recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Kvalitatiivuuring** on teadusliku uurimise meetod, millega otsitakse esmajoones vastust küsimusele, kas mingi tunnus või omadus (kvaliteet) uuritaval esineb või mitte. Sellega üritatakse anda uuritava ammendav kirjeldus lähtuvalt uurimisprobleemist (vrd kvantitatiivsed uurimismeetodid, mis üritavad mõõta mingi omaduse või tunnuse esinemise hulka). Metodoloogiliselt erineb kvalitatiivne uuring kvantitatiivsest selle poolest, et esimeses toimub andmete kogumine ja tõlgendamine ühel ajal.

Kvalitatiivse uurimise puhul ei ole tegemist mõõtmisega.

Analüütiline keemia
-------------------

 *Pikemalt artiklis Kvalitatiivne analüüs*
Analüütilises keemias on kvalitatiivse uuringu eesmärk aine kindlaksmääramine selle keemiliste, bioloogiliste või füüsikaliste omaduste põhjal või aine koostisosade võimalikult täpne määramine (s.o aine kirjeldamine). Kvalitatiivne analüüs – see on uuritava aine keemilise koostise ja struktuuri määramine või kas mingi uuritav ühend esineb analüüsitavas proovis. Eesmärk võib olla aine koostisse kuuluvate elementide või funktsionaalsete rühmade kindlakstegemine või ühendi keemilise struktuuri identifitseerimine.

Sotsiaalteadused
----------------

Sotsiaalteadustes on kvalitatiivuuringute eesmärk kirjeldada ühiskonnas toimuvat ning mõtestada seda lahti mingist teoreetilisest raamistikust lähtuvalt. Olulised andmete kogumise meetodid on vaatlus, intervjuu, vestlus; andmete analüüsi võtteks kontentanalüüs.

Humanitaarteadused
------------------

Humanitaarteadustes on kvalitatiivsed uurimismeetodid levinuimad, kuna enamik humanitaarvaldkondi ei oma mõõdetavat uurimisainest.

Kvalitatiivne meetod sotsiaal- ja humanitaarteadustes on sõltuv uurija tõlgendustest – kogutud andmed on hinnangulised. Seetõttu on andmed omavahel raskesti, kuid tinglikult siiski võrreldavad.

Vaata ka
--------

* juhtumiuuring
* kvantitatiivsed uurimismeetodid

Kirjandus
---------

* Laherand, Meri-Liis 2008. *Kvalitatiivne uurimisviis*. (Jüri Orn, saateks.) Tallinn.
**Hessen-Marburgi maakrahvkond** oli Saksa maakrahvkond ja sõltumatu vürstkond Saksa-Rooma riigis, mis eksisteeris aastatel 1485 kuni 1500 ning aastatel 1567 kuni 1604/1650.

See koosnes Marburgi linnast ja ümberkaudsetest Gießeni, Nidda ja Eppsteini linnadest, ligikaudu tänapäeva Ülem-Hessen (*Oberhessen*).

Ala oli olnud poolsõltumatu krahvkond Giso või Gisoneni krahvide all 11. sajandist, mis läks nende hääbumisel 1130. aastatel Tüüringi maakrahvidele.

Kui Püha Elisabethi tütar Sophie von Brabant suutis aastal 1265 säilitada Tüüringi lääneosi oma pojale Heinrich Lapsele, asutades seeläbi Hesseni maakrahvkonna, sai Marburgi ala selle tuumikterritooriumiks.

Siiski viitab Hessen-Marburgi nimi vaid alajaotusele Marburgi ümber. Põhimõtteliselt vana krahvkond. Sellest sai sõltumatu vürstkond pärimise tõttu, s.o. maakrahv jagas oma valdused kahe või enama poja vahel.

* Esimest korda aastal 1485, kuid kui maakrahv suri pärijateta, pöördus maakrahvkond tagasi suurema Hesseni rüppe.
* Teist korda aastal 1567, Philipp I või *Philipp Suuremeelne* jagas oma suure maakrahvkonna neljaks, Hessen-Marburg oli üks neist.

Kui Ludwig IV aastal 1604 ilma meessoost pärijateta suri, pärandas ta oma territooriumi võrdsetes osades Hessen-Kasseli (Marburg) ja Hessen-Darmstadti (Gießen, Nidda) maakrahvkondadele, siiski tingimusel, et mõlemad territooriumid peavad jääma luterlikuks. Hessen-Kassel oli sel ajal kalvinistlik.

Kui kaks liini vaidlesid jagamise detailide üle, annekteeris Moritz kogu territooriumi ja viis sisse kalvinismi. Pärast pikka vaidlust ja relvastatud konflikti taganes Moritz - kellel oli vaenlasi ka kodus - aastal 1627 ja jättis oma osa territooriumist Hessen-Darmstadti maakrahvkonnale.

Siiski Hesseni sõjas aastatel 1645-1648, mis oli Kolmekümneaastase sõja alamkonflikt, võitlesid kaks liini, mis olid erinevatel pooltel, taas territooriumi üle. See sõda põhjustas 2/3 tsiviilelanike hukkumise, üks kõrgemaid surmade arve mistahes Saksa piirkonnas ajaloos.

Lõpuks jagati territoorium Ludwig IV tahte kohaselt. Hessen-Kassel võttis põhja- ja Hessen-Darmstadt lõunaosa.

Kõik Hessen-Marburgi alad asuvad täna Saksamaa Hesseni liidumaal.
Koolilapse harjutused, 3. sajand
**Vahatahvel** (*tabula cerata*) koosneb enamasti puitraamist (vahel ka metallist, luust, elevandiluust raamist) ja sellele valatud vahakihist, millele pärast vaha jahtumist on võimalik kirjutada.

Et kirjutatav pind oleks vastupidavam ja selgesti loetav, segatakse vahale hulka värvaineid ja tahkumist suurendavaid lisandeid.

Soovitud tekst kantakse tahvlile krihvliga. Hiljem on võimalik pind uuesti tasandada ja kirjutamiseks taaskasutada.

Andmete kaitseks mahakulumise eest on tahvleid tihti seotud kahe (*diptühhon*) või enama (*triptühhon, polüptühhon*) kaupa kokku.

Säilivad materjali tõttu kõige paremini niiskes pinnases.

Vahatahvel on kasutusel juba alates antiigist ja läbi keskaja. Leidis laialdast rakendust arvepidamises ja kaubanduses tänu lihtsale käsitsusviisile. Vaatamata teksti suhteliselt viletsale säilivusele ja võimalusele seda kergesti võltsida, on vahatahvlitel mõnikord sõlmitud isegi lepinguid. Kasutusel väga erinevates ühiskonna gruppides koolilastest kuni riigiametnikeni.

Meile kõige lähemal on neid hulgaliselt leitud Novgorodist.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Vahatahvel** |
Jeffery Xiong (2017)
**Jeffery Xiong** (sündinud 30. oktoobril 2000 Planos) on ameerika maletaja, rahvusvaheline suurmeister (2015). 

Xiong sai suurmeistriks 15-aastaselt 2015. aastal. Aasta varem oli ta FIDE-lt saanud rahvusvahelise meistri nimetuse. 2016. aastal tuli ta Bhubaneswaris juunioride maailmameistriks ja kvalifitseerus 2017. aastal Thbilisis peetud maailma karikaturniirile (128 osavõtjat, nokautsüsteem). Avaringis sai ta vastaseks Euroopa eksmeistri Aleksandr Motõljovi, kellele kaotas tulemusega ½:1½.

USA meistrivõistlustel tuli Xiong 2016. aastal Saint Louises kuuendaks.

2019. aastal maailma karikaturniiril Hantõ-Mansiiskis sai Xiong turniiritabelis 31. asetuse. Avaringis võitis ta Venemaa eksmeistrit Igor Lõssõid, teises ringis Aasia meistrivõistluste medalisti Amin Tabatabaeid, kolmandas ringis Anish Girit ja kaheksandikfinaalis Jan-Krzysztof Dudat. Veerandfinaalis Xiong kaotas Teymur Rəcəbovile. 

Maleturniiril FIDE Grand Swiss 2019 sai Xiong 30. koha.

Välislingid
-----------

* Jeffery Xiong – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Jeffery Xiong FIDE andmebaasis
**Vahamulla** (*Wahhamuld*) oli küla Viljandimaal Pilistvere kihelkonnas Kabala vallas. Tänapäeval jääb endine küla Järva maakonna Türi valla Sagevere küla territooriumile.

Ajalugu
-------

Küla territooriumil oli Nõukogude ajal sõjaväeosa (Sagevere raadiolokatsioonirood).

Vahamulla külas sündis 10. juunil 1930 metallikunstnik Haivi Raadik.

Vahamulla küla territooriumilt on leitud varaseid kalmeleide.

19. sajandi lõpul oli Vahamulla külas kaksteist talu: Rassi Andres (nr. 78), Tõnno Maddis (nr. 79), Ausna Jürri (nr. 80), Kitse Tõnnis (nr. 82), Kitse Tõnnis (nr. 83), Andrese Hans (nr. 84), Matz (nr. 85), Andrese Hanso (nr. 86), Kasse (nr. 87), Kasse (nr. 88), Wahhi Peter (nr. 89), Eriko (nr. 90).

Vaata ka
--------

* Arkma

Viited
------

1. ↑  Merili Nikkolo Tänapäeva seikleja võtab arvuti metsa kaasa[*alaline kõdulink*], Järva Teataja, 29.07.2006
2. ↑  Kalender, ajaleht Sirp, 26.05.2000
3. ↑  Raivo Raigna: "Peeter Järvelaid: "Valgejõge loetakse ajalooliseks kultuuripiirijõeks."", Virumaa Teataja 18.07.2012
4. ↑  Valter Lang: "Pronksiaeg ja vanem rauaaeg Eestis", monograafia, Tartu 2007
5. ↑  Kabala vallavalitsuse perekonnakirjad 1883-1924, Eesti Ajalooarhiiv, EAA.3444.1.127, lk 105, kaader 106
**Naci Ağbal** (sündinud 1. jaanuaril 1968 Bayburtis) on Türgi poliitik, ta kuulub Õigluse ja Arengu Partei ridadesse. Ta oli 24. novembrist 2015 kuni 10. juulini 2018 Türgi rahandusminister.

Ta sündis aastal 1968 Bayburtis Bayburti provintsis. Ta lõpetas aastal 1969 Istanbuli Ülikooli. Samast aastast töötas ta Türgi rahandusministeeriumis; aastal 2003 edutati ta rahandusministeeriumi tulude osakonna juhatajaks, aastal 2007 sai tast Eelarve- ja finantskontrolli Peadirektoriks. 12. juunist 2009 kuni 9. veebruarini 2015 oli ta Türgi aserahandusminister.

Veebruaris 2015 loobus ta ametnikukarjäärist. Ta kandideeris 2015. aasta Türgi parlamendivalimistel (Õigluse ja Arengu Partei nimekirjas) Türgi Suure Rahvuskogu liikmeks, kuhu ta ka valiti. Samuti valiti ta ka sama aasta novembris toimunud 2015. aasta Türgi erakorralised parlamendivalimistel Türgi Suure Rahvuskogu liikmeks. 24. novembrist 2015 on ta Türgi rahandusminister (algul Ahmet Davutoğlu kolmandas valitsuses, hiljem Binali Yıldırımi valitsuses).

Välislingid
-----------

* Naci Ağbal Türgi Suure Rahvuskogu kodulehel (türgi keeles)
Keedusoola kristall
**Soolad** on keemilised ained, mis koosnevad metalli katioonidest (näiteks Ca2+) ja happeanioonidest ehk happejäägist (näiteks SO42-).

On kahte sorti soola:

1. Lihtsoolad – need on soolad, kus ei ole vesinikiooni (H+) n. Na2CO3 e pesusooda.
2. Vesiniksoolad – need on soolad, kus on vesinikioon n. NaHCO3 e söögisooda.

Mõned soolad, näiteks kaaliumtsüaniid, on inimesele väga mürgised. Kõik soolad on inimesele kahjulikud suures koguses, sest nad vähendavad kehas vett.

Soolade omadused
----------------

### Elektrijuhtivus

Lahustunud soolad ja vedelad soolad on elektrolüüdid ja nad juhivad elektrit. Vesi juhib elektrit ainult seetõttu, et temas on lahustunud soolad. Destilleeritud ehk sooladeta vesi elektrit ei juhi.

### Olek

Mitmed soolad on kõrge sulamistemperatuuriga tahked kristallid. Esineb ka toatemperatuuril vedelat soola.

### Värvus

Paljud soolad, kaasa arvatud levinuim sool naatriumkloriid, on läbipaistvad, kuid esineb ka palju teisi värvusi nagu kollane (naatriumkromaat), oranž (kaaliumdikromaat), punane (elavhõbesulfiid), sinine (vasksulfaat), roheline (niklioksiid) ja must (mangaan(IV)oksiid).
Soolad on paljude värvide koostises.

### Maitse

Soolal on viis maitset, kuigi enamus neist, kaasa arvatud keedusool, on soolased. Kuid on olemas ka näiteks magus sool.

Soolade tekkimine
-----------------

Soolad võivad tekkida mitmes eri reaktsioonis. Kindlalt tekivad nad järgmistes reaktsioonides:

* hape + alus → **sool** + vesi
* happeline oksiid + alus → **sool** + vesi
* hape + aluseline oksiid → **sool** + vesi
* happeline oksiid + aluseline oksiid → **sool**
* sool + hape → **sool** + nõrgem hape

Reaktsioon toimub ainult juhul, kui tekib reageerivast happest nõrgem, kergemini lenduvam või lagunevam hape.

* sool + alus → **sool** + nõrgem alus

Reaktsioon toimub ainult juhul, kui tekib reageerivast alusest nõrgem, kergemini lenduvam või lagunevam alus.

* metall + hape → **sool** + vesinik

Reaktsioon toimub ainult juhul, kui metall on vesinikust madalama elektronegatiivsusega. Ülejäänud metallid võivad küll mõne happega reageerida, kuid siis ei eraldu vesinikku.

* metall + sool → **sool** + metall

Toimub ainult juhul, kui lähteainetes olev metall on elektropositiivsem soolas olevast metallist.

* metall + mittemetall → **sool**

Saab kasutada vaid selliste soolade moodustamiseks, mille anioon on lihtaine.

* sool + sool → **sool** + **sool**

Üks saadud sooladest peab sadenema, et reaktsioon saaks toimida.

Näited
------

**NaCl** – **keedusool**, kasutatakse toiduainete soolamisel, kõige laialdasemalt levinud ja tuntuim sool.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Kategooria:Soolad** |
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib üldmõistest; Daniel Amose albumi kohta vaata artiklit Doppelgänger (Daniel Amose album).* |

---

"Doppelgänger No. 1" ('Libateisik nr 1'), Sebastian Bienieki maal 2018. aastast
"How They Met Themselves" ('Kuidas nad kohtasid iseend'), Dante Gabriel Rossetti maal 1860. aastatest
**Libateisik** või **libakaksik** (saksa keeles *Doppelgänger* 'topeltkäija') on inimese mittebioloogiline teisik või kaksik, mida on väidetavalt näinud inimene ise või teised inimesed. Seda paranormaalset nähtust peetakse kummituslikuks ja õnnetust ettekuulutavaks. Mõnes muistendis samastatakse viirastuvat olendit kaksikkurjusega, tänapäeval kasutatakse ka sõna **võõrkaksik**[*viide?*].

Üks tuntumaid libateisiku juhtumeid on seotud prantslanna Emilie Sagéega, kes oli 1845. aastal 32-aastaselt Liivimaa kubermangus kooliõpetaja. Erinevatel andmetel oli ta juba vähemalt tosin korda kooli vahetanud. Volmari lähistel Pensionat von Neuwelckes olid kümned kooliõpilased tunnistajaks tema samaaegsele kaksikule. Juhtumi ainsaks informandiks oli Kuressaarest pärit Julie von Güldenstubbe, kes 1859. aastal Pariisis rääkis sellest detailselt Ameerika poliitikule ja diplomaadile Robert Dale Owenile. Lugu ilmus juba järgmisel aastal Londonis ja Philadelphias tema teoses "Footfalls on the Boundary of Another World", kust see on levinud üle maailma.

Oma libateisikuid või libakaksikuid olevat näinud ja kirjeldanud ka Elizabeth I, Katariina II, Johann Wolfgang von Goethe, Percy Bysshe Shelley, Abraham Lincoln jt.

Sõna *doppelgänger* on inglise keeles hakatud sageli kasutama üldisemas ja neutraalsemas tähenduses (eriti slängis), et kirjeldada isikut, kes füüsiliselt või käitumuslikult sarnaneb teise inimesega.

Turundusmaastikul kasutatakse sõna *doppelgänger* kirjeldamaks olukorda, mille puhul tarbijad seavad kahtluse alla kaubamärgi autentsuse ja tegutsemismotiivid ning loovad selle ilmestamiseks kaubamärgi antikampaania, viidates seejuures kaubamärgi puudustele või ebaaususele. Näiteks 2008. aastal toimus viraalne veebikampaania FUH2, mille eesmärk oli vastanduda General Motorsi Hummeri linnamaasturi (SUV) reklaamikampaaniale "Like Nothing Else". Kui General Motorsi kampaania peasõnum oli rõhutada Hummeri suurust ja võimsust, millele ei saa miski vastu, siis FUH2 *doppelgänger*-kampaania naeruvääristas Hummeri loojaid ja omanikke, kuna selle mudeli kasutamiseks on vaja tarbida suurtes kogustest kütust, mis on äärmiselt keskkonnavaenulik käitumine.

Vaata ka
--------

* *Alter ego*

Viited
------

1. ↑  Pekka Linnainen (12.05.2020). "Julie von Güldenstubbe sovitti Karibianmeren mysteerin Saarenmaalle". *Estofennia* (soome). Vaadatud 16.05.2020.
See artikkel See artikkel räägib saarest.  Endise Saaremaa küla kohta vaata artiklit  Vahase küla.  

---

**Vahase saar** on 72 hektari suurune ja ligi tuhande aasta vanune pikliku kujuga saar Saare maakonnas Saaremaa vallas Abruka küla alal Abrukast 200 meetrit läänes. Vahasele saab Abrukalt läbi mere jalgsi.

Nimi
----

Saart on esmamainitud 1645 kui *Wahaso*, 1798 on saart nimetatud *Wahha Soo*.

Loodus
------

Vahase hiidrahnud
Vahase saarel asub kaks hiidrahnu (Vahase saare hiidrahn I ja Vahase saare hiidrahn II), mis muistendi järgi on mälestus Suurest Tõllust või taevast visatud kivist. Samuti ei välista vanarahvas pikselöögi võimalust.

Vahase mets on väike, kuid liigirikas: leidub kadakat, tamme ja mändi. Saart katab valdavalt lookadastik, kuid leidub ka aruniitu.

Ajalugu
-------

Saarel asub Vahase talu, mille rajas Abrukalt saarele asunud Peeter Tool. Hoone on ehitatud Teise maailmasõja eel. Kirjanik Albert Uustulnd rajas saarele Kadaka talu. Enne Teist maailmasõda asus saarel ka Sääre talu.

Vahase saarest kirjutas Albert Uustulnd oma romaanis "Tuulte tallermaa". Peeter Tooli poega Karlat on meenutanud näitleja Maria Klenskaja Vikerraadio sarjas "Üks lugu". Samuti on Vahase elanikud meenutanud raadios oma elu. 

Saarel asub Vahase tulepaak.

Vaata ka
--------

* Vahase suurkivi
* Vahase tulepaak
* Sääreots
* Tõuga säär
* Vahasenina

Viited
------

1. ↑  Vahase Eesti looduse infosüsteemis, vaadatud 20. augustil 2019.
2. ↑  Marja Kallasmaa: "Saaremaa kohanimed I". Eesti Keele Instituut 1996
3. ↑  Maria Klenskaja: "Üks lugu." ERR.
4. ↑  KESKÖÖPROGRAMM. Kahekesi üksikul saarel. ERR.

Välislingid
-----------

* Oliver Rand: "Eestis saab ainsa saarena välja üürida Vahase saart" Meie Maa, 30. juuni 2008
* Abruka talud. Abruka Muuseumi Seltsi leht.
Marten Seppel 2012. aastal
**Marten Seppel** (sündinud 6. jaanuaril 1979) on eesti ajaloolane, kes uurib peamiselt agraarajalugu. 

Ta on lõpetanud 2001. aastal Tartu Ülikoolis bakalaureuseastme. 2003. aastal sai ta Cambridge'i ülikoolist magistrikraadi. 26. juunil 2008 kaitses ta Tartu Ülikoolis doktoritöö teemal "Näljaabi Liivi- ja Eestimaal 17. sajandist 19. sajandi alguseni". Tema juhendajad olid Enn Tarvel ja Tiit Rosenberg, oponent Aleksander Loit. Tema doktoritöö võitis ühe kahest peapreemiast üliõpilaste teadustööde riiklikul konkursil. 2010. aastal oli ta järeldoktorantuuris University College Londoni Slaavi ja Ida-Euroopa Uuringute osakonnas ning 2013–2014 Uppsala ülikoolis.

Aastatel 2008–2016 töötas Seppel Tartu Ülikoolis üldajaloo lektorina, seejärel varauusaja dotsendina; 2021. aastast töötab varauusaja kaasprofessorina. 2018. aastal oli ta Greifswaldi ülikooli külalisprofessor.

Seppel on alates 2006. aastast Õpetatud Eesti Seltsi liige ja on kuulunud selle juhatusse. Ta on ka Akadeemilise Ajalooseltsi, Economic History Society ja The European Society for the History of Economic Thoughti liige. 

Seppel on saanud erialase tunnustusena Eesti ajalookirjanduse aastapreemia (2014), Jüri Uluotsa stipendiumi (2015) ja Humboldti uurimisstipendiumi (2018).

Tunnustus
---------

* 2022 Tartu Ülikooli aumärk

Viited
------

1. ↑  Üliõpilaste teadustööde riikliku konkursi 2008.a tulemused
2. ↑  "Tartu Ülikooli aumärgi kavalerid". *Tartu Ülikool*. Vaadatud 9.12.2022.

Välislingid
-----------

* Marten Seppel Eesti Teadusinfosüsteemis Muuda Vikiandmetes
* Marten Seppeli doktoritöö PDF-vormingus
Kaart
Tähtvere tänava algus, Kroonuaia ristmik 2015. aasta juulis
**Tähtvere tänav** on tänav Tartus Supilinna ja Tähtvere piiril.

Tänav algab Jakobi tänava, Kroonuaia tänava ja K. E. v. Baeri tänava ristis ning lõpeb Tartu lauluväljaku juures.
Tänava pikkus on 1,1 km.

Vanemad ülestähendused tänavast pärinevad 1787. aastast, kus linna plaanile on märgitud Tähtvere tänav.

Nime on tänav saanud linna serval (praeguse Maaülikooli juures) asunud Tähtvere (sks k *Techelfer*) mõisa järgi.

Hooned
------

Tähtvere tänav 56/62 hoonetes tegutses AS A. Le Coqi Tartu õlletehas. 

* Tähtvere 4Tähtvere 4
* Kirjanik Eduard Vilde ja ajakirjanik Linda Jürmanni kunagine elukoht aadressil Tähtvere 6.Kirjanik Eduard Vilde ja ajakirjanik Linda Jürmanni kunagine elukoht aadressil Tähtvere 6.
* Tähtvere 20Tähtvere 20
* Puitelamu, Tähtvere 39Puitelamu, Tähtvere 39
* Koer Riku bareljeef Tähtvere tänaval 2014. aastalKoer Riku bareljeef Tähtvere tänaval 2014. aastal
* Vaade Tähtvere tänava trepilt (ühendab Supilinna Laulupeo tänavaga) Supilinnale 2015. aastalVaade Tähtvere tänava trepilt (ühendab Supilinna Laulupeo tänavaga) Supilinnale 2015. aastal

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Tähtvere tänav** |

Vaata ka
--------

* Lõuna-Eesti Läti Selts

Viited
------


1. ↑  Lea Teedema (2010). "Supilinna asustuse kujunemine 1704–1899" (PDF). *Tartu Ülikool*. Vaadatud 20.5.2022.
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib munkluse ja kloostrielu rajajast läänekristlikus maailmas Nursia Benedictusest; teiste samanimeliste isikute ning nime muude kasutuste kohta vaata lehekülge Benedictus (täpsustus)* |

---

Püha Benedictus Nursiast.  
Detail Fra Angelico freskost.  
San Marco klooster, Firenze.  
Umbes 1437-1446
**Püha Benedictus Nursiast** (u 480 – 547) oli munkluse ja kloostrielu rajaja läänekristlikus maailmas, õigeusu kiriku ja katoliku kiriku pühak.

Püha Benedictus sündis 480. aasta paiku Nursias (tänapäeva Norcia Umbrias) ning põgenes juba noorena maailma eest üksildusse. Ta sai tuntuks oma vagadusega ja hakkas peagi elama koos teiste erakutega Subiaco linna lähedal. Paljud inimesed, keda Benedictuse pühadus ligi tõmbas, otsisid tema juhatust. Nende jaoks rajas ta kaksteist kloostrit, igaühes ülem ja kaksteist munka. Kolmeteistkümnendas elas ta ise koos vähestega, jäädes ometigi kõikide isaks ehk abtiks.

529. aastal asutas Benedictus Rooma ja Napoli vahele Monte Cassino kloostri, mille eeskujul on loodud ka teised kloostrid läänes. Umbes aastal 530 kirjutas ta oma kloostrielu juhised (*Regula Benedicti*), mis said aluseks kogu läänekristlikule munklusele. Püha Benedictuse reeglid hõlmasid loominguliselt püha Augustinuse, Gallia ja idakristliku munkluse pärimused, millega püha Benedictus tutvus püha Basileios Suure ja püha Johannes Cassianuse teoste kaudu. Põhimõteteks olid lakkamatu palvetamine ja töö tegemine ning kolm vannet: vaesus, tsölibaat ja kuulekus. Selle kloostrikorra järgijaid hakati hiljem, katoliiklike ordude tekkimise ajajärgul, nimetama püha Benedictuse auks benediktlasteks ning selle korra võttis keskajal omaks enamik lääne kloostreid. Seetõttu on teda sageli nimetatud ka *lääne kloostri isaks*.

Benedictus kuulutati pühakuks 1220. aastal.

Viited
------

1. ↑  Catholic Encyclopedia: St. Benedict of Nursia

Välislingid
-----------

* Catholic Encyclopedia: St. Benedict of Nursia
* *Püha Benedictuse kloostrikord* (Inglise keeles)
Tartu Variku Kool
**Tartu Variku Kool** on põhikool Tartus Ropka linnaosas aadressil Piima 1.

1. maini 1997 oli kooli nimi **Tartu 14. Keskkool**.

Kuni 2014 aasta sügiseni tegutses kool **Tartu Kunstigümnaasiumina.**

Ajalugu
-------

Tartu 14. Keskkool (praegune Tartu Variku Kool) alustas oma tegevust direktor Udo-Vello Lambi juhtimisel 1. septembril 1980. Vastvalminud koolimajas asus õppima 1.–9. klassides 1134 õpilast. Õpetajaid oli esimesel aastal 54, neist 17 noort spetsialisti. Osa õpilasi ja õpetajaid tuli uude kooli Tartu Pedagoogilise Kooli Harjutuskoolist, mis lõpetas tegevuse.

1984. aastal juhtis kooli Elof Kessel. Aastatel 1985–2005 oli kooli direktor Harri Kõo. 2005/2006. õppeaastast on kooli direktor Peeter Kikas.

Alates 1. maist 1997 kandis kool Tartu Kunstigümnaasiumi nime.

Koolil oli varem kaks õppesuunda: kunst ja majandus. 1987. aastal hakati alates 2. klassist andma kunsti süvaõpet, eestvedajaks õpetaja Aili Tammela, kelle kunstikabinetti hinnati linnas parimaks. 1988. aastal hakati kunsti süvaõpet andma ka 10. klassis. 1994. aastal hakati õpetaja Ülle Tolgi juhendamisel andma majandusõpet Junior Achievementi programmide järgi gümnaasiumis, 1997. aastal 1. klassis.

1991. aastal valmis koolis esimene arvutiklass. 2004/2005. õppeaastal koostöös Elioniga ning Tartu Linna IT Teenistusega valminud terminaliklass oli üks esimesi omataolisi Tartus. Praegu on koolis kaks arvutiklassi.

1990. aastatel olid koolil sõprussidemed laste- ja noortekoduga „Maria im Tann" Saksamaal Aachenis ja kahe Trollhättani keskkooliga Rootsis. Aastatel 1994–2003 oli koolil sõpruskool Teiskos Soomes. Siiani on selle kooli järglase Kämmenniemen kooliga sõprussidemed ning alates 1992. aastast Kuopio Kallaveden gümnaasiumiga Soomes.

1994. aastast tegutseb kooli tõhusalt abistav hoolekogu.

Koolis töötavad psühholoog ja sotsiaalpedagoog.

2005/2006. õppeaastal oli koolis 34 klassi 869 õpilasega. Õpetajaid oli 74. Praegu on õpetajaid 43.

Seoses 2014. aastal toimunud reformiga, mille käigus Tartu Kunstigümnaasiumist sai põhikool, otsustati see nimetada ümber Tartu Variku Kooliks.

Alates 2018. aastast hakkas Tartu Variku Koolis remont. Kool taasavati 2019. aastal.

Tuntud vilistlasi
-----------------

* Alar Astover
* Liisi Eesmaa
* Jan Lätt
* Kristjan Lüüs
* Aleksander Tammert

Viited
------

1. ↑  "Vähemalt üks Tartu kool sai uue direktori". *Postimees*. 30. juuni 2005. Vaadatud 15. aprillil 2023.
2. ↑  "Kontaktid". *Tartu Variku Kool*. Vaadatud 15. aprillil 2023.
3. ↑  "Tartu saab Hansa, Puškini ja Variku kooli". *Postimees*. 14. mai 2014. Vaadatud 15. aprillil 2023.
4. ↑  "Fotod: 11 miljonit eurot muutis räsitud kolemaja moodsaks kooliks". *Postimees*. 22. august 2019. Vaadatud 15. aprillil 2023.
5. ↑  "Aleksander Tammert avas Tartu kunstigümnaasiumi olümpia". *Postimees*. 3. juuni 2010. Vaadatud 10.12.2017.

Välislingid
-----------

* Koduleht
Hilde Benjamin u. 1947
Hilde Benjamin kohtumas pioneeridega (1958)
**Hilde Benjamin** (sünninimi **Hilde Lange**; 5. veebruar 1902 Bernburg – 18. aprill 1989 Ida-Berliin) oli saksa jurist ja Saksa DV riigitegelane.

Hilde Benjamin sündis insener Heinz Lange perekonnas. Gümnaasiumi lõpetas ta 1921. aastal. 1921–1924 õppis ta õigusteadust Berliini Humboldti Ülikoolis, Heidelbergi ülikoolis ja Hamburgi Ülikoolis. 1924. aastal astus ta Saksamaa Sotsiaaldemokraatlikku Parteisse. 1926. aastal abiellus ta juudi rahvusest arsti Georg Benjaminiga, kes oli Saksamaa Kommunistliku Partei liige. 1927. aastal astus ka Hilde Benjamin Saksamaa Kommunistlikku Parteisse. 1928. aastast alates tegutses ta Berliinis advokaadina.

Pärast natsionaalsotsialistide võimuletulekut keelati Hilde Benjaminil 1933. aasta märtsis advokaadina töötamine. Tema juudi rahvusest mees Georg Benjamin arreteeriti ja teda hoiti vahi all kuni 1933. aasta detsembrini. 1936. aastal arreteeriti Georg Benjamin uuesti ja talle mõisteti kuus aastat vabaduskaotust. Georg Benjamin hukkus Mauthauseni koonduslaagris 1942. aastal. 1933–1939 töötas Hilde Benjamin Berliinis Nõukogude Kaubandusesinduses juristina. 1939–1945 töötas ta kompvekitööstuses teenistujana. Tema 1932. aastal sündinud pooljuudist poeg Michael Benjamin ei tohtinud koolis käia. Ta oli koduõppel ja lõpetas gümnaasiumi 1948. aastal.

Alates 1945. aasta maist töötas Hilde Benjamin Berliinis prokurörina. Alates 1945. aasta septembrist töötas ta Nõukogude okupatsioonitsoonis tegutsenud Saksa Keskjustiitsvalitsuses, kus oli alates 1946. aastast personaliosakonna juhataja.

1949–1953 oli ta Saksa DV Ülemkohtu asepresident. Kohtunikuna oli ta 1950. aastate alguse näidisprotsessidel väga julm ja rahva seas olid tema hüüdnimed Verine Hilda, Punane Hilda ja Punane Giljotiin.1949–1967 oli ta Rahvakoja (parlamendi) liige. 1954–1989 oli ta Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee liige.

15. juulist 1953 kuni 14. juulini 1967 oli Hilde Benjamin Saksa DV justiitsminister.

Viited
------

1. ↑  Hilde Benjamin 1902–1989 Lebendiges Museum Online
2. ↑  Karl Kadi. Prof. Dr. Hilde Benjamin Das Freischüßler, 2004, 1
3. ↑  Hilde Benjamin : geboren am 5. Februar 1902 in Bernburg/Saale, gestorben am 18. April 1989 in Berlin Fembio
4. ↑  Volkmar Schöneburg.
 Hilde Benjamin – Eine Biographie UTOPIE kreativ, H. 85/86, 1997
5. ↑  Hilde Benjamin, geb. Lange ddr-geschichte.de
6. ↑  Birk Karsten Ecke. Hilde Benjamin – Die ROTE HILDE oder ROTE GUILLOTINE harz-saale.de
7. ↑  German Democratic Republic. Ministries, political parties, etc. rulers.org
**Tartu Tiigi veski** ehitas 1885. aastal Georg Riik, kes pani aluse tööstuslikule jahutootmisele Tartus. 1888. aastal ehitatud jahuveski tööstushoone Tartus Tiigi tänav 61a on tunnistatud kultuurimälestiseks nr 7024.

Tiigiveski kiviehituse keskosa kaupmees G. Riiki monogrammiga ning aida ehitamise aastat tähistava arvuga 1885.
Tööstushoone Tartus Tiigi tänav 61a
Tööstushoone Tartus Tiigi tänav 62a
1888. aastal ehitati krundile Carl Beschti projekti järgi kivist jahuveski. Kahekorruselise tellisehitise fassaadi ilmestasid akende vahelised liseenid, vahekarniisid, kaarsillusega aknad, katusealune hammaslõikeline friis. Hoovi pool asus kõrge korsten, mõlemal korrusel asus sammastega toestatult 1 suur ruum.

1930. aastate algul ehitas Peeter Jänes endale Kastani ja Tiigi tänava nurgale, Tiigi tänav 61 Andrei Podtšekajevi projekti järgi mansardkorrusega villa.

Ajalugu
-------

1908 omandas oksjonil Tiigi veski Felix von Berg, kes koormas selle hüpoteegiga ja seejärel kinkis edasi. 1910. aastaks kuulus veski Liivimaa Põllumajanduslisele Tarvitajate ja Tootjate Ühisusele, kuhu kuulusid Tartu- ja Viljandimaa mõisnikud. Tootmisvõimsuseks oli siis 36 tonni jahu ööpäevas. 1927 sai veski omanikuks Peeter Jänes. Tema ajal andis põhilise osa sissetulekust veskikivide ja -masinate tootmine tellijatele. 
Pärast riigistamist kuulus Tiigi veski Tartu Jahu- ja Leivakombinaadile. Jahvatati nii leivatööstustele kui ka kolhoosidele, aga tehti ka erajahvatusi. 1959 läks Tiigi veski Eesti NSV Põllumajanduse Ministeeriumi Teraviljasaaduste Valitsuse Tartu Elevaatorile, misjärel oli plaanis see sulgeda, kuid tulekahju Lembitu tänava veskis nr 2 tingis ikkagi käigushoidmise. 1962 võeti maha viimased Jänese ajast pärinevad seadmed. Elevaatori veskiga võrreldes olid Tiigi veski tootmismahud küll suuremad, kuid lõpptoodangu väärtuselt väiksemad, osaliselt seetõttu, et nõukogude ajale iseloomulikult läks osa toodangust "vasakule". 

Tiigi veski tegevus lõppes 1996. aastal.

Vaata ka
--------

* Tartu Lembitu veski

Viited
------

1. ↑  Tööstushoone Tartus Tiigi 61a, 1886. a, Kultuurimälestiste register
2. ↑  Juubelikogumik "Tartu Mill - 10"

Välislingid
-----------

* Jahuveski, info.raad.tartu.ee/muinsus
Tiibklaveri kolm pedaali
**Sostenuto-pedaal** (itaalia keeles *sostenuto* 'püsiv') on klaveri keskmine pedaal. 

See pedaal lisati klaverile pedaalidest viimasena 19. sajandi keskel. Süstemaatiliselt hakkas seda klaveritele lisama Steinway sajandi viimasel veerandil. Tänapäeval kuulub see Ameerikas valmistatud klaverite standardisse, kuid Euroopas pole see nii populaarne.

Sostenuto-pedaal käitub kui valikuline *tre corde* (parempoolne pedaal). See võimaldab noote kõlama jätta valikuliselt. Selle kasutamiseks tuleb alla vajutada klahv või akord ja seejärel sostenuto-pedaal. Pärast klahvide vabastamist (pedaal on allavajutatud) jäävad helid kõlama. Nüüd ikka veel pedaali all hoides mängitud noodid aga mitte. Keskmist pedaali on võimalik kombineerida parempoolse pedaaliga, kusjuures *tre corde* ei mõjuta sostenuto-pedaali poolt kõlama jäetud noote.

Sostenuto-pedaali kasutatakse, kui soovitakse saavutada orelisarnast tekstuuri pikkade bassinootide ja kõrgemal muutuva harmooniaga (orelpunkt). Seda kasutatakse pedaalidest kõige vähem ning ainult mõni helilooja on oma teostes ette näinud selle kasutamist.

Sostenuto-pedaali vajutatakse vasaku jalaga.

Klaveri keskmine pedaal võib siiski olla ka muu funktsiooniga ning ei ole siis sostenuto-pedaal.
**Hilda-Teresa Kink** (vene keeles Хильда-Тереза Августовна Кинк; 8. märts 1918 Tallinn – 16. august 2006 Peterburi) oli eesti päritolu Vene egüptoloog.

1926. aastal asus Hilda Kink koos oma vanematega elama Leningradi. 1937. aastal lõpetas ta keskkooli ja 1941. aastal Leningradi Riikliku Ülikooli ajaloolasena. Leningradi blokaadi ajal töötas sanitaararsti abina, töölisena ja koolis ajalooõpetajana. 1945. aastal karistati teda Nõukogude-vastases tegevuses süüdistatuna 10-aastase vabaduskaotusega. Vabanes vangistusest 1954. aasta detsembris, rehabiliteeriti 1955. aasta augustis.

1956. aasta detsembris asus ta õppima aspirantuuris NSVL Teaduste Akadeemia Ajaloo Instituudi Leningradi Osakonnas, spetsialiseerudes egüptoloogiale. 1959. aasta mais viidi ta üle NSVL Teaduste Akadeemia Idauuringute Instituudi Leningradi Osakonna aspirantuuri. Aspirantuuri lõpetas 1959. aasta detsembris. 1960–1976 töötas Hilda Kink NSVL Teaduste Akadeemia Idauuringute Instituudi Leningradi Osakonnas.

Viited
------

1. ↑
2. ↑

Välislingid
-----------

* Elulugu, foto ja publikatsioonide loend (vene keeles)
Narr narrimütsiga. *Misericordia* Moudoni St Etienne'i kirikus Šveitsis
"Narr ja narri naine" ("Der Narr und die Närrin"). Hans Sebald Behami vasegravüür 16. sajandi algusest
**Sotii** (prantsuse keeles *sotie* või *sottie* sõnast *sot* 'narr', 'loll') oli "narrimäng", ühevaatuseline koomiline näidend 15. ja 16. sajandi Prantsusmaa teatris. Lavastuses esinesid tegelastena narrid, kes vaatlesid ja vahetasid mõtteid kaasaegse elu nähtuste ja isikute kohta – see andis sotiile satiirilise ja kohati teravalt ühiskonnakriitilise iseloomu.

Ajaloost
--------

Narrid kandsid lavastustes traditsioonilisi lühikesi kuubesid, sukki, kellukesi või kuljuseid ja iseloomulikku narrimütsi; nad pikkisid lisaks dialoogidele, mis kindlasti olid osalt kohapeal improviseeritud, oma etteastetesse akrobaatilisi trikke ja burleskset huumorit. Algkujul oli sotii müsteeriumide ja moraliteede sissejuhatav osa rahva tähelepanu tõmbamiseks või siis osa karnevalipidustustest, milles loodi ümberpööratud maailm ja narre esitleti seal kui kõrgeima tarkuse allikat. Hiljem arenes sotii sõltumatuks žanriks ja sotiisid kirjutasid haritlased, nagu Clercs de la Basoche'i, ühe juristide ühingu kleerikud, või ühingusse Enfants sans Souci koondunud rühm aadlikke.

Tuntuim sotiisid kirjutanud kirjanik oli Pierre Gringoire, ja kõige tuntum tema sotiidest on 1511. aastal etendatud "Jeu du prince des sots" ("Mäng narride vürstist"). Selles lavastuses kujutab Mère Sotte'i ehk Narride Ema tegelaskuju paavste või kirikut laiemalt ja sedasorti satiiri tolereeris ka Prantsusmaa kuningas. 16. sajandi jooksul sattus sotiide mängimine põlu alla ja hääbus.

Uuemal ajal
-----------

20. sajandi kirjanik André Gide on sotiiks nimetanud oma 1914. aasta romaani "Vatikani keldrid" ("Les caves du Vatican"). Kirjanik juhib sellega tähelepanu romaani satiirilisele suunitlusele ja seostab teksti hiliskeskaegse teatrižanriga, milles õpetlik segunes farsiga ja religioosseid teemasid peegeldati segadust tekitavasse ilmaellu.

Vaata ka
--------

* Interluudium
* Vastlamäng
* Narrikirjandus

Viited
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑  W. Jennings. The Physical Maze and the Spiritual Labyrinth of Gide's Les Caved du Vatican. – Nottingham French Studies, Vol. 46 No. 1, Spring 2007
**Ballstadi kalmeväli** ehk Kongsviki kalmed asuvad Norras Hinnøya saarel Tjeldsundi vallas Kongsviki lähedal Ballstadi külas ja selle ümbruses (koordinaatidega: 68.566N, 16.299E). 

Kalmistu on üsna hästi säilinud. Selle moodustavad:

* 3 pikka kivikangrut  (kuni 25 meetri pikkused ja 5 meetri laiused)
* 4 väiksemat kivikangrut
* 2 keskmise suurusega kääbast
* 3 väiksemat kääbast
* 1 (1.6 meetri kõrgune) menhir väiksema hauakünka tipus (eramaja hoovis)
* 2 elamuaset
* 2 paadikuuriaset

Kaks suuremat kivikangrut on liitunud T tähe kujuliselt. Hoonete asemed pole rohus kuigi nähtavad. Kalmeväli on osaliselt metsa kasvanud - osalt heinamaa. Sealt avaneb kaunis vaade ümbritsevatele metsadele, mägedele ja Tjeldsundi lahele. Muistised on kõige kergemini leitavad kevadel, kui rohi on alles madal. 

Kivikalmest väljakaevamistel leitud kuldaare viidi Tromsø muuseumi. Aardeleiu ja Kongsviki kohanime põhjal on oletatud, et kalmistule on maetud kohalikke ülikuid. Kongsvik tähendab nimelt /Kuningalahte/.

Viited
------

1. ↑  Ballstad burial site
2. ↑  Cairn

Välislingid
-----------

* Kivisamba pilt
**Sotkamo** on vald Põhja-Soomes Kainuu maakonnas.

Sotkamo vald piirneb Paltamo, Rautavaara, Ristijärvi, Sonkajärvi ja Valtimo vallaga ning Kajaani linna, Kuhmo linna ja Nurmese linnaga.

Tähtsamad asulad on Sotkamo ja Vuokatti.

Vallas asuvad Hiidenportti rahvuspark ja Vuokatti spordikeskus.
Vallas tegutseb pesapallimeeskond Sotkamon Jymy.
Sotkamos asub Talvivaara kaevandus, kus kaevandatakse niklimaaki.

Külad
-----

Alasotkamo, Heinämäki, Halmetvaara, Jormaskylä, Juholankylä, Korholanmäki, Kontinjoki, Laakajärvi, Losovaara, Maanselkä, Naapurinvaara, Nuasjärvi, Ontojoki, Paakinmäki, Pohjavaara, Riekinranta, Sipinen, Sipola, Soidinvaara, Sumsa, Suovaara, Tipasoja, Torinkylä, Tuhkakylä, Vuokatti, Ylisotkamo, Ärväänkylä.

Sotkamo kirik

Viited
------

1. ↑  Kaupunkien ja kuntien lukumäärät ja väestötiedot, vaadatud 15.02.2019.

Välislingid
-----------

* Sotkamo valla koduleht

| * v
* r
Kainuu maakonna omavalitsused |
| --- |
| Kainuu vapp | 
Hyrynsalmi vald **·**  Kajaani linn **·**  Kuhmo linn **·**  Paltamo vald **·**  Puolanka vald **·**  Ristijärvi vald **·**  Sotkamo vald **·**  Suomussalmi vald **·**  |  |
| 
***Endised omavalitsused*** |
| 
Kajaani vald **·**  Vaala vald **·**  Vuolijoki vald |
**Hilda Uusküla** (13. veebruar 1925 Pervomaiski rajoon, Krimmi oblast, Vene NFSV – 17. juuli 1991 Tallinn) oli Eesti NSV kohtunik.

Ta oli alates 1944. aastast rahvakohtu sekretär, alates 1950. aastast Viljandi rajooni I jaoskonna rahvakohtunik, seejärel Eesti NSV Kohtuministeeriumis, 1954–1956 Tallinna Kalinini rajooni I jaoskonna rahvakohtunik, seejärel kuni 1982. aastani Eesti NSV Ülemkohtu liige.

Olles ENSV Ülemkohtu kohtunik mõistis Hilda Uusküla 1959 jaanuaris Mart Niklusele Vene NFSV paragrahvide 58-4 ja 58-10 järgi (koostöö rahvusvahelise kodanlusega ja nõukogudevastane propaganda) 10 aastat vabadusekaotust koos vangistusele järgneva kolmeaastase asumisega. Kuna riiklikke kuritegusid arutas kohe Ülemkohus, mille otsused olid lõplikud, siis edasikaebamisvõimalust ei olnud. Niklus oli hoidnud ühendust välismaale ning saatnud läände sõnumeid ja fotosid.

Ta on maetud Tallinna Metsakalmistule.

Tunnustus
---------

* 1977 – Eesti NSV teeneline jurist

Viited
------

1. ↑  Niklus, Mart: Tagasivaade läbielatule. Greif OÜ, Tartu 2020, lk. 25-26.
2. ↑  Kalmistute register HAUDI
Türi Majandusgümnaasiumi peasissepääs ja -hoone
**Türi Majandusgümnaasium** oli keskkool Türil, mis tegutses 1989. aastast 2011. aastani. Enne 1995. aastat nimetati kooli **Türi 2. Keskkooliks**. Kool suleti haridusreformi tulemusel.

Koolis oli kolm õppesuunda: majandus (alates 1996), kunst (alates 1999) ja sport (alates 2005).

Praegu tegutseb selles hoones Türi Ühisgümnaasium.

Ajalugu
-------

Plaan ehitada Türile uus koolimaja tekkis 1980. aastate alguses, kui Türi Keskkool jäi rohkem kui 1000 õpilasele väikseks. Esialgu taotleti luba ehitada 9-klassiline kool, kuid pärast linnarahva hääletust keskkooli rajamise poolt, esitati Hariduskoondisele taotlus avada Türi 2. Keskkool. Hoone projekteeris Maaehitusprojekti Pärnu osakonna arhitekt Maie Hansmann.

28. aprillil 1988. aastal pandi uuele koolile nurgakivi. Koolihoone ehitus osutus aga mahukamaks kui esialgu plaaniti, seepärast kutsuti üles linnaelanikke abistama heakorrastus- ja koristustöödele. 1. septembril 1989 avati Tolli metsa serval uus koolimaja 486 õpilasele ja 35 õpetajale.

1.septembril 1995 nimetati Türi Linnavolikogu otsusega Türi 2. Keskkool Türi Majandusgümnaasiumiks.

Sümboolika
----------

### Veskikivi

Türi 2. Keskkooli veskikivi
Alates kooli esimesest päevast sai sümboliks kolm veskikivi, kuhu EPT automajandi autojuht Mart Tomingas raius uue kooli nime ja asutamise aasta. Veskikivi kujutist kasutati ka kooli logol ja lipul.

### Lipp

Türi 2. Keskkooli lipp valmis kunstnik Aarne Mesikäpa kavandi järgi 1992. aasta kevadeks. Lipu õnnistas Türi koguduse õpetaja Teet Hanschmidt Türi kirikus I lennu lõpuaktuse päeval 19. juunil 1992. Lipul on kujutatud kooli logo (veskikivi), ümbritsetud tammelehtede, rukkilillede ja viljapeadega.

1996. aasta kevadel naelutati lipule uus nimelint.

### Laul

1998. aastal sai kool oma laulu, mille viisi autor oli tollal 7. klassi õpilane Mari-Liis Rõõmussaar ning sõnade autorid Meelika Välimäe, Anu Ernits ja Sander Muru.

**Kooli laul**

Keset mände, eemal linnakärast   

asub avar valge maja.  

Seisab uhkelt ja kaunilt metsatuka sees,  

kannab nime ta TMG.

Murul veskikivi vaikselt aastaid kogub,  

kas tal meeles veel see,  

mil esimesed lapsed tulid sooviga,  

et õppida hoolega meie koolis.

Kuigi merekallas kaugel siit,  

saan jõudu metsast mühavast,  

siit lahkudes mul teada eluviit,  

julgelt elule ma vastu lä'en.

Murul veskikivi vaikselt aastaid kogub,  

kas tal meeles veel see,  

mil esimesed lapsed tulid sooviga,  

et õppida hoolega meie koolis.

Direktorid
----------

* 1989–1991 Leonhard Soom
* 1991–1999 Elle Raudsepp
* 1999–2000 Ramo Pener
* 2001–2007 Paul Poopuu
* 2008–2010 Aivar Paas
* 2010–2011 Ellu Rusi (direktori kohusetäitja)

Viited
------

1. ↑  "Õppeasutuse üldandmed". *Eesti Hariduse Infosüsteem*. Vaadatud 1.6.2017.
2. 1 2 3 4 5  Anu Pink (2009). *Mis on metsa taga? Metsa taga on kool*. Türi: Saara kirjastus.
3. ↑  Tiit Reinberg (22.6.2010). "Türi majandusgümnaasium leidis uue direktori". *Järva Teataja*. Vaadatud 28.5.2017.
**Hildegard Rand-Maricq** (aastani 1952 **Hildegard Rand**, 23. aprill 1925 Rakvere – 25. oktoober 2009) oli eesti arstiteadlane, psühhiaater ja dermatoloog.

Elulugu
-------

Hildegard Rand-Maricq oli elektriku tütar ja Valter Ranna õde.

Õppis Tallinna Tütarlastegümnaasiumis, lõpetas 1943 E. Lenderi Gümnaasiumi. Siirdus 1944 Saksamaale, sealt 1945 Belgiasse. Lõpetas 1953 Brüsseli Vaba Ülikooli arstina. 

Aastast 1954 USA-s. 1955–1956 oli ta intern Jersey City Meditsiinikeskuses, täiendas end 1956 New Yorgi Columbia Presbüterlaste Meditsiinikeskuses. Oli 1957–1962 New Jersey's Essex County Overbrooki haiglas ja Lyonsi Veteranide Administratsiooni Haiglas psühhiaatriaresident ja -arst, 1963–1965 samas kliiniline uurija, 1965–1967 Columbia Ülikooli järeldoktorant, 1967–1969 mikrotsirkoloogia labori juhataja ning 1970–1973 skisofreenia uurimissektori juhataja New Yorgi Lyonsi Veteranide Administratsiooni Haiglas, 1967–1971 ühtlasi New Brunswicki Rutgersi Meditsiinikoolis teadur ja 1971–1973 samas *assistent. prof*, 1973–1975 Lõuna-Carolina Meditsiinikoolis teadur, 1975–1981 *associate professor*, 1981–1997 professor, aastast 1997 emeriitprofessor.

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkond: skisofreenia, kapillaroskoopia ja perifeerne mikrotsirkulatsioon, pärilikkus- ja taudiõpetus, sklerodermia ja Raynaud' tõbi. Arendanud nende haiguste ravimeetodeid. Teinud koostööd Tartu Ülikooli teadlastega. Avaldanud üle 100 teadustrükise. Teadlased on ka pojad keemik Michel Matti Maricq (3. juuli 1953, Brüssel) ja biofüüsik Andres Villu Maricq (22. oktoober 1956, New York). Nad valdavad eesti keelt ja on sidemetes Eesti teadlastega.

Teoseid
-------

* A study of subpapillary plexus in the nailfold in mental defectives. // J. Nerv. Ment. Dis. 139 (1964) Sep
* A two-gene model for schizophrenia with possibility to detect carriers of the modifier gene. // Acta Psychiatr. Scand. 52 (1975 4
* In vivo observations of skin capillaries in workers exposed to vinyl chloride (kaasautor). // Brit. J. Industr. Med, 35 (1978) 1
* The microcirculation in scleroderma and allied diseases. // Advances in Microcirculation. E. Davis (ed.). Karger. Basel (1982)
* Prevalence of scleroderma spectrum disorders in the general population of Estonia (kaasautorid I.Valter, S. Saretok). // Scand. J. Rheumatol. 25 (1997) 4.

Viited
------

1. ↑  In memoriam: Dr. Hildegard Rand Maricq, Eesti Elu, 29. jaanuar 2010
2. 1 2 3 4  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Kirjandus
---------

* EE 14, 277
* Eesti teadlased väljaspool kodumaad: biograafiline teatmik = Estonian scholars and scientists abroad: biographical directory. Stockholm, 1984, 69.

Välislingid
-----------

* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013
* TLÜAR väliseesti isikud

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib liblikaliigist; perekonna kohta vaata Pääsusaba (perekond).* |

---

**Pääsusaba** (*Papilio machaon*) on liblikaliik ratsulibliklaste sugukonnast.

See liik on kohastunud toitumiseks kasutama ainult sarikalisi. Samuti munevad emased liblikad nendele taimedele oma munad. Küll ei ole aga moonde läbi teinud täiskasvanud isendid enam toidu suhtes nii kitsalt spetsialiseerinud ja võivad nektarit imeda ka teiste taimesugukondade esindajatelt.

Pääsusabal on 37 alamliiki.

Liblika tiibade siruulatus on 8–10 cm. Tiibade alaosas paiknevad sinised ja punased silmatäpid.

Pääsusaba on üks kolmest Eestis elutsevast ratsulibliklaste liigist puriliblika ja mustlaik-apollo kõrval.

Oma laia levila tõttu, mis hõlmab nii Euraasiat kui ka Põhja-Ameerikat, on ta üsna väheohustatud.

2017. aasta sügisel esitati pääsusaba üheks Eesti rahvusliblika kandidaadiks. Pääsusaba on 2018 aasta seisuga eesti rahvusliblikas, teenides enam kui pool kõikidest häältest.

Liblikavastsed

Pilte
-----

* MunadMunad
* VastneVastne
* 
* NukkNukk
* ValmikValmik
* 
* 
*

Viited
------

1. ↑  Erki Õunap: Sugukond: Ratsulibliklased

Välislingid
-----------

* Pääsusaba andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes

  


|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Pääsusaba** |
**Pääsusilm** (*Primula farinosa*) on nurmenukuliste sugukonda nurmenuku ehk priimula perekonda kuuluv taimeliik. 

Kõik lehed on juurmise lehekodarikuna, süstjad, kuni 6 cm pikad, lehe alumine pind valge jahuja kirmega. Lehekodariku keskelt tõuseb õievars, tipus väikeste õitega sarikõisik. Õied roosakaslillad, näärmekarvadega kaetud õievarrel. Krooni läbimõõt kuni 1 cm, kroonlehed tipus terava sisselõikega.

Kasvab lubjarikastel muldadel, peamiselt niisketel niitudel ja soodes.

Seoses märgade niitude pindala tugeva vähenemisega maaparanduse tagajärjel 20. sajandi teisel poolel on varem Eestis väga tavalisest pääsusilmast saanud vaid paiguti esinev liik.

* Pääsusilm VilsandilPääsusilm Vilsandil
* JoonisJoonis

Rahvapärased nimetused
----------------------

Rahvasuus on taimel arvukalt nimetusi, näiteks ellerhein, neitsitina, õlangas, jaanilill, jaanikann.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Pääsusilm** |

* Pääsusilm andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes

* Liigikirjeldus TÜ Loodusteadusliku hariduse keskuse interaktiivses õpikeskkonnas
* A. Raitviir. Kevadlilled. Tallinn: Valgus, 1977. Lk 22.
* Pääsusilmad rannikul täisõites, A. Ader Looduskalender 2010
* Pääsusilm – herba.folklore.ee
Hildigund Neubert
**Hildigund Neubert** (neiupõlvenimega **Falcke**; sündinud 1960 Quedlinburgis) on saksa laulja ja endine Saksa Demokraatliku Vabariigi teisitimõtleja. Aastatel 2003–2013 oli ta Saksa DV riikliku julgeoleku ministeeriumi dokumentide Tüüringi liidumaa volinik.

Neubert on luterlik-evangeelse pastori tütar. Ta käis polütehnilises gümnaasiumis (*Erweiterte Oberschule*) ja astus pärast selle lõpetamist 1979. aastal Weimaris asuvasse Franz Liszti kõrgemasse muusikakooli, kus õppis laulmist. Weimaris sai ta tuttavaks oma tulevase abikaasa Ehrhart Neubertiga, kes oli seal kõrgkooli pastor. 1984–1987 laulis ta Weimari rahvusteatri kooris.

See muusik, kes on ka nelja täiskasvanud lapse ema, kuulus Saksamaa Demokraatlikus Vabariigis teisitimõtlejate ringkondadesse ning oli ühiskondlikult aktiivne Weimari Evangeelse Üliõpilaskoguduse Rahuringis ja nn konsiliaarses protsessis.

Perestroika ajal kuulus Neubert 1989. aastast opositsioonierakonda Demokraatliku Pöörde Rohelised (Gründern des Demokratischen Aufbruches). 1996. aastal astus ta Kristlik-Demokraatlikku Liitu.

1997–2003 töötas Neubert kodanikuühenduses Bürgerbüro e.V. mille eesmärgiks on Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei diktatuuri tagajärjel tekkinud kahju uurimine, korvamine ja teadvustamine ühiskonnas. Ta oli 2003. aastast kuni 2013. aasta oktoobrini Saksa DV Riikliku Julgeoleku Ministeeriumi dokumentide Tüüringi liidumaa volinik. Seaduse kohaselt ei olnud järgmine ametiperiood enam võimalik. Tema ametist lahkumise tseremoonial toonitas maapäeva president Birgit Diezel, et oleme Neubertsile tänu võlgu selle eest, et Tüüringi on esimene liidumaa, kus kehtestati Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei diktatuuri ohvritele eripension. „Olete ka kangekaelselt seisnud hüvitusfondi loomise eest Saksa Demokraatliku Vabariigi laste- ja noortekodude süsteemi ohvrite toetamiseks,"[*viide?*] ütles Diezel.

Alates 2011. aastast on Neubert Konrad Adenaueri Fondi juhatuse liige ja asepresident.

Neubert on alates 2013. aasta novembrist Tüüringi liidumaa riigikantselei riigisekretär ja vastutab seal Euroopa Liitu puudutavate küsimuste eest. Saksamaa 2013. aasta valimistel kandideeris ta Kristlik-Demokraatliku Liidu Tüüringi liidumaa valimisnimekirjas ja jäi liidupäevast napilt välja – ta on esimene asendusliikmete nimekirjas.
2006 sai Hildigund Neubert Saksamaa Liitvabariigi Teeneteordeni.
**Akkala saami keel** on saami keel, mida räägiti saami külades A´kkelis ja Ču´kksuâlis Venemaal Koola poolsaare sisemaal Kovdori rajoonis. 

Varem arvati ekslikult, et Akkala saami keel on kildinisaami murre, hiljuti on märgatud, et Akkala saami keel on kõige lähedasem oma läänenaabrile koltasaami keelele.[*viide?*]

Viimane Akkala saami keele kõneleja, **Marja Sergina**, suri 29. detsembril 2003. aastal ja nüüdseks on keel välja surnud. Akkala saami keelest on kõige vähem dokumenteeritud ülesvõtteid võrreldes teiste saami keeltega.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikisõnastiku kategooria: **Akkala saami keel** |

* Koola poolsaare asulaid – Enn Ernits.
* Hõimlane verejõe tagant: Saami muinaslood tootempõhjapõdrast. I. Mäetagused, nr 4.

  


Saami lipp
Saami keeled

lõunasaami keel – Ume saami keel – Pite saami keel – Lule saami keel – põhjasaami keel – Inari saami keel – Kemi saami keel † – koltasaami keel – Akkala saami keel † – Kildini saami keel – turjasaami keel