recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Kerstova** (vene *Керстово, Кёрстово*, vadja ja soome *Kerstova*) on küla Venemaal Leningradi oblastis Kingissepa rajoonis Opolje vallas.

Kerstova külas elasid vadjalased, kes rääkisid läänevadja murrakut.

Külas asub murdkivikarjäär ja 1870 ehitatud Nikolai kirik. Kiriku lähedal asub Teise maailmasõja aegne vennashaud. Kerstovas asus Saksa okupatsiooni ajal Kerestowo koonduslaager (KZ Kerestowo), mis alustas tegevust 15. septembril 1943 ja tegutses nähtavasti kuni rinde üleminekuni umbes 3. veebruaril 1944.

Viited
------

1. ↑  Venemaa 2010. aasta rahvaloendus
2. ↑  "Konzentrationslager". Originaali arhiivikoopia seisuga 10. märts 2009. Vaadatud 7. mail 2009.
3. ↑  Ergebnis der Suche für ""
4. ↑  "Anlage zu § 1. Verzeichnis der Konzentrationslager und ihrer Außenkommandos gemäß § 42 Abs. 2 BEG". Originaali arhiivikoopia seisuga 16. juuli 2006. Vaadatud 7. mail 2009.
5. ↑  Sechste Verordnung zur Durchführung des Bundesentschädigungsgesetzes (6. DV-BEG)
**Sitsiilia** on Itaalia maakond. Hõlmab Vahemere suurimat, Sitsiilia saart ja mitmeid väiksemaid saari.

Suuremad linnad on Palermo ja Catania. Sitsiilias räägitakse sitsiilia keelt, mis erineb itaalia keelest.

Haldus
------

### Haldusjaotus

Sitsiilia maakonna provintsid
Sitsiilia maakond jaguneb 9 provintsiks, mis omakorda jagunevad kokku 390 vallaks ehk kommuuniks.

* Agrigento provints
* Caltanissetta provints
* Catania provints
* Enna provints
* Messina provints
* Città metropolitana di Palermo
* Ragusa provints
* Siracusa provints
* Trapani provints

Köök
----

### Vein

* Sitsiilia veinipiirkonnad: Marsala (DOC).
* Nero d'Avola
* Marsala vein - kangestatud vein Marsala linnast ja selle lähistelt

* MonrealeMonreale
* RagusaRagusa
* SegestaSegesta
* SelinunteSelinunte
* AgrigentoAgrigento
* VulcanoVulcano
* NotoNoto

Viited
------

1. ↑  Itaalia Riiklik Statistikaamet

Itaalia vapp
Itaalia maakonnad

Abruzzo **·** Apuulia **·** Basilicata **·** Calabria **·** Campania **·** Emilia Romagna **·** Friuli-Venezia Giulia **·** Lazio **·** Liguuria **·** Lombardia **·** Marche **·** Molise **·** Piemonte **·** Sardiinia **·** Sitsiilia **·** Toscana **·** Trentino-Alto Adige **·** Umbria **·** Valle d'Aosta **·** Veneto
**"Sitta kah!"** on Eesti karikaturisti ja animaatori Priit Pärna karikatuur, mis ilmus 1987. aasta 8. mail kultuurilehes Sirp ja Vasar. Pärna tänini tuntuimat karikatuuri on nimetatud ka Eesti ajaloo kõige tuntumaks karikatuuriks.

Pilt kujutas hobuvankrilt põllule sõnnikut loopivat vatijopes meest, kelle vigla otsast lendab Eesti-kujuline sõnnikukamakas. Pildil kujutatud mehe repliik "Sitta kah!" iseloomustas pildil toimuva tegevuse kontekstis põlluväetamist, kuid üldistuse tasandil omistas fraasile teise tähenduse üleoleva ja hoolimatu suhtumise väljendusena. Tollase Eesti fosforiidisõja taustal, milles Eesti elanikkond oli valdavalt Eestis fosforiidi kaevandamise vastu, mida kavandas NSV Liidu keskvalitsus, omistas karikatuur niisuguse põlgliku suhtumise Eesti keskkonda ja elanike avalikku arvamusse keskvalitsusele, mis oli valmis üleliidulise majandusliku kasu nimel riskima Eesti keskkonna ulatusliku kahjustamisega, mis tollal Eestis valitsenud arvamuse kohaselt kaevandamisele järgnenuks.

Karikatuur tekitas laialdase vastukaja, kuna kritiseeris NSV Liidu keskvõime ja poleks veel mõne aasta eest kehtinud eeltsensuuri tingimustes ilmuda saanudki. Pilt avaldati Sirbi ja Vasara karikatuurivõistluse võidutööna, kuid osa žüriiliikmeid ei olnud väidetavalt seda näinud. Sirbi peatoimetaja sai karistuseks EKP KK büroo otsusega noomituse.

"Sitta kah!" on leidnud ohtralt kajastust nii omaaegses ajakirjanduses kui ka ajaloolistes ülevaadetes. Semiootiliselt on seda analüüsinud Maarja Lõhmus.

2016. aastal tegi Pärn karikatuurist uusversiooni, mis kritiseerib tema vabastamist animatsiooniosakonna juhi kohalt Eesti Kunstiakadeemias.

Viited
------

1. ↑  Sitta kah! 1987 Jalutuskäik ajas, 24. veebruar 2016
2. 1 2  Raminagrobis mäletab IV Sirp, 29.05.2015
3. ↑  Lõhmus, Maarja (2004). "An effect of meaning-breaker: Analysis of the cartoon 'Just shit'". Semiotica 150 (1): 257–282
4. ↑  Hendrik Alla Piltuudis: «Sitta kah!» vol 2 Postimees, 1. juuni 2016

Kirjandus
---------

* Maarja Lõhmus "An effect of meaning-breaker: Analysis of the cartoon 'Just shit'". Semiotica 150 2004 (1): 257–282
* Rein Raudsep "Kümme aastat fosforiidisõjast". Eesti Loodus 1997 (7)

Välislingid
-----------

* "Sitta kah!", Sirp ja Vasar, 8. mai 1987
* Sitta kah! 1987 Jalutuskäik ajas, 24. veebruar 2016
* Raminagrobis mäletab IV Sirp, 29. mai 2015
**Liina Soobik** (aastani 1984 **Kattai**; sündinud 30. oktoobril 1955 Jõhvis Kohtla-Järve rajoonis) on eesti keeleteadlane.

Haridus
-------

Soobik lõpetas 1974 Tartu 8. Keskkooli, 1979 Tartu ülikooli inglise filoloogia alal, filoloogiamagister (2001, Tartu ülikool) väitekirjaga "Ameerika õigusterminite valiksõnastik".

Töökohad
--------

Soobik oli 1979–82 Viljandi 3. 8-klassilise kooli inglise keele õpetaja, 1982–87 Tartu ülikooli võõrkeelte kateedri vanemlaborant ja õpetaja, ]]1987]]–94 keelekeskuse assistent, 1994– inglise keele lektor.

Uurimisvaldkonnad
-----------------

Soobiku uurimisvaldkonnad on inglise-eesti õiguskeel, õigusterminoloogia, konverentsitõlge.

Teoseid
-------

* Inglise-eesti juriidiline sõnastik (kaasautor J. P. Grant). Tartu-Võru, 1993;
* English for lawyers (kaasautorid J. P. Grant, L. Kostabi). Tartu, 1994, ²2001;
* Ameerika õigusterminoloogia valiksõnastik (kaasautorid H. Leesment, H. Veinla). Tartu, 1997;
* Selection texts for teaching legal English. // Administrativa un Kriminala Justicija 3/4 (2003); Vandetõlgiks kandideerijate keeleeksamist. // Juridica (2003) 3;
* A guide to EU legal terminology: a course of listening and speaking. Tallinn, 2007.

Koostanud inglise-eesti õigussõnastikke ja õppevahendeid.

Välislingid
-----------

* Liina Soobik Eesti Teadusinfosüsteemis
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 4. köide: *Sar-Y. Lisa* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013, lk. 331-332

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
Utværi tuletorn
Utværi tuletorn
**Utværi tuletorn** on tuletorn Norras Vestlandi maakonnas Solundi vallas Utværi saarel endisest kalurikülast läänes. See on Norra läänepoolseim tuletorn.

Malmtorni kõrgus on 31 m. Peatorni kõrval betoontsisternil on väike malmist kõrvaltorn. Tuletorni kompleksis on veel masinahoone, endised eluruumid, kõrvalhoone, kuur ja randumiskoht.

Torn plingib valget valgust valgustugevusega 2 005 000 cd, valguskaugus on 18,6 meremiili.

Tuletorn põleb 9. juulist 28. maini.

Tuletorn rajati 1900.

Veebruaris 1945 läks tuletorn liitlaste õhurünnaku tagajärjel põlema. Torn sai kahjustada ja suur osa kompleksist põles maha. Aastatel 1948–1952 see taastati uuel kujul üks korrus kõrgema rõduga tipus.

Alates 1954. aastast töötab tuletornis Utværi raadiomajakas.

Aastast 1999 on tuletorn kultuurimälestisena kaitse all.

2004. aastani teenindas tuletorni kaks inimest, nüüd on see täisautomaatne. Aastal 2004 läks tuletorn üle Kystverketilt Solundi vallale.

Tuletorni ümber on looduskaitseala.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Utværi tuletorn** |

* Store Norske Leksikon
* Solundi valla turismileht
John Profumo
**John Dennis Profumo** (30. jaanuar 1915 London – 9. märts 2006 London) oli Briti poliitik, Suurbritannia sõjaminister 27. juulist 1960 kuni 5. juunini 1963.

1940. aastal valiti ta konservatiivide esindajana Suurbritannia parlamenti.

8. juulil 1961 sai Profumo ühel peol tuttavaks modell Christine Keeleriga (sünd. 1942), kellega neil vähehaaval arenes välja armusuhe. Selle kõrvalt oli Christine Keeleril seksuaalsuhe ka Nõukogude Liidu sõjaväeatašeega Suurbritannias Jevgeni Ivanoviga.

14. detsembril 1962 toimus vahejuhtum osteopaat Stephen Wardi (kes oli Profumot ja Keelerit teineteisele tutvustanud) korteris, kus viibisid külas Christine Keeler ja tema sõbranna Mandy Rice-Davies. Christine Keeleri armukade mustanahaline endine poiss-sõber John Edgecombe tulistas tema pihta lasu püstolist, kuid ei tabanud. Edgecombe arreteeriti kolm kuud hiljem ja mõisteti seitsmeks aastaks vangi. Christine Keeler kutsuti peamise tunnistajana kohtusse, kuid ta ei ilmunud kohale. Kuulujutud aga hakkasid levima ja 21. märtsil 1963 tehti parlamendis sel teemal järelepärimine. Järgmisel päeval tegi John Profumo avalduse milles teatas, et ta ei tunne Christine Keelerit ja neil ei ole kunagi mingit suhet olnud.

Mais 1963 algas kohtuprotsess doktor Stephen Wardi üle, keda süüdistati prostitutsiooni vahendamises. Protsessil esines tunnistajana ka Christine Keeler, kes vande all tunnistas, et tal oli olnud suhe John Profumoga. Tekkinud nn Profumo afääri tagajärjel tunnistas John Profumo 5. juunil 1963, et ta oli parlamendile valetanud, ja astus Suurbritannia sõjaministri ametikohalt tagasi.

Isiklikku
---------

1954. aastast oli John Profumo abielus näitleja Valerie Hobsoniga (1917–1998). Nende poeg David Profumo (sünd. 1955) on kirjanik.

Viited
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑
7. ↑
**Vivo Tamm** (10. oktoober 1932 Pärnu-Jaagupi – 16. detsember 2015 Tallinn) oli Eesti NSV partei- ja riigitegelane ning Eesti ehitusettevõtja ja sporditegelane.

Ta läks 1951. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi ehitusteaduskonda õppima vesiehitust, kuid lõpetas instituudi 1960. aastal juba tööstus- ja tsiviilehituse erialal.

1954. aastast töötas ta artellis Parkett ehitusjaoskonna meistrina, 1961. aastast Tallinna Remondi- ja Ehitusvalitsuse peainsenerina. 1964. aastast oli ta Tartu Kolhoosidevahelise Ehituskontori vanemtöödejuhataja ja peainsener.

Aastatel 1974–1992 oli ta Eesti NSV Vabariikliku Koondise Eesti Kolhoosiehitus (EKE; hiljem Eesti Külaehitus) juhatuse esimees.

Tegevus Eesti NSV valitsusasutustes ja NLKP-s
---------------------------------------------

NLKP liige 1964. aastast. Oli ka EKP revisjonikomisjoni liige. 

Ta oli Eesti NSV Ülemnõukogu X ja XI koosseisu liige. Oli sealse ehitus- ja kommunaalmajanduskomisjoni liige.

Sporditegelasena
----------------

Aastail 1987–1992 oli ta Eesti Sulgpalliföderatsiooni president ja 1992–1997 Eesti Olümpiakomitee liige.

Artikleid
---------

* 1986 "Õppimine ja elu". // Ehitus ja Arhitektuur 1/ 1986. Lk 24–26

Tunnustus
---------

* 1988 Eesti NSV teeneline ehitaja

Viited
------

1. ↑  Vivo Tamm. "Õppimine ja elu". // Ehitus ja Arhitektuur 1/ 1986. Lk 24
2. ↑  TTÜ lõpetajad 1918–2006
3. ↑  Eesti NSV Ülemnõukogu XI koosseis. Biograafiline lühiteatmik. Tallinn: Eesti Raamat 1985. Lk 248 (kaader 250)

Välislingid
-----------

* Biograafia ESBL-is
* Eesti NSV Ülemnõukogu XI koosseis. Biograafiline lühiteatmik. Tallinn: Eesti Raamat 1985. Lk 248 (kaader 250)
* Haud Tallinna Pärnamäe kalmistul
Vizma Belševica
**Vizma Belševica** (30. mai 1931 Riia – 6. august 2005 Riia) oli läti luuletaja, prosaist ja tõlkija.

Vizma Belševica oli pärit töölisperekonnast ja kasvas üles Riias. Suviti oli ta sugulaste juures Ogales Kurzemes. Belševica on oma mälestustes kirjutanud, et ta isa oli alkoholiprobleemidega ja ema oli emotsionaalselt külm. 1948. aastal lõpetas ta Riias 2. Polügraafiakutsekooli, 1955. aastal lõpetas ta kaugõppes Riia Kultuuri ja Hariduse Töötajate Tehnikumi. Seejärel asus ta õppima Moskvas Maksim Gorki nimelises Kirjandusinstituudis, mille lõpetas 1961. aastal. Vizma Belševica esimene luuletus ilmus ajakirjanduses 1947. aastal. Esikkogu "Visu ziemu šogad pavasaris" ('Kõikidel talvedel on tänavu kevad') ilmus 1955. aastal. Teine luulekogu "Zemes siltums" ('Maa soojus') ilmus 1959. aasta ja kolmas luulekogu "Jūra deg" ('Meri põleb') 1966. aastal.

Pärast neljanda luulekogu "Gadu gredzeni" ('Aastaringid') ilmumist 1969. aastal sai Belševica võimudepoolse terava kriitika osaliseks. Teda rünnati ajalehes Cīņa 7. juunil 1969 ilmunud artiklis. Belševica luulet süüdistati kahemõttelises sümbolismis, mis võib poliitiliselt ebaküpseid lugejaid segadusse ajada. Seejärel kiusati teda aastaid taga. Aastatel 1971–1974 ei avaldatud mitte ühtegi Belševica luuletust. Hiljem lasti tal siiski tasapisi kirjandusse tagasi tulla.

Luulekogu "Madarās" ilmus 1976. aastal ja valikkogu "Kamola tinēja" 1981. aastal. Viimane luulekogu "Dzeltu laiks" ('Sügisene aeg') ilmus 1987. aastal. Pärast oma luuletajast poja Klāvs Elsbergsi hukkumist 1987. aastal lõpetas Vizma Belševica luuletuste kirjutamise. Ilmusid veel valikkogud "Ievziedu aukstums" ('Toomingaõite külmus') (1988), "Baltās paslēpes" (1991) ja "Par saknēm būt" (1996).

Vizma Belševica esimene proosaraamat jutukogu "Ķikuraga stāsti" ('Ķikuragsi jutud') ilmus 1965. aastal. Järgnes novellikogu "Nelaime mājās" ("Õnnetus majas") (1979). Jutukogu "Lauzta sirds uz goda dēļa" ('Au nimel murtud süda') avaldati 1997. aastal.

1990. aastatel kirjutas Vizma Belševica poolautobiograafilise Bille-triloogia, mis kujunes lugejate hulgas väga populaarseks. Triloogia esimene raamat "Bille" ilmus 1992. aastal esmalt Ameerika Ühendriikides ja 1995. aastal Lätis. "Bille dzīvo tālāk" ('Bille elab edasi') ilmus 1996. aastal ja "Billes skaistā jaunība" ('Bille kaunis noorus') 1999. aastal. Ühiste kaante vahel ilmus triloogia 2004. aastal.

Viited
------

1. ↑  Vizma Belševica (1931-2005) authorscalendar.info
2. ↑  Vizma Belševica(1931-2005) : Dzejniece, rakstniece, tulkotāja, atdzejotāja letonika.lv
3. ↑  Romuald J. Misiunas, Rein Taagepera. Balti riigid: sõlteaastad 1940-1990. Tallinn, 1997, lk. 228
4. ↑  Vizma Belševica Latviešu Folkloras Krātuves digitālais arhīvs
5. ↑  Vizma Belševica Nekropole
6. ↑  Vizma Belševica."Bille" Latvian Cultural Canon
**Vivipaaria** (inglise keeles *vivipary*) on valdavalt sugulise paljunemise, harvemini ka vegetatiivse paljunemise vorm.

Vivipaaria loomadel
-------------------

Osadel loomadel areneb loode organismis teatud staadiumini, saades toitaineid kas muna varuainetest või emakoogi kaudu, ja päädib tihtilugu sünnituse ehk elussünnitamise ehk poegimisega.

Vivipaaria korral areneb loode kas: 

* munasarjas – näiteks kärssussidel, limustel, skorpionitel;
* munajuhas;
* emakas – lestadel, haidel, imetajatel;
* tupes – tsetsekärbestel, siilkärbestel.

Vivipaaria on tänapäeval imetejate levinuim paljunemise viis.

Vivipaaria taimedel
-------------------

 *Pikemalt artiklis Vivipaaria taimedel*
Osadel taimedel (näiteks mangroovipuud) valmivad seemned saavad toitaineid taime viljast ja idanevad taimel; 
osadel taimedel (näiteks kõrreline alpi nurmikas), kes paljunevad vegetatiivselt risoomidega.

Mitmed laukude perekonna taimeliigid on vivipaarid, kuna neil arenevad õisikus sigisibulad: küüslauk, *Allium caeruleum*, *A.proliferium*, *A.vineale*, *A.carinatum*, *A.scorodoprasum*.

Mõnikord kasutatakse terminit "vivipaaria" ka seemnete säilitamisperioodil iseeneslikult idanema hakanud teraviljaseemnete, näiteks nisu, odra, riisi ja hariliku sorgo, kohta. See nähtus põhjustab suurt majanduslikku kahju. Seetõttu uurivad teadlased geene, mis lülitaksid nimetatud arengu välja.

Vaata ka
--------

* larvipaaria
* ovipaaria
* ovovivipaaria
* pupipaaria

Viited
------

1. ↑  ENE, 1976, 8:458.
2. ↑  Michael Allaby, "*A Dictionary of Zoology*". 4th ed, lk 397, 2010, ISBN 978-0-19-956766-9

Välislingid
-----------

* Map of Life - *Viviparity in lizards, snakes and mammals*, 2008, Veebiversioon (vaadatud 11.10.2013) (inglise keeles)
* Michael Allaby, "*A Dictionary of Zoology*". 4th ed, lk 397, 2010, ISBN 978-0-19-956766-9
* Blackburn, D.G. ja J.R. Stewart, **Viviparity and placentration in snakes**, lk 119-181, Reproductive Biology and Phylogeny of Snakes,Science Publishers, Enfield, New Hampshire, USA, Reproductive Biology and Phylogeny of Snakes, 2011. Veebiversioon (vaadatud 11.10.2013) (inglise keeles)
**Fortune'i hosta** (*Hosta fortunei*) on liilialiste sugukonda hosta perekonda kuuluv mitmeaastane rohttaim. Fortune'i hosta põhiliik on hävinud ja iluaianduses kasutatakse sorte.

Iseloomustus
------------

Mullasisesteks organiteks on lühikesed risoomid, millel arenevad lihakad juured. Lehed paiknevad taimel juurmise kodarikuna. Lehed on enamasti olenevalt sordist lainjad või tekstuursed, sügavrohelised, kujult südajad kuni odajad, teravatipulised ja sageli ka valge-rohelise, valge-kreemja või valge-kollasekirjud. Kahvatulillad kuni lavendliroosad õied on lehterjad, valged või helelillad, asetsevad varre tipus olevas ühekülgses kobaras. Õiekate on lihtne, kuue perigoonilehega. Vili on kupar. Õisikud võivad saavutada õitsedes kuni 100 cm kõrguse. On aretatud palju haljastuses kasutatavaid ja hinnatud sorte. **’Albomarginata’** – laiuvad rohelised valgete servadega lehed; **’Aureamarginata’** – tekstuursed südajad lehed kollaste ebakorrapäraste äärtega, **’Gold Standard’** – lavendliroosade õitega, lehed keskel ebakorrapäraste kollaste üleminekutega sügavroheliseks ; **’Minuteman’** – säravrohelised laisüdajad lehed ebakorrapäraste kreemikate rantidega; **’Obscura’** – piklike, sooniliste lehtedega ; **’Spinners’** – lehed südajad, matid, tumerohelised ebakorrapäraste hallikasroheliste ja kreemikasvalgete rantidega, mis hiljem valgeks pleekivad, õied lavendlisinised ; **’Whirlwind’** – tekstuursed värskerohelised laiuvad lehed keskel kollaka laia märgisega.

Levik ja kasvukoht
------------------

Hosta on ka Eesti iluaianduses levinud, enamasti lehtdekoratiivse taimena kasvatatav püsilill. Varjuaedade üks põhilisi taimi. Kasvatatakse peamiselt varjulistel aladel, et säiliks nende lehtdekoratiivsus. Väga mõjuv on ta suuremates rühmades korraga. Hea taustataim varjulistel piiridel, varjuaedades või metsaaladel. Hostad on külmakindlad ja väga hea kohanemisvõimega. Nad kasvavad hästi nii mõõduka kliimaga piirkondades kui ka lähistroopikas, kuid vajavad talvist puhkeperioodi, kus temperatuur oleks alla +4,5 °C vähemalt 3-4 nädalat aastas. Hostad vajavad toitainerikast ja vett hästi läbilaskvat mulda.

Kahjurid ja haigused
--------------------

Varjulise ja niiskema kasvukoha tõttu ahvatleb lehestik nälkjaid ja tigusid, kes närivad lehtedesse sakilisi auke, mis võivad kontrolli alt väljudes tekitada lühikese aja jooksul tõsiseid kahjustusi. Nematoodid, kes toituvad lehtedest, põhjustavad lehtede pruuniks minemist. Harvemini põhjustavad probleeme lehelaigud ja võramädanik. Rahetormid võivad tugevalt kahjustada lehti, eriti katmata taimedel. Lehti söövad metsloomad võivad tekitada taimedele kahjustusi.

Viited
------

1. ↑
2. 1 2  Lilleseadja.ee
3. ↑
4. ↑
5. ↑
Fort Williami keskus, tagaplaanil Ben Nevise mägi
**Fort William** (gaeli keeles *An Gearasdan* ehk 'garnison') on suurim asula Põhja-Šoti mägismaal pärast Invernessi linna.

Suuresti suvekuurordina majandav asula asub kitsa fjordi Loch Linnhe idakaldal. Sealt algavad matkarajad Briti saarte kõrgeimale mäele Ben Nevisele (1343 meetrit üle merepinna). Paljude majutusasutustega, paari anglikaani kiriku, väikese merekaldakindluse ja üldmuuseumiga asulas asub Fort Williami raudteejaam, mida on erirongil külastanud kuninganna Victoria (kes teatavasti ei olnud vaimustunud).

Asula kõrval paikneb lagunenud kindlusega Inverlochy küla, mille lähedal asuvad Ben Nevise destilleerimiskoda ja alumiiniumitehas Corpach and Loch Eil. Maanteetransport lõuna pool asuvasse Šotimaa suurimasse linna Glasgow'sse kestab umbes 3 tundi, läbides nii mägismaad kui ka Loch Lomond and The Trossachs rahvusparki.

Ajalugu
-------

### Keskaeg

Ajalooliselt oli Lochaberi territoorium tugeva Cameroni klanni kuuluvuse meelevallas, kus asus rohkelt Cameroni asulaid (näiteks Blarmacfoldach). Enne fordi rajamist oli Inverlochy selle piirkonna peamine asula ning seal peeti ka kaks lahingut: Esimene Inverlochy lahing toimus 1431. aastal ja Teine ​​Inverlochy lahing toimus 1645. aastal.

### Uusaeg

Asustus kasvas pärast kindluse ehitamist, mis rajati elanikkonna kontrollimiseks pärast Oliver Cromwelli invasiooni Kolme kuningriigi sõdade käigus ja seejärel kasutati uuesti 18. sajandi jakobiidide ülestõusu mahasurumiseks. 1745. aasta jakobiidide ülestõusuga seoses, nn vastuhakk Nelikümmendviis, oli Fort William kahe nädala jooksul nende poolt ümber piiratud, 20. märtsist kuni 3. aprillini 1746. Kuigi nad olid hõivanud mõlemad teised fordid (Fort Augustuse ja Fort George'i) kolmest Great Gleni oru kindlustusest, ei suutnud nad vallutada Fort Williamit.

### 20. sajand ja tänapäev

Teise maailmasõja ajal oli Fort William keskuseks HMS St Christopherile, mis oli kuningliku mereväe rannikujõu koolitusbaas. Lisateave asula ja piirkonna ajaloo kohta on välja pandud West Highland Museumis High Streeti tänavas.

Vaata ka
--------

* Fort Augustus
* Fort George

Välislingid
-----------

* Fort William – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
**Fortune** on USA majandusajakiri, mille asutas Henry Luce 1930. aastal. Fortune’i annab välja Time Inc. ja see ilmub kaks korda kuus. 

Ameerika majandusajakirjade vallas on Fortune’i peamised konkurendid Forbes ja Bloomberg Businessweek.

Ajalugu
-------

Fortune’i asutas ajakirja Time kaasasutaja Henry Luce 1930. aasta veebruaris, neli kuud pärast musta neljapäeva, millega algas ülemaailmne majanduskriis. 

Luce’i partner Briton Hadden polnud väljaande ideest vaimustuses, kuna arvas, et majandusajakiri oleks igav ja raskesti turustatav. Kuid esimese numbri ilmumiseks oli ajakirjal juba 30 000 tellijat. Fortune’i esimene number maksis 1 dollari ajal, mil näiteks pühapäevane New York Times maksis ainult 5 senti. Kuna enamik tolleaegseid majandusuudiseid kajastavaid USA ajalehti olid must-valged ning sisaldasid palju arve ja tabeleid, vastas Fortune turu nõudlusele kunstilise ja hästi kirjutatud majandusajakirjanduse järele (Luce võttis tööle noori kirjandustalente ja andekaid fotograafe).

Viited
------

1. ↑  Background

Välislingid
-----------

* Fortune'i koduleht
**Tiit Nirk** (sündinud 21. detsembril 1943 Pärnus) on eesti keemik.

Elulugu
-------

Tiit Nirk on juristi poeg.

1963. aastal lõpetas Nirk C. R. Jakobsoni nimelise Viljandi 1. Keskkooli, 1968 elektrotehnikainsenerina TPI, 1971 TPI aspirantuuri. 1973. aastal kaitses ta Eesti Teaduste Akadeemias keemiakandidaadi kraadi.

Nirk oli 1968 Eesti NSV TA Termofüüsika ja Elektrofüüsika Instituudi insener, 1972–74 Küberneetika Instituudi nooremteadur, 1974–78 TPI vanemõpetaja, 1978–91 füüsikalise keemia kateedri (aastast 1992 õppetooli) dotsent, 1991–96 keemiateaduskonna prodekaan, 1996–2000 õppe- ja teadusosakonna ning 2000–05 õppeosakonna juhataja asetäitja, 2005. aastast materjaliteaduse instituudi pooljuhtmaterjalide tehnoloogia õppetooli dotsent, ühtlasi keemia ja materjalitehnoloogia teaduskonna õppeprodekaan.

Teadustöö
---------

Tiit Nirk on uurinud pooljuhtmaterjalide füüsikalist keemiat ja tehnoloogiat (A2B6-tüüpi pooljuhtühendite omaduste ja kristallvõre defektid) ning elektroluminofooride tehnoloogiat. Ta on Eesti Keemia Seltsi liige ja oli TTÜ osakonnanõukogu aseesimees (1980–91). Nirgilt on ilmunud üle 60 teadustrükise, tal on 1 autoritunnistus.

Teoseid
-------

* Conductivity of CdSe and ZnSe in selenium atmosphere (kaasautor). // Phys. Status Solidi (A) 10 (1972) K27
* High-temperature conductivity of undoped and copper-doped cadmium selenide (kaasautorid M. Nõges, J. Varvas). // Phys. Status Solidi (a) 33 (1976)
* High temperature conductivity in the phase transition region (kaasautor K. Lott). // J. Crystal Growth 197 (1999) 3
* High temperature electrical conductivity in ZnS:Cu:Cl ceramics and in CdSexTe1-x polycristalline solid solutions (kaasautor). // Solid State Phenomena 67–68 (1999)
* Chemical self-diffusion in undoped ZnS and in undoped CdSe (kaasautor). Crystal Eng. 147 (2002) 5
* High temperature electrical conductivity in ZnSe (kaasautor). // Phys. Status Solidi 244 (2007) 5

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide, lk 24

Kirjandus
---------

* Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide
* Tallinna Polütehniline Instituut 1936–1986. Tallinn, 1986, lk 419
* Tiit Nirk Eesti Teadusinfosüsteemis Muuda Vikiandmetes

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Tiit Naarits** (sündinud 11. augustil 1973) on eesti mälumängur.

Tiit Naarits on lõpetanud 1991. aastal Puhja Keskkooli ja õppis seejärel Tartu Ülikoolis ajalugu. Pärast ülikooli lõpetamist asus tööle ajalooõpetajana Jõgeva Gümnaasiumis, alates 2010. aastast ka Tartu Karlova Gümnaasiumis. Alates 2013. aastast töötab ajaloo- ja ühiskonnaõpetajana Jõgevamaa Gümnaasiumis.

2011/2012. hooajal tuli ta mälumängus Eesti meistriks nii üksik- ja paarismängus kui ka võistkondlikult.

Teoseid
-------

* "Vastusteraamat" (koos Vallo Kase, Lauri Naberi, Indrek Paavle ja Silja Paavlega), Ajakirjade Kirjastus (alates 2005)

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 20. september 2020. Vaadatud 11. septembril 2018.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
2. 1 2  "Ajalooõpetaja tegi mälumängus ajalugu" Õhtuleht, 13. mai 2012
3. ↑  Aunaste, Maire. Mäng mäluga Tiit Naaritsa moodi. Kes siis „Eesti mängu" ei tea. Vooremaa, 17. august 2019.
**Tiit Metusala** (sündinud 2. aprillil 1937 Tallinnas) on eesti energeetik ja tehnikateadlane.

Ta lõpetas 1956. aastal Tallinna 4. Keskkooli ning õppis aastatel 1956–1961 Slovakkia Tehnikaülikoolis Bratislavas, mille lõpetas 1961. aastal. 1970. aastal lõpetas Leningradi Polütehnilises Instituudi aspirantuuri, kaitses seal 1971. aastal väitekirja ning sai tehnikakandidaadi kraadi.

Ta töötas aastatel 1961–2011 Tallinna Tehnikaülikoolis õppejõuna, sealhulgas 1975. aastast dotsendina ja 2006. aastast on emeriitdotsent. Ta oli aastatel 1991–1994 energeetikateaduskonna dekaan ja aastatel 1994–2001 prodekaan.

Isiklikku
---------

Tema abikaasa on disainer Kirsti Metusala.

Teoseid
-------

* Tiit Metusala, Rein Oidram. "Piksekaitse. Osa 3: Ehitistele tekitatavad kahjustused ja oht elule". // Eesti standard EVS-EN 62305-3:2007. Tõlge inglise keelest. Eesti Standardikeskus, Tallinn

Kirjandus
---------

* "Metusala, Tiit". // Eesti entsüklopeedia. 14. kd (Eesti elulood). Eesti Entsüklopeediakirjastus. Tallinn 2000. Lk 293.
* "Metusala, Tiit". // Eesti teaduse biograafiline leksikon. II kd, Kj – M. Tallinn 2005. Lk 603.

Välislingid
-----------

* Tiit Metusala Eesti Teadusinfosüsteemis
* "Tallinna Polütehnilise Instituudi elektrisüsteemide kateedri dotsendid Rein Oidram (vasakul) ja Tiit Metusala laboratooriumis". Foto: K. Liiv, 1980. Eesti Rahvusarhiivi Filmiarhiivi kogu

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Puškino rajoon** (vene keeles *Пушкинский район*) on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Moskva oblasti kirdeosas. Rajooni keskus on Puškino linn.

Rajoon piirneb põhjas Sergijev Possadi rajooniga, kirdes Krasnoarmeiski linnaringkonnaga, idas Štšolkovo rajooniga, lõunas Koroljovi linnaringkonnaga, edelas Mõtištši linnaringkonnaga ja loodes Dmitrovi rajooniga.

Rajooni pindala on 571,47 km². Elanike arv oli 2012. aastal 177 616, 2009. aastal 166 144 ja 2002. aastal 163 439.

Puškino rajoonis on 295 asulat, mis kuuluvad seitsme linnaasunduse (Puškino linna ning Sofrino Pravdinski, Ašukino, Lesnoi, Tšerkizovo ja Zelenogradski alevite) ja kolme külaasunduse koosseisu.

Rajooni tähtsamad jõed on Talitsa, Skalba ja Jahroma.

Viited
------

1. ↑  26. Численность постоянного населения Российской Федерации по муниципальным образованиям на 1 января 2018 года, vaadatud 23.01.2019.
MapAsukoht Aŭtazavodskaja liin
**Puškinskaja metroojaam** (vene keeles Пушкинская (*Puškinskaja metroojaam*), valgevene Пушкінская) on üks Minski metroo jaamadest Aŭtazavodskaja liinil Frunzienski rajoonis.

Jaam avati 3. juulil 1995; see oli 2005 aasta novembrini üks selle liini lõppjaamadest.  Algselt oli see Minski lääneosa elanikele ümberistumisjaamaks, seega oli seal palju reisijaid, ent pärast liini pikendamist langes reisijate arv järsult.
Projektis kandis jaam nime *Praspiekt Puškina*.

Jaam on kolme lööviga. Selle kujunduses on püütud tabada Aleksandr Puškini ajastut - kasutatud on sellele ajastule omaseid sambaid ja kaari. Jaama valgustavad varjatud päevavalguslambid, aga sambaid kaunistavad ajastule omased mittetöötavad valgustid. Sealne perroon on 10 meetri laiune ja 100 meetri pikkune.

* Ootesaali seinOotesaali sein
* Sammas valgustitegaSammas valgustitega

Viited
------

1. ↑

Välislingid
-----------

 Puškinskaja metroojaam – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Infot jaama kohta (*vene keeles*)

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Eelnev peatus** |  **Metroojaam Aŭtazavodskaja liinil** | **Järgnev peatus** |
|  Spartyŭnaja |  **Puškinskaja** | Maładziožnaja  |
**Puy-de-Dôme'i departemang** on 2. järgu haldusüksus (departemang) Prantsusmaa keskosas Auvergne-Rhône-Alpesi piirkonnas.

Departemang on saanud nime Puy de Dôme'i vulkaani järgi. Tõlkes on vulkaani nimi "Pühavaimu mäetipp".

Departemangu maskott on saarmas.

2015. aastani kuulus departemang Auvergne'i piirkonda.

Departemang jaguneb halduslikult:

| Ringkond | Elanike arv(2010) | Pindala(km²) | Kantoneid | Valdu |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Ambert | 27 157 | 1188 | 8 | 55 |
| Clermont-Ferrand | 368 762 | 1796 | 25 | 119 |
| Issoire | 61 569 | 1820 | 9 | 116 |
| Riom | 117 959 | 2300 | 13 | 137 |
| Thiers | 56 864 | 866 | 6 | 43 |

Vaata ka
--------

* Puy-de-Dôme'i departemangu haldusüksuste loend
* Aigueperse
* Puy de Sancy

Viited
------

1. ↑  Populations légales 2019

Prantsusmaa departemangud

Ain **·** 
Aisne **·** 
Allier **·** 
Alpes-de-Haute-Provence **·** 
Alpes-Maritimes **·** 
Ardèche **·** 
Ardennes **·** 
Ariège **·** 
Aube **·** 
Aude **·** 
Aveyron **·** 
Bas-Rhin **·** 
Belfort **·** 
Bouches-du-Rhône **·** 
Calvados **·** 
Cantal **·** 
Charente **·** 
Charente-Maritime **·** 
Cher **·** 
Corrèze **·** 
Corse-du-Sud **·** 
Côte-d'Or **·** 
Côtes-d'Armor **·** 
Creuse **·** 
Deux-Sèvres **·** 
Dordogne **·** 
Doubs **·** 
Drôme **·** 
Essonne **·** 
Eure **·** 
Eure-et-Loir **·** 
Finistère **·** 
Gard **·** 
Gers **·** 
Gironde **·** 
Guadeloupe **·** 
Haut-Rhin **·** 
Haute-Corse **·** 
Haute-Garonne **·** 
Haute-Loire **·** 
Haute-Marne **·** 
Haute-Saône **·** 
Haute-Savoie **·** 
Haute-Vienne **·** 
Hautes-Alpes **·** 
Hautes-Pyrénées **·** 
Hauts-de-Seine **·** 
Hérault **·** 
Ille-et-Vilaine **·** 
Indre **·** 
Indre-et-Loire **·** 
Isère **·** 
Jura **·** 
Landes **·** 
Loir-et-Cher **·** 
Loire **·** 
Loire-Atlantique **·** 
Loiret **·** 
Lot **·** 
Lot-et-Garonne **·** 
Lozère **·** 
Maine-et-Loire **·** 
Manche **·** 
Marne **·** 
Martinique **·** 
Mayenne **·** 
Meurthe-et-Moselle **·** 
Meuse **·** 
Morbihan **·** 
Moselle **·** 
Mayotte **·** 
Nièvre **·** 
Nord **·** 
Oise **·** 
Orne **·** 
Pariis **·** 
Pas-de-Calais **·** 
Prantsuse Guajaana **·** 
Puy-de-Dôme **·** 
Pyrénées-Atlantiques **·** 
Pyrénées-Orientales **·** 
Réunion **·** 
Rhône **·** 
Saône-et-Loire **·** 
Sarthe **·** 
Savoia **·** 
Seine-Maritime **·** 
Seine-et-Marne **·** 
Seine-Saint-Denis **·** 
Somme **·** 
Tarn **·** 
Tarn-et-Garonne **·** 
Val-d'Oise **·** 
Val-de-Marne **·** 
Var **·** 
Vaucluse **·** 
Vendée **·** 
Vienne **·** 
Vosges **·** 
Yonne **·** 
Yvelines
**Hyperion** ehk **Saturn VII** on üks Saturni kaaslastest.

Selle avastasid 1848. aastal William Cranch Bond, George Phillips Bond ja William Lassell. 

Hyperionil on ebaregulaarne käsnataoline kuju. Ta oli esimene Päikesesüsteemis avastatud mitteümar planeedi kaaslane.

Hyperioni trajektoor on kaootiline.

Saturni kaaslased

S/2009 S 1 • Pan • Daphnis • Atlas • Prometheus • Pandora • Epimetheus • Janus • Aegaeon •  Mimas • Methone • Anthe • Pallene • Enceladus • Tethys • Telesto • Kalypso • Dione • Helene • Polydeuces • Rhea • Titan • Hyperion • Iapetus • Kiviuq • Ijiraq • Phoebe • Paaliaq • Skathi • Albiorix • S/2007 S 2 • Bebhionn • Erriapus • Skoll • Siarnaq • Tarqeq • S/2004 S 13 • Greip • Hyrrokkin • Jarnsaxa • Tarvos • Mundilfari • S/2006 S 1 • S/2004 S 17 • Bergelmir • Narvi • Suttungr • Hati • S/2004 S 12 • Farbauti • Thrymr • Aegir • S/2007 S 3 • Bestla • S/2004 S 7 • S/2006 S 3 •  Fenrir • Surtur • Kari • Ymir • Loge • Fornjot
Näitleja Mary Anderson Hypatia rollis (umbes 1900)
**Hypatia** (kreeka keeles Υπατία; umbes 370 pKr Aleksandria – 415 pKr Aleksandria) oli antiikaegse Egiptuse matemaatik ja filosoof.

Hypatia elu kohta on vähe teada. Ta sündis matemaatiku Theoni peres. Theon oli Aleksandria kooli õpetaja, kes oletatavasti õpetas ka oma tütart. Ei välistata ka, et Hypatiat õpetas hoopis Plutarchos Noorem. Hiljem oli Hypatia Aleksandria kooli Museioni juhataja. 

Filosoofilistelt vaadetelt oli ta uusplatoonik. Ta oli eriti mõjutatud Plotinose ja Iamblichose töödest. 

Hypatia koostas taevakehade kaardi ja leiutas hüdromeetri, mida kasutati vedelike suhtelise tiheduse kindlaksmääramiseks[*viide?*]. Ta kirjutas ja toimetas kommentaare Diophantose, Apolloniose Pergest, Ptolemaiose ja Eukleidese teostele.

Hypatia mõrvasid ristiusu fanaatikud. Saksa kirjanikud Soldan ja Heppe on väitnud, et Hypatia oli kristlaste nõiajahi esimene ohver.[*viide?*]

Pärast tema surma hääbus Aleksandria matemaatikakoolkond.

Hypatia tööd on meie jõudnud Küreene piiskopi Synesiose säilinud kirjadest. Paljud temale omistatavatest töödest on tõenäoliselt isaga kahasse kirjutatud. Synesios nimetas teda astrolaabi leiutajaks, aga astrolaab leiutati vähemalt sajand varem ja juba Theon oli saanud kuulsaks oma teostega astrolaabi kohta.[*viide?*]

Temast räägib Alejandro Amenábari 2009. aasta film "Agora", kus teda kehastab Rachel Weisz. Filmis kaitses Hypatia heliotsentrilist maailmasüsteemi, mille oli leiutanud Aristarchos Samoselt.[*viide?*]

Tema järgi on nimetatud asteroid 238 Hypatia. Samuti on tema järgi nimetatud Kuu kraater, nagu ka tema isa järgi.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Antiigileksikon, 1. kd. lk. 203
Tyrifjordeni järve kaart. Saare asukoht on märgitud punase ringiga
**Utøya** on saar Norras Vikeni maakonnas Tyrifjordeni järves.

Saare pindala on 0,16 km². Saar asub järve kaldast 500 m kaugusel. Järve kaldal kulgeb maantee E16, mida mööda on Oslosse 38 km.

Tyrifjordeni pindala on 137 km². See on kõige sügavamas kohas 295 m sügav ja tema kõrgus merepinnast on 63 m. Järves on kolm saart: Utøya, Storøya ja Frognøya. Utøya paikneb ülejäänud kahest pisut eraldi ja sellest tuleneb ka tema nimi: *ut* tähendab norra keeles 'väljas, välimine'. Kõiki neid saari kasutati minevikus karjakasvatuseks.

Utøya kuulub Norra Tööpartei noorteorganisatsioonile Arbeidernes ungdomsfylking, kelle iga-aastane suvelaager saarel toimub. Saare kinkis noorteorganisatsioonile 28. augustil 1950 Oslo Ametiühingute Konföderatsioon. Saart haldab Utøya AS ja ta võimaldab seal korraldada teistegi organisatsioonide suvelaagreid.

Enamus saarest on kaetud metsaga. Saare idakaldal on väike kai, mille ääres saab maabuda praam, mis peab ühendust mandriga. Kai lähedal on kolm alalist hoonet, mida nimetatakse peamajaks, aidaks ja laudaks. Mäeküljel on telkimiskohad, söögimaja ja käimla. Koolimajaks nimetatav hoone asub kaugemal lõunas.

Utøya veretöö
-------------

22. juulil 2011 toimus Utøyal massimõrv: Anders Behring Breivik lasi maha 69 inimest, kellest 55 olid teismelised. Kui politsei eriüksuslased saarele jõudsid ja Breiviki sisse piirasid, andis ta alla ja ta peeti kinni. Esialgu teatati hukkunute arvuks 84 inimest, aga hiljem selgus, et osa surnukehi oli topelt loendatud ja hukkunute arv osutus siiski veidi väiksemaks. Koos Oslo rünnakuga hukkus Breiviki käe läbi 77 inimest.

Välislingid
-----------

* Utøya - en øy full av muligheter
Inishmore'i saar (Arani saared)
**"Riders to the Sea"** (Ratsanikud merre) on Ralph Vaughan Williamsi lühiooper, mis põhineb iiri näitekirjaniku John Millington Synge'i samanimelisel näidendil. Ooperi tekst järgib peaaegu sõna-sõnalt Synge'i teost.

Ooperi partituur valmis 1927. aastal, kuid esietendus toimus alles 1. detsembril 1937 Londoni Kuninglikus Muusikakolledžis.

Tegelased
---------

* Maurya (kontraalt)
* Nora (sopran)
* Cathleen (sopran)
* Bartley (bariton)
* Külanaine (metsosopran)

Ooperi sisu
-----------

Tegevus toimub Iirimaa lääneranniku lähedal Inishmaanil, ühel Arani saartest.

Meri on võtnud vanalt Mauryalt nii mehe, äia kui ka neli tema kuuest pojast. Maurya nutab juba üheksandat päeva taga oma poega Michaeli, kellest pole mingeid teateid. Maurya tütred Nora ja Cathleen kuulevad, et kaugel põhja pool Donegalis on meri randa uhtunud surnukeha ja see võib olla nende vend Michael, Maurya viies poeg.

Bartley, Maurya kuues, viimane poeg valmistub tuulisele ilmale vaatamata minema suurele maale Galway laadale hobuseid müüma. Maurya ei taha poega kodust ära lasta, kuid Bartley ei võta teda kuulda. Bartley läheb, öeldes, et ratsutab punasel märal ja seob halli Connemara poni enda taha. 

Kui Bartley on lahkunud, ütleb Maurya, et öö hakul pole tal enam ainsatki elus poega. Tütred meenutavad emale, et ta lahkus Bartleyst halbade sõnadega ega andnud talle oma õnnistust kaasa. Selgub, et Bartley teemoon jäi samuti koju. Tütred ärgitavad ema otseteed mööda Bartleyst ette minema, et talle leivakott viia ning ta reisi õnnistada. Maurya läheb. Vahepeal uurivad Nora ja Cathleen Donegalis rannale uhutud uppunu riideesemeid ja mõistavad, et Donegalis leitud surnukeha on tõesti nende vend Michael. 

Maurya tuleb nuttes tagasi ning jutustab, et temast möödus Bartley punase mära seljas, ja tema järel, mära taha kinnitatud hallil ponil ratsutas Michael. Maurya on selle nägemuse tõttu kindel, et mõlemad pojad on juba surnud. Nora näeb samal hetkel külarahvast raske kandamiga, millest nõrgub vett. See kandam on Bartley surnukeha. Ta kukkus hobuselt merre ja uppus, ning meri andis ta laiba välja. Maurya sõnab: "Nüüd on nad kõik läinud ja meri ei saa mulle enam midagi teha." Valged kirstulauad, mille Maurya Michaeli matmiseks varus, saavad nüüd hoopis Bartleyle. Ooperi lõpetab Maurya tõdemus: "Michael saab kõigeväelise Jumala armust kaugel põhjas korraliku matuse ning Bartley saab siin tingimata valgetest laudadest kirstu ja sügava haua. Mida enamat võikski tahta. Ega ükski inimene ole igavene. Oleme sellega rahul."

Välislingid
-----------

Ooper "Riders to the Sea" You Tube'is

Synge'i näidendi tekst (inglise keeles)

Allikad
-------

1. ↑  vt Välislingid
**Perkons** (läti **Pērkons**, leedu **Perkūnas**, preisi **Percunis**, vrd slaavi **Perun**, skandinaavia **Fjörgyn** (?), hindi **Parjanya** (?)) – oli balti rahvaste usundis äikese, vihma ja viljakuse jumalus, ka sõjajumal, taevane õigluse kaitsja ja kurjade vaimude hävitaja.

Läti Pērkons esineb ka kui taevane sepp, kes tagus valmis päikese. Kohati oli Pērkons taeva, mägede ja tammede jumal, kes ratsutas kuldsel hobusel ja vibutas nuia. Et ta valitses loodusjõude, pikset ja välku, on oletatud, et ta kehastas taevast kitsamas mõistes. Osaliselt on ta teise taevajumalaga (Dievs) kokku sulanud, tedagi on kujutatud jumal-isana ning epiteetidega isa ja vanaisake. Osa balti mütoloogia uurijaid on pidanud piksejumalat ülemjumalale alluvaks jumalaks; teise vaatenurga kohaselt oli algselt üksainus taevast, vihma ja äikest valitsev ülemjumal, lahknemine toimus hiljem ja pikse- ning tormijumal allutati taevajumalale. Mõneti oli just tema (ja mitte 'Taevaisa') panteoni keskne tegelane. Nimi tuleneb oletatavasti indoeuroopa tüvest, mis tähendas löömist või lingutamist, kuid on oletatud ka etümoloogilist seost tamme või mäega. Mõnedes müütides on Pērkonsil abiliseks taevane sepp Kalejs (Leedu mütoloogias Kalvis), kelle puhul mõned uurijad on tõmmanud paralleele eesti Kalevi ja soome Kalevaga.

Leedu Perkūnas (ka Diviriks, Dundulis, Bruzgulis, Dievaitis, Grumutis, Dundutis, Dūdų senis, Tarškulis, Tarškutis, Blizgulis) – oli eelkristliku rahvausundi panteoni keskne kuju, Pikker, piksejumal, ka sõja- ja viljakusjumal, õigluse ja moraali kaitsja, "jumala vits". Hall vanamees, käes sarv või vasar; elab mäel või taevas, sõidab tulise kaarikuga ja heidab välgunooli, abiliseks sepp Kalvis. Ka teda ennast on kujutatud sepana; taevaseks sepaks oli ka Perkūnase antipood ja vastane Teliavelis, kelle puhul võib tugevaid ühisjooni leida hiljem kristlikuks kuradiks moondunud vembuka kurivaimu Velniasega, kellega Perkūnas paljudes müütides võitleb. Perkūnase naine oli Perkūnija; mõnedel andmetel oli neil neli poega – neli aastaaega. Ühes müüdis kavatseb Perkūnas abielluda, aga Velnias röövib tema pruudi Žemyna, kellest saab Vaiva – vikerkaar. Perkūnas ajab naise minema ja Dievas pagendab ta taevast mäe otsa, kus kasvab kõrge tamm. Tamme otsa varjub kurat, kelle pihta Perkūnas välke heidab. Mõnes müüdis on Perkūnase abikaasaks Päike, kes petab teda Kuuga, mille järel Perkūnas lööb Kuu mõõgaga pooleks. Teistes lugudes Kuu hülgab Päikese ja Perkūnas karistab teda. Perkūnas on muuhulgas madude vaenlane.

Pērkonsi-Perkūnase nimi on jätnud jälje ka soome-ugri traditsiooni: Mordvas esineb teonüüm Pirgene ja Purgine-Pas, läänemeresoomlastel moondus Pērkons aga õelaks vaimuks (vrd perkele, põrgu, pärgel).
**Zõrjanka** (vene keeles Зырянка) on alev Venemaa kirdeosas Sahha Vabariigis, Verhnekolõmski ulussi halduskeskus. Ta asub Kolõma jõe vasakkaldal Jassatšnaja jõe suudmealas.

Rahvaarv on 3375 inimest (2009), 2010. aasta rahvaloenduse andmeil 3166.

Asulast 5 km kaugusel asub Verhnekolõmski alevik, mis on rajatud 1647. aastal kasakate talvitamiseks.

Majandus
--------

Piirkonna peamine majandusharu on kivisöetööstus. Söega varustatakse Sahha, Magadani oblasti ja Tšuktšimaa tarbijaid. 

Zõrjankas on avatud aktsiaseltsi Kolõma laevakompani (ОАО «Колымская судоходная компания») baas. See aktsiaselts tegeleb söe veonduse ning tööstus- ja toidukaupade sisseveoga.

Alevis on lennujaam ja jõesadam.

Ajalugu
-------

Zõrjanka on asutatud 1930ndatel seoses kivisöeleiukoha kasutuselevõtuga. Alevis oli Zõrjanlagi juhtkond. 1940. aastal sai ta aleviõigused.

Viited
------

1. ↑  26. Численность постоянного населения Российской Федерации по муниципальным образованиям на 1 января 2018 года, vaadatud 23.01.2019.

Välislingid
-----------

* Zõrjanka keskkooli koduleht
See artikkel See artikkel räägib liigist.  Perekonna kohta vaata artiklit Ebajasmiin (perekond).  

---

**Harilik ebajasmiin** (*Philadelphus coronarius*) on hortensialiste sugukonda kuuluv taimeliik.

Eestis kasvatatakse taime ilupõõsana.

Kasvutingimused
---------------

Harilikule ebajasmiinile sobivad nii kuivad kui ka niisked kasvukohad ja ta on mulla suhtes vähenõudlik. Ta vajab küllaltki palju valgust, paljuneb hästi vegetatiivselt ning on mõõdukalt külmakindel, kuid ei talu hästi tuulist kasvukohta. Ta saab hästi hakkama linnatingimustes. Küll aga tahab harilik ebajasmiin kaitset tugeva pärastlõunase päikese ja liigse kuumuse eest.

Kirjeldus
---------

Lehed on vastakad, munajaselliptilised, karedad, harvalt jämesaagja servaga. Alumiselt küljelt on leht roheline, roodude nurkades (või ka roodudel) karvad, pealt on leht tumeroheline ja paljas, (4–)5–10 cm pikad ja 2–5 cm laiad. Kasvab kuni 3 meetri kõrguseks.

Harilik ebajasmiin õitseb juunis. Õied on kreemikasvalged, tugeva hapukasmagusa lõhnaga, asetsevad püstistes 5–7-õielistes kobarates.

Ajalugu
-------

Kultuuristatult kasvatatakse harilikku ebajasmiini Eestis juba alates 16. sajandist. Eestis on ta üsna laialt levinud, kuna on vähenõudlik ja külmakindel ilutaim. Taim on pärit Lõuna-Euroopast.

Hooldamine
----------

Harilikku ebajasmiini on suhteliselt lihtne hooldada, kuna tal ei ole sageli probleeme kahjurite või haigustega ja suuremaid põõsaid on vaja kasta ainult põuaperioodidel. Soovituslik on põõsast iga aasta väetada ja pügada. Harilikku ebajasmiini istutatakse nii üksikpõõsastena kui ka gruppidena ja selleks, et ta rohkelt õitseks, on aeg-ajalt vaja teda pärast õitsemist üsna ulatuslikult tagasi lõigata. Rikkalik päikesevalgus tagab ebajasmiini rikkaliku õitsemise, kuigi ta saab hakkama ka nõrgemates valgustingimustes. Taim jätkab iga-aastast õitsemist, kuni põõsas püsib terve ja optimaalsetes kasvutingimustes.

Viited
------

1. ↑  Eesti taimede määraja. Toimetaja Malle Leht. Tartu, EPMÜ ZBI, Eesti Loodusfoto, 1999. Lk ZZZ
2. ↑  "Philadelphus coronarius L." Vaadatud 03.01.2022.
3. ↑  "Philadelphus coronarius 'Aureus' AGM". Originaali arhiivikoopia seisuga 7. juuni 2013. Vaadatud 03.01.2022.
4. 1 2  David Beaulieu. "How to Grow and Care for Mock Orange". Vaadatud 03.01.2022.
5. ↑  "Harilik ebajasmiin". *hariduskeskus.ee*. Vaadatud 08.01.2022.
6. ↑  "Philadelphus coronarius". Vaadatud 03.01.2022.

Välislingid
-----------

* Harilik ebajasmiin andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes
**Harilik aniis** (*Pimpinella anisum*) on sarikaliste sugukonda nääri perekonda kuuluv üheaastane rohttaim. Selle seemnetest saadavat vürtsi nimetatakse aniisiks.

Aniis pärineb Vahemere maade lääneosast ja Egiptusest, kus kasvab looduslikuna. Seda on mainitud juba Piiblis, aniis on üks maailma vanimaid maitsetaimi.

Kirjeldus
---------

Taim võib kasvada 50–70 cm kõrguseks. Taimel on kolme erineva kujuga lehed: alumised on ümarad ja rootsuga, keskmised kolmehõlmalised, ülemised üsna kitsad ning sügavalt lõhistunud. Lehekodarikust kasvavad välja ülemises osas harunenud õisikuvarred. Südasuvel ilmuvad valged sarikõisikud, õitest arenevad sügiseks pruunikad, magusavõitu maitsega jaguviljad, mis jagunevad hiljem kaheks osaviljaks.

Kasutamine
----------

Aniisiseemned
 *Pikemalt artiklis Aniis*
Harilikku aniisi kasvatatakse ja kasutatakse ravim- ja maitsetaimena nii Euroopas, Põhja-Ameerikas, Lõuna-Ameerikas kui ka Indias, samuti on see populaarne Põhja-Aafrikas ja Türgis. Aniisi saab kasvatada ka Eestis.

Kokanduses kasutatakse aniisiseemneid kookide, küpsetiste ja maiustuste maitsestamisel. Aniis on tähtis likööride koostisosa ning on ka suur hulk aniisinapse.

 *Pikemalt artiklis Aniisiviin*
Eeterlik aniisiõli toimib seedehäirete vastu, värskendab hingeõhku ja leevendab kuiva köha. See on ka tõhus antiseptiline vahend, mida kasutatakse hambapasta tootmisel.

Viited
------

1. ↑  Rausch, A. Lotz, B. Maitsetaimede leksikon, Maalehe Raamat, 2004
2. ↑  Bickel, G. Maanõia ravinapsid, Kirilille kirjastus, 2002

Välislingid
-----------

* Harilik aniis andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes
Viljo Suhonen
**Viljo Suhonen** (hüüdnimega **"Tykki-Ville"**; 1. september 1916 Kotka – 18. juuli 1946 Tiuruniemi, praegu Joutseno, Lappeenranta linn) oli Soome poksija.

Suhonen oli keskkaalus (kuni 160 naela ehk 72,6 kg) kahekordne Soome meister aastatel 1938-1939. Ta sai sulgkaalus (kuni 126 naela ehk 57,2 kg) 1934. aastal ja keskkaalus (kuni 160 naela ehk 72,6 kg) 1941. aastal II koha. Ta valiti 1938. aastal Soome parimaks poksijaks.

Suhonen osales kaks korda Eesti – Soome maavõistlustel, kus ta kaotas oma kohtumise 1937. aastal Vallo Leedile ja 1938. aastal Anton Raadikule. Ta osales üldse Soome eest 12 maavõistlusel, kus ta võitis 9 ja kaotas 3 kohtumist.

Suhonen osales 6. Euroopa meistrivõistlustel Dublinis 1939. aastal keskkaalus (kuni 160 naela ehk 72,6 kg), kuid kaotas oma kohtumise veerandfinaalis hilisemale kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Anton Raadikule (Eesti) ning jäi edasisest medaliheitlusest välja. Ta oli Soome poksikoondise kandidaat 1940. aasta Helsingi olümpiamängudele, kuid II maailmasõja tõttu jäid need mängud toimumata. 

Suhonen sõdis suurtükiväelasena Talvesõjas ja ei saanud seal haavata, kuid seal lõi tal välja tuberkuloos. Ta küll jätkas veel poksimist, kuid pärast 1941. aasta Soome meistrivõistluste finaalis saadud kaotust loobus võistlemisest ja jätkas ainult harjutamist. Ta sai Jätkusõjas 1942. aastal Äänislinna ruumis õlast haavata. Ta jätkas paranenuna harjutamist, kuid haigestus hoopis veel kollatõppe. Ta läks ravile ja elas oma elu lõpuni Tiuru tuberkuloosisanatooriumis.

Isiklikku
---------

Ka Viljo Suhose vennad Veikko ja Olavi ning vennapoeg Raimo olid tuntud Soome poksijad.