recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
| 61 | 
28231882 |
| Pm
<145> |
| Promeetium |

**Promeetium** (sümbol **Pm**) on keemiline element järjekorranumbriga 61, haruldane muldmetall.

Kõik ta isotoobid on radioaktiivsed. Pikim poolestusaeg on isotoobil massiarvuga 145, nimelt 17,7 aastat.

Omadustelt on promeetium lantanoid. Tema harulduse ja radioaktiivsuse tõttu on ta omadustest vähe teada.

Promeetium on nimetuse saanud vanakreeka mütoloogia heerose Prometheuse järgi.

Looduses tekib promeetium uraani ja euroopiumi radioaktiivse lagunemise teel, kuid promeetium laguneb omakorda kiiresti samaariumiks. Promeetiumi õnnestus saada väikeses koguses uraani aatomituumade kiiritamisel alles 1945. aastal USAs. Promeetiumi tuvastasid Jacob A. Marinsky, Lawrence E. Glendenin ja Charles D. Coryell.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikisõnastiku artikkel: **promeetium** |



|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Keemiliste elementide perioodilisussüsteem |
| --- |
| Metallid | Poolmetallid | Väärisgaasid | Mittemetallid | Leelismetallid | Leelismuldmetallid | Lantanoidid | Aktinoidid |
| Lantaan - Tseerium - Praseodüüm - Neodüüm - Promeetium - Samaarium - Euroopium - Gadoliinium - Terbium - Düsproosium - Holmium - Erbium - Tuulium - Üterbium - Luteetsium |

 |
Ya'akov Ne'eman (2012)
**Ya'akov Ne'eman** (heebrea keeles יעקב נאמן

16. september 1939 Tel Aviv – 1. jaanuar 2017 oli Iisraeli õigusteadlane, advokaat ja poliitik, erakonna Yisra'el Betenu liige. 

Ta oli 1971–1976 Ramat-Gani Bar-Ilani Ülikooli lepinguõiguse, konstitutsiooniõiguse, äriühinguõiguse ja maksuõiguse professor. 1976. aastal oli ta California Ülikooli, aastatel 1977–1979 Tel Avivi Ülikooli, 1989–1990 New University ja 1990–1994 Jeruusalemma Heebrea Ülikooli külalisprofessor. 1990. aastast oli ta Bar-Ilani Ülikooli kuratooriumi liige. 

1972. aastal asutas ta koos partneritega advokaadibüroo Herzog, Fox & Ne'eman. Temast sai üks Iisraeli juhtivaid maksuadvokaate.

Ta oli korduvalt Iisraeli Panga nõukogu liige. Ta tegutses riigisisestes ja rahvusvahelistes maksu- ja finantsõiguse komiteedes. Aastatel 1979–1981 oli ta Iisrael Rahandusmnisteeriumi peadirektor, lennukompanii EI AI direktor ja Maailmapanga keskkomitee liige. 

18. juunist 1996 kuni 9. juunini 1996 oli ta Binyamin Netanyahu esimese valitsuse justiitsminister ning seejärel kuni 18. detsembrini 1998 rahandusminister. Rahandusmnistrina juhtis ta ka Ne'emani komisjoni. 

31. märtsist 2009 kuni 18. märtsini 2013 oli ta uuesti justiitsminister. Oktoobris 2010 kiitis Knesset heaks tema seaduseelnõu, mille järgi mittejuudid peavad Iisraeli kodakondsuse saamisel andma lojaalsusvande Iisraelile kui demokraatlikule juudiriigile.

Ta ei olnud kunagi Knesseti liige.

Välislingid
-----------

* Elulugu saidil Jewish Virtual Library
* Sissekanne Knesseti lehel
* Jaakov Neeman der neue israelische Finanzminister, berliner-zeitung.de, 8. juuli 1997
* Hokuspokus mit israelischen Ausweisen, welt.de, 28. jaanuar 1998
* Former Justice Minister Yaakov Neeman passes away, israelnationalnews.com, 1. jaanuar 2017
**Hiidvöölane** (*Priodontes maximus*) on vöölaste sugukonda kuuluv imetaja. Ta on oma sugukonna suurim esindaja. Ta on looduskaitse all.

Välimus
-------

Tüvepikkus on 90–100 cm, sabapikkus 50 cm ja mass ligi 50 kg (kuni 55 kg).

Levik
-----

Levila asub Lõuna-Ameerika idaosas, ulatudes Guyanast Kesk-Argentinani (Buenos Aires).

Elupaik
-------

Elab metsades ja põõsastutes, harvem avamaastikul. Inimasustusega alasid väldib ja kui ilmubki asulate lähedusse, siis püüavad farmerid teda hävitada, sest toiduotsinguil tuhnib ta põllud üles. Pealegi tuhnib ta väga jõuliselt: tihti torkavad silma metsaservad, lagendikud või salud, mille hiidvöölane on sügavalt risti-rästi läbi tuhninud. Tema urg on nii laia avaga, et sellest võib isegi inimene sisse roomata. Hiidvöölast on raske märgata, sest ta lahkub urust vaid öösel.

Toitumine
---------

Tagajalgadele tõusnult ja sabale toetudes purustab hiidvöölane oma võimsate teravate küünistega termiidipesi. Murdnud lahti pesa seinad, tõmbab ta pika ja kleepuva keelega putukad välja.

Vaenlased
---------

Hiidvöölase liha tarvitatakse vähe, kuid sabast valmistavad pärismaalased ruuporeid. Hiidvöölast hävitatakse kui põlde ja karjamaid ülestuhnivat kahjurit, sellepärast on ta mitmel pool haruldaseks jäänud ning kuulub kaitse alla kui unikaalne gigant vöölaste seas.

Viited
------

1. 1 2 3  "Loomade elu", 7. kd. lk 94
**Kalle Kulbok** (sündinud 3. aprillil 1956 Tallinnas) on eesti poliitik ja kodanikuõiguste aktivist. Teda tuntakse endise Sõltumatute Kuningriiklaste ja Rojalistliku Partei juhina.

Kalle Kulbok lõpetas 1974 Nõo Keskkooli. Hiljem õppis ta Tartu Riiklikus Ülikoolis muu hulgas matemaatikat. Ülikool jäi lõpetamata.

Mõnda aega tegutses Kulbok Tartus keelevolinikuna. Ajakirjandus kajastas tema nõudmist, et baarisilt "Bistro" tuleb asendada eestikeelse sildiga "Bistroo".

Oli Eesti Kongressi liige.

Eesti Rojalistliku Partei juhina ning Sõltumatute Kuningriiklaste esinumbrina pääses ta 1992 VII Riigikokku. 1995. aasta Riigikogu valimistel ei õnnestunud tal kandideerida, sest ta keeldus kinnitamast oma lojaalsust Eesti Vabariigile.

Pärast Kuningriiklaste kadumist ei jätnud Kulbok, erinevalt enamikust oma endistest aatekaaslastest, avalikku protestimeelsuse avaldamist ning peagi sai temast Eesti Vabariigi iseseisvuse ja sõltumatuse pooldaja ehk tolle hetke ajaloolises kontekstis Euroopa Liiduga liitumise vastane. Ta on koostanud raamatu "Euroopa Liit – skeptiku vaatenurk" ja avaldanud Eesti meedias oma vaateid kaitsvaid artikleid ning püüdnud ka talle mittemeeldiva vastu aktiivselt tegutseda (näiteks tõmbas Iraagi sõja alguse puhul Tartus Eesti lipu poolde vardasse ja püüdis Euroopa Liiduga liitumise ajal välja kuulutada Eesti Kuningriiki). Seejuures on jäänud enamasti lahtiseks, kas tegu on tõsimeelse aktsiooni või pigem naljaga.

Kalle Kulbok on pikka aega töötanud EENetis (Eesti Hariduse ja Teaduse Andmesidevõrgus) spetsialistina.

19. septembril 2003 esitas Kalle Kulbok Riigikohtule taotluse Euroopa Liiduga ühinemise kohta korraldatud rahvahääletuse õigustühiseks kuulutamiseks. Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegium jättis Kulboki kaebuse läbi vaatamata, kuna sellise taotluse esitamiseks oli õigus üksnes presidendil.

Viited
------

1. ↑  Kalle Kulbok. "Kaebus Vabariigi Valimiskomisjoni toimingu peale ebaseadusliku küsimuse kandmisel hääletamissedelile."
2. ↑  Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegiumi 26.02.2004 määrus asjas 3-4-1-6-04 [*alaline kõdulink*]

Välislingid
-----------

* Kalle Kulbok üritas Tartu Tähetornis lippu maha tõmmata, 22. märts 2003
* Nimetagem usuõpetus eetikaks ja ongi vesi sogatud
* Nils Niitra: Kalle Kulbok jääb truuks kuningriiklusele, tartu.postimees.ee, 22. juuni 2006
* KALLE KULBOK: kuluhüvitise uus kord on põhiseaduse vastane, epl.ee, 1. juuni 2007
* Urmi Reinde: Kalle Kulbok: "Hääled Parempoolsetele toodi Lõuna-Ameerikast!", Kesknädal (17. juuni 2009)
* Kuningriiklane Kalle Kulbok naaseb poliitikasse, tartupostimees.ee, 19. august 2009
* Euroskepsis.ee – Kalle Kulboki loodud euroskepsitsismi lehekülg
* Kalle Kulbok: vabaduse hauasammas tõuseb
**Ago Silde** (sündinud 25. novembril 1963 Keilas) on Eesti poliitik, Ida-Viru maavanem 2004–2007.

Silde on lõpetanud 1983. aastal kiitusega Kehtna sovhoostehnikumi ja õppinud Eesti Põllumajanduse Akadeemias maaparanduse erialal. Magistriõpingud lõpetas ta Oulu Ülikoolis Soomes, ta on õppinud ka Tallinna Ülikoolis.

2000. aastast oli Silde Narva kutsehariduskeskuse direktor. 1994–2000 töötas ta Kehtna majandus- ja tehnoloogiakooli direktorina, 1994. aastal Euroopa Rekonstruktsiooni- ja Arengupanga projektikonsultandina ning 1993–1994 projektijuhina ettevõttes Turveruukki. 1991–1995 oli ta EVEA tegevdirektor Raplamaal. Aastatel 2004–2007 töötas Silde Ida-Viru maavanemana.

31. mail 2007 lahkus omal soovil maavanema ametist ja asus tööle AS-i Silmet Grupp tütarettevõtte AS-i Sillamäe SEJ juhina.

Aastatel 2007–2008 kuulus ta Rahvaliitu.

Tunnustus
---------

* 2005 Valgetähe V klassi teenetemärk
* 2007 Ida-Virumaa teenetemärk
* 2008 Soome Valge Roosi Rüütelkonna I järgu kuldrist

Viited
------

1. ↑  Ago Silde bio, Agosilde.com (vaadatud 4. juunil 2008)
2. ↑  "Minister of Regional Affairs introduces the Candidate for Ida-Viru County Governor"[*alaline kõdulink*] siseministeerium (vaadatud 4. juunil 2008)
3. ↑  "Kes? Mis? Kus?" 2008, lk. 329
4. ↑  "Äriregister". Originaali arhiivikoopia seisuga 28. september 2013. Vaadatud 22. septembril 2013.
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib Eesti biokeemikust; Eleringi varahaldusjuhi kohta vaata Kalle Kilk (energeetik).* |

---

**Kalle Kilk** (sündinud 21. märtsil 1978) on eesti biokeemik.

Haridus
-------

Kalle Kilk on lõpetanud Tartu Ülikooli keemia erialal 2000, omandanud samas magistrikraadi biokeemia erialal 2002 ning doktorikraadi Stockholmi Ülikoolis neurokeemia erialal 2004. Doktoritöö teemaks oli "Cell-penetrating peptides and bioactive cargoes. Strategies and mechanisms."

Töökäik
-------

Ta on töötanud Tartu Ülikooli arstiteaduskonna üld- ja molekulaarpatoloogia instituudi immunoloogia õppetooli erakorraline teadurina 2005–2007 ning alates 2007. aastast töötab Tartu Ülikooli tehnoloogiainstituudi molekulaarse biotehnoloogia laboris erakorraline vanemteadurina ja TÜ arstiteaduskonna biokeemia instituudi meditsiinilise biokeemia õppetooli teadurina.

Tunnustus
---------

Kalle Kilk kuulus 2009. aastal keemia ja molekulaarbioloogia valdkonnas Eesti Vabariigi teaduspreemia pälvinud kollektiivi.

Välislingid
-----------

* Kalle Kilk Eesti Teadusinfosüsteemis Muuda Vikiandmetes
* Indrek Rohtmets: Valgud on salapärasemad kui geenid, Horisont, 2006, nr 4
Lõuna päästekeskuse auto
**Lõuna päästekeskus** on Päästeameti allüksus, mis tegeleb päästetööde, riikliku tuleohutusjärelevalve, päästealase ennetustöö ja kriisireguleerimisega Jõgeva-, Põlva-, Tartu-, Valga-, Viljandi- ja Võrumaal.

Keskuse kontor asub Tartu Annelinnas Jaama tänaval. 2014. aasta lõpuni oli see Tartu kesklinnas Vanemuise tänaval.

Lõuna päästekeskuse alla kuulub 22 päästekomandot, sh:

* Elva päästekomando Kirde tänav 14, Elva, Tartumaa
* Abja-Paluoja päästekomando Kooli tänav 1, Abja-Paluoja
* Alatskivi päästekomando Lossi tänav 4, Alatskivi
* Tartu Annelinna päästekomando Jaama tänav 207, Tartu
* Antsla päästekomando Meistripunkti, Kraavi küla, Antsla
* Jõgeva päästekomando Aia tänav 36, Jõgeva
* Mustla päästekomando Posti tänav 52C, Mustla
* Mustvee päästekomando Narva tänav 20, Mustvee
* Mõniste päästekomando Mõniste, Mõniste vald
* Otepää päästekomando Lipuväljak 22, Otepää, Valgamaa
* Põltsamaa päästekomando Pajusi maantee 37A, Põltsamaa
* Põlva päästekomando Lao tänav 17, Põlva
* Räpina päästekomando Rahu 1, Räpina linn, Põlvamaa
* Suure-Jaani päästekomando Oja tänav 2b, Suure-Jaani
* Tabivere päästekomando Same tee 1, Tabivere
* Tartu päästekomando Aleksandri tänav 11a, Tartu
* Tõrva päästekomando Metsa tänav 1A, Tõrva
* Valga päästekomando Karja tänav 16, Valga
* Vastseliina päästekomando Pätisilla tee 6, Vastseliina alevik
* Viljandi päästekomando Riia maantee 6, Viljandi (ehitamisel uus päästekomando hoone Metsküla tee 1)
* Võru päästekomando Räpina maantee 20a, Võru
* Värska päästekomando Järvesuu tänav 11, Värska alevik

2006. aastani oli tegutsev Harjumaa Päästeteenistus, mis nimetati siis ümber ümber Päästeameti kohalikuks täidesaatvaks riigivõimu volitusi omavaks asutuseks Põhja-Eesti Päästekeskuseks. Tartumaa Päästeteenistus, Võrumaa Päästeteenistus, Valgamaa Päästeteenistus, Viljandimaa Päästeteenistus, Põlvamaa Päästeteenistus ja Jõgevamaa Päästeteenistus korraldati ümber Päästeameti Lõuna-Eesti Päästekeskuseks. Päästeameti kohalikud täidesaatva riigivõimu volitusi omavad asutused Ida-Viru Päästeteenistus ja Lääne-Viru Päästeteenistus korraldati ümber Päästeameti Ida-Eesti Päästekeskuseks. Päästeameti kohalikud täidesaatva riigivõimu volitusi omavad asutused Hiiumaa Päästeteenistus, Järvamaa Päästeteenistus, Läänemaa Päästeteenistus, Pärnumaa Päästeteenistus, Raplamaa Päästeteenistus ja Saaremaa Päästeteenistus korraldati ümber Päästeameti Lääne-Eesti Päästekeskuseks.

2011. aastani oli päästekeskus eraldi asutus väljaspool Päästeameti struktuuri ja see kandis nime *Lõuna-Eesti Päästekeskus*.

Viited
------

1. ↑  Lõuna päästekeskus kolib uude majja Postimees 13. november 2014
2. ↑  Lõuna regiooni päästekomandod, www.rescue.ee, (vaadatud 01.05.2021)
3. ↑  Päästeasutuste ümberkorraldamine, RTL 2006, 4, 76
4. ↑  RT I, 29.12.2010, 148
Valtatie 4 asendikaart

  

**Valtatie 4,** Suur-Helsingis tuntud ka kui **Lahti maantee** on maantee Soomes. See on peamine tee Helsingi ja Põhja-Soome vahel. Valtatie 4 algab Erottajalt Helsingis ja läheb välja Saami sillani Utsjokis Soome ja Norra piiril. Tee on 1295 kilomeetrit pikk, mis teeb sellest Soome pikima maantee. See on osa Euroopa teest E75. Oulu ja Kemi vaheline lõik on osa Euroopa teest E08 .

Marsruut
--------

Tee marsruut on Helsingi – Lahti – Heinola – Jyväskylä – Äänekoski – Oulu – Kemi – Rovaniemi – Sodankylä – Ivalo – Inari – Utsjoki .

Pildid
------

* Viikki, HelsingiViikki, Helsingi
* Kehä I viadukt, HelsingiKehä I viadukt, Helsingi
* Jakomäki, HelsingiJakomäki, Helsingi
* Jakomäki, HelsingiJakomäki, Helsingi
* Tähtiniemi sild HeinolasTähtiniemi sild Heinolas
* Vaajakoski ringristmik JyväskyläsVaajakoski ringristmik Jyväskyläs
* Kontinkangas, OuluKontinkangas, Oulu
* Lõik Rovaniemi ja Sodankylä vahelLõik Rovaniemi ja Sodankylä vahel
* Ukonjärvi, InariUkonjärvi, Inari
* Talvitupa, InariTalvitupa, Inari
* Saami sild Utsjokis, Valtatie 4 lõpp-punktSaami sild Utsjokis, Valtatie 4 lõpp-punkt
**Harilik müürlook** (*Arabidopsis thaliana*) on ristõieliste sugukonda müürlooga perekonda kuuluv rohttaimeliik. Eestis pärismaine.

See liik on üks geneetika mudelorganisme. Harilik müürlook oli esimene taim, mille kogu genoom sai sekveneeritud. See taim valiti mudelliigiks sellepärast, et tal on väike genoom – ainult 5 kromosoomi, mida on märksa vähem kui teistel müürlookadel (8, 13 või 16) ning enamikuil taimedel, ning ta elutsükkel on väga lühike.

Kuigi esimene mutatsioon müürloogas dokumenteeriti juba aastal 1873 (Alexander Braun) ja kromosoomide arv määrati 1907 (Friedrich Laibach), pakuti *Arabidopsis thaliana* mudelorganismina välja alles 1943. aastal.

* Hariliku müürlooga õiedHariliku müürlooga õied
* Müürlooga avanev tolmukapea tolmuteradega. Mikrofoto, konfokaalMüürlooga avanev tolmukapea tolmuteradega. Mikrofoto, konfokaal

Kirjandus
---------

* Võidupilt: Müürlooga tolmukas, Novaator, 9.10.2009

Välislingid
-----------

* Harilik müürlook andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes

  


|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Harilik müürlook** |
**Carol** on nii mehe kui ka naise eesnimi.

Nime populaarsus Eestis
-----------------------

Eestis on nimi Carol haruldane. 2018. aasta 1. jaanuari seisuga on eesnimi Carol Eestis 16 mehel ja 115 naisel. Carol on populaarsuselt 1625. mehenimi ja 696. naisenimi.

Vanim Carol on vanuserühmas 55–59, noorim vanuserühmas 5–9.

Carol on keskmiselt 24 aasta vanune (mediaanvanus on 22).

Kõige populaarsem on eesnimi Carol vanuserühmas 20–24, kus neid on 10 000 elaniku kohta 4,46.

Kõige rohkem on eesnimega Carol sündinuid juulis, kokku 14.

Sarnased nimed eestlastel on Karol, Karolin, Karolina, Kärol ja Kärolin.

Nime tähendus
-------------

Eesnimi Carol on lühend latiniseeritud Carolusest, mis tähendab frangi keeles (charel) meest või abielumeest ja saksa keeles (Kerl) meest või täitsameest. Inglise keeles on Carol naisenimi ja tähendab "laulu" või "rütmi".

Nime ajalugu
------------

Nimi Carol tuleb ladinakeelsest nimest Carolus. Teised sealt tuletatud nimed on Charles, Caroline, Carrol, Carroll, Carryl, Caryl.

Nimede kandjad
--------------

Rumeenia kuningas Carol I
* Carol I, Rumeenia kuningas
* Carol II, Rumeenia kuningas
*

Viited
------

1. ↑  "Nimede statistika". Originaali arhiivikoopia seisuga 20.01.2020. Vaadatud 15.11.2018.
**Valter Kelt** (26. september 1920 Kasaritsa vald, Rõuge kihelkond, Võrumaa – 6. jaanuar 1960 Tallinn) oli eesti soomepoiss ja metsavend.

Teenis Saksa sõjaväes ja asus 18. jaanuaril 1944 Soome sõjaväkke, oli väljaõppel Jokelas, Uusisaaris ja Taavettis ning kuulus JR 200 koosseisu. Ta võttis osa tõrjelahinguist Viiburi lahel ja Vuoksel. 

19. augustil 1944 saabus tagasi Eestisse, ta võitles Tartu rinde lahingutes. Pärast sõda elas **Ants Kalviste** nime all ning töötas Tapa Kohaliku Majanduse Kombinaadis ja Lehtse piiritusetehases.

Valter Kelt arreteeriti 18. juunil 1959. 1959. aasta 23.–26. novembril Tallinnas toimunud kohtuprotsessil mõisteti ta surma koos teiste endiste metsavendade Leonid Sinisalu ja Johannes Kriipsaluga. Kohtuotsus viidi täide 6. jaanuaril 1960. See oli viimane kohtulik surmaotsus Eesti ajaloos.

Valter Kelti on mainitud raamatus "Vabaduse eest. Soomepoiste lühielulood" (Tallinn, Soome Sõjaveteranide Eesti Ühendus, 1997), samuti nimetab teda Voldemar Kures raamatus "Seitsme lukuga suletud raamat" (V köide, 2009, lk 422).

1959 Dokumentaalfilm (kestus: 08:31): *Seda ei saa andestada* *(1959)*. Viimane teema: Kohtuprotsess sõjaroimarite V. Kelti, L. Sinisalu ja J. Kriipsalu üle.

Viited
------

1. 1 2  Vabaduse eest. Soomepoiste lühielulood. Soome Sõjaveteranide Eesti Ühendus, 1997, lk. 115
2. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 7. september 2012. Vaadatud 24. veebruaril 2012.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
3. ↑  Vladimir Parvel.
Hariliku maajala juurdunud võsund
**Harilik maajalg** ehk **kassiratas** (*Glechoma hederacea*) on igihaljas püsik huulõieliste sugukonnast maajala perekonnast.

Levik
-----

Harilik maajalg on pärismaisena levinud kogu Euroopas, ka Põhja-Ameerikas on ta võõrliigina peaaegu kõikjal naturaliseerunud. Ta on sage ka Eestis; harvemini esineb vaid Hiiumaal.

Harilik maajalg eelistab toitainerikast mulda; ta kasvab aasadel, karjamaadel, metsaservas, aedades. Ta eelistab niisket ja varjulist kasvukohta, kuid talub hästi ka päikest. Ta talub hästi ka niitmist ning on seetõttu üks tavalisemaid murus levivaid umbrohtusid. Maajalg võib moodustada tiheda maas roomava vaiba, mis muru lämmatab.

Kirjeldus
---------

Harilik maajalg kasvab 10–40 cm kõrguseks. Taime suurus sõltub väga tugevalt kasvutingimustest.

Maajalal on neljakandilise ristlõikega vars; vartel on palju maad mööda roomavaid hästi juurduvaid võsundeid.

Lehed on neerjad või südajad, ümarsakilise servaga; asuvad varrel vastakuti. Lehe pealmine pind on kaetud karvakestega.

Õied paiknevad lehekaenlas 2–6 kaupa. Maajalal on sinakaslillad või lavendlivärvi lõhnavad huulõied. Lameda ülahuule ja kolmeosalise alahuulega õied on kuni 2 cm pikkused. Õitseb maist juulini.

Harilik maajalg paljuneb risoomide abil.

Kasutamine
----------

Rahvameditsiinis on maajalga kasutatud muu hulgas nahahaiguste, seedehäirete ja reuma raviks. Maajalg sisaldab palju C-vitamiini ning on ka põletikuvastase toimega.

Vanasti lisati maajala lehti õllele humala asendajana. Soome keeles ongi taime nimetus *maahumala*.

Kuigi sageli peetakse maajalga umbrohuks, võidakse seda kasvatada ka dekoratiivse pinnakattetaimena.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Harilik maajalg** |

* Harilik maajalg andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes
Carol ja James Gilligan Haifa rannas (2011)
**Carol Gilligan** (sündinud 28. novembril 1936) on ameerika feministlik psühholoog. Ta on tuntud oma töödega eetilisest kogukonnast ja suhetest ning subjekti-objekti probleemidest eetikas.

Gilligani kuulsus põhineb peamiselt 1982. aastal ilmunud teosel "In a Different Voice: Psychological Theory and Women's Development", milles ta kritiseerib Lawrence Kohlbergi laste moraalse arengu uuringuid, mille järgi tütarlapsed jõudsid keskmiselt madalamale moraalse arengu tasemele kui poisslapsed. 

Gilligan väitis, et Kohlbergi tulemused olid kallutatud, kuna aluseks olnud uuringus osalesid peamiselt poisslapsed ning hindamismeetodid seetõttu eelistasid poistele iseloomulikku arutlemisviisi. Gilligan oli seega esimene, kes pööras tähelepanu sooerinevustele meeste ja naiste moraalses arengus. 
Ja tõepoolest oli leitud, et naised lõpetavad oma moraalse arengu enamalt jaolt Kohlbergi skaala 3. etapil, mille sisu võib iseloomustada ka inimsuhete kaudu, kuid mehed arenevad etappideni 4. ja 5. mille sisuks on abstraktsemad sotsiaalse organiseerituse konstruktid. Seega oli naiste tulemus meeste omast kehvem.

##### "In a Different Voice: Psychological Theory and Women's Development" põhiseisukohad

* Naiste sotsiaalsus väljendub meeste omast erinevalt
* Hoolivus teiste suhtes (toitvad, teenivad käitumisviisid, mis on seotud sotsiaalselt ettedikteeritud naiselike rollidega) takistavad naiste moraalsuse arengut sellisel kujul, nagu seda näeb ette Kohlbergi mudel

* Naiste moraalsuse areng on kolme-tasandiline

1. Fookus enesele, teisi välistades
2. Fookus teistele, ennast välistades ja eitades
3. Fookus kõigele, milles sisaldun

Sarnaseid tulemusi on esitatud ka teistes, hilisemates töödes. Poiste ja tüdrukute vahel on erinevused nende suhtumises hoolivusse, suhetesse ja inimestevahelistesse sidemetesse. Tüdrukute jaoks on need olulisema tähtsusega kui poiste jaoks. (Lefton, 2000. Child Development. In Psychology, (7th ed.) pp. 350-351).

##### Meeste ja naiste „hääled" Gilligani ja tema järgijate põhjal

| „Õigluse eetika" ja mehed | „Hoole eetika" ja naised |
| --- | --- |
| faktipõhine | emotsionaalne |
| õiglus | põhjus |
| loogiline ja õige/vale | suhetel põhinev |
| loogika | kaastunne |
| loogiline ja reeglipärane | hoolitsev ja hooliv |
| vähemhooliv | enamhooliv |
| maalähedane (praktiline) | fakte ratsionaliseeriv (abstraktne) |
| fookus olevikul | fookus tulevikul |
| ranged reeglid | teeb erandeid |
| must-valge | halli erinevad varjundid |
| sõltumatus | sõltuvus |
| rigiidne | inimestele suunatud |
| käsutav | otsuseid vältiv |

=
-

*(Developmental Psychology. Org kodulehelt www.devpsy.org/teaching/moral/different\_voice.html)*
  

Gilligani arvates ei arvestanud Kohlbergi skaala, mis tõepoolest oli koostatud peamiselt meessoost katseisikutele tuginedes, adekvaatselt naiste eripärast suundumust suhetele ning ei võimaldanud seetõttu naiste moraalset arengut mõõta.
  

Gilligani kriitikud on küll väitnud, et ta kordab oma tasandites Kohlbergi eelkonventsionaalset, konventsionaalset ja postkonventsionaalset tasandit. Ka ei õnnestunud tal oma väiteid andmetega veenvalt tõestada.
**Valter Niilus** (ka **Valter Nilus**; 1955. aastast **Walter Niilus**; 15. juuli 1913 Tallinn – 9. oktoober 1978 Upland (Los Angelese lähedal), USA) oli Eesti keeleteadlane, eesti filoloog.

Elulugu
-------

Valter Niilus oli tehnik-konstruktori poeg.

1932. aastal lõpetas Niilus Tallinnas J. Westholmi Gümnaasiumi, 1933–40 õppis Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonnas eesti ja romaani keeli. Lõpetas ülikooli 1940. aastal magistrikraadiga, väitekiri "Põhja-Eesti ja Lõuna-Eesti murde vältuse erinevusest". TÜ doktorant. 1997. aastal kaitses ta TÜ-s meditsiinidoktori kraadi väitekirjaga "Clostridium difficile infection and intestinal microbial ecology".

Niilus viibis 1938–40 stipendiaadina Pariisis Sorbonne'i ülikoolis, olles ühtlasi Pariisi Idakeelte Instituudis eesti keele lektor. Ta oli 1939–41 Akadeemilise Emakeele Seltsi teadussekretär ja 1939–40 ajakirja Eesti Keel toimetaja-sekretär, 1942–43 Postimehe kultuuriosakonna juhataja. 

Saksa võimud arreteerisid Niiluse koos teiste rahvuslastega põrandaalusest tegevusest osavõtu pärast ning ta viibis mõnda aega Tallinna Keskvanglas, kust vabanes Saksa vägede lahkumisel. Siirdus 1944 koos perekonnaga Saksamaale, kus oli eesti laagrikoolide organiseerijaid. Olles kutsutud USA armee juurde tsiviilohvitseriks, töötas ta Kanada immigratsiooniameti juures Heidelbergis ja Karlsruhes. 1950 läks Niilus USA-sse Californiasse, kus oli 1950–78 Claremont College'i raamatukogu ametnik ja abijuhataja ning vene keele lektor. Korraldas ka California Ülikoolis eesti keele kursusi.

Niilus oli aktiivne Ameerika lääneranniku eestlaskonna huvide eest seisja ning Los Angelese Eesti Maja rajamise mõtte algatajaid. Ta koostas ülevaate Lõuna-California eestlaste tegevusest, oli Balti Uurimuste Edendamise Ühingu (AABS) ja ERK USA-s liige.

Teadustöö
---------

Valter Niilus uuris lõunaeesti murdeid, eriti leivu keelesaare murrakut. Ta avaldas üle 10 teadustrükise.

Teoseid
-------

* Leivu rahvas // Eesti Kirjandus (1935) 8
* Leivu (Koiva) murde h-hääliku arengust // Eesti Keel (1936) 2
* Heikki Ojansuu lõunaeesti murdekogudest // Eesti Keel (1937) 5
* Choix de textes/dialectaux leivu // Õpetatud Eesti Seltsi aastaraamat (1936). Tartu, 1938
* Reduplikatiivsõnadest // Eesti Keel (1938) 7–8
* Keelegeograafiast ja eesti keeleatlasest // Eesti Kirjandus (1939) 3
* Leivu murde eδa-adjektiivide pluurali partitiivist // Eesti Keel ja Kirjandus (1941) 3
* Eesti Organisatsioonide Liit Läänerannikul // Lääneranniku eestlased. Toronto, 1959

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Kirjandus
---------

* Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide
* "Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944" Tartu, 1994, III kd, lk 147
* Nõmmera, E. J. "Walter E. Niilus 50.-a" Teataja (1963) 13. VII
* Põllusaar, A. "Walter Niilus. In memoriam" Vaba Eesti Sõna (1978) 19. X

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Harilik muguljuur** (*Herminium monorchis*) on käpaliste sugukonna muguljuure perekonda kuuluv mitmeaastaste ühekojaliste rohttaimede liik.

2017. aastal oli harilik muguljuur Eesti aasta orhidee.

Kasvukohad
----------

Hariliku muguljuure õisiku lähivaade
Harilik muguljuur kasvab lubjarikka mulla ja madala taimestikuga niisketes või paraniisketes rannaniitudel, hõredates loopealsetes kadastikes ning allika- ja madalsoodes.

Levik Eestis
------------

Ta on ainus muguljuure perekonda kuuluv Eestis kasvav liik. Keskkonnaregistri andmetel on praegu hariliku muguljuure kasvukohti teada Harju-, Hiiu-, Lääne-, Saare-, Pärnu- ja Tartumaalt. Varasematest andmetest on teada, et teda on leitud kasvamas ka Viru-, Jõgeva-, Valga- ja Võrumaalt. Harilik muguljuur on Eestis II kategooria looduskaitse all olev liik.

Botaanilised tunnused
---------------------

Harilik muguljuur kasvab tavaliselt 10–20 cm kõrguseks. Taime rohekaskollased meelõhnalised õied on koondunud saledasse õisikusse. Taimel on kaks (harvem kolm) varre alusele kinnituvat umbes 5 cm pikkust süstjast lehte.

Paljunemine
-----------

Harilik muguljuur õitseb juuni keskpaigast juuli keskpaigani. Tolmeldajateks on väiksed (kuni 2 mm pikkused) putukad – kärbsed, herilased, sääsed ja mardikad.

Viited
------

1. 1 2 3 4  "Aasta orhidee 2017 on harilik muguljuur". maakodu.delfi.ee. 21.12.2016. Vaadatud 12.3.2017
2. 1 2  Rainar Kurbel, Toomas Hirse (2017). *Eesti orhideede käsiraamat*. Tallinn. Lk 130.
3. ↑  Muguljuur. entsyklopeedia.ee. Vaadatud 12.3.2017
4. ↑  Herminium monorchis (harilik muguljuur) Eesti looduse infosüsteemis. Vaadatud 12.3.2017
5. ↑  Herminium monorchis. orhidee.ee. Vaadatud 12.3.2017

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Harilik muguljuur(*Herminium monorchis*)** |

* Harilik muguljuur andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes

* Harilik muguljuur
**Hiiemetsa** (ka **Repniku**) on küla Ida-Viru maakonnas Narva-Jõesuu linnas.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Vaivara valda.

Küla läbib Tallinna–Narva maantee ja Hiiemetsa–Auvere tee nr 13145 ning teda ümbritsevad järgmised külad: põhjast Udria, kirdest ja idast Laagna lõunast Auvere küla, läänest Hundinurga ja Udria küla. 

Hiiemetsa küla lõunapiiriks on Tallinna–Narva raudtee. 

Kuni 1939. aastani kandis küla nime Repniku. 

Hiiemetsa külas elas 2008. aastal 13 inimest, 2006. aastal 14 inimest ja 2005. aastal 15 inimest.

Ajalugu
-------

Esmateated külast pärinevad aastast 1499, kui küla kuulus Laagna mõisale. Põhasõja ajal hävitati küla täielikult. Need inimesed, kes veel venelaste rüüsteretkedest alles jäid, haigestusid katku. 1712. aastal elas külas ainult üks pere – vana Lallo oma naise Pille ja kahe pojaga. 1726. aastal oli külas juba 10 peret, kes olid tulnud Ingerimaalt ja Jüri Pavopoig, kes oli tulnud Soitküla rannast ja on nüüdisajal külas elavate Torpanite eelkäija. 

18. sajandi lõpus moodustati külla Repniku mõis, mis kuulus H. G. von Wulfile.

1827. aastal toimusid Repniku mõisas talurahvarahutused, kus talupojad keeldusid tegemast teorenti mida mõisnik tahtis suurendada.

Külas on vana hiiemägi, mis Tallinna-Narva maanteelt enne Laagnat paremale keerates jääb kohe tee äärde. Hiiemäel metsa all on kaks ohvrikivi. Juba vanast ajast kasutab kohalik rahvas hiiemäge jaanitulepaigana.

Vaata ka
--------

* Hiiemetsa liukivi

Viited
------

1. ↑  Maa-amet, vaadatud 21.11.2020.
2. ↑  Statistikaamet, vaadatud 10.11.2020.
3. ↑  Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
4. ↑  Soldinole uueks nimeks Alutaguse. Rahvaleht, 14. jaanuar 1939, nr 12, lk 6.

Kirjandus
---------

1. EAA, f. 3, n. 1, s 51
2. Virve Orav "Matkateed Narva lähistel ehk Vaivara radadel", Tallinn, Olion

| * v
* r
Narva-Jõesuu linna asulad |
| --- |
| Linn | 

* Narva-Jõesuu

 |  |
| Alevikud | 

* Olgina
* Sinimäe

 |
| Külad | 

* Arumäe
* Auvere
* Hiiemetsa
* Hundinurga
* Laagna
* Kudruküla
* Meriküla
* Mustanina
* Peeterristi
* Perjatsi
* Pimestiku
* Puhkova
* Sirgala
* Soldina
* Sõtke
* Tõrvajõe
* Udria
* Vaivara
* Viivikonna
* Vodava

 |
**Ahmet Davutoğlu** (sündinud 26. veebruaril 1959) on Türgi politoloog ja poliitik. Ta oli 29. augustist 2014 kuni 24. maini 2016 Türgi peaminister.

Ta õppis Boğaziçi ülikoolis politoloogiat, majandusteadust ja rahvusvahelisi suhteid. Alates 1990. aastast töötas ta politoloogia õppejõuna Malaisia rahvusvahelises islamiülikoolis; aastatel 1995–1999 Marmara ülikoolis ning 1995–2004 Beykenti ülikoolis.

Pärast 2002. aasta parlamendivalimisi sai Ahmet Davutoğlust peaministri nõunik.

1. maist 2009 kuni 29. augustini 2014 oli ta Türgi välisminister.

Pärast Recep Tayyip Erdoğani valimist Türgi presidendiks esitas valitseva Õigluse ja Arengu Partei täitevkomitee Davutoğlu kui Erdoğani lähedase kaastöölise partei esimehe ja peaministri kandidaadiks. 27. augustil 2014 valis Õigluse ja Arengu Partei kongress ta erakonna uueks esimeheks.

28. augustil 2014 nimetas samal päeval presidendiks vannutatud Erdoğan ta peaministri kohusetäitjaks ja tegi talle ülesandeks uue valitsuse moodustamise. Järgmisel päeval astus Davutoğlu valitsus ametisse. 6. septembril läbis tema valitsus edukalt parlamendis toimunud usaldushääletuse.

Välislingid
-----------

* Elulugu Türgi välisministeeriumi lehel (*inglise keeles*)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Recep Tayyip Erdoğan** | **Türgi peaminister**2014–2016 | Järgnev**Binali Yıldırım** |
See artikkel See artikkel räägib liigist.  Perekonna kohta vaata artiklit  Maarjaohakas (perekond).  

---

**Harilik maarjaohakas** ehk **maarjaohakas** (*Silybum marianum*) on korvõieliste sugukonda kuuluv taimeliik.

Botaanilised tunnused
---------------------

Hariliku maarjaohaka lehed
Harilik maarjaohakas on kaheaastane (Eestis üheaastane) 0,7–1,5 m kõrgune rohttaim. Tumerohelised lehed on nahkjad ja läikivad, piki roode aga valgelaigulised, juurmisi leheservi katavad kollased ogad, ülemised lehed on süstjad.

Eestis õitseb harilik maarjaohakas juulis-augustis. Putkõie värvus varieerub purpurpunasest kuni punakasvioletseni.

Vili on 6–7 mm pikkune ja kuni 3 mm laiune seemnis.

Levila
------

Hariliku maarjaohaka looduslikud kasvukohad asuvad Loode- ja Lõuna-Euroopas, Põhja-Aafrikas, Lõuna-Venemaal, Anatoolias, Põhja- ja Lõuna-Ameerikas.

Harilikku maarjaohakat kasvatatakse ka koduaedades ilu- ja ravimtaimena.

Saadused
--------

Droogina kasutatakse maarjaohaka vilju (*Cardui mariae fructus*), mida kogutakse augustist kuni septembrini (kuivatatakse) ja hariliku maarjaohaka ürti (*Cardui mariae herba*) mida kogutakse enne õitsemist või õitsemise ajal.

Viljadest valmistatud fütopreparaadid põhinevad taimeosadest eraldatud silümariinil või droogi kuivekstraktil. Droogil on maksa (maksarakke) mürgistuste eest kaitsev ja maksarakkude taastumist kiirendav (silümariini (flavolignaaninde kompleks) toimel) ning maksarakkude membraane stabiliseeriv toime aga ka põletiku- ja vähivastane (eesnäärme kartsinoom) toime. Vilju on pikka aega kasutatud erinevate maksakahjustuste ja maksahaiguste profülaktikas ja ravis. Droog on näidustatud ka maksatsirroosi, rasvmaksa ning krooniliste sapipõie- ja maksahaiguste ravis.

Viljade päevane annus võiks olla 12–15 g droogi (vastab 200–400 mg silümariinile).

Vana-Kreeka õpetlane Dioskorides olevat soovitanud maarjaohakat lastele kõõlusehädade ja maohammustuse korral.

### Ohud

Ürt võib lammastele ja veistele vahel isegi surmavalt mürgine olla.

Maarjaohaka seemned ja ürt võivad vähendada suukaudsete rasestumisvastaste ravimite ja tamoksifeeni efektiivsust.

Nimi
----

Maarjaohaka liigiepiteet *marianus* viitab arvatavasti neitsi Maarjale. Legendi kohaselt nirises tema rinnapiim maarjaohaka lehtedele ja voolabki nüüd mööda valgelaigulisi roodusid.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Ain Raal (2010). "Maailma ravimtaimede entsüklopeedia". Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, lk 844-845
2. ↑  Ain Raal "Farmakognoosia" Tartu Ülikooli Kirjastus 2010 lk 206–207

Välislingid
-----------

* Harilik maarjaohakas andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes

* "Maarjaohakas on tõhusaim ravimtaim maksale ja tervele organismile!". Delfi. 15. aprill 2015
* "Milk thistle". University of Maryland Medical Center
**Vombatlased** (*Vombatidae*) on imetajate sugukond. Kõik selle sugukonna liigid elavad Austraalias ja ümbruskonna saartel. Tänapäeval eksisteerib 3 liiki vombateid: Tasmaania vombat, lõuna-karvikvombat ja põhja-karvikvombat.

Vombatitel on väga aeglane ainevahetus ning seetõttu liiguvad nad rahulikult ja seedivad toitu kuni 14 päeva. Kui vaja, suudavad nad aga joosta kuni 40 km/h ning hoida sellist kiirust kuni 90 sekundit.

Tasmaaniast leitud vombati kuubikukujuline väljaheide.
Kui vombatit rünnata, võtab ta oma suured jõuvarud kokku; näiteks kui dingo ründab vombatit maa all, surub viimane kiskja uru lakke kuni see lämbub. Vombati põhiline kaitse on siiski tema tugev tagaosa, mis on suuresti moodustunud kõhrest. Ka saba puudumine teeb vombatist raske saaklooma, kui kiskja teda maa-alusesse käiku jälitama tuleb.

Üks looduseuurija on öelnud, et kiskjal, kes ründab vombatit tagantpoolt, on sama tunne, nagu hammustaks ta wc-harja otsa.[*viide?*]

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Vombatidae** |
Salmān, kuningas alates 2015
**Saudi Araabia kuningas** on Saudi Araabia kuningriigi valitseja.

Kuninga tiitel võeti kasutusele 1932. aastal, kui riik loodi.

Kuningal on absoluutne võim ning traditsiooniliselt on enamik võtmepositsioonidest kas tema või kroonprintsi käes.

Kuningriigi rajaja Ibn Saud nimetas 1933. aastal oma vanima poja kroonprintsiks ja viimane sai Ibn Saudi surres 1953. aastal uueks kuningaks. Ta kukutati aga 1964. aastal oma perekonna poolt, kuna tema poolvennad kartsid, et Sa‘ūd jagab võimu laiali oma poegade vahel ning jätab nemad võimust ilma. Nii kujunes traditsiooniks, et trooni ei päri mitte eelmise kuninga poeg, vaid tolle vend, kes on ühtlasi esimese kuninga Ibn Saudi poeg. See traditsioon aga kaob peagi, sest Ibn Saudi elusolevad pojad liginevad kõik 80-le või on selle vanuse ületanud ning praegune kuningas on nimetanud uueks kroonprintsiks oma poja.

Saudi Araabia kuningad
----------------------

* 1932–1953 ‘Abd al-‘Azīz Āl Sa‘ūd (u. 1880–1953)
* 1953–1964 Saud (1902–1969)
* 1964–1975 Faisal (1906–1975)
* 1975–1982 Khalid (1913–1982)
* 1982–2005 Fahd (1923–2005)
* 2005–2015 ‘Abdullāh (1924–2015)
* 2015. aastast Salmān (1935–)
**Burgundia hertsog** oli Burgundia hertsogkonna valitseja. 

Esimesteks Burgundia hertsogiteks võiks nimetada burgundide hõimupealikke, kes praegusse Burgundiasse 5.–6. sajandil tungisid. Pärast seda, kui burgundide kuningriik oli frankide poolt vallutatud, olid kuningateks esialgu Merovingide dünastiasse kuuluvad Frangi kuningad. Hiljem olid hertsogid Karl Suure ja ta järglaste alamad, seejärel aga kujunes seal Frangi riigi tagamise järel taas kuningriik (Arelaat), mis 11. sajandil liideti Saksa-Rooma riigiga. Lääne-Frangi riik ehk Prantsusmaa omas aga Lääne-Burgundiat (Bourgogne), kus valitsesid kuningate alamatena Burgundia hertsogid. 

14. sajandil hakkas just Prantsusmaa Burgundia hertsogkond taas esile tõusma, kui 1364. aastal sai seal võimule Valois' dünastia Valois-Burgundia dünastia kõrvalharu. Lühikese ajaga said Burgundia hertsogid endale ka Saksa-Rooma riigis asuva Burgundia vabakrahvkonna ning suuri valdusi Madalmaades. Hertsog Philippe Hea saavutas Saja-aastase sõja ajal Prantsusmaast sõltumatuse ning soovis teha Burgundiast taas kuningriigi. Sama soovis ka tema poeg Charles Südi, kuid too langes 1477. aastal Nancy lahingus ning Burgundia jagati Habsburgide ja Prantsusmaa vahel. Prantsusmaa sai endale hertsogkonna südame ning sinna asusid taas Prantsuse Burgundia hertsogid, samas kui Habsburgid nimetasid end samuti Burgundia hertsogiteks, kuni nad Lõuna-Madalmaadest 1795. aastal lõplikult ilma jäid.

Vaata ka
--------

* Burgundia valitsejate loend
* Burgundia hertsogkond
* Burgundia krahvkond
* Burgundia kuningriik
**Satu Mare maakond** on Rumeenia 1. järgu haldusüksus. Asub Põhja-Rumeenias, piirneb loodes Ungariga ja põhjas Ukrainaga.

2011. aastal oli maakonna elanikest rumeenlasi 57,7%, ungarlasi 34,5% ja mustlasi 5,3%.

Linnad
------

* Satu Mare (saksa *Sathmar*, ungari *Szatmárnémeti*)
* Ardud (saksa *Erdeed*, ungari *Erdőd*)
* Carei (saksa *Großkarol*, ungari *Nagykároly*)
* Negrești-Oaș (ungari *Avasfelsőfalu*)
* Tășnad (ungari *Tasnád*)

Välislingid
-----------

* Satu Mare maakonnavalitsuse koduleht


Rumeenia maakonnad ja keskalluvusega linn

Alba **·**  Arad **·**  Argeș **·**  Bacău **·**  Bihor **·**  Bistrița-Năsăud **·**  Botoșani **·**  Brașov **·**  Brăila **·**  Bukarest **·**  Buzău **·**  Caraș-Severin **·**  Călărași **·**  Cluj **·**  Constanța **·**  Covasna **·**  Dâmbovița **·**  Dolj **·**  Galați **·**  Giurgiu **·**  Gorj **·**  Harghita **·**  Hunedoara **·**  Ialomița **·**  Iași **·**  Ilfov **·**  Maramureș **·**  Mehedinți **·**  Mureș **·**  Neamț **·**  Olt **·**  Prahova **·**  Satu Mare **·**  Sălaj **·**  Sibiu **·**  Suceava **·**  Teleorman **·**  Timiș **·**  Tulcea **·**  Vaslui **·**  Vâlcea **·**  Vrancea
Jacek Góralski (2019)
**Jacek Góralski** (sündinud 21. septembril 1992 Bydgoszczis) on Poola jalgpallur, kes mängib kaitsva poolkaitsjana Kasahstani kõrgliigaklubis Kairat ja Poola jalgpallikoondises.

Klubikarjääri alustas ta Poola madalamate liigade klubides. Poola kõrgliigas debüteeris ta 2015. aastal Białystoki Jagiellonia meeskonnas.

Aastatel 2017–2019 mängis ta Bulgaaria kõrgliigaklubis Razgradi Ludogorets. Hooaegadel 2017–18 ja 2018–19 tuli ta klubiga Bulgaaria meistriks.

2020. aasta jaanuaris sõlmis ta kolmeaastase lepingu Kairatiga. 2020. aastal tuli ta klubiga Kasahstani meistriks.

Poola jalgpallikoondises tegi Góralski debüüdi 14. novembril 2016 sõprusmängus Sloveenia vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 19. novembril 2019, kui EM-i valikturniiril kohtuti taas Sloveeniaga. Ta kuulus Poola koondisse 2018. aasta maailmameistrivõistlustel.

Saavutused
----------

Ludogorets
* Bulgaaria kõrgliiga (2): 2017–18, 2018–19
* Bulgaaria superkarikas (2): 2018, 2019

Kairat
* Kasahstani kõrgliiga: 2020

Viited
------

1. ↑   (vaadatud 1.6.2022)

| * v
* r
Poola koondis  –  2018. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused |
| --- |
| 

* 1 Szczęsny
* 2 Pazdan
* 3 Jędrzejczyk
* 4 Cionek
* 5 Bednarek
* 6 Góralski
* 7 Milik
* 8 Linetty
* 9 Lewandowski (c)
* 10 Krychowiak
* 11 Grosicki
* 12 Białkowski
* 13 Rybus
* 14 Teodorczyk
* 15 Glik
* 16 Błaszczykowski
* 17 Peszko
* 18 Bereszyński
* 19 Zieliński
* 20 Piszczek
* 21 Kurzawa
* 22 Fabiański
* 23 Kownacki
* Treener: Nawałka

 | Poola |
Andrei Filatov (2015)
Venemaa Maleföderatsiooni president Andrei Filatov Bakuu maleolümpial Venemaa võistkonna kapten-treeneri rollis (seisab võistkonna liikme Aleksandr Grištšuki selja taga) (2016)
**Andrei Vassiljevitš Filatov** (vene keeles Андрей Васильевич Филатов; sündinud 18. detsembril 1971 Krõvõi Rigis) on vene suurärimees ja maletegelane. 

Filatov lõpetas 1993. aastal Minskis Valgevene Kehakultuuri ja Spordi Akadeemia kehakultuuri õpetaja ja maletreeneri erialal. Ta on saavutanud suurt edu ettevõtluses. 1996. aastal asutas koos äripartneriga ettevõtte Severstaltrans, hiljem sai ta mitme suurfirma kaasomanikuks. Ta on Prantsusmaal Saint-Émilionis (Gironde'i departemangus) asuva viinamarjakasvanduse omanik. Ajakirja Forbes venekeelse väljaande andmetel kuulus Filatov 2011. aastal Venemaa saja rikkama eraisiku hulka (1,1 miljardit USA dollarit; 93. koht).

Filatov on kunstikollektsionäär. 2012. aastal asutas kunstifondi Art Russe. 2015. aastal valis Venemaa Kunstide Akadeemia ta oma auliikmeks panuse eest nõukogude ja vene kunsti populariseerimisel. Filatov finantseeris Pariisis Aleksandr Alehhini mälestussamba rajamist. Sponsorina on ta toetanud paljusid kunstinäitusi ja malevõistlusi. 

Filatov on Karjalas asuva Valamo kloostri hoolekogu liige.

Maletegelane
------------

Nooruses osales Filatov malevõistlustel ja täitis meistrikandidaadi järgu. Laiemalt sai ta tuntuks maletreeneri ja malefunktsionäärina. Veebruaris 2014 valiti ta Venemaa Maleföderatsiooni presidendiks. Ühtlasi sai tast FIDE tsooni 1.6 (Venemaa) president ja augustis 2014 FIDE asepresident (2014–2018). FIDE andis talle 2015. aastal rahvusvahelise organisaatori ja septembris 2016 FIDE vanemtreeneri nimetuse. Filatov oli 2015. aastal naiste maailmameistrivõistluste ja Aerofloti lahtise turniiri direktor. Jaanuaris 2016 sai ta Venemaa malekoondise vanemtreeneriks. Kahel maleolümpial (2016, 2018) on Filatov olnud ühes isikus võistkonna kapten ja treener.

Tunnustus
---------

* 2015 – valiti Venemaa Kunstide Akadeemia auliikmeks

Isiklikku
---------

Ta on abielus ja tal on kuus last.

Välislingid
-----------

* Andrei Filatov – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Andrei Filatov FIDE andmebaasis
* Severstaltrans: Filatov ei tegele poliitikaga. postimees.ee, 14. detsember 2006
* Andrei Filatov: olen Kapo väidetest hämmingus. ohtuleht.ee, 21. mai 2007
* Глава РШФ Андрей Филатов номинирован на пост вице-президента ФИДЕ. sports.ru, 15. mai 2014
Usundilises mõttes on Jaapan ainulaadne. Pole teist maad maailmas, kus esineks sellist usundite sümbioosi ja läbipõimumist. Sellel nähtusel on pikk ja keeruline ajalugu, peamine osa šintoismil ja budismil, see­juu­res budism oma mahajaana kohalikus variandis, mis käsitab Buddhat jumalusena (jumalustamine). Eri aegadel on mõju avaldanud ka tei­sed usundid: taoism, kristlus (rooma-katoliiklik variant *kirishitan*) ja konfutsianismi filosoofia. Praegu on kõik koos, lisaks pal­ju uususundeid. Enamus jaapanlasi on nii šintoistid kui budistid. Piltlikult: jaapanlane sünnib šinto­is­tina ja sureb budistina. Jaapani algupärane usund on *shintō*, mis on looduslik-animistlik. Teadlased pole üksmeelel, kas alg­selt oli *shintō* looduse või ka esivanemate kultus, mis võis hiljem lisanduda. Mõned on avaldanud kahtlust, kas *shintō* on üldse usund, sest:

* ajaloolised lätted on ebamäärased
* puudub eetiliste normide ja doktriinide fikseeritud süsteem
* pole ametlikult tunnustatud pühakirja

Arvatakse, et *shintō* '​d tuleb käsitleda kui välismaiste uskumuste, traditsioonilise mõttelaadi ja iga­päevaste tavade kogumit. *Shintō* on tunnustatud usund, teoreetilises plaanis subjektilt kogukondlik, jumalate arvuku­selt polüteistlik ning jumala ja inimese suhete kohalt teoantropoidne. *Shintō* '​d nimetatakse puhtaks või va­ra­­jaseks *shintō* '​ks kuni budismi sissetungini.

Varajase *shintō* perioodil polnud kindlaks määratud avalikku teenistust, kiriklikku organisatsiooni, mida on püütud luua 10. ja 19. sajandil, kuid need katsed lõppesid ebaõnnestunult.

Regionaalsega paralleelselt ek­sis­teeris kogukondlik *kami*, igal *uji* '​l oma kami. 3.-4. sajandil hakati püstitama neile templeid. Peale kait­se­­jumalate austati maastiku või loodusega seotud jumalusi, näiteks tuule või mäe jumalusi. 
*Shintō* jumalused on säilinud tänini, arvatakse olevat umbes 8 miljonit kamit. Rii­gi­võimu suurenedes kerkis esile mahajaana budism, samal ajal jõudsid Jaapanisse uued õpetused: 5. sajandil konfutsianism ja 6. sajandil taoism, mille levik oli tagasihoidlik. Konfutsianismil on suur roll šin­toistliku eetika kujunemisel. Kamid kujunesid üld­­tunnustatud jumalateks, *shintō* templid said riiklikke annetusi – tava, mis püsis 13. sajandini. Siis taastati see Meiji reformide ajastul ja püsis kuni teise maailmasõja lõpuni. Konfutsianism aitas Jaapanis kinnistada keis­rikultust. Selle tulek Jaapanisse ei tekitanud šintoismile erilisi probleeme, kuid konfutsianismi kaudu hak­kas Jaapanis levima Hiina kultuur – Jaapani kontaktid Hiinaga meie ajaarvamise algul, Korea kau­du Hiina mõjude jõudmine Jaapanisse. Immigrandid jäid sageli Jaapanisse elama, said oma ühiskondliku positsiooni – neid nimetati kodakondsuse saanuteks. 5. sajandi lõpul nimetas keiser Ōjin konfutsiaanlikud õpetlased Ko­reast oma laste õpetajateks.
Andrei Gelassimov (2010)
**Andrei Valerjevitš Gelassimov** (vene keeles Андрей Валерьевич Геласимов; sündinud 7. oktoobril 1965 Irkutskis) on vene kirjanik.

Gelassimov lõpetas 1987. aastal Jakutski Riikliku Ülikooli inglise filoloogina. 1992. aastal sai ta GITISes teise kõrghariduse teatrirežii erialal. 1996–1997 täiendas ta end Suurbritannias Hulli Ülikoolis, 1997. aastal kaitses inglise filoloogia kandidaadikraadi Moskva Riiklikus Pedagoogilises Ülikoolis tööga orientaalsetest motiividest Oscar Wilde'i loomingus. 

Aastatel 1988–1998 töötas Gelassimov Ammossovi-nimelise Jakutski Riikliku Ülikooli inglise filoloogia kateedri dotsendina, õpetas seal inglise keele stilistikat ja kirjandusliku teksti analüüsi.

Teosed
------

* "Фокс Малдер похож на свинью" (2001)
* "Жажда" (2002; eesti keeles "Janu", tõlkinud Jaan Ross; Loomingu Raamatukogu 16–17, 2005)
* "Год обмана" (2003)
* "Рахиль" (2003)
* "Степные боги" (2008)
* "Дом на Озёрной" (2009)
* "Кольцо Белого Волка" (2010)

Viited
------

1. ↑  Андрей ГЕЛАСИМОВ
2. ↑  О писателе. livelib.ru