recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Emilia Romagna** on maakond Itaalias. Koosneb kahest ajaloolisest regioonist, Emilia ja Romagna.

Emilia on nime saanud Vana-Rooma maantee Via Aemilia järgi, mis, ühendades Rimini rannikulinna Piacenza garnisonilinnaga, kulges läbi maakonna. Romagna ehk *Romània* on tuletatud Rooma riigi enda nimest, mille langobardid panid sellele piirkonnale ajal, kui Ravenna oli Bütsantsi Itaalia-alade pealinn.

Üheks maakonnaks ühendati Emilia ja Romagna 19. sajandil *risorgimento* ajal.

Haldus
------

### Haldusjaotus

Emilia–Romagna maakonna provintsid
Emilia Romagna maakond jaguneb 9 provintsiks, mis omakorda jagunevad kokku 341 vallaks.

1. Città metropolitana di Bologna
2. Ferrara provints
3. Forlì-Cesena provints
4. Modena provints
5. Parma provints
6. Piacenza provints
7. Ravenna provints
8. Reggio Emilia provints
9. Rimini provints

Rahvastik
---------

### Suuremad linnad

Bologna (374 600; 2004), Modena (179 800), Parma (174 000), Reggio Emilia (154 900), Rimini (134 400), Ferrara (131 700), Forlì (111 400), Ravenna (142 000)
Piacenza (99 100), Cesena (93 400)

Majandus
--------

Põllumajandus on Emilia-Romagna olulisim majandustegevus. Kasvatatakse teravilja, kartulit, tomatit, puuvilju ja muidugi viinamarju. Kõrgelt on arenenud ka veise- ja seakasvatus. Paljudes piirkondades on praegugi sigu rohkem kui inimesi.

Tööstusest on eriti tugeval järjel toiduainetetööstus (Emila-Romagna on maailmakuulus oma köögi poolest) ja turism (eriti Aadria mere kuurordid).

Ajalugu
-------

Enne roomlasi asustasid sealset ala etruskid. Nende pealinna Felsina kohale rajati hiljem Bologna.

Keskajal oli võim mõjukate aadlisuguvõsade käes. Ferraras ja Modenas valitsesid d'Ested, Bolognas Bentivogliod, Riminis Malatestad, Parmas ja Piacenzas Farnesed.

Emilia Romagna köök
-------------------

Emilia Romagna regiooni peetakse Itaalia gastronoomiliseks keskpunktiks. Sealt on pärit sellised "kuulsused" nagu parmesani juust (*parmigiano-reggiano*), Parma sink ja palsamiäädikas.

Rohkem kui mujal Põhja-Itaalias süüakse seal pastat; eriti armastatud on kodusvalmistatud tortellinid ja lasanjed. Värsket pastat süüakse koos lihakastmega (*ragù*), koorekastmetega või riputatakse lihtsalt parmesaniga üle (*alla parmigiana*). Modena ja Parma spetsialiteediks on *bollito misto* ehk road keedetud lihast.

Romagna köök meenutab rohkem Lõuna-Itaalia oma. Emilias kasutatakse rohkelt võid, juustu, seeni ja sea- ja loomaliha. Romagna aga eelistab oliiviõli, sibulat ja küüslauku.

### Vein

Emilia Romagna veinipiirkonnad:

* Lambrusco di Sorbana (DOC), Lambrusco Grasparossa di Gastelvetro (DOC), Lambrusco Salamino di Santa Croce (DOC), Reggiano (DOC), Albana di Romagna (DOCG), Pagadebit di Romagna (DOC).

Viited
------

1. ↑  Itaalia Riiklik Statistikaamet

Välislingid
-----------

* Itaaliakeelne Emilia Romagna maakonna koduleht

Itaalia vapp
Itaalia maakonnad

Abruzzo **·** Apuulia **·** Basilicata **·** Calabria **·** Campania **·** Emilia Romagna **·** Friuli-Venezia Giulia **·** Lazio **·** Liguuria **·** Lombardia **·** Marche **·** Molise **·** Piemonte **·** Sardiinia **·** Sitsiilia **·** Toscana **·** Trentino-Alto Adige **·** Umbria **·** Valle d'Aosta **·** Veneto
Jaagarahu paemurd
**Jaagarahu murrud** on endised paemurrud ja ühtlasi paljandid Saare maakonnas Saaremaa vallas. Paljandid on arvele võetud ürglooduse objektina.

Jaagarahu karjääris/Kurevere paemurrus murti kuni I maailmasõjani lubjakivi ning põletati lupja 8-10 lubjaahjus. 1920. aastate keskpaigaks taastus tegevus Jaagarahul, Kurevere karjääris tootis lupja AS Eesti Marmor, mis oli omal ajal Saaremaa suurimaid ettevõtteid. Eesti tuntumad kivimurrud asusid Rummu karjääris Vasalemmas ja Saaremaal.

Töö kivimurdudes oli hooajaline ja kestis aprillist-maist kuni novembri-detsembrini edukaimal 1930. aastal toimus töö paemurrus kahes vahetuses 300-330 töötajaga. AS Eesti Dolomiit eksportis karjäärist saadud hinnalist korall-lubjakivi Euroopasse. 1927. aastal rajati paemurrust saadava paekivi väljavedamiseks Jaagarahu sadam. Sadamat ja karjääri ühendas 4 kilomeetri pikkune kitsarööpmeline raudtee. 1933. aastal läks AS Eesti Marmor pankrotti ning paemurrud võttis üle Eesti-Rootsi segakapitaliga aktsiaselt Calcit. 1940. aastal ettevõte natsionaliseeriti. Pärast teist maailmasõda, 1940. aastate teisel poolel jätkas Saaremaa Tööstuskombinaat paemurdudes lühiajalist tööd, kuid siis aga seiskus lubjakivi kaevandamine täielikult.

Praegu on murrud Jaagarahu järve vee all. Murdudel on näha Jaagarahu lademe Vilsandi kihtide bioherme. Murdudes asub Jaagarahu lademe stratotüüp ja selle Jaagarahu kihistu stratotüüp.

Veest välja jäävas osas paljandub ülemisel 0.8 meetril paksukihiline sinakashall lubjakivi. Selle all on 0.5 meetrit õhukesekihilist dolomiiti, allpool aga rifilise päritoluga lubjakivi, mis on ülevalpool sinakashall, alumises osas aga helehall.

Viited
------

1. 1 2  Ürglooduse objekt: Jaagarahu murrud Eesti looduse infosüsteemis (vaadatud 29.04.2013)
2. ↑  Eesti kitsaröömelised raudteed
3. ↑  771. Natsionaliseerimisele kuuluvad tööstusettevõtted, Riigi Teataja, nr. 81, 26 juuli 1940
4. ↑  "Stratigraafia terminoloogia". Originaali arhiivikoopia seisuga 16. september 2020. Vaadatud 15. septembril 2020.
5. ↑  Eesti stratotüüpsed paljandid

Välislingid
-----------

* Ürglooduse objekt: Jaagarahu murrud Eesti looduse infosüsteemis
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib trükikojast, Kukerpillide laulu kohta vaata artiklit Ühiselu (laul).* |

---

**Ühiselu** oli Eesti trükikoda.

Trükikoja juured ulatuvad 1633. aastasse, kui Rootsi kuningas läkitas Eestisse trükkal Christoph Reusneri ja asutati Tallinna gümnaasiumi trükikoda.

1829. aastast kandis trükikoda nime "Lindforsi pärijad". 1922. aastal omandas trükikoja kirjastusühisus Ühiselu, mis natsionaliseeriti 1940. aastal. 

Eesti NSV ajal oli trükikoja toodete hulgas olid ajakirjad Looming, Loomingu Raamatukogu, Noorus ja Sotsialistlik Põllumajandus, ajalehed Sovetskaja Estonija ja Noorte Hääl; trükiti raamatuid, brošüüre ja pakendeid. 1973. aastast kuulus trükikoda tootmiskoondisse Eesti Trükitööstus. 1979. aasta seisuga töötas trükikojas 192 töötajat.

Trükikoda Ühiselu erastati aastal 1997. 2005. aastal ühinesid Ühiselu ja Prisma Print ning hakkasid tegutsema Eesti ühe suurima kirjastajatest sõltumatu trükikojana nime all AS Reusner. Prisma Print oli AS Ühiselu enamusosanik juba 2002. aastast.

Viited
------

1. 1 2  "Prisma Print ja Ühiselu koonduvad ühte"[*alaline kõdulink*] Äripäev, 10. märts 2005
2. 1 2 3  Tallinn. Lühientsüklopeedia. Tallinn: Valgus, 1979, lk.318
3. ↑  771. Natsionaliseerimisele kuuluvad tööstusettevõtted, Riigi Teataja, nr. 81, 26 juuli 1940
4. 1 2  Ajalugu Reusner.ee (vaadatud 6. aprillil 2013)
Corinne Suter (2017)
**Corinne Suter** (sündinud 28. septembril 1994 Schwyzis) on Šveitsi mäesuusataja.

Ta on olümpiavõitja ja kahekordne juunioride maailmameister.

Tema esimesed täiskasvanute tiitlivõistlused olid 2017. aasta maailmameistrivõistlused Sankt Moritzis, kus ta sai ülisuurslaalomis 12. ja kiirlaskumises 18. koha.

2018. aasta taliolümpiamängudel Pyeongchangis oli ta kiirlaskumises kuues ja ülisuurslaalomis 17.

2019. aasta maailmameistrivõistlustel Åres võitis ta medali mõlemal alal: ülisuurslaalomis hõbeda ja kiirlaskumises pronksi. 

Maailma karikasarjas tegi Suter debüüdi 2011. aasta novembris. Esimese poodiumikoha sai ta 23. veebruaril 2019 Crans-Montanas kiirlaskumises.

Saavutused
----------

### Olümpiamängudel

* 2022 Hiina Pekingis
	+ Kuld **olümpiavõitja** kiirlaskumises

### Maailmameistrivõistlustel

* 2019 Rootsi Åres
	+ Hõbe hõbemedal kiirlaskumises
	+ Pronks pronksmedal ülisuurslaalomis

### Juunioride maailmameistrivõistlustel

* 2012 Itaalia Roccarasos
	+ Pronks pronksmedal Alpi kahevõistluses
* 2013 Kanada Mont-Sainte-Anne'is
	+ Hõbe hõbemedal ülisuurslaalomis
* 2014 Slovakkia Jasnás
	+ Kuld **juunioride maailmameister** ülisuurslaalomis
	+ Kuld **juunioride maailmameister** kiirlaskumises

Välislingid
-----------

 Corinne Suter – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Ametlik koduleht
* Corinne Suter FIS-i lehel
* Corinne Suter ski-db.com lehel
**Eesti Koorijuhtide Naiskoor** (lühend: EKN) on loodud 1988. aastal professor Ants Söödi eestvedamisel. Kooris laulab kuni 30 muusikaõpetajat-koorijuhti üle Eesti, kelle käe all töötab 32 koori ja lapsed omandavad teadmisi 22 õppeasutuses. EKN harjutab seminar-kokkutulekutel kuus kuni kaheksa korda aastas. 

Eesti Koorijuhtide Naiskoor on Eestis ainulaadne täiskasvanute kollektiiv, mis on aastate jooksul leidnud oma kindla koha Eesti koorimuusika maastikul. EKNi eesmärgiks on tutvustada kuulajale eesti naiskoorilaulu paremikku, tellida ja salvestada eesti heliloojate loomingut, olla kursis maailma uue repertuaariga, tutvustada eesti naiskoorimuusikat väljaspool Eestit, osaleda üldlaulupidudel ja laulupäevadel ning rahvusvahelistel festivalidel ja konkurssidel. 

Oluline on koostöö teiste kooridega Eestist ja  kohalike ning välisdirigentidega. Kooriga on töötanud Robert Cowles (USA), Mari Koistinen, Rita Varonen (Soome), Pavel Brochin (Saksamaa), Galina Gorbatenko (Ukraina) ja Aira Birziņa (Läti). Oleme alati pidanud oluliseks, et külalisdirigentide kavades oleks nende maa klassikalist ja uuemat koorimuusikat. EKN on võitnud 2001. aastal Walesis toimunud Llangolleni rahvusvahelisel koorifestivalil *grand prix*.

EKNi dirigendid on olnud Ants Sööt, Andrus Siimon, Õnne-Ann Roosvee,Elen Ilves, Kristi Jagodin. Praegu on EKNi dirigendid Markus Leppoja ja Kristina Sildos. Hääleseadja Egle Veltmann.

Viited
------

1. ↑  EE 12. köide, 2003: 62.
2. ↑   (vaadatud 23.02.2013)

Välislingid
-----------

* EKNi Facebooki leht
**Põltsamaa rajoon** oli haldusüksus Eesti NSV-s aastatel 1950–1962.

Põltsamaa rajoon loodi 1950. aastal, selle koosseisu kuulusid kuni 1954. aastani Põltsamaa linn ning Adavere külanõukogu, Aidu külanõukogu, Anikvere külanõukogu, Hermani külanõukogu, Järavere külanõukogu, Kolga-Jaani külanõukogu, Kursi külanõukogu, Lalsi külanõukogu, Loopre külanõukogu, Mõhküla külanõukogu, Neanurme külanõukogu, Puurmani külanõukogu, Päinurme külanõukogu, Tapiku külanõukogu, Umbusi külanõukogu, Vissuvere külanõukogu ja Vitsjärve külanõukogu.

Aastatel 1952–1953 oli Põltsamaa rajoon Tartu oblasti osa.

1954. aasta juunis liideti Umbusi külanõukogu Anikvere külanõukoguga, Hermani külanõukogu Järevere külanõukoguga, Vissuvere külanõukogu Kolga-Jaani külanõukoguga ja Kursi külanõukogu Puurmani külanõukoguga. Neanurme ja Aidu külanõukogust moodustati Lustivere külanõukogu; Loopre külanõukogu ja osa Tapiku külanõukogust liideti Pajusi külanõukoguks ning Adavere, Mõhkküla ja Vitsjärve külanõukogu liideti Põltsamaa külanõukoguks.

1959. aastal likvideeriti Suure-Jaani rajoon, millest Võhma alev, Mõisaküla külanõukogu ja Soomevere külanõukogu läks Põltsamaa rajooni koosseisu ning Türi rajoon, millest Ollepa külanõukogu läks samuti Põltsamaa rajooni koosseisu. 

1960. aastal liideti Mõisaküla ja Soomevere külanõukogu Kõo külanõukoguks, Päinurme külanõukogu Pajusi külanõukoguga ning Lustivere külanõukogule lisandus osa Jõgeva külanõukogust. Järevere külanõukogu nimetati ümber Imavere külanõukoguks.

1962. aasta lõpul Põltsamaa rajoon likvideeriti, selle suurem osa läks Jõgeva rajooni koosseisu, väiksemad osad Paide ja Viljandi rajooni koosseisu.

Viited
------

1. ↑  Jaak Pihlak: "Põltsamaa kihelkond ja Vabaduse Risti vennad" Viljandi Muuseumi aastaraamat 2006

Kirjandus
---------

* Liivi Uuet. "Eesti haldusjaotus 20. sajandil". Tallinn 2002
* Mati Laur, Tõnu Tannberg. "Põltsamaa rajoon 26.09.1950 – 31.12.1962". // Rajoonide aeg 1950 – 1962. 2023. Lk 60–61
**Leida Leesment**, neiupõlves Liidak, kuni 1936. aastani Liidemann (11. juuni 1918 Turkestan – 3. juuli 1998 Malmö) oli Rootsi võimlemisorganisatsiooni Malmöflickorna asutaja.

Leida Leesment oli lõpetanud Tartu Ülikooli võimlemisinstituudi ja töötanud paar aastat Tallinnas võimlemisõpetajana, kui perekond 1944. aastal Rootsi põgenes. Stockholmis töötas ta Ernst Idla assistendina tema võimelmisrühma juures.

1954. aastal kolis perekond Leesment Malmösse, kus Leida Leesment asutas võimlemisrühma Malmöflickorna, mis põhines peamiselt rütmilistele liigutustele ja tantsule pallidega. Algusest peale osalesid selles Leida vanemad tütred ja seejärel ka noorim tütar Tiina. Mõni aasta pärast seda, kui Tiina oli õpinguid lõpetanud ning saanud võimlemisõpetaja kutse, jätkas Leida Leesmenti tööd Malmöflickorna juhina ta tütar Tiina Leesment Bergh.

Tunnustus
---------

* Rootsi kuninglik medal Illis quorum

Isiklikku
---------

Leida Leesmenti isa oli Karl Liidemann. Tema abikaasa oli Hans Leesment ja tütred Reet Sepp, Kaja Leesment ja Tiina Leesment Bergh.

Viited
------

1. ↑  Pille-Mai Laas. In Memoriam Tiina Leesment Berg Eesti Päevaleht (Rootsi), nr 8, aprill 2018

Välislingid
-----------

* Malmöflickorna koduleht
**Vennad Voitkad** on **Ülo Voitka** ja **Aivar Voitka**. Nad olid Eesti metsavennad 1986–2000.

21. märtsil 1986 läksid vennad Aavo ja Aivar Voitka hirmust teenistuse ees Nõukogude sõjaväes metsa peitu, järgmisel päeval liitus nendega Ülo Voitka. Aivar Voitka arreteeriti 28. märtsil 1986. 20. augustil 1986 karistati Aavo Voitkat 3 aasta ja 6 kuu vabadusekaotusega, ta oli vangis Venemaal ja Patarei vanglas kuni 1993. aastani, mil naasis isakoju. Aivar Voitkat karistati 20. jaanuaril 1987 3-aastase vabadusekaotusega tingimisi ühes kohustusliku töölesuunamisega. 30. aprillil 1987 lasti ta puhkusele ja ei pöördunud tagasi. Seejärel varjasid Ülo ja Aivar Voitka end Lõuna-Eestis ja Lätis. Nad rajasid metsadesse punkreid, mis olid hoolega maskeeritud. Esimene punker avastati alles siis, kui traktoriratas vajus punkri laest läbi. Vendade metsavendlusest kasvas legend, nad suutsid ennast 14 aastat metsas varjata, 3 politseinikku pidid oma relvad ja laskemoona neile loovutama.

Voitkad tabati 29. veebruaril 2000, kui politsei sai teate metsatööliselt, kes nägi Viljandimaal Viiratsi vallas Viiratsist kaks kilomeetrit eemal Mäeltkülas kaht kahtlast meest Kangrumatsi talumaja poole minemas. Vennad olid varjunud sauna ehitatud peidikusse. Pärast tund aega kestnud läbiotsimist leidsid politseinikud peidiku. Vennad tulistasid ka politseinike suunas, kuid ei tabanud kedagi. Politseinikud piirasid maja ümber, lisaks toodi Tallinnast appi ka K-komando. Kell 14:30 andis Ülo Voitka alla, 15:45 andis ka teine vend Aivar alla.

Viited
------

1. ↑  Airi Ilisson, Siim Randla, "Vennad Voitkad murdusid", Õhtuleht, 01.03.2000

Kirjandus
---------

* Ülo Russak. Ilveste impeerium. Vendade Voitkade lugu. Kirilille Kirjastus, Tallinn, 2001.
Toomas Kork 2012. aastal
**Toomas Kork** (sündinud 20. november 1945 Tartus) on Eesti ühiskonnategelane, põllumajandustegelane ja poliitik.

Toomas Kork lõpetas aastal 1970 EPA majandusteaduskonna. Aastatel 1971–1975 oli ta EPA laborijuhataja ning seejärel kuni 1988. aastani Tamsalu Teraviljasaaduste Kombinaadi asedirektor ja direktor. Aastatel 1988–1989 oli ta EKP Rakvere rajoonikomitee esimene sekretär.

Toomas Kork oli Eestimaa Rahvarinde Algatuskeskuse ja volikogu liige, Rakvere Rahvarinde juht, Eesti NSV Ülemnõukogu XI ja XII koosseisu ja Balti Assamblee liige. Võttis osa suveräänsusdeklaratsiooni ettevalmistamisest ja vastuvõtmisest 1988. aasta 15. ja 16. novembril. Juhtis alternatiivteenistuse seaduse eelnõu väljatöötamist ja seaduseks vormistamist, seejärel oli kuni kaitseministeeriumi moodustamiseni vastava valitsuskomisjoni esimees. Osales Eesti Kodukaitse, piirivalve ja politsei loomisel. Hääletas 20. augustil 1991 ühena 69 Ülemnõukogu liikmest Eesti Vabariigi iseseisvuse taastamise poolt. Toomas Kork kuulus Põhiseaduse Assambleesse.

Töötas Arnold Rüütli kantseleis, Rakvere KIT-i (Kaubandusliku Inventari Tehas, hilisema nimega AS ETK Sisustus) peadirektorina ja kuni pensionile jäämiseni AS-i Porsa Est juhatuse esimehena.[*viide?*]

Tunnustus
---------

* 2002 – Riigivapi V klassi teenetemärk
* 2006 – Riigivapi III klassi teenetemärk
* 2010 – Balti Assamblee teenetemedal
* 2001 – "Ilves ja mõõk", EV Piirivalve teenetemärk
* 2001 – "10 aastat taastatud piirivalvet", mälestusmedal
* 2001 – "10 aastat taastatud Kaitseväge", mälestusmedal
* 2014 – "20 aastat vene vägede lahkumisest", mälestusmedal

Isiklikku
---------

Tema vend Andres Kork on arst (oli tervishoiuminister Tiit Vähi esimeses valitsuses), Tallinna volikogu esimees ja Eesti Arstide Liidu president. Teine vend Jüri Kork oli samuti poliitikas, oli Eesti NSV Ülemnõukogu XII koosseisu (Eesti Vabariigi Ülemnõukogu) liige, on 20. augusti klubi liige. Õde Anu Kasmel on psühhiaater ja terviseteadlane. Korkide peres hoiti Nõukogude okupatsiooni ajal esimese, 1884. aastal valminud sinimustvalge lipu peidukoha saladust. 1991. aastal kaevati onu talus ahju alla peidetud lipp välja ja anti üle Eesti Üliõpilaste Seltsile.

Viited
------

1. ↑  "Kes on kes Eesti poliitikas", Eesti Entsüklopeediakirjastus 1992
**Arno Liiver** (sündinud 12. oktoobril 1954) on eesti endine lapsfilminäitleja. 

Ta õppis Tallinna 12. Kutsekeskkoolis elektrikuks ning töötas Tallinnas aastaid auto- ja taksojuhina, samuti lukksepana. 2002. aastal asus Arno Liiver elama Hiiumaale Käina valda, kus pidas aastaid koos abikaasaga kariloomi ja oli piimaühistu karjakuks.

Arno Liiver sai tuntuks Arno Tali rolliga mängufilmis „Kevade" (1969, režissöör Arvo Kruusement). Sellele järgnesid Arno Tali osatäitmised ka mängufilmides „Suvi" (1976) ja „Sügis" (1990).

30. aprillil 2012 Tartus toimunud Eesti Film 100 tähistamisel anti esimest korda ajaloos välja nn sajandi filmiauhinnad:

* Kategoorias "Sajandi filmipaar" olid võitjad Arno Tali ja Raja Teele (näitleja  Riina Hein) filmist "Kevade".
* Kategoorias "Sajandi filmimotiiv" valiti võitjaks Arno Tali "Paljutähenduslikud silmad" filmist "Kevade".

Arno Tali rollist
-----------------

Filmirolli leiti Liiver pooljuhuslikult. Arvo Kruusement kurtis tuttavale näitlejale Evald Aavikule, et filmivõtted on algamas, aga sobivat Arno Tali osatäitjat ei ole. Aavik ütles, et tal osaleb Tallinna Pioneeride Palee näiteringis üks poiss, keda võiks rolli proovida. Näinud Liiveri fotot, saatis Kruusement talle kutse tulla Tallinnfilmi proovivõtetele. Kuigi Arno Liiver tekitas paljudes esialgu kõhklusi, olid Kruusement ja operaator Harry Rehe valiku õiguses veendunud.

Arvo Kruusement: "Arno kõnelevad silmad ja kogu olek mõjusid ekraanil ehedalt. Aga ainult ilusate silmadega seda rolli poleks ära teinud. Arno Liiveril oli ikka midagi muud ka peale silmade. Selles rollis on omajagu psühholoogiat, keerdkäike ja hingevalu ning ekraanilt on see näha."

Harri Rehe on dokumentaalfilmis "Kuidas tuli "Kevade"?" (2006) meenutanud oma ennustust filmi-Arno õige valiku kohta: "Ütlesin ka Kruusemendile, et usu mind, me mängime tema silmade peal selle filmi välja!"

Viited
------

1. ↑  Arno "Tali" Liiver toibub siiani paari aasta tagusest hoobist. Kroonika, 14. september 2018.
2. ↑  Eesti filmi andmebaas Vaadatud 3.07.2020
3. ↑   Eesti filmi sajandiauhinnad Vaadatud 3.07.2020
4. ↑  „Tahaks nutta ja üksi olla!" Maaleht, 8. juuni 2023.
5. ↑  Eesti filmi andmebaas.

Välislingid
-----------

* Arno Liiver andmebaasis IMDb
* Arno Liiver kino-teatr.ru lehel
* Arno Liiver: «Kevade» oli mu elu kõige ilusam aeg. (SL Õhtuleht 15.04.2006)
* Mis on saanud "Kevade"tegelastest. (Kroonika 16.09.2018)
* Miks jäeti Arno Liiver "Talvest" välja? (Kroonika 6.08.2019)
* Kultusfilmist „Kevade" tuntud Arno Liiver peab purjuspäi sõitmise eest vangi minema. (Kroonika, 17. mai 2023.)
Mis Iskusstva ajakirja kaas (1899)
Boriss Kustodijev. Mir Iskusstva kunstnike rühmaportree. Õli lõuendil, 1916–1920. Vene Muuseum, Peterburi
**Mir Iskusstva** (vene keeles *Мир искусства*, 'kunstimaailm') oli aastatel 1899–1927 tegutsenud vene modernistide ühendus (liikumine) ja nende samanimeline ajakiri. 

Mir Iskusstva motoks oli puhas kunst ehk "kunst kunsti pärast", millega nad vastandasid ennast nii ametlikule akadeemilisele kunstile kui ka peredvižnikute moraliseerivale realismile. 

Rühmituse asutasid 1898. aastal üliõpilased Aleksandr Benois, Konstantin Somov, Dmitri Filosofov, Léon Bakst ja Jevgeni Lansere. Ühenduse alguseks sai vene ja soome kunstnike näituse korraldamine Stieglitzi muuseumis Peterburis samal aastal. Ajakiri hakkas ilmuma 1899. aastal. Selle asutasid Aleksandr Benois, Léon Bakst ja Sergei Djagilev (peatoimetaja).

Ühendus korraldas Peterburis ja Moskvas arvukalt kunstinäitusi, viimane näitus oli 1927. aastal Pariisis.

Viited
------

1. ↑  Peterburi vs Moskva. I osa – Peterburi kadriorumuuseum.ekm.ee

Kirjandus
---------

* Alla Gussarova. *Mir Iskusstva*. Tallinn : Kunst, 1984. 103 lk.
Krahv Magnus Stenbock
**Magnus Stenbock** (12. mai 1664 Stockholm – 23. veebruar 1717 Kopenhaagen) oli Rootsi väepealik ja krahv.

Magnus Stenbock sündis Gustaf Otto Stenbocki ja Christina Catharina De la Gardie pojana. Hariduse sai ta Uppsalas ja Pariisis. Otsustanud valida sõjaväelasekarjääri, siirdus ta 1683 Hollandi sõjaväkke. Sealt naasnult astus ta Rootsi armeesse.

1687. aastal oli ta Otto Vellingki rügemendis kapten ja 1688. aastal Nils Bielke rügemendis major. Ta teenis Rootsi vägedes Madalmaades ja Reini ääres. Pfalzi pärilussõja ajal näitas ta üles suurt vaprust, eriti 1690. aastal Fleurusi lahingus.

1699. aastal ülendati ta ooberstiks ning määrati Kalmari rügemendi pealikuks. 

1700. aastal sai temast Dalarna rügemendi ülem. Samal aastal osales ta oma rügemendiga Narva lahingus, kus rootslased saavutasid suure võidu. 1702. aastal võttis ta osa Kliszówi lahingust ning 1703. aastal Pułtuski lahingust. 

1704. aastal ülendati ta kindralleitnandiks. 1705. aastal sai ta jalaväekindraliks ja Skåne kindralkuberneriks. 1710 sai ta riiginõunikuks ja 1712 ülendati feldmarssaliks, maavägede ülemjuhatajaks. Samal aastal vallutas ta 9000 mehega Mecklenburgi ja saavutas hiilgava võidu Gadebuschi lahingus. 6. mail 1713 kapituleerus Tönningi kindlus ja taanlased võtsid Magnus Stenbocki vangi. Teda hoiti Kopenhaagenis Fredrikshavni kindluses, kus ta 1717. aastal suri.

Magnus oli Kiiu ja Kõnnu mõisa omanik Eestimaal ning Vapnö, Kjellstorpi ka Rånäsi mõisa omanik Rootsis.

Perekond
--------

Krahv Stenbock abiellus 23. märtsil 1690 Eva Magdalena Oxenstiernaga (1671–1722), kes oli aastatel 1662–1666 Liivimaa kuberneriks olnud Rootsi riigitegelase Bengt Gabrielsson Oxenstierna (1623–1702) ja Magdalena Eriksdotter Stenbocki tütar. Abielust sündisid

* Bengt Ludwig Stenbock (1694–1737), Rootsi sõjaväelane, Eestimaa maanõunik, Kolga mõisnik
* Fredrik Magnus Stenbock (1696–1745), Rootsi sõjaväelane, Eestimaa maanõunik, Jakob Pontuse, Johanni ja Karl Magnuse isa
* Eva Charlotta Victoria Stenbock (1710–17 ), kindralleitnandi ja vabahärra Christian Barnekow' (1694–1762) abikaasa.
* Gustaf Leonhard Stenbock (1711–1758), Rootsi riigitegelane

Esivanemad
----------

|  |
| --- |
|  **Magnus Stenbocki esivanemad**  |
| **KrahvMagnus Stenbock(1664–1717)** | KrahvGustaf Otto Stenbock(1614–1685) | VabahärraGustaf Stenbock(1575–1629) | VabahärraErik Stenbock(1538–1602) |
| KrahvitarMagdalena Sture(1539–1610) |
| KrahvitarBeata Brahe(1583–1645) | KrahvErik Brahe(1552–1614) |
| Braunschweig-Harburgi printsessElisabeth
(1553–1618) |
| KrahvitarChristina Catharina De la Gardie(1632–1704) | KrahvJakob De la Gardie(1583–1652) | VabahärraPontus De la Gardie(1520–1585) |
| Sofia Gyllenhielm(1559–1583) |
| KrahvitarEbba Brahe(1596–1674) | KrahvMagnus Brahe(1564–1633) |
| VabapreiliBrita Leijonhufvud(surnud 1611) |

Viited
------

1. ↑   Matrikel öfwer Swea rikes ridderskap och adel ... 1754, lk.199–200
**Enn Kaar** (kuni 1935 **Morando-Edmund Moikov**; 30. märts (vkj) / 12. aprill 1911 Tallinn – 17. oktoober 1987 Tallinn) oli eesti arhitekt.

Ta lõpetas 1934. aastal Tallinna Tehnikumi ehitustehnikuna ja asus tööle Narva linna ehitusosakonda, kus muuhulgas osales ka Narva-Jõesuu ja Joaoru rannahoone ehitamises. 

1937. aastast õppis ta arhitektuuri Saksamaal Karlsruhe ja Berliini Tehnikaülikoolis, mille lõpetas 1940. aastal. Pärast Eestisse naasmist suunati ta NSV Liidu sõjaväebaasi tehnikabüroo ja ehitustööde juhatajaks Kloogal. Nõukogude Liidu – Saksamaa sõja ajal arreteerisid Nõukogude võimud ta 1941. aastal, hiljem mobiliseeriti ta Punaarmeesse ja viidi NSV Liidu tagalasse.

1945. aastal sai Kaar Tallinna Arhitektuuriosakonna projekteerimisbüroo juhatajaks, hiljem töötas mitmel ametikohal Eesti Maaehitusprojektis ja Eesti NSV Kergetööstuse Ministeeriumi konstrueerimisbüroos.

Looming
-------

Kaare projektidele avaldas mõju Saksamaal saadud haridus, mis paistab kohati välja ka Nõukogude ajal teostatud töödes.

### Olulisemad teosed

* Riigiküla lahingu mälestussammas (1934–1935; hävitatud juunis 1941 ja taaspüstitatud juunis 2014)
* Eramu Tallinnas Vabaõhukooli tee 38 (1948)
* Kalevi tenniseklubi Kaarli puiesteel (1948–1949; lammutatud ja ehitatud uuesti üles muudetud projekti järgi)
* Põllumajanduslike Ühistute Keskliidu hoone Tallinnas Estonia puiestee 7 (hilisem Eesti Teaduste Akadeemia instituutide hoone; veelgi hiljem Eesti Kunstiakadeemia ajutine peahoone; 1948–1953)
* Elamud Tallinnas Paldiski maantee 59, 61, 63 (1948–1953)
* Elamud Tallinnas Koidu 88 ja 92 (1948–1953)
* Talleksi eelkäijate tehasehoonete rekonstrueerimine (1949–1953)
* Tõnismägi 14 asuva koolihoone juurdeehitus Tuvi tänava ääres (1958)

Lisaks on Kaar projekteerinud tootmishooneid, rekonstruktsioone, aiamaju ja eramuid.[*viide?*]

Kirjandus
---------

* Mart Kalm. "Kaar, Enn, arhitekt". // Eesti kunsti ja arhitektuuri biograafiline leksikon. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Tallinn 1996. Lk 146

Välislingid
-----------

* Eesti kommunismiohvrid 1940–1991
* Haud Tallinna Rahumäe kalmistul
**Franz Artur Viehböck** (sündinud 24. augustil 1960 Viinis) on Austria elektriinsener ja esimene Austria kosmonaut. Ta külastas Sojuz TM-13 meeskonnaliikmena kosmosejaama Mir.

Karjäär
-------

Viehböck valiti koos arst Clemens Lothalleriga osalema Nõukogude Liidu ja Austria Vabariigi ühisprojektis Austromir 91. Pärast kaks aastat kestnud treeningut valiti Sojuz TM-13 meeskonnaliikmeks Viehböck. Missioon startis 2. oktoobril 1991. Peale austerlase viibisid Sojuzi pardal NSV Liidu kosmonaudid Aleksandr Volkov ja Toktar Aubakirov.

Miri pardal sooritas ta 15 meditsiini-, füüsika- ja kosmosetehnikakatset. Viehböck naasis Maale 10. oktoobril Sojuz TM-12 pardal koos Sergei Kirkaljovi ja Anatoli Artsebarskiga. Kokku viibis Viehböck kosmoses 7 päeva ja 22 tundi.

Järgmise kahe aasta jooksul pidas ta missiooni kohta loenguid. Seejärel kolis ta Ameerika Ühendriikidesse, kus töötas Rockwelli lennukitehases. Pärast Rockwelli liitmist Boeinguga töötas ta mõnda aega Viinis ja hiljem suunati ta tööle Alam-Austriasse.
**Laches** (umbkaudu 475–418 eKr) oli vanakreeka aristokraat ja Ateena väepealik Peloponnesose sõjas.

Tema täpne sünniaasta on teadmata, kuid Platoni järgi oli ta Sokratesest veidi vanem. Tema isa oli Melanopos. Aastal 427 eKr saadeti ta 30 laevaga Sitsiiliasse, abistamaks Ateena liitlasi võitluses Sürakuusaga. Ta jagas väepealiku rolli koos Charoedasega, kuid kui see aastal 426 eKr suri, asus ta Ateena vägesid ainuisikuliselt juhatama. Tal õnnetus sundida alistuma Mylae ja Messana linn, kuid järgmisel aastal vahetati ta Phytodorose vastu välja. Ateenasse naasnult sattus ta Kleoni tagakiusamise alla. Seda kohtuistungit pilkas Aristophanes oma näidendis "Herilased".

Aastal 423 eKr saavutas ta Spartaga aastase relvarahu. Kleoni surma järel õnnestus tal koos Nikiasega saavutada Spartaga rahuleping, mis pidi kehtima 50 aastat. Aastal 418 eKr lõppes aga rahu, kuna Ateena toetas Sparta mässulisi. Laches langes samal aastal, kui tema juhitud väed Mantineia lahingus lüüa said.

Laches on üks tegelasi Platoni samanimelises dialoogis.

Sama nime kandsid ka tema poeg, pojapoeg ja pojapojapoeg.

Viited
------

1. ↑  Hubert Cancik, Helmuth Schneider, August Friedrich von Pauly: Der Neue Pauly : Enzyklopädie der Antike. kd 6, Iul-Lee Stuttgart : J.B. Metzler, 1999, ISBN 3-476-01476-2.
2. ↑  Smith W. Laches // Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology
3. ↑  Demosthenes 24
Olha Kobõljanska
**Olha Kobõljanska** (27. november 1863 Gura Humorului, Bukoviina, Austria-Ungari – 21. märts 1942 Tšernivtsi, Rumeenia Kuningriik) oli ukraina kirjanik ja naisõiguslane.

Olha Kobõljanska sündis riigiametniku paljulapselises peres. Peres räägiti lisaks ukraina keelele ka poola ja saksa keelt. Õppis saksa õppekeelega koolis, sest 1860.–1880. aastatel ei olnud peamiselt sakslaste ja rumeenlastega asustatud Lõuna-Bukoviinas ukraina õppekeelega koole.

Oma esimesed jutud kirjutas ta saksa keeles 1880. aastal. Tutvumine teiste ukraina kirjanikega muutis tema vaateid kultuurile ja poliitikale, ta hakkas kirjutama ukraina keeles ja osales aktiivselt Ukraina naisliikumises Bukoviinas.

Aastast 1891 kuni surmani elas Olha Kobõljanska Tšernivtsis.

Tema loomingut on avaldatud paljudes trükistes ja valikkogudes. Eesti keeles tema raamatuid seni ilmunud ei ole.

Olha Kobõljanska viimane teos on 17. sajandil elanud ukraina rahvalaulikust Marusja Tšuraist.

Tema mälestuseks asutati Tšernivtsis 1944. aastal muuseum.

Viited
------

1. 1 2  "Kobylianska, Olha". *Internet Encyclopedia of Ukraine* (inglise keel). Vaadatud 23. märtsil 2024.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: tundmatu keel (link)
2. 1 2 3 4 5  "Кобилянська Ольга Юліанівна". *УкрЛіб* (ukraina keel). Vaadatud 23. märtsil 2024.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: tundmatu keel (link)
Michail Stefanovič 2011. aastal Minski Dinamo meeskonnas
**Michail Iharavič Stefanovič** (valgevene keeles Міхаіл Ігаравіч Стэфановіч; sündinud 27. novembril 1989 Minskis) on Valgevene jäähokimängija, kes mängib Valgevene kõrgliiga klubis Minski Junost ründajana paremäärel.

Hooajal 2006–07 debüteeris ta Valgevene kõrgliigas HK Homieli meeskonnas. Aastatel 2007–2010 mängis ta Põhja-Ameerikas Quebec Major Junior Hockey League'i klubis Quebec Remparts.

2008. aastal valis Toronto Maple Leafs ta NHL-i *draft* '​is 98. valikuna. Maple Leafsiga sõlmis ta lepingu 2009. aasta juunis. Hooaja 2010–11 alguses mängis ta ECHL-i klubis Reading Royals ja American Hockey League'i klubis Toronto Marlies, kuid NHL-is jäi debüüt tegemata.

2010. aasta novembris asus Stefanovič mängima KHL-is Minski Dinamo meeskonnas. Aastatel 2011–2013 mängis ta jällegi Valgevene kõrgliigas Homieli ridades. Aastatel 2015–2015 mängis ta Venemaa tugevuselt teises liigas VHL. Hooajal 2015–16 mängis ta Põhja-Ameerikas ECHL-i klubis Rapid City Rush.

Aastatel 2016–2018 mängis ta Valgevene kõrgliiga klubis Hrodna Njoman ja hooajal 2018–19 Minski Junostis. Aastatel 2017 ja 2018 tuli ta Valgevene meistriks Njomaniga ning 2019. aastal Junostiga. Hooajal 2018–19 oli Stefanovič Valgevene kõrgliigas suurim väravakütt (32 väravat) ja resultatiivseim mängija (57 punkti). Hooajal 2019–2020 mängis Stefanovič taas KHL-is Minski Dinamo ridades ning naasis seejärel Junostisse. Junostiga on ta hiljem tulnud Valgevene meistriks 2020 ja 2021. aastal.

Valgevene jäähokikoondise koosseisus võistles Stefanovič esimest korda maailmameistrivõistlustel 2009. aastal.

Viited
------

1. 1 2   (vaadatud 31.5.2021)

Välislingid
-----------

* Michail Stefanovič hockeydb.com lehel
**Jakob Aunver** (kuni 1924 **Jakob Albrecht**; 22. mai 1891 Vana-Antsla, Urvaste kihelkond, Võrumaa – 18. jaanuar 1978 Uppsala) oli eesti vaimulik.

Aunver lõpetas Valga kroonu reaalkooli ja võitles Vabadussõjas.

Ta õppis aastatel 1914–1915 ja 1920–1922 Tartu Ülikoolis ajalugu ning 1915–1916 ja 1922–1923 usuteadust. Prooviaastal oli ta Tartu Peetri ja Ülikooli koguduses. Ordineeriti pastoriks 13. aprillil 1924.

Aastatel 1924–1944 oli ta EELK Jüri koguduse õpetaja, 1935–1944 Ida-Harju praostkonna praost ja 1935–1939 E.E.L.K. Konsistooriumi assessor. Aastatel 1926–1936 oli ta ka Tallinna Linna 2. Tütarlaste Gümnaasiumi usuõpetaja.

1944. aastal põgenes Saksamaale ja sealt 1947. aastal Rootsi, kus oli aastatel 1947–1978 E.E.L.K. Uppsala koguduse õpetaja ja 1959–1978 E.E.L.K. Konsistooriumi assessor.

Ta oli aastatel 1924–1939 ja 1941–1944 ajakirja Eesti Kirik vastutav ja tegevtoimetaja kodumaal ning 1954–1978 Rootsis.

Teoseid
-------

* Kristus ja Buddha, Tartu 1925
* Kindel tee. Vaimulike kõnede kogu. Tallinn 1937
* Eesti rahvakiriku ristitee. Stockholm 1953
* Aastate kestes: kiriku- ja kultuuriloolisi vaatlusi 1924–1959. Uppsala 1961
* (Koostaja). Teenige Issandat. 1. [osa]: Valimik jutlusi ja kõnesid. Uppsala 1963
* Johan Kõpp. Stockholm 1969

Isiklikku
---------

Tema poeg Avvo (sünd 1915) mobiliseeriti Punaarmeesse ja jäi sõjas kadunuks, teine poeg Ago oli Rootsis arst.

Tema vennatütre pojapoeg on endine peaminister Juhan Parts.

Viited
------

1. ↑  Konrad Veem Eesti Vaba Rahvakirik Dokumentatsioon ja leksikon EVR Stockholm 1988

Välislingid
-----------

* Jakob Aunver Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
Majori õlak
**Major** on kaptenist kõrgem ja kolonelleitnandist madalam sõjaväeline auaste maaväes ja õhuväes. Mereväes vastab majorile kaptenmajori auaste.

Eesti Kaitsevägi
----------------

Eesti Kaitseväes on major kõige madalam vanemohvitseri auaste.

Eesti Vabadussõja ajal Eesti sõjaväes majori auastet ei eksisteerinud. Tänapäeva majori auastmele vastas tollane kapteni auaste, kuna tänapäeva kapteni auastmele vastas tolleaegne alamkapteni sõjaväeline auaste. Majori (kaptenmajori) auastmele võis ülendada ohvitsere, kes teenisid IX (pataljoni ülem) ja X (üksiku kompanii ülem) astme ametikohal.

Majori auastmele vastav põhiametikoht kaitseväe maismaaüksuste rahuaegsetes koosseisudes on üldjuhul üksikkompanii (ei allu pataljonile, vaid otse suuremale üksusele või väekoondisele) ülem, ka pataljoni või brigaadi staabiohvitser.

Galerii
-------

* Ukraina maaväe majori õlakUkraina maaväe majori õlak
* Ukraina õhujõudude majori õlakUkraina õhujõudude majori õlak
* USA maaväe majori õlakUSA maaväe majori õlak

| * v
* r
Maa- ja õhuväe auastmed Eestis |
| --- |
| Kõrgemad ohvitserid | 
kindral – kindralleitnant – kindralmajor – brigaadikindral |  |
| Vanemohvitserid | 
kolonel – kolonelleitnant – major |
| Nooremohvitserid | 
kapten – leitnant – nooremleitnant – lipnik |
| Vanemallohvitserid | 
ülemveebel – staabiveebel – vanemveebel – veebel – nooremveebel |
| Nooremallohvitserid | 
vanemseersant – seersant – nooremseersant |
| Sõdurid | 
kapral – reamees |
**Nikolai Maratovitš Meževitš** (*Николай Маратович Межевич*, sündis 13. mail 1966 Leningradis) on Venemaa politoloog ja majandusteadlane, seotud Eesti-vastase mõjutustegevusega.

Elulugu
-------

1988. aastal lõpetas Herzeni nimelise Leningradi Riikliku Pedagoogilise Instituudi geograafiateaduskonna. 1988-1992 NSVL Teaduste Akadeemia Sotsioloogilise Uurimise Instituudi aspirant Peterburis. 1994. aastal kaitses samas kandidaadikraadi majandusteaduste alal teemal "Regionaalne majanduspoliitika uutes majandustingimustes." 2003. aastal kaitses Peterburis doktorikraadi teemal "Vene Föderatsiooni regionaalmajanduspoliitika: piiriülese koostöö mõju traditsioonilistele ja uutele rakendusmehhanismidele."

1989 -1991 NSV Liidu Rahvasaadikute Kongressi rahvasaadiku abi, Leningradi Riikliku Ülikooli majandusgeograafia kateedri õppejõud. 1991-1997 Peterburi linnavalitsuse välissuhete komitee referent, Leningradi oblasti migratsiooniteenistuse juhataja, Leningradi oblastivalitsuse rahvusvaheliste suhete komitee osakonnajuhataja. 1998-2020 Peterburi Riikliku Ülikooli Euroopa uuringute osakonna dotsent, hiljem professor. 2006-2013 külalisprofessor Toruńi ülikoolis (Poola). 1991-1997 Vene Föderatsiooni ekspert läbirääkimistel Eesti Vabariigiga majandus-, poliitika- ja piiriküsimustes. "SRÜ riikide, Kesk- ja Ida-Euroopa Majandusliku ja Sotsiaalkultuurilise Arengu Uurimiskeskuse" peadirektor. 2015-2020 Venemaa Balti Uuringute Ühingu (RAPI) president. Venemaa Teaduste Akadeemia Euroopa Uuringute Instituudi Valgevene Uuringute Keskuse juhataja.

Seisukohad
----------

Ta on väitnud, et Eesti poliitikat juhitakse USA Tallinna saatkonnast. Eesti partei on aga natslikud: "Kujutlege olukorda, kus teie ees on üks partei – avalikult natsistlik tõrvikurongkäikude ja pruunide särkidega, jutt käib konservatiivsest rahvaerakonnast (EKRE); teine on Reformierakond, EKRE liitlased, aga see on, ütleme nii, hästi haritud natsid frakkides." Ta on nimetanud peaminister Kaja Kallast „absoluutselt ärapööranud fašistitariks" ja „inimsööjaks", väites, et „Eesti, Läti ja Leedu unistavad rebida Venemaa tükkideks."

Vesteldes 2023. aastal videosilla vahendusel Oleg Bessediniga väidab Meževitš, et nende üle, kes saadavad inimesi Eestist ära Venemaale (jutt on Eesti valitsusest ja riigiametnikest, kes saadavad Kremli propagandat tegevaid Venemaa kodanikke Eestist välja) korraldatakse "uus Nürnbergi tribunal."

Meževitši seisukohad Balti riikide poliitikast ja ajaloost:

Viited
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
Jonathan Viera 2012. aastal Valencia mängijana
**Jonathan Viera Ramos** (sündinud 21. oktoobril 1989 Las Palmases) on Hispaania jalgpallur, kes mängib äärepoolkaitsja või ründava poolkaitsjana Hispaania kõrgliigaklubis Almería.

Ta alustas klubikarjääri kodulinnaklubis Las Palmas. Las Palmase klubiga liitus ta 2005. aastal. Las Palmase põhimeeskonnas debüteeris ta hooajal 2010/11 Hispaania esiliigas ning lõi sel hooajal liigas seitse väravat. Hooajal 2011/12 lõi Viera Hispaania esiliigas üheksa väravat.

2012. aasta mais sõlmis ta lepingu Hispaania kõrgliigaklubiga Valencia. Esimese värava Hispaania kõrgliigas lõi Viera 29. septembril 2012 mängus Real Zaragoza vastu. Hooajal 2013/14 oli ta Valenciast laenul Hispaania kõrgliigaklubis Rayo Vallecano, kus lõi 26 mänguga viis väravat.

2014. aasta septembris liitus Viera Belgia kõrgliigaklubiga Standard Liège, kuid naasis juba 2015. aasta jaanuaris Hispaaniasse, kui naasis laenulepingu alusel Las Palmasesse. Samal hooajal kindlustas ta Las Palmasega pääsu Hispaania kõrgliigasse ning sõlmis Las Palmasega püsiva lepingu. Hooajal 2015/16 lõi Viera Hispaania kõrgliigas kümme väravat.

2018. aasta veebruaris sõlmis ta nelja-aastase lepingu Hiina kõrgliigaklubiga Beijing Guoan. Hooaja 2019/20 esimeses pooles oli ta laenul Las Palmases. Las Palmasesse naasis ta jällegi 2021. aasta augustis, kui sõlmis klubiga viieaastase lepingu. Hooajal 2021/22 lõi Viera Hispaania esiliigas 14 väravat. 2023. aastal tõusis ta Las Palmasega tagasi Hispaania kõrgliigasse.

2023. aasta detsembris lõpetas ta Las Palmasega osapoolte kokkuleppel lepingu. Mõni aeg enne seda oli jalgpallis pausi teinud, et pühenduda abikaasale, kellel oli diagnoositud vähk.

2024. aasta veebruaris sõlmis Viera kuni 2025. aasta juunini kehtiva lepingu 

Ainsal korral on Viera mänginud Hispaania jalgpallikoondises 9. oktoobril 2017, kui MM-i valikmängus kohuti Iisraeliga.

Viited
------

1. ↑  "El Valencia ficha a Jonathan Viera, mediapunta de Las Palmas". *El Mundo* (hispaania). 6. mai 2012. Vaadatud 4. augustil 2012.
2. ↑  "Spanish youngster Jonathan Viera signs with Valencia". Footballcracy. 7. mai 2012. Originaali arhiivikoopia seisuga 25. juuni 2012. Vaadatud 4. augustil 2012.
3. ↑  "Jonathan Viera finaliza su etapa en la UD Las Palmas" (hispaania). UD Las Palmas. 14. detsember 2023. Vaadatud 14. detsembril 2023.
4. ↑  "Jogador espanhol interrompe carreira para cuidar da esposa com câncer" (portugali). Globo Esporte. 27. oktoober 2023. Vaadatud 9. veebruaril 2024.
5. ↑  "Jonathan Viera: refuerzo de calidad para el Almería" (hispaania). UD Almería. 6. veebruar 2024. Vaadatud 7. veebruaril 2024.
Sergei Magnitski
**Sergei Magnitski** (Сергей Леонидович Магнитский; 8. aprill 1972 Odessa – 16. november 2009 Moskva) oli Venemaa jurist, kes suri eeluurimisvangistuses, kuhu (kolleegide sõnul) sattus pahatahtlikult väljamõeldud süüdistuste alusel.

Magnitski oli Briti firma Firestone Duncan maksu- ja auditiosakonna juht ning esindas fondi Hermitage Capital Management. 2008. aasta oktoobris andis Magnitski kohtuasja raames tunnistuse, milles osutab, et uurimisorganite poolt arestitud dokumente ja pitsateid kasutati pärast arestimist mitme Hermitage'ile kuulunud firma ümberregistreerimiseks uutele omanikele ning maksupettuseks 5,4 miljardi rubla ulatuses. Magnitski sõnul oli samasugusel skeemil teisigi ohvreid, kusjuures ohvriks valitud ärimehed saadeti valesüüdistuste alusel vanglasse. Kuriteo toimepanijatena osutas Magnitski siseministeeriumi, prokuratuuri, maksuorganite ja kohtutöötajatele.

24. novembril Magnitski vahistati süüdistatuna selles, et aitas Hermitage'il maksudest kõrvale hoida. Kolleegide sõnul nõuti Magnitskilt jõustruktuuride töötajate vastu antud tunnistuste tagasivõtmist.

Magnitskit hoiti eeluurimisvangistuses ligi aasta, kuni tema surmani Butõrka eeluurimisvangla haiglas. Selle aja jooksul kuulati Magnitskit üle neli või viis korda. Juulis diagnoositi Magnitskil sapikivid, kuid arstiabi ega ravimeid talle ei võimaldatud.

USA välisministeerium on kehtestanud Magnitski surmaga seotud ametnikele viisakeelu, sanktsioone kaaluvad teisedki riigid. Venemaa valitsus peab seda riigi siseasjadesse sekkumiseks. 2011. aasta oktoobris teatas Venemaa välisministeerium, et kannab vastuseks musta nimekirja nimetamata Ameerika Ühendriikide ametnikud, kes olid seotud terrorismis kahtlustatavate röövimise, Guantánamo lahe vangla kinnipeetavate piinamise, Iraagi ja Afganistani tsiviilisikute tapmise ning venelaste röövimise ja kiusamisega USAs.

Vene uurijad on esitanud seoses Magnitski surmaga süüdistuse kahele vanglaarstile.

2011. aasta suvel teatas prokuratuur, et avab uuesti maksudest kõrvalehoidmise süüasja Magnitski vastu, kuigi too on surnud.

Rahvusvahelised organisatsioonid, näiteks Euroopa Nõukogu, Euroopa Julgeoleku- ja Koostööorganisatsioon ning Euroopa Parlament, on riike üles kutsunud kehtestama sanktsioone Sergei Magnitski juhtumi ja samalaadsete juhtumitega seotud isikute suhtes. Inimõiguste rikkujate suhtes on riigisiseseid meetmeid, sealhulgas sissesõidukeelu, kehtestanud USA, Kanada, Ühendkuningriik, Eesti, Läti ja Leedu.

Viited
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑  Karel Reisenbuk (29. märts 2018, 11:56). "Eesti kehtestab sissesõidukeelu 49 isikule". *Postimees*. Vaadatud 29. märts 2018, 14:14.

Välislingid
-----------

* Magnitski vangistamise ja surma asjaolusid käsitlev intervjuu Hermitage Capitali juhi William Browderiga (vene keeles)
* Europarlament tahab Magnitski nimekirjale viisakeeldu, ERR, 24.10.2012
* USA esindajatekoja otsus vihastas Venemaad, ERR, 17.11.2012
**Aleksander Jakob Dietrich von Pezold** (21. aprill 1870 Tver – 27. juuli 1945 Nienburg an der Saale) oli baltisakslasest Eesti arstiteadlane ja genealoog.

Elulugu
-------

Aleksander Jakob Dietrich von Pezold oli arsti poeg.

Õppis 1881–1887 Tallinna Toomkoolis, 1887–1888 Tartu Kollmanni Eragümnaasiumis, lõpetas 1890 Tallinna Nikolai Gümnaasiumi. Õppis 1890–1896 TÜ arstiteaduskonnas, täiendas end korduvalt välismaal. Oli 1896–1897 Tallinna Diakonisside Haigla assistent, aastast 1900 Soomes Pitkajärvi Sanatooriumi peaarst, 1909–1939 Tallinna Kopsuhaigla eriarst.

Aastal 1939 repatrieerus Saksamaale, 1939–1945 elas ja praktiseeris arstina Posenis. Rahvusvahelise Tuberkuloosi Vastu Võitlemise Organisatsiooni (Internationale Vereinigung gegen Tuberkulose) liige.

Teadustöö
---------

Avaldanud arstiteaduslikke ja genealoogiauurimusi.

Teoseid
-------

* Eine seltene Wolfsjagd. // Neu Baltische Waidmannsblatt (1912) 15
* Entwickelung der Krankenpflege. // Balt. Mschr. (1914)
* Kopsutiisikus ja selle vastu võitlemise abinõud. Reval, 1912
* Genealogie des Geschlechts "von Pezold". // Gothaisches Genealogisches Taschenbuch 1923. Baltisches Geschlechterbuch. BFM. 1932.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide
2. ↑  Saksamaale asunud Tallinnast 50 arsti. Uus Eesti, nr. 309, 12 november 1939

Kirjandus
---------

* Deutschbaltisches biographisches Lexikon 1710–1960. Köln, Wien, 1977, 588–589
* Brennsohn, I. Die Aerzte Estlands von Beginn der historischen Zeit bis zur Gegenwart. Riga, 1922, 297–298
* Album Estonorum. Tallinn, 1939, 342
* Tartu Ülikooli üliõpilaskonna teatmik. I. Tartu, 1986, 14.
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
Stefano Gross 2017. aastal
**Stefano Gross** (sündinud 4. septembril 1986 Bolzanos) on Itaalia mäesuusataja, kes on spetsialiseerunud slaalomile. 

2011. aasta maailmameistrivõistlustel Garmisch-Partenkirchenis sai Gross slaalomis 22. koha.

Gross võistles esimest korda maailma karikasarjas Alta Badias 22. detsembril 2008 slaalomis, kuid pidi katkestama esimesel laskumisel rajalt väljasõidu tõttu. Poodiumile jõudis ta esimest korda Adelbodenis 8. jaanuaril 2012. Esimese MK-etapivõidu sai ta 11. jaanuaril 2015 Adelbodenis slaalomis.

Saavutused
----------

### Maailma karikasarjas

Stefano Gross on osalenud (seisuga 11. jaanuar 2015) 59 MK-etapil ja jõudnud esikolmikusse 4 korral ja võitnud neist ühe.

#### Maailma karikasarja etapivõidud

| Jrk-nr | Aasta | Kuupäev | Koht | Riik | Ala |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **1.** | 2015 | 11. jaanuar | Adelboden |  Šveits | slaalom |

Viited
------

1. ↑  ""Stefano Gross"". *Alpine Ski Database*. Vaadatud 15.04.2012.

Välislingid
-----------

* Stefano Grossi koduleht
* Stefano Gross FIS-i kodulehel (inglise)
Manfred Pranger, Schladming 2009
**Manfred Pranger** (sündinud 25. jaanuaril 1978 Hall in Tirolis) on Austria mäesuusataja, kelle põhiala on slaalom, milles ta on maailmameister. 

Pranger on osalenud kaks korda olümpiamängudel, kuid ei 2002. aasta taliolümpiamängudel Salt Lake Citys ega 2010. aasta OM-il Vancouveris ei suutnud ta võistlust lõpetada, sest sõitis rajalt välja. 

Maailmameistrivõistlustel on Pranger saanud slaalomis 5. koha nii 2003. aasta MM-il Sankt Moritzis kui ka 2007. aasta MM-il Åres. 2005. aasta MM-il Bormios oli ta sunnitud teise laskumise rajalt väljasõidu tõttu katkestama. 2009. aasta maailmameistrivõistlustel Val-d'Isère'is sai Pranger esimese suurvõistluste võidu ja tuli slaalomis maailmameistriks.

Saavutused
----------

### Maailmameistrivõistlustel

* 2009 Prantsusmaa  Val-d'Isère'is
	+ Kuld **maailmameister** slaalomis

### Maailma karikasarjas

#### Maailma karikas

* Slaalomi karikas
	+ 3. koht: 2005

#### Maailma karikasarja etapivõidud

Manfred Pranger on osalenud (seisuga 15. veebruar 2011) 91 MK-etapil   
ja jõudnud poodiumile 13 korral, millest 3 korda kõige kõrgemale astmele.

| Jrk-nr | Aasta | Kuupäev | Koht | Riik | Ala |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **1.** | 2005 | 23. jaanuar | Kitzbühel |  Austria | slaalom |
| **2.** | 2005 | 25. jaanuar | Schladming |  Austria | slaalom |
| **3.** | 2009 | 18. jaanuar | Wengen |  Šveits | slaalom |

Välislingid
-----------

* Manfred Prangeri koduleht
* Manfred Pranger FIS-i kodulehel (inglise)
Sandro Viletta (2020)
**Sandro Viletta** (sündinud 23. jaanuaril 1986 Valbellas) on Šveitsi mäesuusataja, olümpiavõitja.

Juunioride maailmameistrivõistlustel 2006. aastal Mount St. Anne'is sai Viletta slaalomis pronksmedali. 2009. aasta maailmameistrivõistlustel Val-d'Isère'is oli ta Alpi kahevõistluses kuues ja slaalomis kolmeteistkümnes. 2010. aasta taliolümpiamängudel Vancouveris sai Viletta Alpi kahevõistluses 14. koha ja suurslaalomis 15. koha. 2011. aasta MM-il Garmisch-Partenkirchenis sai ta suurslaalomis 24. koha.

Viletta osales esimest korda maailma karikasarjas Levil 12. novembril 2006 slaalomis, kuid tulemust ta kirja ei saanud, kuna esimesel laskumisel sõitis rajalt välja. Esimese poodiumikoha ja ühtlasi ka esimese võidu MK-etapil sai ta Beaver Creekis 3. detsembril 2011 ülisuurslaalomis.

2014. aasta taliolümpiamängudel Sotšis võitis ta Alpi kahevõistluses kuldmedali.

Saavutused
----------

###  Olümpiamängudel

* 2014 Venemaa Sotšis
	+ **olümpiavõitja** Alpi kahevõistluses

### Juunioride maailmameistrivõistlustel

* 2006 Kanada Mount St. Anne'is
	+ Pronks pronksmedal slaalomis

### Maailma karikasarjas

Sandro Viletta on osalenud (seisuga 23. jaanuar 2015) 115 MK-etapil ja jõudnud poodiumile 1 korra, mis viis ta kohe ka kõige kõrgemale astmele.

#### Maailma karikasarja etapivõidud

| Jrk-nr | Aasta | Kuupäev | Koht | Riik | Ala |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **1.** | 2011 | 3. detsember | Beaver Creek |  USA | ülisuurslaalom |

Välislingid
-----------

* Sandro Viletta koduleht
* Sandro Viletta FIS-i kodulehel (inglise)