recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Lua tõrge kohal Moodul:Kaart 442. real: attempt to index local 'entity' (a nil value).**

  

**Frunzienskaja metroojaam** (vene keeles Фрунзенская (*Frunzenskaja metroojaam*), valgevene Фрунзенская (transkribeerituna **Frunzenskaja metroojaam**)) on üks Minski metroo jaamadest Aŭtazavodskaja liinil Centralny rajooni ja Maskoŭski rajooni piiril.

Jaam avati 31. detsembril 1990; see oli üks Minski metroo teise liini esimestest jaamadest. 1995. aastani oli Frunzienskaja üks selle liini lõppjaamu. Algul plaaniti jaama nimeks panna Jubilejnaja, kuna üks selle sissepääs asub sellenimelisel väljakul. Hiljem nimetati jaam Mihhail Frunze auks. Jaama perroon on 10 meetri laiune ja 100 meetri pikkune.

Jaama kujundus on lakooniline, kasutatud on valget marmorit, seinu kaunistab karniis. Valgusteid ehivad messingist kompositsioonid.

* Jaama siltJaama silt
* Jaama idapoolsed trepidJaama idapoolsed trepid
* Detail idasissekäigu kohal asuvast kompositsioonistDetail idasissekäigu kohal asuvast kompositsioonist

Viited
------

1. ↑

Välislingid
-----------

 Frunzienskaja metroojaam – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Infot jaama kohta (*vene keeles*)

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Eelnev peatus** |  **Metroojaam Aŭtazavodskaja liinil** | **Järgnev peatus** |
|  Maładziožnaja |  **Frunzienskaja** | Niamiha  |
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib harilikust haugist; perekonna kohta vaata artiklit Haug (perekond). Perekonnanime kohta vaata artiklit Haug (perekonnanimi).* |

---

**Haug** ehk **harilik haug** ehk **havi** (*Esox lucius*) on hauglaste sugukonda haugi perekonda kuuluv röövkala.

Eestis on haug tavaline ja teda püütakse ka töönduslikult. Ta esineb enamikus järvedes ja jõgedes, samuti rannikumeres.[*viide?*]

Elukoht ja levila
-----------------

Noor haug Eestis
Haug on suhteliselt paikne kala, kes eelistab aeglase vooluga jõgesid, järvi ja riimveelist rannikumerd, hoidudes enamasti kalda lähedale taimestikku või teistesse varju pakkuvatesse paikadesse. On ka hauge, kes elavad avavees ja jälitavad pisemaid parvekalu. Ta talub hästi happelist keskkonda ja võib elada veekogudes, mille pH on 4,75.

Haug elab Euraasia ja Põhja-Ameerika põhjaosa sisevetes. Ta on üks kõige laiemalt levinud mageveekala. Venemaal puudub ta vaid Amuuri jõgikonnas, kus elab amuuri haug. Ukrainas puudub haug ainult Krimmis.

Kirjeldus
---------

Haugi pea
Haugil on nooljas keha, mis on natuke külgedel lamenenud. Seljauim on keha tagaosas, suurendades saba tõukepinda. See võimaldab välkkiireid kohaltsööste saagi haaramiseks. Suhteliselt suurel peal on pardi nokka meenutav suu, millel on tahapoole kaldu olevad hambad. Haugi värvus sõltub keskkonnast, keha on selja pealt tavaliselt rohekas-sinakas, mis muutub allapoole minnes üha heledamaks, kõhualune on valge.[*viide?*]

Haugi hambad on suunatud sissepoole, et vältida saagi pagemist suust. Alalõua hambad on eri suurusega ja vahetuvad. Alalõua seesmine külg on kaetud pehme koega, mille all on asendushammaste kõverad read. Igal kihval on 2–4 asendushammast ja kui kihv välja langeb, siis tuleb tema asemele mõni asendushammas. Algul uus hammas logiseb, edaspidi aga kasvab tihedalt alalõua külge kinni. Hambad ei vahetu korraga, vaid kogu aasta vältel pidevalt on haugi suus nii noori kui vanu hambaid.

Haugi tavaline suurus on 50–100 cm, aga ta võib olla üle 150 cm pikk ja üle 35 kg raske. Vangistuses võib haug elada kuni 30 aasta vanuseks.[*viide?*]

Eluviis
-------

Haug on röövkala, kes toitub teistest kaladest, ka oma liigikaaslastest. Suured haugid võivad süüa konni, pardipoegi ja pisiimetajaid. Haugide hulgas on kannibalism väga levinud ja eksisteerib järvi, kus peale haugide teisi kalaliike üldse ei ela. Neis järvedes söövad pisikesed havid vesikirpe, vähikesi ja muud zooplanktonit, aga suuremad liigikaaslased söövad neid.

Püüdmine
--------

Harrastuspüügil kasutatakse enamasti spinningut ja elussöödaõnge, vähemal määral lendõnge ja põhjaõnge. Enamikus veekogudes on edukaim püügiviis elussöödaõng, mõnes spinning.[*viide?*]

Vaata ka
--------

* haugi mälu

Viited
------

1. 1 2 3 4  "Loomade elu", 4. kd, lk. 148–151

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Haug** |

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Haug** |

* Haug andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes

* Haug TÜ Loodusteadusliku veebipõhises õpikeskkonnas
Heinaste mõis 1903. aasta kaardil. Väljavõte kaardilt "Wegekarte des Wolmarschen Kreises mit den Kirchspiels- und Gutsgrenzen" (1903). Heinaste mõisa valdused on põhjapoolseimad ja tähistatud numbriga 35
**Heinaste mõis** ehk **Ainaži mõis** (saksa keeles *Haynasch*, läti keeles *Ainažu muiža*) oli rüütlimõis Liivimaal Volmari kreisis Salatsi kihelkonnas. Praegu asub mõisasüda Lätis Limbaži piirkonnas Heinastes. Peahoone aadress on Kr. Valdemāra iela 43. Hoone ehitati 19. sajandil.

Ajalugu
-------

Heinaste mõis rajati aastal 1800, mil ümbruskonna maad eraldati panditud Uue-Salatsi mõisa maadest. Mõis müüdi 70 500 taalri eest kapten Bergile. Mõisa hilisemateks omanikeks oli Meyendorffide suguvõsa. Aastal 1868 ostsid kaks kalapüügiga jõukaks saanud venda toonaselt omanikult krahv Mellinilt 68 000 rubla eest mõisa ära, peahoone võeti kasutusele Heinaste merekooli jaoks.

Heinaste mõisa elamu
Mõisa maade saatus on erinev. Osa maadest müüdi Vana-Salatsi mõisale, ülejäänud osa ostis aastal 1879 Oskar von Stryk.

Heinaste mõisa endistel maadel asub Häädemeeste valla Piiri küla.

Mõisa suurus
------------

Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 1 ja 1/8 adramaad, sellele allus 33 mees- ja 58 naishinge. Aastal 1757 oli mõisa suurus 1 ja 1/8, aastal 1823 aga 9/10 adramaad. Aastal 1836 oli adramaid 2 ja 27/60, aastal 1881 aga 7 ja 34/60, lisaks 2 ja 27/60 mõisale kuuluvate talude valduses.

Mõisaansambel
-------------

Häärber oli tagasihoidlik puidust ehitis, mis põles maha 1944. aasta septembris. Aastal 1966 ehitati selle asemele Ainaži algkooli hoone.

Viited
------

1. ↑  Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, Heinrich von Hagemeister; lk. 176
2. ↑  Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 211-212.
3. ↑  Bienestamm, H. von. Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner, 1826, lk 247.
4. ↑  Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, Heinrich von Hagemeister; lk. 174
5. ↑  Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 208.

Välislingid
-----------

* Sissekanne Läti mõisate veebisaidil; fotod (*läti keeles*)

Salatsi kirik.
Salatsi kihelkond

**Kirik**: Salatsi kirik  

**Mõisad**: Salatsi kirikumõis | Heinaste mõis | Ķirbiži mõis | Kliķi mõis | Zonepe mõis | Uue-Salatsi mõis | Vana-Salatsi mõis | Vīskalni mõis
**Lua tõrge kohal Moodul:Kaart 442. real: attempt to index local 'entity' (a nil value).**

Niamiha metroojaam
**Niamiha metroojaam** (valgevene Няміга (transkribeerituna **Njamiga metroojaam**)) on üks Minski metroo jaamadest Aŭtazavodskaja liinil Centralny rajoonis. Jaam on nime saanud Niamiha jõe järgi.

Jaam avati 31. detsembril 1990; see oli üks Minski metroo teise liini algsetest jaamadest. Jaama perroon on 10 meetri laiune ja 100 meetri pikkune. Jaam asub Minski ajaloolises linnasüdames, nii tuli selle rajamisel arvestada kultuurikihiga. Sissepääsu jurues asuvad Minski ajalooline raekoda ja kolm vana kirikut, nende seas ka Minski vanim säilinud hoone Peeter-Pauli kirik, mis valmis aastal 1613.

Jaama kujundamisel on püütud edasi anda ajaloolise Minski hõngu, nii sambad kui seinad kujutavad stiliseeritult puitonni. Ehitusel on kasutatud ohtralt betooni, seinu katab ka valge marmor. Kaasaegsema ilme annavad illuminaatoritena kujundatud aknad.

30. mail 1999 leidis jaamas aset Minski metroo kõige süngem tragöödia, kui lähedalasuvalt staadionilt lahkuvad inimesed tormasid äkitselt puhkenud äikesetormi tõttu metroojaama varju otsima. Selle tagajärjel hukkus 53 inimest, veel 250 said vigastada.

* Jaama siltJaama silt
* Jaama sissepääsJaama sissepääs
* Mälestusmärk Niamiha tragöödias hukkunuteleMälestusmärk Niamiha tragöödias hukkunutele

Viited
------

1. ↑
2. ↑  "Трагедия на Немиге: как подземный переход стал туннелем смерти". Gazetaby.com.

Välislingid
-----------

 Niamiha metroojaam – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Infot jaama kohta (*vene keeles*)

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Eelnev peatus** |  **Metroojaam Aŭtazavodskaja liinil** | **Järgnev peatus** |
|  Frunzienskaja |  **Niamiha** | Kupałaŭskaja  |
**Nani provints** on 1. järgu haldusüksus Tais. See asub riigi põhjaosas ning piirneb põhjas ja idas Laosega.

2020. aastal oli provintsi rahvaarv 475 875.

Provints jaguneb 15 ringkonnaks (*amphoe*).

Nani provintsis on 7 rahvusparki.

Viited
------

1. ↑
2. ↑

Välislingid
-----------

* 

Tai provintsid

Amnat Charoeni • Ang Thongi • Ayutthaya • Bangkok • Bueng Kan • Buri Rami • Chachoengsao • Chai Nati • Chaiyaphumi • Chanthaburi • Chiang Mai • Chiang Rai • Chon Buri • Chumphoni • Kalasini • Kamphaeng Pheti • Kanchanaburi • Khon Kaeni • Krabi • Lampangi • Lamphuni • Loei • Lop Buri • Mae Hong Soni • Maha Sarakhami • Mukdahan Nakhon Nayoki • Nakhon Pathomi • Nakhon Phanomi • Nakhon Ratchasima • Nakhon Sawani • Nakhon Si Thammarati • Nani • Narathiwati • Nong Bua Lam Phu • Nong Khai • Nonthaburi • Pathum Thani • Pattani • Phangnga • Phatthalungi • Phayao • Phetchabuni • Phetchaburi • Phichiti • Phitsanuloki • Phrae • Phuketi • Prachin Buri • Prachuap Khiri Khani • Ranongi • Ratchaburi • Rayongi • Roi Eti • Sa Kaeo • Sakon Nakhoni • Samut Prakani • Samut Sakhoni • Samut Songkhrami • Saraburi • Satuni • Sing Buri • Si Sa Keti • Songkhla • Sukhothai • Suphan Buri • Surat Thani • Surini • Taki • Trangi • Trati • Ubon Ratchathani • Udon Thani • Uthai Thani • Uttaraditi • Yala • Yasothoni
Hillar Aarelaid, 2010
**Hillar Aarelaid** (sündinud 31. detsembril 1967) on Eesti riigiametnik.

Ta lõpetas 1991. aastal Paikuse Politseikooli (esimene lend) ja 1996. aastal Eesti Riigikaitse Akadeemia politsei erialal (esimene lend) ning sai 19. juunil 1996 lipniku auastme. Aastatel 2003–2005 õppis ta Tallinna Tehnikaülikoolis haldusjuhtimist.

1991. aastast töötas ta Viljandi Politseiprefektuuris kordniku ja konstaablina, aastatel 1996–1997 oli Eesti Politsei teabebüroo operatiivosakonna ülem.

Ta oli Siseministeeriumi andmekaitse osakonna juhataja alates selle loomisest 1. jaanuaril 1997 ja Andmekaitse Inspektsiooni peadirektor ning peadirektori kohusetäitja alates selle loomisest Siseministeeriumi eraldi struktuuriüksusena aastal 1998 kuni 1. oktoobrini 2003.

Aastatel 2003–2006 oli ta Politseiameti infosüsteemide arendusbüroo komissar ja 2006–2012 Riigi Infosüsteemide Arenduskeskuse (alates 2010: Riigi Infosüsteemi Amet) infoturbeintsidentide käsitlemise osakonna (CERT Eesti) juhataja.

Hillar Aarelaid on osalenud digitaalallkirja seaduse, avaliku teabe seaduse, inimgeeniuuringute seaduse ja riigisaladuse seaduse eelnõu koostamisel.[*viide?*]

Tunnustus
---------

* 2008 – Valgetähe V klassi teenetemärk

Publikatsioonid
---------------

* Andmekaitse järelevalveasutusest. – *Infotehnoloogia haldusjuhtimises: aastaraamat 1997*, Tallinn 1997, lk 17–19.

Isiklikku
---------

Hillar Aarelaid harrastab autoorienteerumist.

Välislingid
-----------

* Foto (klõpsa ettekande pealkirja)
*
Stāmeriena mõisa peahoone pärast 1905. aasta põlengut
Stāmeriena mõisa peahoone tagakülg pärast 1905. aasta põlengut
Stāmeriena mõis 1904. aasta kaardil. Väljavõte kaardilt "Wegekarte des Walkschen Kreises mit den Kirchspiels- und Gutsgrenzen" (1904). Mõisa valdused on kaardil tähistatud numbriga 61
**Stāmeriena mõis** (saksa keeles *Stomersee*, läti keeles *Stāmerienas muiža*) oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Gulbene kihelkonnas. Tänapäeval asub Lätis Gulbene piirkonnas Stāmeriena vallas Vecstāmerienas.

Ajalugu
-------

Mõis eraldati Gulbene mõisast aastal 1802. Selle omanikeks olid Wolffid.

Mõisaansambel
-------------

Stāmeriena mõisa peahoone 2013. aastal.
Algne uusgooti stiilis peahoone põletati 1905. aastal ja taastati 1908. aastal uusrenessansi põhimõtete alusel. 1930. aastatel peatus mõisas Itaalia kirjanik Giuseppe Tomasi di Lampedusa. 1998. aastal mõis restaureeriti, praegu asub seal vallavalitsus.

Kõrvalhoonetest on säilinud 19. sajandil ehitatud ait ja aedniku maja. Mõisakompleksi juurde kuulub ka õigeusu kirik. 

Peahoone ümber künklikul maastikul on 28,4 hektari suurune vabakujundusega park, mida liigestavad Poga järv ja Poga jõgi. Jõel on paisjärv ja pargi kirdeosas asuvad tiigid. Eksootilisematest liikidest on pargis Euroopa lehised, palsamnulud, Siberi nulud, harilik ebatsuuga.

Mõisa hoonetest on aedniku maja kohaliku kaitse all. Ülejäänud mõisakompleks - ait, park ja häärber ning kirikuhoone on riikliku kaitse all muinsusmälestised.

Mõisa suurus
------------

Bienenstammi andmetel oli Vana-Gulbene mõisa ja selle kõrvalmõisade, sealhulgas ka Stāmeriena mõisa kogusuurus 1816. aastal 22 adramaad, neile mõisadele allus kokku 1474 mees- ja 1538 naishinge.

Karjamõisad
-----------

Aastal 1816 allus Stāmeriena mõisale üks karjamõis: *Pohdsen*.

Pildid
------

* 
*

Viited
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  Bienestamm, H. von. Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner, 1826, lk 279.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Stāmeriena mõis** |

* Sissekanne Läti mõisate veebisaidil; fotod (*läti keeles*)

Gulbene kirik
Gulbene kihelkond

**Kirik**: Gulbene kirik  

**Mõisad**: Gulbene kirikumõis | Beļava mõis | Blome mõis | Jaungulbene mõis | Krapa mõis | Litene mõis | Nagliena mõis | Stāmeriena mõis | Valme mõis | Vana-Gulbene mõis
| Bioomid |
| --- |
| Maismaabioomid |
|  | Tundra ja metsatundra |
|  | Taiga/parasvöötme okasmetsad |
|  | Mäerohtlad ja põõsastikud |
|  | Parasvöötme okasmetsad |
|  | Troopilised ja lähistroopilised okasmetsad |
|  | Parasvöötme laialehised ja segametsad |
|  | Vahemerelised metsad ja põõsastikud |
|  | Troopilised ja lähistroopilised niisked laialehised metsad |
|  | Troopilised ja lähistroopilised kuivad laialehised metsad |
|  | Parasvöötme rohtlad, savannid ja põõsastikud |
|  | Troopilised ja lähistroopilised rohtlad, savannid ja põõsastikud |
|  | Kõrbed ja kuivad põõsastikud |
|  | Üleujutatud rohtlad ja savannid |
|  | Ripaal |
|  | Märgala |
| Veebioomid |
|  | Tiik |
|  | Litoraal/eulitoraal |
|  | Mangroovid |
|  | Vetikate mets |
|  | Korallirahu |
|  | Neriitiline vöönd |
|  | Mandrilava |
|  | Pelagiaal |
|  | Bentaal |
|  | Hüdrotermid |
|  | Valged suitsutajad |
|  | Paakjää |

Tundra taimestik Alaska poolsaare rannikul
**Tundra** on bioom, millele on iseloomulikud samblad ja samblikud, puhmastaimed, rohttaimed, kidurad puud ja põõsad. Tavaliste (normaalsete mõõtmetega) puude kasvamist takistavad madalad õhutemperatuurid, lühike vegetatsiooniperiood ja igikelts. 

Tundra nimetus tuleb sittaaugist kus on väga väga haisvad vittud ja loodust väljas tissid
kildinisaamikeelsest sõnast *tūndâr*, mis tähendab kõrget metsatut ala. 

Tundra esineb Põhja-Ameerika ja Euraasia põhjaosas ja lähisarktilises kliimavöötmes paiknevatel saartel. Tundra esineb ka lõunapoolkeral Antarktika rannikul ja lähedastel saartel ning kõrgmägedel. 

Tundrat võib jagada kolmeks:

Arktiline tundra Wrangeli saarel 
1. arktiline tundra – põhjapoolkeral vööndina Põhja-Jäämere lähistel, Põhja-Ameerikas Alaska osariigist Labradori poolsaareni, Gröönimaa edelarannikul, Islandil, Euraasias Skandinaavia poolsaarelt Kamtšatka poolsaareni, Novaja Zemlja lõunasaarel ja mujal.

2. antarktiline tundra – lõunapoolkeral Antarktika poolsaarel ja saartel (sh Lõuna-Georgia ja Lõuna-Sandwichi saared, Kerguelen jt).

3. mägitundra ehk alpiinne tundra – kõrgel mägedes (kõrgus üle merepinnast sõltub laiuskraadist, tavaliselt tuulealustes nõlvades, kus on õhutemperatuurid madalad ja sajab vähe).

* Arktiline tundra GröönimaalArktiline tundra Gröönimaal
* Bolshezemelskaja tundra Vorkuta ümbrustesBolshezemelskaja tundra Vorkuta ümbrustes
* Antarktiline tundra Kergueleni saarelAntarktiline tundra Kergueleni saarel
* Alpiinne tundraAlpiinne tundra

Aasia ja Põhja-Ameerika tundrad on väga sarnased. Neist erineb Euroopa tundra, mis jääb Atlandi ookeani ja sooja Põhja-Atlandi hoovuse mõjupiirkonda. Kliima on seal merelisem, talv märksa pehmem ja lumerohkem. Seetõttu esineb Euroopa tundras igikeltsa vaid laiguti ning taimestik on rikkalikum.

Lõunas läheb tundra pikkamisi üle metsatundraks. 

Tundrale on iseloomulik külm kliima, vähe sademeid (tavaliselt alla 250 mm/aastas), lühike taimekasvuperiood, vähe erinevaid taime- ja loomaliike ning suur loomade ja lindude arvukuse kõikumine suurte rännete tõttu.

Vaata ka
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Tundra** |

* Tundravöönd
**Svētciems** (ka **Sveiciems**) on küla (*vidējciems*) Lätis Limbaži piirkonnas Salatsi vallas. Küla asub maantee A1 ääres Svētupe kaldal, valla keskusest Salatsist 6,5 ja Riiast 95 kilomeetri kaugusel. 

Külas on lasteaed ja raamatukogu, seal asub Svētciemsi bussipeatus.

Svētciems on tekkinud Uue-Salatsi mõisa keskuse juurde. Nõukogude perioodil oli see sovhoosi Salacgrīva keskasulaks. Aastal 2017 oli külas 379 elanikku. Aastatel 2009–2021 kuulus küla Salatsi piirkonda.

Külas on sündinud Läti sõjaväelane Hugo Rozenšteins.

Küla juures meres asub looduskaitselune Svētciemsi kivikülv. Külas kasvavad Toberkalnsi tammed, Toberkalnsi männid ja Toberkalnsi allee tamm on looduskaitse all.

Viited
------

1. ↑  Vietvārdu datubāze
2. ↑  Autotransporta direcija
3. ↑  Административно-территориальное деление Латвийской ССР 1978 год. — Рига: Лиесма, 1978. — 137 lk.
4. ↑  "Izbraukšana uz Čekoslovākijas kaŗa akadēmiju." Latvijas Kareivis, 30.09.1926.
5. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS

| * v
* r
Salatsi valla asulad |
| --- |
| 
Avotkalns **·**  Korģene **·**  Kotlopi **·**  Kuiķule **·**  Lauva **·**  Lāņi **·**  Svētciems **·**  Šķīsterciems **·**  Zonapi **·**  Unģeni **·**  Vecsalaca **·**  Vitrupe |
**Jules Victor Anspach** (20. juuli 1829 Brüssel, Madalmaade Ühendkuningriik – 19. mai 1879 Etterbeek, Belgia) oli Belgia poliitik ja Brüsseli linnapea, ulatuslike ümberehitustööde eestvedaja Brüsselis. 

Anspach sündis kalvinistlikus Genova päritolu perekonnas, ta isa François Anspach oli Belgia esindajatekoja liige. Ta õppis Brüsseli vabas ülikoolis (*Université libre de Bruxelles*) õigusteadust.

Pärast kooli lõpetamist tegi Anspach kiiresti poliitilist karjääri: ta valiti esindajatekotta ning 1863. aastal, vaid 34-aastaselt Brüsseli linnapeaks. Sellel kohal oli ta oma surmani aastal 1879. Anspachi juhtimisel tehti Brüsseli planeeringus ulatuslikke muudatusi, millest tähtsaim on Zenne jõe viimine maa alla ja selle kohale laia puiestee (Lemonnierlaan, Anspachlaan, Adolphe Maxlaan) rajamine. Tänapäevase Brüsseli linnapildis on tema toonased uuendused hästi jälgitavad. 

Anspachi juhitud mahukad uuendused tekitasid palju kriitikat ning teda on nimetatud hilisema nn brüsseliseerimise eelkäijaks.

Viited
------

1. 1 2  "Jules Anspach". *ReflexCity.net*. Vaadatud 19. novembril 2021.
2. ↑  "Anspach, Jules Victor". *Altaplana.be*. Vaadatud 19. novembril 2021.

Kirjandus
---------

* François Schuiten, Benoît Peeters (1992). *Brüsel.* Casterman. ISBN 9030385707. (prantsuse keeles)
**Vaike Rajaste** (neiuna **Rohesalu**; sündinud 13. augustil 1960) on eesti rahvatantsujuht, 2019. aastal toimunud XX üldtantsupeo pealavastaja.

1980. aastal lõpetas Rajaste Viljandi Kultuurikooli kultuuritöötaja/rahvatantsukollektiivi juhi erialal. 

2000. aastal lõpetas ta kaugõppes Tallinna Pedagoogikaülikooli kultuurikorraldaja/tantsujuhi eriala. 2004. aastal tegi Rajaste ära ka pedagoogi kutseõpingud Tallinna Pedagoogikaülikoolis.

Rajaste põhitööks on Viljandi maakonna rahvakultuuri spetsialisti ülesanded, samuti õpetab ta Viljandi Kultuuriakadeemias eesti tantsu ning juhendab viit rahvatantsurühma Viljandis ja Viljandi maakonnas. 

Vaike Rajaste on lavastanud paljusid Viljandimaa laulu- ja tantsupidusid, korraldanud üleriigilisi konverentse ja võistutantsimisi ning loonud mitmeid uusi tantse, mis on jõudnud ka tantsupeole. Üleriigiliste tantsupidude lavastusmeeskondades oli ta esmakordselt 1997. aastal ning 2014. aastal oli Vaike Rajaste XIX tantsupeol "Puudutus" B2 rühmade liigijuht.

Tunnustus
---------

* 2010 Valgetähe V klassi teenetemärk
* 2013 Ullo Toomi nimeline rahvatantsustipendium
* 2019 Eesti Kultuurkapitali rahvakultuuri sihtkapitali aastapreemia (rahvatantsu aastapreemia XX tantsupeo "Minu arm" idee ja teostuse eest)

Viited
------

1. ↑  "Vaike Rajaste". *Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemia*. Originaali arhiivikoopia seisuga 6. juuli 2019. Vaadatud 6. juulil 2019.
2. ↑  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 17726
*Mitte segi ajada Sudaaniga.*

**Sudaani Vabariik** (araabia keeles جمهورية السودان, *Jumhūrīyat as-Sūdān*) oli aastatel 1956–1969 eksisteerinud iseseisev riik. Riik rajati 1. jaanuaril 1956, kui lõppes Inglise-Egiptuse Sudaani kondoomium, mille raames valitsesid Sudaani ühiselt Egiptus ja Suurbritannia. Enne 1955 oli kondoomiumi all tegutsenud Sudaani autonoomne valitsus Ismail al-Azhari juhtimisel iseseisvusprotsessi ajutiselt seisatanud, kuna loodeti Egiptusega ühineda. Kuigi egiptusemeelne Demokraatlik Unionistlik Partei (NUP) oli 1953. aasta valimised võitnud, otsustas Azhari Egiptusega liitumise plaanid rahva vastumeelsuse tõttu lõpuks katki jätta. Azhari, kes oli varem olnud "Niiluse oru ühtsuse" suur eestkõneleja, hakkas seega hoopis Sudaani iseseisvusvõitlejaks. Sudaani parlament võttis Azhari juhtimisel 19. detsembril 1955 ühehäälselt vastu iseseisvusdeklaratsiooni, mis jõustus 1. jaanuaril 1956. Azhari nõudis võõrvägede lahkumist riigist ning palus Egiptuselt ja Suurbritannialt toetust referendumi korraldamiseks.

Vaata ka
--------

* Sudaani ajalugu

Allikad
-------

* Mohamed Hassan Fadlalla, *Short History of Sudan*, iUniverse, 30. aprill 2004, ISBN 0-595-31425-2.
* Mohamed Hassan Fadlalla, *The Problem of Dar Fur*, iUniverse, Inc. (21. juuli 2005), ISBN 978-0-595-36502-9.
**Johann Georg Schwartz noorem** (2. juuli 1838 Põlva – 2. jaanuar 1903 Põlva) oli Eesti vaimulik.

Õppis aastatel 1850–1854 Pärnu kreiskoolis, aastatel 1854–1858 Cēsise lähedal asuvas Bērzaine Maagümnaasiumis (Livländisches Landesgymnasium zu Birkenruh bei Wenden). Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1858–1862. Oli prooviaastal Kanepi Jaani koguduses Georg von Holsti ja Põlva Püha Neitsi Maarja koguduses isa juures. Ordineeriti 21. augustil 1866 Valgas õpetajaks.

Oli aastatel 1866–1868 (introdutseeriti 28. augustil 1866) Põlva Püha Neitsi Maarja koguduse adjunktõpetaja ja aastatel 1868–1902 sama koguduse õpetaja. Oli aastal 1893 neljaks kuuks pastoriametist kõrvaldatud (suspendeeritud), kuna viis läbi kiriklikke talitusi rekonvertiitidele (õigeusus pettunutele). Oli aastatel 1885–1899 Võru praostkonna vaimulik koolirevident. Aastatel 1899–1903 oli ta Võru praostkonna praost. Oli Tartu-Võru ringkonna pastorite leskede ja vaeslastekassa direktor.

Isiklikku
---------

Nii tema isa Johann Georg Schwartz kui ka poeg Johann Christoph Schwartz olid Põlva Püha Neitsi Maarja koguduse õpetajad. Tema õemees Georg Theodor Wilhelm Eisenschmidt oli Tarvastu Peetri koguduse õpetaja. Tema väimees Karl Ferdinand Baer (abielus tütre Helenega) oli Ruhja koguduse õpetaja.

Viited
------

1. ↑  Die evangelischen Prediger Livlands bis 1918. Böhlau Verlag Köln, Wien 1977
**Ühiskondlikeks planeetideks** ehk sotsiaalseteks planeetideks nimetatakse tänapäeva Lääne astroloogias planeete, mille asend näitab eelkõige inimese ja ühiskonna vahelisi suhteid.

Ühiskondlike planeetide hulka arvatakse Jupiter ja Saturn. Nende planeetide asend näitab inimese suhet välismaailmaga: kuidas ta omandab üldharivaid teadmisi ja neid edasi annab, millised on tema moraalsed põhimõtted, milline suhe on tal töökohustuste, piirangute, karjääri ja majandusstruktuuridega. Võrreldes isiklike planeetidega liiguvad ühiskondlikud planeedid sodiaagi ja teiste planeetide suhtes aeglasemalt, näidates olulisemaid arengusuundi, mis ühendavad ühe või mitme aastakäigu inimesi.

Jupiteri ja Saturni asend horoskoobis näitab astroloogide arvates, millistes valdkondades on välismaailm horoskoobiomaniku suhtes soosiv ning kus tuleb kogeda piiranguid, rasket tööd ja loobumisi.

Viited
------

1. ↑  Astrowiki.de, Jupiter
2. ↑  Howard Sasportas "Astrologische Häuser und Aszendenten", Ulm, 1997, lk 333, 357
Hartmanni mõisa vana peahoone
**Hartmanni mõis** (läti keeles *Hartmaņa muiža*, ka *Portu muižiņa* ja *Fengeru muižiņa*) on suvemõis Lätis Riia linnas Āgenskalnsi asumis aadressidel Kalnciema iela 28 ja 30. Saksa keeles *Hartmannsches Hoffchen*.

Suvemõis rajati 18. sajandi lõpus Švarcmuiža mõisa maadele. 19. sajandi alguses oli omanikuks inglasest kaupmees Jacob Collins. Maja nr 30 kuulus algul Johann Blumbergile, hiljem Johann Gottfried Peltzile ja Georg Portile. Järgmiseks mõisa omanikuks oli (aastast 1924) Johanna Gertrude Fengere, kes omandas mõlemad krundid ja abiellus hiljem Riia Suurgildi vanema Wilhelm Hartmanniga. Sellest ajast peale kannab paik Hartmanni mõisa nime. Hilisemateks omanikeks olid Clodtid ja Osten-Sackenid.

Barokne hoone Kalnciema iela 28 ehitati aastal 1786. Hiljem on seda restaureeritud ja uuendatud, lisandunud on klassitsistlikke elemente. Oletatakse, et hoone projekteeris Christoph Haberland. Sama arhitekt projekteeris ka teise mõisa juurde kuuluva hoone Kalnciema iela 30, mis on juba klassitsistlik. Seda maja nimetatakse uueks peahooneks, kuigi ka see hoone valmis aastal 1786.

Aastal 1842 andis mõisas kontserdi Ferenc Liszt.

Lisaks kahele elumajale on mõisa juures on ka küün.

Välislingid
-----------

* Sissekanne Riia mõisate veebisaidil; fotod (*läti keeles*)
* Sissekanne Riia mõisate veebisaidil; fotod (*läti keeles*)
* Sissekanne Läti mõisate veebisaidil; fotod (*läti keeles*)

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Hartmanni mõis** |
Taurupe mõisa häärber
**Taurupe** on küla (*vidējciems*) Lätis Ogre piirkonnas Taurupe vallas. Asula asub Taurupe jõe ääres ja jõe järgi on asula ka nime saanud.

Asulas on vallavalitsus, keskkool, rahvamaja, raamatukogu, koduloomuuseum ja postkontor. Sinna jääb Taurupe bussipeatus.

Nüüdisaegne asula asub umbes endisaegse Taurupe mõisa (Taurup) keskuse alal. Taurupe mõisa hoonetekompleks (sealhulgas häärber, ait, park, teenijate maja ja Valge Maja nimeline mõisavalitseja maja) on muinsusmälestistena regionaalse kaitse all.

Küla järgi on nime saanud Uhaku lademe Taurupe kihistu.

Looduskaitse all on tammed ümbermõõtudega 4,07 meetrit ja 5,82 meetrit, hõberemmelgas ümbermõõduga 4,54 meetrit, paju ümbermõõduga 4,05 meetrit, ja jalakas ümbermõõduga 4,27 meetrit.

Aastal 2008 oli külas 300 elanikku, aastal 2022 oli elanikke 236.

Viited
------

1. ↑  Autotransporta direcija
2. ↑  Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija. Valsts aizsargājamo nekustamo kultūras pieminekļu saraksts
3. ↑  Taurupe kihistu Eesti Stratigraafia Komisjoni andmebaasis (vaadatud 17.08.2019)
4. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS
5. ↑  Vietvārdu datubāze

| * v
* r
Taurupe valla asulad |
| --- |
| 
Aderkaši **·**  Bēvulēni **·**  Dreimaņi **·**  Lakstene **·**  Zvaigznītes **·**  **Taurupe** **·**  Virticēni |
**Andre Pere** (sündinud 25. mail 1972 Tallinnas) on eesti tšellist ja muusikapedagoog.

Alustas tšelloõpinguid kuueaastaselt Tallinna Muusikakeskkoolis Tiina Saarevälja ja Mart Laasi juhendamisel. Hiljem jätkas õpinguid Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias Toomas Velmeti ja Peeter Paemurru käe all.

Aastatel 2003–2004 täiendas ta end Advanced Certificate programmis Toronto Ülikoolis S. Fryeri klassis, 2014–2015 Erasmuse programmi vahetusüliõpilasena N. Mainardi klassis Milano Konservatooriumis ja 2011–2012 A. Baillie klassis Bremeni kunstiülikoolis (HFK-s). Lisaks on osalenud H. Schiffi meistrikursustel Wiener Meisterkurse 2009, M. Kliegeli, A. Diazi, M. Yloneni, M. Rousi ja A. Norase meistrikursustel. Väga oluliseks peab koostööd professor David Geringasega, kelle meistrikursustel on osalenud mitu korda Berliinis Blackmore Music Academys.

Solisti ja kammermuusikuna on ta esinenud Great Mountains Music Festivalil Lõuna-Koreas, Orford Festivalil Kanadas, Savonlinna Kammermuusikafestivalil Soomes, Festival of the Gulf Itaalias, orkestrandina Venemaal, Saksamaal, Hispaanias, Belgias, Itaalias. Ta on teinud koostööd Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia kammerorkestriga, Klaaspärlimäng Sinfonietta ja Pärnu Linnaorkestriga.

Aastatel 1990–1991 töötas ERSO-s.

Tema lavapartneriteks on olnud D. Geringas, D. Raiskin, A. Baillie, K. Ivanov, R. Taal, E. Müntel jpt

Osalenud konkurssidel Eestis ja välismaal, saanud preemiad ja auhindu. Koos pianist Ebe Münteliga osaleti 2002. aastal rahvusvahelisel kammermuusikakonkursil "Premio Vittorio Gui" Firenzes.

Andre Pere on Lääne - Harju Muusika ja Kunstikooli tšello õpetaja 

Ta on keelpillikvarteti Pink String Quartet asutaja.

Saavutused
----------

* 1990 Üleriigiline noorte keelpillimängijate konkurss 1. preemia
* 2002 Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia Klassika konkurss 1. preemia (koos pianist Ebe Münteliga)

Viited
------

1. ↑  Kaire Tensuda (16.04.2004). "Nädala portree:Triin Lingiene ja Andre Pere". *Estonian World*.
2. ↑  Zenaida des Aubris (05.04.2020). "Pink String Quartet debüteeris Saksamaal". *Ajakiri Muusika*.
Opportunity foto Meridiani Planumist. Horisondil on näha langevari ja kuumuskilbi tagumine osa
Challenger Memorial Station
**Meridiani Planum** on Marsi tasandik, mis asub 2 kraadi Marsi ekvaatorist lõunas ning moodustab Terra Meridiani läänepoolseima osa. Tasandikult on leitud haruldast halli kristallilist hematiiti. Maal moodustub hematiit sageli kuumaveeallikates, mistõttu arvavad teadlased, et Marsil võis kunagi olla vedelat vett või kuumaveeallikaid. Meridiani Planumist on leitud ka kraatreid ja vulkaanilist basalti.

Meridiani Planum valiti Opportunity ja Schiaparelli maandumispaigaks, sest see on võrdlemisi tasane ning seal on vähe kraatreid ja kive. Regioonis asub Opportunity maandur, Challenger Memorial Station.

Viited
------

1. ↑  "Water in Meridiani Planum". *Mars Odyssey THEMIS*. Vaadatud 21. juuni 2018.
2. 1 2  "Destination: Meridiani Planum". *NASA Science*. Originaali arhiivikoopia seisuga 29. jaanuar 2019. Vaadatud 21. juuni 2018.
3. ↑  "ExoMars2016 Landing Site". *ESA Eobotic Exploration of Mars*. Vaadatud 21. juuni 2018.
4. ↑  "PIA05165: Challenger Memorial Station, Meridiani Planum, Mars". *JPL Photojournal*. Vaadatud 21. juuni 2018.
**Uttaraditi provints** on 1. järgu haldusüksus Tais. See asub riigi põhjaosas Nani jõe orus ning piirneb kirdes Laosega. 

2020. aastal oli provintsi rahvaarv 446 148.

Provints jaguneb 9 ringkonnaks (*amphoe*).

Uttaraditi provintsis on 3 rahvusparki.

Viited
------

1. ↑
2. ↑

Välislingid
-----------

* 

Tai provintsid

Amnat Charoeni • Ang Thongi • Ayutthaya • Bangkok • Bueng Kan • Buri Rami • Chachoengsao • Chai Nati • Chaiyaphumi • Chanthaburi • Chiang Mai • Chiang Rai • Chon Buri • Chumphoni • Kalasini • Kamphaeng Pheti • Kanchanaburi • Khon Kaeni • Krabi • Lampangi • Lamphuni • Loei • Lop Buri • Mae Hong Soni • Maha Sarakhami • Mukdahan Nakhon Nayoki • Nakhon Pathomi • Nakhon Phanomi • Nakhon Ratchasima • Nakhon Sawani • Nakhon Si Thammarati • Nani • Narathiwati • Nong Bua Lam Phu • Nong Khai • Nonthaburi • Pathum Thani • Pattani • Phangnga • Phatthalungi • Phayao • Phetchabuni • Phetchaburi • Phichiti • Phitsanuloki • Phrae • Phuketi • Prachin Buri • Prachuap Khiri Khani • Ranongi • Ratchaburi • Rayongi • Roi Eti • Sa Kaeo • Sakon Nakhoni • Samut Prakani • Samut Sakhoni • Samut Songkhrami • Saraburi • Satuni • Sing Buri • Si Sa Keti • Songkhla • Sukhothai • Suphan Buri • Surat Thani • Surini • Taki • Trangi • Trati • Ubon Ratchathani • Udon Thani • Uthai Thani • Uttaraditi • Yala • Yasothoni
Hele-urvalinnu munad
**Hele-urvalind** (*Carduelis hornemanni*) on vintlaste sugukonda ohakalinnu perekonda kuuluv lind.

Hele-urvalind on levinud Euraasia ja Põhja-Ameerika põhjaosas. Eestis on ta ebajärjekindel väikesearvuline läbirändaja ja talikülaline (mitte igal talvel) oktoobrist aprillini, kelle talvist arvukust hinnatakse 0–5000 isendile. Venemaal kohtab teda kõikjal Põhja-Jäämere rannikul.

Hele-urvalinnu pikkus on 12–14 cm. Tema eristamine urvalinnust on keeruline. Vanalind erineb urvalinnust valgema sulestiku, mustrita valge päranipuala ja peaaegu triipudeta kehakülgede poolest. Noorlind on urvalinnuga veelgi sarnasem, tema laubal on rohkem valget ja nokk väiksem. Ka häälitsused on tal nagu urvalinnul. Emaslinnul on rinnal, külgedel ja keha tagaosal rohkem triipe, aga ta on ikkagi hele.

Hele-urvalinnul on kirjeldatud kaks alamliiki. Gröönimaa ja Põhja-Kanada alamliik *hornemanni* on natuke suurem ja heledam kui Euraasia ja Põhja-Ameerika põhjaosas elav alamliik *exilipes*.

Mõnel pool, näiteks Põhja-Skandinaavias, moodustab hele-urvalind seltsinguid urvalinnuga.

Hele-urvalinnu põhiline toiduobjekt on kaseseemned.

Hele-urvalind pesitseb peamiselt lagetundras ja mägede nõmmrabades. Pesa rajab ta pajupõõsasse või kase oksaharude vahele. Kurnas on 4–5 muna. Pojad lahkuvad pesast 9–14 päeva pärast koorumist. Hele-urvalinnu pesitsusbioloogiat tuntakse puudulikult.

Teaduslikult kirjeldas hele-urvalindu esimesena taani Gröönimaa-uurija ja ametnik Gröönimaal Carl Peter Holbøll 1843. Ta andis linnule nime oma kaasmaalase, botaaniku Jens Wilken Hornemanni järgi, kes oli surnud üle-eelmisel aastal.

Viited
------

1. ↑

Välislingid
-----------

* Hele-urvalind andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes
Kehra lahingu mälestussammas eestvaatesKehra lahingu mälestussammas (2023)
**Keha lahingu mälestussammas** on püstitatud Kehra lahingus hukkunute mälestuseks. Mälestussammas asub Harju maakonnas Anija vallas Vikipalu külas Arudevahe talu krundil 80 meetrit raudteest. 

1933. aasta märtsis avaldas Vabaduse Risti Vendade Ühenduse volinike koosolekul kindral Johan Laidoner: „Ei ole veel ära märgitud sündmust, kus pärast minu käsku „Jääda seisma!" toimus esimene soomusrongi rünnak. Oleks soovitav, et ka see leiaks äramärkimist."

Kehra mälestusmärgi kavandite võistluse võitis arhitekt Karl Lüüsi kavand, mälestussamba bareljeefi valmistamine usaldati kujur Ernst Jõesaarele. 

Mälestussamba kirjeldus:

> „Mälestusmärk on mõeldud jämedalt raiutud punasest kodumaa graniidist 1,2 m kõrgusele täiendile. Mälestusmärk toetub kolmele alumisele baasisele, millede vahel asub samast kivist tahvel vastava tekstiga. Selle tähed on reljeefselt pääle raiutud ja lihvitud. Kolme alumise baasisele toetuvad kuus kiviplokki; ühel neil asetsev reljefne sõduri pääkujutus ja ülalnimetatud tahvel kujutaks sümboolselt suurt mõõka, mis väljendaks möödaminejaile Kehra lahinguvälja mälestust, võidu- ja murrangulahingut. Mälestusmärgi kujundamisel on arvestatud selle asukoha ja ümbrusega, eriti raudteelt vaadatuna.""
> 
> 
> 

Mälestussammas taheti pidulikult avada 23. juunil 1940, kuid kuna enne toimus 1940. aasta juunipööre, siis jäigi mälestusmärk ametlikult avamata. 

Ühe versiooni järgi hävitati sammas juba 1940. aastal.

Levinuma versiooni järgi jäi sam­mas esial­gu al­les, sel­lelt raiu­ti väl­ja üks­nes tekst ning ase­me­le kir­ju­ta­ti 21 lahingus lan­ge­nud pu­na­väe­la­se ni­med. Mälestussammas õhiti ikkagi 1944. aastal.

Samba taastamine
----------------

Kehra lahingu vahepealne mälestusmärk Lahinguvälja raudteepeatuses
1997. aas­ta sü­gi­sel võeti nõuks taas­ta­da Ani­ja val­la vii­ma­ne Va­ba­dus­sõ­ja mur­de­la­hin­gu­te mä­les­tus­märk Ees­ti Va­ba­rii­gi 80. aas­ta­päe­vaks 1998. aas­ta veeb­rua­ris.

23. juunil 2000 avati samba asukohas mälestuskivi, mis pandi kokku samba originaaltükkidest ja millel oli sa­ma tekst, mis oli ava­ma­ta jää­nud sam­bal.

2015. aastal avati raudteepeatuse kõrval teabetahvel Kehra lahingust.

2018. aastal alustati uue graniitsamba valmistamist, mis on algse samba koopia. 6,5-meetrine mälestusmärk avati 6. jaanuaril 2019 president Kersti Kaljulaidi osavõtul.

Viited
------

1. ↑  "Kes hävitas Kehra lahingu ausamba?" Harju Elu, 12. mai 2017
2. 1 2 3  Külli Koppelmaa. "Lahin­gu­väl­ja mä­les­tus­sam­mas on plaan ava­da 4. jaa­nua­ril 2018". Sõnumitooja, 29. märts 2017
3. ↑  Külli Koppelmaa. "Lahinguväljal on Kehra lahingut meenutav infotahvel". Sõnumitooja, 13. jaanuar 2015

Välislingid
-----------

* Pärandkultuuri objekt: EVS Kehra lahingu mälestuskivi (140:KIV:003)
Bonifacova mõis (Läti)Bonifacova mõis
Asendikaart
**Bonifacova mõis** (läti keeles *Bonifacovas muiža*, poola keeles *Bonifaców*, saksa keeles *Bonifacow*) oli mõis Vitebski kubermangus Ludza maakonnas Domopole vallas. Praegu asub mõisasüda Lätis Balvi piirkonnas Bērzpilsi vallas Bonifacovas.

Ajalugu
-------

Mõis rajati 1782. aastal, mil Domopole mõisnik Ignacy Benisławski pärandas testamendiga valdused oma kahele vennale Jan Benisławskile ja Bonifacy Benisławskile. Viimane sai mõisa, mida hakati tema nime järgi nimetama Bonifacovaks. Mõis jäi suguvõsa kätte kuni 1920. aastani. Pärast võõrandamist asus mõisas algul haigla, hiljem kasutati häärberit elamuna.

Mõisa suurus
------------

Mõisate võõrandamise ajal 1920. aastal oli selle pindala 262 hektarit.

Mõisaansambel
-------------

Bonifacova mõisa peahoone 2019. aastal
Mõisa häärber valmis 1870. aastal, selle projekteeris hilisem Liibavi linnaarhitekt Paul Max Bertschy (1840−1911). Häärber on ühekorruseline punastest tellistest viilkatusega hoone. Selle keskel asub kõrgem ärkel, samuti ilmestavad seda kaaruks ja -aknad. Häärberit kaunistavad tellistest nurgapilastrid ja karniisid. Praegu on see kohaliku kaitse all olev arhitektuurimälestis.

Mälestustahvel Bonifacova mõisas

Varia
-----

Mõisas elas oma viimased eluaastad etnograaf ja ajaloolane Gustav Felician Nicolai von Manteuffel gen. Szöge (1832−1916), kes oli Benisławskitega suguluses.

Viited
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  Sakk, Ivar. Läti mõisad. Reisijuht. Tallinn: EVG Print, 2006, lk 379.
4. ↑
5. ↑

Kirjandus
---------

* Sakk, Ivar. *Läti mõisad*. Reisijuht. Tallinn: EVG Print, 2006. Lk 379.

Välislingid
-----------

* Sissekanne Läti mõisate veebisaidil; fotod (*läti keeles*)
Katharina Molitor 2015. aastal
**Katharina Molitor** (sündinud 8. novembril 1983 Bedburgis) on endine Saksamaa sportlane, kes võistleb odaviskajana ja võrkpallurina. Odaviskajana on ta maailmameister, olles võitnud kulla 2015. aastal MM-il Pekingis ning tema isiklik rekord on 67.69 m. Võrkpallurina esindab ta Leverkuseni Bayerit Erste Volleyball-Bundesligas, mis on Saksamaa võrkpalli kõrgeim tase.

Ta on osalenud kaks korda olümpiamängudel, olles võistelnud 2008. ja 2012. aasta suveolümpiamängudel Saksamaa eest odaviskes. 2008. aastal sai ta kaheksanda koha ja 2012. aastal oli ta kuues. Ta võitis kulla 2010. aasta Saksamaa meistrivõistlustel ning on sellest ajast alates võistelnud kõigil Euroopa ja maailmameistrivõistlustel. Tema parim tulemus on 2015. aasta maailmameistrivõistluste esikoht.

Kogu 2018. aasta hooaja kestnud tõsiste tervise probleemide tõttu oli 34-aastane sportlane veendunud, et lõpetab pärast EM-i karjääri. 2018. aasta lõpus teatas Molitor, et ei võta enam osa kergejõustikuvõistlustest.

Tegevsportlasena oli ta 1.83 m pikk ja kaalus 77 kg.

Välislingid
-----------

* Katharina Molitor ROK-i veebilehel
* Katharina Molitor World Athletics veebilehel
* Katharina Molitor Sporting Heroes.net veebilehel
* Katharina Molitor Olympedia.org veebilehel
* Katharina Molitor Track and Field Statistics veebilehel

| * v
* r
Naiste odaviske maailmameistrid |
| --- |
| 

* 1983: Tiina Lillak
* 1987: Fatima Whitbread
* 1991: Xu Demei
* 1993: Trine Hattestad
* 1995: Natalja Šikolenko
* 1997: Trine Hattestad
* 1999: Miréla Maniáni
* 2001: Osleidys Menéndez
* 2003: Miréla Maniáni
* 2005: Osleidys Menéndez
* 2007: Barbora Špotáková
* 2009: Steffi Nerius
* 2011: Marija Abakumova
* 2013: Christina Obergföll
* 2015: Katharina Molitor
* 2017: Barbora Špotáková
* 2019: Kelsey-Lee Barber
* 2022: Kelsey-Lee Barber
* 2023: Haruka Kitaguchi

 |
**ÖselStuff OÜ** on pereettevõte, mis on asutatud 2016. aastal. Ettevõte toodab kasemahlajooke, mis sisaldavad vähem suhkrut kui tavapärased karastusjoogid.

Ettevõte turustab oma tooteid nii Eestis kui ka välismaal nimega ÖselBirch. 1. juulist 2016 kuni 6. jaanuarini 2017 viidi läbi tootearenduse projekt koostöös Toidu- ja Fermentatsioonitehnoloogia Arenduskeskusega Tallinnas Euroopa Regionaalarengu Fondi toel. Tootearenduse projekti raames otsiti võimalusi säilitada kasemahla ilma säilitusaineteta ning koostati põhjamaiseid kasemahlajoogi retsepte. 

Öselstuff OÜ alustas tootmist 2017. aasta juulikuus. Tootmise jaoks kogus ettevõte finantsvahendeid ühisrahastusplatvormil Kickstarter, millega koguti toetust 141 toetajalt Eestist, Soomest, Leedust, Rootsist, Saksamaalt, Šveitsist, Suurbritanniast, Lõuna-Aafrika Vabariigist, Ameerika Ühendriikidest, Kanadast ja Singapurist.

Tooted
------

* Häpu – naturaalselt hapendatud kasemahl lisatud suhkruta
* Ruuben – naturaalselt hapendatud kasemahl, mille maitse on mahendatud vee ning rabarberi- ja arooniamahlaga
* Möhhiito – naturaalselt hapendatud kasemahlal põhinev gaseeritud karastusjook piparmündi ja laimiga
* Inge – värskel kasemahlal põhinev gaseeritud karastusjook ingveritõmmise ja pohlamahlaga
* Astel – värskel kasemahlal põhinev gaseeritud karastusjook astelpajumahlaga
* Ardon – värskel kasemahlal põhinev gaseeritud karastusjook arooniamahlaga

Välislingid
-----------

* ÖselBirchi koduleht
Zvezda moodul koos Sojuzi kosmoselaevaga
**Zvezda** (vene keeles: Звезда́, 'täht') on Rahvusvahelise kosmosejaama moodul.

See oli jaama kolmas moodul ning on jaama Vene orbitaalsegmendi keskus. Moodulis asuvad jaama peamised elutagamissüsteemid ning eluruum kahele meeskonnaliikmele. Moodulis asuvad ka jaama peamootorid, mida saab kasutada jaama orbiidi muutmiseks. Viimati kasutati mootoreid 2007. aastal.

Mooduli diameeter on 4,35 meetrit ja see on 13,1 meetrit pikk. Zvezda kaalub 20,3 tonni.

Mooduli viis 12. juulil 2000 kosmosesse kanderakett Proton-K ning see põkkus jaama Zarja mooduliga 26. juulil 2000. Zvezda võttis peagi pärast põkkumist Zarja käest üle jaama juhtimise ning selle elutagamissüsteemid muutsid võimalikuks meeskondade jaama elama asumise.

Viited
------

1. 1 2  "Zvezda Service Module Celebrates 15 Years in Orbit". *Smithsonian National Air and Space Museum*. Vaadatud 23. jaanuar 2020.
2. ↑  "Space Station lights its 'big engines'". *NBC News*. Vaadatud 23. jaanuar 2020.
3. ↑  "Zvezda Service Module". *NASA*. Originaali arhiivikoopia seisuga 12. august 2020. Vaadatud 23. jaanuar 2020.
4. ↑  "N° 50–2000: International Space Station docks successfully with Zvezda module". *ESA*. Vaadatud 23. jaanuar 2020.
Stoniškiai raudteejaam
**Stoniškiai** (saksa keeles *Stonischken*) on küla Leedus Pagėgiai omavalitsuses, Stoniškiai valla halduskeskus. Külas on põhikool. Stoniškiai asub Klaipėda ja Pagėgiai vahelise raudtee ääres, seal asub Stoniškiai raudteejaam.

Küla mainiti kirjalikult esimest korda aastal 1785, mil seal asus erilist tüüpi mõis, mille riik oli andnud omanikule ja mida see võis pärandada vastavalt oma soovile, ent testamendi puudumise korral läks see riigile tagasi. Aastal 1875 valmis küla läbiv raudtee. Küla kuulus Memeli piirkonda, mis liideti Leeduga aastal 1923. Külas asub 25 hektari suurune kivimurd, kus murti tsemenditööstuse tarbeks suure lubjasisaldusega liivakivi; selle tootmine lõpetati aastal 1994.

Sealne puurauk on Rasytė kihistu ja Ragainė kihistu stratotüüp.

Viited
------

1. ↑
2. ↑  LIETUVOS SILŪRO, ORDOVIKO, KAMBRO, EDIAKARO SISTEMŲ STRATIGRAFINĖ KLASIFIKACIJA, 2015, lk. 7

Välislingid
-----------

 Stoniškiai – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Infot küla kohta (*saksa keeles*)
* Küla portaalis vietoves.Lt
Klünderi "Daami portree", arvatavasti on modell Natalja Puškina-Gontšarova. November 1838
**Alexander Julius Klünder** (vene Александр Иванович Клюндер (Клиндер); 20. veebruar (vkj 8. veebruar) 1802 Tallinn – 8. jaanuar 1875 (vkj 27. detsember 1874) Tallinn) oli baltisaksa päritolu Vene kunstnik. 

Klünder sündis Johann Joachim Klünderi ja Sophia Elisabeth Ripke pojana. Ta õppis Tartu Kubermangugümnaasiumis (1818–1823) ja majandusteadust Tartu Ülikoolis (1823–1826), kuid käis ka C. A. Senffi joonistuskooli tundides. Tol ajal valmis tema portree Friedrich Robert Faehlmannist. Pärast lõpetamist tegutses Klünder Tallinnas kunstniku ja joonistusõpetajana. Aastatel 1827–1829 valmis tal Tartu ülikooli taasavamise 25. aastapäeva puhul Tartu professorite portreede sari (16 lehte).

Arvatavasti siirdus ta juba 1829. aastal Peterburi, kus tegutses portretistina. 1834. aastal sai ta vabakunstniku nimetuse ja 1841. aastal võeti Peterburi Kunstiakadeemia liikmeks.

1839. aastal sai ta preemia Husaarirügemendi 6 ohvitseri portree eest. Ta maalis nii tsaariperekonna liikmeid kui ka tuntud seltskonnategelasi ja kunstnikke, teiste seas ka Mihhail Lermontovi (neljal korral) ja Karl Brüllowit. Klünder oli tuttav ka Aleksandr Puškiniga.

Elu viimased aastad veetis Klünder Tallinnas.

Tema teoseid leidub kõigis Venemaa tähtsamates muuseumides (Vene Muuseum, Tretjakovi galerii, Puškini Muuseum jne).

Viited
------

1. ↑  Erik-Amburger-Datenbank: Alexander Julius Klünder[*alaline kõdulink*]
2. ↑  Arnold Hasselblatt: *"Album Academicum der Kaiserlichen Universität Dorpat"*, Dorpat: C. Mattiesen, 1889, Lk. 124 (Matrikkel Nr. 1766))

Välislingid
-----------

* Alexander Julius Klünder – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
**Urve Tauts** (õieti Urve Helgi Raudmäe, sündinud 2. novembril 1935 Pärnus) on eesti ooperilaulja (metsosopran).

Elukäik
-------

Enn Eesmaa, Urve Tauts ja Margarita Voites 1980. aastal
Urve Tauts lõpetas Pärnu 1. Keskkooli ja õppis Pärnus laulmist Klaudia Taevi juures.

1963. aastal lõpetas ta Tallinna Riiklikus Konservatooriumi laulu erialal Alice Roolaiu klassis.

Aastatel 1955–1960 laulis Estonia ooperikooris, 1960. aastast oli sealsamas solist.

Aastail 1974–1978 töötas ta Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis, aastast 1978 Eesti Muusikaakadeemias laulupedagoog.

Tautsi hääl on suure ulatusega ja kaunitämbriline, seetõttu on ta laulnud ka sopranipartiisid, kammer- ja oratooriumiteoseid.

Aastatel 1985–1990 oli ta Eesti NSV Ülemnõukogu XI koosseisu liige. 

Urve Tauts on korporatsiooni Lembela liige aastast 1990.

Rolle
-----

* Wolfgang Amadeus Mozart "Reekviem"
* Giuseppe Verdi "Reekviem"
* Johann Sebastian Bach "Johannese passioon"
* Rudolf Tobias "Joonase lähetamine"
* Igor Stravinski "Kuningas Oidipus"
* Gustav Mahler II, IV ja VIII sümfoonia

Tunnustus
---------

* 1968 Eesti NSV teeneline kunstnik
* 1974 Eesti NSV rahvakunstnik
* 1980 Georg Otsa nimeline auhind
* 2015 Eesti Rahvuskultuuri Fondi eristipendium
* 2023 Valgetähe III klassi teenetemärk

Isiklikku
---------

Urve Tautsi abikaasa oli Ülo Raudmäe (hukkus oktoobris 1990), neil oli kaks last, poeg Jukka ja tütar Ave.

Viited
------

1. ↑  "President annab tänavu 167 riiklikku teenetemärki" ERR, 6. veebruar 2023
Lipaiķi kirik
**Turlava** (vanasti ka **Lipaiķi**) on küla (*vidējciems*) Lätis Kuldīga piirkonnas, Turlava valla halduskeskus. Küla asub merepinnast 75 meetri kõrgusel, piirkonna keskusest Kuldīgast 20 ja Riiast 171 kilomeetri kaugusel. 

Turlavas on põhikool, kultuurimaja ja raamatukogu. Seal asub Turlava bussipeatus.

Külas asub arhitektuurimälestisena riikliku kaitse all olev Lipaiķi luteri kirik. Teised vaatamisväärsused on vana kirikla ja koolimaja. Küla tekkis kiriku ja endise Lipaiķi kirikumõisa (*Lipaiken*) juurde. Nõukogude perioodil oli Turlava kohaliku «Turlava» (hiljem — «Druva») kolhoosi keskasulaks.

Külas kasvavad pärnad ümbermõõtudega 4.44 meetrit ja 5.82 meetrit ning hõberemmelgas ümbermõõduga 6.53 meetrit on looduskaitse all.

Külas oli 2018. aastal 293 elanikku, aastal 2020 oli elanikke 280. 

Turlava nime kandis varem ka Grantiņi küla.

Viited
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  IS Mantojums
4. ↑  Latvijas pagasti. Enciklopēdija. Rīga : A/S Preses nams. 408. lk. 2001—2002. ISBN 9984-00-412-0.
5. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS

| * v
* r
Turlava valla asulad |
| --- |
| 
Grantiņi **·**  Jaunziemeļi **·**  Kalējciems **·**  Kazlēnciems **·**  Ķikuri **·**  Klostere **·**  Ķoniņciems **·**  Krievciems **·**  Maras **·**  Ziemeļciems **·**  **Turlava** **·**  Valāti |

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Turlava** |