recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Otto Friedrich Brakel** (1615–1702) oli Rootsi sõjaväelane ja aadlik, kes osales Põhjasõjas ja saavutas oobersti auastme.

Elulugu
-------

Otto Friedrich Brakel sündis 1615. aastal, tema isa oli Lokuta mõisnik Klaus Brakel ja ema Anna von Buddenbrock.

1672. aastal palus Brakel Eestimaa kindralkuberneri, et ta teda trahvist vabastaks. 1676. aastal kandis leitnant Otto Friedrich Brackel isalt päritud Lokuta mõisa koos küladega üle kapten Gotthard Wilhelm von Essenile (sünd. 1644).

Põhjasõja algul, 1700. aasta 15. oktoobril sai temast ooberstina Liivimaa aadlilipkonna ülem. Ta osales aadlilipkonnaga Hummuli lahingus 1702. aastal, kus ta ka hukkus.

Isiklik elu
-----------

Otto Friedrich Brakel abiellus 1642. aastal Magdalena Dorothea Brakeliga.

Sellest abielus sündis Dorothea Louisa Brakel.

Viited
------

1. 1 2 3 4  "Otto von Brackel". Otto Friedrich von Brackel, Around 1615 – 1702. Vaadatud 23.02.2023.
2. 1 2  Lokuta mõis (Türi khk), Kinnistute register Eesti Rahvusarhiivis
3. ↑  "77 Ooberstleitnant Otto Brakel palvega vabastada ta trahvist". Vaadatud 24.02.2023. Eestimaa rootsiaegne kindralkuberner. Sissetulnud kirjad halduse ja jurisdiktsiooni alal. Rahvusarhiiv (AIS)
4. ↑  Adam Lewenhaupt, "Karl XII:s officerare. Biografiska anteckningar, 76". Vaadatud 23.02.2023. Stockholm. P. A. Norstedt & Söners förlag, STOCKOLM 1920
See artikkel See artikkel räägib leedu kartuliroast.  Õhusõiduki kohta vaata artiklit tsepeliin.  

---

Tsepeliinid hapukoorekastme ja peekonitükkidega
**Tsepeliinid** (leedu keeles ***cepeliniai*** või ***didžkukuliai***, Žemaitijas *cepelinā*) on Leedust pärinevad lihatäidisega (ka seene- vm täidisega) kartuliklimbid, mida serveeritakse harilikult mitmekaupa hapukoore ja peekonitükikestega. Seda peetakse leedu rahvustoiduks ning see on harilikult pearoog.

Tsepeliinide nimi tuleneb nende sarnasusest tsepeliini õhulaevadele. Need on sõltuvalt piirkonnast tavaliselt 10–20 cm pikkused, läänepoolsetes maakondedes on tsepeliinid üldiselt suuremad kui idapoolsetes. 

Sarnaseid roogasid leiab mitmete teiste rahvaste ja piirkondade köökidest: Poola kirdeosas Suwałki piirkonnas, Podlaasias, Warmias ja Masuurias on nende nimi *kartacz*, mujal Poolas süüakse *pyzy*‘t, Rootsis *kroppkaka*‘t, Akaadias *poutine râpée*‘d, Norras *raspeball*‘i, Saksamaal *knödel*‘it, Itaalias *canderli*‘t.

Vaata ka
--------

* Ba-wan

Viited
------

1. ↑  Jacob, J.; Ashkenazi, M. (2014). *The World Cookbook: The Greatest Recipes from Around the Globe, 2nd Edition [4 Volumes]: The Greatest Recipes from Around the Globe*. ABC-CLIO. Lk-d 793–794. ISBN 978-1-61069-469-8. Vaadatud 5. novembril 2016.
2. ↑
3. ↑  Albala, K. (2011). *Food Cultures of the World Encyclopedia*. Food Cultures of the World Encyclopedia. Greenwood. Lk 3-PA226. ISBN 978-0-313-37626-9. Vaadatud 5. novembril 2016.
4. ↑  McLachlan, G. (2008). *Lithuania*. Bradt Guides. Bradt Travel Guides. Lk 61. ISBN 978-1-84162-228-6. Vaadatud 5. novembril 2016.

Välislingid
-----------

* Leedu kartuliroad
**Dreyfusi afäär** oli poliitiline skandaal Prantsusmaal aastatel 1894–1906. Selle keskmes oli Alfred Dreyfus, Prantsuse armee noor juudi soost kapten, keda 1894. aastal süüdistati spionaažis. 

Väidetavalt oli Dreyfus edastanud Prantsusmaa sõjasaladusi Saksamaa saatkonnale Pariisis. Dreyfus mõisteti eluks ajaks vangi ja saadeti Kuradisaarele Prantsuse Guajaanas, kus ta viibis kokku viis aastat. Paar aastat pärast süüdimõistmist tulid välja tõendid, et infot oli edastanud hoopis major Ferdinand Walsin Esterhazy, kes aga mõisteti sõjaväekohtu poolt õigeks, ning Dreyfus jäi vangi. Tema kaitseks võtsid sõna avaliku elu tegelased, eriti tuntud on Émile Zola avalik kiri "J'accuse" ("Ma süüdistan") Prantsusmaa presidendile Félix Faure'ile, milles Zola süüdistab Prantsuse valitsust antisemitismis. Pärast mitmeid kohtuistungeid, kus Dreyfusi süüdistamiseks kasutati ka võltsitud dokumente, mõisteti Dreyfus lõpuks 1906. aastal õigeks ja võeti majori auastmes armeesse tagasi. Dreyfus võttis osa Esimesest maailmasõjast ja läks erru kolonelleitnandina.
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib 1939. aastal moodustatud vallast; varasema valla kohta vaata artiklit Asuküla vald (Ridala kihelkond).* |

---

1939. aasta vallareformiga muudetud valdade piirid Läänemaal
**Asuküla vald** oli vald Läänemaal aastail 1939–1950.

Vald moodustati senise Asuküla valla maa-alast, välja arvatud Varni küla ja Tauksi saare maa-alad; senise Võnnu valla Herjava, Rohense, Kadaka, Laheva, Üsse, Tammiku, Aamsi, Rumma, Võnnu ja Kabrametsa küla ning Võnnu ja Erja asunduse piirkonnast; senise Oru valla talude heinamaatükkide maa-aladest, mis Oru valla lahusosadena asuvad senise Võnnu valla piires; senise Sinalepa valla Jõevälja nr. 28 talu lahusasuva heinamaatüki maa-alast senise Võnnu valla piires.

1939. aastal kuulusid Asuküla valla koosseisu Väike-Ahli, Suur-Ahli, Metsa, Kivi, Konu, Tanksa, Mägari, Koheri, Vilkla, Lõbe, Sepa, Mäe, Suure-Pusku, Väike-Pusku, Rohu, Nõmme, Eigla, Mõisa, Kiltsi, Valgevälja, Espre, Uuemõisa, Herjama, Kadaka, Laheva, Aamsi, Rohense, Kabrametsa, Üsse, Võnnu, Rummu, Tammiku külad, Võnnu asundus ja Erja asundus.

Esimene vallavanem oli Aleksander Raba. Vald kuulus Riigivolikogu 26. valimisringkonda, kust valiti Artur Kasterpalu.

1945 septembris moodustati Asuküla vallas Ahli külanõukogu keskusega Väike-Ahli külas ja Võnnu külanõukogu keskusega Võnnu külas. 1950. aastal Asuküla vald likvideeriti ja selle alad arvati Haapsalu rajooni koosseisu.

Viited
------

1. ↑  Väljavõte Vabariigi Presidendi otsusest nr. 88 – 7. oktoobrist 1938 (RT 1938, 87, 776)
2. ↑  588. Harju Maavanema otsus Harju maakonna vallavolikogude valimisringkondade arvu ja nende piiride kohta. Riigi Teataja, nr. 75, 9 september 1939
3. ↑  Eesti NSV Teataja, 1945, 32, 501
4. ↑  Eesti NSV Teataja, 1950, 11, 114
Amandus Adamsoni monument esimestele Kubani kasakatele (1911)
**Taman** (vene keeles *Тамань*) on staniitsa Venemaa Krasnodari krais Temrjuki rajoonis Tamani poolsaarel. See on Tamani maa-asula halduskeskus. Selle elanike arv oli 9417 inimest (2020. aasta rahvaloendus), 10 027 (2010. aasta rahvaloendus) ja 9297 (2002. aasta rahvaloendus).

Ajalugu
-------

Taman asub iidsete linnade Hermonassa ja Tmutarakani kohas. 15. sajandi lõpust kuni 1783. aastani oli siin Türgi kindlus. Enne annekteerimist Venemaa poolt oli see Kaffa ejaletile alluv sandžakk.

Tänapäevase staniitsa asutasid Zaporižžja kasakad Anton Golovatõ juhtimisel 25. augustil 1792 Musta mere kasakaväe esimeseks garnisoniks. Kuni 1849. aastani peeti Tamani ametlikult linnaks, kuigi sellel ei olnud omavalitsust ja seda hallati lähedalasuvast Ahtanizovskaja staniitsast. 1849. aastal korraldati Taman ümber staniitsaks ja asutati kohalik omavalitsus.

Taman oli septembrist 1942 oktoobrini 1943 Saksa okupatsiooni all.

Tamani sadam
------------

2008. aasta augustis kirjutas toonane peaminister Vladimir Putin alla valitsuse korraldusele, millega lubati arendada suur rahvusvaheline kaubasadam Tamanist lõunas.

2013. aasta augustis ütles transpordiminister Maksim Sokolov, et Tamani sadam avatakse 2019. aastal kuivlasti, nagu teravilja ja kivisöe, käitlemiseks. Ta lisas ka, et föderaalsed kulutused ulatuvad 2,3 miljardini, samas kui erainvestoritelt oodatakse ülejäänud 152 miljardi rubla panustamist. 

2012. aasta seisuga plaaniti esimene tonn lasti sadamast teele saata 2016. aasta septembris

Vaatamisväärsused
-----------------

Tamani peamised vaatamisväärsused on:

* Hermonassa ja Tmutarakani varemed
* 15. sajandist pärinev Türgi kondensaadipump
* Arheoloogiamuuseum
* Mihhail Lermontovi muuseum. Tema romaani *"Meie aja kangelane"* neljas osa toimub Tamanis.
* Veinivalmistamise muuseum.
* Muuseum, mis on pühendatud Kubani kasakariigi ajaloole.
* Õigeusu kirik, mille ehitasid esimesed kasakad 1793. aastal. See on vanim vene õigeusu kirik Kubani piirkonnas.
* Amandus Adamsoni monument piirkonna esimestele kasakatele (1911).

Viited
------

1. ↑  Гречко, А.А. *Битва за Кавказ*.
2. ↑  government plans 7billion port on black sea coast *The Moscow Times*
3. ↑  В Тамани появится самый большой в России сухогрузный порт (*tr. "The largest dry cargo port in Russia will appear in Taman "*) — Югополис, 10 February 2012.
Autorikšad Chennais Indias
**Autorikša** (vastavalt piirkonnale ka **auto**, **beebitakso**, **mototakso**, **tuvi**, ***jonnybee***, ***bajaj***, ***chand gari***, ***lapa***, ***tuk-tuk***, ***tum-tum***, ***Keke-napep***, ***Maruwa***, ***Adaidaita Sahu***, ***3wheel***, ***pragya***, ***bao-bao***, ***easy bike***, **CNG** ja ***tukxi***) on ühele või paarile sõitjale määratud kerge kahe- või kolmerattaline mootoriga kaarik, tõmmatava rikša ja rattarikša mootoriga versioon.

Autorikšad on levinud mitmes maailma piirkonnas nii taksode kui erasõidukitena. Eriti tavalised on need troopikas ja lähistroopikas, kuna on tavaliselt osaliselt lahtised. Lisaks on need populaarsed arengumaades, kuna on võrdlemisi odavad. Autorikšast on hulganisti erinevaid mudeleid. Kõige klassikalisem on plekist kere või lahtise raamiga kolme rattaga disain, millel on riidest katus ja allakeritavad kardinad, ees koht ja leistang juhile ning taga ruumi reisjatele või kaubale. Teine variant on mootorratas, millele on raam peale ehitatud.

Aastal 2019 oli maailma suurim autorikšade tootja India Bajaj Auto, aastaga müüdi 780 000 masinat.

Vaata ka
--------

* Elektririkša
* Jeepney
* Rikša (täpsustus)

Viited
------

1. ↑  "Bajaj Auto in top gear". *Fortune India*. November 2019.

Välislingid
-----------

* The India 1000 – Wiredi artikkel autorikšade võidusõidust
**Phoenix Ghost** on USAs 2022. aastal Vene-Ukraina sõja jaoks spetsiaalselt loodud ja toodetud tapjadroonid.

Ajalugu
-------

"Phoenix Ghost" droonid tootis USA õhujõudude tellimuse järgi Aevex Aerospace. Droonide loomisel on peetud nõu Ukraina kaitsejõududega, kes Donbassis sõdisid, mis võiks uue tapjadrooni juures oluline olla. Antud droon on oma tööpõhimõttelt üsna sarnane Switchblade´i droonidega. Nii nagu Switchblade´i mudelid 300 ja 600, on ka see nii-öelda *kamikaze* tüüpi droon ehk hävib koos pardal oleva laskemoonaga sihtmärgini jõudes, kuid uut drooni on mitmes osas täiustatud. Antud õhurelval on ilmselt väga heal tasemel luurevõimekus ja taktikalised omadused sihtmärgi avastamiseks. Sarnaselt Switchblade mudelitele on nad võimelised ründama ja hävitama keskmise soomusega sõidukeid, kuid Aevexi juhatuse liikme kindral David Deptula teatel suudavad nad lennata iseseisvalt rohkem kui 6 tundi, võrreldes Switchblade'i 40 minutiga. Nad suudavad tõusta õhku vertikaalselt ja tänu infrapunavaaturile saab neid kasutada ka öösel. 

Muud Phoenix Ghostsi omadused ja tehnilised andmed on salastatud.

Viited
------

1. 1 2  "USA saadab lahingusse spetsiaalselt Ukraina jaoks toodetud tapjadroonid «Phoenix Ghost»". *Postimees*. 22. aprill 2022.
2. ↑  "Mystery drone: How the Air Force fast-tracked a new weapon for Ukraine". *Politico*. 21. aprill 2022.
**Osvald Nilson** (16. juuli 1930 Petroskoi, Karjala – 21. juuni 1996 Tallinn) oli eesti pedagoogikateadlane ja geograaf.

Elulugu
-------

Osvald Nilson oli töölise poeg.

Ta lõpetas 1949. aastal Viljandi 2. Keskkooli, 1951 Tallinna Õpetajate Instituudi ja 1954 geograafia erialal Leningradi Pedagoogilise Instituudi. 1957 lõpetas ta samas aspirantuuri ja kaitses geograafiakandidaadi kraadi. 

Ta oli 1957–1959 Haridusministeeriumi pedagoogiliste õppeasutuste vaneminspektor, ühtlasi aastast 1958 kohakaaslusega Tallinna Pedagoogilise Instituudi õppejõud, 1959–1965 Pedagoogika Teadusliku Uurimise Instituudi teadussekretär ja -direktor, 1965–1991 direktor, 1991–1996 Tallinna Pedagoogikaülikooli geoökoloogia õppetooli dotsent.

Teadustöö
---------

Osvald Nilson uuris loodusgeograafiat, geograafiliste avastuste ajalugu, geograafia õpetamise metoodikat ja didaktikat (eriti töövihikute rakendamist õppeprotsessis).

Teoseid
-------

Ta oli paljude õpikute, töövihikute ja metoodiliste juhendite autor. Ta koostas reisijuhte (Kesk-Aasia, Krimmi ja Novgorodimaa kohta), lugemiku maadeavastustest ja erialaseid kogumikke, samuti oli ta ENE ja EE kaasautor. Ta avaldas 260 teadustrükist, sh 6 monograafiat, üle 20 õpiku ja rohkesti aimeartikleid.

* Новая Гвинея: Физико-географический очерк. // Уч. зап. Лгр. гос. пед. ин-та 35 (1957)
* Eesti NSV geograafia VII–VIII klassile. Tallinn 1974
* Maa avastamine. Valgus: Tallinn 1975
* Теория и практика самостоятельной работы учащихся. Тлн 1976
* Loodusõpetus. Käsiraamat õpetajale (kaasautor). Tallinn 1982
* Eesti NSV loodusgeograafia VIII klassile. Met juhend õpetajale. Tallinn 1989
* Maateadus VI klassile (kaasautor H. Tiits). Tallinn 1992
* Maateadus VII klassile. I, II (kaasautor H. Tiits). Tallinn 1993
* Loodusõpetuse õpetamisest 1. klassis. Õpetajaraamat (kaaskoost). Tallinn 1982

Tunnustus
---------

* 1976 Orden "Austuse märk
* 1977 Eesti NSV teeneline õpetaja

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Kirjandus
---------

* Eesti Geograafia Seltsi aastaraamat 31. Tallinn 1998
* EE 14. Lk 325

Välislingid
-----------

* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
Paviljon 2022. aastal
Paviljon 2021. aastal
Vallikraavi paviljon 2016. aastal
**Vallikraavi paviljon** on 1935. aastal ehitatud endine turistide paviljon Tartus Vallikraavi tänaval.

Ajalugu
-------

Tartu Noorte Meeste Kristlik Ühing ostis 1925. aastal krundi, mille alale jääb praegu mitu hoonet, nende seas endine Park hotell ja ka paviljon. 1935. aastal püstitati selle servale turistide teenindamise kiosk (maksumus 3000 krooni), samal aastal asuti krundi keskele matkakodu, hilisemat hotelli planeerima. Kioskist sai osta suveniire ja jooke. Ühingu liikmetel tekkis mõte paviljon püstitada seoses turistide arvu kasvuga, aga kuna ühingul rahalisi vahendeid nappis, otsiti toetust kohalikelt ärimeestelt – ehitamist toetasid viimaks ärimehed Silvere, Zimmermann, Gustavus, Luik, Brandmann ja mitmed teised.

Turistide paviljon oli nõukogude ajal lillekiosk ja kohvik, Eesti Vabariigi taastamise järel seisis see valdavalt tühjana. Hoone taastati 2020. aastal, selles asub Tartu väikseim baar ULA.

Kirjeldus
---------

Arhitekti Arnold Matteuse kavandatud ning insener Edenbergi juhtimisel ehitatud endine turistide kiosk asub Toomemäe lähedal, kunagisest vallikraavist väljapoole jääva Vallikraavi tänava ääres, see on omamoodi Toomemäe ala jätk. Hooned on selles piirkonnas kruntide sisemuses, paviljon on üks väheseid, mis asub tänava ääres ning on tänu sellele silmatorkav. Hoone on L-kujulise plaaniga, tänavaäärne haru madalam. Paviljonil on plekist kelpkatus, selle varjualusel on ülevalt laienevad sambad, stiil järgib funktsionalismi. Algselt samas stiilis aknad asendati nõukogude perioodil, samuti ehitati kaks akent ja üks uks tol ajal kinni.

Hoone algne aadress oli Vallikraavi 17/19, praegu on aadress Vallikraavi 23.

Tegevus
-------

Kioskis müüdi käsitööna valminud suveniire, nii Ruhnu saarelt toodud kui ka Tartu Naisseltsi liikmete poolt valmistatuid. Samuti müüdi selles karastusjooke, nahast tooteid, ajalehti ja postkaarte.

Tänapäeval baarina kasutusel hoone tegevus on laienenud rohkem sisehoovi rohealale ning korraldatakse erinevaid kultuuriüritusi.

Vaata ka
--------

* Toomemägi
* Vallikraavi tänav
* Kohvik Rotund

Viited
------

1. 1 2  "Tartus awati turistidele moodne kiosk". *Postimees*. 27.5.1936. Vaadatud 16.9.2021.
2. 1 2 3  Egle Tamm (2010). "TURISTIDE PAVILJONI DOKUMENTEEERIMINE" (PDF). *EKA Muinsuskaitse- ja restaureerimise osakond*. Vaadatud 16.9.2021.
3. 1 2  "ULA baar". *Visit Tartu*. Vaadatud 16.9.2021.
4. 1 2  "Ehitus- ka kasutusload ning projekteerimistingimused". *Tartu linna koduleht*. Vaadatud 16.9.2021.
5. ↑  "Vallikraavi 23". *Tartu linna mälestiste register*. Vaadatud 16.9.2021.
Aare jõgi Berni kohal
Aare jõgi Thuni juures umbes 1900

**Aare** (saksa keeles *Aare*, prantsuse keeles *Aar*) on jõgi Euroopas Šveitsis, Reini lisajõgi.

Vooluhulga poolest on Aare Reini tähtsaim lisajõgi, ületades kaugelt Moselit, Maini ja Neckarit.

Jõe kulg
--------

Algab Berni Alpidest Aare liustikult Grimseli kuru lähedal. Laskunud läbi Hasli oru ja Meiringenist ülalpool asetseva sügava Aare kuristiku, suubub Brienzi juures Brienzi järve. 

Jungfrau ümbrusest alla voolav Lütschine jõgi suubub Brienzi järve, mille kaudu selle veed jõuavad Aaresse. Aare voolab läbi Interlakeni Thuni järve. Seal võtab ta endasse Kanderi jõe koos Simme ja Engstligega. Brienzi ja Thuni järv on laevatatavad.

Pärast Thuni järvest väljumist voolab mööda Šveitsi kiltmaad, algul põhja, muuhulgas ümber Berni linna, hiljem itta. Suubub vasakpoolse lisajõena Reini.

Arvandmed
---------

Jõe pikkus on 295 või 291 km. Ta on pikim jõgi, mis voolab lähtest suudmeni Šveitsi territooriumil. Valgala pindala on 17 800 või 17 620 km². Langus on 1565 m. 

Kõrgvesi on kevadel ja suvel. Ülemjooksul on sageli suvised ja talvised tulvaveed. Keskmine vooluhulk on umbes 560 m3/s.

Majanduslik tähtsus
-------------------

Aare jõgi on energiarikas, sellel on mitu hüdroelektrijaama. 

Ta on laevatatav alates Thuni järvest. Kanali kaudu on ta ühenduses Bieli järvega.

Jõeäärsed asulad
----------------

Aare jõe ääres asetsevad Bern ja Aarau.

Lisajõed ja järved
------------------

* Surb
* Limmat
	+ Linth
	+ Sihl
	+ Reppisch
* Reuss
	+ Lorze
	+ Kleine Emme
	+ Sarner Aa
	+ Engelberger Aa
	+ Schächen
	+ Furkareuss
* Bünz
* Suhre
* Wigger
* Emme
* Zihli kanal
	+ Suze
	+ Broye
	+ Orbe jõgi

Bieli järv

* Saane jõgi (Sarine)
	+ Sense jõgi
		- Schwarzwasser
* Gürbe

Thuni järv

* Kander
	+ Simme
	+ Engstligen

* Lütschine

Brienzi järv  

Grimseli järv  

Oberaarsee (Ülem-Aare järv)

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikisõnastiku artikkel: **Aare** |
**Otepää postmargid** on Eesti kohalikud postmargid, mis anti välja Otepää linnavalitsuse poolt 22. juulil 1941 pärast seda, kui linn oli Nõukogude okupatsiooni alt vabastatud ja Saksa okupatsioon polnud veel lõplikult kanda kinnitanud. 

Anti välja kahes nimiväärtuses (20 + 20 kopikat ja 30 + 30 kopikat, heategevusliku lisamaksuga) postmarke neljas tüübis, perforeeritud ja lõigatud äärtega. 

Margid kujundas August Valdmaa, trükkis Otepää trükikoda. Markidel oli kujutatud Eesti rahvusvärvides vapikilp. 

Kohe pärast väljaandmist muutusid Otepää margid legendaarseks ja neid mindi ostma ka kauge maa tagant. Margid kehtisid kuni 15. augustini 1941.

Kirjandust
----------

* Votele Org. *Eesti post ja postmargid 1940-1942.* Stockholm: EMP; New York: Estonian Philatelic Society, 1959, lk 37–46.

Välislingid
-----------

* Artikkel Otepää markidest ajakirjas Eesti Filatelist (Eesti Filatelistide Ühingu Rootsis kodulehel) (inglise keeles)

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikitekstides on artikliga seotud alliktekste: **Otepää postmargid** |
**Johannes Jürna** (30. juuni 1895 Rapla vald – 13. märts 1930 Tallinn) oli Eesti poliitik, kommunist.

Elulugu
-------

1917. aastal astus Jürna VSDT(b)P-sse, pärast Veebruarirevolutsiooni hakkas osalema revolutsioonilises liikumises.

Ta moodustas Raplas Punakaardi salga, kes abistas Harju- ja Viljandimaal mõisate ülevõtmist. 1920. aastate alguses oli ta EKP Rapla Komitee organisaator.

1924. aastast oli Jürna II Riigikogu liige ja Üleüldise Tööliste ja Teenijate Ühisuse juhatuse esimees. 31. mail 1924 tegi Johannes Jürna II Riigikogu 4. istungjärgul ettepaneku: "Ära kuulates valitsuse esitaja seletusi Eesti rahaasjanduse ja kogu majanduse kohta ja arvesse võttes, et Eesti majandust suudab üles ehitada ainult tõelik tööliste ja talupoegade valitsus, kes kohe läbirääkimisi algaks Eesti ühendamise kohta nõukogude sotsialistlikkude vabariikide liiduga, avaldab valitsusele umbusaldust."

Jürna osales 1924. aastal 1. detsembri riigipöördekatses.

1925 läks ta illegaalselt NSV Liitu, 1929 lõpetas Leningradis J. Marchlewski nimelise Lääne Vähemusrahvuste Kommunistliku Ülikooli.

1930. aasta alguses saatis ÜK(b)P Jürna EKP KK Tallinna illegaalseks organisaatoriks.

### Jürna hukkumine

Jürna tapeti 13. märtsi 1930 Poliitilise Politsei agentide poolt. 

Ajakirja Vaba Maa järgi võttis Poliitiline Politsei teadaolevad konspiratiivkorterid juba 7. märtsi õhtul valve alla. Jürna ilmuski 13. märtsil aadressil Endla 28-10 asunud konspiratiivkorterisse, kus kolm politseiametnikku juba ees viibisid, olles korteriomaniku vahistanud. Jürna andis ukse käerauda liigutades märku, olles leppinud kokku korteri pidajaga, millist leppemärki kasutada. Seda teadsid ka politseiametnikud, kes avasid ukse ja tõmbasid Jürna tuppa käsuga tõsta käed üles. Jürna hakkas vastu ja lõi ühe ametniku rusikaga eemale, haaras teisest kinni ja surus ta toas olevale voodile, kus tal õnnestus kätte saada ametniku revolver Nagant M1895, millega ta avas tule ametniku pihta. Enne laskmist sai aga viimane kinni haarata revolvri rauast ja selle kõrvale juhtida, mistõttu kuulid läksid voodisse. Samal ajal avasid teised politseinikud Jürna pihta tule ja haavasid teda surmavalt. Jürna laip viidi Tallinna linna lahkamiskambrisse.

Mälestuse jäädvustamine
-----------------------

Raplas oli Johannes Jürna tänav.

Välislingid
-----------

* Igavene jürna värk selle Jürna tänavaga, Raplamaa Sõnumid, nr. 17, 22 aprill 2020
Kolhoosi Virtsu Kalur silt Virtsu Harrastusmuuseumi uksel.
**Lääne Kalur** oli kalurikolhoos Lääne maakonnas. 

1920. aastate algul loodi kaluriühistu "Kalamees", kuid kalureid see koondada ei suutnud. 1930. aastal võeti vastu uus põhikiri ja "Kalamehest" sai "Kalur". Kuid ka see polnud kalurite kutseühing, sest tema liikmeiks olid ka riigiametnikud-õngemehed. 26. aprillil 1941 koondusid Haapsalu kalurid uude kaluriühistusse "Kalur". Pärast sõda 7. märtsil 1945 otsustasid Haapsalu kalurid taas astuda ühistusse "Kalur". Valiti ühistu juhatus, kus esimeheks sai kalamees Villem Kivi, tema asetäitjaks sai Aleksander Mensas. 28. aprillil 1949. aastal tehti otsus reorganiseerida ühistu kaluriartelliks (kalurikolhoosiks) "Haapsalu". Juhatuse esimeheks valiti Alfred Kuinberg. Liikmeid oli 110. 

1955. aasta juulis võttis kolhoos oma koosseisu ka Vormsi kalurid. 12. juulil 1955, kui otsustati tugevnenud ühismajandile uus nimi anda, oli parajasti Musta mere kangelase admiral Pavel Nahhimovi surma-aastapäev. Ettepanek anda kolhoosile admiral Nahhimovi nimi võeti üksmeelselt vastu. Loodi "Admiral Nahhimovi nimeline kalurikolhoos".

1971. aastal ühines kolhoos "Dzeržinski-nimelise kalurikolhoosiga". Kalurikolhoosile pandi uus nimi – "Haapsalu Kalur" ja selle esimeheks sai Villu Põldsam.

1975. aastal moodustati kolhooside Haapsalu Kalur ja Virtsu Kalur alusel "Lääne Kaluri kalurikolhoos". 1979. aastal liideti Lääne Kaluri kalakolhoosi juurde Haapsalu kalakombinaat ja 1981 Vormsi sovhoos. 

1991. aastal organiseeriti kolhoos ümber aktsiaseltsiks West.

Viited
------

1. 1 2 3  *Eesti entsüklopeedia.* 6. köide: *LÕUNA–NÕUD.* Tallinn: Valgus, 1992 (= Eesti Entsüklopeediakirjastus, 1995), lk 31.
2. ↑  ""Lääne Kalur"". *virtsu.ee*.
3. ↑  "Lääne Kalur". *www.kalapeedia.ee*.
**Maret Kolsar** (neiupõlvenimega **Maret Tuha**; 17. jaanuar 1937 – 12. oktoober 2022) oli muusikapedagoog, dirigent ja laulukirjutaja, Põlvamaa kultuurielu edendaja.

Elukäik
-------

Maret Kolsar sündis Jõgevamaal Pala vallas. Ta õppis kõigepealt Assikvere algkoolis, Pala Mittetäielikus Keskkoolis ja Tartu 3. Keskkoolis. Aastatel 1955–1961 õppis ta Tartu Muusikakoolis koorijuhtimist. 

Juba Tartu 3. keskkooli õpilasena moodustas ta kaasõpilastest ansambli, kirjutas ise lugusid ja esines koolipidudel. Et ta ise veel nooti ei tundnud, aitas omaloomingu kirjapanekul teda laulmisõpetaja Elga Kliimand. Kliimandi toel ja soovitusel esitas Maret oma laulu "Emale" Heliloojate Liidule, kus teda kuulasid üle Juhan Simm ja Valdeko Viru. Juhan Simm olevat surunud kätt ja soovitanud muusika loomisega edasi tegeleda.

Samuti asutas ta kodukülas segakoori. Muusikakooli naastes sai Maret koorijuhiks Tartu Peetri kirikusse, kus ta töötas aastatel 1958–1961. Aastal 1961 oli Maret Tartu Ülikooli naiskoori kontsertmeister. Samal aastal lõpetas ta ka muusikakooli ja läks Põlvasse kultuurimaja kunstiliseks juhiks, kus ta hakkas dirigeerima meeskoori ja moodustas uued mees-, nais- ja segaansamblid. Kolsar oli aastaid ka naiskoori Mai abidirigent: 1961. ja 1971. aastal Maret Regina Sokka, 2003.–2004. aastal Külli Lokko ja 2004.–2006. aastal Saidi Tammeoru kõrval.

Pärast pere loomist töötas Maret Kolsar 1972. aastast Põlva Lastemuusikakoolis üldklaveri- ja saateklassi õpetajana, Põlva Keskkoolis muusikaõpetajana ning juhatas ka kultuurimaja muusikakollektiive (mudilas-, laste-, poiste-, nais-, mees- ja segakoori, laulu- ja instrumentaalansambleid). Maakonna laulupidudel dirigeeris ta ühendkoore. Ta on viinud muusikateele nii mõnegi praeguse tuntud muusiku, näiteks endise Vanemuise ooperisolisti Tõnu Kattai.

Looming
-------

Maret Kolsar on loonud laule kooridele ja ansamblitele ning teinud lauluseadeid, ka on ta kirjutanud enamiku oma laulude sõnad. Põlvas on tuntuks saanud laul "Tule ikka Põlvasse". Tema jõululaul "Põhjala talveöö" on jõudnud ka Tallinna kooride repertuaari. 

### Maret Kolsari laule

* "Jalgratastel" 1951
* "Emale" 1953
* "Esimese koolipäeva hommikul" 1977
* "Kooli lõpetajale" 1978
* "Suvi, suvi"
* "Mõeldes pojale"
* "Seltsi valss"
* "Kus küll..."
* "Vaid ainus hekt"
* "Suve lõpul"

Tunnustus
---------

* Rinnamärk "Haridustöö eesrindlane"
* 2010 – Jakob Hurda rahvuskultuuri auhinna laureaat

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  Paide, K. (2010). *Muusikapedagoog ja koorijuht Maret Kolsar.* Uurimistöö. Tartu Ülikool, sotsiaal- ja haridusteaduskond, haridusteaduste instituut.
**Proaktiivne hanketegevus** (ingl.k. *proactive procurement*) on hanke- ja ostutegevuse praktika, mille korral keskendutakse hanketegevuses organisatsiooni pikaajalistele eesmärkidele, toimingutesse ja poliitikatesse üritatakse viia sisse parendusi ja muudatusi. Proaktiivset hanketegevust kasutatakse enamasti sõltuva nõudluse, ebakindlate tarnete ja hooajatoodete soetamise tingimustes tarneriskide vähendamiseks ning mastaabisäästu saamiseks. 

Proaktiivset hanketegevust iseloomustavad väike tarnijate arv, pikaajaline koostöö tarnijatega, tarnijaturgude hea tundmine, väikesed laovarud jms. Tarnijatega tehakse tihedat koostööd ja probleeme lahendatakse üheskoos. Rõhuasetus on strateegilisel ning taktikalisel hanke- ja ostutegevusel ja lisandväärtuse loomisel organisatsiooni pikaajalise vajaduse baasilt. Hanketegevuses püütakse kasutada tarnijate ja tarnijaturgude poolt pakutavaid võimalusi.

Proaktiivse hanketegevuse korral tunnevad ostjad põhjalikult tarnijaturgusid ja nendega seotud konkurentsitegureid. Eriliselt pannakse rõhku andmevahetuse toimimisele tarnijaettevõttega, kuna varajane informatsioon teeb võimalikuks toimingute ohjamise, nende arendamise pikemal perioodil ja ühtlasi ka riskide haldamise.

Proaktiivne ostutegevus põhineb väärtuse loomisel. Vastupidiselt reaktiivsele hanketegevusele pürgitakse varude ja tarnijate arvu vähendamisele. Suurt tähelepanu pööratakse pideva andmevahetuse häireteta toimimisele, sest õigel ajal edastatud informatsioon teeb võimalikuks toimingute ohjamise ja ostutegevuse ning varude juhtimisega seotud riskide efektiivse haldamise. Nüüdisaegsed infosüsteemid, andmetöötlus ja andmeedastustehnoloogiate kõrge tase loovad eeldused proaktiivseks ostutegevuseks ja tarnijate haldamiseks.

Viited
------

1. 1 2 3 4  *Hanke- ja ostujuhtimine*. Seilecs. 2023. ISBN 9789916985205.
**Sausti** on küla Harju maakonnas Kiili vallas.

Saustit on esmamainitud 1453. aastal. 

17. sajandi alguses tekkis Suure-Sausti vald, Jüri kihelkonda kui lahutati Saue (Väike-Sausti) ja Sausti mõis.

1858. aastal avati Harjumaal Jüri kihelkonna pastori ja Sausti mõisniku poolt Sausti mõisa lähedale Padiküla mäele Sausti kool, niinimetatud soldatite kortlihoonesse. Tol ajal tunti seda küll Sausti külakooli nime all. Esimestel aastatel õpetati: katekismust, piiblilugusid, koraalilaulmist, lugemist, kirjutamist ja arvutamist.

Kiili valla Üldplaneeringu järgi on Sausti mõisa ansambel ning ca kilomeetri raadiuses miljööväärtuslik hajaasustusala. Tiheasustus on Sausti küla loode osas, mis asub Luige küla ning Tallinna ringtee poolses osas. 

Sausti küla põhja poolses osas on Vaela raba, lõuna poolses osas Vääna jõgi. Küla poolitab Sausti peakraav, mille valgala ulatub Kangru ja Kurna küladeni ning suubub Vääna jõkke.

  

Sausti küla elanike arvude dünaamika

2000a - 97. ; 2009a - 176, 2022a - 226

Vaata ka
--------

* Sausti–Kiili tee
* Sausti mõis

Viited
------

1. ↑  Maa-amet, vaadatud 21.11.2020.
2. ↑  Statistikaamet, vaadatud 13.09.2023.
3. ↑  Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 8.07.2022.

Kiili valla vapp
Kiili valla asulad

**Alev:** Kiili  

**Alevikud:** Kangru | Luige  

**Külad:** Arusta | Kurevere | Lähtse | Metsanurga | Mõisaküla | Nabala | Paekna | Piissoo | Sausti | Sookaera | Sõgula | Sõmeru | Vaela
**Tallinna Malesõprade Seltsi 50 aasta juubeliturniir** oli 1935. aastal Tallinnas korraldatud rahvusvaheline maleturniir. 

Tallinna Malesõprade Klubi (saksa maleselts) soovis juubelit pühitseda esindusliku Balti turniiriga, kuid algsed plaanid luhtusid. Et auhinnad praktiliselt puudusid, siis oli raskusi tugevate väliskülaliste kutsumisega. Juunis 1935 Mustpeade Klubi Oleviste saalis peetud üheksa osavõtjaga turniirile saabus tuntud maletajatest ainult sakslane Friedrich Sämisch, kelle parimad saavutused jäid aga 1920. aastatesse. Veel nõustusid turniiril mängima rootslane Gösta Danielsson, soomlane Eero Böök ja kaks Läti maletajat (Teodors Bergs ja G. Witte). Eestit esindasid Gunnar Friedemann, Johannes Türn ning 19-aastased Paul Keres ja Paul Schmidt.

Turniiri lõpptulemus
--------------------

1. **Schmidt** 6,0 punkti, 2. Keres 5,5 p, 3.–4. Danielsson ja Bergs 5,0 p, 5.–6. Friedemann ja Böök 4 p, 7. Sämisch 3,5 p, 8. Türn 2,5 p, 9. Witte 0,5 p.

  

* Paul Keres, turniiri 2. kohtPaul Keres, turniiri 2. koht
* Eero Böök, turniiri 5.–6. kohtEero Böök, turniiri 5.–6. koht
* Friedrich Sämisch, turniiri 7. kohtFriedrich Sämisch, turniiri 7. koht

Vaata ka
--------

* 1937. aasta Pärnu maleturniir

Viited
------

1. ↑  Valter Heuer. "Meie Keres". Tallinn: Eesti Raamat, 1977. Lk 106–108
2. ↑  "Male Eestis". Koostanud E. Lukk. Tallinn: Eesti Raamat, 1965. Lk 101–102
Mehikoorma tuletorn, samas kõrval asub ka piirivalvekordon
Mehikoorma luterliku kiriku varemed
**Mehikoorma** on alevik Põlva maakonnas Räpina vallas. Asub Lämmijärve ääres, kohas, kus Peipsi-Pihkva järv on kõige kitsam (2 km).

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal asus alevik Tartu maakonnas Meeksi vallas.

Alevikus on Mehikoorma Põhikool, kauplus, apteek, raamatukogu, Mehikoorma õigeusu kirik ja Mehikoorma luteri kiriku varemed (EELK Mehikoorma kogudus tegutseb pastoraadi hoones), hüdromeetriajaam, tuletorn ja piirivalvekordon. 

Bussiühendus on Tartuga ja Räpinaga. Lähim kiirabi, tuletõrje ja politseijaoskond asub Räpinas.

Vaatamisväärsused
-----------------

Mehikoormasse sisenedes peatänavast vasakul on Mehikoorma kalmistu; sellest edasi, kõrguvate puude vahel näeb 1895. aastal ehitatud ja Teises maailmasõjas hävitatud Mehikoorma luteri kiriku varemeid. EELK Mehikoorma kogudus tegutseb tänapäeval pastoraadi hoones. Vana kiriku varemetest kagus asuvad vasakul pool Mehikoorma kool ja tänavad, mis viivad sadamasse. Pärast seda tuleb paremat kätt bussipeatuse plats, niinimetatud Mehikoorma keskpunkt, kus asub ka kauplus.

Keskplatsi järel läheb tee edasi piirivalvekordoni poole, mille lähedal asuval parkimisplatsil saab vaadata 26. augustil 2006 avatud Mehikoorma ausammast Teises maailmasõjas Eesti riigi taastamise eest võidelnud eesti meestele. Kordoni ees ranna juures on koht, kus saab võrkpalli mängida ja võimelda.

Mehikoorma kordoni lähedane järvekallas koosneb liivasest kiviklibusest rannast, mida eraldab pilliroog. Rannakõrgendikul on Mehikoorma tuletorn, mis ehitati 1938. aastal. Rannajoonest 63 meetri kaugusel järve peal on kivikuhi, mis oli vanasti kaldaga ühendatud ja mida kasutati sadamana. 

Enne Eesti riikliku iseseisvuse taastamist 1991. aastal peeti suviti Mehikoormas üle Peipsi järve ujumise võistlusi.

Lahingud
--------

1. Eesti kaitselahingud Lämmijärve kaldal veebruaris 1944. Meerapalu lahing

2. Punaarmee Mehikoorma dessant 15.-16. augustil 1944.

3. Punaarmee Mehikoorma dessandi pommitamine Luftwaffe poolt augustis 1944.

Viited
------

1. ↑  Statistikaamet, vaadatud 10.11.2020.
2. ↑  Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
3. ↑  Meeksi valla kirikud
4. ↑  Mehis Helme. *Õhusõda Eestis 1941-1945*. Lk 114.

Välislingid
-----------

* 
* 
* 
* 

| * v
* r
Räpina valla asulad |
| --- |
| Linn | 
Räpina |  |
| Alevikud | 

* Mehikoorma
* Veriora
* Võõpsu

 |
| Külad | 

* Aravu
* Haavametsa
* Haavapää
* Himmiste
* Jaanikeste
* Jõepera
* Jõevaara
* Jõeveere
* Kassilaane
* Kikka
* Kirmsi
* Koolma
* Koolmajärve
* Kullamäe
* Kunksilla
* Kõnnu
* Köstrimäe
* Laho
* Leevaku
* Leevi
* Lihtensteini
* Linte
* Meeksi
* Meelva
* Meerapalu
* Mõtsavaara
* Mägiotsa
* Männisalu
* Naha
* Nohipalo
* Nulga
* Pahtpää
* Parapalu
* Pedaspää
* Pindi
* Pääsna
* Raadama
* Rahumäe
* Raigla
* Ristipalo
* Ruusa
* Saareküla
* Sarvemäe
* Sikakurmu
* Sillapää
* Soohara
* Suure-Veerksu
* Sülgoja
* Süvahavva
* Timo
* Toolamaa
* Tooste
* Tsirksi
* Vareste
* Verioramõisa
* Viira
* Viluste
* Vinso
* Võiardi
* Võika
* Võuküla
* Väike-Veerksu
* Vändra

 |
**Harald Østberg Amundsen** (sündinud 18. septembril 1998) on Norra murdmaasuusataja.

2017. aasta juunioride maailmameistrivõistlustel võitis ta teatesõidus kuldmedali ja skiatlonis pronksmedali, millele järgnesid 2018. aasta juunioride maailmameistrivõistlustel mõlemal alal kuldmedalid. MK-võistluste debüüdi tegi ta 2018. aasta detsembris Beitostølenis, kus kogus 30 kilomeetri distantsil saavutatud 30. kohaga ka oma esimese MK-punkti. 2020. aasta kuni 23-aastaste maailmameistrivõistlustel Oberwiesenthalis võitis Amundsen individuaalselt kolm medalit; üks neist 30 km vabatehnikasõidu kuldmedal.

2021. aasta murdmaasuusatamise MM-il Oberstdorfis tegi ta debüüdi 15 km intervallstardiga vabatehnikasõidus. Siin saavutas ta Hans Christer Holundi ja Simen Hegstad Krügeri järel 3. koha.

Ta tuli Gjøvikis toimunud 2023. aasta meistrivõistlustel Norra meistriks 15 km distantsil.

Esimese maailma karikasarja etapi võitis ta 27. jaanuaril 2023 Les Rousses'is 10 km vabatehnikasõidus.

2023. aasta MM-il Planicas võitis ta 15 km vabastiilis intervallstardiga distantsil hõbeda, jäädes võitjast Simen Hegstad Krügerist maha 5,3 sekundiga. Hans Christer Holund ja Johannes Høsflot Klæbo kindlustasid Norrale nelikvõidu.
​

Noorpõlves mängis ta jalgpalli ka Asker Footballis. Ta kuulub spordiklubisse Asker SK. Tal on kaksikõde Hedda Østberg Amundsen, kes on samuti murdmaasuusataja.

Välislingid
-----------

* Harald Østberg Amundsen Rahvusvaheline Suusaföderatsiooni veebisaidil
* Harald Østberg Amundsen Norra Jalgpalliliidu kodulehel
**Peeter Hellat** (19. veebruar 1857 Aru vald Sangaste kihelkond Valgamaa – 16/29. jaanuar 1912 Peterburi) oli eesti arst, esimene eestlasest meditsiinidoktor ja seltsitegelane, Eesti Üliõpilaste Seltsi esimees.

Elulugu
-------

Peeter Hellat sündis 1857. aastal Koigil Aru vallas talurentniku (hilisema Sangaste Savi talu omaniku) Peeter Hellati (1810–1901) peres, 12-lapselise perekonna eelviimase lapsena. Peeter Hellati vennad olid Kristjan Hellat (1834–1910), kes oli tislermeister Peterburis ja ärimees Tallinnas, Jakob Hellat (1840–1899), kes oli kaupmees Tartus ning ühiskonnategelane ja poliitik (Venemaa Keisririigi Riigiduuma saadik Karl Hellat (1862–1935).

Peeter Hellat Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas 1880–1886 (Tartu Ülikooli uurimustööks oli pidalitõbi ja selle ravimine „Eine Studie über die Lepra in den Ostseeprovinzen"), oli EÜSi liige, sh seltsi esimees 1884. aastal (Eesti lipu Otepää kirikus õnnistamise ajal), kaitses väitekirja kaitses 1888. Tartu Ülikooli lõpetamise järel, siirdus ta edasiõppimise otstarbel aastaks Pariisi ja pooleks aastaks Londoni, kus valmistas end ette kõrva-, nina- ja kurguhaiguste erialal. Suundus Peterburgi kus töötas Peterburi Keiserliku Sõjameditsiiniakadeemia kirurgiakliiniku eradotsentina, tegutses ka nn vaestearstina ja avas seal erahaigla.

Spetsialiseerus nina-kõrva-kurguarstiks ning temast sai Venemaa juhtiv arst sellel erialal, oli Peterburi Kõrva-, Nina- ja Kurguhaiguste Seltsi asutajaid 1903 ja esimene esimees, 1905. a rajatud Peterburi Otolarüngoloogiaseltsi esimees, Peterburi Eesti Arstide Seltsi asutajaid, Peterburi Eesti Heategeva Seltsi esimees, kirjastusühingu Ühiselu (mh ajalehe Peterburi Teataja väljaandja) asutajaid, Põhja Krediit-Ühisuse asutajaid. Ta kandideeris ka Eestimaa kubermangus riigiduumasse, kuid ei läinud läbi. 

Eesti meditsiiniajalukku läks P. Hellat 1894.a. valminud "Terviseõpetuse" käsiraamatuga, eestikeelse meditsiiniajakirja väljaandmise algatajana, eesti arstide Põhja-Balti Arstide Seltsi (hiljem Eesti Arstide Selts) loomise idee algataja.

Peeter Hellat on maetud Sangaste kalmistule Valgamaal.

Viited
------

1. ↑  25 aastat dr. med. Peeter Hellati surmast, Päewaleht, nr. 28, 28 jaanuar 1937
2. ↑  Terwise õpetus / Wälja annud Dr. P. Hellat
3. ↑  "Teaduslikud seltsid". Originaali arhiivikoopia seisuga 6. august 2011. Vaadatud 22. märtsil 2012.
4. ↑  Peeter Hellati (1857-1912) haud kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 05.10.2020)

Välislingid
-----------

* Eesti biograafiline andmebaas ISIK, Hellat, Peeter
* Vikerraadio Huvitaja saated Peeter Hellatist. Räägib TÜ meditsiiniajaloo lektor Ken Kalling: Meditsiiniajalugu. Peeter Hellat 1. Meditsiiniajalugu. Peeter Hellat 2, Meditsiiniajalugu. Peeter Hellat 3
* Hellat, Peter Peetri p. - arstiteadlane (foto); Peeter Hellat med. 80, EAA.1767.1.513.3, Rahvusarhiivi Mediateek
Mälestusmärk Lebjažje sõjaväeosa juures
**Lebjažje** on alev Venemaal Leningradi oblastis Lomonossovi rajoonis, Lebjažje valla keskus.

Lebjažje asub Soome lahe lõunakaldal Lebjažja jõe suudmes, 25 km Lomonossovist läänes ja 30 km Sosnovõi Borist idas.

Lebjažjes elas 2009. aastal arvestusliku seisuga 5600 elanikku. 2010. aasta rahvaloenduse andmeil oli elanikke 4821. Asula pindala on 0,5 km².

Lebjažjes on väike sadam. Alevit läbib Peterburi–Sosnovõi Bori–Laukaansuu raudtee ja on raudteejaam.

Alevis asub mitu väeüksust (sealhulgas sõjaväeosa nr 3526). Seal on ka hüljatud maa-alused raketišahtid, mille juures radioaktiivsus ületab looduslikku taset 20 korda.

Vaatamata kaugusele piirist asub Lebjažje piiritsoonis. Sissepääs sinna on ainult lubadega.

Lebjažjes töötab lasteaed, kus käib üle saja lapse. Lasteaed töötab suvi läbi. Kaks korda nädalas korraldatakse lastele väljasõite mere äärde. Enne iga väljasõitu puhastatakse randa klaasikildudest ja muudest jäätmetest.

Alev asub Lebjažje kaitsealal, mis loodi 1979. aastal veelindude kaitseks.

Ajalugu
-------

Esimest korda mainiti Lebjažjet kirjalikult 18. augustil 1500.

1667. aasta kaardil asus praeguse Lebjažje alal ja sellele väga lähedal 6 väikest küla ja oli väike luteri kirik. See maa-ala kuulus Rootsile, aga külanimede põhjal (Assikala, Karkila, Kurgula, Riikola, Ykemäki) elasid seal ingerlased.

Põhjasõjas vallutas selle piirkonna Venemaa. Peeter I annetas selle kandi Boriss Šeremetevile. 1745 kuulus sealne mõis viimase lastele, tõelisele kammerhärrale Pjotrile ja ratsapolgu kornetile Sergeile. 1747 kuulus mõis Pjotrile üksinda, 1787 samuti. Pärast Pjotri surma päris selle tema poeg Nikolai, samuti ülemkammerhärra. 1837 müüs viimase poeg Dmitri mõisa polkovnikule A. Seifertile. 1844 oli mõisa kunagine ala jaotunud mitme omaniku vahel. Edaspidi vahetusid nende omanikud tihti ja omanike hulka kuulus ka kirjanik Mihhail Saltõkov-Štšedrin.

1867. aastaks oli Lebjažje serva tekkinud lootside asundus ja tänapäeval nimetatakse seda kohta Lootside asumiks (*Lotsmanskoje*). 1870. aastatel avati Lebjažjes lootside kool, mis oli kaua aega ainus lootside kool Venemaal.

20. sajandi algul hakkas Lebjažje kujunema suvituspiirkonnaks.

Teise maailmasõja ajal kuulus Lebjažje Oranienbaumi platsdarmi, mida Saksamaa vallutada ei suutnudki. Lebjažjes asusid haiglad, partisanirühmade staap, sidesõlmed ja Primorje operatiivgrupi poliitosakond. Seal anti välja rindeajalehte, seal asusid soomusrongid "Baltijets" ja "Za Rodinu!". Tänapäevani leidub asulas ja selle ümbruskonnas palju tollaste kaitserajatiste jäänuseid.

2. novembril 1968 sai Lebjažje aleviks.

Välislingid
-----------

* 
*
**Heino Viks** (ka **Heino Johann Viks**; 16. mai 1911 Kambja – 19. märts 2005 Viljandi) oli eesti vaimulik.

Heino Viks sündis Kambjas talupidaja peres (tal oli kaks õde ja kolm venda) noorima lapsena. Õppima asus ta mitte kohalikus algkoolis, vaid kohe Hugo Treffneri Gümnaasiumis, mille lõpetas aastal 1930. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1931–1934. Ajateenistuse läbis Valgas soomusrongide divisjonis. Prooviaastal oli ta Tartu Peetri koguduses praost Gustav Rutopõllu juhendamisel. 8. septembril 1935 ordineeriti ta vaimulikuks.

Ta oli aastatel 1935–1941 Tartus diakooniaõpetajaks ta oli põhiliselt linnamisjoni õpetaja ja haiglate hingehoidja, ta on teeninud ka pidalitõbiste hospidalis. Lisaks toimetas ta ja andis välja Tartu linnamisjoni lendlehte "Tee Kristuse juurde". Aastatel 1941–1999 oli ta Kolga-Jaani Johannese koguduse õpetaja. Emerituuri jäi ta 31. detsembril 1999. 

Ta suri 19. märtsil 2005, ta saadeti austusavaldustega teele Kolga-Jaani kiriku altari eest ja maeti Tartusse Pauluse kalmistule oma abikaasa Liivia (1912–1983) kõrvale.

Isiklikku
---------

Tema vend Valter Viks oli Rõuge Maarja koguduse õpetaja, hiljem eesti pastoriks Chicagos.

Viited
------

1. ↑
2. ↑  Konrad Veem Eesti Vaba Rahvakirik Dokumentatsioon ja leksikon EVR Stockholm 1988

Välislingid
-----------

* 100 aastat Kolga-Jaani õpetaja Heino Viksi sünnist "Eesti Kirik" 10. mai 2011
* Hea karjane on lahkunud "Eesti Kirik" 29. märts 2005
* TÜ üliõpilased
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib raadiosaatest; USA presidendi ettekande kohta vaata artiklit State Union address* |

---

**"Olukorrast riigis"** on üks vanimaid järjepidevalt eetris olnud arvamussaateid, mis sai alguse aatal 1995. Saate esimesed saatejuhid olid Anvar Samost ja Hannes Rumm (kuni aastani 2001), saatejuhtide hulka on kuulunud ka Kalle Muuli (alustas 2001), Allar Tankler (2014-2015), Ahto Lobjakas (2015-2019), Andrus Karnau, Harry Tuul, Hindrek Riikoja ja Indrek Lepik. 

"Olukorrast riigis" oli varem eetris pühapäeva keskpäeval Raadio 2 eetris. Aastal 2024 jätkas saade taskuhäälinguna ning seda saab kuulata Eesti Raadio mobiiliäpist, Raadio 2 veebilehelt ja enamlevinud *podcast'*ide platvormidelt.

Saade on pealkirja saanud peaminister Tiit Vähi kõne "Olukorrast riigis" järgi.

Alates 2024. aastast juhivad saadet ERRi ajakirjanikud Marju Himma ja Sandra Saar.

Formaat
-------

Saate pikkus on keskmiselt 55 minutit. Saade algab nädala viie tähtsama sündmuse edetabeliga. Seejärel käsitlevad saatejuhid vabas vormis keskmiselt viit-kuut lõppeva nädalaga seotud aktuaalset teemat.

Aasta viimane saade on traditsiooniliselt kahetunnine tagasivaade lõppevale aastale, kusjuures saates osaleb lisaks kahele saatejuhile ka külaline (eri aastatel erinev).

Ajalugu
-------

Saate asutasid 1995. aastal Anvar Samost ja Hannes Rumm[*viide?*], kes jäid ka saadet juhtima. Saate tempo oli kiire; tollast saadet on kasutatud Eesti kodakondsuse taotlejate eesti keele eksamil eestikeelsest kõnest arusaamise kontrollimisel.

Anvar Samost teatas oma lahkumisest saate "Olukorrast riigis" saatejuhi kohalt 4. veebruaril 2014. Uueks saatejuhiks Anvar Samosti asemele asus Allar Tankler .

Vahel on püsisaatejuhte asendanud teised ajakirjanikud, teiste hulgas Janek Luts ja Urmet Kook.

Aastalõpusaate külalisteks on teiste seas olnud Tiit Vähi, Mihkel Mutt (2006 ja 2007), Daniel Vaarik (2013. ja mõnel varasemal aastal), Kersti Kaljulaid.

Signatuur
---------

Saate alguses kõlavas saate signatuuris on kombineeritud helilõike Eesti poliitika kuulsate lausetega:

* "Mul on kahju ja ma vabandan." (Mart Laar)
* "Ma kordan, Toompead rünnatakse!" (Edgar Savisaar)
* "Tule, taevas, appi!" (Lennart Meri)
* "Ainult sellises kriisis ja krahhis ma tahaksingi elada." (Andrus Ansip)
* "Mis on sellel pildil valesti?" (Mari-Liis Lill)

Signatuuri on kasutatud hiljemalt aastast 2003.

Viited
------

1. ↑   Anvar Samost kaalub poliitukarjääri ERR uudised, 4. veebruar 2014
2. ↑   Tankler asub Samosti asemel "Olukorrast riigis" saatejuhiks ERR uudised, 6. veebruar 2014

Välislingid
-----------

* Saate "Olukorrast riigis" järelkuulatavana ERR-i arhiivis
**Mariss Ivars Georgs Jansons** (14. jaanuar 1943 Riia – 30. november 2019 Peterburi) oli läti ja Vene dirigent.

Mariss Jansons sündis Riias kuulsa dirigendi, NSV Liidu rahvakunstniku Arvīds Jansonsi pojana. Tema ema Iraida Jansons oli juudi päritolu ooperilaulja. Poeg sündis Saksa okupatsiooni ajal peidupaigas, kus ema varjas end pärast seda, kui tema vend ja isa olid Riia getos hukkunud. 

Mariss õppis lapsepõlves isa käest viiulimängu. 1946. aastal võitis isa Arvīds Jansons teise koha riiklikul konkursil ja Jevgeni Mravinski kutsus ta oma assistendiks Leningradi Filharmooniasse. 1956. aastal ühines perekond isaga ja Mariss asus õppima Leningradi Riikliku Konservatooriumi muusikakoolis. Selle lõpetamise järel õppis ta alates 1962. aastast Leningradi Riiklikus Konservatooriumis klaverimängu ja dirigeerimist Nikolai Rabinovitši juhendamisel ja täiendas end aastatel 1969–1972 Viinis Hans Swarowsky ja Salzburgis Herbert von Karajani juhendamisel. 

Pärast võitu dirigentide konkursil Berliinis 1971. aastal kutsus Herbert von Karajan Mariss Jansonsit oma assistendiks Berliini Filharmoonikute juurde, kuid Nõukogude võimud keelasid selle ära. 1985. aastal sai ta Leningradi Filharmoonia Sümfooniaorkestri peadirigendi assistendiks.

Aastatel 1979–2002 oli ta Oslo-Filharmonieni muusikaline juht, 2003–2019 Baieri Raadio Sümfooniaorkestri peadirigent ja 2004–2015 Kuningliku Concertgebouworkestri peadirigent.

Ta tegi koostööd paljude tipporkestritega, sealhulgas Berliini Filharmoonikute, Londoni Sümfooniaorkestri ja Viini Filharmooniaorkestriga.

Aprillis 1996 sai ta Oslos kontserdi ajal raskekujulise infarkti.

Aastatel 2006, 2012 ja 2016 oli ta Viini uusaastakontserdi dirigent.

Alates 1995. aastast õpetas ta Peterburi konservatooriumis dirigeerimist ja juhatas üliõpilaste sümfooniaorkestrit.
Jansonsil oli korter Peterburis. Tal oli Läti ja Venemaa kodakondsus.

Tunnustus
---------

* 1971 – Rahvusvahelise Herbert von Karajani Fondi konkursi laureaat (Berliin)
* 1979 – Vene NFSV teeneline kunstnik
* 1986 – Vene NFSV rahvakunstnik
* 1995 – Norra Kuningliku Tähe orden
* 1999 – Londoni Kuningliku Akadeemia auliige
* Viini Muusikasõprade Ühingu auliige
* 2013 – aumärk "Teenete eest Peterburi ees"
* 2013 – Madalmaade Lõvi orden
* Suurbritannia Kuningliku Filharmoonia Ühingu (Royal Philharmonic Society) kuldmedal
* 2006 – Grammy auhind parima orkestriesituse kategoorias Baieri Raadio Sümfooniaorkestriga Dmitri Šostakovitši 13. sümfooniaga.
* 2007 – Balti Täht
* 2018 – Léonie Sonningi muusikaauhind
**Pöördvanker** (ingl.k *bogie*) kujutab endast ühtsesse raami monteeritud kaht, kolme või nelja raudteevaguni telge.

Ülevaade
========

Pöördvanker kinnitub šarniirselt raudteevaguni või veduri alla selle alusraami külge. Pöördvankrite külge on kinnitatud leht- või keerdvedrude ja amortisaatoritega vagunite teljed. Pöördvankrid võimaldavad vagunitel ja veduritel liikuda ka  pöörmekohtadel, kuna tänu šarniirsele kinnitusele on need võimelised liikuma ümber kesktelje. 

Pöördvanker annab rattapaaridele edasi veduri (või vaguni) enda ja liikumisel tekkivad dünaamilised koormused – veojõud, pidurdusjõud ning veduri (vaguni) ja rööbastee tekitatud külg- ning vertikaaljõud. Kuna kiiruse suurenedes, suurenevad ka dünaamilised jõud, peab pöördvankri konstruktsioon olema tugev, võimalikult kerge, töökindel ja lihtsasti hooldatav. Pöördvankri kõige massiivsem osa on selle raam. 

Kaubavaguni kaheteljelise pöördvankri  kaal on keskmiselt 5 t, kolmeteljelise pöördvankri kaal on keskmiselt 9 t, neljateljelise pöördvankri kaal isegi 12 t. Nii kahe-, kolme- kui ka neljateljeliste pöördvankrite kasutamise tehniline kiirus on 120 km/h. Isotermilistel ja külmutusvagunitel kasutatakse veidi teistsuguseid, reisivagunite pöördvankritega sarnaseid alusvankreid. 

Tänapäeval toodetakse kõige rohkem peamiselt 25 t teljekoormusega spiraalvedrudega pöördvankreid. Mida suurem on vaguni kandevõime, seda tugevam peab olema selle alusraam ja seda rohkem on pöördvankritel telgesid. 

1. 1 2 3 4 5  *Transport ja transporditehnoloogiad*. 2021. ISBN 9789916960035.