recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Suomenlinna kirik tänapäeval
Kirik 1908. aastal enne ümberehitust
**Suomenlinna kirik** (soome keeles *Suomenlinnan kirkko*, rootsi keeles *Sveaborgs kyrka*) on 19. sajandist pärinev õigeusu kirikuna ehitatud ja 20. sajandil ümber ehitatud luteri kirik Soomes Helsingis.

Ajaloost
--------

Kirik ehitati 1854. aastal garnisoni õigeusu kirikuna Suomenlinna merekindluse vene sõdurite jaoks. Viiel saarel laiuva kindluse pühakoda asetseb Iso Mustasaari (rootsi keeles Stora Östersvartö) keskel, selle kõrgeimas osas. Seda ümbritsevad teised kindluse ehitised, kirikust idas laiub vana paraadiväljak ja lõunas park. Kirik on orienteeritud edela-kirde suunaliselt.

Õigeusu kiriku ehituse plaanimist alustati juba sajandi algupoolel. Esimesed plaanid joonestas 1820. aastatel arhitekt Carl Ludvig Engel klassitsistlikus stiilis, sobitumaks kindlusekompleksi ülejäänud hoonetega, samuti Helsinki toonase klassitsistliku ilmega. See kavand ei teostunud ning ehitise projekteeris lõpuks vene-bütsantsi stiilis Nikolai I aegse Venemaa keisririigi ametlik arhitekt Konstantin Thon. Kirik pühitseti Aleksander Nevskile. Algselt oli Suomenlinna Aleksander Nevski kirikul viis sibulkuplit. Krunti ümbritsev suurtükkidest ja kettidest aed ehitati 1870. aastatel. 1885. aastal valati Moskvas 6683 kg kaaluv kirikukell, mis on Soome suurim; nüüd on see eksponeeritud kiriku kõrval. 1891. aastal anti kirikule katedraali staatus.

1918. aastal muudeti õigeusu kirik evangeelseks luterlikuks kirikuks, näitamaks Soome iseseisvumist ja eraldumist Venemaast. Nelja väiksema torni sibulkuplid võeti maha ja peatornile anti gustaviaanlik kujundus. Ikonostaasi ja ikoonid ladustas Helsinki linn, kuida praegu on nende asukoht teadmata. 1920. aastatel otsustati kirik põhjalikult renoveerida ja anda sellele lisaks konstruktsiooni parandamisele läänelikum kujundus. Ideekonkursi võitis arhitekt Einar Sjöström ning ümber ehitatud kirik taaspühitseti 28. aprillil 1929. aastal.

Alates 1929. aastast on kiriku peakuppel ühtlasi tuletorn. See on oma 54,2 meetriga merepinnast Soome kõrgeim majakas. Valgussignaaliks on neli lühikest vilgutust, mis annavad morsekoodis Helsingi esitähe H.

Pildid
------

* Sisevaade altari suunasSisevaade altari suunas
* OrelOrel
* KantselKantsel
* KirikukellKirikukell
* AedAed
* Tuletorn kupli tipusTuletorn kupli tipus
* Mälestusmärk eestlasteleMälestusmärk eestlastele

Viited
------

1. ↑  Suomenlinna Church. - NAVI.FINNISHARCHITECTURE.fi
2. ↑  Suomenlinna Church. - Suomenlinna Sveaborg
**Silvia Leitu** (ametlikult **Silvia Virve Tannberg**; 6. jaanuar 1912 Tartu – 21. juuni 1969 Tureberg, Sollentuna vald, Rootsi) oli väliseesti kostüümikunstnik ja akvarellist.

Elulugu
-------

Silvia Leitu õppis Kõrgemas Kunstikoolis Pallas Nikolai Triigi ateljees, kuid ei lõpetanud. Ta jõudis esineda näitustel juba enne pagulusse minekut.

1944. aastal põgenes ta Saksamaale, 1951. aastal siirdus Rootsi. Aastatel 1944–1946 jätkas ta õpinguid Müncheni Kunstiakadeemias.

Ta on maetud Stockholmi Metsakalmistule.

Looming
-------

Leitu on esinenud rühmanäitustel Saksamaal, Taanis, Rootsis, Kanadas, Ameerika Ühendriikides ning isikunäitustel Stockholmis (1953, 1960, 1972), Torontos (1962) ja Göteborgis (1963).

Eesti Rahvusraamatukogu kunstikogusse kuulub Leitu akvarell "Istuv neiu" (1950. aastate teine pool). Kunstikriitik Jüri Haini sõnul on see "näide loomelaadist, millel põhines kunstniku tuntus Rootsi kunstielus, eestlaskonnas oli ta hinnatud eelkõige rahvariietes naiste-neidude kujutajana".

Isiklikku
---------

Silvia Leitu oli abielus kunstniku ja arhitekti Harald Tannbergiga.

Viited
------

1. 1 2 3  Jüri Hain Võimatu missiooni elluviijad Sirp 24.07.2015
2. ↑  Hittagraven

Välislingid
-----------

*
Kolmnurkkaar
Kolmnurkkaarsillusega sakramendinišid Kihelkonna kiriku kooriruumi seinas
**Kolmnurkkaar** (prantsuse keeles *arc en mitre* 'mitrakujuline kaar', saksa keeles *Giebelbogen* 'viilkaar', hollandi keeles *keperboog* 'sarikkaar') on kolmnurkviilu või tagurpidipööratud V kujuline terava tipuga sillus, mida võib vaadelda erandliku kaaretüübina (kahest kiilkivist koosnev päiskivita kaar, mis tavalise kaare kombel suunab vertikaalsed jõud külgsuunaliselt tugedele). Seda on kirjeldatud ka teravkaare erijuhtumina, mille puhul on kaaretipus kohtuvad kaareküljed sirged või peaaegu sirged.

Kolmnurkkaar esineb mitmel pool eelromaani kunstis, näiteks läänegootide ja anglosakside arhitektuuris, samuti Merovingide- ja Karolingide-aegses ehituskunstis Frangi riigis. Hilisemal ajal on kolmnurkkaar iseloomulik mõne üksiku piirkonna ehitusstiilile, esinedes näiteks Auvergne'i romaanikas või Lõuna-Prantsusmaa gooti telliskirikute juures.

Eesti keskaegses arhitektuuris esineb kolmnurkkaar mõnikord sakramendiniššide sillustes.

Pildid
------

* Kolmnurkkaared petikutena ja üksikult kaarfriisis läänegootide Fructuoso kabelil BragasKolmnurkkaared petikutena ja üksikult kaarfriisis läänegootide Fructuoso kabelil Bragas
* Poitiers' Püha Johannese baptisteerium - kolmnurkkaarnišid ümarakende vahelPoitiers' Püha Johannese baptisteerium - kolmnurkkaarnišid ümarakende vahel
* Lorschi kloostri väravaehitis, umbes 900. aastastLorschi kloostri väravaehitis, umbes 900. aastast
* Kolmnurkkaaraknad Barton-on-Humberi anglosaksi kirikul 9.-10. sajandistKolmnurkkaaraknad Barton-on-Humberi anglosaksi kirikul 9.-10. sajandist
* Sama kiriku kinnimüüritud ukseavaSama kiriku kinnimüüritud ukseava
* Kolmnurkkaarfriis Adeli Ristija Johannese kirikul Yorkshire'isKolmnurkkaarfriis Adeli Ristija Johannese kirikul Yorkshire'is
* Kolmnurkkaarnišš Aurillaci Saint-Géraud' romaani kiriku seinal Auvergne'isKolmnurkkaarnišš Aurillaci Saint-Géraud' romaani kiriku seinal Auvergne'is
* Toulouse'i Saint-Sernini basiilika nelitistornToulouse'i Saint-Sernini basiilika nelitistorn

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 24. september 2019. Vaadatud 24. septembril 2019.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
2. ↑
3. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 24. september 2019. Vaadatud 24. septembril 2019.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
4. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 24. september 2019. Vaadatud 24. septembril 2019.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
**Tõnu Püssa** (sündinud 27. septembril 1946 Nõo vallas Tartumaal) on eesti biokeemik.

Elulugu
-------

Tõnu Püssa on Olev Püssa poeg.

Lõpetas 1964. aastal Tartu 2. Keskkooli ning 1969. aastal Tartu Riikliku Ülikooli, 1972 samas aspirantuuri. Keemiakandidaat (1973, TRÜ), väitekiri "Изучение кинетики гидролиза сложных эфиров в воде. Эффекты заместителей". 

Oli aastatel 1972–1975 TRÜ keemilise kineetika ja katalüüsi labori vanemteadur, 1975–1983 orgaanilise keemia kateedri vanemteadur, 1983–1991 assistent ja vanemõpetaja, 1990 ka analüütilise biokeemia labori juhataja, 1991–1992 orgaanilise keemia kateedri dotsent, 1993–1996 orgaanilise keemia instituudi dotsent. Aastatel 1996–2000 oli EPMÜ keskkonnakaitse instituudi laborijuhataja, 2000– EPMÜ/EMÜ veterinaarmeditsiini ja loomakasvatuse instituudi toiduhügieeni ja -kontrolli osakonna keemik-analüütik, aastast 2004 ka dotsent.

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkonnad: kõrgmolekulaarsete ühendite bioorgaaniline keemia, toidutoksikoloogia ja funktsionaaltoidud. Eesti NSV riiklik preemia (1987, kollektiivis). Üle 30 teadustrükise.

Teoseid
-------

* Isolation of gelling polysacharides from different agar-conteining algae (kaasautorid A. Kollist, J. Paris). // Eesti TA Toim. Keemia 29 (1980) 2
* Alkaline hydrolysis of O-OH-bensoate (kaasautor). // Organic Reactivity 19 (1982) 1
* Hydrostyxtilbenes in the roots of Rheum rhaponticum (kaasautor). // Eesti TA Toim 52 (2003) 3
* Purification of resveratrol from vine stems (kaasautor). // Eesti TA Toim. Keemia 52 (2003) 4
* Inhibitory effects of human and procine alpha-amylase on CCK-8-stimulated lipase secretion of isolated rat pancreatic acini (kaasautor). // Pancreatology 3 (2003)
* Toidutoksikoloogia (õpik). Tartu, 2005.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Kirjandus
---------

* Tartu Riikliku Ülikooli õppe-teaduskoosseisu biobibliograafia nimestik 1944–1980. Trt, 1987, 301
* II, 140.
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Eesti Psühholoogiaüliõpilaste Ühendus** ehk **EPSÜ** (inglise k. *Estonian Psychology Students' Association*) on 18. novembril 1992 loodud Eesti kõrgkoolides psühholoogiat õppivaid üliõpilasi ühendav üliõpilasorganisatsioon.

1994. aastast on EPSÜ EFPSA ehk Euroopa Psühholoogiaüliõpilaste Assotsiatsioonide Föderatsiooni liige. EPSÜ kuulub ka Eesti Noorteühenduste Liitu (ENL).

EPSÜ-st on alguse saanud tasuta veebipõhist nõustamisteenust osutav Lahendus.net  ja psühholoogiateadust populariseeriv ettevõte Psühhobuss.

EPSÜ logol on Hinge Lind.

Eesmärgid
---------

* psühholoogiaalaste teadmiste ning neist tuleneva mõtteviisi kandepinna laiendamine Eesti ühiskonnas;
* suhete ja koostöö arendamine Eesti kõrgkoolides psühholoogiat õppivate üliõpilaste vahel;
* suhete ja koostöö arendamine teiste isikute või organisatsioonidega Eestis ja mujal maailmas lähtuvalt EPSÜ eesmärkidest;
* psühholoogia õppimisvõimaluste parandamine Eestis;
* EPSÜ liikmete erialaste huvide eest seismine.

Struktuur
---------

EPSÜ juhatused 2012–2014
EPSÜ juhatust kutsutakse Seitsepeaks ning selle koosseis valitakse iga aasta kevadel üldkoosolekul ehk Suurel Kärajal. Juhatusse kuuluvad Pea, Abipea, Rahapea, Teopea, Sulepea, Nõupea ja Europea (EFPSA Member Representative). Lisaks on juhatuse tegemistesse kaasatud ka ase-Europea (vice-MR).

Ühiskondlikud projektid
-----------------------

### Lahendus.net

2001. aasta lõpus avati EPSÜ alt tasuta veebipõhist nõustamist pakkuv veebileht Lahendus.net, mille missiooniks on "pakkuda psühholoogiaüliõpilaste poolt tasuta kvaliteetset veebipõhist psühholoogilist nõustamist ja informatsiooni. Tutvustada vaimse tervise valdkonda ja psühholoogilisi abivõimalusi läbi koolituste ja teabeürituste." Hiljem eraldus Lahendus.net eraldi MTÜ-ks.

### Psühhobuss

Psühhobuss esinemas
2014. aasta algusest alustas EPSÜ projekti Psühhobuss, mille eesmärk on tutvustada avalikkusele psühholoogia laiahaardelisust ja teaduspõhisust. Seda tehakse interaktiivse teadusteatri vormis. Hiljem eraldus Psühhobuss EPSÜ-st iseseisvaks ettevõtteks, mis võitis Tartu Ülikooli ettevõtluskonkursil Kaleidoskoop 2014. aasta kevadel peaauhinna. 2014. aasta sügisel võideti Eesti riikliku teaduse populariseerimise auhinna II preemia parima uue algatusena teaduse ja tehnoloogia populariseerimise valdkonnas.

Vaata ka
--------

* Psühholoogia

Viited
------

1. ↑  ENLi liikmed ENL (vaadatud 16.03.2014)
2. 1 2  Mis on EPSÜ EPSÜ (vaadatud 16.03.2014)
3. ↑  Seitsepea ehk juhatus EPSÜ (vaadatud 1.04.2014)
4. ↑  Lahendus.net tutvustus Lahendus.net-i leht Facebookis (vaadatud 27.01.2015)
5. ↑  Psühhobuss tuli garaažist välja! EPSÜ (vaadatud 1.04.2014)
6. ↑  Psühhubuss teadusteater Psühhobuss (vaadatud 11.04.2014)
7. ↑  Psühholoogia ettevõtluses: utoopia või võimalikkus? Tartu Ülikooli ajakiri UT (vaadatud 27.01.2015)
8. ↑  Parimad teaduse populariseerijad on teada, elutööpreemia sai Viire Sepp Postimees (vaadatud 27.01.2015)

Välislingid
-----------

* EPSÜ koduleht
* EFPSA koduleht
* Lahendus.net
**Remmert von Scharenberg** (ka *Rembert von Scharnberge*; surnud 1550. aasta alguses) oli Liivi ordu liige, Tallinna komtuur aastatel 1533–1550.

Remmerti isa oli Johann von Scharenberg zu Kallenhardt. Tema vennad olid Godert, Paul, Johann ja Wigand, kaks viimast olid samuti Liivi ordu liikmed, Paul aga sai Tallinna kodanikuks. Remmerti suguvõsa pärines Kallenhardtist Warstein lähedalt Vestfaalist. 

1523. aastal sai Remmertist jahumeister (*Mühlmeister*; jahuga varustamise eest hoolitseja) Viljandis, järgmisel aastal oli ta aga linnuse peameheks ja komtuuri asetäitjaks tolle ära olles. Võimalik, et ka 1525. aasta järel jäi ta veel mõneks ajaks mingisse ametisse Viljandi komtuurkonnas. 1528. aastal sai temast aga Narva foogt ning 1533. aastal Tallinna komtuur. Sellel ametikohal oli ta 17 aastat, kuni oma surmani.

Kirjandus
---------

* *Ritterbrüder im livländischen Zweig des Deutschen Ordens*. Köln: Böhlau, 1993. Nr. 765 (lk 568–569).


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Heinrich von Hohenfels** | **Narva foogt**1528–1533 | Järgnev**Johann von Erwitte** |
| Eelnev**Johann von Witten** | **Tallinna komtuur**1533–1550 | Järgnev**Rolf von Benzenrade**

 |
**"Viimased päevad Marsil"** on 2013. aastal Suurbritannia, Iirimaa ja Ameerika Ühendriikide koostööna valminud mängufilm. Filmi stsenaarium põhineb Sydney J. Boundsi jutustusel "The animators".

Sisu
----

Filmi tegevus toimub 2040. aastatel. Uurimismeeskond on juba kuus kuud Marsil viibinud ja valmistub Maale tagasi pöörduma. Teadlane Marko Petrovic leiab pinnaseproovist jälgi oletatavast elust Marsil. Ta läheb uusi pinnaseproove võtma ning kukub varingu tõttu kurisikku. Kapten Charles Brunel ja meeskonnaliige Lauren Dalby laskuvad kuristikku, et tuua ära Marko surnukeha ja uurida sealset elustikku. Selgub aga, et ohtlikud bakterid muudavad inimesed zombitaolisteks olenditeks, kes ei ole õieti elus ega surnud. Nakkus levib vere kaudu. Zombistunud Marko tuleb uurimisjaama tagasi ja tapab trellpuuriga Harringtoni, kes zombistub samuti. Zombid ründavad astronaute, kes põgenevad ja kaitsevad ennast. Mitmed nakatuvad ja muutuvad samuti zombideks. Kui orbiidilt saabub süstik astronaute ära viima, siis ründavad zombid ja tapavad meeskonna. Vincent Campbell ja zombistunud Robert Irwin stardivad süstikuga. Nende vahel tekib kaaluta olekus võitlus ning Campbellil õnnestub zombi avakosmosesse lükata. Filmi lõpus võtab Campbell ühendust lennujuhtimiskeskusega ja teatab, et tal ei ole piisavalt kütust tagasisõiduks. Jääb selgusetuks, kes ta on nakatunud või mitte.

Osatäitjad
----------

* Liev Schreiber – Vincent Campbell
* Elias Koteas – Charles Brunel
* Romola Garai – Rebecca Lane
* Goran Kostić – Marko Petrovic
* Johnny Harris – Robert Irwin
* Tom Cullen – Richard Harrington
* Yusra Warsama – Lauren Dalby
* Olivia Williams – Kim Aldrich
**Eduard Georg Rudolf von Krusenstiern** (11. aprill 1875 Hagudi – 9. mai 1934 Tallinn) oli baltisaksa mõisnik ja pangandustegelane. 

Ta lõpetas Tallinna Reaalkooli 1893. aastal ja õppis Poolas põllumajandust. 1894. aastal võttis ta üle esivanematele kuulunud Hagudi mõisa. Kui mõis läks 1904. aastal pankrotti, võttis Eduardi vend selle üle ja tasus võlad.

Aastatel 1905–1917 töötas Krusenstiern pangas hindajana. Ta vahistati 14. veebruaril 1918 bolševike poolt, otsiti läbi ja viidi Tallinna. Seal pidi ta ootama Venemaale saatmist, kuid tal õnnestus põgeneda ja ta varjas end koos metsavennaga. Peatselt okupeerisid Eesti ala Saksa väed ja Krusenstiern sai oma pere juurde naasta.

Aastatel 1923–1927 töötas ta G. Scheel & Co pangas, hiljem töökojas. 1931. aastal põles töökoda maha, seda ei ehitatud uuesti üles ja Krusenstiern jäi töötuks.

Isiklikku
---------

Ta abiellus Mary Maud Henriette von Mickwitziga (hiljem abielu lahutati), neil oli viis last. Tema vend oli keemik ja tööstur Otto Friedrich Benedict von Krusenstiern.

Viited
------

1. 1 2 3 4  "Eduard\* Georg von Krusenstiern". *geni\_family\_tree*. 11. aprill 1875. Vaadatud 7. augustil 2023.
**"Magus molekul"** on kogu perele loodud toiduteadussaade, mis on alates 2019. aastast eetris olnud ETV2 kanalil. 2023. aasta sügisest on eetris saatesarja viies hooaeg.

Sarja režissöör on Ivan Pavljutskov, produtsent Maria Uppin, toimetaja Helen Saluveer, operaatorid Aivo Rannik ja Robi Uppin, tunnusmuusika autor Robi Uppin. Saatesarja tootja on Black Plastic Productions. Saatesarja tootmist on toetanud Eesti Teadusagentuur, Maaeluministeerium, Tervise Arengu Instituut, HK Unicorn Squad ja VIVITA noorte loovuskiirendi.

Saate formaat
-------------

Saatesarja eesmärk on teaduse populariseerimine toidu abil. Igas saates valmistasid saatejuhid mõne maitsva roa, seejärel tehti toiduainetega teaduskatseid. Saadete pikkus on 10–13 minutit, igal hooajal on valminud kuus saadet.

Saatejuhid
----------

Sarja saatejuhid olid aastatel 2019–2021 Aigar Vaigu ja Merle Liivak, 2022. aastal Aigar Vaigu ja Sissi Nylia Benita, 2023. aastal Aigar Vaigu ja Paula Särekanno. Teaduskatsete läbiviimisel olid aastatel 2020–2022 abiks ka teadushuvilised lapsed VIVITA laste loovuskiirendist, 2023. aastal tüdrukud tehnoloogialiikumisest HK Unicorn Squad.

Tunnustus
---------

* 2020 – Eesti teaduse populariseerimise auhind – peapreemia kategoorias "Teaduse ja tehnoloogia populariseerimine audio-visuaalse ja elektroonilise meedia abil"

Välislingid
-----------

* Saatesari "Magus molekul" Facebookis
* Saatesari "Magus molekul" ETV2 veebis
* Sarja "Magus molekul" saated ERR-i Lasteekraani veebis

Viited
------

1. ↑  "ETV2 veebileht".
2. ↑  "ETV2 veebileht".
3. ↑  Kerttu Kaldoja (18.08.2022). "ETV2 toiduteadussaade "Magus molekul" üllatab uue saatejuhiga". *Menu*. Vaadatud 25.12.2022.
4. ↑  "Sügisel jõuab ekraanile koguperesaate «Magus molekul» uus hooaeg". *Postimees Online*. 22. august 2023. Vaadatud 25. august 2023.
5. ↑  "Vivita laste loovuskiirendi veebileht".
6. ↑  Maarits, Merit (14. november 2020). "Saatesari "Magus molekul" sai teaduse populariseerimise preemia". *Menu ERR*. Vaadatud 19.12.2022.
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib põllutööriistast; perekonnanime kohta vaata artiklit Ader (perekonnanimi); parvetamise ankrupuu kohta on artikkel Ader (ankur)* |

---

Adraga põllu kündmine
**Ader** on tööriist põllu kündmiseks. Kündmisel pöörab adrahõlm adra liikudes läbi mulla alumise mullakihi ülemise peale ja tekib künnivagu. Enne külvamist tuleb vagusid tasandada mõne teise mullaharimisriistaga, näiteks äkkega. 

Adra vedamiseks (kündmiseks) rakendatakse adra ette tööloom (hobune või härg). 
Tänapäeval veab atra traktor. Traktoriadrad on sõltuvalt traktori võimsusest kuni kaheteistkorpuselised.

Adrad jagunevad künniatradeks ja muldamisatradeks ehk "muttideks". Künniader on ühepoolse hõlmaga, muldamisader kahepoolse hõlmaga. 

Vanim ja kõige algelisem ader eesti aladel oli konksader. Mandri-Eestis kasutasid talupojad hiljem künniadrana põhiliselt harkatra, Lääne-Eestis ja saartel vannasatra, 19. sajandil tuli kasutusele hõlmader.

Harkatra kasutati veel 20. sajandil kartulivagude tegemisel, pärast kartulite mahapanemist vagude kinniajamisel, kartulite muldamisel ning ka sügisel kartulite ülesvõtmisel vagude lahtiajamisel. Harkatra vedas peamiselt hobune, kes pidi vajadusel oskama käia vao peal või vao põhjas. Iga hobune seda ei osanud ja siis oli vaja veel üht inimest, kes hobust päitseid pidi talutas.

Vaata ka
--------

* adratald
* harkader
* hõlmader
* konksader
* kulpader
* künnipuu
* lõikader
* vannasader

Viited
------

1. ↑  Eesti etnograafia sõnaraamat. 1995. Koostanud Arvi Ränk. Tallinn, AS Pakett trükikoda. Lk 4

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Ader** |

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Ader** |
***Modus ponens*** (lühend MP; lad *modus ponendo ponens*) on tingimusloogikas kasutatav keeleline järeldusreegel, mis põhineb jaatusel. MP reegel väidab, et kui ülesandes pakutud eeldused vastavad tõele, siis on ka järeldus tõene.

*Modus ponens*'i reegel
-----------------------

MP lausetes kehtib järgmine eelduste ja järelduste vaheline kooskõla:

**Eeldus:** Kui A, siis B.

**Eeldus:** A kehtib.
**Järeldus:** B kehtib.

Näide
-----

Järgnev näide demonstreerib *modus ponens*'il põhineva loogikaülesande korrektset käiku:

**Eeldus:** Kui öötaevas on pilvitu, siis on Suurt Vankrit näha.

**Eeldus:** Öötaevas on pilvitu.
**Järeldus:** Suurt Vankrit on näha.

Vaata ka
--------

* *modus tollens*

Viited
------

1. ↑  "Definition of MODUS PONENS". *www.merriam-webster.com* (inglise). Vaadatud 13. märtsil 2023.
2. 1 2  Ri, Yong-Sok (27. juuni 2017). "MODUS PONENS AND MODUS TOLLENS: THEIR VALIDITY/INVALIDITY IN NATURAL LANGUAGE ARGUMENTS". *Studies in Logic, Grammar and Rhetoric* (inglise). **50** (1): 253–267. DOI:10.1515/slgr-2017-0028. ISSN 2199-6059.
**Roman Nittim** (24. august 1921 Tallinn – 9. juuni 2001 Tallinn) oli Eesti NSV partei- ja sporditegelane.

Elulugu
-------

Ta lõpetas 1941. aastal Tallinna 2. Keskkooli ja 1952. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi majandusteaduskonna.

Nittim hakkas 1935. aastal harrastama korv-, võrk- ja pesapalli ning ujumist, oli mitmekordne Tallinna Koolinoorte Spordiringide Ühingu meister, Eesti meistrivõistluste medalist veepallis. Oli aastatel 1946–1956 Noorte Hääle spordiosakonna toimetaja ja osakonnajuhataja, 1947–1963 ujumissektsiooni presiidiumi liige, 1951–1963 esimees. Pani 1950. aastatel aluse Eesti-Soome ujumismaavõistluste taastamisele ning Kalevi siseujula rajamisele. Tegutses ujumiskohtunikuna (üleliiduline kategooria 1955).

Ta oli EKP Keskkomitee propaganda- ja agitatsiooniosakonna juhataja asetäitja, Välisturismi Valitsuse juhataja ning 1980. aasta suveolümpiamängude Tallinna purjeregati vastuvõtu- ja majutamiskomisjoni esimees.

Isiklikku
---------

Tema väimees on spordipedagoog ja -tegelane Kaarel Zilmer.

Tunnustus
---------

* 1964 Kalevi auliige

Teoseid
-------

* Kiiremini, kõrgemale, kaugemale, 1956

* Kiitos, Helsinki!, 1964

Viited
------

1. 1 2  "Nittim, Roman - Eesti Entsüklopeedia". *entsyklopeedia.ee*. Vaadatud 30. detsembril 2023.
2. ↑  "Vaba Eesti Sõna = Free Estonian Word : Estonian weekly 19 detsember 1996 — DIGAR Eesti artiklid". *dea.digar.ee*. Vaadatud 30. detsembril 2023.
3. ↑  "Spordileht 7 mai 1967 — DIGAR Eesti artiklid". *dea.digar.ee*. Vaadatud 30. detsembril 2023.
4. ↑  "Spordileht 5 mai 1978 — DIGAR Eesti artiklid". *dea.digar.ee*. Vaadatud 30. detsembril 2023.
Peterburis asunud Keiserliku Kunstide Akadeemia ajalooline hoone, kus tegutses Kõrgem Kunstikool
**Keiserliku Kunstide Akadeemia juures asuv Kõrgem Kunstikool** (vene keeles Высшее художественное училище при Императорской Академии художеств) oli Keiserlikul Venemaal Peterburis Keiserliku Kunstide Akadeemia juures aastatel 1894–1918 tegutsenud kõrgem kunstiõppeasutus.

Ajalugu
-------

Kõrgem Kunstikool tekkis Keiserliku Kunstide Akadeemia reformimise tulemusena aastatel 1893–1894. Endine akadeemia jagati kaheks institutsiooniks:

* personaalakadeemia (akadeemiline üldkogu, mis koosnes presidendist, asepresidendist, konverentssekretärist, 60 akadeemia tegevliikmest ja 20 auliikmest), riiklik institutsioon "kunsti säilitamiseks, arendamiseks ja levitamiseks Venemaal"
* Kõrgem Kunstikool akadeemia juures, mida juhtis rektor

Mõlemad asutused asusid Univesitetskaja naberežnajal asunud Keiserliku Kunstide Akadeemia ajaloolises hoones.

Vanade professorite asemel kutsuti Kõrgemasse Kunstikooli õppejõukohtadele peredvižnikuid. Akadeemiasse tulid uued professorid, kelle hulgast paistis silma Ilja Repin. Tema jaoks mõeldud õpikoda ehitati spetsiaalselt ümber teistest ruumidest Keiserliku Kunstiakadeemia hoone ülemisel korrusel. Teisi õpikodasid kutsuti juhtima tuntud kunstnikud, näiteks Vladimir Makovski, Ivan Šiškin ja Arhip Kuindži.

Pärast 1917. aastat
-------------------

 *Pikemalt artiklis Ilja Repini Peterburi Kunstiakadeemia*
Kõrgem Kunstikool jätkas tegevust ka pärast Keiserliku Kunstide Akadeemia likvideerimist aprillis 1918, alguses kui Vaba Kunstikool, oktoobrist 1918 kui Petrogradi Riiklikud Vabad Kunstiõppe Töökojad. Tänapäeval on kunstikool tuntud kui Ilja Repini Peterburi Kunstiakadeemia.

Vilistlasi
----------

* Karl Burman vanem
* Friedrich Leht
* Eduard Ole
* Vilhelms Purvītis
* Nikolai Roerich
* Janis Rozentāls
* Lev Rudnev
* Adolf Szyszko-Bohusz
* Aleksei Štšussev
**4. Eesti jalaväepolk** oli 1917. aastal Eesti rahvusväeosana moodustatud ja 1917. aastal 1. Eesti jalaväediviisi koosseisu liidetud väeosa.

Juhtkond ja koosseis
--------------------

4. Eesti jalaväepolgu ülemad
* kapten Henrik Vahtramäe, (6. detsember 1917 – 5. aprill 1918), 4. Eesti jalaväepolgu ülem.

* I pataljon
* II Pataljon
* III Pataljon, ülem kapten Jaan Maide
	+ 9. rood, ülem praporštšik Eduard Putmaker,
	+ 10. rood, ülem praporštšik Heinrih Hustel,
	+ 11. rood, ülem praporštšik Egon Limberg,
	+ 12. rood, ülem praporštšik Kristjan Aulik.

4. Eesti jalaväepolgu moodustamine
----------------------------------

4. Eesti jalaväepolgu formeerimist alustati 1. Eesti jalaväediviisi ülema käsul 6. detsembril 1917 Rakveres. Polgu formeeris senine 1. Eesti jalaväepolgu  III pataljoni ülem polkovnik Henrik Vahtramäe, kes jäi polguülemaks kuni polgu likvideerimiseni, 5. aprillil 1918. Jalaväepolgu koosseis saadi 2. ja 3. Eesti jalaväepolgu neist allüksustest, mis olid saadetud korda hoidma Virumaal, Tartu tagavarapataljonist ja samuti arvati 3. jaanuaril 1918. aastal polgu koosseisu Paides asunud 2. Eesti jalaväepolgu III pataljon, kes jäi ka 4. Eesti jalaväepolgu III pataljoniks.

Esimese maailmasõja ajal 1918. aasta veebruaris asus 4. Eesti jalaväepolgu III pataljon Paides ja pataljonikomandör Jaan Maide oli Paide komandant, Paides 23. veebruaril võimu enamlastelt ülevõtmise ajal. III pataljon kaitse all kuulutati Paides 25. veebruaril välja Eesti iseseisvus ja Manifest Eestimaa rahvastele

Pärast Eesti okupeerimist Saksa keisririigi vägede poolt 1918. aasta kevadel saadeti polk laiali 5. aprillil 1918, Saksa okupatsioonivõimude poolt, Saksa väejuhatuse korraldusega 28. märtsist 1918.

Viited
------

1. ↑  Toomas Hiio, Eesti rahvusväeosade struktuurist ja isikkoosseisust, Eesti Päevaleht, 17. juuni 2008
2. ↑  Kuidas sattus Paidesse isekiswuse manifest. Kirjanik Jaan Lintrop kavatses rünnakut Paide enamlastele. Paides trükitud Iseseisvuse manifest on omaette haruldus. Järva Teataja (1926-1944), nr. 23, 22 veebruar 1938
3. ↑  Tunni ajaga oli punavõim Paidest kukutatud. Järva Teataja (1926-1944), nr. 24, 25 veebruar 1933

Välislingid
-----------

* ERA.537. "4. Eesti Jalaväepolk", Eesti Riigiarhiivis

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**–** | **4. Eesti jalaväepolk**1917–1918 | Järgnev**4. Jalaväepolk** |
**Heinike Heinsoo** (sündinud 5. mail 1956 Tartus) on eesti keeleteadlane, Tartu Ülikooli läänemeresoome keelte emeriitdotsent.

Ta lõpetas 1973. aastal Tartu 5. Keskkooli ja 1978. aastal Tartu Riikliku Ülikooli eesti filoloogia erialal. 1987. aastal kaitses väitekirja "Vadja keele subjekti ja predikaadi suhted".

Töökohad
--------

Heinike Heinsoo on olnud aastatel 1979–2019 Tartu Ülikooli õppejõud: 1990. aastast soome-ugri keelte kateedri (hiljem õppetooli) dotsent, 2020. aasta veebruarist emeriitdotsent. Alates 2019. aasta sügisest on ta Lvivi Ivan Franko nimelise Rahvusliku Ülikooli eesti keele ja kultuuri lektor. Töötanud õppejõuna Soomes, Saksamaal, Rootsis, osalenud paljudel rahvusvahelistel teadusüritustel. Juhendanud bakalaureuse- ja magistritöid ja kahte doktoritööd. 

Mitme projekti raames korraldanud aastail 2010–2019 vadja keele kursuseid vadjalastele ja nende järglastele. 

Alates 2019. aasta sügisest Lvivi ülikooli eesti keele ja kultuuri lektor, kirjutanud õppevahendeid ukrainlastele ja tutvustanud eri väljaannetes Eestit ja Ukrainat.

Teoseid
-------

* "Suomea oppimaan" (1991, 1997)
* Viron ja suomen yleispuhekielen nykyinen tilanne. (1996)
* "Mā ja pūd lēväd, meid eb lē: the subject and the predicate in Votic"(2010)
* Vadja kirjakeele loojaid, kirjutanud esimese vadjakeelse lugemiku "Vad´d´a sõnakopittõja" (2015), esimese ilukirjandusliku teose "Suuri päive" (2018) ja mitmeid vadja keele õppevahendeid.
* Kogumikus "Soome ja soomlased: fennid Tacitusest tänapäevani" (2005) peatükid "Religioon", "Haridus ja teadus", "Soome keel", "Saun, sisu ja Sibelius".
* **Heiinike Heinsoo, Maksõm Kasainczuk "Розмовляємо естонською. Räägime eesti keelt" Мініграматика з тематичним словником. Minigrammatika temaatilise sõnastikuga 2021**
* **Естонська мова з пів слова. Eesti keel ja eesti meel. 2022**
* "33 küsimust ja vastust Ukraina kohta. 2022
* 75 teadusartiklit vadja keelest ja kultuurist, soome keelest ja kultuurist. eesti ja soome keele kontrastiivgrammatikast, läänemeresoome keeltest

Tunnustus
---------

* 2014 Inkeriläisten Sivistyssäätiön ansiomerkki – teenetemärk ingerimaalaste heaks tehtud töö eest.

Isiklikku
---------

Tema isa oli Eesti Põllumajanduse Akadeemia taimekasvatuse dotsent (uuris suhkrupeedi kasvatamist) Jüri Heinsoo (1920–1990). Vend on keemiakandidaat ja finantskonsultant Enn Heisoo (s 1950). Tema tütar on Jaanika Merilo.

Viited
------

1. 1 2 3 4  "Heinike Heinsoo". *Eesti Entsüklopeedia*. 2000. Vaadatud 15.10.2019.
2. ↑
3. ↑  Heinsoo, Heinike. Lvivis eesti keelt õpetamas. Eesti keel mujal maailmas. Oma Keel, 2/2020.

Välislingid
-----------

* Heinike Heinsoo Eesti Teadusinfosüsteemis
**Mesiputk** (*Myrrhis odorata*) on taimeliik sarikaliste sugukonnast.

Mesiputk on mitmeaastane rohttaim, mis on tuntud oma aniisi meenutava lõhna tõttu. Taime kasutatakse kulinaarias ja meditsiinis.

Taime kasvukohad
----------------

Mesiputke looduslik levikuala asub Kesk- ja Lõuna-Euroopas, mujal kasvatatakse teda aedades. Kasvukohtadeks on tavaliselt poolvarjulised mägimetsad.

Botaaniline kirjeldus
---------------------

Mesiputk on paksu tumepruuni juurega taim. Vars on 50–120 cm pikkune, püstakas ja ribiline. 
Lehed on üsna suured, kujult kolmelisulgjad ja meenutavad sõnajalga. Lehed on pehmekarvased ning katki hõõrumisel eraldub aniisi lõhna. 
Õied on 2–4 mm läbimõõduga, kreemjasvalged ja moodustavad 8–10 karvase kiirega liitsarika. Valminud viljad on läikivad tumepruunid ning 2–2,5 cm pikkused. Õitseb juunist juulini. Vajab kasvuks niisket ja viljakat mulda.

Keemiline koostis
-----------------

Anetooli struktuurvalem
Viljad sisaldavad 0,9% eeterlikku õli, mille põhikomponent on anetool, mis annab aniisilõhna. Viljades leiduvad ka kumariinid, flavonoidid, rasvõlid. Lehtedes on kuni 0,45% eeterlikku õli, samuti C-vitamiini, karoteene, suhkruid, glütsürrisiini.

Viljad

Droog
-----

Droogiks kasutatakse kõiki taimeosi: vars, juur, lehed, seemned. Lehti korjatakse siis, kui nad ei ole veel täielikult avatud (aprillist juunini), pärast seda neid kuivatatakse pimedas ja hästi ventileeritavas ruumis. Mesiputke juuri korjatakse varakevadel või hilissügisel. Välja kaevatud juured pestakse ning kuivatatakse hästi ventileeritavas ruumis. Tehtud toorainet säilitatakse aasta jooksul.

Kasutamine
----------

### Rahvameditsiinis

Euroopa riikide traditsioonilises kasutatakse mesiputke seedimist parandava, palavikku alandava, pearingluse vastase, tuberkuloosi raviva ning verepuhastuse vahendina kurnatuse puhul. Taimel on spasmolüütiline toime. Mesiputk parandab röga eraldumist bronhiidi ja trahheiidi puhul. Mesiputke kasutatakse ka veterinaarias.

### Kulinaarias

Värskete lehtedega maitsestatakse magustoite, suppe ja salateid. Ebaküpseid seemneid lisatakse köögiviljasalatitesse.

Viited
------

1. 1 2
2. 1 2
3. 1 2 3
4. 1 2 3
Pruuni HT struktuurivalem
Pruuni HT molekuli ruumiline mudel
**Pruun HT** (*Brown HT*, *Chocolate Brown HT*) on pruun sünteetiline kivisöetõrvast valmistatud värvaine, ehituselt kahe asorühmaga asovärv.

Värvainete indeksis kannab ta tähiseid Food Brown 3, C.I. 20285 ja toiduvärvina e-aine tähist **E155**.

Omadused
--------

Tavaliselt esineb värvaine punakaspruuni pulbri või graanulite kujul. Lisatuna toidule annab ta tumepruuni värvitooni, mis sarnaneb šokolaadi või tumeda karamelli värvusega. Värvaine ADI (lubatud päevane kogus, *Acceptable Daily Intake*) on 0–1,5 mg kehakaalu ühe kilogrammi kohta.

Kasutamine
----------

Värvainet on kasutatud toidule värvi andmiseks kakao või karamelli asendajana, enamasti šokolaadikookides ja saiakestes, kuid ka juurviljatoitudes, piimas ja juustus, jogurtites, moosides, puuviljahoidistes jm.

Värvainet on lubatud kasutada toiduvärvina Euroopa Liidus. Värvaine kasutus toidus on keelatud Austraalias, Austrias, Belgias, Taanis, Prantsusmaal, Saksamaal Norras, Rootsis, Šveitsis ja Ameerika Ühendriikides.

Terviseriskid
-------------

Värvainet peetakse võimalikuks allergiatekitajaks.

Viited
------

1. ↑  Brown HT. International Association of Color Manufacturers, 2020
2. ↑
3. ↑  Brown HT. - Report of the 33rd Session of the Codex Committee on Food Additives
4. ↑  Brown HT. International Association of Color Manufacturers, 2020
5. ↑  EU Approved additives and E Numbers. - UK Food Standards Agency
6. ↑  "E155. - UK Food Guide". Originaali arhiivikoopia seisuga 23. märts 2021. Vaadatud 26. detsembril 2020.
7. ↑

Välislingid
-----------

* Pruun HT keemiliste ühendite andmebaasis PubChem
Catherine Middleton
**Catherine, Walesi printsess** (sünninimi **Catherine Elizabeth Middleton**; sündinud 9. jaanuaril 1982) on Briti kuningliku pere liige, praeguse troonipärija Williami, Walesi printsi abikaasa 29. aprillist 2011.

Ta on hariduselt kunstiajaloolane.

Töökäik
-------

Catherine õppis erakoolis Marlborough College, mille lõpetas 2000. aastal. Pärast seda õppis ta mõnda aega Firenze Briti Instituudis. 

Novembris 2006 asus Catherine tööle rõivapoeketis Jigsaw. 2008. aastal teatati, et ta lõpetas oma töösuhte Jigsaw'ga, soovis saada elukutseliseks fotograafiks ning võtta eratunde fotograaf Mario Testinolt, kes on fotografeerinud printsess Dianat ja tema poegi. Testino on eitanud kuuldusi Catherine'iga koostöö tegemise kohta.

Isiklikku
---------

Catherine'i isa, Inglismaalt Leedsist pärit Michael Middleton, töötas 1970. aastate keskpaiku oma tulevase abikaasa Carole Goldsmithiga tutvumise ajal British Airwaysi stjuuardina. Carole, kelle isa oli ehitaja, tegutses samas lennufirmas stjuardessina. 1979. aastal, kui Michael oli saanud ametikõrgendust ning asus Heathrow' lennuväljal tööle British Airwaysi lennudispetšerina, soetas paar Lõuna-Inglismaal Readingi lähedal Bradfield Southendi külas kodu. Paar abiellus 1980. aastal. 1982. aastal sündis pere esiklapsCatherine ehk Kate, 1983. aastal sündis noorem õde Philippa ehk Pippa. 1984–1986 elasid Middletonid isa töökohustuste tõttu Jordaanias Ammanis. 1987. aastal sündis nende kolmas laps, poeg James.

22. juulil 2013 sündis Catherine'i ja prints Williami poeg George Alexander Louis. 2. mail 2015 sündis tütar Charlotte Elizabeth Diana. 23. aprillil 2018 sündis kolmanda lapsena poeg Louis Arthur Charles.

Tiitlid ja tunnustus
--------------------

Catherine'i, Walesi printsessi vapp
### Kõnetusviisid

* 29. aprill 2011 – 8. september 2022: Tema Kuninglik Kõrgus Cambridge'i hertsoginna
	+ Šotimaal: Tema Kuninglik Kõrgus Strathearni krahvinna
* alates 8. septembrist 2022: Tema Kuninglik Kõrgus Cornwalli ja Cambridge'i hertsoginna
	+ Šotimaal: Tema Kuninglik Kõrgus Rothesay hertsoginna
* alates 9. septembrist 2022: Tema Kuninglik Kõrgus Walesi printsess

Viited
------

* Briti Monarhia ametlik veeb, The Duchess of Cambridge
* The Royal Wedding, Prince William & Catherine Middleton, Friday 29 April 2011 at Westminster Abbey
* 9 April 2011, Royal wedding: Kate Middleton coat of arms unveiled, bbc.co.uk
* BBC: Royal wedding

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Catherine, Walesi printsess** |
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib vulkaanist; järve kohta vaata artiklit Bisoke järv* |

---

**Bisoke** (ka **Visoke**) on tegevvulkaan Virunga mägedes Rwanda ja Kongo Demokraatliku Vabariigi piiril. Mäe tipp on Rwanda poolel.

Mäe geograafilised koordinaadid on 1° 27′ 39″ S, 29° 28′ 54″ E. Bisoke asub Kivu järve lähedal umbes 35 km Goma linnast kirdes. Vulkaan jääb Rwandas Vulkaanide rahvuspargi ja Kongos Virunga rahvuspargi alale.

Bisoke on Rwanda kõrguselt teine mägi. Selle kõrgus merepinnast on 3711 meetrit. Bisoke on kihtvulkaan. Ta purskas viimati 1957. aastal.

Bisoke edelanaaber on Rwanda kõrgeim mägi Karisimbi, lääne pool asub Mikeno, kirdes Sabyinyo ja kaugemal edelas teisel pool riftiorgu Nyiragongo.

Mäe järske nõlvu katab tihe vihmamets. Lund mäetipus ei ole, kuid tipp on sageli udusse mattunud. Tipus on 450-meetrise läbimõõduga kraatrijärv. Põhjanõlval umbes 11 km kaugusel tipust on kaks šlakikoonust.

Bisoke ja Karisimbi vahel asub Karisoke uurimiskeskus, mille rajas USA zooloog Dian Fossey piirkonnas elavate mägigorillade jälgimiseks.

Välislingid
-----------

* Bisoke at Global Volcanism Program
**Laimonis Kamara** (4. veebruar 1934 – 15. juuli 1983) oli läti luuletaja ja tõlkija.

Laimonis Kamara oli pärit läti-eesti segaperekonnast. 

Ta töötas alates 1948. aastast postiljonina, ekskursioonijuhina ja Läti Raadio kirjandussaadete toimetajana. Seejärel oli vabakutseline literaat.

Lõpetas 1959. aastal Riia 8. Töölisnoorte Keskkooli, õppis aastatel 1959–1967 Tartu Riiklikus Ülikoolis eesti keelt ja kirjandust.

Avaldas läti keeles luulekogud "Iepinumi" ("Põimingud", 1977) ja "7x7" (1985). Samuti avaldas läti keeles kolm lasteraamatut.

Laimonis Kamara tõlkis eesti keelest läti keelde ligikaudu neljakümne eesti luuletaja ja kirjaniku loomingut. Muuhulgas koostas ja tõlkis ta 1960. aastate 23 eesti luuletaja antoloogia "Cilvēki krastā" ("Inimesed rannikul", 1970). 

Laimonis Kamara tõlkis läti keelde ka soome ja ungari keelest.

Tunnustus
---------

* 1977 Juhan Smuuli nimeline kirjanduse aastapreemia (eesti luule antoloogia "Kus külas kõndis Koidula ...")

Viited
------

1. ↑  Eesti kirjarahva leksikon. Tallinn, 1995, lk. 174

Kirjandus
---------

* Hannes Korjus "Lätimaal eestlasi otsimas", kirjastus Kadmirell, 2011, lk 149–153
**Ene Mihkelsoni kultuurimõtestaja preemia** on Ene Mihkelsoni Seltsi asutatud kultuuripreemia, mida annab välja Tartu Kultuurkapitali Ene Mihkelsoni fond.

Preemia asutati augustis 2019. See on mõeldud Eesti kultuurimeedias ilmunud silmapaistvate kirjutiste, tele- või raadiosaadete esiletõstmiseks, mis on aidanud kaasa raamatukultuuri ja kirjandusliku loomingu väärtustamisele Eesti ühiskonnas, süvitsi analüüsinud ja mõtestanud eesti keeles ilmuvat kirjasõna ning avardanud kaasaja Eesti kultuuris ja kirjanduses toimuva mõistmise ajalisi ja ruumilisi piire.

Preemiale saavad kandideerida autorid, kes on akadeemilise aasta jooksul (1. septembrist kuni 31. augustini) avaldanud kultuuriväljaannetes või teiste meediakanalite kultuurirubriikides / programmides kultuurifilosoofilisi, esseistlikke või analüütilisi tekste (sh raadio- ja telesaated). Preemiale kandideerivaid kirjutisi, raadio- või telesaateid saavad konkursile esitada nii autorid ise, kultuuriväljaannete või programmide toimetused kui ka Ene Mihkelsoni Seltsi liikmed. Konkursile esitatud töid hindab neljaliikmeline žürii: Merle Karusoo, Ragne Kõuts, Brita Melts ja Marju Lauristin.

Preemia saaja kuulutatakse välja Ene Mihkelsoni sünniaastapäeval 21. oktoobril.

Preemia suurus 2019. aastal oli 1000 eurot.

Laureaadid
----------

* 2019 Joonas Hellerma
* 2020 Aivar Kull ja Henri Kõiv
* 2021 Rein Veidemann

Viited
------

1. 1 2 3  Ene Mihkelsoni kultuurimõtestaja preemia. Ene Mihkelsoni Seltsi veebisait.
2. 1 2  Ene Mihkelsoni kultuurimõtestaja preemia statuut Tartu Kultuurkapitali veebisait.
3. ↑  Kultuurimõtestaja preemia pälvis Joonas Hellerma. Ene Mihkelsoni Seltsi veebisait.
4. ↑  Ene Mihkelsoni kultuurimõtestaja preemia pälvisid Aivar Kull ja Henri Kõiv. Ene Mihkelsoni Seltsi veebisait.
Litoolrubiini kaltsiumiühendi struktuurivalem
Litoolrubiini üks põhilisi kasutusalasid on trükitööstus, kus ühend annab värvuse protsessvärvile magentale
**Litoolrubiin BK** (tuntud ka nimede all *Pigment Rubine*, *Carmine 6B*, *Brilliant Carmine 6B*, **litoolrubiin**) on punakas sünteetiline värvaine, koostiselt asovärv, mida kasutatakse trükitööstuses, kosmeetikas ja toiduainetetööstuses.

Värvainete indeksis kannab litoolrubiin tähist PR57:1 (Pigment Red 57:1), toiduvärvina on ta tuntud e-aine tähise **E180** all.

Omadused
--------

Ühendit kirjeldasid esimestena 1903. aastal R. Gley ja O. Siebert. Aine on tahkel kujul praktiliselt lahustumatu punane pulber, lahustub vähesel määral kuumas vees, külmas vees on lahustumatu, samuti etanoolis. Lahustatuna dietüülformamiidis on ühendi absorptsioonimaksimum u 442 nm. Tavaliselt kasutatakse litoolrubiini kaltsiumisoola kujul. Väga vastupidav nii valgusele kui ka kuumutamisele.

Litoolrubiini asokompleksi soolad teiste metallidega on tuntud järgmiste nimetuste ja tähiste all:

* naatriumisool on litoolrubiin B, "D&C Red No. 6", PR57 (Pigment Red 57), C.I. 15850;
* baariumisool on "D&C Red No. 6 Barium Lake", PR57:2 (Pigment Red 57:2), C.I. 15850:2.

Kasutamine
----------

Litoolrubiin kuulub kõige enam ja mitmekülgsemat kasutust leidnud orgaaniliste pigmentide hulka. Seda saab kasutada plastikute, värvide ja trükitintide värvimiseks, samuti tekstiilitrükiks. Iseloomuliku värvuse tõttu kasutatakse seda kolme- ja neljavärvitrükis ühe protsessvärvi magentana.

Litoolrubiini kasutatakse ühe värvainena juuksevärvides. 

Litoolrubiini on lubatud toiduainetetööstuses kasutada ainult söödava juustukooriku värvimiseks.

Terviseriskid
-------------

Litoolrubiini ADI (*Acceptable Daily Intake*) ehk aktsepteeritav päevane tarbimiskogus on 1,5 mg kehakaalu kilogrammi kohta. Võib tekitada terviseprobleeme neil, kes on allergilised bensoehappe või salitsüülhappe ja nende derivaatide suhtes, samuti ei soovitada astmaatikutele ja allergikutele.

Viited
------

1. ↑  E180 - Litoolrubiin BK. - toidutare.ee
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑
**Galeras** on tegev kihtvulkaan Colombia edelaosas Nariño departemangus.

Vulkaan asub umbes 10 km departemangu keskusest Pastost lääne pool. Selle geograafilised koordinaadid on 1° 13′ N, 77° 22′ W.

Galerase kõrgus on 4276 meetrit.

Galeras on Colombia kõige aktiivsem vulkaan. Peamiselt andesiitne vulkaan on aktiivne olnud üle miljoni aasta. Hilises Pleistotseenis toimus kaks suuremat kaldeerat moodustanud purset. Kaldeera seinad on arvatavalt hüdrotermaalse tegevuse tagajärjel korduvalt kokku varisenud ning tekkinud on lääneküljelt avatud hobuserauakujuline kaldeera. Selle sisse on hilisemad pursked tekitanud uue koonuse, mis on veidi kaldeera seinast madalam.

Esimene registreeritud purse toimus 7. detsembril 1580. Pärast seda on teada mitukümmend purset. 14. jaanuaril 1993 hukkus vulkaani purske tagajärjel kuus vulkaani uurinud teadlast ja kolm turisti.

Viimati purskas Galeras 3. jaanuaril 2010. Evakueeriti umbes 8000 inimest.

Viited
------

1. ↑  "Global Volcanism Program". Originaali arhiivikoopia seisuga 24. juuli 2013. Vaadatud 7. juulil 2010.

Välislingid
-----------

* Vulkaani koduleht
* Veebikaamera
**Kerinci** on tegev kihtvulkaan Indoneesias. Ta on Indoneesia kõrgeim vulkaan (3800 m kõrge) kõrgeim mägi Sumatra saarel.

Mägi asub saare lääneranniku lähedal. Kerinci geograafilised koordinaadid on 1° 42′ S, 101° 16′ E. Ta kuulub Jambi provintsi, mille merepiir ei asu Sumatra edela-, vaid kirderannikul.

Lääne-Sumatra provintsi keskus Padang asub Kerincist 130 km loodes. Mäe kagujalamil asub Kayuaro linn. Pisut kaugemal kirdes asub Padangaro.

Vulkaanikoonuse ulatus jalamil on põhja-lõuna suunas umbes 25 km ja ida-lääne suunas umbes 13 km. Vulkaani kraatri läbimõõt on umbes 600 meetrit ning ajuti moodustub sinna kraatrijärv.

Kerinci on üks Indoneesia kõige aktiivsemaid vulkaane. Esimene teadaolev purse toimus 1838. aastal ja sellest alates on vulkaan paari- kuni paarikümneaastaste vaheaegadega pursanud. Ta väljutab väävlisuitsu pilvi, mis võivad tõusta kuni kilomeetri kõrgusele vulkaani tipu kohale. Viimati purskas ta juunis 2009.

Vulkaani ümbritseb Kerinci Seblati rahvuspark. Indoneesia keskmisega võrreldes on mäenõlvad hõredalt asustatud, kuigi mäejalamil on põllumaad ja lõunanõlval teeistandused.

Kerincile saab ronida Kersik Tuo külast, mis asub Padangi–Kayuaro maanteel. Tõus ja laskumine nõuavad harilikult 3 päeva ja 2 ööd, aga kui piirdutakse üksnes laagrisse number 2 või 2.5 ronimisega, siis 2 päeva ja 1 öö. Vulkaanilisest aktiivsusest hoolimata on Kerincile ronimine suhteliselt ohutu ja lubatud, kuigi kraatrile ei tohi minna lähemale kui 1 km kaugusele. Kerincile tohib tõusta üksnes koos giidiga, sest on juhtunud, et üksinda matkajad on lihtsalt kaduma jäänud.

Kerincit ümbritseb madalamal tihe džungel, kõrgemal männik, mis ulatub mäeküljel kuni 2400–3300 m kõrgusele. Mets muutub mudaseks ja libedaks isegi väikeste vihmasagarate korral, mis võivad esineda kuivalgi aastaajal.

Esimeste teadaolevate inimestena tõusid Kerincile 1877 von Hasselt ja Veth.

Viited
------

1. 1 2 3  Suur maailma atlas, lk. 92

Välislingid
-----------

* Global Volcanism Program
**Siilaberg** on Kagu-Eesti päritolu perekonnanimi.

Päritolu
--------

Perekonnanimi Siilaberg on tuletatud Räpina kandi põlisest lisanimest Siila. Tegemist piirkondliku ainunimega. 

Perekonnanimed pani isiklikult pastor Johann Friedrich Heller, kes töötas Räpina pastorina aastatel 1814–1849. Helleri tegevuse kaudu sai Räpina kant Eesti unikaalseimad perekonnanimed, 80% seal pandud nimedest on pandud ainult Räpina kihelkonnas. Unikaalseks teeb need pastori loodud süsteem, kus ta kasutas põliseid suguvõsa- ehk lisanimesid, liites nendele juurde tüüpilisi või ka oma väljamõeldud lõppe.

Nimi sai alguse Siila Hansu ehk Hans Siilabergi (1769-1840) perest ja levis tema järglaste kaudu.

Eestistamine
------------

Perekonnanime Siilaberg eestistati kuuel korral ja viiel erineval kujul: 

* Sillaste, 1935 Rasinal
* Sillamets, 1936 Rasinal
* Siilamets, 1936 Rakveres
* Sillamäe, 1935 Moostes
* Sillamägi, 1936 Ahjal
* Sillamets, 1937 Rakveres

Levik
-----

2024. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Siilaberg 8 mehel ja 11 naisel. Perekonnanimede levikult on Siilaberg meeste puhul 15196. ja naiste puhul 12444. kohal.

Isikuid
-------

* Siila Peep (1670–1743) oli Räpina koolmeister ja köster aastatel 1731–1743, Ignatsi Jaagu õpilane.
* Paul Siilaberg (eest. Sillamets) (1888-1940) oli Rakvere velsker ja ühiskondlikult aktiivne linnakodanik.
* Paul Siilaberg (eest. Sillaste) (1891-1941) oli Rasina kooli direktor aastatel 1921-1936 ja Kammeri kooli juht aastatel 1936-1941.
* Karl Siilaberg (eest. Sillamäe) (1909–2003) oli EELK vaimulik, teenis Emmaste ja Käina, Sangaste ja Laatre ning Otepää kogudust.
* Tarvo Siilaberg (sündinud 5. veebruaril 1981 Tartus) on olnud Eesti haridusjuht, Tartu Luterliku Peetri Kooli (2013-2022) ja Põlva Jakobi Kooli (2019-2022) asutaja ning direktor.

Viited
------

1. ↑  Fred Puss (2016). "Perekonnanimede uurimise piirkondlikke eripärasid" (PDF). *Oma Keel*. Vaadatud 29.04.2021.
2. ↑  Eesti Statistikaamet. Nimede statistika.
| Tantsuansambel Tarbatu |
| --- |
| Asutatud | 1951 |
| Juhendaja | Kristel Maruste |
| Assistent | Maarja Pärn, Jaanus Randma, Elen Sukamägi, Kertu Palm, Teet Kannike, Anna-Liisa Kirsch, Kristel Schreiner |
| Koduleht | www.tarbatu.ee |

Tarbatu Tartu laulupeo rongkäigus 2014. aastal
**Eesti Maaülikooli rahvatantsuansambel Tarbatu** on Tartus tegutsev rahvatantsuansambel.

1951. aastal eraldati Tartu Riiklikust Ülikoolist (TRÜ) põllumajanduslikud erialad ning loodi Eesti Põllumajanduse Akadeemia (EPA) ehk praeguse nimega Eesti Maaülikool. Varem TRÜ tantsurühmas tantsinud rahvatantsuhuvilised üliõpilased asutasid eesotsas Ilmar Reidlaga EPA rahvatantsurühma.

Rahvatantsurühma kunstilised juhid

1. 1951–1952 Ilmar Reidla
2. 1953–1962 Linda Malviste
3. 1963–1965 Kristjan Torop
4. 1966–1968 Linda Malviste
5. 1969–1975 Jolante Madi
6. 1976–1996 Enn Madi
7. 1996–2022 Jaanus Randma
8. 2022–... Kristel Maruste

1983. aastal anti rühmale ansambli nimetus. 1990 sai ansambli nimeks Tarbatu.

Rahvatantsuansamblis on üle saja tantsija vähemalt seitsmes rühmas. Igal aastal tantsib vähemalt kaks põhirühma, kaks noorterühma, vilistlasrühm, gümnaasiumirühm ning lasterühm.

Tunnustus
---------

* 2011 Tartu Kultuurikandja aunimetus (harrastuskollektiiv)

Välislingid
-----------

* Tarbatu koduleht