recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Apteegikaan** ehk **kirjukaan** (*Hirudo medicinalis*) on magevees elav kaan, kes toitub imetajate verest. Noored kaanid toituvad kahepaiksete verest. 

Apteegikaani nimetus tuleb sellest, et varem müüdi neid laialdaselt apteekides, tänapäeval müüakse neid seal harva.

Apteegikaanid on enamikus Euroopa riikides haruldased liigid ja sageli paigutatud kaitsekategooriatesse (Eestis on ta II kaitsekategooria liik). 
Eestis esineb teda väga harva mõnes Lääne- ja Kagu-Eesti veekogus[*viide?*].

Kaanide kasvatamine ja turustus
-------------------------------

Praegu on suurimaid looduslike kaanide kasvatajaid ja müüjaid Ungari, Kreeka, Balkani poolsaare riigid ja Türgi. Nendes riikides viiakse ühes aastas välja umbes 10 tonni apteegikaane[*viide?*].

Kasutamine meditsiinis ja nende toime
-------------------------------------

Kaanide kasutamine mitmesuguste haiguste ravimisel ulatub kaugesse minevikku. Tänapäeval on nendega ravimine vähe levinud. 

Verd imevaid kaane kasutatakse praegugi mitmete haiguste raviks (glaukoom, südame isheemiatõbi, tramboflebiit, veenilaiendid, hemorroidid, paistetus, tromid, gangreen, südame- veresoonkonna haigused, infarkt, vererõhuprobleemid, tursed, hormonaalsed häired, põletikud, liigesevalu)[*viide?*]. Teda on kasutatud ka vererõhu alandamiseks.[*viide?*]

Kaanide teeneid kasutavad kirurgid, neuroloogid, günekoloogid ja silma-ja nahaarstid.[*viide?*]

Apteegikaanist eraldatud hirudiin takistab vere hüübimist ja seda kasutatakse veenipõletike ravis[*viide?*].

Ravikeskustes on mõeldud üks kaan ühele inimesele, et vältida vere abil haiguste levikut. Neid kaane hoitakse klaaspurgis.

Välislingid
-----------

* Apteegikaan andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes

* Eva Klaas: Verd imevatest apteegikaanidest saab tõhusat abi, Virumaa Teataja, 21. oktoober 2008

Pilte
-----

* Kaanid Tartu hansalaadal, 2013Kaanid Tartu hansalaadal, 2013
**Lėvuo** on jõgi Leedus, Mūsa parempoolne lisajõgi. Jõe pikkus on 140 km ja valgla on 1628 km².

Lėvuo algab Kupiškise rajoonist ja voolab läbi Panevėžysi rajooni, seal pöördub jõgi põhja poole ja suubub Pasvalysi rajoonis Mūsasse. Jõe ülemjooksul asub suur paisjärv – Kupiškise meri. Lisaks on jõel veel üks hüdroelektrijaam 9 hektari suuruse paisjärvega. Panevėžysi linna lähistel algab jõest aastal 1930 kaevatud Sanžilė kanal, mis suubub Nevėžise jõkke. Kanali vooluhulk on 3,29 m³/s.

Jõe ülemjooks on maaparandustööde käigus õgvendatud. Lėvuo on seal 5–6 meetrit lai. Allpool on jõgi 16–35 meetrit lai, suurim laius on 42 meetrit. Jõe sügavus on 0,7–3,1 meetrit. Lėvuo org on 400–600 meetrit lai, ülemjooksul 10–15 meetrit sügav. Kallaste kõrgus on 0,7–1,5 meetrit. Jõe lammi laius on 200–300 meetrit. jõgi on keskmiselt 5–10 meetrit lai, suurim laius on 20 meetrit. Minimaalne veehulk jões on 6,5 m³/s, maksimaalne 274 m³/s.

Jões on 29 saart (nende hulka pole arvestatud paisjärvedes asuvad saared). Suurim neist on kahehektarilise pindalaga, kokku on saarte pindala 7,8 hektarit.

Jõe äärde jäävad Kupiškis, Palėvenė, Stirniškiai ja Pasvalys. Jõe ülemjooksu orus on maastikukaitseala, kus Stirniškiai küla lähistel paljandub oru nõlvadel dolomiit.

Pilte
-----

* Kupiškise meriKupiškise meri
* Stirniškiai paljandStirniškiai paljand
* Sanžilė kanali algusSanžilė kanali algus
* Lėvuo ja SvaliaLėvuo ja Svalia

Viited
------

1. ↑  Algirdas Rainys. Lėvuo. Visuotinė lietuvių enciklopedija, Kd. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 58 lk.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Lėvuo** |

* Lėvuo jõest
Map**Lāde raudteepeatus** oli raudteepeatus Tallinna–Pärnu–Riia raudteel Limbaži piirkonnas ja Limbaži vallas. Peatus asus Riia raudteejaamast 74 km kaugusel. Peatus asub Lāde küla ja Lāde järve lähistel.

Peatus rajati 1934. aastal. Algselt kavandati peatuse nimeks *Nabe*, ent veel enne rongiliikluse avamist muudeti see praeguseks. 
Teise maailmasõja järel muudeti jaam peatuseks. 1950. aastal valmis vana jaamahoone asemele uus. Viimane rong peatus seal 1999. aastal. Aastatel 2005–2006 võeti Läti poolelt metallivaraste rüüstatud raudtee kuni Skulteni üles. Peatuse likvideerimise ajal kuulusid sealsete ehitiste hulka jaamahoone, ooteplatvorm ja kolm kaevu.

* Peatus tänapäevalPeatus tänapäeval
* Vana jaamahooneVana jaamahoone
* JaamahooneJaamahoone

Viited
------

1. ↑
2. ↑

Välislingid
-----------

* Infot peatuse kohta; fotod (*vene keeles*)
* Peatus vanal kaardil

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Eelnev peatus** | **Endine raudteepeatus**  | **Järgnev peatus** |
|  Inte |  **Lāde** | Lielezers  |
Mõisa häärber
**Vidiškėse mõis** (leedu *Vidiškių dvaras*) on endine mõis Leedus Ignalina rajoonis Vidiškėses.

Esimesed teated mõisa kohta pärinevad aastast 1782, mil sealne mõisnik N. Rogoża sai õiguse mõisa juurde kabeli püstitamiseks. 1807. aastal oli mõis Platerite valduses, toona ehitati sinna uus kabel. XIX sajandi keskel läks mõis Kaminskiste valdusse. Aastail 1912–1913 oli selle omanikuks Aristarh Pimenov, aastast 1915 aga tema õde Jelena Dorohhova. 1924. aastal sai mõisa omanikuks Jelena abikaasa Joahhim Dorohhov.

1940. aastal mõis natsionaliseeriti. See oli kasutusel telefonijaama, kultuurimaja ja kohaliku raamatukoguna. 

Mõisakompleksi säilinud osa on muinsuskaitse all. Põhjapoolse osa moodustab esinduspool, seal asuvad parter, peahoone, kontorihoone ja jääkelder. Majanduspool asub mõisakompleksi idaosas.

Mõisa peahoone on nelinurkse plaaniga ühekorruseline hoone, keskosa on kahekorruseline. Keskosa fassaadi ehib nelja sambaga portikus, tagaküljel oli suur rõdu, mis hiljem ümberehituse käigus on asendatud väiksema rõduga. Ajalooliselt asusid sealsed ruumid anfilaadina, ent ka see ruumide paigutus on ümberehitustööde käigus rikutud. Hoone rajati XVIII sajandi teisel poolel.

Kontorihoone on nelinurkse põhiplaaniga ühekorruseline hoone, millele lisandub veel soklikorruse osa. Soklit toestavad maakividest kontraforsid. Ka kontorihoone ja jääkelder rajati XVIII sajandi teisel poolel. Majapidamispoolel on säilinud viinaladu ja saun, viimasele on hiljem lisatud veranda.

Varnysi järve ääres asub 5 hektari suurune park. See on kujundatud kolme terrassina. Ülemine terrass asub peahoone juures. Keskmisel terrassil asusid purskkaevud, osaliselt on säilinud sealsed alleed. Ka asus seal Leedu parkide seas unikaalne geoplastikavormidest mosaiik.

Viited
------

1. ↑  "Kultūros vertybių registras". Vaadatud 13. septembril 2020.
**Līdumnieki** (ka **Aizpūre** või **Zabolotjes pusmuiža**, vanasti **Zabolotje**, latgali keeles **Leidumnīki**) on küla (*vidējciems*) Lätis Ludza piirkonnas, Līdumnieki valla halduskeskus.

Līdumnieki asub merepinnast 115 meetri kõrgusel Zabolotje järve kaldal ja jääb piirkonna keskusest Blontist 17 ning Riiast 283 kilomeetri kaugusele. Külas on Aizpūre katoliku kirik, vabaõhulava, raamatukogu ja sõjandusmuuseum. 

Küla tekkis endise Zabolotje mõisa (*Zabłocie*) keskuse ja Aizpurve metskonna juurde. Nime sai see küla lähistel asunud Līdumnieki piirivalvekordoni järgi. Nõukogude perioodil oli küla kohaliku kolhoosi keskasulaks. Aastail 2009–2021 kuulus küla Cibla piirkonda.

Aastal 2008 oli külas 106 elanikku. Aastal 2017 oli elanikke 83, aastal 2020 aga 74. Aastal 2022 oli külas 64 elanikku.

Viited
------

1. ↑  Läti Ruumiandmete Agentuur
2. ↑  Административно-территориальное деление Латвийской ССР 1978 год. — Рига: Лиесма, 1978. — 137 lk.
3. ↑  Vietvārdu datubāze
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib insenerist ja arhitektist; kuulitõukaja kohta vaata artiklit Aleksandr Barõšnikov (kuulitõukaja)* |

---

Barõšnikov Riigiduuma saadikuna aastal 1914
**Aleksandr Aleksandrovitš Barõšnikov** (Александр Александрович Барышников; 8. august 1877–1924) oli Vene insener, arhitekt-ehitaja, literaat, kunstnik, teatri- ja ühiskonnategelane.

Barõšnikov pärines kaupmeeste suguvõsast. 1898. aastal lõpetas Peterburi raudteeinstituudi ning töötas seejärel vee- ja maaühenduste ning kaubasadamate valitsuses.

1903.–1904. aastatel projekteeris ta koos Mõkola Pjatnõtskõiga maailmas esimese raudbetoonist tuletorni – Ožarski tuletorni Mõkolajivi lähistel.

1905. aastal lahkus riigiteenistusest ja valiti Peterburi linnaduuma liikmeks. 1912. aastal sai Riigiduuma liikmeks, ühinedes seal progressistide fraktsiooniga.

Pärast 1917. aasta veebruarirevolutsiooni oli erinevatel ametikohtadel Ajutise Valitsuse aparaadis, sealhulgas riikliku hoolekande minister.

Barõšnikov kuulus Venemaa Radikaaldemokraatliku Partei asutajate hulka ja oli selle keskkomitee liige ning üks ajalehe *Отечество* väljaandmise korraldajatest.

Pärast oktoobrirevolutsiooni suundus eksiili.
**Aleksandr** (vene keeles Александр) on vene mehenimi.

2017. aasta seisuga on see Eesti kõige populaarsem mehenimi. 1. jaanuari 2017 seisuga oli Eestis eesnimi Aleksandr 12 299 mehel. Aleksandr oli keskmiselt 41 aasta vanune (mediaanvanus oli 40).

Kõige populaarsem oli eesnimi Aleksandr vanuserühmas 55–59, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 134,85 ning Ida-Viru maakonnas, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 208,32.

3. detsembri 2015 seisuga elas rahvastikuregistri andmetel Eestis 12294 Aleksandri-nimelist inimest.

Nime kandjaid
-------------

* Aleksandr Dmitrijev
* Aleksandr Glazunov
* Aleksandr Menšikov
* Aleksandr Olerski
* Aleksandr Puškin
* Aleksandr Puštov
* Aleksandr Solženitsõn

Vaata ka
--------

* Aleksander
* Alex
* Alexander
* Sander

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 22. september 2017. Vaadatud 1. mail 2018.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
2. ↑  , vaadatud 3.12.2015
3. ↑  Stat24.ee: Eesti populaarseimad nimed, 2013
V.S. Naipaul
Sir **Vidiadhar Surajprasad Naipaul** (17. august 1932 Chaguanas Trinidad ja Tobago – 11. august 2018 London) oli Trinidadil sündinud India päritolu Briti kirjanik. 2001. aastal pälvis ta Nobeli kirjandusauhinna.

Tunnustus
---------

* 1971 – Bookeri auhind
* 1983 – Jeruusalemma auhind
* 1993 – David Coheni auhind
* 2001 – Nobeli kirjandusauhind

Teosed eesti keeles
-------------------

* "Sissid", Tallinn, Perioodika, 1983. Tõlkinud Mati Soomre.
* "Härra Stone ja rüütlite kaaslane", Tallinn, Perioodika, 1994. Tõlkinud Tiina Tiiman.
* "Meie universaalne tsivilisatsioon", Looming, 2001, nr 11, lk 1689–1691.


Nobel
Nobeli kirjandusauhinna laureaat

1901 Prudhomme • 1902 Mommsen • 1903 Bjørnson • 1904 F. Mistral, Echegaray • 1905 Sienkiewicz • 1906 Carducci • 1907 Kipling • 1908 Eucken • 1909 Lagerlöf • 1910 von Heyse • 1911 Maeterlinck • 1912 Hauptmann • 1913 Tagore • 1915 Rolland • 1916 von Heidenstam • 1917 Gjellerup, Pontoppidan • 1919 Spitteler • 1920 Hamsun • 1921 France • 1922 Benavente • 1923 Yeats • 1924 Reymont • 1925 Shaw • 1926 Deledda • 1927 Bergson • 1928 Undset • 1929 Mann • 1930 Lewis • 1931 Karlfeldt • 1932 Galsworthy • 1933 Bunin • 1934 Pirandello • 1936 O'Neill • 1937 du Gard • 1938 Buck • 1939 Sillanpää • 1944 Jensen • 1945 G. Mistral • 1946 Hesse • 1947 Gide • 1948 Eliot • 1949 Faulkner • 1950 Russell • 1951 Lagerkvist • 1952 Mauriac • 1953 Churchill • 1954 Hemingway • 1955 Laxness • 1956 Jiménez • 1957 Camus • 1958 Pasternak • 1959 Quasimodo • 1960 Perse • 1961 Andrić • 1962 Steinbeck • 1963 Seféris • 1964 Sartre • 1965  Šolohhov • 1966 Agnon, Sachs • 1967 Asturias • 1968 Kawabata • 1969 Beckett • 1970 Solženitsõn • 1971 Neruda • 1972 Böll • 1973 White • 1974 Johnson, Martinson • 1975 Montale • 1976 Bellow • 1977 Aleixandre • 1978 Singer • 1979 Elýtis • 1980 Miłosz • 1981 Canetti • 1982 García Márquez • 1983 Golding • 1984 Seifert • 1985 Simon • 1986 Soyinka • 1987 Brodski • 1988 Mahfuz • 1989 Cela • 1990 Paz • 1991 Gordimer • 1992 Walcott • 1993 Morrison • 1994 Ōe • 1995 Heaney • 1996 Szymborska • 1997 Fo • 1998 Saramago • 1999 Grass • 2000 Gao • 2001 Naipaul • 2002 Kertész • 2003 Coetzee • 2004 Jelinek • 2005 Pinter • 2006 Pamuk • 2007 Lessing • 2008 Le Clézio • 2009 Müller • 2010 Vargas Llosa • 2011 Tranströmer • 2012 Mo • 2013 Munro • 2014 Modiano • 2015 Aliaksijevič • 2016 Dylan • 2017 Ishiguro • 2018 Tokarczuk • 2019 Handke • 2020 Glück • 2021 Gurnah • 2022 Ernaux
Robertino Loreti
Robertino Loreti - Mario Trevi (1964)
**Robertino Loreti**[1] (õieti **Roberto Loreti**; sündinud 22. oktoobril 1947 Roomas) on itaalia laulja, keda tuntakse peamiselt teismelisena lauldud laulude järgi.

Ta sündis vaeses perekonnas, kus oli kokku üheksa last. Kui poiss oli 10-aastane, jäi isa haigeks ning Robertino oli perekonnale abiks, kandes pagaritooteid restoranidesse laiali. Tee peal armastas ta laulda rahvalaule ning inimesed panid tema ilusat häält tähele. Kord paluti restoranis tal pulmas laulda. Pärast seda hakkasid paljud Rooma restoranid teda laulma kutsuma.

Kohvikus laulvat Robertinot panid tähele Napoli näitleja Totò ja taani teleprodutsent Volmer Sørensen, kes oli koos oma abikaasa, laulja Grethe Sønckiga Roomas puhkusel. Mõne nädala pärast laulis Robertino juba Taani televisioonis. Kopenhaagenis salvestas ta ka plaadi.

Hiljem tema hääl muutus ning tema uus hääl on märksa tavalisem. Ometi teeb ta endiselt ringreise Euroopas ja Ameerikas.

Robertino Loreti on eriti populaarne Venemaal. Kosmonaut Valentina Tereškova palus isegi, et tema laule mängitaks talle kosmoses viibimise ajal. Venemaal on ta külastanud oma sõpru Muslim Magomajevit, Tamara Sinjavskajat ja Jossif Kobzoni.

Viited
------

1. ↑

Välislingid
-----------

* Loretti Eestis 1999
Vidkun Quisling 1919. aastal
Vidkun Quisling 1942. aastal
**Vidkun Abraham Lauritz Jonssøn Quisling** (18. juuli 1887 Fyresdali vald, Telemark – 24. oktoober 1945 Oslo) oli Norra diplomaat, sõjaväelane (major) ja poliitik.

Vidkun Quisling sündis praosti ja genealoogi Jon Lauritz Qvislingi pojana.

Quisling lõpetas kõrgema sõjakooli 1911. aastal. Ta töötas Norra sõjalises esinduses Peterburis (1912, 1918), Helsingis (1920–1921) ja Moskvas (1927–1929). Ta töötas Fridtjof Nanseni Nõukogude Venemaa näljahädaliste abistamismissioonil (1921–1922).

Quisling oli kaitseminister Agraarerakonna valitsuses 1931–1933. Ta asutas koos Johan Bernhard Hjortiga 1933. aastal fašistliku partei "Rahvuslik Ühendus" (norra keeles Nasjonal Samling).

Teise maailmasõja ajal, aastatel 1942–1945, oli Quisling Saksa okupatsioonivõimude poolt määratud Norra valitsusjuht. Tema järgi nimetatakse anastajate režiimiga koostööd teinuid kvislingiteks.

Ta arreteeriti 9. mail 1945 Oslos Bygdøys asuvas villas, kus tänapäeval asub holokaustimuuseum. Quislingi üle peeti kohut ja ta mõisteti riigireetmise eest surma mahalaskmise läbi. Kohtuotsus viidi täide Akershusi kindluses 24. oktoobril 1945, kuigi surmanuhtlus oli Norras kaotatud juba 1901. aastal.

Vidkun Quisling abiellus 1923. aastal venelanna Maria Vassiljevna Pasetšnikovaga, kellega tal ei olnud lapsi. Naine elas oma surmani 1980. aastal Oslos.
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel on soome jumalusest; Eesti Mereväe abilaeva kohta vaata artiklit Ahti A431; suurtükipaadi kohta vaata artiklit Ahti (suurtükipaat); eesnime kohta vaata Ahti (eesnimi)* |

---

**Ahti**, ka **Ahto**, on Soome mütoloogias mere- ja kalapüügijumal, keda kujutatakse samblast habemega mehena.

Ahti on merejumalanna Vellamo abikaasa ja nad elavad Ahtolas veealuses lossis.

Soome mõjul on F.R.Kreutzwald korra "Kalevipojas" nime Ahti tarvitanud. Teda on mainitud eepose kuueteistkümnendas loos (Laevaehitus ja sõidu algus. Teekond maailma otsa. Lapumaa ja Varrak.), kui Kalevipoeg räägib veekogudest läbi kõndimisest: 

Eks ma tunne nende teesid,
Pikkusmõõdul piirisida,
Lainte langu laiusida,
Salapeidul sügavusi,
Ahti poja haudasida?
Kirjanik on pärast seletanud: Ahti esineb eesti ennemuistsetes juttudes, kuid on tingimata Soome jumalus. Samas ei ole ta Eestis mitte võõras. Ühes rahvalaulus on sõnad: "Vesi võttis vennikese, Ahti kattis armukese." 

Veel nimetatakse Eestis vee õõnestatud sügavaid kohti, jõgesid ja järvi Ahti haudadeks. Ka mõnel Eesti kohanimel võib olla seos Ahtiga, näiteks Sagadis asub Ahi sadam, Lõuna-Eestis paikneb mitu Ahijärve ja Ahimaa.

| * v
* r
 "Kalevala"  |
| --- |
| Üleloomulikud olendid | 

* Ahti
* Antero Vipunen
* Iku-Turso
* Ilmatar
* Hiisi
* Mielikki
* Nyyrikki
* Tapio
* Tellervo
* Tuoni
* Tuonetar
* Tuoni poeg
* Tuoni tütred
* Ukko
* Vellamo
* Valutar
* Päivatar ja Kuutar

 |
| Tegelased | 

* Aino
* Joukahainen
* Kalervo
* Kullervo
* Kyllikki
* Lemminkäinen
* Lokka
* Marjatta
* Põhjala emand (Louhi)
* Põhjala isand
* Põhjala tütred
* Sampsa Pellervoinen
* Ilmarinen
* Tiera
* Untamo
* Väinämöinen

 |
| Loomad | 

* Hiie hirv
* Kokko
* Suur haug
* Suur härg
* Tuone luik

 |
| Kohad | 

* Ahtola
* Alue järv
* Kaleva
* Põhjala (Sariola)
* Päevala
* Tuonela

 |
| Asjad ja mõisted | 

* Sampo
* Suur tamm
* Kantele
* Kuldnaine
* Tuli
* Üheksa tõve

 |
| Muu | 

* Elias Lönnrot
* Kalevala-mõõt
* Kalevalamõõduline luule
* Kalevala mälestusmärk
* Kalevala päev
* Kalevala Selts
* Kanteletar
* Runolaulik
* Viena runokülad

 |
|  |
| --- |
|  |
| Medalikohad |
| Copa América |
| **Pronks** | 2019 |  |

**Roberto Maximiliano Pereyra** (sündinud 7. jaanuaril 1991 San Miguel de Tucumánis) on Argentina jalgpallur. Ta mängib Itaalia kõrgliiga klubis Udinese. Tema põhiline mängupositsioon on poolkaitsja, kuid ta võib mängida ka ründajana.

Ta alustas klubikarjääri kodumaal River Plate'is. Profidebüüdi tegi ta 2009. aastal. 2011. aastal siirdus ta Itaaliasse, liitudes sealse kõrgliiga klubiga Udinese. Hooaegadel 2014–15 ja 2015–16 mängis ta Juventuses ning tuli mõlemal hooajal nii Itaalia meistriks kui võitis ka karika.

2016. aasta augustis sõlmis ta viieaastase lepingu Inglismaa kõrgliiga klubiga Watford. Inglismaa kõrgliigas tegi ta debüüdi 27. augustil mängus Arsenali vastu, lüües selles mängus kohe värava.

2020. aasta septembris naasis ta Udinesesse.

Debüüdi Argentina jalgpallikoondises tegi Pereyra 11. oktoobril 2014 sõprusmängus Brasiilia vastu. Esimese värava lõi ta koondise särgis 11. oktoobril 2018 sõprusmängus Iraagi vastu. 2015. aasta Copa Américal sai ta Argentina koondisega teise koha ja 2019. aasta Copa Américal kolmanda koha.

Saavutused
----------

Juventus
* Serie A: 2014–15, 2015–16
* Coppa Italia: 2014–15, 2015–16
* Supercoppa Italiana: 2015

Watford
* FA Cup: Teine koht 2018–19

Viited
------

1. ↑  "Watford complete Roberto Pereyra signing". Watford F.C. 19.8.2016. Vaadatud 1.2.2019

Välislingid
-----------

 Roberto Pereyra – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
**Videokujundaja** (ka videokunstnik, inglise keeles *video designer*) on kujundaja, kes on spetsialiseerunud videomeediumile.

Lühikirjeldus
-------------

Videokujundajate põhilised tegutsemisvaldkonnad on teater, installatsioonid, kontserdid, turundus, üritused, kunstfilm. Videokujundaja kompetentside hulka kuulub kompositsiooni- ja värvitaju, tehniline taip ja kaamera käsitlemine.
Videokujundajat eristab videotehnikust kunstiliste otsuste tegemise pädevus. Reeglina töötab teatris videokunstnik koos lavastajaga, kes annab sisendi lavastusele toetava materjali loomiseks, lisaks loovad videokujundajad iseseisvalt installatsioone või panustavad ürituse visuaalse identiteedi loomisesse, seevastu videotehnikud on pühendunud videotehnilisele lahendusetele, näiteks projektorite ülespanek ja seadistamine ja kujundaja loodud materjali maha mängimine etendustel märksõna peale. Videokujundaja töö osaks on kujunduse loomisel ka ruumi tehniliste parameetritega (projektsiooni kaugus, pinna suurus, pinna omadused, valgus) arvestamine.

Ajalugu
-------

Esmaseid märke videokujundusest teatris võib leida aastast 1920, kui lavastaja Erwin Piscator Berliinis Volksbühne teatris oma lavakujundustes ulatuslikult filmiprojektsiooni kasutas. 1920ndatel oli Saksamaal pead tõstmas poliitiline teater, mille osaks oli kõikvõimaliku lavatehnika propageerimine ja tehnilise meedia integreerimine lavategevusse.
Laiemalt levis videokujunduse kasutus 1990ndatel, kui tehnika jõudis laiatarbe turule.
Videokunsti pioneeriks peetakse Nam June Paik’i.

Eestis
------

Eestis saab videokujundust nelja-aastases bakalaureuseõppes omandada Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemias etenduskunstide osakonnas visuaaltehnoloogia erialal videokujundaja spetsialiseerumisega. Videokujundaja tööks vajalikke oskusi koos bakalaureusekraadiga saab omandada ka Tartu Kõrgemas Kunstikoolis Pallas meediadisaini erialal ja Tallinna Ülikooli Balti filmi, meedia ja kunstide instituudis integreeritud kunsti, muusika ja multimeedia ehk IKUMUMU õppekaval.

Tuntumad tegutsevad videokujundajad Eestis on Taavi Varm, Alyona Movko-Mägi, Emer Värk, Argo Valdmaa, Mikk-Mait Kivi.

Vaata ka
--------

* videomapping
* VJ
* animatsioon
* videokujundus

Lingid
------
**Salgamatus** (*non-repudiation*) on infoturbealane termin, mis märgib sündmusest lahtiütlemise võimatust, näiteks kõrge turvatasemega süsteemis. Vastandmõiste on **salgamine** (*repudiation*), mis AKITi järgi on "mingi toimingu sooritamise (või sooritamata jätmise) või selles osalemise valelik eitamine". Salgamatus on seega süsteemi turvaomadus, kus ühelgi osalisel ei õnnestu ühtki toimingut maha salata ega ka vastupidi, väita, nagu väljamõeldud toiming leidnuks aset.

AKITi järgi: "salgamatus on **tõendatav eitamatus**, mis põhineb süsteemi, teenuse või isiku võimel tõendada väidetava sündmuse või toimingu asetleidmist ja seda tekitanud olemite osalust, sealhulgas

1. - suutlikkusel väärata sõnumi saatmise või saamise salgamist või
2. - mingi lausungi, dokumendi või lepingu kehtivuse eitamist"

ISO/IEC 27000 definitsioon katab vaid osa mõistet: "väidetava sündmuse või toimingu asetleidmise ja seda tekitanud olemite tõendatavus".

Viited
------

1. ↑  AS Cybernetica. "Salgamatus". *AKIT*.
2. ↑  AS Cybernetica. "Repudiation - salgamine". *AKIT*.
| Medalikohad |
| --- |
| Kuuba esindaja |
|  Olümpiamängud |
| Esimene koht | 1992 | Üliraskekaal |
| Maailmameistrivõistlused |
| Esimene koht | 1989 | Üliraskekaal |
| Esimene koht | 1991 | Üliraskekaal |
| Esimene koht | 1993 | Üliraskekaal |

**Roberto Balado Méndez** (15. veebruar 1969 Jovellanos, Matanzase provints, Kuuba – 2. juuli 1994 Havanna) oli Kuuba poksija. 

Balado oli kokku neljakordne Kuuba meister üliraskekaalus (üle 91 kg) aastatel 1990, 1991, 1993 ja 1994.

Balado võitis üliraskekaalus (üle 91 kg) 1992. aasta Barcelona olümpiamängude poksivõistlustel kuldmedali ja tuli olümpiavõitjaks. Ta sai nendel olümpiamängudel parima tehnikaga poksijale mõeldud Val Barkeri karika.

Balado võitis üliraskekaalus (üle 91 kg) kuldmedali ja tuli maailmameistriks 5. maailmameistrivõistlustel (Moskva, 1989), 6. maailmameistrivõistlustel (Sydney, 1991) ning 7. maailmameistrivõistlustel (Tampere, 1993).

Balado sai surma liiklusõnnetuses raudteeületuskohas Havannas. Ta oli parasjagu oma tippkarjääri alguses – ta oli alles 25-aastane, aga juba neljakordne Kuuba meister, olümpiavõitja ja kolmekordne maailmameister – temast oodati kuulsa Kuuba poksija Teófilo Stevensoni saavutuste kordamist või isegi ületamist.

Viited
------

1. ↑  25. suveolümpiamängude poksivõistlus. Barcelona 1992. Tulemused inglise keeles
2. ↑  5. maailmameistrivõistlused poksis. Moskva 1989. Tulemused inglise keeles
3. ↑  6. maailmameistrivõistlused poksis. Sydney 1991. Tulemused inglise keeles
4. ↑  7. maailmameistrivõistlused poksis. Tampere 1993. Tulemused inglise keeles

Välislingid
-----------

* Roberto Balado saidil Olympedia Muuda Vikiandmetes
Autoportree (umbes 1508)
"Magav Venus" 1508–1510
**Giorgione** (kodanikunimega **Giorgio Barbarelli da Castelfranco**; 1477 Castelfranco – 1510 Veneetsia) oli itaalia maalikunstnik renessansiajast. Tema nimi tähendab tõlkes 'Suur Jüri'.

Giorgione sündis Veneetsia provintsis Treviso provintsis Castelfrancos. Maalikunsti õppis ta Giovanni Bellini juures. 

Aastail 1508–1510 maalis Giorgione oma kuulsaima teose "Magav Venus". Tema teiseks kuulsaks teoseks peetakse maali "Kontsert vabas looduses". 

Giorgione oli tuntud ka monumentalistina. Ta maalis Veneetsia paleedele freskosid, mis on aga hävinud. 

Ta suri 33-aastaselt 1510. aastal katku. Hoolimata lühikesest elueast oli tal palju õpilasi, kellest tuntuim on Tizian, ja veel rohkem jäljendajaid, mistõttu tema tööde autorsuse määramine ei ole lihtne. Ainult 6 maali kohta on kindlalt teada, et need on tema omad; ülejäänud on talle omistatud stiili põhjal.

Looming
-------

* "Juudit" (umbes 1504)
* "Äike" (umbes 1505)
* "Karjaste kummardamine" (1505–1510)
* "Laura" (1506)
* "Kolm filosoofi" (1508)
* "Kontsert vabas looduses" (1508–1509)
* "Magav Venus" (1508–1510)
* "Castelfranco Madonna"

Muud
----

Tema eluloo on kirja pannud Giorgio Vasari.

Eesti keeles on ilmunud hollandi kirjanike C. ja M. Scharten-Antinki kirjutatud biograafiline romaan "Giorgione". Saksa keelest tõlkinud Agnes Kerge ja Viktor Tomberg; värsid tõlkinud E. Valdna. (1966; Tallinn: Kunst)

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Giorgione** |

* Maalid
**Giorgio Armani** (sündinud 11. juulil 1934 Emilia-Romagnas Piacenzas) on itaalia moelooja. Eriti tuntud on tema loodud meesterõivad.

Armani sündis kolmelapselises peres. Algul tahtis ta saada arstiks ja astus Bologna ülikooli meditsiiniteaduskonda. Pärast kahe kursuse läbimist võeti ta sõjaväeteenistusse, mille jooksul töötas sõjaväehaiglas. Seal veendus ta, et temast ei saaks head arsti, ja loobus meditsiiniõpingutest.

Esialgu sai ta tööd Milano kaubamaja La Rinascente vaateakende kujundajana. Seejärel võeti ta kaubamaja meesterõivaste osakonna varustajaks, kus sai hindamatu kogemuse rõivaste turunduse vallas. 1961–1970 töötas ta Nino Cerruti moemajas meesterõivaste konstruktorina. Seejärel hakkas ta vabakutseliseks, konstrueerides meesterõivaid korraga isegi kümnele tootjale, sealjuures endiselt Cerrutile.

1974 asutas ta koos Sergio Galeottiga ettevõtte Giorgio Armani S.p.A. Ta õde Rosanna Armani läks samuti ettevõttesse tööle. 1985. aastal Galeotti suri.

Armani oli esimene moelooja, kes keelustas modellid, kelle kehamassiindeks on väiksem kui 18. Ta tegi seda pärast seda, kui modell Ana Carolina Reston oli ennast surnuks näljutanud.

Armani oli esimene moelooja, kes oma moerõivaste esitluse Interneti kaudu otse edastas. See juhtus 24. jaanuaril 2007, kui ta oma kevadsuvise moe sõud MSN-i ja mobiiltelefonide kaudu edastas.

Armani kavandas filmi "Pimeduse rüütel" peategelase Batmani riietuse seda rolli mänginud näitleja Christian Bale'i jaoks.

Tema kollektsioonide hulka kuuluvad "Armani Exchange", "Armani Jeans", "Armani Casa", "Armani Junior", "Emporio Armani", "Armani Collezioni", "Giorgio Armani", "Armani Privé" ja "Armani Cosmetics".

Armani on suur spordihuviline. Ta on korvpallimeeskonna Milano Olimpia omanik ja ta on kaks korda kujundanud Inglismaa jalgpallikoondise vormi. Alates 2007. aasta augustist on ta kavandanud FC Chelsea jalgpallurite vormi. 2006. aasta taliolümpiamängude avatseremoonia jaoks kavandas ta Itaalia lipu kandjate rõivastuse.
**Osilia** oli 1873. aastal (teistel andmetel 1875 ) Kuressaares Saaremaa rüütelkonna tegelase Karl Otto Heinrich Konstantin von Buxhoevedeni (1827–1876) eestvõttel asutatud laevaselts. Selts tegutses 1919. aastani.

Seltsi laevad pidasid ühendust Riia (tollal Liivimaa keskus) ja mandri raudteesadamatega. 1875. aastal ostis aktsiaselts uue 364 brt mahutavusega kiirauriku (350 hj ja kiirus 10 sõlme) Konstantin. Posti-, reisijate- ja kaubaveo laevaliini lähtesadamaks sai Kuressaare, kust läks laev Riiga ja tagasi Kuressaare kaudu Paldiskisse. 1904. aastast sõitis laev ainult Haapsaluni, sest Balti raudtee oli pikendatud Haapsaluni. 

1902. aastal omandas laevaselts seoses jäämurdja ehitusega puksiiri General Surovtsev, 1911. aastal omandati ka moodne reisilaev Osilia.

Viited
------

1. 1 2   (vaadatud 23.10.2015).
2. 1 2  Eesti ajalugu: kronoloogia. 2007. Koostanud Sulev Vahtre. Teine trükk. Kirjastus Olion. Lk 145.
3. ↑  Bruno Pao, Üle väina. 100 aastat väinaliiklust masina jõul, Saarte Hääl 20.12.1988 ja 24.12.1988.
**Giorgi Margvelašvili** (gruusia keeles გიორგი მარგველაშვილი; sündinud 4. septembril 1969 Thbilisis) on Gruusia poliitik, kes oli 17. novembrist 2013 kuni 16. detsembrini 2018 Gruusia president.

Ta lõpetas aastal 1992 Thbilisi ülikooli filosoofia- ja psühholoogiateaduskonna. Aastatel 1993–1994 õppis ta sotsioloogiat Budapestis Kesk-Euroopa Ülikoolis.

Oktoobris 2012 sai ta haridusministriks Bidzina Ivanišvili valitsuses, 7. veebruaril määrati ta asepeaministriks (Irakli Alasania asemele).

27. oktoobril 2013 toimunud presidendivalimistel valiti ta esimeses voorus 62,12 protsendiga häältest Gruusia presidendiks. Davith Bakradze sai 21,72% ja Nino Burdžanadze 10,19% häältest.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Mihheil Saakašvili** | **Gruusia president**2013–2018 | Järgnev**Salome Zurabišvili** |

Viited
------

1. ↑  "arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 29. oktoober 2013. Vaadatud 2. november 2013.`{{cite web}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
**Oskar Amberg** (29. detsember 1878 Meeri vald, Nõo kihelkond, Tartumaa – 24. oktoober 1963 Lübeck) oli Eesti poliitik, insener ja ettevõtja. Ta kuulus Kristlikku Rahvaerakonda.

Haridus
-------

Ta õppis aastatel 1899–1904 Riia Polütehnilises Instituudis, mille lõpetas diplomeeritud masinaehitusinsenerina. Ta kuulus korp! Vironia ridadesse.

Inseneri ja ettevõtjana
-----------------------

Ta hakkas oma Tallinna silikaattelliskivi vabrikus O. Amberg ja Ko esimesena Eestis valmistama silikaattelliskive. Tänu Eestis alustatud Peeter Suure merekindluse ehitamisele, mille mitmete erifunktsiooniliste rajatiste tarbeks läks vaja suures koguses silikaattelliseid ja lisaks laevaehitustehastele ja Peeter Suure sõjasadamale sai Ambergi tehase toodangu üheks peamiseks tellijaiks Venemaa keisririigi sõjavägi. 

Tallinna silikaattelliskivi vabriku O. Amberg ja Ko silikaattellistest ehitatud Estonia teatrihoone valmis 1913. aastal. Vabrikant Oskar Amberg kuulus samuti Estonia osaühenduse juhatusse.

Ministriametis
--------------

* 1923–1924 Eesti töö- ja hoolekandeminister Konstantin Pätsi teises valitsuses
* 1924 Eesti sõjaminister Friedrich Akeli valitsuses
* 1925–1926 Eesti teedeminister Jaan Teemanti esimeses valitsuses

Kirjandus
---------

* 1912 – "Oskar Amberg". // Album Academicum des Polytechikum zu Riga. 1862–1912. Jonck & Poliewsky. Riga 1912. Lk 442
* 2000 – "Amberg, Oskar". // Eesti entsüklopeedia. 14. kd (Eesti elulood). Eesti Entsüklopeediakirjastus. Tallinn 2000. Lk 19

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Christian Kaarna** | **Eesti töö- ja hoolekandeminister**1923–1924 | Järgnev**Christian Kaarna** |
| Eelnev**Ado Anderkopp** | **Eesti sõjaminister**25. veebruar 1924 – 17. oktoober 1924 | Järgnev**Hans Kurvits** |
| Eelnev**Karl Virma** | **Eesti teedeminister**1925–1926 | Järgnev**August Kerem** |
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib USA California osariigi linnast; Ecuadori linna kohta vaata artiklit Salinas (Ecuador); jõe kohta vaata lehekülge Salinase jõgi* |

---

Salinase peatänav
**Salinas** on linn USA-s California osariigis, Monterey maakonna halduskeskus ja suurim linn. Salinas asub Salinase jõe suudmest 16 km kaugusel idas.

Elanike arv oli 2020. aasta rahvaloenduse järgi 163 542. Aastal 2010 oli elanikke 150 441. Salinas on suurima ladinaameeriklaste osatähtsusega suurlinn California osariigis – 2020. aastal moodustasid ladinaameeriklased linna elanikkonnast 79,6%.

200 pKr elasid Salinase piirkonnas esselenid. 200. ja 500. aasta vahel asusid sellesse piirkonda rumseni ja ohloni keelt kõnelevad indiaanihõimud, kellel oli 18. sajandil kokkupuuteid hispaanlastega. 1856. aastal ehitati kahe postitõllatee ristumiskohta reisijate võõrastemaja ja selle ümber tekkis asula. 1867 pandi paika tänavad ja avati postkontor. 1874. aastal sai Salinas linnaõigused. Linn on nime saanud Salinase jõe järgi.

Enamiku linna hoonetest moodustavad 20. sajandi ühepereelamud ja madalad kortermajad. Hoonete stiil on mitmekesine, varieerudes alates tagasihoidlikest bangalotest kuni avarateni luksusmajadeni.

Salinases on lähistroopiline vahemereline kliima, mis on ideaalne taimekasvatuseks ja viinamarjaistanduste pidamiseks. Talvel jäävad temperatuurid 5–17 °C ja suvel 12–21 °C vahele. Salinase õhk on kvaliteedilt üks puhtamaid USA linnade seas. Sademeid langeb 385 mm aastas.

Salinas on tuntud kui "maailma salatikauss" ("Salad Bowl of the World"), sest linna lähistel asuvas Salinase jõe orus haritavalt maalt saadakse neli viiendikku USA aedsalatisaagist.

Salinases on sündinud kirjanik ja Nobeli kirjandusauhinna laureaat John Steinbeck ja filminäitleja Vanessa Hudgens.

Sõpruslinnad
------------

* Filipiinid Cebu City (Filipiinid), alates 1964
* Jaapan Ichikikushikino (Jaapan), alates 1979
* Mehhiko Yurécuaro (Mehhiko), alates 1996
* Mehhiko Guanajuato (Mehhiko), alates 2007
* Iirimaa Drogheda (Iirimaa), alates 2012
* Türgi Söke (Türgi), alates 2015
* Lõuna-Korea Seogwipo (Lõuna-Korea), alates 2018

Viited
------

1. ↑  2016 U.S. Gazetteer Files
2. ↑  2020 United States Census, vaadatud 1.01.2022.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Salinas** |

* Salinase koduleht (*inglise keeles*)
Roberto Martínez (2018)
**Roberto Martínez Montoliu** (sündinud 13. juulil 1973 Balagueris) on Hispaania jalgpallitreener ja endine jalgpallur.

Tema jalgpallurikarjäär kestis aastatel 1991–2007. Mängijana oli tema positsioon kaitsev poolkaitsja. Klubikarjääri jooksul mängis ta Hispaania klubides Real Zaragoza ja CF Balaguer, Inglismaa klubides Wigan Athletic, Walsall, Swansea City ja Chester City ning Šotimaa klubis Motherwell. 1996. aastal valiti Martínez Wigan Athleticu aasta mängijaks.[*viide?*]

Treenerina alustas Martínez tööd Inglismaal. Aastatel 2007–2009 oli ta Swansea City, 2009–2013 Wigan Athleticu ja 2013–2016 Evertoni peatreener. 2013. aastal võitis ta Wigan Athleticuga Inglismaa karikavõistlused.[*viide?*]

2016. aasta augustis sai ta Belgia jalgpallikoondise peatreeneriks. 2018. aasta maailmameistrivõistlustel saavutas ta Belgia koondisega kolmanda koha.[*viide?*]

Välislingid
-----------

 Roberto Martínez – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis

| * v
* r
Belgia koondis  –  2018. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused |
| --- |
| 

* 1 Courtois
* 2 Alderweireld
* 3 Vermaelen
* 4 Kompany
* 5 Vertonghen
* 6 Witsel
* 7 De Bruyne
* 8 Fellaini
* 9 Lukaku
* 10 E. Hazard (c)
* 11 Carrasco
* 12 Mignolet
* 13 Casteels
* 14 Mertens
* 15 Meunier
* 16 T. Hazard
* 17 Tielemans
* 18 Januzaj
* 19 Dembélé
* 20 Boyata
* 21 Batshuayi
* 22 Chadli
* 23 Dendoncker
* Treener: Martínez

 | Belgia |

| * v
* r
Belgia koondis  –  UEFA Euro 2020 |
| --- |
| 

* 1 Courtois
* 2 Alderweireld
* 3 Vermaelen
* 4 Denayer
* 5 Vertonghen (c)
* 6 Witsel
* 7 De Bruyne
* 8 Tielemans
* 9 Lukaku
* 10 E. Hazard
* 11 Carrasco
* 12 Mignolet
* 13 Sels
* 14 Mertens
* 15 Meunier
* 16 T. Hazard
* 17 Vanaken
* 18 Dendoncker
* 19 Praet
* 20 Benteke
* 21 Castagne
* 22 Chadli
* 23 Batshuayi
* 24 Trossard
* 25 Boyata
* 26 Doku
* Treener: Roberto Martínez

 | Belgia |
Oskar Baum 1920. aastatel
**Oskar Baum** (21. jaanuar 1883 Plzeň – 1. märts 1941 Praha) oli juudi rahvusest Austria proosakirjanik, luuletaja ja muusik.

Oskar Baum oli juudi kaupmehe poeg. Ta sündis nägemisprobleemidega. Kaheksa-aastaselt kaotas ta ühest silmast nägemise, üheteistaastaselt jäi ta koolipoiste kakluses saadud vigastuste tõttu täiesti pimedaks. Kuna ta seejärel enam tavakoolis õppida ei saanud, jätkas ta õpinguid Viinis pimedate juutide õppeasutuses. 1902. aastal lõpetas ta õpingud ja pöördus Prahasse tagasi. Seejärel töötas ta orelimängijana ja kantorina sünagoogis, hiljem oli klaveriõpetaja.

1904. aastal tutvustas Max Brod Baumi Franz Kafkale ja Felix Weltschile. Nad sõbrunesid ning Baumi abiellumise järel Margarete Schnabeliga sai abielupaari korter Praha Ringi kohtumiskohaks, kus loeti ka üksteisele ette oma kirjanduslikku loomingut. Sel ajal algas ka kirjavahetus Kafka ja Baumi vahel.

1908. aastal avaldas Baum autobiograafilise romaani "Uferdasein" ('kaldaolek'), millega ta saavutas laialdase tuntuse. Baum tegutses ka ajakirjaniku ja kriitikuna. Baumi kaastööd avaldasid ka Saksamaal ilmuvad ajalehed ja ajakirjad.

Baumi teosed keelustati 1939, kui Saksamaa okupeeris Tšehhoslovakkia. Bürokraatlike takistuste tõttu ei õnnestunud Baumil Palestiinasse sõita. 1941. aastal tehti Baumile soolteoperatsioon, mille tüsistustesse ta hiljem suri. Oskar Baumi abikaasa Margarete Schnabel deporteeriti Theresienstadti koonduslaagrisse, kus ta hukkus. Nende ainuke poeg Leo Baum pääses küll Palestiinasse, kuid hukkus 22. juulil 1946 juudi terroristide rünnakus Kuningas Davidi hotellile Jeruusalemmas.

Viited
------

1. ↑
2. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 24. september 2015. Vaadatud 11. augustil 2015.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
See artikkel See artikkel räägib linnast Inglismaal.  Teiste tähenduste kohta vaata lehekülge Salisbury (täpsustus).

---

**Salisbury** on katedraalilinn, mis asub Salisbury tasandikul Wiltshire'i krahvkonnas Lõuna-Inglismaal.

Linn asub viie jõe ühinemiskohas, mis nähtavasti oligi eelduseks asustuse tekkimisele ning tema ajalugu ulatub rauaaega. Roomlased nimetasid linna „Sorviodunumiks". Normannid ehitasid sellele asukohale kindluse ja andsid sellele nime „Searesbyrig". Kindluse asukohta tuntakse Vana Sarumi nime all. Salisbury ennast nimetatakse harva ka Uueks Sarumiks.

Linnas asub Salisbury katedraal.

18. sajandil oli Salisbury tähtis muusikakeskus ja tänapäeval on Salisbury elukohaks paljudele kunstnikele, kelle ateljeed asuvad linna keskel. Igal aastal toimub Salisburys mai lõpust juuni alguseni Rahvusvaheline Kunstifestival, mille käigus esitatakse mitmeid teatri-, elava muusika ja tantsuetendusi, toimuvad tänavaetteasted ja kunstinäitused.

Stonehenge asub 13 km kaugusel Salisburyst loodes ja on linnale suur sissetulekuallikas turistide näol.

Salisbury on kirjanik Edward Rutherfurd’i sünnilinn (1948). Tema järgi on vanalt laadaplatsilt algavale tänavale antud nimi „Rutherfurd Walk".

Salisbury laat
--------------

Laata peetakse Salisburys alates 1227. aastast. Laada pidamise õiguse andis Salisbury piiskopile kuningas Henry II. Tänapäeval peetakse laata igal aastal kolm päeva järjest alates oktoobri kolmandast esmaspäevast.

Viited
------

1. ↑

| * v
* r
Suurbritannia linnad (*city*) |
| --- |
| Inglismaa | 
Bath **·**  Birmingham **·**  Bradford **·**  Brighton & Hove **·**  Bristol **·**  Cambridge **·**  Canterbury **·**  Carlisle **·**  Chester **·**  Chichester **·**  Coventry **·**  Derby **·**  Durham **·**  Ely **·**  Exeter **·**  Gloucester **·**  Hereford **·**  Kingston upon Hull **·**  Lancaster **·**  Leeds **·**  Leicester **·**  Lichfield **·**  Lincoln **·**  Liverpool **·**  London (City of London ja Westminster) **·**  Manchester **·**  Newcastle upon Tyne **·**  Norwich **·**  Nottingham **·**  Oxford **·**  Peterborough **·**  Plymouth **·**  Portsmouth **·**  Preston **·**  Ripon **·**  Salford **·**  Salisbury **·**  Sheffield **·**  Shrewsbury **·**  Southampton **·**  St Albans **·**  Stoke-on-Trent **·**  Sunderland **·**  Truro **·**  Wakefield **·**  Wells **·**  Winchester **·**  Wolverhampton **·**  Worcester **·**  York |
| Wales | 
Bangor **·**  Cardiff **·**  Newport **·**  St Asaph **·**  St Davids and the Cathedral Close **·**  Swansea |
| Põhja-Iirimaa | 
Armagh **·**  Belfast **·**  Lisburn **·**  Londonderry **·**  Newry |
| Šotimaa | 
Aberdeen **·**  Dundee **·**  Edinburgh **·**  Glasgow **·**  Inverness **·**  Perth **·**  Stirling |
Salla Simukka
Salla Simukka 8. mail 2014 Viru keskuse Rahva Raamatus kirjandusfestival Prima Vista raames
**Salla Simukka** (sündinud 16. juunil 1981 Tamperes Soomes) on soome kirjanik ja tõlkija. 

Tema esimene romaan "Kun enkelit katsovat muualle" ("Kui inglid vaatavad mujale") ilmus 2002. aastal. Diloogia "Jäljellä" (Tammi 2012) ja "Toisaalla" (Tammi 2012) on düstoopia lähituleviku noortest, mis pälvis 2013. aastal Topeliuse auhinna.

Simukka rahvusvaheline läbimurre saabus Lumikki Anderssonist ("Lumivalgeke Andersson") kõneleva triloogiaga, mille esimene osa "Punainen kuin veri" ("Punane kui veri", 2014. aastal tõlkinud Kadri Jaanits) ilmus Soomes 2013. aasta kevadel ja teine osa "Valkea kuin lumi" ("Valge kui lumi") sama aasta sügisel. Triloogia tõlkeõigused on müüdud 33 riiki veel enne kolmanda osa "Musta kuin eebenpuu" ("Must kui eebenipuu") ilmumist.

Salla Simukka oli 2014. aastani abielus Soome kirjaniku ja ajakirjaniku Karo Hämäläisega.

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 21. veebruar 2014. Vaadatud 28. jaanuaril 2014.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
2. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 3. veebruar 2014. Vaadatud 28. jaanuaril 2014.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
**Oskar Feltsman** (18. veebruar 1921 Odessa – 3. veebruar 2013 Moskva) oli vene ja nõukogude helilooja, Vene NFSV rahvakunstnik (1989).

Viieaastaselt hakkas ta õppima viiuli- ja peagi ka klaverimängu. Oma esimese klaveripala kirjutas ta kuueaastaselt.

Feltsman on õppinud kompositsiooni Moskva Riiklikus Konservatooriumis. 
Teise maailmasõja ajal evakueeriti ta Novosibirskisse, kus ta sai 20-aastaselt Siberi Heliloojate Liidu vastutavaks sekretäriks.
Sel ajal kirjutas ta muusika operetile, mille aluseks oli Valentin Katajevi teos "Sinine rätik", mis sai ajalehes Pravda hävitava hinnangu.

Moskvasse naasis ta 1945. aastal ning 1948 esietendus Moskva Akadeemilises Operetiteatris Feltsmani muusikaline komöödia "Õhuloss".
1950. aastatel kirjutas ta veel mitu operetti ning hakkas looma muusikat estraadi-, tsirkuse- ja lastelavastustele.

Feltsman tegi koostööd selliste poeetidega nagu Andrei Voznessenski, Rassul Hamzatov, Jevgeni Dolmatovski, Mihhail Matussovski, Lev Ošanin, Robert Roždestvenski, Mihhail Tanitš ja paljud teised.

Tema tuntuimaks lauluks kujunes "Maikellukesed" (vk "Ландыши").

Feltsmani loodud laule on esitanud paljud kuulsad vene lauljad, nagu Leonid Utjossov, Mark Berness, Vladimir Trošin, Edita Pjehha, Valentina Tolkunova, Jossif Kobzon, Muslim Magomajev, Eduard Hill, Juri Guljajev, Lev Leštšenko, Sofia Rotaru, Anna German, samuti Georg Ots.

Oskar Feltsmani poeg on tuntud ameerika pianist Vladimir Feltsman.

Tunnustus
---------

* 2011 – orden "Teenete eest Isamaa ees", 2. järk
* 2006 – orden "Teenete eest Isamaa ees", 3. järk
* 2001 – orden "Teenete eest Isamaa ees", 4. järk
* 1996 – Sõpruse orden
* 1989 – Vene NFSV rahvakunstnik
* 1972 – Vene NFSV teeneline kunstitegelane
**Oskar Emil Carlblom** (16. veebruar/28. veebruar 1829 Brenti, Härgmäe kihelkond – 15. veebruar/28. veebruar 1902 Tartu) oli Eesti vaimulik.

Õppis aastatel 1839–1847 Cēsise lähedal asuvas Berzaune asutuses (Anst. Birkenruh b. Wenden). Tartu ülikoolis õppis ta aastatel 1848–1850 filoloogiat ning aastatel 1850–1852 ja 1854–1855 usuteadust. Prooviaastal oli ta aastal 1855 Härgmäe koguduses Theodor Georg Sielmanni ja Valmiera koguduses Carl Ferdinand Maximilian Anton Walteri juures. Täiendas ennast seejärel Erlangeni, Tübingeni ja Heidelbergi ülikoolides. Ordineeriti 19. oktoobril/31. oktoobril 1858 Alūksnes õpetajaks.

Oli aastatel 1858–1860 Cēsise ja Valga praostkonna vikaarõpetaja. Aastatel 1860–1865 oli ta Pöide Maarja koguduse õpetaja. Aastatel 1865–1871 oli ta Tarvastu Peetri koguduse adjunktõpetaja. Aastatel 1871–1892 oli ta Tahkuranna koguduse ja Häädemeeste Miikaeli koguduse õpetaja. Kuna ta viis läbi kiriklikke talitusi rekonvertiitidele (õigeusus pettunutele), siis saadeti ta balti kubermangudest välja. Elas seejärel aastatel 1892–1899 Krustpilsis (Daugavpilsi kreisis), hiljem Tartus, kus ta ka suri.

Isiklikku
---------

Tema vanaisa Gustav Carlblom ja vanavanaisa Jonas Laurentii Carlblom olid Noarootsi Püha Katariina koguduse õpetaja, teine vanavanaisa Joachim Heinrich Dahl oli Kullamaa Püha Johannese koguduse õpetaja, vanavanavanaisa Andreas Hollming oli Vormsi Püha Olavi koguduse õpetaja, vanaonu Johannes Carlblom vanem oli Tõstamaa Maarja koguduse õpetaja. Tema isa Paul Carlblom oli Tarvastu Peetri koguduse õpetaja, onu Peter Carlblom oli Risti koguduse õpetaja, onu Friedrich Carlblom oli Viljandi Pauluse koguduse õpetaja, onu Johannes Carlblom oli Noarootsi Püha Katariina koguduse õpetaja. Onupoeg (Peteri) Wilhelm Gustav Johann Carlblom oli Alatskivi ja Kodavere Mihkli koguduse õpetaja.

Viited
------

1. ↑  Die evangelischen Prediger Livlands bis 1918. Böhlau Verlag Köln, Wien 1977
**Salisbury katedraal** on Inglismaal Salisbury linnas asuv anglikaani katedraal.

Ajalugu
-------

Esimese katedraali ehitus Old Sarumis algas 1075. aastal. Lahkhelid kirikutegelaste ja valitsejate vahel viisid otsuseni ehitada katedraal mujale. New Sarumi linn, tänapäeval Salisbury, tekkis 1220. aastal koos uue katedraali ehitusega. Katedraali ametlik nimi on **Püha Maarja katedraal** (*Cathedral of Saint Mary*).

Kuna ehitus viidi lõpule 38 aastaga, on Salisbury katedraali ehitusel kasutatud ainult ühte arhitektuuristiili – varainglise gooti stiili.

Hiljem ehitati katedraalile juurde ristikäigud, kapiitlihoone ja 1320. aastal 123 meetri kõrgune torn, mis on kõrgeim Suurbritannias.

Olulisi muudatusi katedraalis tegi 1790. aastal arhitekt James Wyatt, kes uuendas kiriku kooriosa ja lammutas algse kellatorni. Salisbury on üks kolmest Suurbritannia katedraalist, millel ei ole kellamängu.

1386. aastal pandi katedraalis üles mehaaniline kell, mis on praegu vanim Suurbritannias ja arvatavalt ka vanim töötav kell maailmas. 

Katedraali raamatukogus on hoiul üks neljast paremini säilinud Magna Carta koopiast. See jõudis Salisburysse, kuna hilisem Salisbury kanoonik ja ehituse järelevaataja Derehami Elias osales 1215 Runnymede'is, kus kuningas John Maata pitseeris Magna Carta, ja Elias sai ülesandeks jagada laiali mõned originaalid.

Välislingid
-----------

 Salisbury katedraal – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Koduleht
**Salzburgi kuurvürstkond** (saksa: *Kurfürstentum Salzburg* või *Kursalzburg*), vahetevahel ka **Salzburgi suurhertsogkond**, oli aastatel 1803–1805 Saksa-Rooma riigi kuurvürstkond, vürstliku Salzburgi peapiiskopkonna lühiealine järglasriik.

Ajalugu
-------

1800. aastal okupeerisid Prantsuse väed Teise koalitsiooni sõja ajal vürstliku peapiiskopkonna territooriumi, kusjuures peapiiskop krahv Hieronymus von Colloredo põgenes Viini. Suurendatuna Berchtesgadeni praostkonna ning endiste vürstlike piiskopkondade Eichstätti ja Passau osade võrra korraldati tema maad ümber Salzburgi kuurvürstkonnaks, mis loodi keiser Franz II noorema venna Ferdinand III jaoks.

Ferdinandi residents Mirabelli palee
Ferdinand valitses Toscana suurhertsogkonda aastani 1801, kui keiser Franz pidi Lunéville'i rahu kohaselt Toscana valitsemise Prantsusmaale ja Louis de Bourbon-Parme'ile loovutama. Suurhertsog, olles Napoleoniga heades suhetes, jõudis oma hüvitiseni, endisse peapiiskopkonda detsembris 1802. Ilmalikustamine sai teoks, kui vürstlik peapiiskop Colloredo loobus 11. veebruaril 1803 oma Viini maapaos ametlikult Ferdinandi kasuks. Kaks nädalat hiljem ilmalikustati piiskopkonna territoorium Saksamaa mediatisatsiooni (*Reichsdeputationshauptschluss*) osana. 

Ferdinand osutus võimekaks valitsejaks. Ta rajas Salzburgi ülikooli meditsiiniteaduskonna ja kutsus austatud pedagoogi Franz Michael Vierthaleri haridusreformi tegema. Samuti käskis ta parandada mäekuruteid Bad Gasteini, St. Johann im Pongausse ja Radstadti, samas äratasid tema majanduslikud reformid Salzburgi tsunftide vastuseisu. Kui Prantsuse väed oktoobris 1805 Kolmanda koalitsiooni sõja ajal taas sisenesid, pidi Ferdinand, nagu tema eelkäija peapiiskop Colloredogi, vahetama oma residentsi oma venna õukonna vastu Viinis.

Pärast Austria kaitse purustamist Austerlitzi lahingus kaotati Salzburgi kuurvürstkond 26. detsembril 1805 sõlmitud Pressburgi rahuga. Endise peapiiskopkonna maad koos Berchtesgadeniga läksid Austria keisririigile, samas Eichstätti ja Passau territooriumid annekteeriti Baieri kuningriigi poolt. Ferdinand sai taas hüvitist, seekord äsjaloodud Würzburgi kuurvürstkonna. 

Saksa-Rooma riigi lõpliku kaotamisega aastal 1806 muudeti kuurvürstkond Austria Salzburgi hertsogkonnaks ja Franz lisas oma Austria keisri tiitlile tiitli "Salzburgi hertsog". Kuid Salzburg jäi huvide ja läbirääkimiste objektiks kõigi Napoleoni sõdade ajaks. Pärast Viienda koalitsiooni sõda läks see vastavalt 1809. aasta Schönbrunni rahule Baierile, see liidendati aastal 1810 koos Tirooli Kitzbüheli, Traunsteini ja Ried im Innkreisiga Salzachi ringkonda. 

Salzburgi piirkond jaotati Austria ja Baieri vahel lõplikult 1814. aasta Pariisi rahuga. Aastast 1816 hallati suurt ala Salzachi jõest idas Linzist Ülem-Austrias, kuni Salzburgi hertsogkond aastal 1850 taasloodi.