recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Gregoriuse missa motiiv puuskulptuurina
Mosaiik "Akra Tapeinosis" 'ülim alandumine', mis tänapäeval asub Roomas Santa Croce in Gerusalemme kiriku varakambris
Israhel van Meckenemi gravüür, suurim kümnest Gregoriuse missat kujutavast gravüürist
**Püha Gregoriuse missa** ehk **Gregoriuse missa** on kristlikus ikonograafias esinev pilditüüp. Süžee tugineb pärimusele, mille kohaselt transsubstantsioonis kahtlema hakanud paavst Gregoriusele ilmus missa ajal Kristus lihalikul kujul oma kannatusriistadest ümbritsetud Valumehena. Osal piltidel kujutatakse Kristuse küljehaavast verd karikasse nirisemas.

Ajaloost
--------

Selle motiivi alged kirjalikul kujul leiduvad juba Paulus Diaconuse kirjutatud Gregorius I eluloo vanimates käsikirjades, kuigi selles kirjeldatud ilmutus paavstile on verise sõrmelüli kujul elusuuruses Kristuse asemel. Pildiline kujutis on pärit Oriendist, Bütsantsi ikoonikunstist – varaseim Valumehe motiivi kujutamine on Rooma Santa Croce in Gerusalemme kirikus asuv 14. sajandi algusest pärit Bütsantsi mikromosaiik, mis on tuntud nimede all "Akra tapeinosis" või "Imago Pietatis". Sama pilti on peetud ka pärimuse tekke inspiratsiooniks.

Eriti hoogsalt hakkas Gregoriuse missa motiiv levima 15. sajandi teisel poolel, nii altarimaalidel kui ka puu- ja vaselõigetena.

Teosed
------

Tuntumad selle motiiviga kunstiteosed on

* Hieronymus Boschi maal "Kuningate kummardamise" triptühhoni tiibade välisküljel (praegu Prado muuseumis)
* Diego de la Cruzile omistatud maal (1490, praegu Philadelphia kunstimuuseumis)
* Israhel van Meckenemi kümme vasegravüüri selle motiiviga (1490)
* Bernt Notke maal Lübecki Maarja kirikus (1503 või 1504, hävinud)
* Albrecht Düreri puulõige (1511)
* Vanimaks peetav asteegi sulemosaiiktehnikas pühapilt Israhel Meckenemi järgi (1539)

Pildid
------

* Gregoriuse missa osana Hispaania Viimse kohtupäeva teemalisest maalist, 1500–1520Gregoriuse missa osana Hispaania Viimse kohtupäeva teemalisest maalist, 1500–1520
* Bernt Notke "Gregoriuse missa" altaril Aarhusi kirikus TaanisBernt Notke "Gregoriuse missa" altaril Aarhusi kirikus Taanis
* Hieronymus Boschi triptühhon suletud tiibadegaHieronymus Boschi triptühhon suletud tiibadega
* Diego de la Cruzile omistatud "Gregoriuse missa" (Philadelphia Museum of Art)Diego de la Cruzile omistatud "Gregoriuse missa" (Philadelphia Museum of Art)
* Albrecht Düreri puulõige "Gregoriuse missa"Albrecht Düreri puulõige "Gregoriuse missa"
* Diego Huanitzini sulemosaiik, kingitus paavst Paul III-le, 1539Diego Huanitzini sulemosaiik, kingitus paavst Paul III-le, 1539

Viited
------

1. ↑  Stichwort: Gregoriusmesse. – Lexikon für Theologie und Kirche
2. ↑  Stichwort: Gregoriusmesse. – Lexikon für Theologie und Kirche
**Väikeluik** (*Cygnus columbianus*) on partlaste sugukonda kuuluv veelind.

Levila
------

Väikeluik pesitseb arktilistel aladel, *Cygnus columbianus bewickii* Venemaa põhjaosa Koola poolsaarelt Vaikse ookeani rannikuni välja, *Cygnus columbianus columbianus* pesitseb aga Alaskal ja Kanadal. *C. c. bewickii* rändab üle Valge mere ja Eesti ning Elbe jõe estuaari Hollandisse ja Briti saartele, Venemaa idaosas pesitsevad linnud talvituvad Jaapanis ja Hiinas. *C. c. columbianus* talvitub USA edelaosas.

Väikeluige talvist arvukust Eestis hinnatakse 5–30 isendile.

Välimus
-------

Väikeluige üldpikkus on 115–127 cm, tiibade siruulatus 180–211 cm.

Linnud sarnanevad väga laululuikedega, ehkki viimased on hoopis kogukamad. Ka väikeluikede nokaosa kollakas toon ei ulatu nii kaugele kui laululuigel. Noorlindude noka ülaosa on roosakas.

Alamliigid
----------

Üldjuhul tunnustatakse kahte väikeluige alamliiki: *Cygnus columbianus bewickii* ja *Cygnus columbianus columbianus*, kuid mõned peavad neid ka eraldi liikideks.[*viide?*]

* *Cygnus columbianus bewickii*  
(Yarrell, 1830)
* *Cygnus columbianus columbianus*  
(Ord, 1815)

Viited
------

1. ↑
2. ↑  Jonsson, L. *Euroopa linnud*. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus. 2000, lk 76–77

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Väikeluik** |

* Väikeluik andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes

  

* Väikeluik YouTube'is
|  |
| --- |
|  |
| Medalikohad |
| Juunioride maailmameistrivõistlused |
|  | 2011 |  |

**Nuno Miguel Pereira Reis** (sündinud 31. jaanuaril 1991 Murtenis) on Šveitsis sündinud Portugali jalgpallur, kes mängib keskkaitsjana Austraalia kõrgliiga klubis Melbourne City.

Ta alustas klubikarjääri Portugali klubis Lissaboni Sporting. Aastatel 2010–2012 mängis ta laenul Belgia kõrgliiga klubis Cercle Brugge ja hooajal 2012–2013 Portugali kõrgliiga klubis Olhanense. Aastatel 2013–2015 kuulus Reis Lissaboni Sportingu reservmeeskonda, millega mängus Portugali esiliigas. Hooaja 2013–14 teisel poolel oli ta laenul taas Cercle Brugges.

Hooajal 2015–2016 mängis Reis Prantsusmaa esiliiga klubis FC Metz. 2016. aasta juulis sõlmis ta kolmeaastase lepingu Kreeka kõrgliiga klubiga Panathinaikόs. 2018. aastal kuulus ta Portugali kõrgliiga klubisse Vitória de Setúbal. 2018. aasta septembris liitus ta Bulgaaria kõrgliiga klubiga Sofia Levski.

2021. aasta jaanuaris sõlmis ta kolmeaastase lepingu Melbourne Cityga.

Aastatel 2006–2012 mängis Reis Portugali noortekoondistes. 2011. aastal võitis ta Portugali kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistrivõistlustel hõbemedali ja oli sellel turniiril Portugali koondise kapten.

Saavutused
----------

Melbourne City
* A-League Premiership: 2020–21

Viited
------

1. ↑  "Melbourne City FC signs Portuguese defender Nuno Reis". Melbourne City. 18.1.2021. Vaadatud 18.2.2022
Olivia Munn (2007)
Olivia Munn (2014)
**Lisa Olivia Munn** (hääldus ˈlisə əˈlɪviːə mʌn; sündinud 2. juulil 1980 Oklahoma Citys) on USA näitleja, modell ja saatejuht. Karjääri algusaastatel tunti teda nime Lisa Munn all, kuid 2006. aastast tegutseb ta Olivia Munnina.

Olivia Munni ema Kimberly Nguyen on hiina juurtega, kuid kasvas üles Vietnamis. Isa oli saksa-iiri päritolu ja jättis pere varakult maha. Kui Munn oli 2-aastane, abiellus ta ema USA õhujõudude töötajaga. Munn kasvas üles peamiselt Jaapanis Tōkyō linnaosas Shinjukus, kus ta kasuisa oli Ameerika Ühendriikide sõjaväe teenistuses. Jaapanis töötas Munn moetööstuses modellina ja ta valdab vabalt jaapani keelt.

Olivia Munn õppis Oklahoma ülikoolis peaerialana žurnalistikat ning kõrvalerialadena jaapani keelt ja näitlemist. Pärast ülikoolist lahkumist elas ta Californias ning töötas Fox Sport Netis ameerika jalgpalli ja naiste korvpalli telekommentaatorina. See töökoht Munnile ei meeldinud, sest enda sõnul püüdis ta olla keegi, kes ta ei olnud, ja see tegi ta otse-eetris väga ebakindlaks.

2004. aastal sai ta esimese filmirolli, milleks oli episoodiline osa otse-videoväljaandena ilmunud B-kategooria õudusfilmis. Teine roll oli bändi Zebrahead muusikavideos. Pikapeale hakkas ta saama suuremaid osasid paremates filmides.

Munn on osalenud Nike, Pepsi ja Johnson & Johnsoni reklaamikampaaniates ning ta on poseerinud mitmetele ajakirjadele. 2007. aasta veebruaris ilmus Playboys tema *non-nude*-fotoseeria (Babe of the Month). Samal aastal poseeris ta ajakirjale Men's Health ja itaaliakeelsele Vanity Fairile. Ta oli kaanetüdruk Men's Health Livingi 2009. aasta kevadtalvises väljaandes, Playboy 2009. aasta juuli-augusti numbris ning Maximi 2010. aasta jaanuari ja 2011. aasta veebruari ajakirjades.

Filmid
------

Olivia Munn printsess Leia riietuses (2007)

| Film |
| --- |
| Aasta | Pealkiri | Roll |
| 2004 | "Scarecrow Gone Wild" | 1. tüdruk |
| 2005 | "The Road to Canyon Lake" | tüdruk asiaatide kambas |
| 2007 | "Suur Stan" | Maria |
| 2008 | "Insanitarium" | Nancy |
| 2009 | "The Slammin' Salmon" | Samara Dubois |
| "Freeloaders" | Amy |
| 2010 | "Date Night" | majaperenaine |
| "Iron Man 2" | Melina Vostokoff |
| Televisioon |
| Aasta | Pealkiri | Roll |
| 2006 | "Beyond the Break" | Mily Acuna |
| 2006–2010 | "Attack of the Show" | kaassaatejuht |
| Külalisena |
| Aasta | Pealkiri | Episood |
| 2008–2009 | vestlussaade Spike Feresteniga | 3 episoodi |
| 2009 | The Jace Hall Show | Olivia Munn & Batman: Arkham Asylum |
| 2009 | Loveline | 25.–28. mai |

Raamat
------

* "Suck It, Wonder Woman: The Misadventures of a Hollywood Geek" (2010)

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 5. aprill 2016. Vaadatud 1. aprillil 2016.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
2. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 28. märts 2016. Vaadatud 1. aprillil 2016.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)

Välislingid
-----------

* 

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Olivia Munn** |
Oliver Loode soome-ugri noorteorganisatsiooni MAFUN konverentsil Tartus 2015. aastal
**Oliver Loode** (sündinud 19. märtsil 1974 Tallinnas) on eesti ettevõtja ja soome-ugri liikumise aktivist. Ta oli ÜRO põlisrahvaste püsifoorumi (UNPFII) liige (2014–2016).

Haridus
-------

Oliver Loode on lõpetanud Tallinna 7. Keskkooli 1992 ning Pennsylvania Ülikooli (Wharton School) majandusteaduse alal 1997 *magna cum laude*.

Ühiskondlik tegevus
-------------------

Aastatel 2011–2013 oli Oliver Loode Eesti esindaja Soome-Ugri Rahvaste Noorte Assotsiatsioonis (MAFUN). Sel perioodil oli ta üks soome-ugri kultuuripealinnade liikumise käivitajatest. Aastatel 2013–2015 oli ta Fenno-Ugria Asutuse juhatuse liige. Aastatel 2014–2016 oli Oliver Loode ÜRO põlisrahvaste püsifoorumi (UNPFII) ekspertliige (nomineeritud Eesti Vabariigi Välisministeeriumi poolt). 2015. aasta aprillis valiti Loode UNPFII 14. istungi aseesimeheks.

2019. aasta Riigikogu valimistel kandideeris ta Elurikkuse Erakonna nimekirjas Võru-, Valga- ja Põlvamaal ning kogus 43 häält ja ei osutunud valituks.

Ametikäik
---------

Aastatel 2013–2015 oli Loode Sangaste Rukki Maja turundusjuht.

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 19. november 2015. Vaadatud 17. novembril 2015.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
2. 1 2
3. ↑
4. ↑  Valimisringkond nr 11. Võru-, Valga- ja Põlvamaa Riigikogu valimised 2019
5. ↑

Artikleid
---------

* Kafkaesque Russian Foreign Policy, Or What Are Young Finno-Ugrians Guilty Of?, URALISTICA, 6. oktoober 2014
* Soome-ugri kultuuripealinnadest seto küladiplomaatiani, Sirp, 19. detsember 2014
* Killing an Indigenous NGO, Softly - A Tale From Putin's Russia, URALISTICA, 28. september 2015
* A Window to Europe for Crimean Tatars, Minority Rights Group International,11. veebruar 2016
* "Все языки велики" — посыл Разина миру, Idel.Реалии, 15. oktoober 2019
* Ka Eestis on põliskeeled olemas, Sirp, 21. veebruar 2020
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel on Lihula ja Kirbla pastorist; teiste samanimeliste suguvõsaliikmete kohta vaata artiklit Christoph Friedrich Mickwitz.* |

---

**Christoph Friedrich Mickwitz** (10. märts 1773 Koeru – 19. jaanuar 1851 Lihula) oli Eesti vaimulik.

Elulugu
-------

Õppis 1782–1790 Tallinna gümnaasiumis. Immatrikuleerus 20. septembril 1790 Jena ülikooli, kus õppis kuni 1793. aastani nii filosoofiat, usuteadust kui ka loodusteadusi. Ordineeriti 25. jaanuaril 1797 õpetajaametisse.

Oli 1797–1838 üheaegselt nii Lihula Eliisabeti koguduse kui ka Kirbla Püha Nikolause koguduse õpetaja. 9. juunil 1838 palus end pastoriametist vabastada, seejärel emeriteerus.

Tähtsus
-------

Mickwitz oli Otto Wilhelm Masingu *Marahwa Näddala-Lehe* kaastööline ja levitaja. Kirjutas oma kihelkonna taevaskäijatest nii Masingule kui ka Garlieb Helwig Merkeli nädalalehele *Provinzialblatt*.

Isiklikku
---------

Tema isa Christoph Friedrich Mickwitz noorem oli Koeru koguduse õpetaja, vanaisa Christoph Friedrich Mickwitz vanem oli Tallinna Toomkoguduse ülemõpetaja. Vend Dietrich Georg Mickwitz oli Koeru koguduse õpetaja, Vend Justus Johannes Mickwitz oli Jõelähtme- ja Tarvastu koguduse õpetaja, õemees Eduard Philipp Körber oli Võnnu Jakobi koguduse õpetaja. Tema väimees Otto Wilhelm Ludwig Kettler oli Lihula ja Kirbla koguduse õpetaja.

Esivanemad
----------


|  |
| --- |
| **Christoph Friedrich Mickwitzi esivanemad** |
|  **Christoph Friedrich Mickwitz(1773–1851)**  | Christoph Friedrich Mickwitz noorem(1743–1801) | Christoph Friedrich Mickwitz vanem(1696–1748) | Friedrich Mickwitz(1659–1731) | Jacob Mickwitz(1627–1700) |
| Elisabeth Lang |
| Emerentia Elisabeth Schwarm(1658–1726) | Johann Schwarm |
| Elisabeth Beyers |
| Anna Christina Nottbeck(1717–1765) | Dietrich Nottbeck | ... |
| ... |
| Gerdruta Elisabeth Höppener | ... |
| ... |
| Johanna Lohmann(1752–1823) | Eberhard Lohmann(1690–1759) | ... | ... |
| ... |
| ... | ... |
| ... |
| Gertruta Burchart(1717–1758) | Caspar Burchart (Bellawary)(1689–1770) | Christian Burchart (Bellawary) |
| Catharina Gerber(sündis 1654) |
| Judith Schultz(suri 1721) | ... |
| ... |

Viited
------

1. ↑  Aarma, Liivi. Põhja-Eesti vaimulike lühielulood 1525-1885. Tallinn: Vali Press OÜ, 2007. Nr 670.

Kirjandus
---------

* Aarma, Liivi. *Põhja-Eesti vaimulike lühielulood 1525-1885*. Tallinn: Vali Press OÜ, 2007. Nr 670.

Välislingid
-----------

* Christoph Friedrich von Mickwitzi eluloolised andmed saidil eelk.ee
Christoph Weiditzi autosarž(?) 1523. aastast; sellel seisva märkuse "25 aastat vana" järgi on pandud tema sünniaastaks 1498.
**Christoph Weiditz** (sündinud 1498 Strassburgis, surnud 1560 Augsburgis) oli saksa medaljöör, nikerdaja ja kullassepp.

Eluloolist
----------

Christoph Weiditz kuulus kunstnike suguvõssa, kes tegutses 15. sajandi keskpaigast 16. sajandi keskpaigani Ülem-Reinimaal, ta oli maalikunstniku ja puulõikemeistri Hans Weiditzi vend. Ta töötas aastail 1523–1525 Strassburgis, aastail 1525–1526 on teda mainitud Ulmis ja Oettingenis Švaabimaal ning 1526–1529 Augsburgis.

1528–1529 reisis ta keiser Karl V saatjaskonnas Hispaaniasse ja töötas sealses õukonnas. Sellest perioodist pärineb tema *Trachtenbuch*. 1530 või 1532. aastal pöördus ta Augsburgi tagasi.

Looming
-------

Christoph Weiditzi loomingut iseloomustab kujunemine tema elu jooksul renessansi mõjutustega naiivsevõitu saksa sajandialguse vormikeelest säravaks renessanssmanerismiks.

Kunstiajalooliselt hinnatuim on tema medalilooming, millest on säilinud 117 eset, enamasti dateeritud aastaisse 1523–1544. Weiditzit loetakse Saksamaa renessansi nelja tähtsaima medalikunstniku hulka Hans Schwarzi, Friedrich Hagenaueri ja Matthes Gebeli kõrval. Ta lõi ka väikeskulptuure.

Moe- ja olustikuajalooliselt on tänapäeval oluline allikmaterjal tema Hispaania-reisi perioodil loodud, tänapäeval Nürnbergis Rahvusmuuseumis asuv *Trachtenbuch*, milles ta jäädvustas reisil nähtut ja milles sisalduvad näiteks joonistused Mehhiko vallutajast Hernán Cortésist, Hispaania eri piirkondade rahvarõivastest ja esimesed Euroopas loodud joonistused Mehhiko põliselanikest, kes olid kolooniatest toodud Hispaaniasse.

Pildid
------

* Lucretia. Pirnipuu, 1525Lucretia. Pirnipuu, 1525
* Ambrosius Volland. 1533Ambrosius Volland. 1533
* Saksi hertsog Georg Habemik, 1537Saksi hertsog Georg Habemik, 1537
* Venus või Fortuna. 1550Venus või Fortuna. 1550

* Auf die Manier gand Indianische Weiber, Ist nit mer dan aine herrauss kumen. p.1*Auf die Manier gand Indianische Weiber, Ist nit mer dan aine herrauss kumen.* p.1
* Põlismehhiklane palgiga žongleerimas, lk. 8-9Põlismehhiklane palgiga žongleerimas, lk. 8-9
* Mehhiklased palli mängimas, lk. 10-11Mehhiklased palli mängimas, lk. 10-11
* Hernán Cortés lk. 77Hernán Cortés lk. 77
* Hobuste lastimine laevadele lk. 81-82Hobuste lastimine laevadele lk. 81-82

Viited
------

1. ↑  WEIDITZ, Christoph. - Web Gallery of Art
2. ↑  Weiditz Künstlerfamilie. - Stadtlexikon Augsburg
3. ↑  WEIDITZ, Christoph. - Web Gallery of Art
4. ↑  Weiditz Künstlerfamilie. - Stadtlexikon Augsburg
5. ↑  Christoph Weiditz. - Google Arts and Culture
6. ↑  Trachtenbuch des Christoph Weiditz. - Ziereis-Faksimiles
**Robert Oliver Reed** (13. veebruar 1938 – 2. mai 1999) oli inglise näitleja, kes oli tuntud oma *macho*-mehe kuvandi ning heitliku ja alkoholilembese elustiili poolest. Ta mängis umbes 90 mängufilmis.

Märkimisväärsed rollid on Reed teinud filmides "Lõks" ("The Trap", 1966), "Oliver!" (6 Oscari võitja, 1968), "Armunud naised" ("Women in Love", 1969), "Hannibal Brooks" (1969), "Kuradid" ("The Devils", 1971), "Kolm musketäri" ("The Three Musketeers (The Queen's Diamonds)", 1973) ja "Neli musketäri" ("The Four Musketeers", 1974), "Tommy" (1975) , "Leib" ("The Brood", 1979), "Kõrbelõvi" ("Lion of the Desert", 1981), "Merehädaline" ("Castaway", 1986), "Parun Münchauseni seiklused" ("The Adventures of Baron Munchausen", 1988), "Funny Bones" (1995) ja "Gladiaator" ("Gladiator", 2000).

Näitlejakarjääri tipus oli Reed 1971. aastal, kui ta hääletati Suurbritannias näitlejate hulgas populaarsuselt 5. kohale.

Tema viimane filmiroll oli Antonius Proximo, vana gladiaator, režissöör Ridley Scotti filmis "Gladiaator". Filmivõtted toimusid Fort Ricasoli kindluses Malta saarel. Oliver Reed suri enne filmivõtete lõpetamist südamerabanduse tagajärjel, olles võttevälisel ajal baaris tarbinud rohkelt alkoholi ning katsunud kohalikega jõudu käesurumises. Reed kandideeris selle filmirolliga 2000. aastal postuumselt Briti Filmi- ja Telekunsti Akadeemia auhinnale parima meeskõrvalosatäitja kategoorias.

Oliver Reed, Carole André, Marcello Mastroianni 1973. aasta Itaalia filmis "Mordi e fuggi" ("Löö ja jookse")

Viited
------

1. ↑  Waymark, Peter (30 December 1971). "Richard Burton top draw in British cinemas," The Times,

Välislingid
-----------

 Oliver Reed – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Oliver Reed andmekogus IMDb (inglise) Muuda Vikiandmetes
* Oliver Reed – näitleja, joodik ja üliinimene, Eesti Päevaleht, 9. märts 2000.
* Oliver Reed oli kuulus inglise näitleja ...
Macchu Picchu aastal 1912
**Machu Picchu** [m'atšu p'iktšu] (ketšua keeles **Machu Pikchu** [ˈmɑtʃu ˈpixtʃu], 'vana mägi' või 'vana tipp' tuntud ka **inkade kadunud linnana**) on hästi säilinud inkade kindlustatud asula Peruus, mis arvatavasti ehitati valitseja Pachacuteci juhtimisel 15. sajandil.

Machu Picchus on säilinud enam kui 200 hoonet, see on inka kultuuri tuntuim mälestis ja oluline sümbol. Machu Picchu on 2430 meetri kõrgusel troopilise mägimetsade keskel Urubamba oru kohal. Lähedal voolab Urubamba jõgi.

Machu Picchu kuulub alates 1983. aastast UNESCO maailmapärandi nimistusse. 2003. aastal külastas paika 400 000 inimest, mis oli UNESCO arvates liiga palju. Külastajate voo ohjeldamatu kasv ja nende mõju võib tingida Machu Picchu kandmise ohustatud objektide nimekirja.

Ajalugu
-------

Machu Picchu ehitus algas umbes aastal 1440. Seni pole teada, kes on Machu Picchu ehitanud, arvatakse et ehituse algataja oli inkade valitseja Pachacutec. Machu Picchus ja selle ümbruses elas enam kui 1200 inimest, teiste seas preestrid.

Linnas elati kuni 1532. aastani, kui inkade impeeriumi vallutasid Hispaania konkistadoorid. Machu Picchu mahajätmise põhjus pole täpselt teada. 

Esimene teadaolev Macchu Picchu välismaalasest külastaja oli 1911. aastal ameerika arheoloog Hiram Bingham III, kes võttis sealt kaasa hulga esemeid. Peruu valitsus on pidanud Yale'i Ülikooliga läbirääkimisi, et saada tagasi ligi 40 000 Machu Picchust pärit irdmuistist.

Panoraamvaated
--------------

Panoraamvaade Machu Picchule

Suurenda
Panoraamvaade Machu Picchule

Machi Picchule päikseloojangul

Suurenda
Machi Picchule päikseloojangul

Osaliselt restaureeritud inka ehitised

Suurenda
Osaliselt restaureeritud inka ehitised

Viited
------

1. ↑  Row erupts over Peru's tourist treasure. BBC News, 27. detsember 2003. Kasutatud 1. juunil 2010
2. ↑  Meghan A. Porter. Machu Picchu. Latin American Archaeological Sites and Cultures. Minnesota State University, 8. aprill 2008. (Kasutatud 1. juunil 2010.)
3. ↑  Perú en reclamo por Machu Picchu. BBC Mundo, 14. aprill 2008.

Kirjandus
---------

* Mark Adams, "Machu Picchu juurest paremale. Kadunud linna taasavastamine". Tõlkinud Triin Olvet, Ivika Arumäe. ("Imeline ajalugu".) [Tallinn]: Äripäev, 2013. ISBN 978-9949-464-96-8
**Oliver Koit** (sündinud 8. aprillil 1986 Raplas) on eesti geoökoloog ja muusik.

Haridus
-------

Ta on lõpetanud Tallinna Vanalinna Täiskasvanute Gümnaasiumi (2011), millele järgnesid bakalaureuse- (2011–2014), magistriõpingud (lõpetas *cum laude*) (2014–2016) Tallinna Ülikoolis geoökoloogia erialal. Kaitses 2022. aastal doktorikraadi Tallinna Ülikoolis ökoloogia erialal. Doktoritöö teemaks oli "Surface Water and Groundwater Interaction in Shallow Karst Aquifers of Lower Estonia" ("Pinna- ja põhjavee vastastikmõju Madal-Eesti maapinnalähedastes karstunud põhjaveekihtides").

Töö
---

Töötab teadurina Tallinna Ülikooli loodus- ja terviseteaduste instituudi ökoloogia keskuses. 

Tema teadustöö põhivaldkonnaks on hüdrogeoloogia. Käesoleval ajal on teadustöö põhifookus suunatud pinna- ja põhjavee vastasmõjudele ning karstunud veekihtide hüdrodünaamika ja hüdrokeemia uurimisele.

Tegevus muusikuna
-----------------

Ta on mänginud trumme ansamblites Les Diamants (2003–2006), Shelton San (2006; 2011–...), Rawones (2005, 2006), Muscimol (2002–2003), 
Vennaskond (2005), TNVVNÜM (2007–2010) ja ka mitmes lühiajalises muusikaprojektis. Praegu mängib ansamblis Shelton San.

Tunnustus
---------

* 2018 – Tallinna Ülikooli ülekoolilise üliõpilaste 2017. aasta teadustööde konkursil terve ja jätkusuutliku eluviisi valdkonnas teaduspublikatsioonide kategoorias 1. koht
* 2017 – Tallinna Ülikooli üliõpilaste 2015/2016. õppeaasta teadustööde konkursil terve ja jätkusuutliku eluviisi valdkonnas magistritööde kategoorias 1. koht
* 2017 – Tallinna Ülikooli Üliõpilaskonna II järgu teenetemärk
* 2016 – Üliõpilaste teadustööde riikliku konkursi II preemia bio- ja keskkonnateaduste magistritööde valdkonnas

Välislingid
-----------

* Ühe minuti loeng: Miks Tuhala Nõiakaev üle voolab?
* Teadlane teab: kui palju on Eestis maa-aluseid jõgesid?
* Oliver Koit Eesti Teadusinfosüsteemis
* Oliver Koit Researchgate'is
Oliver Norwood 2018. aastal Fulhamis
**Oliver James Norwood** (sündinud 12. aprillil 1991 Burnleys) on Inglismaal sündinud Põhja-Iirimaa jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Inglismaa esiliigaklubis Sheffield United.

2007. aastal liitus ta Manchester Unitediga. Ta mängis Manchester Unitedi noortevõistkondades, kuid klubi põhimeeskonnas ta debüüti ei teinud. Hooajal 2010/11 oli ta Manchester Unitedist laenul Inglismaa tugevuselt kolmanda liiga klubis Carlisle United ning hooajal 2011/12 Inglismaa tugevuselt kolmanda liiga klubis Scunthorpe United ja Inglismaa esiliigaklubis Coventry City.

Aastatel 2012–2014 mängis ta kaks hooaega Inglismaa esiliigaklubis Huddersfield Town ja seejärel 2014–2016 kaks hooaega samasse liigasse kuuluvas Readingus.

2016. aasta augustis sõlmis ta kolmeaastase lepingu Inglismaa esiliigaklubiga Brighton & Hove Albion. Hooajal 2017/18 oli ta laenul Fulhamis. 2018. aasta augustis läks ta laenule Sheffield Unitedi, kellega sõlmis 2019. aasta jaanuaris püsiva lepingu. Hooajal 2018/19 valiti Norwood Inglismaa esiliiga hooaja sümboolsesse koosseisu. 2020. aasta juunis sõlmis ta klubiga uue kolmeaastase lepingu. Aastatel 2019–2021 mängis ta Sheffield Unitediga kaks hooaega Inglismaa kõrgliigas.

Aastatel 2006–2007 mängis ta Inglismaa noortekoondistes. Tänu Põhja-Iiri päritolule sai ta koondises hakata esindama Põhja-Iirimaad. Põhja-Iirimaa jalgpallikoondises mängis ta aastatel 2010–2018 kokku 57 korda. Ta kuulus Põhja-Iirimaa koondisse 2016. aasta Euroopa meistrivõistlustel.

Viited
------

1. ↑  "Norwood signs for Seagulls". *readingfc.co.uk*. Reading F.C. 3. august 2016. Vaadatud 3. augustil 2016.
2. ↑  "Norwood arrives". *Sheffield United F.C*. 1. jaanuar 2019. Vaadatud 1. jaanuaril 2019.
3. ↑  "Sheffield United: Billy Sharp and Oliver Norwood sign new deals". *BBC Sport*. 10. juuni 2020. Vaadatud 10. juunil 2020.

| * v
* r
Põhja-Iirimaa koondis  –  UEFA Euro 2016 |
| --- |
| 

* 1 McGovern
* 2 McLaughlin
* 3 Ferguson
* 4 McAuley
* 5 J. Evans
* 6 Baird
* 7 McGinn
* 8 Davis (c)
* 9 Grigg
* 10 Lafferty
* 11 Washington
* 12 Carroll
* 13 C. Evans
* 14 Dallas
* 15 McCullough
* 16 Norwood
* 17 McNair
* 18 Hughes
* 19 Ward
* 20 Cathcart
* 21 Magennis
* 22 Hodson
* 23 Mannus
* Treener: O'Neill

 | Põhja-Iirimaa |
**Põhiharidus** on 1.–9. klassini ulatuv koolisüsteemi aste, mis on Eestis kohustuslik üldharidusmiinimum.

Omandamine ja ülesehitus
------------------------

Põhihariduse võib Eestis omandada: 

* osaliselt algkoolis (1.–6. klass),
* põhikoolis (1.–9. klass) või
* gümnaasiumis, mille juures on põhikooli klassid.

Põhikool jaguneb kolmeks kooliastmeks:

* I kooliaste – 1.–3. klass;
* II kooliaste – 4.–6. klass;
* III kooliaste – 7.–9. klass.

Põhiharidust saab omandada kolme riikliku õppekava alusel: põhikooli riiklik õppekava, põhikooli lihtsustatud õppekava ja haridusliku erivajadusega õpilasele koostatud individuaalne õppekava. Et lõpetada põhikool, tuleb läbida õppekava ja teha edukalt kolm põhikooli lõpueksamit: 

1) eesti keel ja kirjandus või eesti keel kui teine keel, 

2) matemaatika

3) eksam õpilase valikul.

Põhitaseme õppe põhivorm on päevaõpe. Koolikohustuse vanuse ületanud võivad omandada põhihariduse ka õhtuses õppes, kaugõppes või eksternina.

Lisanõuded
----------

Põhikooli- ja gümnaasiumiseaduse kohaselt peab vähemalt 80 protsendil õpilastest, kelle jaoks põhikool on elukohajärgne kool, kuluma kooli jõudmiseks mitte rohkem kui 60 minutit. Munitsipaal- või riigikoolis õppekava alusel toimuva põhi- või keskharidusõppe eest ei tohi õpilastelt ega vanematelt nõuda kaasrahastamist.

Põhikooli õpilase suurim lubatud nädala õppekoormus õppetundides on:

1. 1. klassis 20;
2. 2. klassis 23;
3. 3. ja 4. klassis 25;
4. 5. klassis 28;
5. 6. ja 7. klassis 30;
6. 8. ja 9. klassis 32.

Täiendavad võimalused
---------------------

Pärast põhikooli lõppu võib jätkata gümnaasiumis üldkeskharidusega, kutseõppeasutuses kutsekeskharidusega või omandada kutse. Koolikohustusliku ea ületanud põhihariduseta isikutele on mõeldud kutseõpe põhihariduse baasil, mille puhul õpitakse eriala kõrval ka erialaga seotud üldharidusaineid.

Eestis on arutatud ka keskhariduse kohustuslikuks muutmist, kuid siiani pole neid ettepanekuid vastu võetud.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  Ülevaade üldharidusest haridus- ja teadusministeeriumi kodulehel
2. 1 2 3  Põhikooli- ja gümnaasiumiseadus
3. ↑  Põhiharidus portaalis rajaleidja.ee
4. ↑  Merje Pors "Reps: keskhariduse kohustuslikkuse nõue aitaks probleemi lahendada" Postimees, 05.07.2011

Välislingid
-----------

* Põhikooli- ja gümnaasiumiseadus
* Põhikooli riiklik õppekava (normintellektiga õpilased)
* Põhikooli lihtsustatud riiklik õppekava (kerge vaimupuudega õpilased)
* Toimetuleku riiklik õppekava (mõõduka ja sügava vaimupuudega õpilased)
* Tiina Annus "Põhiharidus kolmandal aastatuhandel" Riigikogu Toimetised, 7/2003
**Põgari-Sassi** on küla Haapsalu linnas Lääne maakonnas. Küla asub Matsalu rahvuspargis ja hõlmab Puise poolsaare põhjaosa, sealt eenduva Sassi poolsaare ning loodes asuvad saared. Küla on nimetatud ka lihtsalt Põgariks.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Ridala valda.

Küla territooriumile jäävad järgmised Väinamere laiud ja rahud: Tauksi, Liialaid, Sõmeri, Porgi, Suurrahu, Roograhu, Kuivarahu, Suur-Härjamaa, Väike-Härjamaa ja veel mõned väiksemad. Nendest lõuna pool asuvad saared kuuluvad Puisele. Küla ei ulatu Matsalu lahe äärde.

Põgari-Sassi naaberküladeks on edelas Puise, kirdes Tuuru, idas Koidu ja kagus Kiideva.

Haapsalu-Kiideva-Puise liinibussil on külas kaks peatust: Tõnnu ja Põgari-Sassi.

Ajalugu
-------

1944. aasta 22. septembril toimus Tuuru–Puise tee ääres asuvas Põgari palvemajas Otto Tiefi valitsuse viimane istung. Hiljem põgenes valitsuse riigisekretär Helmut Maandi Tauksile, Liialaiule ja edasi Hiiumaa laidude kaudu Rootsi.

Loodus
------

Rannaniitudel on võimalik jälgida lindude läbirännet.

 Hanede ränd Sassi poolsaarel

Viited
------

1. ↑  Statistikaamet, vaadatud 10.11.2020.
2. ↑  Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
3. ↑  Voldemar Pinn. "Põgari külast ja sellest, mis seal 1944. aasta septembris juhtus". Originaali arhiivikoopia seisuga 3. detsember 2013. Vaadatud 9. juunil 2008.

Välislingid
-----------

* Põgari rannaniit kevadel 2012. 360° aeropanoraam / aerofoto.
* Puise poolsaar – Kiideva, Puise ja Põgari küla
* Põgari talvine aeropanoraam (aerofoto)

| * v
* r
Haapsalu linna asulad |
| --- |
| Linn | 

* Haapsalu

 |  |
| Alevikud | 

* Paralepa
* Uuemõisa

 |
| Külad | 

* Aamse
* Allika
* Ammuta
* Emmuvere
* Erja
* Espre
* Haeska
* Herjava
* Hobulaiu
* Jõõdre
* Kabrametsa
* Kadaka
* Kaevere
* Kiideva
* Kiltsi
* Kiviküla
* Koheri
* Koidu
* Kolila
* Kolu
* Käpla
* Laheva
* Lannuste
* Liivaküla
* Litu
* Lõbe
* Metsaküla
* Mäeküla
* Mägari
* Nõmme
* Panga
* Parila
* Puiatu
* Puise
* Pusku
* Põgari-Sassi
* Rohense
* Rohuküla
* Rummu
* Saanika
* Saardu
* Sepaküla
* Sinalepa
* Suure-Ahli
* Tammiku
* Tanska
* Tuuru
* Uneste
* Uuemõisa
* Valgevälja
* Varni
* Vilkla
* Võnnu
* Väike-Ahli
* Vätse
* Üsse

 |
**Sproģi mõis** (saksa keeles *Owerbeck*, varem *Lepsern* ja *Lobzeem*) oli rüütlimõis, hiljem Liepupe kõrvalmõis (fideikomiss) Liivimaal Volmari kreisis Liepupe kihelkonnas. Tänapäeval jääb mõisakompleks Limbaži piirkonda Liepupe valda.

Ajalugu
-------

Mõis moodustati aastal 1631, selle esimeseks omanikuks oli Magnus von der Pahlen. Aastal 1649 ostis selle Heinrich Patkull. Aastal 1670 ostis mõisa 2000 taalri eest Dünamünde pastor Olaus Chersonius. Mõisa edasisest saatusest puuduvad andmed kuni aastani 1695, mil Heinrichi poeg Gustav Magnus Patkull mõisa toonasele Liepupe mõisa omanikule Friedrich Wilhelm von Tiesenhausenile pantis, aastal 1702 vormistati aga mõisa üleandmine müügitehinguna.

Kui Liivimaa Venemaa koosseis läks, kuulus mõis Meckide suguvõsale. Aastal 1829 läks mõis Saengerite suguvõsa valdusse, kuuludes neile kuni võõrandamiseni aastal 1920.

Mõisa suurus
------------

Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal koos Liepupe mõisaga 4 ja 3/4 adramaad, neile allus 218 mees- ja 275 naishinge. Aastal 1757 oli adramaid 8 ja 3/4, aastal 1734 aga 5 ja 7/8. Aastal 1688 oli mõisate suurus 13 ja 1/2 adramaad, aastal 1641 aga seitse adramaad. Aastal 1832 oli mõisal adramaid 8 ja 11/20, aastal 1881 aga 7 ja 42/80, lisaks 9 ja ˇ4/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses.

Viited
------

1. ↑  Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 171-172.
2. ↑  Bienestamm, H. von. Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner, 1826, lk 247.
3. ↑  Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, Heinrich von Hagemeister; lk. 151
4. ↑  Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 170.

Liepupe kirik.
Liepupe kihelkond

**Kirik**: Liepupe kirik  

**Mõisad**: Liepupe kirikumõis | Blome mõis | Dunte mõis | Liepupe mõis | Mētaka mõis | Sproģi mõis | Stiene mõis | Tūja mõis | Vecmuiža mõis
Sprinckthali suvemõisa häärber (september, 2011)
**Sprinckthali suvemõis** oli suvemõis, mis tänapäeval jääb Tallinna Kristiine linnaossa Tondi tänavale. Suvemõisa häärber aadressil Tondi 42 on tunnistatud kultuurimälestiseks.

17. sajandi keskel jagati Kristiine heinamaade ehk Linnu tee ja Mustamäe tee, Endla ja Koskla tänava ning Pärnu maantee ja Tondi tänava vahelise ala jaotamine, Rootsi kuninganna Kristina käsul 32 heinamaatükiks. Nüüdse Linnu tee ja Tondi tänava nurgale rajati Sprinckthali suvemõis, mille peahoone on praeguseni säilinud. Sprinckthali (Allikaorg) viitab liigniiskele alale.

Alates 2019. aasta jaanuarist tegutseb Sprinckthali suvemõisas hispaania keele ja kultuuri keskus Hispaania Maja, kus on ka laia valikuga raamatu- ja Hispaania maitsete pood.

Viited
------

1. ↑  Sprinckthali suvemõis kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 23.12.2015)
2. ↑  Robert Nerman. "Iidse Tondi tänava ümbrus kasvas suurejooneliseks linnaosaks" Postimees, 19. jaanuar 2007

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Sprinckthali suvemõis** |

* Sprinckthali suvemõis kultuurimälestiste riiklikus registris
* Robert Nerman. "Iidse Tondi tänava ümbrus kasvas suurejooneliseks linnaosaks", Postimees, 19. jaanuar 2007
* Jaak Juske. Jaak Juskega kadunud Eestit avastamas: tontliku nimega Tondi asumi lugu, forte.delfi.ee, 26.11.2016
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib luurajast; näitleja kohta vaata artiklit Katie Leung* |

---

**Katrina Leung** (lihtsustatud hiina keeles 陈文英; traditsioonilises hiina keeles 陳文英; pinyinis **Chén Wényīng**, tuntud ka kui **Chan Man Ying, Chen Wen Ying, Luo Zhongshan, Salongidaam**) on endine hiina päritolu USA ja Hiina Rahvavabariigi luuraja (topeltagent).

Leung emigreerus USAsse 1970. aastal. Tal oli Hiina Vabariigi pass, mille järgi ta oli sündinud 1954. aastal Guangzhous. Ta õppis Cornelli ja Chicago ülikoolis. Ülikooliõpingute ajal võttis temaga ühendust FBI, kes tahtis saada infot mõnede Leungi tuttavate kohta. 1981. aastal algatas FBI uurimise kahtlustades Leungi info kogumises Hiina RV kasuks. Uurimise käigus saadud info tõttu värvati ta 1982. aastal FBI agendiks. FBI eriagent James Smith lootis talt saada infot Hiina RV luuretegvuse kohta. 1984 sai Leung USA kodakondsuse.

FBI plaanide kohaselt sai Leungist Hiina julgeolekuministeeriumi agent. 1990 sai FBI teada, et Leung on paljastanud Hiina julgeolekuorganeile infot USA salaoperatsioonide ja vastuluureprogrammide kohta, kuid kuna tema kaudu saadud infot Hiina kohta hinnati kõrgemalt kui tekitatud kahju, teda ei vahistatud. Leungi kaitses ka James Smith, kellega tal oli tekkinud intiimsuhe.

Leung vahistati alles 2003. aastal. Tõestusmaterjali puuduse tõttu ei saanud teda spioneerimises süüdistada. Leung tunnistas end süüdi valetamises ning maksudokumentides valeandmete esitamises. 2005. aastal sai ta karistuseks 10 000 USA dollarit trahvi ja 100 tundi ühiskondlikult kasulikku tööd.

Leungil oli intiimsuhe ka teise FBI agendiga, Lawrence Livermore'i Riikliku Laboratooriumi vastuluure juhi William Clevelandiga, keda on kahtlustatud Leungile salastatud info edastamises.

Välislingid
-----------

* Võlad, saamahimu ja kiuslikud naised utsitavad kodumaad maha müüma, Postimees, 27. september 2008
Suitsutatud kilud
**Sprotid** (saksa sõnast *Sprotte* 'kilu') on suitsutatud kilud õlis.

Sprottide valmistamine kodusel viisil
-------------------------------------

Selleks võetakse suitsukilud või suitsuräimed ja lõigatakse neil pead maha (võib ka soovi korral alles jätta). Kalade kehad laotakse kõhud ülespoole, tihedalt nõusse, mida saab õhukindlalt sulgeda. Kui nõu on suitsutatud kalakehasid täis laotud, valatakse neile peale õlisegu. Suitsukalade kehad tõmbavad õli enda sisse. Vajadusel tuleb õli juurde valada nii palju, et õli kataks kalade kehad. Nüüd pannakse nõule kaas õhukindlalt peale. (Meie esivanemad sidusid spetsiaalsetel kiluämbritel veel ka linanööriga sangad ja kaane kinni, et keetmisel tekkiv aur kaant pealt ära ei lööks). 

Nõu asetatakse teise nõu sisse (puupliidi puhul katlasse), milles on nii palju vett, et nõu oleks kolmveerandi ulatuses vee sees. Ka veenõu kaetakse omakorda kaanega ja lastakse keema tõusta. Keetmise aega (1,5–3 tundi) loetakse hetkest, kui vesi veenõus (või ka pajas) keema tõuseb. Keeduaeg sõltub keedetavate kalakehade kogusest ja liigist, näiteks kilude keeduaeg on keskmisest lühem. Keetmisel tuleb jälgida, et vesi liiga hoogsalt ei keeks ning kui veetase langeb alla kolmveerandi etteantud veekogusest, tuleb keevat vett lisada. Sprotid on valmis keedetud, kui nende kehade selgroog on pehme, kuid nahk veel terve. 

Keetmise lõppedes asetatakse sprottide kehad koos nõudega külma vette ja hoitakse seal kuni täieliku jahtumiseni. Edasi hoitakse neid jahedas kohas, kuid mitte külmas, viimane muudab sprotid pudedaks. Eeltoodud viisil valmistatud sprotte võib kuude kaupa säilitada ja söögiks tarvitada. 

Sprottide valmistamiseks kasutatavaid õlisegusid:

1) 1/3 osa sinepiõli ja 2/3 osa seesamiõli;
2) 1/2 osa seesamiõli ja 1/2 osa sojaõli;
3) 1/2 osa sojaõli ja 1/2 osa oliiviõli;
4) 1 osa puhast oliiviõli.

Kirjandus
---------

* Kalatoitude valmistamise käsiraamat, Karl Oskar, Tln. 1927
**Rīga Preču raudteejaam** on raudteejaam Lätis Riia–Ērgļi–Madona–Lubāna–Kārsava raudteel Riias Šķirotava asumis. Jaamahoone asub aadressil Rencēnu 29.

Jaam asub Riia jaamast 7,7 km kaugusel. Seal on 16 teed ja 1 perroon, mis ei ole aga kasutusel. Tegemist on kaubajaamaga, kus koostatakse ronge ja haagitakse neid lahti, laaditakse kaupa rongidele ja neilt maha, võetakse vastu ja hoiustatakse kaupa. Jaama pindala on 41,7 hektarit. Seal asuvad korrapidaja hoone, mitmed jaamatöölistele mõeldud ehitised ja kaubatermnaali kassad. 

Jaam rajati kaubajaamana aastal 1969. Reisirongid hakkasid seal peatuma aastal 1972. Algselt kandis jaam venekeelset nime Promišļennaja, (tõlkes tööstuslik), ent aastal 1976 hakkas see kandma nime Rīga-Preču II, ehk siis Riia II kaubajaam. Aastal 2007 suleti sealne jaam reisirongiliikluseks, kuigi reisijate perroon jäi. Tänapäevast nime kannab jaam aastast 2009, mil kesklinna lähistel asunud Rīga Preču raudteejaam suleti.

Viited
------

1. ↑  T. Altbergs, K. Augustāne, I. Pētersone. Dzelzceļi Latvijā. R: Jumava, 2009, 174. lk. ISBN 978-9984-38-698-0

Välislingid
-----------

* Infot peatuse kohta; fotod (*vene keeles*)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Eelnev peatus** | **Endine raudteepeatus**  | **Järgnev peatus** |
|  Jāņavārti |  **Rīga Preču** | Acone  |
Wolfgang Unzicker (1953)
**Wolfgang Unzicker** (26. juuni 1925 Pirmasens – 20. aprill 2006 Albufeira, Algarve) oli saksa maletaja, rahvusvaheline suurmeister (1954). 

Unzicker tuli kolmel korral Saksamaa Lääne okupatsioonitsoonide (1948, 1950, 1953) ja neljal korral Lääne-Saksamaa (1953, 1959, 1963, 1965) malemeistriks.

Ta võitis aastavahetusel 1950/1951 Hastingsi rahvusvahelise turniiri. 1950. aastal võttis Rahvusvaheline Maleföderatsioon (FIDE) kasutusele suurmeistri ja rahvusvahelise meistri nimetuse. Unzickerile anti 1950. aastal rahvusvahelise meistri nimetus. Suurmeistriks sai ta 29-aastaselt 1954. aastal.

Unzicker mängis kahel maailmameistrivõistluste tsoonidevahelisel turniiril: 1952. aastal Saltsjöbadenis sai ta 9. koha (kaheksa paremat pääses pretendentide turniirile) ja 1955. aastal Göteborgis (21 osavõtjat) 16. koha. 

Ta esines Lääne-Saksamaa võistkonna koosseisus 13 maleolümpial (1950, 1954–1964, 1968, 1970, 1974–1978, 1982). Kümnel olümpial mängis ta esimesel laual. Kahel korral võitis ta meeskondliku pronksmedali: 1950. aastal Dubrovnikis ja 1964. aastal Tel Avivis.

Välislingid
-----------

* Wolfgang Unzicker – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
**Walter Masing** (22. juuni 1915 Peterburi – 29. märts 2004 Erbach) oli Eesti füüsik ja kvaliteedispetsialist.

Walter Masing oli Eesti Kvaliteediühingu auliige ja toetaja, samuti Euroopa Kvaliteediorganisatsiooni (European Organization for Quality) asutajaliige ja esimene president ning Saksa Kvaliteediühingu (Deutsche Gesellschaft für Qualität) asutajaliige ja kauaaegne esimees. Tema teenete tunnustamiseks antakse regulaarselt välja Walter Masingu auhinda. Saksamaal antakse Walter Masingu auhinda välja alates 1982. aastast. Eestis väljaantava auhinna kriteeriumid tuginevad sarnastele põhimõtetele.

Masing kuulus baltisaksa üliõpilaskorporatsiooni Livonia (saksa keeles Corporation Livonia Dorpat).

Walter Masingu 100. sünniaastapäeva tähistas Tartu Linnaraamatukogu näitusega.

Viited
------

1. ↑  Eesti Kvaliteediühing. "Walter Masingu auhind". Vaadatud 14.02.2018.
2. ↑  Deutsche Gesellschaft für Qualität. "Walter Masing Preis". Vaadatud 14.02.2018.

Välislingid
-----------

* Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944
**Rūdolfs Kārlis Leonīds Blaumanis** (1. jaanuar 1863 Ērgļi – 4. september 1908 Punkaharju, Soome) oli läti kirjanik ja ajakirjanik. Teda peetakse üheks läti silmapaistvamaks proosakirjanikuks, kirjandusliku realismi meistriks. Ta sai tuntuks külaeluaineliste jutustustega. 

Blaumanis õppis 1875–1881 Riias saksa kaubanduskoolis ja tema esimene kirjanduslik töö ilmus 1881 saksa keeles ajalehes Zeitung für Stadt und Land. Pärast isa surma 1894 elas Blaumanis nii oma isakodus kui ka korteris Riias. Riia korteris asub tänapäeval Blaumanise majamuuseum. 1902 kolis Blaumanis Peterburi, kus ta töötas ajakirjaniku ja toimetajana läti ajalehes Pēterburgas Avīzes (Peterburi Sõnumid), toimetades ka selle satiirilisa *Purva malā*. Pärast kodumaale tulekut 1904 tegi ta kaastööd ajalehele Latvija. 

1907 haigestus Blaumanis tuberkuloosi ja suri järgmisel aastal Soomes Takaharju sanatooriumis 45 aasta vanuselt.

Blaumanise teoseid on tõlgitud inglise, saksa, leedu, soome, vene, ukraina, ungari ja eesti keelde. Jutukogu "Õlest katuse all" ilmus eesti keeles juba 1892. aastal.

Riias on Blaumanise mälestussammas ja Ērgļis on tema majamuuseum.

1955. aastal valmis tema jutustuste ainetel mängufilm "Kevadised hallad", 1966. aastal mängufilm "Edgars ja Kristine" ja 1971. aastal mängufilm "Nāves ēnā" (Surma varjus).

Mälestuskivi Madona kultuurimaja lähedal

Teoseid
-------

* "Raudupiete" 1889, eesti keeles "Raudupi perenaine" 1892
* "Salna pavasarī" 1898, eesti keeles "Kevadised hallad" samanimelises jutu- ja novellikogus 1960
* "Nāves ēnā", 1899, eesti keeles "Surma varjus" 1928
* "Pazudušais dēls" (näidend), 1893, eesti keeles "Kadunud poeg", "Ärakaranud poeg", 1902, (Eesti laval 1967)
* "Skroderdienas Silmačos" (näidend), 1902, eesti keeles "Rätsepad Sillamatsil", 1938 (Eesti laval 1925 ja 1977)
* "Indrāni", (näidend) 1904, eesti keeles "Hävitatud isatalu", 1929 (Eesti laval 1923 ja 1941)

Välislingid
-----------

* Valik Blaumanise teoste täistekste
* Janis Rozentālsi ja Rūdolfs Blaumanise majamuuseum
**Wolmar von Ungern** (umbes 1500 – enne 1587) oli Saare-Lääne piiskopkonna vaimulik ja aadlik.

Wolmar oli Georg von Ungerni poeg esimesest abielust. 1520. aastatel sai temast Saare-Lääne toomkapiitli liige ning 1527. aastal ka toompraost. Isa püüdis temast teha ka Riia toompraosti, kuid edutult. Wolmar saatis oma isa reisil Rooma (aastatel 1533–1534), kus too aga suri. 1535. aastal naasis Wolmar Liivimaale ja oli järgnevalt Riia peapiiskopi koadjuutori Wilhelm von Hohenzollerni teenistuses. Toompraosti kohast jäi ta aga 1534. aastal ilma, kui Wilhelmi rivaal, Saare-Lääne piiskop Reinhold von Buxhövden, selle konfiskeeris. 1555. aasta paiku tõmbus Wolmar aktiivsest tegevusest tagasi ning elas oma perekonna valdustes (Ungurmuiža mõis) Lätis. 1570. aastal sündis tema abielust Margaretha Rostigeriga poeg Otto. Seejärel pole temast aga midagi teada, 1587. aastast pärinevas dokumendis on aga tema abikaasat märgitud lesena; seega suri Wolmar 1570. ja 1587. aasta vahel.

Viited
------

1. ↑  Wolmar. von Ungern-Sternberg, Stackelberg, Otto Magnus von: Genealogisches Handbuch der estländischen Ritterschaft, Bd.: 1, Görlitz, [1931]

Kirjandus
---------

* Rudolf von Ungern-Sternberg ja Carl Russwurm. *Nachrichten über das Geschlecht Ungern-Sternberg. Erster Theil, Biographien.* Breslau, 1875. Lk-d 193-195.
**Wolfgang Wladislaus Albert von Szeliga-Mierzeyewski** (sündinud 16. mail 1926 Kuressaares) on saksakeelse saarluse alalhoidja ja edendaja. 

Ta lahkus 1939. aastal koos vanematega Eesti kodakondsusest ning asus Molotovi-Ribbentropi pakti järelmina toimunud baltisakslaste ümberasumise (Umsiedlungi) käigus Kuressaarest ümber Saksamaale. Ümberasujana elas esialgu okupeeritud Poola aladel, kus omandas ka keskhariduse. Töötanud erinevates ametites, kõige kauem ja järjekindlamalt kindlustusametnikuna. 1989. aastast pensionär.

Tuntuse ja laiema tunnustatuse on pälvinud ikkagi tema ühiskondlik tegevus saksa keelt kõnelevate saarlaste ühtekoondajana kogu maailmas. Võib kindlalt väita, et enam-vähem kõik väljaspool Eestit elavad saksa keelt oskavad saarlased teavad midagi tema neli korda aastas väljaantavast ajalehest Arensburger Wochenblatt, mida loevad ka paljud saksa keelt valdavad kodusaarlased. Wolfgang von Szeliga-Mierzeyewskit võib täiesti kindlalt nimetada saksakeelse saarluse omavahelise suhtlemise teljeks, kes lähtub suhete ja sidemete korraldamisel järjekindlalt mitteseisuslikust, parteiülesest ja rahvustevahelisi piire ületavast põhijoonest.

Tunnustus
---------

* 2007 Eesti Muinsuskaitse Seltsi teenetemedal
* 2010 Saare maavalitsuse teeneteplaat

Isiklikku
---------

Tema isa oli zooloog Wladislaus von Szeliga-Mierzeyewski.

Välislingid
-----------

* 
* 
* 
* Väljavõte Saaremaa rüütelkonna genealoogilisest käsiraamatust (VII. 1. 4.)
*
Walter Romberg (1990)
**Walter Romberg** (27. detsember 1928 Schwerin – 23. mai 2014 Teltow) oli saksa matemaatik ja poliitik ning Saksa DV riigitegelane.

Walter Romberg lõpetas 1947. aastal Schwerinis gümnaasiumi ning õppis seejärel matemaatikat Rostocki Ülikoolis ja Berliini Humboldti Ülikoolis, mille lõpetas 1954. aasta algul. Doktorikraadi sai 1965. aastal. Alates 1953. aastast töötas ta Saksa DV Teaduste Akadeemias. 1965–1977 oli ka ajakirja Zentralblatt für Mathematik peatoimetaja. 1978–1990 oli Romberg Saksa DV Teaduste Akadeemia Matemaatika Instituudi osakonnajuhataja.

Teadusliku tegevuse kõrval osales ta alates 1960. aastast kiriku töös. Alates 1976. aastast võttis ta osa Saksa DV Evangeelsete Kristlaste Liidu tööst.

1989. aasta oktoobris astus Walter Romberg vastasutatud Saksa DV Sotsiaaldemokraatlikku Parteisse. 1990. aasta 5. veebruarist kuni 18. märtsini oli ta portfellita minister Hans Modrow' valitsuses. 1990. aasta 12. aprillist kuni 15. augustini oli Walter Romberg Saksa DV rahandusminister.

1991–1994 töötas Walter Romberg vaatlejana Euroopa Parlamendis.

Viited
------

1. ↑  Walter Romberg : deutscher Mathematiker und Politiker (Berlin); Finanzminister der DDR (1990); SPD; Dr. Munzinger
2. ↑  Stephan Laude. Abschied von Walter Romberg : Trauerfeier für den letzten Finanzminister der DDR in Teltow Märkische Allgemeine, 8. juuni 2014
3. ↑  Dr. Walter Romberg, geboren am 27. Dezember 1928 in Schwerin, verstorben am 23. Mai 2014 in Teltow. www.deutsche-einheit-1990.de
4. ↑  German Democratic Republic. Ministries, political parties, etc. rulers.org
5. ↑  Peter Pragal, Renate Rauch. Walter Romberg und Theo Waigel haben vor zehn Jahren die Währungsunion ausgehandelt. Ein Gespräch über die Schwierigkeiten, die Ostmark abzuschaffen. Bei Geld hört die Freundschaft auf[*alaline kõdulink*] Berliner Zeitung, 10. juuni 2000
**Walter Reder** (4. veebruar 1915 – 26. aprill 1991) oli Austrias sündinud sõjaväelane (Obersturmbannführer).

1934. aastal vahetas ta Austria kodakondsuse Saksa vastu. 

1951. aastal mõisteti Reder väidetavate sõjakuritegude ("Marzabote veresauna") eest eluks ajaks vangi.

"Viimaks, aastal 1977 vaatas Itaalia ülemkohus süüasja taas läbi ja tuvastas, et kogu süüdistus rajanes totaalsel valel. Ei Reder ega tema väeosa polnud kunagi viibinud Marzabotes. "Ohvrite" nimekirja olid kantud kõik inimesed, kes Marzabote ümbruses detsembrist 1943 kuni aprilli lõpuni 1945 (s. t. 17 kuu jooksul) olid surnud loomulikku surma, hukkunud USA-Briti lennuväe pommide läbi, astunud miini otsa, tapetud kommunistlike partisanide poolt kui fašistid või otsa saanud partisanide omavahelises arveteklaarimises."

1985. aastal ta vabanes ja sai naasta Austriasse. Lennujaamas võttis Rederit vastu ja pigistas (väidetavalt) ta kätt kaitseminister Friedhelm Frischenschlager. Žest tekitas ühiskonnas poleemikat ning kogu episoodi tuntakse kui Frischenschlageri ja Rederi afääri. Afäär on soodustanud muuhulgas niinimetatud Austria ohvriteesi ümbermõtestamist.

Viited
------

1. ↑  Hannes Walter. Sõdadest lähemal ja kaugemal. Tallinn 2012. Lk. 213
2. ↑  Ewald Ehtreiber (2007). "Frischenschlager-Reder-Affäre". Peter Gerlich, Oswald Panagl (toim). *Wörterbuch der politischen Sprache in Österreich*. Viin: öbvhpt. Lk-d 145–146.

Kirjandus
---------

* Hannes Walter. Vae victis. Esimene juhtum: Walter Reder. Sõdadest lähemal ja kaugemal. Tallinn 2012; varem ilmunud: Kultuur ja Elu, 2004, nr. 1, lk. 46.