recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Zacharias Aminoff** (1631–1710) oli Rootsi sõjaväelane, kes osales Põhjasõjas.

Elulugu
-------

Zacharias Aminoff sündis 1631. aastal. Tema vanemad olid 1650. aastal Rootsi rüütelkonda nr. 456 all tituleerimata aadlisuguvõsana introdutseeritud Rootsi kasakaooberst ja Oudova vojevood Esaias Fedorovitš Aminoff ja Pelageja Grigorevna Skudina. 

1651. aastal oli ta musketär Ostrobotnia rügemendis Järgmisel aastal oli ta kortermeister 1654. aastal seersant. Neli aastat hiljem oli ta kapten-leitnant. 1656. aastal osales ta Riia piiramisel, kuid sai piiramise ajal haavata. 1658. aastal osales ta Mitau piiramisel, kus juhatas 50 grenaderi, ka seal sai ta haavata. Samal aastal langes ta Koldingi piiramisel vangi ning veetis poolteist aastat vangis. 

1673. aastal oli ta rittmeister Smålandi ratsarügemendis. 1677. aastal oli ta Östgöta jalaväerügemendis ooberstleitnant. Samal aastal osales ta Uddevalla lahingus ning peale Rootsi armee taganemist juhatas ta 200-mehelist üksust, millega peatas jälitava vaenlase armee ja võttis tagasi kaks kahurit.1679. aastal ooberst Bohusi linnas. 1688. aastal oli ta ooberst saksa ihukaitserügemendis ning 1689. aastal ooberst Viiburi jalaväerügemendi ülem. 

Ta lahkus 1700. aastal sõjaväest, kuid naasis samal aastal ja osales oma rügemendiga Liivimaa sõjategevuses. 1702. aastal oli ta Viiburi komandant, sellesse ametisse kinnitati ta 17. mail 1704. 

Zacharias Aminoff suri 1710. aastal.

Isiklik elu
-----------

Zacharias Aminoff oli abielus Catharina Magdalena Claesdotter Slatte ja Brita Maria Silfverhielmiga. 

Tema abieludest sündis kaheksa last: Esaias Aminoff, Zakarias Aminoff (noorem), Georg Aminoff, Eleonora Aminoff, Maria Birgitta Aminoff, Hedvig Ulrika Aminoff, Andreas Aminoff ja Margareta Elisabet Aminoff.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  "Karl XII:s officerare. Biografiska anteckningar". Vaadatud 22.03.2023.
2. ↑  "Adelsvapen.com. Aminoff No. 456, Esaias, Överste för de sä kallade svenska kosackerna. Representerade ridderskapet och adeln i Ingermanland vid drottning Christinas kröning 1635. Introducerad 1650. Vojvod på Augdov 1657. Död (Rf.) 1657". Vaadatud 22.03.2023.
3. 1 2 3  "Zacharias Esaiasson Aminoff". Vaadatud 22.03.2023.
4. ↑  "Aminoff No. 456, Zakarias, Född 1634-11-08. Död 1710 i Viborg". Vaadatud 22.03.2023. www.adelsvapen.com
5. ↑  "Svenska arméns regementen 1700–1718". Vaadatud 22.03.2023.
**Varudi mõis** (saksa keeles *Wardes, Wartz, Portenthacken, Neuwartz*) oli rüütlimõis Viru-Nigula kihelkonnas Virumaal. 

Mõisat mainiti esimest korda 17. sajandi keskel. 

1665. aastal jagati Varudi mõis Uue- ja Vana-Varudi mõisaks.

1849. aastal sai Uue- ja Vana-Varudi mõisa omanikuks Carl Raphael von Schilling.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Varudi mõis - 1330 Eesti Ajalooarhiivi fondiloendis (vaadatud 19.11.2015)

Välislingid
-----------

* Varudi mõis - 1330 Eesti Ajalooarhiivi fondiloendis

Viru-Nigula kirik
Viru-Nigula kihelkond

**Kirik**: Viru-Nigula  

**Mõisad**: Aarla mõis | Andja mõis | Aseri mõis | Haansalu mõis | Hurtja mõis | Kabala mõis | Kalvi mõis | Koogu mõis | Kunda mõis | Lontova mõis | Maasika mõis | Malla mõis | Nugeri mõis | Ojaküla mõis | Oru mõis | Pada mõis | Pärna mõis | Päsula mõis | Rannamõisa mõis | Raudna mõis | Rihula mõis | Salumä mõis | Samma mõis | Satsu mõis | Sonda mõis | Tüükri mõis | Ulvi mõis | Unukse mõis | Uue-Varudi mõis | Vana-Varudi mõis | Varudi mõis | Vasta mõis | Viru-Nigula kirikumõis
**Aira Kaal** (kuni 9. aprillini 1938 **Alma-Vilhelmine Kaal**, alates aastast 1939 **Aira Hone**, pseudonüüm **Reet Uielu**; 7. november 1911 Uuemõisa vald, Saaremaa – 7. aprill 1988) oli eesti kirjanik.

Elukäik
-------

Ta lõpetas 1930. aastal Saaremaa Ühisgümnaasiumi ja 1940. aastal Tartu Riikliku Ülikooli filosoofiateaduskonna.

Aastatel 1940–1941 töötas ajakirjanikuna mh Tartu Kommunisti juures, aastatel 1941–1945 oli NSV Liidu tagalas. Aastatel 1945–1950 töötas ta Tartu Riiklikus Ülikoolis marksismi-leninismi kateedri vanemõppejõuna. 1950. aastast oli vabakutseline kirjanik. Temalt on ilmunud luulet ja reisikirju.

Aira Kaal oli aastatel 1940–1951 NLKP liige, heideti siis parteist välja, kuid sai 1955. aastal uuesti NLKP liikmeks. 1944. aastast oli ta Eesti Kirjanike Liidu liige.

1980. aastal kirjutas ta alla 40 kirjale.

Looming
-------

### Essee

* "Mehe ja naise psühholoogiast" (1936)

### Vesteline romaan

* "Mamma ja mina" (1939, pseudonüüm "Reet Uielu")

### Luulekogud

* "Ma ei anna relva käest" (1945)
* "Võidurakett" (1948)
* "Vaba kodumaa" (1950)
* "Meretuuled" (1958)
* "Valitud luuletused" (1961)
* "Üks tigu ilma majata" (1968)
* "Pihlakad mere ääres" (1971)
* "Hetked merega" (1976)
* "Saaks kord seda imet veel vaadata" (1981), valikkogu

### Reisiraamatud

* "Muljeid ja mõtteid India sõidult" (1958)
* "Pilk tänapäeva Hiinasse" (1961)
* "Esimest korda Armeenias" (1964)

### Lühiproosaraamatud

* "Kodunurga laastud" I–III (1966, 1970, 1978)
* "Seitse tõtt ja seitse valet" (1986)

Tunnustus
---------

* 1987 – Juhan Smuuli nimeline kirjanduse aastapreemia ("Seitse tõtt ja seitse valet")
* 1971 – Eesti NSV teeneline kirjanik

Isiklikku
---------

Tema isa oli poliitik Aleksander Kaal. Tema vennapojad on Mati Kaal ja poliitik Vambo Kaal, vennatütar on kunstiajaloolane Ülle Kruus.

Aira Kaal oli abielus keeleteadlase, Tartu Ülikooli õppejõu Arthur Robert Hone'iga.

Kirjandus
---------

* Saarlaste kirjarahvast. Helgi Allik (koostaja). Kuressaare, 2003. Lk 22–23

Viited
------

1. ↑  Vilistlased. Kuressaare Hariduse Kooli veebisait.
2. 1 2  Aira Kaal. Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1940.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Aira Kaal** |

* Maaleht: Aira Kaal kirjutas oma elust romaani
* Aira Kaal Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
**Karl-Johann Laurits** VR II/2, VR II/3 (1. märts (18. veebruar vkj) 1892 Mätta talu, Tõstamaa kihelkond, Pärnumaa – 23. juuni või 29. juuni 1941 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (kolonel, 1933). Teda on nimetatud Eesti sõjaväeluure rajajaks.

Elulugu
-------

Ta õppis Peterburis koduõpetajaks, esimese maailmasõja alguses mobiliseeriti ja õppis Põhjarinde lipnikekoolis. Sõdis Daugavpilsi ja Riia lähistel nooremohvitseri, roodu- ja pataljoniülemana. 

1917. aastal oli ta tegev XII armee eesti sõjaväelaste komitees Riias, olles mõnda aega, juunist 1917 komitee esimees. Hiljem oli ta Eesti Sõjaväelaste Ülemkomitee esindaja Põhjarinde staabis.

1918. aastal tuli ta Eestisse ning ta määrati 16. novembrist 1918 Kaitseliidu Pärnu ja Pärnumaa maleva ülemaks. 

Vabadussõja puhkedes saadeti ta aprillis 1919 Pärnu kaitsepataljoni. 9. jalaväepolgus oli leitnant Laurits II pataljoni ülem. Ta võitles Lõunarindel nii Läti kui ka Nõukogude Venemaa Punaarmee ning Landeswehriga. 

1920 – 15. märtsini 1921, oli Karl Laurits Politsei Peavalitsuse ülem.

31. jaanuarist 1928 kuni 1. juulini 1934 oli sõjaväeluure ülem (Kindralstaabi, hiljem Kaitseväe staabi, II osakonna ülem). 

Õppis aastatel 1933–1935 Prantsuse Kõrgemas Sõjakoolis.

1. juunil 1934. aastal määrati ta kaitseväe esindajaks Prantsusmaal ja Belgias arvates 1. juulist samal aastal.

Arreteeriti NKVD poolt 20. septembril 1940 ja hukati Tallinnas 23. juunil 1941. Teistel andmetel hukati 29. juunil.

Tunnustus
---------

Vabadussõja teenete eest anti Lauritsale II liigi 2. järgu ja II liigi 3. järgu Vabadusrist ning Läti Karutapja III järgu orden.

Mälestuse jäädvustamine
-----------------------

23. juunil 2010 avati Tõhelas Lauritsa sünnikodus Mätta talus temale mälestusmärk.

Muud
----

Karl Lauritsale kuulus Mätta talu Männikuse külas Tõstamaa vallas

Abikaasa alates 24. juunist 1920 Maria Laurits (sündinud Kangur, 1896–1981), tütar Naima Laurits (1921–1991) ja poeg Orm Laurits (1924–1999).

Karl-Johann Laurits oli korporatsioon Ugala vilistlane.

Viited
------

1. 1 2  "INDIVIDUALS SENTENCED TO DEATH AND EXECUTED IN ESTONIA IN 1940–1941 BY DIFFERENT WAR TRIBUNALS" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 28. jaanuar 2016. Vaadatud 1. augustil 2013.
2. 1 2  Eesti ohvitserid 1918-1940
3. ↑  Politsei peavalitsuse ülem Karl Laurits, Kaja, nr. 51, 5 märts 1921 tr. 1
4. ↑  Riigivanema käskkirjad kaitsevägede koosseisude paigutamise kohta 5. märts 1934 - 21. detsember 1934. ERA31.5.370
5. ↑  "Tõhelas avatakse kolonel Lauritsa mälestusmärk" Pärnu Postimees, 20. juuni 2010
6. ↑  "Pärnumaal põles maha kolonel K. Lauritsa talu". Rahvaleht nr 156, 6. juuli 1939, lk 5

Välislingid
-----------

* Eesti ohvitserid 1918-1940
* Eesti kommunismiohvrid 1940–1991
Isaac Hasselblatt (detail epitaafilt)
Isaac Hasselblatti ja tema perekonna epitaaf Niguliste kirikus (algselt asus Noarootsi kirikus)
**Isaac Svenonis Hasselblatt** (2. veebruar 1608 Mariestad – 7. aprill 1682 Noarootsi) oli Eesti vaimulik.

Õppis Strängnäsi gümnaasiumis, immatrikuleerus 21. novembril 1630 Uppsala Ülikooli, pidas väitluskõne 30. mail 1633. Immatrikuleeriti 12. augustil Tartu Ülikooli ja sai 21. oktoobril 1634 magistriks. Kutsuti Noarootsi Püha Katariina koguduse adjunktpastoriks 28. detsembril 1634, stuudiumi jätkamist toetas finantsiliselt Noarootsi koguduse õpetaja Martin Martini Winter. Immatrikuleeriti Rostocki Ülikooli 1635. Vahepeal kodulinnas, kus kutsuti uuesti Noarootsi koguduse õpetajaks 1. juulil 1637, pastor alates 1638. Oli Ranna-Lääne praostkonna 25. jaanuarist 1642–1647. Saarte-Lääne praostkonna praost alates 4. märtsist 1647. Eestimaa konsistooriumi assessor alates 1642 ja konsistooriumi juhataja asetäitja.

Hasselblatt kirjutas juhuluulet, trükitud väitlused Tartu Ülikoolis 31. augustil 1633 ja *pro gradu* 12. oktoobril 1634. Asutas umbes 1650 Noarootsi kiriku juurde kooli, mille rektoriks sai tema vallaline vend Abraham Mariaestadius.

Isiklikku
---------

Tema esimese abikaasa Elisabeth Winteri (1615–1645) isa oli Noarootsi koguduse õpetaja Martin Martini Winter, tema teise abikaasa Brigitta Griess'i (sünd. Jhering, 1619–1685) isa oli piiskop Joachim Jhering. Poeg Christian Hasselblatt oli Noarootsi Püha Katariina koguduse õpetaja. Pojapoeg Isaac Hasselblatt oli Tallinna Toomkoguduse rootsi õpetaja, pojapoeg Carl Friedrich Hasselblatt oli õpetaja Noarootsi ja Reigi kogudustes, pojapoeg Gustav Ernst Hasselblatt oli õpetaja Jõelähtme Püha Neitsi Maarja koguduses.

Viited
------

1. ↑  Liivi Aarma Põhja-Eesti vaimulike lühielulood 1525–1885 Tallinn 2007
**Euroopa Prokuratuur** (inglise keeles *European Public Prosecutor’s Office*, EPPO) on iseseisev Euroopa Liidu asutus. Euroopa Prokuratuur asub Luksemburgis.

██ Euroopa Prokuratuuris osalevad liikmesriigid ██ Euroopa Prokuratuuris mitteosalevad liikmesriigid
Euroopa Prokuratuur loodi 2017. aastal määrusega (EL) 2017/1939. Euroopa Prokuratuur juhib Euroopa Liidu finantshuve kahjustavate kuritegude kohtueelset menetlust ja esitab liikmesriigi kohtus süüdistuse. Euroopa Prokuratuur on üleeuroopaline prokuratuur, mille roll ja ülesanded kriminaalmenetluses sarnanevad Euroopa Liidu liikmesriikide riigisisese prokuratuuri omadega.

Euroopa Prokuratuur uurib näiteks: 

* Euroopa Liidu toetustega seotud kelmusi,
* keerulisi piiriüleseid käibemaksupettusi,
* Euroopa Liidu eelarvet kahjustavaid korruptsioonikuritegusid jm.

2018. aasta septembris esitas Euroopa Komisjon teatise, et laiendada EPPO pädevust ka piiriülestele terrorismikuritegudele.
Euroopa Prokuratuuris ei osale kõik liikmesriigid, vaid üksnes Euroopa Prokuratuuri süsteemiga liitunud 23 liikmesriiki: Eesti, Läti, Leedu, Soome, Saksamaa, Holland, Prantsusmaa, Austria, Hispaania, Malta, Küpros, Kreeka, Itaalia, Poola, Portugal, Rumeenia, Bulgaaria, Slovakkia, Tšehhi, Horvaatia, Belgia, Luksemburg ja Sloveenia. Euroopa Prokuratuuris ei osale Ungari ja Rootsi (Iirimaa ja Taani ei osale üldjuhul Euroopa Liidu kriminaalõigusalase koostöö meetmetes). 

Euroopa Prokuratuuri rahastatakse valdavalt Euroopa Liidu eelarvest.

Euroopa Prokuratuur Eestis
--------------------------

Eesti Euroopa prokurör on 2021. aasta juuni seisuga Kristel Siitam-Nyiri, kohalikul tasandil töötavad delegaatprokurörid Kati Maitse-Pärkna ja Silvia Kruusmaa.

Viited
------

1. ↑  "Members | European Public Prosecutor's Office". *www.eppo.europa.eu*. Vaadatud 29. veebruaril 2024.
2. ↑  "Polska częścią Prokuratury Europejskiej - Ministerstwo Sprawiedliwości - Portal Gov.pl". *Ministerstwo Sprawiedliwości* (poola). Vaadatud 29. veebruaril 2024.
3. ↑  Euroopa Prokuratuur alustab tänasest tööd, www.just.ee, 1. juuni 2021

Välislingid
-----------

* Euroopa Prokuratuur, www.just.ee
* 12 luksusautot, 26 läbiotsimist ja 2 arreteerimist. Saksa-Eesti ühishaaranguga võeti vahele suures maksupettuses kahtlustatav grupeering, epl.delfi.ee, 15.02.2022
**Matti Killing** (sündinud 17. märtsil 1948 Pärnus) on eesti sõudetreener ja endine sõudja.

Ta on 1966. aastal lõpetanud Pärnu 4. Keskkooli, ta on õppinud Tallinna Pedagoogilise Instituudi kehakultuuriteaduskonnas.

Sportlaskarjäär
---------------

Ta hakkas sportima 1955. aastal Pärnu Spordikoolis iluuisutamistreener Ella Toomsalu ja tennisetreener Jaan Kuuda hoolealusena, aastast 1960 asus Juhan Miti juhendamisel harrastama sõudmist. 

* Tulnud 1965. ja 1966. aastal Eesti noortemeistriks
* ajavahemikul 1965–1974 saanud Eesti täiskasvanute meistrivõistlustel 1 hõbeda ja 4 pronksi (M8+, M4+, M2x)

Treenerina
----------

Töötanud sõudetreenerina Pärnus: 1967–1975 Dünamos ja aastast 1976 Kalevis (7. kutsetase, 2006). Ajavahemikul 1976–1991 oli ka ametiühingute üleliidulise koondise treener, alates 2015. aastast olnud Eesti Sõudeliidu täiskasvanute koondise peatreener.

Tema juhendatavad on olnud Raul Arnemann, Marek Avamere, Tõnu Endrekson, Harri Hiiesalu, Piret Jamnes, Andrei Jämsä, Toomas Kasearu, Alo Kuslap, Jaan Laos, Roman Lutoškin, Toomas Ollesk, Reet Palm, Kadri Palm, Raivo Parts, Arvi Peet, Allar Raja, Alvar Räägel, Kaspar Taimsoo, Rauno Talisoo, Priit Tasane ja Paul Valliveere.

Ta on avaldanud ajakirjades Kehakultuur ja Eesti Sõudja sõudmisteemalisi artikleid. Aastast 1995 töötanud Pärnu Spordiseltsis Kalev esimehena. Olnud 2010–2013 Eesti Spordiseltsi Kalev juhatuse ja aastast 2014 volikogu liige.

Tunnustus
---------

* 1983 Eesti NSV teeneline treener
* 1987 Kalevi auliige
* 2012 Pärnu teenetemärk (pikaajalise ning eduka töö eest sõudetreenerina ning õpilaste väärtuskasvatuse kujundajana)
* 2013 Eesti Vabariigi spordipreemia (tulemusliku töö eest treenerina sõudmise paarisaerulise neljapaadi meeskonna ettevalmistamisel 2012. aasta Euroopa meistrivõistlusteks ja Londoni olümpiamängudeks)
* 2016 aasta treener
* 2016 Püha Piiskop Platoni ordeni III järk
* 2016 Pärnumaa vapimärk (spordijuht, sõudetreener)
* 2017 Eesti Vabariigi spordipreemia (tulemusliku töö eest treenerina Eesti paarisaerulise neljapaadi meeskonna ettevalmistamisel 2016. aasta Euroopa meistrivõistlusteks sõudmises ja Rio de Janeiro olümpiamängudeks)
* 2018 Valgetähe III klassi teenetemärk
* 2022 Pärnu vapimärk (pikaajalise silmapaistva treeneritöö eest)

Isiklikku
---------

Tema poeg Fred Killing on tulnud sõudmises aastatel 1990–1991 roolijana 3 korda Eesti meistriks. Tema vend Taivo Killing on sõudja ja sõudetreener. Abikaasa Reet Palm-Killing on sõudja ja sõudetreener.

Viited
------

1. ↑  Eesti Sõudeliit. Matti Killing pälvis Pärnumaa vapimärgi
2. ↑  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 19583

Kirjandus
---------

* Eesti sõudespordi ajalugu. [Koostanud H-H. Artma] Tln, 2001, lk 252–253; H-H. Artma. Pärnu – Eesti sõudespordi kants. Pärnu, 2004, lk 137–139; Kalev. Läbi sajandi. Viies osa. Liidrid. [Koostanud J. Maidlo] Tln, 2012, lk 236–238.

Välislingid
-----------

* Biograafia ESBLis
Harburgi raekoda
**Harburg** on Hamburgi linnarajoon. Ta asub linna lõunaosas Elbe lõunakaldal ja on Hamburgi linnarajoonidest ainus, mis paikneb Elbest lõunas.

Harburgi linn liideti Hamburgiga 1937. aastal. Seni kuulus ta Hannoveri provintsi ja oli selle keskus. Pärast Hamburgiga liitmist jäi Harburg endiselt kreisi keskuseks, ehkki ta ei kuulunud enam kreisi, vaid jäi selle piirest väljapoole. 1944 viidi kreisi keskus kreisi piiresse Winsenisse.

Harburg jaguneb 17 linnajaoks: Altenwerder, Cranz, Eißendorf, Francop, Gut Moor, Harburg, Hausbruch, Heimfeld, Langenbek, Marmstorf, Moorburg, Neuenfelde, Neugraben-Fischbek, Neuland, Rönneburg, Sinstorf ja Wilstorf.

Harburgis elas 1987. aastal 182 512 inimest. Elanike arv kasvas igal aastal kuni 1996. aastani, vähenes kolmel järgmisel aastal ja kasvas pärast seda igal aastal kuni 2006. aastani, mil seal elas 201 119 inimest. 200 000 elaniku piir ületati 2004. aastal.

14. veebruaril 2008 toimunud kohalikel valimistel moodustati 51-kohaline linnaosavalitsus. Kristlik-Demokraatlik Liit sai seal 21 kohta, Saksamaa Sotsiaaldemokraatlik Partei 18 kohta, Rohelised 5 kohta, Die Linke 4 kohta ja Vaba Demokraatlik Partei 3 kohta.

Harburgil on ühendus ülejäänud Hamburgiga trammide ja ülejäänud Saksamaaga rongide abil.

2006. aasta seisuga oli Harburgis registreeritud 69 262 mootorsõidukit ehk 346 mootorsõidukit iga 1000 elaniku kohta.

2006. aasta seisuga oli Harburgis 32 algkooli ja 26 keskkooli.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Harburg** |

* Harburgi koduleht
**Gennadi Padalka** (Гeннадий Иванович Падалка; sündinud 21. juunil 1958 Krasnodaris Nõukogude Liidus) on Venemaa lennuväelane ja endine Roskosmose kosmonaut.

Padalka lõpetas 1979. aastal Jeiski Sõjalennukooli ning teenis lennuväes, kus sai polkovnikuks. Padalka valiti Roskosmose kosmonaudiks 1989. aastal. 1998. aastal oli ta Miri eelviimase meeskonna komandör. 2004. aastal oli ta Rahvusvahelise kosmosejaama (ISS) 9. ekspeditsiooni komandör. 2009. aastal oli ta 19. ja 20. ekspeditsiooni liige. 2012. aastal naasis ta ISS-i kolmandat korda, olles 31. ekspeditsiooni liige ja 32. ekspeditsiooni komandör. 2015. aastal lendas ta viiendat ja viimast korda kosmosesse ja oli 43. ekspeditsiooni liige ja 44. ekspeditsiooni komandör. 

Padalka käis kosmoselendude jooksul 10 korda avakosmoses, viibides seal kokku 38 tundi ja 37 minutit. Ta viibis kosmoses kokku 878 päeva 11 tundi ja 29 minutit ning on kõige kauem kosmoses viibinud inimene.

Padalka lõpetas kosmonaudikarjääri 2017. aastal.

Viited
------

1. ↑  "Gennady Padalka". *ESA*. Vaadatud 21. jaanuar 2020.
2. ↑  "Russian Cosmonaut Padalka Sets New Record For Time in Space". *NASA*. Originaali arhiivikoopia seisuga 3. august 2020. Vaadatud 21. jaanuar 2020.
3. ↑  "Veteran Russian cosmonaut Gennady Padalka, 3 others resigning". *Spaceflight Insider*. Originaali arhiivikoopia seisuga 15. august 2020. Vaadatud 21. jaanuar 2020.
**Eestimaa alammaakohus** (saksa keeles *Estländisches Niederlandgericht*, vene keeles *Эстляндский нидерландгерихт*) oli Eestimaa kubermangu madalama astme seisuslik maa- ja aadlikohtuasutus Eestimaal arvatavasti 1617. aastast kuni ülem- ja alammaakohtu likvideerimiseni Baltimaade 1889. aasta justiitsreformi käigus 9. juulil 1889.

Ülesanded ja pädevus, 18. sajand
--------------------------------

Eestimaa alammaakohus oli analoogselt Eestimaa ülemmaakohtuga seisuslik kohtuasutus, kuid tegeles õigusemõistmisega väiksemates vaidlusküsimustes ja õigusrikkumistes. Kohtu kompetentsi kuulusid kuni 200 taalri väärtuses asjade arutamine, alates 1724. aastast see vaidlusaluse summa piir kaotati. 1724. aastal anti alammaakohtu pädevusse ka senise maavaeslastekohtu asjaajamine, maavaeslastekohtud aga likvideeriti.

Eestkostekohtuna tegeles alammaakohus:

* varaloendite koostamistega;
* eestkostjate ja hoolekandjate määramisega;
* alaealiste finantsdokumentide ja rahasummade hoidmisega;
* eestkostjate ja hoolekandjate aruannete kontrollimisega;
* alaealiste kinnisvara võõrandamiseks esitatud palvete läbivaatamisega ja igasuguste otsuste tegemisega lähtuvalt nende huvidest;
* eestkostjate ja hoolekandjate vahel tekkivate tülide lahendamisega;
* uuesti abiellumisel eelmisest abielust pärit lastele vara kindlustamine.

Kohtukoosseis
-------------

Eestimaa alammaakohtu koosseisu kuulusid eesistujana Eestimaa rüütelkonna peamees, liikmeteks meeskohtunikud, adrakohtunikud, assessorid – kokku 14 isikut ning otsustuskvoorumiks oli vajalik vähemalt 7 liikme osavõtt ja allkiri otsusel. 

Alammaakohtu istungeid peeti Eestimaa rüütelkonna hoones Tallinnas Toompeal.

Alammaakohtu tegevus, 19. sajand
--------------------------------

19. sajandi II poolel koosnes Eestimaa alammaakohus ehk maavaeslastekohus vastavalt 1845. aasta Balti provintsiaalseadustikule (BPS) rüütelkonna peamehest, kolmest meeskohtunikust, kuuest meeskohtu assessorist ja neljast adrakohtunikust kaasistujatena. Alammaakohus arutas vaidlusi ja võlanõudeid, mille väärtus ei ületanud 60 rubla. Kohtule allusid aadlikud, vaimulikud, riigi- ja rüütelkonna ametnikud. Alammaakohus oli ka aadlike ja teiste vabade isikute eestkoste- ja hoolekandekohus. 

Apellatsiooniinstantsiks alammaakohtu tegevuse üle oli Eestimaa ülemmaakohus.

Vaata ka
--------

* Eestimaa kubermangu kohtukorraldus
* Eestimaa ülemmaakohus

Välislingid
-----------

* Eestimaa alammaakohus, eha.ee
Ferdinand Laja
**Ferdinand Laja** (5/17. aprill 1889 Meeksi vald, Võrumaa – 2. jaanuar 1956 Tartu) oli eesti loomaarstiteadlane.

Laja õppis aastatel 1911–1917 Tartu veterinaarinstituudis. Pärast lõpetamist oli ta Vene sõjaväe loomaarst, seejärel assistent Kaasani veterinaariainstituudis (1920–1921) ja Tartu ülikooli bakterioloogiajaamas (1921–1929), 1930. aastast viimase juhataja. 1929. aastal sai ta Tartus veterinaariadoktori kraadi ja oli sestpeale Tartu ülikooli eribakterioloogia, epizootoloogia ja veterinaarpolitsei dotsent, 1932. aastast erakorraline professor ja 1934. aastast korraline professor. Aastatel 1938–1939 ja 1944–1947 oli ta loomaarstiteaduskonna dekaan, aastast 1946 akadeemik ja aastatel 1947–1950 Eesti NSV Teaduste Akadeemia Loomakasvatuse ja Veterinaaria Instituudi direktor.

Ta kuulus 1917. aastal Daugavpilsis Vene V armee eesti sõjaväelaste komitee juhatusse ja esindas komiteed Vene vähemusrahvuste komiteede ühisistungeil, 1920. aastal oli ta Novotšerkasski Eesti komitee liige. Aastatel 1923–1926 oli ta Tartu linnavolinik. Samuti kuulus Laja Tartu Loomakaitse Ühingusse ja Loomaarstide Koja [*viide?*]

Viited
------

1. 1 2  Roots, E. 1940. Eesti biograafilise leksikoni täiendusköide. Tartu: Loodus, lk 164.
2. ↑  Postimees, 1938. Teenekaile loomakaitse tegelastele aumärke. 10. jaanuar 1938, lk 7.
Jess Phillips (2017)
**Jessica Rose Phillips** (neiupõlvenimega **Trainor**; sündinud 9. oktoobril 1981 Birminghamis) on Briti poliitik, Tööparteisse kuuluv ja Birmingham Yardley valimisringkonda esindav Ühendkuningriigi parlamendi liige alates 2015. aasta üldvalimistest. 

Tal on bakalaureusekraad sotsiaalajaloo ja sotsiaalpoliitika alal Leedsi Ülikoolist ning magistrikraad avaliku halduse alal Birminghami Ülikoolist. 

Enne parlamenti valituks osutumist töötas ta mittetulundusühingus Women's Aid, vastutades peamiselt koduvägivalla ohvrite abistamise korraldamise eest, ning oli alates 2012 Birminghami linnavolikogu liige.

Teoseid
-------

* *Everywoman. One Woman's Truth About Speaking the Truth*. Penguin Books, 2017.
* *Truth to Power: 7 Ways to Call Time on B.S.* Octopus, 2019.

Viited
------

1. ↑  Elkes, Neil (24.06.2013). "Domestic violence campaigner to take on 'love rat' at next election". *Birmingham Mail*.
2. ↑  "Birmingham city council elections 2012: Full ward-by-ward results". *Birmingham Live*. 4. mai 2012.
3. ↑  Hinsliff, Gaby (6. märts 2017). "Everywoman by Jess Phillips – a life less ordinary". *The Guardian*.
4. ↑
Kolmainsust kujutav miniatuur Aethelwoldi õnnistusteraamatust, fo 70
Kiriku pühitsemine. Osaliselt koloreeritud miniatuur Aethelwoldi õnnistusteraamatust, fo 118v
**Õnnistusteraamat** (kasutatud on ka tõlkeid *benediktsionaal*, *benediktsionaar*) on keskajal kasutusel olnud, õnnistamispalveid sisaldav liturgiline raamat. Tuntuim keskaegsetest õnnistusraamatutest on 10. sajandist pärit rikkalikult illumineeritud püha Aethelwoldi õnnistusteraamat.

Kirjeldus
---------

Õnnistusteraamat sisaldab kirikus õnnistamiseks kasutatavaid palveid. Varastes piiskopile või preestrile mõeldud liturgilistes raamatutes leidub sakramentide toimetamise juhistes arvukalt erisuguseid õnnistusvormeleid, mõnedes raamatutes on need koondatud eraldi ossa, teistes asuvad laiali teksti eri kohtades. Keskaegsed õnnistusteraamatud koondavad Gregoriuse sakramentaaris leiduvaid õnnistuspalveid.

Tänapäeval paigutatakse õnnistuspalved missaraamatusse ja talitusraamatusse.

Viited
------

1. ↑  Usuteadusline Ajakiri. Tartu Ülikooli usuteaduskonna väljaanne. I. aastakäik. Tartu. lk 151]
2. ↑  M. Hainsoo. Sir Roy Strongi teose „The Spirit of Britain: A Narrative History of the Arts" kolme peatüki tõlge ja tõlke analüüs. Magistritöö. Tartu Ülikool, 2017
3. ↑   Benedictional. - Catholic Encyclopedia
4. ↑   Benedictional. - Catholic Encyclopedia
**"Suvitajad"** on Eesti mängufilm, mis on lavastatud Juhan Smuuli monoloogi "Suvitajad" ainetel. Filmi võtted toimusid 2021. aasta augustis-septembris Saaremaal Kavandi külas.

Algmaterjal
-----------

1. jaanuaril 1979 esilinastus telefilm "Siin me oleme!" Eesti Televisiooni ekraanil, selle režissööriks oli Sulev Nõmmik. Komöödiafilm "Siin me oleme" põhineb peamiselt Juhan Smuuli Muhu monoloogil "Suvitajad" ning vähemal määral ka teistel Smuuli monoloogidel.

"Suvitajad" on samateemaline film, kuid mitte vana telefilmi uusversioon. Nende filmide aluseks küll Juhan Smuuli looming, aga esimese filmi puhul kirjutas selle stsenaariumiks Enn Vetemaa ja teisel puhul Martin Algus. Mõlema filmi juures on tegemist algallika erinevate tõlgendustega autorite poolt ning need ei lange üks ühele kokku. Smuuli tekstide baasil on loodud kaks erinevat ekraniseeringut.

Sisu
----

Kalur Ärni on otsustanud kehva kalasaagi tõttu jaaniajaks suvitajad oma talusse kostile võtta. Plaan tundub hea, kuid tema kenasse Muhumaa tallu saabuvad tülikad külalised: proua Sohvia, tema abikaasa Johan, nende poeg Juunior ja Sohvia kaunitarist õde Erna koos oma ärimehest kavaleri Ivoga. Kiiresti selgub, et Ärnil ja tema naisel Lainel läheb suvitajatega väga keeruliseks. Pealinnast tulnud suvitajad on tähtsust täis ja nõuavad erikohtlemist, kuid neil on ka piinlikke saladusi, mis tülide käigus avanema hakkavad. Linnarahva sekeldustesse tõmmatud talupere avastab nüüd ka oma elu kitsaskohti. Talus toimuvate sündmuste kõrval tekib romantiline suhe kahe noore, Tallinnast tulnud Johan noorema ja peretütre Tiivi vahel. Naljakate segaduste ja intriigide saatel minnakse vastu jaaniõhtule, mille jooksul hakkab suhetesse selgus tulema.

Mängufilmi "suvitajad" treiler.

Osatäitjad
----------

* Kaire Vilgats – Sohvia
* Meelis Rämmeld – Johan seenior
* Pääru Oja – Ivo
* Kristel Elling – Erna
* Ago Anderson – Ärni
* Maarja Jakobson – Laine
* Lauri Nebel – naabrimees
* Robert Klein – Johan juunior
* Adele Taska – Tiivi
* Olev Sten Erik Jõgi – maapoiss Meelis
* Jakob Saare – maapoiss Lembitu

Viited
------

1. ↑  Saaremaal algasid uue kodumaise filmi "Suvitajad" võtted. kroonika.delfi.ee, 12. august 2021.

Välislingid
-----------

* "Suvitajad". andmebaasis IMDb.
* "Suvitajad". Eesti filmi andmebaas.
* Henrik Alla. Kuus põhjust, miks "Suvitajaid" vaatama minna. kultuur.postimees.ee, 14. veebruar 2023.
* Karl Martin Sinijärv. "Suvitajad": hea tuju film paneb suve ootama. kultuur.err.ee, 14. veebruar 2023.
* Viktoria Maripuu. "Suvitajad" on film, mis läheb saalist väljudes ruttu meelest. diktor.geenius.ee, 14. veebruar 2023.
* Kaspar Viilup. "Suvitajad" üritab halba põhjuseta heaks muuta. Teater.Muusika.Kino aprill 2023.
Öine vaade Torinole
Superga basiilika
**Torino** (saksa, inglise ja prantsuse keeles *Turin*, hispaania keeles *Turín*) on linn Põhja-Itaalias, Piemonte maakonna ja città metropolitana di Torino keskus. See asub Po ja Dora Riparia jõe liitumiskohas. Torino on riigi suuruselt neljas linn ja Milano järel suuruselt teine linn riigi põhjaosas. Torino elanike arv 2012. aasta lõpu seisuga on 872 091, koos eeslinnadega 1,7 miljonit. Asustustihedus on keskmiselt 6691 inimest ruutkilomeetri kohta.

Ajalugu
-------

Algselt oli Torino turiinide hõimu asuala. Alates 1. sajandist Rooma koloonia Augusta Taurinorum.
Hannibal hävitas Torino kohal asunud Taurasia linna 218 eKr.

6. sajandist valitsesid seal langobardid; 8. sajandist Frangi krahvid ja 10.–11. sajandini markkrahvid.

1563. aastast oli Torino Savoia hertsogkonna pealinn; 1720. aastast sellest moodustunud Sardiinia kuningriigi pealinn.

Torino oli üks *risorgimento* peamisi keskusi ja 1861–1865 Itaalia kuningriigi pealinn.

Majandus
--------

Torinos asub autotööstuskontserni Fiat peakorter.

### Transport

Linna põhjaosas asub Caselle (TRN) rahvusvaheline lennujaam.

Vaatamisväärsused
-----------------

### Kirikud

* San Giovanni Battista katedraal (1492–1498; 1720)
* San Lorenzo kirik (17. sajand)
* Torino toomkirik (*Duomo*) ehitatuna 1498 on ainus renessanssarhitektuuri näide linnas. Katedraal on pühitsetud Ristija Johannesele. Kiriku *Capella della Sacra Sindone* kabelis säilitatakse reliikviana Torino surilina.
* Superga basiilika (*Basilica di Superga*) (1717–1731)

### Palatsod

* Palazzo Madama (13. sajand)
* Palazzo Carignano (1680)

### Muuseumid

* Egiptuse muuseum (*Museo Egizio*) on üks maailma parimaid egüptoloogia muuseume.
* Automuuseum (*Museo dell'Automobile*)
* Kuninglik relvakogu (*Armeria Reale*)
* Sabauda galerii (*Galleria Sabauda*)

Sport
-----

Torino tuntumad jalgpalliklubid on Juventus FC ja Torino FC.

10.–26. veebruaril toimusid Torinos 2006. aasta taliolümpiamängud. Seal toimusid 2009. aasta Euroopa sisemeistrivõistlused kergejõustikus.

Üritused
--------

### Eurovisioon

* 2022. aasta Eurovisiooni lauluvõistlus

Sõpruslinnad
------------

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| * Prantsusmaa Bagneux
* Prantsusmaa Chambéry
* Saksamaa Köln
* Saksamaa Herzogenrath
* Venemaa Volgograd
 | * Luksemburg Esch-sur-Alzette
* Suurbritannia Glasgow
* Belgia Liège
* Prantsusmaa Lille
* Holland Rotterdam
 | * Brasiilia Campo Grande
* Argentina Córdoba
* Ameerika Ühendriigid Detroit
* Palestiina Gaza
* Iisrael Haifa
 | * Jaapan Nagoya
* Guatemala Quetzaltenango
* Hiina Shenyang
* Rumeenia Bacau
 |

Viited
------

1. ↑

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Torino** |

* Torino valla koduleht (*itaalia keeles*)
**Pindala** on pinna (või pinna üldistuse) või selle osa teatavat mõõtu väljendav arv.

Saab rääkida kas pinna või selle osa pindalast matemaatikas, mida väljendab tavaliselt mittenegatiivne reaalarv, või füüsilise keha pinna või selle osa pindalast, mida mõõdetakse pindala mõõtühikuga (SI-süsteemis ruutmeeter). Väga sageli räägitakse mingi territooriumi pindalast.

Matemaatika
-----------

Pindala on funktsioon, mis seab igale kujundile mingist tasapinnaliste kujundite hulgast (näiteks hulknurkadele) vastavusse arvu (selle kujundi pindala), kusjuures on täidetud järgmised tingimused:

1. kujundi pindala on mittenegatiivne;
2. pindala on aditiivne funktsioon (hulknurkade puhul tähendab see, et kui kujund *P*∪*Q* koosneb kujunditest *P* ja *Q*, millel puuduvad ühised sisepunktid, siis kujundi *P*∪*Q* pindala võrdub kujundite *P* ja *Q* pindalade summaga;
3. nihke korral pindala säilib;
4. ühikruudu pindala võrdub 1.

Pindala mõiste laiendatakse kahemõõtmelistele pindadele kolmemõõtmelises ruumis, *k*-mõõtmelistele pindadele *n*-mõõtmelises eukleidilises ruumis või Riemanni ruumis (2≤*k*≤*n*), orienteeritud pindadele ja muudele objektidele.

Elementaargeomeetrias on mitmesuguste kujundite pindala arvutamiseks pindalavalemid. Keerukate kujundite pindala arvutamiseks kasutatakse integraalarvutust.

Füüsika
-------

Füüsikas on pindala füüsikaline suurus, mille mõõtühik SI-süsteemis on ruutmeeter.

Geograafia
----------

Mõõtühikuks ruutkilomeeter (km2), harvem (nt maakasutuse juhul) hektar (ha) või ruutmeeter (m2).

Vaata ka
--------

* Pindalaühik
* Riikide loend pindalati
* Veepindala
**Mõõtühikute süsteem** ehk **ühikusüsteem** on põhiühikute ja nende kaudu defineeritud tuletatud ühikute reeglipäraselt moodustatud kogum. Ühikusüsteem võib olla universaalne, unifitseeritud ja koherentne.

Ühikusüsteem on universaalne, kui seda saab rakendada kõigis teaduse, tehnika ja majanduse valdkondades. Kui seejuures saab ühesuguseid ühikuid kasutada eri valdkondade ühesuguste suuruste mõõtmiseks, on ühikusüsteem unifitseeritud. Ühikusüsteem on koherentne ja selle ühikud koherentsed, kui kõigis tuletatud ühikute definitsioonivalemites on võimalik vabaneda võrdetegurist, seega võrdsustades selle dimensioonita suurusega 1. Koherentsetes süsteemides väljendavad füüsikalisi suurusi siduvad valemid ühtlasi nende arvuliste väärtuste matemaatilisi vahekordi. Koherentsed ühikusüsteemid on näiteks CGS-süsteem ja SI-süsteem.

Kuna füüsikalised protsessid toimuvad ruumis ja ajas, siis on kõigis nimetatud omadustega ühikusüsteemides põhiühikute hulgas pikkusühik ja ajaühik ning kolmandana massiühik. 

Ettepaneku niisuguse nn absoluutse süsteemi loomiseks tegi Saksa matemaatik Carl Friedrich Gauss 1832. aastal, pakkudes põhiühikuteks millimeeter, sekund ja milligramm. Samadel alussuurustel põhineb CGS-süsteem põhiühikutega sentimeeter, gramm ja sekund, mis võeti kasutusele 1874. aastal. See asendati 1892 MKS-süsteemiga, mille põhiühikud on meeter, kilogramm ja sekund. Süsteemi täiendati elektriliste suuruste põhiühikuga amper (MKSA-süsteem, 1946). Selle edasiarendusena kehtestati 1960. aastal rahvusvaheline mõõtühikute süsteem (SI), milles on põhiühikutena lisatud temperatuuri ühik kelvin, ainehulga ühik mool ja valgustugevuse ühik kandela.

Enamikus valdkondades on SI ainus kasutusel olev ühikusüsteem, kuid on valdkondi, kus CGS-i, eriti selle laiendatud vorme, kasutatakse endiselt, kusjuures elektriliste ja magnetiliste suuruste ühikuid defineeritakse mehaanika ühikute kaudu.

Loodud on ka mitmeid loomulike ühikute süsteeme, mis põhinevad universaalkonstantidel.

Aja jooksul välja kujunenud Briti ühikusüsteemis (*British Imperial System*) ja sellel põhinevas USA süsteemis (*U.S. Customary System*) on tänapäeval riiklikult kindlaks määratud peamiste mehaanika suuruste – pikkuse ja massi – alusühikud ja nende väärtused SI ühikutes. Seega on nende süsteemide kõigi ühikute väärtusi võimalik teatava täpsusega väljendada SI-süsteemis. Nende süsteemide ühikud pole aga unifitseeritud ega koherentsed ning ei vasta ühikusüsteemi ülaltoodud omadustele.

Vaata ka
--------

* Mõõtühik
* Rahvusvaheline mõõtühikute süsteem (SI)

Viited
------

1. ↑  ENE 6. köide, 1992
**Eesti Aleksandrikooli peakomitee** oli aastail 1870–1884 tegutsenud organisatsioon, mille eesmärgiks oli Eesti Aleksandrikooli heaks raha kogumise juhtimine ja abikomiteede tegevuse koordineerimine. 1883. aastal tegutses Eestis 139 ja väljaspool Eestit 7 abikomiteed. Pea- ja abikomiteed olid Eesti Aleksandrikooli liikumise organisatsiooniliseks väljundiks.

7. juulil Helmes toimunud eesti rahvuslaste koosolekul valiti Eesti Aleksandrikooli peakomitee järgnevas koosseisus:

* Jakob Hurt, peakomitee president
* Wilhelm Eisenschmidt, laekahoidja
* Johann Voldemar Jannsen, laekahoidja abi
* Johann Köler
* Carl Robert Jakobson (liige kuni surmani 1882)
* Jüri Rosenberg (liige kuni 1877)
* Hans Wühner
* Joosep Kapp
* Jaan Adamson
* Hain Henno
* Jaan Wühner
* Jaan Tammann
* Friedrich Reinhold Kreutzwald, auliige

1871. aastal sai koopteerimise teel peakomitee liikmeks ja kirjatoimetajaks Rudolf Kallas. 1877. aastal valiti peakomitee asepresidendiks Andreas Kurrikoff, kelle ülesandeks sai rahakogumise organiseerimine Põhja-Eestis. Samal aastal valiti peakomitee liikmeks Jüri Rosenbergi asemele Tallinnas arstina tegutsenud Heinrich Rosenthal. Peakomitee liikmeiks on olnud veel vaimulik Mihkel Jürmann ja talunik Jaan Kurrik.

1880. aastate algul soovis Johann Köler Aleksandrikooli kapitalist laenu saada, Jakob Hurt oli aga selle vastu. Aleksandrikooli abikomiteed toetasid enamuses Kölerile laenu andmist ning otsustasid Hurda 1883. aastal peakomitee presidendi kohalt tagandada ning valisid uueks presidendiks Köleri. Hurt aga ei aktsepteerinud sellist otsust ning pöördus valitsuse poole taotlusega abikomiteed sulgeda. Tüli päädis sellega, et siseministri otsusega suleti 1884. aasta lõpul kõik Aleksandrikooli komiteed. Kogutud raha paigutati riigikassasse ning selle eest avati 1888. aastal Põltsamaa lähedal Kaarlimõisas vene õppekeelega Eesti Aleksandri Linnakool.

Aleksandrikooli liikumine on ületähtsustatud hilisema kirikuvaenuliku historiograafia poolt, vaikides täiesti maha rahva annetused uute kirikuhoonete ehitamiseks 19. sajandil. Nii annetati ainuüksi Tallinna Kaarli kiriku ehitamiseks kuni 1885. aastani 88 300 rubla. Venestamisajast venekeelne Aleksandrikool suleti 1906. aastal, aga Tallinna Kaarli kirikus peetakse eestikeelseid jumalateenistusi tänapäevani.

Viited
------

1. ↑  Tiina-Mall Kreem. Neitsi valge linikuga. Tuna, 2008, nr. 4, lk. 27

Kirjandus
---------

* Hans Kruus, *Eesti Aleksandrikool*. Tartu: Noor-Eesti Kirjastus, 1939.
* Elango, A. Laul, E. Liim, A. Sirk, V. *Eesti kooli ajalugu. 2. köide. 1860. aastaist 1917. aastani.* Koostaja ja toimetaja Endel Laul. Toimetaja Veronika Varik. Tallinn: Teaduste Akadeemia Kirjastus, 2010.
Vasakul Nikolai Zimjatov, paremal Vassili Rotšev seenior
**Nikolai Semjonovitš Zimjatov** (Vene keeles Николай Семёнович Зимятов, sündinud 28. juulil 1955 Rumjantsevos) on endine Nõukogude Liidu suusataja. Neljakordne olümpiavõitja (1980 ja 1984).

1978. aasta maailmameistrivõistlustel Lahtis sai Zimjatov 30 km hõbemedali kaasmaalase Sergei Saveljevi järel. 1980. aasta olümpiamängudel Lake Placidis tuli ta kolmekordseks olümpiavõitjaks (30 km, 50 km ja 4x10 km teatesõidus).

1984. aasta OM-il kordas ta 30 km oma olümpiavõitu ja kuulus 4x10 km teatesõidus hõbemedali võitnud Nõukogude Liidu meeskonna koosseisu.

Saavutused
----------

###  Olümpiamängudel

* 1980 Lake Placidis
	+ Kuld **olümpiavõitja** 30 km
	+ Kuld **olümpiavõitja** 50 km
	+ Kuld **olümpiavõitja** 4x10 km teatesõidus
* 1984 Sarajevos
	+ Kuld **olümpiavõitja** 30 km
	+ Hõbe hõbemedal 4x10 km teatesõidus

### Maailmameistrivõistlustel

* 1978 Lahtis
	+ Hõbe hõbemedal 30 km

Välislingid
-----------

* Nikolai Zimjatov FIS-i kodulehel (inglise)
* Biograafia ja pildid vene keeles
**Garni** (armeenia keeles Գառնի), on küla Armeenias Kotajkhi maakonnas. See on tuntud lähedal asuva Garni templi poolest. 2011. aasta rahvaloenduse seisuga elab külas 6 910 inimest.

Ajalugu
-------

Asula on iidse ajalooga ja on tuntud hellenistliku Garni templi poolest. Piirkond asustati esmakordselt 3. aastatuhandel eKr ühes Azati jõe käänakus. 8. sajandil eKr vallutas piirkonna Urartu kuningas Argishti I. Garni kindlustus püstitati tõenäoliselt millalgi 3. sajandil eKr Armeenia Orontiidide ja Artaxiadide kuninglike dünastiate suveresidentsiks. Hiljem, umbes 1. sajandil pKr, sai Garni kindlus Armeenia kuninga Mithridatese viimaseks pelgupaigaks, kus tema väimees ja õepoeg Rhadamistus mõrvas tema ja ta perekonna. Kindluse rüüstas aastal 1386 Timur. Aastal 1679 laastas piirkonda maavärin, mis hävitas templi.

Monumendid ja vaatamisväärsused
-------------------------------

Garni on tähelepanuväärne oma kindluskompleksi poolest, mis sisaldab 1. sajandil pKr Garni templit, Surb Astvatsatsini kirikut, Mashtots Hayrapeti kirikut, 4. sajandi ühekäigulist varemehitatud kirikut, varemeis Tukh Manuki pühamut, Püha Sargise pühamut ja kuninganna Katranide'i pühamut.

Läheduses on Goghti jõe poolt välja raiutud Garni kuru hästi säilinud basaltsammastega. Seda osa kurust nimetatakse sageli "kivide sümfooniaks".

Galerii
-------

Viited
------

1. ↑  "Kotayk population" (PDF).
**Oskar Reinhold Kask** (7. jaanuar 1898 (vkj 26. detsember 1897) Pärnu – 13. aprill 1942 Sosva vangilaager, Sverdlovski oblast) oli Eesti poliitik. 

Ta oli aastail 1924–1936 Pärnu linnapea ja aastail 1936–1940 Eesti sotsiaalminister.

Ta oli ka Riigikogu liige (15. juuni 1926 – 14. juuni 1929 ja 7. mai 1930 – 31. detsember 1937), Rahvuskogu liige ning I Riigivolikogu liige (32. valimisringkonnast).

Elulugu
-------

Ta võttis osa Eesti Vabadussõjast, lõpetas 1919. aastal Sõjakooli 1. lennu ja 1923. aastal Tartu Ülikooli õigusteaduskonna.

Kask oli ajakirjanik ja Eesti Tööerakonna aktivist Pärnus, Pärnu linnavolikogu liige ja Pärnu linnapea (1924–36; ametisse astudes oli ta noorim Eesti linnapea). Ta oli Tööerakonna esimees aastail 1930–1932. III Riigikogu, IV Riigikogu ja V Riigikogu saadik. V Riigikogus oli ta alguses Rahvusliku Keskerakonna nimekirjas, alates 1933. aastast sõltumatu saadik. Konstantin Pätsi viienda valitsuse valimise eel 21. oktoobril 1933 astus ta Rahvusliku Keskerakonna Riigikogu rühmast välja. Sel puhul teatas ta: "Olen küll vabadussõjalane ja olen sümpatiseerinud noorema generatsiooni võitluse riigielu põhjalikuks uuenduseks, kuid ei ole aga vabadussõjalaste liidu liige ja loomulikult ei või ka olla vabadussõjalaste liitude esindajaks riigikogus." Aastail 1935–1940 oli Kask Isamaaliidu juhatuse liige, Rahvuskogu ja I Riigivolikogu liige. Aastail 1936–1940 oli ta sotsiaalminister Konstantin Pätsi viiendas valitsuses, Kaarel Eenpalu teises valitsuses ja Jüri Uluotsa valitsuses. Tema isa, Pärnu majaomanik Jaan Kask (4. veebruar 1859 – 24. märts 1936), suri päev pärast tema ametisse astumist.

Tunnustus
---------

* Eesti Punase Risti II järgu II astme teenetemärk, 1928
* Eesti Punase Risti II järgu I astme teenetemärk, 7. veebruar 1929
* Kotkaristi V klassi teenetemärk, (10. juuni 1929)
* Valgetähe I klassi teenetemärk, (31. detsember 1937)
* Looduskaitsemärgi II järk (1. mai 1940)

Surm
----

NKVD vahistas ta 1941. aasta juunis. Kask lasti maha Sverdlovski oblastis 13. märtsil 1942. Tema ja veel kahe endise Pärnu linnapea (Hugo Kuusner ja Priit Suve) mälestuseks on Pärnu Alevi kalmistule püstitatud hauakivi.

Viited
------

1. ↑  Miks O. Kask lahkus keskerakonna riigikogu rühmast. Vaba Maa, 24. oktoober 1933, nr. 249, lk. 3.
2. ↑   Kalmistud.ee

Kirjandus
---------

* Tööteenistuse sisseseadmine kaalumisel. Uus Eesti, 6. jaanuar 1939, nr. 5, lk. 3.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Hendrik Soo** | **Pärnu linnapea**1924–1936 | Järgnev**Hendrik Soo** |
Nerman 1920. aastail
**Birger Nerman** (6. oktoober 1888 Norrköping – 22. august 1971 Stockholm) oli Rootsi arheoloog ja saagauurija.

Elulugu
-------

Birger Nerman õppis Uppsala Ülikoolis, sai seal 1913. aastal filosoofiadoktori kraadi ning oli hiljem samas dotsent. 1923–1925 töötas ta Tartu Ülikoolis Eesti ja Põhjamaade muinasteaduse professori ning arheoloogia kabineti ja muuseumi juhatajana, seejärel taas Uppsala Ülikooli õppejõuna. 1938–1954 oli ta Stockholmis Riikliku Ajaloomuuseumi direktor. 

Teise maailmasõja ajal ja sõjajärgseil aastail esines Nerman sageli okupeeritud Baltimaade kaitsjana ja tegi tihedat koostööd Eestist lähtunud põgenikega. Ta oli 1943. aastal asutatud Balti Komitee esimees.

Teadustöö
---------

Birger Nermani uurimistöös etendas olulist osa saagade tõlgendamine ajalooallikaina, arheoloogina uuris ta eriti Ojamaa muistiseid. Eestis korraldas Nerman 1924 väiksemad arheoloogilised kaevamised Irboska linnamäel ja paaril Setumaa kääbaskalmistul. Suuremas ulatuses kaevas ta 1929. ja 1930. aastal kaht 7.–8. sajandi kalmistut Lätis Liepāja lähedal Grobiņas; üht neist olid matmiseks kasutanud Kesk-Rootsist, teist Ojamaalt pärit siirdlased. 1930. aastail võttis osa mitmest Baltimaades toimunud arheoloogiaüritusest ja avaldas siinsetes väljaannetes teadusartikleid.

Nerman oli Õpetatud Eesti Seltsi auliige (1938), Rootsi ja Soome Teaduste Akadeemia liige.

Tunnustus
---------

* 1970 – Oscar Monteliuse medal

Teoseid
-------

* Die Ältere Eisenzeit Gotlands (kaasautor O. Almgren). Stockholm, 1923
* Det svenska rikets uppkomst. Stockholm, 1925
* Die Verbindungen zwischen Skandinavien und dem Ostbaltikum in der jüngeren Eisenzeit. Stockholm, 1929
* Die Völkerwanderungszeit Gotlands. Stockholm, 1935
* Einige auf Gotland gefundene ostbaltische Gegenstände der jüngeren Eisenzeit. // Õpetatud Eesti Seltsi Toimetised XXX. Tartu, 1938
* Zur Frage der Entstehung der estnischen Steinpflasterungsgräberfelder. // Senatne un Māksla 1. Riga, 1938
* Grobin–Seeburg. Stockholm 1958
* Die Vendelzeit Gotlands. Stockholm, 1969

Viited
------

1. 1 2 3 4  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Kirjandus
---------

* Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide
* Eesti biograafiline leksikon. Täiendusköide. Tartu, Tallinn, 1940, 216
* Birger Nermans tryckta skrifter 1908–1965. Förtekning sammanställd av Marie-Louise Bachmann. Stockholm, 1965
* Kokla, J. Suurim Balti rahvaste ja vabaduse eest võitleja. // Eesti Päevaleht (1971) 22. VIII (Stockholm)
* Horm, A. Prof. Birger Nerman surnud. // Teataja (1971) 4. IX (Stockholm)

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Lohusuu Issanda Ristimise kirik** (ka **Lohusuu Jumalailmumise kirik**) on õigeusu kirik Lohusuus aadressil Järve tee 5.

Kirikuhoonet ja selle juures paiknevat kinnistut kasutab Moskva Patriarhaadi Eesti Õigeusu Kiriku Lohusuu Jumalailmumise kogudus.

Historitsistlikus stiilis kirik ehitati aastail 1897–1898 arhitekt Vladimir Lunski projekti järgi. Kirik pühitseti 29. novembril 1898. Portaali "Teeliste kirikud" sõnul iseloomustab hoonet "valevate krohvipindade kooskõla maaliliste maakivist ja punasest tellisest müüriosadega".

Lohusuu Issanda Ristimise kirik koos väravaehitisega on 1998. aastast arhitektuurimälestisena riikliku kaitse all. Selles asuvad Kristuse, Jumalaema, püha Nikolause ja suurmärter Georgiuse ikoonid.

Kiriku eesseisja on ülempreester Jakob Metsalu.

Pildid
------

* 
* 
* 
* 
* 
* 
*

Viited
------

1. ↑  "Riik annab Moskva Patriarhaadi Eesti Õigeusu Kiriku kasutusse kuus kirikuhoonet" siseministeeriumi pressiteade (vaadatud 6. augustil 2011)
2. 1 2 3  "Moskva Patriarhaadi Eesti Őigeusu Kiriku kogudused: Lohusuu Issanda Ristimise kirik" (vaadatud 21. juulil 2011)
3. ↑  "MPEÕK Lohusuu Issanda Ristimise kirik" (vaadatud 21. juulil 2013)

Välislingid
-----------

* Lohusuu Issanda Ristimise kirik kultuurimälestiste riiklikus registris

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Lohusuu Issanda Ristimise kirik** |

* "Moskva Patriarhaadi Eesti Őigeusu Kiriku kogudused: Lohusuu Issanda Ristimise kirik"