recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Rõuge tüüpi keraamika** pärineb Kagu-Eestist ja sellega piirnevatelt aladelt eelviikingi- ja viikingiajast. Samal ajal levis Lääne- ja Põhja-Eestis nn Iru tüüpi keraamika. Kindlalt ei saa väita, kuidas Rõuge tüüpi keraamika kujunes, kuna varasemat rahvasterännuaegset keraamikat pole sügavuti uuritud. Valter Lang on oletanud, et Rõuge tüüpi peenkeraamika aluseks oli Põhja-Läti ja Kagu-Eesti 3.-4. sajandi keraamika. 11. sajandi teisel veerandil hakati Ida-Eestis valmistama slaavipäraseid potikedral valmistatud nõusid.

Jagunemine
----------

Rõuge tüüpi keraamika jaguneb peen- ja jämekeraamikaks.

### Rõuge tüüpi peenkeraamika

Rõuge tüüpi peenkeraamikas on tegemist madalate kumera põhjaga kausside või lameda põhjaga pottidega, mõlemaid iseloomustab nivendiline kuju ja püstine võrik. Peenkeraamilised kausid võivad olla võrdlemisi suured, läbimõõt võib olla üle 30 sentimeetri. Rõuge tüüpi peenkeraamilised nõud on enamasti hea põletusega, mustad, silutud ja poleeritud. Leidub nii kaunistamata kui kaunistatud peenkeraamika nõusid, dekoratsioonidena kasutati väikeseid ümaraid lohke ja täkkeid, mis moodustavad rea; kolmnurkadest ja nelinurkadest mustreid; reas paiknevaid ringe. Dekoratsioonid paiknesid nõu ülaosas. Väike osa peenkeraamikast on kaunistatud sirgete joonte või lainetega, harva kasutati nöörivajutust, vähe leidub ka siksak- või võreornamenti. Rõuge tüüpi peenkeraamika oli Kagu-Eestis kasutusel 11. sajandi esimese pooleni.

### Rõuge tüüpi jämekeraamika

Rõuge tüüpi jämekeraamika levis Lõuna-Eestis, Kesk-Eesti idaosas ja mõningal määral ka ida pool, Pihkvamaa lääneosas. Rõuge tüüpi jämekeraamika nõud on valmistatud savist, mille sisse on segatud jämedat liiva või kivipurdu. Jämekeraamikat iseloomustavad suured ämbrikujulised, ülalt laienevad ja lameda põhjaga, potid. Neid kasutati eelkõige toidu valmistamiseks ja hoidmiseks ning seetõttu on nad lihtsa või isegi rohmaka töötlusega ning enamasti kaunistamata, vahel aga leidub lohukestest muster. Jämekeraamika pottidel on sageli serva all rida väikeseid auke, mis on torgatud juba nõu vormimise käigus. Arvatavasti hoiti nendes nõudes vilja ja läbi aukude pääses õhk anuma sisse ja vili ei läinud hallitama. Eestis on aukudega potte leitud eelkõige Kagu-Eestist, aga ka Viljandimaalt ja Tartumaalt. Kagu-Eestiga piirduvatelt Venemaa aladelt on samuti leitud Rõuge tüüpi jämekeraamika sarnaseid nõusid, kuigi auke on neil harva. Auke on aga leitud Pihkva, Irboska ja Kamno keraamikast, seetõttu on kasutatud ka määratlust Kamno-Rõuge tüüpi keraamika. Augud pole aga ainult Rõuge tüüpi keraamikale omased, ka Iru tüüpi keraamikast on leitud auke. Arvatavasti lõpetati Rõuge tüüpi jämekeraamika kasutamine ära 11. sajandi esimesel poolel.

### Viited

1. 1 2 3 4 5 6  Tvauri, Andres (2012). Laneman, Margot (toim). *Rahvasterännuaeg, eelviikingiaeg ja viikingiaeg Eestis*. Estonian Archaeology 4. Tartu. Lk 60-62.
2. 1 2 3 4 5  Tvauri, Andres (2020). Lang, Valter (toim). *Eelviikingi- ja viikingiaeg (550-1050)*. *Eesti ajalugu I: Eesti esiaeg*. Tartu. Lk 312.
**Ivanava** on linn Valgevenes Bresti oblastis, Ivanava rajooni halduskeskus. Linna läbib Bresti–Pinski raudteeliin.

Linn kandis aastani 1940 nime *Janaŭ*. Poola keeles on koha nimi *Janów*, ka *Janów Poleski*. Kohalikus murdes on linna nimi *Janova*.

Haridusasutustest on linnas kolm keskkooli ja gümnaasium. Lisaks on seal muusikakool ja spordikool. Raamatukogusid on Ivanavas kolm. Tööstusest on linnas toiduainetetööstus, valmistatakse ehitusmaterjale ja töödeldakse metsa.

Ivanavas on ajaloomuuseum, vaatamisväärsusteks on veel katoliku kirik (1848) ja õigeusu kirik (1901).

Ajalugu
-------

Paiga nimi oli algul ilmselt *Porchaŭ* (*Порхаў*). Aastal 1465 sai Ivanavast alev, ühtlasi hakkas see kandma Janaŭ nime. Alev kuulus Bresti vojevoodkonda ja Pinski maakonda.

16. mai 1657 rüüstasid Ivanavat kasakad, sel ajal suri seal märtrisurma Andrzej Bobola. Tol ajal kuulus asula Kopaczitele, aga hiljem läks see Šuiskite valdusse.

Alates kolmandast Poola jagamisest aastal 1795 kuulus asula Vene impeeriumi koosseisu. Ivanava hakkas kuuluma Hrodna kubermangu. XIX sajandil said asula omanikeks Oreszkad. Aastal 1884 rajati Ivanava lähedale raudtee, mis aastal 1926 toodi alevile lähemale.

Aastast 1921 oli Ivanava Poola koosseisus, ühtlasi sai asula linnaõigused. Kuni 1940. aastateni rändas suur osa Ivanava mehi mööda ilma ringi, kogudes raha kirikute ehitamiseks. 1939. aastal liideti linn Valgevene NSV-ga. Ühtlasi venestati asula nimi ja sestpeale kannab see tänapäevast nime Ivanava.

Pilte
-----

* IvanavaIvanava
* Ivanava õigeusu kirikIvanava õigeusu kirik
* Ivanava katoliku kirikIvanava katoliku kirik

Tuntud elanikke
---------------

* Nikolai Koltšak - Nõukogude väejuht

Välislingid
-----------

 Ivanava – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Ivanava
* Ivanava infoportaal
* Ivanava
* Ivanava juudikogukonna portaal
* Linn Valgevene fotoentsüklopeedias

1. ↑  Численность населения на 1 января 2023 г. и среднегодовая численность населения за 2022 год по Республике Беларусь в разрезе областей, районов,
"Eesti Teataja" suunab siia. Tallinnas ilmunud ajakirja kohta vaata artiklit Eesti Teataja (ajakiri).
**Teataja** oli ajaleht, mis ilmus aastail 1944–2002 Stockholmis. Ajaleht asutati oktoobris 1944. 

Esialgu oli ajalehe väljaandja Eesti Komitee – Eesti Organisatsioonide Liit Rootsis, hiljem selleks loodud majanduslik ühing. Päismikus esitleti Teatajat kui poliitika, kultuuri, ühiskonna- ja noorteprobleemide häälekandjat. Aastail 1945–1953 kandis ajaleht nime *Eesti Teataja*. Ajaleht on ilmunud vahel üks kord nädalas, vahel kaks korda (1945-49), vahel üks kord kuus, viimased aastad kaks korda kuus.

Toimetajate loend
-----------------

* 1944–1953 Bernhard Ingel
* 1945–1953 Oskar Mänd
* 1949–1953 ja 1960–1970 Adelaida Lemberg
* 1953–1954 Ilmar Talve
* 1954, 1971–1995 ja 2000–2002 Aksel Mark
* 1954–1956 Evald Uustalu
* 1956–2000 Harri Kiisk
* 1957–1958 Tõnis Kint
* 1958–1960 Raimond Kolk
* 1958–1970 Aleksander Warma
* 1971–1996 Arvo Horm
* 1995–2002 Aleksander Terras
* 2000–2002 Otto Paju
* 1986–2002 reporter, fotograaf ja arvutiladuja Ilmar Olesk

Viited
------

1. ↑  Bernard Kangro. Eesti Rootsis. Lund 1976
2. ↑  Raamatukogude ühiskataloog ESTER

Välislingid
-----------

* Teataja Rahvusraamatukogu digiteeritud ajalehtede aadressil
**Vladimir Sapožnin** (26. juuli 1906 Sumõ – 6. detsember 1996 Tallinn) oli vene päritolu Eesti viiuldaja, multiinstrumentalist, estraadiartist ja imitaator.

Elulugu
-------

Vladimir Sapožnin hakkas esinema 5 aasta vanuselt koos vanematega tsirkuses, algul žonglööri ja klounina, hiljem ksülofoni- ja viiulimängijana. Teistest muusikainstrumentidest on ta mänginud kontsertiinat, suupilli, kellamängu ja okariine. Sageli esines ka mitmesuguste heliimitatsioonidega, kasutades ainult oma häälepaelu ja suud, tegi järele muusikainstrumente, loodushääli ning inimesi. Kasutas esinejanime **Boba**. See on vene nime Vladimir kirillitsas kirjutatud lühendvorm Vova.

Aastatel 1922–1940 esines koos õdede Nadežda ja hiljem Valentinaga multiinstrumentalisti ja imitaatorina paljudes Euroopa ja USA varieteedes. Pidas 1936–1939 Haapsalu suveorkestris kontsertmeistri ametit, juhatas 1941–1944 Eesti ringhäälingu tantsukapelli ning 1944–1948 Eesti NSV Riikliku Filharmoonia džässorkestrit. Oli 1944–1990 Eesti NSV Riikliku Filharmoonia solist, esines paljudes Nõukogude Liidu linnades ja ka välismaal. Aastatel 1972–1986 oli ta ühtlasi Viru ja Tallinna varietee ning 1982. aastast Moskva kohviku ansambli solist.

Vladimir Sapožnin on loonud virtuoosseid viiulipalu, teinud seadeid viiulile ja esinenud viiuli soolokontsertidega, esinenud raadios, televisioonis ning filmis. Ta on esinenud ka sõnakunstnikuna.

Haridustee
----------

* 1920–1922 õppis viiulimängu Moskva Konservatooriumis professor Konstantin Mostrasi juures.
* 1924–1925 Tartu Kõrgemas Muusikakoolis õpetaja Hermanni juures
* 1930. aastate alguses Tallinna Konservatooriumis professor Paulseni klassis
* Pikkade esinemiste tõttu välismaal lõpetas Tallinna Konservatooriumi viiulierial alles 1936. aastal eksternina.

Diskograafia
------------

"Estraadikunstnik Vladimir Sapožnin – Владимир Сапожнин музыкальный эксцентрик" Melodija 1986.

Muud
----

* Vladimir Sapožnin kogus mänguasju, tema kogu, milles on üle 800 eseme asub Tartu Mänguasjamuuseumis
* 5. jaanuaril 2006 moodustati sihtasutuse Eesti Rahvuskultuuri Fondi juurde Vladimir Sapožnini fond.

Tunnustus
---------

* 1956 – Eesti NSV teeneline kunstnik

Isiklikku
---------

Abikaasa oli Maria Vassiljevna. Oleg Sapožnin (1931–2014) oli Vladimir Sapožnini poeg. Sapožnini kõige kallimaks muusikainstrumendiks oli Maggini viiul.

Kirjandus
---------

* Heino Pedusaar "Boba. Mees kui orkester". WW Passaž 2000. ISBN 9985-60-950-6

Välislingid
-----------

* Vladimir Sapožnin Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
* Tsirkuselaps (Eesti 2010) andmekogus IMDb (inglise) – Manfred Vainokivi dokumentaalfilm Sapožninist
	+ Tarmo Teder, Boba iga 25 aasta tagant, sirp.ee, 17. september 2010
Elektrirong seeriast ER1 (*ЭР1*)
Elektrirong seeriast ER2 (*ЭР2*) Volokolamski jaamas
**Riia Vagunitehas** (*Rīgas Vagonbūves Rūpnīca*, lühend *RVR*) on Läti masinaehitustehas. Oma tegevusaastate jooksul on toodetud peamiselt elektri- ja diiselronge ning tramme.

Ajalugu
-------

Vagunitehas tegutseb alates 1895. aastast, mil Austria päritolu Vene ettevõtja Oskars Freyvirts asutas aktsiaseltsi Fenikss. Esimesed töökojad valmisid 1897. aastal arhitekt Karls Ioganns Feljsko eestvõttel Riia lähistele. 20. sajandi alguseks töötas ettevõttes 2000 töölist. Enne Esimest maailmasõda toodeti peamiselt Venemaa turule, sealhulgas ka erivaguneid tsaari õukonnale. 1930. aastatel valmis Ford Motor Company litsentsi alusel 332 sõidu- ja 1200 veoautot ning 200 bussi. Nõukogude perioodil tõusis Riia Vagunitehas Nõukogude Liidu suurimaiks elektrirongide tootjaks. 21. sajandil on Riia tehase peamised koostööpartnerid Läti, Leedu, Eesti, Venemaa, Valgevene, Gruusia ja Soome raudtee-ettevõtted.

Tänapäeval toodetakse diiselronge DR1B ja elektrironge ER2T, ER2TM ja ER9TM.

Eesti
-----

Riia Vagunitehasese koostööpartner Eestis oli Elektriraudtee AS. Reisijateveoettevõte kasutas elektrironge, mille tehniline hooldus ja remont toimus 1962. aastal valminud Pääsküla veduridepoos. 

Esimesed viis kolmevagunilist elektrirongi seeriast Sr3 (*Ср3*) saabusid Eestisse 8. juunil 1958. 1970. aastatel lisandusid uue põlvkonna rongid seeriast ER. Taasiseseisvumise järel liikusid Eesti raudteedel 17 elektrirongi koosseisu: 10 seeriast ER1 (*ЭР1*), 4 ER2 (*ЭР2*) ja 3 ER12 (*ЭР12*).

Elektriraudtee müüs 2013. aastal kogu oma vana rongipargi Läti ettevõttele Holdinga Kompānija FELIX Ltd, kuna ettevõte alustas opereerimist uute Stadler Flirt rongidega.

Viited
------

1. ↑  RVR vēsture A/S "Rīgas Vagonbūves Rūpnīca"
2. ↑  Dīzeļvilcieni.[*alaline kõdulink*] A/S "Rīgas Vagonbūves Rūpnīca"
3. ↑  Elektrovilcieni.[*alaline kõdulink*] A/S "Rīgas Vagonbūves Rūpnīca"
4. ↑  Ajalugu. Elektriraudtee
5. ↑  Elektriraudtee vanad rongid müüakse Lätti (25. juuni 2013)

Välislingid
-----------

* Ettevõtte koduleht.
**Krupki** (leedu keeles *Krupkos*) on linn Valgevenes Minski oblastis, Krupki rajooni halduskeskus. Krupki asub Bobri jõe kaldal. Linna läbib Minski-Orša raudtee.

Haridust annavad kolm keskkooli ja muusikakool. Linnas on ka kultuurimaja ja kaks raamatukogu. Krupkis on toiduainetetööstus ja kergetööstus, seal töödeldakse puitu.

Linnas on koduloomuuseum. Vaatamisväärsusteks on veel XX sajandi algul rajatud mõisakompleks ja XIX sajandi lõpus ehitatud sünagoog.

Ajalugu
-------

Krupkit mainitakse esmalt XVI sajandi keskel. Toona kuulus paik Sanguszkodele, asus see aga Viciebski vojevoodkonnas ja Orša maakonnas. Aastal 1613 on Krupki kaardile kantud alevina.

Poola jagamisel läks Krupki aastal 1793 Venemaa koosseisu. Alev hakkas kuuluma Mogiljovi kubermangu. XVIII sajandi lõpus läks alev Swiackite valdusse. Aastast 1880 on teada, et alevis tegutses kaks veskit, nende toodetud nisujahu müüdi linnades "Krupki manna" nime all.

Aastal 1896 asutati Krupkis tikuvabrik, suurem osa selle toodangust viidi Ameerikasse. Vabrikus töötas üle 50 inimese. Aastast 1897 on teada, et alevis pargiti veel nahku ja pressiti õli, seal asus telefonijaam. Krupkis oli õigeusu kirik, lisaks veel sünagoog ja neli juutide palvemaja. Krupkis oli kõrts ja 24 poodi, kaks korda aastas peeti alevis laata. Aastal 1900 avati alevis saekaater.

1924. aastast kuulus Krupki Valgevene NSV koosseisu. Krupkist sai linn aastal 1991.

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 29. juuni 2015. Vaadatud 29. juunil 2015.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)

Välislingid
-----------

 Krupki – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Linn Valgevene fotoentsüklopeedias
* Krupki
* Fotod Krupkist
* Linn YouTube'is
| *Keskkõrv* |
| --- |
|  |
|
|
|
| Ladina keeles | *auris media* |
|
|
|
|
|
|
|
|
|

**Keskkõrv** (ladina keeles *auris media*) on paljudel selgroogsetel peas paiknev kõrva osa. Keskkõrv on täidetud õhuga.

Keskkõrva areng, anatoomia, morfoloogia, funktsioonid ja patoloogia võivad suuresti erineda nii liigiti kui ka indiviiditi.

Roomajatel
----------

### Madudel

Madudel on keskkõrv jalusena olemas, see lõpeb ovaalaknaga. Kuid kuna maod õhu kaudu levivaid võnkeid peaaegu ei kuule, siis on vähe tõenäoline, et keskkõrv neil kuulmisel osaleb.

Imetajatel
----------

### Inimestel

Keskkõrv koosneb trummiõõnest, kolmest kuulmeluukesest ja kuulmetõrvest. 
Keskkõrv piirneb ühelt poolt trummikilega ja teiselt poolt esiku- ehk ovaalaknaga. Keskkõrv on kõrge ja kitsas ning täidetud õhuga, mis pääseb sinna ninaneelust algava kitsa toru kaudu. Seda toru nimetatakse Eustachi tõriks ehk kuulmetõriks ning see avaneb neelamise ja haigutamise ajal. Kuulmetõri tagab, et oleks ühesuguse õhurõhk mõlemal pool trummikilet. Keskkõrvas muundatakse helirõhu võnkumine mehaaniliseks võnkumiseks trummikile abil. Trummikile edastab võnked trummiõõnde kolmele kuulmeluukesele – vasarale, alasile ja jalusele. Vasar on kinnitatud trummikile külge. Alasi kaudu antakse vasara võnkumine edasi jalusele, mis on kinnitatud ovaalakna väikese membraani külge. Kui luukesed hakkavad võnkuma, siis tõukab ja tõmbab jalus membraani, mis katab ovaalset aknakest. Ovaalakna kaudu avaneb sissepääs teosse.

Trummikile võngete ülekandmisel ovaalaknale käituvad luukesed kangide reana, mille toimel ülekantav jõud võib vaiksete helide puhul suureneda kolm korda. Ülekanne on korraldatud nii, et väike rõhk suurele pinnale teisendatakse suuremaks rõhuks väiksemale pinnale, sest trummikile pindala on 15–30 korda suurem kui ovaalakna pindala.

Kuulmekile poolt edastatavad võnked kantakse kuulmeluukeste abil sisekõrva.

Keskkõrva võivad ohustada liigkiired õhurõhumuutused, aga ka mitmesugused keskkõrvapõletikud (äge, bakteriaalne, liiteline, sekretoorne, seroosne ja krooniline keskkõrvapõletik).

Viited
------

1. 1 2  Meeli Roosalu. "Inimese anatoomia", Koolibri, lk 236, 2010, ISBN 978-9985-0-2606-9.

Välislingid
-----------

* Sissekanne Terminologia Anatomicas A15.3.02.001: Auris media. Keskkõrv
Kostantiniyye'i kesklinna (*Stamboul*) siluett 1896. aasta postkaardil
**Konstantinoopol** (kreeka keeles 'Constantinuse linn') on İstanbuli endine nimi. Nime Konstantinoopol kasutatakse enamasti perioodi kohta, millal piirkonnas valitses ristiusk, ehk siis aastate 330–1453 kohta. Õigeusu kirik aga nimetab linna nii ka tänapäeval.

Linna asutas Rooma imperaator Constantinus I endise Byzantioni kohale ning linnast sai tulevase Ida-Rooma keisririigi pealinn. Riigikeeleks oli algselt ladina keel, 7. sajandist aga kreeka keel. 

Pärast 1453. aasta Osmanite sissetungi islamiseeriti ka linnanimi. Kuni impeeriumi kokkuvarisemiseni 1922. aastal tunti seda kõige ametlikumalt kui Kostantiniyye.

Ḳosṭanṭīnīye
------------

Linna kaart
**Ḳosṭanṭīnīye** või **Kostantiniyye** (osmanitürgi keeles *قسطنطينيه*, araabia keeles ja pärsia keeles *قسطنطينية*) oli kunagise **Konstantinoopoli** (praegune **İstanbul**) türgipärane nimi. See oli Osmanite impeeriumi neljanda ja viimase pealinna nimi Bütsantsi (Ida-Rooma keisririigi) õigeuskliku keskuse alistamisest 1453. aastal kuni islamiusulise Osmanite riigi kokkuvarisemiseni 1922. aastal.

### Etümoloogia

Osmanitürgikeelne nimekuju قسطنطينيه *Ḳosṭanṭīnīye* tuleb linna ajaloolise kreekakeelse nime Κωνσταντινούπολις (*Konstantinoúpolis*, 'Constantinuse linn') araabiakeelsest kujust القسطنطينية *al-Qusṭanṭīniyyah*. 

Pärast linna vallutamist kasutasid võimud seda kõrvuti nimekujuga *İstanbul*, kuigi vormilisem mugandus linna varasemast nimest *Konstantinoúpolis* oli *Kostantiniyye*. Samal ajal kasutati kõrvuti ka kõnekeelseid nimekujusid Stamboul/Stambul ja Islambol/Islambul, mille all mõeldi pigem sealset vanalinna. 

#### Türgi vastukaja

Tänapäeval peavad türklased nime Ḳosṭanṭīnīye poliitiliselt ebakorrektseks ja isegi selle kasutamist ajaloolistes tekstides kohatuks.[*viide?*]

Vaata ka
--------

* Konstantinoopoli oikumeeniline patriarh
* Konstantinoopoli piiramine (1453)
* Konstantinoopoli suur palee
Kaak päisAjalehe Kaak päismik
**Kaak** oli 1906. aastal Eduard Vilde eestvõtmisel Helsingis ilmunud satiirileht. Toimetus asus Helsingis aadressil Sirkuskatu 1. Ajalehe vastutav toimetaja oli Otto Tiuppa ja tegevtoimetaja Eduard Vilde.

Esimene ajalehenumber ilmus 1. juulil 1906, selle maht oli 16 lehekülge ja osaliselt oli number ka värvitrükis. Sisu kirjutas peamiselt Eduard Vilde, joonistuste autorid olid Nikolai Triik (pseudonüümiga Waikne), Konrad Mägi ja Karl Alfred Jentson (pseudonüümiga Pessimist).

Eduard Vilde avaldas ajalehes artikli ja karikatuuri, mille esimeses osas vedeleb Konstantin Päts laeva kajutis sohval ja teatab: 

"*Ei mõista, mida kapitalismile ette heita. Tema on saanud vaid head – esimese klassi söögid ja raha rahakotti ja selle eest ei ole vaja muud teha, kui kiita ajalehtedes Company maid*". 

Pärast seda artiklit Pätsi ja Eduard Vilde (kes oli Pätsi Teataja omaaegne kaastööline) suhted jahenesid pikaks ajaks.

Ajalehte anti välja Soome sotsiaaldemokraatide toel. Ajaleht oli nii riigi- ja ühiskonnakriitiline, et selle esimese kahe numbri levikut takistati ja alates kolmandast numbrist keelati ajalehe ilmumine ära.. Ajalehes naeruvääristati ka keisrivõimu.

Ajalehte trükiti Soomes Helsingis Työväen kirjapaino trükikojas.

1965. aastal andis kirjastus Eesti Raamat Eduard Vilde 100. sünniaastapäevaks välja ajalehe faksiimileväljaande, mille kaanel (kujundaja Heino Kersna) oli kujutatud Ernst Kollomi puugravüür Eduard Vildest. Trükiti 1000 eksemplari ja iga raamat oli nummerdatud.

Kaastöölised
------------

* Karl Alfred Jentson
* Konrad Vilhelm Mägi
* Nikolai Triik
* Eduard Vilde
* Linda Vilde

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  EE 12. köide, 2003: 184.
2. ↑  Endel Annus ja Tiina Loogväli (2002). *Eestikeelne ajakirjandus 1766-1940 I A-N*. Tallinn: Eesti Akadeemiline Raamatukogu. Lk 267.
3. ↑  Jaak Uibu (18. märts 2017). "kui Päts soovitas Eesti maha jätta ehk Ligi sajandi vanused rändeprobleemid on taas aktuaalsed". *Postimees*.
4. ↑  "ERB Kaak". Originaali arhiivikoopia seisuga 29. märts 2017. Vaadatud 28. märtsil 2017.

Välislingid
-----------

* https://www.e-varamu.ee
* Vilde Eduard, toimetatud pilkeleht "Kaak", 1906, nr 3, Esikaas
* Eesti Kirjandusmuuseum - Kreutzwaldi sajand - Satiiriajakiri „Kaak" (1906)
Grete Arro 2020. aastal
Grete Arro ja Andero Uusberg arutlevad 2020. aasta Arvamusfestivali teadusalal publikuliikmega matemaatikahariduse üle
**Grete Arro** (sündinud 18. märtsil 1982) on eesti haridus- ja keskkonnapsühholoog.

Aastatel 2006–2009 töötas ta Tartu Ülikoolis, 2010. aastast töötab Tallinna Ülikoolis teadurina. 
Tema uurimishuvid on seotud õppimise eri aspektidega, peamiselt mõtlemise arengu, väärmõistete, motivatsiooni ja eneseregulatsiooniga, ühe huvifookusega ka keskkonnateadlikkuse mõtestamisel ja toetamisel.

Teadusauhinnad
--------------

2013. aastal sai Arro Tallinna ülikooli rakenduslike teadus- ja arendustööde konkursil teise koha uuringuga „Risti aleviku elanike hoiakud 330 kV elektriliini trassi asukoha võimalike variantide suhtes". 

Samal aastal pälvis ta oma ülikooli üliõpilaste teadustööde konkursil teise koha teaduspublikatsioonide arvestuses uuringuga „Peeking into Personality Test Answers: Inter- and Intraindividual Variety in Item Interpretations".

Ühiskondlik tegevus
-------------------

2017. aastal toetas Arro "152 kirja", kus 152 eesti kultuuritegelast soovis Rail Balticu toonasel kujul rajamise peatamist ja Eesti vajadustest lähtuva raudtee kavandamist.

2020. aastal oli Grete Arro Arengukoostöö Ümarlaua käivitatud asjade lugusid rääkima õhutava kampaania #väärtvana idee autor.

Viited
------

1. ↑  "Ööülikool. Grete Arro: miks maailm meie omailma ära ei mahu". *Vikerraadio*. 5. detsember 2020. Vaadatud 27.01.2021.
2. ↑  "Huvitaja. Keskkonnapsühholoogia". *Vikerraadio*. 19. märts 2020. Vaadatud 27.01.2021.
3. ↑  Himma, Marju (7. september 2018). "Õppimine on tõhus siis, kui see nõuab pingutust". *ERR Novaator*. Vaadatud 27.01.2021.
4. ↑  "Grete Arro". *XXI pedagoogiline konverents*. Originaali arhiivikoopia seisuga 5.02.2021. Vaadatud 27.01.2021.
5. ↑  Kangur, Mihkel (10. jaanuar 2020). "Mihkel Kangur: viies kiri ja Rail Balticu vastamata küsimused". *Postimees*. Vaadatud 27.01.2021.
6. ↑  "Terveilm kutsub ülesse näitama oma vanu ja väärt asju, mis endiselt igapäevases kasutuses on". *Rohegeenius*. 3. aprill 2020. Vaadatud 27.01.2021.

Välislingid
-----------

* Grete Arro Eesti Teadusinfosüsteemis
**Seiklusfilm** on mängufilmižanr, mille süžee on köitev ja sisaldab reisimist. Tüüpilises seiklusfilmis on peategelane, kes peab mingi eesmärgi saavutamiseks oma kodust või harjumuspärasest paigast kaugele ära minema. Tegevuspaikadel on seiklusfilmis suur roll, vahel sama suur kui filmitegelastel endil.

Seiklusfilmi tegevus toimub enamasti eksootilistes paikades. Süžee on enamasti seotud uue kogemuse ja tundmatu avastamisega. Filmi tegelased on tavaliselt uljad ja julged inimesed. Tegemist võib olla eepilistele ja ajaloolistele filmidele iseloomulike lahendustega (kus kangelased on sageli julged, altruistlikud, patriootilised inimesed, kes tegutsevad oma ideaalide nimel), kadunud kontinentide otsimise, džungli- ja kõrbefilmidega, aardejahiga, katastroofide, otsingute ja avastamisega, võitlusega vabaduse eest ja vallutajate vastu, püüdega aidata taastada õiglust ja mõistlikku ühiskonnakorraldust jms.

Seiklusfilm sarnaneb märulifilmile selle poolest, et luuakse tegevusrohke ja energiline kogemus filmivaatajale. Erinevalt mängufilmist ei panda seiklusfilmis suurt rõhku vägivallatsemisele ja kaklemisele, selle asemel suudab seiklusfilm olla elav läbi reiside, vallutuste, uurimisretkede, impeeriumide loomise ning heitluste ja olukordade, millele peategelastel, päris ajaloolistel isikutel või protagonistidel vastu astuda tuleb.

Seiklusfilmide sihtrühmaks olid alguses mehed, seetõttu kasvas aastate jooksul välja suuri meeskangelastest staare. Need julged, altruistlikud kangelased võitlesid sageli oma uskumuste nimel, pidasid vabadusvõitlust või võitlesid ebaõiglusega. Tänapäeva seiklusfilmid, millest mõned on olnud edukad menufilmid, on ristanud erinevate filmide tegelasi ja lisanud leidlikke märulikangelasi, paljud neist naised.

Vaata ka
--------

* Mängufilm
* Märulifilm
* Eepiline film
* Ajalooline film

Viited
------

1. ↑  "Filmižanrid". *Eesti Filmi Andmebaas*. Vaadatud 09.01.2021.
2. 1 2  "Adventure Films". *Filmsite* (inglise keeles). Vaadatud 09.01.2021.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: tundmatu keel (link)

Välislingid
-----------

* Adventure Films. Filmsite
**Ilmar-Väino Linnat** (kuni 1936 **Jürgenson**; 21. juuli (vkj)/ 3. august 1914 Tallinn – 27. aprill 1987 Tallinn) oli eesti kunstnik.

Elukäik
-------

Ta lõpetas 1934. aastal Tartu Õpetajate Seminari. Ta õppis aastatel 1935–1937, 1939–1941, 1942–1944 ja 1944–1946 Kõrgemas Kunstikoolis Pallas (Ado Vabbe juhendamisel) ning selle järglaskoolides, lõpetas 1946. aastal Tartu Riikliku Kunstiinstituudi maali erialal. 

Ta töötas aastatel 1937–1939 algkooliõpetajana Tartumaal. Saksa teise okupatsiooni ajal töötas ta õpingute kõrvalt joonistajana Eesti Rahva Muuseumis (jäädvustas Saaremaa taluehitisi) ja Tartu Ülikooli arheoloogiakabinetis. Võttis kunstnikuna osa Tartu Ülikooli ekspeditsioonist Vadjamaale augustis-septembris 1942.

Oli aastatel 1946–1951 Tartu Riikliku Kunstiinstituudi joonistusõppejõud. Alates 1951. aastast Tallinnas, oli õppejõud Eesti NSV Riiklikus Kunstiinstituudis, 1957 dotsent, 1964. aastast graafika kateedri professori kohusetäitja, 1972—1978 oli ta üldmaali kateedri juhataja. Läks 1978. aastal pensionile. 

Ilmar Linnat on maetud Tallinna Metsakalmistule.

Looming
-------

Oli tegev raamatukujunduse- ja illustratsiooni ning vabagraafika alal. Tegi söe- ning värvilisi kriidi- ja pastelljoonistusi, linnavaateid; tuntud olid tema kaluri- ja rannaelu söejoonistuste seeriad. Kuulus 1946. aastast Eesti NSV Kunstnike Liitu.

### Illustreeritud lasteraamatud

* Felix Kotta. "Tublid loomad". 1952
* Ralf Parve. "Karsumm". 1958 (2. trükk 2006)
* Kornei Tšukovski. "Imepuu". 1964
* Alide Dahlberg. "Mutionu pidu". 1967 (5. trükk 2010)

Viited
------

1. ↑  Aigi Rahi-Tamm, Argo Kuusik. "Tagasi esivanemate maale: eestlaste evakueerimine Loode-Venemaalt 1942–44". Ajalooline Ajakiri 1/ 2017 (159). Lk 111
2. ↑  Haudi.ee

Kirjandus
---------

* Henno Arrak. "Ühe kunstniku südasuveks. Ilmar Linnat 50-aastane". Sirp ja Vasar nr 31, 31. juuli 1964. Lk 4
* Nekroloog. Sirp ja Vasar nr 19, 8. mai 1987. Lk 15
* Lehti Viiroja. "Linnat, Ilmar (õieti Ilmar Väino), graafik". // Eesti kunsti ja arhitektuuri biograafiline leksikon. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Tallinn 1996. Lk 273
**Udo Mällo** (18. detsember 1922 Tartu – 8. detsember 2014 Toronto) oli peamiselt Kanadas tegutsenud väliseesti ettevõtja ja ühiskonnategelane, Eesti Üliõpilaste Seltsi auvilistlane.

Mällo õppis aastatel 1942–1944 Tartu Ülikoolis veterinaarmeditsiini. Ta võitis 1942. aastal hõbemedali Eesti meistrivõistlustel 4 × 1500 m jooksus Tartu Kalevi meeskonnas.

1944. aastal põgenes ta Saksamaale ja siirdus sealt Austriasse, kus lõpetas 1947. aastal keemia erialal Karl Franzeni ülikooli Grazis, seejärel asus elama Kanadasse.

Mällo töötas 1948. aastast ettevõttes Canada Packers Ltd, seejuures 1980–1983 toiduõlide osakonna juhatajana. Ta oli Kingsway Labs Ltd asutaja ja omanik.

Udo Mällo on maetud Tartu Raadi kalmistule.

Tartu Ülikooli Sihtasutuse juurde loodud Udo Mällo stipendiumifond annab välja temanimelisi stipendiume.

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 11. juuli 2018. Vaadatud 13. aprillil 2015.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
2. ↑
3. ↑
4. ↑
Robert Kurvitz 2020. aastal
**Robert Kurvitz** (kodanikunimega **Robert Kurvits**; sündinud 8. oktoobril 1984) on karjala-eesti romaanikirjanik ja ansambli Ultramelanhool (2001) solist-sõnadekirjutaja. 2022. aasta oktoobrini oli üks kultuurirühmituse ZA/UM juhtfiguure (asutatud 2010 koos samanimelise veebiajakirjaga). Robert Kurvitz on kirjutanud ka esseistikat, filmistsenaariume ("Free Range. Ballaad maailma heakskiitmisest") ja üldist kultuurikriitikat. Ta on kunstnike Raoul Kurvitza ja Lilian Mosolaineni järeltulija.

Kurvitz on ettevõtte Telomer OÜ omanik.

Looming
-------

### Kirjandus

 *Pikemalt artiklis Püha ja õudne lõhn*
### Muusika

Ultramelanhooli on nimetatud rokkbändiks, mis loob silda 1970ndate progeroki ja kaasaegse *attitude*’ilise popmuusika vahel, samuti on kiidetud nende albumite kõrget kontseptuaalsust.  Žanrilises mõttes on neid peetud Metro Luminali ja Vennaskonna traditsiooni jätkajateks. 

**Videomängud**

Kurvitz oli videomängu Disco Elysium peadisainer.

Meediaskandaalid
----------------

2013. aasta lõpus oli Robert Kurvitz "Sirbi-skandaaliks" ristitud sündmuse käigus lühikest aega Sirbi toimetaja ning lahkus sellelt ametikohalt omal soovil pärast Andres Aule protesti (Aule väitis, et tema luuletus avaldati loata, Kurvitz ja Kender võtsid vastutuse ning astusid tagasi).

Viited
------

1. ↑  Robert Kurvits[*alaline kõdulink*]. inforegister.ee
2. 1 2 3  "Eesti tuntuima arvutimängu loojad ja investorid on tülis ning lähevad kohtusse. Mäng toob sisse miljoneid". *arileht.delfi.ee*. 24. oktoober 2022. Vaadatud 24.10.2022.
3. ↑  Eesti Päevaleht: Robert Kurvitz austab lootuse esteetikat
4. ↑  Kes-Kus: Ultramelanhoolist
5. ↑  Postimees: Ultramelanhool: päästerõngas uppunule?, Alvar Loog
6. ↑  Kaur Kender ja Robert Kurvitz panid pillid kotti
**Miory**, ka **Mijory** (transkribeeritult **Mjorõ**, vene keeles *Мёры* (Mjorõ) ja *Миоры* (Miorõ)) on linn Valgevenes Viciebski oblastis, Miory rajooni ja Miory külanõukogu halduskeskus. Läbi linna kulgeb Druja–Varapajeva raudtee. Linn asub Miory järve kaldal.

Asula nime päritolu kohta on mitu hüpoteesi. See võib pärineda kunagise omaniku nimest *Meer* või *Maer*. Teise teooria kohaselt tuleb asula nimi sellest, et Miory omanikeks on kunagi olnud Miri vürstid. Kolmanda teooria kohaselt pärineb asula nimi soome-ugri keeltest, sõnast *jarvi* ehk järv. Rahvasuus seostatakse asula nime sõnaga *Мерыца* või *мір* (kalme ja rahu), legendi järgi hukkunud seal omavahelises lahingus kaks vaenujalal olnud vürsti ja seejärel saabunud kahe maa vahele rahu. Ka räägitakse rahvasuus võõramaisest valitsejast Meryst ja tema naisest Meritsast.

Miorys on kolm keskkooli ja spordikool. Ilmub ajaleht Мёрскія навіны. Kultuurimaja, raamatukogu, rajooni koduloomuuseum.

Linna järgi on nime saanud Darriwili lademe Miorõ kihistu.

Ajalugu
-------

Mioryt on esimest korda mainitud aastal 1514. Aastal 1621 lasi piirkonna omanik Mirski ehitada kiriku, aga aastal 1644 rajati sinna õigeusu klooster. Aastal 1690 lasi piirkonna omanik M. Mirski selle ida katoliku kirikule üle anda. Połacki Simeon jättis oma testamendis osa oma rahast sellele kloostrile. Peale Mirskite on Miory omanikeks olnud veel Perasvet-Sołtanyd, Belikovitšid, Clodtid, Zenowiczid, Puciatad.

Poola III jagamisel sattus Miory Venemaa koosseisu. Asulast sai alev. Miory elanikud osalesid jaanuariülestõusus. Aastal 1866 rajati seoses venestamisega Mioryssse vene kool. Aastal 1907 ehitati Miory katoliku kirik. Aastast 1921 oli Miory Poola koosseisus. Aastal 1930 hakkas läbi Miory kulgema Varapajeva–Druja raudteeliin. 1939. aastal liideti Valgevene NSV-ga. Linn aastast 1972.

Pilte
-----

* MioryMiory
* Miory järve randMiory järve rand
* Miory katoliku kirikMiory katoliku kirik
* Miory katoliku kirikMiory katoliku kirik

Viited
------

1. ↑  Нарматыўны даведнік "Назвы населеных пунктаў Рэспублікі Беларусь. Віцебская вобласць", 2009[*alaline kõdulink*]
2. ↑  LIETUVOS SILŪRO, ORDOVIKO, KAMBRO, EDIAKARO SISTEMŲ STRATIGRAFINĖ KLASIFIKACIJA, 2015, lk. 51

Välislingid
-----------

* Miory rajooni koduleht
* Miory fotoentsüklopeedias
**Novałukoml** (transkribeerituna **Novalukoml**) on linn Valgevenes Viciebski oblastis Čašniki rajoonis.

Asula rajati aastal 1964 Łukomli järve äärde. Novałukomli nimi tuleb lähedal asuva Łukomli asula nimest, mis oli kunagi krivitšite linn ja piirkondlik keskus kuni Liivi sõjani. Novałukoml rajati töölisasulana Łukomli soojuselektrijaama juurde. Aastal 1965 sai Novałukomlist alev, aastal 1970 aga linn. Novałukomlis on raudtee lõppjaam, kuigi seda kasutatakse üksnes kaubaveoks ja reisiliiklust sellele raudteeharul ei toimu. Aastal 2004 rajati linna katoliku kirik. 

Linnas on kaks keskkooli, polikliinik. Tegutsevad kino ja kultuurimaja. Tööstusettevõtetest on Novałukomli jaoks tähtsaim Łukomli soojuselektrijaam ja sellega seotud ettevõtted, ent tegutsevad ka piimakombinaat ja leivatehas, toodetakse keramsiitliiva.

Viited
------

1. ↑  Численность населения на 1 января 2017 г. и среднегодовая численность населения за 2016 год по Республике Беларусь в разрезе областей, районов, городов и поселков городского типа/ Нацыянальны статыстычны камітэт Рэспублікі Беларусь, Минск, 2017, стр. 8

Välislingid
-----------

* Linn võrguentsüklopeedias
**Andrus Ausmees** (16. oktoober 1960 – 26. detsember 2008 Rootsi) oli eesti füüsik.

Ta lõpetas 1979. aastal Kingissepa keskkooli ja 1984. aastal Tartu ülikooli tahkisefüüsikuna. Seejärel läks ta tööle Teaduste Akadeemia füüsika instituuti. Tema esimese teadustöö teemaks oli elektronemissiooni ergastusspektrite uurimine ja elektron-foononrelaksatsiooni arvutimodelleerimine. Aastal 1989 võttis ta osa eksperimendiseeriast Lundi Ülikooli sünkrotronkiirguse laboris MAX-lab. 1991. aastal kaitses Ausmees doktoritöö teemal "Röntgenelektronemissioon ja elektron-foonon-vastastikmõju leelishalogeniidkristallides", mis oli esimene füüsikaalane doktoritöö taasiseseisvunud Eestis. 1992. aastal asus ta tööle Uppsala ülikooli, kus ta jätkas eksperimente sünkrontonkiirguse laboris Max-lab.

Ausmees andis oma teadusliku tegevusega märkimisväärse panuse röntgenikiirguse resonantse mitteelastse mittekiirgusliku (Auger-Ramani1) hajumise uuringutesse. Tsiteerimiste indeksi Web of Science3 järgi on Andrus Ausmees 1986–2001 ilmunud kuuekümne teadusartikli kaasautor.

Ta on maetud Kudjape kalmistule.

Viited
------

1. 1 2  Urmas Kiil: "In memoriam Andrus Ausmees – esimene teadusdoktor taasiseseisvusajal. Oma Saar, 29. juuni 2009 (arhiivikoopia seisuga 23. november 2014)

Välislingid
-----------

* Andrus Ausmees Eesti Teadusinfosüsteemis. Sisaldab 1985-2001 ilmunud publikatsioonide loetelu.
**Amanda Aizpuriete** (sündinud 28. märtsil 1956 Jūrmalas) on läti luuletaja ja tõlkija.

Aizpuriete õppis 1974–1979 Läti Ülikoolis.

Ta on avaldanud umbes kümme luulekogu ja tema luuletusi on tõlgitud vähemalt 14 keelde. Eesti keeles on tema luuletusi ilmunud raamatus "Läti uuema luule valimik" (1997).

Aizpuriete on tõlkinud Anna Ahmatova, Virginia Woolfi, Franz Kafka, Georg Trakli, Jack Kerouaci, Boriss Pasternaki, Joseph Brodsky, Marina Tsvetajeva ja teiste kirjanike teoseid läti keelde.

Ta on pälvinud Horst Bieneki luuleauhinna (1999), Läti luuleauhinna (2000) ja kirjanduse aastauhinna parima luuletõlke eest (2003).

### Teoseid

* "Nāks dārzā māte". Rīga: Liesma, 1980
* "Kāpu iela". Rīga: Liesma, 1986
* "Nākamais autobuss" [arī atdzeja]. Rīga: Liesma, 1990
* "Pēdējā vasara". Rīga: Preses nams, 1995
* "Bābeles nomalē". Rīga: Enigma, 1999
* "Sārtu baložu bars" [pastkaršu komplekts ar dzejoļiem]. Rīga, 1999
* "Vēstuļu vējš". Rīga: Atēna, 2004
* "ledusskapja šūpuļdziesma" [dzeja un proza]. Rīga: Mansards, 2011
* "Šonakt biju zaļš putns". Rīga: Pētergailis, 2011
* "Turp". Rīga: Pētergailis, 2013

Viited
------

1. ↑
Rihm
**Mehaaniline rihm** on painduvast materjalist silmus, mida kasutatakse kahe või enama pöörleva võlli mehaaniliseks ühendamiseks, enamasti paralleelselt. Rihmasid võib kasutada liikumisallikana, energia edastamiseks või suhtelise liikumise jälgimiseks. Kahe rihmaratta süsteemis saab rihm ajada maha rihmarattaid kas normaalselt ühes suunas (paralleelsete võllide korral) või risti (veetava võlli suund on juhi suhtes vastupidine). Rihmülekande puhul saab ka muuta mehaanilise rihma pöörlemiskiirust, kui kasutatakse erineva suurusega rihmarattaid.

Jõuülekanne
-----------

Rihm on odavaim tööriist jõuülekandeks võllide vahel, mis ei pruugi olla telje suunas joondatud. Jõuülekanne saavutatakse sihipäraselt disainitud rihmade ja rihmarataste abil, mille laialdane kasutus on toonud kaasa palju variatsioone. Rihmülekanded töötavad sujuvalt ja vähese müraga ning jõu ja võimsuse muutumisel tagavad löögi summutamise. Rihmülekande miinuseks on see, et see edastab vähem võimsust kui hammasrattad või kettülekanne, aga selle tehnoloogilised täiustused võimaldavad rihmade kasutamist süsteemides, kus varem kasutati ainult kettülekannet või käiku.

Rihmülekannete tüübid
---------------------

### Lahtine rihmülekanne

Lahtine rihmülekanne (vasakul), kinnine rihmülekanne (keskel), pool kinnine rihmülekanne (paremal)
See on kõige lihtsam rihmülekande tüüp, kus kaks või enam rihmaratast on ühendatud nende ümber mähitud rihmaga. Kui veovõllile antakse toidet, pöörab see veoratast. Rihm liigub koos sellega ja pöörab üht või mitut ajamiratast. Lahtist rihmülekannet kasutatakse, kui võllid on paralleelsed ja pöörlevad samas suunas.

### Kinnine rihmülekanne

Seda tüüpi ülekannet kasutatakse siis, kui kaks rihmaratast on paralleelsed ning peavad pöörlema ​​vastassuunas või nõuavad jõuülekandeks suuremat pöördenurka. Kinnise rihmülekande puhul paikneb rihm risti, seega meenutab rihma kuju numbrit 8. Kahe rihmaratta vahel puutub rihm endaga kokku ja hõõrdumine põhjustab rihma kulumise. Seda saab leevendada, asetades rihmarattad maksimaalsele lubatud kaugusele ja käivitades süsteemi aeglasel kiirusel.

### Poolkinnine rihmülekanne

Olukordades, kus pöörlevad võllid on õige nurga all, saab kasutada poolkinnist ehk veerandpöördega rihmülekannet. Veerandpöördega rihmülekannete puhul läheb rihm pärast veerandpöörde tegemist ümber kahe risti asetseva võlli. Et rihm paigal püsiks, peab rihmaratta laius olema vähemalt 40% laiem kui rihma ristlõige. Mõnel juhul kasutatakse rihma paremaks jälgimiseks ja mahalibisemise vältimiseks juhirattaid.

Allikad
-------

* Siim Sild (08.02.2022). Drives & Types of Belts. Fractory
* Belt Drives. Mrosupply
* What Is Belt Drive?- Types And Materials Of Belt. Engineeringchoice
Hannes Astok (2017)
**Hannes Astok** (sündinud 25. septembril 1964 Tallinnas) on poliitik, ajakirjanik ja omavalitsustegelane.

Haridus
-------

Hannes Astok on lõpetanud 1982. aastal Tallinna 2. Keskkooli, 1983. aastal Tallinna 2. Tehnikakooli sideoperaatori erialal ning 1990. aastal Tartu Riikliku Ülikooli ajakirjanduse erialal.

Töökäik ja tegevus ühingutes
----------------------------

Hannes Astok 2002. aastal
Hannes Astok on E-Riigi Akadeemia arendusdirektor ja ekspert ning 2013–2020 Tartu Smart City Labi arendusjuht. 

Astok on töötanud Postimehe uudistetoimetajana 1989–1991, Tartu Linnavalitsuse pressisekretärina 1990–1991, Reklaamibüroo Age-Tartu direktorina 1991–1993, Q-Raadio direktorina 1993–1995, Getz Eesti arendusjuhina 1995–1996, Marketron Konsultatsioonide juhtivkonsultandina 1996–1997, Tartu abilinnapeana 1997–2005 ning E-riigi Akadeemia kohaliku e-valitsemise programmi direktorina 2005–2007. Astok tegutseb e-riigi alastes koolitus-, arendus- ja koostööprojektides nii Eestis kui ka paljudes siirderiikides.

Ta on SA Teaduskeskus Ahhaa nõukogu liige ja MTÜ Tartu Rotary Klubi liige.

Astok on olnud Kuku Raadio arvamussaate "Keskpäevatund" saatejuht ja saates osaleja.

Poliitiline tegevus
-------------------

Astok on Eesti Reformierakonna liige alates 1996. aastast. Ta on olnud Tartu Linnavolikogu liige 1996–1997 ja 2011–2013 ning aseesimees 2005–2007 ning Tartu abilinnapea 1997–2005. Ta oli XI Riigikogu liige 2007–2011.

Tunnustus
---------

* 2006 – Valgetähe IV klassi teenetemärk

Isiklikku
---------

Tema isa oli okeanoloog Villu Astok.

Viited
------

1. ↑  Tartu Rotary klubi: Hannes Astok
**Scandinavian Shipping Gazette** on aastail 2001–2008 Göteborgis ilmunud merendusajakiri, mis kuulus Rootsi Laevaomanike Liidule. Seoses formaadi ja kujunduse muutusega sai alates 2009. aasta 1. numbrist ajakiri uue nime Shipgaz.

Scandinavian Shipping Gazette'i tegi Svensk Sjöfarts Tidningi toimetus, mida ingliskeelse ajakirja väljaandmiseks suurendati, nii et toimetus suutis hõlmata kõiki Läänemere maid. Lisaks peatoimetusele Rootsis olid osakonnatoimetajad Soomes, Norras, Taanis ja Poolas ning korrespondent Saksamaal. Eestis asuva osakonnatoimetaja hooleks olid ka Läti, Leedu ja Venemaa. Lisaks 11 numbrit aastas ilmunud ajakirjale said tellijad ka iganädalase uudistemeili.

Ajakirjale kujundati Svensk Sjöfarts Tidningi Rootsi lipu värves sinikollase lipuga sarnanev sinipunavalge päis, sest kõigi Läänemere maade lippudel leidub vähemalt üks neist värvidest. Iga-aastastes teemanumbrites ilmusid ülevaated kõigi Läänemere maade, sh Eesti laevafirmadest, sadamatest ja laevatehastest. Iga aasta lõpul ilmunud teemanumbris "Aasta laevad" ilmusid samal aastal valminud tähelepanuväärsemate laevade põhjalikud tutvustused, mille hulgas ka 8 Eesti laevaomanike tellimusel ehitatud laeva kohta.

Välislingid
-----------

* Ajakirja koduleht (inglise keeles)
**Oberndorf bei Salzburg** on linn Austria Salzburgi liidumaal, umbes 17 km Salzburgist põhja pool. See asub Salzachi jõe ääres Salzburg-Umgebungi ringkonnas.

Ajalugu
-------

Selle sõsarlinn üle Salzachi silla on Laufen Baieris. Linn jaotati kaheks Napoleoni sõdade järel, kui endine Salzburgi peapiiskoppide vürstkond jaotati 1816. aastal pärast Viini kongressi osaks, mille võttis Baieri kuningriik, ja osaks, mille võttis Austria keisririik.

### "Püha öö"

Oberndorf on maailmakuulus jõululaulu "Püha öö" (saksa *Stille Nacht*) sünnikohana; laulu esitasid esimestena 1818. aasta jõululaupäeval koolmeister Franz Xaver Gruber ja noor preester Joseph Mohr endises Püha Nikolause kihelkonnakirikus, kust see levis üle maailma. Kuna 1890. aastatel hävitas mitu Salzachi jõe üleujutust suuri osi Oberndorfist, kirik lõpuks lammutati ja 1937. aastal püstitati selle kohale mälestuskabel. Mälestuskabeli täpne jäljend, ehitatud 1992. aastal, asub Frankenmuthis.

Transport
---------

Oberndorfi saab Salzburgist S-Bahni kiirraudtee ja B 156 Lamprechtshausener Straße liidukiirtee kaudu, mis kulgeb Salzburgist Braunau am Inni.

Inimesi
-------

* Leopold Kohr (1909–1994), majandusteadlane
* Benita Ferrero-Waldner, diplomaat
* Florian Wenninger, ajaloolane

Viited
------

1. ↑  Einwohnerzahl 1.1.2018 nach Gemeinden mit Status, Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 9.03.2019.

Salzburg-Umgebungi ringkonna vallad

* Anif
* Anthering
* Bergheim
* Berndorf bei Salzburg
* Bürmoos
* Dorfbeuern
* Ebenau
* Elixhausen
* Elsbethen
* Eugendorf
* Faistenau
* Fuschl am See
* Göming
* Grödig
* Großgmain
* Hallwang
* Henndorf am Wallersee
* Hintersee
* Hof bei Salzburg
* Koppl
* Köstendorf
* Lamprechtshausen
* Mattsee
* Neumarkt am Wallersee
* Nußdorf
* Oberndorf bei Salzburg
* Obertrum am See
* Plainfeld
* Sankt Georgen bei Salzburg
* Sankt Gilgen
* Schleedorf
* Seeham
* Seekirchen am Wallersee
* Straßwalchen
* Strobl
* Thalgau
* Wals-Siezenheim
Raudteejaam, veetorn, kirik
**Staryja Darohi** (poola keeles *Stare Dorohi*, leedu keeles *Staryja Darohos*, valgevene-eesti transkriptsioonis **Starõja Darogi**) on linn Valgevenes Minski oblastis, Staryja Darohi rajooni halduskeskus. Linna läbib Asipovičy ja Baranavičy vaheline raudtee.

Haridust annavad neli keskkooli, spordikool ja kunstikool. Linnas on kaks raamatukogu, kultuurimaja ja teater.

Staryja Darohis on kergetööstus ja toiduainetetööstus (valmistatakse võid ja leiba, toodetakse mineraalvett). Linnas on ka metsamajand.

Vaatamisväärsusteks on veel XX sajandi alguses ehitatud raudteejaama kompleks koos veetorniga, samuti ka XIX sajandi lõpus ehitatud postijaama hoone.

Ajalugu
-------

Esimest korda mainitakse asulat aastal 1524, toona asus seal *Дарогі* nime kandev küla. Darohist sai aastal 1582 alev. Darohi oli osa Słucki vürstiriigist, mis kuulus Olelkowiczitele, seejärel aga Radziwillidele. Uputuse ajal rüüstasid alevi Moskva väed. Linna elanikkond vähenes märkimisväärselt, aastal 1647 asus seal 98 maja, aga aastal 1668 vaid 34 maja.

XVII sajandi lõpus rajati alevist ida poole veel teine Darohi asula. Nende eristamiseks hakati alevit kutsuma Staryja Darohiks.

Poola jagamisel läks Staryja Darohi aastal 1793 Venemaa koosseisu. Ühtlasi sai alevist küla. Aastal 1828 läks see Wittgensteinide valdusse. Aastast 1846 hakkas asula kuuluma riigile.

Aastal 1896 valmis kitsarööpmeline raudtee, mille äärde, Staryja Darohi jaama juurde, hakkas kerkima uus asula, millest on praktiliselt kujunenud ka tänapäevane linn (vana Staryja Darohi asub administratiivselt küll linna koosseisus). Aastal 1897 ehitati sinna saekaater ja vineerivabrik.

Pärast Esimest maailmasõda kuulus Staryja Darohi Valgevene NSV koosseisu, kus sellest sai aastal 1925 taas alev. Aastal 1933 asusid seal tellisetehas, saekaater, elektrijaam. Aastast 1938 on Staryja Darohi linn.

Välislingid
-----------

 Staryja Darohi – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Linn Valgevene fotoentsüklopeedias
* Linn YouTube'is

1. ↑  Численность населения на 1 января 2023 г. и среднегодовая численность населения за 2022 год по Республике Беларусь в разрезе областей, районов,
**JSON** (inglise keeles ***J**ava**S**cript **O**bject **N**otation*) on lihtsustatud andmevahetusvorming, mis põhineb JavaScripti programmeerimiskeele alamhulgal. JSON on tekstvormingus ja programmeerimiskeelest sõltumatu. JSON-i looja on Douglas Crockford ja see on formaliseeritud kui RFC-4627.

JSON-ist on saanud populaarne alternatiiv XML-ile, eeskätt on see üle võtnud XML-i rolli Ajaxi kontekstis (kuigi X lühendis Ajax tähistab ajalooliselt XML-i).

Süntaks
-------

JSON koosneb kahte liiki struktuuridest:

* nimi-väärtus paaride kogum. Eri keeltes tuntud objekti, kirje, struktuuri, sõnaraamatu, paisktabeli või assotsiatiiv-massiivina;
* järjestatud väärtuste jada. Eri keeltes tuntud massiivi, vektori, loendi või jadana.

Näiteks:

```
{
 "nimi": "Juhan",
 "vanus": 42,
 "lapsed": [
 {
 "nimi": "Mari",
 "vanus": 19
 },
 {
 "nimi": "Toomas",
 "vanus": 22
 }
 ]
}

```

Näites toodud JSON sisaldab ühte peamist objekti väljadega "nimi", "vanus" ja "lapsed", millest viimane sisaldab omakorda kahest objektist koosnevat massiivi.

Rakendamine
-----------

JSON-i parsimise ja genereerimise teeke leidub enamiku levinud programmeerimiskeelte tarbeks.

Kuna JSON on JavaScript keele alamhulk, siis on JavaScriptis võimalik JSON-i parsida sisseehitatud eval() funktsiooni abil. Viimase kasutamine hõlmab aga turvariske, mistõttu ECMAScripti 5. versioonis on JSON-i teek standardiseeritud.

Vaata ka
--------

* JavaScript
* XML

Viited
------

1. ↑  www.json.org
2. ↑  Douglas Crockford. "Request for Comments: 4627. The application/json Media Type for JavaScript Object Notation (JSON)".
3. ↑  Douglas Crockford, JSON: The Fat-Free Alternative to XML, 2006
4. ↑  "ECMAScript: About". Originaali arhiivikoopia seisuga 2. august 2012. Vaadatud 10. aprillil 2010.
**Vana Tallinn** oli parvlaev, mis kuulus Eesti laevakompaniile Tallink, enne seda Inrekole ja veel varem Estline´ile.

Vana Tallinn ehitati 1974. aastal kui **Dana Regina** ning renoveeriti 1998. ja 2002. aastal. Aastatel 1993–1994 kandis laev Thor Heyerdahli nime.

Eestisse tuli see laev esmakordselt 17. juunil 1990 Rootsi lipuga ja nimega **Nord Estonia**, et alustada liiklust liinil Tallinn-Stockholm. Sõitis sellel liinil jaanuarini 1993, mil asendati  Estoniaga. Edaspidi tegutses laev lühiajaliselt Kattegati ja Skagerraki vetes **Thor Heyerdahli** nime all.

Teist korda tuli laev Eestisse mais 1994, kui asus Eesti lipuga ja nimega **Vana Tallinn** liinile Tallinn–Helsingi. Laeva ostis Inreko. Tallinki laevana sõitis ka liinil Paldiski-Kapellskär.

Reisilaeva viimane liin oli alates 2006. aastast Riia–Stockholm, kuid 2008. aasta augustis asendati ta Läti–Rootsi liini uuendamise käigus Silja Festivaliga.

Tallinki laevana sai Vana Tallinn liinil Riia–Stockholm sõitmiseks Läti lipu.

Tallink andis Vana Tallinna väljaosturendilepinguga Allferries SA-le Albaaniasse juunis 2011, laeva nimeks sai **Adriatica Queen**, mis hakkas sõitma liinil Bari-Durrës. Laev sai Allferriese omaks detsembris 2013.

23. aprillil 2014 saabus laev Türgi Aliagasse, kus see lammutati.

Vana Tallinn Vanasadamas (1996)

Viited
------

1. 1 2  Mikko Vesa (13.02.2022). "Muistatko vielä nämä 15 Helsinki–Tallinna-reitillä kulkenutta laivaa? 11 on edelleen käytössä". *Ilta Sanoma*.
2. ↑  Dana Regina, 1974 (rootsi keeles)

Välislingid
-----------

* 01. juuni 2011, Tallink müüb Vana Tallinna Vahemerel seilamiseks, logistikauudised.ee, Äripäev
* 17. juuni 2015, Valge laeva vaevaline tulek Eestisse, Postimees