recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |
| --- |
|  **Poks** |
| Riik |  | Šveits |
|  |
| Pronks | 1961 | Kärbeskaal |

**Fritz Chervet** (1. oktoober 1942 Bern – 29. august 2020) oli Šveitsi poksija.

Chervet oli kahekordne Šveitsi meister kärbeskaalus (kuni 51 kg) aastatel 1961 ja 1962.

Chervet sai kärbeskaalus (kuni 51 kg) 14. Euroopa meistrivõistlustel (Belgrad, 1961) pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale Vladimir Stolnikovile (NSV Liit) ja jäädes edasisest medaliheitlusest välja.

Chervet poksis maist 1962 kuni detsembrini 1976 elukutselisena. Ta osales kokku 71 kohtumisel ning võitis neist 58 (neist 26 nokaudiga), kaotas 10 (neist 3 nokaudiga) ja viigistas 2 kohtumist. Ta on olnud elukutseliste erinevate kaalukategooriate ning poksiorganisatsioonide Euroopa meister.

Isiklikku
---------

Fritz Chervet' vanemad vennad Ernest ja Paul, noorem vend Walter ja tema poeg Alain on samuti tuntud Šveitsi poksijad.

Viited
------

1. ↑  Šveitsi meistrivõistlused poksis 1959–1983. Tulemused inglise keeles
2. ↑  14. Euroopa meistrivõistlused poksis. Belgrad 1961. Tulemused inglise keeles

Välislingid
-----------

* Fritz Chervet saidil BoxRec
**Allüülne kloorimine** on allüülsete kloriidide saamise meetod kaksiksideme juures hargnenud struktuuriga alkeenide (isoalkeenide) ioonsel kloorimisel - see on bis-, tri- ja tetraalküülasendatud kaksiksideme kloorimine. Tihti viiakse see protsess läbi madalal temperatuuril gaasilise Cl2 sissejuhtimisega alkeeni; lisada võib ka eralduvat HCl siduva aluselise komponendi.

Allüülsete kloriidide teke alkeenide kloorimisel on konkureeriv reaktsioon normaalsete AdE liitumisproduktide (dikloriidide) moodustumisele. Allüülsed kloriidid tekivad karbokatioonse intermediaadi β-deprotoneerumisel, see on β-prootoni ülekandel (*transfer*) alkeeni. See on sisemiselt eriti omane tertsiaarsetele karbokatioonidele, mis moodustuvad isoalkeenidest. Allüülne kloorimine on üks võimalus 2-asendatud allüülsete kloriidide saamiseks. Näiteks 2-metüül-2-buteeni kloorimine -12°C Na2CO3 juuresolekul konversioonil 70%.

MeCH=CMe2 + Cl2 → MeCHCl–C+Me2 → MeCHCl–CMe=CH2 (83%) + MeCH2–CMe2Cl (5%) + MeCHCl–CMe2Cl (12%) + [ MeCH=CMeCH2Cl (tº) ]

Põhimõtteliselt saavad isoalkeenide kloorimisel tekkida Cl2 liitumisproduktid (dikloriidid, toodud näites 12%), allüülsed kloriidid (toodud näites 83%, β-prootoni loovutamine võib toimuda kahes suunas), HCl alkeenile liitumise produktid (tertsiaalsed kloriidid, toodud näites 5%) ning lisaks võib produktide rektifikatsioonil esineda allüülne ümbergrupeering, see tähendab termodünaamiline kontroll viib stabiilsema isomeeri moodustumisele. Allüülse kloorimise ja Cl2 liitumise osakaal erinevate alkeenide korral on järgmine:

* Me2C=CMe2 99,7:0,3
* MeCH=CMe2 85:15
* CH2=CMe2 87:13
* CH2=CMeCH2Cl 80:20
* CH2=CMe–CH=CH2 50:44
* tsüklohekseen 20:80
* MeCH=CHMe 3:97

Allüülkloriid CH2=CHCH2Cl saadakse propeeni kloorimisel kõrgel temperatuuril (400–600 kraadi). Metallüülkloriid saadakse isobuteeni kloorimisel temperatuuril 100ºC.

  

Märkus: Isoalkeenide broomimine Br2-ga annab normaalsed liitumisproduktid, dibromiidid. Keemilises analüüsis kasutatakse küllastumatuse määramiseks liitumisreaktsiooni Br2-ga, kuid Cl2 reaktsiooni ei saa kasutada kõrvalreaktsioonide tõttu.

Vaata ka
--------

* Elektrofiilne liitumine
* Karbokatioonid
* Allüülsed ühendid
* Allüülne ümbergrupeering
* Tertsiaarne süsinikuaatom

Viited
------

1. ↑  Muks, Elvi 1990. Comparison of electrophilic addition reactions. Reactions of the carbocationic intermediate. *Proc. Estonian Acad. Sci. Chem.* 39(2): 94–102.
**Vene NFSV lipp** oli NSV Liidu haldusüksuse Vene NFSV (1922. aastani iseseisev riik; 1918–1925 Vene SFNV) lipp.

Venemaa SFNV lipp, 1918
Pärast Oktoobrirevolutsiooni, 14. aprillil 1918 kinnitati Nõukogude Venemaa lipuks punane kangas kirjaga "Российская Социалистическая Федеративная Советская Республика" ("Venemaa Sotsialistlik Föderatiivne Nõukogude Vabariik", sõnade järjestust muudeti riigi nimetuses 1924. aastal).

Vene NFSV lipp 1954—1991
1918. aasta suvel võeti vabariigi täieliku nimetuse asemel kasutusele sõnade algustähed, mis seisid lipukanga vardapoolsel ülanurgal järgmiselt: keskel asus "Ф", sellest vasemal ja paremal "С", ülal ja all "Р". Sellist lippu küll kasutati, kuid eskiisi ametlikult vastu ei võetud.

Esimese ametliku riigilipu eskiisi valmistas kunstnik S. Tšehhonin samal aastal ja paigutas sellele stiliseeritud kuldsed slaavi tähed. Lipukanga pikkus ületas laiuse kahekordselt, tähti sisaldava ristküliku pikkus moodustas lipukanga pikkusest kaks viiendikku, laius kanga laiusest poole. Lipu nõrgaks küljeks oli tema halb loetavus. Esialgu kasutati samasugust lippu ka sõja- ja kaubalaevastikus, mis mitmeid rahvusvahelisi arusaamatusi põhjustasid. 1920. aasta 13. oktoobril kehtestati merejõududele ja kaubalaevastikule eraldi lipud.

1937. aastal muudeti lippu taas, lipult kaotati ristkülik ning vardapoolsesse ülanurka jäid kuldsed ühesuurused slaavi tähed "Р.С.Ф.С.Р.". Lipu mõõtmed jäid samaks.

Vene NFSV viimane lipp, mis oli kasutusel 1954–1991, võeti vastu 9. jaanuaril 1954. See oli punane kangas, mille vardapoolsel küljel oli sinine vertikaalne laid (Vene rahvusvärv). Punase välja vardapoolsesse ülanurka paigutati kuldsed sirp ja vasar ning punane kuldse äärisega viisnurkne täht. 1978. aasta konstitutsiooni järgi olid sirp, vasar ja viisnurk ainult ühel lipu küljel. Lipu proportsioonid olid 1:2.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Vene NFSV lipp** |

Vaata ka
--------

* Vene NFSV vapp
**Alma Mathilde Koskel** (kuni 1935 **Johanson**; 25. mai (vkj) / 6. juuni 1886 Painküla, Jõgeva vald, Laiuse kihelkond, Tartumaa – 30. aprill 1942 Tartu) oli eesti tarbekunstnik (eelkõige tekstiilikunstnik), pedagoog ja koolijuhataja.

Elulugu
-------

Sündis käsitöölise peres, õppis Painküla külakoolis, aastatel 1894–1904 A. Salomoni tütarlastekoolis Tartus, 1907–1910 mitmes käsitöö- ja kudumiskoolis Soomes, lõpetas 1910. aastal Helsingis Soome Kunstiühingu Joonistuskooli. 

Oli aastatel 1905–1907 koduõpetaja Võrumaal, 1910–1918 Tartu Naisseltsi käsitöö- ja kudumiskursuse juhataja ning 1919–1942 Tartu Naisühingu Kutsekooli juhataja.

Ajakirja Naiste Töö ja Elu toimetuse liige, Käsitöölehe kaastööline alates 1912. aastast ja tegevtoimetaja aastatel 1917–1923.

Kunstiühingu Pallas asutajaliige 1918. aastal ja liige 1919. aastani.

Oli aktiivne naisliikumise tegelane ja aastatel 1936–1940 Kodumajanduskoja liige. 

Teise Saksa okupatsiooni ajal vahistati süüdistatuna spionaažis ning hukati 30. aprillil 1942 tõenäoliselt Tartus.

Looming
-------

Tegutses tekstiilikunstniku ja portselanimaalijana. Esines näitustel alates 1909. aastast.

### Teoseid

* "Taimevärvide õpetus". Tartu 1918

Viited
------

1. ↑  Eesti Rahvusarhiiv, RA ERA.R-292.1.701

Kirjandus
---------

* Väino Sirk. "Koskel, Alma Mathilde, tekstiilikunstnik ja pedagoog". // Eesti kunsti ja arhitektuuri biograafiline leksikon. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Tallinn 1996. Lk 205–206

Välislingid
-----------

* Kaalu Kirme. "Uks unustatud nimi: Alma Koskel-Johanson". Sirp ja Vasar nr 39, 29. september 1967. Lk 3
* Eesti ajakirjanduse biograafiline leksikon 1689–1940. Tööversioon seisuga 1. detsember 2015. Elulood A – Lekstein. Lk 163 - 164
**Eduard Parhomenko** (sündinud 1. detsembril 1966) on Eesti filosoof ja õppejõud.

Eduard Parhomenko Eesti filosoofia aastakonverentsil Käärikul 12. mail 2017
Ta lõpetas 1989. aastal Tartu Ülikooli ajaloolasena.

Ta on spetsialiseerunud Immanuel Kanti filosoofiale ja Martin Heideggeri olemisajaloolisele mõtlemise käsitusele. Ta kaitses 12. detsembril 1992 magistritöö teemal "Tartu Ülikooli filosoofiaprofessor G. B. Jäsche panteismikäsituse eelduste kujunemine". Töö sisuline juhendaja oli Tõnu Luik. Aastatel 1994–1999 õppis ta stipendiaadina Bochumi ülikooli ja Wuppertali ülikooli juures. Kuni 2015. aastani töötas Parhomenko Tartu ülikoolis filosoofia ajaloo lektorina.

Ajakirjas Studia Philosophica Estonica on Parhomenko filosoofia ajaloo toimetaja.
(Studia Philosophica Estonica Vol. 8.2 (2015), Special Issue: "History of Philosophy in Estonia", (eds.) Roomet Jakapi and Eduard Parhomenko.)

Tunnustus
---------

* 2016 Tartu Ülikooli aumärk

Viited
------

1. ↑  "Filosoofia ja semiootika instituut: Eduard Parhomenko". Originaali arhiivikoopia seisuga 21. juuli 2020. Vaadatud 29. novembril 2019.
2. ↑  Editorial Team (vaadatud 26. septembril 2010)
3. ↑  "Tartu Ülikooli aumärgi kavalerid". *Tartu Ülikool*. Vaadatud 9.12.2022.

Välislingid
-----------

* Sissekanne Tartu Ülikooli portaalis
* Eduard Parhomenko Eesti Teadusinfosüsteemis Muuda Vikiandmetes
Eduard Philipp Körber
**Eduard Philipp Körber** (17. juuni 1770 Tori – 12. veebruar 1850 Tartu) oli Liivimaa vaimulik.

Ta õppis Tallinna Toomkoolis ja Pärnu linnakoolis. Õppis usuteadust aastatel 1789–1792 Königsbergi Ülikoolis ja aastatel 1792–1793 Jena Ülikoolis. Töötas aastatel 1794–1796 koduõpetajana mitmes mõisas. Ordineeriti 22. juunil 1796 õpetajaks.

Oli aastatel 1796–1846 (introdutseeriti ametisse 3. augustil 1796) Võnnu Jakobi koguduse õpetaja.

Körber oli aastast 1803 Suurhertsogliku Weimari Mineraloogia Seltsi (Jena) auliige, aastast 1806 aga Moskva Loodusuurijate Seltsi auliige. Samuti Õpetatud Eesti Seltsi auliige. Aastal 1816 asutas Võnnus Piibliseltsi. Tal on hulk ajalooalaseid uurimusi: uurimusi Liivimaa linnade, losside ja kirikute kohta, samuti uurimusi numismaatika alalt ja Võnnu kihelkonna ajaloost.

Ta istutas peaaegu 200 aastat tagasi Võnnu kirikaeda tamme.

Uskus, et eestlased saavad kord vabaks.

Isiklikku
---------

Tema isa Paul Johann Körber oli Tori ja Võnnu Jakobi koguduse õpetaja, vanaisa Johann Friedrich Körber oli Tarvastu, Otepää ja Helme Maarja koguduse õpetaja. Poeg Carl Eduard Anton Körber oli Vändra Martini koguduse õpetaja, poeg Ludwig August Immanuel Körber oli Võnnu, Rannu ja Rõngu Mihkli koguduse õpetaja. Poeg Martin Georg Emil Körber oli Anseküla Maarja koguduse õpetaja. Äi Christoph Friedrich Mickwitz noorem oli Koeru Maarja-Magdaleena koguduse õpetaja. Tema pojapoeg oli mereväearst, Tartu Ülikooli hügieeni ja kohtuarstiteaduse professor Bernhard Eduard Otto Körber. Tema õdede Helene ja Karoline abikaasaks oli Otepää Maarja koguduse õpetaja Bernhard Gottlieb Hehn.

Teoseid
-------

* Tallinna linnas vermitud mündid. Tallinn, Eesti Ajaloomuuseum, 2006.

Viited
------

1. ↑  Die evangelischen Prediger Livlands bis 1918. Böhlau Verlag Köln, Wien 1977
2. ↑  Toomas Jüriado (13. veebruar 2018). "Uudistaja 14.02.2018". *Uudistaja*. MTÜ Loodusajakiri. Originaali arhiivikoopia seisuga 17. veebruar 2018.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Eduard Philipp Körber** |

* 
* Eduard Philipp Körber Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
Kressi aeroplaan Wienerwaldseel (1910)
**Wilhelm Kress** (29. juuli 1836 Peterburi – 24. veebruar 1913 Viin) oli Austria leidur ja lennunduspioneer, deltaplaani leiutaja.

Kress läks Viini 1873 ja hakkas seal õppima klaverite ehitamist. Ta leiutas seal 1877 deltaplaani. See oli suur saavutus ajal, mil paljud insenerid püüdsid välja töötada õhust raskemaid mootorita õhusõidukeid.

1892 kutsus Viini Inseneride Ühing Kressi avalikku loengut pidama. Seal esitles ta suurt lennumasinamudelit, millel oli kaks propellerit, mis pöörlesid vastassuunas. Valmiskujul pidanuks kumbki propeller olema 3-meetrise läbimõõduga. Lennuki tiibade pindalaks oli ette nähtud 68 m². Propellerid olid piisavalt elastsed, et säilitada koormuse all oma tigujat kuju.

1893 projekteeris Kress suure tiibu lehvitava lennumasina. Selle kere pikkus pidi olema 9,75 meetrit ja tiibade pindala 84 ruutmeetrit. Tiibade lehvitamisel nende nurk muutus, kusjuures kõige kõrgemas asendis oli nende kalle 3° horisontaalsest kõrgemale. Kress avaldas oma projekti 1894. aasta juulis ajakirjas Aeronautics, mille toimetaja Octave Chanute lisas märkuse, et Kressi hinnangud mootori vajaliku võimsuse kohta on täiesti ebaadekvaatsed.

Sajandivahetusel oli ta üks paljudest, kes töötasid mootoriga õhusõiduki kallal. 1900. aastal leiutas ta lennuki juhtimiseks käigukangi, kuid ei patenteerinud seda. Selle patenteeris hoopis Robert Esnault-Pelterie 1907. aastal.

Kressi lennuk Drachenflieger oli ehitatud veepinnalt startimiseks ja vette maandumiseks, sest sel juhul tekitas mis tahes õnnetus nii juhile kui ka lennukile vähem kahju. Sellel oli bensiinimootor ja kolm eri kõrgusel olevat tiiba. Sellel monoplaanil oli suur rõhtne saba ja suured tüürid. Mootor käitas kaht väga suurt vastassuunas pöörlevat propellerit, mis pöörlesid kiirusega 500 p/min. Lennuk oli väga hoolikalt ehitatud, tiivad õige tõstenurga all, ja nähtavasti tugev. Esimese õnnestunud "lennu" tegi see Viini lähedal Wienerwaldsee järvel 1901, kuid see polnud kontrollitud lend nagu vendadel Wrightidel 1903, vaid pigem oli tegu suurte hüpetega. Pikemat kontrollitud lendu ei saanudki sellega teha, sest Daimleri valmistatud 30-hobujõuline mootor oli poole raskem kui Kress oli tellinud ja sai töötada üksnes poole nimivõimsusega, 15 hobujõu ulatuses. Korduvalt on väljendatud arvamust, et kui Drachenfliegeril olnuks korralik mootor ja vee pindpinevuse ületamiseks mõeldud seadis, suutnuks ta lennata. Ühe oma järjekordse lendutõusmiskatse ajal takerdus lennuk järve pinnal ujuvasse prahti ja hävis.

Järgmisel, 1902. aasta suvel ehitas Kress oma lennumasinast uue koopia. Ka see ei lennanud. 1904. aastal viidi see hoiule Viini arsenali.

Välislingid
-----------

* Wilhelm Kress- Flying Machines
Kimberliit Soomest.
Kimberliidile on omane porfüüriline struktuur ja varieeruvad värvitoonid.
**Kimberliit** on ultraaluselise koostisega soonkivim.

Kimberliit võib olla sinakas, rohekas või must. Porsumise, näiteks limoniidistumise tõttu võib pind olla kollakas või pruun. Struktuurilt on kimberliit jämedateraline ja porfüüriline, sageli esineb ksenoliite. Levinuimad fenokristalle moodustavad mineraalid on oliviin, enstatiit, diopsiid, flogopiit, rombiline pürokseen ja ilmeniit serpentiinistunud oliviinist, flogopiidist, perovskiidist jne koosnevas põhimassis. Aktsessoorseteks mineraalideks on sageli kaltsiit, ilmeniit, kromiit ja mõnikord ka teemant. Just viimane ongi kimberliidi tuntuse põhjuseks, sest kimberliit on põhiline loodusliku teemandi allikas. Peale kimberliidi võib teemante leiduda ka lamproiidis.

Peale selle, et kimberliit on teemandisisalduse tõttu majanduslikult tähtis, on ta oluline ka geoloogidele, sest pakub vahetut infot vahevöö ülemise osa koostise kohta.

Kimberliit esineb enamasti vertikaalsete või järsu kaldega soontes, mida nimetatakse diatreemideks. Diatreemide aines, sealhulgas teemandid, pärinevad vahevöö ülaosast. Diatreemide läbimõõt on enamasti alla 100 meetri, nad on ristlõikes ümarad või ovaalsed. Mõnikord lõikavad ja ühendavad diatreeme peened daikid, mis võivad samuti koosneda kimberliidist. 

Kimberliidi nimi tuleb Lõuna-Aafrikast Kimberley teemandikaevanduse järgi.

Olgugi et kimberliidis esineb tihti teemante, on nende kontsentratsioon siiski suhteliselt väike. Kimberley kaevandusest kaevandatud 24 miljonist tonnist kimberliidist saadi 3 tonni teemante, see teeb suhteks üks kaheksale miljonile. 

Kimberliite esineb peale Lõuna-Aafrika ka Siberis, Lääne-Aafrikas, Indias, USA-s, Brasiilias, Kanadas ja mujal.

Üks rikkalikumaid kimberliidikaevandusi 20. sajandi teisel poolel oli Sahhas asuv Mir.
**Carl Gustaf Verner von Heidenstam** (6. juuli 1859 – 20. mai 1940) oli rootsi kirjanik. Ta sai 1916. aastal Nobeli kirjandusauhinna.

Eesti keeles on temalt ilmunud sarjas "Nobeli laureaadid" teos "Karl XII sõjakaaslased" ("Karolinerna") Ernst Raudsepa tõlkes 1937, redigeeritud uusväljaanne "Karoliinid" 2005, ning "Rootslased ja nende valitsejad" ("Svenskarna och deras hövdingar") Anu Saluääre tõlkes 2015. 

Verner von Heidenstam (kunstnik Oscar Björck, 1900)

Nobel
Nobeli kirjandusauhinna laureaat

1901 Prudhomme • 1902 Mommsen • 1903 Bjørnson • 1904 F. Mistral, Echegaray • 1905 Sienkiewicz • 1906 Carducci • 1907 Kipling • 1908 Eucken • 1909 Lagerlöf • 1910 von Heyse • 1911 Maeterlinck • 1912 Hauptmann • 1913 Tagore • 1915 Rolland • 1916 von Heidenstam • 1917 Gjellerup, Pontoppidan • 1919 Spitteler • 1920 Hamsun • 1921 France • 1922 Benavente • 1923 Yeats • 1924 Reymont • 1925 Shaw • 1926 Deledda • 1927 Bergson • 1928 Undset • 1929 Mann • 1930 Lewis • 1931 Karlfeldt • 1932 Galsworthy • 1933 Bunin • 1934 Pirandello • 1936 O'Neill • 1937 du Gard • 1938 Buck • 1939 Sillanpää • 1944 Jensen • 1945 G. Mistral • 1946 Hesse • 1947 Gide • 1948 Eliot • 1949 Faulkner • 1950 Russell • 1951 Lagerkvist • 1952 Mauriac • 1953 Churchill • 1954 Hemingway • 1955 Laxness • 1956 Jiménez • 1957 Camus • 1958 Pasternak • 1959 Quasimodo • 1960 Perse • 1961 Andrić • 1962 Steinbeck • 1963 Seféris • 1964 Sartre • 1965  Šolohhov • 1966 Agnon, Sachs • 1967 Asturias • 1968 Kawabata • 1969 Beckett • 1970 Solženitsõn • 1971 Neruda • 1972 Böll • 1973 White • 1974 Johnson, Martinson • 1975 Montale • 1976 Bellow • 1977 Aleixandre • 1978 Singer • 1979 Elýtis • 1980 Miłosz • 1981 Canetti • 1982 García Márquez • 1983 Golding • 1984 Seifert • 1985 Simon • 1986 Soyinka • 1987 Brodski • 1988 Mahfuz • 1989 Cela • 1990 Paz • 1991 Gordimer • 1992 Walcott • 1993 Morrison • 1994 Ōe • 1995 Heaney • 1996 Szymborska • 1997 Fo • 1998 Saramago • 1999 Grass • 2000 Gao • 2001 Naipaul • 2002 Kertész • 2003 Coetzee • 2004 Jelinek • 2005 Pinter • 2006 Pamuk • 2007 Lessing • 2008 Le Clézio • 2009 Müller • 2010 Vargas Llosa • 2011 Tranströmer • 2012 Mo • 2013 Munro • 2014 Modiano • 2015 Aliaksijevič • 2016 Dylan • 2017 Ishiguro • 2018 Tokarczuk • 2019 Handke • 2020 Glück • 2021 Gurnah • 2022 Ernaux
Wilhelm Cuno 1919. aasta jaanuaris
Wilhelm Cuno (vasakul) ja riigipresident Friedrich Ebert (1923)
**Wilhelm Carl Josef Cuno** (2. juuli 1876 Suhl – 3. jaanuar 1933 Aumühle) oli Saksa ettevõtja ja poliitik, Saksamaa riigikantsler 1922. aasta novembrist kuni 1923. aastani augustini.

Wilhelm Cuno õppis õigusteadust Berliini ja Hamburgi Ülikoolis, doktoriks promoveeriti ta 1907. aastal. Ülikooli lõpetamise järel asus ta tööle Riigivaraametis assessorina, 1910. aastal sai ta valitsusnõunikuks ja 1912. aastal salajaseks valitsusnõunikuks. Esimese maailmasõja ajal oli Cuno kuni 1916. aasta juulini Riigi Teraviljaameti (Reichsgetreidestelle) juhataja. Seejärel töötas ta kuni 1916. aasta lõpuni Sõjatoitlustusametis (Kriegsernährungsamt). 1916. aasta lõpul sai ta Riigivaraametis sõjamajanduse küsimuste peareferendiks. 1. novembril 1917 lahkus ta riigiteenistusest ja asus tööle laevandusfirma Hapag juhtkonda. 20. detsembril 1918 sai ta laevandusfirma HAPAG (Hamburg-Amerikanische Packetfahrt-Actien-Gesellschaft) peadirektoriks.

1919. aastal võttis Cuno Saksamaa valitsuse eksperdina osa rahuläbirääkimistest. Ka aastatel 1920–1922 esindas ta töö asjus välismaal viibides mitteametlikult Saksamaa valitsuse majandushuve. Talle pakuti välisministri kohta, kuid ta keeldus sellest.

22. novembrist 1922 kuni 13. augustini 1923 oli Wilhelm Cuno Saksamaa riigikantsler (valitsusjuht). 1923. aasta jaanuaris okupeeris Prantsusmaa Ruhri piirkonna. See tekitas riigikantsler Cunole tõsiseid probleeme. Tema passiivse vastupanu poliitikat ei mõistetud ja 1923. aasta augustis oli ta sunnitud ametist tagasi astuma.

Cuno pöördus tagasi tööle laevandusfirmasse HAPAG, kus ta oli esialgu järelevalvenõukogu liige ja 1927. aastal sai uuesti peadirektoriks. 1927. aastal asutas ta Hamburgis Saksamaa esimese Rotary klubi, mille esimeheks ta sai. 1933. aasta jaanuaris suri ta südameinfarkti tagajärjel.

Viited
------

1. ↑  Cuno, Wilhelm Deutsche Bibliographie
2. ↑  Wilhelm Cuno 1876-1933 Lebendiges Museum Online
3. ↑  Countries Ga-Gi : Germany rulers.org
4. ↑  Wilhelm Cuno Spartacus Educational
5. ↑  Wilhelm Cuno Zeitklicks
**Ulászló II** ehk **Vladislav II** (1. märts 1456 – 13. märts 1516) oli vastavalt Ungari ja Böömimaa kuningas.

Vladislav oli Poola kuninga (1444/1447–1492) ja Leedu suurvürsti (1440–1492) Kazimierz IV ja Austria Elisabethi poeg ning valiti pärast Böömi kuninga (1458–1471) Jiří Poděbradyst surma Böömimaa troonile. Et Böömimaa trooni taotles ka Ungari võimas kuningas (1458–1490) Mátyás Corvin, siis puhkes Ungari ja Böömimaa vahel sõda ning Mátyás okupeeris enamuse Määrimaast. 

Vladislav pidi leppima sellega, et ka Ungari kuningas kandis sellest ajast Böömi kuninga tiitlit. See-eest kindlustas ta aga selle, et kui Mátyás ilma pärijateta sureb, saab Ungari troonile tema. 1490. aastal surigi Mátyás pärijateta ning Vladislav sai Ulászló II nime all ka Ungari kuningaks. Ta valis oma põhiresidentsiks Buda ning oli sellest ajast alates pigem Ungari kui Böömi kuningas.

Ungari alad 1480. aastal
Ulászló enda troonipärijast poeg Lajos (Ludvik) sündis üpris hilja, alles 1506. aastal. Et Ungarit ähvardas üha enam Osmanite riik ja et Ulászló pärijaid oli vaid üks, siis otsustas ta sõlmida liidu Habsburgidega. Ta leppis Saksa-Rooma keiser Maximilianiga kokku, et Lajose pärijateta surma korral lähevad Ungari ja Böömimaa Habsburgidele, otsesemalt Maximiliani lapselapsele Ferdinandile, kes abiellus Ulászló tütrega. Keisri teine lapselaps Austria Maria abiellus aga Lajosega. Lajos surigi varsti pärijateta ning tema valdused läksid Saksa-Rooma keiser Ferdinandile.

Isiklikku ja järglased
----------------------

Vladislav oli abielus: 1. (1476) Hohenzollernist Brandenburgi Albrecht III Achillese tütre Barbaraga (1464–1515); 2. Napoli kuninga Ferdinando I tütre ja Ungari ja Böömimaa kuninga Mátyás I lese Aragóni Beatricega (1457–1508) ja 3. (1502) Foix-Candale Annega, kellega järglased:

* Anna (1503–1547), Böömi ja Ungari printsess
* Lajos (1506–1526), Ungari ja Böömimaa kuningas Lajos II ehk Ludvik II (1516–1526)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev:**Jiří Poděbradyst** | **Böömimaa kuningas**1471–1516 | Järgnev:**Ludvik II(Lajos II)** |
| Eelnev:**Mátyás I** | **Ungari kuningas**1490–1516 |
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib Grobiņa valla külast; küla kohta Aizpute vallas vaata artiklit Dubeņmuiža* |

---

Dubeņi karjäär
**Dubeņi** on küla (*lielciems*) Lätis Lõuna-Kuramaa piirkonnas, Grobiņa valla halduskeskus. Küla asub merepinnast 22 meetri kõrgusel, piirkonna keskusest Grobiņast 9 ja Riiast 214 kilomeetri kaugusel.

Küla rajati aastal 1960 kui loomakasvatusmajandi *Grobiņa* keskasula. Lisaks vallamajale asuvad külas veel põhikool, kultuurikeskus Dubeņi, oikumeeniline jumalakoda ja postkontor. Nõukogude perioodil asus küla lähistel Grobiņa raudteepeatus. Aastani 2021 kuulus küla Grobiņa piirkonda.

Aastal 2017 oli külas 467 elanikku, aastal 2019 aga 423. Aastal 2020 oli elanikke 425.

Viited
------

1. ↑  Läti Ruumiandmete Agentuur
2. ↑  Latvijas pagasti. Enciklopēdija. Rīga : A/S Preses nams. 2001—2002. ISBN 9984-00-412-0.
3. ↑  Vietvārdu datubāze, vaadatud 9. november 2020

| * v
* r
Grobiņa valla asulad |
| --- |
| 
Ālande **·**  Āres **·**  Cimdenieki **·**  **Dubeņi** **·**  Grobiņa **·**  Gūžas **·**  Iļģi **·**  Jaundubeņi **·**  Keramika **·**  Otrie Dubeņi **·**  Pirmie Dubeņi **·**  Robežnieki **·**  Rolava **·**  Tilti **·**  Trešie Dubeņi **·**  Vītiņi |
|  |
| --- |
|  **Poks** |
| Riik |  | Rumeenia |
|  |
| Pronks | 1976 | Poolraskekaal |
|  |
| 2. ring | 1974 | Poolraskekaal |

Costică Dafinoiu
**Costică Dafinoiu** (6. veebruar 1954 Viziru vald, Brăila maakond – 8. juuni 2022) oli Rumeenia poksija.

Dafinoiu sai poolraskekaalus (kuni 81 kg) 1976. aasta Montréali olümpiamängude poksivõistlustel pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale Sixto Soriale (Kuuba) ja jäädes edasisest medaliheitlusest välja.

Ta osales poolraskekaalus (kuni 81 kg) 1. maailmameistrivõistlustel (Havanna, 1974), kuid kaotas 1. ringis oma kohtumise hilisemale kuldmedalivõitjale ja maailmameistrile Mate Parlovile (Jugoslaavia) ning jäi edasisest medaliheitlusest välja.

Viited
------

1. ↑  21. suveolümpiamängude poksivõistlus. Montréal 1976. Tulemused inglise keeles
2. ↑  1. maailmameistrivõistlused poksis. Havanna 1974. Tulemused inglise keeles

Välislingid
-----------

* Costică Dafinoiu veebisaidil Olympedia Muuda Vikiandmetes
Kimbrite hõimu asukoht Jüüti poolsaarel ja nende naaberhõimud.
**Kimbrid** (ladina keeles *Cimbri*) olid germaani hõim, kes elas Jüüti poolsaare põhjaosas.

Ränne
-----

Kimbrite ja teutoonide teekond
Koos naaberhõimu teutoonidega alustasid nad umbes aastal 120 eKr rändamist oma algselt kodumaalt lõunasse. Aastal 113 eKr jõudsid nad Carinthiani, hilisemasse Rooma provintsi Noricumis. Roomlased saatsid germaanlaste rände takistamiseks sinna konsul Gnaeus Papirius Carbio juhtimise all suure armee, mis sai Noreia lahingus lüüa.

Peale sissetungi Galliasse hävitasid nad konsul Marcus Junius Silanuse armee Arausio lahingus aastal 109 eKr. 

Lõplikult hävitati kimbrite sõjavägi Vercellae lahingus 101 eKr Põhja-Itaalias konsul Quintus Lutatius Catuluse ja konsul Gaius Mariuse vägede poolt. Lahingus langesid kimbrite hõimujuhid Boiorix ja Lugius. Teised kaks hõimujuhti, Caesorix ja Claodicus, vangistati.

Kultuur
-------

Strabon kirjeldas kimbrite hõimu liikmeid metskute ja surma mitte pelgavate sõdalastena. Nende sõjaväge saatsid tema sõnul vankritega ka naised ja lapsed. Lisaks nendele saatsid vägesid ka hallijuukselised valgesse riietatud preestrinnad, kes ennustasid ohverdatud sõjavangide vere põhjal tulevikku.

Plutarchose sõnul olid kimbrid pikka kasvu ja helesiniste silmadega.

Viited
------

1. ↑  Strabon. Geographica. CASAUB. 293.
2. ↑  Plutarchos. Mariuse elulugu (Life of Marius). XI. 3.
**Kinnine linn** on endises Nõukogude Liidus ja praegusel Venemaal asula, kuhu ligipääs on võimalik vaid erilubadega.

Rahvakeeles nimetati Nõukogude ajal kinnisteks linnadeks kõiki linnu, kuhu sõitmine nõudis eriluba või oli muul viisil takistatud. Eriti rangelt olid ja on valvatud nn "suletud haldus-territoriaalsed moodustised" (praegune ametlik nimetus vene keeles *ЗАТО – закрытое административно-территориальное образование*, *ZATO – zakrõtoje administrativno-territorialnoje obrazovanije*), kuhu välismaalasi üldse ei lubatud. 

Kinnistes linnades toodetakse, säilitatakse või utiliseeritakse massihävitusrelvi ja radioaktiivseid aineid või on seal muud sõjalise tähtsusega objektid. Venemaal on nende asulate (*ЗАТО*) nimekiri kirjas spetsiaalses seaduses.

Aastal 2002 elas Venemaal kinnistes linnades ja asulates 1,345 miljonit inimest. Kõige rohkem on kinnisi asulaid Murmanski oblastis.

Kinnise linna territooriumi piir ei pruugi kokku langeda teiste haldusüksuste territooriumi piiridega ning ühe linna haldusala võib ulatuda mitme oblasti või vabariigi alale. Näiteks Sarovi linn on ametlikult Nižni Novgorodi oblastis, kuid tegelikult kuulub linna haldusalasse ka Mordva Vabariigi territooriumi.

Venemaal on kinnise linna omavalitsusel piiratud otsustusõigus. Seaduses ettenähtud juhtudel (maa ost ja erastamine, välisinvesteeringud jms) tuleb otsused kooskõlastada Venemaa föderaalvõimuga.

Venemaal on praeguseni alles 44 kinnist linna või asulat. 10 linna on Rosatomi alluvuses. Need on Železnogorsk ja Zelenogorsk Krasnojarski krais, Zaretšnõi Penza oblastis, Lesnoi ja Novouralsk Sverdlovski oblastis, Ozjorsk, Snežinsk ja Trjohgornõi Tšeljabinski oblastis, Sarov Nižni Novgorodi oblastis ning Seversk Tomski oblastis. Ülejäänud kinnised asulad on seotud sõjaväe või kosmonautikaga (näiteks Tähelinn ja Mirnõi). Peale selle näiteks Norilsk ja Dudinka ei kuulu küll kinniste linnade hulka, kuid välismaalased pääsevad sinna üksnes erilubadega. Samuti on piiratud pääs kogu Novaja Zemlja arhipelaagi, kus aastatel 1955–1990 viidi läbi 135 tuumakatsetust ning mis on radioaktiivselt reostatud.

Kinnised linnad Eesti NSV-s
---------------------------

* Paldiski – seoses linnas asunud NSV Liidu mereväe tuumaallveelaevade õppekeskusega;
* Sillamäe – seoses Ida-Virumaal leiduva diktüoneemaargilliidi kaevandamisega (Sillamäel kaevandati diktüoneemaargilliiti uraani tootmise eesmärgil aastatel 1949–1952) ning hiljem Tšehhoslovakkiast, Saksa DV-st ja Ungarist sisseveetud uraanimaagist tuumajaamadele vajalike kütusevarraste tootmisega. Sillamäel toodetud uraan moodustas üle 25% Nõukogude Liidu tolleaegsest uraanitoodangust; uraanimaagi töötlemine Sillamäel lõpetati 1989. aastal.

Välislingid
-----------

* Venemaa Föderatsiooni seadus kinniste haldus-territoriaalüksuste kohta *(vene keeles)*
* Kaart Venemaa suletud linnade ja asulatega
**Meri** on kaardimäng.

Merd mängitakse kaardipakiga, milles on 36 kaarti (võib ka rohkem). Mängu alguses võetakse kaardipakk ning seejärel aetakse see laua peal suvaliselt laiali, et tekitada n-ö kaootiline "kaardimeri". Iga mängija võtab alustuseks "merest" kuus kaarti. 

Alustaja hakkab küsima teistelt mängijatelt kaarte, näiteks: "Kas kellelgi kuut on?". Küsija ei tohi küsida kaarte, mida tal endal käes ei ole. Kõik mängijad peavad andma küsijale kõik kaardid, mida küsija küsib. Kui mängijal pole vastavaid kaarte, siis ei pea ta midagi tegema. Küsija saab uuesti küsida, kui ta sai kelleltki kaardi.

Kui mitte kellelgi ei ole küsija küsitud kaarti, peab küsija merest ühe uue kaardi võtma ning järg läheb järgmisele mängijale edasi. Kui küsija võtab merest kaardi, mida ta küsis, siis saab ta uuesti küsida. 

Kui küsija saab enda kätte näiteks neli kuut, siis saab ta need kõrvale panna. Seda loetakse üheks punktiks. Küsija saab jälle uuesti küsida. Teiste reeglite järgi läheb peale punkti saamist mänguvoor edasi järgmisele mängijale.

Võitja on see, kes mängu lõpuks saab kõige enam punkte.
**Wilhelm Johann Benedikt Meder** (25. oktoober / 6. november 1802 Märjamaa – 2. märts / 14. märts 1874 Kärla) oli Eesti vaimulik.

Algõpetuse sai ta koduõpetaja käest. Aastatel 1817–1822 õppis ta Tallinna kubermangugümnaasiumis ja 1824–1826 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas.

Töötas koduõpetajana Riisipere mõisas ja aastatel 1827–1828 Einmanni mõisas (Järva-Jaani kihelkonnas). Ordineeriti 18. aprillil 1829 õpetajaks.

Ta oli aastatel 1829–1874 Kärla Maarja-Magdaleena koguduse õpetaja. Lisaks oli ta 1840. aastast pastorileskede kassa juht.

Tunnustus
---------

* 1865 Kullatud rinnarist

Isiklikku
---------

Tema isa Carl Justus Wilhelm Meder ja vanaisa Benedikt Gottlieb Haken olid Märjamaa Maarja koguduse õpetajad, onu Gottlieb Georg Heinrich Meder oli Jämaja Kolmainu koguduse õpetaja, onupoeg Leopold Friedrich Meder oli Kihelkonna Mihkli koguduse õpetaja. Ta oli abielus Ernestine Mederiga (Gottlieb Georg Heinrichi tütre ja Leopold Friedrichi õe, oma onutütrega).

Viited
------

1. ↑  Die evangelischen Prediger Livlands bis 1918. Böhlau Verlag Köln, Wien 1977
**Ainupilulised** ehk **monotreemid** (*Monotremata*) on imetajate selts, kuhu traditsiooniliselt paigutatakse kõik ürgimetajate alamklassi kuuluvad liigid. Erinevalt teistest imetajatest, kes on elussünnitajad, on ainupilulised munejad. Neil on kloaak (sellest tuleneb ka nende nimetus). 

Praegu elab ainupilulisi ainult Austraalias ja Uus-Guineas, kuid fossiilseid ainupilulisi on leitud ka mujalt. 

Pehmekoelistest munadest kooruvad pärast kümnepäevalist munasviibimist vähearenenud pojad, kes sõltuvad täielikult ema hoolitsusest. Ainupilulisi peetakse küll primitiivseteks, sest nad munevad, ometigi on neil kõik teised imetajatele omased tunnused, nagu karvkate, püsisoojasus ning nad imetavad oma loomi piimaga.

Süstemaatika ja fülogenees
--------------------------

Traditsiooniliselt vaadeldakse ainupilulisi ürgimetajate ainsa seltsina. Nüüd on selgunud, et tegu pole monofüleetilise rühmaga. Üks hüpotees paigutab ainupilulised klaadi *Australosphenida*. 

Hiljuti on tehtud ettepanek eristada nokkloomaliste (*Platypoda*) ja sipelgasiililiste (*Tachyglossa*) seltsi. 

Ainupilulised paistavad olevat lahknenud teistest imetajatest umbes 150 miljonit aastat tagasi. Paistab, et sipelgasiilid ja nokissiilid põlvnevad nokkloomataolistest esivanematest. 

Vanim ainupilulise fossiil on Uus-Lõuna-Walesist Lightning Ridge'ist leitud 110 miljoni aasta vanune *Steropodon galmani* lõualuutükk. On leitud ka fossiile perekondadest *Kollikodon*, *Teinolophos* ja *Obdurodon*. Aastal 1991 leiti Argentina lõunaosast 61 miljoni aasta vanune nokklooma sugulane perekonnast *Obdurodon* (või *Monotrematum*). 

Ainupiluliste süsteem on järgmine:

* †sugukond *Kollikodontidae*
	+ †perekond *Kollikodon*
		- †liik *Kollikodon ritchiei*
* sugukond *Ornithorhynchidae* (nokkloomlased)
	+ perekond *Ornithorhynchus* (nokkloom)
		- liik *Ornithorhynchus anatinus* (nokkloom)
	+ †perekond *Obdurodon*
		- †liik *Obdurodon dicksoni*
		- †liik *Obdurodon insignis*
		- †liik *Monotrematum sudamericanum* (algselt paigutati perekonda *Monotrematum*)
* sugukond *Tachyglossidae* (sipelgasiillased)
	+ perekond *Tachyglossus* (sipelgasiil)
		- liik *Tachyglossus aculeatus* (sipelgasiil)
	+ perekond *Zaglossus* (nokissiil)
		- liik *Zaglossus bruijni* (nokissiil)
		- liik *Zaglossus attenboroughi*
		- liik *Zaglossus bartoni*
		- †liik *Zaglossus hacketti*
		- †liik *Zaglossus robustus*
	+ †perekond *Megalibgwilia*
		- †liik *Megalibgwiilia ramsayi*
		- †liik *Megalibgwiilia robusta*
* †sugukond *Steropodontidae* (see võib olla osa nokkloomaliste sugukonnast)
	+ †perekond *Steropodon*
		- †liik *Steropodon galmani*.
	+ †perekond *Teinolophos*
		- †liik *Teinolophos trusleri*

Tänapäevased ainupiluliste liigid on:

* nokkloom
* sipelgasiil
* nokissiil
* *Zaglossus attenboroughi*
* *Zaglossus bartoni*
**Kinnine nimekiri** (ka suletud nimekiri) on valimiste reegel, mille puhul määrab kandidaatide järjekorra partei nimekirjas kindlaks partei ning pärast valimisi jagatakse valimisnimekirja poolt saadud mandaadid vastavalt sellele nimekirja järjestusele.

Kui nimekiri (erakond või valimisliit) on ületanud valimiskünnise, vajadusel on välja jagatud isikumandaadid, siis ülejäänud saadud kohad jagatakse vastavalt nimekirjale, alustades jagamist valiminimekirja algusest. Nii saavad eelise eespool olevad kandidaadid ja nimekirjas tagapool olevate kandidaatide võimalus saada valituks on väike. Ainuke võimalus kindlale isikule häält anda on sellisel juhul hääletada üksikkandidaadi poolt või kui nimekirja kandidaadil õnnestub kindlalt kokku saada isikumandaadi jagu hääli.[*viide?*]

Eestis kasutatakse kinniseid nimekirjasid Riigikogu valimistel kompensatsioonimandaatide jagamisel. Mandaadid jagatakse üleriigilise nimekirja põhjal. Eestis on mitmeid kordi teemaks võetud Riigikogu valimistel nimekirjade avamine, aga seni on need avatuks muutmise katsed jäänud tulutuks.

Kohalikel valimistel kasutatakse avatud nimekirjade põhimõtet, välja arvatud Tallinna linna kompensatsioonimandaatide jagamisel, kus mandaadi saab kandidaat, kes on ülelinnalises nimekirjas eespool.

Sellist valimissüsteemi kasutatakse veel ka näiteks Hispaanias, samuti Saksamaal ja Uus-Meremaal võrdelise valimissüsteemi alusel valitud saadikute puhul.[*viide?*]

Viited
------

1. ↑   valimised.ee, Valimistulemuste kindlakstegemine Riigikogu valimistel (vaadatud 2.10.2017)
2. ↑   Andres Ammas: Avatud nimekirjade poolt (vaadatud 2.10.2017)
3. ↑   valimised.ee, Valimistulemuste kindlakstegemine kohaliku omavalitsuse volikogu valimistel (vaadatud 2.10.2017)
**Friedrich Gustav Heinrich Wilhelm Masing** (24. august 1824 Vastseliina – 20. september 1897 Räpina) oli baltisaksa päritolu Eesti vaimulik.

Algõpetuse sai koduõpetaja käest. Lõpetas Tartus gümnaasiumi. Tartu Ülikoolis õppis aastal 1844 majandust, aastatel 1845–1849 usuteadust. Oli prooviaastal oma isa Carl Gottfried Gustav Masingu juures Vastseliina Katariina koguduses. Ordineeriti 16. augustil 1850 õpetajaks.

Oli aastatel 1850–1897 Räpina ja Mehikoorma koguduse õpetaja. Oli aastatel 1865–1878 Võru praostkonna vaimulik koolirevident, aastast 1874 Liivimaal eestikeelsete kooliõpetajate eksamikomisjoni esimees. Aastal 1892 oli kolmeks kuuks pastoriametist kõrvaldatud (suspendeeritud), kuna viis läbi kiriklikke talitusi rekonvertiitidele (õigeusus pettunutele).

Isiklikku
---------

Tema isa Carl Gottfried Gustav Masing ja vend Gustav Alexander Hermann Masing olid Vastseliina Katariina koguduse õpetajad. Tema vanaisa oli Kanepi Jaani koguduse õpetaja Johann Philipp von Roth.

Viited
------

1. ↑  Die evangelischen Prediger Livlands bis 1918. Böhlau Verlag Köln, Wien 1977
**Destelbergen** on hollandikeelne vald Belgias Flandria piirkonnas Ida-Flandria provintsis.

Asulad
------

1977. aasta 1. jaanuaril Heusdeniga liidetud Destelbergen jaguneb kaheks osavallaks:

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Rooma numbritega on tähistatud osavallad. Kollakad alad on linnastunud piirkonnad | 

| Nr | Asula | Pindala |
| --- | --- | --- |
| I | Destelbergen | 12,50 |
| II | Heusden | 14,06 |

 |

* DestelbergenDestelbergen
* HeusdenHeusden
* Schelde (paremal)Schelde (paremal)
* HeusdenHeusden

Viited
------

1. ↑  Wettelijke Bevolking per gemeente op 1 januari 2018, vaadatud 9.03.2019.

Välislingid
-----------

 Destelbergen – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Koduleht (hollandi keeles)

Ida-Flandria provintsi vallad

Aalst | Aalter | Assenede | Berlare | Beveren | Brakel | Buggenhout | De Pinte | Deinze | Denderleeuw | Dendermonde | Destelbergen | Eeklo | Erpe-Mere | Evergem | Gavere | Gent | Geraardsbergen | Haaltert | Hamme | Herzele | Horebeke | Kaprijke | Kluisbergen | Knesselare | Kruibeke | Kruishoutem | Laarne | Lebbeke | Lede | Lierde | Lochristi | Lokeren | Lovendegem | Maarkedal | Maldegem | Melle | Merelbeke | Moerbeke | Nazareth | Nevele | Ninove | Oosterzele | Oudenaarde | Ronse | Sint-Gillis-Waas | Sint-Laureins | Sint-Lievens-Houtem | Sint-Martens-Latem | Sint-Niklaas | Stekene | Temse | Waarschoot | Waasmunster | Wachtebeke | Wetteren | Wichelen | Wortegem-Petegem | Zele | Zelzate | Zingem | Zomergem | Zottegem | Zulte | Zwalm
Vaade kai ääres seisvale "Meridianasele" vööri poolt.  
Foto: Robert Treufeldt, 19. juuni 2020
**Meridianas** (algselt vene keeles *Меридиан*, ametliku latinisatsiooni järgi *Meridian*, tõlkes 'meridiaan'; hiljem leedu keeles ametlikult *Meridianas*) on pärast Teist maailmasõda Soomes sõjakahjutasukuunarina ehitatud 3-mastiline puust purjelaev. On säilinud tänaseni, kuid on põhjalikult rekonstrueeritud (originaalainest on säilinud vähe) ja seisab praegu Klaipėdas ujuvrestoranina Dangė jõel kai ääres.

Ajalugu
-------

Meridian ehitati 1948. aastal Soomes Turus (Pansios) Laivateollisuus-laevatehases sõjakahjude korvamiseks NSV Liidule. Kokku ehitati Soomes sõjakahjudeks 91 puukuunarit, Meridian oli selle tehase 5. laev (kogu sarja nr 26).

Laevale pandi kiil 22. veebruaril 1947, ta lasti vette 10. juunil 1948, sai valmis 30. augustil 1948 ja anti NSV Liidule üle 1. oktoobril 1948.

Ta anti 3. mail 1949 üle Klaipėda merekoolile õppelaevana, temaga sõtsid Riia, Klaipėda ja Kaliningradi merekoolide kursandid.

Pärast laevaõnnetust 1968. aastal arvati ta õppelaevanimekirjast välja. 1970. aastal anti ta üle Klaipėda restoranide trustile ning seal avati 1971. aastal ujuvrestoran ametliku leedukeelse nimega "Meridianas".

1994. aastal trust erastati, restoran tegutses edasi, laeva eest ei hoolitsetud piisavalt ja ta jäi lagunema. 2001. aastal loodi Meridianasega tegelemiseks sihtasutus, kelle laev müüdi sümboolse ühe liti eest.

Laev oli väga halvas seisukorras ja sihtasutuse eestvedamisel alustati novembris 2012 Klaipėda ühes laevatehases laeva põhjalikku uuendamist. Kasutamiskõlblikku originaalainest oli järgi väga vähe, mõned säilitatud detailid on tänapäeval väljas laeva seisukoha juures kaldapealsel eksponaatidena.

Laeva uuendustööd lõppesid juulis 2014 ning 18. detsembril 2014 avati Dangė jõe äärde tagasitoodud laeval uuesti restoran. Aastakümnetega on 
Klaipėda vanalinna lähedal jõe ääres seisvast laevast saanud Klaipėda üks maamärke ja sümboleid.

Pildid
------

Foto: Robert Treufeldt, 19. juuni 2020

* Vaade ahtrileVaade ahtrile
* Osa algset tekiplangutustOsa algset tekiplangutust
* Osa algset mastiOsa algset masti
* Restoran ülemisel tekilRestoran ülemisel tekil
* Panoraam Dangė jõele laeva paremast pardastPanoraam Dangė jõele laeva paremast pardast

Viited
------

1. ↑  Restoran "Meridianase" koduleht. Inglise keeles

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Meridianas** |

* Restoran "Meridianase" koduleht. Leedu, inglise ja vene keeles
**Dessel** on hollandikeelne vald ja asula Belgias Flandria piirkonnas Antwerpeni provintsis.

Alates 1996. aastast peetakse Desselis iga-aastast muusikafestivali Graspop Metal Meeting.

* Püha perekonna kirikPüha perekonna kirik
* KanalKanal
* KanalKanal
* GraspopGraspop
* In Flames, 2008In Flames, 2008
* RaekodaRaekoda

Viited
------

1. ↑  Bevolking per gemeente op 1 januari 2020

Välislingid
-----------

 Dessel – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Koduleht (hollandi keeles)

Antwerpeni provintsi vallad

Aartselaar **·** Antwerpen **·** Arendonk **·** Baarle-Hertog **·** Balen **·** Beerse **·** Berlaar **·** Boechout **·** Bonheiden **·** Boom **·** Bornem **·** Borsbeek **·** Brasschaat **·** Brecht **·** Dessel **·** Duffel **·** Edegem **·** Essen **·** Geel **·** Grobbendonk **·** Heist-op-den-Berg **·** Hemiksem **·** Herentals **·** Herenthout **·** Herselt **·** Hoogstraten **·** Hove **·** Hulshout **·** Kalmthout **·** Kapellen **·** Kasterlee **·** Kontich **·** Laakdal **·** Lier **·** Lille **·** Lint **·** Malle **·** Mechelen **·** Meerhout **·** Merksplas **·** Mol **·** Mortsel **·** Niel **·** Nijlen **·** Olen **·** Oud-Turnhout **·** Putte **·** Puurs-Sint-Amands **·** Ranst **·** Ravels **·** Retie **·** Rijkevorsel **·** Rumst **·** Schelle **·** Schilde **·** Schoten **·** Sint-Amands **·** Sint-Katelijne-Waver **·** Stabroek **·** Turnhout **·** Vorselaar **·** Vosselaar **·** Westerlo **·** Wijnegem **·** Willebroek **·** Wommelgem **·** Wuustwezel **·** Zandhoven **·** Zoersel **·** Zwijndrecht
Kose Lasteaed
**Kose Lasteaed** on lasteaed Kose alevikus Harju maakonnas.

Ajalugu
-------

Lasteaed avati Kosel Ravila maantee 10 asuvas majas 1954. aastal. Lapsi oli lasteaias alguses 15. Peatselt koliti Kehra maantee 5 paiknevasse ühekorruselisse majja. Tollel ajal töötas lasteaias kaks rühma. 

Varem oli Kosel mitmel aastal 1930ndatel ja 1940ndatel kahe-kolme kuu jooksul avatud suvelasteaed, mis töötas Kose Seltsimajas. Suvelasteaeda leiti kasvatajad kas spetsiaalsete koolituste läbinute hulgast või Tallinna Kodumajandusinstituudist.

1961. aastal remonditi pool praeguse muusikakooli majast (Pikk tänav 8) ja 22. septembril avati lasteaed endise kahe asemel 4 rühmaga, mis oli mõeldud sajale lapsele (sõimerühmad jäid endisesse majja). Lasteaiatöötajaid oli kahe maja peale kokku 27. 

Tänapäeval kasutatavasse majja (Pikk tänav 30), mis on ehitatud spetsiaalselt lasteaiaks, kolis tollane Kose Lastepäevakodu 1978. aastal. 

2008. aasta sügisel oli Kose Lasteaias 6 rühma, kus käis kokku 126 last vanuses 2–7. Töötajaid oli Kose Lasteaias 31 (15 õpetajat, 3 administratsioonitöötajat ja 13 täiendavat personaliliiget).

2013 avati Kose Kultuurikeskuse ruumides (Hariduse 2) kaks lisarühma.

Viited
------

1. ↑  2008. aasta sügise seisuga; Allikas: Kose Lasteaia koduleht

Välislingid
-----------

* Koduleht
**Gwangju** [gwang'džu] (ka *Kwangju*; hangõlis 광주, hani kirjas 光州) on keskalluvusega linn Lõuna-Koreas.

2005. aastani oli Gwangju Lõuna-Jeolla provintsi halduskeskus.

Linna pindala on 501 ruutkilomeetrit ja elanike arv 1,3 miljonit.

Linnas asub Chonnami Riiklik Ülikool.

Aastal 2015 toimus seal suveuniversiaad. Samuti peeti seal 2019. aasta ujumise maailmameistrivõistlused.

Sõpruslinnad
------------

* Taiwan Tainan, Hiina Vabariik (1968)
* Ameerika Ühendriigid San Antonio, USA (1981)
* Hiina Guangzhou, Hiina (1996)
* Indoneesia Medan, Indoneesia (1997)
* Jaapan Sendai, Jaapan (2002)
* Brasiilia Maceió, Brasiilia (2009)

Viited
------

1. ↑

Lõuna-Korea lipp
Lõuna-Korea 1. järgu haldusüksused

Busan **·** 
Daegu **·** 
Daejeon **·** 
Gangwoni provints **·** 
Gwangju **·** 
Gyeonggi provints **·** 
Incheon **·** 
Jeju provints **·** 
Lõuna-Chungcheongi provints **·** 
Lõuna-Gyeongsangi provints **·** 
Lõuna-Jeolla provints **·** 
Põhja-Chungcheongi provints **·** 
Põhja-Gyeongsangi provints **·** 
Põhja-Jeolla provints **·** 
Sejong **·** 
Soul **·** 
Ulsan
**Bahtijor Rasulov** (sündinud 20. jaanuaril 1950) on Eesti molekulaarbioloog.

Elulugu
-------

Bahtijor Rasulov on rahvuselt tadžikk. 

Lõpetas 1972. aastal Dušanbe Pedagoogilise Instituudi; bioloogiakandidaat (1983, Dušanbe Taimefüsioloogia ja Geneetika Instituut), väitekiri "Кинетика фотосинтеза и фотодыхания в онтогенезе у хлоптчатника", bioloogiadoktor (1994 Tadžikistani Teaduste Akadeemia), väitekiri "Регуляция фотосинтетичского газообмена в интактных листях хлоптчатика". 

Oli aastatel 1972–1974 füüsikaõpetaja Dušanbes, 1974–1976 Tadžiki NSV Teaduste Akadeemia Füüsika ja Tehnika Instituudi vanemtehnik, 1976–1983 teadur, 1983–1987 vanemteadur, 1987–1992 Tadžikistani Teaduste Akadeemia Taimefüsioloogia ja Geneetika Instituudi projektijuht, 1992–1996 puuvilla geneetika ja füsioloogia labori juhataja. 

1996–1999 oli ta Tartu Ülikooli molekulaar- ja rakubioloogia instituudi vanemteadur, aastast 2006 teadur.

Tunnustus
---------

* Tadžiki Vabariigi teaduspreemia (1982).

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkond: taimede fotosünteesi piiravad ja reguleerivad tegurid, fotosünteesi uurimise aparatuuri konstrueerimine ja ehitamine.

Teoseid
-------

* A computer-operated routine of gas exchange and optical measurements to diagnose photosynthetic apparatus in leaves (kaasautor). // Plant Cell Env. 25 (2002) 7
* Decyphering the 820 nm signal: redox state of donor side and quantum yield of photosystem I in leaves (kaasautor). // Photosynth. Res. 78 (2003) 1
* Reductive titration of photosystem I and differential extinction coefficient of P700+ at 810-950 nm in leaves (kaasautor). // Biochim. Biophys. Acta 1658 (2004)
* Development of leaf photosynthetic parameters in Betula pendula Roth leaves: correlations with photosystem I density (kaasautor). // Plant Biology 6 (2004)
* Adjustment of leaf photosynthesis to shade in a natural canopy: reallocation of nitrogen (kaasautor). // Plant Cell Env. 28 (2005) 3
* Adjustment of leaf photosynthesis to shade in natural canopy: rate parameters (kaasautor). // Plant Cell Env. 28 (2005) 3.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Kirjandus
---------

* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
Apple Pay logo
**Apple Pay** on mobiilimakse ja digitaalse rahakoti teenus, mille on välja töötanud Apple Inc. 

Apple Pay võimaldab kasutajatel teha makseid nii iOS-i rakendustes kui ka veebis. Teenus on saadaval järgmiste Apple’i toodetega: iPhone, Apple Watch, iPad ja Mac. See digitaliseerib ja võib asendada krediit- või deebetkaardi ja tehinguid kontaktivabale kaardimakseterminalile. Apple Pay ei nõua Apple Pay spetsiifilisi kontaktita makseterminale; see töötab kõigi makseterminalidega, mis aktsepteerivad viipemakseid. See on väga sarnane paljudes riikides juba kasutatavate kontaktivabade maksetega, millele lisandub kaheastmeline autentimine Touch ID-iga, Face ID-iga, PIN-iga või parooliga (salasõnaga).

See on saadaval paljudes riikides, sh Ameerika Ühendriikides, Suurbritannias, Kanadas, Austraalias, Brasiilias, Araabia Ühendemiraatides, Saudi Araabias, Venemaal, Hiinas, Uus-Meremaal, Singapuris, Jaapanis, Taiwanis, Hongkongis, Saksamaal. Apple Pay toetab enamikku peamisi krediitkaartide või deebetkaartide skeeme, sealhulgas American Expressi, Visat, Mastercardi ja UnionPayd. Osalevad pangad on piirkonniti erinevad.

Alates 26. juunist 2019 on Apple Pay ametlikult Eestis toetatud, seda läbi veebipankade Monese, Revolut ja N26. Alates 4. detsembrist 2019 toetab Apple Payd Eestis Swedbank.
Guzel Jahhina (aastal 2015)
**Guzel Jahhina** (vene keeles **Гузель Шамилевна Яхина**, tatari keeles **Гүзәл Яхина**; sündinud 1. juunil 1977 Kaasanis) on vene keeles kirjutav tatari kirjanik.

Ta sündis aastal 1977 Kaasanis, Tema ema on arst ja isa insener, tema kodune keel oli tatari keel, vene keelt hakkas ta kõnelema lasteaias. Ta lõpetas Kaasani Riikliku Pedagoogilise Instituudi võõrkeelte teaduskonna. Aastast 1999 elab ta Moskvas, kus on töötanud suhtekorralduse, reklaami ja turunduse valdkonnas. Lisaks lõpetas ta aastal 2015 Moskva kinokooli stsenaristide teaduskonna. Tema teoseid on avaldatud ajakirjades Neva ja Oktjabr. Ajakirjas Sibirskije ogni ilmusid peatükid tema debüütromaanist "Zuleihha avab silmad".

Aastal 2017 ilmus romaan "Zuleihha avab silmad" ka eesti keeles, tõlkija (vene keelest) Jüri Ojamaa; raamat ilmus sarjas "Punane raamat" (väljaandjaks kirjastus Tänapäev).


|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Guzel Jahhina** |