recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Zur Mühlenite suguvõsa vapp.
**Karl Alfred von zur Mühlen** (2. september (vkj) 1865 Vorbuse − 6. veebruar 1945 Lehnsdorf) oli baltisaksa päritolu põllumees ja pangadirektor.

Elulugu
-------

Ta sündis Pornuse mõisniku Hugo Kaspar von zur Mühleni (1828−1869) ja tema abikaasa Julie Alexandra Elisabeth von Rosée (1833−1904) pojana. 1875−1881 õppis ta Tartus eragümnaasiumis ja 1881−1887 Viljandi maagümnaasiumis. Seejärel astus Tartu ülikooli, kus tudeeris aastatel 1887−1891 põllumajandusteadust. 

Pärast ülikoolistuudiumi lõppu reisis välismaal. Kodumaale naasnult õppis praktilist põllumajandust Sangastes ja Kaagjärvel. Seejärel majandas alates 1893. aastast Vorbuse mõisa, mis 1898. aastal ema kingitusena tema nimele kirjutati. 1904−1910 valdas ta koos vendade Walteritega Meeksi mõisa. Viibis mõnda aega taas välismaal, kuid 1908. aastal naasis Tartusse. Ta oli Saksa seltsi hoiukassa kaasasutaja ja juhataja. 1913−1929 oli ta Tartu panga direktor. Siirdus 1919. aastal Saksamaale, kuid tuli juba järgmisel aastal Tartusse tagasi, kus elas kuni 1939. aastani. 

Kolis ümberasumise korras Saksamaale ja elas kuni 1945. aastani Posenis. Suri põgenemisel Belzigi (Markis) lähedal.

Vaata ka
--------

* Mühlen
* Meeksi mõis
* Vorbuse mõis

Viited
------

1. ↑  Album Livonorum. Lübeck: Robert Ackermann, 1972. Nr 992.
2. ↑  Kinnistute register. Nr 39. Vorbuse mõis .
3. ↑  Kinnistute register. Nr 104. Meeksi mõis .
4. ↑  Album Livonorum. Lübeck: Robert Ackermann, 1972. Nr 992.

Kirjandus
---------

* *Album Livonorum*. Lübeck: Robert Ackermann, 1972. Nr 992
Kiirunavaara septembris 2017
Maagirikastustehas Kiirunavaara lääneküljel
Vaade Kiirunavaarale idast
Koidik
**Kiirunavaara** (rootsi keeles ka *Kirunavaara* (põhjasaami *Gironvárri*, meä *Kierunavaara*) on mägi (*fjäll*) Rootsis Norrbotteni läänis Kiruna vallas Kirunast kohe läänes. Geograafilised koordinaadid on 67°49′37″ N 20°11′05″ E. 

Kõrgus merepinnast on 733 m või 749 m. 

8 km edelas on Pahtohavare kaevandusmägi, läänes on mudasettebasseinidega sooala Kiirunavuoma. 

Kiirunavaara on üks kahest Kiruna maagimäest Luossavaara kõrval. Ta sisaldab ühte maailma suurimatest sidusatest rauamaagikehanditest. [[Luossavaara-Kiirunavaara Aktiebolag (LKAB) on seal maaki kaevandanud 19. sajandi lõpust. Kiruna kaevandus on üks maailma suuremaid ja modernsemaid rauamaagi allmaakaevandusi ning üks maailma suuremaid allmaakaevandusi. Seal kaevandatakse kvaliteetset suure magnetiidisisaldusega rauamaaki. Maardla rauasisaldus on 60 kuni 70 %. Praegu toimub kaevandamine 1365 m sügavusel. Teises maagimäes Luossavaaras lõpetati kaevandamine 1985. Mõlemas mäes on rauda sisaldav apatiit süeniidi- ja rüoliidikihi vahel.

Nimi
----

Mäe ja koha Üks vanemaid teadaolevaid nimesid on rootsikeelne *Kerona berg* 17. sajandi lõpust. Põhjasaami nimi *Gironvárri*, mis tähendab 'lumepüüvaar, lumepüümägi' on soome keeles saanud kuju *Kiirunavaara*. 

Kiruna on saanud nime Kiirunavaara järgi.

Vaata ka
--------

* Tuolluvaara kaevandus, Tuolluvaara Gruv AB
* Rootsi rauamaak teise maailmasõja ajal

1. ↑  Kiirunavaara Mine, mindat.org.
TEDxTallinn 2012 esinejad ja õhtujuhid
Julia Laffranque esinemas TEDxTallinn konverentsil
**TEDxTallinn** on Tallinnas korraldatav TEDx konverents.

Esimene TEDxTallinn toimus 20. novembril 2009 KUMU Kunstimuuseumi konverentsisaalis. Samas kohas peeti ka teine konverents 25. mail 2010. Kolmas TEDxTallinn (alapealkirjaga "Tulevik sünnib täna") leidis aset Salme Kultuurikeskuses 18. aprillil 2011 ning neljas (alapealkirjaga "Nihe") 4. mai 2012 teatris NO99. 2013. aasta konverents "Piiri peal" toimus 3. mail Salme Kultuurikeskuses. 2014. aasta TEDx peeti 9. mail Kumus ja 2015. aasta TEDx 25. aprillil Kultuurikatlas.

Taas toimus konverents 2020. aastal (alapealkirjaga "Käänaku taga") ja 2021. aastal (alapealkirjaga "Tajunihe"). Seejärel peeti TEDxTallinn 17. veebruaril 2024 Fotografiskas ("Säilenõtkus").

Tallinnas on samuti korraldatud TEDxLoodusele (alapealkirjaga "Looduse vastu ei saa"; 22. oktoober 2011 Rocca al Mare Koolis) ja TEDWomen ("Reshaping the Future"; 7.–8. detsember 2010 kino Artis kohvikus). Samuti on toimunud TEDxTallinnSalon ("Mõtteviisis kinni" 26. augustil 2020 ning 2021. aastal "MÄRKA ME" ja "VOL II").

Vaata ka
--------

* TED
* TEDxTartu

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **TEDxTallinn** |

* Koduleht
**Christian Wilhelm Benedict Frese** (26. veebruar 1834 Lääne-Nigula – 21. märts 1894 Reigi) oli Eesti vaimulik.

Õppis aastatel 1847–1852 Tallinna Gümnaasiumis. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1854–1855 ja 1858–1860. Töötas koduõpetajana. Oli prooviaastal isa juures Lääne-Nigula Püha Nikolause koguduses. ordineeriti õpetajaks 28. juulil 1863.

Oli aastatel 1863–1864 Käina Martini koguduse adjunktõpetaja. Oli aastatel 1864–1867 (sai sesse ametisse 1. novembril 1864) Tallinna Püha Vaimu koguduse II õpetaja. Tallinna Jaani kiriku sisseõnnistamisel 17. detsembril 1867 nimetati ta Tallinna Jaani koguduse teiseks, aastal 1869 esimeseks õpetajaks. Kui kogudus aastal 1874 kaheks pihtkonnaks jaotati, oli Frese II pihtkonna õpetaja. Oli aastatel 1880–1885 (kutsuti 8. augustil 1880, introdutseeriti 5. oktoobril 1880, vabastati 5. septembril 1885) Kuressaare Laurentiuse koguduse ülemõpetajaks. Oli aastatel 1886–1894 (kutsuti 20. aprillil 1886 ja introdutseeriti 18. mail 1886) Reigi Jeesuse koguduse õpetaja.

Oli Eestimaa Kirjanduse Ühingu liige.

Isiklikku
---------

Tema isa Theodor Benedict Frese ja vend Theodor Alexander Benedict Frese olid Lääne-Nigula Püha Nikolause koguduse õpetajad, vennapoeg Eduard Paul Benedict Frese oli Vaivara koguduse õpetaja.

Viited
------

1. ↑  Liivi Aarma Põhja-Eesti vaimulike lühielulood 1525-1885 Tallinn 2007

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**?** | **Käina Martini koguduse õpetaja**1863–1864 | Järgnev**Anton Hermann Haller** |
**Leo Orgussaar** (12. aprill 1894 Valga – 20. jaanuar 1942 Sevurallagi vangilaager, Sverdlovski oblast, Venemaa) oli Eesti sõjaväelane (nooremleitnant) ja lendur.

Elukäik
-------

Orgussaar lõpetas 1912. aastal Valga linna reaalkooli ja õppis seejärel Peterburi Polütehnikumi mehhaanika jaoskonnas. 13. mail 1916 asus vabatahtlikult Vene Keisririigi sõjaväkke ning valis teenistuskohaks õhusõidu jaoskonna. Sealt määrati ta 2. Baltimere laevastiku ekipaaži. Läbis seal kahekuulise algväljaõppe ning seejärel suunati Peterburi Polütehnikumi juures toimunud ohvitseride lennuteoreetilisele kursusele. Lõpetas kursuse 1916. aasta oktoobris ning ülendati allohvitseriks. Oktoobrist 1916 kuni veebruarini 1917 teenis ta Tallinnas Pirital asunud 3. lennujaamas. Veebruaris 1917 nimetati Orgussaar mereväe junkruks ning saadeti Bakuu merelennukooli. 20. mail 1917 ülendati lipnikuks. Lõpetas märtsis 1918 Bakuu merelennukooli ning kuna aprillis kehtestati Bakuus enamlaste võim, siis lahkus teenistusest ja tuli tagasi Eestisse. 

Ta teenis 27. novembrist 1918 Eesti kaitseväes: osales Kaitseliidu organiseerimises Valgas, määrati Valga Kaitseliidu ülema abiks. 16. detsembrist 1918 teenis Inseneripataljonis ning nimetati lennuväeroodu nooremaks ohvitseriks. 23. detsembril 1918 komandeeriti koos lennuroodu ülema alamkapten Jüri Otsaga ametiasjus Soome, naasis komandeeringust 18. jaanuaril 1919.

13. veebruaril 1919 saadeti lipnik Orgussaar kui lennuväe esindaja (koos William Tomingase kui mereväe ja leitnant Alfred Sinisoffi kui maaväe esindajaga) Inglismaale ülesandega hankida sealt lennuväesalgale instruktoreid, lennukeid ja muud vajalikku varustust. Naasis sellest komandeeringust alles 7. juunil 1920, selle perioodi sisse jäi ka viis kuud Bordeaux's Eesti pataljoni ülema kohusetäitjaks olemist.

Orgussaar nimetati õppejaoskonna ülema kohusetäitjaks ning õppejaoskonna likvideerimisel 1. augustist 1920 (seoses lennuroodu formeerimisega) lennuroodu vanemohvitseriks-instruktoriks. 1. novembrist 1920 vabastati instruktori kohustest ning määrati merelennusalga lenduriks. 15. augustil 1921 läks reservi.

Tegutses seejärel ärimehena. Õppis aastail 1923–1924 Tartu Ülikoolis kaubandust. 1930. aastast oli uuesti arvel lennuväe reservis, 1931. aastal viibis Lennubaasis kordusõppustel. 1938. aastal oli Eesti Vabariigi esindajana komandeeritud Inglismaale, Hispaania kodusõjas rahvusvahelise mittevahelesegamise komitee käsutusse, kus pidi kontrollima sadamais Hispaaniasse suunduvatele laevadele kehtestatud relvaveo keelu täitmist.

Orgussaar arreteeriti NKVD poolt juuniküüditamise käigus 14. juunil 1941 Tallinnas. Ta suri Sevurallagi Turinski vangilaagris.

Tunnustus
---------

* Eesti Vabadussõja mälestusmedal (5. august 1922)

Teoseid
-------

* Leo Orgussaar. "Tee Tagasi. Bordaux' Eesti Pataljon." 1. osa Rahvaleht, 3. august 1938, 2. osa, 3. osa, 4. osa, 5. osa jne kuni 31. osa Rahvaleht 9. september 1938]

Kirjandus
---------

* Toivo Kitvel, Toomas Türk, Arvo Lennart Vercamer (koostajad). *Põhjakotkad. Eesti lendurid ja lendurvaatlejad tsaariajast kuni 1940. aastani*. Tallinn, 2011.

Välislingid
-----------

* Ohvitseride andmebaas
Álex Moreno 2019. aastal Rayo Vallecano särgis
**Alexandre Moreno Lopera** (sündinud 8. juunil 1993 Sant Sadurní d'Anoias) on Hispaania jalgpallur, kes mängib vasakkaitsja või vasaku äärepoolikuna Inglismaa kõrgliigaklubis Aston Villa.

Ta alustas klubikarjääri FC Vilafrancas. Aastatel 2011–2012 kuulus ta FC Barcelona noorteakadeemiasse.

Hooajal 2012–13 mängis ta Hispaania tugevuselt kolmanda liiga klubis UE Llagostera ja hooajal 2013–14 Hispaania esiliigaklubis RCD Mallorca. 2014. aasta juulis sõlmis ta nelja-aastase lepingu Hispaania kõrgliigaklubiga Rayo Vallecano. Hooajal 2015–16 oli ta Rayo Vallecanost laenul Hispaania esiliigaklubis Elche. Rayo Vallecanos mängis ta kokku neli hooaega, neist kaks Hispaania kõrgliigas.

2019. aasta augustis sõlmis ta viieaastase lepingu Hispaania kõrgliigaklubiga Real Betis.

2023. aasta jaanuaris sõlmis ta kolme ja poole aasta pikkuse lepingu Aston Villaga. Inglismaa kõrgliigas lõi ta esimese värava 17. detsembril 2023 mängus Brentfordi vastu.

2022. aastal debüteeris Moreno Kataloonia jalgpallikoondises.

Saavutused
----------

Rayo Vallecano
* Segunda División: 2017–18

Betis
* Copa del Rey: 2021–22

Viited
------

1. ↑  "Villa confirm Álex Moreno signing". Aston Villa F.C. 11. jaanuar 2023. Vaadatud 11. jaanuaril 2023.

Välislingid
-----------

* Profiil Aston Villa kodulehel

| * v
* r
Aston Villa FC mängijad  –  Premier League |
| --- |
| 

* 1 Martínez
* 2 Cash
* 3 Diego Carlos
* 4 Konsa
* 5 Mings
* 6 Douglas Luiz
* 7 McGinn (c)
* 8 Tielemans
* 10 Buendía
* 11 Watkins
* 12 Digne
* 14 Torres
* 15 Moreno
* 16 Chambers
* 17 Lenglet
* 18 Gauci
* 19 Diaby
* 22 Zaniolo
* 24 Durán
* 25 Olsen
* 27 Rogers
* 29 Kesler-Hayden
* 30 Hause
* 31 Bailey
* 41 Ramsey
* 44 Kamara
* 47 Iroegbunam
* Treener: Emery

 |
Larry ja Lorrie Collins
**Collins Kids** on *rockabilly*-ansambel, milles kitarri mängib Larry Collins (sündinud 4. oktoobril 1944 Tahlequahs Oklahoma osariigis) ja laulab tema vanem õde Lorrie Collins (sündinud 7. mail 1942 Tulsas Oklahoma osariigis).

Vend ja õde hakkasid koos esinema juba siis, kui Larry (õieti Lawrence) oli 10-aastane ja Lorrie (õieti Lawrencine) 12-aastane.

1954. aastal osalesid nad telesaate "Town Hall Party" talendikonkursil, misjärel hakkasid esinema saate "Town Hall Party" igas osas. Larry võlus publikut oma ülienergilise lavaliikumise ja soolodega oma kahekaelalisel kitarril, Lorrie aga oma hääle ja seksapiilsusega.

1955. aastal allkirjastasid nad lepingu Columbia Recordsiga. Siiski ei õnnestunud neil edetabelitesse tõusta.

Collins Kids esines muudeski telesaadetes, sealhulgas "The Ed Sullivan Show", "The Steve Allen Show" ja "Grand Ole Opry", ning käis regulaarselt turneedel.

Saatest "Town Hall Party" jäi Lorrie silma tolleaegsele noorteiidolile Ricky Nelsonile ning peagi sai temast Ricky esimene tüdruk. 1959. aastal abiellus ta aga Johnny Cashi mänedžeri Stu Carnalliga, mistõttu esinemised jäid pooleli. 1961. aastal jätkas Collins Kids salvestusi ja turneesid, kuid Lorriel sündis esimene laps ja 1962. aastal lõpetas ansambel tegevuse. Lorrie jäi pereelu elama, Larry saavutas edu laulude kirjutamisega.

1993. aastal tuli Collins Kids kokku Hemsby Rockabilly festivaliks Inglismaal ning esineb siiani koos.
**Púr Múdd** (ka Pür Müdd) on Eesti tantsumuusikaansambel, mis loodi 2015. aastal. Liikmed on Joonatan Siiman ja Oliver Rõõmus, varem oli Joonatan Toomiste asemel Joonas Alvre.[*viide?*]

2016. aasta Eesti Laulul osales Púr Múdd lauluga "Meet Halfway", kus saavutas teises poolfinaalis 8. koha. 

30. märtsil 2016 avaldati teine singel "Figures". 29. septembril tuli välja Crius X ja Púr Múdd ühislugu "The Way It Goes".

7. märtsil 2017 ilmus singel "Rose To Die". 11. aprillil ilmus Púr Múddi esimene album "Undefined" ja 21. aprillil avaldati koos Criusega uus laul "Broke Apart". Púr Múdd esines 2017. aasta Weekend Festival Balticul. 22. augustil avaldati lugu "A Million Reasons".

9. märtsil 2018 ilmus uus lugu "The Best Thing" koos sakslasest produtsent Seizoga. Loo andis välja plaadifirma Armada Music. 20. juulil 2018 teatas bänd, et vahetab lauljat. Joonas Alvre asemele tuli Joonatan Toomiste. 27. juulil 2018 esines ansambel Võsu Rannafestival Power on the Beach. 30. juulil ilmus uus singel "MOMENT", millel teeb kaasa Londonist pärit RnB laulja Sinclair The Mage. Augustis esines Púr Múdd Weekend Festival Balticul ja avaldas 2. novembril uue loo "Truth Is" koostöös Andreas Poomiga. Lee esiettekanne toimus MyHits Awardsil 3. novembril 2018 Saku Suurhallis.

4. oktoobril 2019 ilmus uus singel "Smile", mis tuli välja plaadifirma Armada Music alt. 7 .veebruaril 2020 ilmus singel "Ooh Aah", mis on ühtlasi ka koosseisu esimene lugu, millele on vokaali andnud bändi liige Joonatan. Lugu tuli välja Hollandi plaadifirma Soave Recordsi alt. Sama looga esines Púr Múdd Eesti Laulu 2020. aasta finaalis külalisena.

2020. aasta aprillis anti koostöös Andreas Poomiga välja lugu "Get Away". Maikuus ilmus uus lugu "Higher", kus teeb kaasa ka Ameerika päritolu laulja Chris Jamison. 2020. aasta detsembris anti koostöös Ott Leplandiga välja lugu "Vaikida võib", mis on ühtlasi Púr Múddi esimene eestikeelne lugu.

Viited
------

1. ↑  ERR (20. juuli 2018). "Elektroonilist muusikat viljelev Púr Múdd vahetab lauljat". *ERR*. Vaadatud 15. juunil 2023.
**YoungBloodZ** on Ameerika Ühendriikide räppbänd Georgia osariigist Atlantast. 

Bänd koosneb kahest liikmest J-Bo'st (Jeffrey Ray Grigsby, sünd 4. oktoobril 1977) ja Sean P-st (Sean Paul Joseph, sünd 7. märtsil 1979), enne oli küll Sean P esinejanimi Sean Paul, kuid muutis seda, kuna sama nime kandis *reggae*-laulja Sean Paul.

Praeguseks ja ainukeseks plaadifirmaks on neil LaFace Records ning selle all on tulnud nende tuntumad hitid nagu "U-Way" (1999) ja "85 South" (2000). Kõige suuremaks hitiks sai aga 2003. aasta lugu "Damn", mis valmis koos Lil Jon'iga. See lugu jõudis Billboard Hot 100 edetabelis koguni neljandale kohale. See on ka ühtlasi YoungBloodZi kõige kõrgemaks kohaks.

YoungBloodZi liikmed arreteeriti 1. juunil 2006 Atlantas koos paari oma kaaskonna mehega, kuna neid süüdistati relvade ja narkootikumide omamises. See oli nende meeste esimene arest. Kõik süüdistused võeti aga hiljem tagasi.

### Diskograafia

**"Against Da Grain"**

* Välja antud: 12. oktoobril 1999
* Edetabeli koht: 92. räpp
* USA-s müüdud: 299 000 eksemplari
* Singlid: "U-Way", "85/Billy Dee", "Shake Em' Off"

**"Drankin' Patnaz"**

* Välja antud: 26. augustil 2003
* Edetabeli koht: 5. räpp
* USA-s müüdud: 660 000 eksemplari
* Singlid: "Damn!" ,"Lean Low", "Cadillac Pimpin'"

**"Ev'rybody Know" Me**

* Välja antud: 13. detsembril 2005
* Edetabeli koht:
* USA-s müüdud: 200 000 eksemplari
* Singlid: "Presidential" ,"Chop Chop"

**"Still Grippin' Tha Grain: The Best Of"**

* Välja antud: 21. novembril 2006
* Edetabeli koht:
* USA-s müüdud:
* Singlid:

**"Bad Influence"**

* Välja antud: 2008
* Edetabeli koht:
* USA-s müüdud:
* Singlid: "Ridin' Thru Atlanta"

Välislingid
-----------

* Koduleht
"Ratsaväe lahing", õli lõuendil, Louvre, Pariis
"Lehm ja lammas karjamaal"
**Francesco Giuseppe Casanova** (1727–1803) oli Itaalia maalikunstnik. Ta oli Giacomo Casanova noorem vend. 

Francesco Casanova sündis Londonis, õppis Veneetsias Francesco Guardi käe all ning oli seejärel Francesco Simonini õpilane. Kõrvuti lahingustseenidega maalis Casanova ka maastikke loomade ja inimestega ning pastoraalse ainestikuga teoseid. 1751. aastal läks ta Pariisi ning järgmisel aastal Dresdenisse, kuhu jäi kuni 1757. aastani, veetes aega parimate lahingustseenide kopeerimisega kuulsas kuurvürstide galeriis. Pariisi naasnult õppis ta mõnda aega Charles Parrocel juures. 1783. aastal suundus ta Pariisist Viini, kuhu jäi elu lõpuni. Sel ajal oli tema õpilaseks Philip James de Loutherbourg.

Kirjandus
---------

* Carl Clauß: Casanova, Francesco. In: Allgemeine Deutsche Biographie (ADB). Band 4, Duncker & Humblot, Leipzig 1876, S. 40.
* Giacomo Casanova: Geschichte meines Lebens, Band 1, Gustav Kiepenheuer Verlag, Leipzig und Weimar 1983, Erläuterungen von Günter und Barbara Albrecht.
* Ernest Dumonthier, *Les Tapisseries d'Ameublement de la Manufacture Royale de Beauvais d'après François Casanova*, París, ed. Albert Morancé, 1921.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Francesco Casanova** |
Porsche 968
**Porsche 968** on sportauto, mida tootis Porsche aastatel 1992–1995, vahetades välja mudeli 944. Tegu oli Porsche kolmanda ja viimase vesijahutusega eesmootoriga tagaveolise algtaseme autoga, millest esimene oli mudel 924 1976. aastal.

Kuna Porsche finantsseis polnud 1990. aastal kõige parem, hakkasid insenerid 944st arendama välja kolmandat varianti S3, kuid arenduse käigus selgus, et ligi 80% 944 osadest oli autol kas märkimisväärselt muudetud või üldse välja vahetatud, mispeale otsustati 944 tootmine lõpetada ja tulla välja täiesti uue mudeliga.

Peale mitmete mehaanikauuendustele oli ka mudeli 968 disain 924 ja 944 omaga võrreldes täiesti uudne ja voolavam, esiosa meenutas rohkem suurt grand tourerit 928, loobutud oli klapptuledest, nende asemele tulid 928 väljaulatuvad esituled. Tootmiskulude vähendamiseks kolis tootmine Audi tehasest Neckarsulmis Porsche enda tehasesse Stuttgardis Zuffenhausenis.

968 vahetas korraga välja nii 211 hj 944 S2 kui ka 250 hj 944 Turbo, mootoriks oli 944 S2-lt tuletatud kolmeliitrine 16 klapiga reasneljane, võimsusega 240 hj. Ka 944 vana viiekäigulise käigukasti asemele tuli uus kuuekäiguline, lisavarustuses oli ka neljakäiguline Tiptronic automaat. Saadaval olid nii kupee (89 800 Saksa marka, 39 850 USA dollarit) kui ka kabriolett (99 800 Saksa marka, 51000 USA dollarit).

1993. aastal tuli välja ka 968 CS (Clubsport), millel oli kaalu alandamise huvides eemaldatud palju varustust – elektriaknad asendati vändaga, elektrilised nahast korvistmed asendati Recaro kergekaaluliste võidusõiduistmetega, eemaldati ka tagaiste, samas olid saadaval veel stereosüsteem, konditsioneer ja katuseluuk. Hinnaks oli 77 500 Saksa marka.

Välja toodi ka laetud Turbo S, mis kasutas 8-klapilist mootorit, võimsuseks 305 hj. Seda aga müüdi vaid neliteist eksemplari. Turbo S-ist toodeti ka võidusõiduvariant Turbo RS, millel oli üksainus korviste kuuepunktiturvavööga ja sisse keevitatud turvapuur, mootori võimsuseks 350 hj. Seda toodeti aga ainult neli eksemplari, kuna eratiimid huvitusid rohkem 911 (964) Carrera RS-ist.

968 ei saavutanud aga samasugust müügiedu nagu 924 ja 944, mispeale otsustas Porsche 1995. aastal koos 928ga selle tootmise lõpetada. Porsche mudelivalikusse jäi nüüd ainult 911, kuni 1997. aastal tuli välja Boxster, mis oli aga täiesti uus, keskmootoriga rotsteri disain. 968 oli viimaseks eesmootoriga Porscheks kuni Cayenne'i džiibi väljatulekuni 2003. aastal. Kokku toodeti 1992–1995 11 220 Porsche 968t – 6831 kupeed (2417 USA turule) ja 4389 kabrioletti (2248 USA turule). Lisaks toodeti teiste mudelitena (kõik kupeed) 1538 CS, 14 Turbo S ja 4 Turbo RSi.

Viited
------

1. ↑  Lindhorst, Richard (8. veebruar 2023). "Porsche 968 – Buyer's guide – elferspot.com – Magazine". *Elferspot* (Ameerika inglise). Vaadatud 24. mail 2023.
2. ↑  "Modern Classics: Porsche 968 CS". *www.classicdriver.com* (Ameerika inglise). Vaadatud 24. mail 2023.
3. ↑  "Porsche 968 Turbo RS: PH Heroes". *www.pistonheads.com* (Briti inglise). Vaadatud 24. mail 2023.
|  |  |
| --- | --- |
| Täpsustuslehekülg | *See on täpsustuslehekülg. Vajaduse korral muuda palun siia suunaval leheküljel lingi sihtkoht täpseks.* |

 

---

**Akrediteerimine** (ingl.k. *accreditation*) on protsess, mille käigus tuvastatakse füüsilise või juriidilise isiku kompetentsus või pädevus. Akrediteeritud isik saab üldjuhul õiguse väljastada teatud valdkonnas sertifikaate kooskõlas kehtiva standardiga. Akrediteerimine on ka protseduur, kus akrediteeriv organ tõendab, et mingi organ või isik on pädevad midagi (kedagi) testima, kalibreerima, sertifitseerima või tõendama.  Akrediteerimine tähendab ühtlasi ka sertifitseerimist läbi viiva organi pädevuse tõendamist.

Näiteid akrediteerimisest
-------------------------

Diplomaatias on akrediteerimine suursaadiku volikirjade vastuvõtva riigi riigipeale esitamise protseduur. Haridusvaldkonnas tähendab akrediteerimine näiteks haridusasutuse või õppekava hindamist välise organi poolt tuvastamaks selle vastavust nõuetele.

1. ↑  *Logistikasõnastik*. Seilecs. 2021. ISBN 9789916960066.
**Jüri Sild** (6. detsember 1941 Tartumaa, Avinurme vald, Jõemetsa küla – 3. juuli 2019) oli Energia kolhoosi esimees ja eesti keele hoidja, Ferdinand Johann Wiedemanni keeleauhinna asutaja.

Jüri Sild õppis Kuremaa Põllumajandustehnikumis. Pärast sõjaväeteenistust NSV Liidu lennuväes Eestisse naasnult omandas ta Eesti Põllumajanduse Akadeemias agronoomi kutse. Kandidaadiväitekirja kaitses Jüri Sild 1984. aastal Minskis. 1985. aastast töötas ta Rakvere rajooni Energia kolhoosi esimehena, oli aastatel 1992 ja 1993 Väike-Maarja vallavalitsuse majandusnõunik, hiljem ettevõtja ja OÜ Äntu Mõis juhataja.

Jüri Sild tegeles tõstespordiga: oli Eesti tõstekoondise kandidaat ja üliõpilasmeister.

Ferdinand Johann Wiedemanni keeleauhind
---------------------------------------

1988. aasta sügisel sündis Jüri Silla abikaasa Irma Silla ettepanekul mõte hakata Väike-Maarjas andma välja eesti keele auhinda. Ideed toetas kohe tollase ajakirja Noorus kirjandustoimetaja Rudolf Rimmel. Esimesel neljal aastal andis auhinda välja Rakvere rajooni Energia kolhoos, hiljem püsis auhind elus tänu Jüri Sillale.

Jüri Sild on meenutanud: "Lõpetasime Energia kolhoosis 1988. aastal Mädapea mõisa restaureerimise ning tekkis mõte: kena koht, kuidas saaksime sellega üldkultuuri toetada. Arut­elu käigus koorus välja Wiedemanni-nimelise keeleauhinna idee, sest eesti keel vajas kaitset ning eesti keele uurimise ja arendamisega tegelevate inimeste palk ja tähelepanu nende tööle polnud meie arvates nende vääriline."

Alates 2004. aastast on Ferdinand Johann Wiedemanni keeleauhind riiklik auhind. Jüri Silla teene on ka Väike-Maarja keeletammiku rajamine. Keeletammikusse istutab iga Wiedemanni keeleauhinna laureaat oma nimipuu.

Tunnustus
---------

* 2004 Valgetähe medaliklassi teenetemärk

Isiklikku
---------

Jüri Silla abikaasa oli Väike-Maarja Keskkooli õpetaja Irma Sild.

Viited
------

1. 1 2  Aman, Ivika. Hüvasti, JÜRI SILD! Väike-Maarja valla veebisait.
2. 1 2 3  Pulver, Andres. Lahkus Wiedemanni keeleauhinna asutaja Jüri Sild. Virumaa Teataja, 10. juuli 2019.
3. 1 2  Ferdinand Johann Wiedemanni keeleauhind. Väike-Maarja valla veebisait.
4. ↑  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 3872
**Fatalism** on usk saatuse kõikemääravasse jõusse ning see on omane paljudele usunditele ja idealistlikele filosoofilistele vooludele. Fatalism toetub peamiselt järgmistele ideedele: 

1. Vaba tahe puudub, mistõttu ajalugu on edasi liikunud ainuvõimalikul viisil. See uskumus sarnaneb väga determinismiga.
2. Kuigi teod on vabad, liiguvad need paratamatule lõpule. Sarnaneb ettemääratusega.
3. Heakskiit on sobilikum kui vastuhakk paratamatusele. Sarnasus defeatismiga.

Determinism, fatalism ja ettemääratus
-------------------------------------

Kuigi neid mõisted tihti kasutatakse vahetatavatena, fatalism, determinism ja ettemääratus on ettevaatlikud rõhutades inimese tahte tühisust või saatuse ettemääratust.

Deterministid usuvad, et inimese teod mõjutavad tulevikku, kuigi tulevik on ettekirjutatud. Rõhutatakse saatusele "alistumist". Teisiti öeldes deterministid usuvad, et tulevik on tegude ja põhjuslikkuse tõttu kinnitatud, samas kui fatalistid ja ettemääratlejad on veendumusel, et tulevik on möödapääsmatu põhjuslikkusest hoolimata.

Seetõttu determinismi puhul, kui minevik oleks teistsugune, erineksid ka olevik ja tulevik. Fatalistide jaoks on see aga ebaoluline, kuna minevik, olevik ega tulevik ei eksisteeriks üldse, kui poleks praegust.

Loogikaargument
---------------

Fatalismi argumendid, olgugi et need ei ole laialdaselt heaks kiidetud, omavad siiski kandepinda tõe loomuse kohta. *Fatalismi loogikaargument*: kui homme oleks merelahing ja keegi ütleb:"Homme toimub merelahing", siis see lause on õige juba enne vastava sündmuse asetleidmist. Lause **õigsust** arvestades välistab see igasuguse võimaluse lahingu ärajäämise kohta.

Jõudeargument (seisakuargument)
-------------------------------

Iidne fatalismi argument, mille ideed on järgmised:

* Kui inimesele on ette määratud oma haigusest paraneda, siis ta paraneb, olenemata sellest, kas ta kutsub arsti või mitte.

* Samamoodi kui on ette määratud oma haigusest mitte terveneda, siis nii see paratamatult lähebki, ükskõik kas kutsuda arst või mitte.

* Inimesele on vastavalt ette määratud kas paraneda oma haigusest või mitte.

Fatalism popkultuuris
---------------------

* Kurt Vonnegut on pilganud fatalismi mitmetes romaanides, sealhulgas ka "Tapamaja, korpus viis"

* John Locke tegelaskuju seriaalis "Teadmata kadunud" kehastab fatalisti, kes tunnetab, et tema tehtud otsused on saatuse poolt ette määratud.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Fatalism** |

* James Ryerson. Consider the Philosopher, nytimes.com/magazine, 12. detsember 2008
Guillebert de Lannoy
**Guillebert de Lannoy** (1386–1462) oli flaami päritolu Burgundia sõjaväelane ja diplomaat, Villervali isand (*sgr. de Villerval*)

1403. aastal võttis ta Prantsusmaa vägedes osa Wighti saare ründamisest. 1405–1406 käis ta palverännakul Palestiinas. Sealt naasnult võttis Hispaanias osa võitlusest mauridega ning osales Prantsusmaal armanjakkide ja burgundlaste vahelises võitluses.

Aastail 1413–1414 reisis Lannoy Põhja- ja Ida-Euroopas. Ta külastas Friisimaad, Taanit, Rootsit, Gdańskit ning Preisimaad. Preisimaalt suundus ta läbi Vana-Liivimaa Pihkvasse ja Novgorodi. 
Kodumaale naasis ta läbi Poola, Tšehhi ja Austria.

Burgundia hertsog Jean Kartmatu määras Lannoy sadamalinna Ecluse'i asevalitsejaks. 1419. aastal võttis ta Burgundia esindajana osa Inglise kuninga Henry V ja Prantsusmaa Catherine'i pulmadest.

1421. aastal saadeti ta Palestiinasse uurima võimalusi vabastada Jeruusalemm muslimitest. Esmalt reisis ta läbi Ida-Euroopa Konstantinoopolisse ning sealt edasi Rhodosele, Kreetale, Egiptusesse ja lõpuks Jeruusalemma. Burgundiasse tagasi läks ta läbi Rhodose, Veneetsia ning Saksamaa.

Seejärel käis Lannoy Burgundia saadikuna Šotimaal ja Iirimaal, samuti osales ta 1433. aastal Baseli kirikukogul. 1430. aastal oli ta üks Kuldvillaku ordu asutajaliikmetest. 1435. aastal võttis ta osa Arras' kongressist.

1440. aastatel hakkas Philipp Hea taas hellitama mõtet ristisõjast. Lannoy saadeti Napoli kuninga Alfonso V juurde ja seejärel mereteed mööda edasi Jeruusalemma. Teel peatuti mitmetes paikades, et uurida kuidas suhtuvad kavandatavasse ristisõtta kohalikud valitsejad. Tagasiteel liiguti laevadel läbi Kreeka saarestike ja mööda Dalmaatsia rannikut. Veneetsiast edasi liiguti maad mööda läbi Austria ja Saksamaa tagasi Burgundiasse. 

Lannoy hilisema elu kohta on teada väga vähe.

Autobiograafilises teoses "Voyages et Ambassades" annab ta ülevaate oma elust ja kirjeldab oma reise. Muuhulgas on teoses mainitud ka mitmeid paiku Eestis, mida ta külastas 1413. aastal.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Jennifer Speake. "Literature of Travel and Exploration: G to P" Lk. 696
2. ↑  CHEVALIERS DE LA TOISON D'OR. MAISON DE BOURGOGNE
3. 1 2  Ain Mäesalu "Keskaegne Tartu oli mõjukas hansalinn"[*alaline kõdulink*]
4. ↑  Rainer Eidemiller "Paide linna nimed"

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Guillebert de Lannoy** |
**Liivimaa Üldkasulik Ühing** (saksa keeles *Livländischer Gemeinnütziger Verband*, *Vidzemes Visparderīga Savienība*) oli Lätis aastail 1920–1939 tegutsenud Liivimaa rüütelkonna järglasorganisatsioon.

Ühing asutati 10. märtsil 1920 ja registreeriti 20. märtsil samal aastal.

Ühingu presidendid olid :

* 1920–1936 parun Hans Rosen (1870–1945)
* 1936–1939 Friedrich von Samson-Himmelstjerna (1872–1958)

Liivimaast uue Eesti-Läti piiriga äralõigatud Põhja-Liivimaa aadlike koosolekud Tartus, Pärnus ja Viljandis liitusid 1924. aastal üksmeelselt ühinguga. 1925. aastal loodi Tartus ühingu komitee ja aunõukogu (Ausschuss und Ehrenrat). Põhja-Liivimaa aadlikele oli avatud ka Tallinnas tegutsenud Eestimaa Üldkasulik Ühing. Eestis tegutsesid Liivimaa Üldkasuliku Ühingu Põhja-Liivimaa usaldusmehed (Vertrauensleute für Nord-Livland), kes nimetati 1934. aastal ümber nõukogu liikmeteks (Ratsglieder für Nord-Livland; kümnest nõukogu liikmest pooled tuli valida Põhja-Liivimaalt):

* parun Walter Stackelberg (kuni 1939)
* Rolf von Anrep
* Viktor von zur Mühlen
* Richard von Oettingen (1932–1939)
* Heinrich von Zeddelmann (kuni 1939)
* parun Adolf Pilar von Pilchau (kuni 1932)
**Naddoddur** (islandi Naddoður, vanapõhja Naddoddr) oli fäärlasest viiking, keda peetakse Islandi avastajaks. Naddoddur oli üks esimesi Fääri saarte asukaid pärast seda, kui Grímur Kamban oli sinna esimesena 825. aasta paiku elama asunud. Naddoddur sündis Lõuna-Norras Agderis, mis koosneb Aust-Agderi ja Vest-Agderi maakonnast.

Keskaegne Islandi käsikiri Landnámabók ("Maa asustamise raamat") kirjeldab detailselt 9. ja 10. sajandil toimunud Islandi asustamist (islandi keeles *landnám*). Selle järgi avastas Islandi just Naddoddur, kes eksis Norrast Fääri saartele seilates ära ning triivis Islandi idarannikule. Ta jõudis kaldale praeguse Reyðarfjörðuri linna lähedal. Ehkki ta ronis tuleasemetest tõusva suitsu nägemiseks mäe otsa, ei silmanud ta jälgi inimestest. Seejärel otsustas ta jätkata teekonda Fääri saartele, kuid kuna tema paati jõudmise aegu hakkas lund sadama, nimetas ta leitud maa Lumemaaks (Snæland). Hiljem hakati saart aga kutsuma Íslandiks (Iceland).

Arvatakse, et tema tütar on 11. sajandi alguses Shetlandil surnud Ann Naddodsdóttir, kelle hauakivi leiti 19. sajandi keskpaigas.

Viited
------

1. ↑  "The First Settlers" (inglise). Vaadatud 08.03.2014.

Muud allikad
------------

* O'Donoghue, Heather "Old Norse-Icelandic literature: a short introduction". Wiley-Blackwell, 2004.

Välislingid
-----------

* History of Iceland
**Pavel Pavlovitš Pinigin** (jakuudi keeles Павел Павлович Пинигин; sündinud 12. märtsil 1953 Tšuraptša rajoonis Jakuudi ANSV-s) on jakuudi maadleja ja treener, olümpiavõitja.

Ta võitis vabamaadluses I kergekeskkaalus 1976. aasta suveolümpiamängudel Montréalis kuldmedali. Ta on kolmekordne maailmameister (1975, 1977, 1978), Euroopa meister (1975) ja kahekordne NSV Liidu meister. Kahel korral on ta võitnud maailma karika (1976, 1977). 1993. aastal tuli ta maailmameistriks veteranide klassis.

Alates 2013. aastast on ta Sahha (Jakuutia) Vabariigi Riigikogu (Il Tümene) liige.

Haridustee ja töökäik
---------------------

Pinigin on Tšuraptša Spordiinternaatkooli kasvandik, 1966. aastast treenis tuntud treeneri Dmitri Korkini juhendamisel. Ta lõpetas 1976. aastal Kiievi Riikliku Kehakultuuriinstituudi. Ta on töötanud maadlustreenerina Ukraina NSV-s, 1990. aastatel Sahha maadluskoondise riikliku treenerina ning tegutsenud rahvusvahelise kategooria tippklassi kohtunikuna.

Aastatel 1987–2009 töötas ta Sahha siseministeeriumi süsteemis. Ta on lõpetanud Venemaa Siseministeeriumi Akadeemia ja välja teeninud miilitsapolkovniku auastme.

Aastatel 2010–2011 oli ta Sahha (Jakuutia) Vabariigi kehakultuuri ja spordi riikliku komitee aseesimees. 2013. aastast kuulub ta Jakutskis asuva Sahha (Jakuutia) Vabariigi Kõrgema Spordimeisterlikkuse Kooli juhtkonda.

NSV Liidu teenelise meistersportlase rinnamärk

Tunnustus
---------

* 1976 – NSV Liidu teeneline meistersportlane
* 1985 – Ukraina NSV teeneline treener
* 2006 – Põhjatähe orden
* 2008 – Sahha (Jakuutia) Vabariigi Korkini-nimeline riiklik preemia kehakultuuri ja spordi valdkonnas

Isiklikku
---------

Pavel Pinigin võttis naiseks kirgiisitar Marija Pinigina (tutvusid 1980. aastal), kes samuti võistles Ukraina eest. Peres on kolm poega: Pavel, Timir ja Šamil. Kui pereisa tippspordi karjäär läbi sai, kolis pere Pinigini kodumaale Jakuutiasse. Elama asuti Jakutskisse. Marija suurimaks spordisaavutuseks jäi kuldmedal kergejõustikus 1976. aasta suveolümpiamängudelt Seoulist.

Raamatud
--------

* 1984 – "Путь к Олимпу". Кн. изд-во, Якутск (noorsooraamat)
* 1990 – "Дело жизни моей – борьба". Здоровья, Киев (memuaarid)

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  Пинигин Павел Павлович. ysia.ru
2. 1 2  Руководство. gushvsm.ykt.ru
3. ↑  Славные имена якутской вольной борьбы: Коркин Дмитрий Петрович. wrestsakha.ru
4. ↑  Легенда легкой атлетики Мария Пинигина. fakty.ua
5. ↑  Путь к Олимпу. biblus.ru
**Leonid Ananitš** (sündinud 23. märtsil 1936 Gomeli oblastis) on endine Eesti NSV parteitöötaja ja riigitegelane.

Ta lõpetas aastal 1954 Novotšerkasski mäetehnikumi ja aastal 1960 Plehhanovi-nimelise Leningradi Mäeinstituudi. Aastal 1975 sai majanduskandidaadi kraadi.

Ta töötas aastal 1954 hüdrogeoloogina Primorje krais. Aastatel 1959–1960 oli ta Plehhanovi nimelise Leningradi Mäeinstituudi komsomolikomitee sekretär. Aastatel 1960–1966 oli ta komsomolitööl Leningradis, ÜLKNÜ Leningradi Linnakomitee üliõpilasnoorsoo osakonna juhataja, 1961. aastast ÜLKNÜ Leningradi Kirovi Rajoonikomitee esimene sekretär.

Aastatel 1966–1971 oli ta ELKNÜ Keskkomitee II sekretär, 1971–1972 EKP Tallinna Linna Kalinini Rajoonikomitee II sekretär, 1972–1979 EKP Kohtla-Järve Linnakomitee I sekretär. Aastatel 1979–1984 oli ta EKP Keskkomitee ehituse ja linnamajanduse osakonna juhataja, aastatel 1984–1987 Eesti NSV ehitusmaterjalide tööstuse minister. 

Ta oli aastast 1957 NLKP liige, 1976–1986 EKP Keskkomitee liige. Ta oli Eesti NSV Ülemnõukogu IX, X ja XI koosseisu saadik.

Tunnustus
---------

* Rahvaste sõpruse orden
* 2 ordenit "Austuse märk"

Viited
------

1. ↑  Leonid Aleksandri p. Ananitš, Eesti NSV Ülemnõukogu IX koosseis = Верховный Совет ЭССР IX созыв: biograafiline lühiteatmik. EESTI RAAMAT TALLINN 1976, lk 15

Kirjandus
---------

* Eesti majanduse biograafiline leksikon 1951–2000 AS Kirjastus Ilo, 2003
* "Valitud ja valitsenud..." koostanud Jaan Toomla. Tallinn 1999.
**Inga Bērziņa** (sündinud 1. augustil 1963 Kuldīgas) on Läti poliitik, ta on erakonna Uus Ühtsus liige. Ta valiti 2022. aasta Läti parlamendivalimistel Uue Ühtsuse nimekirjas Seimi liikmeks. Ta on 15. septembrist 2023 Läti Vabariigi keskkonna- ja regionaalarengu minister. Varem oli ta aastatel 2001–2022 Kuldīga piirkonna volikogu esimees.

Ta lõpetas aastal 1986 Läti Riikliku Ülikooli geograafiateaduskonna, saades geograafi ja geograafiaõpetaja diplomi. Aastal 1997 sai ta magistrikraadi geograafia alal Läti Ülikoolist. 

Aastatel 1986–1994 töötas ta geograafiaõpetajana Riia Inglise Gümnaasiumis. Aastal 1994 asus ta Kuldīgasse, kus ta alguses töötas geograafiaõpetajana Vilis Plūdonsi nimelises Kuldiga 1. Keskkoolis, peagi sai tast kooli direktori asetäitja kommertshariduse alal.

2022. aasta Läti parlamendivalimistel valiti ta Uue Ühtsuse nimekirjas Seimi liikmeks.

15. septembrist 2023 on ta Läti Vabariigi keskkonna- ja regionaalarengu minister (Evika Siliņa valitsuses).

Isiklikku
---------

Ta on abielus ja kolme lapse ema. Tema poeg Kristaps Bērziņš on tippkergejõustiklane, maratoonar.
Leisel Jones
**Leisel Marie Jones** (sündinud 30. augustil 1985 Katherine, Põhjaterritoorium) on Austraalia endine naisujuja.

Ta lõpetas tippsportlaskarjääri novembris 2012. 

Jaanuaris 2016 lõpetas ta kutsekooli Austraalia Fitnessi Instituut toitumisnõustajana.

Saavutused
----------

Ta osales kokku neljadel olümpiamängudel: 2000, 2004, 2008 ja 2012.

2004. aasta suveolümpiamängudel võitis ta kaks kuldmedalit ning 2008. aasta suveolümpiamängudel ühe kuldmedali; kokku sai ta üheksa olümpiamedalit.

2001. aastal sai ta maailmameistrivõistlustelt ühe kuld- ja kaks hõbemedalit. 2003. aastal sai ta maailmameistrivõistlustelt ühe hõbe- ja kaks pronksmedalit ning püstitas maailmameistrivõistlustel naiste 100 m rinnuliujumise maailmarekordi.

2002. aastal sai ta Vaikse ookeani meistrivõistlustel ühe kuld- ja kaks hõbemedalit ning Rahvaste Ühenduse mängudel kolm kuldmedalit.

Ta oli maailmarekordi omanik naiste 100 m rinnuliujumises (21. juuli 2003 Barcelona, maailmameistrivõistluste poolfinaal; 1.06,37) ja naiste 200 m rinnuliujumises (10. juuli 2004 Brisbane, maailma karikasarja etapp; 2.22,96).

Tema treener oli Ken Wood Austraalia klubis Redcliffe Leagues Lawnton SC Inc.

Tunnustus
---------

* 2006 – Austraalia aasta ujuja
* 2015 – Austraalia Spordi Kuulsuste Hall

Isiklikku
---------

Leisel Jones on 172-173 cm pikk ja kaalus tippsportlasena 66 kg.

Tema harrastus on fotograafia.

Välislingid
-----------

* Leisel Jones veebisaidil Olympedia (inglise) Muuda Vikiandmetes
* Foto ja intervjuu. September 2000
* Foto
**Jakob Johann Gonsior** (3/15. jaanuar 1794, Tallinn. Eestimaa kubermang, Venemaa keisririik – 29. märts / 10. aprill 1865, Tallinn) oli Tallinna raehärra. Tema järgi on nimetatud Gonsiori tänav Tallinnas.

Gonsior õppis 1813–1816 Tartu Ülikoolis õigusteadust. Aastatel 1816–1828 oli ta Tallinna rae ja Eestimaa ülemmaakohtu advokaat ning 1828. aastast kuni surmani Tallinna raehärra. 

1836. aastal määrati Jakob Johann Gonsior Tallinna linna esindajaks Venemaa keisri kantselei II osakonna juures tegutseva seadusandliku komisjoni juurde kriminaalõiguse väljatöötamiseks ning ta viibis ja elas alaliselt rohkem Peterburis. 

1844. aastal, naastes Tallinna, esitas ta oma kandidatuuri Tallinna bürgermeistri ametikohale, kuid jäi raevalimistel alla Friedrich Georg von Bungele.

4/16. mail 1828 abiellus ta Tallinna Niguliste koguduse õpetaja Johann Bernhard von Gebhardti tütre Amalia Constantia von Gebhardtiga.

Jakob Gonsior-asutus
--------------------

Kui lastetu Jakob Gonsior 1865. aastal 71 aasta vanuses suri, pärandas ta testamendiga kogu oma vallasvara ja kinnisvara (4 kinnistut Viru väljakul Gonsiori tänava ääres, Jahu 10 kinnistu, ait Pühavaimu kiriku õuel ja Raekoja plats 10 // Mündi 2) pärast oma lese surma heategevuslikuks otstarbeks. Gonsiori sihtasutise põhilised tegevussuunad olid vanemateta väikelaste hoolekande korraldamine, puudust kannatavate vanemate toetamine laste kasvatamisel. 1928. aastal ehitas asutus Tallinna Nurme tänavale kaks maja 22 korteriga, mis anti soodsatel tingimustel üürile lasterikastele töölisperedele. Jakob Gonsior-asutus tegutses aastatel 1866–1940, algul linna Jumalalaeka ja 1885. aastast Tallinna linnavalitsuse alluvuses ning kahel viimasel tegevusaastal iseseisva sihtasutusena.

Viited
------

1. ↑  JACOB GONSIOR JA GONSIORI TÄNAV, linnaarhiiv.wordpress.com, 22 märts 2017

Välislingid
-----------

* Gonsior, Jacob Johann (1794-1865), Deutschbaltisches biographisches Lexikon 1710-1960 (DBBL)
**Eesti Pimemassööride Ühing (EPMÜ)** on pimedaid ja nägemispuudega massööre üle Eesti ühendav kutseorganisatsioon. 

Tegemist on heategevusliku mittetulundusühinguga, mis loodi 1999. aastal. Ühing toetab nägemispuudega inimeste rehabilitatsiooni ja tööhõivet, sotsiaalhoolekannet avalikes huvides.

EPMÜ eesmärkideks on: 

* integreerida nägemispuudega inimesi läbi kutseõppe avatud tööturule ja ühiskonda;
* ühendada nägemispuudega massööre üle Eesti;
* nägemispuudega tegevmassööridele täienduskoolituste organiseerimine ja massaažialaste teadmiste täiendamine;
* viia nägemispuudega massööride oskused vastavusse massöörikutse standardi nõuetega;
* koostöö arendamine samalaadsete organisatsioonidega väljaspool Eestit;

Liikmeks võib saada iga Eesti Vabariigi elanik, kes on seadusega kehtestatud korras tunnistatud nägemispuudega isikuks ning omab massööri kutsetunnistust. Ühingu liikmeks saamiseks tuleb esitada ühingu juhatusele kirjalik avaldus. Ühingu liikmed maksavad liikmemaksu ja järgivad ühingu põhikirja. Ühingu varad kujunevad sisseastumis- ja liikmemaksudest, annetustest, sponsorlusest, riigi, omavalitsusorganite ja valitsusväliste organisatsioonide sihtfinantseerimisest, Ühingu eesmärkide saavutamiseks ette nähtud tegevuse tulemist ja muust tegevusest, mis ei ole vastuolus põhikirjaga.

Viited
------

1. ↑
Marcus Tavernier (2022)
**Marcus Joseph Tavernier** (sündinud 22. märtsil 1999 Leedsis) on Inglismaa jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Inglismaa Premier League'i klubis AFC Bournemouth.

2013. aastal siirdus ta Newcastle Unitedist Middlesbrough' noortesüsteemi. Middlesbrough' põhimeeskonnas debüteeris ta 22. augustil 2017 EFL Cup'i mängus Scunthorpe Unitedi vastu. Samal hooajal debüteeris ta ka Inglismaa esiliigas, kus lõi esimese värava 5. novembril 2017 mängus Sunderlandi vastu. Hooaja 2017/18 teises pooles oli ta Middlesbrough'st laenul Inglismaa tugevuselt kolmanda liiga klubis Milton Keynes Dons.

2022. aasta augustis liitus ta viieaastase lepingu alusel Bournemouthiga. Inglismaa kõrgliigas debüteeris ta hooaja avamängus 6. augustil 2022 Aston Villa vastu. Esimese värava lõi ta Inglismaa kõrgliigas 5. novembril 2022 mängus Leeds Unitedi vastu. Hooajal 2022/23 lõi ta Inglismaa kõrgliigas kokku viis väravat.

Aastatel 2017–2019 mängis Tavernier Inglismaa noortekoondistes.

Tema vanem vend James Tavernier mängib Šotimaa kõrgliigaklubis Rangers.

Viited
------

1. ↑  "Middlesbrough 1–0 Sunderland". *BBC Sport*. Vaadatud 5. novembril 2017.
2. ↑  "Cherries seal deal for highly-rated Tavernier". *AFCB*. August 2022. Vaadatud 1. augustil 2022.
3. ↑   (vaadatud 10.3.2024)
4. ↑  Shaw, Dominic (3. oktoober 2017). "Rangers defender James Tavernier's words of advice for younger brother Marcus at Middlesbrough". *Gazette Live*. Vaadatud 16. oktoobril 2017.

Välislingid
-----------

* Marcus Tavernier AFC Bournemouthi kodulehel

| * v
* r
AFC Bournemouth mängijad  –  Premier League |
| --- |
| 

* 1 Neto
* 2 Fredericks
* 3 Kerkez
* 4 Cook
* 5 Kelly
* 6 Mepham
* 7 Brooks
* 8 Rothwell
* 9 Solanke
* 10 Christie
* 11 Ouattara
* 12 Randolph
* 14 Scott
* 15 Smith
* 16 Tavernier
* 17 Sinisterra
* 19 Kluivert
* 20 Radu
* 21 Moore
* 22 Traorè
* 23 Hill
* 24 Semenyo
* 25 Senesi
* 26 Kilkenny
* 27 Zabarnõi
* 29 Billing
* 32 Anthony
* 37 Aarons
* 42 Travers
* Treener: Iraola

 |
Samuel Scheidt
**Samuel Scheidt** (ristimispäev 3. november 1587 Halle – 24. märts 1654 Halle) oli Saksa varabarokiaegne helilooja, organist ja muusikaõpetaja. 

Aastatel 1621–1627 avaldas Samuel Scheidt neli muusikakogumikku "Ludi Musici", millest on täielikult säilinud vaid esimene. Scheidt on varastest Põhja-Saksa instrumentaalheliloojatest silmapaistvaim.

Halles sündinud Scheidt õppis Amsterdamis Jan Pieterszoon Sweelincki juures, kes mõjutas tugevalt ka tema muusikamaitset. Hallesse naasnult sai temast Brandenburgi markkrahvi õueorganist ja hiljem kapellmeister. Erinevalt paljudest Saksa muusikutest jäi ta Saksamaale ka Kolmekümneaastase sõja ajal. Kui ta oma ametikoha Wallensteini tõttu kaotas, määrati ta 1628. aastal kolme Halle kiriku muusikajuhiks.

Scheidt oli esimene rahvusvahelise tähtsusega Saksa orelihelilooja. Ta esindab uue Põhja-Saksa stiili õitsengut, mis sai alguse suurest protestantliku reformatsiooni tulemusel. Lõuna-Saksamaal ja veel mitmes Euroopa riigis jäi katoliikliku Rooma kultuuriline mõju tugevaks ning muusika tugines jätkuvalt Itaalia eeskujudele. Roomast eraldatud protestantlikel aladel arendasid muusikud aga välja uued stiilid, mis erinesid naabermaade omast.

Scheidti muusika jaguneb põhiliselt kaheks: instrumentaalmuusika, sealhulgas palju teoseid klahvpillidele, peamiselt orelile, ning sakraalne vokaalmuusika, millest osa on *a cappella* ja osa kasutab *basso continuo*'t või muud instrumentaalsaadet. Arvukates koraaliprelüüdides tarvitas Scheidt sageli variatsioonimustreid, milles koraali iga fraas kasutab erinevat rütmimotiivi ja iga variatsioon on eelmisest keerulisem kuni teose kulminatsioonini. Koraaliprelüüdide kõrval kirjutas ta arvukalt fuugasid, tantsusüite (mis olid sageli tsüklilised, tarvitades sama bassi) ja fantaasiaid.

Kirjandus
---------

* Manfred Bukofzer, *Music in the Baroque Era*. New York, W.W. Norton & Co. 1947. ISBN 0-393-09745-5
* 'Samuel Scheidt', *The New Grove Dictionary of Music and Musicians*, ed. Stanley Sadie. 20 vol. London, Macmillan Publishers Ltd. 1980. ISBN 1-56159-174-2
* Cleveland Johnson, "In the Trenches with Johann and Caspar Plotz: a rediscovered Gebrauchstabulatur from the Scheidt Circle", 2001.
**Guillermo Vilas** (sündinud 17. augustil 1952 Mar del Platas), tuntud ka kui **Willy Vilas**, on Argentina endine elukutseline tennisist, Grand Prix' turniiri võitja (1974, 1975 ja 1977), kes võitis neli suure slämmi turniiri, ühe aasta lõpu Mastersi, üheksa Grand Prix' supersarja ja 62 ATP turniiri.

Elukäik
-------

Mar del Plata mereäärses kuurordis kasvanud Vilas oli vasakukäeline ja mängis oma esimest turneevõistlust 1968. aastal. Ta kuulus aastavahetuse esikümnesse aastatel 1974–1982. Ta oli saviliivaväljakute spetsialist, kuid mängis ka hästi kõva-, muru- ja vaipkattega väljakutel.

Ta võitis neli suure slämmi turniiri: 1977. aasta Prantsusmaa ja 1977. aasta USA lahtised meistrivõistlused (mõlemad mängis saviliivaväljakul) ning 1978. ja 1979. aasta Austraalia lahtised meistrivõistlused (mõlemad murul). Samuti oli ta kolmel korral finaalis Prantsusmaa (1975, 1978 ja 1982) ning korra Austraalia lahtistel meistrivõistlustel (1977), olles teine.

1974. aastal võitis ta aastalõpu Masters Grand Prix' turniiri. Lisaks võitis ta seitse Grand Prix' supersarja (1975–1980), mis olid praeguse Masters 1000 eelkäijad.

Faktid ja ebaõiglase kohtlemise väited
--------------------------------------

World Tennis, Agence France-Presse ja Livre d'or du tennis 1977 hindasid teda teiste edetabelite ja väljaannete hulgas maailma esimängijaks 1977. aastal (teised panid esikohale Björn Borgi või Jimmy Connorsi). ATP edetabelis saavutas ta teise koha 1975. aasta aprillis, kus ta püsis kokku 83 nädalat. Ta lisati 1991. aastal Rahvusvahelisse Tennise Kuulsuste Halli. 

Tuntud mängude rohkuse poolest, eriti saviliivakattega väljakul, sai temast teine ​​mees, kes võitis Open Era üle 900 matši ja tema saviliivaväljakul peetud matšivõitude arv (659) on ajastu ülekaalukalt kõige suurem. Tema tippaeg oli 1977. aasta hooaeg, mille jooksul ta võitis kaks suure slämmi turniiri (mõlemad saviliivakattega väljakul). 2016. aastal hindas The Daily Telegraph ta kõigi aegade parimaks saviliivaväljakumängijaks Rafael Nadali ja Björn Borgi järel. 2018. aastal hindas Steve Tignor ajakirjas Tennis Magazine Vilase Open Era paremuselt 16. tennisistiks. 

Argentina ajakirjaniku Eduardo Puppo ja Rumeenia matemaatiku Marian Ciulpani 2015. aastal esitatud ajalooliste ja statistiliste uuringute põhjal jõuti järeldusele, et Vilas oleks pidanud olema esikohal vanas ATP edetabelisüsteemis seitsme nädala jooksul ajavahemikul 1975–1976. Kuigi ATP ja selle tollane tegevjuht Chris Kermode ei lükanud neid andmeid ümber, otsustas ta Vilast ametlikult mitte tunnustada. Vaidlused on endiselt juriidilises staadiumis. 2020. aasta oktoobris avaldas Netflix Vilase juhtumist dokumentaalfilmi "Guillermo Vilas: skoori lahendamine".

Välislingid
-----------

* Guillermo\_Vilas Association of Tennis Professionals (ATP) veebilehel
* Guillermo\_Vilas Rahvusvahelise Tenniseföderatsiooni (ITF) veebilehel
* Guillermo\_Vilas Davis Cupi veebilehel
* Guillermo\_Vilas rahvusvahelise tennise kuulsuste halli veebilehel

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Guillermo Vilas** |