilma DNS serverit seadistamata.

Kuna kasutaja saab seadistada enda musta registri, saab ka blokeerida seadmeid tervest veebilehtedest. Sarnaselt kui Pi-Hole'is on vaikimisi mõni domeen blokeeritud, saab kasutaja seda käsitsi lubada, näiteks juhul kui veebilehe peafunktsioonid on häiritud blokeerimise tõttu.

Erinevus teistest reklaamiblokeerijatest
----------------------------------------

Teised reklaamiblokeerijad toimivad tavaliselt ainult selles kindlas veebibrauseris, kuhu nad on installeeritud, kui Pi-Hole on sarnane võrgu tulemüürile ning kaitseb kõiki seadmeid, mis on sellega ühendatud.

Viited
------

1. 1 2
2. 1 2
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑
7. 1 2 3
8. ↑
9. ↑
10. ↑
11. ↑
**Ivo Juul** (sündinud 12. augustil 1939) on eesti tšellist ja muusikapedagoog.

1958. aastal lõpetas ta Tallinna 10. Keskkooli. Samal aastal lõpetas ka Tallinna Muusikakooli tšello eriala.

1963. aastal lõpetas Tallinna Riikliku Konservatooriumi August Karjuse tšelloklassi ja jätkas tšelloõpinguid Moskva Konservatooriumi aspirantuuris, mille lõpetas 1966 (juhendaja Sergei Širinski).

1971. aastast mängis tšellot Estonia teatri orkestris, 1978. aastast tšellorühma kontsertmeister. 

Aastatel 1966–1978 oli ta Tallinna Riikliku Konservatooriumi tšello õppejõud. Tema õpilasi on Aare Tammesalu ja Lembi Mets.

Töötab Võru Muusikakooli tšelloõpetajana.

Tunnustus
---------

* 1981 – Eesti NSV teeneline kunstnik

Isiklikku
---------

Tema vend Jaanus Juul oli pianist ja helilooja.

Viited
------

1. ↑  "Tallinna Nõmme Gümnaasiumi vilistlased". Originaali arhiivikoopia seisuga 29. juuni 2016. Vaadatud 24. oktoobril 2016.
2. ↑  "Georg Otsa nimelise Tallinna Muusikakooli vilistlased". Originaali arhiivikoopia seisuga 17. oktoober 2016. Vaadatud 24. oktoobril 2016.
3. ↑  Eesti Muusikaakadeemia 80[*alaline kõdulink*]
4. ↑  Eesti muusika biograafiline leksikon. Tallinn: Valgus, 1990, lk 59
5. ↑  Võru Muusikakool. Inimesed

Välislingid
-----------

* Rahvusarhiivi fotode andmebaas. II vabariiklikul interpreetide konkursil esimese koha saavutanud tšellist Ivo Juul (1969)
* Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Juul, Ivo, Eesti NSV teeneline kunstnik, RAT "Estonia" tšellorühma kontsertmeister (1981)
Johann Christian Moier, 1827
**Johann Christian Moier** (10. märts 1786 Tallinn – 1. aprill 1858 Bunino) oli baltisaksa arstiteadlane.

Johann Christian Moier oli vaimuliku poeg. Ta õppis Tartu Ülikoolis 1803–05, tudeeris ka Göttingeni ja Padua ülikoolis.

Ta töötas 1814–1836 Tartu Ülikoolis kirurgia professorina. 1817–1830 oli Moier neljal korral lühikest aega Tartu Ülikooli arstiteaduskonna dekaan. Ta oli 1834–1836 Tartu Ülikooli rektor. Seejärel kolis Moier oma valdustesse Orjoli kubermangus Buninos, kuhu jäi elama surmani.

Tema õpilaste hulka kuulusid Nikolai Pirogov, Vladimir Dal, Fjodor Inozemtsev ja Aleksei Filomafitski. Pirogov võttis temalt üle kirurgia õppetooli juhtimise.

14. juulil 1814 abiellus Moier Maria Protassovaga, kes oli Vassili Žukovski õetütar. Moier õpetas oma naiselegi arstiteadust ja see käis Tartu naistevanglas vange ravimas. Abielust sündis pärast mitu aastat kestnud abielu tütar Jekaterina. 18. märtsil 1823 sündis neil surnud poeg ja ka ema suri samal päeval.

Viited
------

1. ↑   TÜ õppejõud kuni 1918. Üliõpilased kuni 1918

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Friedrich Wilhelm von Parrot (1831–1834; 1830–1831 prorektorina)** | **Tartu ülikooli rektor Johann Christian Moier**1834–1836 | Järgnev**Christian Friedrich Neue (1836–1839)** |
Männikjärve raba
Männikjärve raba laudtee ja vaatetorn (kevad 2023)
Droonivideo Endla looduskaitsealast 2023. aasta kevadel
**Endla looduskaitseala** on kaitseala Pandivere kõrgustiku lõunaosas. Kaitseala piirneb kolme maakonnaga: Järva- (Järva vald), Jõgeva- (Jõgeva ja Põltsamaa vald) ja Lääne-Virumaa (Väike-Maarja vald). Kaitseala suurus on 10 110 hektarit.

Piirkonda hakati kaitse alla võtma 1980. aastal, kui loodi kohaliku tähtsusega Norra allikate ja Endla soo kaitseala, millest 1981. aastast moodustati Endla-Oostriku sookaitseala. 1985. aastal loodi sookaitseala ja Tooma Soojaama baasil Endla riiklik looduskaitseala iseloomulike sooalade ja Pandivere kõrgustiku karstiallikate kaitsmiseks. Kaitse rõhuasetus on ka looduskaitsealaks reorganiseeritud maa-alal samasugune.

Kaitsealal asub palju jäänukjärvi, millest suurim on Endla Sinijärv. Ühed tähtsaimad kaitseala objektid on rabad: Endla raba, Oostriku soo, Rummallika raba, Kanamatsi raba, Linnusaare raba, Kaasikjärve raba, Männikjärve raba, Toodiksaare raba ja Punaraba. Turbakihi paksus võib ulatuda kuni 8 meetrini. Linnusaare raba on loodusreservaat.

Kaitseala territooriumil pesitseb umbes 180 liiki linde, 42 liiki imetajaid, taimeliike on sealt leitud umbes 450.

Aastast 1997 kuulub Endla looduskaitseala Ramsari-alade nimekirja.

Vööndid
-------

Kaitseala vööndeid:

* Järvealuse piiranguvööönd
* Piibe piiranguvöönd
* Linnusaare loodusreservaat
* ...

* Männikjärve rabaMännikjärve raba
* Kaasikjärve rabaKaasikjärve raba
* Endla järvEndla järv
* Sopa allikasSopa allikas
* Sopa allikasSopa allikas
* Vaade Männikjärve raba tornistVaade Männikjärve raba tornist
* Üks Metsanurga allikatestÜks Metsanurga allikatest
* Oostriku jõgi talvelOostriku jõgi talvel
* Põltsamaa jõgi Endla looduskaitsealalPõltsamaa jõgi Endla looduskaitsealal
* Vilbaste siniallikas talvelVilbaste siniallikas talvel
* 
* Purskav allikasPurskav allikas
*

Viited
------

1. ↑
2. ↑  Endla looduskaitseala keskkonnaportaalis (vaadatud 08.04.2018)

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Endla looduskaitseala** |

* Endla looduskaitseala Eesti kaitsealade kodulehel
* Endla looduskaitseala kaitse-eeskiri
**Šabany** (vene keeles *Šabanõ*, transkribeerituna **Šabanõ**) on Minski linnaosa, mis asub linna kaguosas Zavodski rajooni territooriumil. Linnaosa jääb väljapoole Minski ringteed.

Linnaosa on osaliselt tööstusrajoon, osaliselt aga korterelamute rajoon. Sinna rajati aastal 1965 Minski heitveepuhastusjaam, seal on ka linna prügikäitluskeskus. Uuematest ettevõtetest asub seal külmkapitehas Atlant, mis hakkas tegutsema aastal 2006. Elumajade piirkond koosneb kahest mikrorajoonist. Piirkond oli varem suhteliselt kuritegelik,, seal olid levinud ka autovargused. Linnaosas on probleeme heakorraga ja sealne elukeskkond on halb. Vastavalt on sealsed elamispinnad ka ühed odavaimad Minskis.

Minski südalinnaga ühendavad linnaosa bussid, seal asub ka Šabany raudteejaam.

Ajalugu
-------

Šabany on rajatud samanimelise küla kohale, mille asemele aastal 1965 rajati Minski heitvete aereerimise jaam. Teise maailmasõja ajal jäi linnaosa territooriumile Mały Traścianieci koonduslaager. Pärast aastat 1986 asus sinna elama massiliselt Tšornobõli katastroofi järel ümberasustatud inimesi. 

* Tööstuspiirkonna vanad kraanadTööstuspiirkonna vanad kraanad
* Šabany tänavŠabany tänav
* Šabany tööstuspiirkondŠabany tööstuspiirkond

Viited
------

1. ↑
2. ↑  В Минске в минувшем году раскрываемость убийств превысила девяносто процентов 23 juuli 2011
3. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 17. veebruar 2017. Vaadatud 27. augustil 2018.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
4. ↑  Самый загрязненный воздух в Минске — на улице Тимирязева, Белорусские новости (03.06.2009).

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Šabanõ**
 |
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib Martna kihelkonnas asunud mõisast; Saaremaal Valjala kihelkonnas asunud mõisa kohta vaata artiklit Haeska mõis.* |

---

**Haeska mõis** (saksa keeles *Hasik*) oli rüütlimõis Martna kihelkonnas, praeguse Haapsalu linna territooriumil Läänemaal.

Haeska mõisa on esmamainitud 1560. aastal. Mõis kuulus siis Haapsalu toomkirikule, hiljem Kursellide ja Wrangellide suguvõsale. Haeska mõisa viimane omanik enne võõrandamist 1919. aastal oli Hans von Grünewaldt.

Mõisa 1805. aastal valminud peahoone asub Haeska küla lõunaosas. 1981. aastal hoone renoveeriti ning Matsalu looduskaitseala rajas sinna väikese haneliste rännet tutvustava väljapaneku. Praegu on Haeska mõisa peahoone eravalduses.

Vaata ka
--------

* Eesti mõisate loend

Välislingid
-----------

* Haeska mõisa ajalugu
* Haeska 360° aeropanoraam / aerofoto

Martna kirik
Martna kihelkond

**Kirik**: Martna  

**Mõisad**: Ehmja mõis | Enivere mõis | Haeska mõis | Jõesse mõis | Keskvere mõis | Kurevere mõis | Laiküla mõis | Libumäe mõis | Maalse mõis | Niinja mõis | Patsu mõis | Putkaste mõis | Rannamõisa mõis | Suure-Lähtru mõis | Suure-Rõude mõis | Väike-Lähtru mõis | Väike-Rõude mõis
Magomed Ozdojev 2018. aastal Zeniti särgis
**Magomed Mustafajevitš Ozdojev** (vene keeles Магомед Мустафаевич Оздоев; sündinud 5. novembril 1992 Groznõis) on Venemaa jalgpallur, kes mängib keskpoolkaitsjana Kreeka kõrgliigaklubis PAOK ja Venemaa jalgpallikoondises.

2010. aastal liitus ta Moskva Lokomotiviga ja debüteeris samal hooajal Venemaa kõrgliigas.

2014. aasta juulis läks ta Lokomotivist laenule Kaasani Rubini, kellega sõlmis hooaja lõpus püsiva lepingu. Hooaja 2016–17 teises pooles mängis ta Rubinist laenul Groznõi Terekis.

2018. aasta veebruaris sõlmis ta nelja ja poole aasta pikkuse lepingu Venemaa kõrgliigaklubiga Peterburi Zenit. Ta tuli Zenitiga Venemaa meistriks kokku neli korda.

2022. aasta juulis liitus ta Türgi kõrgliigaklubiga Fatih Karagümrük.

2023. aasta augustis sõlmis ta kaheaastase lepingu PAOK-ga.

Venemaa jalgpallikoondises tegi Ozdojev debüüdi 3. septembril 2014 sõprusmängus Aserbaidžaani vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 15. novembril 2016 sõprusmängus Rumeenia vastu. Ta kuulus Venemaa koondisse 2021. aasta Euroopa meistrivõistlustel.

Ta on inguši päritolu.

Saavutused
----------

Peterburi Zenit
* Premjer Liga: 2018–19, 2019–20, 2020–21, 2021–22
* Venemaa karikas: 2019–20
* Venemaa superkarikas: 2020, 2021

Viited
------

1. ↑   (vaadatud 30.10.2023)

| * v
* r
Venemaa koondis  –  UEFA Euro 2020 |
| --- |
| 

* 1 Šunin
* 2 Fernandes
* 3 Divejev
* 4 Karavajev
* 5 Semjonov
* 6 Tšerõšev
* 7 Ozdojev
* 8 Barinov
* 9 Sobolev
* 10 Zabolotnõi
* 11 Zobnin
* 12 Djupin
* 13 Kudrjašov
* 14 Džikija
* 15 Mirantšuk
* 16 Safonov
* 17 Golovin
* 18 Juri Žirkov
* 19 Žemaletdinov
* 20 Ionov
* 21 Fomin
* 22 Dzjuba (c)
* 23 Kuzjajev
* 24 Jevgenjev
* 25 Makarov
* 26 Muhhin
* Treener: Tšertšessov

 | Venemaa |
Tšojbalsan umbes 1925. aastal
Tšojbalsani nägemus "Suur-Mongooliast"
**Horloogijn Tšojbalsan** (mongoli Хорлоогийн Чойбалсан, kirjutati aastatel 1931–1941 *Koroloogiin Çoibalsan* ja pärast 1931. aastat ᠬᠣᠷᠯᠤ᠎ᠠᠶᠢᠨ ᠴᠣᠶᠢᠪᠠᠯᠰᠠᠩ; 8. veebruar 1895 – 26. jaanuar 1952) oli Mongoolia Rahvavabariigi kommunistlik liider ja Mongoolia relvajõudude marssal (ülemjuhataja) 1931. aastast kuni surmani 1952. Tema valitsemine oli kaasaegse Mongoolia ajaloos esimene ja viimane kord, kui ühe inimese käes oli täielik poliitiline võim. Teda on kutsutud ka "Mongoolia Staliniks". Tema ajal 1930ndate lõpul toimusid Mongoolias Nõukogude Liidu poolt suunatud repressioonid, milles hukkus 30 000 kuni 35 000 mongolit. Enamik ohvritest olid budismi vaimulikud, intelligents, poliitilised dissidendid, burjaadid ja kasahhid ning teised "revolutsiooni vaenlased". Tema intensiivne budistide tagakiusamine viis peaaegu lõpule nende eksistentsi Mongoolias. Samuti likvideeris ta oma konkurente-kaaskommuniste, kellest mitmed surid GULAGi vangilaagrites Nõukogude Liidus.

Kuigi Tšojbalsani pühendumine Jossif Stalinile aitas Mongoolial säilitada Mongoolia Rahvavabariigi alguses selle iseseisvust, sidus see Mongooliat ka tihedalt Nõukogude Liiduga. Kogu tema valitsemise ajal Mongoolia majanduslikud, poliitilised ja sõjalised sidemed NSV Liiduga süvendasid, infrastruktuuri ja kirjaoskuse tase paranes ning Mongoolia iseseisvuse rahvusvaheline tunnustamine laienes, eriti pärast Teist maailmasõda. Kuid tema lootus Stalini abiga ühendada Hiinale kuuluv Sise-Mongoolia Mongoolia Rahvavabariigiga ei teostunud viimase vastuseisu tõttu. Seetõttu ei läinud ta ka Stalini 70. aasta juubelile 1949.

1951. aasta lõpul läks ta Moskvasse, et ravida oma neeruvähki. Kuid ta suri seal 1952. aasta 26. jaanuaril. Ta surnukeha toodi koju tagasi ning maeti kõigi sõjaväeliste auavaldustega. 1954 pandi ta keha Sühbaatari mausoleumi, kus tema ja Damdin Sühbaatari kehad asusid kuni 1990. aastani. 2005 lammutati mausoleum, kehad põletati budistlike kommete kohaselt ja maeti taas kalmistule.

Aastal 2017 andis Mongoolia Pank välja Tšojbalsani mälestusmündi.

Viited
------

1. ↑  "Mongoolia". *Communist Crimes*. Vaadatud 23.11.2020.
2. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 14. detsember 2020. Vaadatud 9. märtsil 2019.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
**AS Levira** on 2004. aastal moodustatud ettevõte, mille aktsionärideks Eesti riik (51%) ja Prantsuse telekommunikatsioonikontsern TDF Group (49%). TDF-i kaudu on Levira üks osa Euroopa juhtivast elektroonilise side infrastruktuuri- ja multimeediateenuseid osutavast ettevõtete grupist. TDF-i osalusega ettevõtted on lisaks Eestile ka Soomes, Hispaanias, Ungaris, Hollandis, Monacos, Poolas ja Saksamaal. Leviras töötab 90 inimest. 

Ettevõtte varasem nimi oli *Eesti Ringhäälingu Saatekeskuse AS*. (08.05.1997 - 19.05.2004)

Firmast
-------

Levira on IT, meedia ja telekomi infrastruktuuriteenuste osutaja. Peakorteriga Tallinna Teletornis, on Levira Põhja-Euroopa suurim telekanalite väljastuskeskus ning peamine raadio- ja teleprogrammide edastaja Eestis. Levira haldab üht Eesti suurimatest serverimajutuskeskustest ning osutab avaliku ja privaatpilve teenuseid Levira Cloud nime all. Lisaks omab levira väliülekandejaamu (OB, SNG) mida saab kasutada nii telepildi tootmiseks kui otsepildi edastamiseks optilise kaabli või satelliidi abil.

Levirale kuulub üle Eesti 27 mastikohta, sealhulgas Eesti kõrgeimad ehitised: Tallinna teletorn, Koeru ja Valgjärve telemastid.

Aastail 2003–2016 juhatas ettevõtet Mart Einpalu.

Aastat 2016- tänapäevani juhatab ettevõtet Tiit Tammiste

Viited
------

1. 1 2  "Levira - Firmast". Originaali arhiivikoopia seisuga 8. detsember 2015. Vaadatud 1. detsembril 2015.
2. ↑  ERR (28. juuni 2016). "Levira uueks juhatuse esimeheks sai Tiit Tammiste". *ERR*. Vaadatud 7. juunil 2023.

Välislingid
-----------

* Levira koduleht
* Ülevaade ettevõttest - Inforegister andmebaas
Bekir Bozdağ
**Bekir Bozdağ** (sündinud 1. aprillil 1965 Akdağmadenis Yozgati provintsis) on Türgi teoloog, jurist ja poliitik, Õigluse ja Arengu Partei liige, Türgi asepeaminister. Ta oli Türgi asepeaminister ka 6. juulist 2011 kuni 25. detsembrini 2013. 26. detsembrist 2013 19. juulini 2017 oli ta Türgi justiitsminister.

Ta sündis aastal 1965 Akdağmadenis Yozgati provintsis. Ta on lõpetanud Bursas Uludaği ülikooli kristliku teoloogia alal; ta kaitses samas ülikoolis magistri väitekirja kristliku teoloogia ajaloo alal. Hiljem lõpetas ta Konyas (Konya provintsis) asuva Selçuki ülikooli juristina. Enne poliitikasse asumist töötas ta juristina.

Ta on osutunud neljal korral valitud Türgi Suure Rahvuskogu liikmeks: 2002, 2007, 2011 ja 2015. aasta Türgi erakorralistel parlamendivalimistel. 6. juulist 2011 kuni 25. detsembrini 2013 oli ta Türgi asepeaminister. 26. detsembrist 2013 kuni 19. juulini 2017 oli ta Türgi justiitsminister. 19. juulist 2017 on ta uuesti Türgi asepeaminister.

Isiklikku
---------

Ta on abielus ja tal on kolm last. Ta on sunni muslim.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Sadullah Ergin** | **Türgi justiitsminister**2013–2017 | Järgnev**Abdulhamit Gül** |
**Polovetsid** (ka **kõptšakid**, **kiptšakid**, **kumaanid**) oli turgi rahvas. Nad kõnelesid turgi keelte kõptšaki rühma kuulunud polovetsi keelt.

Polovetside konföderatsiooni alad Euraasias ca 1200
Polovetsid olid pärit Altaist. Nad kuulusid europiidsesse rassi. 9. sajandil hakkasid polovetsid liikuma läände, 11. sajandi keskpaigas ületasid nad Volga ning jõudsid Doni-, Dnepri- ja Dnestri-äärsete steppideni. Petšeneegid lahkusid polovetside survel läände.

Polovetside suhted Kiievi-Venega olid kord rahumeelsed, kord vaenulikud. Polovetsid sooritasid ka rüüsteretki Vene aladele. 11. sajandil toimus polovetside ja Kiievi-vene vürstide vahel lähenemine, vürstid kasutasid omavahelises võimuvõitluses liitlastena polovetse (Oleg Svjatoslavitš võimuvõitluses Vsevolod Jaroslavitšiga (1078)) ning sõlmisid ka dünastilisi liite polovetside valitsejate tütardega. Kiievi suurvürst (1093–1113) Svjatopolk abiellus 1094. aastal Tugor-khaani tütrega. Novgorodi ja Galiitsia-Volõõnia vürst Mstislav Mstislavitš Udaloi oli abielus kumaanide khaani Köteni ehk Kotyani tütrega.

Kumaanide asualad 12. sajandi lõpul
12. sajandi alguses tugevnenud keskvõimuga Kiievi-Vene alustas suurvürst Vladimir Monomahhi valitsusajal polovetside aladele laienemist ning sundis neid ajutiselt taganema Põhja-Donetsi jõest ida poole. Nad osalesid ka Gruusia kuningriigi ja kuningas Daviti võitluses vaenlastega Kaukasuse piirkonnast.

Polovetside asuala laienes 12. sajandil ka Musta merega piirnevatele Bulgaaria aladele, kus nad toetasid võitlust Bütsantsi keisririigiga ja valahhide ja bulgaarlaste mässu, mis viis teise Bulgaaria riigi tekkimiseni 1187. aastal.

11.–15. sajandini nimetati Doonau suudme ja Tjan-Šani vahelist ala Kõptšaki stepiks. Polovetside põhitegevusala oli rändkarjakasvatus.

1223. aastal sai vene-polovetsi ühisvägi Kalka lahingus mongoli väelt lüüa. Tšingis-khaan surma järel (1227) sai pärijaks 1229. aastal tema poeg, karismaatiline Ugedei. Ühena oma esimestest tegudest saatis Ugedei väed vallutama baškiire, volga bulgaare ja teisi rahvaid Kõptšaki kontrollitud steppides. Tšingis-khaani pojapoeg Batu-khaan (Džutši poeg) vallutas 1236–1237 Volga bulgarite khaaniriigi, mordvalased, tšuvašid ja teised Lõuna-Venemaa steppide rahvad.

Pärast mongolite vallutust 1237–1240 lakkasid polovetsid iseseisva poliitilise üksusena olemast ja neist kujunes Kuldhordi turgikeelne rahvastik. Polovetsid mängisid olulist rolli kumõkkide, balkaaride, karatšaide, krimmitatarlaste, tatarlaste ja baškiiride kujunemisel. Mõnevõrra väiksem, kuid samuti oluline oli polovetside roll kasahhide ja karakalpakkide etnogeneesis. Mongolite eest Ungarisse ja hiljem Bulgaariasse põgenenud polovetsid sulandusid seal kohaliku elanikkonna hulka.

Vaata ka
--------

* Mongolite riik

Viited
------

1. ↑  Гумилев, Лев. Тысячелетия вокруг Каспия. Москва, 1993, с. 218-219
2. ↑  Гумилев, Лев. От Руси к России : очерки этнической истории. Москва, 1994, с. 69
Lihtne inklinomeeter
kompass inklinomeetriga
**Inklinomeeter** ehk **klinomeeter** on kaldenurga mõõtur. Inklinomeeterid loovad tehishorisondi ja mõõdavad selle horisondi suhtes nurkkallet. Instrumenti tuntakse ka kui kaldenäidiku, kaldeanduri, kallutusmõõturi, kalde gabariidi, gradiendimõõturi, gradiomeetri, taseme mõõturi, deklinomeetri ja kalde indikaatorina. Inklinomeetriga on võimalik mõõta nii kaldeid (positiivsed kalded, kui vaatleja vaatab ülespoole) kui languseid (negatiivsed kalded, kui vaatleja vaatab alla), kasutades kolme erinevat mõõtühikut: kraade, protsente ja topot.  Astrolaabid on inklinomeetrid, mida kasutati navigeerimiseks ja astronoomiliste objektide asukoha määramiseks iidsetest aegadest renessansini.

Ajalugu
-------

Blériot Monoplane inklinomeeter
Esimesed inklinomeetrid koosnesid kahest põhiosast, millest üks on lame külg või alus, millel see seisab. Teine on õõnes ketas, mis oli pooleldi täidetud mõne raske vedelikuga. Ketta klaaspind on ümbritsetud gradueeritud skaalaga, mis tähistab vedeliku pinna seisunurka tasase aluse suhtes. Kui joon 0 oli alusega paralleelne, siis vedelik seisis sellel joonel ja tasane külg oli horisontaalne. Kui joon oli 90-ga aluse suhtes risti, siis seisis vedelik sellel joonel ja tasane külg oli risti. Varasemad elektroonilised eklimeetrid kasutasid mingil kujul kaalu, pikendust ja potentsiomeetrit.

Kasutusala
----------

Inklinomeetreid kasutatakse mitmesuguste mõõdistamisülesannete jaoks. Inklinomeetri andureid kasutatakse näiteks kalde gradiendi mõõtmiseks tunneli tegemisel ja  kaevamisel. Tunnelite ja kaevikute tegemisel saab selle abil jälgida maapinna ja kiviplokkide võimalikku nihkumist. Samuti saab inklinomeetri abil jälgida nõlvade stabiilsust nii ehituse ajal kui ka pärast seda. Metsanduses saab inklinomeetri abil mõõta puude kõrgust. Inklinomeetrit saab paigaldada vertikaalselt puuraukudesse, seinapinna kõrvale või konstruktsioonelementidesse.

Täpsus
------

Digitaalne mall
Teatud ülitundlike elektrooniliste inklinomeetri andurite väljundresolutsioon võib olla kuni 0,0001°, sõltuvalt tehnoloogiast ja nurga suurusest võib see kahaneda 0,01°. Inklinomeetri tõeline või absoluutne täpsus (mis on summeeritud koguviga) on anduri algkomplektide kombinatsioon: tundlikus nullnihke suhtes, anduri sirgjoonelisus, hüsterees ja korratavus ning tundlikus. Elektroonilise inklinomeetri täpsus jääb vahemikku ± 0,01–2° sõltuvalt andurist ja keskkonnast.

Inklinomeetri kasutamist mõjutavad tegurid: 

* Gravitatsioon;
* temperatuur;
* kaldeanduri kalibeerimine;
* lineaarsus;
* ristsuunaline tundlikkus.

Viited
------

1. 1 2  "Inclinometer" (Inglise keeles). Vaadatud 7. mail 2020.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: tundmatu keel (link)[*alaline kõdulink*]
2. ↑  "Inclinometers: Types, How It Works, & Uses". *Encardio Rite* (Inglise keeles). Vaadatud 7. mail 2020.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: tundmatu keel (link)
3. ↑  "Inclinometer and tilt sensor". *Positek* (Inglise keeles). Vaadatud 7. mail 2020.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: tundmatu keel (link)
**Angern an der March** on vald *(Marktgemeinde)* Austrias Alam-Austria liidumaal Gänserndorfi ringkonnas.

St. Rochi kabel
Praam ületab Moravat
Angern asub Weinvierteli piirkonnas, Morava jõe (saksa: *March*) Marchfeldi nõo põhjaosas, u. 40 km Viinist kirdes. Jõgi moodustab piiri Záhorská Vesi külaga Slovakkias, mida ületab väike autopraam, samas kui praegu arutatakse endise silla uuestiehitamise plaane.

Asulat nimega *Anger* Austria hertsogkonnas on esmakordselt mainitud 1260. aasta ürikus ja juba 1495. aastal nimetati seda turulinnaks, see tiitel saadi uuesti 1970. aastal. Barokne St. Rochi kabel Mannersdorfis ehitati 1635. aastal. Angeri linnus lammutati lõpuks Teise maailmasõja ajal.

Piirkonnas asub mitu viinamäge.

Transport
---------

Angernil on juurdepääs Põhjaraudtee (*Nordbahn*) liinile Viinist Brnosse. See asub ka Viinist tuleva maantee *(Bundesstraße)* *B8 Angerner Straße* ja *B49 Bernstein Straße* ristumiskohas, mis on osa iidsest Merevaigutee marsruudist.

Viited
------



Gänserndorfi ringkonna vallad

* Aderklaa
* Andlersdorf
* Angern an der March
* Auersthal
* Bad Pirawarth
* Deutsch-Wagram
* Drösing
* Dürnkrut
* Ebenthal
* Eckartsau
* Engelhartstetten
* Glinzendorf
* Groß-Enzersdorf
* Großhofen
* Groß-Schweinbarth
* Gänserndorf
* Haringsee
* Hauskirchen
* Hohenau an der March
* Hohenruppersdorf
* Jedenspeigen
* Lassee
* Leopoldsdorf im Marchfeld
* Mannsdorf an der Donau
* Marchegg
* Markgrafneusiedl
* Matzen-Raggendorf
* Neusiedl an der Zaya
* Obersiebenbrunn
* Orth an der Donau
* Palterndorf-Dobermannsdorf
* Parbasdorf
* Prottes
* Raasdorf
* Ringelsdorf-Niederabsdorf
* Schönkirchen-Reyersdorf
* Spannberg
* Strasshof an der Nordbahn
* Sulz im Weinviertel
* Zistersdorf
* Untersiebenbrunn
* Velm-Götzendorf
* Weiden an der March
* Weikendorf
**Tarhun** (gruusia keeles ტარხუნა) on Gruusiast pärit gaseeritud karastusjook, millele annab maitse ja rohelise värvi estragonpuju. 

Tarhuni leiutas 1887. aastal grusiinist farmatseut Mitrofan Lagidze, kes hakkas lisama oma estragonisiirupiga segudesse gaseeritud vett. Nõukogude Liidus alustati 1981. aastal joogi masstootmist ja see saavutas erakordse populaarsuse. Joogi nimi tuleneb sõnast, mis tähistab estragoni gruusia, pärsia, araabia, türgi, samuti mitmes Kaukaasia ja Balkani keeles.

Kaubamärk
---------

Kaubamärgivaidluses OÜ Acerra ja AS-i Tallinna Karastusjoogid vahel otsustas majandus- ja kommunikatsiooniministeerium, et *tarhun* on kirjeldav nimetus seda laadi joogi kohta ning seepärast ei saa seda Eesti seaduste kohaselt kaubamärgina registreerida.

Viited
------

1. ↑  Darra Goldstein "The Georgian Feast", University of California Press, 1999, lk 43
2. ↑  Lagidze Waters
3. ↑  Majandus- ja Kommunikatsiooniministeeriumi Tööstusomandi Apellatsioonikomisjon, 28. aprill 2006: otsus 808-o
**Artur Kiudorf** VR II/3 (ka **Kiudorv**; 23. mai 1886 Räpina vald, Võrumaa  – 15. veebruar 1942 Kirovi oblast) oli Eesti sõjaväelane (kapten) ja põllumees. 

Ta sõdis Vabadussõjas 5. jalaväepolgu ridades algul lipnikuna, hiljem alamleitnandina. 

Ta pidas Räpina vallas kaht suurt eeskujulikku talu, mida suviti külastasid põllumeeste ja põllutöökoolide õppereisid.

Oli tegev Linte piimaühisuses, Räpina Põllumeeste Seltsis, Räpina Ühispangas ja kindlustusseltsis.

Ta oli Kaitseliidu Tartumaa maleva Räpina malevkonna pealik. Ta sai 1935. aastal kapteni auastme.

Ta kandideeris 1938. aastal I Riigivolkogu valimistel 78. valimisringkonnas ja sai 680 häält.

Arreteeriti 2. veebruaril 1941, mõisteti surma ning hukati 1942. aasta talvel Kirovi oblasti vangilaagris.

Tunnustus
---------

* 1920 Vabadusristi II liik 3. järk
* 1935 Kotkaristi teenetemärgi V klass

Viited
------

1. ↑  "Geni".
2. 1 2 3  "Homseid sünnipäevi". *Kaja*. 22.05.1935. Vaadatud 16.03.2017.
3. ↑  "Tähtpäevi". *Koit*. 26.01.2017.

Välislingid
-----------

* Eesti ohvitseride andmekogu
**Peep Christjanson** (sündinud 3. veebruaril 1940 Tallinnas) on eesti keemiateadlane ja emeriitprofessor.

Haridus
-------

Lõpetas Tallinna 21. Keskkooli 1958, Tallinna Polütehnilise Instituudi keemia-mäeteaduskonna keemilise tehnoloogia eriala 1963; TPI aspirant 1965–1968. 

Tehnikateaduste kandidaat (Молекулярные соединения капролактама с фенолами и синтез клеевых смол из сланцевых алкилрезорцинов),TPI, 1969; vanemteadur 1975; professor 1999.

Töökäik
-------

TTÜs 1963–…: orgaaniliste ainete tehnoloogia kateedri stažöör 1963–1965; TU sektori nooremteadur 1965; põlevkivikeemia ja sünteesi probleemlaboratooriumi vanemteadur 1968–1970, liimi sünteesi ja liimimise tehnoloogia osakonna juhataja 1970–1979, laborijuhataja 1979–1992; polümeermaterjalide instituudi vanemteadur 1992–1998, õppetooli juhataja, professor alates 1992, emeriitprofessor.

Teadustöö põhisuunad
--------------------

Polümeervaikude keemia: süntees, keemiline ehitus; polümeermaterjalide, sh adhesiivide ja komposiitmaterjalide saamine ja omadused. Uurinud polükondensatsioonireaktsioone, loonud polükondensatsioonvaikude retsepte ja tootmise tehnoloogiad, selgitanud alküülresortsinool liimide kasutusvaldkondi ning evitanud neid liime koostöös Jaapani firmaga Nagoya Oilchemical. 
Avaldanud üle 400 teaduspublikatsiooni, omab 21 autoritunnistust ja 58 patenti. Kirjutanud artikleid entsüklopeediatele, teinud kaastööd sõnaraamatute koostamisel, kirjutanud 7 õpikut polümeermaterjalidest. Juhendanud magistri- ja doktoritöid.

### Teadusorganisatoorne ja -administratiivne tegevus

Osalenud mitmete teaduskonverentside teaduskomitee töös; mitmete teadusprojektide juht; Mendelejevi-nim Keemiaseltsi algorganisatsiooni, revisjonikomisjoni esimees; ajakirja Oil Shale toimetuskolleegiumi liige; TTÜ Materjaliuuringute keskuse nõukogu liige; TTÜ keemiateaduskonna nõukogu liige; Põhja-Texase Ülikooli polümeeride teadusnõukogu liige ja teaduskonverentside Polymer Characterization teadusliku komitee liige 1996-1998; TPIs toimunud vabariiklike liimialaste konverentside korralduskomitee liige 1966-1987; Eesti Plastiühingu kutsekomisjoni liige.

Tunnustus
---------

* Eesti NSV teaduspreemia teaduse ja tehnika alal ("Liimvaigud põlevkivi alküülresortsiinidest") (kollektiivne) 1967
* Üleliiduline D. I. Mendelejevi nim Keemiaseltsi presiidiumi diplom teadustööde konkursil 1970
* TPI leiutus- ja ratsionaliseerimisalane ülevaatus 1975–78, II koht
* NSV Liidu Rahvamajanduse Saavutuste Näituse hõbe- ja pronksmedalid (4 medalit) 1976–86
* Eesti NSV Ministrite Nõukogu preemia ("Liimitud ja modifitseeritud puit") 1986
* TPI suur juubelimedal 1986
* P. Kogermani nim mälestusmedal 1989
* TPI teenetemedal Mente et manu 2000.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Tallinna Tehnikaülikooli professorid läbi aegade. Tallinn : Tallinna Tehnikaülikool, 2008, lk. 42-43
**Salm** on perekonnanimi.

2021. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Salm 115 mehel ja 106 naisel. Perekonnanimede levikult on Salm meeste puhul 678. ja naiste puhul 876. kohal.

Perekonnanime Salm kandja on keskmiselt 44 aasta vanune (mediaanvanus on 45). Kõige levinum on perekonnanimi Salm vanuserühmas 75–79, kus neid on 10 000 elaniku kohta 2,67. Perekonnanimi Salm on levinuim Järva maakonnas, kus neid on maakonna 10 000 elaniku kohta 4,69.

19. sajandi algul pandi perekonnanimi Salm mitmes paigas: Pärnu-Jaagupi kihelkonnas, Püha kihelkonnas, Rapla kihelkonnas, Keila kihelkonnas, Rakvere kihelkonnas, Väike-Maarja kihelkonnas, Simuna kihelkonnas, Ridala kihelkonnas, Pöide kihelkonnas, Pilistvere kihelkonnas, Risti kihelkonnas ja Pärnu-Elisabethi kihelkonnas.

1930. aastate nimede muutmise kampaania käigus vahetati Eestis järgmised perekonnanimed Salmiks: Paglnat, Raisk, Saalberg, Salmann, Salmijak, Salte, Schilling, Schults, Schvalbe, Suuman, Voltov. Samas senised nime kandjad perekonnanime ei vahetanud.

Nime kandjaid
-------------

* Kusti Salm, Eesti riigiametnik (1977–)

Viited
------

1. 1 2  Statistikaamet. Nimede statistika. Päring andmebaasist: Salm.
2. ↑  Rahvusarhiiv. Onomastika andmebaas. Nimede panemine. Päring andmebaasist (algne nimekuju): Salm.
3. ↑  Rahvusarhiiv. Onomastika andmebaas. Nimede eestistamine. Päring andmebaasist (vana nimekuju): Salm.
4. ↑  Rahvusarhiiv. Onomastika andmebaas. Nimede eestistamine. Päring andmebaasist (uus nimekuju): Salm.