recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Piila Peaingel Miikaeli kirik** on EAÕK haldusalasse kuuluv õigeusu kirik (pühakoda) Saare maakonnas Piila külas.

Ajaloost
--------

Saaremaal Kaarma kihelkonnas siirdus 1848. aastal õigeusku 1643 inimest. Kaarma koguduse luterliku pastori Adalbert Hugo Willigerode pingutustele vaatamata ei õnnestunud takistada kohalike inimeste kirikuvahetust. Rahvas oli veendunud, et usuvahetus on keisri enda käsk ning keeldus kohaliku pastori vastupidiseid kinnitusi uskumast. Vene Õigeusu Kiriku Pühima Sinodi ukaas Piila õigeusu koguduse rajamiseks anti välja 1847. aastal. Piila õigeusu kogudus avati 1848. aastal ja selle pühitses Riia vikaarpiiskop Filaret I Peaingel Miikaeli (Mihhail Arhangelski) nimele. Esimene teenistus toimus Luulupe mõisa küünis. Piila Peaingel Miikaeli koguduses oli siis 3140 liiget.

Kirik
-----

Piila kroonumõisast eraldati esimene maatükk kiriku ehituseks 1859. aastal. Riia arhitekti Heinrich Scheeli projekteeritud viie kupliga, paekivist seintega seest ja väljast krohvitud kivikirik valmis 1873. aastal ning selle pühitses Riia ja Miitavi ülempiiskop Veniamin (Karelin) Peaingel Miikaeli auks sama aasta 8. novembril. Kiriku kõrvale rajati hooned koguduse vaimulikele ja kirikuametile.

Tänapäeval kasutab pühakoda EAÕK Piila Peaingel Miikaeli kogudus.

Koolid
------

Usuvahetusliikumise algjärgus 25. aprillil 1845 kinnitas Venemaa keiser instruktsiooni, mis nägi ette õigeusu kirikute juures kihelkonnakoolide loomist. Piila Peaingel Miikaeli koguduse kihelkonnakool ehitati 1852. aastal. Kool oli tegev kuni 1918. aastani. 1905. aastal oli koguduseliikmeid 2116 ja 1913. aastal 2300 inimest. Saaremaal tõusis õigeusu kiriku liikmete arv ka pärast 1905. aasta usuvabadusmanifesti. Suurearvuline Piila õigeusu kogudus avas kihelkonnakoolile lisaks 6 abikooli.

Kalmistu
--------

Piila kalmistu rajati 1859. aastal Piila kroonumõisast eraldatud maale. Enne seda maeti Piila õigeusu koguduse liikmeid kas Leisi õigeusu kalmistule või Kaarma luteriusu kalmistule.

Vaata ka
--------

* Leisi Püha Olga kirik
* Reomäe Apostel Andrease kirik

Kirjandus
---------

* "Koguteos Saaremaa II köide". TTÜ Kuressaare Kolledž. Kirjastus Koolibri. Tallinn, 2007; lk 430–434 lk 924–926: lk 429
* Jaanus Plaat. "Saaremaa kirikud, usuliikumised ja prohvetid 18.-20. sajandil". Eesti Rahva Muuseum. Tartu, 2003; lk 136–140; lk 288–289
* Martin Toon. "EAÕK Kuressaare Püha Nikolai koguduse ajalugu". Kuressaare, 1997. AS Terbo, 1997; lk 4–5; lk 69
* Jaanus Plaat/Arne Maasik, "Õigeusu kirikud, kloostrid ja kabelid Eestis". Eesti Kunstiakadeemia. Tallinn, 2011; lk 482–487
Seneca valge hirv
**Seneca valge hirv** on suurem grupp valgesaba-pampahirvi (*Odocoileus virginianus*), kes elavad USA-s New Yorgi osariigis endise Seneca sõjaväebaasi ala piirides (4284 ha). Kui valgesaba-pampahirved on looduslikult pruunid, siis Seneca valged hirved on valge karvastikuga.

Välimus
-------

Seneca valgel hirvel on valge karvastik. Tegemist ei ole albinismiga, deformatsioon on põhjustatud kehas kantavast retsessiivsest geenist. Geen avaldub, kuna hübridiseerumine teiste liigikaaslastega on piiritletud elukoha tõttu võimatu. Neil puudub pigmentatsioon karvastikus, aga silmad ja nina on pruunid.

Toitumine
---------

Seneca valge hirv võib päeva jooksul tarbida umbes 2–3 kg toitu. Toitumine käib neil regulaarselt. Häirimatult toituvad nad enamasti hämaral ajal, kuid ilmamuutuste või jahihooajal on see muutlik. Nad söövad kõike taimset. Eelistatult lilli, marju, seeni, pähkleid ning teravilju. Hirved söövad keskmiselt viis korda päevas, millest enamik moodustub rohttaimedest.

Paljunemine
-----------

Senaca valge hirv paaritub üks kord aastas. Paaritumisperiood algab oktoobris ning lõppeb detsembris. Tiinus kestab kuus ja pool kuud.

Ajalugu
-------

Mitmed valgesaba-pampahirved jäid lõksu aeda, mis ehitati 1941. aastal Seneca sõjaväebaasi ümber. Isoleerituna vaenlastest ja jahimeestest kasvas hirvede populatsioon kiiresti. Esimest valget hirve märgati aastal 1949. Arvukuse ohjamiseks lubati sellel ala jahipidamine. Valgete hirvede arv tõusis tänu baasi komandörile, kolonel Franklin Kemble, Jr. kes keelas jahi valgetele hirvedele. Viimaste aastate jooksul on Seneca valge hirve arvukus langenud. Kõrghetkel küündis populatsioon 300 isendini, kellest alles on jäänud ligikaudu 75 hirve.

Viited
------

1. ↑  "What are the white deer of the former Seneca army depot?". *Seneca White Deer*. Originaali arhiivikoopia seisuga 8.12.2021. Vaadatud 08.12.2021.
2. ↑  "The Seneca White Deer Herd". *National Deer Association*. 3. aprill 2019. Originaali arhiivikoopia seisuga 8.12.2021. Vaadatud 08.12.2021.
3. ↑  "What do Seneca white deer eat". *Sebac*. 16. detsember 2020. Originaali arhiivikoopia seisuga 8.12.2021. Vaadatud 08.12.2021.
4. ↑  "History of the white deer". *Seneca White Deer*. Originaali arhiivikoopia seisuga 8.12.2021. Vaadatud 08.12.2021.
5. ↑  "The Seneca White Deer – World's Largest Herd of White Deer". *Odditycentral*. 31. juuli 2020.
**Jumalus** on üldistav mõiste jumalate, jumalannade ja jumalikustatud nähtuste ning olendite (astronoomiliste või geograafiliste objektide, mütoloogiliste olendite, valitsejate, psüühiliste jõudude ja abstraktsete kujutluste) kohta. Jumaluse mõistet kasutavad monoteistlike religioonide järgijad polüteistlike religioonide ja mütoloogiate jumalate kohta, eristamaks neid selgemalt Jumalast:

*"jumalus on 1) polüteistliku panteoni jumalate üldnimetus; 2) mõiste, mille abil eristatakse polüteistlikke jumalaid Jumalast."*
Jumaluse mõistet on kasutatud ka ateistlikus kirjanduses, pooleufemistliku asendusena sõnale jumal. Tihti kasutatakse jumaluse mõistet siiski ka sünonüümsena jumalaga, nii polüteistlike jumalate kui monoteistliku ainujumala kohta.

Jumaluseks võib olla astronoomiline (Päike, Kuu) või geograafiline (mäed Jaapani ja Korea usundis) objekt, aga ka psüühiline jõud või abstraktne kujutlus (nt budismis). Keeruliseks võib osutuda lihtsalt pühaks peetavate ja jumalusena austavate objektide eristamine. Pole selge, mil määral võib erinevaid haldjaid, vaime, vaimolendeid, iidoleid, deemoneid, džinne jts jumalusteks nimetada.

Vaata ka
--------

* Jumalanna
* Jumal
* Animism
* Ebajumal
* Pooljumal
* Egiptuse jumalused
* Jumalate loend
* Mütoloogia
* Panteism
* Polüteism
* Religioon
* Vanakreeka mütoloogia
* Vanakreeka mütoloogia tegelaste loend
* Vanarooma mütoloogia
* Ateism
* Maausk

Viited
------

1. ↑  Tarmo Kulmar Üldine usundilugu 1. Tartu 1994, lk 31

|  |  |
| --- | --- |
| **Polüteism** |  |
| **Polüteismi mõisted:** jumalus - jumalad - immanentne - animism (šamanism) - panteism - kosmogoonia - loomismüüdid

---

**Polüteistlikud usundid:** hinduism (višnuism, šaktism, šivaism, sikhid, džainism, budism, konfutsianism, taoism, šintoism, kreeka mütoloogia, egiptuse jumalused

---

 **Polüteistlikud ususndid:** maausk, taarausk |
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib linnast Venemaal; endise küla kohta Setumaal vaata artiklit Kotelniki (Eesti)* |

---

**Kotelniki** on linn Moskva oblastis, Moskvast 22 km kagus.

Rahvaarvu dünaamika| Aasta | Elanike arv |
| --- | --- |
| 1989 (rahvaloendus) | 17 456 |
| 2002 (rahvaloendus) | 17 747 |
| 2010 (rahvaloendus) | 32 338 |

Viited
------

1. ↑
2. ↑

Moskva oblasti vapp
Moskva oblasti linnad

Aprelevka  | Balašihha  | Beloozjorski  | Bronnitsõ  | Dedovsk  | Dmitrov  | Dolgoprudnõi  | Domodedovo  | Drezna  | Dzeržinski  | Dubna  | Elektrogorsk  | Elektrostal  | Elektrougli  | Frjazino  | Golitsõno  | Himki  | Hotkovo  | Istra  | Ivantejevka  | Jahroma  | Jegorjevsk  | Kašira  | Klin  | Kolomna  | Koroljov  | Kotelniki  | Krasnoarmeisk  | Krasnogorsk  | Krasnozavodsk  | Krasnoznamensk  | Kubinka  | Kurovskoje  | Likino-Duljovo  | Ljubertsõ  | Lobnja  | Lossino-Petrovski  | Luhhovitsõ  | Lõtkarino  | Možaisk  | Mõtištši  | Naro-Fominsk  | Noginsk  | Odintsovo  | Orehhovo-Zujevo  | Ozjorõ  | Pavlovski Possad  | Peresvet  | Podolsk  | Protvino  | Puškino  | Puštšino  | Ramenskoje  | Reutov  | Rošal  | Ruza  | Sergijev Possad  | Serpuhhov  | Solnetšnogorsk  | Staraja Kupavna  | Stupino  | Šatura  | Štšolkovo  | Zaraisk  | Zvenigorod  | Žukovski  | Taldom  | Tšehhov  | Tšernogolovka  | Vereja  | Vidnoje  | Volokolamsk  | Voskressensk  | Võssokovsk
**Piiblikeel** on kristlikus pühakirjas Piiblis kasutatav keel, mis kristliku kultuuriruumi keeltes moodustab tavaliselt omaette keelekihi ja traditsiooni, mis on oluline nii üld- ja kirjakeele kujunemise seisukohalt kui ka kultuurilooliselt. Kuna piiblikeel muutub muu kirjakeelega võrreldes aeglasemalt, peetakse piiblikeelest kõneldes üldjuhul silmas just traditsioonilistes piiblitõlgetes (näiteks inglise keeles Kuningas Jamesi versioon, lühend KJV) kasutatud keelt, mis kõnelemise hetkeks on muutunud sõnavara, grammatika, lausestuse ja kõnekujundite poolest vanapäraseks, nii et analoogne keelekasutus seostub kaasaegsel lugejal peamiselt piiblitekstiga.

Keeltes, millesse Piibel on tõlgitud, avaldab piiblitõlge sageli teiste tõlgetega võrreldes erilist mõju mitmel põhjusel. Esiteks on piiblitõlked olnud mitmetes keeltes esimese sellekeelse kirjavara hulgas. See kehtib nii noorte kirjakeelte puhul, kus keel saigi kirjakeele alles kristlike misjonäride töö tulemusena, kui ka vanemates keeltes, kus Piibel on sageli esimene suuremahuline teadlikult keelele tähelepanu pöörates tõlgitud teos, ehkki kirjalik pärimus väiksemate tekstide kujul võib olla vanem. Nii on eestikeelseid tekstikatkeid ja raamatuidki teada ka ajast enne piiblitõlgete valmimist, kuid keele arengule ei ole neil teadaolevalt olnud võrreldavat mõju. Teiseks on piiblitõlked tihti olnud suure ideoloogilise, kultuurilise ja poliitilise tähendusega, mistõttu Piibli tõlkimise käigus langetatud valikutel on laiem tagapõhi ja keelepoliitilised tagajärjed. Piiblikeeles tehtavate uuendustega võib juurduda uus kirjaviis (eesti keele puhul on selle näiteks Eduard Ahrensi keeleuuendus), võivad muutuda murrete staatus ja jõuvahekorrad ühiskonnas (nt põhjaeesti murrete võidukäik lõunaeesti keele üle). Kolmandaks toob piiblitõlge keelde sageli uusi mõisteid, mille väljendamiseks loob tõlkija uusi sõnu ja kõnekujundeid, mis võivad olla tõlkelised või algupärased (eesti keelde on piiblitõlgetest tulnud näiteks sõnad *tohuvabohu* ja *valaskala* ehk vaal).

Teiste piiblikeeltega võrreldes on eripärases seisus heebrea, vanakreeka ja ladina piiblikeel, kuna neis keeltes on Piibel kas algupärand või (ladina keele puhul) tänapäeva vaatenurgast suhteliselt varajane tekst.

Välislingid
-----------

* Jaan Undusk Luterlik, valgustuslik ja romantiline keeleideoloogia meie vanemas kirjakultuuris Vikerkaar, november 2012
**Viazynka** (valgevene-eesti transkriptsioonis **Vjazõnka**, poola keeles *Wiazynka*) on küla Valgevenes Minski oblastis Maładziečna rajoonis Radaškovičy külanõukogus. Küla asub merepinnast 244 meetri kõrgusel.

Viazynkas on kool ja raamatukogu. Asula on nime saanud endise Viazynka karjamõisa järgi, kus sündis luuletaja Janka Kupała. Külas asub luuletajale pühendatud muuseum, ka asub seal linnamägi, mis oli kasutusel II–V sajandil.

Ajalugu
-------

Viazynkat on esimest korda mainitud 1529. aastal. Karjamõis kuulus algul Przeździeckitele, hiljem aga Zambrzyckitele. Aastail 1881–1883 rentisid viimastelt karjamõisa valgevene luuletaja Janka Kupała vanemad, sel ajal sündis seal ka luuletaja.

Pärast esimest maailmasõda kuulus Viazynka Poola koosseisu.

1939. aastast kuulus asula Nõukogude Liitu. Küla loodi aastal 1972, Janka Kupała 90. sünniaastapäevaks. Toona ühendati Vieramiejki, Hurnavičy ja Sialedčyki küla ning Viazynka karjamõis ühtseks Viazynka külaks.

Pilte
-----

* Janka Kupała sünnikoduJanka Kupała sünnikodu
* Folkloorifestival ViazynkasFolkloorifestival Viazynkas
* ViazynkaViazynka

Tuntud elanikke
---------------

* Janka Kupała – Valgevene luuletaja
* Stanislaw Zambrycki – Valgevene folklorist ja koduloolane

Välislingid
-----------

 Viazynka – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Viazynka kirjandusmuuseumi koduleht
* Viazynka
**Pearl Sydenstricker Buck** (tuntud ka nimega **Pearl S. Buck**; sünninimega **Pearl Comfort Sydenstricker**; 26. juuni 1892 – 6. märts 1973) oli USA kirjanik, kes 1938. aastal pälvis romaani "Hea maa" eest Nobeli kirjandusauhinna.

Elukäik
-------

Pearl sündis Carolina (neiupõlvenimega Stulting) ja Absalom Sydenstrickeri peres. 1892. aastal, kui Pearl oli kolmekuune, saadeti perekond Hiinasse Zhenjiangi. Pearl kasvas seal üles ja hiina keelt õpetas talle Mr. Kung. Emalt ja õpetajalt õppis ta teise keelena inglise keelt. Kirjutamiskatsetusi tegi ta varakult.

1910. aastal reisis ta Ameerikasse, kus õppis Randolph-Maconi Tütarlastekolledžis, mille lõpetas 1914. aastal. 

Seejärel siirdus ta tagasi Hiinasse, kus 13. mail 1917 abiellus põllumajandustegelase John Lossing Buckiga. 1921. aastal sündis tütar Caroli, kes põdes fenüülketonuuriat. Hiljem kolis perekond Nanjingi, kus Pearl õppis Nanjingi ülikoolis inglise kirjandust. 1925. aastal õppis ta lühikest aega Cornelli Ülikooli magistriõppes humanitaarteadusi.

Mahukamaid ilukirjandusteoseid hakkas Pearl kirjutama 1930. aastal.

Tunnustus
---------

* 1936 – valiti Ameerika Kunstide ja Kirjanduse Akadeemia tegevliikmeks

Looming
-------

### Romaane

* "Ema"
* "Suur armastus"
* "Uhke süda"
* "Hea maa"
* "Idatuul, läänetuul"
* "Draakoni seeme"


Nobel
Nobeli kirjandusauhinna laureaat

1901 Prudhomme • 1902 Mommsen • 1903 Bjørnson • 1904 F. Mistral, Echegaray • 1905 Sienkiewicz • 1906 Carducci • 1907 Kipling • 1908 Eucken • 1909 Lagerlöf • 1910 von Heyse • 1911 Maeterlinck • 1912 Hauptmann • 1913 Tagore • 1915 Rolland • 1916 von Heidenstam • 1917 Gjellerup, Pontoppidan • 1919 Spitteler • 1920 Hamsun • 1921 France • 1922 Benavente • 1923 Yeats • 1924 Reymont • 1925 Shaw • 1926 Deledda • 1927 Bergson • 1928 Undset • 1929 Mann • 1930 Lewis • 1931 Karlfeldt • 1932 Galsworthy • 1933 Bunin • 1934 Pirandello • 1936 O'Neill • 1937 du Gard • 1938 Buck • 1939 Sillanpää • 1944 Jensen • 1945 G. Mistral • 1946 Hesse • 1947 Gide • 1948 Eliot • 1949 Faulkner • 1950 Russell • 1951 Lagerkvist • 1952 Mauriac • 1953 Churchill • 1954 Hemingway • 1955 Laxness • 1956 Jiménez • 1957 Camus • 1958 Pasternak • 1959 Quasimodo • 1960 Perse • 1961 Andrić • 1962 Steinbeck • 1963 Seféris • 1964 Sartre • 1965  Šolohhov • 1966 Agnon, Sachs • 1967 Asturias • 1968 Kawabata • 1969 Beckett • 1970 Solženitsõn • 1971 Neruda • 1972 Böll • 1973 White • 1974 Johnson, Martinson • 1975 Montale • 1976 Bellow • 1977 Aleixandre • 1978 Singer • 1979 Elýtis • 1980 Miłosz • 1981 Canetti • 1982 García Márquez • 1983 Golding • 1984 Seifert • 1985 Simon • 1986 Soyinka • 1987 Brodski • 1988 Mahfuz • 1989 Cela • 1990 Paz • 1991 Gordimer • 1992 Walcott • 1993 Morrison • 1994 Ōe • 1995 Heaney • 1996 Szymborska • 1997 Fo • 1998 Saramago • 1999 Grass • 2000 Gao • 2001 Naipaul • 2002 Kertész • 2003 Coetzee • 2004 Jelinek • 2005 Pinter • 2006 Pamuk • 2007 Lessing • 2008 Le Clézio • 2009 Müller • 2010 Vargas Llosa • 2011 Tranströmer • 2012 Mo • 2013 Munro • 2014 Modiano • 2015 Aliaksijevič • 2016 Dylan • 2017 Ishiguro • 2018 Tokarczuk • 2019 Handke • 2020 Glück • 2021 Gurnah • 2022 Ernaux
**Kotiku oja** on oja Põlvamaal, Ahja jõe vasakpoolne lisajõgi.

Kotiku oja on ülemjooksul kutsutud ka *Lootvina peakraaviks*.

Kotiku oja saab alguse Lootvina külast. Oja on umbes 11 km pikk, ülemjooksul voolab läbi Pikkjärve, keskjooksul läbi Erne järve ning suubub Kiidjärve külas Ahja jõkke. Kotiku ojja suubuvad Piiroja, Mudaku kraav ja Kaarli oja.

Alamjooksul on Kotiku oja looduslikuks piiriks Padari ja Kiidjärve küla vahel, keskjooksul Padari ja Mustakurmu vahel.

Alamjooksul, Ahja – Vastse-Kuuste teest veidi lõuna pool, on Kotiku ojal asunud Padari küla vesiveski, mis nüüdseks on varemetes, veskitamm on hävinud. Vesiveski kohta on esimesi andmeid 1768. aastast ja see tegutses 1940. aastateni.

Kotiku oja endise vesiveski paigas

Viited
------

1. ↑  Kotiku oja Eesti looduse infosüsteemis
2. ↑  Pärandkultuuri objekt: Kotiku vesiveski. EELIS.

Välislingid
-----------

* Kotiku oja keskkonnaportaalis
* Kotiku sild Ahja ja Vastse-Kuuste vahel. Eesti Maanteemuuseumi fotokogu
Start (Hurtigruten, 2011)
**Pudelpost** on kiri veekindlalt suletud ja merre heidetud pudelis. Samamoodi võib pudelpostiks nimetada seesuguse kirja saatmist.

Teadaolevalt kasutas info saamiseks meres liikuvaid pudeleid esimesena kreeka filosoof Theophrastos. Ta tõestas umbes aastal 300 eKr, et Vahemere vesi tuleb Atlandi ookeanist.

Elizabeth I nimetas 1560. aastal ametisse merepudelite avaja, selline amet säilis 19. sajandi alguseni.

Golfi hoovust uurisid pudelposti meetodil Benjamin Franklin (1706–1790) ja Monaco prints Albert (1848–1922). Prints Albert viskas aastatel 1885–1888 merre 1675 pudelit, neist leiti 226.

Varem oli suur osa pudelpostist pärit merehädalistelt (sealhulgas uppumisohus laevadelt) või sissepiiratud kindlustest.

Tänapäeval kasutatakse pudelposti teaduslikel eesmärkidel (hoovuste ja kalade kudemisrännete uurimiseks), samuti kirjasõprade leidmiseks ning armastuskirjade, jumalasõna ja reklaami levitamiseks.

Välislingid
-----------

* Lehte Ilves. "Pudelipost tõi Vormsi lasteaiale kirjasõbra". *Lääne Elu*, 15. november 2005
* Raul Vinni. "Pudelipost tõi Lätist Saaremaa randa armastuse sõnumi". *Oma Saar*, 28. august 2007
* en:Friendly Floatees – kirjutis ingliskeelses Wikipedias kollastest vannipartidest hoovuste uurimisel
**Nino Burdžanadze** (gruusia keeles ნინო ბურჯანაძე; sündinud 16. juulil 1964 Khuthaisis) on Gruusia poliitik ja jurist, parlamendispiiker aastatel 2001–2008, sh 2003–2004 ja 2007–2008 presidendi kohusetäitja. 

2002. aastani kuulus Burdžanadze Gruusia Kodanike Liitu, 2003. aasta parlamendivalimistel osales koos Zurab Žvania ja teistega valimisliidus Burdžanadze-demokraadid. Hiljem oli Burdžanadze võimupartei, Ühinenud Rahvusliku Liikumise liige. 2008. aasta sügisel asutas ta uue opositsioonilise partei Demokraatlik Liikumine – Ühtne Gruusia. Ta on üks 2010. aasta sügisel loodud radikaalseid opositsionääre ühendava "Rahvaassamblee" juhte.

Nino Burdžanadze
Burdžanadze on kahel korral pidanud tegutsema Gruusia presidendi kohusetäitjana. Esimest korda 23. novembrist 2003 25. jaanuarini 2004 seoses Eduard Ševardnadze sunnitud tagasiastumisega, teist korda 25. novembrist 2007 20. jaanuarini 2008 president Saakašvili poolt rahutuste ajel välja kuulutatud erakorraliste presidendivalimiste eel.

2008. aasta mais toimunud parlamendivalimiste eel oodati, et Burdžanadze kandideerib Ühinenud Rahvusliku Liikumise esinumbrina. Seoses valimisnimekirja koostamisel tekkinud eriarvamustega loobus ta üldse kandideerimast ja asutas pärast suvel aset leidnud sõda Venemaa ja separatistlike piirkondadega sügisel uue opositsioonilise erakonna.

Burdžanandze on abielus Badri Bitsadzega, kes oli Gruusia piirivalve juht, kuid loobus postist poliitilise surve tõttu (30. oktoobril 2008). Burdžanadzel ja Bitsadzel on kaks poega.

Välislingid
-----------

* Бурджанадзе Нино Анзорьевна, Кавказский узел.

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Zurab Žvania** | **Gruusia parlamendi esimees**2001–2008 | Järgnev**Davith Bakradze** |
| Eelnev**Eduard Ševardnadze** | **Gruusia presidendi kohusetäitja**2003–2004 | Järgnev**Mihheil Saakašvili** |
| Eelnev**Mihheil Saakašvili** | **Gruusia presidendi kohusetäitja**2007–2008 | Järgnev**Mihheil Saakašvili** |
**Pudikass** ehk **kääbuskass** (*Felis nigripes*) on kaslaste sugukonda kassi perekonda kuuluv liik.

Klassifikatsioon
----------------

Pudikass jagatakse järgmisteks alamliikideks: 

* *Felis nigripes nigripes* Burchell, 1824
* *Felis nigripes thomasi* Shortridge, 1931

Välimus
-------

Pudikass on üsna väike kaslane, teda loetakse kõige väiksemaks kassiks maailmas. Tema karvkate on valdavalt liivakarva, musta värvi täppidega keha peal ning triipudega jalgadel ja sabal. Üksnes tallamõhnad on üleni musta värvi. Kehapikkus on tavaliselt 35–40 cm ja sabapikkus 15–20 cm. Turjakõrgus on 25 cm ja kehakaal 1,5–2,5 kilogrammi.

Suhtlemine
----------

Pudikassid elavad üksikult ja on valdavalt öise eluviisiga. Päevasel ajal varjuvad nad urgudesse. Suhtlemine arvatakse toimuvat neil valdavalt piirkonna märgistamise teel (uriini-märgised). Emakassid suhtlevad poegadega ka häälitsuste teel.

Toitumine
---------

Nad püüavad toiduks peamiselt väikseid loomi ja linde ja vahel ka väikseid kahepaikseid, roomajaid ja selgrootuid.

Paaritumine
-----------

Arvatakse, et tõenäoliselt on nende seksuaalse käitumise vormiks polügüünia. Ema- ja isakassid käivad läbi üksnes paaritumise ajal ja suhtlus võib kesta 5–10 tundi.

Sigimine
--------

Tiinus kestab 59–68 ööpäeva. Pesakond, mille emakass võib ilmale tuua mitu korda aastas, koosneb 1–3 kassipojast, kes kaaluvad 60–88 grammi.

Eluiga
------

Pole teada, kui vanaks pudikassid vabas looduses elavad, kuid vangistuses võivad nad elada 13,5 kuni 15-aasta vanuseks.

Levila
------

Nad elutsevad Aafrika edelaosas, Namiibias, Botswanas ja Zimbabwes.

viited
------

1. 1 2 3  Loomade elu 7:268.
**Mõistekesksus** (kr *logotsentrism*, sõna-, mõttekesksus) on aluste või kindla tähenduse keskne mõtlemine, mis ühendab kõik mõttesüsteemid ühe ja kõige üldisema keskme (Jumal, idee, mina, teadvus jne) ümber. Mõistekesksus on idealismi võrdkujund, aga laiema tähendusega kui idealism.

Jacques Derrida nimetas kogu õhtumaa filosoofiat mõistekeskseks (vähemalt alates Platonist ja tipnedes Hegeliga). Mõistekeskne on püüd rajada kogu teadmiste aluspõhi enese pinnalt mõistetavas ja ennast tõestavas loogikas, mõistuses või tões. Ka tavakeel pole neutraalne, vaid sisaldab valmiseeldusi, mis liituvad ühtseks metafüüsikat toetavaks süsteemiks. Mõistekeskne on näiteks kogu teoloogia. Dekonstruktsioon oli Jaques Derridal (teoses "Grammatoloogia"; 1967) mõistekesksuse ja tõeväidete süsteemide peamine lahtivõtmise vahend. Mõistekesksus ja metafüüsika dekonstrueeritakse, et edasi minna matemaatilise märkimisviisiga.

Üldistatult oli mõistekesksus õhtumaise filosoofia ja tõeväidete süsteemide keskpunkt, mis tugines keele võimule. Mõistekesksus on arusaam olemisest kui täielikust ja ühtsest kohalolust, mis leiab väljenduse kuuletumises, nt jumalale, asjadele jne. Kindlate aluste kesksust mõtlemises ja/või tekstis väljendavad: *onto-teleo-logo-fono-fallotsentrism* ehk olemis-eesmärgi-sõna-hääliku- ja mehekesksus. Mõistekesksuse probleem on selles, et teksti taust ehk mõjuväli on nii mõjukas, et määrab ka tähenduse.

Vaata ka
--------

* Erinewus

Viited
------

1. 1 2  Leho Lamus. "Mõtlemise mõistevõrk", lk 238-239.
**La Louvière** (prantsuse [la lu.vjɛʁ]) on prantsuskeelne linn ja vald Belgias Valloonia piirkonnas Hainaut' provintsis.

Enne valdade liitmist 1977. aastal elas La Louvière'is 23 052 elanikku. 50 kilomeetri kaugusel Brüsselist lõunas asuv La Louvière sai linnaõigused 1985. aastal.

Asulad
------

La Louvière jaguneb järgmisteks osavaldadeks, asulateks ja piirkondadeks:

| # | Nimi | Pindala(km²) | Elanikke(21.02.1996) |
| --- | --- | --- | --- |
| I | La Louvière | 8,68 | 20 526 |
| II | Saint-Vaast | 4,50 | 6600 |
| III | Trivières | 7,31 | 3704 |
| IV | Houdeng-Aimeries | 7,92 | 7675 |
| V | Houdeng-Goegnies | 8,88 | 8499 |
| VI | Strépy-Bracquegnies | 7,70 | 8231 |
| VII | Maurage | 6,09 | 4521 |
| VIII | Boussoit | 1,75 | 1228 |
| IX | Haine-Saint-Pierre | 5,00 | 7437 |
| X | Haine-Saint-Paul | 3,53 | 6987 |
| XI | Besonrieux | 3,01 | 1708 |

Vaatamisväärsused
-----------------

Paaditõstuk
Söekaevurite elamud (1838-1853)
* Keskkanali 4 paaditõstukit (1900), UNESCO maailmapärandi nimistus alates 1998 (nr 856)
* Söekaevurite majad (XIX saj), UNESCO maailmapärandi nimistus alates 2012
* Mitmed XIII–XVI sajandi kirikud ja kabelid

* 
* 
* 
* 
* 
* La Louvière'i lõviLa Louvière'i lõvi

Sõpruslinnad
------------

* Prantsusmaa – Saint-Maur-des-Fossés, alates 1966
* Hispaania – Cordoue, alates 1992
* Itaalia – Foligno, alates 1996
* Poola – Kalisz, alates 1998
* Itaalia – Terre del Cerrano, alates 2000
* Itaalia – Aragona, alates 2010

Viited
------

1. ↑

Välislingid
-----------

 La Louvière – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Koduleht (prantsuse keeles)

Hainaut' provintsi vallad

Aiseau-Presles **·** Anderlues **·** Antoing **·** Ath **·** Beaumont **·** Belœil **·** Bernissart **·** Binche **·** Boussu **·** Braine-le-Comte **·** Brugelette **·** Brunehaut **·** Celles **·** Chapelle-lez-Herlaimont **·** Charleroi **·** Châtelet **·** Chièvres **·** Chimay **·** Colfontaine **·** Comines-Warneton **·** Courcelles **·** Dour **·** Écaussinnes **·** Ellezelles **·** Enghien **·** Erquelinnes **·** Estaimpuis **·** Estinnes **·** Farciennes **·** Fleurus **·** Flobecq **·** Fontaine-l'Evêque **·** Frameries **·** Frasnes-lez-Anvaing **·** Froidchapelle **·** Gerpinnes **·** Ham-sur-Heure-Nalinnes **·** Hensies **·** Honnelles **·** Jurbise **·** La Louvière **·** Le Rœulx **·** Lens **·** Les Bons Villers **·** Lessines **·** Leuze-en-Hainaut **·** Lobbes **·** Manage **·** Merbes-le-Château **·** Momignies **·** Mons **·** Mont-de-l'Enclus **·** Montigny-le-Tilleul **·** Morlanwelz **·** Mouscron **·** Pecq **·** Péruwelz **·** Pont-à-Celles **·** Quaregnon **·** Quévy **·** Quiévrain **·** Rumes **·** Saint-Ghislain **·** Seneffe **·** Silly **·** Sivry-Rance **·** Soignies **·** Thuin **·** Tournai
**Peapiiskop** on kiriku hierarhias kindla kirikupiirkonna (piiskopkonna) kõrgeim ülevaataja. 

Astmestatud katoliku kirikus on peapiiskop piiskopist järgmine aste, enne kardinali.

Õigeusu kirikus on peapiiskopi nimetuse kasutamine kreeka ja slaavi traditsioonis mõneti erinev. Slaavi traditsioonis on peapiiskopi puhul tegemist aunimetusega, mis antakse piiskopile kas tema isiklike teenete või tema piiskopkonna auväärse positsiooni tõttu. Administratiivse võimu kasvu peapiiskopi nimetusega ei kaasne. Kreeka traditsioonis on peapiiskopi tiitel seotud administratiivse võimuga teiste kohalike piiskoppide üle. Tulenevalt sellest erinevusest on slaavi traditsioonis peapiiskop hierarhiliselt metropoliidist madalam, kreeka traditsioonis aga metropoliidist kõrgem. Aunimetusena antud peapiiskopi tiitlit on seetõttu varasemas eestikeelses kirjanduses nimetatud ka **ülempiiskopiks**, et eristada seda administratiivset ülemvõimu teostavast peapiiskopist.

Protestantlikes kirikutes, sealhulgas Eesti Evangeelses Luterlikus Kirikus Eestis, on peapiiskop kõrgeim kiriklik amet.

Vaata ka
--------

* EELK peapiiskop
* Piiskop
**Stelmužė** on küla Leedus Zarasai rajoonis Imbradase vallas. Küla asub Zarasaist 14 kilomeetrit põhja pool Stelmužė järve põhjakaldal. Stelmužė jääb Läti piiri äärde ja kuulus varem Kuramaa kubermangu koosseisu.

Külas asub endise Stelmužė mõisa hoonetekompleks, sealses pargis kasvab Stelmužė tamm. Sealne kirik valmis aastal 1656. Külast läänes asub metsas Lygumai kivi, millest enamus asub maa all ja mida hinnatakse mahult Puntukasest suuremaks. Mõisa pargis asub muinsuskaitsealune esimese maailmasõja aegne Saksa sõjaväe kalmistu.

Küla nimi on kaheosaline. Nime esimene pool võib tuleneda saksakeelsest sõnast *stelle* (paik), nime teine pool tuleneb lätikeelsest sõnast *muiža*, mis tähendab mõisa.

Elanikkond
----------

|  |  |
| --- | --- |
| * 156 (1923)
* 93 (1959)
* 148 (1970)
* 118 (1979)
* 98 (1982)
 | * 99 (1987)
* 88 (1989)
* 50 (2001)
* 47 (2011)
 |

Ajalugu
-------

Stelmužė kohta pärinevad esimesed teated XVI sajandi teisest poolest. Sealne piirkond kuulus XX sajandini Kuramaa kubermangu. Nõukogude perioodil oli Stelmužė sovhoosi keskasulaks Imbradas. 

* Läti piirLäti piir
* StelmužėStelmužė
* KellatornKellatorn
* Stelmužė kirikStelmužė kirik
* KirikaedKirikaed
* Stelmužė järvStelmužė järv

Viited
------

1. ↑  surašymas
2. ↑  "Kultūros vertybių registras". Vaadatud 10. juunil 2020.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Stelmužė** |
**Ninasarvikpõrnikas** (*Oryctes nasicornis*) on põrniklaste sugukonda sarvikpõrniklaste alamsugukonda kuuluv putukas.

Ninasarvikpõrnikas elab Lõuna- ja Kesk-Euroopas, samuti Põhja-Euroopas, sealhulgas Eestis, Põhja-Aafrikas ja kohati Kagu-Aasias. "Loomade elu" andmeil elab ta (nähtavasti endise Nõukogude Liidu aladel) "igal pool peale tundra ja taiga".

Ninasarvikpõrnikas on üks suuremaid põrnikaid. Tema pikkus on 25–40 mm.

Põrnikas on lennuvõimeline. Soojadel suveõhtutel lendab ta sageli valguse peale.

Ninasarvikpõrnikal on punakaspruunid läikivad kattetiivad. Isasel põrnikal on laubal tahapoole kaardus sarv, emasel see puudub. Eesseljal on kolmehambane ristmõhn.

Vastsed on kuni 12 cm pikkused valged tõugud, kes elavad kõdunenud puidus, saepurus, kompostihunnikus. Vahel kahjustab ta taimede, näiteks rooside või viinapuude juuri. Vastse areng kestab 4 aastat.

Hiid-odaherilane, kes on ninasarvikpõrnikast veel pisut suurem, armastab oma munad muneda ninasarvikpõrnika vastsesse. Herilase vastne toitub põrnika vastsest ning sööb selle lõpuks täielikult ära.

* Ninasarvikpõrnika munaNinasarvikpõrnika muna
* VastneVastne
* Täiskasvanud isane põrnikas eestvaatesTäiskasvanud isane põrnikas eestvaates
* ♀♀
*

Viited
------

1. ↑  George C. McGavin. "Putukad ja ämblikud", Varrak 2005, ISBN 9985311310
2. 1 2 3  "Loomade elu" 3. kd. lk. 244
3. ↑  "Loomade elu" 3. kd. lk. 332

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Ninasarvikpõrnikas** |

* Ninasarvikpõrnikas andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes

* Tutvustus ja pildid (prantsuse keeles)
Sten Lassmann 19. märtsil 2014 Eesti Teatri- ja Muusikamuuseumi sinise laega saalis esitlemas IV ja V heliplaati sarjast "Heino Elleri kogutud klaveriteosed"
**Sten Lassmann** (sündinud 26. mail 1982) on eesti pianist, keda tuntakse eelkõige Heino Elleri muusika interpreedina.

Sten Lassmann on õppinud Eesti Muusikaakadeemias, Pariisi konservatooriumis ja Rootsi Kuninglikus Muusikaakadeemias.

2002. aastal võitis Sten Lassmann VI Tallinna riikliku klaverikonkursi ning neli aastat hiljem jagas oma esimest rahvusvahelist auhinda (3. koht) Danil Sajamoviga.

Tunnustus
---------

* 2011 Heino Elleri nimeline muusikapreemia
* 2015 Eesti Kultuurkapitali helikunsti sihtkapitali aastapreemia (Heino Elleri kogutud klaveriteoste plaadistamine ja aktiivne kontserttegevus)
* 2021 Eesti Kultuurkapitali helikunsti sihtkapitali aastapreemia (järjekindla ja väljapaistva tegevuse eest muusikamaastikul, suure panuse eest Eesti muusika jäädvustamisel)

Isiklikku
---------

Ta on pianist Peep Lassmanni poeg.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Sten Lassmann** |

* Eesti saatkond Londonis
Kotelnõi saare asukoht Uus-Siberi saarestikus.
Kotelnõi saare asukoht Bunge maa ja Faddejevi saare suhtes.
**Kotelnõi saar** (vene keeles остров Котельный, jakuudi keeles Олгуйдаах арыы) on saar Põhja-Jäämeres, Uus-Siberi saarte kõige suurem saar. 

Saar kuulub Anjou saarte koosseisu. Sannikovi väin eraldab seda Väike-Ljahhovi saarest ja Zarja väin Belkovski saarest. Aeglase tõusmise tulemusena tekkis Bunge maa – maismaa osa, mis ühendab Kotelnõi saart Faddejevi saarega. Neid eraldab pikk ja kitsas Hedenströmi laht. 

Saare läänerannikut ümbritseb Laptevite meri, idarannikut Ida-Siberi meri. 

Kotelnõi saare pindala on 11 665 km² (Faddejevi saar – 5300 km², Bunge maa – 6200 km²).

Pealiskord koosneb lubjakividest ja kildadest. Pinnamood on künklik, kõrgeim punkt Malakatõn-Tass on 361 meetrit üle merepinna. 

Kotelnõi saar asub arktiliste kõrbete piirkonnas. Taimestik on hõre. Suur osa territooriumist on kaetud jääga.

Inimesed kütivad polaarrebast. Saarel on polaarjaamad – Kotelnõi polaarjaam looderannikul ja Sannikovi polaarjaam lõunarannikul. Sealt on leitud väljasurnud loomade (sealhulgas mammuti) jäänused.

Saare avastas tööstur Ivan Ljahhov 1773. aastal. Saar sai nime Kolmas Ljahhovi saar, hiljem nimetati see ümber Kotelnõi saareks Ljahhovi kaaslaste maha unustatud vaskkatla järgi, mille leidis maamõõtja Stepan Hvoinov). Teise versiooni kohaselt meenutab saar lõunast vaadatuna kummulipööratud pada, mis ka andis saarele nime. )

Saare põhjapoolsem punkt on Anissi neemel (76° 12′ N, 139° 0′ E).

Saarel on Hermann Walteri haud. 

Kotelnõil asuvad Vene sõjaväe õhutõrjesüsteemid Pantsir.

Vaata ka
--------

* Kotelnõi saar, Bunge maa ja Faddejevi saar

Viited
------

1. ↑  Николай Тужилин. Мир вокруг тебя
2. ↑  V.A Obrutšev Sannikovi maa. lk. 38
3. ↑  Hermann Walteri mälestuseks (vene keeles)
4. ↑  Могилу доктора Германа Вальтера перенесли на новое место (vene keeles)
5. ↑  Venemaa seadis Arktikas töökorda kolm õhutõrjesüsteemi, Postimees, 13. november 2014
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib relvast; malendi kohta vaata artiklit Oda (male).* |

---


**Oda** on varrega torke- või viskerelv, mida inimesed on kasutanud nii sõjas, spordis kui ka jahipidamisel ning mis kuulub külmrelvade hulka.

Odaots võib olla tehtud luust, karbiliste kodadest, obsidaanist, tulekivist, pronksist, rauast, terasest. Oda võib olla ka lihtsalt teravaks põletatud, teritatud või terav puuvars. Enamasti kasutatakse odavarre valmistamiseks tugevaid ja sitkeid puuliike, aga ka bambust, klaaskiudu, süsinikkiudu. Odad jagunevad: jahiodadeks, viskeodadeks, võitlusodadeks.

Jahiodad
--------

Jahioda on näiteks harpuun, javelin, pootshaak; Eestis kasutasid jahimehed enesekaitseks suhteliselt lühikese varrega karuodasid. Jahiodal on tihti teramiku alumises osas laiad "tiivad", mis takistavad ründava looma vajumist jahimeheni.

Viskeodad
---------

Viskeoda on viskamiseks disainitud oda. Oda heitmiseks võib kasutada masinat, käsivart, lingu ja viskepuud. Läti Henriku väitel kasutasid muistsed eestlased ohtralt viskeodasid, mis heideti enne lähivõitluse algust vaenlastete pihta.

Roomlaste viske- ja torkeoda kutsuti *pilumiks*. Pilumil oli pikk neljatahuline raudots, mis oli mõeldud kilbi taha varjunud vastase läbistamiseks. Pilumi vars kinnitati teramiku külge niiviisi, et pärast kasutamist polnud seda võimalik tagasi heita. *Pilumi* keskmine pikkus oli 1,96 m. Ainult viskamiseks mõeldud oda nimetasid roomlased ka sõnaga *iaculum*, mis oli ebamäärasema tähendusega ning millega tähistati ka võõramaalaste odasid. Makedoonias kasutati torkeoda, mille nimetus oli *safrissa*. Kesk- ja Lõuna-Aafrikas kasutatakse *assegaid.*

Võitlusodad
-----------

Eestlastel ja viikingitel olid kasutusel nii lühemad, koos kilbiga kasutatavad, kui ka üle 3 meetri pikkused pikkodad. Jaapanlased kutsuvad oma oda yariks, hiinlastel on quiang, aafriklased kasutasid lühemaid ja laiateralisemaid assegaisid võitlusodadena, roomlastel oli kasutusel 3 meetri pikkune piigitaoline torkeoda *hasta.*

### Odavõitluse tehnikad

Odaga võitlemisel oda vastu püütakse teha palju kiireid pettelööke erinevatesse suundadesse, püütakse vastase relva haarata ja maha surudes vastaseni jõuda kangi põhimõttel, mõõga ja kirve vastu võideldes püütakse hoida distantsi kui see ei õnnestu siis libistatakse oda läbi peopesade tahapoole, levinud on ka odaga raiumine ja oda tagumise otsa kasutamine torkamiseks ja löömiseks. Kilbiga võideldes kasutati lühemat oda ühe käega, pikemat oda hoiti kahe käega ja kilp rippus õlal, kilbirihm oli keeratud vasaku käelaba alla vastu odavart.

Sport
-----

Tänapäeval kasutatakse viskeoda kergejõustikus odaviskes. Sportlik viskeoda koosneb kolmest osast: esiosast, varrest ja käepidemest. Esiosas on teravast ja tugevast metallist ots, vars on valmistatud üleni metallist või muust sobivast materjalist ja käepideme asend on selline, et oda raskuskese asub selle all. Oda kaalub meestel 800 g ja selle pikkus on 260–270 cm ning naistel vastavalt 600 g ja 220–230 cm.

Vaata ka
--------

* Longinuse oda
**Sten-Andreas Hankewitz** (sündinud 16. aprillil 1979 Tallinnas) on Eesti ajakirjanik, kes praegu elab Chicagos.

Ta on Tallinna 20. Keskkooli vilistlane aastast 1996.

Sten A. Hankewitz on töötanud Eestis mitmes ajakirjandusväljaandes. Karjääri alustas ta majanduslehes Äripäev reporterina 1998. aastal, hiljem töötas toimetaja ja reporterina ajalehes Õhtuleht ning toimetajana uudisteportaalis Mega. 2001–2006 töötas ta Eesti Päevalehes veebiväljaande toimetuse juhina, 2006–2007 If Eesti Kindlustuse kommunikatsioonijuhina ning 2007–2008 Kalev Meedias uudisteportaali Kalev.ee peatoimetajana ja portaali loojana.

Hiljem on ta töötanud Londonis majandusanalüüse tootnud ettevõttes Roubini Global Economics toimetajana ja valuutamaakleris Alpari UK turundustoimetajana.

Alates 2013. aastast on ta ingliskeelse veebiajakirja Estonian World tegevtoimetaja.

1999. aastal oli ta Bonnieri preemia konkursil koos Inno Tähismaaga teine.

Ta on vabatahtlikuna aidanud Simon Wiesenthali keskust ning Vanurite Eneseabi- ja Nõustamisühingut.

Sten A. Hankewitz elas 2008. aasta veebruarist oktoobrini Hispaanias[*viide?*] ning sama aasta oktoobrist kuni 2013. aasta oktoobrini Londonis[*viide?*]. Seejärel kolis ta Ameerika Ühendriikidesse, kus on elanud Chicagos, San Franciscos, Atlantas ja New Yorgis. 2018. aasta aprillis kolis ta tagasi Chicagosse.

Pere
----

Sten A. Hankewitzi isa on sotsiaalmänedžer Heino Hankewitz ja noorem vend[*viide?*] Gert D. Hankewitz endine ajakirjanik, kes praegu töötab Milremis.

Sten A. Hankewitz on teist korda abielus[*viide?*]. Esimesest abielust on tal 2000. aastal sündinud poeg Brett Johannes[*viide?*].

Publikatsioone
--------------

* Sten A. Hankewitz: Ajaloo hoiatus puust ette ja punaseks (pruuniks) värvitult, Eesti Päevaleht Online, 4. veebruar 2005
* Sten A. Hankewitz: holokaust on ka Eesti ajaloo osa, Eesti Päevaleht Online, 12. veebruar 2009

Viited
------

1. ↑  TÜG vilistlaste nimekiri
2. ↑  "Estonian World".
3. ↑  Õhtuleht]

Välislingid
-----------

* Sten A. Hankewitzi blogi
* Sten Hankewitzi artiklid Estonian Worldis
**La Garita kaldeera** on vulkaaniline kaldeera Ameerika Ühendriikides Edela-Colorados. Geograafiliselt paikneb ta San Juani mägedes. Kaldeera keskossa jääb Minerali maakonna keskus Creede.

San-Juani vulkaanilisel väljal, mis hõlmab umbes 25 000 km²-suuruse territooriumi, asub kümneid kaldeerasid. Suurim neist on La Garita, mõõtmetega 35x75 km. Kaldeera suure ulatuse ja erosiooni tõttu kulus teadlastel üle 30 aasta kaldeera suuruse täielikuks kindlakstegemiseks.

La Garita on üks neid kaldeerasid, mis tekkisid Kesk-Tertsiaari ignimbriidipurske, plahvatusliku vulkanismi perioodil, Colorado, Utah' ja Nevada territooriumil 40–25 miljonit aastat tagasi ning paik, kus 28–26 miljonit aastat tagasi Oligotseenis toimusid hiiglaslikud vulkaanipursked, mille käigus paiskus atmosfääri tuhandeid kuupkilomeetreid vulkaanilisi materjale.

Hiidpurske, mida sageli nimetatakse Fish Canyoni tufi purskeks, tagajärjeks on näiteks praegu Colorados San Juani vulkaanilise välja piirides lasuv 5000 km³ mahuga kivimkeha Fish Canyoni tuff ja kohati paljanduvana on geoloogidel seda ignimbriitkatet võimalik ka lähemalt uurida. Tuff koosneb fenokristallirikkast datsiidist ning selle vanuseks on saadud 27,6 miljonit aastat.

Pärast Fish Canyoni tufi purset on järgneva miljoni aasta vältel toimunud kaldeera sees seitse suuremat vulkaanipurset, mis kõik põhjustasid uute kaldeerate tekkimise suure kaldeera sees.

Viited
------

1. ↑  Peter W. Lipman (2006). Geologic Map of the Central San Juan Caldera Cluster, Southwestern Colorado. U. S. Geological Survey.
2. 1 2  Olivier Bachmann, Peter Lipman et al. (2002). The Fish Canyon Magma Body, San Juan Volcanic Field, Colorado: Rejuvenation and Eruption of an Upper-Crustal Batholith. Journal of Petrology.
3. 1 2  Calcite from La Garita. CSMS. Geology Post. 04.10.2012.
4. 1 2  Peter Lipman, Michael Dungan, Olivier Bachmann. Largest Explosive Eruptions. New results for the 27.8 Ma Fish Canyon Tuff and the La Garita caldera, San Juan volcanic field, Colorado. Commission on Explosive Volcanism (CEV). 12/1997 Newsletter.
5. ↑  Advances in 40Ar/39Ar Dating: From Archaeology to Planetary Sciences. Google Books. Lk 35.
6. ↑  Colorado volcanoes. Plate Tectonic & northern Pacific.
7. ↑  Outflow ignimbrite sheet of Fish Canyon Sheet. Paljanduv kivimkeha Fish Canyon tuff (pildil).
8. 1 2  Peter W. Lipman (2006). Geologic Map of the Central San Juan Caldera Cluster, Southwestern Colorado. Ameerika Ühendriikide Geoloogiateenistus.

Välislingid
-----------

* Peter W. Lipman (2006). Geologic Map of the Central San Juan Caldera Cluster, Southwestern Colorado. La Carita kaldeera kaart (paremas servas). Ameerika Ühendriikide Geoloogiateenistus. (inglise keeles)
* Super-Volcanoes, Part 2: La Garita Video. Youtube.com.  (inglise keeles)
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib väikese amplituudiga võnkumisest; esoteerika mõiste kohta vaata artiklit Vibratsioon (esoteerika); Raadio 2 saate kohta vaata artiklit Vibratsioon (saade); Lobsand Dorje plaadi kohta vaata artiklit Vibratsioon (plaat)* |

---

**Vibratsioon** on nähtus, kus toimub süsteemi võnkumine tasakaaluasendi ümber. Sõna vibratsioon tuleb ladinakeelsest sõnast *vibrationem* ('värisemine, viibutama'). Vastavad võnkumised võivad olla perioodilised nagu matemaatilise pendli väikeseamplituudiline võnkumine, aga ka juhuslikud nagu auto ratta liikumine sõites kruusateel.

Auto amortisaator: vibratsioonidega arvestamine ja nende kontrolli all hoidmine on oluline erinevates insenerivaldkondades nagu rakendusakustikas või masinaehituses

Vibratsiooniga seotud mõisteid
------------------------------

* Üldvibratsioon – mehaaniline võnkumine, mis kandub seisvale, istuvale või lamavale inimesele üle toetuspindade kaudu.
* Püsiv vibratsioon – vibratsioon, mille kontrollitava parameetri väärtus mõõtmise perioodi vältel ei muutu enam kui 2 korda ehk 6 dB.
* Muutuv vibratsioon – vibratsioon, mille kontrollitava parameetri väärtus vaadeldavas ajavahemikus muutub enam kui 2 korda ehk 6 dB.

Bioloogiline mõju
-----------------

Teatava sageduse ja intensiivsusega vibratsioonid võivad olla ohtlikud nii inimestele kui ka loomadele ja taimedele, olles seega häirivaks keskkonnateguriks.

Vaata ka
--------

* Võnkumine
* Normaalvõnkumine
Rasvade seebistumisel valmib glütseriin
**Seebistumine** on keemiline protsess, mille käigus toimub estri hüdrolüütiline lagunemine alkoholiks ja happeks leeliste toimel.

Termin „seebistamine" võeti kasutusele sellise rasvade seebiks keetmise protsessi kohta, milles kasutatakse leelismetallide hüdroksiidide vesilahuseid (varasemal ajal lehtpuu tuhka) ning tulemuseks on seebi ja glütserooli moodustumine rasvadest. Seebivalmistamisel tekivad rasvadest (glütserooli triestrid C11–C19 alifaatsete rasvhapetega) vees lahustuvad rasvhapete soolad (seebid), mis kihistatakse väljasoolamisega:

RCOOCH(CH2OCOR)2 + NaOH → 3RCOO-Na+ + HOCH(CH2OH)2
Laiemas tähenduses nimetatakse seebistumiseks igasuguste orgaaniliste ainete hüdrolüütilist lagundamist. Näiteks valkude hüdrolüüs aminohapeteks või polüsahhariidide hüdrolüüs lihtsuhkruteks. 

Estrite aluseline hüdrolüüs
Rasvade korral kasutatakse seebistumisarvu määramist, see on tehniline näitaja, mis iseloomustab aine koostisse kuuluvate estrite ja vabade rasvhapete hulka.

Vaata ka
--------

* Hüdrolüüs
* Rasvad
* Seebistumisarv
Seedermännipähklid
Euroopa seedermänni käbi seemnetega
**Seedermännipähkel** (kõnekeeles **seedripähkel**) on seedermänni seeme. Seda saab seedermänni käbidest.

Teaduslikus mõttes ei ole nad pähklid.

Seedermänni pähklid on pisikesed, kuid väga õlirikkad. Seedermännipähkliõli koosneb peamiselt küllastumata rasvhapetest, eriti 9-oktadetseenhappest (16–23%) ning 9,12-oktadekadieenhappest ja 9,12,15-oktadekatrieenhappest (kokku 70–78,5%). Küllastunud rasvhappeid on 6–7%. Rasvhapetele lisaks on seal ka 1,3–1,7% fosfolipiide.

Need sisaldavad ka rohkesti B-rühma vitamiine ja D-vitamiini, samuti antioksüdante. Vett on seemnetes toorelt 36%, õhkkuivanuna 9,3%. Süsivesikute sisaldus sõltub sellest, kui küps on seeme ja kui palju aega on seemne valmimisest möödunud. Seedripähklite energiaväärtus on 6,27 kcal/g.

Seemnete rasvasisaldus on keskmiselt 52,8–68,1%. See sõltub kasvutingimustest. Mida enam põhja pool seedermänd kasvab, seda rohkem sisaldavad tema seemned rasvu. Seevastu põud halvendab tunduvalt nii seemnete kvaliteeti kui rasvasisaldust. Seni täheldatud absoluutne rasvasisalduse maksimum on olnud 68,8% ja miinimum 46,2%.

Seedermännipähklid kuuluvad loomulike toiduainete hulka. Sellepärast puuduvad vastunäidustused nende tarvitamiseks nii toidu kui ravi eesmärkidel. Eriti kasulik on nende söömine immuunpuudulikkuse, allergia, ateroskleroosi, südame isheemiatõve ja seedeelundkonna haiguste korral.

Seedripähklite söömine võib rikkuda maitsmismeele. Inimestelt on tulnud palju teateid selle kohta, et üks-kaks päeva pärast seedermännipähklite söömist tekib suhu kibe või metallimaitse. Maitsmismeel taastub igasuguse arstiabita mõne päeva kuni nädala jooksul. Kõik niisugused teated käivad üksnes Hiinas kasvanud seedermännipähklite söömise kohta.

Viited
------

1. ↑  Taste disturbances after pine nut ingestion M. Mostin. European Journal of Emergency Medicine. 2001. aasta märts. 8. kd. lk. 76
**Seedeelundkond** ehk **seedeaparaat** (ka **seedeelundite süsteem**, ladina keeles *systema digestorium*, *apparatus digestorius*) on enamiku organismide elundkond, mis koosneb elunditest, mille ülesandeks on ainevahetuseks vajalike põhitoitainete, mineraalide, vitamiinide ja vee mehaaniline ja keemiline töötlemine ning mitteseeditavate jääkide väljutamine. 

Seedeaparaadi olemasolu, areng, anatoomia, morfoloogia, histoloogia ja patoloogia võivad erineda nii liigiti, indiviiditi kui ka arenguastmeti.

Roomajatel
----------

### Maolistel

 *Pikemalt artiklis Maolised#Seedeaparaat*
Madude seedeaparaati liigitatud elundite morfoloogilised näitajad (näiteks kuju, suurus jms) ja ka asend võivad suuresti varieeruda nii perekonniti kui ka liigiti ja indiviiditi. Seedeaparaat koosneb ka vastavatest kudedest ja rakkudest. 

Seedeaparaati kuuluvad suuõõs, süljenäärmed, keel, hambad, söögitoru, magu (sh maolukuti), sooled, maks, sapipõis, kõhunääre ning kloaak. Inimeste suhtes mürkmadudeks liigitatud madude puhul liigitatakse siia ka mürgiaparaat. 

Enamik seedeaparaadi elunditest on seest vooderdatud limaskestaga.

Imetajatel
----------

### Inimestel

 *Pikemalt artiklis Inimese seedeelundkond*
Inimese seedeelundkond koosneb seedekanalist ja seedenäärmetest. Täiskasvanud inimese seedekanal on keskmiselt 8–10 meetrit pikk. Seedekanalisse kuuluvad suuõõs koos hammaste ja keelega, neel, söögitoru, magu, peensool, jämesool ja pärak. Seedeelundkonda kuulub veel kolm nääret – maks, süljenäärmed ja kõhunääre.

Terminoloogia
-------------

Seedeelundkond ei kuulu kehtivasse rahvusvahelisse inimese anatoomia standardisse Terminologia Anatomica. 

Seedeelundkond on kantud Terminologia Anatomicasse.

Vaata ka
--------

* Seedekulgla

Viited
------

1. ↑  Arne Lepp. "Inimese anatoomia, I osa. Liikumisaparaat, siseelundid", Tartu Ülikooli Kirjastus, lk 332, 2013, ISBN 978-9949-32-239-8.

Välislingid
-----------

* Sissekanne Terminologia Anatomicas A05.0.00.000: Systema digestorium. Seedeelundkond
* Sissekanne Nomina Anatomica Veterinarias APPARATUS DIGESTORIUS. Seedeaparaat, lk 49, 5. väljaanne, 2012
**Sten Indrikson** (sündinud 2. oktoobril 1990 Tallinnas) on Eesti endine ujuja.

Ta on lõpetanud 2010. aastal Tallinna Kristiine Gümnaasiumi.

Ujujana
-------

Alustas ujumistreeninguid 1999. aastal Kalevi Tallinna ujumiskoolis oma ema Kaire Indriksoni, seejärel Leili Heina, Viive Solli ja Urmas Jaamuli käe all. Alates 2008. aastast treenib taas ema juhendamisel. 

Sai maailmameistrivõistlustel 2009. aastal 100 m liblikujumises 77. koha ja 4 x 100 m kombineeritud teateujumises Eesti võistkonnas 26. koha. Euroopa meistrivõistlustel sai 2010. aastal 50 m liblikujumises 43. koha ja 100 m liblikujumises 49. koha. 

Tuli liblik-, kompleks- ja teateujumises 2009. aastal suvistel meistrivõistlustel 4 korda ning aastatel 2006 ja 2008–2009 lühiraja meistrivõistlustel 7 korda Eesti meistriks. Püstitas teateujumises Eesti rekordi.[*viide?*] Kuulus aastatel 2007–2010 Eesti koondisse.

Isklikku
--------

Tema ema on endine ujuja Kaire Indrikson.

Välislingid
-----------

* Biograafia ESBL-is