recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**"Heliseb-kõliseb... Romaan-revüü, ehk, Lihtne ja tõepärane kirjeldus bioloogiakandidaat Kaaro Neeme viibimisest noorte suvepäevadel mõnes Eesti NSV rajoonis 196... aasta juunikuus"** on Teet Kallase 1972. aasta romaan. 

Romaani tegevustik leiab aset Nõukogude Eestis 1960. aastatel. Peategelane bioloogiakandidaat Kaaro Neem liitub bussitäie loovisikutega, kes astuvad üles noorte suvepäevadel. Realistliku pildiga seguneb unenäoline võlumaailm. Romaani tegelaste seast võib ära tunda Andres Vanapa, Arvi Siia, Hando Runneli, Gustav Naani, Robert Vaidlo, Hugo Hiibuse, Uno Eltsi jt.

Teet Kallas kirjutas romaani eeluurimisvanglas ja psühhoneuroloogiahaiglas viibides paari kuu jooksul. Algses versioonis oli üle 1200 lehekülje.

Romaani teine, 2008. aastal välja antud trükk sisaldab autori kommentaare, reisiseltskonna teekonna ning tegelaste Ralfi ja Rolfi iga-aastase retke kaarti, teekondade pikkusi ja kilometraaži.

Retseptsioon
------------

Teet Kallase esikromaan tekitas juba pärast ilmumist suurt elevust. Kriitikud võrdlesid seda Mihhail Bulgakovi "Meistri ja Margaritaga" ning Jack Kerouaci hipiromaanidega. Hiljem lisandus paralleel Gabriel García Márquezega ja määratlus "maagiline realism".

Viited
------

1. ↑  Juku-Kalle Raid "Ilmaliku leeri liialdatud reis mööda ENSV suvepäevi, hullumajast Patarei eeluurimisvanglasse ja sealt tagasi hullumajja". Järelsõna 2008. aastal välja antud 2. trükile

Lisalugemist
------------

* Juku-Kalle Raid. "Ilmaliku leeri liialdatud reis mööda ENSV suvepäevi, hullumajast Patarei eeluurimisvanglasse ja sealt tagasi hullumajja". Järelsõna 2008. aastal välja antud 2. trükile

Välislingid
-----------

* Juku-Kalle Raid. "Ilmaliku leeri reis hullarist Patareisse". KesKus, nr 6/2008
* Valner Valme. "Teet Kallas: kirjanikul võiks olla asi ajada". Postimees, 19. juuli 2008
* Peeter Helme. "Sukeldumist võimaldav maailmakirjandus". Sirp, 8. august 2008
Illustratsioon raamatust "Character of renaissance architecture", mis kujutab üht Sebastiano Serlio portaali (C. H. Moore, New York 1905)
**Rustreeritud sammas** on sammas, mille tüveses vahelduvad siledad ja konarlikult töödeldud või töötlemata pinnaga kiviplokid. Iseloomulik eriti renessansi- ja manerismiperioodi arhitektuurile, kuid üksikjuhtudel leiab kasutust ka hilisemas ehituskunstis. Juba renessanssehitistes võidi tahumatust markeerida krohvi- ja kivisegust pinnakattega.

Pildid
------

* Palazzo Pitti aiapoolne fassaadPalazzo Pitti aiapoolne fassaad
* Bartolomeo Bianco kavandatud Genua linnavärav, 16.–17. sajandBartolomeo Bianco kavandatud Genua linnavärav, 16.–17. sajand
* Värav Fontainebleau lossisVärav Fontainebleau lossis
* Rustreeritud piilarina kujundatud purskkaev "Diana allikas", 17. sajandi esimene poolRustreeritud piilarina kujundatud purskkaev "Diana allikas", 17. sajandi esimene pool
* Sissepääs Oxfordi botaanikaaias]Sissepääs Oxfordi botaanikaaias]

Vaata ka
--------

* tüvesevõru
* nummis

Viited
------

1. ↑
Wolfgang Herrndorf aastal 2011
**Wolfgang Herrndorf** (12. juuni 1965 Hamburg – 26. august 2013 Berliin) oli saksa kirjanik, kunstnik ja raamatuillustraator.

Elu ja looming
--------------

Wolfgang Herrndorf õppis Nürnbergi kujutavate kunstide akadeemias maalimist. Ta töötas erinevates kirjastustes illustraatori ja kirjanikuna. 
2002. aastal ilmus tema debüütromaan "In Plüschgewittern". Kriitikud liigitasid romaani popkultuuri teoseks. 2007. aastal ilmus omavahel seotud lühijuttude kogu "Diesseits des Van-Allen-Gürtels".

Kirjanikuna saavutas Herrndorf läbimurde 2010. aastal, kui ilmus tema arenguromaan "Tschick" (e.k. "Miks me varastasime auto"), mille peategelased on umbes 14-aastased. Romaani on saksakeelsena müüdud üle kahe miljoni eksemplari, seda on korduvalt auhinnatud ja tõlgitud kümnetesse keeltesse. 2011 ilmus romaan "Sand", milles on ühendatud kriminaalromaani, ühiskondliku romaani ja ajaloolise romaani jooned. Järgmisel aastal sai ta selle eest Leipzigi raamatumessi auhinna. 

Herrndorf oli kirjanike jalgpallimeeskonna Autonama liige.

Veebruaris 2010 diagnoositi kirjanikul pahaloomuline ajukasvaja ning Herrndorf hakkas pidama blogi "Arbeit und Struktur", milles kirjeldas oma elu selle haigusega. See ilmus 2013 postuumselt raamatu kujul, nii nagu kirjanik oli soovinud.

26. augustil 2013 sooritas Herrndorf Berliinis enesetapu. 

2014. aastal avaldati romaani "Tschick" lõpetamata järg, mis oli kirjutatud naistegelase isa vaatepunktist. Selle pealkiri oli "Bilder deiner großen Liebe". Aasta hiljem lavastati romaan Dresdeni Staatsschauspieli teatris.

Tunnustus
---------

* 2008 – Saksa jutustajaauhind ("Diesseits des Van-Allen-Gürtels")
* 2011 – Leipzigi raamatumessi ilukirjandusauhinna nominatsioon ("Tschick")
* 2011 – Saksa noortekirjanduse auhind ("Tschick")
* 2012 – Hans Fallada auhind
* 2012 – Leipzigi raamatumessi ilukirjandusauhind ("Sand")

Eesti keeles ilmunud
--------------------

* "Miks me varastasime auto", tõlkinud Terje Loogus, Tallinn, Eesti Raamat 2018. Raamat on valitud Eesti Lastekirjanduse Keskuse 2018. aasta parimate noorteraamatute hulka.

Viited
------

1. ↑  Eesti Lastekirjanduse Keskus
2. ↑  "Die Wüste ist ein sinnloser Ort", Die Zeit, 22.11.11.
3. ↑  "Wolfgang Herrndorfs Blog soll als Buch erscheinen", Stern, 29.08.13

Välislingid
-----------

* Blogi "Arbeit und Struktur"
Didrik Tønseth (2018)
**Didrik Tønseth** (sündinud 10. mail 1991) on Norra murdmaasuusataja.

Norra teatemeeskonnas on ta võitnud kuldmedali 2018. aasta taliolümpiamängudel ning 2015. ja 2017. aasta maailmameistrivõistlustel. Individuaalaladel on tema parimaks tulemuseks neljas koht 2015. aastal 30 km suusavahetusega sõidus.

Maailma karikasarjas tegi ta debüüdi 22. jaanuaril 2012 Otepääl. Esimest korda jõudis ta poodiumile 7. detsembril 2013, kui oli Lillehammeris 15 km klassikas kolmas. Esimese etapivõidu sai ta samas kohas aasta hiljem, kui võitis 15 km jälitussõidu klassikatehnikas.

Saavutused
----------

### Olümpiamängudel

* 2018 Lõuna-Korea Pyongchangis
	+ **maailmameister** 4×10 km teatesõidus

### Maailmameistrivõistlustel

* 2015 Rootsi Falunis
	+ Kuld **maailmameister** 4×10 km teatesõidus
* 2017 Soome Lahtis
	+ Kuld **maailmameister** 4×10 km teatesõidus

### Juunioride maailmameistrivõistlustel

* 2010 Saksamaa Hinterzartenis
	+ Kuld **maailmameister** 4×5 km teatesõidus

### Maailma karikasarjas

Didrik Tønseth on individuaalarvestuses osalenud (seisuga 1. detsember 2018) 85 maailma karikasarja etapil ja jõudnud poodiumile seitsmel korral, millest kahel korral kõige kõrgemale astmele.

#### Maailma karikasarja etapivõidud

| Jrk-nr | Aasta | Kuupäev | Koht | Riik | Ala |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **1.** | 2014 | 7. detsember | Lillehammer |  Norra | 15 km kl. jälitussõit |
| **2.** | 2014 | 13. detsember | Davos |  Šveits | 15 km kl. |

Välislingid
-----------

* Didrik Tønseth FIS-i lehel
Leonardo Rolón 2018. aastal Deportes Iquique mängijana
**Leonardo Gabriel Rolón** (sündinud 19. jaanuaril 1995 Rosarios) on Argentina jalgpallur, kes mängib parema äärepoolkaitsja või paremkaitsjana Eesti Premium liiga klubis Narva Trans.

Ta alustas klubikarjääri Argentinas. Argentina kõrgliigas debüteeris ta 2013. aastal Vélez Sarsfieldi meeskonnas. Hiljem on ta mänginud veel Ecuadori kõrgliigaklubis Emelec (2015), Argentina kõrgliigaklubis Arsenal de Sarandí (2016–2018), Tšiili kõrgliigaklubides Deportes Iquique (2018) ja Audax Italiano (2019), Mehhiko esiliigaklubis Cafetaleros de Tapachula (2019), Argentina esiliigaklubides Quilmes (2020–2021) ja Mitre (2022) ning Malaisia kõrgligaklubis Kelantan (2023). Emeleciga tuli ta Ecuadori meistriks.

2024. aasta veebruaris sõlmis ta üheaastase lepingu Narva Transiga. Transi meeskonnas debüteeris ta 25. veebruaril 2024 superkarikafinaalis Tallinna FC Flora vastu. Premimum liigas tegi ta debüüdi nädal aega hiljem 2. märtsil Tallinna FCI Levadia vastu.

2015. aastal tuli Rolón Argnentina kuni 20-aastaste koondisega Lõuna-Ameerika omavanuste meistriks. Ta kuulus Argentina meeskonda ka sama aasta juunioride maailmameistrivõistlustel, kus Argentina alagrupist edasi ei pääsenud.

Tema kaksikvend Maxi Rolón oli samuti jalgpallur. Ta hukkus 2022. aasta märtsis liiklusõnnetuses

Viited
------

1. 1 2   (vaadatud 06.03.2024)
2. ↑  "Ametlik: U20 MM-il koos Correa, Simeone ja Buendiaga Argentinat vedanud ääreründaja kannab uuel hooajal Transi särki". soccernet.ee. 25.02.2024. Vaadatud 06.03.2024
3. ↑  "Dos hermanos que jugaban en la Liga Casildense murieron al chocar contra un árbol en la ruta 33". *El Ciudadano* (hispaania). 14. mai 2022. Vaadatud 14. mail 2022.

Välislingid
-----------

* Leonardo Rolón Eesti Jalgpalli Liidu kodulehel
**Eesti Mets** on eesti metsandusajakiri. Ajakiri ilmus aastatel 1921–1940, 1941 ja 1943–1944 ning ilmub taas aastast 1989.

Ajakirja väljaandmise algatas 1920. aasta detsembris Eesti Metsateenijate Ühing, kes andis ajakirja välja 1930. aastani. 1931. aastast lisandusid ajakirja väljaandjate hulka Akadeemiline Metsaselts, Eesti Metsaühingute Liit ja Eesti Metsaülemate Ühing. 1938. aastal Eesti Metsaülemate Ühing likvideeriti, selle asemel asus ajakirja väljaandjate hulka Riigimetsateenijate Keskkogu. 1943–1944 andis ajakirja välja Metsade Keskvalitsus.

Ajakirja täielik nimi sel perioodil oli "Eesti Mets. Metsa ja jahinduse kuukiri". Ajakiri ilmus sagedusega kuus numbrit aastas. Ajakirja tellijate arv tõusis 919-lt (1921) 2323-ni (1939). 1941. aastal ilmus kolm ajakirja numbrit nimega Metsamajandus. 1943–1944 jätkas ilmumist Mets.

### Peatoimetajad

* 1935–1940 Oskar Daniel
* 1940 Vassili Mutt
* 1943 Bernhard Tuiskvere

### Vastutavad toimetajad

* 1921–1922 Christian Leilop
* 1922–1925 Albert Netze (hiljem Albert Vaharu)
* 1925–1927 J. Zolk
* 1927–1934 Oskar Daniel

Pärast aastakümneid kestnud pausi hakkas Eesti Mets uuesti ilmuma 1989. aastal. Ajakirja annab Keskkonnainvesteeringute Keskuse toetusel välja MTÜ Loodusajakiri. 2016. aastal sai Hendrik Relve järel ajakirja peatoimetajaks Kristiina Viiron. Aastas ilmub neli numbrit.

Viited
------

1. ↑  Edgar Vester. "Eesti Metsa" 20-ne aasta teekonnalt. Eesti Mets, 1939, nr. 1
2. 1 2  EE 12. köide, 2003: 76.
3. 1 2  Ajakirja Eesti Mets toimetus (vaadatud 24.02.2013).

Välislingid
-----------

* Ajakirja Eesti Mets kohta MTÜ Loodusajakirja kodulehel (vaadatud 24.02.2013)
Lenini väljak
**Baranavičy** (transkribeerituna **Baranavitšõ**) on linn Valgevenes Bresti oblastis, Baranavičy rajooni halduskeskus. Asub 139 kilomeetri kaugusel riigi pealinnast Minskist. 

Elanike arv on 178 400 (2013) ja oli 169 500 (2007). Augustis 2012 laiendati linna piire, liites linnaga 11 asulat 7700 elanikuga.

Baranavičy külast on esimesed teated aastast 1706. Sel ajal asus küla Poolas. Poola jagamise käigus läks asula Venemaale. Linn tekkis raudteede sõlmpunktina 19. sajandi 70. aastatel, ametlikuks asutamisajaks loetakse 1871. aastat. 1897 oli linnas 4600 elanikku, kellest umbes pooled olid juudid.

1916 toimus linna lähedal Baranavičy lahing, milles hukkus 80 000 vene sõdurit. 1919 sai linnaõigused. 1921 läks linn Riia rahulepingu järgi Poolale ja kandis poolapärast nime Baranowicze (praktikas kuulus linn alates 1919. aastast Poolale, välja arvatud lühike hetk 1920. aastal poolakate võidetud Poola-bolševike sõja ajal, samal ajal kui Riia rahu kinnitas linna kuulumist Poolale ja poolakatele). 1938. aastal moodustasid poolakad Baranowicze elanikest 47%, juudid 36%, valgevenelased 11%, venelased ja teised vähemused 4%. Septembris 1939 okupeerisid linna Nõukogude väed ja Baranavičyst sai oblastikeskus Valgevene NSV koosseisus. 1941–1944 kestis Saksa okupatsioon. Baranavičy oli oblastikeskus kuni 8. jaanuarini 1954, mil Baranavičy oblast likvideeriti ja tema territoorium liideti Bresti oblastiga. Aastast 1991 on Baranavičy iseseisva Valgevene Vabariigi koosseisus.

Viited
------

1. ↑  Численность населения на 1 января 2023 г. и среднегодовая численность населения за 2022 год по Республике Беларусь в разрезе областей, районов,
2. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 16. juuli 2014. Vaadatud 1. juunil 2013.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)

Välislingid
-----------

* Baranavičy koduleht
* Linn Valgevene fotoentsüklopeedias

| * v
* r
Bresti oblasti haldusjaotus |
| --- |
| Rajoonid | 
Baranavičy rajoon • Biaroza rajoon • Bresti rajoon • Drahičyni rajoon • Hancavičy rajoon • Ivacevičy rajoon • Ivanava rajoon • Kamienieci rajoon • Kobryni rajoon • Lachavičy rajoon • Łuninieci rajoon • Małaryta rajoon • Pinski rajoon • Pružany rajoon • Stolini rajoon • Žabinka rajoon |
| Oblastilise alluvusega linnad | 
Baranavičy • Brest (selle koosseisus: Maskoŭski rajoon • Leninski rajoon) • Pinsk |
Awer Mabil 2019. aastal Austraalia koondises
**Awer Bul Mabil** (sündinud 15. septembril 1995 Kakumas) on Keenias sündinud Austraalia jalgpallur, kes mängib äärepoolkaitsjana Tšehhi kõrgliigaklubis Praha Sparta ja Austraalia jalgpallikoondises.

2013. aastal debüteeris ta Austraalia kõrgliigaklubis Adelaide United. Esimese värava lõi ta Austraalia kõrgliigas 1. veebruari 2014 mängus Wellington Phoenixi vastu. Hooajal 2014–15 lõi ta Austraalia kõrgliigas kokku kuus väravat.

2015. aasta juulis liitus ta Taani kõrgliigaklubiga FC Midtjylland. Hooajal 2016–17 mängis ta laenul Taani kõrgliigaklubis Esbjerg fB ja 2017–18 Portugali kõrgliigaklubis Paços de Ferreira. Midtjyllandi põhikoosseisus kinnitas Mabil kanda hooajal 2018–19. Hooajal 2019–20 tuli ta klubiga Taani meistriks. Hooaja 2021/22 teises pooles oli ta laenul Türgi kõrgliigaklubis Kasımpaşa.

2022. aasta mais sõlmis ta neljaks hooajaks lepingu Hispaania kõrgliigaklubiga Cádiz. 2023. aasta jaanuaris läks ta laenule Praha Spartasse.

Austraalia jalgpallikoondises debüteeris Mabil 16. oktoobril 2018 sõprusmängus Kuveidi vastu ja lõi selles mängus ka koondisekarjääri esimese värava. Ta kuulus Austraalia koondisse 2019. aasta Aasia meistrivõistlustel, kus lõi värava teises alagrupimängus Palestiina vastu ja viimases alagrupimängus Süüria vastu. 13. juunil 2022 realiseeris Mabil maailmameistrivõistluste kvalifikatsiooni *play-off* '​i mängus Peruuga penaltiseerias otsustava penalti, mis viis Austraalia 2022. aasta maailmameistrivõistlustele.

Saavutused
----------

Adelaide United
* FFA Cup: 2014

Midtjylland
* Taani Superligaen: 2019–20
* Taani karikas: 2018–19

| * v
* r
Austraalia koondis  –  2022. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused |
| --- |
| 

* 1 Ryan (c)
* 2 Degenek
* 3 Atkinson
* 4 Rowles
* 5 Karačić
* 6 Tilio
* 7 Leckie
* 8 Wright
* 9 Maclaren
* 10 Hrustic
* 11 Mabil
* 12 Redmayne
* 13 Mooy
* 14 McGree
* 15 Duke
* 16 Behich
* 17 Devlin
* 18 Vukovic
* 19 Souttar
* 20 Deng
* 21 Kuol
* 22 Irvine
* 23 Goodwin
* 24 King
* 25 Cummings
* 26 Baccus
* Treener: Arnold

 | Austraalia |
**Donika Gërvalla-Schwarz** (neupõlvenimi **Donika Gërvalla**; sündinud 1971. aasta oktoobris) on Kosovo poliitik.

Donika Gërvalla sündis Skopjes, kuid veetis varase lapsepõlve Prištinas. 1979. aastal põgenes ta isa poliitilise tagakiusamise eest Lääne-Saksamaale. Donika Gërvalla koos ema ja kahe vennaga kolis Lääne-Saksamaale 1980. aasta jaanuaris. Pärast kolme mõrvakatset asus Gërvallade perekond 1982. aasta alguses elama Albaaniasse Tiranasse. Gümnaasiumi lõpetamise järel õppis ta mõnda aega Tirana konservatooriumis muusikat. 1992. aasta juunis lahkus ta Albaaniast ja asus Hamburgi Ülikoolis õppima õigusteadust. Ta oli Kosovo Demokraatliku Liiga liige alates 1991. aasta veebruarist, 1993–1997 oli ta asepresident, 1997–1999 Saksamaa KDL-i filiaali juhtkonna liige. 2015. aastal valiti ta Saksamaa KDL-i esimeheks. Pärast partei sisereformide nurjumist astus ta 2018. aastal tagasi ja lahkus 2020. aastal KDL-ist.

Alates 22. märtsist 2021 on ta Kosovo välisminister ja Kosovo peaministri teine asetäitja.

Viited
------

1. ↑  Donika Gërvalla Vetëvendosje
2. ↑  Anila Shuka:U službi Kosova: Donika Gërvalla - nova ministrica spoljnih poslova Deutsche Welle, 25. märts 2021
**Tuuli Tolmov** (sündinud 7. märtsil 1994) on eesti kirjanik.

Haridus
-------

Tuuli Tolmov lõpetas 2010. aastal Kolga-Jaani Põhikooli ja 2013. aastal Noarootsi Gümnaasiumi. Bakalaureusekraadi sai 2017. aastal Tartu Ülikoolis ajaloo erialal. Alates 2023. aastast õpib ta Tartu Ülikoolis magistriõppes arheoloogiat.

Kirjanduslik tegevus
--------------------

Tuuli Tolmov on Eesti Noortekirjanduse Ühingu asutajaliige. Alates 2017. aastast on ta NaNoWriMo (National Novel Writing Month) Lõuna-Eesti piirkonna esindaja.

### Romaanid

* „Aristarkhovi meetod" (Tänapäev, 2017)
* „Neetud taevakivi" (Fantaasia, 2019)
* "Põhja Nõid" (Fantaasia, 2021)
* "Esimene käik" (Eesti Noortekirjanduse Ühing, 2023)
* "Hingede aeg" (Fantaasia, 2024)

### Lühijutud

* „Näki mitu nägu" (veebiajakiri Reaktor, veebruar 2014)
* „Kirjad Päikesele" (veebiajakiri Reaktor, august 2014)
* „Mis vaevab hundi südant?" (veebiajakiri Reaktor, mai 2019)
* „Elusa surnu päevik" (kogumikus „Ülestõusjad ja kodukäijad", Raudhammas, 2020)
* "Katariina juhtum" (kogumikus "Eesti nõid", Raudhammas 2022)

Tunnustus
---------

„Aristarkhovi meetod" saavutas kirjastuse Tänapäev 2016. aasta romaanivõistlusel 3. koha .

Viited
------

1. ↑

Välislingid
-----------

* 
* 
*
**Erriyon Knighton** (sündinud 29. jaanuaril 2004 Florida osariigis Tampas) on Ameerika Ühendriikide sprinter.

Ta jooksis 2021. aasta mais 200 meetri jooksu noorte maailmarekordi 20,11. Sama aasta juunis parandas ta noorte maailmarekordit USA meistrivõistlustel Eugene'is, joostes eeljooksus 20,04. Poolfinaalis parandas ta oma aega veelgi, ületades ajaga 19,88 5 sajandikuga Usain Boltile kuulunud juunioride maailmarekordi. Finaalis jooksis ta uueks rekordiks 19,84 ja sai 3. koha. Sellega pääses Knighton Ameerika Ühendriikide olümpiakoondisse, olles pärast 1964. aasta suveolümpiamängudel osalenud Jim Ryuni noorim kergejõustiklane, kes on USA-d olümpial esindanud. Suveolümpiamängudel Tokyos pääses Knighton finaali ja sai ajaga 19,93 neljanda koha.

2022. aasta kergejõustiku maailmameistrivõistlustel Eugene'is võitis Knighton 200 meetri jooksus koondisekaaslaste Noah Lylesi ja Kenny Bednareki järel pronksmedali ajaga 19,80. Sellega sai temast kõigi aegade noorim maailmameistrivõistlustel individuaaldistantsil medali võitnud sprinter. Sama aasta 2. septembril võitis ta Brüsseli Teemantliiga etapil 200 meetri jooksu, tõustes sellega kõigi aegade noorimaks Teemantliiga etapivõitjaks.

2023. aasta kergejõustiku maailmameistrivõistlustel Budapestis võitis ta 200 meetri jooksus Lylesi järel ajaga 19,75 hõbemedali.

Isiklikud rekordid
------------------

Väljas

| Ala | Tulemus | Aeg | Koht |
| --- | --- | --- | --- |
| 100 m jooks | **10,04** | 16. aprill 2022 | Ameerika Ühendriigid Gainesville |
| 200 m jooks | **19,49** | 30. aprill 2022 | Ameerika Ühendriigid Baton Rouge |
| 400 m jooks | **46,15** | 15. aprill 2023 | Ameerika Ühendriigid Gainesville |

Allikas: Rahvusvaheline Kergejõustikuliit

Viited
------

1. ↑  "Erriyon Knighton". *www.eurosport.com*. Vaadatud 10. augustil 2023.

Välislingid
-----------

* Erriyon Knighton Rahvusvahelise Kergejõustikuliidu kodulehel (inglise) Muuda Vikiandmetes

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Erriyon Knighton** |
Sillapää lossi peasissekäik
Sillapää loss Räpinas
**Sillapää loss** on kunagise Räpina mõisa klassitsistlikus stiilis häärber, mis pärineb 19. sajandi esimesest poolest. Loss on silmapaistva arhitektuuriansamblina riikliku kaitse all. Oma majesteetliku sammasportikusega on hoone suurepärane klassitsistliku arhitektuuri esindaja Eesti kagunurgas.

Arvatavasti aastatel 1835–1840 ehitatud häärberit on hiljem korduvalt ümber ehitatud. Suured ümberehitused toimusid 1936. aastal, mil tiibhooneid ühendavad algselt ühekorruselised vaheosad said peale teise korruse.

Tänapäeval tegutseb lossis Räpina koduloo- ja aiandusmuuseum ja Räpina Muusikakool.

Sillapää lossi park
-------------------

 *Pikemalt artiklis Sillapää lossi park*
Sillapää lossi juures asub 8 ha (mõnedel andmetel 5,2 ha) suurune mõisapark, mille kavandas 1880. aastatel arhitekt Walter Moritz Aleksander von Engelhardt. Kujundamisel on kasutatud kolme stiili: Inglise park, Prantsuse park ja metsapark. Park asub looduslikul poolsaarel, mida ümbritseb poolkaarena järveks paisutatud Võhandu jõgi. Sillapää lossi park on üks väheseid hästi korras hoitud täisealiste puude ja põõsastega mõisaparke. 

Puid ja põõsaid on pargis üle 300 liigi, õppeotstarbel on need Räpina Aianduskooli poolt tähistatud nimesiltidega. Liigirikkus võimaldab pargis üle 60 linnuliigi pesitsemist. Pargis elavad oravad ja siilid, on nähtud tuhkruid, nirke, öökulle, nahkhiiri, saarmaid, kopraid jt.

Välislingid
-----------

* Sillapää loss kultuurimälestiste riiklikus registris Muuda Vikiandmetes
* "Räpina mõisa hakati restaureerima" ERR, 7. märts 2021
**Egon Ilisson** (sündinud 12. veebruaril 1984 Tallinn) on Eesti ajakirjanik ja kirjanik. 

Ta on lõpetanud Liivalaia Gümnaasiumi[*viide?*] ja Tartu Ülikooli sotsiaalteaduskonna ajakirjanduse ja suhtekorralduse erialal[*viide?*].

Ta on töötanud Postimehe spordireporterina ning Eesti Üliõpilaslehe, Helme Kihelkonnalehe ja Tõrva Teataja peatoimetajana. Ta on kommenteerinud Korvpalli Meistriliiga ja Eesti-Läti ühisliiga mänge televisioonis.[*viide?*]

Ilisson on löönud kaasa Valga maakonna spordi-[*viide?*] ja kultuurielus[*viide?*] ning olnud Eesti Kultuurkapitali Valgamaa ekspertgrupi liige neljas koosseisus ning aastatel 2019-2021 ka eksperdigrupi esimees. 

Ta on korraldanud koos Laine Tangsooga mälumänguvõistlusi Tõrvas ning võistelnud ka ise mälumängus. 2002. aastal oli ta Eesti mälumängumeistrivõistlustel parim noormängija ning võitnud mitu korda Kloostriturniiri võitja.

Kirjanduslooming
----------------

Ta on kirjutanud kaks romaani ja lühijutustusi. Tema esikromaan „Isased" on kirjastuse Tänapäev 2008. aasta romaanivõistlusel äramärgitud töö. Teine romaan pealkirjaga "Kas sa nutad, kui ma suren?" ilmus 2011. aastal. 
Ajakirjas Värske Rõhk on ilmunud tema ulmemuinasjutt "Atentaat Kim Jong Ilile".[*viide?*]

Tunnustus
---------

* 2020 – Tõrva valla noortevolikogu auhinna laureaat

Viited
------

1. ↑  "Eesti-Läti korvpalli ühisliiga".
2. ↑  "Eesti Kultuurkapitali Valgamaa ekspertgrupp".
3. ↑  "Kloostriturniir".
**Vestfold og Telemargi maakond** oli Lõuna-Norras Østlandeti piirkonna maakond, mis loodi 1. jaanuaril 2020 Vestfoldi ja Telemargi maakonna liitmisel.

Maakond lõpetas eksisteerimise 1. jaanuaril 2024 kui taasloodi Vestfoldi ja Telemargi maakonnad.

Vallad
------

Maakonnas oli 23 valda.

* Bamble vald
* Drangedali vald
* Færderi vald
* Fyresdali vald
* Hjartdali vald
* Holmestrandi vald
* Horteni vald
* Kragerø vald
* Kviteseidi vald
* Larviki vald
* Midt-Telemargi vald
* Nissedali vald
* Nome vald
* Notoddeni vald
* Porsgrunni vald
* Sandefjordi vald
* Seljordi vald
* Siljani vald
* Skieni vald
* Tinni vald
* Tokke vald
* Tønsbergi vald
* Vinje vald

Viited
------

1. ↑  Area statistics for Norway 2020

Norra maakonnad

Agder **·** 
Akershus **·** 
Buskerud **·** 
Finnmark **·** 
Innlandet **·** 
Møre og Romsdal **·** 
Nordland **·** 
Oslo **·** 
Østfold **·** 
Rogaland **·** 
Telemark **·** 
Troms **·** 
Trøndelag **·** 
Vestfold **·** 
Vestland  
  

**Éndised maakonnad:**
Aust-Agder **·** 
Hedmark **·** 
Hordaland **·** 
Nord-Trøndelag **·** 
Oppland **·** 
Sogn og Fjordane **·** 
Sør-Trøndelag **·** 
Troms og Finnmark **·** 
Vestfold og Telemark **·** 
Vest-Agder **·** 
Viken
**Nigol** on eesti perekonnanimi.

Ameerika Ühendriikides oli perekonnanime Nigol kandjaid 2014. aastal 20 isikut, Kanadas oli neid 19, Austraalias 12.

Levik Eestis
------------

2024. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Nigol 139 inimesel: 59 mehel ja 80 naisel. Perekonnanimede levikult oli Nigol meeste puhul 1683. kohal ja naiste puhul 1255. kohal. Kõige levinum oli perekonnanimi Nigol vanuserühmas 80–84, kus neid on 10 000 elaniku kohta 1,92. Nimi oli kõige sagedasem Põlva maakonnas, kus sellist nime kandis maakonna 10 000 elaniku kohta 5,38 inimest.

19. sajandi algul pandi pärisorjusest vabastamise käigus talupoegadele Tartumaal Laiuse kihelkonna; Läänemaal Reigi kihelkonna; Viljandimaal Suure-jaani ja Paistu kihelkonna; Pärnumaal Audru kihelkonna; Harjumaal Nissi kihelkonna ja Virumaal Kadrina kihelkonna erinevates mõisavaldades 11 korral nimeks Niggol, Nikol ja Nigol.

Nimede eestistamisel võeti perekonnanimi Nigol aastatel 1935 ja 1937 kolmel korral kasutusele isikute poolt, kes kandsid varem nime Niggel.

Nime kandjaid
-------------

* Aivar Nigol, eesti omavalitsus- ja sporditegelane (1965–)
* August Nigol, eesti õpetaja ja vaimulik (1877–1918)
* Hugo Nigol, eesti jääpurjetaja (1927–2022)
* Salme Nigol, eesti keeleteadlane, murdeuurija (1920–2008)

Viited
------

1. ↑  Nigol Surnames. Vaadatud 6. märts 2024.
2. ↑  Statistikaamet: Nimede statistika. Nigol. Vaadatud 6. märts 2024.
3. ↑  Onomastika andmebaas. Nimede panemine: Nigol.
4. ↑  Onomastika andmebaas. Nimede eestistamine: (uus nimekuju): Nigol.

Välislingid
-----------

* Nigol statistikaameti andmebaasis
Siim Liivik 2011. aastal HIFK-i särgis
**Siim Liivik** (sündinud 14. veebruaril 1988 Paides) on eesti päritolu Soome endine jäähokimängija (vasak ääreründaja).

Ta alustas hokimängijana karjääri HIFK-is. Hooajal 2007/08 mängis Põhja-Ameerikas United States Hockey League'i klubis Waterloo Black Hawks. Seejärel naasis ta HIFK-i ning debüteeris hooajal 2008/09 Soome kõrgliigas. 2011. aastal tuli ta HIFK-ga Soome meistriks.

Klubikarjääri mängis ta veel Soome kõrgliigaklubides Espoo Blues (2013–2016) ja KooKoo (2017–2018), Rootsi kõrgliigaklubis Örebro HK (2016–2017) ja Austria kõrgliigaklubis EC KAC (2018–2020). 2015. aasta novembris naasis ta Espoo Bluesist hooaja lõpuni HIFK-i ja võitis sel hooajal klubiga Soome meistrivõistlustel hõbemedali. Hooajal 2018/19 tuli ta KAC-iga Austria meistriks.

2008. aastal osales Liivik Soome kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistrivõistlustel, kus jõuti veerandfinaali. Eesti jäähokikoondises mängis ta hooajal 2019/20 kolmes mängus.

Sportlaskarjääri lõpetas ta 2020. aastal. 2021. aastal ilmus tema elulooraamat "Fuck You Liivik".

Viited
------

1. 1 2 3  Siim Liivik. eliteprospects.com. Vaadatud 3.10.2022
2. ↑  "Siim Liivik lõpetas hokikarjääri ja hakkab tööle saatejuhina". sport.err.ee. 12.8.2020. Vaadatud 3.10.2022

Välislingid
-----------

* Siim Liivik hockeydb.com lehel
* "Siim Liivik: süda on Eestis, aga kodu Soomes", Delfi, 26. november 2008
* "Soome kuulsaim eestlane esitleb Tallinnas elulooraamatut «Fuck you Liivik»". raamatud.postimees.ee. 27.9.2022
* "Siim Liivik hokikarjäärist: see oli minu roll - vahepeal kakelda". sport.err.ee. 1.10.2022
Roope Hintz 2018. aastal Texas Starsis mängimas
**Roope Hintz** (sündinud 17. novembril 1996 Tamperes) on Soome jäähokimängija, kes mängib ründajana NHL-i klubis Dallas Stars.

Soome kõrgliigas debüteeris ta hooajal 2013–14 Tampere Ilvese meeskonnas. Aastatel 2015–2017 mängis ta Soome kõrgliigaklubis HIFK. Hooajal 2015–16 jõudis ta HIFK-iga Soome meistrivõistlustel finaali, kus kaotati Tapparale mängudega 2:4. Hooajal 2016–17 langes ta HIFK-iga välja poolfinaalis, kuid oli sel hooajal väljalangemismängudes resultatiivseim mängija (3+11).

2015. aastal valis Dallas Stars ta NHL-i *draft* '​is 49. valikuna. Starsiga sõlmis ta lepingu 2017. aasta mais. Hooajal 2017–18 mängis ta American Hockey League'is (AHL) Dallas Starsi noorteklubis Texas Stars, saades sel hooajal kirja 20+15. NHL-is debüteeris ta 4. oktoobril 2018 mängus Arizona Coyotesi vastu. Esimese värava lõi ta liigas sama aasta 18. novembril mängus New York Islandersi vastu. Debüüthooajal lõi ta NHL-is üheksa väravat ja andis 13 väravasöötu. 2020. aasta novembris pikendas ta Starsiga lepingu kolme aasta võrra.

2016. aastal tuli Hintz Soome kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistriks.

Viited
------

1. ↑   (vaadatud 4.2.2022)
2. ↑  "Stars sign center Roope Hintz to a three-year contract". NHL.com. 9.11.2020. Vaadatud 4.2.2022

Välislingid
-----------

* Roope Hintz NHL.com lehel
* Roope Hintz hockeydb.com lehel

| * v
* r
Dallas Stars |
| --- |
| 
**Väravavahid**: Jake Oettinger **·** Rémi Poirier **·** Scott Wedgewood |
| 
**Kaitsjad**: Jani Hakanpää **·** Joel Hanley **·** Miro Heiskanen **·** Esa Lindell **·** Nils Lundkvist **·** Colin Miller **·** Ryan Suter |
| 
**Ründajad**: Jamie Benn **·** Jevgeni Dadonov **·** Ty Dellandrea **·** Max Domi **·** Radek Faksa **·** Luke Glendening **·** Roope Hintz **·** Wyatt Johnston **·** Joel Kiviranta **·** Mason Marchment **·** Fredrik Olofsson **·** Joe Pavelski **·** Jason Robertson **·** Tyler Seguin |
Ville Husso 2015. aastal HIFKis mängimas
**Ville Juhani Husso** (sündinud 6. veebruaril 1995 Helsingis) on Soome jäähokimängija, kes mängib väravavahina NHL-i klubis Detroit Red Wings.

Ta alustas jäähoki mängimist Soome klubis HIFK, debüteerides Soome kõrgliigas hooajal 2013–14. Debüüthooajal oli tema tõrjeprotsent Soome liigas 92,3% ning keskmiselt lasi ta endale lüüa 1,99 väravat mängus. Hooajal 2015–16 oli Husso Soome kõrgliigas parima tõrjeprotsendiga väravavaht (92,7%), lisaks lasi ta kõikidest väravavahtidest endale lüüa kõige vähem väravaid mängus (1,91). Ta pälvis liiga hooaja parimale väravavahile antava Urpo Ylöneni auhinna ning valiti liiga sümboolsesse koosseisu. Samal hooajal jõudis ta HIFK-iga Soome meistrivõistlustel finaali, kus kaotati Tapparale. Sellest hoolimata lasi Husso ka väljalangemismängudes kõikidest väravavahtidest endale lüüa kõige vähem väravaid mängus (1,55).

2014. aastal valis St. Louis Blues ta NHL-i *draft* '​is 94. valikuna. Bluesiga sõlmis ta lepingu 2016. aasta mais. Hooajal 2016–17 mängis ta American Hockey League'i (AHL) klubis Chicago Wolves ja ECHL-i klubis Missouri Mavericks. Aastatel 2017–2020 mängis ta kolm hooaega AHL-is San Antonio Rampage'i meeskonnas. Hooajal 2017–18 valiti Husso AHL-i uustulnukate sümboolsesse koosseisu. NHL-is debüteeris ta Bluesi meeskonnas hooajal 2020–21. Husso tegi soliidse hooaja 2021–22, kui sai põhihooajal kirja 25 võitu ja seitse kaotust.

2022. aasta juulis kaubeldi Husso Bluesist Detroit Red Wingsi, kellega ta sõlmis kolmeaastase lepingu.

2014. aastal tuli Husso Soome kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistriks. Soome jäähokikoondise koosseisus osales ta 2018. aasta maailmameistrivõistlustel.

Viited
------

1. 1 2   (vaadatud 29.1.2022)
2. ↑  "Husso signs three-year contract with Red Wings after trade from Blues". *NHL.com*. 8. juuli 2022. Vaadatud 8. juulil 2022.

Välislingid
-----------

* Ville Husso NHL.com lehel
* Ville Husso hockeydb.com lehel

| * v
* r
Detroit Red Wings |
| --- |
| 
**Väravavahid**: Ville Husso **·** Alex Lyon **·** James Reimer |
| 
**Kaitsjad**: Ben Chiarot **·** Shayne Gostisbehere **·** Justin Holl **·** Olli Määttä **·** Jeff Petry **·** Moritz Seider **·** Jake Walman |
| 
**Ründajad**: Jonatan Berggren **·** J. T. Compher **·** Andrew Copp **·** Austin Czarnik **·** Alex DeBrincat **·** Robby Fabbri **·** Christian Fischer **·** Patrick Kane **·** Klim Kostin **·** Dylan Larkin **·** David Perron **·** Michael Rasmussen **·** Lucas Raymond **·** Daniel Sprong **·** Joe Veleno |
Jelizaveta Tuktamõševa (2011)
**Jelizaveta Sergejevna Tuktamõševa** (vene keeles Елизавета Сергеевна Туктамышева; sündinud 17. detsembril 1996 Udmurtias Glazovis) on Venemaa iluuisutaja, kes võistleb naiste üksiksõidus.

Ta tuli 2015. aastal naiste üksiksõidus maailmameistriks ja Euroopa meistriks.

Tuktamõševa on sündinud Udmurtias, aga rahvuselt on ta tatarlane. Tema ema oli keskkoolis matemaatikaõpetaja ja sealjuures neli aastat oma tütre klassijuhataja. Isa oli noorpõlves suusasportlane, hiljem jalgpallitreener. Isa suri 2011.

Tuktamõševa hakkas iluuisutama viieaastaselt. Ta oli nooruses imelaps. Juba 12-aastaselt oli ta sooritanud kõik kolmekordsed hüpped, samuti 3½-kordse axeli ning kaskaadi kolmekordsest lutzist ja kolmekordsest toe-loopist.

Tuktamõševa treenib Aleksei Mišini juhendamisel Peterburis, kus ta elab alates 2011. aastast.

2012 nimetati ta Venemaa rahvusvaheliseks meistriks ja 2015 Venemaa teeneliseks meistersportlaseks.

Tuktamõševa on Venemaa meistrivõistlustel iluuisutamises osalenud 15 korda (2008–23, välja arvatud 2019). Selles arvestuses on ta Venemaa rekordiomanik naiste seas ja ühisarvestuses meestega jagab esikohta.

Ukraina valitsus kehtestas Tuktamõševale Venemaa agressiooni toetamise eest 50 aasta pikkuse sisenemiskeelu Ukrainasse.

Viited
------

1. 1 2 3  Elizaveta Tuktamysheva Rahvusvaheline Uisuliit (vaadatud 31.03.2015)
2. ↑  Титов, Борис. Трехкратный призер чемпионата России Елизавета Туктамышева: «С трудом застегнула чемодан» День за Днём Спорт, 14.10.2011 (vaadatud 31.03.2015)
3. ↑  Oroshkevich, Stanislav (15. aprill 2023). "Новий спортивний санкційний список від Зеленського та РНБО: Акінфєєв, акцент на ЦСКА, 14 фігуристів, міністр спорту Білорусі" [Zelenski ja URJKN uus spordisanktsioonide loend: Akinfejev, rõhk AKSK-l, 14 iluuisutajat, Valgevene spordiminister]. *ua.tribuna.com* (ukraina). Originaali arhiivikoopia seisuga 15. aprill 2023. Vaadatud 15. aprillil 2023.
**Kevin Lankinen** (sündinud 28. aprillil 1995 Helsingis) on Soome jäähokimängija, kes mängib väravavahina NHL-i klubis Nashville Predators.

Ta alustas klubikarjääri Jokerites, mille põhimeeskonnas mängis ta hooajal 2013–14 Soome kõrgliigas ühe mängu. 2014. aastal valiti Lankinen Soome noorteliiga hooaja parimaks väravavahiks.

2014. aastal sõlmis ta lepingu Soome kõrgliigaklubiga HIFK. Hooaja 2014–15 väljalangemismängudes osales ta Soome kõrgliiga pikimas mängus, mis kestis 134 minutit ja 14 sekundit. 15. märtsil 2015 toimunud mängus võitis HIFK Ilvest tulemusega 2:1 ja pääses veerandfinaali.

2018. aasta mais sõlmis ta lepingu NHL-i klubiga Chicago Blackhawks. Hooajal 2018–19 mängis ta American Hockey League'i klubis Rockford IceHogs ja ECHL-i klubis Indy Fuel. 2020. aastal osales ta AHL-i tähtede mängul. NHL-is debüteeris Lankinen 19. jaanuaril 2021 mängus Florida Panthersi vastu.

2022. aasta juulis sõlmis ta üheaastase lepingu Nashville Predatorsiga.

2019. aastal tuli ta Soome jäähokikoondisega maailmameistriks. Lankinen oli selle juures üheks võtmemängijaks, lastes endale keskmiselt visata 1,5 väravat mängus, mis oli turniiri parim näitaja.

Viited
------

1. ↑  "HIFK:n Partanen ratkaisi SM-liigan historian pisimmän ottelun". is.fi. Vaadatud 11.2.2021
2. ↑  "Predators sign Kevin Lankinen to a one-year contract". Nashville Predators. 14. juuli 2022. Vaadatud 14. juulil 2022.

Välislingid
-----------

* Kevin Lankinen NHL.com lehel
* Kevin Lankinen hockeydb.com lehel

| * v
* r
Nashville Predators |
| --- |
| 
**Väravavahid**: Kevin Lankinen **·** Juuse Saros |
| 
**Kaitsjad**: Tyson Barrie **·** Alexandre Carrier **·** Dante Fabbro **·** Roman Josi **·** Jérémy Lauzon **·** Ryan McDonagh **·** Luke Schenn |
| 
**Ründajad**: Luke Evangelista **·** Samuel Fagemo **·** Filip Forsberg **·** Liam Foudy **·** Cody Glass **·** Michael McCarron **·** Tommy Novak **·** Gustav Nyquist **·** Ryan O'Reilly **·** Juuso Pärssinen **·** Kiefer Sherwood **·** Colton Sissons **·** Cole Smith **·** Philip Tomasino **·** Jakov Trenin |
**Akutööriist** on elektrivõrgust sõltumatu toitega tööriist, mis saab tööks vajaliku energia akust.

Esimeseks akuga laiatarbe-käsitööriistaks kujunes elektritrell, mis võeti kasutusele seoses akutehnoloogia arenguga 1980/90. aastatel. Sellel oli juba kiir(kinnitus)padrun, mis võimaldas puuri jm otsakuid kinnitada ilma erivõtit kasutamata.

Käsitööriistade akud
--------------------

Akutööriistades kasutatakse jõuallikana kahte põhitüüpi akusid.

* Nikkelakud:
	+ nikkelkaadmiumaku (NiCd-aku)
	+ nikkel-metallhüdriidaku (NiMH-aku)
* Liitiumakud:
	+ liitiumioonaku (Li-ion-aku)
	+ liitiumpolümeeraku (LiPo-aku)
	+ LiHD-aku (suurema energiatiheduse ja pikema kasutusajaga)

Tikksaag
Ketassaag
Nurklihvkäi
Aku nimipinge sõltub aku tüübist ja akuelementide arvust (üldpinge on elemendi nimipinge ja elementide arvu korrutis):

* nikkelaku elemendi nimipinge on 1,2 V (seega võib aku nimipinge olla nt 7,2 V, 9,6 V, 10,8 V, 14,4 V, 18 V ja 36 V);
* liitiumaku elemendi nimipinge on kõige sagedamini 3,7 V (vastavalt võivad aku pinged olla 7,4 V, 11,1 V, 14,8 V, 18,5 V).

Madala pingega akud on näiteks kruvikeerajatel, kõrge pingega (kuni 36 V) profitööriistadel.

Aku mahutavus jääb käsitööriistadel vahemikku 1,2–5,2 Ah. Mida kõrgem on aku pinge ja suurem mahutavus, seda kauem saab tööriista ühe laadimisega kasutada. Mõistagi on niisugune aku vastavalt kogukam ja seega on suurem ka tööriista kaal. Liitiumakud on sama energiahulga juures üldiselt kergemad ja väiksemad, samuti isetühjenevad nad palju aeglasemalt.

Akutööriistu
------------

* Trell – sujuvalt muudetav pöörlemiskiirus, kiirkinnituspadrun
* Lööktrell – betooni ja kivi puurimiseks
* Kruvikeeraja – võimalik valida pöördemomenti
* Taldlihvija, nurklihvija (lihvketas paikneb käepideme suhtes 90° nurga all)
* Tikksaag, ketassaag
* Tolmuimeja (vars-, käsi- ja robottolmuimeja)
* Trimmer

Tuntud akutööriistade tootjate seas on näiteks Makita, Bosch, Metabo, Dewalt, Black & Decker.

Viited
------

1. ↑  "Millised on erinevad akutüübid?". Originaali arhiivikoopia seisuga 20. märts 2017. Vaadatud 20. märtsil 2017.
**Dubroŭna** on linn Valgevenes Viciebski oblastis, Dubroŭna rajooni keskus. Poola keeles *Dubrowna*, vanasti ka *Dąbrowna*. Asub Dnepri jõe kaldal.

Linna nimi tuleb ilmselt tammikust (valgevene keeles *дуброва*). 

Linnas on kaks keskkooli, laste spordikool ja muusikakool. Dubroŭnas on kaks raamatukogu ja kultuurimaja. Antakse välja ajalehte «Дняпроўская праўда». Tööstusest on linnas kergetööstus, ehitusmaterjalide tootmine ja toiduainete tööstus.

Dubroŭna on traditsioonilise käsitööstusliku keraamika, "Dubroŭna keraamika", valmistamise keskuseks. Vaatamisväärsusteks on kaks linnamäge, klooster ja kirik aastast 1809, Ljubamirskite loss XIII sajandist. Dubroŭna vanalinna asemele on ehitatud uus administratiivne keskus.

Ajalugu
-------

Aega, mil linna esimest korda mainitakse, on raske määrata. Aastal 1392 räägitakse meetrikas "tühjast Dubrovenskaja maast". XV sajandi lõpus on see piirkond omandanud nime «*Дубровенскі шлях*». Piirkonna keskuseks oli Dubrovenskaja küla. Vene ajaloolane M. Ljubavski usub, et see Smolenskile kuulunud küla oli praeguse Dubroŭna eelkäija, ja et piirkond oli nime saanud asula järgi. Teada on, et toona oli neil aladel juba kindlus.

Esimene kindlam märge Dubroŭnast kui asulast pärineb aastast 1514. Asulast sai hiljem samanimelise krahvkonna keskus. Esimeseks omanikuks oli Jerzy Karol Hlebowicz. Asulat rüüstasid korduvalt venelased.

Aastal 1630 ehitati Dubroŭnasse klooster ja kirik. Aastal 1654 põletasid Moskva väed kindluse maha j küüditasid elanikud Smolenskisse. Järgmine küüditamine leidis aset aastal 1664. Aastal 1690 läks asula Sapiehade valdusse. Vene väed rüüstasid asulat ka Põhjasõja ajal. Aastal 1732 hakati asulas regulaarselt laatasid pidama. 

Aastal 1772 läks asula esimesel Poola jagamisel Vene impeeriumi koosseisu. 2 aastat hiljem sai asulast Potjomkinite suguvõsa valdus. Aastal 1781 asutati linnas kellatehas, esimene Venemaal. Aastast 1787 oli Dubroŭna Ljubamirskite valduses.

1924. aastal liideti alev Valgevene NSV-ga, aastal 1925 sai Dubroŭnast aga linn. Teises maailmasõjas hukkus linnas ja selle ümbruses üle 4000 inimese.

Dubroŭna elanikke
-----------------

* Kazimierz Siemienowicz - XVII sajandi raketiteadlane
* Anna Tumarkin - Šveitsi filosoof
* Ossip Lourié - Prantsuse filosoof
* Vassili Koren - Vene graveerija
* Zvi Zeitlin - Ameerika viiulimängija
* Charles Jaffe - Ameerika maletaja
* Israel Dov Frumkin - Iisraeli ajakirjanik
* Harry Batshaw - Kanada jurist
* Vennad Poljakovid - Vene ärimehed

Välislingid
-----------

* Dubroŭna
* Linn Valgevene fotoentsüklopeedias
* Dubroŭna YouTube'is
* Dubroŭna YouTube'is

1. ↑  Численность населения на 1 января 2023 г. и среднегодовая численность населения за 2022 год по Республике Беларусь в разрезе областей, районов,
Emil Bemström (2019)
**Emil Erik Bemström** (sündinud 1. juunil 1999 Nyköpingis) on Rootsi jäähokimängija, kes mängib keskründajana NHL-i klubis Pittsburgh Penguins.

Ta alustas klubikarjääri Rootsi klubis Leksands IF, mille koosseisus debüteeris ta Rootsi kõrgliigas hooajal 2016–17. Hooajal 2018–19 mängis ta Rootsi kõrgliigas Djurgårdens IF-i ridades. Ta lõi sel hooajal liigas 23 väravat, millega oli liiga suurim väravakütt, ja valiti liiga hooaja parimaks uustulnukaks. Hooaja 2018–19 finaalseerias kaotas ta Djurgårdensiga Frölunda HC-le mängudega 2:4.

2017. aastal valis Columbus Blue Jackets ta NHL-i *draft* '​is 117. valikuna. 2019. aasta mais sõlmis ta Blue Jacketsiga kolmeaastase lepingu. Debüüthooajal lõi ta liigas 10 väravat ja andis 10 väravasöötu.

2020. aasta septembris suundus ta Blue Jacketsist laenule Soome kõrgliigaklubisse HIFK. Seal mängides lõi ta 16 mänguga kaheksa väravat ja andis üheksa väravasöötu. Seejärel naasis ta Blue Jacketsi. 3. mail 2021 tegi ta mängus Florida Panthersi vastu oma NHL-i karjääri esimese kübaratriki.

2024. aasta veebruaris kaubeldi Blue Jacketsist Pittsburgh Penguinsi.

Rootsi jäähokikoondise koosseisus osales Bemström 2022. aasta maailmameistrivõistlustel.

Viited
------

1. ↑  "CBJ Today: The joy of Bemstrom's big night". NHL.com. 4.5.2021
2. ↑  "Penguins acquire Emil Bemstrom from the Columbus Blue Jackets for Alex Nylander and a conditional pick". Pittsburgh Penguins. 23. veebruar 2024. Vaadatud 23. veebruaril 2024.

Välislingid
-----------

* Emil Bemström NHL.com lehel
* Emil Bemström hockeydb.com lehel

| * v
* r
Pittsburgh Penguins |
| --- |
| 
**Väravavahid**: Tristan Jarry **·** Alex Nedeljkovic |
| 
**Kaitsjad**: Ryan Graves **·** Pierre-Olivier Joseph **·** Erik Karlsson **·** Kris Letang **·** John Ludvig **·** Marcus Pettersson **·** Jack Rathbone **·** Chad Ruhwedel **·** Ryan Shea |
| 
**Ründajad**: Noel Acciari **·** Jeff Carter **·** Sidney Crosby **·** Lars Eller **·** Jake Guentzel **·** Jansen Harkins **·** Jevgeni Malkin **·** Matt Nieto **·** Drew O'Connor **·** Rickard Rakell **·** Bryan Rust **·** Reilly Smith |
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib agrolinnakesest Valgevenes; samanimelise küla kohta Skuodase rajoonis vaata artiklit Aleksandrija (Leedu).* |

---

**Aleksandryja** (poola keeles *Aleksandria*, transkribeerituna **Aleksandrõja**) on agrolinnake ja endine alev Valgevenes Mahiloŭ oblastis Škłoŭ rajoonis, Aleksandyja külanõukogu halduskeskus. Asula asub Škłoŭ linnast 12 kilomeetri kaugusel.

Aleksandryja asub Dnepri jõe kaldal Kopysi alevi vastas. Asulas on keskkool ja raamatukogu. Asula on nime saanud Aleksander Chodkiewiczi järgi, kes oli XVI sajandil selle omanikuks.

Ajalugu
-------

Asulat on esimest korda mainitud XVII sajandil. Toona kuulus see Chodkiewiczite suguvõsale. Administratiivselt kuulus see Viciebski vojevoodkonda ja Orša maakonda. Aastaks 1771 oli sellest saanud alev, kus oli 71 maja.

Poola jagamisel läks alev aastal 1772 Venemaa koosseisu, kus hakkas kuuluma Mogiljovi kubermangu ja Mogiljovi maakonda. Aastast 1775 hakkas alev kuuluma Semjon Zoritšile. Aastaks 1783 oli alevis avatud postijaam, aastaks 1800 oli avatud praamiliiklus üle Dnepri jõe.

Aastal 1847 sai Aleksandryjast küla. Seal asusid kaks õigeusu kirikut, külas oli ka juutide palvemaja. Tegutsesid kaks vesiveskit. Küla oli toona Gerassimovide valduses. Aastal 1902 avati Viciebski ja Žłobini vaheline raudtee, mis tõi kaasa küla kasvu.

Aastal 1924 läks Aleksandryja Valgevene NSV koosseisu. Aastal 2007 sai külast agrolinnake.

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 7. august 2018. Vaadatud 16. jaanuaril 2016.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
2. ↑  Старжынскі А. Разгорнем часаў шаты, або Чытаем Шклоўшчыну як кнігу // «Культура» № 35 (801),
3. ↑  Российский государственный архив древних актов. ф. 1355, о. 1, д. 715 и 716.
4. ↑
**Karl Johannes Peiker** (4. veebruar 1905 Sootaga vald, Tartumaa – 6. jaanuar 1943 Ussollagi vangilaager, Solikamsk, Molotovi oblast, Vene NFSV) oli eesti jurist ja ühistegelane.

Hariduskäik
-----------

Ta lõpetas 1924. aastal Hugo Treffneri Gümnaasiumi. Aastatel 1924–1928 õppis ta Tartu Ülikoolis õigusteadust (lõpetas juristina) ja aastatel 1928–1931 kuulas sama teaduskonna majandusosakonna kursust. Akadeemiliselt oli ta korporatsiooni Rotalia liige.

Töökäik
-------

Töötas aastatel 1928–1931 ühistegevuse alal revident-instruktori ja sekretärina. Septembrist 1932 kuni oktoobrini 1933 oli ta Põllutöökoja õigusnõuandja. Aastatel 1932–1936 oli vandeadvokaat Otto Tiefi abi. 

Hiljem oli ta sekretär ja juriskonsult Eesti Ühistegelises Liidus ning kirjastusühingu Uus Eesti juhatuses, alates 1936. aastast ka Võiekspordi juhatuse liige. Oli aastatel 1936–1938 vandeadvokaat Alfred Maureri abi, 1938. aastast ise vandeadvokaat Tallinnas.

Määrati 5. juulil 1940 majandusminister Juhan Nihtigi abiks.

Tegevus Kaitseliidus
--------------------

Kuulus Kaitseliidu Tallinna Maleva Sadama malevkonda.

Arreteerimine ja surm
---------------------

Arreteeriti NKVD poolt 20. juunil 1941, mõisteti erinõupidamisel 18. novembril 1942 (§58-2, §58-6 lg 1, §58-11; Nõukogudevastase organisatsiooni liige) surma ja hukati 6. jaanuaril 1943.

Viited
------

1. ↑  "Nimetati "võiekspordi juhtivad organid". Ühistegelised Uudised nr 17, 24. aprill 1936. Lk 3
2. ↑  "Karl Peiker majandusministri abiks". Postimees nr 179, 6. juuli 1940. Lk 3
3. ↑  Kaitseliidu Tallinna Maleva Teated nr 35, 30. oktoober 1930. Lk 1

Välislingid
-----------

* *Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944*
* Eesti kommunismiohvrid 1940–1991
* Kenotaaf Tallinna Rahumäe kalmistul
Erich Honecker 1976. aastal
L.I. Brežnev ja Honecker. Grafiti Berliini müüril
**Erich Ernst Paul Honecker** (25. august 1912 Neunkirchen – 29. mai 1994 Santiago) oli Saksa DV poliitik, Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei keskkomitee peasekretär 3. maist 1971 kuni 18. oktoobrini 1989. 1976. aastast alates oli ta ka Saksa DV Riiginõukogu esimees.

Honecker astus Saksamaa Kommunistlikku Parteisse 1929. aastal. Samal aastal läks ta Moskvasse Lenini kooli õppima. 1931 tuli ta Saksamaale tagasi. Ta vahistati 1935. aastal ja mõisteti 1937. aastal 10 aastaks sunnitööle, kus viibis sõja lõpuni. Honecker asutas seejärel noorteorganisatsiooni Saksa Vaba Noorsoo Liit (FDJ) ja oli selle esimees 1946–1955. Seejärel viibis ta Moskvas koolitusel ning 1958–1971 oli ta SSÜP KK julgeolekusekretär. Selles ametis oli ta Berliini müüri ehitamise üks organisaatoreid ja oli vastutav Saksa DV piiri ületajate mahalaskmise eest.

Pärast Saksamaa ühinemist pandi ta 1990. aastal koduaresti ja talle esitati süüdistus riigireetmises, võimu kuritarvitamises ja korruptsioonis. Pärast vahistamiskäsku põgenes ta 13. märtsil 1991 koos abikaasa Margot Honeckeriga Moskvasse. Venemaa valitsus nõudis Honeckeride riigist lahkumist. 11. detsembril 1991 varjusid nad Tšiili saatkonda. 29. juulil 1992 saadeti Honecker tagasi Saksamaale. Tema abikaasa lendas Tšiilisse, kus elas nende tütar, kes oli tšiillasega abielus. Maksavähki põdev Honecker anti kohtu alla, kuid kohus otsustas, et ta on liiga haige ja ei elaks kohtupidamist üle ning tühistas 13. jaanuaril 1993 vahistamiskäsu. Honecker lendas seejärel kohe oma abikaasa ja tütre juurde Santiagosse. Ta suri seal 29. mail 1994 maksavähki.