recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Discovery programmi kodulehe päis, 2017
**New Frontiers** on NASA programm, mille eesmärgiks on uurida Päikesesüsteemi. Keskmiselt saadetakse programmi raames uus sond kosmosesse iga 36 kuu tagant. Programmi alustati 2003. aastal. New Frontiersi programmi käigus teostatakse kallimaid ja ajakulukamaid missioone kui Discovery programmi käigus.

Missioonid
----------

New Horizonsi tehtud pilt Pluutost
### New Horizons

 *Pikemalt artiklis New Horizons*
New Horizons on esimene missioon, mis sooritas 14. juulil 2016 möödalennu Pluutost ja tema kaaslastest. Pärast Pluuto möödalendu suunati (486958) 2014 MU69 poole ning sond peaks sellest mööduma 1. jaanuaril 2019.

### Juno

 *Pikemalt artiklis Juno (kosmosesond)*
Juno on 5. augustil 2011 startinud missioon, mis saabus Jupiteri juurde 2016. aastal. See on esimene hiidplaneeti uuriv missioon, mis kasutab energiatootmisel päikesepaneele. Juno tiirleb polaarorbiidil ning selle eesmärkideks on uurida planeedi magnetvälja ja sisestruktuuri. 

### OSIRIS-REx

 *Pikemalt artiklis OSIRIS-REx*
OSIRIS-REx (Origins-Spectral Interpretation-Resource Identification-Security-Regolith Explorer) on missioon, mille eesmärgiks on tuua tagasi pinnaseproove asteroidilt 101955 Bennu (varem 1999 RQ36), tegemist on kõige kergemini ligipääsetava asteroidiga, kus leidub rohkesti orgaanilisi ühendeid.

Planeeritud missioonid
----------------------

 *Pikemalt artiklis Dragonfly (kosmoseaparaat)*
27. juunil 2019 teatas NASA, et New Frontiersi neljandaks missiooniks saab Dragonfly, mis stardib 2026. aastal.

Dragonfly on droonhelikopter, mis suundub uurima Saturni suurimat kaaslast, Titani. Kopter toodab vajaliku elektri radioisotoopgeneraatorite abil. Projekti maksumus on umbes miljard dollarit.

Viited
------

1. ↑  "Signaal näitas, et New Horizons jäi Pluutost möödalennul ellu". *Postimees*. Vaadatud 19. november 2017.
2. ↑  "Beyond Pluto: 2nd Target Chosen for New Horizons Probe". *Space.com*. Vaadatud 19. november 2017.
3. ↑  "Juno mission key dates". *NASA*. Vaadatud 19. november 2017.[*alaline kõdulink*]
4. ↑  "OSIRIS-REx". *NASA*. Vaadatud 19. november 2017.[*alaline kõdulink*]
5. ↑  "NASA saadab helikopteri Saturni kuule elu otsima". *Postimees*. Vaadatud 23. august 2019.
**New Baltic Drama 2011** oli rahvusvaheline näidendivõistlus, mis kuulus Euroopa kultuuripealinn Tallinn 2011 programmi. Näidendivõistlus ühendas nelja Läänemere-äärset riiki – Eestit, Soomet, Rootsit ja Venemaad. Eestist olid võistluse korraldajateks Sihtasutus Tallinn 2011, Eesti Teatri Agentuur ja Tallinna Linnateater, Soomest Turu Linnateater ja Sihtasutus Turu 2011, Rootsist Riksteatern ja Venemaalt teater Baltiiski Dom.

Näidendivõistlus New Baltic Drama 2011 kuulutati välja 2009. aasta sügisel. Võistlus toimus kahes voorus. 4. mail 2010 valis rahvusvaheline žürii välja neli võidunäidendit, mis lavastati esimest korda naaberriigis: Martin Alguse "Kontakt" lavastati Turu Linnateatris, Tallinna Linnateater võttis mängukavva Johanna Emanuelssoni näidendi (lavastuse nimeks sai „Vaata, ma kukun"). Eestis jõudis "Kontakt" lavale 2012. aastal Eesti Draamateatris (lavastaja Ingomar Vihmar).

Laureaadid
----------

* **Eesti peapreemia** (25 000 krooni): Martin Algus, "Kontakt"
* **Soome peapreemia**: Pipsa Lonkka, "These Little Town Blues Are Melting Away" ("Väikelinna mured sulavad siin")
* **Rootsi peapreemia**: Johanna Emanuelsson, "Älfsborgsbron" ("Älfsborgi sild")
* **Venemaa peapreemia**: Semjon Kirov, "Ильин день" ("Ilja päev")

Viited
------

1. ↑  "Vaata, ma kukun. Tallinna Linnateater". Originaali arhiivikoopia seisuga 29. jaanuar 2020. Vaadatud 2. mail 2020.
2. ↑  "Vaata, ma kukun. Tallinna Linnateater". Originaali arhiivikoopia seisuga 29. jaanuar 2020. Vaadatud 2. mail 2020.
3. ↑  "New Baltic Drama 2011. Eesti Teatri Agentuur". Originaali arhiivikoopia seisuga 4. juuni 2020. Vaadatud 2. mail 2020.
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib Kanada haldusüksusest; New Jersey linna kohta vaata artiklit New Brunswick (New Jersey).* |

---

**New Brunswicki provints** on 1. järgu haldusüksus Kanadas. New Bruinswick on Kanada üks kolmest mereprovintsist.

New Brunswick piirneb põhjas Québeci provintsiga, idas Nova Scotiaga, kirdes Saint Lawrence'i lahega, kagus Fundy lahega ja läänes Ameerika Ühendriikide osariigi Maine'iga. 83% provintsist on kaetud metsaga, provintsi põhjaosa läbivad Apalatšid.

Elanike arv on 2021. aasta rahvaloenduse kohaselt 775 610. See on elanike arvult Kanada kaheksas provints. Pindala on 72 907 km², millega on see pindalalt kolmas väikseim provints Kanadas.

Provintsi nimi pärineb ajaloolise Saksamaa osa Braunschweigi ümbruskonnast (nii inglise kui ka prantsuse keeles on selle koha nimi *Brunswick*).

See on ainuke Kanada provints või ala, mis on ametlikult kakskeelne (nii inglise kui ka prantsuse keel on võrdõiguslikud).

New Brunswicki legislatiivhoone

Haldusjaotus
------------

Provints on jagatud 15 maakonnaks:

* Alberti maakond
* Carletoni maakond
* Charlotte'i maakond
* Gloucesteri maakond
* Kenti maakond
* Kingsi maakond
* Madawaska maakond
* Northumberlandi maakond
* Queensi maakond
* Restigouche'i maakond
* Saint Johni maakond
* Sunbury maakond
* Victoria maakond
* Westmorlandi maakond
* Yorki maakond

Kohalikke omavalitsusi on 104, mis hõlmavad provintsi pindalast 10,9%, kuid kus elab 69,5% provintsi elanikkonnast.

Suurimad linnad
---------------

New Brunswicki suurim linn Moncton
New Brunswicki suuruselt teine linn Saint John

| Nr | Linn | Elanikke (2021) | Maakond |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. | Moncton | 79 470 | Westmorland |
| 2. | Saint John | 69 895 | Saint John |
| 3. | Fredericton | 63 116 | York |
| 4. | Dieppe | 28 114 | Westmorland |
| 5. | Riverview | 20 584 | Albert |
| 6. | Quispamsis | 18 768 | Kings |
| 7. | Miramichi | 17 692 | Northumberland |
| 8. | Edmundston | 16 437 | Madawaska |
| 9. | Bathurst | 12 157 | Gloucester |
| 10. | Rothesay | 11 977 | Kings |

Vaata ka
--------

* Kanada mereprovintsid

Välislingid
-----------

* New Brunswicki turismileht

Kanada provintsid ja alad

Alberta **·**  Briti Columbia **·**  Loodealad **·**  Manitoba **·**  New Brunswick **·**  Newfoundland ja Labrador **·**  Nova Scotia **·**  Nunavut **·**  Ontario **·**  Prints Edwardi saar **·**  Québec **·**  Saskatchewan **·**  Yukon
Veekeerise galaktika ehk NGC 5194
**New General Catalogue of Nebulae and Clusters of Stars** (lühendatult **NGC**) on süvakosmose objektidest koosnev kataloog, mille avaldas 1888. aastal John Louis Emil Dreyer.

NGCs on edasi arendatud William ja Caroline Herscheli kataloogisüsteemi ning John Herscheli koostatud "General Catalogue of Nebulae and Clusters of Starsi". NGC sisaldab 7840 objekti (nn NGC objekti), millega see oli omas ajas maailma suurimaid astronoomilisi katalooge. Kataloogis on kirjeldatud galaktikad, täheparved, emissioonudud ja tumedad udukogud. 1985. ja 1908. aastal avaldas Dreyer kaks NGC lisakataloogi, mis on tuntud kui indekskataloogid, seal on kirjeldatud veel 5386 astronoomilist objekti.

Kataloogis on vähem põhjalikult kirjeldatud lõunataevas asuvaid objekte, kuid mitmeid vaatlesid John Herschel või James Dunlop. Esialgses New General Catalogue'is on palju vigu, kuid neid hakati põhjalikumalt parandama 1993. aastal. Kataloogi uusim parandatud versioon avaldati 2009. aastal.

Vaata ka
--------

* Messier' kataloog
* NGC objektide loend

Viited
------

1. ↑  "J. L. E. Dreyer and His New General Catalogue of Nebulae and Clusters of Stars". *SAO/NASA Astrophysics Data System (ADS)*. Vaadatud 27. jaanuar 2019.
2. ↑  "Names of Deep-Sky Objects". *Sky&Telescope*. Vaadatud 27. jaanuar 2019.
3. ↑  "An NGC primer". *Astronomy.com*. Vaadatud 27. jaanuar 2019.
4. ↑  "Messier Objects - nebulae, clusters and galaxies". *Guide to the Universe*. Vaadatud 27. jaanuar 2019.
Saka veelask, august 2009.
**Saka veelask** on Nõukogude ajal Ontika-Saka panka Ida-Virumaal murtud sälkorg, see on 60 meetrit lai ja 30 meetrit sügav.

Geoloogia
---------

Sälkoru tehispaljandi veepiirile jäävad alamkambriumi Pirita lademe Lükati kihistu liivakivid ja savid, ülaserva keskordoviitsiumi Lasnamäe lademe lubjakivid. Paljand on Volhovi lademe Toila kihistu Saka kihistiku stratotüüp.

Ordoviitsiumi kivimite seas on Saka paljandis muuhulgas Toila glaukoniitlubjakivi, Kunda nautiloidlubjakivi (hall lubjakivi nautiloidide valatistega; Kunda lade, Loobu kihistu), Aseri ooidlubjakivi, Mäekalda glaukoniitliivalubjakivi (hallikasroheline glaukoniitliivalubjakivi, Eesti vanim paeerim; Billingeni lade, Mäekalda kihistik), Saka glaukoniitlubjakivi (peene- kuni keskmisekristalne rohekashall lubjakivi glaukoniidiga; Volhovi lade, Toila kihistu, Saka kihistik), Telinõmme lubjakivi (mikrokristalne glaukoniiti sisaldav rohekashall lubjakivi; Volhovi lade, Toila kihistu, Telinõmme kihistik) ja Voka ooidlubjakivi (savikas lubjakivi kuni mergel raudooididega; Kunda lade, Sillaoru kihistu, Voka kihistik).

Viited
------

1. ↑  Kristi Onkel "Mida sügistalvel huvitavat teha?"[*alaline kõdulink*] Meie Kodu 267-268, november 2007
2. ↑  Kalle Suuroja "Eesti aluspõhja geoloogiline kaart mõõtkavas 1:400 000. Seletuskiri"[*alaline kõdulink*] Tallinn: Eesti Geoloogiakeskus, 1997
3. ↑  Kalle Suuroja "Kontseptsioon õppeekspositsiooni "Eesti maapõu" rajamiseks" Tallinn: Eesti Geoloogiakeskus, 2011
Sakari Tukiainen 2018. aastal Thisted FC särgis
**Sakari Ilmari Tukiainen** (sündinud 2. oktoobril 1991 Helsingis) on Soome jalgpallur, kes mängib ründajana Soome kõrgliiga Veikkausliiga klubis HIFK. 

Ta mängis noorena Espoo Palloseura jalgpalliakadeemias. Ta lõpetas jalgpalli mängimise 17-aastaselt motivatsioonipuuduse tõttu. Viis aastat hiljem naasis ta uuesti jalgpalli juurde, liitudes Soome tugevuselt seitsmendas liigas mänginud klubiga Club Latino Español. Ta paistis silma suurepärase ründajana, lüües 2013. aasta hooajal 30 väravat. 2014. aastal mängis ta Soome tugevuselt kolmanda liiga klubis Atlantis FC, lüües 29 mänguga koguni 40 väravat.

2015. aastal liitus ta Eesti Meistriliiga klubiga Tallinna FC Flora. 2015. aasta hooaja teises pooles mängis ta laenul Viljandi JK Tulevikus, kus lõi 16 mänguga kuus väravat. 2016. aasta Meistriliiga hooajal lõi ta Flora ridades liigas 26 mänguga neliteist väravat.

2017. aastal mängis ta Soome kõrgliigas RoPS-is. Aastatel 2018–2019 mängis ta Taani esiliiga klubis Thisted FC.

2019. aastal naasis Tukiainen Soome kõrgliigasse, liitudes HIFK-iga.

Saavutused
----------

Flora
* Eesti karikavõistlused: 2016
* Eesti superkarikas: 2016

Välislingid
-----------

* Sakari Tukiainen Eesti Jalgpalliliidu kodulehel
**Felix Olev Raudkepp** (4. juuni 1901 Peterburi – 9. oktoober 1986 Tallinn) oli eesti neurokirurg.

Felix Raudkepp osales Vabadussõjas õppursõdurina. Ta lõpetas aastal 1920 Narva I Gümnaasiumi ja astus samal aastal Tartu Ülikooli arstiteaduskonda, mille lõpetas aastal 1926 arsti astme väärilisena.

Ta asus tööle aastal 1927 Tartu Ülikooli närvikliiniku assistendina professor Ludvig Puusepa juures ja tegi kaasa uue, neurokirurgilise osakonna ja kliiniku organiseerimise. Aastatel 1940–1941 organiseeris ise neurokirurgia haiglat Tallinnas, olles selle juhataja ning esimene neurokirurg Tallinnas. Saksa okupatsiooni ajal haigla likvideeriti ja ta töötas era-neuroloogina Tallinnas. 

Aastal 1944 avati haigla uuesti ja ta jätkas Vabariikliku Neurokirurgilise Haigla juhataja ja neurokirurgina, mil haigla reorganiseeriti Tallinna Keskhaigla neurokirurgia osakonnaks; ta töötas aastani 1976 neurokirurgia osakonna juhatajana. Aastatel 1976–1980 töötas ta konsultandina oma erialal.

Ta oli aastal 1950 Ludvig Puusepa nimelise Neurokirurgide, Neuroloogide ja Psühhiaatrite Seltsi asutajaliige, esimene esimees ja hiljem sama seltsi auliige. Tal on teaduspublikatsioone neurokirurgia alalt.

Tunnustus
---------

* 1947 Eesti NSV teeneline arst.
* 1948 Eesti NSV preemia laureaat teadustöö arendamise eest

Viited
------

1. ↑  Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi seadlus Eesti NSV teenelise arsti aunimetuse andmise kohta Silmapaistvate teenete eest tervishoiu alal anda Eesti NSV teenelise arsti nimetus: Felix Raudkepile, Vabariikliku Neurokirurgilise Haigla peaarstile, Punaväelane: Punaarmee [7. laskurdiviisi] poliitosakonna ajaleht, 7 november 1947
**Felix Moor** (12. aprill 1903 Sürgavere vald, Suure-Jaani kihelkond – 15. mai 1955 Tallinn) oli eesti näitleja ja pedagoog. Ta oli Eesti esimene raadioreporter.

Elukäik
-------

Felix Moor võttis osa Vabadussõjast Tallinna Kooliõpilaste Pataljonis, lõpetas 1924. aastal Draamastuudio teatrikooli I lennu ja oli 1925–1927 oli Draamastuudio Teatri näitleja.

Aastatel 1924–1944 oli ta Riigi Ringhäälingu teadustaja, Eesti esimene raadioreporter ning kuuldemängude ja lastesaadete algataja. Sel perioodil astus ta vahel üles ka Estonias ja Tallinna Töölisteatris. Raadios tõi ta kuulajateni peamiselt kuuldemänge ja lastesaateid. 

Aastatel 1938–1941 oli ta Tallinna Konservatooriumi Riikliku Lavakunstikooli, 1946–1950 Eesti Riikliku Teatriinstituudi ja 1950–1953 GITIS‑e eesti stuudio kõnetehnika õppejõud. 

Teise maailmasõja järgsel perioodil oli ta Eesti Raadio esimeste otseülekannete saatejuht. Tema viimane otseülekanne oli 1947. aasta üldlaulupeolt. 

Felix Moor on maetud Tallinna Metsakalmistule.

Isiklikku
---------

Felix Moor oli alates 1925. aastast abielus Ly Lasneriga ja alates 1943. aastast Linda Sellistemäega.

Mälestuse jäädvustamine
-----------------------

Alates 2012. aastast antakse Mart Relve algatusel välja Felix Moori tänuauhinda. Mart Relve otsustas koos ema, kauaaegse Raadioteatri režissööri Astrid Relvega rajada auhinna pärast Felix Moori tütre Sirje-Lill Moori surma tema ja ta isa mälestuseks. Auhind on tunnustuseks missioonitundliku loova töö eest eestikeelsel kultuurimaastikul.

25. augustil 2017 paigaldati Tallinnas Kreutzwaldi 14 asuva ERRi uudistemaja nurgasissepääsu kõrval asuvasse orva Aleksander Jakovlevi loodud Felix Moori bareljeef "MO:RF". Bareljeefi loomise konkursi idee algatajad ja eestvedajad olid Astrid ja Mart Relve.

Viited
------

1. ↑  Kuidas sattus Felix Moor ringhäälingusse, Postimees (1886-1944), nr. 110, 24 aprill 1937
2. ↑  Ines Aru ja Heli Pikk said raadioauhinnad. Postimees, 10. aprill 2015.
3. ↑  Galerii: Uudistemaja sissepääsu juurde paigaldati Felix Moori bareljeef. ERR, 28. august 2017.

Välislingid
-----------

* Felix Moor Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib 1939. aastal moodustatud vallast; varasema valla kohta vaata artiklit Peningi vald (Harju-Jaani kihelkond)* |

---

**Peningi vald** oli vald Harju maakonnas aastail 1939–1950. Vallamaja asus tänapäeva Peningi küla aladel.

Peningi vald moodustati 1939. aasta vallareformiga senise Peningi valla ja Alavere valla aladest. 

Eesti valdade kaart. Musta kontuuriga vanad vallapiirid, punasega 1939. aastal moodustatud vallad
Peningi vald moodustati maa-alaga: a) senise Peningi valla maa-alast, välja arvatud Kurgla küla piirkond, seniste Raasiku ja Rae valla vahel oleva osa maa-ala kuni Nõmme nr. 28 ja Kaasiku nr. 28 taludeni, viimased kaasa arvatud, ning Kiviloo mõisa järgi oleva Soo-otsa talu ja metsakvartaalide nr. 25, 26, 29, 30, 31 maa-alad; b) senise Alavere valla Rooküla küla ning Rooküla ja Nõmbra asunduste maa-aladest.

1939. aastal oli vallas 2222 elanikku, territooriumi suurus oli 16 751,90 ha.

Esimene vallavanem oli Otto Puusepp.

1939. aastal kuulusid Peningi valla koosseisu Igavere, Kalesi, Igavere-Sauna ja Kalesisauna, Kalesi asundus, Perila, Silmsi, Kasakaotsa ja Metsnurga külad, Peningi, Rätla, Perila asundus ja Härma asundused, Salu, Urvaste, Seli, Kivioja, Andi, Mallavere, Suurevälja külad ja Suursoo asundus, Liivaaugu, Kiviloo, Kaugemäe, Kännu, Juurika, Rooküla ja Lükati külad, Kiviloo asundus ja Nõmbra asundus.

Külanõukogude moodustamine ja valla likvideerimine
--------------------------------------------------

8. augustil 1945 moodustati Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi seadlusega vallas Kiviloo külanõukogu, Peningi külanõukogu ja Pikavere külanõukogu. 

26. septembril 1950 arvati vald Kose rajooni koosseisu.

Viited
------

1. ↑  Maa-ameti kaardirakendused
2. ↑  Väljavõte Vabariigi Presidendi otsusest nr. 87 – 7. oktoobrist 1938 (RT 1938, 87, 776)
3. ↑  588. Harju Maavanema otsus Harju maakonna vallavolikogude valimisringkondade arvu ja nende piiride kohta. Riigi Teataja, nr. 75, 9 september 1939
4. ↑  EESTI NSV TEATAJA, Nr. 35 26. oktoobril 1945, Art 543. Seadlus Harju maakonna valdades küla töörahva saadikute nõukogude moodustamise kohta.
**Palgyi Dordže** (Palgyi Dorje), (**dPal-gyi-rdo-rdzhe**)

Munk lootosel. V. Väärtnöu illustratsioon
Kuningas LangDarma (*Glang-dar-ma*) valitsemise (836–842) ajal, ta oli ise böni pooldaja alustati punamütsikeste suhtes kohe pogromme.

LangDarma võttis nyingmapa kloostritele kuuluva vara, sundis budiste üle minema böni usku. Seni rahulikult õpetusega tegelenud nyingmalased, keda kõik valitsejad olid siiani soosinud, sattusid raske põlu alla kuningakojas.

Probleem lahendati kiiresti 841. aastal nyingma poolt. Leiti vabatahtlik nende väheste munkade hulgast, kes alles veel olid jäänud, kes pidi sooritama poliitilise pääste operatsiooni. Selleks vabatahtlikuks osutus Lhalung Palgi Dorzi. Lhalung Palgi Dorzi määris enda ja musta hobuse tuhaga kokku, kappas kuningas LangDarma ette, kes oli kaaskonnaga tsamil (jumaluste auks korraldatav religioosne tants), kus püha snaiper tulistas vibuga 3 noolt LangDarmale keresse. Kuningas lartsatas surnult maha ja mõrtsukas laama Palgi Dorzi kihutas üritusel tekkinud segadust kasutades hobusega jõkke, kus vesi pesi tuha maha, teispool jõge ronis kaldale juba mustal hobusel ratsanik, keda tagaajajad enam kätte ei saanud. Palgi Dorzi kihutas aga Drag Yerpa kloostrisse, kust ta ise pärit oli. Nyingmapa oli edukalt sooritanud enda esimese poliitilise mõrva, mis lõppes edukalt. LangDarma valitsemisaeg oli lühike (836–842). Hiljem olid noored nyingma mungad Palgi Dorzi poole pöördunud palvega saata pühitsust raevukate jaoks. Palgi Dorzi keeldus ja ülejäänud elu veetis ta üksi koopas. Ajast, mil see tapmine toimus on osa nyingma rituaalidest saanud rikkamaks ühe instrumendi võrra. Nyingma hakkas kasutama vibunooli kui ritaal-esemeid.

Bhutanis siiani avalikel rituaalidel õnnistavad laamad rahvast nooltega. (*Ten da, Tshe da, La da, Da dar ja Chhe mar*) kaitse eesmärgil on nool rituaalis ka lapse sünni puhul. See kuninga tapmine jättis sügava jälje Nyingmaa ajalukku ja praktikasse.

Mongolitel on legend, kus Lhalung Palgi Dorzi oli mongol nimega Lalam-baldorzij ja kuninga nimeks oli Langdrom.

Õpetatud laama Lalam-baldorjj saabus Bat Khan Uul-i ja mediteeris seal pikalt enne kui võttis ette kuninga tapmise. Selles versioonis on tegu Gelugi mitte nyingmapa laamaga. 

On veel üks loo versioon olemas, kus Palgyi Dordze oli taas siia ilma sündides mongolite esimese Bogdoo Zanabazari juures teenistuses olnud pikki aastaid.

Tänu LangDarma poolsele tegevusele, mis suunatud budistide vastu, jooksid paljud punamütsikesd Hiinasse ja Mongooliasse, kus budism tänu neile levis kohaliku rahva hulgas koos selle LangDarma tapmise looga, mida põgenikud endaga kaasa tõid.
**Lia Laats** (17. veebruar 1926 – 24. aprill 2004) oli eesti näitleja.

1946. aastal lõpetas ta Tallinna Draamateatri õppestuudio.

Ta mängis Pärnus Endla teatris, kus ta paistis silma Katariina rolliga William Shakespeare'i "Tõrksa taltsutuses" (1949). 

1952–1960 tegutses ta ka estraadinäitlejana. Tema lavapartner oli Helmut Vaag. 

1960–1976 oli ta Vanemuise näitleja. Üks väljapaistvamaid osatäitmisi seal oli Iokaste roll Sophoklese "Kuningas Oidipuses" (1963).

Muid osatäitmisi Vanemuises:

* "Ookean"
* "Olen 30-aastane"
* Bertolt Brechti "Kolmekrossiooper"
* "Leskmees"
* "Mee maik"
* Oskar Lutsu "Tagahoovis"
* Ain Kaalepi "Sinu silmad ja minu silmad" (peaosa)
* Kersti Merilaasi "Kaks viimast rida"

Hiljem töötas ta Estonia teatris (1976–1980) ja tegutses estraadinäitlejana. 

Ta mängis filmides "Juhuslik kohtumine", "Elu tsitadellis", "Siin me oleme!", "Mehed ei nuta" ja "Noor pensionär".

Tunnustus
---------

* 1968 Eesti NSV teeneline kunstnik
* Eesti Näitlejate Liidu auliige
* 1990 huumoriauhind Meie Mats
* 2002 Valgetähe V klassi teenetemärk

Isiklikku
---------

Lia Laatsil olid abikaasa Kalju Vahaga pojad Jaak ja Madis ning teise abikaasa (1964. aastast) Harry Karroga tütar Kadi. Madis hukkus 2003. aastal.

1. aprillil 2004 viidi ta halvatuse põhjustanud ajuinfarktiga haiglasse.

Kirjandus
---------

* Enno Tammer. "Elu jälg. Tuntud eestlaste elulood: Lia Laats, Kalmer Tennosaar, Toomas Sulling, Allar Levandi". Tänapäev. Tallinn 2005; Lia Laatsist lk 7–148

Välislingid
-----------

* "Mõtisklus enne hääletamist". Eesti Päevaleht, 5. september 2003 (suhtumisest Euroopa Liitu)
* "Primadonna Lia Laats: «Nii hullu aastat pole mul varem olnud!»". SL Õhtuleht, 19. detsember 2003 (intervjuu; foto koos Harry Karroga)
* "Lia Laats suri laupäeval". Eesti Päevaleht, 26. aprill 2004 (artikkel fotoga)
Vasakkalda-Ukraina
**Vasakkalda-Ukraina** (ukraina keeles Лівобережна Україна, vene keeles Левобережная Украина, poola keeles Lewobrzeżna Ukraina) on Dnepri jõe vasakul (ida)kaldal asuva Ukraina osa ajalooline nimi, mis hõlmab tänapäevaseid Tšernihivi, Poltava ja Sumõ oblasteid ning Kiievi ja Tšerkassõ idaosa.

Ajalugu
-------

Mõiste ilmus 1663. aastal, kui Ivan Brjuhhovetskõi valiti Ukraina hetmaniks opositsioonis Pavlo Teterjaga. Brjuhhovetskõi oli esimene teadaolev "Vasakkalda-Ukraina" hetman selle piirkonna üle, mis oli Venemaa mõju all.

Kuni 17. sajandi keskpaigani kuulus ala Poola-Leedu Rahvaste Ühendusse. 1654. aasta Perejaslavi rahulepinguga läks piirkond esialgu Moskva kontrolli alla, kui kohalikud kasakate juhid vandusid vastutasuks sõjalise kaitse eest truudust Vene monarhiale. Venemaa suveräänsust piirkonna üle kinnitati hiljem Andrusovo lepinguga (1667) ja igavese rahulepinguga (1686) Poola-Leedu Rahvaste Ühenduse ja Moskva tsaaririigi vahel.

Vene võimu all oli Vasakkalda-Ukraina algselt tsaaririigis (alates 1721. aastast Venemaa keisririik) teatud autonoomia kasakate hetmanaadina, mis 18. sajandi jooksul, kui Zaporižžja Sitš hävitati, viidi aeglaselt tagasi.

Vaata ka
--------

* Paremkalda-Ukraina

Viited
------

1. ↑  Braĭchevs'kyĭ, M. I︠U︡. (1974). *Annexation Or Reunification: Critical Notes on One Conception*. Ukrainisches Institut für Bildungs-politik. Lk 114.
2. ↑  Subtelny, Orest (2000). *Ukraine History*. University of Toronto Press. Lk-d 117–148. ISBN 0-8020-8390-0.
3. ↑  Subtelny, Orest (2000). *Ukraine History*. University of Toronto Press. Lk-d 117–148. ISBN 0-8020-8390-0.
**Peeter Põllu monument** on Eesti Vabariigi esimese haridusministri Peeter Põllu pronkskuju, mis paikneb Tartus Munga tänaval, haridus- ja teadusministeeriumi hoone ees Peeter Põllu platsil.

Kuju eripäraks on raamatukujuline süvend Põllu rinnas, samas kannab Põld vasemas käes raamatut. Tartu linnakunstniku Tiit Kaunissaare selgituse kohaselt andis autor selle kujundiga muuhulgas edasi käe ja südame liitu. Skulptor Endel Taniloo on hinnanud skulptuuri õnnestunuks.

Juunis-juulis 2008 korraldas Tartu linnavalitsus monumendi ideekonkursi, kuhu kutsuti osalema skulptorid Elo Liiv, Ekke Väli ja Bruno Kadak.

Peeter Põllu monument avati 1. detsembril 2008, selle autorid on skulptor Ekke Väli ja arhitekt Ain Rööpson. Kuju kõrgus on 225 cm, kaal 1,5 t. Ministeeriumi andmetel maksis mälestusmärgi rajamine kokku 1,458 miljonit Eesti krooni. Sellest andis ministeerium 1,1 miljonit, ülejäänu tuli võrdselt Tartu Ülikoolilt ja Tartu linnalt.

Viited
------

1. 1 2 3  Raimu Hanson "Peeter Põld avaneb täies ilus esmaspäeval" Postimees 28. november 2008
2. ↑  "Tartu kavandab Peeter Põllu monumenti" ERR, 26.06.2008

Välislingid
-----------

* Peeter Põllu monument portaalis Puhkaeestis.ee
* Rein Joamets "Monument Peeter Põllule" Õpetajate Leht, 5. detsember 2008
* Raimu Hanson "Peeter Põld avaneb täies ilus esmaspäeval" Postimees 28. november 2008
* "Tartu kavandab Peeter Põllu monumenti" ERR, 26.06.2008
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib isikust; teose kohta vaata artiklit Sõja seadused* |

---

Mälestusmärk Sunzile Yurihama linnas Tottori prefektuuris Jaapanis
**Sunzi** (ka Sun Zi; hiina keeles 孫子; Wade-Giles: **Sun Tzu**; 544 eKr – 496 eKr), sünninimega **Sun Wu**, oli Vana-Hiina kevadete-sügiste ajastul elanud hiina kindral, strateeg ja filosoof. Sunzi on peamiselt tuntud kõigi aegade ühe tuntuima sõjandusalase teose "Sõja seadused" (*Sūnzǐ Bīngfǎ*; "Õpetaja Suni sõja seadused") autorina.

Sõja seadused
-------------

Bambusliistakutele kirjutatud "Sõja seaduste" koopia
 *Pikemalt artiklis Sõja seadused*
"Sõja seadused" (*Sūnzǐ Bīngfǎ*, "Õpetaja Suni sõja seadused") on sõdivate riikide ajastul koostatud sõjandustraktaat, mille autoriks peetakse traditsiooniliselt Sunzid. "Sõja seaduste" kanooniline versioon koosneb kolmeteistkümnest peatükist, mis on omakorda jaotatud lõikudeks/paragrahvideks, mille numeratsioon võib väljaandeti mõneti erineda.

Viited
------

1. ↑  "Sunzi". *Encyclopædia Britannica* (Inglise keeles). Vaadatud 4. juuni 2017.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: tundmatu keel (link)
2. ↑  Läänemets 2001, lk 11
3. ↑  Läänemets 2001, lk 53

Kirjandus
---------

* Sun Zi, Sun Bin. "Sõja seadused" (tõlkinud Märt Läänemets, Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus 2001). ISBN 9985-811-07-0

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Sunzi** |

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Sunzi** |

* Sunzi. Encyclopædia Britannica.
* "Sunzi ja Hiina sõjakunst". Valgus tuleb idast. Vikerraadio.
**Vyžuonos** on alev Leedus Utena rajoonis, Vyžuonose valla halduskeskus. Alev asub Dusyna jõe ääres 143 ha suurusest Lydekise järvest loodes. 

Vyžuonoses on põhikool, postkontor ja kultuurimaja. Alevis asub metsatööstus. Vaatamisväärsusteks on vana juudi kalmistu, endise Vyžuonose mõisa hooned ja sealne aastal 1406 ehitatud katoliku kirik. Alevi juures asub Vyžuonose lohukivi.

Elanikkond
----------

|  |  |
| --- | --- |
| * 647 (1858)
* 1102 (1902)
* 1193 (1923)
* 604 (1959)
* 528 (1970)
* 659 (1979)
 | * 696 (1983)
* 706 (1987)
* 711 (1989)
* 581 (2001)
* 512 (2011)
 |

Nimi
----

Alevile on kohaliku legendi järgi andnud nime paganlik nastikute jumal Vyžas. Sealse kiriku müürides on ka vana nastikute ja päikese kultuse tähis – kivi, millel on kujutatud Vyžase pea. Tõenäolisemalt on aga tegemist hüdronüümiga, sest alevi lähistel voolab Vyžuona jõgi.

Ajalugu
-------

Vyžuonosest on esimesed teated XV sajandi algusest. Kirik ehitati sinna aastal 1406. Sealne alev kuulus Radziwillidele. 

XVI–XVII sajandil tülitsesid sealsed katoliiklased ja kalvinistid nelja aastakümne kestel õiguse pärast sealset kirikut kasutada. Põhjasõja ajal põletasid rootslased peaaegu kogu alevi maha. XVIII sajandil avati alevis kihelkonnakool. Vyžuonose elanikud osalesid novembriülestõusus. Tsaariajal oli alevi venekeelne nimekuju Вижуны.

1. juunil 1919 toimus alevi juures lahing enamlaste ja Leedu vägede vahel. Nõukogude perioodil oli Vyžuonos kohaliku kolhoosi keskasulaks.

Tuntud elanikke
---------------

* Mykolas Masiulis – Knygnešystė tegelane
* Mykolas Januškevičius – leedu publitsist
* Vytautas Jurgis Dičius – leedu arhitekt
* Bronius Radzevičius – leedu kirjanik

* Mälestusmärk langenud metsavendadeleMälestusmärk langenud metsavendadele
* VyžuonosVyžuonos
* Mõisa häärberMõisa häärber
* Vyžuonose kirikVyžuonose kirik
* Kiriku interjöörKiriku interjöör
* KoolimajaKoolimaja

Viited
------

1. ↑  2011 m. surašymas
2. ↑  *Вижуны.* Географическо-статистический словарь Российской империи, Kd. 1 (Аа — Гямъ-маликъ). СПб, 1862, 452 lk.
3. ↑  "Vyžuonų". Originaali arhiivikoopia seisuga 3. juuni 2022. Vaadatud 24. aprillil 2020.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Vyžuonos** |

* Poola Kuningriigi geograafiline leksikon
* Alev portaalis vietoves.Lt
**Artur Ivanovitš Kuznetsov** (vene *Артур Иванович Кузнецов*; sündinud 12. märtsil 1945 Lõuna vallas Petserimaal, praeguse Venemaa haldusjaotuse järgi Laura külanõukogus Petseri rajoonis Pihkva oblastis) on Venemaa ametnik ning endine Eesti NSV riigitegelane ja füüsik.

Ta lõpetas 1969. aastal Tartu Riikliku Ülikooli füüsika-keemiateaduskonna, 1975. aastal kaitses füüsika-matemaatika kandidaadi kraadi.

1968–1990 töötas Kuznetsov Teaduste Akadeemia füüsika instituudis.

Ta oli 24. aprill 1990 – 29. jaanuar 1991 rahvussuhete problemaatika eest vastutav minister Edgar Savisaare valitsuses.

1991. aasta detsembris võttis Kuznetsov Venemaa kodakondsuse. Peale Eestist lahkumist asus ta tööle Venemaa välisministeeriumis. 1992. aasta jaanuaris määrati Kuznetsov Venemaa suursaadikuks Eestis, kuid Eesti valitsus ei olnud nõus Kuznetsovi suursaadikuna aktsepteerima. Ta oli 1995–2002 Vene välisministeeriumi suursaadiku auastmes esindaja Kaliningradis.

Viited
------

1. ↑  Sergei Stadnikov. Rohkem mitte-eestlasi juhtivatele ametikohtadele. Eesti Päevaleht, 10. november 2000

Välislingid
-----------

* Кузнецов Артур Иванович
* Kadri Liik. Artur Kuznetsov: Venemaa ei kavatse Kaliningradi maha müüa. Postimeees, 29. märts 2001
**Nora Raba** (10. jaanuar 1938 – 3. august 2023) oli eesti metallikunstnik.

Elukäik
-------

Nora Raba lõpetas 1955. aastal Tallinna 20. keskkooli. Aastatel 1957–1963 õppis ta Eesti NSV Riiklikus Kunstiinstituudis metallikunsti eriala. Tema õpetajad olid Albert Hansen, Ede Kurrel, Salme Raunam. Oma õpetajate kõrval austab ta Jaan Koorti ja Adamson-Ericut.

Aastatel 1963–1992 töötas ta Kunstitoodete Kombinaadis Ars metalliosakonna kunstnikuna.

Nora Raba on 1967. aastast Eesti Kunstnike Liidu liige.

Alates 1963. aastast on ta osalenud pidevalt eesti kunsti näitustel nii kodu- kui ka välismaal. Tema töid on eksponeeritud Moskvas, Peterburis, Soomes, Jaapanis, Kanadas, Ungaris, Tšehhoslovakkias.

Looming
-------

Metallikunstnik Nora Raba (kunstnikunimega **Noraba**) on osalenud Eesti kunstielus mitu aastakümmet. Ta on loonud ehteid, tegelenud palju dekoratiivsete seinataldrikute ja -plaatide ning spordiauhindade loomisega. Kunstnik on kavandanud väga palju suveniirmärke suurtele kultuuriüritustele, niisamuti Tallinnale ja teistele Eesti linnadele ja maakohtadele.

Nora Raba põhialaks on aga monumentaalsed pannood ja ruumilised kompositsioonid. Selles osas on ta kujunenud Eesti juhtivaks meistriks. Paljud tema tööd on loodud konkreetsetele arhitektuursetele objektidele (Venemaal Južno-Sahalinski sanatoorium, kultuuriasutused, restoranid, baarid, puhkekeskused, koolid Tallinnas ja mujal Eestis).

Nora Raba on oma tööde materjali- ja tehnikakasutuses, samuti temaatikas väga avar. Ta on töötanud palju rauaga, seda sepistades ja keevitades, kuid on ka kodus söövitus- ja kohrutustehnikas, samuti töös poleeritud ning poleerimata alumiiniumiga ning emailidega. Loomingulise tee esimesel etapil 1960.–1970. aastatel lähtus ta oma teemade valikul enamasti loodusest (pannood "Flora", "Dekoratsioon", "Merepõhi" jt), mis 1980. aastatel andis maad aga puhastele, konstruktiivselt selgetele geomeetrilistele vormidele (poleeritud alumiiniumist kompositsioonid "Probleem", "Lõpmatus", "Trepp", "Taebla" jt). 1990. aastatel on kunstnik taas lähenenud juhuslikele, looduse enda kujundatud vormidele, mida ta täiendab ootamatult erksavärvilise, mõnevõrra konstruktiivse detailiga. Koos sellega sigines kunstniku töödesse sürrealistlikust kunstitunnetusest tulenevat salapära ja mõistatuslikkust. Nora Raba on Eesti metallikunstis loonud väga tugeva ja jõuliselt isikupärase lehekülje. Tal on julgust olla teerajaja.

Tunnustus
---------

* 2003 Ede Kurreli preemia
* 2008 Kristjan Raua preemia (isikunäitus "Värvides on väge" KU galeriis)

Näitused
--------

* 1980 isikunäitus Tallinna Kunstisalongis
* 2003 ülevaatenäitus Tallinna Raekoja Keldrisaalis

Kirjandus
---------

* Inge Teder. *Nora Raba*. 2003, lk-d 8, 60

Välislingid
-----------

* 
* 
* 
* Eesti Tarbekunsti- ja Disainimuuseumi ehte- ja metallikogu Teosed kuuluvad Eesti Tarbekunsti- ja Disainimuuseumi kogusse ning fotode allikas on muuseum.
* 
*
Jack Colback 2012. aastal Sunderlandis mängimas
**Jack Raymond Colback** (sündinud 24. oktoobril 1989 Newcastle upon Tyne'is) on Inglismaa jalgpallur, kes mängib keskpoolkaitsjaana Inglismaa esiliigaklubis Queens Park Rangers.

Ta alustas klubikarjääri Sunderlandis, mille noorteakadeemiaga liitus ta 1999. aastal. Esimese profilepingu sõlmis ta klubiga 2008. aasta mais. Hooajal 2009/10 ja hooaja 2010/11 esimeses pooles oli Colback Sunderlandist laenul Inglismaa esiliigaklubis Ipswich Town. Sunderlandi meeskonnas debüteeris ta Inglismaa kõrgliigas 9. mail 2010 hooaja viimases mängus Wolverhampton Wanderersi vastu, kuid saadeti väljakult minema kahe kollase kaardi tõttu kõigest üheksa minutit pärast mängu sekkumist. Sunderlandi põhikoosseisu kuulus Colback aastatel 2011–2014. Inglismaa kõrgliigas lõi ta esimese värava 26. detsembril 2011 mängus Evertoni vastu.

2014. aasta juunis siirdus ta Inglismaa kõrgliigaklubisse Newcastle United.

2018. aasta jaanuaris läks Colback Newcastle Unitedist laenule Inglismaa esiliigaklubisse Nottingham Forest. Ta oli seal laenul ka hooajal 2018/19. Nottingham Foresti läks püsivalt üle lõpuks 2020. aasta augustis. Hooajal 2022/23 mängis ta Nottingham Forestiga Inglismaa kõrgliigas.

2023. aasta augustis sõlmis Colback kaheaastase lepingu Inglismaa esiliigaklubiga Queens Park Rangers.

2009. aastal mängis Colback ühel korral Inglismaa kuni 19-aastaste koondises. 2014. aasta augustis kutsuti Colback Inglismaa jalgpallikoondisse, kuid vigastuse tõttu pidi ta koondisekutsest loobuma.

Viited
------

1. ↑  "Colback signs". *www.nottinghamforest.co.uk*.
2. ↑  "Jack Colback: Queens Park Rangers sign former Nottingham Forest midfielder". bbc.com. 1.8.2023. Vaadatud 4.8.2023
3. ↑  "Colback ruled out for England". FIFA. 2. september 2014. Originaali arhiivikoopia seisuga 2. september 2014. Vaadatud 2. septembril 2014.
4. ↑  "Jack Colback out of England squad with calf injury". BBC Sport. 3. september 2014. Vaadatud 4. septembril 2014.

Välislingid
-----------

 Jack Colback – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Kivimäe saun (2011)
Kivimäe saun (detsember 2009)
**Kivimäe saun** oli avalik linnasaun Tallinnas Kivimäel aadressil Sihi 122 / Voolu 15.

1940. aasta algul registreeriti Kivimäe-Pääsküla ühistu Oma Saun. Samal aastal jõuti ehitada vundament. Hoone ehitust jätkati pärast sõda ja see sai valmis 1959, regulaarne kasutus algas siiski paar aastat hiljem. Omal ajal oli saun populaarne, püsikundede hulgas oli tuntud kultuuritegelasi, nende hulgas lavastaja Voldemar Panso ja näitleja Jüri Järvet.

Kivimäe saun oli ligi 1700 ruutmeetrit suur kolmekorruseline hoone. Paiknes 3000-ruutmeetrisel kinnistul, selle juurde kuulusid katlamaja ja muud väiksemad hooned. 

Nõukogude aja lõppedes vahetusid sauna haldajad, remonti ei tehtud ja hoone amortiseerus kiiresti. Hoolimata lubadustest saun korda teha, müüs linnavalitsus 2011. aastal hoone ja saun suleti lõplikult. 2016. aastal ehitati hoone ümber korterelamuks.

Viited
------

1. ↑  Pekka Erelt (19.11.2012). "Järelehüüe Kivimäe saunale". *Eesti Ekspress*. Vaadatud 5.12.2018.
2. ↑  NÕMME SAUNAD, Videvik, nr. 13/14, 29 märts 2007
3. ↑  Tallinna linnavalitsuse istungi protokoll nr.5, 8.02.2012
4. ↑  "Teatrirahva saunast sai Kivimäe kodu". *YIT*. 6.11.2016. Originaali arhiivikoopia seisuga 6.12.2018. Vaadatud 5.12.2018.
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib geograafia mõistest; endise Eesti aktsiaseltsi kohta vaata artiklit RAS Ookean* |

---

Maailma viis ookeani ning nende ligikaudsed piirid
Atlandi ookeani pind
**Ookean** on maailmamere suurem osa. Ookeanid katavad ligikaudu 70,8% Maast ja sisaldavad 97% Maa veest. Maal eristatakse viit erinevat ookeani: Vaikne ookean (suurim), Atlandi ookean, India ookean, Lõuna-Jäämeri ja Põhja-Jäämeri (väikseim). Vaikse ja Atlandi ookeani põhja- ning lõunaosa ei ole eraldi ookeanid.

Ookeanid katavad umbes 361 000 000 km2 planeedist. Ookean on Maa hüdrosfääri peamine komponent ja seega eluks Maal hädavajalik. Ookean mõjutab kliima- ja ilmastikumustreid, süsinikuringet ja veeringet, toimides tohutu soojusreservuaarina. Et ookeanid katavad proportsionaalselt suurema osa lõunapoolkerast (81%) võrreldes põhjapoolkeraga (61%), siis esineb märkimisväärseid erinevusi poolkerade ilmastikus.

Ookeanid on kõige soojemad märtsis.

Vaata ka
--------

* Ookeaniline maakoor
* Ookeanibassein

Viited
------

1. ↑  "Ocean". *National Geographic*. Vaadatud 23. juunil 2023.
2. ↑  Viil, Elisabeth (4. august 2023). "„See meenutab vanni." Ookeanivee temperatuur tõusis rekordkõrguseni". *Delfi*. Vaadatud 4. augustil 2023.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Ookean** |

* Ookeanide ja merede piirid Rahvusvahelise Hüdrograafiaorganisatsiooni järgi

Ookeanid

Atlandi ookean - India ookean - Lõuna-Jäämeri - Põhja-Jäämeri - Vaikne ookean
**Harry Karl Friedrich Feldmann** (6. märts 1884 Laatre vald, Sangaste kihelkond, Tartumaa – 1945) oli eesti ettevõtja, kummitööstusettevõtte "Põhjala" looja.

Elulugu
-------

Ta sündis taluperemehe ja vallakirjutaja Jakob Grossi peres. Oma perekonnanime Feldmann sai ta pärast isa surma adopteerinud onult proviisor Karl Feldmannilt.

Ta alustas kooliteed Valga linnakoolis, edasi õppis ta Tartu reaalkoolis. 1903. aastal sõitis ta koos onuga Moskvasse, kus lõpetas kohaliku reaalkooli 1906. aastal. Kuigi onu soovis noormehest koolitada proviisorit, soovis Harry siiski õppida tehnikat. Nõnda õnnestuski tal Moskvas astuda tehnikakõrgkooli, mille lõpetas 1910. aastal energeetika alal insenerina. Pärast lõpetamist asus ta tööle Moskva Westinghouse'i elektrimasinate tehasesse.

1914. aastal kutsuti ta appi tegelema äsjavalminud Tallinna elektrijaama laienduse projektiga, mis puhkenud maailmasõja tõttu aga edasi lükkus. Samal aastal abiellus ta Moskvas Agnes Saddega. 1916. aastal sündis neil tütar Marie, kes jäi ka pere ainsaks lapseks. Ta tuli 1920. aastal Eesti tagasi ja oli endises Vene-Balti laevaehitustehases mehaanikuna. Aastatel 1923–1927 oli ta Tallinna linna trammiosakonna direktor, pannes aluse Tallinna elektritrammi arengule.

1924. aastal asutas Feldmann koos sugulase Karl Feldmanni ja ühiskonnategelase Friedrich Johann Uibopuuga (1877–1933) osaühisuse "Eesti Kummitööstus" ("Põhjala"), mis kasvas suurtööstuseks. Ta oli kuni "Põhjala" tehase natsionaliseerimiseni 1940. aastal selle suuromanik ja direktor. Lisaks temale oli ettevõttel ka mitmeid teisi aktsionäre, kellest enamik olid tema sugulased. Seega oli Põhjala suures ulatuses perefirma. 1941. aastal kolis ta koos perega järelümberasujana Saksamaale ja suri 61-aasta vanusena seal vahetult pärast sõja lõppu 1945. aastal.

Välislingid
-----------

* H. Feldman 50-aastane. Päewaleht nr 64, 6. märts 1934
* Anne Ruussaar. "Saagem tuttavaks! Eesti Michelin: kummitööstur Harry Feldmann". Director, 3. detsember 2019
**Ariarne Titmus** (sündinud 7. septembril 2000 Launcestonis Tasmaania osariigis) on Austraalia ujuja. Praegu esindab ta Cali Condorsit, mis on osa Rahvusvahelisest Ujumisliigast. 

2015. aastal kolis Titmus ja tema pere Tasmaaniast Queenslandi paremate treenimisvõimaluste nimel. Ta võistles esmakordselt rahvusvahelistel võistlustel 2017. aasta ujumise maailmameistrivõistlustel Budapestis naiste 200 meetri vabaujumises.

2018. aasta Rahvaste Ühenduse mängudel võitis Titmus kulla 4 x 200 meetri vabaujumises. 14. detsembril 2018 püstitas ta uue maailmarekordi 2018. aasta FINA ujumise lühiraja maailmameistrivõistlustel naiste 400 meetri vabaujumise võistlusel ajaga 3.53,92, ületades kaks kuud varem Wang Jianjiahe püstitatud rekordi 0,05 sekundi võrra. 

Titmus valiti üheks 27 ujujast, kes esindas Austraaliat Lõuna-Koreas Gwangjus toimunud 2019. aasta maailmameistrivõistlustel. Pärast naiste 400 meetri vabaujumises teise koha saavutamist võitis ta kuldmedali ja ületas finaalis Okeaania rekordi ajaga 3.58,76, edestades sekundiga Ameerika ujujat Katie Ledeckyt. Teise kuldmedali võitis ta 4 × 200 m vabaujumises, kus Austraalia finišeerus uue maailmarekordiga 7.41,50. Neljanda medali nendel maailmameistrivõistlustel võitis ta 800 m vabaujumises, kus oli finišis kolmandana.

2019. aastal kuulus ta Cali Condorsit esindava Rahvusvahelise Ujumisliiga avakoosseisu, kes saavutas detsembris USA Nevada osariigis Las Vegases peetud viimasel finaaletapil kolmanda koha. Titmus võitis kogu hooaja jooksul, sealhulgas finaalis, mitu korda 400 meetri vabaujumise.

2020. aasta suveolümpiamängudel Tōkyōs tuli ta olümpiavõitjaks nii 200 meetri kui ka 400 meetri vabaltujumises. 200 meetri distantsi võitis ta olümpiarekordiga 1.53,50 ja 400 meetrit Okeaania rekordiga 3.56,69.

Välislingid
-----------

 Ariarne Titmus – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Ariarne Titmus SwimSwam.com leheküljel
* Ariarne Titmus Austraalia ujumisliidu leheküljel
* Ariarne Titmuse intervjuu 7Sport kanalile YouTubes
**August Ratassepp** (18. jaanuar 1881 Vesneri vald, Tartumaa – 24.november 1959) oli eesti tehnikateadlane.

Elulugu
-------

August Ratassepp oli talupidaja poeg.

Õppis H. Treffneri Gümnaasiumis, lõpetas eksternina keskkoolikursuse Peterburi I kadetikorpuse juures ja 1913 Peterburi Aleksander III nimelise Elektrotehnikainstituudi. Oli 1913–1914 mehaanik Turkestani posti-telegraafi ringkonnatalituses, 1914–1916 vanemelektromehaanik Ašhabadis Kesk-Aasia raudteevalitsuses ja linna elektrijaama juhataja, 1916–1920 vanem- ja peaelektromehaanik Vladikaukaasia raudteevalitsuses Rostovis ja elektrotehnika õppejõud kohalikus raudteetehnikakoolis. Töötas 1920–1924 Eestis Raudteede Talituses telegraafijaoskonna juhatajana, 1924–1940 elektrotehnika toimkonna juhatajana, 1921–1931 ühtlasi Tallinna Tehnikumi määraline õppejõud (õpetas elektrimasinaid, telegraafi-, telefoni- ja raadiotehnikat), 1931–1935 abiõppejõud ja tehnilise kursuste lektor.

Teadustöö
---------

Projekteeris Aşgabati (Ašhabadi) linna elektrivõrgu ja juhatas ehitustöid, püstitas elektrijaamad Almatõs ja Samarkandis. Eestis rajati tema juhtimisel Tallinna-Turba-Haapsalu ja Narva-Kiviõli kõrgepingeliin, elektrifitseeriti Tallinna–Pääsküla teine teeliin, Tapa raudteesõlm ja Valga raudteetehased, seadmestati elektrimootorvagunid, ehitati signaal- ja sideliinid Tartu–Petseri ja Rapla–Virtsu raudteelõikudel.

Teoseid
-------

* Automaatilised telefoni keskjaamad. // ETSi Ajakiri (1921) 13–16.

Viited
------

1. ↑  haudi.ee
2. 1 2 3 4  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Kirjandus
---------

* TTÜ Toimetiste lisad 3, 1939, 5–6
* Tallinna Polütehniline Instituut 1936–1986. Tallinn, 1986, 288.
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
Persephone
**Persephone** (Rooma mütoloogias vaste Proserpina; tuntud ka kui *Kore* - otsetõlkes *"neiuke"*) on vanakreeka mütoloogias surnute, allmaailma- ja ka viljakusjumalanna, Zeusi ja Demeteri tütar.

Müüt aastaaegade tekkest
------------------------

Hades röövib Zeusi nõusolekul Persephone ja viib ta allmaailma endale naiseks. Persephone nopib kevadisel aasal lilli, kui varjudeilma must isand talle kaarikuga järele tuleb ja ta allilma sõidutab. Tema kaariku ees on neli musta hobust. Kaarik ise on samuti must.

Kõikidest taeva ja maa olendeist kuulevad Persephone hüüdeid üksnes päikesejumal Helios ja varjudeilma maagiajumalanna Hekate.

Persephonest saab allmaailma valitsejanna, varjudeilma Kuninganna, kes valitseb Hadese kõrval seistes kõigi surnute üle varjuderiigis.

Ema läheb tütart otsima, ei suuda teda aga niipea leida. Ta küsib kõikidelt, keda teel kohtab, kas nad on midagi kuulnud või näinud.

Hekate ütleb, et kuulis tüdruku hüüdeid, kuid tal ei ole aimugi, kes ta ära viis. Helios soovitab Demeteril allilma vaadata.Hekate aitab Persephone ema Demeterit tütre otsingutel allmaailmas, käies oma kahe loitva tõrvikuga tema eel.

Kui ema Demeter oma tütre leiab, on varjudeisand kohe lahkelt nõus Persephone üles ema juurde tagasi saatma, kuid ta teab, et nende lahusolek ei jää kauaks kestma - Demeteri teadmata on Hadesel õnnestunud Persephone'i pihku poetada paar granaatõuna seemet, mille Persephone neist midagi mõtlemata alla neelab. Nüüd on Persephone ja Hades igaveseks seotud, sest kes kord allilma toitu on maitsnud, kuulub jäädavalt sinna ilma ja tagasipöördumine pole enam võimalik.

Demeter aga ei ole lihtsalt üks järjekordne ema, kes on oma tütrest ilma jäänud. Ta on Jumalanna, kes valitseb viljakasvu ja taimede viljumise üle kogu Maal. Tema leina mõjul kängub kogu maailmas taimestik ja puudelt varisevad lehed.

Demeteri raevu ja mure mõjul otsustab Zeus, et Persephone veedab edaspidi pool aastat oma maa-aluses kuningriigis, teise poole aastast aga maa peal ema juures.

Persephone naasmine maa peale sümboliseerib looduse taasärkamist – aastaaegu.

"Demeter rõõmustab oma tütre tagasituleku üle", Walter Crane, 1914

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  "PERSEPHONE - Greek Goddess of Spring, Queen of the Underworld (Roman Proserpina)". *www.theoi.com*. Vaadatud 5. augustil 2023.
2. ↑  "HECATE (Hekate) - Greek Goddess of Witchcraft, Magic & Ghosts". *www.theoi.com*. Vaadatud 5. augustil 2023.
3. ↑  "HELIUS (Helios) - Greek Titan God of the Sun (Roman Sol)". *www.theoi.com*. Vaadatud 5. augustil 2023.
4. 1 2 3 4 5  "DEMETER - Greek Goddess of Grain & Agriculture". *Theoi Greek Mythology* (inglise). Vaadatud 5. augustil 2023.
Kalingurmustriline kass ülaltvaates
**Kalingurmustriks** (*calico*) või **kalingurmustriliseks** nimetatakse kassi karvkatte värvust, milles valgel karvastikul on suured mustad ja oranžid selgepiirilised laigud (erinevalt kilpkonnavärvi kassist, kelle karvakiri on enamjaolt kahes värvis ja valged karvad on hajusalt või väikeste laikudena). Nimi tuleneb suuremustrilise trükikanga nimetusest (*calico*).

Valge karvaga ala on kalingurmustrilisel kassil 25%–75% kogukarvast, oranžid ning tumedad laigud on ühtlased ja selgepiirilised. Kere allosal ja jäsemetel on ülekaalus valge. Kolmevärvilisust tekitava geeni suguliitelisus tingib, et kalingurmustrilised kassid on peaaegu eranditult emased.

Kalingurmustrit võidakse nimetada ka valgekirjuks kilpkonnavärviks (*tortoiseshell-and-white*). Quebeci provintsis on nimetatud kalingurmustrilist *chatte d'Espagne* ('hispaania (emane) kass'). Veel võib sellise kasukaga kassi nimetada pugalaks (*brindle*), kolmevärviliseks kassiks, jaapani keeles on ta *mike neko* (三毛猫) ('kolmikkarvkasukas') ja hollandi keeles *lapjeskat* ('lapikass').

Helenemisgeeniga kalingurmustrilistel kassidel (*calimanco*) on laigud vastavalt hallid/sinised ja kollakad või beežid.

Pildid
------

* Kalingurmustriline kassKalingurmustriline kass
* Kalingurmustriline kassipoeg akna ääresKalingurmustriline kassipoeg akna ääres
* Kergelt helenenud karvaga kalingurmustrilineKergelt helenenud karvaga kalingurmustriline
* Sinise-beeži laiguline briti lühikarvalineSinise-beeži laiguline briti lühikarvaline

Viited
------

1. ↑  K. Tihanov. Kasside tõuaretuse inglise-eesti oskussõnastik. Magistritöö. Tartu, 2011
2. ↑  Huvitav küsimus:Kas kolmevärvilised kassid on alati emased? Kui jah, siis miks? - Eesti Ekspress, 13.04.2006
3. ↑  K. Tihanov. Kasside tõuaretuse inglise-eesti oskussõnastik. Magistritöö. Tartu, 2011
4. ↑
5. ↑  K. Tihanov. Kasside tõuaretuse inglise-eesti oskussõnastik. Magistritöö. Tartu, 2011