recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Võru vald** oli vald Võru maakonnas, mis ümbritseb Võru linna.

Võru vallavanem on Kalmer Puusepp.

Asustus
-------

### Alevikud

Kose, Parksepa ja Väimela.

### Külad

Võru vallas on 35 küla: Hannuste, Juba, Kasaritsa, Kirumpää, Kolepi, Koloreino, Kusma, Kärnamäe, Käätso, Lapi, Lompka, Loosu, Meegomäe, Meeliku, Mõisamäe, Mõksi, Navi, Nooska, Palometsa, Puiga, Raiste, Raudsepa, Roosisaare, Räpo, Sika, Tagaküla, Tootsi, Umbsaare, Vagula, Vana-Nursi, Verijärve, Võlsi, Võrumõisa, Võrusoo ja Väiso küla.

Loodus
------

Võru valda läbib Võru-Petseri ürgorund. Orundi lammil asuvad Tamula ning Vagula järved, samuti läbib seda Võhandu jõgi. Üksikute järvedega asub Võru valla põhjaosa Kagu-Eesti lavamaal, lõunaosa jääb aga järsult tõusvale (20-meetrine tõus Võru vallas) Haanja kõrgustiku servale, kus paikneb palju järvi ning kiirevoolulisi ojasid.

Väimela aleviku ja Loosu küla alal paikneb Väimela Mäejärv.

* Väimela MäejärvVäimela Mäejärv
* Kanariku järvKanariku järv
* Väimela mõisa parkVäimela mõisa park

Ajalugu
-------

Kirumpää piiskopilinnuse varemed
Keskajal kuulus suurem osa praegusest Võru vallast Kirumpää losskonda. Põhjasõja järel kujunesid väiksemateks keskusteks Väimela, Võru, Vastse-Kasaritsa ja Vana-Kasaritsa mõisad. Tänapäeval on neist suuremaiks asulaks kujunenud Väimela.

Vaatamisväärsused
-----------------

* Kirumpää linnus
* Väimela mõis

Viited
------

1. ↑  Maakatastri statistika, vaadatud 24.03.2020.
2. ↑  Statistikaamet, vaadatud 30.05.2017.
3. ↑  Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator
**Fredrik Bajer** (21. aprill 1837 Næstved, Sjælland – 22. jaanuar 1922 København) oli taani kirjanik, õpetaja ja patsifist. 

1908. aastal anti talle ja Klas Pontus Arnoldsonile Nobeli rahuauhind.

Välislingid
-----------

* Nobeli rahuauhinna ametlik leht

Nobel
Nobeli rahuauhinna laureaat

1901 Dunant, Passy • 1902 Ducommun, Gobat • 1903 Cremer • 1904 IDI • 1905 Suttner • 1906 Roosevelt • 1907 Moneta, Renault • 1908 Arnoldson, Bajer • 1909 Beernaert, d'Estournelles de Constant • 1910 IPB • 
1911 Asser, Fried • 1912 Root • 1913 La Fontaine • 1917 Punane Rist • 1919 Wilson • 1920 Bourgeois • 1921 Branting, Lange • 1922 Nansen • 1925 Chamberlain, Dawes • 1926 Briand, Stresemann • 1927 Buisson, Quidde • 1929 Kellogg • 1930 Söderblom • 1931 Addams, Butler • 1933 Angell • 1934 Henderson • 1935 Ossietzky • 1936 Lamas • 1937 Cecil • 1938 Nanseni Pagulasbüroo • 1944 Punane Rist • 1945 Hull • 1946 Balch, Mott • 1947 FSC ja AFSC (kveekerid) • 1949 Boyd Orr • 1950 Bunche • 1951 Jouhaux • 1952 Schweitzer • 1953 Marshall • 1954 UNHCR • 1957 Pearson • 1958 Pire • 1959 Noel-Baker • 1960 Lutuli • 1961 Hammarskjöld • 1962 Pauling • 1963 Rahvusvaheline Punase Risti Komitee ja Punase Risti Seltside Liiga • 1964 King • 1965 UNICEF • 1968 Cassin • 1969 ILO • 1970 Borlaug • 1971 Brandt • 1973 Kissinger, Lê (keeldus auhinnast) • 1974 MacBride, Satō • 1975 Sahharov • 1976 B. Williams, Corrigan • 1977 AI • 1978 as-Sādāt, Begin • 1979 Ema Teresa • 1980 Esquivel • 1981 UNHCR • 1982 Myrdal, García Robles • 1983 Wałęsa • 1984 Tutu • 1985 IPPNW • 1986 Wiesel • 1987 Arias • 1988 ÜRO Rahuvalvejõud • 1989 XIV dalai-laama • 1990 Gorbatšov • 1991 Suu Kyi • 1992 Menchú • 1993 Mandela, de Klerk • 1994 ‘Arafāt, Peres, Rabin • 1995 Pugwashi konverentsid, Rotblat • 1996 Belo, Ramos Horta • 1997 ICBL, J. Williams • 1998 Hume, Trimble • 1999 MSF • 2000 Kim • 2001 ÜRO, Annan • 2002 Carter • 2003 ‘Ebādī • 2004 Maathai • 2005 IAEA, al-Barāda‘ī • 2006 Grameen Bank, Yunus • 2007 Gore, IPCC • 2008 Ahtisaari • 2009 Obama • 2010 Liu • 2011 Sirleaf, Gbowee, Karmān • 2012 Euroopa Liit • 2013 Keemiarelvade Keelustamise Organisatsioon • 2014 Satyarthi, Yūsafzay • 2015  Tuneesia rahvusliku dialoogi nelik • 2016  Juan Manuel Santos  • 2017  ICAN  • 2018  Murad, Mukwege • 2019  Ahmed • 2020 Maailma Toiduprogramm • 2021 Ressa, Muratov • 2022 Alies Bialiacki, Memorial, 
Kodanikuvabaduste Keskus
Võru valla vapp
**Võru valla vapp** on Võru maakonnas asuva Eesti haldusüksuse Võru valla vapp.

2017. aastal ühinesid Võru vallaks Lasva, Orava, Sõmerpalu, Võru ja Vastseliina vald. 14. märtsil 2018 võttis valla volikogu vastu uue Võru valla põhimääruse, millega kinnitati ka valla sümboolika.

Vapi kirjeldus
--------------

Võru valla vapil on kuldse ja sinisega lainelõikes kaldjaotatud kilbil sinine võru ja kuldne kaldasendis tammeoks.

Põhjendus
---------

Kuldne kaldjaotus on tuletatud ühinenud Lasva, Võru ja Orava valla vappidest, sinine laineline pool Sõmerpalu vapist ja Vastseliina vapil esinevast jõe motiivist. Sinine sümboliseerib piirkonna veerohkust ning puhast loodust. Kuldne tähistab piirkonna kaunidust ja kuldset tulevikku, samuti Piusa kvartsliiva ning põllumajandust.

Võru valla endine vapp
----------------------

Võru valla vapp
Vapp kinnitati 22. veebruaril 1999.

### Vapi kirjeldus

Kaldjaotusega vasakult kuldse ja paremalt rohelise heraldilise kilbi kuldsel väljal on roheline ristikuleht ja rohelisel väljal kuldne võru.

Vaata ka
--------

* Võru valla lipp

Viited
------

1. ↑  Võru Valla Teataja, nr 5, 8. juuni 2018 (vaadatud 04.07.2021)
2. 1 2  Võru valla sümboolika valla kodulehel (vaadatud 04.07.2021)
3. ↑  Kõik Eesti omavalitsuste sümbolid Riigikantselei saidil (vaadatud 04.07.2021)

Välislingid
-----------

* Võru valla sümboolika valla kodulehel
**Frederik Tiffels** (sündinud 20. mail 1995 Kölnis) on Saksamaa jäähokimängija, kes mängib ründajana Saksamaa kõrgliigaklubis EHC München.

2012. aastal siirdus Tiffels Põhja-Ameerikasse. Aastatel 2012–2014 mängis ta kaks hooaega noorteliigas United States Hockey League (USHL). Aastatel 2014–2017 mängis ta kolm hooaega Western Michigan University jäähokimeeskonnas.

2015. aastal valis Pittsburgh Penguins ta NHL-i *draft* '​is 167. valikuna. 2017. aasta juunis sõlmis ta Penguinsiga kaheaastase lepingu. Hooajal 2017/18 mängis ta American Hockey League'is (AHL) Penguinsi tütarklubis Wilkes–Barre/Scranton Penguins ja ECHL-i klubis Wheeling Nailers.

Aastatel 2018–2021 mängis Tiffels kolm hooaega Saksamaa kõrgliigaklubis Kölner Haie. Alates hooajast 2021/22 on ta mänginud EHC Münchenis. Hooajal 2021/22 lõi Tiffels Münchenis mängides Jäähoki Meistrite Liigas kaheksa väravat ja valiti Meistrite Liiga hooaja väärtuslikumaks mängijaks.

Saksamaa jäähokikoondise koosseisus on Tiffels osalenud 2022. aasta taliolümpiamängudel ja viitel maailmameistrivõistlustel (2017, 2018, 2019, 2021 ja 2023).

Viited
------

1. ↑  "Penguins sign forward Freddie Tiffels to two-year, entry-level contract". Pittsburgh Penguins. 22. juuni 2017. Vaadatud 22. juunil 2017.
2. ↑   (vaadatud 20.5.2023)

Välislingid
-----------

* Frederik Tiffels hockeydb.com lehel
Põltsamaa II maailmasõja matmispaiga mälestusmärk. 1947. Tagaplaanil on Uue-Põltsamaa mõisa kalmistu kabel.  
Foto: Robert Treufeldt, 08.03.2014
**Põltsamaa II maailmasõja matmispaik** on Teise maailmasõja aegne matmispaik Põltsamaa kihelkonnas Viljandimaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Põltsamaa linnas Jõgeva maakonnas.

Matmispaik asub Põltsamaa kalmistu vana osa kirdekülje ja Uue-Põltsamaa mõisa kalmistu edelakülje vahel. Väidetavalt on sinna maetud II maailmasõjas Nõukogude poolel langenud sõjamehed. Hilisematel nimetahvlitel on 59 langenu nimed.

Eestis on see matmispaik on oma planeerimis- ja kujunemisloo tõttu erandlik. Harvaesinevalt poolringikujuline matmispaik oli osa Põltsamaa uue paraadtänava ja -haljasala 1945. aasta planeeringust. 

Suurest sillast üle II maailmasõjas hävinenud alade oli kavandatud läbimurre Marja tänavale, millest oleks siis saanud Põltsamaa uus paraadpeatänav. Marja uuest esindustänavast idasse oli kavandatud suur paraadlik haljasala. 

Haljasala kavandati laiendada Põltsamaa kalmistu vana osa arvelt. Nõukogude sõjameeste hauad oleksid olnud selle plaani järgi uue maastikukujunduse poolringikujulises koondumispunktis. Uuele kujundusele ette jääva Põltsamaa kalmistu vana osa hauatähised oleksid tõenäoliselt lihtsalt hävitatud. 

Praegune mälestusmärk püstitati matmispaigale 1947. aastal. Uue paraadtänava ja -haljasala muud osad jäid teostamata ning Põltsamaa kalmistu vana osa jäi hävitamata. 

Matmispaik on 1997. aastast riiklik ajaloomälestis, sellel on ühine kaitsevöönd Põltsamaa kalmistu ja Uue-Põltsamaa mõisa kalmistuga.

Vaata ka
--------

* Põltsamaa kalmistu
* Uue-Põltsamaa mõisa kalmistu

Viited
------

1. ↑  Kultuurimälestis nr 5851 "II maailmasõjas hukkunute ühishaud"

Kirjandus
---------

* Kadri Tael. Põltsamaa kalmistute pärand. VI osa. Vali Uudised, 28. veebruar 2014. Lk 6
* Robert Treufeldt. Põltsamaa kalmistud Eesti kalmistute pärandis, 4. osa. Vali Uudised, 11. aprill 2014. Lk 3

Välislingid
-----------

* Põltsamaa II maailmasõja matmispaik kultuurimälestiste riiklikus registris Muuda Vikiandmetes
Filip Zadina (2018)
**Filip Zadina** (sündinud 27. novembril 1999 Pardubices) on Tšehhi jäähokimängija, kes mängib NHL-i klubis Detroit Red Wings ründajana paremäärel.

Ta alustas klubikarjääri kodulinnaklubis HC Pardubice. Tšehhi kõrgliigas tegi ta debüüdi hooajal 2015/16. Hooajal 2017/18 mängis ta Põhja-Ameerika noorteliiga Quebec Major Junior Hockey League'i klubis Halifax Mooseheads ning tegi väga eduka hooaja, kui oli liigas resultatiivseim uustulnukas (44+38) ja ta pälvis liiga kõige lootusandvamale mängijale antava Michael Bossy Trophy.

2018. aastal valis Detroit Red Wings ta NHL-i *draft* '​is kuuenda valikuna. Mõni aeg hiljem sõlmis ta Red Wingsiga kolmeaastase lepingu. Suurem osa hooajast 2018/19 mängis ta American Hockey League'is (AHL) Red Wingsi tütarklubis Grand Rapids Griffins. NHL-is debüteeris Zadina 24. veebruaril 2019 mängus San Jose Sharksi vastu. Esimese värava lõi ta liigas oma neljandas mängus 5. märtsil Colorado Avalanche'i vastu. Hooajal 2019/20 sai Zadina NHL-is 28 mänguga kirja kaheksa väravat ja seitse väravasöötu. Hooaja 2020/21 esimeses pooles mängis ta laenul Tšehhi kõrgliigaklubis Třineci Oceláři. Hooajal 2020/21 sai Zadina NHL-is kirja kuus väravat ja 13 väravasöötu ning hooajal 2021/22 kümme väravat ja 14 väravasöötu.

2018. aasta juunioride maailmameistrivõistlustel lõi Zadina seitse väravat ja ta valiti turniiri sümboolsesse koosseisu. Tšehhi jäähokikoondise koosseisus osales Zadina 2021. aasta maailmameistrivõistlustel.

Viited
------

1. ↑   (vaadatud 24.3.2023)

Välislingid
-----------

* Filip Zadina NHL.com lehel
* Filip Zadina hockeydb.com lehel

| * v
* r
Detroit Red Wings |
| --- |
| 
**Väravavahid**: Magnus Hellberg **·** Ville Husso |
| 
**Kaitsjad**: Ben Chiarot **·** Robert Hägg **·** Gustav Lindström **·** Olli Määttä **·** Jordan Oesterle **·** Mark Pysyk **·** Moritz Seider **·** Jake Walman |
| 
**Ründajad**: Jonatan Berggren **·** Alex Chiasson **·** Andrew Copp **·** Austin Czarnik **·** Adam Erne **·** Robby Fabbri **·** Dominik Kubalík **·** Dylan Larkin **·** David Perron **·** Michael Rasmussen **·** Lucas Raymond **·** Pius Suter **·** Joe Veleno **·** Filip Zadina |
**Pseudo-Dionysios Areopagita** (ka **Dionysios Pseudo-Areopagita**) on nimi, mille õpetlased on andnud kristlikule teoloogile ja filosoofile, kes elas 5. ja 6. sajandi vahetusel. 

On oletatud, et seda varjunime kasutas Peetrus Ibeeriast, umbes aastatel 411–491 elanud Gruusia pühak.

Ta on oma teosed omistanud Areopaagi liikmele Dionüüsiosele, keda mainitakse Apostlite tegude raamatus (Ap 17, 37). 

Kirjutas arvukalt teoseid, mida tähistatakse koondnimega *Corpus Areopagiticum*. Kirjutades esitas ennast algupärase Dionysiosena. Väitis, et tunneb Piiblis mainituid inimesi, mistõttu arvati pikka aega, et tegemist on ühe ja sama inimesega. Tundub, et autor valetab ka teistes kohtades, väites näiteks, justkui ta oleks kirjutanud arvukalt teisi raamatuid ja tsiteerides neid[*viide?*]. 

Pseudo-Dionysios üritas leida kompromissi monofüsiitluse ja ortodoksse õpetuse vahele. Ta on mõjutatud ka uusplatonismist, eriti Proklose poolt, mis tõestab, et ta tegutses 5. sajandil või hiljem. Mõjusid on veel Aleksandria Kleemensilt, Kapadookia kirikuisadelt, Origeneselt ja teistelt. 

Tema kirjutised tulid avalikkuse ette esimest korda 5. sajandil, mil monofüsiidid kasutasid neid oma argumentide kaitseks. Vähehaaval võtsid need omaks ka teised teoloogid. Keskajal olid ta teosed väga populaarsed. Renessansiajal hakati ta teoste autentsuses kahtlema.

Eesti keeles ilmus Pseudo-Dionysios Areopagita teos "Müstilisest teoloogiast Timotheosele" ("De mystica theologia") 1994. aastal ajakirjas Akadeemia Marju Lepajõe tõlkes.

Teoseid
-------

* "De caelestica hierarchica" ("Taevalikust hierarhiast")
* "De ecclesiastica hierarchica" ("Kiriklikust hierarhiast")
* "De divinis nominibus" ("Jumala nimedest")
* "De mystica theologia" ("Müstilisest teoloogiast")

Kreeka keeles:

* *Περί της ουρανίου ιεραρχίας*
* *Περί της εκκλησιαστικής ιεραρχίας*
* *Περί Θείων Ονομάτων*
* *Περί μυστικής θεολογίας*

Viited
------

1. ↑  Sh. Nutsubidze. "Mystery of Pseudo-Dionys Areopagit (a monograph), Tbilisi, 1942; E. Honigmann, Pierre l'Iberian et les ecrits du Pseudo-Denys l'Areopagita. Bruxelles, 1952.
2. ↑  Pseudo-Dionysios Areopagita "Müstilisest teoloogiast Timotheosele", tlk Marju Lepajõe, Akadeemia 10/1994, DIGAR

Välislingid
-----------

* Pseudo-Dionysios Areopagita "Müstilisest teoloogiast Timotheosele", tlk Marju Lepajõe, Akadeemia 10/1994, DIGAR
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel on Muhu vallas asuvast laiust; teiste samanimeliste laidude kohta vaata Viirelaid (täpsustus).* |

---

**Viirelaid** on 87 hektari suurune saar laid Muhu kagurannikul Suures väinas, kuuludes Muhu valda Võiküla küla koosseisu. Saare rannajoone pikkus 6,77 kilomeetrit.

19. jaanuaril 2023 lisas valitsus Viirelaiu püsiasustusega väikesaarte nimistusse, kuna rahvastikuregistri andmetel oli saarele registreeritud seitse elanikku.

Nimi
----

Vanadel merekaartidel on saare nimi *Paternoster* – meieisapalve järgi. Laiu eestikeelne nimi on tuletatud linnunimetusest "viires".

Asend
-----

Saar asub Suures väinas, 3,9 km Kuivastust ja 4,1 km Virtsust.

Loodus
------

Viirelaid on madal (kuni 4,5 meetrit üle merepinna), tasane ja võsastunud. Saar kuulub Väinamere hoiuala koosseisu ja on looduskaitse all.

Ajalugu
-------

Viirelaid on meresõitjatele ammu tuntud orientiir, mis juhatab lõuna poolt tulijaile teed Viire kurgu kaudu Väinamerre. Saart on esmamainitud 1556. aastal.

Saare kirdeosas paikneb Viirelaiu tuletorn. Saarele ehitati esimene meresõidu tähis 1836. Puidust meremärk valmis 1857. aastal ja tuletorn 1881. aastal. Tänapäeval asub laiul puhkekompleks.

Saarel on elanud majakavahid ja nende pered.

Viirelaiule ja meresõidule viitab ka tuntud rahvalaul "Viire takka".

Pilte
-----

* 
* 
* 
*

Viited
------

1. ↑  Viirelaid Eesti looduse infosüsteemis, vaadatud 22. augustil 2019.
2. ↑  Valitsuse 19.1 istungi kommenteeritud päevakord. Riigikantselei veebileht. (Vaadatud 19.1.2023.)
3. ↑  Riigihalduse minister: väikesaarte nimistusse arvatakse kaks uut saart. Rahandusministeeriumi pressiteade, 19.1.2023. (Vaadatud 19.1.2023.)
4. ↑  Viirelaid Eesti kohanime andmebaasis.

Välislingid
-----------

* Viirelaiu 360° aeropanoraam / aerofoto
* Laiu ajaloost.
Kaart
**Aruvalla–Jägala tee** (registrinumbriga 11310) on kõrvalmaantee Rae, Raasiku, Anija ja Jõelähtme vallas. Tee pikkus on 28,3 km.

Tee saab alguse Vaida–Urge tee kolmandal kilomeetril Vaidasoo ja Aruvalla küla piiril (Rae vald) ning lõpeb Jägala–Käravete maantee neljandal kilomeeril Jägala külas (Jõelähtme vald).

Tee kulgeb läbi Vaidasoo, Aruvalla, Salu, Urvaste, Mallavere, Pikavere, Härma, Perila, Peningi, Tõhelgi, Linnakse, Salumäe, Haljava, Sambu ja Jägala küla ning Raasiku aleviku.

Tee ületab kaks silda (Kanali sild üle kanali tee kolmeteistkümnendal kilomeetril, Raasiku sild üle Raasiku jõe tee kahekümnendal kilomeetril) ja 21 truupi. Teele jääb 15 bussipeatust: Piimapuki, Salu, Urvaste, Pikavere, Perila, Tasuja, Rätla, Retimäe, Peningi, Töhelgi, Puukool, Raasiku, Võidu, Villavabrik ja Sambu.

Teega ristub kaheksandal kilomeetril Viskla–Pikavere tee, kümnendal kilomeetril Perila tee, kaheteistkümnendal kilomeetril Perila–Jäneda tee, seitsmeteistkümnendal kilomeetril Lagedi–Aruküla–Peningi tee, üheksateistkümnendal kilomeetril Kalesi–Tõhelgi tee, kahekümne esimesel kilomeetril Raasiku kaubajaama tee, kahekümne teisel kilomeetril Raasiku–Kehra tee ja Raasiku haigla tee, kahekümne kolmandal kilomeetril Raasiku–Anija tee ja Raasiku jaama teega.

Tee alguses teekatte kohta andmed puuduvad. Alates 5,5 kilomeetrist on tee mustkattega, 8. ja 9. kilomeetri vahel on teelõik põlevkivituhkbetoonkatttega. Pärast Raasiku alevikku on tee asfaltkattega. Tee klass on V. Liiklussagedus teel on kuni Perila–Jäneda teeni 200–500 autot ööpäevas, edasi 500–1000 autot ööpäevas. Kiiruspiirangud on Viskla–Pikavere teeristil (50 ja 70 km/h), tee 13. kilomeetril (70 km/h), Lagedi–Aruküla–Peningi teeristil (50 ja 70 km/h) ja Raasiku aleviku piirkonnas (50 ja 70 km/h). Teevalgustuse kohta andmed puuduvad.
**Elmar Salulaht** (1937. aastani **Elmar Soop**; 17. aprill 1910 Tartu – 7. oktoober 1974 Tallinn) oli eesti näitleja ja laulja (bass).

1925. aastal lõpetas ta Tartu 4. Algkooli. Õppis laulmist Georg Karl Stahlbergi juures. 

Aastatel 1923–1936 töötas metallitöölisena. Aastatel 1936–1939 oli ta Vanemuise teatri ja 1939–1940 Narva teatri laulja ja näitleja. Aastatel 1942–1943 oli Estonia teatri ja 1943–1974 Vanemuise teatri näitleja. 

Ta mängis peaosa – Vanapaganat – mängufilmis "Põrgupõhja uus Vanapagan" (1964). Mängis ka filmides "Keskpäevane praam" (1967), "Tuulevaikus" (1970), "Kolme katku vahel" (1970), "Väike reekviem suupillile" (1972) ja "Maaletulek" (1972).

Ta on maetud Rahumäe kalmistule.

Tunnustus
---------

* 1967 – Eesti NSV teeneline kunstnik

Viited
------

1. ↑  Kalender. Sirp, 31.03.2000
2. ↑  Eesti Filmi Andmebaas. Elmar Salulaht

Välislingid
-----------

* Genealoogia fotoarhiiv. Elmar Salulaht (1939)
* Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Elmar Salulaht Tallinnfilmi mängufilmi "Põrgupõhja uus Vanapagan" paviljonivõtetel (1963)
* Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Elmar Salulaht Šompalovina A. Šteini näidendis Appi, tuju reibas, läheme põhja (1971)
* Eesti Filmi Andmebaas. Saagem tuttavaks! Elmar Salulaht (1958). Ringvaade "Nõukogude Eesti" nr 21, 5/6
**Brechhorn** on kõrgusega 2032 m merepinnast mägi Kitzbüheli Alpides Austrias. See asub *Aschauer Ache* ja Windautali orgude vahel.

Kasutamine
----------

Mäe ülemisi nõlvu kasutatakse mingil määral lammaste, kitsede, veiste ja hobuste karjatamiseks. *Brechhornhausist* (1660 m) kaugemale ei sõida ühtegi suusatõstukit, köisteekonveierit ega mootorsõidukirada, mis tähendab, et maastik on mäkketõusul suures osas rikkumata.

Tõus
----

Brechhorn lõunast vaadatuna
Brechhornile tõusmiseks on kõige tavalisemad baasid Aschau ja Westendorf. Kõik rajad on tähistatud ja kohati hästi tähistatud.

Westendorfist jõuavad matkajad *Alpenrosenbahni* trossteed pidi *Nachtsöllbergilt* 1760 m kõrge *Talkaserini* ja saavad siis jõuda *Brechhornhausini* kiiresti üle kahe tee (*Fleidingi* tipust ida ja lääne poole). Maja asub Kreuzjochil *Gampenkogeli* ja Brechhorni vahel ning on hea baas järgnevaks ronimiseks.

Talviti on mägi eriti populaarne suusaturistide ja räätsadega jalutajate hulgas, kes asuvad tavaliselt teele Kirchbergist ja Aschaust. Tee puhastatakse tavapärastes talvistes oludes kuni tasulise tee alguses oleva parklani. See rada kulgeb piki mäe idakülge läbi *Ebenau Almi*, *Durach Almi* ja *Breitlab Almi* alpikarjamaade, ületades oma teel *Duracher Kogeli* tipu (1773 m). Tippu jõudmine võtab aega u. 2 tundi 50 minutit.

### Ühendus Flochile

Flochi tippu (2057 m) võib jõuda Brechhorni tipust lühikest, tähistamata lõunapoolset rada pidi, mis laskub ja ronib siis uuesti. See marsruut võimaldab laskuda ka Windautali orgu, rada kulgeb üle mäe läänepoolse külje ning läbi Brechhorni ja Flochi vahelise tsirkusoru. Brandeggalmilt kulgeb rada Fleidingi harjateele. Laskumine Brechhornilt lõunasuunas on siiski soovitatav ainult kindla jalaga matkajatele.

Tipp
----

Tipus on puidust ja terasest tipurist, seal on tempel ja tipuregister.

Põhjas moodustavad Hohe Salve, Nachtsöllbergi, Fleidingi ja Gampenkogeli tipud muljetavaldava rea kõrgeid mägesid. Lõunas ulatub vaade üle Windautali oru ja Kitzbüheli Alpide peaharja, sealhulgas Kröndlhorn (2444 m) ja Salzachgeier (2466 m). Kagus asub Großer Rettensteini (2366 m) imposantne ja vastupidav külg.
|  |
| --- |
|  |
| Medalikohad |
| Olümpiamängud |
| **Hõbe** | 2012 | jalgpall |

**Paulo Henrique Chagas de Lima** (tuntud ka kui **Paulo Henrique Ganso** või lihtsalt **Ganso**; sündinud 12. oktoobril 1989 Ananindeuas) on Brasiilia jalgpallur, kes mängib ründava poolkaitsjana Brasiilia kõrgliigaklubis Fluminense.

Ta alustas klubikarjääri Santoses, millega liitus 2005. aastal. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta 2008. aastal. Järgmisel aastal tegi läbimurde, kui lõi Brasiilia kõrgliigas kaheksa väravat. 2010. aasta São Paulo osariigi meistrivõistlustel lõi ta kümme väravat, kuid jäid vigastuse tõttu Brasiilia kõrgliiga hooaja teisest poolest eemale. 2011. aastal võitis ta Santosega Copa Libertadorese.

2012. aasta septembris sõlmis ta viieaastase lepingu Brasiilia kõrgliigaklubiga São Paulo.

2016. aasta juulis siirdus ta kümne miljoni euro eest Hispaania kõrgliigaklubisse Sevilla. Sevillas ta kindlaks algkoosseisu liikmeks aei saanud ja hooajal 2018/19 oli ta Sevillast laenul Prantsusmaa kõrgliigaklubis Amiens.

2019. aasta jaanuaris naasis Ganso Brasiilia kõrgliigasse ja sõlmis viieaastase lepingu Fluminensega.

2012. aasta suveolümpiamängude jalgpalliturniiril võitis Ganso Brasiilia olümpiameeskonna koosseisus hõbemedali. Brasiilia jalgpallikoondises mängis ta aastatel 2010–2012 kaheksa korda. Ta kuulus Brasiilia koondisse 2011. aasta Copa Américal ja varumängijana 2016. aastal Copa América Centenariol.

Saavutused
----------

Santos
* Campeonato Paulista: 2010, 2011, 2012
* Copa do Brasil: 2010
* Copa Libertadores: 2011
* Recopa Sudamericana: 2012

São Paulo
* Copa Sudamericana: 2012

Fluminense
* Campeonato Carioca: 2022

Viited
------

1. ↑  "Ganso é o novo reforço do Fluminense". Fluminense FC. 31.1.2019. Vaadatud 31.1.2019.
**Arved Oksaar** (aastani 1924 **Arved Grandberg**; 6. detsember 1920 Koeru – 16. oktoober 2016 Hamburg) oli eesti riigiteadlane ja spordisotsioloog.

Elulugu
-------

Arved Oksaar oli talupidaja poeg ja Els Oksaare abikaasa.

Lõpetas 1940 Nõmme Gümnaasiumi. 1941 osales major Hirvelaane pataljonis võitluses Punaarmee vastu Eesti territooriumil. Õppis 1942–1943 Tartu Ülikooli majandusteaduskonnas. 1943 mobiliseeriti Saksa lennuväkke. 1944 põgenes Rootsi. Lõpetas 1952 Stockholmi Ülikooli filosoofiakandidaadi kraadiga, poliitikateaduste doktor (1966, Stockholmi Ülikool), väitekiri "Den kommunala finansieringen av idrott och frilufts- tiv i Sverige 1952–1961" (Stockholm, 1966). Oli esialgu riigiametnik Rootsi Kuninglikus Sotsiaalametis, aastast 1961 enda poolt Rootsis asutatud avaliku arvamuse ja turumajanduse uuringute ettevõtte juht, aastast 1967 juhtinud selle tegevust Hamburgis.

Teadustöö
---------

Uurinud massispordi ja ühiskonna seoseid, spordi ning inimeste vaba aja ratsionaalse ja tervisliku kasutamise, amatöör- ning professionaalse spordi probleeme. Algatas 1956–1957 sügis- ja talvesemestril Stockholmi Ülikoolis spordiideoloogiaalase loengusarja "Idrotten som samhällsfaktor" ("Sport ühiskonna faktorina"). Arendas koostööd TÜ kehalise kasvatuse teaduskonna ning arstiteaduskonna õppejõududega, esines ettekannetega Eesti teaduskonverentsidel. Keskkoolis ning ülikoolipäevil oli aktiivne kergejõustiklane, tulles 1940–1943 mitmel korral Eesti meistriks teatejooksus. Oli aastast 1946 väliseesti spordikeskuste ning spordiliikumise organiseerija Rootsis ning rahvusvaheliste võistluste korraldaja. Osales 1994–1995 konsultandina Eesti spordiseaduse koostamisel. Eesti Spordiajaloo Seltsi liige (1993).

Teoseid
-------

* The Introduction of the Soviet System in Estonia in the Years 1940-1941. // Harvard, 1954
* Idrotten och det mellanfolkliga samarbetet, Idrott är... (väljaandja ja kaasautor). Sveriges Riksidrottsförbund, Falun, 1957
* Production-site Gymnastics and Open-Air-Reservations. // Gymnasion, 5, 1968
* Spordiliikumise areng ja olümpiamängud. // Eesti Spordimuuseumi ja Eesti Spordiajaloo Seltsi Toim I. Tartu, 1996
* Spordiliikumise tähtsusest arenenud ühiskonnas. // Eesti Spordi Kongress, 4/4, 1998
* Sport muutuvas ühiskonnas (koost ja kaasautor). Tallinn, 2003

Viited
------

1. 1 2 3 4  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Kirjandus
---------

* Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944. I–III. Trt, 1994, III, 435
* Eesti teadlased väljaspool kodumaad: biograafiline teatmik = Estonian scholars and scientists abroad: biographical directory. Stockholm, 1984, 85
* Lääne, T. Välis-Eesti spordielu 1940–1991. Tallinn, 2000, 214–215
* Eesti spordi biograafiline leksikon. Tallinn, 2001, 441
* Kokla, J. Arved Oksaar 70-aastane. // Eesti Päevaleht (1990), 12. XII
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*

Välislingid
-----------

* Biograafia ESBL-is
**Elmo Raadik** (12. jaanuar 1925 Viljandi – 7. september 1969 Tallinn) oli eesti arhitektuuriajaloolane.

Elmo Raadik oli sõjaväeametniku poeg.

Hariduskäik
-----------

Ta lõpetas 1949. aastal Viljandi 2. Keskkooli, 1950. aastal samas pedagoogikaklassi ning 1960. aastal töö kõrvalt kaugõppes Tartu Riikliku Ülikooli kunstiajaloolasena.

Surma tõttu jäi viimistlemata kandidaadiväitekiri.

Elu- ja töökäik
---------------

Nõukogude–Saksa sõjas oli ta vabatahtlik Saksa sõjaväes Sinimägede lahingutes. Oli 1944–1947 Ubja põlevkivikaevanduses. 

Oli pärast keskkooli lõpetamist Suure-Jaani rajoonis Reegoldi 7-klassiline kooli õpetaja ja õppealajuhataja. 

Aastatel 1958–1969 töötas ta Tallinna Arhitektuurimälestiste Kaitse Inspektsioonis kunstiajaloolasena.

Teadustöö
---------

Uuris Tallinna ehitismälestisi, oli tegev vanalinna kaitsetsooni rajamisel, osales Tallinna raekoja puitfriisi, Niguliste kiriku sisustuse jm keskaegsete Tallinna hoonete raiddetailide konserveerimises ja restaureerimises. Uuris ka Lõuna-Eesti linnuseid (eriti Viljandi ordulinnust).

Teoseid
-------

* "Tallinna linnus". Tallinn 1971. 32 lk
* "*Замок Тоомпеа*". Tallinn 1973. 32 lk

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Kirjandus
---------

* "Elmo Raadik". Nekroloog. Sirp ja Vasar, 12. september 1969. Lk 7
* Harry Otstavel. "Elmo Raadik 1925–1969". // Eesti ehitusmälestised. Aastaraamat. Toimetanud Tiit Masso. Valgus. Tallinn 1990. Lk 259
* Harri Otstavel. "Raadik, Elmo, arhitektuuriajaloolane". // Eesti kunsti ja arhitektuuri biograafiline leksikon. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Tallinn 1996. Lk 414

Välislingid
-----------

* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013, lk. 916–917
* Haud Tallinna Pärnamäe kalmistul

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
Hibernians Stadium
**Hibernians Football Club** on Malta jalgpalliklubi, mis tegutseb Paolas. See mängib Malta Premier League'is.

Klubi asutati 1922. aastal nime **Constitutionals FC** all ning see esindas britimeelset Konstitutsioonilist Parteid. Praeguse nime sai klubi 1930. aastal Šotimaa klubi Hiberniani järgi.

Hibernians on tulnud Malta meistriks 12 korda, viimati hooajal 2016–17. 12 meistritiitliga on see edukuselt neljas klubi Maltal. Malta karikavõistlused on võidetud kokku kümme korda.

Hibernians on korduvalt osalenud Euroopa klubivõistluste eelringides või esimestes ringides. Edasi on jõutud hooaegadel 2002–03, mil UEFA Meistrite Liiga esimeses ringis võideti Iirimaa klubi Shelbourne kahe mängu kokkuvõttes 3:2 (teises ringis kaotati Portugali klubile Boavista 3:7), 2017–18, mil Meistrite Liiga esimeses ringis võideti Eesti meisterklubi FCI Tallinna kahe mängu kokkuvõttes 3:0 (teises ringis kaotati Austria klubile Salzburgi Red Bull 0:6), ja 2020–21, mil UEFA Euroopa Liiga esimeses ringis võideti Liechtensteini klubi FC Vaduz tulemusega 2:0 (teises ringis kaotati Ungari klubile Fehérvár 0:1).

Hiberniansi naiskond mängib Malta naiste kõrgliigas ning 12 tiitlivõiduga kõige edukam Maltal.

Klubi kodustaadion on Hibernians Stadium; see mahutab ligi 3000 pealtvaatajat.

Saavutused
----------

* Malta Premier League:
	+ **Võitja** (13): 1960–61, 1966–67, 1968–69, 1978–79, 1980–81, 1981–82, 1993–94, 1994–95, 2001–02, 2008–09, 2014–15, 2016–17, 2021–22
* Malta karikavõistlused:
	+ **Võitja** (10): 1961–62, 1969–70, 1970–71, 1979–80, 1981–82, 1997–98, 2005–06, 2006–07, 2011–12, 2012–13
* Malta superkarikas:
	+ **Võitja** (3): 1994, 2007, 201

Välislingid
-----------

* Ametlik koduleht
**Refraktomeetria** on ainete murdumisnäitaja määramise meetod.

Aine ja keskkonna murdumisnäitajate erinevus põhjustab valguse murdumise nende piirpinnal. Aine murdumisnäitaja on oluline füüsikaline omadus, mille järgi saab otsustada aine puhtuse või lahuse kontsentratsiooni üle.

Murdumisnäitaja (n) määramiseks kasutatakse refraktomeetrit. Aine murdumisnäitaja sõltub temperatuurist ja mõõtmisel kasutatud valguskiirguse lainepikkusest. Reeglina mõõdetakse murdumisnäitaja 20 °C ja lainepikkusel 589,3 nm (see on naatriumi kollase ehk D-joone lainepikkus). Tähistatakse nendel tingimustel mõõdetud murdumisnäitajat nD20 (nD20) ja see on dimensioonita suurus. Puhast ainet iseloomustab kindel murdumisnäitaja, mille väärtus on enamasti antud vastavates tabelites. Näiteks puhta vee murdumisnäitaja nD20 on 1,3330.

Refraktomeetriga määratakse tavaliselt vedelike murdumisnäitajat, vahel ka gaaside või läbipaistva tahke aine (klaas, vääriskivid, plastikud) murdumisnäitajat. Laborites on kasutusel Abbe refraktomeetrid, tööstuses ka mitmesuguseid käsirefraktomeetreid.

Vaata ka
--------
**Elmar Tõldsepp** (17. aprill 1908 Avinurme vald, Tartumaa – 10. veebruar 1983 Stockholm) oli eesti vaimulik.

Lõpetas Tartu Ülikooli usuteaduskonna 1936. Korporatsiooni Fraternitas Estica vilistlane.

Oli prooviaastal Tartu Maarja ja Narva Aleksandri koguduses. Ordineeriti õpetajaks Tallinna Toomkirikus 22. oktoobril 1937.

Saaremaa Kaarma koguduse õpetaja 1937–1940, Narva Jaani koguduse õpetaja 1940–1941, Viljandi Jaani koguduse õpetaja 1941–1944. Viljandi raehärra.

1944 põgenes Rootsi. Oli 1945–1948 Kesk-Rootsi E.E.L.K. piirkonna õpetaja. Rootsi kiriku teenistuses oli aastatel 1948–1981. Seejuures teenis aastatel 1973–1983 E.E.L.K. Gotlandi kogudust ja Norrköpingi kogudust. Oli seejuures Rootsi praostkonna praost aastatel 1981–1983 ja Eesti Evangeeliumi Luteriusu Kiriku Konsistooriumi assessor 1982–1983.

Praostina oli ta 1970. aastatel tegutsenud väliseesti lauluraamatukomisjoni liige.

Viited
------

1. ↑  Viljandis nimetati ametisse maanõunikud ja raehärrad. Eesti Sõna, 3. juuli 1943, nr. 149, lk. 2.
2. ↑  Konrad Veem Eesti Vaba Rahvakirik Dokumentatsioon ja leksikon EVR Stockholm 1988
3. ↑  "Kiriku laulu- ja palveraamat", 1991, ISBN 9519555935

Kirjandus
---------

* Elmar Tõldsepp surnud. Teataja, 19. veebruar 1983, nr 4, lk 11
El Greco on kujutanud Püha Filippust
**Filippus** oli üks Jeesuse kaheteistkümnest apostlist. 

Hilisem kristlik traditsioon on kirjeldanud Filippust apostlina, kes kuulutas kristlust Kreekas, Süürias ja Früügias. Ta suri märtrina Hierapolise linnas, kus ta löödi risti. Katoliku kirikus oli traditsiooniliselt Püha Filippuse päev 1. mail, 1955. aastal viidi püha üle 11. maile. 

Meie aastatuhande esimestel sajanditel omistati talle hulk gnostilisi tekste, millest kuulsaim on Filippuse evangeelium.

Uues Testamendis
----------------

Johannese evangeelium kirjeldab Filippuse kutsumist Kristuse jüngriks (Jh. 1:43). Filippust kirjeldatakse olevat pärit Betsaida linnast, ta on koos Andrease ja Siimon Peetrusega, kes on samast linnast pärit. 

Neljast evangeeliumist mainitakse Filippust kõige enam Johannese evangeeliumis. Jh. 12: 20-36 mainitakse teda suhtlemas kreeka keelt rääkivate juutidega, kes tahavad Jeesust näha. Jh 14:8-11, viimse õhtusöömaaja ajal ütleb ta veel ühe lause: "Issand, näita meile Isa, ja me jääme rahule!", mille peale õpetab Jeesus Isa ja Poja ühtsusest. 

Kui loendatakse apostleid, siis Filippust on piiblis alati mainitud viiendana.

Kristlik traditsioon
--------------------

Kristlikke lugusid Filippuse elust ja kuulutusest võib leida Uue Testamendi järgsetest mittekanoonilistest kristlikest kirjutistest. Üks usaldusväärsemaid lõike temast tuleb Aleksandria Kleemensilt, kes mainib, et Filippus oli abielus, tal olid lapsed ja üks tema tütardest oli abielus. Ülejäänud legendaarse materjali tõeväärtus on kaheldav, eriti kuna paljud kirjanikud on segi ajanud apostel Filippuse evangelist Filippusega, keda mainitakse Apostlite tegude 6. peatükis. Eusebius näiteks on seda teinud, koostades selle põhjal üsnagi ebaõige eluloo Filippusest. 

Hilisemaid lugusid Filippuse elust võib leida ka anonüümsest teosest "Filippuse teod", 1974. aastal avastatud tekstist, mis on vist kirjutatud Eusebiuse kaasajal. Selles mittekanoonilises raamatus räägitakse Filippuse õpetusest ja imetegudest. Pärast Jeesuse ülestõusmist olevat Filippus saadetud oma õe Mariamme ja Bartolomeusega Kreekasse, Früügiasse ja Süüriasse rõõmusõnumit kuulutama. Tekst räägib ka Filippuse märtrisurmast Hierapolise linnas. Filippus pööras ristiusku Hieropolise prokonsuli naise. See ajas prokonsuli vihaseks ning ta lasi Filippust, Bartolomeust ja Mariammet piinata. Filippus ja Bartolomeus löödi seejärel tagurpidi risti. Filippus pidas ristil jutluse, mille tulemusena võeti Bartolomeus ristilt maha, aga Filippus nõudis, et teda ei vabastataks, ning suri märtrina.
**Elmar Õun** (õieti **Elmar Siegfried Õun**; 23. august 1906 Peterburi – 2. oktoober 1977 Stockholm) oli eesti proosakirjanik.

Ta sündis Peterburis metallitöölise pojana, õppis Tallinna Jaani kiriku algkoolis ja aastatel 1918–1927 Tallinna Reaalkoolis. Ta õppis Tartu Ülikoolis õigusteadust ja matemaatikat ning Tallinna Tehnikaülikoolis keemiat.

1944. aastal siirdus ta Rootsi, sai 1946. aastal Uppsala Ülikoolis filosoofiakandidaadi kraadi ja 1959. aastal Stockholmi Ülikoolis magistrikraadi matemaatikas ja füüsikas. Ta töötas Stockholmi gümnaasiumides matemaatika, füüsika ja loodusteaduse õpetajana.

Õun suvitas Hiiumaal Kitsa küla rannas Nurstest läänes, kogudes materjali oma esikromaaniks "Unustatud naised" (1939). Romaanis asub kesksel kohal rannanaise nukker saatus koduhoidja, põlluharija ja lastekasvatajana. Romaan "Meri ja maa" (1977) kujutab Hiiumaa rannaolustikku ja vaatleb "Unustatud naiste" probleeme, kuid suurema üldistusega.

Ta on kirjutanud ka romaanid "Metsas" (1942) ning "Männid ja suits" (1971), mälestusteraamatu "Soomusrongil" (1936), lasteraamatud "Kolm oravat" (1936) ja "Tsirr : jutustus linnupojast, kes tahtis laulda" (1975) jm.

Viited
------

1. ↑  Vaapo Vaher. Elmar Õun ja Hiiumaa. Peatükk saare kirjandusloost. Looming nr 1 / 2015.

Välislingid
-----------

* A*lbum Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944*
Gerbert Jefremov (2002)
**Gerbert Aleksandrovitš Jefremov** (vene keeles Герберт Александрович Ефремов; sündinud 13. septembril 1933 Maloje Zaretšjes Põhja krais) on vene raketitehnikakonstruktor.

Gerbert Jefremov lõpetas 1956. aastal Leningradi Sõjalis-Mehaanikainstituudi aparaadiehituse erialal.

Pärast lõpetamist suunati ta insenerina tööle Reutovis asunud Vladimir Tšelomei juhitud katse-konstrueerimisbüroosse OKB-52 (tänapäeval on see Masinaehituse Teadus-Tootmiskoondis). 1971. aastal edutati ta peakonstruktori asetäitjaks. Pärast Tšelomei surma 1984. aastal määrati ta peakonstruktoriks. 

Aastatel 1989–2007 oli Jefremov Masinaehituse Teadus-Tootmiskoondise peadirektor ja ühtlasi peakonstruktor. Alates 2007. aastast on ta samas aupeadirektori ja aupeakonstruktori staatuses.

Tema juhtimisel ja otsesel osalusel on loodud raketi- ja kosmosetehnikat, sealhulgas tiibraketikomplekse, laevatõrjekomplekse (P-6, P-35, Granit, Oniks), strateegilisi raketikomplekse (UR-sari), orbitaaljaamu (Almaz) ja kanderakette (Strela). Ta osales ka hüperhelikiiruselise juhitava lendkeha Avangard väljatöötamisel.

Tunnustus
---------

* 1963 – sotsialistliku töö kangelane (28. aprill 1963; laevatõrje tiibrakettide loomise eest)
* 1982 – Lenini preemia (sõjatehnika valdkonnas)
* 2017 – Venemaa Föderatsiooni töökangelane
* 2020 – Püha apostli Andreas Esmakutsutu orden
**Elmar Vasar** (26. veebruar 1926 Mäeküla – 15. juuli 2004) oli Tartu Ülikooli arstiteaduskonna professor.

Aastal 1944 ta kodulähedase algkooli. Mobiliseeriti aastal 1944 Nõukogude armeesse, kus ta oli aastani 1945. Aastal 1945 jätkas õpinguid Valga 1. Keskkoolis, mille lõpetas aastal 1948 kuldmedaliga. Samal aastal asus ta õppima Tartu Ülikooli arstiteaduskonda, mille lõpetas aastal 1954.

Ta oli aastatel 1954–1957 farmakoloogia kateedri loenguassistent. Aastast 1957 oli ta füsioloogiakateedri õppejõud. Aastal 1960 kaitses ta meditsiinikandidaadi väitekirja, aastal 1973 meditsiinidoktori väitekirja. Aastatel 1957–1960 oli ta füsioloogia kateedri assistent, aastatel 1961–1967 sama kateedri vanemõpetaja. Aastal 1974 sai ta dotsendiks, aastal 1976 professoriks. Aastatel 1969–1971 oli ta arstiteaduskonna õppeprodekaan ja aastatel 1974–1978 teadusprodekaan. Aastatel 1975–1991 oli ta füsioloogia kateedri juhataja. Aastast 1994 jäi ta emerituuri.

Ta on uurinud organismi reaktiivsust mõjutavaid aineid hüpotermia tekitamise korral, verehüübimist, bioelektrilisi nähtusi, inimese hingamise sõltuvust soost, east ja kehalisest treenitusest ning vereringe kohastumist korduva hingamispeetuse korral ja selle rakendatavust treenituse hindamisel.

Isiklikku
---------

Tema abikaasa oli psühhiaater Helju Vasar. Neil oli kolm poega. Poeg Eero Vasar on Tartu Ülikooli füsioloogiaprofessor, detsembrist 2010 Eesti Teaduste Akadeemia liige, poeg Veiko Vasar (1956–2015) oli Tartu Ülikooli psühhiaatriaprofessor, poeg Olavi Vasar on veresoontekirurg.

Tunnustus
---------

* Isamaasõja II järgu orden
* Lenini juubelimedal
* medal 40 aastat võidust Suures Isamaasõjas

Viited
------

1. ↑
2. ↑  EE 14. köide lk. 589

Välislingid
-----------

* In memoriam Elmar Vasar
* Biograafia ESBL-is
**Arved Paul** (25. oktoober 1913 Tõstamaa – 29. juuli 1960 Haapsalu) oli eesti vaimulik.

Ta lõpetas aastal 1936 Hugo Treffneri Gümnaasiumi. Aastatel 1933–1937 õppis ta Tartu Ülikooli usuteaduskonnas, aastatel 1940–1941 õppis ta arstiteaduskonnas. Teoloogilist stuudiumi jätkas ta aastatel 1943–1944. Aastal 1944 oli ta Saksa armees (untersturmführer), aastatel 1944–1946 oli ta vangistatud. Aastatel 1946–1947 oli ta Kursi Maarja-Eliisabeti koguduse jutlustaja. Ordineeriti 11. detsembril (3. advendil) 1947 õpetajaks.

Ta oli aastatel 1947–1950 Kursi Maarja-Eliisabeti koguduse õpetaja. Aastatel 1950–1953 oli ta Rõuge Maarja koguduse õpetaja. Aastal 1953 arreteeriti ta uuesti Nõukogude repressiivorganite poolt, aastal 1956 oli ta Eestis tagasi. Aastatel 1956–1960 oli ta Ridala Püha Maarja Magdaleena koguduse õpetaja, lisaks sellele hooldas ta aastatel 1957–1960 Martna Püha Martini kogudust.

Arved Paul on kirjutanud vaimulikku luulet.

Isiklikku
---------

Tema poeg Toomas Paul on eesti vaimulik, teoloog, kiriku- ja kultuuriloolane, *dr. theol*; vend Ilmar Paul oli Nõukogude sõjaväelane, polkovnik, teine vend Arnold Paul oli Pärnus kooliõpetaja.

Luulekogu
---------

* Ja nutan tuuldetallatavaid karjamaid: luulet 1951-1960. Arved Paul. (järelsõna: T. Paul; kujundanud E. Velling; kaas: K. Sildvee)

Viited
------

1. ↑  Konrad Veem Eesti Vaba Rahvakirik Dokumentatsioon ja leksikon EVR Stockholm 1988
2. ↑  Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944. III, lk. 295

Välislingid
-----------

* Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944
**Referentsellipsoid** on geodeesias kasutusel olev matemaatilisel mudelil põhinev maa või ka teiste taevakehade kuju. Nende suhtelise lihtsuse tõttu eelistatakse mitmesuguste geograafilistel koordinaatidel põhinevate arvutuste tegemiseks referentsellipsoidi pinda. Kaartide, sealhulgas ka merekaartide loomisel kasutatakse kaardiprojektsiooni millega (kasutusel oleva) referentsellipsoidi pinnal olevad objektid kantakse tasapinnale ehk siis kaardile.

### Erinevad referentssüsteemid

On hulk referentsellipsoide oma Maa matemaatilise mudeliga. Seepärast ei lange ühe referentssüsteemi laius ja pikkus kokku teise referentssüsteemi laiuse ja pikkusega. Euroopa referentssüsteem põhineb Hayfordi ellipsoidil aastast 1910 ja aastal 1924 nim. Rahvusvaheliseks ellipsoidiks. Endises Nõukogude Liidus põhines referentssüsteem Krassovski ellipsoidil 1943. aastast. Satelliitnavigatsiooni süsteem Transit kasutab referentssüsateemina globaalset geodeetilist süsteemi WGS-72 1965 aastast. Selle asukoht ei lange kokku mõne muu referentssüsteemi alusel koostatud kaardi asukohaga, nt WGS84, vahe võib olla kuni üks kaabeltau. Eri süsteemide vahel kehtivad konstandid, mis lubavad määratud koordinaate ümber arvutada. Paljudel merekaartidel on antud parandid, mida tuleb rakendada satelliitsüsteemi abil saadud koordinaatide ümberarvutamisel.

Vaata ka
--------

* Rahvusvaheline geodeetiliste koordinaatide süsteem

Viited
------

* Riigi Teataja: Geodeetiline süsteem, Keskkonnaministri määrus
Robert Ley (1933)
**Robert Ley** (15. veebruar 1890 – 25. oktoober 1945) oli Saksamaa poliitik ja riigitegelane. Aastatel 1933–1945 oli ta Saksa Töörinde juht.

Ta sündis Reini provintsis Niederbreidenbachis (praegu Nümbrecht) 11-lapselises talupidajate perekonnas seitsmenda lapsena. Robert Ley õppis Jena, Bonni ja Münsteri Ülikoolis keemiat.

Esimese maailmasõja algul astus ta vabatahtlikuna sõjaväkke. Esialgu oli ta suurtükiväelane, seejärel sõjalendur. 29. juulil 1917 tulistati ta Prantsusmaa kohal alla, Ley sattus sõjavangi. Lennukiga sooritatud hädamaandumise tagajärjel saadud jala- ja koljuvigastuste tõttu kannatas ta hiljem krooniliste valude käes. Valule pakkus leevendust alkohol, mille suhtes tal kujunes välja sõltuvus. 1920. aasta märtsis pöördus ta Prantsusmaalt sõjavangist Saksamaale tagasi ja lõpetas vahepeal pooleli jäänud ülikooliõpingud. Ta asus tööle Leverkusenis firmas IG Farben. 

Ruhri piirkonna okupeerimine Prantsusmaa ja Belgia poolt 1923. aastal vihastas Ley välja ja temast sai ultranatsionalist. 1924. aastal astus ta Natsionaalsotsialistlikkusse Saksa Töölisparteisse. 1925. aastal sai temast Lõuna-Reinimaa *gauleiter*. 1928. aastal sai ta Köln-Aacheni *gau* parteijuhiks ja ta valiti Preisi Maapäeva liikmeks.

8. detsembril 1932 nimetas Hitler ta Natsionaalsotsialistiku Saksa Töölispartei riigiorganisatsioonijuhiks. 1933. aasta mais sai Ley Saksa Töörinde juhiks. Tema juhtimisel kujunes Saksa Töörinne Kolmanda Riigi suurimaks massiorganisatsiooniks (1942. aasta detsembris 25 miljonit liiget).

16. mail 1945 langes Ley Baieris Austria piiri lähedal Schlechingis Ameerika sõjaväelaste kätte vangi. Ta anti Nürnbergi protsessil sõjakuritegudes ja inimsusvastastes kuritegudes süüdistatuna kohtu alla. Vangistuses olles lõpetas ta elu enesetapuga, puues ennast üles.

Isiklikku
---------

Robert Ley oli kaks korda abielus. Tema teine abikaasa laulja ja lastekirjanik Inga Ley sooritas 29. detsembril 1942 enesetapu.

Viited
------

1. ↑  Robert Ley (1890-1945), NS-Reichsführer der DAF Rheinische Geschichte
2. ↑  Ein Zwiegesprach by Robert Ley, written August 14, 1945 mourningtheancient.com
**Aruvalla** on küla Harju maakonna Rae vallas. Küla asub Tallinnast 25 km kaugusel Tallinna–Tartu–Võru–Luhamaa maantee ääres. 

Aruvalla küla läbib Vaida–Urge tee ning saab alguse Aruvalla–Jägala tee.

Aruvallas asus kunagine Aruvalla mõis.

Külas on mitmeid arheoloogiamälestisena arvele võetud kultuskive. Külas on ka muistne asulakoht koos rauasulatuskohana.

Aruvallas tegutseb Ingvar Villido juhitav teadlikule muutumisele ja joogale suunitletud Lilleoru keskus.

Elanike arv
-----------

**Aruvalla küla elanike arv**| Aasta | 1959 | 1970 | 1979 | 1989 | 1996 | 2003 | 2008 | 2009 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Elanike arv | 184 | 180 | 135 | 83 | 85 | 94 | 115 | 124 |

Vaata ka
--------

* Taevasmaa küla

Viited
------

1. ↑  Maa-amet, vaadatud 21.11.2020.
2. ↑  Statistikaamet, vaadatud 10.11.2020.
3. ↑  Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
4. ↑  Rae valla rahvastik

Välislingid
-----------

* Küla koduleht
* Aruvalla veebiportaalis eestigiid.ee

Rae valla vapp.
Rae valla asulad

**Alevikud:** Assaku | Jüri | Lagedi | Peetri | Vaida  

**Külad:** Aaviku | Aruvalla | Järveküla | Kadaka | Karla | Kautjala | Kopli | Kurna | Lehmja | Limu | Pajupea | Patika | Pildiküla | Rae | Salu | Seli | Soodevahe | Suuresta | Suursoo | Tuulevälja | Urvaste | Uuesalu | Vaidasoo | Vaskjala | Veneküla | Veskitaguse | Ülejõe
Vaade baptisteeriumile lõunast
Ehitis aastal 1887. Postkaart
"Intérieur et extérieur du temple circulaire de Riez", gravüür Jean-Abel Hugo teosest "France historique monumentale" (1836)
**Riezi baptisteerium** on väike eelromaani ristimiskirik Riezi vallas Alpes-de-Haute-Provence'i departemangus Provence-Alpes-Côte d’Azuris. Ehitis on dateeritud 5.–6. sajandisse ja kuulub vanimate kristlike ehitiste hulka Prantsusmaal. Alates 1840. aastast on baptisteerium Prantsusmaa ehitismälestiste nimekirjast kui *monument historique*.

Ajaloost
--------

Riezi piiskopkond loodi 5. sajandil. Varakristlik ristimiskirik püstitati 5. või 6. sajandil ja algselt oli see lääneosas ühendatud 5. sajandil ehitatud katedraaliga, millest on tänaseks säilinud vaid alusmüüride fragmendid. Piiskopkond saadeti laiali Prantsuse revolutsiooni ajal.

Arhitektuur
-----------

Baptisteeriumi välismüürid moodustavad ruudu. Katus on allosas neljatahuline püramiid, ülal selle keskel on veidi kõrgem kaheksanurkne osa. Siseruum on kaheksanurkne ja selle keskel omakorda kupliga kroonitud oktogoon, mida toetab kaheksa graniitsammast marmorist korintose kapiteelidega, *spolia* Rooma ajast. Ruudu nurkade poole jäävais seintes on poolringikujulised nišid. Ruumi kattev kaheksasiiluline kuppel ehitati alles 12. sajandil ja kuulub romaanika ehitusfaasi. Ruumi keskel on põrandas kaheksanurkne sügav ristimisbassein, kuhu ristitav mahtus üleni.

Tänapäeval paikneb baptisteeriumis lapidaarium, kus on eksponeeritud antiikajast ja varakeskajast pärinevad raiddetailid ja ehitusfragmendid.

Pildid
------

* Hoone põhjakülgHoone põhjakülg
* Kuplit kattev kaheksanurkne katus ja väike kellakaar fassaadi pooltKuplit kattev kaheksanurkne katus ja väike kellakaar fassaadi poolt
* Vaade edelast, väljakaevamised 2013. aastalVaade edelast, väljakaevamised 2013. aastal
* Romaani kuppelvõlvRomaani kuppelvõlv
* Korintose kapiteelidega sambadKorintose kapiteelidega sambad
* KapiteelidKapiteelid
* RistimisbasseinRistimisbassein

Viited
------

1. ↑  Baptistère dit le Panthéon (chapelle circulaire). - POP : la plateforme ouverte du patrimoine
2. ↑  2.4. Baptisteria. - Quadralectic Architecture
3. ↑  Le musée Lapidaire. - infotourisme.net
**Eksistentsiaalseteks riskideks** nimetatakse tegureid, mis panevad ohtu inimkonna säilimise. Laiemas mõistes võivad selle alla kuuluda kõik nähtused, mis võivad hävitada või oluliselt piirata inimtsivilisatsiooni või viia inimeste väljasuremiseni. Veelgi katastroofilisemad sündmused võivad põhjustada elu väljasuremise meie planeedil; Maa, Päikesesüsteemi, Linnutee galaktika või kogu Universumi hävimise.

Looduskatastroofid, nagu supervulkaanide purskamine ja asteroiditabamused, võivad tekitada piisavalt suure eksistentsiaalse ohu, kuid ka inimtegevusest tingitud sündmused võivad ohustada intelligentse elu püsimist Maal, nagu katastroofiline globaalne soojenemine, tuumasõda või bioterrorism.

Vaatamata eksistentsiaalsete riskide tähtsusele on seda teemat raske uurida, kuna inimkonda ei ole minevikus totaalne häving tabanud. Kuigi üksikuid ohte, mis tulenevad tuumasõjast või kliimamuutusest, on intensiivselt uuritud, on enne 21. sajandi algust tehtud väga vähe süstemaatilist tööd eksistentsiaalsete riskide hindamise valdkonnas.