recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Louis-Simon Boizot' skulptuur Meleagrosest Kalydoni metsseaga
**Meleagros** oli vanakreeka mütoloogias Kalydoni kuningapaari Oineuse ja Althaia poeg.

Selle kohta, kui palju tal õdesid-vendi oli, arvamused lahknevad. Arvatavasti oli tal neli õde (Deianeira, Gorge, **Melanippe** ja Perimede) ning kolm venda: **Klymenos, Toxeus** ja **Thyreos**.  Oineuse lapsi ja lapselapsi tabasid suured õnnetused ning neid nimetatakse meleagriidideks.

7 päeva pärast tema sündi ilmusid öösel lapse juurde saatusejumalannad moirad. Ema adus seda ja ärkas üles, ent ei näidanud seda välja. Üks moira viskas koldesse puuhalu ja ütles, et laps hällis elab sama kaua kui see halg põleb. Seepeale nad lahkusid. Althaia kargas kohe voodist, kustutas koldes tule, haaras sealt halu ja pani kirstu luku taha.

Meleagros osales ka argonautide retkel, ent ei paistnud seal millegagi silma.

Tema naise nimi oli Kleopatra. Väide, et Kleopatra oli Idase ja Marpessa tütar, on ilmselt vale, sest Idas ja Marpessa abiellusid alles pärast Meleagrose surma. Nähtavasti oli tegemist nimekaimudega. Meleagrosel ja Kleopatral oli üks laps: tütar **Polydora**.

Artemis saatis Kalydoni maad rüüstama hiigelmetssea, et karistada Oineust, kes oli unustanud talle lõikuse ajal uudsevilja ohverdada. Siga tappis ka üksikud jahimehed ära. Sellepärast kutsus Oineus kokku Kreeka vapraimad kütid. Saabus hulk kangelasi, kellest mõnedki pärastpoole argonautide seas olid. Tuli ka naiskütt Atalanta, kellesse Meleagros esimesest pilgust armus. Ent Atalanta suhtus temasse kui pelgalt sõpra, sest ei tahtnud kunagi abielluda. Kõik ei tahtnud Atalantat jahile kaasa võtta, sest ta oli naine, ent Meleagros käis neile peale, kuni neiugi kampa võeti.

Kult leiti üles ja piirati sisse, kuid too ründas meestesumma ning tappis Heraklese poolvenna Iphiklese ja Meleagrose venna Toxeuse, enne kui kaaslased appi jõudsid. Eurytion sai surma Peleuse halvasti sihitud odast.

Esimesena tabas looma Atalanta nool. Seejärel ründas haavatud kulti Meleagros ja läbistas tolle südame. Vastavalt tavale sai Atalanta kuldi naha ja Meleagros ülejäänud looma.

Selle otsusega ei olnud rahul Meleagrose kaks onu, tema ema Althaia vennad **Eurypylos** ja **Plexippos**. Nad ütlesid, et Meleagrosel pole õigust trofeed kellelegi kinkida ja et Atalantale ei tohi seda anda. Nad tahtsid nahka endale. Seepeale tappis Meleagros onud.

Kui Althaia oma vendade surmast kuulis, otsustas ta, et tema poeg on hulluks läinud, nähtavasti armastusest vääritu naise vastu. Ta võttis puuhalu, milles peitus Meleagrose elu, ja põletas selle ära. Meleagros suri.

Friedrich Engelsi järgi tekkis Meleagrose-müüt emajärgse sugukonna ajal, kui venda loeti lähedasemaks sugulaseks kui poega.

Artemis muutis karistuseks (pole teada, kas Meleagrose või Kalydoni metssea tapmise eest) Meleagrose õed Melanippe ja Perimede kalkuniteks.

Althaia oli sellest kõigest nii masendunud, et võttis endalt elu.


|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Meleagros** |
Maximiliano Rodríguez
**Maximiliano Rubén Rodríguez** ehk **Maxi Rodríguez** (sündinud 2. jaanuaril 1981 Rosarios Santa Fe provintsis) on Argentina jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Argentina kõrgliiga klubis Newell's Old Boys.

Karjäär
-------

Rodríguez alustas elukutselise mängijana 1999. aastal kodumaal Newell's Old Boys klubis. Esimesel hooajal mängis ta ainult viies mängus, ega teinud ühtegi väravat. Teisel hooajal osales ta juba 18 mängus ja lõi 5 väravat. Kolmandal hooajal Rodríguez tegi 33 mängus 15 väravat, mille järel hakkasid Euroopa suured klubid tema vastu huvi tundma. 2002. aastal siirdus ta Hispaania klubisse Espanyol, kus ta mängis kolm aastat ja lõi 26 väravat. 2005. aastal müüdi ta Madridi Atléticosse, kus ta mängis 120 kohtumist ja lõi 31 väravat. Aastatel 2010–2012 mängis Rodríguez Liverpoolis.

Rodríguez on nii Itaalia kui ka Argentina kodanik, kuid esindas rahvuskoondises ainult Argentinat. 2001. aastal tuli ta juunioride maailmameistriks ja 2003. aastal osales FIFA konföderatsioonide karikaturniiril, samuti on ta mänginud maailmameistrivõistluste valikmängudes. Edukate valikmängude tulemusena valiti ta ka 2006. aasta maailmameistrivõistlusteks Argentina koondisse. Saksamaal toimunud MM-i lõi kahes mängus kaks väravat. Mõlemad väravad lõi ta alagrupi teises mängus Serbia ja Montenegro vastu, mille Argentina võitis 6:0. 

Rodríguez kuulus Argentina koondisse aastatel 2003–2014. Ta mängis koondises 57 korral ja lõi 16 väravat. Rodríguez debüteeris Argentina rahvuskoondises 8. juunil 2003, kui mängiti Jaapaniga.

Klubid
------

* 1999–2001, 2001–2002 Newell's Old Boys
* 2001 Real Oviedo
* 2002–2005 RCD Espanyol
* 2005–2010 Madridi Atlético
* 2010–2012 Liverpool
* 2012–2017 Newell's Old Boys
* 2017–2018 Peñarol
* 2019– Newell's Old Boys

Saavutused
----------

Liverpool
* Football League Cup: 2011–12

Newell's Old Boys
* Argentina Primera División: 2013 Final

Peñarol
* Uruguay Primera División: 2017, 2018
* Supercopa Uruguaya: 2018

Argentina U-20
* 2001 **Juunioride maailmameister**

Isiklikku
---------

Maxi Rodríguez on 180[*viide?*] cm pikk ja kaalub 73 kg.

Välislingid
-----------

* 2006. aasta jalgpalli MM-i veebileht

| * v
* r
Argentina koondis  –  2006. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused |
| --- |
| 

* 1 Abbondanzieri
* 2 Ayala
* 3 Sorín (c)
* 4 Coloccini
* 5 Cambiasso
* 6 Heinze
* 7 Saviola
* 8 Mascherano
* 9 Crespo
* 10 Riquelme
* 11 Tevez
* 12 Franco
* 13 Scaloni
* 14 Palacio
* 15 Milito
* 16 Aimar
* 17 Cufré
* 18 Rodríguez
* 19 Messi
* 20 Cruz
* 21 Burdisso
* 22 González
* 23 Ustari
* Treener: Pékerman

 | Argentina |

| * v
* r
Argentina koondis  –  2014. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused |
| --- |
| 

* 1 Romero
* 2 Garay
* 3 Campagnaro
* 4 Zabaleta
* 5 Gago
* 6 Biglia
* 7 Di María
* 8 Pérez
* 9 Higuaín
* 10 Messi (c)
* 11 M. Rodríguez
* 12 Orión
* 13 A. Fernández
* 14 Mascherano
* 15 Demichelis
* 16 Rojo
* 17 F. Fernández
* 18 Palacio
* 19 Álvarez
* 20 Agüero
* 21 Andújar
* 22 Lavezzi
* 23 Basanta
* Treener: Sabella

 | Argentina |
**Innar Mäesalu** (sündinud 2. augustil 1970 Võrus) on Eesti poliitik. Ta kuulub 2001. aastast Eesti Reformierakonda. Ta oli XII Riigikogu liige 2014–2015.

Ta lõpetas aastal 1988 Friedrich Reinhold Kreutzwaldi nimelise Võru 1. Keskkooli ja 1990 Tallinna Miilitsa Erikeskkooli. 2001. aastal lõpetas Concordia Rahvusvahelise Ülikooli Eestis ärijuhtimise eriala.

1990–1991 oli ta Võru politsei kriminaaljälituse inspektor, 1996–2002 turismiettevõtte Side Suvila omanik ja juht, 2002–2004 ajalehe LõunaLeht omanik ja peatoimetaja, 2004–2011 Võru abilinnapea ja 2011–2014 Lääne maavanem.

Mäesalu kandideeris 2002. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel Võru linnas, kuid ei osutunud valituks. 2005. ja 2009. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel Võru linnas sai ta vastavalt 86 ja 106 häält ning osutus valituks. 2013. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel kandideeris ta Lääne-Nigula vallas, sai 18 häält ega osutunud valituks.

2011. aasta Riigikogu valimistel kandideerides sai ta 380 häält ega osutunud valituks, kuid sai 15. oktoobril 2014 seoses Tarmo Leinatamme surmaga 13. oktoobril tema asendusliikmeks. Ta oli Riigikogu riigikaitsekomisjoni liige. 2015. aasta Riigikogu valimistel kandideerides sai ta 209 häält ega osutunud valituks.

Isiklikku
---------

Innar Mäesalu on abielus, tal on kaks poega ja tütar.

Viited
------

1. 1 2 3
2. ↑
3. ↑
4. ↑
**Maximilian II** (31. juuli 1527 Viin – 12. oktoober 1576 Regensburg) oli Saksa-Rooma keiser ja Austria ertshertsog 1564–1576. Ta oli keiser Ferdinand I poeg. Oli tuntud heldekäelise metseenina. Tema usupoliitika oli samuti väga tolerantne. Sõdades Türgiga sai ta aga lüüa ning pidi sultanile tribuuti maksma. Troonil järgnes talle tema vanem poeg Rudolf.

Maximilian II oli seotud ka Liivimaa ja Poola ajalooga. Keisrina oli tal, nagu ka tema eelkäijatel, formaalne lääniisanda võim Liivimaa alade üle, kuid 1570. aastal oli võimalus, et tema võim muutub reaalseks, kui Rootsi oli kohustatud Põhjamaade Seitsmeaastase sõja tulemusena loovutama oma valdused rahalise kompensatsiooni eest keisrile. Kuid Maximilian polnud vajaliku raha kokkusaamisest kuigi huvitatud ning kui ta suri, loobus Rootsi alade loovutamise mõttest lõplikult. 

Maximilian II
Poolas püüdis Maximilian aastatel 1572–1576 saavutada aga oma kuningaksvalimist, milles toetasid teda nii liivimaalased, leedukad kui ka Ivan Julm, kes lootis selle eest Poola-Leedu idaalasid endale saada. Maximiliani šansid olid tegelikult üpris reaalsed, sest tema isa Ferdinand I oli 1526. aastal vastavalt lepingutele Jagelloonidega pärinud Böömimaa ja Ungari ning viimase Jagellooni Sigismund II Augusti surma järel võis tunduda sobilik, et ka Poola läheks Habsburgide võimu alla. Kuid ootamatult tugev vastaskandidaat Stefan Bathory osutus Maximilianist otsusekindlamaks ning sõjaliselt võimekamaks ning nõnda ei suutnud keiser oma plaane ka Poolas läbi suruda.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Ferdinand I** | **Saksa-Rooma keiser,Austria ertshertsog,Böömimaa kuningas,Ungari kuningas**1564–1576 | Järgnev**Rudolf II** |
OlümpiarõngadOlümpiarõngad
SõudmineSõudmine
**Sõudmine 2020. aasta suveolümpiamängudel** Tokyos Jaapanis toimub 24.–31. juulini Tokyo lahes Sea Forest Waterways. Välja pannakse neliteist medalikomplekti, võistlema hakkab 526 sportlast (263 meest ja 263 naist).

Rahvusvaheline Sõudeliit tervitas 9. juunil 2017 Rahvusvahelise Olümpiakomitee otsust kiita heaks olümpia sõudeprogrammi muudatused soolise võrdõiguslikkuse saavutamiseks. Meeste jaoks kustutati olümpiavõistluste programmist kergekaalu roolimeheta neljapaat, selle asemel arvati olümpiaprogrammi naiste neljapaat ilma roolimeheta.

Kvalifikatsioon
---------------

Iga riik võib kvalifitseeruda neljateistkümne võistluse jaoks igas võistlusklassis ühe paadiga. Enamik kohti anti tulemuste põhjal sõudmise 2019. aasta maailmameistrivõistlustel, mis toimusid Austrias Ottensheimis 25. augustist 1. septembrini 2019. Kohad anti riiklikele olümpiakomiteedele, mitte konkreetsetele sportlastele. Edasine kohtade jagamine riikidele (ja sel juhul konkreetsetele sportlastele) nelja mandri kvalifikatsiooniregatil Aasias ja Okeaanias (välja arvatud Austraalia ja Uus-Meremaa), Aafrikas, Ladina-Ameerikas ja Euroopas (koos Ameerika Ühendriikide, Kanada, Austraalia ja Uus-Meremaa täiendava osalusega) ning viimasel olümpia kvalifikatsiooniregatil Šveitsis Luzernis.

Võistluste ajakava
------------------

Välislingid
-----------

* Sõudmise ametlik koduleht Tokyo OM-il

| * v
* r
Spordialad 2020. aasta suveolümpiamängudel (Tōkyō) |
| --- |
|  | 
Aerutamine • Golf • Jalgpall • Jalgrattasport • Judo • Karate • Kergejõustik • Korvpall • Kujundujumine • Käsipall • Laskmine • Lauatennis • Maadlus • Maahoki • Moodne viievõistlus • Pesapall • Pehmepall • Poks • Purjetamine • Ragbi • Ratsutamine • Rulasõit • Sportronimine • Sulgpall • Surfamine • Sõudmine • Taekwondo • Tennis • Triatlon • Tõstmine • Ujumine • Veepall • Vehklemine • Vettehüpped • Vibulaskmine • Võimlemine • Võrkpall |
**Hugo Raudsaar** (14. jaanuar 1923 Leevi – 17. november 2006) oli eesti astronoom ja astronoomia populariseerija.

Haridustee
----------

* 1942 – Võrumaa Rahvahariduse Seltsi ühisgümnaasium
* 1944 – Tartu Õpetajate Seminar
* 1950 – Tartu Ülikool (matemaatika-loodusteaduskond), astronoomi kvalifikatsioon
* 1962 – füüsika-matemaatikateaduste kandidaat
* 1972 – vanemteaduri kutse

Erialane tegevus
----------------

Ta töötas Tartu tähetornis. Aastatel 1959–1985 vaatles asteroidide ja komeetide liikumist. Ta jälgis 42 komeeti ja 230 asteroidi ning tegi neist kokku üle 1800 foto.

Jätkas tööd Tartu tähetornis ka pärast uue observatooriumi valmimist Tõraveres. Tema 1986. aastal tehtud foto Halley komeedist on viimane Tartu tähetornis tehtud teaduslik vaatlus üldse.

Hugo Raudsaar asutas Tartu tähetorni astronoomiaringi. Temalt on trükis ilmunud 86 tööd, sealhulgas 2 raamatut ja 210 astronoomiat tutvustavat ajakirjandusartiklit, ta esines raadio- ja televisioonisaadetes.

1963. rajas Lasva valda oma kodutallu Tõutsimäe külatähetorni, kus pidas astronoomia-, matemaatika- ja füüsikaloenguid.

Aastail 1969–1975 oli ta Tartu Tähetorni kalendri peatoimetaja, 1968–1976 osales ENE koostamisel. 

Aastail 1951–1989 oli Üleliidulise Astronoomia ja Geodeesia Ühingu Eesti Osakonna tegevliige.

Tunnustus
---------

* 2001 Valgetähe V klassi teenetemärk

Teosed
------

### Raamatud

* "Vaadelgem planeete" (Tallinn, 1969)
* "Pilk tähistaevale" (Tallinn, 1975)

### Artikleid

* "Komeedi Neuimin 1 liikumise uurimine ajavahemikus 1931-1948"; a BITA, k 7, lk 221-232, 1959 (vene keeles)
* "Komeedid ja asteroidid. Tähetorni kalender 1973. aastaks" (Tallinn, 1972)
* "Halley komeedi vaatlused Tartus" (Tartu, 1987)

Välislingid
-----------

* Autobiograafia
* Tartu Tähetorn
* Tartu Tähetorni Astronoomiaring
Irkutski vaga Innokenti, "Siberi apostel". 19. sajandi ikoon Venemaalt
**Püha Innokenti Irkutskist** (u 1680–1731, sünninimega Ivan Kultšitski) on õigeusu kiriku pühak, oli 18. sajandil Irkutski piiskop ja esimene Venemaa õigeusu kiriku piiskop Ida-Siberis. Tema mälestuspäeva tähistatakse 26. novembril.

Sündis 1680 aasta paiku Tšernigovi kandis ja õppis Kiievi vaimulikus akadeemias. Mungapühitsuse ja nime Innokenti võttis ta vastu aastal 1710 ja määrati ametisse Moskva Slaavi-Kreeka-Ladina Akadeemias prefektina ja teoloogia professorina. 1721. aastal pühitseti ta Perejaslavli piiskopiks ja Peeter I toetusel saadeti Venemaa valitsuse täievolilise esindajana õigeusu misjoni eesmärgil Hiinasse. Tal ei lubatud riiki siseneda, kuna Hiina valitsus oli tauninud ka varasemat jesuiitide misjonit Hiinas, ja Innokenti veetis mitu aastat Selinginis Hiina piiri ääres, teadmatuses oma edasisest saatusest ja positsioonist.. 1727. aastal nimetati ta piiskopiks ja anti Pühima Valitseva Sinodi otsusega talle valitseda täiesti uus Irkutski ja Nertšinski diötsees.

Innokenti tegeles seal oma piiskopkonna ülesehitamisega, hingekarjase- ja misjonitööga kohalike rahvaste hulgas. Ta asutas Irkutskisse Ülestõusmise kloostri ja selle abiga kaks kooli, mongoli- ja venekeelse. Kohalikud olud olid ta tervisele kurnavad ja rahaline toetus Peterburist puudus üldse, sellest hoolimata laiendas ta oma piiskopkonna Selingini, Jakutski ja Ilimski ümbruseni. Suri 27. novembril 1731. aastal 51 aasta vanusena.

Eesti kirikutest on Innokentile pühitsetud Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku Pärsama Püha Innokenti kirik.

Viited
------

1. ↑
2. ↑

Välislingid
-----------

* Irkutski Innokenti OrthodoxWikis
* Irkutski Innokenti Ameerika Õigeusu Kiriku lehel
**Valge mesikas** (*Melilotus albus*) on liblikõieliste sugukonda mesika perekonda kuuluv rohttaim.

Levik
-----

Meemesilane mesikat tolmeldamas
Valge mesika seemned
Valge mesikas kasvab pärismaisena Euroopas ja Aasias. Ta kasvab peaaegu kõikjal Euroopas ning Siberis, Kaug-Idas ja Kesk-Aasias; võõrliigina ka Ameerikas ja Austraalias. Eestis on ta sage. 

Eestis on aretatud sort "Kuusiku 1", mida kasvatatakse laialdaselt kultuurtaimena.

Taim talub hästi kuiva ja kivisemat pinnast; kasvab eelkõige teeservadel, ka jäätmaadel.

Kirjeldus
---------

Valge mesikas on kaheaastane ühekojaline taim.

Ta on püstise alt puituva varrega ning kasvab 20–120 cm kõrguseks. Varrele kinnituvad 1–2 cm pikkused kolmetised hambulise servaga liitlehed. 

Taim õitseb juunist septembrini. Õied on valged ja tugeva lõhnaga ning paiknevad 40–80 kaupa pikkades kitsastes püstistes kobaras. Ta on putuktolmleja.

Vili on 3,6–5 mm pikkune ja 2–2,5 mm laiune kaun, milles on üks kuni kolm, tavaliselt kaks seemet. Taim paljuneb seemnetega. Eesti sordi Kuusku 1 juures on keskmiseks seemnesaagiks 1 ha kohta saadud 240 kg.

Kasutamine
----------

Valge mesikas on väga hea meetaim ning seda kultiveeritakse mesilate läheduses. Seda kasvatatakse ka loomade söödaks, sest mesikas annab suure haljasmassi.

Taime on kasutatud ka pinnase parandajana, sest tema juurtel elavad mügarbakterid rikastavad mulda lämmastikuga. Samuti aitab mesika kasvatamine mulda kobestada.

Valgele mesikale annab lõhna taimes sisalduv kumariin, mida kasutatakse muu hulgas lõhna- ja maitseainete valmistamiseks ning farmaatsiatööstuses antikoagulantide lähteainena.

Mesika külvinorm on 5–10 kg/ha (sordil Kuusiku 1).

Viited
------

1. 1 2  Kuusiku 1 Eesti Taimekasvatuse Instituut
2. ↑  Liblikõieliste heintaimede (lutsern, ristik, ida-kitsehernes, mesikas) seemnete tootmiseks vajaliku agrotehnoloogia täiustamine

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Valge mesikas** |

* Valge mesikas andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes

* Liigikirjeldus
Margit Kaffka
**Margit Kaffka** (10. juuni 1880 Nagykároly (tänapäeva Rumeenia) – 1. detsember 1918 Budapest) oli ungari proosakirjanik, luuletaja ja feministlik publitsist. Ta kuulus kirjanduslikku rühmitusse Nyugat ('lääs').

Tema isa oli riigiprokurör, kuid isa suri varsti pärast Margiti sündi, mistõttu pere elas vaesuses. Margit õppis Szatmáris halastajaõdede koolis, seejärel töötas ühe aasta õpetajana Miskolcis, sai Budapestis Erzsébeti tütarlastekoolist õpetajakutse. Seejärel naasis ta Miskolci, ehkki ta seda linna ei sallinud, ja asus õpetama tütarlaste erakoolis. Sel ajal avaldati tema esimesed kirjandusteosed (1901 ajakirjas Magyar Géniusz).

17. veebruaril 1905 abiellus ta metsandusametnik Brúnó Fröhlichiga. 1907. aastal sai abikaasast põllumajandusminister ja tänu sellele sai Kaffka Miskolcist lahkuda. Abielu lõppes aga 1910. aastal lahutusega.

1. jaanuaril 1908 ilmus kirjandusajakirja Nyugat esimene number. Nyugatist sai tolle aja tähtsaim kirjandusväljaanne ning Kaffkast sai Nyugati kaastööline, mis märkis uue etapi algust tema loomingus. Tema loomingu põhiteemad on väikeaadli allakäik ja mandumine ning koduperenaise õnnetu elu. Ta astus ka välja maailmasõja eel ja ajal levinud vihaõhutamise ja sõjapropaganda vastu.

1910–1915 töötas Kaffka Budapestis õpetajana ning abiellus 18. augustil 1914 bioloog Ervin Baueriga.

Esimese maailmasõja alguses loobus Kaffka õpetajatööst ja pühendus kirjanduslikule tegevusele.

Kaffka suri koos oma väikese pojaga hispaania grippi.
**Absalom** (אַבְשָׁלוֹם,  *’avšālôm*; umbes 1000 eKr) oli Vana Testamendi järgi Taaveti kolmas poeg.

Nimi tähendab 'Isa on pääste' või ' *šālôm* on Isa'. 

Absalon sündis Hebronis. Tema ema oli Gesuri kuninga Talmai tütar Maaka. (2. Saamueli raamat 3:3)
Kui Absalom oli noor mees, vägistas tema poolvend Amnon tema õe Taamari ja jättis ta maha. Taavet ei võtnud muud ette, kui pagendas Amnoni Jeruusalemma õukonnast. 
Vihane Absalom tappis kättemaksuks Amnoni. (2. Saamueli raamat 3:13) 

Absalom põgenes Taaveti eest. Alles viie aasta pärast julges ta jälle isa ette ilmuda. Ta kavatses ise võimu üle võtta, olles jõudnud veendumusele, et Taavet on nõrk kuningas, Iisrael aga vajab tugevat juhtimist. 

Oma nõuandja Ahitofeli abiga leidis Absalom jalaväelaste ja vanemate seas sõpru ja mobiliseeris teisel pool Jordanit väikese väe. Taavet pidi Jeruusalemmast põgenema. 

Nuhkide abil, kelle seas oli ka noor preester Huusai, laskis Taavet Absalomi linnast välja meelitada. Efraimi metsas toimus taplus. Absalom jäi oma isa sõdurite eest põgenedes oma pikki juukseid pidi tamme külge rippuma. Taaveti väejuht Joab "võttis kätte kolm oda ning torkas need Absalomile südamesse, kui ta tamme küljes oli alles elus. 
Ja kümme noort meest, Joabi sõjariistade kandjad, astusid tema
ümber ja lõid Absalomi ning surmasid tema." (2. Saamueli raamat 18:14.) See toimus hoolimata sellest, et Taavet oli enne lahingu algust kutsunud sõdureid üles Absalomi säästa. 

Etiooplane Ahimaats viis kuningale sõnumi (2. Saamueli raamat 18:32–19:3): "Kuningas küsis etiooplaselt: "Kas nooruk Absalomi käsi käib hästi?" Ja etiooplane vastas: "Sündigu mu isanda kuninga vaenlastega ja kõigiga, kes tõusevad sulle kurja tegema, nõnda nagu sündis selle noorukiga!" Kuningas oli vapustatud. Ta läks üles väravakambrisse ja nuttis. Ja minnes ta rääkis nõnda: "Mu poeg Absalom, mu poeg, mu poeg Absalom! Oleksin mina surnud sinu asemel! Absalom, mu poeg, mu poeg!" Ja Joabile teatati: "Vaata, kuningas nutab ja leinab Absalomi." 
Nõnda muutus võit sel päeval leinaks kogu rahvale, sest rahvas kuulis sel päeval öeldavat: "Kuningas on kurb oma poja pärast.""
Kasim Nuhu (2017)
**Kasim Adams Nuhu** (sündinud 22. juunil 1995 Kumasis) on Ghana jalgpallur, kes mängib keskkaitsjana Saksamaa kõrgliiga klubis Hoffenheim ja Ghana jalgpallikoondises.

Ta alustas klubikarjääri Ghana klubis Medeama. 2013. aastal liitus ta Hispaania klubiga Leganés, kuid klubi põhimeeskonnas ta üheski mängus ei mänginud. 2014. aasta jaanuaris suundus Nuhu laenule Mallorcasse, mängides esmalt klubi duubelmeeskonnas. 2015. aastal sõlmis ta Mallorcaga püsiva lepingu. Mallorca põhimeeskonnas mängis ta kahel hooajal Hispaania esiliigas. Aastatel 2016–2018 mängis ta Šveitsi kõrgliiga klubis Young Boys, kellega tuli hooajal 2017–18 Šveitsi meistriks. 2018. aasta juulis sõlmis ta viieaastase lepingu Hoffenheimiga.

Debüüdi Ghana jalgpallikoondises tegi Nuhu 10. oktoobril 2017 mängus Saudi Araabia vastu ning lõi selles mängus ka koondisekarjääri esimese värava. 2019. aastal kuulus ta Ghana koondisse 2019. aasta Aafrika rahvaste karikavõistlustel.

Saavutused
----------

Young Boys
* Šveitsi Super League: 2017–18
**Valter Klein** (pseudonüüm **Karl Roobas**; 9. märts 1892 Tartu – 3. märts 1925 Tallinn (Nõukogude Liidu saatkond)[*viide?*]) oli Eesti kommunist. 

Valter Klein sündis 1892. aastal Tartus töölisperekonnas, aastatel 1910–1913 õppis Tartus maalrite koolis, misjärel töötas maalrina Soomes ja Petrogradi miinitehases. 

Esimese maailmasõja ajal liitus poliitilise tegevusega, 1917. aastal astus ta VSDT(b)P-sse ning sõdis Vene kodusõjas Punaarmees 1919. aastani.

Pärast Vene kodusõda töötas Vene-Eesti-Läti piiri komissarina ja seejärel Petrogradi eestlaste-kommunistide tööartelli juhatuse esimehena. V. Klein tegi kaastööd Petrogradis ilmunud ajalehele Edasi ja oli ajakirja Oras üks asutajaid.[*viide?*]

1923. aastal suunati V. Klein Eestisse illegaalsele poliitilisele agitatsioonitööle, 1. detsembrist 1924 sai temast Eestimaa sõjakomitee esimees ning võttis osa 1924. aastal toimunud riigipöördekatsest. Ta kuulus riigipöörde peastaapi, olles määratud sõja-revolutsioonikomitee esimeheks mässu edu korral, sai 1. detsembri riigipöördekatse ajal sai haavata. Detsembrimässust osavõtnu, kommunist Johannes Mänd (1890 Oudova – 1961) riigiarhiivis hoitavate mälestuste järgi jõudis ta ülestõusu läbikukkumise järel pärast seiklusi ja öiseid rännakuid lõpuks Tartumaalt pealinna, ning suundus Pikale tänavale saatkonna ukse juurde ning sisenes. 

Johannes Mänd on meenutanud, et Vene saatkonda põgenenud kommunistid said endile seal varjupaigaks kütteruumi keldri.[*viide?*]

Dokumendi järgi suri Klein seal keldris kopsupõletikku ning tema surnukeha valmistas teistele põgenikele peavalu – mida sellega ette võtta? Lõpuks maeti lahkunu samasse keldri põranda alla.

Välislingid
-----------

* Argo Ideon, Kommunistid põgenesid Vene saatkonda Tallinnas, Postimees, 1. september 2012
* Valter Klein Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
**Kasispea** on küla Harju maakonnas Kuusalu vallas. Asub Pärispea poolsaarel Eru lahe kaldal. Ranna lähedal Loobu jõe suudmest loodes on kuuest madalast rohtunud laiust koosnev Kasispea laiduderühm (Suurlood, Keskmine lood ja Väikelood ning kolm nimetut laidu pindalaga 0,2 kuni 0,6 ha).

Külas asub Jaani-Tooma suurkivi.

Vaata ka
--------

* Loksa–Viinistu tee

Viited
------

1. ↑  Maa-amet, vaadatud 21.11.2020.
2. ↑  Statistikaamet, vaadatud 10.11.2020.
3. ↑  Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.

Kuusalu valla vapp
Kuusalu valla asulad

**Alevikud:** Kiiu | Kolga | Kuusalu  

**Külad:** Allika | Andineeme | Aru | Haavakannu | Hara | Hirvli | Ilmastalu | Joaveski | Juminda | Kaberla | Kahala | Kalme | Kasispea | Kemba | Kiiu-Aabla | Kodasoo | Koitjärve | Kolga-Aabla | Kolgaküla | Kolgu | Kosu | Kotka | Kupu | Kursi | Kuusalu | Kõnnu | Külmaallika | Leesi | Liiapeksi | Loksa | Murksi | Mustametsa | Muuksi | Mäepea | Nõmmeveski | Pala | Parksi | Pedaspea | Pudisoo | Põhja | Pärispea | Rehatse | Rummu | Salmistu | Saunja | Sigula | Soorinna | Suru | Suurpea | Sõitme | Tammispea | Tammistu | Tapurla | Tsitre | Turbuneeme | Tõreska | Uuri | Vahastu | Valgejõe | Valkla | Vanaküla | Vihasoo | Viinistu | Virve
Abruka ülemine tuletorn
Abruka ülemine puidust tuletorn pärast pealeehitust
**Abruka tuletorn** on tuletorn Saaremaal Saaremaa vallas Abruka saare idarannikul.

Musta-valgetriibulise raudbetoontorni kõrgus jalamist on 36 meetrit ja tule kõrgus merepinnast on 38 meetrit.

Tuletorn moodustab sihi Abruka alumise tulepaagiga. Abruka tuletorn on sihi ülemine märk. Märkide vahekaugus on 670 meetrit ja sihi asimuut on 259,3°.

Ajalugu
-------

1897. aastal ehitati Abrukale kaks puidust tuletorni. Esialgu oli ülemine tuletorn laudvooderdisega, kaheksatahuline ja umbes 28 meetri kõrgune. Valgusti kütusena kasutati petrooleumi.

Esimese maailmasõja ajal tehti tuletornile pealeehitis, millega torni kõrgus tõusis 36 meetrini. Kokku oli tornil kaheksa korrust ja kolm lahtist rõdu. Valgusti kütusena hakati kasutama atsetüleeni. Tuletorn oli arhitektuuriliselt muljetavaldav vaatamisväärsus.

1930. aastal toimunud arhitektuurivõistluse tulemusena ehitati 1931. aastal puittorni asemele raudbetoonist torn, projekti autor oli arhitekt Ferdinand Adoff.

1970. aastatel paigaldati tuletorni elektriaparatuur. 1999. aastal seati sisse päikesepaneelid.

Kirjandus
---------

* Jaan Vali. "Eesti tuletornide ajalugu. *History of Estonian Lighthouses*". Tallinn 2011. Lk 391–392

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Abruka tuletorn** |

* Abruka tuletorn navigatsioonimärkide andmekogus
**Valter-Aleksander Eenmaa** (kuni 8. juunini 1936 **Einmann**; 24. jaanuar 1898 Riia – 20. juuli 1948 Tallinn) oli eesti poksija. 

Ta lõpetas 1914. aastal Tallinnas kaubanduskooli.

Poksija ja poksitegelasena
--------------------------

Ta hakkas poksiga tegelema 1920. aastal Tallinna Spordis, kus tema treener oli Arkadi Harlampijev. 

Ta kuulus Spordi meeskonda selle esimesel avalikul võistlusel, kohtumisel 1. oktoobril 1921 Helsingi Poksiklubiga (see oli ka helsinglaste esimene avalik võistlus üldse). Ta võitis kergekaalus (kuni 135 naela ehk 61,2 kg) oma kohtumise Helsingi klubi esindajaga. Ta võitis 1922. aastal Helsingis peetud rahvusvahelisel võistlusel (selle võistluse täpne nimetus on teadmata) ainsa eestlasena esikoha kergekaalus (kuni 135 naela ehk 61,2 kg). 

Ta oli 1925. aastal Eesti meister kergekeskkaalus (kuni 147 naela ehk 66,7 kg).

Ta oli Tallinna Poksiklubi üks asutajaid ja selle esimene esimees. Hiljem tegutses ka poksikohtunikuna.

Elukäik
-------

Eenmaa võttis osa Vabadussõjast soomusrongil Kapten Irv.

Hiljem töötas Tolliametis raamatupidajana. Ta osales II maailmasõjas Saksa sõjaväes. 

Ta arreteeriti Nõukogude võimu poolt 21. aprillil 1948. Eenmaa suri veel kohtu või erinõupidamise otsuseni jõudmata, tema surma- ja matuseolud pole teada.

Kirjandus
---------

* Spordibiograafiline leksikon. Tallinna Kirjastuse Kooperatiiv. Tallinn 1937.
* Rein Pajur. "Poksi lugu". Tallinn 2009. Lk 366

Välislingid
-----------

* Valter Eenmaa (Einmanni) sporditulemused
**Absoluutne vanus** on ajaühikutes väljendatav kivistise, kivimi, mineraali, arheoloogilise leiu vms vanus.

Absoluutse vanuse sünonüümidena kasutatakse mõnikord ka termineid "radiomeetriline vanus" ja "isotoopvanus", kuid absoluutset vanust saab mõnikord määrata ka näiteks dendro- või varvokronoloogiat kasutades.

Absoluutset vanust mõõdetakse enamasti aastates. Tavaliselt on absoluutse vanuse määramine seotud arvestatava mõõtmisveaga, mistõttu esitatakse absoluutne vanus tavaliselt kujul vanus ± mõõtmisviga. Mõõtmisviga on reeglina seda suurem, mida vanema uurimisobjektiga on tegemist. Absoluutse vanuse määramiseks kasutatakse enamasti isotoopmeetodeid.

Termini kasutamise suhtes on teatav vastasseis, sest absoluutse vanuse aasta võib olla küllalt erinev tavalisest kalendriaastast. Mõnikord võivad näiteks ühe plutooni eri osadest võetud proovid anda sadade miljonite aastate võrra erineva absoluutse vanuse.

Vaata ka
--------

* Absoluutne ajaarvamine
* Suhteline vanus
* BP

Viited
------

1. ↑  Jackson, J. A. (1997). Glossary of Geology (4. trükk). Alexandria, Virginia: American Geological Institute. Lk 2. ISBN 0922152349
**Kalle Kaarli** (sündinud 27. juulil 1948) on eesti matemaatik.

Ta lõpetanud Tallinna 2. Keskkooli (1966) ja Tartu Riikliku Ülikooli (matemaatikateaduskond, 1971); 1979. aastal kaitses füüsika-matemaatikakandidaadi väitekirja.

Ta on olnud 1974. aastast Tartu Riikliku Ülikooli matemaatikateaduskonna algebra ja geomeetria kateedri õppejõud, 1983. aastast dotsent, 1994. aastast puhta matemaatika instituudi (hiljem matemaatika instituudi) professor universaalalgebra alal. 2014. aastast on ta Tartu Ülikooli emeriitprofessor. 

Ta on olnud Eesti Matemaatika Seltsi president aastatel 2003−2009.

Ta on tegelenud universaalalgebra ja rühmateooriaga. 

Koos Alden Pixleyga on ta koostanud monograafia "Polynomial Completeness in Algebraic Systems" (2001).

Tunnustus
---------

* 2002 Gerhard Rägo nimeline mälestusmedal
* 2008 Tartu Ülikooli medal
* 2012 Eesti Matemaatika Seltsi auliige
* 2014 Tartu Ülikooli suur medal

* 2018 Tartu Ülikooli aumärk
* 2020 teenetemärk "100 semestrit Tartu Ülikoolis"

Isiklikku
---------

Tema isa oli põllumajandusteadlane Karl Kaarli, vend on füüsik Rein Kaarli.

Välislingid
-----------

* Kalle Kaarli koduleht

Viited
------



1. ↑  "Tartu Ülikooli medali kavalerid". *Tartu Ülikool*. Vaadatud 5.12.2022.
2. ↑  "Tartu Ülikooli suure medali kavalerid". Vaadatud 3.12.2022.
3. ↑  "Tartu Ülikooli aumärgi kavalerid". *Tartu Ülikool*. Vaadatud 9.12.2022.
4. ↑  "Teenetemärgi "100 semestrit Tartu Ülikoolis" kavalerid". *Tartu Ülikool*. Vaadatud 9.12.2022.
**Valter Lemberg** (ka **Walter Lemberg**; 18. oktoober 1888 – 24. september 1950 Legnica, Poola) oli eesti fotograaf.

Valter Lemberg oli üks Tallinna tuntumaid fotograafe, tema ateljee asus Suur-Karja tänav 4. 1922. aasta talvel korraldas ta oma ateljee aknal näituse, kus olid välja pandud graafikatehnikas Tallinna südalinna motiivid ja fotod Eesti rannamaastikest. Alates 1922. aastast oli Lembergi õpilane Walter Zapp. 1926. aastal tegutses tema ateljees õpipoisi ja laborandina Nikolai Nyländer. Lembergi kunstfotograafia ja suurenduste ateljees olid klientideks põhiliselt välismaalased, diplomaadid, aga ka Eesti riigimehed, näitlejad ja teised väljapaistvad tegelased, teiste hulgas Konstantin Päts, Raimond Valgre, Milvi Laid.

1941. aasta märtsis sõitis Lemberg perega Saksamaale ning viis kaasa ka fotoateljee sisustuse ja isikliku mööbli. Kuus kuud veetsid nad Wernecki põgenikelaagris, siis leidsid töövõimaluse erafotograaf Leo Grundermanni juures Würzburgis. Mõne aja pärast kolisid Lembergid Königshüttesse.

Pärast sõja lõppu läksid nad Poola Legnicasse ja avasid seal fotoäri. 1948. aastal Walter Lemberg haigestus ja suri 24. septembril 1950 maovähki. Ta on maetud Legnica kalmistule.

Isiklikku
---------

1922. aastal suri Lembergi esimene abikaasa Anna Laura. Tütar Erda oli siis 17-aastane. 19. juulil 1924 tutvus Lemberg oma tulevase teise abikaasa Elvine Marie Liventhaliga (Evi), kes oli siis 20-aastane. 16. detsembril 1924 abiellusid nad Tallinnas Kaarli kirikus. Abielludes lahkus Evi kontoritöölt ja hakkas õppima fototehnikat. Temast sai abikaasa abiline, muu hulgas raamatupidaja. Lapsi neil ei olnud.

Viited
------

1. ↑  Kunstgravüür-trüki seinapildid, Päevaleht, 10.12.1922
2. 1 2 3 4 5 6  Eesti Genealoogia Seltsi ajaleht Põlvnemislugu nr 10 (47), august 2005, lk 6
**Setu kroon** on 1. augustil 2015 Setumaal käibele võetud kohalik raha, mille andis välja Setu Pank. Raha kasutatakse peamiselt setu kultuuri levitamiseks ja turismi edendamiseks, vähesel määral maksevahendina, peamiselt Setu kuningriigi päevadel ja muudel kultuuriüritustel. 

Setu krooni kujunduskonkursi kuulutas välja Setumaa ülemsootska Annela Laaneots. Käsu selleks sai ta unes setu kuningalt Pekolt, väljaandmise korraldas setu kuninga "pangaherr" Rein Järvelill. 

Raha on trükitud 20-eurose rahatähe mõõtudes, vääringutes 1, 5, 10, 25 ja 100 krooni. Konkursi väljakuulutamisel kohustati Setu kuningriigi alamaid tooma Setu Panka oma kulla ja hõbeda, "mis on kaevandatud Setu kuningriigi maadelt ja maapõuest". Samuti nimetati setu kroon ainsaks maksevahendiks Setu kuningriigi väliskaubanduses. Kroonidel on kujutatud setu kultuuri tähtsamaid maamärke ja sümboleid setu käsitööst, setu leelost, setu arhitektuurist, setu pühapaikadest ja pühakodadest. Raha kujundas kunstnik Evelin Urm, esmakordselt jõudis see avalikku kasutusse 1. augustil 2015 toimunud Setu kuningriigi päevadel.

Varasemad setu rahad
--------------------

Enne kroone on Setumaal kohaliku rahana käibel olnud 2. augustil 1997 kasutusse võetud suveniirraha *seto hõpõ*, mille andis välja Eesti Maapank. Rahatähtedel olid Georg Pelisaare, Are Sillakivi, Helle Virdi, Ilmar Vananurme ja Paul Hagu näopildid.

2002. aastal müüdi Setu kuningriigi päevadel hõbedasi münte nimetusega "moneta" kursiga 1 moneta = 10 Eesti krooni. Mõnel monetal oli kaelas kandmiseks aas. Münte on kuningriigi päevadel müüdud ka hilisematel aastatel.

Viited
------

1. ↑  Annela Laaneots "Minu Setumaa" Tartu: Petrone Print, 2019, ptk. "Seto kroon", lk 214-219
2. ↑  Setod võtavad kasutusele oma raha, Seto krooni Postimees, 28. aprill 2015
3. 1 2  Mari-Anne Leht "Setod soovivad jälle välja anda oma raha" Lõunaleht, 11.05.2015

Välislingid
-----------

* Seto kroonid, Seto Pank
* Üts seto kroon, Seto Infoselts
* Järvelilli "Rein – Seto kroonist, Kuningriigist ja punkbändist" Setomaa, *s.a.* (intervjueeris Kauksi Ülle)
Kase-kedrikvaksik.
Tumedatiivaline kase-kedrikvaksiku vorm.
**Kase-kedrikvaksik** (*Biston betularia* või *Biston betularius*) on vaksiklaste sugukonda kedrikvaksiku perekonda kuuluv liblikaliik.

Kase-kedrikvaksiku röövikud kaseoksal (vasakul) ja pajuoksal (paremal).
Liik on laia levikuga, esinedes peaaegu kõikjal Euroopas, aga ka Aasias ja Põhja-Ameerikas.

See liik on saanud klassikaliseks uurimisobjektiks, kuna pandi tähele, et tööstusmaasikus, kus puutüved olid muutunud tumedaks, vahetusid heledate tiibadega vormid tumedate vastu. See on melanismi näide.

Ka kase-kedrikvaksku röövikud võivad olla erineva varjevärvusega sõltuvalt elupaigast. Röövik võib oksal olla oksasarnane, siis on tegu mimikriga.

Viited
------

1. ↑  Noor MA, Parnell RS, Grant BS (2008). Humphries, Stuart (toim). "A Reversible Color Polyphenism in American Peppered Moth (*Biston betularia cognataria*) Caterpillars". *PLoS ONE*. **3** (9): e3142. DOI:10.1371/journal.pone.0003142. PMC 2518955. PMID 18769543.`{{cite journal}}`: CS1 hooldus: mitu nime: autorite loend (link)

Välislingid
-----------

* Kase-kedrikvaksik andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib liigist; perekonna kohta vaata artiklit Maikelluke* |

---

**Harilik maikelluke** ehk **maikelluke** ehk **piibeleht** (*Convallaria majalis* L.) on mitmeaastane rohttaim liilialiste sugukonnast maikellukese perekonnast.

Maikellukese rahvapäraste nimetuste hulgas on **piibeleht**, **lillikas**, **karikelled**, **villvallikas** ja **lambakeel**.

Levila ja kasvukoht
-------------------

Maikellukese levila on Aasia ja Põhja-Ameerika parasvööde ning peaaegu kogu Euroopa, sealhulgas Eesti.

Ta kasvab sega-, leht- ja okasmetsades, kadastikes, metsaservadel, jõekallastel, puisniitudel, pärisniitudel, laanemetsades, lodumetsades, vähem loometsades, palumetsades ja salumetsades.

Kirjeldus
---------

Taime kõrgus on 12–40 cm. Risoom on roomav, nöörjas, harunev, asub tavaliselt 7–8 cm sügavusel. Juurestik on keskmiselt arenenud narmasjuurestik.

Lehti on ühel taimel 2–3, need on juurmised, laielliptilised ja teritunud tipuga. Lehetuped lillakad.

Lõhnavad, valged, kellukjad õied ripuvad hõredas ühekülgses kobaras. Õitseb mais-juunis. Vili on ümar oranžpunane mari, mis sisaldab 2–6 seemet. Marja läbimõõt on tavaliselt 0,7–1,1 cm. Seemned valmivad septembris või oktoobris. Seemned on sinist värvi ja kerajad.

Hariliku maikellukese marjad

Paljunemine
-----------

Maikelluke paljuneb vegetatiivselt risoomi abil ja ka seemnetega.

Kasutamine
----------

Harilik maikelluke on levinud ilutaim. Hinnatud just oma varjutaluvuse poolest. Farmaatsiatööstuses on südameravimite tooraineks. 

Et maikellukese lõhn on väga atraktiivne, siis toodetakse selle lõhnaga seepe, lõhnaõlisid, šampoone ja kreeme.

Seemneid söövad paljud loomad. Lehti ja õisi söövad teod. Tolmeldavad putukad saavad õitest nektarit.

Kõik taimeosad on inimesele mürgised, eriti marjad ja seemned. Põhjustab oksendamist, kõhulahtisust, peapööritust, nõrkust ja südame rütmihäireid, sealhulgas pulsi aeglustumist.

1967. aastal valiti harilik maikelluke rahvahääletusel Soome rahvuslilleks.

Viited
------

1. ↑  Pihlik, U. Kasulikud ilutaimed, Ajakirjade Kirjastus, 2009
2. ↑  Kansalliskukka on myrkyllinen 26.5.2009. Turun Sanomat.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Piibeleht** |

* Harilik maikelluke andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes
**Telegraafside** (tuleb Kreeka keelest *tele* – *τηλε* ehk 'kaugele' ja *graphein* – *γραφειν* ehk 'kirjutamine') on sõnumite edastamine pika distantsi taha ilma füüsilist sõnumikandjat edastamata.

18. sajandi lõpupoole võeti kasutusele semafortelegraaf. Kuid selle kasutegur oli väike ja tegevuspiirkond piiratud.

Suur murrang sõnumite edastamise ajaloos toimus koos elektri kasutuselevõtuga. Ühe esimestest elektrivoolul töötavatest telegraafidest leiutas 1809. aastal saksa arst ja leiutaja Thomas Samuel von Sömmering. 

1837. aastal konstrueeris ameeriklane Samuel Morse elektromagnetilise telegraafiaparaadi, millega sai edastada punkte ja kriipse, mille vastasjaama vastuvõtuaparaat paberilindile kirjutas. Sõnumite edastamiseks töötas Morse välja erilise koodmärgisüsteemi – tänapäevani tuntud Morse tähestiku.

Telegraafi arengut pidurdas tugevasti 1914. aastal alanud I maailmasõda. Sõja lõppedes küll telegraafi areng jätkus, kuid sellele oli tekkinud vahepeal jõudsalt arenema hakanud telefoni näol uus ja tõsine konkurent. Kiiresti arenev ja tihe telefoniühenduste võrk põhjustas telegrammide arvu järsu vähenemise.
Von Bocki maja
Louis Höflingeri litograafia reproduktsioon Von Bocki maja otsaseinal
**Von Bocki maja** (varem kõnekeeles ka **Marksu maja**) on Tartu Ülikooli õppehoone Tartus aadressil Ülikooli tänav 16.

1775–1839
---------

Von Bocki maja on kivist ja varaklassitsistlikus stiilis. Selle laskis ehitada raehärra D. H. Wilcke pärast 1775. aasta suurtulekahju ja see valmis 1780. Selle ostis temalt riiginõunik polkovnik Magnus Johann von Bock, kes ehitas kõrvale teisegi maja. 1802. aastal andis Bock maja ühe korruse ülikoolile tasuta kasutada. Ülikooli taasavamise aktus peeti Bocki majas, loenguid hakati selles pidama 1802. aasta maist. Pärast ülikooli peahoone valmimist 1809 jäi von Bocki maja ülikooli käsutusse. 1823–1839 oli maja omanikuks E. von Loewenstern.  1839 ostis maja Tartu ülikool.

1839–1945
---------

1839 hakkas majas tegutsema õppejõudude ja üliõpilaste ajaviiteklubi Akademische Musse. Selles majas sai endale ruumid ka Õpetatud Eesti Selts, 1840 paiknes majas seltsi raamatukogu. 1845–1847 asusid majas kliinikud, sest parasjagu renoveeriti Toomemäe kliinikuid. 1848–1856 asus hoones Veterinaariakool, hilisem Veterinaaria instituut, mis seejärel kolis Narva maanteele rajatud õppehoonesse. 1856 remonditi hoone jälle Akademische Musse tarbeks. Peale klubi oli hoones 19. sajandi teisel poolel rektori ametikorter ja ülikooli polikliinik. 19. sajandi lõpust kuni II maailmasõjani oli hoone teine korrus matemaatika instituudi käsutuses.

1945–2010
---------

Von Bocki maja. Jõuluaegne vaade. Taamal ülikooli peahoone
Von Bocki maja, vaade ülikooli peahoone poolt
Teises maailmasõjas hävis hoone katus. 1950. aastatel ehitati ümber teine korrus. Nõukogude ajal oli hoone niinimetatud punaste kateedrite käsutuses (teadusliku kommunismi ja kommunistliku partei ajaloo kateedrid). Hiljemalt 1970. aastatel hakati eelmainitud põhjustel hoonet hüüdma Marksu majaks. 1970.–1990. aastatel olid majas ka ajaloo-keeleteaduskonna, hiljem ajalooteaduskonna ja filoloogiateaduskonna dekanaadid, ülikooli trükiste müügipunkt, pedagoogikakateeder ja ülikooli allüksused. 1994 kolis filosoofiateaduskond (sh endine ajalooteaduskond) oma vastvalminud majja Lossi tänav 3.

2007 maja renoveeriti ning raekojapoolsele välisküljele maaliti Tartu Ülikooli peahoonet kujutav seinamaal Louis Höflingeri 1860. aastal valminud litograafia põhjal.

Tartu Ülikooli fotonäitus "Ülikooli näod" õppejõududest ja teadlastest von Bocki maja peahoonepoolsel seinal Jakobi tänaval
---------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

* 
* 
* 
* 
* 
*

Viited
------

1. ↑  "Von Bocki majast". Originaali arhiivikoopia seisuga 4. mai 2008. Vaadatud 22. märtsil 2010.
2. ↑  Ülikooli peahoonel on tähtpäev[*alaline kõdulink*], E. Puusemp

Välislingid
-----------

* Von Bocki maja
* Von Bocki maja kultuurimälestiste riiklikus registris Muuda Vikiandmetes
Iiri setter
**Setterid** on peamiselt linnukoerad, kelle ülesanne on jahil läbi töötada võimalikult lai maa-ala jahimehe ümber ja anda linnu leidmiseks jahimehele seisuga märku.

Setterite nimi tulebki ingliskeelsest sõnast "*set*", mis tähendab luureseisakut, tardunud poosi. Niisuguse poosi võtab setter sisse siis, kui ta lindu näeb. Sealjuures on ta vaikne ega haugu, et mitte lindu ehmatada.

Setterid aretati 16. sajandil Hispaanias spanjelitest. Nad levisid Prantsusmaale ja Inglismaale, kus aretati enamik tänapäeva setteritõuge.

Juba kutsikatena valitakse välja need koerad, kes lindude vastu suuremat huvi üles näitavad, ja neid hakatakse jahikoerteks treenima. Koerte õpetamisel kasutatakse tavaliselt kodustatud tuvisid.

Ka tänapäeval kasutatakse settereid jahikoerana. Levinud on võistlused, kus linnukoerad võistlevad kiireima ja tõhusaima "jahimehe" tiitlile. Suurem osa setteritest siiski jahil ei käi.

Enamik settereid on sileda, siidise karvastikuga, mis vajab hooldamist. Setterid on üldiselt rõõmsad ja mänguhimulised koerad ning nad on tavaliselt sõbralikud nii inimeste kui teiste koerte vastu. Neil on palju energiat ja nendega on vaja iga päev tegeleda.

Eestis on loodud Eesti Setterite Klubi.

Vaata ka
--------

* Iiri punane setter
* Iiri punavalge setter
* Inglise setter
**Tekstifail** (ka **TXT-failivorming**; inglise keeles tuntud ka kui *plain text* või lihtsalt *text file*) on lihtsaim elektrooniline tekstidokumendi vorming, sisaldades vaid tähti, numbreid, kirjavahemärke, tühikuid ja reavahetusi, sellest ka nimetus **lihttekst** (*plain text*). Levinuim failinimelaiend on .txt (kasutusnäide: "mingifail.txt"). 

Lihtteksti vormingus failid koostatakse mingi kindla kooditabeli alusel, milleks algselt olid enamasti inglise tähestikul põhinevad 7- ja 8-bitised EBCDIC ja ASCII/ANSI. Kuna need ajalooliselt kasutatumad kooditabelid ei toeta paljudes teistes keeltes kasutatavaid märke (näiteks eesti keele ametlikus kooditabelis ISO-8859-15 toodud täpi- ja katusega tähti), on lihttekstifailide koostamisel valdavaks muutunud Unicode'i standard, mis sisaldab üle 34 168 tähemärgi enam kui 24 keelest. Võrdluseks, 7-bitine ASCII kooditabel toetab 128 märki.

Ainult ASCII-koode kasutavaid lihttekstifaile nimetatakse ka **ASCII-failideks**.

Lihttekst on masinloetav ja kõige kergemini porditav tekstivorming, sest seda toetavad praktiliselt kõik rakendused kõigil arvutiplatvormidel.

Vaata ka
--------

* Dokument
* Digitaaldokument
* Kontoritarkvara
* Tekstitöötlus
**Von** on enamasti saksakeelsetes maades perekonnanime ees kasutatav sõna (aadlipartikkel), mis tavaliselt tähistab aadlipäritolu. Üldiselt kirjutatakse see väikese algustähega.

Keskajal, kui perekonnanimed polnud veel kinnistunud, tähistas 'von' eelkõige päritolukohta (näiteks: von Plettenberg - Plettenbergist) ja ei pruukinud alati tähendada, et isik on aadlipäritolu. Kuid keskaja lõpuks muutus viimane valdavaks. Von-i kasutasid veel ka mõned Šveitsi linnapatritsiaadi liikmed ja üksikud mitteaadlikud Saksamaalgi, kuid tavapärase nimeosana, nagu Madalmaades van, seda alates varauusajast ei kasutata. Kuid ka kõigi Saksa aadliperekondade puhul ei kasutata predikaati von, keskaja esimesest poolest pärineval põlisaadlil (*Uradel*) on see kas 'zu' või 'von und zu'. Lisaks võib aadlipredikaat esineda ka kujudel: 'von der', 'von dem' ja 'von zur'.

Pärast Esimest maailmasõda, kui Saksamaal ja Austrias monarhiad kaotati, kadus ka seisusühiskond ning nõnda kaotasid ka aadlipartiklid oma tähenduse. Kuid Saksamaal on need siiski siiani jäänud nime osaks, samas kui Austrias on nende kasutamine keelatud. Partikli 'von' kasutamine oli 1920. ja 1930. aastatel keelatud ka Eestis.

Von on aadlipartiklina kasutusel ka Skandinaavias, kus see on enamasti saksa päritolu aadliperekondade perekonnanime osa, kuid mitte alati: näiteks filosoofi Georg Henrik von Wrighti perekond on šoti päritolu.

Tänapäeval on ka mitmed mitteaadlikud endale ise võtnud partikli 'von' (näiteks: Lars von Trier, Erich von Stroheim, Josef von Sternberg, Dita Von Teese).

Välislingid
-----------

* Adelszeichen und Adel
* Nichtadeliges "von"
* Fragen über den jetzigen Gebrauch des Worts von, in so fern es in Lief- und Ehstland den Adelstand anzeigen soll
**Vermikuliit** on monokliinne silikaatne hüdraatsete savimineraalide hulka kuuluv mineraal. Vermikuliidi idealiseeritud keemiline valem on (Mg, Fe2+,Fe3+)3+[(Al,Si)4O10](OH)·4H2O. 

Tüüpiliselt leidub vermikuliiti moonde läbi teinud ultraaluselistes või aluselistes kivimites nagu duniit, mis on moonde ajal olnud kontaktis happeliste kivimitega, samuti ka karbonatiitides ja moondeportsessi alustanud magneesiumirikkas lubjakivis. 

Vermikuliidikihid paiknevad tavaliselt vaheldumisi kloriidi, biotiidi ja flogopiidiga. Vermikuliidiga kaasnevad mineraalid on korund, apatiit, serpentiin ja talk.

Mineraali kirjeldas esimesena 1824. aastal USA Massachusettsi osariigis Worcesteri maakonnas Millburys Thomas H. Webb. Vermikuliit sai nimetuse kuumutamisel aset leidva lagunemisprotsessi järgi, mille puhul mineraali kihid hakkavad eralduma ussilaadsete moodustistena (ladina keeles tähendab *vermiculare* usse sünnitav). 

Vermikuliidikaevandused 2005. aastal
Vermikuliiti kaevandatakse USAs, Brasiilias, Hiinas, Lõuna-Aafrika Vabariigis ja Venemaal. Kaevandajaid ühendab organisatsioon The Vermiculite Association. Vermikuliidist valmistatakse tulekindlaid materjale, mis ei sisalda asbesti. Kuna aga vermikuliidikaevandustes võib koos vermikuliidiga asbesti siiski esineda (eriti ühes suuremas, ettevõtte WR Grace Montanas asuvas kaevanduses, mis on seetõttu tänapäevaks suletud), siis on varasemast perioodist pärit toodete puhul võimalik, et neis esineb asbesti.

Viited
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  Webb, Thomas H. (1824), "Letter to the editor: "New localities of tourmalines and talc"", American Journal of Science, and Arts 7 (55), lk. 55.
4. ↑

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Vermikuliit** |

* Kaevandajate organisatsiooni koduleht