recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Esimese "Tomb Raideri" looja Toby Gard mängu plakati taustal
**"Tomb Raider"** on seiklusarvutimängude sari. Selle praegune tootja on Crystal Dynamics ja praegune avaldaja on Square Enix. Esimene mäng tuli välja 1996. aastal Core Designi ja Eidos Interactive'i koostöös.

Mängu peategelane on väljamõeldud Briti harrastusarheoloog Lara Croft. Lisaks mängudele on avaldatud "Tomb Raideri" teemalisi koomiksiraamatuid, filme ja romaane.

Mängud
------

Sarja esimesed kuus mängu lõi Core Design, mis oli üks Eidos Interactive'i mängutootmisstuudiotest. Aastal 2003 sai Eidose otsusega "Tomb Raideri" arendajaks Crystal Dynamics, ning Lara taustalugu muudeti.

### Core Design ja Eidos Interactive (1996–2003)

* "Tomb Raider" (1996)
* "Tomb Raider II" (1997)
* "Tomb Raider III" (1998)
* "Tomb Raider: The Last Revelation" (1999)
* "Tomb Raider: Chronicles" (2000)
* "Tomb Raider: The Angel of Darkness" (2003)

### Crystal Dynamics ja Eidos Interactive (2006–2008)

* "Tomb Raider: Legend" (2006)
* "Tomb Raider: Anniversary" (2007)
* "Tomb Raider: Underworld" (2008)

### Crystal Dynamics ja Square Enix (2013–)

* "Tomb Raider" (2013)
* "Rise of the Tomb Raider" (2015–2016)
* "Shadow of the Tomb Raider" (2018)

### Kõrvalmängud

* "Lara Croft and the Guardian of Light" (2010)
* "Lara Croft and the Temple of Osiris" (2014)
* "Lara Croft: Relic Run" (2015)
* "Lara Croft Go" (2015)

Filmid
------

Tomb Raideri maailma põhjal on loodud kaks täispikka filmi: "Lara Croft: Tomb Raider" (2001) ja selle järg "Tomb Raider: The Cradle of Life" (2003). Mõlemas kehastab Lara Crofti Angelina Jolie. 2018. aasta filmiverisioonis ("Tomb Raider") kehastab Lara Crofti Rootsi näitleja Alicia Vikander.

Viited
------

1. ↑

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Tomb Raider** |

* Ametlik veebileht
Catherine Césarsky, prantsuse astrofüüsik
**Catherine Jeanne Césarsky** (sündinud 24. veebruaril 1943 Ambrazacis Prantsusmaal) on prantsuse astronoom, mitme teaduste akadeemia liige.

Ta on tuntud oma teadusuuringutega nüüdisaegse astrofüüsika mitmes keskses valdkonnas. Teaduskarjääri esimeses pooles on ta uurinud kosmilise kiirguse levimist ja koostist. Teises pooles on tal olulisi saavutusi infrapunaastronoomias.

Haridus- ja töökäik
-------------------

Césarsky sündis Prantsusmaal, elas ja lõpetas ülikooli Argentinas, kaitses doktoriväitekirja 1971. aastal Ameerika Ühendriikides Harvardi Ülikoolis ning töötas seejärel California Tehnoloogiainstituudis. Aastal 1974 jätkus Césarsky karjäär juba Prantsusmaal.

Aastatel 1999–2007 oli ta Euroopa Lõunaobservatooriumi direktor. Järgnevatel aastatel juhtis ta presidendina Rahvusvaheline Astronoomiauniooni tööd (2006–2009).

Tunnustus
---------

* 2009 – Prantsuse Astronoomiaseltsi auhind Prix Jules Janssen
* 2010 – Genfi Ülikooli audoktor

#### Valitud teadusakadeemiate liikmeks

* 1997 – Rahvusvaheline Astronautika Akadeemia
* 2000 – Academia Europaea
* 2007 – Prantsuse Teaduste Akadeemia
* 2004 – USA Rahvuslik Teaduste Akadeemia
* 2005 – Londoni Kuninglik Selts
* 2005 – Rootsi Kuninglik Teaduste Akadeemia
Cato Noorema kuju Louvre'is. Kuju kujutab Catot enne oma enesetappu lugemas Platoni dialoogi "Phaidon", mis kirjeldab Sokratese surma
**Marcus Porcius Cato Uticensis** (95 eKr Rooma – aprill 46 eKr Utica), üldtuntud kui **Cato Noorem** (ladina keeles *Cato Minor*), eristamaks teda tema vanavanaisast Cato Vanemast, oli Rooma Vabariigi lõpp-perioodil elanud riigimees ja stoik.

Jälgides oma vanavanaisa eeskuju, nõudis Cato järjekindlalt esivanemate kommete (*Mos maiorum*) jälgimist, eriti äraostmatuse, seaduskuulekuse ja vabariikliku korra osas. Ta oli juhtiv tegelane konservatiivses, aristokraatidest koosnevas Optimaatide parteis, mille eesmärgiks oli senati autoriteedi ja eesõiguste kaitsmine.

Algul astus Cato välja nii Caesari kui ka Pompeiuse vastu, kes mõlemad püüdsid saavutada riigis domineerivat poliitilist rolli, kuid Caesari algatatud kodusõja puhkemisel 49. aastal eKr asus ta koos optimaatidega Pompeiuse poolele, kes lubas vabariiki Caesari eest kaitsta. Pärast Pompeiuse kaotust otsustavas Pharsaluse lahingus taganes Cato koos Metellus Scipio ja ülejäänud optimaatidele lojaalsete vägedega Põhja-Aafrikasse. Seal organiseeris ta edasist vastupanu Caesarile, kuid keeldus vägede juhtimist üle võtmast. 6. aprillil 46 eKr toimunud Thapsuse lahingus said vabariiklased Caesarilt lõplikult lüüa, misjärel tegi lahingus mitteosalenud Cato enesetapu, sest ei soovinud elada Caesari ülemvõimu all.

Saksa ajaloolane Theodor Mommsen on Catot kirjeldanud "Rooma aristokraatia Don Quijote'ina".

Viited
------

1. ↑  Couchmann 2018, lk 71.
2. ↑  Neymeyr, Schmidt & Zimmerman 2008, lk 365.

Kirjandus
---------

* Couchmann, Gordon W. (2018). *This our Caesar: A study of Bernard Shaw’s Caesar and Cleopatra*. Walter de Gruyter. ISBN 9783110809541.
* Neymeyr, Barbara; Schmidt, Johan; Zimmerman, Bernard. (2008). *Stoizismus in der europäischen Philosophie, Literatur, Kunst und Politik: Eine Kulturgeschichte von der Antike bis zur Moderne*. Walter de Gruyter. ISBN 9783110211559.

Lisalugemist
------------

* Gruen, Erich S. (1974). *The Last Generation of the Roman Republic*. Berkeley, CA: University of California Press. ISBN 0520201531.
* Oman, C. W. (1902). *Seven Roman Statesmen of the Late Republic*. London: Edward Arnold.
* Syme, Ronald. (1939). *The Roman Revolution*. Oxford: Oxford University Press. ISBN 0192803204.
* Goodman, Rob; Soni, Jimmy. (2012). *Rome's Last Citizen: The Life and Legacy of Cato, Mortal Enemy of Caesar*. New York: Thomas Dunne Books. ISBN 0312681232.

Välislingid
-----------

* Cato Noorem – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib liigist; perekonna kohta vaata artiklit Jalakas (perekond)* |

---

**Harilik jalakas** (*Ulmus glabra*) on jalakaliste sugukonda jalaka perekonda kuuluv mitmeaastane ühekojaline lehtpuu.

Kirjeldus
---------

Kasvab kuni 40 meetri kõrguseks ja tüve ümbermõõt võib ulatuda 7 meetrini ja eluiga küündida 500 aastani.

Jalakas sarnaneb väga künnapuuga. Mõlema puu oksad on looklevad, tüvi tume ja lehed suured. Kui jalaka võrsed on ka suve teisel poolel kaetud tihedalt pehmete karvadega, siis künnapuu oksad on siledad ja läikivad. Sama tunnusega saab neid ka talvel eristada.

Suvel saab neid eristada lehtede katsumisega: jalaka lehed on nii pealt kui alt karedakarvalised, künnapuu lehed on peaaegu siledad. Jalaka lehtede iseloomulikuks tunnuseks on 14–20 paari külgroodusid ja keskroo suhtes veidi ebasümmeetrilised poolmed. Jalaka lehel haruneb osa külgroodudest enne leheservani jõudmist, künnapuul aga lehe külgrood enamasti ei harune.

Hariliku jalaka õied ja hiljem viljad on künnapuu omadest lühema rootsuga; lendtiivaga viljad on harilikul jalakal suuremad kui künnapuul. Jalaka seemned on raskesti idanevad ja kuigi valmivad juunis, ilmuvad idandid alles järgmisel kevadel.

* ÕiedÕied
* PungadPungad
* Oksad lehtede ja viljadegaOksad lehtede ja viljadega

Levila ja kasvukoht
-------------------

Esineb peaaegu kogu Euroopas ja Väike-Aasias. Eestis pärismaine. Harilik jalakas on Eesti niisketes viljakates metsades tavalisem kui künnapuu ning erinevalt künnapuust pole ta ka looduskaitse alla võetud. Siiski on jäänud jalakas harvaks, kuna talle sobivad viljakamad kasvukohad on enamasti üles haritud, kliima on jahedam kui aastatuhandete eest ja puid on ka palju raiutud, kuna jalaka puit on väga tugev.

Kasutamine
----------

Leinavorm 'Pendula'
Eestis on harilik jalakas pargipuuna väga hinnatud ja teda saab ka hästi vormida. Kuna jalaka lehed paigutuvad nii, et neile langeks võimalikult palju valgust, siis puu alt üles vaadates palju valgust läbi ei paista. Haljastuses kasutamiseks on temast aretatud ka mitmeid iluvorme, näiteks leinavorm, mis näeb välja kui vihmavari. Harilikku jalakat istutatakse nii üksikpuuna, rühmiti, kui ka alleena ja kõrge hekina.

Jalaka niinest on punutud vastupidavaid korve.

Eesti jämedaim harilik jalakas kasvas Saaremaal Vanalõve külas Pauli talu juures ja tema tüve ümbermõõt oli 5,45 meetrit.

Vaata ka
--------

* Eesti pärismaised puud
* jalaka-harivaablane
* jalaka-kobrutäi
* jalakasurm

Viited
------

1. ↑  Barstow, M. & Rivers, M.C. (2017). Ulmus glabra. *IUCNi punase nimistu ohustatud liigid*. IUCN 2017.

Välislingid
-----------

* Harilik jalakas andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes
"Mertvitsa" suunab siia. Jõe kohta kohta vaata artiklit Kullajõgi.
**Kullaküla** (venepäraselt ka *Mertvitsõ, Mertvitsa*; vene Мертвицы; soome *Kulla* või *Kullankylä*) on endine küla Ingerimaal; praeguse Leningradi oblasti alal. Asus Narvast 20 km põhja pool Kullajõe kaldal. Elanikud olid peamiselt ingerisoomlased. Küla hävis Teise maailmasõja lõpus.

Tartu rahu piir kulges mööda Kullajõge, jagades küla pooleks. Moodustas osa Eesti Ingerist ja kuulus Vaivara kihelkonna Narva valda ja Viru maakonna Narva valda. Vabariigi algusaastatel olid maakonnad jagatud kuni 1926. aastani lisaks valdadele ka kihelkondadeks, kuid ametliku jaotusena kirikukihelkondi seejärel enam ei eksisteerinud. 

1920 rajati külasse tollipunkt, küla osad eraldati okastraataiaga. Nõukogude-poolne osa külast jäi 1930. aastate keskpaigaks tühjaks. Eestisse jäänud osas oli 1930. aastal kool ja 32 talu. Teise maailmasõja ajal põgenesid elanikud Soome ja osa edasi Rootsi.

Tuntud inimesi
--------------

* Johannes Angere, soome keeleteadlane ja kirjanik
* Leander Reijo, Eesti Ingeri rahvusliku liikumise tegelane
* Johannes Valtonen (1916–1940), ainus Talvesõjas langenud Eesti vabatahtlik, puhkab Helsingi Hietaniemi kangelaskalmistul
**Jüri-Rivaldo Pastarus** (26. detsember 1947 Tõrva – 24. september 2015) oli eesti tehnikateadlane.

Elulugu
-------

Jüri-Rivaldo Pastarus on teenistujate poeg.

Ta lõpetas 1966 Valga 1. Keskkooli ja aastal 1971 Tallinna Polütehnilise Instituudi automaatika ja telemehaanika erialal, aastatel 1974–1977 oli Leningradi Mäeinstituudi aspirant, tehnikakandidaat (1978, Leningradi Mäeinstituut), väitekiri "Прочность неоднородных целиков", tehnikadoktor (1996, TTÜ), väitekiri "Large cavern stability in the Maardu granite deposit". Täiendas end 1985–1986 Leningradi ülikoolis prantsuse keeles ja 1994 Helsingi Tehnikaülikoolis.

Oli 1971–1974 TPI mäekateedri vanemlaborant, 1978–1981 vanemteadur, 1981–1985 vanemõpetaja, 1986–1989 Alžeerias Orani Ülikooli geoloogia ja geograafia instituudi professor, 1985–1992 TPI mäekateedri dotsent, aastast 1992 oli ta TTÜ energeetikateaduskonna mäeinstituudi maavarade kaevandamise õppetooli dotsent. Lugenud allmaatööde ja läbindamise kursusi; koostanud õppevahendeid.

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkond: kaevandamise tehnoloogia ja kivimimehaanika probleemid põlevkivi, fosforiidi, graniidi, grafiidi ja ehitusmaterjalide maardlates; all- ja pealmaakonstruktsioonide püsivusanalüüs, prognoos; vigade analüüs ja täpsushinnangud. Avaldanud töid täitmisega kaevandamisviisidest Eesti põlevkivimaardlates, paejärsakute, karjääride külgede ja puistematerjalide konstruktsioonide stabiilsusest. Eesti Teaduse Fondi (ETF) teadusgrandid 1996–98, 1999–2001, 2002–05. Preemia 1976 ja 1977 Noginski grafiidikaevanduses juurutatud kaevandamissüsteemide eest. Eesti Mäeseltsi kivimisektsiooni juhataja, MPES (Mine Planning and Equipment Selection) organiseerimiskomisjoni liige. Üle 70 teadustrükise, 4 õppemetoodilist materjali.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide
2. ↑  LP 26. september 2015, lk. 40 (surmakuulutused)

Teoseid
-------

* О механизме разрушения неоднородных целиков с рассеянными включениями. // Горный ж. (1978) 11
* К анализу фактических параметров камерно-столбовой системы разработки методом коэффициента поддержания и условной мощности. // Тр. ТПИ 567 (1984)
* Toompea vajumise prognoos ja stabiilsus. Tallinn, 1999
* Altkaevandatud kvaasistabiilsete alade stabiilsuse prognoosi võimalused (kaasautor O. Nikitin). // Eesti maapõuekasutuse päevaprobleemid. Tallinn, 2001
* Kombain-kamberkaevandamise variante (kaasautorid A. Adamson, O. Nikitin). Tallinn, 2003
* Püsivanalüüs kombainikaevandamisel Eesti põlevkivikaevandustes. // TTÜ aastaraamat 2002. Tallinn, 2003
* Mining block stability monitoring by roof-to-floor convergence. // Proc. 8th Int. Symp. on Envir. Issues and Waste Management in Energy and Mineral Production – SWEMP 2004. Ankara, 2004.
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

Välislingid
-----------

* Jüri-Rivaldo Pastarus Eesti Teadusinfosüsteemis Muuda Vikiandmetes

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Mittemolekulaarne aine** on keemiline aine, mis koosneb väga suurest hulgast aatomitest või ioonidest, mis on omavahel seotud keemiliste sidemetega. Molekule nendes ainetes ei esine.

Tüüpilised mittemolekulaarsed ained on ioonsed ained ja metallid.

Ioonsed ained ja metallid
-------------------------

Ioonsed ained (peamiselt soolad, leelised ja ioonsed oksiidid) koosnevad omavahel ioonilise sidemega ühendatud ioonidest, metallid aga koosnevad paljudest omavahel metallilise sidemega ühendatud aatomitest. Mõlemat tüüpi ained on tahkes olekus kristalsed – ioonsetes ainetes on ioonvõre, metallides metallivõre.

Kovalentsete sidemetega mittemolekulaarsed ained
------------------------------------------------

Mittemolekulaarsed ained, milles esinevad kovalentsed sidemed, võivad olla korrapärase ruumilise struktuuriga (tuntumad nendest on teemant ja kvarts) või kihilise ehitusega (grafiit, punane fosfor), kuid on ka kiulise ehitusega või keerulisema struktuuriga aineid.

Vaata ka
--------

* Molekulaarne aine
Jääkmagneetumus {\displaystyle B\_{R}} hüstereesidiagrammil
**jääkmagneetumus** (inglise keeles *remanent magnetization*), ka **remanents** (ladina keeles *remanere*, alles jääma), on magneetumus, mis jääb ferromagnetilisse materjali pärast välise magnetvälja eemaldamist.

Et jääkmagneetumus saavutaks suurima väärtuse, tuleb ferromagneetikut magneetida (näiteks elektromagneti) tugevas väljas kuni küllastuseni ja siis välja mõju katkestada. Sageli mõistetakse jääkmagneetumusena just seda maksimaalset väärtust. Hüstereesidiagrammil, mis kujutab magnetinduktsiooni {\displaystyle B} sõltuvust mõjuva magnetvälja tugevusest {\displaystyle H}, on jääkmagneetumus {\displaystyle B\_{R}} magnetinduktsiooni suurim väärtus väljatugevusel {\displaystyle H=0}.

Selleks et jääkmagneetumust kaotada, tuleb ferromagneetikule rakendada vastassuunalist magnetvälja, mille tugevus määrab ferromagneetiku koertsitiivsuse {\displaystyle H\_{C}}. Jääkmagnetism kaob ka ferromagneetiku soojendamisel üle Curie temperatuuri. Põrutused ja vibratsioon vähendavad jääkmagnetismi.

Jääkmagnetismi rakendatakse informatsiooni salvestuse süsteemides (kompaktkassett, kõvaketas, magnetkaart), püsimagnetite valmistamisel, ka paleomagnetilisel dateerimisel.

Vaata ka
--------

* Magnetiline hüsterees
* Koertsitiivsus

Viited
------

1. ↑  VSL
2. ↑  ENE 4. köide, 1989
Grafiti Tel Avivis, vasakult paremale: Brian Jones, Jimi Hendrix, Janis Joplin, Jim Morrison, Jean-Michel Basquiat, Kurt Cobain, Amy Winehouse
**27 klubi** on populaarsete muusikute, lauljate ja näitlejate nimekiri, kes on surnud kahekümne seitsme aasta vanusena, sageli narkootikumide üleannustamise ja alkoholi kuritarvitamise tagajärjel või vägivaldselt, nagu mõrva, enesetapu või liiklusõnnetuse läbi. 

Paljude populaarsete 27-aastaste muusikute surmad aastatel 1969–1971 panid uskuma, et selles vanuses on surmad tavalisemad. Avalikult hakati 27 klubist rääkima pärast Kurt Cobaini surma 1994. aastal. Statistilised uuringud ei ole aga selles vanuses muusikute surmades leidnud mistahes ebatavalist mustrit. Tegu on ülemääraselt palju tähelepanu saanud üksikjuhtumitega, mitte päriselt levinud trendiga kuulsate muusikute seas.

27 klubis on näiteks Robert Johnson, Brian Jones, Alan Wilson, Jimi Hendrix, Janis Joplin, Jim Morrison, Jean-Michel Basquiat, Kurt Cobain, Amy Winehouse ja Benjamin Keough.
Mõisa häärber
Jääkelder
**Cirkliškise mõis** (leedu *Cirkliškio dvaras*) on endine mõis Leedus Švenčionyse rajoonis Cirkliškise vallas Cirkliškise külas. 

Mõis oli algselt Leedu suurvürstide valdus. XV sajandil läks see Goštautaste valdusse. Selle liini esindaja Stanislovas Goštautas abiellus Barbara Radziwiłłównaga, tema surma järel läks mõis Radziwillide valdusse.

XVIII sajandi teisel poolel läks mõis Mostovskaste valdusse. Jaanuariülestõusu järel küüditati Vladislovo Mastovskis Tobolski kubermangu, kus ta suri, mõisa päris tema tütar. See abiellus Janusz Radziwiłłiga. 1900. aastal kuulus mõisale 4363 tiinu maad.

Kuna mõisnikud veetis suurema osa ajast Prantsusmaal, müüdi mõis 1905. aastal Romuald Chaleckile. Tolle abikaasa Wanda ja tütred Maria Brynk ning Zofia Burczak-Abramowicz olid Teise maailmasõja eel mõisa viimased omanikud.

Mõisakompleks on muinsuskaitse all. Osa hooneid (kaks varasemat häärberit, lehmalaut, tall, kaks majandushoonet ja Mastovskiste perekonnakabel-mausoleum) on hävinud.

Ühe versiooni kohaselt lasi häärberi rajada Juozas Mastovskis arhitekt Laurynas Gucevičiuse projekti järgi. Selle versiooni kohaselt renoveeriti hoonet aastail 1820–1823. Säilinud dokumentide põhjal valmis hoone aga aastail 1823–1880 Viinist pärit arhitekti projekti põhjal. Nõukogude perioodil rajati mõisa põllumajandustehnikum, tänapäeval asuvad seal vallamaja ja Švenčionysi kutsehariduskeskus.

Hoone on kahekorruseline, selle loodefassaadil on kuue dooria samba ja parapetiga portikus, kagus aga nelja pilastriga risaliit, mida ehib kolmnurkne frontoon. Selle ees on maakividest terrass. Esimest korrust ja keldrikorrust läbib koridor. Algselt olid need kujundatud anfilaadina, ent nõukogude perioodil ehitati need ümber. Siseruumides on algne interjöör säilinud osaliselt.

Mõisakompleksist on säilinud veel XIX sajandil rajatud ümmargune tornikesega jääkelder, maakividest, ent betoonpõrandaga laohoone, kontorihoone ja sepikoda.

Park on samuti rajatud XIX sajandi esimesel poolel. Häärberi juures asub ellipsikujuline parter. Ühe raja ääres on säilinud kividest pink. Keskse osa moodustab pärnadest ja vahtratest kaherealine allee. Pargis on veel teine tammedest ja vahtratest allee. Kaugemas osas läheb park üle parkmetsaks. Pargis asub looduslik väike järveke, sealsed väikesed kanalid on hooldamata. Pargi territooriumile jääb ka Cirkliskise linnamägi. Pargi pindala on 35 hektarit, linnamäe juurde viib pargi puid tutvustav õpperada.

Viited
------

1. ↑  Słownik geograficzny Królestwa Polskiego Kd. XV, 1. osa: Abablewo – Januszowo. Warszawa 1900
2. ↑  Cerkliszki, Roman Aftanazy, Dzieje rezydencji na dawnych kresach Rzeczypospolitej, wyd. drugie przejrzane i uzupełnione, Kd. 4: Województwo wileńskie, Wrocław: Zakład Narodowy im. Ossolińskich, 1993, lk. 60–69, ISBN 83-04-04020-4, ​ISBN 83-04-03701-7​
3. ↑   Cirkliškio dvaro sodyba (Kultūros vertybių registras)]
4. ↑   Cirkliškio dvaro sodybos rūmai (Kultūros vertybių registras)]
5. ↑   Cirkliškio dvaro sodybos parkas (Kultūros vertybių registras)]
Michelangelo "Viimne kohtupäev", Sixtuse kabeli lagi, 1536–1541
Albrecht Dürer "Aadam ja Eeva", 1507
***Cinquecento*** (itaalia hääldus: [ˌtʃiŋkweˈtʃɛnto], 'viissada'; lühend arvsõnast *millecinquecento*, '1500') on termin, mida kasutatakse  16. sajandi (1501–1600) Itaalia renessansi kultuuriloo (kirjandus, maalikunst, muusika, skulptuur)  kirjeldamisel.

Kunst
-----

*Quattrocento* ja *cinquecento vahetusel Itaalias, iseäranis Põhja-Itaalias, võtsid kunstnikud, teiste seas Leonardo da Vinci ja Giorgione, valguse ja pimeduse käsitsemisel kasutusele uued tehnikad. Religioossete teemade käsitlemise kõrvale ilmusid esmakordselt ka ilmalikud teemad, näiteks Sandro Botticelli teostes.*

Ajavahemik, mida tuntakse kõrgrenessansina, on eelneva etapi eesmärkide haripunktiks – nimelt kujude täpne esitus ruumis, mis on antud edasi usutava liikumisega ja sobivalt väärikas stiilis. Kuulsaimateks kunstnikeks on Leonardo da Vinci, Raffael ja Michelangelo Buonarroti. Nende loodu on kunstimaailmas tuntud kõige laialdasemalt. Leonardo "Õhtusöömaaeg", Rafaeli "Ateena kool" ja Michelangelo Sixtuse kabeli laemaaling on õpikunäideteks.

Kõrgrenessansi maalikunst arenes manerismiks (kestis umbes 1520–1580), seda esmajoones Firenzes. Maneristlikku stiili viljelevad kunstnikud tõstsid teadlikult mässu kõrgrenessansi põhimõtete vastu, kaldusid esitama väljavenitatud kujusid ebaloogilistes ruumides.  Perioodi peamiste kunstnike seas olid Pontormo, Rosso Fiorentino, Parmigianino ja Giulio Romano.

Vaata ka
--------

* *Trecento* – 14. sajand Itaalia kultuuriloos
* *Quattrocento* – 15. sajand Itaalia kultuuriloos
* *Seicento* – 17. sajand Itaalia kultuuriloos
* Itaalia renessanss – algas 14. sajandi lõpul
Kiivertihane
**Kiivertihane** (*Parus holsti*) on tihaslaste sugukonda tihase perekonda kuuluv lind.

Levila
------

Kiivertihane on Taiwani saare endeem. Paigalind.

Välimus
-------

Vana isaslinnu laup, valjasriba, põsed ja keha alapool on kollased, pealagi ja kiivritaoline tutt on sinise läikega mustad, tuti pikemate sulgede tipud ja laik kuklal on valkjad. Selg on sinirohelise läikega nõgimust. Saba ülapoole kattesuled on mustad. Tüürsuled on sinakasmustad siniste välisservade ja valgete tippudega. Äärmiste tüürsulgede välisservad on valged. Tiivad on sinakasmustad, suurte kattesulgede servad on laialt valged, küünarsulgede ja küünrahoosulgede tipud on valged. Nukktiib ja labahoosuled on mustad. Emaslinnul on tutt lühem, selg oliivroheline, saba ja tiivad tuhmimad ning kõhul puudub must laik. Noorlind on vanalinnust heledam, sinihalli ülapoole ja valkja alapoolega. vikerkest on tumepruun.

Kiivertihane häälitseb rasvatihase moodi. Laulavad mõlemad sugupooled. Laul koosneb mitmesugustest kolmesilbilistest motiividest, iga motiivi korratakse 3–7 korda.

Elupaik ja pesitsemine
----------------------

Kiivertihane elab mägede vanades lehtmetsades, bambusemetsades ja parasvöötme okasmetsades 700–2500 m kõrgusel. Teda kohtab kas üksinda, paarikaupa või väikeste salkadena puurinde keskmises osas, Ta toitub peamiselt putukatest.

Kiivertihase paaritumisaeg on aprillis. Pesa rajab ta kõrgele puuõõnsusse. Pesamaterjaliks on kuivad lehed, samblikud, sammal ja suled. Ta võib kasutada sama pesa mitu aastat järjest, lisades igal aastal uut pesamaterjali. Kurnas on 3–5 muna.

Pärast pesitsushooaega võib kiivertihane koos teiste väikeste laululindudega suuremaid seltsinguid moodustada.

Kaitse
------

Kiivertihane on üsna haruldane. Teda ohustab peamiselt sobivate elupaikade kadu. Umbes 11% levilast on kaitsealune maa.

Kiivertihaseid ohustavad linnupüüdjad, kes neid kauni välimuse tõttu suurel hulgal püüavad ja välja veavad.

Viited
------

* S. Harrap, D. Quinn. "*Tits, Nuthatches and Treecreepers*". Christopher Helm, London 1996

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Kiivertihane** |

* Birding in Taiwan - Yellow Tit
* BirdLife factsheet - Yellow Tit
Surnuteriigi haldjatena esinevad **Mana** ja Tooni, Kääbas ja Kalm.

Nimest
------

Mana nimi on rahva seas rohkem tuntud, kui Tooni on surnuvalla, altmaailma valitseja. Mana sõna on nimest Manala tekkinud, Manala aga sõnast Maan ala, maa all. Mõnes kohas räägitakse veel meie päevil Maanala. Ajajooksul tekkis Maan alast Manala, mis õieti maa-alust kohta tähendab, nagu "Kalevalaski" öeldakse:   

*Maanalasta maanki alta*
Tähendab: Manalast maagi alt.

Uskumus
-------

Tegelikult peetakse manalasi headeks vaimudeks, kes õnne toovad ja keda igaüks tahaks heameelega näha. Heast, vagast inimesest öeldakse : ta on vaga kui manalane! Manalaste maaks nimetatakse vahel surnuaedagi. Manalane jääb nimeks kõigile hauas hingajatele, ilma et nimi hingaja häid omadusi rõhutaks. Paganus tundis Manalat, Tonelat jne. kus surnud hinged, head ja kurjad, kõik üheskoos "manalastena", Mana miniate, poegade, tütarde vagusat elu elasid. Rahvaluules esineb surm, surmahaldjas harukorral ka Toone nime all; tema ja surnute asukohta hüütakse Toonelaks.  

*Käisin eile Hiielassa*
*Tunaele Tonelaasa*
*Eile eide haua pealla*

Kirjandus
---------

* Eisen, M. J. "Eesti mütoloogia". Tallinn: Mats 1995, nr 2, lk 33-34
Prustiit käsipala puidust alusel
Kunstiline **käsipala** on ilus kristalliseerunud mineraal või maak, mille kaevur sai tänu käepärasele suurusele maa alt üles tuua. See võis olla näiteks prustiidi- või pürargüriidikristall.

Kunstiliseks käsipalaks nimetatakse kunstiliselt töödeldud maake, mis kinnitati hõbedast või kullast alusele. Lisaks mäenduslikule väärtusele on käsipalale lisatud ka usuline sisu.

16. sajandil hilis- ehk kõrgrenessansi, aga eriti manerismi ajal tehtud käsipaladel ühendati loodus ja kunst, mille tõttu valmisid mineraalidest ja kristallidest kummalised ja hinnalised kunstiteosed. Neid kogusid rikkad linnakodanikud või vürstid ning esitlesid neid näitustel. Üheks valmistamiskohaks oli Jáchymov Tšehhis, kus kunstilisi käsipalasid valmistas meister Caspar Ulich.

18. sajandil kunstiliste käsipalade valmistamine elavnes. See oli seotud erinevate materjalide kasutusele võtmisega. Kunstilisi käsipalasid kasutati lauakaunistustena ning nagu varemgi kujutati käsipaladel kaevandamisega seotud stseene. Tuntumad käsipalad on pärit 1730-ndatest Špania Dolinast Slovakkiast.

Kunstiliste käsipalade mineraalide analüüsi tulemusena on kindlaks tehtud mineraalide ja kristallide päritolu. Enamik kunstilisi käsipalasid on pärit Kremnica ja Banská Bystrica aladelt tänapäeva Slovakkiast. Mineraalide kleepimiseks ja vahede täitmiseks kasutati kampolit.

Galerii
-------

* Väärtuslik käsipala, kaunistatud kullatud hõbedaga, valmistatud 1740. aastal Banská Bystricas SlovakkiasVäärtuslik käsipala, kaunistatud kullatud hõbedaga, valmistatud 1740. aastal Banská Bystricas Slovakkias
* MäekristallMäekristall
* Mineraalide kollektsioonMineraalide kollektsioon
* AmetüstAmetüst
M67 käsigranaat
**Käsigranaat** on kerge (0,5–1,2 kg), sihtmärgile käsitsi heidetav lõhkekeha, mille viitsütik käivitub pärast kaitsesplindi eemaldamist, on mõeldud lähialal kasutamiseks. Granaadis on lõkeaine, mis plahvatab detonaatori toimel.

On mitut tüüpi granaate, üldlevinud on plahvatav granaat, mis aktiveerub löögist kokkupuutel takistusega või kindla aja möödumisel. Granaadi vajalikud komponendid on lõhkeaine ja sütik. Granaatide kasutamise eesmärgiks on suuremate lõhkeainekoguste plahvatuse esilekutsumine, tule süütamine, valgustamine või suitsu tekitamine.

Ajalugu
-------

Granaate on sõjapidamises kasutatud sadu aastaid. Hiinlased leiutasid granaadi umbes 1000. aastal. Eurooplased töötasid oma granaadiversiooni välja 15.–16. sajandil. Algse konstruktsiooni järgi oli granaat metallist anum, mis oli seest täidetud musta püssirohuga. Sõdur pani süütenööri põlema ning viskas granaadi võimalikult kiiresti endast eemale sihtmärgile. 18. sajandiks olid sellised granaadid aegunud ning ei omanud enam tolle aja lahingutes olulist osa.

Granaate hakati uuesti kasutama 20. sajandil. Esimeses maailmasõjas kasutasid sõdurid granaate vastase kuulipildujapesade hävitamiseks.

Granaaditüübid
--------------

L83A1 suitsugranaat
Kildgranaatide eesmärk on tekitada kahju sellega, et lõhkemisel igasse suunda laiali paiskuvad killud tabaksid võimalikult palju ründavat vaenlast. Granaate on kaht tüüpi: ründe- ja kaitsegranaadid. Ründegranaadil ei ole kilde tekitavat kesta, et granaat ei kahjustaks ründajat ennast. Kaitsegranaat on kilde tekitava kestaga, seetõttu selle surmav raadius suurem, see visatakse välja varje tagant, kaevikust jne.

Valgustusgranaat kiirgab aktiveerumisel valgust, mis võimaldab pimeduses vastast mingil maa-alal näha.

Keemiline granaat on mitmeotstarbeline ja selle kasutustarve sõltub granaadi keemilisest komponendist. Seda kasutatakse süütamiseks, signaalmärguandena, õppusel või massirahutuste laialiajamiseks.

Veel olemas mittesurmavad granaadid, mida kasutatakse väljaõppel või vastaste eksitamiseks.

Viited
------

1. ↑  Grenade Basics howstuffworks.com (vaadatud 21. mail 2015)
2. ↑  How Grenades Work howstuffworks.com (vaadatud 21. mail 2015)
3. ↑  Types of Hand Grenades armystudyguide.com, (vaadatud 21. mai 2015)

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Käsigranaat** |

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Granaat** |

* Kuidas käsigranaat tapab? Delfi, 25. mai 2015
**Pinki järve looduspark** on kaitseala Lätis Kuramaal Kuldīga piirkonnas Ēdole vallas Pinki järve ja väiksemate ümbruskonna järvede kallastel. Kaitseala (läti keeles *Pinku ezers*) loodi 2004. aastal, kaitsmaks järve, sinna voolavaid veekogusid ja selle ümbruskonda. Tegemist on Natura 2000 võrgustikku kuuluva märgalaga.

Pinki järv on üks kolmest järvest Lätis, kus kasvavad arvukalt silmjärvikas ja vahelduvaõiene vesikuusk.

Kaitseala asub Lääne-Kuramaa kõrgustikul, Pinki järv asub merepinnast 53,6 m kõrgusel. Kaitseala pindala on 161 ha. 29 ha võtab enda alla Pinki järv, lisaks jääb kaitsealale veel kaks väiksemat järve ja kaks tiiki. Sealse pealiskorra moodustavad liiv, kruus ja aleuriit. Metsade all on 46,03% looduspargist, veekogude all 23,21% ja põllumajanduslikud maad hõlmavad kaitsealast 23,12%.

Pinki järv on liigirikas, seal kasvavad harilik kalmus, laialeheline hundinui, vesi-kirburohi, silmjärvikas, järv-lahnarohi, vahelduvaõiene vesikuusk, samuti mitmed mändvetika liigid ja harilik vesisammal. Inimtegevuse tagajärjel on järv ilmutamas eutrofeerumise märke, mistõttu lahnarohtu on järves vähem ja sinna on ilmunud räni-kardhein. Kaldavööndis kasvavad kollane võhumõõk, ubaleht ja nokktarn. Bezdibenise järve floora on palju vaesem, seal on valitsevaks liigiks ujuv penikeel, seal kasvavad ka mitmed tarna ja turbasambla liigid. Vepri järves kasvavad harilk kalmus, nokktarn, liht-jõgitakjas, konnaosi, kanada vesikatk, ujuv penikeel, räni-kardhein ja ubaleht. Seal elab ka apteegikaan. Šarlote tiigis kasvavad tarnad ja vesiroosid, vesi-kirburohi, ujuv riktsia, harilik vesilehvik, hulgajuurine vesilääts, väike lemmel, harilik konnarohi ja vesimünt. Teises tiigis kasvavad ujuv riktsia, harilik vesilehvik, väike lemmel, Kanada vesikatk, ujuv penikeel, ubaleht, konnakilbukas ja laialeheline hundinui. Sealsetel veekogudel peatuvad must toonekurg ja jäälind.

Sealsetes metsades kasvavad sookask ja arukask, sanglepp ja hall lepp, harilik mänd, harilik sarapuu ja harilik pihlakas, järvede kallastel ka harilik saar ja harilik pärn. Kaitsealalt on leitud sammaldest kännukatikut, harilikku valvikut, harilikku säbrikut. Samblikest kasvavad seal kuuse-nublusamblik. Kaitsealal kasvab ka kattekold. Lammidel kasvavad kahelehine käokeel, harilik puju, paiseleht, jusshein ja põldohakas.

Viited
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  DABAS PARKA "Pinku ezers" Dabas aizsardzibas plans. Edole 2004

Välislingid
-----------

* Kaitsealast Läti looduskaitseameti kodulehel (*läti keeles*)
**Pinnalained** on lained, mis tekivad tahke keha, vedeliku või gaasi pinnal. 

Pinnalainete seas on seismilised pinnalained, akustilised pinnalained, tuulelained, raskuslained ja kapillaarlained.

Veekogus esinevad pinnalained
-----------------------------

Domineeriv lainete tekitaja veekogudel on tuul, mis tekitab muu hulgas merelainetuse. 

Walter Munki järgi hõlmavad nad veepeegli võnkumised, mille perioodid ulatuvad kümnendiksekunditest (kapillaarlained) tundideni (loodelained)[*viide?*].

Vee (või muu vedeliku) pindpinevus määrab 2 cm-st väiksema lainepikkusega kapillaarlainete omadused. Suurema lainepikkuse puhul määrab lainete omadused inerts, raskusjõud ning sellest tingitud rõhu- ja liikumisemuutused[*viide?*]. 

### Lühikesed ja pikad pinnalained

Pinnalaineid saab jagada lühikesteks ja pikkadeks. Lühikeste pinnalainete lainepikkus on vee sügavusest palju väiksem, pikkadest lainetest saab aga rääkida, kui lainepikkus on vee sügavusest vähemalt 20 korda pikem ja sel juhul ulatub lainete mõju veekogu põhjani.

Madalas, rannikulähedases vees tekivad sageli murdlained.

Vette visatud kivid ja voolutakistused tekitavad tüüpilisi pinnalaineid. 
Sõitvaid laevu saadavad vöörilained. Pinnalained on ka ummiklained.

Viited
------

1. ↑  Wetzel, R. G. (2001). *Limnology*. 3nd ed. Academic Press, p 103

Välislingid
-----------

* Kiirlaevad tekitavad tapvaid laineid
Aerofoto 2007. aastal
**Pingualuiti kraater** on meteoriidikraater Kanadas Québeci provintsi põhjaosas Ungava poolsaarel.

Kraatri läbimõõt on 3,44 km. Kraatri vall on 160 m kõrge, kraater on 400 m sügav. Selle vanuseks hinnatakse 1,4 miljonit aastat.

Kraatris on 267 m sügavune Pingualuki järv, mis on üks sügavamaid Põhja-Ameerikas. Järve vesi on erakordselt puhas, selle soolsus on vähem kui 3 ppm ja Secci sügavus on üle 35 m. Nii on Pingualuki järve vesi maailmas läbipaistvamaid.

Järve ega järvest välja ei voola ükski jõgi ega oja. Vett lisandub vihmaga ja lume sulamisega, vesi lahkub ainult aurudes. Ainuke kalaliik järves on arktika paalia.

Kraatri kivimitest on leitud rauda, niklit, koobaltit ja kroomi, mis lubab arvata, et kraatri tekitas kondriitmeteoriit.

Kraater ja selle ümmargune erakordselt puhta veega järv oli teatud-tuntud kohalike inuittide hulgas. Muu maailm sai kraatrist teada Teise maailmasõja ajal, kui seda nähti 20. juunil 1943 ilmavaatluste lennukilt. Geoloogilised uuringud algasid 1951. aastal. Kraater ja seda ümbritsev ala on osa 2004. aastal loodud Pingualuiti rahvuspargist.

Viited
------

1. ↑  Charles O’Dale. Pingualuit impact crater. Crater Explorer. https://craterexplorer.ca/pingualuit-impact-crater/
**Niukkasi** ehk **Niukuzi** (vene *Ниукузи*, *Ниуккузи*, *Ниуккaзи*) on endine ingerisoome küla ajaloolises Hietamäki kihelkonnas Kesk-Ingerimaal Peterburi linnast lõunas. Kaasaegse haldusjaotuse järgi jääb ala Leningradi oblasti Lomonossovi rajooni Annino alevi territooriumile.

Nimetus tuleneb külas elanud ingerisoome suguvõsa Niukkanen nimest.

1817. aastal oli külas (nimetatud kui *Нюкaзи*) 11 talu.

1831. aastal oli külas (nimetatud kui *Ниукузи*) 14 talu.

1838. aastal elas külas (ekslikult nimetatud kui *Жаукази*) 97 inimest, kellest 57 olid mehed ja 40 naised.

1848. aastal elas külas (nimetatud kui *Niukkasi*) 74 ingerisoomlast äyrämöist, kellest 36 olid mehed ja 38 naised. Haldusjaotuslikult kuulus küla Peterburi kubermangu Oranienbaumi maakonda.

1856. aastal oli külas (nimetatud kui *Ниукузи*) 14 talu 37 meeshingega.

1860. aastal oli külas (nimetatud kui *Ниуккaзи*) 18 talu.

1880–1890. aastail oli külas (nimetatud kui *Ниуккaзи*) 20 talu.

1913. aastal oli külas (nimetatud kui *Ниукaзи*) 26 talu.

Alates 1917. aastast kuulus küla Šundorovo külanõukokku.

1941. aastal oli külas (nimetatud kui *Ниукaзи*) 27 majapidamist.

Teise maailmasõja ajal perioodil 01.08.1941–31.12.1943 oli küla okupeeritud saksa vägede poolt.

Viited
------

1. ↑  "Niukuzi". *EKI kohanimeandmebaas*. Vaadatud 30.04.2017.
2. ↑  "Peterburi lähiümbruse topograafiline kaart, 1817. etomesto.ru". Vaadatud 30.04.2017.
3. ↑  "Peterburi ümbruse kaart, 1831, Schubert". *etomesto.ru*. Vaadatud 30.04.2017.
4. ↑  "Описание Санкт-Петербургской губернии по уездам и станам, 1838 г." Vaadatud 30.04.2017.
5. 1 2  Köppen, Peter v (1867). *Erklärender text zu der ethnographishen karte des St. Petersburger gouvernements*. St. Petersburg.
6. ↑  Jelagin, N (1856). *Алфавитный список селений по уездам и станам С.-Петербургской губернии*. Peterburi. Lk 39.
7. ↑  "Peterburi ja Viiburi kubermangude topograafiline kaart, 1860". *etomesto.ru*. Vaadatud 30.04.2017.
8. ↑  "Peterburi lähiümbruse üheverstaline topograafiline kaart, 1890". *etomesto.ru*. Vaadatud 30.04.2017.
9. ↑  "Peterburi lähiümbruse kaart, 1913". Vaadatud 30.04.2017.
10. ↑  "Справочник истории административно-территориального деления Ленинградской области". Originaali arhiivikoopia seisuga 6.03.2016. Vaadatud 30.04.2017.
11. ↑  "Leningradi oblasti kaart, 1941". *etomesto.ru*. Vaadatud 30.04.2017.
**Nizār Rayān** (نزار ريان; ka *Nizar Ghayan*; 6. märts 1959 Jabāliyā – 1. jaanuar 2009 Gaza) oli palestiina sõjapealik, üks kümnest Ḩamāsi juhist.

Ta õppis Saudi Araabias ja Jordaanias ning sai 1994 Hartumist doktorikraadi *ḩadīth*'ide alal. Seejärel oli ta Gaza Islamiülikooli professor Gaza linnas. Ta korraldas inimeste kaitsekilpe pommirünnaku ohus olevatele elumajadele. 

Rayān kuulus Ḩamāsi juhtkonna siseringi ning oli organisatsiooni sõjalise ja poliitilise tiiva vaheline sidemees. 

Väidetavalt tegi Rayān 2002 oma pojale ülesandeks enesetapurünnaku tollases juudi asunduses Elei Sinais Gaza tsooni põhjaservas. Kahekordse enesetapul rünnakuga 14. märtsil 2004 tapeti kokku 11 inimest. Väidetavalt oli Rayān vastutav mitme rünnaku eest Iisraelis. Ta oli Qassāmi Brigaadide juhi Aḩmad al-Ja‘abarī lähedane usaldusalune. Peale selle kavandas ta võimu vägivaldse ülevõtmise Fataḩilt juulis 2007. 

Ta sai surma Iisraeli lennukite õhurünnaku tagajärjel Operatsiooni Sulatina raames oma kodus. Koos temaga hukkus kaks tema neljast naisest, neli tema kaheteistkümnest lapsest ja veel 13 tema perekonnaliiget ja 11 majanaabrit. Iisraeli sõjavägi kinnitas, et rünnak oli mõeldud tema tapmiseks.
**Maria Valdma** (sündinud 19. augustil 1973) on eesti ehtekunstnik.

Maria Valdma lõpetas 1996. aastal Eesti Kunstiakadeemia metallikunstnikuna, 2000. aastal kaitses magistritöö ja sai magistrikraadi.

Maria liitus 1996. aastal kunstirühimitusega F.F.F.F. millest sai platvorm tema praegusele loomingulisele tegevusele. 

Näitustel on kunstnik osalenud 1994. aastast - nii individuaalselt kui F.F.F.F. koosseisus, muu hulgas Eestis, Soomes, Rootsis, Taanis, Hollandis, Ungaris, Saksamaal, Belgias, Iirimaal, Hiinas, Koreas ja USAs. Loetelus on neli isikunäitust.

Ta on filmi "Linnutiivul oled sa siit läbi läinud (Leili Kuldkepp)" (2000), režissöör.

2006. aastast töötab galeristina HOP galeriis. 2001–2012 töötas Rocca al Mare koolis kunstiõpetajana.

2002. aastast kuulub Eesti Kunstnike Liitu, 2009. aastast kunstirühmituse KAM kartell liige.

Tunnustus
---------

* Eesti Kultuurkapitali aastapreemia rühmitusega F.F.F.F. (2002)
* A-galerii aastapreemia (2009)
* Noor Ehe stipendium (2016)

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 12. november 2018. Vaadatud 12. novembril 2018.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
2. 1 2
3. ↑
4. ↑

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Maria Valdma** |

* Maria Valdma koduleht
* Evely Kink. "Väärtuslik minimalism" Ajakiri Mari, veebruar 2014
* "Näitusel näeb Maria Valdma uusimat ehteseeriat" Eesti Päevaleht, 19. september 2016
* "Sihtasutuse Noor Ehe stipendiumi 2016 pälvisid Kätrin Beljaev ja Maria Valdma" Eesti Päevaleht, 13. oktoober 2016
**Quantic Dream** on Prantsuse videomängude arendaja Pariisis, mis asutati aastal 1997. Nende esimene mäng pealkirjaga "Omikron: The Nomad Soul" ilmus aastal 1999 arvutile ja mängukonsoolile Dreamcast. Firma pakub filmide ja videomängude valmistajatele ka *motion capture'i* tegemist. 

Quantic Dream oli arendaja järgmisele mängule nimega "Quark", mille tegemine hiljem peatati. Järgnevad aastad töötas Quantic Dream raskesti, konkureerides teiste mängufirmadega. Aastal 2002 alustasid nad ametlikult mängu "Fahrenheit" arendamist ( USAs tuntud ka kui "Indigo Prophecy"). See oli nende esimene interaktiivse kaameratehnoloogiaga mäng, mis võimaldas mängijal teha omi valikuid ja muuta nii mängu süžeed. "Fahrenheit" on samuti nende ainuke ülemaailmselt turustatud mäng ning selle kohta on saadud kõikjalt kõrgeid reitinguid. 

Aastast 2005 tutvustas Quantic Dream uusi mänge nimega "Heavy Rain" ja "Omikron 2".

Mängud
------

* Omikron: The Nomad Soul
* Fahrenheit (Indigo Prophecy)
* Heavy Rain
* Omikron 2
* Beyond: Two Souls
**Quedlinburg** on linn Saksamaal Saksi-Anhalti liidumaal Bode jõe ääres.

Ajalugu
-------

Quedlinburg on rajatud hiljemalt 9. sajandil, kui Bode jõe idakaldal eksisteeris asula. Quedlinburgi on esmamainitud 922 osana Heinrich I annetusest.

Pärast Heinrichi surma 936 asutas tema lesk Ringelheimi Matilda Quedlinburgi Lossimäele nunnakloostri, kus õpetati aadlike tütreid. Samal ajal ehitati mungaklooster jõeorgu. Nunnakloostri põhieesmärk oli palvetada Heinrichi mälestuseks ja kõigi tema järel tulevate kuningate eest. Matilda juhtis kloostri ehitust kuni selle valmimiseni 966. Kloostri esimeseks abtissiks sai Heinrichi ja Matilda poja Otto I 11-aastane tütar Quedlinburgi Matilda, kes juhtis seda oma surmani 999.

973. aastal, vahetult enne oma surma kutsus Otto I Quedlinburgis kokku Riigipäeva. Sinna saabusid ka Poola valitseja Mieszko I ja Böömimaa valitseja Boleslav I ning isegi Bütsantsi aadlikke. Otto esitles seal rahvale oma uut miniat, Bütsantsi printsessi Theophanut, kelle abielu Otto I poja Otto II-ga pidi sümboliseerima ida ja lääne impeeriumi vastastikust tunnustamist ja rahu.

Otto III andis 994 Quedlinburgile õiguse pidada turgu (ta määratles ka turuplatsi asukoha), koguda makse ja müntida raha.

Natsionaalsotsialistide võimu ajal muudeti Quedlinburg mingis mõttes kultuspaigaks, sest Heinrich Himmler nägi Heinrich I Saksamaa kõige sakslaslikuma valitsejana. Tema 1000. surma-aastapäeva tähistati 1936 suure pidulikkusega. Mitme allika järgi pidas Himmler iseennast Heinrich I taaskehastuseks.

Linna mitu ajaloolist hoonet kuulub 1994. aastast UNESCO maailmapärandi nimistusse.

Viited
------

1. ↑  Register of German municipalities (4th quarter 2022), vaadatud 12.02.2023.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Quedlinburg** |

* Quedlinburgi koduleht
**Marko Kass** (sündinud praeguse Karula valla territooriumil) on eesti põllumajandusteadlane. 

Ta lõpetas 2004. aastal Eesti Põllumajandusülikooli, 2007. aasta märtsis kaitses magistriväitekirja loomakasvatuse erialal ja 2014. aastal doktorikraadi väitekirjaga "Effect of crude glycerol feeding on feed intake, lactational performance and metabolic status of dairy cows" ("Toorglütserooli söötmise mõju lüpsilehmade söömusele, piimajõudlusele ja ainevahetuslikule seisundile"). 

Kass on põllumajandusteadlasi ühendava Akadeemilise Põllumajanduse Seltsi liige 2008. aastast ja selle eestseisuse liige 2010. aastast. Aastal 2015 valiti ta seltsi presidendiks. 

Kass on Eesti Maaülikooli õppejõud. Tema peamised teadustöösuunad on mäletsejaliste metabolism, söödad ja nende kvaliteet ning mäletsejaliste metabolismi uurimise metoodika. 

Marko Kass on end erialaselt täiendanud Taanis Aarhusi Ülikoolis ja Rootsi Põllumajandusülikoolis. Lisaks Ühendkuningriigis Scotland's Rural College's professor Marie J. Haskelli töörühmas. 

Ta on Akadeemilise Põllumajanduse Seltsi teadusajakirja Agraarteadus (Journal of Agricultural Science) toimetuskolleegiumi liige. Ta on vabatahtlik Eesti Maaülikooli tudengite projektis „Elus teadus". Ta on 2012. aastast Eesti Maaülikooli veterinaarmeditsiini ja loomakasvatuse instituudi iga-aastase konverentsi "Terve loom ja tervislik toit" korraldustoimkonna liige. 

Marko Kass oli Eesti Maaülikooli International Club'i asutajaliige ja korraldustoimkonna liige 2011–2015. 

Ta on SA MÜ (Kääriku Metsaülikool) tegevtoimkonna ja nõukogu liige ning Kääriku Metsaülikooli kogumiku toimetaja 2007–2015. 

Aastatel 2004–2006 oli ta noorteühenduse Noor-Isamaa esimees. [*viide?*]

Artikleid
---------

* Maameestel maamõtted. Valgamaalane, 31. jaanuar 2006

Viited
------

1. ↑
Marko Hiie 1995
Marko Hiie 2017
**Marko Hiie** (sündinud 31. juulil 1976 Purus) on eesti ajakirjanik.

Ajakirjandustöö
---------------

Pärast Eesti taasiseseisvumist pani Marko Hiie aluse alternatiivmeditsiiniajakirjale Kolmas Silm, oli selle autor ja toimetaja (1992-1995).

Varem on Hiie teinud kaastööd AS Sünnimaa väljaandele Universum ja Paradoks .Ta töötas noortelehes Meie Meel ja ajalehes Õhtuleht.
1997 oli Marko Hiie eratelekanali Kanal 2 esimese politseisaate Paragrahv produtsent ja toimetaja. See oli telekanali esimene politseisaade, mis oli eetris igal nädalal 15-minutise nädala kokkuvõttena. Kaks korda kuus oli eetris Paragrahvi 30-minutiline saade, milles tutvustati politsei ja päästeameti tööd ning käsitleti sotsiaalseid teemasid elu varjupoolelt. Hiljem sai saate nimeks Politseikroonika, saadet juhtis Peeter Võsa.

Elukäik
-------

Marko Hiie sündis Ida-Virumaal Puru haiglas. Pealinna kolis perekond 1979, kuid lapsepõlv möödus Mäetaguse vallas Kiikla külas vanavanemate juures.

Isiklikku
---------

Viited
------

Artiklite kogumik andmebaasis
Veneto lipp
**Veneto lipp** põhineb endise Veneetsia vabariigi lipul. Lipp võeti kasutusele 1975. aasta 20. mai piirkondliku seadusega (*Legge Regionale*) nr 56 ja seda parandati 1999. aasta 22. veebruari seadusega – sellelt eemaldati tekst "Regione del Veneto".

Veneto maakonnal on ka oma vimpel ehk gonfaloon (*gonfalone*), mille kujundus on lipu omaga identne, kuid mis on vertikaalne.

Kujundus
--------

Endise Veneetsia vabariigi lipp
Veneto lipu kujundamisel säilitati Veneetsia vabariigi lipu üldine paigutus. Piirkonna vapp on paigutatud lipu keskosas olevasse ruutu: avatud evangeeliumiga (paistmas moto *Pax tibi Marce evangelista meus*, "Rahu sulle Markus, minu evangelist") evangelist Markuse lõvi puhkab oma käppi Veneto maastikul. Maastikust on näha meri (Aadria meri), maa (Veneetsia tasandik) ja mäed (Alpid).

Lipu lehviva serva külge on kinnitatud seitse riba, millest igal on ühe Veneto maakonna provintsi pealinna vapp, sorteerituna tähestiku järjekorras. Ülevalt alla:

* Vicenza
* Verona
* Veneetsia
* Treviso
* Rovigo
* Padova
* Belluno

Otse lipuvarda tipus oleva ornamendi alla seotakse Itaalia lipu värvides lint.

Erinevused võrreldes Veneetsia vabariigi lipuga
-----------------------------------------------

* Lõvi ei ole enam punasel pinnal.
* Lipu servas oli seitsme asemel kuus riba, mis sümboliseerisid endise Veneetsia kuut linnaosa (*sestieri*).
* Punastele ja kuldsetele kaunistustele on lisatud ka tumesinine värv, kuna seda värvi on peetud seal elanud rahva venetite sümboliks (*blavum seu venetum colorem* ehk "sinine, see on Veneto värv").

Viited
------

1. 1 2 3  Legge regionale 20 maggio 1975, n. 56 (BUR n. 22/1975). *Consiglio regionale del Veneto* ametlik koduleht. Vaadatud 14.07.2014.
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib hääleliigist; teiste asjade kohta vaata lehekülge Tenor (täpsustus)* |

---

|  |
| --- |
| Hääleliigid |
| **Naishääled**
Sopran
Metsosopran
Alt
Kontraalt
**Meeshääled**
Kontratenor
Tenor
Bariton
Bass |
| Vaata ka |
| Kastraat
Diapasoon |

**Tenor** on kõrgeim meeshääl, ulatudes väikese oktavi c-st 1. oktavi a-ni. 

Claudio Monteverdi ooper "Orpheus" (1607) pani aluse meespeaosade esitamisele tenorite poolt. Prantsuse suure ooperi ja saksa romantilise ooperi paralleelse arenguga 19. sajandil tekkis vajadus võimsate tenorite järele. Rossini, Bellini ja Donizetti tenoripartiid olid mõeldud laulmiseks kerge "peahäälega", mitte aga täishäälega, nagu oleme praegu harjunud. Esimestena laulsid kõrgeid noote täis- ehk rinnahäälel prantslane Duprez ja itaallane Rubini. 

Ainult prantsuse ooperis oli moes kergem ja voolavam tenorihääl. (Gounod, Offenbach)

Tenorite hääletüübid
--------------------

### Kangelastenor

Kangelastenor on kõige heroilisem meeshääl. Tüüpilised Wagneri ooperid. Itaalia keeles nimetatakse seda *tenore robusto*'ks.

Kangelastenori partiisid ooperites:

* Manrico, "Trubaduur" (Verdi)
* Tristan, "Tristan ja Isolde" (Wagner)
* Radamés, "Aida" (Verdi)
* Othello, "Othello" (Verdi)
* Calaf, "Turandot" (Puccini)

### Lüüriline tenor

Lüürilise tenori (itaalia k *tenore spinto*, saksa k *lyrischer Tenor*) partiisid ooperites:

* Rodolfo, "Boheem" (Puccini)
* Romeo, "Romeo ja Julia" (Gounod)
* Faust, "Faust" (Gounod)
* Hoffmann, "Hoffmanni lood" (Offenbach)

### *Tenore di grazia*

*Tenore di grazia* (sõna-sõnalt 'graatsiline tenor') on kerge, paindlik tenori hääleliik.

*Tenore di grazia* partiisid ooperites:

* Nemorino, "Armujook" (Donizetti)
* Pedrillo, "Haaremirööv" (Mozart)
* Don Ottavio, "Don Giovanni" (Mozart)

### *Tenor bouffe*

*Tenor bouffe* on eriti kerge tenorihääl eelkõige prantsuse 19. sajandi keskpaiga kergetes ooperites (heliloojad Jacques Offenbach, Charles Lecocq ja François-Adrien Boieldieu).

### Kontratenor

 *Pikemalt artiklis Kontratenor*
Kontratenoriteks on sageli bassid, kes laulavad kõrgemas tessituuris või ulatuses. Tänapäeval kirjutavad heliloojad falsetiga või kontratenoripäraselt laulvale lauljale.

* Oberon, "Suveöö unenägu" (Britten)