recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Isiksushäired** (ka *isiksusehäired*, *isiksuse häired*) on kliinilise tähendusega seisundid ja käitumisviisid, mis on püsivad, väljendavad inimese loomulikku elustiili, väljendavad enese ja teistega suhtlemise stiili, võivad avalduda indiviidi arengus varakult, võidakse omandada elu jooksul. Isiksushäired on variatsioon normaalsest isiksusest – meie kõigi isiksusi on võimalik samade isiksusjoontega kirjeldada, kuid isiksushäirete puhul on üks või mitu joont väga tugevalt väljendunud ja mõjutavad olulisel määral käitumist. Isiksushäirega inimese käitumist eristab teistest inimestest see, et nende reaktsioonid kalduvad oluliselt kõrvale selle kultuuri keskmise inimese viisist tajuda, mõelda, tunda ja suhelda. Enamasti toovad isiksushäiretega inimeste jäigad käitumismustrid kaasa probleeme sotsiaalsetes suhetes või tööalaselt, tekitavad muret inimese enda mõtetes või tema igapäevaelus. Mõnede isiksushäirete jooned häirivad peamiselt teisi inimesi, kuid mitte isiksushäirega inimest ennast.

Isiksushäire jooned avalduvad tavaliselt paljudes valdkondades: enesetunne, emotsioonid, töö, suhted. Isiksushäireid diagnoositakse enamasti täiskasvanueas, tihti pärast 25. eluaastat, sest diagnoosi tingimuseks on joonte pikaajaline püsimine.

Ka tervetel inimestel võib olla mõni isiksusejoon tugevamalt väljendunud ja erinevate isiksushäirete üksiktunnuseid võib esineda igaühel, kuid kui see ei häiri tema suhteid või igapäevaelu mingil moel, ei saa rääkida häirunud isiksusest. Isiksushäire diagnoosiks on vajalik paljude (aga mitte kõigi) joonte koosesinemine pikaajaliselt, püsivalt ja paljudes olukordades ning keskkondades. Ühel inimesel võib olla jooni erinevatest isiksushäiretest ning esineda võib ka mitu isiksushäiret korraga.

Isiksushäirete liigitus
-----------------------

DSM-IV-s on isiksushäired jagatud kolme klastrisse ja samasse klastrisse kuuluvad isiksushäired sageli esinevad koos.

Klaster A (inglise keeles: *odd*/*eccentric* – veidrad/ekstrentrilised)

* Paranoiline isiksushäire
* Skisoidne isiksushäire
* Skisotüüpne isiksushäire

Klaster B (inglise keeles: *dramatic*/*emotional*/*erratic* – dramaatilised/emotsionaalsed)

* Antisotsiaalne isiksushäire. RHK-10 liigituse järgi eesti keeles ka **düssotsiaalne** isiksus.
* Piirialane isiksushäire. RHK-10 liigituse järgi kuulub ebastabiilse isiksushäire grupi alla, kuhu lisaks kuulub ka impulsiivne isiksushäire
* Histriooniline isiksushäire
* Nartsissistlik isiksushäire

Klaster C (inglise keeles *anxious*/*fearful* – ärevad/kartlikud)

* Vältiv isiksushäire
* Sõltuv isiksushäire
* Obsessiiv-kompulsiivne isiksushäire. RHK-10 liigituse järgi eesti keeles ka **anankastne** isiksus.

Kategoriseerimata

* Passiiv-agressiivne isiksushäire
* Depressiivne isiksushäire
* Psühhopaatia

Kirjandus
---------

* "Isiksusepsühholoogia" Toimetanud Jüri Allik, Kenn Konstabel ja Anu Realo
Gamal Abdel Nasser
**Gamal Abdel Nasser** (araabia keeles جمال عبد الناصر; *Gamāl* ehk *Jamāl ‘Abd an-Nāṣir*; 15. jaanuar 1918 Aleksandria – 28. september 1970 Kairo) oli Egiptuse poliitik ja sõjaväelane, riigi teine president aastatel 1956–1970.

Nasser sündis keskklassi perekonnas Egiptuses ja teenis juba üpris noorelt sõjaväes. 1952. aastal kuulus ta rahvuslike ohvitseride hulka, kes kukutasid kuningas Faruk I ja rajasid Egiptuse vabariigi.

1956. aastal sai temast Egiptuse president, kes alustas sotsialistlikke reforme: veel samal aastal, 26. juulil riigistas ta Suessi kanali, mis põhjustas Suessi kriisi, mille ajal Suurbritannia ja Prantsusmaa poolt toetatud Iisrael ründas 29. oktoobril Egiptust. Nasser võttis isiklikult üle sõjaväe ülemjuhatuse. Lõpuks lahenes kriis aga läbirääkimistega. 8. aprillil 1957 avati kanal taas ja Iisrael tõmbas oma väed Siinai poolsaarelt tagasi. Kanali natsionaliseerimisest saadud tulusid kasutati Assuani paisu rajamiseks.

Järgnevalt sõlmis Nasser tihedad suhted Nõukogude Liiduga ja kaldus veelgi enam sotsialismi suunas. Samuti püüdis ta saada araabia maailma üldtunnustatud juhiks. Sel eesmärgil algatas ta 1967. aastal Araabia riikide sõja Iisraeli vastu, kuid Kuuepäevases sõjas said need hävitavalt lüüa. 1970. aastal suri Nasser ootamatult infarkti ja uueks presidendiks sai Anwar as-Sadat.

Nasser abiellus Tahia Kazemiga (sündinud 1920), silmapaistmatu Iraani päritolu ametniku tütrega. Neil oli viis last: pojad Halid, Abdel Hakim ja Abdel Hamid ning kaks tütart Hoda Abdel ja Mona. Vanem tütar Hoda sai politoloogiks ja on Kairo ülikooli politoloogiaprofessor. Tema abiga on kogutud, dokumenteeritud ja Aleksandria raamatukogus või internetis avaldatud palju haruldasi dokumente. Noorem tütar Mona oli abielus Egiptuse miljardäri Ashraf Marwaniga kuni viimase surmani 2007. aastal.

Kirjandus
---------

* President Nasseri kiri kapten Lippingule. Võitleja, märtst 1959, nr. 3, lk. 3.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Muḩammad Najīb** | **Egiptuse president**1956–1970 | Järgnev**Anwār as-Sadāt**

 |
Püha Nikolause kirik
**Liptovský Mikuláš** (saksa keeles: *Liptau-Sankt-Nikolaus*, ungari keeles: *Liptószentmiklós*) on linn Slovakkias Žilina maakonnas, Liptovský Mikuláši ringkonna halduskeskus. Asub Váhi paremkaldal 87 km kaugusel Žilinast.

Ajalugu
-------

Asulat on esmamainitud 1286. aastal nime all *possessio Scentmiklos*. 1360 andis kuningas Lajos I asulale linnaõigused. 1677 sai Liptó komitaadi halduskeskuseks. 1952. aastani oli linna nimi **Liptovský Svätý Mikuláš**.

1713 hukati Liptovský Mikulášis röövlipealikust slovaki rahvuskangelane Juraj Jánošík.

19. sajandil muutus linn üheks slovaki rahvusliku liikumise keskustest, kus tegutses evangeelne slovaki intelligents.

1970. aastatel rajati linna lähedale Liptovi paisjärv.

2001. aastal olid 94% elanikest slovakid, 2,3% mustlased ja 2,1% tšehhid.

Linnas asuvad 15. sajandist pärinev Püha Nikolause roomakatoliku kirik, 18. sajandil rajatud evangeelne kirik ja sünagoog. 

Linna läbib Žilina–Košice raudtee.

Viited
------

1. ↑  Sčítanie obyvateľov, domov a bytov 2021 na Slovensku

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Liptovský Mikuláš** |

* Linna koduleht
Elina Danijeljan (2013)
 Elina Danijeljan (2008)
**Elina Danijeljan** (armeenia keeles Էլինա Դանիելյան; sündinud 16. augustil 1978 Bakuus) on armeenia maletaja, rahvusvaheline suurmeister (2010).

Danijeljan oli 1988. aastal sunnitud puhkenud Karabahhi konflikti tõttu koos perega ümber asuma Bakuust Jerevani. Ta jätkas seal maletreeninguid Tigran Petrosjani Malekoolis. 15-aastaselt tuli ta 1993. aastal Armeenia naiste malemeistriks. 

Ta on kuuekordne Armeenia (1993, 1994, 1999, 2002–2004) naiste malemeister. Kahel korral on ta tulnud noorte maailmameistriks neidude seas – 1992. aastal U14- ja 1993. aastal U16-vanuseastmes. 

2011. aastal võitis Danijeljan Thbilisis Euroopa naiste meistrivõistlustel pronksmedali. 2017. aastal Riias toimunud Euroopa meistrivõistlustel tuli seitsmendaks. 

Danijeljan on mänginud naiste maailmameistrivõistlustel. Tsoonidevahelisel turniiril Chişinăus (1995) jagas ta 52 osavõtja seas 25.–31. kohta. 2001. aastal nokautsüsteemis mängitud MM-turniiril Moskvas (64 osavõtjat) kaotas ta teises ringis Xu Yuhuale ja 16 parema hulka ei pääsenud. 2004. aastal MM-turniiril Elistas kaotas ta teises ringis taas Xu Yuhuale. 2006. aastal MM-turniiril Jekaterinburgis võitis ta avaringis Cristina Adela Foișori, kuid kaotas teises ringis Aleksandra Kostenjukile ja kaheksandikfinaali ei pääsenud. 2012. aastal Hantõ-Mansiiskis kaotas ta teises ringis Harika Dronavallile. 2015. aastal MM-turniiril Sotšis sai ta turniiritabelis 13. asetuse, kuid avaringist edasi ei pääsenud. 2017. aastal MM-turniiril Teheranis kaotas ta avaringis Padmini Routile. 2018. aastal Hantõ-Mansiiskis kaotas ta avaringis Hoang Thanh Trangile.

Ta sai FIDE-lt 1993. aastal naiste rahvusvahelise meistri, 1994. aastal naiste suurmeistri, 2003. aastal rahvusvahelise meistri ja 2010. aastal rahvusvahelise suurmeistri nimetuse.

Võistkondlik esinemine
----------------------

Danijeljanon mänginud Armeenia naiskonna koosseisus 13 naiste maleolümpial (1992–2014, 2018). 2016. aastal Armeenia võistkond ei osalenud poliitilistel põhjustel Bakuus toimunud maleolümpial. 

Euroopa naiste võistkondlikel meistrivõistlustel on ta võitnud Armeenia naiskonna koosseisus kaks medalit: 2003. aastal Plovdivis kuldmedali ja 2007. aastal Kreetal pronksmedali.

Välislingid
-----------

* Elina Danijeljan – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Elina Danijeljan FIDE andmebaasis
**Eha Hiie** (aastani 1963 **Eha Hiiesalu**; 17. juuli 1937 Tallinn – 3. mai 2017) oli eesti kasvatusteadlane. 

Lõpetas aastal 1958 Moskva Pedagoogilise Instituudi algõpetuse pedagoogika ja psühholoogia eriala kiitusega.

Töötas Tallinna 21. Keskkoolis algklasside õpetajana. Aastatel 1965–1969 oli ta Pedagoogika Teadusliku Uurimise Instituudis algõpetuse sektori juhataja.

1967. aastal kaitses ta pedagoogikateaduste kandidaadi kraadi. 

1969. aastast oli ta Tallinna Pedagoogilise Instituudi algõpetuse pedagoogika ja psühholoogia kateedri juhataja, aastatel 1976–1993 pedagoogikateaduskonna dekaan. 1990. aastast algõpetuse didaktika professor, 1997. aastast Tallinna Pedagoogikaülikooli (2005. aastast Tallinna Ülikooli) emeriitprofessor.

Ta on koostanud algklasside õpikuid ja metoodilisi materjale õpetajatele.

Eha Hiie on maetud Kullamaa kalmistule.

Tunnustus
---------

* 1976 – Eesti NSV teeneline õpetaja

Viited
------

1. ↑  Tallinna Ülikool. In memoriam Eha Hiie[*alaline kõdulink*]
2. ↑  "Tallinna Ülikooli emeriitprofessorid". Originaali arhiivikoopia seisuga 1. juuli 2017. Vaadatud 11. mail 2017.

Kirjandus
---------

* *Eesti entsüklopeedia.* 14. köide: *Eesti elulood.* Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2000, lk 89.

Välislingid
-----------

* Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Hiie, Eha, Eesti NSV teeneline õpetaja, E. Vilde nim. Pedagoogilise Instituudi koolieelse pedagoogika teaduskonna dekaan (1984)
**Ehho Moskvõ** (Эхо Москвы) oli Venemaa raadiojaam, mis edastas ööpäev läbi uudiste- ja jutusaateid 3. märtsini 2022. Jaama on nimetatud "Venemaa vaba ajakirjanduse viimaseks bastioniks".

Peatoimetaja kuni raadiojaama sulgemiseni oli Aleksei Venediktov.

Aktsiaseltsi Ehho Moskvõ aktsiatest kuulus 66% Gazprom-Mediale, 34% jaamas töötavatele ajakirjanikele.

Ehho Moskvõ sai litsentsi 1990. aasta 9. augustil ning oli esimene mitteriiklik raadiojaam Nõukogude Liidus.

Ehho Moskvõ kogus tuntust 1991. aasta augustiputši ajal, olles üks väheseid raadiojaamu, mis võttis riigipöörajatevastase positsiooni.

1. märtsil 2022 nõudis Venemaa peaprokuratuur Ehho Moskvõ eemaldamist raadioeetrist "ekstremistlikele tegudele ja vägivallale" üles kutsuva info levitamise tõttu Vene sõjaväe "erioperatsiooni" kohta Ukrainas.

Valdusfirma Gazprom-Media otsustas 3. märtsil 2022 likvideerida Ehho Moskvõ raadiokanali ning veebisaidi lähtudes peaprokuratuuri ettekirjutusest.

Viited
------

1. ↑  Venemaa asus Ukraina sõja kajastamise tõttu lämmatama viimast vaba meediat, Postimees
2. ↑

Välislingid
-----------

* Ehho Moskvõ veebileht
**Eha Suija** (aastani 1973 **Eha Abel**; sündinud 24. augustil 1944 Võrumaal) on endine eesti suusataja ja sõudja.

Lõpetas 1962. aastal Friedrich Reinhold Kreutzwaldi nimelise Võru 1. Keskkooli ja 1967. aastal Eesti Põllumajanduse Akadeemia veterinaariateaduskonna. 

Alates 1995. aastast tegutsenud eraettevõtjana majutusteenuse alal.

Suusatamine
-----------

Kuulunud Kalevisse. Alustas suusatreeninguid 1960 Võru spordikoolis Aino Paali õpilasena ja jätkas Eesti Põllumajanduse Akadeemias Tõnu Luige juhendamisel. 

* 1962–1967 Eesti NSV meistrivõistlustel individuaalselt 2 hõbedat ja 2 pronksi ning teatevõistluses 2 kulda ja 2 pronksi.
* 1967 Tartu suusamaratoni võitja

Sõudmine
--------

* 1971 Eesti NSV meister 2-
* 1972 Eesti NSV meister 4x ja 8+

Tunnustus
---------

* 1964 NSV Liidu meistersportlane

Isiklikku
---------

Ta on suusatreener Herbert Abeli vennatütar, Andrus Suija abikaasa ja Silja Suija ema.

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 24. september 2020. Vaadatud 12. märtsil 2019.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
2. ↑

Välislingid
-----------

* Biograafia ESBL-is
*
Lippe perekonna loss Detmoldis
**Lippe vürstlik perekond** on Saksamaal asuva endise ajaloolise Lippe vürstiriigi valitsev perekond. 

Perekonna pea on titulaarne Lippe vürst (tiitel Tema Hiilgus). Pärast 12. novembril 1918 kukutatud viimase Lippe vürsti Leopold IV surma 30. detsembril 1949 on aastakümneid kestnud lahkarvamused Lippe õigusjärgluse üle. 

Testamendiga 23. detsembrist 1947 oli Leopold IV määranud oma järeltulijaks Lippe vürstliku perekonna peana ja vürstliku perekonna varade valitsejana oma noorima poja neljast, prints Armini, põhjuseks vanemate poegade poolt sõlmitud ebavõrdsed abielud ja usulised lahkarvamused isaga. Testament jõustus Leopold IV surmaga ja kinnitati 9. märtsil 1950 sõlmitud lepinguga leskvürstinna Anna ja Leopold IV poegade vahel.

22. märtsil 1953 loobus prints Armin, olles otsustanud abielluda Traute Beckeriga, vürstliku perekonna pea õigustest oma vanema poolvenna prints Leopold Bernhardi kasuks, jäädes vürstliku perekonna varade valitsejaks ja Detmoldi linnuse omanikuks (otsus kinnitati Detmoldi ametivõimude poolt 7. juunil 1955). Olukorras, kus kõik Leopold IV pojad olid troonipärimisõigusest ilma jäetud või loobunud, nõudis prints Ernst August (Leopold IV noorema venna Julius Ernsti poeg) genealoogiliselt vanima Lippe printsina perekonnapea õigusi endale. 

Lootes taastada oma isa testamendiga segiaetud tavapärast troonipärimiskorda, loobus prints Leopold Bernhard 8. jaanuaril 1958 perekonnapea õigustest oma vanima venna, pärusprints Ernsti kasuks, kuid viimane vastas, et on oma troonipärimisõigusest juba loobunud ja ei saa seda tagasi võtta. Olukorra lahendamiseks valis vürstlik perekond 14. septembril 1958 uueks perekonnapeaks prints Simon Casimiri. Prints Ernst August keeldus valimist tunnustamast, väites, et ta on jätkuvalt seaduslik perekonnapea. Ta suri 13. juunil 1990. Ernst Augusti poeg Friedrich Wilhelm jätkab tema trooninõudlust, kuigi on sündinud enne oma vanemate abielu.

Prints Simon Casimir suri 9. detsembril 1980. Prints Armin suri 20. augustil 2015  ning Lippe vürstliku perekonna peaks sai tema poeg Stephan.

Viited
------

1. 1 2 3 4  "Armin, Prince of Lippe, died at 91 | History's Greatest" (Ameerika inglise). 22. august 2015. Vaadatud 5. mail 2023.
2. ↑  royalresponses (20. juuni 2020). "Stephan, The Prince de Lippe Biography and Replies". *RoyalResponses* (inglise). Vaadatud 5. mail 2023.
**Tšussovoi** (vene keeles Чусовой) on linn Venemaal Permi krais, Tšussovoi linnaringkonna keskus. Linn asub kohas, kus Usva jõgi suubub Tšussovaja jõkke, Permist ligi 100 km idakirdes.

16.sajandil asutati praeguse linna kohale Kamassino küla. Perm Jekaterinburgi raudteeliini hakati ehitama 1874. aastal. Tšussovskaja raudteejaam rajati 1875. aastal, reisirongiliiklus algas 1878. aasta veebruaris. Tšussovski metallurgiatehase ehitust alustati 1879. aastal. Raudteejaama ja tehase juurde kujunes Tšussovoi asula, mis hilem kandis Tšussovoje küla nime. 5. aprillil 1926 sai asulast Tšussovaja alev. Linnaõigused ja praeguse nime sai Tšussovoi 1933. aastal.

Tšussovois on sündinud pianist ja muusikaõpetaja Bruno Lukk.

Viited
------

1. ↑  Чусовой "Мой Город" : Народная энциклопедия городов и регионов России. Vaadatud 16. juuni 2023
2. ↑  Ольга Невская:Город Чусовой Ураловед, 14. aprill 2016. Vaadatud 16. juulil 2023
**Boriss Karlovitš Pugo** (vene Борис Карлович Пуго; 19. veebruar 1937 Kalinin – 22. august 1991 Moskva) oli läti päritolu Nõukogude Liidu poliitik ja riigiametnik. Ta oli Läti Kommunistiku Partei Keskkomitee I sekretär aastatel 1984–1988 ning NSV Liidu siseminister aastatel 1990–1991.

Pugo sündis läti kommunistide perekonnas Kalinini linnas Nõukogude Liidus ning pärast Läti annekteerimist asus koos vanematega elama Lätti. Pugo rääkis vene keelt paremini kui läti keelt.

Ta lõpetas aastal 1960 Riia Polütehnilise Instituudi. Aastal 1963 astus Pugo NLKPsse. Aastast 1961 oli ta komsomolitööl. Ta oli tehase komsomolikomitee sekretär, hiljem rajoonikomitee teine ja esimene sekretär, Läti LKNÜ KK sektorijuhataja, Läti LKNÜ Keskkomitee esimene sekretär ja ÜLKNÜ Keskkomitee sekretär. 1977. aastal sai ta Läti NSV Ministrite Nõukogu j.a Riikliku Julgeoleku Komitee aseesimeheks, aastatel 1980–1984 oli ta selle esimees.

Pugo sai laiemalt tuntuks vanameelse tegelasena, kes sai Konstantin Tšernenko ajal Läti NSV sisuliseks juhiks ning hiljem osales NSV Liidu siseministrina 1991. aasta augustiputšis. Pärast putšistide lüüasaamist sooritas ta enesetapu.

Välislingid
-----------

* Vene televisiooni dokumentaalfilm "Kindral Pugo saatuslik viga"
**Lipstok** on eesti perekonnanimi.

Statistika
----------

2023. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Lipstok 33 inimesel: 19 mehel ja 14 naisel. Perekonnanimede levikult oli Lipstok meeste puhul 6577. kohal ja naiste puhul 9874. kohal. Perekonnanime Lipstok kandja oli keskmiselt 42 aasta vanune. Nimi oli levinuim Harju maakonnas, kus neid oli maakonna 10 000 elaniku kohta 0,37.

19. sajandi algul pandi pärisorjusest vabastamise käigus talupoegadele Tartumaal Äksi kihelkonna Saadjärve mõisavallas, Virumaal Lüganuse kihelkonna Aa mõisavallas, Viljandimaal Helme kihelkonna Lõve mõisavallas ja Võrumaal Hargla kihelkonna Mõniste mõisavallas nimeks Lipstok.

Aastatel 1936–1940 loobuti Eestis nimest Lipstok 9 korral ning uuteks nimedeks võeti Kallastu, Lehe, Liikmäe, Lipsmaa,  Loo (2), Luhaäär (2 korral) ja Suurallikas.

Nime kandjaid
-------------

* Andres Lipstok, eesti majandustegelane ja poliitik (1957–)
* Erich Lipstok, eesti diplomaat (1913–2010)
* Johannes Lipstok, eesti baptisti vaimulik, eesti baptistide juht (1883–1961)

Viited
------

1. ↑  Statistikaamet: Nimede statistika (vaadatud 10.07.2023)
2. ↑  Onomastika andmebaas. Nimede panemine: Lipstok.
3. ↑  Onomastika andmebaas. Nimede eestistamine: (vana nimekuju): Lipstok.

Välislingid
-----------

* Lipstok statistikaameti andmebaasis
Kloostrimets 1936. aasta Tallinna ümbruse kaardil
**Kloostrimets** ehk **Pirita-Iru parkmets** on metsaala Tallinnas Pirita linnaosas. Kloostrimets asub valdavalt Kloostrimetsa asumis, väiksem osa jääb Mähe asumisse.

Kloostrimets on saanud nime Pirita kloostri järgi. Keskajal kuulusid praeguse Kloostrimetsa alad Pirita kloostrile.

Ametliku põhinimena tähistab Kloostrimets praegu Kloostrimetsa teest põhja poole jäävat metsamassiivi, mille pindala on umbes 2,18 km².

Ajalooliselt on Kloostrimets olnud suurem, ulatudes lõunas Pirita jõeni ja hõlmates muuhulgas tänapäevase Metsakalmistu ala. Kloostrimetsa tee rajamine 1934. aastal poolitas Kloostrimetsa metsaala kaheks osaks. Metsakalmistu rajamisega 1939. aastal muudeti osa metsaalast kalmistuks ning aastate jooksul on kalmistu ala laienenud (algselt planeeritud 24,2 ha, nüüd 47,7 hektarit). Kloostrimets kuulub Tallinna linna piiresse 2. märtsist 1945.

Suurem osa Kloostrimetsast jääb Pirita jõeoru maastikukaitseala Viimsi metsa piiranguvööndisse, kuid metsaala on avalikus kasutuses. Kaitsealustest lindudest pesitsevad Kloostrimetsas laanepüü, väike-kärbsenäpp, musträhn ja õõnetuvi.

Kloostrimetsas toimus 1926. aastal Eesti esimene orienteerumisvõistlus.

Viited
------

1. ↑  Robert Nerman, Leho Lõhmus. Tallinna asumid ja ametlikud kohanimed. Tallinn: Tallinna Linnaplaneerimise Amet, 2013
2. ↑  Tallinna Linnavalitsuse 20.02.2008 määrus nr 17 "Pirita linnaosa metsadele nimede määramine"
3. ↑  Kloostrimetsa asukoha skeem
4. ↑  Pirita linnaosa üldplaneeringu seletuskiri
5. ↑  Pirita jõeoru maastikukaitseala kaitse-eeskiri

Välislingid
-----------

* Kloostrimetsa asukoha skeem
* Maa-ameti geoportaal. Kloostrimets
* Kloostrimets orienteerumiskaardil
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib Preisimaa kuningast; eesti kultuuritegelase kohta vaata artiklit Friedrich Suur (kultuuritegelane)* |

---

**Friedrich II** ehk **Friedrich Suur** (saksa keeles *Friedrich der Große*; 24. jaanuar 1712 Berliin – 17. august 1786 Potsdam) oli Preisimaa kuningas 1740. aastast kuni surmani. Brandenburgi markkrahvina oli tema nimi **Friedrich IV**.

Friedrich oli Friedrich Wilhelm I ja tema abikaasa Sophie Dorothea neljas laps ja kolmas poeg. Kokku oli tema vanematel 14 last, kellest 4 suri enne 3-aastaseks saamist, sealhulgas kaks vanimat poega. Friedrichi ema isa oli Suurbritannia kuningas George I.

Ta soovis oma isa tahte vastaselt saada arhitektiks. Sanssouci loss Potsdamis ongi osalt tema enda eskiiside järgi ehitatud. 

Friedrichit peetakse parimaks näiteks valgustatud monarhist. Ta oli kirjavahetuses Voltaire'i, Immanuel Kanti, Gotthold Ephraim Lessingi, Friedrich Schilleri ja Johann Wolfgang Goethega. 1750 kutsus Friedrich Voltaire'i Preisimaale elama, kuid peagi muutusid nende suhted pingeliseks. Voltaire'i heidutas Friedrichi militarism ja kui Voltaire ründas 1753 ajakirjanduses üht Friedrichi liitlast, saatis Friedrich Voltaire'i Preisimaalt välja. Pärast paranesid nende suhted jälle ning nad olid omavahel peaaegu pool sajandit kirjavahetuses.

Friedrich oli religioossetelt vaadetelt liberaal ja ta polnud kuigi sügavalt usklik. Tema ajal kehtis Preisimaal usuvabadus, seda nii katoliiklaste, jesuiitide kui ka juutide suhtes.

Friedrichi ajal kasvas Preisimaa pindala peaaegu kaks korda, seda nii kuninga osava diplomaatia kui ka edukate sõdade tagajärjel. Selles oli tal sageli õnne, sest Seitsmeaastases sõjas (1756–1763) oleks ta peaaegu lüüa saanud, vaid Venemaa uue tsaari Peeter III sümpaatia tema suhtes päästis Friedrichi halvimast. Sõjas võitis ta Austrialt Sileesia ja osales Poola esimeses jagamises 1772.

Varases noorukieas olevat Friedrich mõningate teadete põhjal saanud suguhaiguse, mille ravimine muutis ta kastraadiks või vähemalt impotendiks. Ülejäänud eluperioodidest pole teada tema intiimseid läbikäimisi naistega. Ka suhe abikaasaga oli formaalne ja ta elas sisuliselt tsölibaadis, olles "laulatatud riigiga". Mõned ajaloolased näevad selles (ka mõnede kaasaegsete vihjete põhjal) seda, et ta oli hoopis homoseksuaalne. Isa sundis Friedrichi abielluma Elisabeth Christine von Braunschweig-Wolfenbüttel-Beverniga. Friedrich ei suhelnud oma naisega peaaegu üldse ja pärast isa surma 1740 kolisid nad lahku. Friedrich kinkis oma naisele Schönhauseni lossi, kus too elas, ega külastanud teda kordagi. Nad kohtusid harvemini kui kord aastas, peamiselt suguvõsa kokkutulekutel. Oli kolm last, kuid Paruness Engelbrecht ga.

Friedrichile järgnes troonil tema venna August Wilhelmi poeg Friedrich Wilhelm II.

Vaata ka
--------

* King of Prussia

Viited
------

1. ↑  Wolfgang Venohr. Friedrich II (1712–1786) : Preisi kahepalgeline kuningas. Kirjastus Kunst, 1999.
2. ↑  N. Mitford, Frederick the Great, New York, 1970

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Friedrich Wilhelm I** | **Preisimaa kuningas**1740–1786 | Järgnev**Friedrich Wilhelm II** |
**Uša** on jõgi Valgevenes Minski ja Hrodna oblastis, Nemunase vasakpoolne lisajõgi. Valgevene keeles on jõe nimi Уша (ka Вуша), vene keeles on jõe nimi samuti Уша.

Jõe pikkus on 105 km, valgla on 1220 km². Jõe langus on 0,5 meetrit kilomeetri kohta, keskmine vooluhulk suudmes on 7,3 m³/s. Jõe laius suudmes on 35 meetrit.

Uša algab Niasviži rajoonist merepinnast 175 meetri kõrguselt. Jõgi voolab läbi Niasviži linna, kus jõe saarel asub Niasviži loss. Seejärel voolab Uša üldjoontes põhja poole, läbib Kareličy rajooni ja suubub merepinnast 135,6 meetri kõrgusel Nemunasesse. Nii Niasviži kui ka Kačanovičy küla juures on jõel paisjärved.

Jõe org pole üldiselt välja kujunenud ja selle kaldad on soostunud. Jõe lamm on alamjooksul 2,5 km laiune, ülem- ja keskjooksul ulatub selle laius sajast meetrist kilomeetrini. Lähtest alates on jõgi 7,3 kilomeetri ulatuses maaparandustööde käigus õgvendatud, samuti on see õgvendatud 2,8 kilomeetri ulatuses Jeśkavičy ja Kruty Bierahi külade vahel.

Viited
------

1. ↑  Блакітная кніга Беларусі: энцыкл. / Рэдкал.: Н. А. Дзісько, М. М. Курловіч, Я. В. Малашэвіч і інш.; Маст. В. Г. Загародні. — Мн.: БелЭн, 1994.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Usa jõgi** |
**Kloriit** on rohelise värvusega silikaatne monokliinne savimineraal.

Tekkepõhiliselt hüpergeenseks mineraaliks liigituv kloriit on madalatempearatuuriliste hüdrotermide toimel tekkiv sekundaarne mineraal, see tähendab tekib põhiliselt biotiidi, amfiboolide ja pürokseenide lagunemisel soojade vesilahuste mõjul.

Kloriidi keemiline valem on:
(Mg,Fe)3(Si,Al)4O10(OH)2**•**(Mg,Fe)3(OH)6.

Rauasisalduse alusel jagunevad kloriidid: magnesiaalseteks (Fe2O3 kuni 25%), magnesiaal-raua (Fe2O3 25–75%) ja rauakloriitideks (Fe2O3 üle 75%). Magnetilisuse järgi liigitub kloriit paramagnetiliseks.

Mineraali tihedus on 2,6–2,9 g/cm³, suhteline kõvadus Mohsi skaala alusel 1–2,5. Kihtsilikaatide hulka kuuluvana on kloriit ülitäiusliku ühesuunalise lõhenevusega, mis tuleneb kihtidevahelistest nõrkadest van der Waalsi jõududest. Mõnikord esineb kloriit üsna suurte pseudoheksagonaalsete tahveljate kristallidena.

Kloriit on väga levinud mineraal paljudes moondekivimites, eriti rohekiltade ja epidoot-amfiboliidifaatsieses (kloriitkilt, fülliit). Eestis esineb kloriiti nii kvaternaarsetes setetes kui aluspõhja savides.

Kloriidi erimid
---------------

Koostise ja struktuuri põhjal on tal rida erimeid: penniin, klinokloor, nimiit, odiniit, pennantiit, ripidoliit, sudoiit ja veel teisigi. Seda asjaolu sõnastatakse sageli nii, et kloriidi nime all peitub tegelikult terve rühm väga muutliku koostisega erinevate nimedega kihtsilikaate.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6  Herbert Viiding (1984). "Eesti mineraalid ja kivimid". Valgus. Lk 58, 60, 139.
2. 1 2 3 4 5  Kalle Suuroja (2007). "Kiviaabits: Eesti mineraalid". Tallinn. Lk 10, 11, 13, 25, 99.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Kloriit** |
**Agis IV** (kreeka keeles Ἄγις Δ; 265 eKr – 241 eKr) oli Sparta kuningas aastatel 244 eKr – 241 eKr. Ta proovis tulutult reformida Sparta poliitilist ja majanduslikku struktuuri. Agis tõusis troonile pärast oma isa Eudamidas II-t.

Reform
------

Agis IV sai üheks Sparta kahest kuningast 19-aastaselt, aastal 244 eKr. Temaga koos valitses Leonidas. Ta päris lisaks riigile ka kodumaise kriisi. Sparta kodanikuks saamine eeldas maa omamist, aga see oli kogunenud vaid mõne rikka pere kätte. Rahaline lõhe rikaste ja vaeste vahel oli väga suur. Agise plaan oli tühistada inimeste võlad, tuua tagasi vanad militaardistsipliinid ning jagada Sparta maad 4500 eraldi krundiks. Need krundid oleks jaotatud ära 15 000 mittekodaniku vahel. Agis andis käest ära ka enda maad. Kuigi Agis oli oma kaasvalitseja Leonidase troonilt eemaldanud, ei viidud tema ettepanekut täide, sest 242. eKr aastal valitud efoorid olid tema ideede vastu. Sellest tulenes revolutsioon, mille käigus Agis asendas efoorid enda meestega. Üks neist oli tema onu Agesilaus, kes soovitas kuningal kõik võlgade dokumendid põletada. Agesilaus hakkas aga pidurdama Agise plaane maad laiali jagada.

Troonilt kukutamine ja surm
---------------------------

Samal ajal tuli Agise jutule Ahhaia kindral Aratus, kes palus temalt abi Isthmuse kaitsmisel Aitoolia liidu eest. Agis sõitis koos kõigi oma järgijatega sõtta. Samal ajal naasis Leonidas ning ta valiti uuesti kuningaks. Leonidas asendas uuesti kõik efoorid, seekord enda meestega. Kui Agis sõjast tagasi tuli, ei võtnud ta oma sõjaväega trooni tagasi, vaid põgenes Athena templisse. Agise asukoht reedeti ning ta viidi vanglasse. Leonidas tuli koos oma efooridega ning küsitles Agist. Agist süüdistati türannias ning hukati kägistades. Ka tema ema Agesistrate ja vanaema Archidameia hukati.

Vaata ka
--------

* Vana-Kreeka

Viited
------

1. 1 2  "Agis IV - king of Sparta". *Encyclopaedia Britannica*. 20. juuli 1998. Vaadatud 30.01.2021.
2. 1 2  "Agis IV". Vaadatud 30.01.2021.
**"East–West. Golden Arch"** (vene keeles Восток-Запад. Золотая арка) on rahvusvaheline iga-aastane Euraasia filmiauhind, mida antakse välja saavutuste eest filmikunstis.

Filmiauhinna "East–West. Golden Arch" asutas Kinoliitude Konföderatsioon. Auhindu jagatakse alates 2018. aastast.

Filmiauhinna kodulehel on kirjas, et auhind antakse saavutuste eest filmikunstis Ida-Euroopa ja Lääne-Aasia maades toodetud filmide autoritele. See pole päris täpne. Filmiauhinnale East–West. Golden Arch saavad pretendeerida Ida-Euroopa ja Kesk-Aasia maade, Balkani maade, Baltimaade, samuti Soome, Aserbaidžaani, Gruusia, Armeenia, Türgi, Küprose ja Iisraeli filmid – kokku 31 riigist.

Filmiauhinna haldamiseks on loodud viieliikmeline auhinna hoolekogu (selle liikmeid on Venemaa presidendi eriesindaja Mihhail Švõdkoi) ja 20-liikmeline auhinna juhatus (juhatuse esimees Rüstəm İbrahimbəyov). Valdav osa hoolekogu ja juhatuse liikmetest on Venemaa filmitegelased. Juhatus moodustab viieliikmelise filmide valikukomisjoni (siiani Venemaa filmikriitikutest). Auhinna nominendid ja võitjad valib 24-liikmeline žürii (žürii liikmeteks kutsutakse filmikriitikud ja filmiteadlased üle maailma). 

Filmiauhinda East–West. Golden Arch jagatakse 11 kategoorias. Kategooria võitjale antakse auhinnakuju **Kuldne Kaar**. Esimesed kaks auhindade kätteandmise tseremooniat (2018, 2019) peeti Moskvas.

Võitjad kategoorias "Parim mängufilm"
-------------------------------------

* 2018 – "Armastuseta" (filmirežissöör Andrei Zvjagintsev)
* 2019 – "Külm sõda" (filmirežissöör Paweł Pawlikowski)

Võitjad kategoorias "Panuse eest filmikunsti"
---------------------------------------------

* 2018 – Krzysztof Zanussi
* 2019 – Marlen Hutsijev (postuumselt)

Nomineeritud Eesti filmiloojad
------------------------------

Rainer Sarnet, kelle film "November" nomineeriti 2018. aastal filmiauhinna "East–West. Golden Arch" kolmes kategoorias
Filmiauhinna "East–West. Golden Arch" esimesel konkursil (2018) sai Rainer Sarneti 2017. aastal valminud mängufilm "November" kolm nominatsiooni: 

* kategoorias "Parim kunstnikutöö" Jaagup Roomet ja Matis Mäesalu;
* kategoorias "Parim operaatoritöö" filmioperaator Mart Taniel;
* kategoorias "Parim filmi muusikaline kujundus" helilooja Michał Jacaszek.

Rahvusvaheline žürii andis kategoorias "Parim kunstnikutöö" esikoha ja auhinnakuju Kuldne Kaar filmikunstnikele Roometile ja Mäesalule.

Viited
------

1. 1 2  East-West. Golden Arch. eurasiacinema.org
2. ↑  Faces of the Award. eurasiacinema.org
3. ↑  Jury. eurasiacinema.org
4. ↑  Первая международная кинопремия «Восток — Запад. Золотая арка» объявила шорт-лист. worldpodium.ru
5. ↑  Winners-2018. eurasiacinema.org

Välislingid
-----------

* Filmiauhinna koduleht
* Jaagup Roomet. Auhinnad. efis.ee
* East-West. Golden Arch - International Film Award. efis.ee
**Agenda 21** (inglise *Agenda 21*) on maailma jätkusuutlikkuse programm, mille algatas ÜRO. Agenda 21-s on kirjas tegevused, mis peaksid toimuma nii globaalsel, rahvuslikul kui ka kohalikul tasandil. Number "21" tähistab 21. sajandit. Ka Eesti on ühinenud Agenda 21-ga.

Agenda 21 täielik sisu avaldati ÜRO keskkonna- ja arengukonverentsi (UNCED) poolt 14. juunil 1992 Rio de Janeiro konverentsil, kus programmi kiitsid heaks 179 riigi valitsused. Programm sisaldab valitsuste, rahvusvaheliste arendusinstitutsioonide, ÜRO ja sõltumatute gruppide tegevuskava keskkonna degradeerumise vältimiseks. Agenda 21 peamine sisu on keskkonna- ja arenguküsimuste sidus käsitlemine ning vastavate strateegiate sõnastamine säästva arengu saavutamiseks maailmas.

Agenda 21 koostamise algatas Brundtlandi aruanne.

Rio+5
-----

Aastal 1997 toimus ÜRO Rahvusassamblee erakorraline kokkutulek, kus hinnati Agenda 21 viie aasta tulemusi. Rahvusassamblee andis programmile hinde "ebavõrdne", kuna identifitseeriti jätkuvat globaliseerumist, suurenenud ebavõrdsusi sissetulekutes ja ülemaailmse keskkonnaolukorra halvenemise.

Kohalik Agenda 21
-----------------

 *Pikemalt artiklis Kohalik Agenda 21*
Kohalikul tasandil toimuvaid tegevuskavasid hõlmavaid programme nimetatakse kohalikuks Agenda 21-ks. Eestis on koostatud näiteks Tartu Agenda 21.

Vaata ka
--------

* Agenda 2000 (ELi põllumajanduspoliitika dokument)
* Eesti 21
* Säästev Eesti 21
* Kohalik Agenda 21
* Läänemere Agenda 21
* Kodanikuühiskond

Viited
------

1. 1 2 3  Säästva arengu sõnaseletusi. Säästva Eesti Instituut, SEI Tallinn.  (vaadatud 21.10.2012)

Välislingid
-----------

* Eesti Agenda 21
**Herman(n) Evert** (8. veebruar (vkj)/ 20. veebruar 1898 Everti talu, Uusna vald, Viljandimaa – 20. september 1982 Tallinn) oli ökonomist ja kirjastustegelane, Eesti Kirjanduse Seltsi büroo juhataja aastatel 1924–1940.

Elukäik
-------

Ta sündis oma vanemate kaheksanda lapsena Viljandimaal Uusnas Everti talus. Ta õppis Suure-Kõpu Metsaküla külakoolis aastatel 1904–1907, Simbirski kubermangu Svetloje Ozero külakoolis 1907–1909 ja Tartu Reaalkoolis 1909–1915. Seejärel õppis ta Riia Polütehnilise Instituudi kommertsosakonnas,mis Esimese maailmasõja tõttu oli evakueeritud Moskvasse.

Ta osales Vabadussõjas ning sai Irboska all haavata. Pärast viibimist aastatel 1921–1923 Ameerika Ühendriikides õppis ta aastatel 1923–1931 Tartu Ülikoolis kaubandust. Ta osales Üliõpilasselts Liivika tegevuses, olles selle põhimõtete kujundaja ja alleshoidja ning seltsi peaideoloog 1930. aastatel.

Ta oli 1924. aastast Eesti Kirjanduse Seltsi büroo juhataja Tartus.

Pärast Eesti okupeerimist oli ta aastatel 1945–1950 Leningradi oblastis vangis.

Seejärel elas ta Türil ja Tallinnas. Ta korraldas 1966. aastal Tartus Eesti Kirjanduse Seltsi arhiivi säilinud osa.

Ta on maetud Everti talu kalmistule.

Kirjutisi
---------

* "Üliõpilase kasvatus ja üliõpilasühingute reform". // Akadeemia - ÜS Liivika 30-aasta juubeli erinumber, 3 (17) aprill 1939, lk 145-153

Liikmesus
---------

* 1934 Akadeemiline Majandusteaduse Selts

Isiklikku
---------

Ta oli aastatel 1930–1936 abielus Renate Kaasikuga.

Kirjandus
---------

* August Palm. "Eesti kirjanduse selts 1907-1932". Tartu: Eesti Kirjanduse Seltsi kirjastus, 1932
* August Eelmäe. "Evert, Herman". // Eesti kirjarahva leksikon. Tallinn 1995. Lk 86
* Marin Laak, Kristi Ojasaaar. "Sada aastat ajalugu. Eesti Kirjanduse Selts 1907-2007". Tartu 2007
* Toomas Haug. "Liivika" kodukord. Kohtumine Herman Evertiga 1980. aastal". Looming 9/ 2015, lk 1283-1299

Viiteid
-------

1. ↑  Toomas Haug. "Liivika" kodukord. *Kohtumine Herman Evertiga 1980. aastal*. Looming 9/2015, lk 1283
2. ↑  Toomas Haug. "Liivika" kodukord. *Kohtumine Herman Evertiga 1980. aastal*. Looming 9/2015, lk 1292
3. ↑  Toomas Haug. "Liivika" kodukord. *Kohtumine Herman Evertiga 1980. aastal*. Looming 9/2015, lk 1283
4. ↑  Marin Laak, Kristi Ojasaaar. "Sada aastat ajalugu. Eesti Kirjanduse Selts 1907-2007". Tartu 2007, lk 25

Välislingid
-----------

* Herman Evert Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
* *Album Academicum Universitatis Tartuensis* 1918–1944
* Eesti kommunismiohvrid 1940–1991
Tatari Ooperi- ja Balletiteater
Afišš Tatari Ooperi- ja Balletiteatri fassaadil (2021)
 **Musa Cəlili Tatari Riiklik Akadeemiline Ooperi- ja Balletiteater** (tatari keeles Муса Җәлил исемендәге Татар Дәүләт Опера һәм Балет театры) on Venemaa ooperi- ja balletiteater Tatarstanis Kaasanis. 

Teater (algselt tegutses ainult ooperiteatrina) on asutatud 1939. aastal. Ooperi- ja balletiteater alates 1941. aastast. Uue teatrihoone ehitamist alustati 1936. aastal. Valmis see saksa sõjavangide tööga 1950. aastate keskel. Avati 1956. aastal. 1988. aastal sai akadeemiliseks.

Musa Cəlil
----------

1956. aastast kannab ooperi- ja balletiteater Nõukogude Liidu kangelase Musa Cəlili auks praegust nime. Musa Cəlil (1906–1944) oli luuletaja ja Tatari ooperiteatri kirjandusala juhataja. Suures Isamaasõjas Punaarmeesse mobiliseerituna langes ta 1942. aastal sakslaste kätte vangi ja lasi seejärel end värvata Relva SS Tatari leegioni, kus ta aga ühines põrandaaluse antifašistliku grupiga. Augustis 1943 Gestapo poolt arreteeritud ja augustis 1944 Berliinis giljotineeritud. 1956. aastal anti talle postuumselt Nõukogude Liidu kangelase aunimetus.

Festivalid
----------

Teatris peetakse kahte rahvusvahelist festivali: ooperifestivali Kaasanis sündinud ooperilaulja Fjodor Šaljapini (korraldatakse alates 1982. aastast) ja balletifestivali tatari päritolu balletitantsija Rudolf Nurejevi (1993. aastast) auks.

Esitantsijaid
-------------

* Oleg Ivenko

Pilte
-----

* 
* 
* 
* 
* 
* 
*

Vaata ka
--------

* Baškiiri ooperi- ja balletiteater

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Tatari Ooperi- ja Balletiteater** |

* Koduleht
Kiriku altar
Aglona basiilika
**Aglona Püha Neitsi Maarja taevamineku kirik** (Läti keeles *Aglonas Vissvētākās Jaunavas Marijas debesīs uzņemšanas Romas katoļu bazilika*) on kirik Lätis Preiļi piirkonnas Aglonas. Aglona basiilika on ka üks kaheksast Püha Tooli poolt tunnustatud rahvusvahelisest pühamust.

Kirikut kasutavad katoliiklased, see on ametlikult *basilica minoris*. Algselt kuulus kirik dominiiklastele.

Kirikuhoone
-----------

Praegune kirikuhoone ehitati Aglonasse aastail 1768 - 1780. Hoone on hea näide baroksest arhitektuurist. Kirik on ehitatud tellistest, tornide kõrgus on 60 meetrit.

Ajalugu
-------

### Varasem ajalugu

1699. aastal asutasid Vilniusest pärit dominiiklased Aglonasse kloostri. Selle koha peal asunud puidust kirikut on esimest korda mainitud aga juba aastal 1670. Aastal 1751 pühitsesid dominiiklased kiriku sisse ja asetasid sinna jumalaema ikooni, mis oli koopia Trakai Jumalaema ikoonist.

### Praegune hoone

Aastail 1768-1780 valmis praegune kirikuhoone, kuna varasem puidust ehitis hävis tules. Barokse hoone interjöör on pärit osalt XIX sajandist, aga kantsel, pihikamber ja orel pärinevad XVIII sajandi lõpust. Praegune hoone pühitseti sisse aastal 1800. Kuna interjöör on kirikuhoonest hilisem, siis on selle juures kasutatud palju rokokoo elemente.

Aastal 1820 avati kloostri ja kiriku juures vaimulik seminar, aga seoses Kastuś Kalinoŭski ülestõusuga kool suleti. Klooster tegutses siiski edasi kuni XIX sajandi kaheksakümnendate aastateni.

Aglona kirik ja sealne imettegev Jumalaema ikoon kujunesid aja jooksul tähtsaks palverännakute paigaks ning Läti katoliiklaste vaimseks keskuseks. Aastal 1980 nimetas Johannes Paulus II kiriku *basilica minoris*'eks. Aastal 1993 külastas ta basiilikat ka isiklikult, pidades seal missa, kus osales 380 000 inimest.

Aastail 2011-2013 restaureeriti kirikut, sealjuures muudeti veidi algset interjööri ja vähendati seinamaalingute arvu.

Aglona ikoon
------------

Aglonas asuva imettegeva Jumalaema ikooni tõid sinna kloostrit rajama tulnud dominiiklased. Ikoon on tundmatu meistri töö, koopia Trakai jumalaema ikoonist. Ikoon krooniti aastal 1875. Ikooni auks on loodud laul, mille poolakeelne pealkiri on *Panno Święta w agłońskim kościele*, lätikeelne aga *Jaunova Svata Aglyunas Bazneica*.

Mineraalveeallikad
------------------

Kiriku lähedal asuvad allikad, mille veele omistati tervendavat mõju. Aastal 1824 saatsid dominiiklased proovi allikate veega Peterburi Meditsiiniakadeemiale, aastal 1826 saabus kinnitus, et tegemist on mineraalveega, mida võib raviotstarbel kasutada.

Nõukogude võimu ajal üritati allikaid sulgeda, aga vesi tungis selle järel maapinnale uues kohas.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Aglona Püha Neitsi Maarja taevamineku kirik** |

* Artikkel kiriku kohta
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib EP-albumist; albumi kohta vaata artiklit Ebafolklorism* |

---

**"Ebafolklorism"** on Eriti Kurva Muusika Ansambli ja Riikliku Akadeemilise Meeskoori koostöös 2005. aastal ilmunud EP-album, mille ansambel ise CD-R plaadil välja andis. EP ilmus kolm aastat pärast ansambli samanimelist albumit "Ebafolklorism" ning EP neljast loost kolm pärinevadki sellelt albumilt. Neljas lugu, avalugu "Ilus elu", on aga 1999. aastal ilmunud albumilt "Haua plaadi lood 1991-1999".

EP neli lugu salvestati stuudios 25. veebruaril 2005. Kontsertidelt sai koos EP-plaadiga osta ka samal aastal valminud nime "Aega ei ole" kandvat väikest fotode ning laulutekstidega reisikirjeldust, mis sisaldab hulga pilte aastast 1993, mil ansambel käis oma ühel esimesel tuuril (Poolas, Saksamaal ja Prantsusmaal), kus esineti põhiliselt tänavamuusikutena.

Vähemalt EP ilmumise aegu Tartus toimunud kontserdil müüdud ilma karbi ja ümbriseta plaatidel erineb ketta peal olev lugude nimekiri tegelikust. Kui plaadi enda peal on kirjas lugude järjekord "Ilus elu", "Meie aknad", "Kus sa käisid" ja "Seltskonna mäng", siis tegelikult on plaadi peal lood "Ilus elu" ja "Kus sa käisid" omavahel kohad vahetanud.

Lugude nimekiri
---------------

1. "Kus sa käisid" (muusika: S. Soop, EKMA / sõnad: rahvalaul, S. Kuntu). Albumilt "Ebafolklorism".
2. "Meie aknad" (muusika: EKMA / sõnad: S. Kuntu). Albumilt "Ebafolklorism".
3. "Ilus elu" (muusika: EKMA / sõnad: S. Kuntu). Albumilt "Haua plaadi lood 1991-1999".
4. "Seltskonna mäng" (muusika: L. Peterson, EKMA). Albumilt "Ebafolklorism".

Viited
------

1. ↑  "Eesti rahvusbibliograafia". Originaali arhiivikoopia seisuga 16.01.2014. Vaadatud 15.01.2014.
2. ↑  "Eriti Kurva Muusika Ansambel". Vaadatud 15.01.2014.
3. ↑  "Eriti Kurva Muusika Ansambel Eesti Ansamblite Andmebaasis". Originaali arhiivikoopia seisuga 9.01.2014. Vaadatud 09.01.2014.
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib tasuta jagatavast tarkvarast, vaba (piiranguteta) tarkvara kohta vaata artiklit Vabavara.* |

---

**Tasuta tarkvara** ehk **priivara** (inglise keeles *freeware*) on tasuta levitatav tarkvara. Selle kasutamisel võidakse ette näha kasutuskoha, -aja, -viisi või muid piiranguid. Samuti võib olla kasutajal endal keelatud tasuta tarkvara paljundada ja levitada. Tasuta tarkvara lähtekood ei pruugi olla avalik.

Nimi
----

"Tasuta tarkvara" ehk "priivara" tuleb inglise keele sõnast *freeware*, kusjuures sõnal *free* on antud juhul tähendus "tasuta", mitte "vaba". Tasuta tarkvara on saadaval tasuta ja annab enamasti ainult väga piiratud õigusi kasutajatele.

"Vabavara" ehk "Vaba tarkvara" vastab inglise keele mõistele *free software*, kus sõna *free* viitab vabadustele, mis antakse tarkvara kasutajatele. Vaba tarkvara lähtekood on avalik, kasutajal on õigus teha lähtekoodis muudatusi ning neid levitada kas tasuta või tasu eest.

Heiki Vallaste arvutisõnastik pakub *freeware* vasteks kas "priivara" või "tasuta tarkvara". Pingviin.org Linux-kasutajate kogukond hoiatab terminite "tasuta tarkvara" ja "vabavara" segamini ajamise eest, mida võib mõnelt vanemalt veebisaidilt leida.

Mõned väljatoodud litsentsipiirangud
------------------------------------

Mõned tuntumate tasuta tarkvara nimetuste litsentsid keelavad selle tarkvara organisatsioonides kasutamise (sh ärides, mittetulundusühingutes, õppe-eesmärkideks jne), piirates kasutuseesmärgid vaid kodusteks või isiklikeks.

**Isikliku eesmärgi** klausel litsentsis võib kasutuse piiri ähmastada, põhjustades küsimusi, et kas niisugust tarkvara võib kontoris kasutada või mitte. Sellistel puhkudel on võib soovitada järgmist:

* Sellist tarkvara ei tohiks näiteks kontoris hoida, sõltumata sellest, kas see on arvutis või välisel andmekandjal (laserplaadi või ketta peal). Kui tegemist on sülearvutiga, peab selle omanik olema eraisik ja mitte organisatsioon.
* Kodustes tingimustes kasutamine on üldiselt lubatud. Võimalik, et *isikliku eesmärgi* klausel näeb ette olukorda, kus tarkvara võib paigaldada organisatsioonile kuuluvale tööarvutile, mis asub kodus või organisatsioonile kuuluvale sülearvutile, mida kasutatakse valdavalt kontoriväliselt ning mida kontoris ei hoita. Arvuti tagasiminekul kontorile (näiteks leiab töötaja uue töökoha) tuleks niisugune tarkvara arvutist eemaldada.

Vaata ka
--------

* Vabavara

Viited
------

1. ↑  Heikki Vallaste. "e-Teatmik, freeware". Vaadatud 16.07.2020.
2. ↑  "Pingviini Viki, priivara". Vaadatud 16.07.2020.
3. ↑  Vabavara.ee. Eestikeelne tasuta tarkvara kataloog, kus kutsutakse tasuta tarkvara ekslikult vabavaraks. Vaadatud 16.07.2020. Eesti.
4. ↑  VabaVaraVeeb. Eestikeelne tasuta tarkvara kataloog, kus sõltumata veebisaidi nimest, suur osa pakutud tarkvarast ei ole vabavara. Vaadatud 16.07.2020. Eesti.
**Agitatsioon** (ladina *agitatio* 'ärgitus') on agitaatorite tegevus; ühiskondliku ideoloogia või liikumise tuline toetamine eeskätt selliste poliitiliste vahendite ja sütitavate üritustega, nagu loosungid, üleskutsed, kõned, ässitustöö ja muu ägedam kihutustöö ehk propaganda, mille eesmärk ei piirdu agitaatori ideedele poolehoidjate leidmisega, vaid eeldab ka poolehoidjate tegevussekaasamist ja inimrühma/de toimimapanekut just agitaatorile vajalikul moel.

Muinasajal nimetati agitaatoriteks sõjavankrite juhte. Uuel ajal, eriti 17. sajandi Suurbritannias nimetati agitaatoriteks sõdurite eestkõnelejaid.

Vasakäärmuslikud liikumised käsitlesid agitatsiooni alati käsikäes propagandaga (*agitprop*).

Kommunistid eesotsas Vladimir Uljanoviga hakkasid 20. sajandi algul agitaatorit propagandistist eristama tegevuse kvaliteedi ja kvantiteedi järgi: agitaator levitas rahvamassile ainult üht ideed, kuna propagandist külvas neid hulgi (ideoloogiline töö massidega). Seda küsimust põhjalikumalt käsitlevas raamatus "Mida teha?" (1902) arutles Uljanov üksikasjalikult revolutsionääride hästi korraldatud grupeeringu väljavaateid võimu haaramiseks infiltratsioonitaktika ja legaalse strateegia kombineerimise abil.

Hilisemate tõlgitsuste järgi käsitatakse agitatsiooni sageli lihtviisiliselt kui propaganda räigemat, vastupanu ja mässu õhutavat vormi.

Vaata ka
--------

* Propaganda
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel on Setumaa külast; Valgevene linna kohta vaata artiklit Sianno.* |

---

**Senno** (vene keeles *Сенно*) on küla Venemaa Pihkva oblastis Petseri rajoonis Uue-Irboska vallas.

Kuni 1945. aastani kuulus Eesti Vabariigi Petserimaa koosseisu ja oli Senno valla keskus. 

19. sajandi lõpu kaart, Pihkva–Riia raudtee ja Senno küla
Senno Georgi kirik
Sennos asub Petserimaa vanim, Senno Georgi kirik. Senno Georgi kirik ja sellest paarkümmend meetrit eemal olev kellatorn on arvatavasti ehitatud 13. sajandi lõpul või 14. sajandi algul. 

Novgorodi stiilis vana Georgi kiriku lõuna poolsele küljele ehitati 1903. aastal uus Feodosiuse nimeline abikirik. Senno vene Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku Senno Georgi kogudus asus Irboska raudteejaama ümbruskonnas, mis oli rahvarikkamaid keskusi Petserimaal. 

Senno Georgi kiriku kellatorn

Viited
------

1. ↑  Nikolai Raag, Petserimaa kogudused, Usuteadusline Ajakiri, X aastakäik, Aprill 1938, No 1, lk 25 jj

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Senno** |
**East Cleveland** on linn USA-s Ohio osariigis Cuyahoga maakonnas. See piirneb läänes ja põhjas Clevelandiga ning idas Cleveland Heightsiga. Elanike arv on 2020. aasta rahvaloenduse kohaselt 13 792. 2010. aastal oli elanikke 17 843. Võrreldes 1950. aastaga, mil linnas elas üle 40 000 elaniku, on elanike arv vähenenud ligi kolm korda.

East Cleveland sai 1895. aastal külaõigused ja 1911. aastal linnaõigused.

Läbi linna kulgeb osa Euclid Avenue'st, mis 1860.–1920. aastatel oli tuntud Millionaires' Row'na, kuna selle ääres paiknesid paljude miljonäride häärberid. Tänapäevaks oli säilinud neist häärberitest vaid üksikud.

Alates 1960. aastatest on suure osa linna elanikkonnast moodustanud mustanahalised. 2010. aasta rahvaloenduse kohaselt oli mustanahalisi 93,2% ja valgeid 4,6%.

East Cleveland on riigi üks vaesemaid linnu. Alla vaesuspiiri elab 40,5 elanikest. Keskmine sissetulek leibkonna kohta on 21 184 dollarit.

Viited
------

1. ↑  2016 U.S. Gazetteer Files
2. ↑  2020 United States Census, vaadatud 1.01.2022.
3. ↑  East Cleveland. Encyclopedia of Cleveland History. Vaadatud 7.3.2020

Välislingid
-----------

* Ametlik koduleht
* "Down but not out: How East Clevelanders aren’t giving up on Ohio’s poorest city". Cleveland.com. 6. oktoober 2019