recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |
| --- |
|  |
| Medalikohad |
| Taliolümpiamängud |
| **Kuld** | 2022 |  |
| Maailmameistrivõistlused |
| **Kuld** | 2022 |  |
| **Hõbe** | 2016 |  |
| **Hõbe** | 2021 |  |

**Ville Pokka** (sündinud 3. juunil 1994 Tornios) on Soome jäähokimängija, kes mängib kaitsjana Rootsi kõrgliigaklubis Färjestad BK.

Ta alustas klubikarjääri Oulun Kärpätes, mille meeskonnas debüteeris ta Soome kõrgliigas hooajal 2010–11. 2014. aastal tuli ta Kärpätega Soome meistriks. Samal hooajal pälvis Pokka liiga kõige tõhusamale mängijale antava Matti Keinose auhinna.

2012. aastal valis New York Islanders ta NHL-i *draft* '​is 34. valikuna. 2014. aasta mais sõlmis ta Islandersiga kolmeaastase lepingu, kuid sama aasta oktoobris müüdi tema mängijaõigused Chicago Blackhawksile. Hooajal 2014–15 asus ta American Hockey League'is (AHL) mängima Blackhawksi noorteklubis Rockford IceHogs. Samal hooajal valiti ta AHL-i uustulnukate sümboolsesse koosseisu. Hooaja 2017–18 teises pooles mängis ta AHL-is Belleville Senatorsi ridades. 

2018. aasta mais sõlmis ta lepingu Omski Avangardiga. Hooajal 2019–20 oli Pokka KHL-is enim lööke (161) blokeerinud mängija. 2021. aastal võitis ta klubiga Gagarini karika.

2022. aasta juunis sõlmis ta üheaastase lepingu Färjestadiga.

2014. aastal tuli Pokka Soome kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistriks. 2022. aastal tuli ta Soome jäähokikoondisega maailmameistriks ja olümpiavõitjaks. 2016. ja 2021. aasta maailmameistrivõistlustel võitis ta Soome koondise koosseisus hõbemedali.

Viited
------

1. ↑   (vaadatud 28.5.2021)
2. ↑  "Double gold medalist signs for Färjestad BK" (rootsi). Färjestad BK. 5. juuni 2022. Vaadatud 5. juunil 2022.

Välislingid
-----------

* Ville Pokka hockeydb.com lehel
* Ville Pokka KHL.ru lehel
**Villem Ahas** (20. veebruar 1925 Räpina vald – 17. juuni 2014) oli soomepoiss ja Soome Sõjaveteranide Eesti Ühenduse juhatuse liige.

Ta lõpetas 1943. aastal Tartus Hugo Treffneri Gümnaasiumi. 

Kuna ta ei soovinud teenida Saksa sõjaväes, läks ta Soome, kus astus oktoobris 1943 vabatahtlikuna Soome armeesse ja oli Rajajoel rindel 47. jalaväerügemendi kolmanda pataljoni koosseisus. Seejärel oli ta väljaõppel Porokyläs ja Taavettis, kus lõpetas ohvitseride kursuse lipnikuna. Seejärel võitles ta JR 200 koosseisus Vuoksi rindel. Augustis 1944 tagasi Eestisse ja saadeti Tartu rindele, kus sai 28. augustil Pupastvere lahingus haavata. 

Sakslaste taganemisel otsustas ta kodumaale jääda, kuid mobiliseeriti 1945. aasta jaanuaris Punaarmeesse, kus saadeti tööpataljoni. Siis tuli ilmsiks tema teenimine Soome armees ja ta arreteeriti aprillis 1945; talle mõisteti 15 aastat vangistust ja 5 aastaks asumisele saatmine. Oktoobris 1955 vabanes ta Vorkuta vangilaagrist Komi ANSV-s.

Pärast vabanemist töötas ta Tallinna Ehituskeraamika Tehases, tehases Silikaat ja Silikaltsiidi Teadusliku Uurimise ja Projekteerimise Instituudi katsetehases.

Ta oli Soome Sõjaveteranide Eesti Ühenduse juhatuse liige aastast 1998, aastast 2012 oli ta ühingu juhatuse esimees ja 8. aprillil 2014 valiti ta auesimeheks.

Villem Ahas suri 17. juunil 2014 ja ta maeti 26. juunil 2014 Metsakalmistule.

Tunnustus
---------

* 1998 Kotkaristi IV klassi teenetemärk
* 2002 Soome Valge Roosi Rüütelkonna rüütlirist

Viited
------

1. ↑
**Kuurne** on hollandikeelne vald Belgias Flandria piirkonnas Lääne-Flandria provintsis Kortrijki haldusringkonnas.

Asulad
------

Kuurne koosneb järgmistest asulatest:

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Rooma numbrid tähistavad valla erinevaid piirkondi, kollakaks toonitatud alad tähistavad linnastunud alasid. | 

| # | Asula |
| --- | --- |
| I | Kuurne (keskus) |
| II | Sint-Katrien |
| III | Sint-Pieter |

 |

* Sint-PieterSint-Pieter
* Sint-PieterSint-Pieter

Sõpruslinnad
------------

* Eesti – Kuressaare (1998)
* Rumeenia – Chiuza (1999)
* Rumeenia – Cluj-Napoca (1999)
* Prantsusmaa – Marcq-en-Baroeul (2009)

Viited
------

1. ↑  Wettelijke Bevolking per gemeente op 1 januari 2018, vaadatud 9.03.2019.

Välislingid
-----------

 Kuurne – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Koduleht (hollandi keeles)

Lääne-Flandria provintsi vallad

Alveringem | Anzegem | Ardooie | Avelgem | Beernem | Blankenberge | Bredene | Brugge | Damme | De Haan | De Panne | Deerlijk | Dentergem | Diksmuide | Gistel | Harelbeke | Heuvelland | Hooglede | Houthulst | Ichtegem | Ieper | Ingelmunster | Izegem | Jabbeke | Knokke-Heist | Koekelare | Koksijde | Kortemark | Kortrijk | Kuurne | Langemark-Poelkapelle | Ledegem | Lendelede | Lichtervelde | Lo-Reninge | Menen | Mesen | Meulebeke | Middelkerke | Moorslede | Nieuwpoort | Oostende | Oostkamp | Oostrozebeke | Oudenburg | Pittem | Poperinge | Roeselare | Ruiselede | Spiere-Helkijn | Staden | Tielt | Torhout | Veurne | Vleteren | Waregem | Wervik | Wevelgem | Wielsbeke | Wingene | Zedelgem | Zonnebeke | Zuienkerke | Zwevegem
**Ökoloogiline püramiid** (ka **ökopüramiid**, **troofiline püramiid**, **energiapüramiid** või **Eltoni püramiid** (ökoloog Charles Eltoni järgi)) on ökosüsteemi troofilise struktuuri kujutis astmikpüramiidina. Iga ökoloogilise püramiidi aste kujutab üht troofilist taset – alt üles vastavalt primaarprodutsente (fotosünteesivaid organisme), I astme ehk primaarseid konsumente (fütofaage), II astme ehk sekundaarseid konsumente (karnivoore), III astme ehk tertsiaarseid konsumente (ülikiskjad).

Ökoloogiline püramiid on rangelt ahenev, kui troofiliste tasemete mahtu kirjeldada neid läbiva energiavoo alusel. Kui aga troofilisi tasemeid kirjeldatakse biomassi kaudu, võib püramiidi kuju olla väga erinev: enamikus maismaaökosüsteemides on see ahenev, veeökosüsteemides on aga tihti I astme konsumente (vetikatoidulisi loomi) massilt rohkem kui produtsente. Viimane tuleneb primaarprodutsentide (vetikate) oluliselt lühemast keskmisest elueast konsumentide suhtes veeökosüsteemides; maismaaökosüsteemides on produtsentide (taimede) keskmine eluiga enamasti sama suurusjärku või pikem kui konsumentidel (loomadel).

Paljudes maismaaökosüsteemides kehtib reegel, et iga järgmise taseme biomass on ligikaudu 10% eelmise taseme biomassist. Väga ligikaudu on see seotud assimilatsiooni kasuteguriga toiduahelates (kui näiteks ahvenad on söönud ära 500 kg noorkalu, siis nende biomass suureneb ligikaudu 50 kg võrra; kui haugid söövad 50 kg ahvenaid, suureneb nende biomass umbes 5 kg).

Vaata ka
--------

* Aineringe
**Kuusalu Keskkooli noortekoor** on segakoor Kuusalus.

Koor on asutatud 1981. aastal. Kuusalu Noortekoori asutaja ja dirigent on Kuusalu Keskkooli muusikaõpetaja Taavi Esko.

Koor on osalenud kõigil üldlaulupidudel. Kontserdireisid on toimunud Hiiumaale, Saaremaale, Tallinna, Tartusse. On esinetud Eesti Muusikaakadeemias, Niguliste kirikus, Palmse ja Kolga mõisas, Estonia kontserdisaalis, Tartu Ülikooli aulas jm. Kontserdifestivalid on viinud Soome, Norrasse, Saksamaale. 

1993. aastal esindas Kuusalu noortekoor Eestit Berliinis Euroopa noortekooride festivalil. Koor on osa võtnud koolisegakooride konkurss-festivalidest A-grupis, kus kolmel korral on saavutanud III koht ja kolmel korral I koht. Koor on osalenud edukalt Tuljaku konkurssidel.

Kooris laulis 2008. aastal 26 noormeest-neidu vanuses 15–19 aastat. Ettevalmistus noortekooris laulmiseks toimub Kuusalu Keskkooli mudilas- ja lastekooris ning poisteansamblis. Koori lemmikheliloojaks on kujunenud Kuusalust pärit Veljo Tormis, kuid repertuaaris on alati olnud ka maailma heliloojate (Orlandus Lassus, Johann Sebastian Bach, Georg Friedrich Händel jt) teoseid.
Villem Lüüsi haud Rahumäe kalmistul mais 2021
**Villem Lüüs** (29. märts 1971 Tallinn – 12. november 2020) oli eesti kabetaja, FMJD meister rahvusvahelises kabes ja rahvusvahelise kategooria kabekohtunik.

Lüüs lõpetas aastal 1989 Tallinna 1. Keskkooli. Ta õppis Tartu Ülikoolis füüsikat, kuid ei lõpetanud õpinguid.

Lüüs tuli 2000. aastal Eesti meistriks rahvusvahelises kabes. Aastal 2000 saavutas ta ka kabeolümpial Eesti võistkonna koosseisus koos Urmo Ilvese ja Kaido Leesmanniga 6. koha. 

Lüüs tuli Eesti meistriks ka brasiilia ja inglise kabes.

2010. aastal sai ta FMJD arbiitri nimetuse ja 2018. aastal rahvusvahelise kategooria kohtunikuks.

Lüüs oli "Eesti spordi aastaraamatu" kaasautor ning ta toimetas Eesti Spordilehes kabenurka, avaldas artikleid Läti, Venemaa, Hollandi ja Ukraina kabeajakirjades. Koostas partiikogumikke. Ta oli Eesti Spordiajaloo Seltsi liige. 

Lüüs oli 1998–2003 Tallinna Malekooli ja Paul Kerese Malekeskuse treener ja instruktor ning 2003–2011 Pirita Spordikeskuse instruktor.

Ta oli aastatel 2004–2020 eestikeelse Vikipeedia administraator.

Isiklikku
---------

Ta ema on sisearhitekt Karin Lüüs, vanaema oli graafik Ella Lüüs, vanaisa oli jurist ja Eesti NSV sotsiaalminister Lembit Lüüs.

Viited
------

1. ↑  Lahkus Eesti tippkabetaja Villem Lüüs
2. ↑  "Short report of the meeting of the FMJD Executive Council" (PDF) (inglise). Vilnius: FMJD. 5.8.2018.
3. ↑
4. ↑  Brita-Maria Alas (14.11.2020). "Lahkus Eesti tippkabetaja Villem Lüüs". Postimees.

Välislingid
-----------

* Biograafia ESBL-is
* Villem Lüüs Eesti Kabeliidu saidil
* Villem Lüüs jagas maailma mõttespordimängudel 14. kohta
* Suri Eesti tippkabetaja Villem Lüüs, ERR, 14. november 2020
Loki Islandi käsikirjas 18. sajandist

|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib jumalast; firma kohta vaata artiklit Loki Software* |

---

**Loki** (ka **Loptr**, isanime järgi **Loki Farbautjarson**) oli Skandinaavia mütoloogias pettuste jumal, keda kirjeldatakse "kõigi pettuste plaanijana". Tema isa oli hiid Farbaut ja ema hiiutar Laufey, Loki on Helblindi ja Býleistri vend. Teadaolevalt oli tal kuus või seitse last: hiiutar Angrboðaga Hel, hunt Fenrir ja maailmamadu Jörmungandr; oma naise Sigynniga Nari ja/või Narfi; mära kujul sai Loki täkk Svaðilfariga kaheksajalgse hobuse Sleipniri; Nooremas Eddas öeldakse ka Váli olevat Loki poeg.

Loki suhet jumalatega kirjeldatakse mitmeti: vahel ta abistas neid ja vahel tekitas tüli, samuti oli ta Odini verevend. Loki on kujumuutja ning ilmub lugudes lõhe, mära, hülge, kärbse ning võimalik, et ka vana naise kujul. Loki hea läbisaamine jumalatega lõppes, kui ta korraldas jumal Baldri surma. "Loki riiukõnes" ("Lokasenna") kirjeldatakse Loki tülinorimist teiste jumalatega pidusöögil Ægiri kojas, kuni ta lõpuks põgeneb, ent kinni püütakse ja maailma lõpu Ragnarökini ühe oma poja soolikatega kinni seotakse, nii et talle tilgub näkku valusat maomürki.

Ehkki Loki esineb paljudes müütides ning on üks silmatorkavamaid kujusid Skandinaavia mütoloogias, ei ole leitud märke tema kultusest ning ta nimi ei kajastu ka kohanimedes.
Fayşal I
**Faisal I (Faisal bin Husayn)** (20. mai 1883 Taif – 8. september 1933) oli Iraagi kuningas.

Faisal oli Hidžazi kuninga ja Hašimiitide dünastia rajaja Ḩusayn ibn ‘Alī kolmas poeg, kes kasvatati üles ja koolitati İstanbulis, kus ta isa elas paguluses kuni 1908. aastani. Maailmasõja ajal liitus Faisal isa ja vendadega Hidžazis, etendades tähtsat osa 1916–1918 araabia rahvuslikus ülestõusus, mis vabastas Lähis-Ida Osmanite riigi kontrolli alt. Faisal juhatas Põhjaarmeed, mis ahistas Türgi vägesid sissioperatsioonidega ja vallutas oktoobris 1918 Damaskuse. 

Märtsis 1920 kuulutasid rahvuslased ta Süüria kuningaks, kuid juulis kukutasid Faisali Prantsuse relvajõud. Briti arheoloogi Gertrude Belli õhutusel korraldas Briti mandaatmaa valitsus Iraagis rahvahääletuse, millega Faisal valiti ülekaalukalt Iraagi kuningaks. 1923 kehtestas seadusandlik kogu konstitutsioonilise monarhia.

Faisal püüdis oma valitsemisajal, millesse jääb riigi iseseisvumine 1932, tugevdada panarabistlikku liikumist ning säilitas resoluutselt tasakaalu Iraagi rahvuslaste ja Briti huvide vahel. Troonil järgnes talle poeg Ghazi.

Kogu Faisal I valitsemisaja oli mõjukaim poliitik tugevalt läänemeelne Nuri as-Said, kes oli alates 1930 peaminister.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**–** | **Iraagi kuningas**1921-1933 | Järgnev**Ghazi** |

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Faisal I** |
Federico Santander
**Federico Javier Santander Mereles** (sündinud 4. juunil 1991 San Lorenzos) on Paraguay jalgpallur, kes mängib ründajana Itaalia kõrgliiga klubis Bologna ja Paraguay jalgpallikoondises.

Ta alustas karjääri Paraguay klubis Guaraní, mille põhimeeskonnas debüteeris 2008. aastal. Hooajal 2010–11 mängis ta laenul Prantsusmaa kõrgliiga klubis Toulouse. Seejärel mängis ta kaks hooaega Argentina kõrgliiga klubides Racing Club ja Tigre. Aastatel 2013–2015 mängis ta taas Guaraní ridades Paraguay kõrgliigas. Aastatel 2015–2018 mängis ta kolm hooaega Taani kõrgliiga klubis København. Hooaegadel 2015–16 ja 2016–17 tuli ta klubiga Taani meistriks. 2018. aasta juunis sõlmis ta nelja-aastase lepingu Bolognaga.

Debüüdi Paraguay jalgpallikoondises tegi Santander 9. oktoobril 2010 mängus Austraalia vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 4. juunil 2011 sõprusmängus Boliivia vastu. Ta valiti 2019. aasta Copa Américal osalevasse Paraguay koondisse.

Saavutused
----------

København
* Taani Superligaen: 2015–16, 2016–17
* Taani karikas: 2015–16, 2016–17
Mihhail Žvanetski 2016. aastal
**Mihhail Žvanetski** (vene keeles *Михаил Михайлович Жванецкий*, tegelik isanimi *Маньевич*; 6. märts 1934 Odessa – 6. november 2020 Moskva) oli vene kirjanik, satiirik, humorist ja näitleja.

Ta sai tuntuks ühiskonnakriitiliste, satiiri ja huumori piiril kirjutatud aforismisarnaste monoloogide ja lühijuttudega argieluteemadel.

Žvanetski sündis 1934. aastal Odessas arstide perekonnas. Juba üliõpilasena alustas ta miniatuuride ja monoloogide kirjutamist üliõpilasteatrile, kus ta sageli need ka ise ette kandis. Oma tööelu alustas ta inseneri- ja projekteerimisbüroos, kuid õige pea keskendus ta ainult humoreskide ja aforismide kirjutamisele.

1963. aastal tutvus ta teatri- ja filminäitleja Arkadi Raikiniga, kes võttis Žvanetski kirjatööd oma Miniatuuriteatri repertuaari ja kutsus ta järgmisel aastal juhtima teatri kirjandusosakonda. Peagi järgnesid sooloesinemised Odessa filharmoonias ja Ermitaaži teatris Moskvas. 1990. aastal avas Žvanetski Odessa kodanikele mõeldud maailmaklubi. Ta oli ka enda loodud Moskva Miniatuuriteatri kunstiline juht ja paar viimast aastakümmet seotud mitme telesaatega Venemaa telekanalites RTR ja Russia-1.

Žvanetski on külastanud ka Eestit. 2014. aastal esines ta Tallinnas Nokia Kontserdimajas ja 2019. aastal Tartu kirjandusfestivalil Prima Vista.

Alates 1990. aastast surmani oli ta ülemaailmse odessiitide klubi president.. 
Odessas on tema järgi nimetatud ka bulvar. 

Žvanetski maeti 9. novembril 2020 Moskva Novodevitšje kalmistule näitlejate ja lavastajate Galina Voltšeki ja Mark Zahharovi kõrvale. Koroonapandeemia tõttu toimus hüvastijätt kinnises režiimis.

Tunnustus
---------

* 1994 – Rahvaste Sõpruse orden
* 1994 – Arkadi Raikini karikas
* 1997 – Odessa aukodanik
* 1999 – Ukraina rahvakunstnik
* 2001 – Venemaa Föderatsiooni teeneline kunstitegelane
* 2009 – orden "Teenete eest Isamaa ees", 4. järk
* 2012 – Venemaa Föderatsiooni rahvakunstnik
* 2019 – orden "Teenete eest Isamaa ees", 3. järk

Viited
------

1. 1 2 3  "Prima Vista kirjandusfestivali avapäeval esineb Mihhail Žvanetski" ERR kultuur, 20. veebruar 2020.
2. 1 2  "Suri vene kirjanik ja satiirik Mihhail Žvanetski" ERR kultuur, 6. november 2020.
3. 1 2  "Mihhail Žvanetski autoriõhtu / Михаил Жванецкий". *Postimees*.
4. ↑  Odessiitide klubi ajaloost
5. ↑  Михаила Жванецкого похоронили на Новодевичьем кладбище / vesti.ru
6. ↑  Жванецкого похоронили на Новодевичьем кладбище
7. ↑  Venemaa presidendi ukaas nr 427
8. ↑  "Odessa linnanõukogu otsus". Originaali arhiivikoopia seisuga 20. september 2020. Vaadatud 8. novembril 2020.
9. ↑  Ukraina presidendi ukaas nr 1146
10. ↑  Venemaa presidendi ukaas nr 1145
11. ↑  Venemaa presidendi ukaas nr 242
12. ↑  Venemaa presidendi ukaas nr 79

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Mihhail Žvanetski** |

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Mihhail Žvanetski** |
**Otsetõus** ehk **rektastsensioon** (tähis RA või *α*) on astronoomias taevasfääril paikneva punkti üks koordinaatidest ekvatoriaalses koordinaatide süsteemis. Teine koordinaat on kääne.

Selgitus
--------

Otsetõusu defineeritakse kui kevadpunkti ja mingi taevakeha käänderingi vahelist taevaekvaatori kaart. Enamasti mõõdetakse otsetõusu tundides, minutites ja sekundites, 360 kraadile taevaekvaatoril on seatud vastavusse 24 tundi. **Otsetõusu tund** võrdub 15 nurgakraadiga, **otsetõusu minut** 15 nurgaminutiga ja **otsetõusu sekund** 15 nurgasekundiga.

Otsetõusu kasutatakse lisaks koordinaatide määramisele ka täheaja määramiseks. Täheaeg on võrdne vaadeldaval ajahetkel kulmineeruva tähe otsetõusuga.

Otsetõusu abil saab määrata tähe asukohta horisondi suhtes ning määrata, kui kaua aega võtab tähel taevasfääri teatavasse punkti jõudmine. Näiteks kui täht otsetõusuga 01h30m00s kulmineerub praegu (e. asub taevameridiaanil), siis täht otsetõusuga 02h50m00s kulmineerub 1 tähetund ja 20 täheminutit hiljem.

Vaata ka
--------

* kääne (astronoomia)
* taevakoordinaatide süsteem
**Magirus GmbH** on Saksamaal Ulmis asutatud ettevõte, mis hakkas 1866 tootma tuletõrjesõidukeid, 1910. aastatel ka veokeid ja autobusse.

Magirus on üks suurimaid tuletõrjeseadmete tootjaid. Selle tuletõrjeautod põhinevad tänapäeval peamiselt Iveco šassiil ja mootoritel, kuid mõnikord kasutatakse ka teiste veoautotootjate platvorme. Magirus on Iveco Groupi kaubamärk.

Ajalugu
-------

Magiruse redeliga tuletõrjevaknkerEttevõtte rajas priitahtlike pritsimeeste üksuse juht Conrad Dietrich Magirus (1924–1995), kes oli pühendunud tuletõrjumise abivahendite leiutamisele. 1866 asutas ta ettevõtte "'**Feuerwehr-Requisiten-Fabrik C. D. Magirus'**", mis esialgu tootis näiteks voolikuid ja veepritse. Magirus leiutas auto katusel oleva tõstetava ja pikendatava redeli, mis kiiresti levis kõigi tuletõrjemasinate standardvarustusse.

Magiruse logoks oli M-täht, mis oli disainitud meenutama Ulmi katedraali. Logo võeti kasutusele 1925.

Ülemaailmse majanduskriisi ajal 1930-ndate alguses sattus Magirus raskustesse ja selle omandas 1932 pank. 1935 müüs pank ettevõtte Deutz AG-le, mis tootis omanimelisi mootoreid ja kasutas neid ka Magiruse autodel. Seetõttu kasutati sõidukitel sageli nime **Magirus Deutz** ja 1940–1949 **Klöckner-Deutz**. Aastal 1936 lõppes liitumine.

1944 hakkas Deutz tootma õhkjahutusega diiselmootoreid, mida alates 1948 Magiruse sõidukitel kasutama hakati. Deutzi mootoreid toodetakse ja tänapäeval ja neid kasutamiseks põllumajanduses ja merenduses.

### Iveco ajastu

Iveco Magiruse tuletõrjeautoAastal 1975 ostis ettevõtte IVECO ning jätkas veoautode tootmist, alates 1983 IVECO Magiruse nime all ja Iveco veokeid müüdi Magiruse kaubamärgi all Saksamaal ning teistel Euroopa ja Lähis-Ida turgudel kuni 1980. aastate lõpuni ning peale seda loobus IVECO peatselt enamikus maailma maades Magiruse nime kasutamisest. 

Tänapäeval kasutatakse Magiruse kaubamärki ainult ettevõtte tulekustutustehnika juures. 

Ettevõtte tootmisüksused asuvad lisaks Saksamaale veel Austrias, Itaalias ja Prantsusmaal. Ettevõtte peakorter asub Ulmis Magiruse tänaval (*Magirusstraße*).

Välislingid
-----------

*
Villem Maaker
**Villem Maaker** (1. mai 1891 Palivere vald, Lääne-Nigula kihelkond, Läänemaa – 29. oktoober 1966 Norrköping, Rootsi) oli Eesti poliitik ja põllumees.

Pärast Vabadussõda töötas ta Põllutööministeeriumis, kus täitis riigimaade ringkonnavahendaja ülesandeid ning oli maareformi teostaja Läänemaal.

Tema kodukoht oli Asuküla vald Läänemaal, kust ta valiti Eesti Tööerakonna kandidaadina Riigikogu esimesse koosseisu.

Maareformi teostamise keerises liitus ta Asunikkude, Väikepõllupidajate ja Riigirentnikkude Koondisega ning oli üheks selle ülesehitajaks.

Villem Maaker oli I–V Riigikogu liige. Ta ei kuulunud Riigikogusse ainult 9. juulist 1931 kuni 15. juunini 1932 (kui ametisse astus V Riigikogu). Sellel ajal asendas teda Johannes Lehtmann.

Ta pidas ägedat võitlust vabadussõjalaste liikumisega, sattus vastuollu Isamaaliiduga, pidas võitlust Nõukogude Liidu okupatsioonivõimu taotlustega organiseerides kommunistliku parlamendi valimisteks rahvuslikke vastaskandidaate ja oli ise üks vastaskandidaat. Ta küll loobus 10. juulil 1940 oma kandidatuurist.

Saksa okupatsioonivõimu saabudes astus Maaker välja kohaliku rahva õiguste ja huvide eest, mis viis teda konflikti saksa ja Villem Maaker sattus viieks kuuks vanglasse.

1944. aastal põgenes Rootsi, kus töötas Norrköpingis tekstiiltöölisena. Paguluses koondas ta kokku Rootsi põgenenud endised poliitilised erakonnakaaslased ning oli kauaaegne oma erakonna keskjuhatuse abiesimees ja Rootsi koondise esimees. Villem Maaker oli tegev Stockholmis Eesti Komitees. Eesti Rahvusfondis ja Eesti Rahvusnõukogus parlamendiliikmete rühmas.

Ta suri 29. oktoobril 1966 Norrköpingis ning maeti 12. novembril 1966 Norrköpingi Põhjakalmistule.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  Tõnis Kint. "Willem Maaker’i mälestuseks". Välis-Eesti nr 29, 25. november 1966. Lk 4
2. ↑  "Valimised võivad alata". Lääne Elu nr 79, 10. juuli 1940. Lk 1
**Fede Galizia** (1578 Milano – 1630 Milano), ka lihtsalt **Galizia**, oli Itaalia renessansi maalikunstnik, natüürmordi žanri teerajaja.

"Juudit Olovernese peaga" (1596). Juuditina usutakse olevat maalitud kunstniku autoportree
Fede (sõna *fede* tähendab itaalia keeles usku) õppis maalimist oma kunstnikust isa Nunzio Galizia juhatusel. Naiskunstnikuna polnud ta omal ajal aga kuigi tuntud, sest tal polnud piisavat ühiskondlikku positsiooni ega suhteid õukonnas. 

Fede Galizia 63 kataloogi kantud teosest 44 on natüürmordid. Ühte tema 1602. aastal signeeritud teost peetakse esimeseks itaalia kunstniku maalitud natüürmordiks. 

Galizia ei abiellunud. 21. juunil 1630 tegi ta testamendi ja arvatakse, et varsti pärast seda suri ta katku.

Vaata ka
--------

* Orsola Caccia

Kirjandus
---------

|  |  |
| --- | --- |
| 
"Virsikud siniste ja punaste ploomidega", natüürmort, u 1610 | * Harris A.S. Nochlin L. Women Artists: 1550-1950. New York: Los Angeles County Museum of Art; Knopf, 1976
* Heller N. Women artists: an illustrated history. New York: Abbeville Press, 1987
* Caroli F. Fede Galizia. Torino: U. Allemandi; Milano: Messaggerie libri, 1989
* Lorenzelli J. Veca A. Lombardia 1620 circa: natura morta delle origini. Bergamo: Galleria Lorenzelli, 1989
* Chadwick W. Women, Art, and Society. London: Thames and Hudson, 1990
 |

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Fede Galizia** |

* Fede Galizia teosed Artcyclopedias (inglise keeles)
* Fede Galizia lühielulugu ja teosed veebigaleriis (inglise keeles)
**Lokeren** on hollandikeelne linn ja vald Belgias Flandria piirkonnas Ida-Flandria provintsis Sint-Niklaasi haldusringkonnas.

Ajalugu
-------

Arheoloogilised leiud annavad tunnistust sellest, et ala oli asustatud juba neoliitikumis. Esimene kirjalik ülestähendus Lokereni kohta pärineb aastast 1114. Linnaõigused sai Lokeren 1825. aastal. Lokerenis asub Molsbroeki looduskaitseala.

Asulad
------

Schelde lisajõe Durme kaldail asuv Lokeren jaguneb järgmisteks osavaldadeks, asulateks ja piirkondadeks: 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Suuremas kirjas Rooma numbritega on tähistatud osavallad. Kollakad alad on linnastunud piirkonnad | 

| Nr | Nimi | Pindala(km²) |
| --- | --- | --- |
| I (IV) | Lokeren- Lokeren- Heiende |  |
| II | Daknam | 4,0 |
| III (V) | Eksaarde- Eksaarde- Doorslaar |  |
|

 |

* 
* St Laurentiuse kirikSt Laurentiuse kirik
* 
* Vaade Lokerenile õhustVaade Lokerenile õhust
* EksaardeEksaarde
* DurmeDurme
* MolsbroekMolsbroek
* MolsbroekMolsbroek

Sõpruslinnad
------------

* Poola –  Ropczyce

Viited
------

1. ↑  Bevolking per gemeente op 1 januari 2022

Välislingid
-----------

 Lokeren – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Koduleht (hollandi keeles)
* Lokerse Feesten - Lokereni muusikafestival "Lokerse Feesten" (hollandi, prantsuse ja inglise keeles)
* Lokeren in beeld - Views of Lokeren

Ida-Flandria provintsi vallad

Aalst | Aalter | Assenede | Berlare | Beveren | Brakel | Buggenhout | De Pinte | Deinze | Denderleeuw | Dendermonde | Destelbergen | Eeklo | Erpe-Mere | Evergem | Gavere | Gent | Geraardsbergen | Haaltert | Hamme | Herzele | Horebeke | Kaprijke | Kluisbergen | Knesselare | Kruibeke | Kruishoutem | Laarne | Lebbeke | Lede | Lierde | Lochristi | Lokeren | Lovendegem | Maarkedal | Maldegem | Melle | Merelbeke | Moerbeke | Nazareth | Nevele | Ninove | Oosterzele | Oudenaarde | Ronse | Sint-Gillis-Waas | Sint-Laureins | Sint-Lievens-Houtem | Sint-Martens-Latem | Sint-Niklaas | Stekene | Temse | Waarschoot | Waasmunster | Wachtebeke | Wetteren | Wichelen | Wortegem-Petegem | Zele | Zelzate | Zingem | Zomergem | Zottegem | Zulte | Zwalm
**Puka raamatukogu** on Otepää valla rahvaraamatukogu, mis asub Puka alevikus aadressil Kooli 6.

Ajalugu
-------

Esimesed teadaolevad andmed Puka raamatukogu kohta pärinevad aastast 1922. **Puka Tuletõrje Seltsi raamatukogu** koosnes esialgu küll ainult kahesajast raamatust ning asus Juhan Mäelo asundustalus. Arusaadavalt oli taluperemees ka raamatukoguhoidja. Lugejad eelistasid ilukirjanduslikke teoseid, teaduslikke raamatuid laenutati vähem. Hooletute raamatulaenajate korrale kutsumiseks sisse seatud kautsjon muutis aga raamatukogu kasutamise mõneks ajaks tagasihoidlikumaks. 

1926. aastal sai Puka Tuletõrje Seltsi raamatukogu Haridusministeeriumi kooliosakonnalt rahalist toetust 5000 marka. 1927. aastal oli raamatuid juba 500 piires, märkimisväärse osa kinkis Juhan Mäelo. 1928. aastal alustati ettevalmistusi raamatukogu Puka Tuletõrje Seltsi majja kolimiseks, teoks sai see küll alles 1930. aastal. Kolimisega ühildusid raamatukogu nimetus ning asupaik. Raamatukoguhoidjatena tegid tublit tööd Aleksander Vaard, Alviine ja Peeter Sarapuu. Tungiva nõudmise tulemusena maavalitsuselt saadud toetusega muretseti uut kirjandust. Mõnda aega oli laenutamine ka tasuline – 2 senti raamatu pealt.

1930. aastate lõpus oli raamatukoguhoidjaks suur kirjandushuviline Karl Katalsepp, kes oskas asjatundlikult ja sihikindlalt harjutada inimesi ka teaduslikke raamatuid lugema. 

Aastatel 1941–1945 raamatukogu ei töötanud. Raamatud olid viidud varjule Julius Ojasalu aita. 1945. aastal tõi Alviine Sarapuu raamatud tagasi Puka tuletõrje majja. 

1956. aastal oli raamatukogu Jaan Paapsteli eramajas, kust 1957. aastal koliti tagasi Puka rahvamajja. 50 m² suurune ruum oli külm ning ega mööblitki eriti polnud. 1960. aastal Puka sovhoosi abiga tehtud remont parandas siiski olukorda. 

1985. aastal tehti rahvamajas ja raamatukogus põhjalik remont. 

2001. aastal kolis raamatukogu uutesse ruumidesse. 2004. aasta teisel poolel mindi üle elektroonilisele laenutusele.

Juhatajad/laenutajad
--------------------

Juhan Mäelo 1922

Aleksander Vaard

Alviine Sarapuu

Peeter Sarapuu 1945–1947

Karl Katalsepp

Ida Kärsna

Veloona Kaup 1956–1985

Ene Markov alates 1985

Statistika
----------

Statistika 2014. aasta seisuga

Kogud: 11363

Kasutajad: 289

Külastused: 2 190

Laenutused: 5 114

Töökohad: 1

Kirjandus
---------

* Valgamaa rahvaraamatukogud 1920-2010. Valga, 2010
* Valga Keskraamatukogu arhiiv. Valga rajooni/maakonna raamatukogude aastaaruanded 1956–2014

Välislingid
-----------

* Puka vald - raamatukogud
**Tiia Teder** (sündinud 10. detsembril 1959) on eesti muusikateadlane ja muusikaajakirjanik, Klassikaraadio peatoimetaja. 

Tiia Teder on õppinud muusikat Viljandi Muusikakoolis ja Tallinna Muusikakeskkoolis ning lõpetanud Eesti Riiklikus Konservatooriumis muusikateooria eriala. Tema diplomitöö teema oli "Žanrilisus Raimo Kangro ooperiloomingus", juhendaja Merike Vaitmaa.

Tiia Teder on Eesti Heliloojate Liidu liige 2005. aastast. Ta toimetab Klassikaraadio sarju "NYYD-muusika", "Ideaalmaailmad" ja "Rostrum". 2007. aastal valiti ta EBU (Euroopa Ringhäälingute Liidu) muusikagrupi liikmeks. 2008. aastal valiti Tiia Teder Põhja- ja Baltimaade raadiote muusikajuhtide koosolekul muusikagrupi koordinaatoriks. 

Tiia Teder koordineeris 2006. aastal raadiotevahelist koostööd Dmitri Šostakovitši 100. sünniaastapäeva tähistamisel. Ta on juhtinud projekti «Favourite national classics», milles osaleb 30 Euroopa raadiojaama, ja kontserdisarja «Love in music». Ta on olnud Borletti-Buitoni fondi konkursi žürii liige.

Tunnustus
---------

* 2012 – Valgetähe V klassi teenetemärk
* 2013 – Felix Moori tänuauhind
* 2015 – Eesti Kultuurkapitali helikunsti sihtkapitali aastapreemia (pikaajaline ja edukas Rostrumil osalemine ja maailma ühe olulisema nüüdismuusika foorumi toomine Eestisse)

Isiklikku
---------

Tema õde on endine Eesti Televisiooni peatoimetaja Heidi Pruuli, poplaulja Hannah on tema õetütar.

Tiia Tederil on kolm täiskasvanud last.

Viited
------

1. ↑  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 18655
2. ↑  Katri Soe. Hea muusikamaitse valvurid. Äripäev, 07.11.2007.

Kirjandus
---------

* "NYYD-muusika. Uued helid Klassikaraadios." Koostanud Immo Mihkelson ja Tiia Teder. Tallinn 2007

Välislingid
-----------

* Katri Soe. "Hea muusikamaitse valvurid." (Tiia Tederist ja Heidi Pruulist) Äripäev.ee 7. november 2007
Tihu järv ja Keskmine järv
Suur Tihu järv sügisel
**Tihu järved** on järvestik Hiiumaa keskosas, kus loode-kagusuunalises vagumuses paikneb järjest kolm järve. Järvedest kagupoolseim on Tihu järv, järgnevad Keskmine ja Kolmas järv.

Ludvig August Mellini "Liivimaa atlase" kaardil kandsid need **Männamaa** (**Mönama**) järvede nime.

Tihu järved paiknevad ahelikuna kagu-loodesuunalises vagumuses. Kõige suurem ja ühtlasi kagupoolseim on Tihu Suurjärv (ka Tihu Esimene järv või Männamaa järv), mille pindala on 85 ha ja suurim sügavus vaid kuni pool meetrit. Loode poole liikudes jõuame 2,7 ha suuruse ja ainult pisut sügavama (kuni 0,6 m) Tihu Keskmise järveni (ka Tihu Teine järv). Järgmine, 4,6 ha suurune Tihu Kolmas järv (ka Väikejärv) on ühtlasi sügavaim (kuni 1,5 m). 

Tihu järvestiku, eelkõige Suurjärve veetaset on 1930. aastal meetri jagu alandatud, seetõttu kujuneski sinna madalaveeline ja pehmete kallastega veekogu, mis sobib hästi pesitsuspaigaks rikkalikule vee- ja soolinnustikule.

Järves elab ka haruldane apteegikaan ehk kirjukaan (II kaitsekategooria). 

Järvi ümbritsevas Õngu ehk Tihu soos kasvab mitmeid ohustatud taimeliike, nagu atlantilise kliimaperioodi jäänuk lääne-mõõkrohi, harilik sookäpp ja alpi võipätakas (II kategooria), harilik porss (III kategooria) jt. Sooga piirnevas metsas on endale pesapaiga leidnud merikotkas.

Viited
------

1. ↑
**Mihkel Hansen** (29. detsember 1904 Kõrgemäe talu, Käru vald, Vändra kihelkond, Pärnumaa – 20. november 2004 Toronto) oli Eesti poliitik ja maavanem. Ta oli viimane elusolnud I Riigivolikogu liige.

Elukäik
-------

Hansen sündis taluperemehe pojana. Ta õppis aastatel 1914–1916 Undiaugu vallakoolis, aastatel 1916–1920 Järvakandi ministeeriumikoolis ja aastatel 1920–1925 Gustav Adolfi Gümnaasiumis. Aastatel 1925–1930 (lõpetas) õppis ta Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas. Ta oli Eesti Üliõpilaste Seltsi liige.

Ta oli 1925–1927 Lelle-Hiiekõnnu algkooli õpetaja, 1931–1936 vandeadvokaat Verner Johansoni abi, 1936 vandeadvokaaat Pärnus. 

Riigitegelasena alustas ta 1936. aastal, kui temast sai Rahvuskogu liige ja Eesti Maaomavalitsuste Liidu peasekretär. Riigihoidja Konstantin Päts määras sügisel 1936 Hanseni Järva ajutise maavalitsuse esimeheks, kellena ta töötas kevadeni 1937. Valitsuse ettepanekul määrati ta Viljandi ajutise maavalitsuse esimeheks ja siis Viljandi maavanemaks, kus ta oli aastatel 1937–1940.

Mihkel Hansen valiti V Riigikogu ja I Riigivolikogu (valitud 64. valimisringkonnast Põhiseaduse Elluviimise Rahvarinde kandidaadina) liige. I Riigivolikogu välis- ja riigikaitsekomisjoni abiesimees. Kuulus Põllumeestekogudesse ja Eesti Põllumeeste Kogude Esindusse Paguluses.

30. aprillil 1939 valiti Mihkel Hansen Viljandi Eesti Põllumeeste Seltsi esimeheks.

1941–1943 oli ta Saksa okupatsiooniaegne Eesti Omavalitsuse Viljandi maavanem, aastal 1944 temast sai Võru maavanem. Põgenes 1944 Saksamaale, kust siirdus 1948 Kanadasse.

Oli 1950–1951 Toronto Eesti Seltsi ja 1958–1959 Rahvusliku Välisvõitluse Nõukogu esimees. Eesti Põllumeeste Kogude Esinduse Paguluses abiesimees.

Ta oli viimane elusolev I Riigivolikogu liige.

Isiklikku
---------

Tema vennapojapoeg Vootele Hansen oli Riigikogu VII, VIII ja IX koosseisu liige, aastatel 1994–1995 Eesti keskkonnaminister ning on Tallinna Järveotsa Gümnaasiumi geograafia, loodus- ja ühiskonnaõpetuse õpetaja.

Tunnustus
---------

* 1939 Eesti Punase Risti III klassi teenetemärk
* 1944 plakett "Teenete eest ühises võitluses bolševismi vastu"
* 2003 Riigivapi IV klassi teenetemärk

Viited
------

1. ↑  Wiljandi maawanem lahkus, Postimees (1886-1944), nr. 178, 5 juuli 1940
2. ↑  "M. Hansen Viljandi Eesti põllumeeste seltsi esimeheks". Rahvaleht nr 102, 2. mai 1939. Lk 3
3. ↑  Eesti Sõna nr 195, 23. august 1944. Lk 3
4. ↑  Ajalehesõnumi tekst, plaketi fotod

Välislingid
-----------

* *Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944*
* TLÜAR väliseesti isikud
Andranik Margarjan (koos peapiiskop Sebouh Chouldjianiga)
**Andranik Margarjan** (armeenia keeles Անդրանիկ Մարգարյան; 12. juuni 1951 Jerevan – 25. märts 2007 Jerevan) oli Armeenia poliitik. Ta oli 12. maist 2000 kuni surmani Armeenia peaminister.

Ta lõpetas aastal 1972 Jerevani Polütehnilise Instituudi küberneetikateaduskonna arvutiinsenerina.

Ta töötas aastatel 1972–1974 vaneminseneri ja teadustöötajana Üleliidulise Gaasitööstuse Teadusliku Uurimise Instituudi Jerevani filiaalis. Ta oli aastast 1968 põrandaaluse Armeenia Rahvusliku Ühtsuse Partei liige; aastatel 1974–1976 kandis ta Armeenia Rahvusliku Ühtsuse Partei ideede levitamise tõttu vanglakaristust. Aastatel 1977–1978 oli ta Armeenia Energeetika Teadusliku Uurimise Instituudi peainsener, aastatel 1978–1979 oli ta Jerevani Elektrotehnika Tehase arvusmasinate osakonna juhataja, aastatel 1979–1990 oli ta Armeenia Kaubandusministeeriumi arvutuskeskuse elektroonika osakonna juhataja.

Aastast 1992 oli ta Armeenia Vabariikliku Partei liige. Ta oli aastast 1995 Rahvuskogu liige. 12. maist 2000 kuni surmani 25. märtsil 2007 oli ta Armeenia peaminister.

Andranik Margarjan suri 25. märtsil 2007 Jerevanis südameinfarkti tagajärjel. Ta on maetud Jerevanis Komitasi panteoni.

Isiklikku
---------

Andranik Margarjan oli abielus, tal on kaks tütart ja üks poeg; poeg Taron Margarjan on 2011. aastast Jerevani linnapea.

Tunnustus
---------

* Mesrop Maštotshi orden

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Aram Sarkisjan** | **Armeenia peaminister**2000–2007 | Järgnev**Serž Sargsjan** |
**Tiia Püss** (aastani 1964 **Luige**, sündinud 4. oktoobril 1942 Tallinnas) on eesti majandusteadlane.

Elulugu
-------

Tiia Püss on teenistujate tütar.

Lõpetas 1960 Tallinna 22. Keskkooli, 1965 Tallinna Polütehnilise Instituudi masinaehituse ökonoomika ja organiseerimise erialal, 1978 aspirantuuri Eesti NSV TA Majanduse Instituudis (MI), majanduskandidaat (1983, MI), väitekiri "Методы оценки экономической эффективности автоматизации управления (на примере предприятий Эстонской ССР". Täiendas end 1994 Kieli Maailmamajanduse Instituudis, 1996 Kölnis Saksa Majanduse Instituudis.

Oli 1965–67 tehase "Ilmarine" ökonomist, 1967–78 NSVL Teaduste Akadeemia Majandusmatemaatika Keskinstituudi Eesti filiaali nooremteadur, 1978–80 juhtivinsener, 1980–83 MI nooremteadur, 1983–87 vanemteadur, 1987–98 teadussekretär, 1998–2005 TTÜ Eesti Majanduse Instituudi direktori kohusetäitja; 2005– TTÜ majandus-uuringute teaduskeskuse vanemteadur.

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkonnad: makroökonoomika teoreetilised ja rakenduslikud aspektid; avaliku sektori ökonoomika; sotsiaalpoliitika ja sotsiaalkaitse. Eesti Teadlaste Liidu liige (juhatuse liige 1992–94, aastast 2004 volikogus), Majandusteaduse Seltsi liige (juhatuse liige 1994–2000), International Atlantic Economic Society (aastast 1998) ja COPE liige (aastast 1999). Üle 40 teadustrükise.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Teoseid
-------

* Ekstensiivsete ja intensiivsete kasvutegurite hindamise meetodid. Tallinn, 1987
* Economic and social changes in the Baltic States in 1992–94 (kaasautor). Tallinn, 1995
* Estonian economy and role in the international division of labour. // Estonian economy and European integration. Helsingi, 1997
* The impact of wage growth and rate of return on the choise of a pension system. // Factors of convergence. Tallinn, 2001
* Economics – Estonia. // Three Social Science Disciplines in Central and Eastern Europe. Budapest, 2002
* Convergence Analysis in Social Protection Expenditure in the European Union. // Essays in Estonian transformation Economics. Tallinn, 2003
* Convergence Analysis of the Structure of Social Protection Financing (kaasautorid K. Kerem, M. Viies). // International Advances in Economic Res. 11 (2005) 1
* Convergence of Health Care Expenditure in EU (kaasautorid K. Kerem, M. Viies). // The Business Review (Cambridge) 4 (2005) 1
* Social Policy in the European Union and Pension Reform in Estonia (kaasautor M. Viies) // New World Order. Lodz – Santiago de Chile, 2005.

Kirjandus
---------

* EE 14, 395
* Eesti majanduse biograafiline leksikon. Tallinn, 2000, 396–397.
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
Tartu linnamuuseum
Tartu linnamuuseumi ajalooline reklaam Jakobi ja Baeri tänava nurgal, 2011.
**Tartu linnamuuseum** on muuseum, mille eesmärgiks on koguda, säilitada, uurida ja tutvustada Tartu linna ajalugu. Muuseum asub tänapäeval aadressil Narva mnt 23.

Tartu linnamuuseum on osa Tartu Linnaajaloo Muuseumidest.

Püsinäitus
----------

2001. aastal valminud näitus "Dorpat. Jurjev. Tartu" on Tartu ajaloo museoloogiline interpretatsioon.

2020. aastal möödus 100 aastat Tartu rahulepingu sõlmimisest. Juubeliaasta puhul avati Tartu linnamuuseumis uuendatud Vabadussõja ja Tartu rahu ekspositsioon.

Hoonest
-------

Kuni 2000. aastani asus Tartu linnamuuseum aadressil Oru 2. Alates 30. augustist 2001 asub muuseum endises kultuurimajas, linnafolklooris ka "Katariina majana" tuntud helesinises mõisahoones Narva mnt 23. 1790. aastal valminud maja kuulus leitnant Woldemar Conrad von Pistohlkorsile. Aadliseisuse esindajana soovis ta endale luksuslikku ja moodsat, kuid samas klassikalist linnapaleed, nagu need olid levinud Madalmaades, Põhjamaades ja Saksamaal. Maja arhitekt oli tolleaegse Tartu tuntuim ehitusmeister, Rostocki päritolu Johann Heinrich Bartholomäus Walter, kes projekteeris ka Tartu raekoja ja töötas Tartus kokku üle 40 aasta.

Kahekorruselise kivikatusega elumaja esimesel korrusel oli 8 tuba, eeskoda ja suur köök, teisel korrusel asus suur saal kõrval olevate salongidega. Trepid olid puust; männipuust põrandad värvitud; laed ja seinad krohvitud. Valgeks värvitud tiibuksi oli 12 ja ühe poolega uksi 21, hollandi ahjusid oli 16 ja portselanahjusid 3.

Värvilistel kunstmarmorist seinatahvlitel, akende vahele paigutatud peeglite ümber, supraportidel (ukse kohal olevad raamistatud kaunistused) ja laes on rikkalik stukkdekoor Louis XVI stiilis. Louis XVI stiil esindab prantsuse varaklassitsismi, mis valitses aastatel 1760–1790 kuningas Louis XVI aegses ruumikujunduses. Esindusruumi tähtsust rõhutab rõõmus ja pidulik kujundus. Saali pruunikaspunase süüga heledast kunstmarmorist seinu kaunistavad ovaalraamis figuraalkompositsioonid ja trofeekimbud, peeglid on raamitud girlandidega (pärg, vanik). Supraportidel on portreemedaljonide raamiks lopsakate lehvidega seotud tamme- ja loorberivanikud. Roosikeste, nartsisside jt lilleõite põimingud vahelduvad nõtkete girlandidega. Peegliraamides on kesksel kohal varaklassitsismi lemmikmotiiv kraatervaas (kreeka *krater*, 'veinisegamisnõu').

Vaata ka
--------

* Arheovisioon

Viited
------

1. ↑  "Tartu rahu 100 linnamuuseumis". *Muuseumi koduleht*. Jaanuar 2020. Vaadatud 06.01.2021.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Tartu Linnamuuseum** |

* Tartu linnamuuseumi koduleht
**Tartu Kreiskool** (saksa keeles *Dorpater Kreisschule*) oli 1804. aastal Liivimaa kubermangu Tartu kreisi kreisilinnas Tartus avatud saksakeelne õppeasutus.

Eellugu
-------

1803. aastal kinnitati Venemaa keisri Aleksander I poolt Venemaa Keisririigi "Rahvahariduse esialgsed eeskirjad", mille kohaselt moodustati Venemaa keisririigis kolmeastmeline haridusasutuste süsteem: kihelkonnakoolid ehk elementaarkoolid või rahvakoolid maapiirkondades; maakonna- ehk kreiskoolid maakonnalinnades ja kubermangugümnaasiumid kubermangulinnades. Avalike koolide kõrval olid lubatud ka elementaarkooli-, kreiskooli- või gümnaasiumikursusega eraõppeasutused.

Kreiskooli avamine
------------------

Tartu Kreiskool avati Tartus 1804. aastal, samal ajal Tartu Kubermangugümnaasiumiga.

Algselt, 1820. aastast tegutses kubermangugümnaasium Oskar Lutsu tänav 8, 1828. aastal kolis kool Riia tänava ja Karlova tänava (tänapäeval Kalevi tänav) nurgal asuvasse hoonesse.

Kreiskooli ja elementaarkooli ning tütarlastekooli tegevust juhtis inspektor: aastatel 1807–1820 Karl Samuel Anders, 1820–1824 Johann Samuel Boubrig, 1824–1841 Michael Gerhard Schwan, 1841–1846 Theodor Liborius, 1846–1872 Carl Oettel ja 1873–1880 Andreas Bruttan.

Õppetegevus
-----------

Kreiskooli võeti õppima poeglapsi, kes olid lõpetanud elementaarkooli või omandanud lugemis-, kirjutamis- või arvutamisoskuse muul viisil. Õppekava kohaselt oli õppeprogrammis: usu- ja kõlblusõpetus, saksa keel, vene keel, ladina keel, aritmeetika, geograafia, füüsika, looduslugu ja tehnoloogia, ajalugu, geograafia, antropoloogia, ülevaade kodumaa seadustest, ilukiri ja joonistamine. Fakultatiivselt sai õppida ka prantsuse keelt.

Kuni 1821. aastani oli kreiskoolis 3 klassi, seejärel kreiskoolid reorganiseeriti ning Tartu Kreiskool muudeti 2-klassiliseks, 1864. aastal aga muudeti kool 4-klassiliseks. 1880. aastal muudeti kool Tartu Reaalkooliks ning 1881. aastal moodustati uus Tartu linna kreiskool (*Dorpater Städtische Kreisschule*) (1881–1889), vastukaaluks linnas venestamisajal moodustatud venekeelsele Tartu linnakoolile.

Kreiskool valmistas õpilasi ette järgmiseks astmeks gümnaasiumi ehk kes otsekohe ellu astusid, neile andis tarvilikke teadmisi tegutsemiseks kaubanduse ja tööstuse alal. Mõnesuguste muudatustega töötas Tartu kreiskool kuni 1880. aastani, olles sellega ainukeseks õppeasutuseks, mis keskmiste kihtide lapsi otsekohe elule ette valmistas

1881. aastal nimetati kool ümber reaalkooliks, hiljem ülem-reaal-kommerts-põllutöökooliks.

Vaata ka
--------

* Linnakool (1428–1805)
* maakonnalinnad ehk kreisilinnad
* kubermangulinn
* Tartu Tütarlaste Gümnaasium

Viited
------

1. ↑  Tartu poeglaste reaalgümnaasium. Postimees (1886-1944), nr. 326, 1 detsember 1925
2. ↑  Äsja Tartust tulnu meenutab TTG juubelit, Võitleja = The Combatant : ülemaailmne Eesti sõjameeste ja vabadusvõitlejate häälekandja, 1 jaanuar 1960

Kirjandus
---------

* Allan Liim. Tartu, baltisakslased ja Saksamaa : artiklite kogumik. Koostajad Helmut Piirimäe, Claus Sommerhage. Tartu Ülikool, Saksa filoloogia õppetool. Tartu Ülikooli Kirjastus 1998 (Saksa koolidest Tartus 19. sajandil)
**Tartu Linna-tütarlastekool** (saksa keeles *Stadttöcherschule zu Dorpat*) oli aastatel 1804–1893 Tartus tegutsenud saksakeelne õppeasutus tütarlastele.

Eellugu
-------

1803. aastal kinnitati Venemaa keisri Aleksander I poolt Venemaa Keisririigi "Rahvahariduse esialgsed eeskirjad", mille kohaselt moodustati Venemaa keisririigis kolmeastmeline haridusasutuste süsteem: kihelkonnakoolid ehk elementaarkoolid või rahvakoolid maapiirkondades; maakonna- ehk kreiskoolid maakonnalinnades ja kubermangugümnaasiumid kubermangulinnades. Avalike koolide kõrval olid lubatud ka elementaarkooli-, kreiskooli- või gümnaasiumikursusega eraõppeasutused.

Kool asutati Tartu magistraadi poolt varasema Tartus asunud saksakeelse tütarlastele ettenähtud kooli asemel.

Linna-tütarlastekooli avamine
-----------------------------

Tartu Linna-tütarlastekool avati Tartus 14. oktoobril 1804. 

Algul asus linna-tütarlastekool Rüütli tänaval, pärast kooli reorganiseerimist Kõrgemaks Linna-tütarlastekooliks kolis kool Suurel turul asuvas Bokovnevi majja. 1857. aastal kolis kool Rüütli tänava ja Gildi tänava nurgal asuvasse hoonesse, kus asuti 1892. aastani.

Linna-tütarlastekooli tegevust juhtis kreiskooli inspektor: 1871–1888 pastor Theodor Pfeil; 1888–1893 Woldemar Schneider. Kooli juhatajannad olid 1853–1866 Emilie Feldmann; 1866–1888 Emma von Riekhoff ja 1888–1893 Amalie Kemmerer.

Õppetegevus
-----------

Algselt oli Linna-tütarlastekool üheklassiline, 1815. aastast kaheklassiline. 1853. aastal reorganiseeriti tütarlastekoolid ja ka Tartu Linna-tütarlastekool neljaklassiliseks Kõrgemaks Linna-tütarlastekooliks. Klasse nimetati alates madalamatest klassidest *quarta*, *tertia ja* *secunda* ning 1854. aastal avati ka lõpuklass *prima*. 1874. aastal lisati veel kaks klassi: *quinta* ja *sexta*. 

Õppeained olid järgmised: usuõpetus, prantsuse keel, saksa keel, aritmeetika, ajalugu, geograafia, loodusõpetus ja ilukiri, joonistamine ja käsitöö.

Tartu Linna-tütarlastekooli likvideerimine
------------------------------------------

1880. aastail Venemaa keisri Aleksander III algatatud venestamispoliitika käigus kinnitas keiser 10. aprillil 1887 dokumendi "Vene õppekeele tarvitusele võtmisest Tartu õpperingkonna riiklikes keskõppeasutustes", mille kohaselt pidid ka kõik Läänemere kubermangude riiklikud õppeasutused järk-järgult üle minema saksakeelselt õppetöölt venekeelsele õppetööle.

Protestiks kooli sunniviisiliselt venekeelsele õppetööle üleviimise eest lõpetas Tartu saksakeelsetest linnajuhtidest Tartu magistraat kooli finantseerimise ja kool oli sunnitud tegevuse lõpetama 1893. aastal.

Vaata ka
--------

* Linnakool (1428–1805)
* Eesti koolide loend

Kirjandus
---------

* Allan Liim. Saksa koolidest Tartus 19. sajandil. "Tartu, baltisakslased ja Saksamaa". Artiklite kogumik. Koostajad: Helmut Piirimäe, Claus Sommerhage. Tartu Ülikool, saksa filoloogia õppetool. Tartu Ülikooli Kirjastus, 1998.
**Tihumeeter** on mittesüsteemne mahuühik (lühend **tm**), mis on võrdne ühe kuupmeetri puidumassi ruumalaga. Harva kutsutakse ka tihemeetriks. Oluline on rõhutada, et mõeldud on tihedat, õhuvahedeta puitu, mõõdetakse või hinnatakse ilma kooreta (tähis: ka – koore alt) või koos koorega (tähis: kp – koore pealt).

Suhteliselt lihtne on mõõta kandilise ristlõikega materjali, siis lähtutakse tema nimimõõtudest ja arvutatakse tema maht kui risttahukate mahtude summa. Keerukam on lugu paberipuu või küttepuudega, kus tihe puidumaht (tihumeetrid) leitakse virna mõõtmete järgi arvutatud virna mahu ja virna tihedusest sõltuva koefitsiendi (tavaliselt 0,5–0,6) korrutisena. Põhimõtteliselt on olemas metoodikad selle koefitsiendi määramiseks sõltuvalt puiduliigist, selle keskmisest diameetrist ja virnastamisviisist, ent enamasti on tegemist ostja ja müüja vahelise tavapraktikal tugineva kokkuleppega. Saepalkidel, mille hind ja ka mõõdud on suuremad, mõõdetakse tihumeetrite saamiseks iga palki eraldi. Nüüdisaegsetes saeveskites on selleks laserkiirtega mõõtvad sorteerimisliinid.

Kõnekeeles lühendatakse see tihti lihtsalt "tihuks" (nt "ostis tihu leppa").

Vaata ka
--------

* Ruumimeeter
**Tartu Kommertskool** oli erakommertskool üld- ja kaubandusliku hariduse andmiseks Tartus. 

Tartu kommertskool avati 1912. aastal Tartu Kaubandusliku Hariduse Edendamise Seltsi poolt, kool oli rahvuslikult meelestatud, kuigi vene õppekeelega. Direktor oli klaverikunstnik Harald Laksberg. Õpetajad olid põhiliselt eestlased. Nende hulgas oli pärastisi silmapaistvaid kultuuritegelasi. Eesti keelt õpetas Johannes Aavik, hiljem tuli tema asemele Villem Grünthal-Ridala. 

1918. aastal nimetati Tartu eesti ülemreaal-kommertskooliks ja Tartu ülemreaal-, kommerts- ja põllutöökooliks.

1919/1920. õppeaasta algul nimetati kool Reaal- ja Kommertskooliks ning koliti endise Tartu Reaalkooli ruumidesse. Direktoriks määrati Juhan Lang. 

1920/1921. õppeaastal lahutati Kommertskool Reaalkoolist. Õpilased võisid vabalt valida, kumba kooli nad lähevad.

1920. aastal nimetati Tartu kommertskooliks ja 1923–1924, Tartu I kommertsgümnaasiumiks ning 1924. aastal reorganiseeriti Tartu tehnikagümnaasiumiks.

1931. aastal suleti Tartu poeglaste reaalgümnaasium ja Tartu tehnikagümnaasium ning nende asemele loodi Tartu Poeglaste Gümnaasium, mis tegutses Riia tänaval Pauluse kiriku kõrval asuvas, 1905. aastal ehitatud koolihoones Riia tänav 25.

Viited
------

1. ↑  Tartu tehnikagümnaasium, /www.eha.ee EAA.3474