recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Laiusstõbi** (ladina keeles *diphyllobothriasis*) ehk **difüllobotrioos** on paljudel imetajatel esinev helmintaas (imaginaalne tsestodoos), mille põhjustajaks peetakse mageveekalades elulevaid perekonda *Diphyllobothrium* liigitatud täiskasvanud laiusse.

Nakatumine
----------

### Lisaperemehed ja säilitusperemehed

Laiusside munad satuvad haigestunute väljaheitega vette, kus nad satuvad koorikloomade ja kalade organismi.

Laiusside lisa- ja säilitusperemehed on kalad, kes toituvad väiksematest nakatanud veeloomadest.

### Lõpp-peremehed

Inimene nakatub, kui sööb pooltoorest või vähesoolatud mageveekala. Peensooles kinnitub laiuss iminappadega sooleseina külge ning muneb päevas ligi miljon muna, mis väljuvad organismist pärasoole kaudu. Seega on laiussiga nakatunud inimene pidevalt nakkusohtlik. Inimeses võib laiuss elada kuni 25 aastat.

#### Haigusnähud ja patogenees

Tavaliselt ei kaeba laiussiga nakatunud inimene millegi üle. Vahel esineb ebamugavustunne kõhus, iiveldus, oksendamine, kõhulahtisus, kaalulangus, nõrkus ja/või jõuetus.
Harva võib laiuss põhjustada soolesulgust. Sel juhul tekib äge kõhuvalu ning haige vajab operatsiooni.

Laiuss kahjustab peensoole limaskesta, põhjustades atroofiat ja nekroosi.

Et laiuss tarbib hulgaliselt B12-vitamiini ja foolhapet, võib ta põhjustada selle vitamiini puudumisest tingitud laiussaneemia.

Diagnoos
--------

Laiusstõbi on koerte, kasside, ulukkarnivooride, sigade jpt imetajate haigus.

### Inimestel

Kehtivas rahvusvahelises haiguste klassifikatsioonis RHK-10-s liigitatakse laiusstõbi alamjaotisesse: B70.0.

#### Labordiagnostika

Diagnoosimiseks tehakse väljaheidete analüüs, tuvastamaks laiussi mune või fragmente.

Vältimine
---------

* Toorelt soolatud kala (ka kalamari) tuleb enne söömist külmutada temperatuuril –20 °C 24 tundi  või hoida 24 tundi –18 °C juures;
* kuumutada 55 °C juures vähemalt 5 minutit;
* korralikult läbi küpsetada (kalasisesel temperatuuril 60 °C-ni);
* 14% soolalahuses hävivad 14 bakterid ööpäeva jooksul;
* 100 °C juures hävivad bakterid 30 minutiga.

Ravi
----

Raviks kasutatakse tablette: Niclosamidi 1,0 × 2 skeemi järgi ja Praziquanteli 25 mg/kg skeemi järgi. Haigus allub hästi ravile, paranemine on täielik.

Viited
------

1. ↑  "Meditsiinisõnastik" 142:2004.
2. ↑  Toivo järvis, "Veterinaarparasitoloogia õpik kõrgkoolile", 4 lameusstõved, Tartu Ülikooli Kirjastus, lk 43, 2011, ISBN 978 9949 19 715 6
3. 1 2 3 4 5 6  inimene.ee, terviseportaal, välja otsitud 23. mai 2009
4. 1 2 3 4  koolielu.edu.ee[*alaline kõdulink*], mittemikroobsed toidumürgistused, välja otsitud 23. mai 2009
**Sylvia Beach** [silvia biitš] (sünninimi **Nancy Woodbridge Beach**: 14. märts 1887 Bridgeton (New Jersey) – 5. oktoober 1962 Pariis) oli USA-st pärit raamatukaupmees, üks USA emigratsiooni juhtivaid tegelasi sõdadevahelises Pariisis. 

Tema isa oli presbüterlik pastor, kelle töö tõi perekonna 1901 Pariisi. 

Beach armastas Pariisi ning asus 1916 sinna alaliselt elama. Koos oma sõbra Adrienne Monnieriga asutas ta novembris 1919 raamatukaupluse *Shakespeare and Company*, millest sai ameeriklaste kohtumispaik. Raamatukauplus sai kuulsaks pärast seda, kui ta 1922 avaldas James Joyce'i romaani *Ulysses*, sest Joyce'il ei õnnestunud seda ingliskeelsetes maades avaldada.

1930. aastate depressiooni ajal oli kauplus raskustes. Seda hoidis vee peal Beachi sõprade, sealhulgas Bryheri heldus. 

Teise maailmasõja ajal oli Beach interneeritud. 

Kaupluse vabastas sümboolselt 1944 Ernest Hemingway isiklikult, kuid seda ei avatud enam. 

1959 kirjutas Beach sõdadevahelisest ajast mälestused. 

Ta jäi Pariisi kuni surmani.
**Valentina Kullam** (kuni 1954. aastani **Valentina Nazarenko**, 22. august 1930 Kirovohradi oblast, Ukraina – 29. november 2014) oli Ukraina ja Eesti korvpallur. 

Ta lõpetas 1949. aastal Kirovogradis keskkooli, õppis aastatel 1949–1952 Kiievi Kehakultuuri Instituudis ja lõpetas 1953. aastal Moskvas KKKI.

Korvpalli hakkas 178 cm pikk neiu harrastama keskkoolis, tippmängijaks kasvas Kiievis Vladimir Šablinski juhendamisel. Mänginud Kiievi Dünamo, Moskva lennundusinstituudis ja aastatel 1957–1965 TRÜ naiskonnas.

1952. ja 1954. aastal võitis ta EM-võistlustel kuldmedali, olles 1952. aastal EM-i paremuselt neljas korvikütt. 1951. aastal võitis ta ülemaailmsete üliõpilasmängude kuld- ja 1954. aastal hõbemedali, 1953. ja 1955. aastal ülemaailmsete noorsoomängude kuldmedali. Nõukogude Liidu meistrivõistlustel võitis ta kulla aastatel 1954–1956 ning hõbeda aastatel 1952, 1953 ja 1958–1960. 1956. aastal sai ta Nõukogude Liidu rahvaste spartakiaadil kuldmedali ja 1959 hõbemedali. 

Aastatel 1967–1985 töötas Valentina Kullam Tartu 4. Keskkoolis kehalise kasvatuse õpetajana.

Tema abikaasa oli korvpallur ja treener Ilmar Kullam, nende tütar Oksana Puuste-Kullam oli samuti korvpallur ning on praegu dermatoloog-kosmetoloog.

Valentina Kullam suri 29. novembril 2014 ja ta maeti 11. detsembril 2014 Metsakalmistule.

Viited
------

1. ↑

Välislingid
-----------

* Biograafia ESBL-is
Otto IV ja tema kahe naise hauamonument St. Martini kirikus Stadthagenis
**Otto IV** (1517 – 21. detsember 1576) oli Saksa aadlimees. Ta oli Schauenburgi ja Holstein-Pinnebergi krahv. Ta oli Jobst I ja selle naise Maria poeg.

Ta võttis omaks Martin Lutheri õpetuse. Kuid austusest oma vanemate vendade Kölni peapiiskop-kuurvürstide Adolf III ja Anton I suhtes hoidus ta avalikust vastasseisust. 1559. aastal alustas ta Schauenburgis ja Holstein-Pinnebergis ametlikult reformatsiooni. Need alad jäid luterlikuks läbi vastureformatsiooni ja tänase päevani.

Abielud ja järglased
--------------------

Otto abiellus esiteks Pommeri hertsogi Barnim IX tütre Mariega. Nad said neli poega:

* Hermann (1545–1592)
* Otto (1545–1572)
* Adolf XI (1547–1601)
* Anton (1549–1599)

1558. aastal abiellus Otto teist korda, hertsog Ernst I tütre Elisabeth Ursulaga. Nad said kaks tütart ja ühe poja:

* Maria (1559–1616)
* Elisabeth
* Ernst (1569–1622)

Vaata ka
--------

* Martin Luther

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Balthasar Merklin** | **Hildesheimi piiskopkui Otto III**1533–1537 | Järgnev**Valentin von Teutleben** |
| Eelnev**Johann V** | **Schaumburgi ja Holstein-Pinnebergi krahvkui Otto IVkoos vanema venna Johann V**1544–1576 | Järgnev**Adolf XI** |
Kehtna Peetri kirik
**Kehtna** on alevik Rapla maakonnas, Kehtna valla keskus.

Kehtnas asub Kehtna Kutsehariduskeskus, Kehtna Põhikool, Kehtna Peetri kirik, Kehtna mõis, Kehtna Kunstide Kool ning Kehtna Lasteaed "SILLER".

Ajalugu
-------

Varasemad kirjalikud teated Kehtna mõisa kohta pärinevad aastast 1470 (*Kectel*) ja 1485. aastast (*Hof Kechtenal*).

Kehtna 1790. aastatel ehitatud varaklassitsistlik mõisahoone põletati maha 1905. aasta revolutsiooni käigus. Mõisahoone taastati 1906–10 barokses stiilis.
Kehtna mõisahoonet ümbritseb 5 hektari suurune park põlispuudega, mis on üks mitmekesisem puu- ja põõsaliikidega parke Eestis.

Galerii
-------

* Bussipeatus Kehtnas, aprill 2007Bussipeatus Kehtnas, aprill 2007
* Kehtna lasteaed Siller, jaanuar 2010Kehtna lasteaed Siller, jaanuar 2010
* Kehtna A&O kauplus, jaanuar 2010Kehtna A&O kauplus, jaanuar 2010
* Kehtna Mõisa peahooneKehtna Mõisa peahoone
* Kehtna Peetri KirikKehtna Peetri Kirik

Viited
------

1. ↑  Maa-amet, vaadatud 21.11.2020.
2. ↑  Statistikaamet, vaadatud 10.11.2020.
3. ↑  Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.

Kehtna valla vapp
Kehtna valla asulad

**Alev:**Järvakandi **Alevikud:** Eidapere | Lelle | Keava | Kehtna | Kaerepere  

**Külad:** Ahekõnnu | Ellamaa | Haakla | Hertu | Hiie | Ingliste | Kaerepere | Kalbu | Kastna | Kehtna-Nurme | Kenni | Koogimäe | Koogiste | Kumma | Kõrbja | Käbiküla | Kärpla | Laeste | Lalli | Lau | Lellapere | Lellapere-Nurme | Linnaaluste | Lokuta | Metsaääre | Mukri | Nadalama | Nõlva | Ohekatku | Pae | Palasi | Paluküla | Põllu | Põrsaku | Reonda | Rõue | Saarepõllu | Saksa | Saunaküla | Selja | Sooaluste | Valtu-Nurme | Vastja
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib endisest kindlusest ja vanglast Pariisis; Inglise ansambli kohta vaata artiklit Bastille (ansambel)* |

---

Bastille enne lammutamist
**Bastille** oli 14.–18. sajandil kindlusehitiste kompleks (fort) Pariisis.

Fort ehitati 14. sajandil Saja-aastase sõja tarbeks, kaitsmaks linnast piki Antoniuse tänavat (Rue Saint-Antoine) välja viivat Antoniuse väravat. Alates 16. sajandist kasutati fordi pea-ehitist poliitiliste vangide kinnipidamiskohana.

14. juulil 1789 vallutas (ja hiljem lammutas) rahvas Bastille' (kus sel ajal peeti kinni seitset kriminaalkurjategijat ja vaimuhaiget) kui despootia sümboli. Seda sündmust loetakse enamasti Prantsuse revolutsiooni algusena ja 14. juulit tähistatakse Prantsusmaal rahvuspühana.

Tänapäeval asub fordi kohal Bastille' väljak (*Place de la Bastille*). Fordi pea-ehitise kontuur on tähistatud tänavasillutises eri värvi sillutiskividega.

Ühe torni, Vabaduse torni (Tour de la Libertè) jäänused kaevati 19. sajandi lõpul ühe kortermaja ehitamise käigus välja ja laoti uuesti üles pool kilomeetrit edela poole Seine'i äärde ühte parki. Bastille' metroojaamas on maa all eksponeeritud fordi ühe vallikraavi kontreskarpmüüri.

Kuulsaid vange
--------------

Bastille' plaan
Vabaduse torni väljakaevatud ja teise kohta tõstetud jäänused tänapäeval
* Fouquet
* Voltaire (kaks korda)
* Markii de Sade
* Claude de Bourdeille
* René Auguste Constantin de Renneville
* Charles de Valois, Angoulême'i hertsog
* Hugues Aubriot
* Rocheforti krahv (Alexandre Dumas' "Kolmes musketäris")
* Louis François Armand du Plessis, Richelieu' hertsog
* Pierre de Cavagnal, Vaudreuil' markkrahv
* Marguerite De Launay, Staali paruness
* Giuseppe Marco Fieschi
* James Douglas, 4. Mortoni krahv
* Louis Pierre Manuel
* François Henri de Montmorency-Bouteville, Luxembourgi hertsog
* Antoine Nompar de Caumont
* François de La Rochefoucauld
* François de Bassompierre
* André Morellet
* Jacques Pierre Brissot
* Charles François Dumouriez
* Roger de Rabutin, Bussy' krahv
* John Vanbrugh

Vaata ka
--------

* Bastille' elevant

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Kategooria:Bastille** |

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Bastille** |
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib poliitikust; Platoni dialoogi kohta vaata artiklit Charmides (dialoog)* |

---

**Charmides** (kreeka Χαρμίδης; 5. sajand eKr) oli vanakreeka poliitik, kes oli pärit Ateena linnast Atikas. Charmides on peamiselt tuntud Sokratese lähikondlase ning Platoni dialoogide tegelasena. 

Charmides pärines kõrgest soost ning oli Platoni ema Periktione vend.[*viide?*] Pärast Charmidese isa Glaukoni surma asus Charmidese eest hoolitsema lellepoeg Kritias. Xenophoni ja Diogenes Laertiose väitel oli Sokrates see, kes soovitas Charmidesele poliitilist karjääri, olles täheldanud tema osavust antud valdkonnas.

Charmidesel on läbiv roll omanimelises dialoogis ning ta esineb veel "Protagorases" ja "Pidusöögis". Lisaks Platonile on ta läbiv tegelane Xenophoni teoses "Pidusöök" ning esineb veel Xenophoni teostes "Mälestusi Sokratesest" ja "Kreeka ajalugu"

Viited
------

1. ↑  Platon, "Charmides" 155a
2. ↑  Platon,"Charmides" 154b jj
3. ↑  Xenophon, "Mälestusi Sokratesest" III raamat, 7. peatükk
4. ↑  Diogenes Laertios, "Väljapaistvate filosoofide eludest, õpetustest ja ütlustest" II raamat, lõik 29
5. ↑  Platon, "Protagoras" 315a
6. ↑  Platon, "Pidusöök" 222b
7. ↑  Xenophon, "Mälestusi Sokratesest" III raamat, 6. peatükk, lõik 1 ja III raamat, 7. peatükk
8. ↑  Xenophon, "Kreeka ajalugu" II raamat, 4. peatükk, lõik 19
**Valentina Ossejeva** (vene Валентина Александровна Осеева; samuti **Valentina Ossejeva–Hmeljova**, vene Валентина Александровна Осеева-Хмелёва; 28. aprill (15. aprill vkj) 1902 Kiiev– 5. juuli 1969 Moskva) oli vene lastekirjanik.

Elulugu
-------

Valentina Ossejeva sündis Kiievis inseneri perekonnas. Keskkooli lõpetamise järel õppis ta kuni 1923. aastani Kiievi N. V. Lõssenki nim. Instituudi näitekunsti teaduskonnas, kuid ei lõpetanud seda. Seejärel kolis nende perekond Moskvasse.

Aastatel 1924–1940 töötas ta pedagoogi ja kasvatajana lastekommuunides ja järelevalveta laste vastuvõtupunktides. Teise maailmasõja ajal töötas ta lasteaiakasvatajana Baškiiri ANSV–s.

Valentina Ossejeva abikaasa oli kirjanik Vadim Ohhotnikov. Nad elasid alates 1952. aastast Izjumovkas Starõi Krõmi linna lähedal.

Valentina Ossejava suri Moskvas ja on maetud Vagankovo kalmistule.

Looming
-------

Ajakirjanduses avaldati Ossejeva esimene jutustus 1937. aastal. 1940. aastal ilmus tema esimene lasteraamat "Punane kass". Seejärel ilmusid tema teised jutukogud. Populaarseks said tema Vasjok Trubatšovi raamatud, mille eest ta sai 1952. aastal kolmanda järgu Stalini preemia.

Teoste tõlked eesti keeles
--------------------------

* "Midagi head : üheksa jutustust" (1947)
* "Võlusõna" (1951, 2. tr. 1962)
* "Vasjok Trubatšov ja tema sõbrad" (1951)
* "Vasjok Trubatšov ja tema sõbrad. 2. raamat" (1952)
* "Vasjok Trubatšov ja tema sõbrad. 3. raamat" (1953)

Välislingid
-----------

* Kuuldemäng: Vasjok Trubatšov ja tema sõbrad. Eesti Raadio 1956.
**Coudekerque-Branche'i kanton** on kanton Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus. See moodustati 2014. aasta kantonireformiga, mis jõustus 2015. aasta märtsis. Kantoni keskus on Coudekerque-Branche.

See koosneb järgmistest valdadest:

1. Armbouts-Cappel
2. Bergues
3. Bierne
4. Cappelle-la-Grande
5. Coudekerque-Branche
6. Spycker
7. Steene
8. Téteghem-Coudekerque-Village
9. Uxem

Viited
------

1. ↑  Populations légales 2020

Nordi departemangu kantonid

Aniche **·** Annœullin **·** Anzin **·** Armentières **·** Aulnoye-Aymeries **·** Aulnoy-lez-Valenciennes **·** Avesnes-sur-Helpe **·** Bailleul **·** Cambrai **·** Le Cateau-Cambrésis **·** Caudry **·** Coudekerque-Branche **·** Croix **·** Denain **·** Douai **·** Dunkerque-1 **·** Dunkerque-2 **·** Faches-Thumesnil **·** Fourmies **·** Grande-Synthe **·** Hazebrouck **·** Lambersart **·** Lille-1 **·** Lille-2 **·** Lille-3 **·** Lille-4 **·** Lille-5 **·** Lille-6 **·** Marly **·** Maubeuge **·** Orchies **·** Roubaix-1 **·** Roubaix-2 **·** Saint-Amand-les-Eaux **·** Sin-le-Noble **·** Templeuve **·** Tourcoing-1 **·** Tourcoing-2 **·** Valenciennes **·** Villeneuve-d'Ascq **·** Wormhout
**Valentina Vassiljevna Tolkunova** (**Валентина Васильевна Толкунова**; 12. juuli 1946 Armavir – 22. märts 2010 Moskva) oli vene laulja.

Elulugu
-------

* 1964 astus ta Moskva Riikliku Kultuuriinstituudi kooridirigeerimise osakonda.
* 1966 sai ta konkursi kaudu Juri Saulski juhitud vokaal-instrumentaalorkestri (ВИО-66) laulusolistiks.
* 1971 lõpetas ta Gnessinite-nimelise Riikliku Muusikapedagoogika Instituudi.

Tolkunova üleliiduline kuulsus lauljana sai alguse 1972. aastal, kui ta esitas luuletaja Lev Ošanini juubelikontserdil Moskvas helilooja Vladimir Šainski laulu "Ah, Nataša". 1973. aаstal sai Tolkunovast Moskontserdi solist.

Aunimetused
-----------

* Vene NFSV teeneline kunstnik (1979)
* Vene NFSV rahvakunstnik (1987)

Haigus ja surm
--------------

2009. augustis avastati Tolkunoval pahaloomuline ajukasvaja. Pärast 16. veebruaril Valgevenes Mogiljovis toimunud kontserti viidi ta kiirabiga kohaliku haigla reanimatsiooniosakonda. Hiljem viidi ta üle Botkini haiglasse.
22. märtsil 2010 kell 6 hommikul langes ta koomasse ja suri.

Hüvastijätt lauljaga toimus 24. märtsil, ta maeti Moskva Trojekurovo kalmistule.

Tolkunova surma puhul avaldasid kaastunnet Venemaa president Dmitri Medvedev ja Moskva ja kogu Venemaa patriarh Kirill.

Isiklikku
---------

Tolkunova esimene abikaasa oli helilooja ja orkestrijuht Juri Saulski, see abielu kestis viis aastat.
1979. aastal abiellus laulja ajakirjaniku ja kirjaniku Juri Paporoviga, sellest abielust on poeg Nikolai.
Lauljatari vend Sergei Tolkunov on samuti laulja; ta esines koos õega kontsertidel.
**Chastel Neufi senjööria** (prantsuse keeles *Seigneurie de Chastel Neuf*) oli ristisõdijate Jeruusalemma ladina kuningriigi läänivaldus. Selle senjöör oli Toroni senjööri vasall.

Ajalugu
-------

Chastel Neufi kindluse (ladina keeles *Castellum Novum*) lasi ehitada Galilea vürst Saint-Omeri Hugues 1105. aasta paiku. 1157. aastal andis Toroni senjöör Onfroy II pool linnusest hospitaliitidele, et nad võtaksid selle kaitsmise enda õlule. 1167. aastal vallutas kindluse Aleppo ja Damaskuse emiir Nur ad-Din Zengi, kes selle lammutas. Chastel Neuf langes aga tagasi Toroni senjööri kätte ja seda hakati taastama. Kui Toroni Onfroy IV kihlus Jeruusalemma kuninga Baudouin IV õe Isabelle’iga, langes valdus kuningale. 1186. aastal andis kuningas selle Courtenay Joscelin III-le. 1187. aastal vallutas kindluse Salah ad-Din. Ehkki see tagastati 1190. aastal pärast oma naisest lahutamist nominaalselt Onfroy IV-le tagasi, jäi see Egiptuse kontrolli alla. 1222. aastal purustas linnuse Damaskuse valitseja al-Mu’azzam. Ristisõdijad said valduse tagasi 1241. aastal, kuid 1266. vallutas selle Egiptuse sultan Baibars I.

Chastel Neufi senjöörid
-----------------------

| Daatum |  |
| --- | --- |
| 1105–1157 | *Toroni senjööria valdus* |
| 1157–1167 | *Hospitaliitide valdus* |
| 1167 | *Zengiidide valdus* |
| 1167–1180 | *Toroni senjööria valdus* |
| 1180–1186 | *Jeruusalemma kuningriigi valdus* |
| 1186–1187 | Courtenay Joscelin III |
| 1187–1241 | *Egptuse Aijubiidide valdus* |
| 1241–1266 | *Jeruusalemma kuningriigi valdus* |
| 1266 | *Egptuse Mamelukkide valdus* |

Viited
------

1. ↑   (külastatud 17. detsembril 2016)
Dominic Adiyiah
**Dominic Adiyiah** (sündinud 29. novembril 1989 Accras) on Ghana jalgpallur, kes mängib ründajana Tai klubis Sisaket.

Adiyiah alustas oma karjääri Feyenoord Ghana noortemeeskonnas ja mängis Ghana meistriliiga klubis, Hearth of Lions. 2008. aasta augustis liitus ta Norra kõrgliiga klubiga Fredrikstad.

1. novembril 2009 liitus ta AC Milaniga, kuid seal tal klubi meeskonda jõuda ei õnnestunud. Aastatel 2010–2012 mängis ta laenul Itaalia esiliiga klubis Reggina, Serbia kõrgliiga klubis Partizan, Türgi esiliiga klubis Karşıyaka ja Ukraina kõrgliiga klubis Kiievi Arsenal. 2012. aastal sõlmis ta Kiievi Arsenaliga püsiva lepingu. Kolme Kiievi Arsenalis mängitud hooajal hooaja jooksul lõi ta liigas seitse väravat. 2014. aastal mängis ta Kasahstani kõrgliiga klubis Atõrau.

Aastatel 2015–2018 mängis ta Tai kõrgliiga klubis Nakhon Ratchasima. Sisaketiga liitus ta 2019. aastal.

2009. aastal tuli ta Ghana kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistriks. Ta lõi turniiril kaheksa väravat, millega oli turniiri suurim väravakütt. Lisaks valiti ta turniiri parimaks mängijaks. Aastatel 2009–2013 mängis ta Ghana jalgpallikoondises 20 mängus ja lõi neli väravat. Ta kuulus Ghana koondisse 2010. aasta Aafrika rahvaste karikavõistlustel ja 2010. aasta maailmameistrivõistlustel.

| * v
* r
Ghana koondis  –  2010. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused |
| --- |
| 

* 1 Agyei
* 2 Sarpei
* 3 Gyan
* 4 Pantsil
* 5 Mensah (c)
* 6 Annan
* 7 Inkoom
* 8 Jonathan
* 9 D. Boateng
* 10 Appiah
* 11 Muntari
* 12 Tagoe
* 13 A. Ayew
* 14 Amoah
* 15 Vorsah
* 16 Ahorlu
* 17 I. Ayew
* 18 Adiyiah
* 19 Addy
* 20 Quincy
* 21 Asamoah
* 22 Kingson
* 23 Prince
* Treener: Rajevac

 | Ghana |
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib asulast; jõe kohta vaata artiklit Irtõš.* |

---

**Jertis**, minevikus **Irtõšsk** (vene keeles Иртышск) on asula Kasahstanis Pavlodari oblastis Irtõši jõe kaldal, Jertisi rajooni keskus.

Jertisi aasta keskmine temperatuur on +3 °C. Kõige soojemad kuud on juuli (+21 °C) ja juuni (+19 °C). Kõige kõrgemad temperatuurid on mõõdetud juulis (+42 °C) ja juunis (+41 °C). Kõige külmemad kuud on jaanuar (–18 °C) ja veebruar (–17 °C). Kõige madalamad temperatuurid on mõõdetud veebruaris (–44 °C) ja detsembris (–43 °C).

Jertis asub oblastikeskusest Pavlodarist 175 km kaugusel loodes. Sinna saab sõita nii jõge kui ka maanteed mööda.

Jertisis elas 1970. aastal 11 tuhat ja 1991. aastal 11,3 tuhat inimest. 1973 sai ta linna õigused, aga pärast Kasahstani iseseisvumist võeti Jertisilt linnaõigused ära.

Jertisis on jõesadam, mööblivabrik ja mõned toiduainetetööstuse ettevõtted.

Viited
------

1. ↑  Suur maailma atlas, lk. 99
**Dominik Ivkič** (sündinud 31. juulil 1997) on Sloveenia jalgpallur, kes mängib keskkaitsjana Eesti Meistriliiga klubis JK Tallinna Kalev.

Sloveenia kõrgliigas debüteeris ta Domžale meeskonnas 21. mail 2016 mängus NK Krško vastu. Klubikarjääri jooksul on ta mänginud veel Sloveenia esiliiga klubides NK Kranj (2017), NK Radomlje (2017) ja NK Fužinar (2018–2020) ning Sloveenia tugevuselt kolmanda liiga klubis NK Brinje-Grosuplje (2018).

2020. aasta augustis liitus ta Tallinna Kaleviga. Eesti Meistriliigas tegi ta debüüdi 9. augustil 2020 mängus Paide Linnameeskonna vastu.

Ivkič on mänginud Sloveenia kuni 16-, kuni 18- ja kuni 19-aastaste koondistes.

Viited
------

1. ↑  Dominik Ivkič. transfermarkt.com. Vaadatud 17.8.2020
2. 1 2  "Kalev palkas keskkaitsesse Käidi koduklubi kasvandiku". soccernet.ee. 5.8.2020. Vaadatud 17.8.2020
3. ↑  "Leetma nukrast tabeliseisust: olukord on keeruline, aga kadunud pole midagi". soccernet.ee. 9.8.2020. Vaadatud 17.8.2020

Välislingid
-----------

* Dominik Ivkič Eesti Jalgpalliliidu kodulehel
**Aleksandr Matrossov** (vene keeles Александр Матвеевич Матросов) (5. veebruar 1924 Jekaterinoslav – 27. veebruar 1943 praegune Tšernuški, Loknja rajoon, Pihkva oblast) oli Nõukogude Liidu sõjaväelane. 

Lapsepõlves elas Matrossov ametliku versiooni järgi Ivanovo ja Melekessi lastekodus. Sõjaväkke kutsumise eel töötas ta pärast kooli lõpetamist Ufa Laste Töökoloonias abikasvatajana.

Teise versiooni järgi sündis ta 5. veebruaril 1924 Baškiirias tänapäevases Utšalõ rajoonis Kunakbajevo külas **Šakirjan Junussovitš Muhhamedjanovi** nime all. Pärast seda, kui isa teist korda abiellus, jooksis poiss kodust ära ja hakkas kasutama Matrossovi nime.[*viide?*]

Punaarmeesse astus ta vabatahtlikult. 1942. aasta septembris ta mobiliseeriti ja alustas õpinguid Orenburgi lähedal Krasnoholmski jalaväekoolis. Juba 1943. aasta jaanuaris saadeti kõik kooli kursandid Kalinini rindele. Ta teenis Stalini-nimelise 91. Siberi vabatahtliku üksikbrigaadi 2. üksiklaskurpataljoni, hiljem Kalinini rinde 56. kaardiväe laskurdiviisi 254. kaardiväe laskurpolgu koosseisus.

Punaarmee pealetungi käigus Pihkva oblastis kattis Matrossov oma kehaga Saksa dzoti kuulipildujaambrasuuri, millest tulistati kuulipildujaga Nõukogude ründavaid vägesid.

Matrossov polnud esimene, kes oma kehaga vaenlase ambrasuuri kattis. Maailmasõja ajal tegi seda üle 400 punaarmeelase, neist üle 50 enne Matrossovit, kuid propagandaeesmärkidel sai tema juhtum laia kõlapinna ja tema tegevust seati eeskujuks ennastsalgava käitumisena kodumaa vabastamisel. Esimesena kattis oma kehaga vaenlase ambrasuuri Aleksandr Pankratov 24. augustil 1941 Novgorodi all ja 1965 püstitati Pankratovile sinna ka vastava tekstiga mälestussammas.

Inimese keha ei takista suure kiirusega lendavat kuuli kuigivõrd. Seetõttu on inimese kehaga kaetud suurtükk täiesti töövõimeline. Matrossovi teost saadud kasu oli teistsugune: keha suuruse tõttu polnud vaenlastel enam võimalik korralikult sihtida, aga dzotist väljatulek, et inimkeha kõrvale tõugata, nõudis aega ja oli pealegi eluohtlik.

Talle anti 19. juunil 1943 postuumselt Nõukogude Liidu kangelase aunimetus.

Matrossov langes 27. veebruaril, kuid paljudes Nõukogude allikates märgiti surmapäevaks 23. veebruar, et see langeks kokku Nõukogude armee aastapäevaga.

Mälestuse jäädvustamine Eestis
------------------------------

Tallinna linna Tondi tänava nimi oli aastatel 1950–1990 Aleksandr Matrossovi tänav.

Matrossovi tänav asus mitmes teiseski Eesti linnas, näiteks Tamsalus. Pärast Nõukogude võimu lõppu nimetati nad kõik ümber.

Aleksandr Matrossovi nimi anti tema väeosale, 254. kaardiväe laskurpolgule, mis kuulus 144. kaardiväe motolaskurdiviisi koosseisu ja asus kuni 1994. aastani Tallinnas Tondi kasarmutes (s/o 92953). Ta oli igaveseks kirjutatud selle polgu 1. roodu nimekirja.

Kärdla Keskkooli pioneerimalev kandis Matrossovi nime.

Kirjandus
---------

* Legostajev, Ivan. Sööst surematusse (Aleksandr Matrossovi elust). Vene keelest tõlkinud M. Samma. Tallinn: Eesti Raamat, 1983.
* Suure Isamaasõja legendid. Aleksandr Matrossov (vene keeles).

Vaata ka
--------

* Александр Матросов Правда о подвиге, YouTube
* Jevgeni Nikonov
**Ilmar Taluste** (sündinud 8. jaanuaril 1939 Jõhvi vallas Virumaal) on Eesti endine maadleja, treener ja sporditegelane.

Lõpetas 1958. aastal Kohtla-Järve Põlevkivikeemia Tehnikumi ja 1968. aastal Tallinna Pedagoogilises Instituudis kehakultuuri eriala. 

Oli aastatel 1963–1965 Kohtla-Järve Põlevkivitöötlemise Kombinaadis lukksepp.

Sportlasena
-----------

Sportima hakkas 1953. aastal Illuka 7-klassilises Koolis, maadlustreeninguid alustas 1955. aastal Kohtla-Järve Laste- ja Noorte Spordikoolis Eino Niineste juhendamisel. 

Tuli aastatel 1965, 1967–1968, 1970–1971 ja 1973 kuus korda vabamaadluses ning 1960. aastal sambomaadluses Eesti NSV meistriks.

Treeneri ja sporditegelasena
----------------------------

Oli aastatel 1965–1968 Kohtla-Järve Laste- ja Noorte Spordikooli instruktor, õppealajuhataja ja vabamaadluse treener ning 1968–1976 direktor, 1986–1996 Kohtla-Järve Raskejõustikukooli direktor ja 1996–2001 Kohtla-Järve Spordikooli direktor, hiljem ka Kohtla-Järve Spordikeskuse direktori asetäitja.

On olnud Spordihuvi Klubi juhataja. Oli aastatel 2008–2016 Kohtla-Järve Spordiselts Kalevi juhatuse esimees. Kuulus aastatel 2002–2004 Eesti Maadlusliidu ning 1998–2003, 2005–2012 ja 2014–2018 Ida-Virumaa Spordiliidu juhatusse. 

Oli 1981. aastal Avo Talpase mälestusvõistluse algataja ja korraldaja.

Tunnustus
---------

* 1967 NSV Liidu meistersportlane vabamaadluses
* 1976 Kalevi auliige
* 2007 Kultuurkapitali Ida-Viru maakonna aastapreemia
* 2009 Kohtla-Järve aukodanik
* 2020 Kultuurkapitali kehakultuuri ja spordi sihtkapitali aastapreemia

Välislingid
-----------

* Biograafia ESBL-is
Jerry Coyne (2013)
**Jerry Allen Coyne** (sündinud 30. detsembril 1949) on ameerika evolutsioonibioloog ja geneetik. Ta on tuntud oma kriitikaga intelligentse disaini kohta. Tema raamat "Why Evolution Is True" ('Miks evolutsioon on tõsi') sai bestselleriks.

Ta töötab 1996. aastast Chicago Ülikoolis bioloogiaprofessorina. Tema teadustöö on keskendunud liigitekkele ja seoses sellega evolutsiooniprotsesside uurimisele. Selle teostamiseks teeb ta erinevaid geneetilisi analüüse, et leida ja tuvastada geene, mis toodavad reproduktiivseid tõkkeid Drosophila kärbse erinevate liikide vahel. Ta on avaldanud uurimusi ka populatsiooni- ja evolutsioonigeneetika, ökoloogilise ja kvantitatiivse geneetika alalt ning kromosoomide evolutsiooni uurimise kohta.

Haridus ja töökäik
------------------

Ta lõpetas 1971. aastal õppeasutuse College of William and Mary bakalaureusekraadiga (*B.S.*) bioloogias. 1978. aastal kaitses ta doktorikraadi evolutsioonibioloogias Harvardi Ülikoolis Richard Lewontini juhendamisel. Aastast 1996 töötab ta Chicago Ülikooli ökoloogia ja evolutsiooni osakonnas, kus ta praegu on bioloogiaprofessor.

Fodori kriitika
---------------

Andes hinnangu filosoof Jerry Fodori evolutsiooniteooriat käsitleva raamatu "What Darwin Got Wrong" ('Milles Darwin eksis', 2010) kohta, hindas Coyne selle pretensioonikaks, kuid bioloogia seisukohalt asjatundmatuks ning loodusliku valiku kohta sügavalt ekslikuks kriitikaks.

Religioossed vaated
-------------------

Coyne on ateist. Ta väidab, et usk ja teadus ei sobi omavahel kokku.

Tunnustus
---------

* 2007 – valiti Ameerika Kunstide ja Teaduste Akadeemia liikmeks
* 2015 – Richard Dawkinsi auhind

Raamatud
--------

* 2004: Coyne, Jerry A.; Orr, H. Allen. *Speciation*. Sinauer Associates Inc. Sunderland, Mass, ISBN 0-87893-089-2
* 2009: Coyne, Jerry A. *Why Evolution is True*. Oxford University Press, ISBN 0-87893-089-2
* 2015: Coyne, Jerry A. *Faith Versus Fact: Why Science and Religion are Incompatible*. Viking (USA); Penguin (UK). ISBN 978-0670026531

Viited
------

1. ↑  Jerry Coine. ffrf.org
2. ↑  Why Evolution is True Jerry Coyne kodulehel
3. ↑  The Improbability Pump. Why has natural selection always been the most contested part of evolutionary theory? thenation.com

Välislingid
-----------

* Why Evolution is True
* Jerry Coyne, PhD Jerry Coyne Chicago ülikooli saidil
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib uurimistoetusest; USA Colorado linna kohta vaata artiklit Grant (Colorado)* |

---

**Grant** ehk **uurimistoetus** (inglise keeles *research grant, research funding*) on teadlasele, uurimisrühmale või teadus- ja arendusasutusele tavaliselt konkursi korras antav rahaline toetus uurimisprojekti elluviimiseks. 

Eesti teadus- ja arendustegevuse rahastamise süsteemis on perioodil 2012–2020 kahte tüüpi uurimistoetusi:

**Institutsionaalne uurimistoetus** (*institutional research funding*) on teadus- ja arendusasutuse kõrgetasemelise teadus- ja arendustegevuse ja sellega kaasnevate tegevuste (uurimisteemade) rahastamiseks, teadus- ja arendusasutuse teadus- ja arendustegevuse järjepidevuse tagamiseks ning selleks vajaliku infrastruktuuri ajakohastamiseks, täiendamiseks ning ülalpidamiseks eraldatav toetus. 

**Personaalne uurimistoetus** (*personal research funding*) on teadus- ja arendusasutuses töötava isiku või uurimisrühma kõrgetasemelise teadus- ja arendustegevuse projekti rahastamiseks ja järeldoktori teadustöö toetamiseks eraldatav toetus. Personaalse uurimistoetuse üldmõiste alla kuulub eri liike grante.

Uurimistoetuste väljaandmist korraldavad üldjuhul selleks spetsiaalselt loodud riigisisesed või rahvusvahelised teadust rahastavad organisatsioonid. Eestis oli aastail 1990–2011 peamiseks teadust rahastavaks organisatsiooniks Eesti Teadusfond, mis andis välja Eesti Teadusfondi grante. Alates 2012. aastast korraldab institutsionaalsete ja personaalsete uurimistoetuste väljaandmist Eesti Teadusagentuur.

Euroopa Liidu peamiseks teadust rahastavaks organisatsiooniks on Euroopa Teadusnõukogu.

Välislingid
-----------

* Teadus- ja arendustegevuse korralduse seadus
* Eesti Teadusagentuur
* Euroopa Teadusnõukogu
Mart Orav kesk Tartut, mai 2022.
**Mart Orav** (sündinud 8. juunil 1958 Tartus) on eesti kirjandusloolane ja toimetaja.

Ta on õppinud Tartu 1. Keskkoolis (lõpetas aastal 1976) ja Tartu Riikliku Ülikoolis eesti keelt ja kirjandust.

Orav on avaldanud artikleid eesti pagulaskirjanikest, Ants Orasest, Heiti Talvikust, Eesti PEN-klubist, Arbujaist, ajakirja Akadeemia ajaloost, Aleksander Aspelist jpm. 

Ta on ka palju teiste autorite raamatuid toimetanud ja trükiks ette valmistanud. 

Mart Orav on olnud Tartu kultuurkapitali nõukogu, kultuuriministeeriumi juures asuva klassikakirjastamise nõukogu ja Eesti Kultuurkapitali kirjanduse sihtkapitali nõukogu liige. Ta töötab ajakirja Akadeemia humanitaar- ja sotsiaalvaldkonna toimetajana.

Tunnustus
---------

* 2008 – Tartu kultuurkapitali aastapreemia
* 2011 – Valgetähe IV klassi teenetemärk
* 2021 – Edvin ja Lembe Hiedeli nimeline toimetajaauhind

Viited
------

1. ↑
2. ↑  Tartu kultuurkapitali aastapreemia sai Mart Orav[*alaline kõdulink*], Tartu Postimees, 23. jaanuar 2008
3. ↑  Vabariigi Presidendi teenetemärkide infosüsteem. Teenetemärkide kavaleride loend: Orav, Mart.
Keskmiseteraline granuliit
**Granuliit** on kõrgekvaliteediline heledavärviline moondekivim, mis on tekkinud graniidi moondumisel sügaval maakoores kõrge temperatuuri ja rõhu tõttu. Põhikoostisosaks on kvarts ja päevakivid. Granuliidile on iseloomulik suur punase granaadi kristallide sisaldus, mis annab kivimile omapärase teralise välimuse. 

Granuliidid pakuvad geoloogidele huvi, kuna sisaldavad mandrilise maakoore sügavusest pärit aineid. Osa granuliite on dekompressiooni tõttu kõrge temperatuuriga keskkonnast sügavalt Maa seest tõusnud pinnapealsema maakooreni; osa on vastupidi jahtunud ja jäänud Maa sügavusse.

Granuliidis sisalduvad mineraalid varieeruvad sõltuvalt lähtekivimist ning temperatuurist ja rõhust metamorfismi ajal. Tavatüüpi granuliit, mis on leitud metamorfoossest kivimist mandril, sisaldab pürokseeni, plagioklassi ja granaati, vähesel määral ka sillimaniiti, küaniiti, augiiti, turmaliini ja korundi.

Granuliiti on võimalik eristada rohkete väikeste roosade või punaste granaatide ja gneisja vöödilise tekstuuri järgi.

Tekkeprotsess
-------------

Granuliidid tekivad sügaval maakoores, tavaliselt kõrgetel temperatuurigradientidel piirkondliku metamorfismi ajal, temperatuuril üle 30 °C/km. Mandrilise maakoore kivimites võib biotiit kõrgel temperatuuril laguneda moodustades ortopürokseeni + kaaliumpäevakivi + vee, tekitades granuliidi.

Keskmised tehnilised näitajad
-----------------------------

|  |  |
| --- | --- |
| Tihedus | 2,6–2,75 t/m3 |
| Veeimavus kaalu järgi | 0,2–0,5% |
| Kulumiskindlus (cm3/50cm2 kohta) | 4–10 |
| Survetugevus | 130–250 MPa |
| Paindetugevus | 12–25 MPa |

Leiukohad Eestis
----------------

Eestis on granuliiti põhiliselt Lõuna-Eesti aluskorras. Leitud on ka üksikuid granuliitse koostisega rändkive.

Viited
------

1. 1 2  Lossikivi OÜ. "Granuliit". Vaadatud 14.05.2020.
2. ↑  "Granulite". *World of Stones*. Vaadatud 14.05.2020.[*alaline kõdulink*]
3. ↑  Mare Isakar (20. detsember 2019). "Granulite". *KIVID.INFO*. Vaadatud 14.05.2020.
**Eesti Konjunktuuriinstituut** (eriti varasemas kirjanduses ka *Eesti Konjunktuurinstituut*; lühend **EKI**) on eeskätt Eesti majandusseisu jälgiv ja analüüsiv Eesti teadusasutus.

Asutuse ajalugu ulatub 1934. aastasse, mil majanduslike küsimuste uurimiseks asutati Konjunktuuriinstituut, mille alalised liikmed olid Majandusministeerium, Põllutööministeerium, Välisministeerium, Tartu Ülikool, Eesti Pank, Pikalaenu Pank, Kaubandus-tööstuskoda, Eesti Maapank, Põllutöökoda. Veel olid instituudil toetajad liikmed, teaduslikud korrespondendid ja korrespondendid. Aastal 1940 lõpetas instituut tegevuse.

Instituudi ülesanded olid eeskätt:

a) Eesti majanduse seisukorra igakülgne selgitamine ja objektiivne hinnang;

b) majanduselu nähtuste jälgimine maailmas ja nende uurimine ning valgustamine Eesti majanduse seisukohalt;

c) järjekindla jooksva informatsiooni korraldamine majanduslikkude küsimuste, eriti tootmise ja turundamise olukorra kujunemise kohta valitsemisasutiste kui ka eramajanduse ringkondade kasutamiseks;

d) eriuurimuste korraldamine aktuaalsemate majanduslikkude probleemide lahendamiseks.

Instituudil oli põllumajandus- ja majandussektsioon. 

Instituut andis välja ajakirju Konjunktuur ja Majandusteated. 

Aastal 1966 jätkus mingil määral töö **Üleliidulise Kaubanduskonjunktuuri Teadusliku Uurimise Instituudi Eesti Filiaalis**, mis tegi kaubaturgude uuringuid. Aastal 1990 filiaal iseseisvus ja nimeks sai taas **Eesti Konjunktuurinstituut**. Aastatel 1990–1997 tegutses asutus Majandusministeeriumi alluvuses. Aastal 1997 asutus erastati ja aktsiate omanikeks said Eesti Kaubandus-Tööstuskoda, AS BCS ja 7 eraisikut. Aastast 2007 on asutuse ainuvaldaja Eesti Kaubandus-Tööstuskoda.

Viited
------

1. ↑  EE 12. köide, 2003: 62.
2. 1 2 3 4 5 6 7   (vaadatud 21.02.2013)

Välislingid
-----------

* Asutuse koduleht (vaadatud 21.02.2013)
**Hemmoor** on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Cuxhaveni kreisis.

Vald asub Oste jõe ääres, umbes 40 km Bremerhavenist kirdes ja 25 km Brunsbüttelist lõunas. Valla pindala on 45,08 km². 31. detsembril 2015 elas seal 8861 inimest.

Hemmooris on ka valdade ühenduse Samtgemeinde Hemmoor keskus.

Sõpruslinnaks on Swaffham Ida-Inglismaal.

Ajalugu
-------

Hemmoor kuulus 1180. aastal loodud vürstlikku Bremeni peapiiskopkonda. 1648. aastal muudeti vürstlik peapiiskopkond Bremeni hertsogkonnaks, mida valitseti esmalt personaalunioonis Rootsi krooniga – mille katkestas Taani okupatsioon (1712–1715) – ja 1715. aastast alates Hannoveri krooni poolt. 1807. aastal annekteeris hertsogkonna üürike Vestfaali kuningriik, enne kui Prantsusmaa selle 1810. aastal annekteeris. 1813. aastal taastati hertsogkond Hannoveri kuurvürstkonda, mis – pärast selle Hannoveri kuningriigiks ülendamist 1814. aastal – liidendas hertsogkonna reaaluniooni ja hertsogkonna territooriumist, sealhulgas Hemmoorist, sai osa uuest 1823. aastal loodud Stade ringkonnast.

Aastatel 1866 kuni 1983 tegutsenud portlandtsemenditehas tarnis betooni Vabadussambale New Yorgis.

Viited
------

1. ↑  Alle politisch selbständigen Gemeinden mit ausgewählten Merkmalen am 31.12.2018 (4. Quartal), vaadatud 10.03.2019.
2. ↑  Register of German municipalities (4th quarter 2022), vaadatud 12.02.2023.

Välislingid
-----------

* www.hemmoor.de


Cuxhaveni kreisi vallad

* Armstorf
* Belum
* Beverstedt
* Bülkau
* Cadenberge
* Cuxhaven
* Geestland
* Hagen im Bremischen
* Hechthausen
* Hemmoor
* Hollnseth
* Ihlienworth
* Lamstedt
* Loxstedt
* Mittelstenahe
* Neuenkirchen
* Neuhaus
* Nordleda
* Oberndorf
* Odisheim
* Osten
* Osterbruch
* Otterndorf
* Schiffdorf
* Steinau
* Stinstedt
* Wanna
* Wingst
* Wurster Nordseeküste
**Mart Nuudi** (17. august 1889 Raiküla vald, Harjumaa – 13. august 1936 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (kapten) ja piirivalvur.

Ta lõpetas 1915. aastal Peterhofi lipnike kooli ja 1931. aastal alalisväe ohvitseride kursused.

Aastail 1910–1913 teenis ta Vene sõjaväes sundaega, 1914–1918 osales Vene sõjaväe koosseisus Esimeses maailmasõjas, sai kolm korda haavata.

10. jaanuaril 1918 astus ta alamkapteni auastmes Eesti rahvusväeossa, määrati 4. Eesti jalaväepolgu tööroodu ülemaks ja vabastati teenistusest Saksa okupatsioonivõimude poolt.

Eesti sõjaväkke astus Mart Nuudi 25. novembril 1918, määrati Varustusvalitsuse käskudetäitjaks ohvitseriks, 3. märtsil 1919 Tapa kogumispunkti etapi komandandiks, 8. jaanuaril 1920 viidi üle 1. Ratsarügementi, kus teenis kuni 1. augustini 1920, mil vabastati sõjaväeteenistusest.

1. veebruaril 1923 astus kapten Nuudi piirivalve teenistusse ja määrati Tallinna jaoskonna Kunda rajooni ülemaks, 1931 Peipsi jaoskonna Alatskivi rajooni ülemaks. Alates 1933. aastast oli ta Lääne jaoskonna Hiiumaa rajooni ülem. 

Leinama jäid abikaasa, tütar ja poeg.

Tunnustus
---------

* Vene Püha Georgi IV järgu, Püha Anna IV ja III järgi ja Püha Stanislause III ja II järgu ordenid
* Eesti Vabadussõja mälestusmärk
* Eesti Punase Risti II järgu II astme mälestusmärk, 1929

Kirjandus
---------

* Kapten Mart Nuudi †. Sõdur, 4. september 1936, nr. 35–36, lk. 891.
**"Age of Empires II: The Age of Kings"** on ajalool põhinev reaalaja- ja strateegiamäng. Mängu arendas Ensemble Studios ja andis välja Microsoft. Sarja "Age of Empires" teine mäng anti välja 1999. aastal Microsoft Windowsi ja Macintoshi operatsioonisüsteemidele. Aastal 2000 anti välja esimene uuendus "The Conquerors". 2001. aastal anti välja Playstation 2 versioon.

Aprillis 2013 anti Windowsile, Steami keskkonnale välja "Age of Empires II: HD Edition", kus HD-versioonis on nii originaalmäng, laiendused kui ka ajakohastatud graafika. Lisatud on ka Steam Workshopi abil uue, kasutajate tehtud sisu lisamise võimalus. 5. novembril 2015 andis Microsoft välja laienduse "The African Kingdoms".

### Definitive Edition

14. novembril 2019 andis Microsoft välja mängu "Age of Empires II" uusversiooni **"Age of Empires II: Definitive Edition"**. See sisaldab täiesti uuendatud 4K-graafikat, võimalust mänguvaates detaile suurendada ja vähendada. Lisatud on uus kampaania "The Last Khans" ning neli uut tsivilisatsiooni: bulgaarlaste, leedulaste, tatarlaste ja Türgi rändrahvaste oma.

Välislingid
-----------

* Mängu "Age of Empires" Eesti infoportaal
**Friedrich Wilhelm Etzold** (25. juuni 1906 Uue-Pornuse mõis, Halliste kihelkond – 12. september 1979 Tirschenreuth) oli baltisaksa päritolu Eesti arst.

Ta sai algul koduõpet, seejärel õppis Heinrich Panteniuse koolis ja Walteri Saksa Eragümnaasiumis, mille lõpetas aastal 1925. Samal aastal astus ta Tartu Ülikooli arstiteaduskonda, mille lõpetas aastal 1931 arsti astme väärilisena. Akadeemiliselt kuulus ta korporatsiooni Livonia. Aastal 1930 viibis ta Berliinis ennast täiendades.

Ta alustas tööd Tallinnas Diakonisside Asutise haigla assistendina.

Isiklikku
---------

Tema Viljandis sündinud isa Ernst Heinrich Etzold (1858–1939) oli Saksi-Altenburgist pärit Gustav August Etzoldi (1807–1885) ja Viljandist pärit Emilie Spechti (1830–1887) poeg, kes õppis Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas ja tegutses muuhulgas kihelkonnaarstina Helmes ja Voltveti mõisa lähedal Allikukivil (Quellenstein).  Vend Otto Etzold oli Harju-Madise koguduse õpetaja.

Viited
------

1. ↑  Arnold Hasselblatt: *"Album Academicum der Kaiserlichen Universität Dorpat"*, Dorpat: C. Mattiesen, 1889, Lk. 755 (Matrikkel: 10562)
2. ↑   Viljandi Jaani koguduse saksa pihtkonna personaalraamatu väljavõte: Saaga EAA.3149.1.103:59, lk. 59 lk. 62
**Friedrich Vreemann** VR I/3 (10. november 1894 Nõnova, Lasva vald, Võrumaa – 23. märts 1919 Suurõ-Ruuga, Rõuge vald, Võrumaa) oli Eesti sõjaväelane (kapten), kes langes Eesti Vabadussõjas 23. märtsil.

Elulugu
-------

Vreemann sündis Lasva vallas Nõnova külas Hööde talus. Õppis Võru linnakoolis, leeris käis Vastseliina kirikus. Esimese maailmasõja alguses mobiliseeriti ta Venemaa Keiserlikku armeesse, lõpetas 1915. aastal Petrogradi lipnike kooli ja temast sai andekas sõjaväelane. Esimeses maailmasõjas sai Vreemann staabikapteni auastme ja teda autasustati kuue ordeniga. 

Eesti rahvusväeosade loomise paiku tuli Vreemann 1917. aastal omavoliliselt üle 1. Eesti jalaväepolku, kus määrati pataljoniülemaks. Peale polgu laialisaatmist ja Saksa okupatsiooni saabumist organiseeris Võrus, põranda all Kaitseliidu tegevust, töötades samas Võru gümnaasiumis võimlemisõpetajana. 

Saksa okupatsiooni järel 12. novembril 1918 määrati F. Vreemann Eesti Ajutise Valitsuse poolt Võrumaa Kaitseliidu esimeseks pealikuks ja 1. jaanuarist 1919 2. diviisi staabi komandandiks. Märtsikuus 1919 tegi kapten Friedrich Vreemann koolipoiste Võru komandandirooduga kaasa lahingud Võru alt Rõuge mõisani. 

Ta langes 23. märtsil 1919 Rõuge valla Suure-Ruuga küla all põllul. Tema kasvandikud, Võru gümnaasiumi poistest koosnev rood, jätkas lahinguteed. Kapten Friedrich Vreemanni autasustati 1920. aastal sõjaliste teenete eest postuumselt 1. liigi 3. järgu Vabadusristiga.

Eesti Vabadussõjas
------------------

> „21. märtsil jõudis Tartust Võru jaama II diviisi komandandirood Võrumaa tuntuma sõjasangari, 25-aastase kapteni Vreemanni juhatusel. Meeskond oli välimuselt kirju, kuid relvastuselt tugev, sest poistel oli kolm Lewise kuulipildujat ja viis Madseni kuulipildujat. Samal päeval alustati teekonda rinde poole. Ööbiti Nursi metsavahi majas ja järgmisel päeval mindi edasi Sänna poole. Sännal avati nende pihta aga tuli ja nad olid sunnitud taanduma. Pärast pikka lahingut vaenlane taandus ja rood võttis suuna edasi Rõugesse. Järgmisel päeval algas uus suur lahing, mille käigus Vreemann langes, läbipuurituna neljast kuulist. Õhtul saadi aga vaenlasest jagu."
> 
> 
>  – [*viide?*]
> 
> 

Kapten Friedrich Vreemann mälestuskivi Rõuges
Kapten Vreemann maeti Pindi kalmistule, kus talle 12. oktoobril 1924 püstitati ausammas Vabadussõjas langenute mälestamise Võrumaa komitee poolt. Ausammas võeti Nõukogude Liidu okupatsioonivõimu poolt maha 1947. aastal. Sammas taastati ja taasavati Friedrich Vreemanni 100. sünniaastapäeval, 10. novembril 1994.

Vaata ka
--------

* Friedrich Vreemanni mälestussammas Pindis

Viited
------

1. ↑  Valdur Raudvassar (1997). *Eesti Vabadussõda ja Võrumaa*. Võru: Võru. Lk 5, 30, 32.
**Erik Moseholm** (13. mai 1930 – 12. oktoober 2012) oli taani džässkontrabassist, helilooja ja ansamblijuht.

Ta oli aastail 1961–1966 DR Big Bandi juht ning aastail 1992–1997 Kopenhaagenis tegutseva Rütmimuusika Konservatooriumi (Rytmisk Musikkonservatorium) juhataja.

Muusikukarjäär
--------------

Moseholm sündis Fredericias, kus ta esines juba teismelisena oma ansambliga. 1948 kolis Kopenhaagenisse, kus temast sai üsna pea üks oma aja silmapaistvamaid modernset džässi viljelevaid muusikuid. Lisaks tegeles ta klassikalise muusikaga. Tema osalusel valmis ligi poolsada albumit, osa koostöös selliste rahvusvaheliste tähtedega nagu Don Byas ja Eric Dolphy. Peale selle mängis ta kammermuusikaansamblis Societas Musica ning oli Kopenhaageni sümfooniaorkestri solist. Moseholm juhtis ka erisuguseid ansambleid, neist üks kuulsamaid DR Big Band.

Heliloojana komponeeris ta muusikat eri suuruses orkestritele ning teatri ja filmide tarbeks.

Alates 1998. aastast tegi ta helilooja ja kontrabassistina koostööd oma abikaasaga, jutuvestja ja näitleja Vigga Broga.

Ansamblijuhikarjäär
-------------------

Pärast DR Big Bandi juhtimist asus Moseholm tööle Taani rahvusringhäälingusse, muu hulgas oli ta tööülesandeks DR Big Bandi haldamine.
Aastatel 1992–1997 oli ta Rütmimuusika Konservatooriumi juhataja.

Moseholm oli Taani muusikaelus uute algatuste eestvedaja, kes parendas kõigi oma ettevõtmistega taani rütmimuusika keskkonda. 

Algatuste näiteid:

* orkestrite tutvustamine koolides;
* muusikatöötubade korraldamine;
* muusikaga seotud organisatsioonide (nt DJBFA, DJF ja FaJaBeFa) loomine.

Ta oli seotud ka Nordisk Workshopi ja Mordjazzi loomisega.

Tunnustus
---------

* 1958 – Taani aasta džässmuusik
* 1960 – Euroopa aasta džässkontrabassist
* 1998 – Dannebrogi ordu aumärk

Viited
------

1. ↑  21:15, 12. okt 2012 (19.01.2011). "Ekstra Bladet - Erik Moseholm er død" (Danish). Ekstrabladet.dk. Vaadatud 14.10.2012. `{{cite web}}`: eiran teksti "Rene Simmel" (juhend)CS1 hooldus: tundmatu keel (link)
2. 1 2  "Erik Moseholm". Gyldendal. Vaadatud 16.03.2010.
3. ↑  "Portrætter - hvem er vi?". Vigga Bor & Erik Moseholm. Originaali arhiivikoopia seisuga 19.07.2011. Vaadatud 16.03.2010.
Friedrich Wilhelm III
**Friedrich Wilhelm III** (3. august 1770 Potsdam – 7. juuni 1840 Berliin) oli Preisimaa kuningas 1797. aastast kuni surmani. 

Ta püüdis kõigi vahenditega Preisimaa võimsust suurendada, kuid see õnnestus alles pärast Viini kongressi, kui loodi Saksa Liit ning Preisimaa sai tagasi oma alad Elbest lääne pool. Friedrich Wilhelm toetas igati kultuuri ja hariduse, aga ka sõjaväe arendamist, et muuta oma riik tugevaimaks Saksamaal. Troonil järgnes talle tema vanem poeg Friedrich Wilhelm IV.

Isiklikku
---------

Friedrich Wilhelm III isa oli Preisi kuningas Friedrich Wilhelm II ja ema Hessen-Darmstadti printsess Friderike Luise.

Friedrich Wilhelm III oli abielus Mecklenburg-Strelitzi printsessi Augusta Wilhelmine Amalie Luisega. Abielust sündisid:

* Friedrich Wilhelm IV, 1795–1861, Preisimaa kuningas 1840–1861
* Wilhelm I,1797–1888, Preisimaa kuningas 1861–1888 ja Saksa keiser 1871–1888
* Charlotte,1798–1860, pärast abiellumist Nikolai I-ga Alexandra Feodorovna, Venemaa tsarinna 1825–1855
* Friederike, 1799–1800
* Carl, 1801–1883
* Friederike Wilhelmine Alexandrine Marie Helene, 1803–1892
* Ferdinand, 1804–1806
* Luise, 1808–1870
* Albrecht, 1809–1872


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Friedrich Wilhelm II** | **Preisimaa kuningas**1797–1840 | Järgnev**Friedrich Wilhelm IV** |
**Mikko Kari Lagerspetz** (sündinud 23. veebruaril 1963 Turus) on soome sotsioloog, sotsioloogiadoktor (1996, Turu Ülikool).

Ta oli aastatel 1990–2008 Eesti Humanitaarinstituudi (aastast 2006 Tallinna Ülikooli) õppejõud, aastast 1997 professor ja aastatel 1998–2001 instituudi rektor. Aastatel 2005–2008 ta juhtis TLÜ Kodanikeühiskonna Uurimis- ja Arenduskeskust. Aastast 2006 ta on sotsioloogia professor Åbo Akademis, Soome rootsikeelses ülikoolis Turus.

Lagerspetz oli Eesti Sotsioloogide Liidu president 1998–2001. Lisaks sotsioloogiale on ta õppinud muusikat, mh. heliloomingut Tallinna Konservatooriumis 1989–1992. Ta on tegutsenud ka puhkpilliorkestri dirigendina.

Turu Ülikooli puhkpilliorkestri (Sohon Torwet) auliige 1991, ühingu Svenska Bildningens Vänner (Rootsi hariduse sõprad) auliige 2014.

Isiklikku
---------

Mikko Lagerspetz on zooloog Kari Lagerspetzi ja psühholoog Kirsti Lagerspetzi poeg, pianist Juhani Lagerspetzi ja filosoof Eerik Lagerspetzi vend ning filosoof Olli Lagerspetzi kaksikvend.

Tunnustus
---------

* Riigi teaduspreemia 2004
* Maarjamaa Risti IV klassi teenetemärk 2005

Teosed
------

* "Constructing post-communism: A study in the Estonian social problems discourse" (doktoriväitekiri, Turu Ülikool, 1996. ISBN 951-29-0767-4)
* "Kodanikuühiskonna lühisõnastik" (2004)
* "Ühiskonna uurimise meetodid: sissejuhatus ja väljajuhatus" (2017)