recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Otto Reinhold von Holtz** (16. veebruar 1714 Vologda – 20. jaanuar 1785 Keila) oli rootsi-saksa päritolu Eesti vaimulik.

Õppis usuteadust (immatrikuleeriti 22. juunil 1736) Halle ja (immatrikuleeriti 20. mail 1737) Jena Ülikoolis. Ordineeriti õpetajaks 1. juulil 1741 klausliga, et ta (teda kutsuti 28. aprillil 1741 Iisaku koguduse õpetajaks) Iisaku koguduse õpetaja kohalt niipea ei lahku.

Oli Paide ja Anna koguduse õpetaja (kutsuti mais 1744, introdutseeriti 12. augustil 1744) aastatel 1744–1756. Keila Miikaeli koguduse õpetaja oli (kutsuti 8. aprillil 1756) aastatel 1756–1785, Lääne-Harju praostkonna praostiks sai 26. septembril 1769. 

Otto Reinhold von Holtz seenior tegutses ka keele õpetajana Tallinna Kreiskoolis.

Oli Eestimaa konsistooriumi assessor 30. augustist 1756 kuni 5. veebruarini 1784.

Holtz oli aastal 1779 ilmunud eestikeelse jutluseraamatu üks korrektoreid, temalt on säilinud trükitud leinajutlusi.

Isiklikku
---------

Tema poeg Otto Reinhold von Holtz noorem oli Keila Miikaeli koguduse õpetaja, äi Reinhold Johann Winkler vanem oli Tallinna Püha Vaimu koguduse abiõpetaja, Tallinna Oleviste koguduse õpetaja ja Tallinna superintendent.

Viited
------

1. ↑  Evelin Povel, Kohtumised kirikuaias 3. Keila Leht, nr. 5, 5 veebruar 2021
2. ↑  Liivi Aarma Põhja-Eesti vaimulike lühielulood 1525-1885 Tallinn 2007
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib värvusest; hobuse karvavärvuse kohta vaata artiklit Must (karvavärvus); Riho Sibula albumi kohta vaata artiklit Must (album); perekonnanime kohta vaata Must (perekonnanimi)* |

---

**Must** on valguse ja värvuse puudumine. Nähtava valguse spektriosa neeldub täielikult.

Mida must sümboliseerib
-----------------------

Must sümboliseerib Euroopa traditsioonis valdavalt negatiivset nagu hirmu, kurbust, kahetsust, leina, vägivalda, viha, kurjust ja surma. Eesti keeles: must meel, must surm, must masendus jne. Juhan Liiv väljendas oma kuulsas luuletuses kurbust [*viide?*]: "Must lagi on minu toal."

Sümbolism
---------

### Vana-Egiptus

Must oli Anubise ja Min'i värv. Vana-Egiptuse mütoloogias oli Anubis šaakalipeaga jumalus ja surnute hingede allmaailmasse viia ning Min oli viljakusjumal ja karavanide kaitsja.

Esinemine ja kasutamine
-----------------------

### Sport

Musta vöö, võitluskunstide kõrgeima tunnustuse, mõtles 1880. aastatel välja džuudo looja Jigorō Kanō, kes kasutas ainult valget ja musta vööd. 20. sajandi algul lisandusid kollane, oranž, roheline, sinine ja pruun vöö. Vähem on levinud lilla, kuldne ja punane vöö.

Vaata ka
--------

* Must värv Eesti omavalitsuste vappidel
* Värvuste loend A–Y

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Must** |

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikisõnastiku artikkel: **must** |

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Must** |

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| valge | kollane | oranž | roosa | punane | roheline | sinine | lilla | pruun | hall | must | Värvused |
|   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib tennisistist ja treenerist; arsti kohta vaata artiklit Alfred Keerd (arst)* |

---

**Alfred Keerd** (aastani 1935 **Alfred Kerdt**; 29. märts 1915 Tallinn – 29. juuli 2014) oli eesti tennisist ja treener.

Ta oli arst Alfred Keerdi poeg.

Ta lõpetas 1933. aastal Jakob Westholmi Gümnaasiumi. Aastatel 1934–1940 õppis ta Tartu Ülikooli majandusteaduskonnas (ei lõpetanud). Akadeemiliselt kuulus ta EÜS Põhjalasse.

Spordialadest harrastas ta algul suusatamist sellisel tasemel, et võitis üliõpilaste meistrivõistlused. Tema tennisistikarjäär algas 1930. aastatel, kestis aastani 1941 ja jätkus alles veteranina. Aastatel 1937–1941 oli tema treener Kristjan Lasn. Ta tuli aastatel 1930 ja 1940 (mõlemal korral paaris Kristjan Lasnaga) meespaarismängus Eesti meistriks ning 1940. aastal sai üksikmängus hõbemedali. Eesti II mängudel (1939. aastal) kuulus ta võidukasse Tallinna võistkonda.

Aastatel 1941–1945 võttis ta Saksa sõjaväkke mobiliseerituna osa Teisest maailmasõjast ja varjas end aastatel 1945–1956 metsavennana Eestis.

Aastatel 1957–2000 töötas ta Tallinna Mererajooni Laste ja Noorte Spordikoolis tennisetreenerina. Lisaks tuli ta alates 1961. aastast palju kordi Eesti NSV veteranide tennisemeistriks.

Tunnustus
---------

* 1988 Eesti Tenniseliidu auliige
* 1998 Kotkaristi IV klassi teenetemärk

Isiklikku
---------

Ta oli 1958. aastast abielus lauatennisemängija ja sporditegelase Tamara Keerdiga.

Viited
------

1. ↑  Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944. III kd, lk 193

Välislingid
-----------

* Biograafia ESBL-is
Lukas Rupp 2015. aastal VfB Stuttgardi särgis
**Lukas Peter Rupp** (sündinud 8. jaanuaril 1991 Heidelbergis) on Saksamaa jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Kreeka kõrgliigaklubis Aris.

Ta alustas klubikarjääri Saksamaa klubis Karlsruher SC, mille põhimeeskonnas debüteeris ta Saksamaa esiliigas hooajal 2009/10. Aastatel 2011–2014 kuulus ta Saksamaa kõrgliigaklubi Mönchengladbachi Borussia ridadesse. Hooaja 2011/12 teises pooles oli ta laenul Saksamaa esiliigaklubis SC Paderborn.

2014. aastal naasis ta Paderborni, kellega sõlmis nüüd püsiva lepingu. Paderborn oli 2014. aastal tõusnud esmakordselt Saksamaa kõrgliigasse. 22. novembril 2014 lõi Rupp mängus Dortmundi Borussia vastu oma esimese värava Saksamaa kõrgliigas. Hooajal 2014/15 lõi Rupp Saksamaa kõrgliigas kokku neli väravat, kuid Paderborn jäi liigas viimaseks ja langes tagasi esiliigasse.

Hooajal 2015/16 mängis Rupp Saksamaa kõrgliigaklubis VfB Stuttgart. Seejärel liitus ta Hoffenheimiga, kuhu kuulus kuni 2019. aasta lõpuni.

2020. aasta jaanuaris sõlmis ta lepingu Inglismaa esiliigaklubiga Norwich City. Hooajal 2020/21 mängis ta Norwich Cityga Inglismaa kõrgliigas.

2023. aasta jaanuaris sõlmis ta lepingu Arisega.

Viited
------

1. ↑  "Lukas Rupp: Norwich sign German midfielder from Hoffenheim". *BBC Sport*. 13. jaanuar 2020.
2. ↑  "Πήρε το 5 ο Ρουπ! (pic) - Sfina.gr". Originaali arhiivikoopia seisuga 30. jaanuar 2023. Vaadatud 17. juulil 2023.
3. ↑  "Ο Lukas Rupp στον ΑΡΗ! - Ανακοινώσεις - News". *www.arisfc.com.gr*.

Välislingid
-----------

 Lukas Rupp – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
**Hävitusagent** oli NSV Liidu Riikliku Julgeoleku Komitee kõrgema kooli vastuluuretegevuse sõnastiku kohaselt - "riikliku julgeoleku organite agent, kes lahingvarustust kasutades täideb eriülesandeid. 

> „Hävitusagente värvatakse reeglina nõukogude patriootide hulgast, kes, omades vastavaid võimalusi ja isikuomadusi, on ideelistel kaalutlustel valmis eluga riskides rakendama otsustavaid meetmeid.
> 
> 
> Hävitusagendina võib kasutada ka Riiklik Julgeoleku Komitee poolt kinnivõetud ja värvatud vaenlase diversiooni-luuregruppide ja natsionalistlike bandede liikmeid. 1940.-50. aastatel värvati Lääne-Ukraina ja Baltikumi territooriumil hävitusagente natsionalistliku põrandaaluse [liikumise] osaliste hulgast.[...]""
> 
> 
>  – 
> 
> 

.

Viited
------

1. ↑  "MÕNINGATEST JULGEOLEKUORGANITE MATERJALIDEGA SEONDUVATEST ALLIKAKRIITILISTEST PROBLEEMIDEST". Originaali arhiivikoopia seisuga 3. detsember 2013. Vaadatud 29. novembril 2013.

Välislingid
-----------

* ENSV KGB (MGB) AGENT-BOJEVIKUD EHK MÕRVARAGENDID
**Olaf Kopvillem** (1. november 1926 Kiviõli – 21. juuli 1997 Burlington) oli eesti keemik, kupletist ja koorijuht.

Ta õppis Jõhvi Gümnaasiumis, võeti Saksa sõjaväkke ja sügisel 1944 suundus taganevate üksustega Saksamaale. Pärast lühiajalist vangilaagris viibimist lõpetas aastal 1947 Geislingeni põgenikelaagris Geislingeni Eesti Gümnaasiumi. Enne pääsu Kanadasse (1948) töötas kaevurina. Ta lõpetas 1956. aastal keemikuna Montréali ülikooli, oli korporatsiooni Ugala vilistlane. 

Pärast ülikooli lõpetamist töötas ta paar aastat ülikooli juures. 1960. aastal asus ta kütusefirma Shell teenistusse, töötades Montréalis, Torontos ja Burlingtonis ning aastatel 1972–1974 Hollandis.

Ent rohkem kui töö keemikuna tõi talle kuulsust tegutsemine muusikavaldkonnas. Ta asutas ansambli Vikerlased, juhatas mitukümmend aastat Hamiltoni koori. Samuti asutas ta Torontos vanemgaidide koori ja Hamiltonis Helletajad.

Ta tegi pidevalt kaastööd Toronto ajalehele Vaba Eestlane, mille põhjal andis ta aastal 1996 Tallinnas välja kogumiku "Vested". Aastal 1993 esitas teater Endla muusikalise komöödia "Toronto-Vilsandi nõudmiseni"; see tükk valmis tema eluloo ainetel.

Kõige rohkem kuulsust kaasmaalaste seas tõid talle aga kupleed, need olid tuntud ka Kodu-Eestis.

Tunnustus
---------

* 1988 – Kanada Eestlaste Kesknõukogu teenetemärk
* 1993 – Kanada Eestlaste Kesknõukogu teenetemärk
* 1996 – Meie Mats

Isiklikku
---------

Tema poeg oli muusik ja ajakirjanik Peeter Kopvillem.

Diskograafia
------------

* "Vindilised viisid"

1. Pastoraal
2. Puhkus
3. Eluloolised märkmed
4. Nii me elame
5. Tsivillisatsioon
6. Immigrant Austriast
7. Jõulud
8. Võta käru ja käruta
9. Sauna taga, tiigi ääres

* "Viise ja vinte"

1. Videvik
2. Arm küll polnud see
3. Romanss
4. Sügisüksildus
5. September
6. Cachita
7. Sularaha eest
8. Rio Grand
9. Koduigatsus
10. Klunker

* "Lenda, lenda, lepalind"

1. Lenda, lenda, lepalind
2. Rannal
3. Rohutirts
4. Kevadtuul ja sina
5. Ball
6. Sügis
7. Igatsus
8. Sigarett
9. Üks naljakas laul
**Kristallkoobas** ehk **Suur kristallkoobas** (hispaania keeles *Cueva de los Cristales*) on 300 meetri sügavusel paiknev Naica kaevandusega ühenduses olev koobas Naica linnas Chihuahua osariigis Mehhikos.

Koopa suurimas saalis leiduvad hiiglaslikud seleniidikristallid (kips CaSO4**·**2H2O), sealt on leitud ühed inimkonna ajaloo suurimad looduslikud kristallid. Koopast leitud suurim kristall on 12 meetri pikkune, 4 meetri laiune ja kaalub 55 tonni. Koopa sisemuses on kõrged temperatuurid, kuni 58 °C, õhuniiskus jääb vahemikku 90–99%, nendel asjaoludel on koobas üsnagi kaardistamata. Ilma kaitsevarustuseta suudab inimene Kristallkoopas viibida umbes 10 minutit.

Koopa avastasid 2000. aastal vennad Eloy ja Javier Delgado.

Nende koobaste uurimisega on süvitsi tegelenud "Naica projekti" nimeline teadlaste kollektiiv.

Viited
------

1. ↑  "Giant Crystal Cave Comes to Light". Originaali arhiivikoopia seisuga 9. veebruar 2010. Vaadatud 7. veebruar 2010.
2. ↑  BBC (19. jaanuar 2010). "A rare glimpse of the cave of crystals". *BBC News*. Originaali arhiivikoopia seisuga 20. jaanuar 2010. Vaadatud 19. jaanuar 2010.
3. ↑  Shea, Neil (november 2008). "Crystal palace". *National Geographic*. Originaali arhiivikoopia seisuga 6. september 2009. Vaadatud 12. juuni 2009.
4. ↑  "NAICA Project web site". NAICA Project. Originaali arhiivikoopia seisuga 25. veebruar 2011. Vaadatud 22. oktoober 2010.
**Sereď** (kuni 1954. aastani **Sered**, ungari keeles *Szered*, saksa keeles *Sereth*) on linn Slovakkias Trnava maakonnas Galanta ringkonnas.

Geograafiline asend
-------------------

Sereď asub Kesk-Doonau madalikul Váhi jõe ääres, Trnavast ligi 15 km kagus ja Bratislavast umbes 50 km idakirdes.

Ajalugu
-------

Asulat on esmamainitud 1313. aastal (*Zereth*). Sereďit läbis Budast Prahasse kulgev kaubatee. Seal korraldati kuulsaid Sereďi veise- ja teraviljalaatu. Raudteeühenduse sai Sereď 1846. aastal. 1845. aastal rajati suhkrubabrik. 1950. aastal toodi Bratislavast Sereďisse üle Huberti vahuveini tootmine. Sotsialismi ajal toodeti Sereďis ka niklit.

Rahvastik
---------

Slovakkia 2021. aasta rahvaloenduse andmetel oli Sereďi elanikest slovakke 91,38%, ungarlasi ja tsehhe 0,57%. Rahvus oli teadmata 6,54%-l elanikest.

Sõpruslinnad
------------

* Tšehhi Tišnov, Tšehhi

Viited
------

1. ↑  História mesta Mesto Sereď. Vaadatud 9. detsembril 2023
2. ↑  Number of population by ethnicity in the municipality Sereď at 1. 1. 2021 Sčítanie obyvateľov, domov a bytov 2021. Vaadatud 9. detsembril 2023
Nora Bumbiere mälestusmärk Jelgavas
**Nora Bumbiere** (13. märts 1947 Jelgava – 12. jaanuar 1994 Riia) oli läti estraadilaulja.

Lauljana sai Nora Bumbiere laiemalt tuntuks 1960. aastate lõpus. Ta laulis Jelgava kultuurimaja ansamblis. Sealt avastas ta Raimonds Pauls, kes kutsus Bumbiere laulma Riia Estraadiorkestrisse. 

1973. aastal asutas Raimonds Pauls ansambli Modo, mille solistideks said Nora Bumbiere ja Viktors Lapčenoks (sündinud 16. jaanuaril 1947). Lapčenoks oli Bumbiere abikaasa aastatel 1970–1980. Ansamblist Modo lahkus Bumbiere 1977. aastal. 

Seejärel oli ta ansambli Tip Top solist ja tegi koostööd mitme vähem tuntud ansambliga, kuid tema lauljakarjääri paremad ajad olid möödas.

Laulja äkksurma põhjuseks oli tähelepanuta jäetud hepatiit. 1993. aasta lõpul sattus Nora Bumbiere haiglasse, kus tal diagnoositi maksatsirroos, kuid midagi ei saanud enam teha ja ta suri 12. jaanuaril 1994. Bumbiere maeti Jelgavas Baložu kalmistule. 

2010. aastal asutati Nora Bumbiere fond, see on Läti artistide ühendus, mis korraldab igal aastal Nora Bumbiere mälestuseks noortele vokalistidele kontserte ja konkursse. 
2012. aasta 20. oktoobril avati Jelgava kultuurimaja lähedal asuvas pargis Nora Bumbierele pühendatud monument. 
2018. aastal valmis tema elust jutustav Läti teledokumentaal "Nora".
"Isemängiv" Estonia klaver
Klaveri "sissemängija"
**Estonia Klaverivabrik AS** on Eesti klaveritootja.

Estonia Klaverivabrik toodab käsitsi valmistatud tiibklavereid kaubamärgiga Estonia. Ettevõtte ajaloo alguseks peetakse 1893. aastat, mil klaverimeister Ernst Hiis asutas E. Hiisi klaverivabriku, mis oli üks tänase ettevõtte eellastest.

Aastal 1950 moodustati Eesti väikestest klaveritootjatest ettevõte, mis hakkas "Estonia" nime all tootma tiibklavereid ja pianiinosid. Järgneva 40 aasta jooksul toodeti ligi 500 klaverit aastas.[*viide?*]

Aastal 1993 erastati ettevõte tolleaegsele juhtkonnale ja osaliselt töötajatele. Aastatel 1995–2001 ostis müügis olnud aktsiad Indrek Laul, kellest sai ettevõtte ainuomanik.

Estonia Klaverivabrik toodab kuni 200 tiibklaverit aastas.[*viide?*] Valmistatakse viit mudelit: pikkusega 168 cm, 190 cm, 210 ja 225 cm ning 274 cm pikkusi kontsertklavereid. Klaverid valmistatakse valdavalt individuaaltellimusena. Toodetakse nii musti ja valgeid pille kui ka näiteks mahagonipuu, bubingapuu, pähklipuu ja dalbergiaspooniga kaetud pille.

Suurem osa klaveritest müüakse Ameerika Ühendriikidesse ja Kanadasse. Estonia klavereid leidub nii kodudes, kontserdisaalides, muusikakoolides kui ka kirikutes.

Klaverivabrik asub Tallinnas. Ettevõttel on kaks tootmishoonet, Kungla tänaval ja Vesse tänaval. Estonia Klaverivabriku juhataja on Indrek Laul.

Tunnustus
---------

2018. aastal anti Estonia Klaverivabrikule Ameerika muusikatööstuse assotsiatsiooni NAMM verstaposti auhind.

Pilte klaveri tootmisest
------------------------

* 
* 
*

Viited
------

1. 1 2  History
2. ↑  Research & Development
3. ↑  Estonia in the World
4. ↑  "Estonia Piano Factory received the NAMM Milestone Award". Originaali arhiivikoopia seisuga 20. märts 2018. Vaadatud 20. märtsil 2018.

Välislingid
-----------

* Ettevõtte koduleht
* GRAND PIANO MANUFACTURING IN ESTONIA: HISTORICAL REVIEW (pdf)
* A Fine Way to Treat ... an Estonia
* Helen Arusoo. Moskva andis käsu klavereid toota Õhtuleht, 8. jaanuar 2001
* Priit Põiklik. Laul romantilisest klaverist Elukiri, 2004
* 2002, Alo Põldmäe, ESTONIA kontsertklaver–60, Kultuur ja Elu
* Maarja Merivoo-Parro. "Reportaaž Estonia klaverivabrikust: toodangu kasvatamine on ajast ja arust" ERR Novaator, 4. jaanuar 2023
**Guerrero** on osariik Mehhiko lõunaosas, Vaikse ookeani kaldal. Osariik on nime saanud Mehhiko iseseisvussõja kangelase, riigi teise presidendi Vicente Ramón Guerrero Saldaña järgi. Guerrero üks tähtsamaid majandusharusid on turism.

Ajalugu
-------

Guerrero osariik on loodud 1849. aastal.

Haldusjaotus
------------

Guerrero osariik on jagatud 81 kohalikuks omavalitsuseks. Osariigi suurim linn on Acapulco.

Viited
------

1. ↑

Välislingid
-----------

* Guerrero osariigi koduleht

Mehhiko administratiivüksused

Aguascalientes **·**  Baja California **·**  Baja California Sur **·**  Campeche **·**  Chiapas **·**  Chihuahua **·**  Coahuila **·**  Colima **·**  Durango **·**  Guanajuato **·**  Guerrero **·**  Hidalgo **·**  Jalisco **·**  Ciudad de México **·**  México osariik **·**  Michoacán **·**  Morelos **·**  Nayarit **·**  Nuevo León **·**  Oaxaca **·**  Puebla **·**  Querétaro **·**  Quintana Roo **·**  San Luis Potosí **·**  Sinaloa **·**  Sonora **·**  Tabasco **·**  Tamaulipas **·**  Tlaxcala **·**  Veracruz **·**  Yucatán **·**  Zacatecas
Clément Novalak (2022)
**Clément Novalak** (sündinud 23. detsembril 2000 Avignonis) on Prantsuse-Šveitsi võidusõitja, praegu tegeleb Vormel 2 sarjaga.

Elulugu
-------

### 2011–2017: debüüt kardisõidus

Clément Novalak alustas kardiga Prantsusmaal kümneaastaselt. Ta saab Hitech Racingu asutaja Oliver Oakesi toetuse ja võidab 2015. aastal WSK Racing Seriesi juunioride arvestuses. Võitis kardispordikarjääri jooksul Prantsusmaa, Šveitsi ja Suurbritannia litsentside alusel, võidab ta 2017. aastal WSK Racing Seriesi seenioride kategoorias.

### 2018–2019: debüüt ja kinnitus ühekohalistes autodes

Marcus Armstrongi lähedane sõber, viimane veenis teda 2018. aasta talvel Toyota Racing Series'is oma üheistmelise debüüdi tegema. Kahe võiduga viies ja parim uustulnuk tegi seejärel keerulise hooaja Vormel Renault Eurocupis, kus ta punkte ei saanud. Aasta jooksul vigastada saanud Novalak jättis mõned võistlused vahele ning otsustas 2019. aastal keskenduda Briti Vormel 3 meistrivõistlustele, mille ta võitis kahe võiduga. Aasta lõpus osales ta kahel kolmest FIA Vormel 3 meistrivõistluste hooajajärgsest testipäevast koos Carlin Motorspordiga.

### 2020–2021: liikuge FIA ​​Vormel 3 sarja

Clément Novalak liitub ametlikult Carliniga FIA Vormel 3 hooajaks 2020. Hooaja esimesest kohtumisest, sprindivõistluse ajal, tõusis ta oma esimesele poodiumile Red Bull Ringil. Mõni sõit hiljem saavutas ta Silverstone'is oma teise poodiumikoha, olles lähedal võidule David Beckmanni vastu. Raskustesse sattunud Carlini tallis, kus kõik tema meeskonnakaaslased lõid omavahel ühe punkti, paistis Novalak silma nende kahe poodiumikoha ja meistrivõistluste viimase kaheteistkümnenda kohaga. Pärast talviseid arvukaid vormel 3 ja vormel 2 teste otsustas ta jääda 2021. aasta hooajaks F3-sse, liitudes eelmise aasta paremuselt teise meeskonna Trident Racinguga. 2021. aastast sõidab Clément Novalak esimest korda oma karjääri jooksul üheistmelistel Prantsusmaa lipu all: "Ma jõuan järjest rohkematesse rahvusvahelistesse kategooriatesse. Kardis ja inglise keeles F3 pöörasin sellele vähe tähelepanu, kuid mu juured on prantslased. Ma pole seal palju elanud, kuid olen seal sündinud ja iga kord, kui ma Prantsusmaal rongi või lennukiga sõidan, tunnen end nagu kodus, seega oli oluline muudatus sel aastal teha." Tänu järjekindlusele hooaja jooksul saavutas ta meistrivõistlustel kolmanda koha nelja poodiumiga.

Välislingid
-----------

* Clément Novalak leht, peal Driver Database (inglise keeles)
Peter Schöfferi trükkalimärk. *Valerius Maximus*, 1471
Aldus Manutiuse trükikoja trükkalimärk Jehuda ben Isaak Abravaneli "Dialoghi d’amore" tiitellehel, 1541, trükkinud Paulus Manutius
**Trükkalimärk** on raamatusse trükitud graafiline kujutis, märk, embleem või deviis, mis viitab trükise valmistajale. Trpkkalimärk oli kasutusel alates 15. sajandist ja kujutas eriti varastes trükistes endast sageli trükkali või trükikoja nime või initsiaale.

Ajaloost
--------

Esimene teadaolev trükkalimärk on Mainzi psaltri trükkijate Johann Fusti ja Peter Schöfferi oma, mis ilmus esmakordselt nende 1462. aastal trükitud piiblis. Enamik 15. sajandi trükkalimärke olid mõõtmetelt väikesed ja paiknesid kas raamatu tiitellehel või tiitellehe puudumisel raamatu lõpus kolofooni järel.

Juba 16. sajandi jooksul kujunes algselt lihtsast vapi, monogrammi või peremärgi taolisest trükkalimärgist detailirohke ja väga varieeruva kujundusega kirjastusmärk ehk signeet, mis kujutas sageli endast miniatuurset graafikataiest. Signeetidel leidus sümboleid, allegoorilisi kujutisi ja viimistletud figuraalseid motiive. Algselt trükkalimärgiks olnud peremärk, initsiaalid või vapp võis sellisel graafilisel kirjastusmärgil taanduda üksnes taustaelemendiks. Üks tuntumaid 16. sajandi kirjastusmärke on ankru ümber siugleva delfiini kujutis, mida kasutas Veneetsia trükkal Aldus Manutius alates 1502. aastast.

Pildid
------

* William Caxtoni trükkalimärk, 1478William Caxtoni trükkalimärk, 1478
* Gerard Leeu trükkalimärk. Jacobus de Voragine passionaal, enne 1492. aastatGerard Leeu trükkalimärk. Jacobus de Voragine passionaal, enne 1492. aastat
* Speyeri trükkali Peter Drachi märk lohedega, 1497Speyeri trükkali Peter Drachi märk lohedega, 1497
* Jehan Calvezi trükkalimärk. Catholicon, 1499Jehan Calvezi trükkalimärk. Catholicon, 1499
* Jacob van Liesvelti trükkalimärk, 1526Jacob van Liesvelti trükkalimärk, 1526
* Andreas Cratanderi trükkalimärk, 1531Andreas Cratanderi trükkalimärk, 1531
* Marco Antonio Giustiniani trükkalimärk Jeruusalemma templiga või Kaljumošeega, 1546Marco Antonio Giustiniani trükkalimärk Jeruusalemma templiga või Kaljumošeega, 1546
* Johannes Frobeniuse trükkalimärk caduceus '​egaJohannes Frobeniuse trükkalimärk *caduceus* '​ega

Vaata ka
--------

* Eksliibris
* Vinjett

Viited
------

1. ↑  The First Printers' Mark
2. ↑  [ Festina lente. - 
Anchora. Adam G. Hooks]
**Heinrich Johann von Winkler** (11. juuli (ukj 22. juuli) 1798 Rakvere – 4. august (ukj 16. august) 1864) oli Eestimaa haridustegelane ja Ulvi mõisnik.

Elulugu
-------

Heinrich Johann von Winkler sündis Rakvere Kolmainu koguduse pastori Abraham Nicolaus Winkleri (1762−1848) pojana. Õppis Rakvere kreiskoolis ja aastatel 1812−1816 Tallinna kubermangugümnaasiumis, seejärel kuni 1819. aastani Tartu ülikoolis teoloogiat. 1819−1822 täiendas end Bonni ülikoolis. 1823−1826 oli ta Rakvere kreiskoolis õpetaja ja seejärel aastani 1843 inspektor. 1838. aastaks oli ta ülendatud titulaarnõunikuks. 1843−1845 oli Paide kreiskooli inspektor. 1850. aastal oli ta kolleegiuminõunik. Päris 1847. aastal isalt Ulvi mõisa, mis samal aastal tema nimele kinnistati.

Vaata ka
--------

* Winkler

Viited
------

1. 1 2  Hradetzky, Heinrich. Schüler-Verzeichnis des Revalschen Gouvernements-Gymnasiums 1805-1890. Reval: Kluge & Ströhm, 1931. Nr 115.
2. ↑  EAA, f. 3057, n. 1, s. 16, L 162p.
3. ↑  EAA, f. 1864, n. 2, s. IX-90, L 272.
4. ↑  Kinnistute register. Nr 92. Ulvi.

Välislingid
-----------

* Album academicum der Kaiserlichen Universität Dorpat
Parvlaev Muhumaa Heltermaa kanalis
**Rohuküla–Heltermaa laevatee** on 12 meremiili pikkune faarvaater mandril asuva Rohuküla ja Hiiumaa Heltermaa sadama vahel.

Faarvaater läheb Rohuküla juures (Rukkirahust põhja poolt) läbi kitsa Rukki kanali. Sellest edasi Heltermaa poole kulgeb laevatee täiesti sirgelt, seejuures umbes 5 kilomeetrit enne Hiiumaad kulgeb laevatee Heltermaa kanalis.

Laevatee on tähistatud poidega, mis asuvad peamiselt Rukki ja Heltermaa kanalite ääres (vaata Rukki kanali poid, Heltermaa kanali poid). Kaldal moodustavad liitsihi Heltermaa ülemine ja alumine tulepaak ning Rohuküla ülemine ja alumine tulepaak.

Laevatee sügavus on vähemalt 5,0 meetrit. Rohuküla–Heltermaa laevaliini laevadel tuleb madala veetasemega kohati reise ära jätta. Kui veetase langes 49 sentimeetrit alla keskmise, ei saanud suurima süvisega liinilaev (St. Ola) laevateel liigelda. Näiteks Scania ja Harilaid liiklesid seni, kuni veetase oli 55 sentimeetrit alla keskmise. Parvlaev Muhumaa on sõitnud ka veetasemega 59 sentimeetrit alla keskmise. Samas, 14. septembril 2011 jäeti Hiiumaa kapteni otsusel reis ära mitte kõrge veetaseme tõttu, mis oli 70...80 cm üle keskmise, vaid sellepärast, et Rukkirahu kanalis ei ole tormiga ohutu liigelda.

Umbes poolel teel Rukkirahu ja Heltermaa vahel ristub laevatee Kumari kanali põhjaosaga ja peamise Muhu väina laevateega.

Laevateed kasutatakse aastaringselt, sellest lõuna poole jääv veeala (kuni Virtsu–Kuivastu laevateeni) suletakse talvel sageli laevaliikluseks, et võimaldada tekkida jääteede jaoks piisavalt paksul merejääl.

Viited
------

1. ↑  Jaan Lutt (2/2010). "Miks Hiiumaa praam kipub merepõhja kinni jääma?". *Eesti Loodus*. `{{netiviide}}`: kontrolli kuupäeva väärtust: `|Aeg=` (juhend)
2. ↑  Kärolyn Kongi. Praamiliiklus võib madala veeseisu tõttu katkeda. *Hiiu Leht*, 28. aprill 2009.
3. ↑  "Hiiumaa praamiliiklus võib madala veeseisu tõttu katkeda". *Õhtuleht*. 28. aprill 2009.
4. ↑  Hetlin Villak (30. aprill 2009). "Väga madal veetase häirib tõsiselt laevaliiklust Hiiumaaga". *Eesti Päevaleht*.
5. ↑  Anu Hiiuväin (28. detsember 2010). "Madalad veeseisud ja tuisk ei ole parvlaev Muhumaa liiklemist seni häirinud". *Postimehe uudisvoog*.[*alaline kõdulink*]
6. ↑  "Torm katkestas laevaliikluse Hiiumaaga". *Delfi*. 14. september 2011.[*alaline kõdulink*]
**Nayarit** on osariik Mehhiko keskosas Vaikse ookeani rannikul. Piirneb põhjas Sinaloa, Zacatecase ja Durango ning idas ja lõunas Jalisco osariigiga. Osariigi koosseisu kuuluvad ka Maríase saared.

Ajalugu
-------

Nayariti osariik on loodud 1917. aastal ja oli seega üks viimaseid territooriume, mis sai osariigi staatuse.

Haldusjaotus
------------

Nayariti osariik on jagatud 20 kohalikuks omavalitsuseks.

Rahvastik
---------

95% elanikest on hispaaniakeelsed mestiitsid, 4% indiaanlased ja 1% kuuluvad eri rassidesse. Suuremad indiaanirahvad on huitšolid ja korad.

Välislingid
-----------

* Nayariti osariigi koduleht

Mehhiko administratiivüksused

Aguascalientes **·**  Baja California **·**  Baja California Sur **·**  Campeche **·**  Chiapas **·**  Chihuahua **·**  Coahuila **·**  Colima **·**  Durango **·**  Guanajuato **·**  Guerrero **·**  Hidalgo **·**  Jalisco **·**  Ciudad de México **·**  México osariik **·**  Michoacán **·**  Morelos **·**  Nayarit **·**  Nuevo León **·**  Oaxaca **·**  Puebla **·**  Querétaro **·**  Quintana Roo **·**  San Luis Potosí **·**  Sinaloa **·**  Sonora **·**  Tabasco **·**  Tamaulipas **·**  Tlaxcala **·**  Veracruz **·**  Yucatán **·**  Zacatecas
*Mitte segi ajada Tallinna Tehnikaülikooli Kammerkooriga*

---

**Tallinna Kammerkoor** on aastal 1962 Tallinnas asutatud kammerkoor; Eesti esimene kammerkoor ja ühtlasi esimene ka endises Nõukogude Liidus.

Kammerkoor asutati kui Eesti Heliloojate Liidu eksperimentaalkoorina uue heliloomingu esitamiseks. Koorile pani aluse Uno Naissoo. Koori loomise eesmärgist tulenevalt – oli vaja eriti head noodist laulmise oskust – olid kõik lauljad kõrgema muusikaharidusega, kuigi mitte lauljad, vaid teiste muusikaerialade esindajad, peamiselt koorijuhid. Hiljem on koori tulnud palju harrastusmuusikuid.

Algaastatel dirigeerisid koori Kuno Areng, Ants Üleoja ja Arvo Ratassepp.

Tallinna Kammerkoor on pälvinud auhindu, näiteks 1971 võitis koor Itaalias Arezzos toimunud konkursil "Concorso polyfonico" kaks kuldmedalit ja dirigendipreemia.

Viited
------

1. 1 2 3   (vaadatud 22.02.2013)
2. 1 2 3 4  EE 12. köide, 2003: 551.
3. ↑   (vaadatud 22.02.2013)

Välislingid
-----------

* Koori koduleht (vaadatud 22.02.2013)
Anamarija Lampič (2019)
**Anamarija Lampič** (sündinud 17. juunil 1995 Ljubljanas) on Sloveenia murdmaasuusataja, kes on paremaid tulemusi saavutanud sprindis.

Tema esimesed täiskasvanute tiitlivõistlused olid 2015. aasta maailmameistrivõistlused Falunis, kus tema parimaks kohaks jäi klassikasprindis saadud 36. koht.

2017. aasta maailmameistrivõistlustel Lahtis oli ta vabatehnikasprindis 20.

2018. aasta taliolümpiamängudel Pyeongchangis jäi ta klassikasprindis esimesena finaalist välja. Sprinditeates sai ta koos Alenka Čebašekiga kuuenda koha.

2019. aasta maailmameistrivõistlustel Seefeldis võitis ta sprinditeates koos Katja Višnariga hõbemedali.

Maailma karikasarjas debüteeris ta 21. detsembril 2013 Asiagos. Esimese poodiumikoha ja ühtlasi esimese etapivõidu sai ta 3. veebruaril 2017 Pyeongchangis klassikasprindis.

Hooajal 2016–2017 tuli ta U23 arvestuses MK-sarja üldvõitjaks.

Tema isa Janez Lampič on endine elukutseline jalgrattur, kes esindas 1984. aasta suveolümpiamängudel Jugoslaaviat. Anamarija noorem vend Janez on samuti murdmaasuusataja, ta on osalenud 2018. ja 2022. aasta taliolümpiamängudel.

Saavutused
----------

### Maailmameistrivõistlustel

* 2019 Austria Seefeldis
	+ Hõbe hõbemedal sprinditeates (koos Katja Višnariga)
* 2021 Saksamaa Oberstdorfis
	+ Pronks pronksmedal sprindis
	+ Pronks pronksmedal sprinditeates

### Juunioride maailmameistrivõistlustel

* 2013 Türgi Erzurumis
	+ Pronks pronksmedal 4×3,3 km teatesõidus

### Maailma karikasarjas

Anamarija Lampič on (seisuga 25. veebruar 2019) individuaalselt osalenud 70 MK-võistluste etapil ja jõudnud poodiumile ühel korral – võitjana.

#### Maailma karikasarja etapivõidud

| Jrk. nr | Aasta | Kuupäev | Koht | Riik | Ala |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **1.** | 2017 | 3. veebruar | Pyeongchang |  Lõuna-Korea | klassikasprindis |

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Anamarija Lampič** |

* Anamarija Lampič FIS-i lehel
**Mari-Liis Madisson** (sündinud 28. septembril 1988) on eesti semiootik.

Haridus
-------

Madisson sai 2012. aastal magistrikraadi TÜ Filosoofiateaduskonnas tööga "Vandenõunarratiivide semiootiline konstrueerimine internetikeskkonnas" ning samas doktorikraadi 2016. aastal tööga "Identiteetide semiootiline konstrueerimine hüpermeedia keskkonnas: Eesti paremäärmuslaste online-kommunikatsiooni analüüs".

Töö ja ühiskondlik tegevus
--------------------------

Ta on Tartu Ülikooli Filosoofiateaduskonna semiootika teadur, varem on ta olnud Kaitseväe Akadeemia teadur, töötanud Tartu Ülikooli teistes valdkondades ning olnud külalisteadur Tbilisi, Belfasti, Beira ning Torino ülikoolides. Uurimistöös keskendub ta äärmuslastele, hirmule, veebisuhtlusele omasele tähendusloomele, infomõjutustegevusele ja vandenõuteooriatele.

Tunnustus
---------

2022 – Professor Peeter Tulviste mälestusfondi preemia

2016 – Eesti Semiootika Seltsi tunnustus "Semiootiline jälg" 2015. aastal tehtud artiklite eest

2015 – Juri Lotmani stipendium Poliitilise äärmusluse semiootilise analüüsi eest

2014 – TÜ Filosoofiateaduskonna parim noor õppejõud aastal 2014

Viited
------

1. 1 2 3  Mari-Liis Madisson Eesti Teadusinfosüsteemis
2. 1 2  Sandra Sommer (22.2.2022). "Professor Peeter Tulviste selleaastane mälestusfondi preemia laureaat on Mari-Liis Madisson". *Tartu Ülikool*. Vaadatud 22.2.2022.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Mari-Liis Madisson** |
Krišjānis Baronsi pilt 1985. aastal ilmunud Nõukogude Liidu postmargil
**Krišjānis Barons** (31. oktoober 1835 Strutele – 8. märts 1923 Riia) oli läti kirjanik, folklorist ja rahvusliku liikumise tegelane.

1856–1862 õppis ta Tartu Ülikoolis matemaatikat ja astronoomiat. 

Aastail 1862–1865 oli ta ajalehte Pēterburgas Avīzes toimetaja. 1867 läks ta koduõpetajaks Moskvasse. Alles 1893. aastal läks ta tagasi Riiga.

Ta sai tuntuks läti rahvalaulude (Daina) koguja ja kogumise organisaatorina. Tema peateoseks on 6-köiteline läti rahvalaulude kogu "Latvju dainas", mis ilmus 1894–1915 ja sisaldab 217 996 laulu.

Krišjānis Baronsit on kujutatud Läti 100-latisel pangatähel.

Ta on maetud Riia Suurele kalmistule

Teoseid
-------

* Указатель сочинений о коренных жителях Прибалтийского края1868

Kirjandus
---------

* Saulcerīte Viese, "Dainade isa Krišjānis Barons". Lätikeelsest käsikirjast tõlkinud Kalev Kalkun – Keel ja Kirjandus 1985, nr 11, lk 669–673
**MTÜ Nordic Institute for Interoperability Solutions** ehk **NIIS** on Tallinnas paiknev mittetulundusühing, mis rajati Eesti ja Soome ühise koostööorganisatsioonina piiriüleste digitaalsete lahenduste arendamiseks. NIIS arendab ja haldab X-Road’i.

Instituudi tegevust ehk X-Road’i tuumtarkvara arendamist rahastavad Eesti ja Soome võrdselt liikmemaksu kaudu.

Ajalugu
-------

2013. aasta detsembris sõlmisid Eesti peaminister Andrus Ansip ja Soome peaminister Jyrki Katainen koostöömemorandumi, mille üheks keskseks punktiks oli koostöö riiklike andmevahetuskihtide arendamisel. See oli väidetavalt maailma esimene digiallkirjastatud valitsustevaheline kokkulepe.

Soome alustas X-tee andmevahetuskihi kasutuselevõttu 2015. aastal ning Soome andmevahetuskihi nimi on Suomi.fi-palveluväylä (inglise keeles *Suomi.fi Data Exchange Layer*). Sealt alates otsiti võimalusi ühiseks X-tee (inglise keeles samuti *X-tee*) arendamise ja haldamise korraldamiseks.

2017. aasta 7. märtsil allkirjastasid Eesti ettevõtlus- ja infotehnoloogiaminister Urve Palo ning Soome väliskaubandus- ja arenguminister Kai Mykkänen koostöölepingu ühise mittetulundusühingu loomiseks. Leping sai allkirjad Kersti Kaljulaidi riigivisiidi ajal Helsingisse ning lepingu osapooled olid Majandus- ja kommunikatsiooniministeerium ning Soome rahandusministeerium. Asutamisleping sai allkirjad juunis ning mittetulundusühing kanti registrisse 20. juunil 2017.

X-tee tuumtarkvara arendus liigutati Riigi Infosüsteemi Ametilt (RIA) ja Väestöre kisterikeskuselt (VRK) üle NIIS’I ning sellest hetkest alates nimetatakse X-Road’iks ainult seda tuumtarkvara, mida arendab NIIS. Küll jäi RIA kätte X-tee Eesti keskkonna haldamine ning samuti pakuvad nad jätkuvalt X-teed teenusena Eestis.

Veebruaris 2018 valmis tehniline lahendus, millega muutus võimalikuks andmete vahetamine X-tee kaudu Eesti ja Soome vahel.

2018. aasta septembris sõlmiti partnerluskokkulepe Islandi ja NIISi vahel. Islandi riikliku andmevahetuskihti, mis põhineb X-Road’i tuumtarkvaral, nimi on Straumur.

Viited
------

1. 1 2  Andmevahetuskiht X-tee Riigi Infosüsteemi Amet
2. 1 2  "MKM: Eesti ja Soome asuvad koos X-teed arendama" Riigi Infosüsteemi Amet, 17. november 2016
3. ↑  "Peaministrid Ansip ja Katainen: koostöö e-teenuste valdkonnas aitab meid palju elu praktilistes küsimustes" valitsus.ee, 11. detsember 2013
4. ↑  "Eesti ja Soome moodustavad ühise mittetulundusühingu X-tee arendamiseks" ERR, 7. märts 2017
5. ↑  "Eesti ja Soome asutasid MTÜ" Äripäev, 17. juuni 2017
6. ↑  NORDIC INSTITUTE FOR INTEROPERABILITY SOLUTIONS MTÜ Inforegister (vaadatud 23. oktoobril 2018)
7. ↑  "Suomi.fi-palveluväylän X-Road -teknologian kehitys alkaa NIIS-instituutissa" esuomi.fi, 27. juuni 2018
8. ↑  "Soome ja Eesti maksuamet ühendavad süsteemid" Postimees Tehnika, 19. november 2017
9. ↑  "Eesti on tehniliselt valmis vahetama X-tee kaudu andmeid Soomega" Riigi Infosüsteemi Amet, 9. veebruar 2018
10. ↑  "Iceland becomes a partner of the Nordic Institute for Interoperability Solutions" NIIS, 14, september 2018
11. ↑  "Bætt stafræn þjónusta hins opinbera með innleiðingu Straumsins" (*islandi keeles*)

Välislingid
-----------

* Koduleht
* X-road community
**Juhan Ekbaum** (ka **Johann Ekbaum**; 15. mai 1912 Suure-Kõpu vald – 1945 Leningrad) oli eesti vaimulik.

Alghariduse sai Suure-Kõpu "Supsi" ja Suure-Kõpu 6-klassilises algkoolis. Seejärel õppis Abja Kultuurtehnika Ühisgümnaasiumis. Vanema venna toetusel õppis Tallinna Linna Poeglaste Reaalgümnaasiumis, mille lõpetas aastal 1931. Aastatel 1931–1932 teenis kaitseväeaega Tondi sõjakoolis. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1933–1940, osaledes Akadeemilises Usuteadlaste Seltsis (oli 8 semestrit sekretäriks) ja Eesti Kristlikus Üliõpilasühingus, töötas Usuteaduskonna Seminari Raamatukogus, Riigi Keskarhiivis ja Ristiusu Arheoloogia Muuseumis. Oli prooviaastal Pärnu Eliisabeti II koguduses praost August Arumäe juures. Ordineeriti õpetajaks 30. märtsil 1941 Pärnu Niguliste kirikus.

Juhan Ekbaum määrati EELK Konsistooriumi täiskogu otsusega 26. märtsist 1941 (teenis juba veebruaris 1941) Saarde Katariina koguduse õpetajaks. 1944 sügisest jäljetult kadunud. On aga säilinud köster Otstaveli kiri EELK Konsistooriumile 1. märtsist 1945 ja palju hilisem teade tema kinnivõtmise kohta. Neil aegadel kadus õpetaja Ekbaum jäljetult.

Ametlikel andmeil – mis Nõukogude okupatsiooni ajal olid salastatud – arreteeriti Juhan Ekbaum 27. oktoobril 1944 Pärnumaal Saarde vallas NKVD poolt, Nõukogude tribunali otsusega mõisteti ta 17. veebruaril 1945 surma. Hukati kinnipidamiskohas Leningradis 1945.

Isiklikku
---------

Juhan Ekbaumi vend Artur Ekbaum oli seotud ühistegevusega, vend Arturi abikaasa oli farmatseudi haridusega kirjanik Salme Ekbaum. Ka Juhani vennad Viktor (arreteeriti 8. märtsil 1946, suri 12. august 1953 Mordva ANSV Dubravlag-is) ja Eduard (arreteeriti 15. novembril 1944, suri 18. detsembril 1945 Komi ANSV Vorkutlagis) hukkusid stalinlikes laagrites.

Viited
------

1. ↑  Konrad Veem Eesti Vaba Rahvakirik Dokumentatsioon ja leksikon EVR Stockholm 1988
2. 1 2  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 8. märts 2012. Vaadatud 21. jaanuaril 2013.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
Helsingi Lilla Teaterni näitlejad sügisel 1959: Jutta Zilliacus
**Jutta Armelle Zilliacus** (neiupõlvenimega **Kingo**; sündinud 25. juulil 1925 Helsingis) on eesti päritolu Soome poliitik, ajakirjanik ja kirjanik, kes kirjutab rootsi keeles.

Ta kuulub Soome Rootsi Rahvaparteisse ning oli Eduskunna liige aastatel 1975–1986. 1968–84 kuulus ta Helsingi linnanõukokku.

Tema eestlastest vanemad klaverihäälestaja Johann Kingo ja koduperenaine Jenny Pihlak kolisid Soome Peterburist. Isa oli 1890-ndatel tsaari armees trompetimängija ja pärast sõjaväeteenistust avas Peterburis klaveritarvete poe. Ema töötas Peterburis suurvürstinna õukonnas. Isa ja ema kohtusid omavahel alles Helsingis.

Jutta elas Kaivopuistol samas majas, kus praegu asub Eesti saatkond. Esimesed 10 eluaastat oli ta Eesti kodanik. Ta õppis Helsingi Saksa Koolis aastatel 1933–1944. Suviti elas perekond Haapsalus. 1940. aastate lõpus oli ta ajutiselt Carl Gustaf Emil Mannerheimi sekretär.

Ta on ka filmides näidelnud. Seal kasutas ta varjunime Jutta Armela.

Ta oli abielus soomerootslase Benedict Zilliacusega (1921–2013), kes oli samuti ajakirjanik ja kirjanik, samuti stsenarist ja tõlkija. Neil sündis üks poeg.

Zilliacus on olnud ahelsuitsetaja.

Jutta Zilliacus elab Helsingis Munkkiniemis.

Tunnustus
---------

* 2002 Maarjamaa Risti IV klassi teenetemärk

Teoseid
-------

* "Rökringar" (1970)
* "Innan du vet ordet av" (1975)
* "En bit av Det stora äpplet" (1978)
* "Vägskäl" (1986)
* "Annorlunda barndom" (1986)
* "Vändpunkt" (1987)
* "Gå över gränser" (1991)
* "Balansgång" (1994)
* "Ajatuksia verannalla" (1997)
* "Underbart är kort" (1997)
* "I väntan av buss nummer 16" (2002)

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  Jutta Zilliacus muistelee lämmöllä edesmennyttä puolisoaan, Eeva, 12/2021

Välislingid
-----------

* Tutvustus Eduskunna lehel (*soome keeles*)
**Maltsvetlased** oli prohvet Maltsveti (Juhan Leinberg) usuliikumise järgijad.

Vastuolud vennastekogudustega viisid 1858. aastal poliitilises kihutustöös süüdistatud Leinbergi arreteerimiseni. 1859. aastal Leinberg vabastati, sest tema usulised vaated leiti pühakirja ja luteri usu tõekspidamistega kooskõlas olevat. Leinberg määrati adrakohtuniku v. Tritthoffi ja pastor Eduard Ahrensi erilise valve alla vallakooliõpetajaks Kuusallu, kus ta konflikt luteriusu peavoolulistega jätkus. Lenbergi karismaatiline stiil ning konflikt võimudega, kes rahva silmis temast jagu saada ei suutnud, leidsid tema sõnumile palju poolehoidjaid. 1860. aastaks oli tema jüngritest Kuusalu kihelkonnas ja Järvamaal tekkinud 300 meelt parandanud perekonnast koosnenud maltsvetlaste sekt.

1860. aastal sündis nüüd juba prohvet Maltsvetina tuntud Leinbergil mõte oma poolehoidjatega Krimmi sõja järel Türki lahkunud tatarlastest Krimmis vabanenud maadele välja rännata. Sama aasta oktoobris kuulutas Rannamõisa naisprohvet Miina Reining suure hulga maltsvetlaste ees, et jumal on saatnud prohvet Maltsveti tema rahvast tõotatud maale viima. Mõisnikevastane apokalüptiline kuulutus levis kulutulena. 1861. jaanuaris andis keiser maltsvetlaste saadikutele loa Krimmi ümber asuda ning juba veebruaris sõitis Leinberg oma vennapoja Gustav Maltsiga maakuulajatena Perekoppi. Prohvet ise jäi Krimmi paigale, kuid tema vennapoeg naasis Eestisse ümberasujate järele.

Samal ajal oli mitusada innukamat maltsvetlast kogunenud Tallinna lähistele Lasnamäele laagrisse "valget laeva" ootama, mis nad Krimmi oleks pidanud viima, kuni 1861. aasta juunis politsei nad laiali ajas.

1861. aasta novembris osalesid maltsvetlased talupoegade vastuhakkudes Albus ja Ahulas.

1862. aasta kevadel jõudsid 700 maltsvetlast Krimmi, kuid pettusid tõotatud maas. Ka Juhan Leinbergi enda usuline ind oli selleks ajaks vaibunud. Ta hoidis ennast järgijatest eemale ning hakkas jälle äriga tegelema. 1865. aastal naasis ta perekonna juurde Eestisse.

Vaata ka
--------

* Taevaskäijad
**Orizaba mägi** (hispaania keeles *Pico de Orizaba*, *Citlaltépetl*, nahua keeles *Cītlaltepētl*) on vulkaan Mehhikos.

Orizaba on Mehhiko kõrgeim mägi. Ta asub Ida-Sierra Madres Sierra Madre de Oaxaca ahelikus. Ta jääb Mexicost umbes 200 ja osariigi keskusest Pueblast umbes 100 km itta. Tema kagujalamil asub Orizaba linn ja läänejalamil Ciudad Serdán. Tema kõrgus merepinnast on 5747 m.

Orizaba mägi asub Puebla ja Veracruzi osariigi piiril.[*viide?*]

Orizaba oli Kolumbuse-eelsete indiaanlaste mütoloogias. Näiteks olmeekide müütides kandis Orizaba nime kotka vaim, kes selle vulkaani moodustas. Olmeegid uskusid, et Orizaba tipus tuleb sageli käia ja seal palvetada, et jumal ei vihastaks ega paiskaks oma raevu inimeste peale. Pole teada ühegi mäe tippu roninud tolleaegse inimese nime.[*viide?*]

Esimene eurooplane, kes Orizaba mäge põhjalikult uuris, oli Enrique Galeotti 1839, aga ta ei roninud mäe tippu. 1848, ajal, mil Mehhiko oli USA poolt okupeeritud, ronisid mäe tippu kaks USA sõjaväelast F. Maynard ja William Raynolds, saades esimesteks nimepidi teada olevateks inimesteks, kes mäe tipus käinud. Samal aastal jõudis mäe tippu ka Prantsusmaa maadeavastaja Alejandro Doignon.[*viide?*]

16. detsembril 1936 lõi Mehhiko president Lázaro Cárdenas 197,5 km² suuruse rahvuspargi Orizaba mäe ümber. Vastav seadus kuulutati välja 4. jaanuaril 1937.[*viide?*]

Viited
------

1. ↑  Suur maailma atlas, lk. 131
**Apekalnsi kirik** on luteri kirik Lätis Alūksne piirkonna Jaunlaicene vallas Opekalnsi külas. Tegemist on merepinnast kõige kõrgemal asuva kirikuga Lätis. Hoone on kultuurimälestisena riikliku kaitse all, kaitse all on ka selle orel, altar ja kantsel.

Kogudus sai alguse aastal 1683. Algne kirik oli puidust. Kihelkonnakirikuks sai see aastal 1732, mil Apekalnsi kihelkond eraldati Aluliina kihelkonnast. Praegust kirikut asuti selle asemele ehitama aastal 1774, samal aastal valmis ka kiriku altar. Kirik valmis aastal 1779. See ehitati 235 meetri kõrgusele Opekalnsi mäele, mille suhteline kõrgus on 35 meetrit. Lisaks altarile asuvad kirikus veel kunstimälestistena kaitse all olevad kiriku orel ja kantsel. Kiriku kroonlühtrid annetati kogudusele aastal 1895. Ernst Glücki eestvedamisel rajati kiriku juurde kaks kalmistut.

Kirikutorn on 23 meetri kõrgune. Kuigi hoone on ehitatud barokkstiilis, on selle interjöör suhteliselt tagasihoidlik ja sisaldab klassitsistlikke elemente.

Nõukogude perioodil läks sealne kogudus laiali ja kirik jäi tühjalt seisma. Sellele vaatamata remonditi hoonet aastail 1954 ja 1988, viimast korda aga aastal 1994. Tänapäeval tegutseb seal Opekalnsi kogudus, mis registreeriti aastal 1991.

Viited
------

1. ↑  Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija, vaadatud 08.06 2019
2. ↑
3. ↑  Materialen zur Kirchengechichte, E. H. von Busch lk. 549
4. ↑  Apekalna luterāņu baznīca Zudusī Latvija
5. ↑  www.vietas.lv
6. ↑

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Apekalnsi kirik** |

Apekalnsi kirik
Apekalnsi kihelkond

**Kirik**: Apekalnsi kirik  

**Mõisad**: Apekalnsi kirikumõis | Hopa mõis | Karva mõis | Korneti mõis | Lūši mõis | Māriņkalnsi mõis | Repjekalnsi mõis | Romeškalnsi mõis | Vana-Laitsna mõis | Vastse-Laitsna mõis | Väike-Laitsna mõis
**Atołava järv** ehk **Atolava järv** (valgevene keeles *Возера Атолава*, ka *Аталова*, *Оталава* (Atałova, Otałava), vene keeles *Отолово*, ka *Оттолово*, *Отолов* (Otolovo, Ottolovo, Otolovi)) on järv Valgevenes Viciebski oblastis Ušačy rajoonis. 

Järv asub merepinnast 128,6 meetri kõrgusel Ušačy järvestikus, selle valgala on 325 km². Järvest voolab välja Dziva jõgi, mis viib järve vee Pavułle järve.

Kaldajoone pikkus on 38,8 kilomeetrit. Järv asub kuni 30 meetri sügavuses orus, mille kaldad moodustavad terrasse. Põhjas ja loodes on piirab järve oos, mille kõrgus on 30–35 meetrit. Järves on seitse saart, mille kogupindala on 0,7 km².

Põhi on liivane, loodekalda all ka kivine. Sügavamates kohtades on põhi kaetud sapropeeliga. Vee läbipaistvus on 2 meetrit. Taimestikus on kalda lähedal valdavad harilik pilliroog ja kõrkjas, sügavamas vees penikeeled, vesikupud, vesiroosid, vesikarikas. Reliktse taimena kasvab järves harilik vesipähkel.

Kaladest leidub järves linaskit, haugi, kokre, säinast, latikat, lutsu, koha, säga, angerjat ja särge.

Välislingid
-----------

* Järv Valgevene kalastusportaalis
**Jaan Brems** (20. detsember 1889 Laatre vald, Tartumaa – 8. november 1959 Tallinn) oli eesti arst.

1916. aastal lõpetas Tallinna Peetri Reaalkooli ja asus 1918. aastal õppima Tartu Ülikooli arstiteaduskonda, õpingud katkesid ja ta immatrikuleeriti uuesti aasta hiljem. Brems oli korporatsiooni Fraternitas Estica vilistlane, *coetus* 1917/1918.

Pärast ülikooli lõpetamist 1924. aastal alustas ta tööd Närvi- ja Vaimuhaiguste Haigla Seewaldi arstina, kus ta töötas 1926. aastal ordinaatori ja perioodil 1939–1941 vanemordinaatorina. 

1941. aasta septembris põgenes ta Nõukogude Liidu tagalasse ja naasis 1944. aastal, mille järel määrati ta Viktor Hioni käskkirjaga Tallinna Vaimuhaiguste haigla juhatajaks. 1946. aastal sai ta Tervishoiu Rahvakomissariaadi ravi-profülaktiliste asutuste valitsuse vaneminspektoriks ja 1949. aastal austasustati teda Tervishoiuministeeriumi käskkirjaga 25 aastat kestnud töö eest. 17. mail 1950 ta vallandati. Aastatel 1952–1959 oli ta Jämejala haigla peaarst.

Ta oli abielus Magdalena Johanna Saarega, nende poeg oli Uno Brems.

Maetud Laatre kalmistule.

Välislingid
-----------

* Tartu Ülikooli üliõpilased
* Album Esticum
* Kilde Viljandi meditsiini ajaloost
**Hermann Stock** (26. märts 1916 – 27. oktoober 1987 Chieming, Baieri) oli Saksamaa armee luulelembene pastor, luuletaja ja tõlkija.

Abiellus 10. septembril 1943 Dagmar Hackeriga (Marie Underi tütrega). Pärast teist maailmasõda elasid Stockid mitmel pool Baieri liidumaal, sõltuvalt sellest, kus Hermanni pastorina vajati (aastal 1952 Bergenis Traunsteini kreisis Ülem-Baieri ringkonnas Baieri liidumaal; aastal 1960 Weimersheimis (praegu Weissenburgi linnaosa) Weissenburg-Gunzenhauseni kreisis Kesk-Frangimaa ringkonnas Baieri liidumaal). Ei ole teada, et ta eesti kogudusi hooldanuks. Dagmari ja Hermanni abielu jäi lastetuks ega kujunenud õnnelikuks. Vaatamata ühiselt valitud kodusele eesti keelele olid suhted jahedad. Elu lõpu poole elas Hermann rohkem Viinis kui abielupaari ühises kodus maalilises Chiemingi väikelinnas. Formaalselt säilitati abielu siiski elu lõpuni. Nii Dagmar kui ka Hermann Stock on maetud Lõuna-Baierimaal Chiemingis.

Koos abikaasa Dagmar Stockiga tõlkis ta eesti keelde Balthasar Russowi Liivimaa kroonika. Lisaks tõlkis ta eesti keelest saksa keelde Marie Underit ja Bernard Kangrot. Samas kirjutas ka ise üsna palju luuletusi. Neid on avaldatud ajakirjas Eesti Kirik (valdavalt Marie Underi tõlgetena, aga ka eesti keeles kirjutatuna). Samuti on ta tõlkinud eesti keelde soome ja ungari keelest.

Tõlked
------

* Stimme aus dem Schatten: Gedichte/ Marie Under; aus dem Estnischen übertragen und ausgewählt von Hermann Stock; mit einer Einladung von Aleksis Rannit. Freiburg: Herder, [1949]
* Flucht und Bleibe: Gedichte in Auswahl/ Bernard Kangro; Deutsch von Hermann Stock; [Zeichnungen von Endel Kõks]. [Lund]: Eesti Kirjanike Kooperatiiv, 1954
* Liivimaa kroonika/ Balthasar Russow; [alamsaksa keelest tõlkinud Dagmar ja Hermann Stock; kaas: Olev Mikiver] [Stockholm]: Vaba Eesti, [1967]
* Liivimaa kroonika/ Balthasar Russow; [alamsaksa keelest tõlkinud Dagmar ja Hermann Stock; kaas: Olev Mikiver] Tallinn: Hotger, 1993

Stocki teosed
-------------

* Der Dichter Bernard Kangro. [Lund]: Eesti Kirjanike Kooperatiiv, 1954
* Ein Dokument estnischen Geistes/ Hermann Stock. Stockholm: 1965
* Ääremail: [luuletused (ja tõlked, sh Hermann Stock]/ Marie Under; [illustreerinud Herman Talvik] Stockholm: Vaba Eesti, 1963

Viited
------

1. ↑  Sirje Kiin. Marie Underi Europa reisid. Kuuskümmend üks kirja tütardele. Tallinn 2010

Välislingid
-----------

* Heili Reinart, "Marie Underi tütre Dagmari suhe emaga jäi alatiseks konfliktseks ja pingeliseks", Postimees, 25. september 2018