recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Vene Talurahva Põllupank** (ka **Vene Talurahvapank**) oli Venemaal aastatel 1882–1917 töötanud pank, mis andis talupoegadele raha maa ostmiseks.

Wismari tn 7 hoone
Aastal 1906 avas pank osakonnad ka Balti kubermangudes. Vene Talurahva Põllupanga Eestimaa kubermangu osakond asus Tallinnas Wismari tänav 7.

20. sajandi algul laienesid Venemaa keisririigi Balti provintsidesse kaks Venemaa panka: Vene Talurahva Põllupank ja Doni Agraarpank, nende eesmärk oli toetada talupoegi maa soetamisel ja sel eesmärgil osteti kokku mõisaid, et need siis talupoegadele müüa või rentida. Ostetud mõisad tükeldati ning jagati taludeks. 

Eestimaa kubermangus kuulus Vene Talurahva Põllupangale Jõgisoo, Lehtmetsa, Männiku, Nakamaa ja Paasiku ja Doni Agraarpangale Emmaste-Kuriste, Orjaku-Kuriste, Saida, Suur-Kullamaa ja Ubasalu mõisad poolmõisad ja Voka mõis.

Vene Talurahva Põllupank likvideeriti Venemaa rahanduse rahvakomissari käsuga 30.11.1918 ja osakonnad muudeti Talurahva Põllupanga likvideerimise komisjonideks. 

Aastal 1919 läksid Eesti territooriumile jääva panga osakonna maaomandid Põllutööministeeriumile, kui 27. märtsil 1918 tunnistas Eesti maapäev oma määrusega, 1919. aasta maareformiga kõik kroonu- ja Vene Talurahva Põllupanga mõisad ning metsad Eesti Vabariigi omandiks. Mõisaid ja maid hakkas valitsema Põllutööministeerium, kes keelustas ka mõisavarade laialivedamise ning müümise.

Vene Talurahva Põllupanga Tallinna osakond oli evakueeritud 1917. aastal Ufaasse, kust jõudis tagasi 30.09.1920. Tallinnas moodustati Eesti Vabariigi Rahaministeeriumi Põllupank ja 1926. aastast Eesti Maapank, mis võttis üle endise põllupanga materjalid.

Viited
------

1. ↑  Eesti ajalugu: kronoloogia. 2007. Koostanud Sulev Vahtre. Teine trükk. Kirjastus Olion. Lk 169–171
2. 1 2 3  EE 12. köide, 2003: 568.
3. ↑  Märt Uustalu, Poolmõisatest ja nende omanikest Eesti- ja Liivimaal, Õpetatud Eesti Seltsi aastaraamat 2010, Tartu 2011, lk 123
4. ↑  Karelson M. Theodor Pool – maaseadus ja maareform. – Agraarteadus, lk 11. (15.10.2021).
5. ↑  Talurahva Põllupanga osakonnad, 1.6.5.6.2.1. Talurahva Põllupanga osakonnad, Eesti Ajalooarhiiv
**Gerard Arthur Way** (sündinud 9. aprillil 1977 Summitis New Jerseys USA-s) on ansambli My Chemical Romance asutaja ja laulja. 

Ta oli ühtlasi bändi basskitarristi Mikey Way vanem vend. Gerard on abielus Lindsey Ballatoga, kes on bändi Mindless Self Indulgence bassist. Neil on tütar Bandit.

Elulugu
-------

Way sündis Summitis New Jersey osariigis Donald ja Donna Lee Way peres. Üles kasvas ta Belleville'is. Laulmisega hakkas Way tegelema neljandas klassis, kui osales koolinäidendis "Peeter Paan". Tema emapoolne vanaema Elena Lee Rush õpetas poisi laulma, joonistama ja esinema. Gerard on intervjuudes öelnud, et tema vanaema on talle õpetanud kõike, mida ta praegu teab. 

Ta armastab kõiki loomi, kuid on allergiline kasside suhtes.

Gerard Way lõpetas 1995. aastal Belleville'i keskkooli, läks ta õppima New Yorki Visuaalsete Kunstide Kooli ning lõpetas selle bakalaureusekraadiga.

Diskograafia
------------

### Sooloalbumid

* *Hesitant Alien* (2014)

  



1. ↑  "Gerard Way". *ImNotOkay.net*. Vaadatud 23. veebruar 2024.
Toomas Peterson 2019
**Toomas Peterson** (sündinud 13. mail 1959 Tallinnas) on Eesti lennundustegelane ning majandusküberneetik. 

Oli aastatel 1998–2003 Euroopa Tsiviillennunduse Konverentsi asepresident lennundusjulgestuse alal, on olnud Leiburi finantsdirektor ning Estonian Airi ja Eesti Lennuameti juht, oli 2020–2021 Valga valla asevallavanem. Toomas Peterson tegeleb veealuse ankurtunneli patendi ja kontseptsiooni arendamisega, juhtimis- ja lennundusalaste konsultatsioonidega ning tegutseb kolumnistina Eesti meedias.

Toomas Peterson on mänginud korvpalli Eesti noorte koondises ning käsipalli Tartu Ülikooli meeskonnas. Ta on laulnud Tartu Poistekooris. Võttis osa EÜE liikumisest 1978–1980, olles muuhulgas 1980 Emmaste rühma komissar. Toomas Petersoni huvideks on aiandus, välis-ja sisepoliitika, makromajandus, idamaade filosoofiad ning inimliigi senine evolutsioon ning võimalik asend ja tulevik siinses universumis.

Elukäik
-------

* 1966 – 1977 Tartu 10. Keskkool
* 1977 – 1982 Tartu Ülikool, majandusküberneetika
* 1989 – 1990 Trade Management Institute, Dublin

### Töö

2023- Vanema asetäitja, Haabersti Linnaosa Valitsus

* 2020 – 2021 Asevallavanem, Valga vald
* 2017 – Juhatuse esimees, Ankurtunnel OÜ (veealuse ankurtunneli kavandamine)
* 2011 – Juhatuse esimees, OÜ airPeterson (konsultatsioonid)
* 2003 – 2011 Juhatuse esimees, OÜ Cannelle (toitlustus, konsultatioonid)
* 2000 – 2011 Nõukogu liige, AS Süda Maja (kinnisvara arendus)
* 2007 – 2010 Nõukogu esimees, AS Suntravel, Tallinn (Charter reiside korraldamine)
* 1998 – 2005 Vice President, European Civil Aviation Conference (Lennundusjulgestuse ja protseduuride lihtsustamise koordineerimine Euroopas ja maailmas)
* 1998 – 2003 Peadirektor, Lennuamet
* 2001 – 2002 Nõukogu esimees, AS Eesti Loots
* 1999 – 2004 President, Korvpalliklubi Kalev
* 1997 – 2001 Nõukogu esimees, Lennuliiklusteeninduse AS
* 1997 – 2000 Nõukogu esimees, AS Tallinna Lennujaam
* 1996 – 1998 Ministri nõunik. Teede- ja Sideministeerium
* 1994 – 1996 Peadirektor, Estonian Air
* 1992 – 1994 Finantsdirektor, Estonian Air
* 1989 – 1992 Juhataja, AS Tricycle, AS Eesti Aeg (Investeermisfondid, konsultatsioonid, filmide valmistamine)
* 1986 – 1989 Finantsdirektor, AS Leibur
* 1982 – 1986 Juhtiv ökonomist, Plaanikomitee

Isiklikku
---------

Toomas Petersonil on kolm last: tütar Kärt Sildvee (sündinud 1982) ning pojad Paap Peterson (sündinud 1985) ja Tobias Toomas Peterson (sündinud 2002). Ta on olnud abielus Tiina Petersoni ja Kadi Petersoniga. Toomas Petersoni vanemad Aleksei ja ema Lei lõpetasid 1956 Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo erialal, Aleksei Peterson oli kauaaegne Eesti Etnograafiamuuseumi praeguse Eesti Rahva Muuseumi direktor, ema Tartu Ülikooli raamatukogu osakonna juhataja.

Valik viimaste aastate artiklitest
----------------------------------


* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*

Viited
------

1. ↑  ERR (26. aprill 2021). "Valga volikogu avaldas vallavanem Ester Karusele umbusaldust". *ERR*. Vaadatud 6. juunil 2023.
**Harilik lehviksammal** (*Ptilium crista-castrensis*) on ulmikulaadsete seltsi korbikuliste sugukonda kuuluv lehtsambla liik. Lehviksammal on kahekojaline liik, mis on vegetatiivne, kuid isaseid populatsioone on vähem kui emaseid.

Välimus
-------

Harilik lehviksammal on miniatuurset sõnajalga meenutava välimusega sammal. Lehviksamblal on ergas toon ning selle korrapärased võsud on kuni 10 cm kõrged. Sammal eristub oma heledama värvuse poolest, erkrohelised varred ja okste otsad on kõverdunud sirbikujuliseks. Välimuselt meenutab lehviksammal pehmet vaipa, kuid tal on tugevad varred, mis aitavad konkureerida okasmetsadele iseloomulikus tihedas samblavaibas. Käega katsudes tundub sammal jäik ning ta on kergesti eristatav teistest maapinnasammaldest.

Kasvukoht
---------

Lehviksammal kasvab hästi varjulistes ja niisketes elupaikades ning esineb tavaliselt nõmmemetsades. Sammalt leidub peamiselt maapinnal. Tänu sellele, et sammal ei vaja kasvamiseks sügavat substraati, võib seda kasvada lisaks maapinnale ka otse palkidel, puualustel või isegi rändrahnudel. Lehviksammal moodustab oma kasvukohas kollakasrohelisi vaibandeid. Lehviksammal on tavaline metsaliik ning ei vaja täiendavaid kaitsemeetmeid.

Sarnaselt paljude teiste sammaltaimedega saab ka lehviksambla järgi tuvastada piirkonna halba õhukvaliteeti, kuna ta on õhusaaste suhtes väga tundlik.

Levila
------

Eoste kaudu levivad samblad on viljakad ja neid on leitud peaaegu kõikidelt mandritelt maa peal. Nad kasvavad isegi arktilises tundras, olles oluliseks toiduallikaks paljudele seal elavatele taimtoidulistele olenditele.

Eesti okasmetsades on lehviksammal väga tavaline liik ja teda leidub üle Eesti. Lehviksammal on levinud nii Kanada metsades kui ka paljude Põhja-Euroopa põhjapoolsemates metsades, kus on tiheda võrastikuga metsaalused. Põhja-Ameerika metsades kasvab lehviksammal kõrgemates kasvukohtades ja niiskemates keskkondades.

Lehviksammal ei sobi koduaedadesse, kuna vajab kasvamiseks niisket ja toitainerikast varjulisemat kasvukohta.

Kuna lehviksammalt peetakse samblamaailma kaunitariks tänu oma erksale toonile ja huvitavale kujule, siis valiti lehviksammal 2021. aastal Eesti aasta samblaks.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6  Keskkonnaameti keskkonnahariduse büroo. (2021). Aasta tegijad looduses.
2. ↑  Tartu Ülikool. Eesti Samblasõbrad. (2020). Aasta samblaks 2021 valiti harilik lehviksammal.
3. 1 2 3 4 5 6  Tartu Ülikooli Botaanikaaed. (2021). Aasta sammal on harilik lehviksammal.
4. 1 2 3  UPM Forest Life. Knights plume moss.
5. 1 2 3 4  Stowe Land Trust. (2021). Naturalist Friday: Plume Moss and other pryophytes.
**Kura säär** (leedu keeles *Kuršių nerija*, vene keeles *Куршская коса (Kurškaja kosa)* , saksa keeles *Kurische Nehrung*) on ligi 100 km pikkune maasäär, mis eraldab Kura lahte Läänemerest. Pärast Teise maaimasõja lõppu kuulub sellest kitsast maismaaribast pool (põhjaosa) Leedule ja teine pool (lõunaosa] kuulub Venemaale (Kaliningradi oblast).

Sealsed luited on Läänemere ranniku ühed kõrgeimad. Kura säär kuulub UNESCO maailmapärandi nimistusse. Mõlemas riigis on loodud poolsaart hõlmavad rahvuspargid.

Sääre Leedu-poolsed asulad on liidetud Neringa linnaks. Neist tuntum on Nida, kus paikneb ka Thomas Manni suvekodu, kus praegu on muuseum.

Pildid
------

* Satelliidilt tehtud valevärvipilt Kura lahest ja Kura säärestSatelliidilt tehtud valevärvipilt Kura lahest ja Kura säärest
* Kura säär on tuntud oma liivaste randade poolestKura säär on tuntud oma liivaste randade poolest

Vaata ka
--------

* Kura sääre rahvuspark (Leedu)
* Kura sääre rahvuspark (Venemaa)

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Kura säär** |

* UNESCO World Heritage Centre
* World Heritage Site
Hunnide vibu rekonstruktsioon
**Vibu** on laskerelv, mida kasutatakse noolte ja mõnel pool ka kuulide lennutamiseks. Vibu koosneb painduvast vibukaarest ehk loogast ja selle otsi ühendavast nöörist. Vibusid on kasutatud jahil, kalastamisel ja sõjas hilispaleoliitikumist kuni tänapäevani kõikjal maailmas. Pärast tulirelvade kasutuselevõttu on vibu tähtsus relvana järk-järgult vähenenud. Kuid veel Teises maailmasõjas kasutasid täpsuslaskurid vibu, vibuga tapeti vähemalt 5000 sõdurit. Tänapäeval täidab vibu kõiki kunagisi ülesandeid. Klassikalist vibu lastakse hoides looka parema käega ning asetades noole kindlasti paremale poole kaart, selline asend suurendab laskekiirust ja -täpsust. Nööri hoidmisel kasutatakse tihti sõrmeraudu, mis võimaldavad tugevamat tõmmet ja vähendavad sõrmede stressi. 

Eristatakse kolme vibu põhiliiki: lihtvibu, liitvibu ja plokkvibu. 

1. Lihtvibu look on ühest kindlast materjalist, mille läbilõike pindala väheneb otste suunas. Inglise pikkvibu laskekiiruseks on hinnatud 12 noolt minutis.
2. Liitvibu ehk refleksvibu look on mitmest osast ja eri materjalidest kokku liimitud ning jõudeolekus ilma nöörita tagaspidi kaardus. Selline ehitus annab vibule suure elastsuse ja laskekauguse (kuni 900 m). Lahingus on liitvibuga saavutatud sihitud tabamus on üle 700 meetri ja see sündmus on jäädvustatud ühel aasia-india freskol. Eksperimentaalarheholoog Lars Anderseni järgi võib ratsaniku liitvibu laskekiiruseks olla 3 noolt 0,6 sekundiga.
3. Plokkvibu ehituses kasutatakse plokke, kaableid, et suurendada vibu kiirust ja kergendada sihtimist tõmbetugevuse vähendamisega vinnatõmmatud asendis.

Ungari vibulaskja Mónus József Kína purustas 784 aastat püsinud maailmarekordi, traditsioonilise vibuga noolt lastes tabas ta inimfiguuri 508,74 m kaugusel. Ligi kaheksa sajandit püsinud rekord oli 502,5 m. Tema liitvibu tõmbetugevus oli ca 140 naela.

Vaata ka
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Vibu** |

* Amb
* Arbalett
* Maastikuvibulaskmine
* Nöör

Viited
------

1. ↑  Vibu ja noolega – läbi ajaloo. Võitleja, november 1958, nr. 11, lk. 7.
2. ↑
3. ↑  "trr". *hungarytoday*.
4. ↑  "https://www.youtube.com/watch?v=N17bQhLQNnw". `{{netiviide}}`: välislink kohas ``|Pealkiri=`` (juhend)
**Haimre mõis** (saksa keeles *Heimar*) on endine mõis Märjamaa kihelkonnas Läänemaal. Mõisa keskus paiknes Haimre külas, mis tänapäevase haldusjaotuse järgi kuulub Rapla maakonna Märjamaa valda.

Haimre mõisa on esimest korda mainitud 1420. aastal.

Haimre mõisas veetis oma noorusaja bioloog Jakob von Uexküll. Mõisas töötas aednikuna esimese Eesti seenekogu koostaja Heinrich August Dietrich. 

Haimre mõisa Sulu karjamõisa Sulu külas alustas tööd 1764. aastal Sulu paberivabrik, mis valmistas aastas keskmiselt 300 riisi halli ja 50 puuda kotipaberit. Paberimeister Olof Hägerstedti surma järel 1785. aastal lõppes Sulu paberiveski tegevus.

Viited
------

1. ↑  Elmar Leppiku raamatukogu. Eesti loodus nr. 5 Mai 2016.
2. ↑  Piret Juhan, "ÜLDIST VIGALA JA MÄRJAMAA KIHELKONNA AJALOOST"[*alaline kõdulink*]

Välislingid
-----------

* Haimre mõisast Eesti mõisaportaalis
* Haimre mõisast Märjamaa valla kodulehel
* Haimre mõis (Märjamaa khk), Kinnistute register Eesti Rahvusarhiivis


Märjamaa kihelkond

**Kirik**: Märjamaa  

**Mõisad**: Haimre mõis | Kasti mõis | Kauri mõis | Kuuda mõis | Kõrvetaguse mõis | Lümandu mõis | Mõisamaa mõis | Mõraste mõis | Männiku mõis | Nõmmpere mõis | Orgita mõis | Paeküla mõis | Pargi mõis | Päädeva mõis | Sõtke mõis | Uue-Kasti mõis | Uue-Märjamaa mõis | Uuesalu mõis | Vaimõisa mõis | Valgu mõis | Vana-Märjamaa mõis
Antoine Semenyo (2023)
**Antoine Serlom Semenyo** (sündinud 7. jaanuaril 2000 Chelseas) on Inglismaal sündinud Ghana jalgpallur, kes mängib äärepoolkaitsja või ründajana Inglismaa Premier League'i klubis Bournemouth ja Ghana jalgpallikoondises.

Ta alustas klubikarjääri Bristol Citys. Selle põhimeeskonnas debüteeris ta Inglismaa esiliigas hooaja 2017/18 viimases mängus Sheffield Unitedi vastu. Enne seda oli ta hooaja 2017/18 teises pooles olnud laenul Inglismaa tugevuselt kuuenda liiga klubis Bath City. Hooaja 2018/19 esimeses pooles oli Semenyo Bristol Cityst laenul Inglismaa tugevuselt neljanda liiga klubis Newport County ja hooaja 2019/20 teises pooles Inglismaa tugevuselt kolmanda liiga klubis Sunderland. Püsivalt hakkas Semenyo Bristol City põhimeeskonnas mängima hooajal 2020/21. 13. märtsil 2021 lõi ta mängus Birmingham City vastu oma esimese värava Inglismaa esiliigas. Hooajal 2021/22 lõi ta Inglismaa esiliigas kaheksa väravat ning valiti Bristol City hooaja parimaks noormängijaks.

2023. aasta jaanuaris siirdus ta 10 miljoni naelsterlingi eest Bournemoutih, kellega sõlmis nelja ja poole aasta pikkuse lepingu. Inglismaa kõrgliigas lõi ta esimese värava 30. aprillil 2023 mängus Leeds Unitedi vastu.

Ghana jalgpallikoondises debüteeris Semenyo 1. juunil 2022 Aafrika rahvaste karikavõistluste valikmängus Madagaskari vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta sama aasta 17. novembril sõprusmängus Šveitsi vastu. Ta on kuulunud Ghana koondisse 2022. aasta maailmameistrivõistlustel ja 2024. aasta Aafrika rahvaste karikavõistlustel.

Viited
------

1. ↑   (vaadatud 22.1.2024)
2. ↑  "Players of the year revealed". *Bristol City*. 10. mai 2021. Vaadatud 2. septembril 2022.
3. ↑  "Antoine Semenyo: Bournemouth sign Ghana forward from Bristol City". *BBC Sport*. 27. jaanuar 2023.
4. ↑  Fisher, Ben (30. aprill 2023). "Leeds woes deepen as Jefferson Lerma takes Bournemouth away from danger". *The Guardian* (Briti inglise). ISSN 0261-3077. Vaadatud 30. aprillil 2023.
5. ↑   (vaadatud 22.1.2024)

Välislingid
-----------

* Profiil AFC Bournemouthi kodulehel
* "Antoine Semenyo: ‘I’ve watched Afcon all my life – it is bragging rights’". theguardian.com. 13.1.2024.

| * v
* r
AFC Bournemouth mängijad  –  Premier League |
| --- |
| 

* 1 Neto
* 2 Fredericks
* 3 Kerkez
* 4 Cook
* 5 Kelly
* 6 Mepham
* 7 Brooks
* 8 Rothwell
* 9 Solanke
* 10 Christie
* 11 Ouattara
* 12 Randolph
* 14 Scott
* 15 Smith
* 16 Tavernier
* 17 Sinisterra
* 19 Kluivert
* 20 Radu
* 21 Moore
* 22 Traorè
* 23 Hill
* 24 Semenyo
* 25 Senesi
* 26 Kilkenny
* 27 Zabarni
* 29 Billing
* 32 Anthony
* 37 Aarons
* 42 Travers
* Treener: Iraola

 |

| * v
* r
Ghana koondis  –  2022. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused |
| --- |
| 

* 1 Ati-Zigi
* 2 Lamptey
* 3 Odoi
* 4 Salisu
* 5 Partey
* 6 Owusu
* 7 Issahaku
* 8 Kyereh
* 9 J. Ayew
* 10 A. Ayew (c)
* 11 Bukari
* 12 Danlad
* 13 Afriyie
* 14 Mensah
* 15 Aidoo
* 16 Nurudeen
* 17 Rahman
* 18 Amartey
* 19 Williams
* 20 Kudus
* 21 Samed
* 22 Sulemana
* 23 Djiku
* 24 Sowah
* 25 Semenyo
* 26 Seidu
* Treener: Addo

 | Ghana |
*Apatosaurus louisae* skelett Carnegie Museumis
Apatosauruste suurus võrdluses inimesega
**Apatosaurus** (ka **brontosaurus** või **elosaurus**) oli juura ajastul ajastul elanud sauropoodide hulka kuulunud dinosauruste perekond.

Apatosaurus on üks tuntumaid sauropoode. Seni on teada neli sellesse perekonda kuulunud liiki:

* *Apatosaurus ajax*
* *Apatosaurus excelsus*
* *Apatosaurus louisae*
* *Apatosaurus parvu*

Apatosauruste fossiile ja jalajälgede kivistisi on leitud Põhja-Ameerikast USA Wyomingi, Colorado, Utah' ja Oklahoma osariigist.

Tema pika kaela otsas olev pea ulatus 5 meetri kõrgusele. Ta kaalus peaaegu 30 tonni, rohkem kui 4 elevanti, ega suutnud seetõttu kiiresti joosta. Vaenlaste eest kaitses ta end sabalöökidega. Saba oli väga painduv, sest koosnes koguni 82 lülist.

Apatosaurus oli taimetoitlane. Ta sõi ka veetaimi. Toitu haaras ta lõugadega, neil olid pisikesed teravad hambad.

Nähtavasti veetsid nad suure osa oma ajast vees nagu tänapäeva jõehobud, sest vee üleslükkejõud vähendas nende tohutut kaalu. Sellele viitab ka asjaolu, et nende hambad olid nõrgavõitu, sobilikud pigem pehme veetaimestiku söömiseks.

Mõned paleontoloogid arvavad, et apatosaurus magas püstijalu ja võis elada väga kaua.

Viited
------

1. 1 2 3  "Dinosaurused ja teised väljasurnud loomad". Sari "Maailm: avastusretk piltides". Sinisukk 2006, lk 39
2. ↑  "Loomade elu", 5. kd, lk 113
Kolmevalentse lisandaine (boori) aatom pooljuhi kristallivõres
**Aktseptorlisand** ehk aktseptor (ladina keeles *acceptor* vastuvõtja) on pooljuhtelektroonikas aine, mille iga aatom tekitab kristallivõres defekti – elektronist tühja koha, mida saab käsitada positiivse laengu kandjana. Kui sisestada neljavalentse pooljuhi, näiteks räni kristalli kolmevalentse aine, näiteks boori aatomeid, saavad need moodustada elektronipaaride vahendusel kovalentsidemeid ainult kolme räni aatomiga, neljanda põhiaine aatomiga sidet ei teki. Seda tühja kohta – auku – kristallivõres võib täita mõni vaba elektron. Et niisuguses pooljuhis on põhilisteks laengukandjateks positiivset laengut kandvad augud, siis nimetatakse materjali p-pooljuhiks.

Tsooniteooria kohaselt on aktseptor võõraine aatom või ioon, mis tekitab pooljuhi keelutsoonis lokaalse energiataseme, millele võib siirduda valentsitsoonist valguse või soojuse mõjul eraldunud elektron. Seejuures vabaneb valentsitsoonis üks energiatase. Tekib aukjuhtivus ja pooljuhtkristall muutub p-tüüpi pooljuhiks. Näiteks räni kristallides on aktseptoriteks boori, alumiiniumi. galliumi ja indiumi aatomid.

Enamiku pooljuhtseadiste talitluseks on vaja, et pooljuhi ühes piirkonnas oleksid ülekaalus augud ja teises, vahetult kõrvalasuvas piirkonnas vabad elektronid. Sellise olukorra saabki luua sobiva võõraine (lisandaine) aatomite sisseviimisega pooljuhi kristallistruktuuri.

Vaata ka
--------

* Aukjuhtivus
* Dopeerimine
* Doonorlisand

Viited
------

1. ↑  ENE 1. köide, 1985
Victoria Carl (2018)
**Victoria Carl** (sündinud 31. juulil 1995 Zella-Mehlises) on Saksamaa murdmaasuusataja.

Ta on kolmekordne juunioride maailmameister.

Tema esimesed täiskasvanute tiitlivõistlused olid 2015. aasta maailmameistrivõistlused Falunis, kus tema parimaks kohaks jäi 29.

2018. aasta taliolümpiamängudel Pyeongchangis saavutas ta parima koha 10 km vabatehnikas, kus oli 19.

2019. aasta maailmameistrivõistlustel Seefeldis saavutas ta oma seniste tiitlivõistluste parima tulemuse, kui oli vabatehnikasprindis viies.

Maailma karikasarjas debüteeris ta 29. detsembril 2012 Oberhofis. MK-sarjas on tema parim koht olnud kuues, mille ta saavutas 17. veebruaril 2019 Cognes 10 km klassikas.

Saavutused
----------

### Juunioride maailmameistrivõistlustel

* 2013 Tšehhi Liberecis
	+ Kuld **maailmameister** 5 km vabatehnikas
	+ Hõbe hõbemedal klassikasprindis
	+ Pronks pronksmedal 4×3,3 km teatesõidus
* 2015 Kasahstan Almatõs
	+ Kuld **maailmameister** klassikasprindis
	+ Kuld **maailmameister** 5 km vabatehnikas
	+ Hõbe hõbemedal suusavahetusega sõidus
	+ Pronks pronksmedal 4×3,3 km teatesõidus

### Kuni 23-aastaste maailmameistrivõistlustel

* 2016 Rumeenia Râșnovis
	+ Kuld **maailmameister** 10 km vabatehnikas
	+ Hõbe hõbemedal 10 km klassikas

Välislingid
-----------

* Victoria Carl FIS-i lehel
**Liidia Tanimäe** (sünninimi **Liidia Kõrts**; 7. november 1912 Kaiavere, Tartumaa – 3. august 1982 Tartu) oli eesti õpetaja.

1929. aastal lõpetas ta ENKS-i tütarlastegümnaasiumi, samal aastal astus Tartu Ülikooli. Lõpetas Tartu Riikliku Ülikooli matemaatika eriala 1946. aastal.

Aastatel 1934–1941 töötas kindlustusmatemaatikuna, 1942–1944 töötas Tartus gümnaasiumiõpetajana. Aastatel 1944–1945 oli ta Tartu Ülikooli füüsika kateedri vanemlaborant, 1945–1950 TRÜ üld- ja eksperimentaalfüüsika kateedri assistent. Aastatel 1947–1950 töötas ühtlasi Tartu Õpetajate Seminari vanemõpetajana. 1950–1974 oli ta Tartu 1. Keskkooli füüsikaõpetaja.

Ta on maetud Vana-Jaani kalmistule.

Tunnustus
---------

* 1966 – Eesti NSV teeneline õpetaja

Isiklikku
---------

1937. aastast oli ta abielus üliõpilas- ja majandustegelase Alfred Tanimäega. Nende tütred olid arstiteadlane Tiina Talvik ja haridustegelane Kai Kukk.

Viited
------

1. ↑  Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944
2. ↑  Liidia Tanimäe (1919–1982) haud
3. ↑  Õpetajate Leht, 28. mai 1999
4. ↑  Tiina Talvik – 65. Kliinikumi Leht, aprill 2003

Välislingid
-----------

* Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Eesti NSV teeneline õpetaja, Tartu I keskkooli füüsikaõpetaja Liidia Tanimäe (1974)
**Jüri Hellat** VR I/2 (kuni 5. märtsini 1935 **Georg Kirschbaum**; 8. mai (vkj 25. aprill) 1892 Keeni, Tartumaa – 29. juuni 1942 Norilsk, NSV Liit) oli Eesti sõjaväelane, auastmelt kolonel.

Elulugu
-------

Georg Kirschbaum sündis 8. mail (vkj 25.aprillil) 1892 Keenis Tartumaal. Tema vend oli major Kustas Utuste.

Ta osales Vabadussõjas Peastaabi Suurtükiväe valitsuse ülema abina. Teda autasustati 1920. aastal Vabaduse Risti I klassi 2. järgu ordeniga nr 2551, 12. mail 1920. aastal "*Suurtükiwäe walitsuse ülema abi, alamkapten Georg Jüri p.KIRSCHBAUM´i hinnates sõjalisi teenuseid, mis ülesnäitanud Wabadussõja kestusel suurtükiwäe organiseerimise ja korraldamise töös*".

Aastatel 1925–1928 oli Kirschbaum Viljandis paikneva 3. Diviisi suurtükiväe ülem, aastatel 1928–1934 teenis ta 5. suurtükiväegrupi ülemana ja aastatel 1932–1934 Viljandi garnisoni ülemana. 

5. märtsil 1935. aastal eestistas ta oma nime Georg Kirschbaum *Jüri Hellat*iks.

Hellat vahistati NKVD poolt pärast Eesti okupeerimist. Surmaotsus, lasti maha 20. juulil 1942 Norilskis (esineb ka kuupäev 29. juuni 1942 ja koht: Taimõr, Krasnojarski krai). Tema matmispaik on teadmata.

Isiklikku
---------

Tema poeg on kirjanik Henn-Kaarel Hellat.

Välislingid
-----------

* Ohvitseride andmekogu
* Jaak Pihlak, Viljandi linn ja Vabaduse Risti vennad, Viljandi muuseum, 2010. aasta aastaraamat, lk 94.
Marlen Hutsijev
**Marlen Hutsijev** (vene keeles Марлен Мартынович Хуциев; 4. oktoober 1925 Thbilisi – 19. märts 2019 Moskva) oli Vene filmirežissöör, -stsenarist ja pedagoog.

Ta lõpetas 1950. aastal Üleliidulise Riikliku Kinematograafia Instituudi filmilavastajana.

1953–1958 töötas režissöörina Odessa filmistuudios, 1959. aastast M. Gorki nim. filmistuudios, 1965. aastast filmistuudios Mosfilm.
Lisaks on ta lavastanud Moskva teatris Sovremennik ja mänginud mitmes filmis.

1966. aastal kirjutas ta alla 25 kultuuritegelase kirjale NLKP KK peasekretärile Leonid Brežnevile Stalini rehabiliteerimise vastu..

1968–1971 – Kesktelevisiooni tootmiskoondise Ekran kunstiline juht.

1965–1986 – NSV Liidu Kinematografistide Liidu juhatuse sekretär.

Lavastajatöid
-------------

* "Kevad Ülejõe tänaval" (1956)
* "Kaks Fjodorit" (1958)
* "Iljitši vahipost" (1964)
* "Juulivihm" (1966)
* "Oli maikuu" (1970) (telefilm)
* "Järelsõna" (1983)

Autasud ja -nimetused
---------------------

* Vene NFSV teeneline kunstnik (1965)
* Orden Austuse märk (1975)
* Vene NFSV rahvakunstnik (1977)
* NSV Liidu rahvakunstnik (1986)
* Vene Föderatsiooni riiklik preemia (1993)
* Orden Teenete eest Isamaa ees 4. järk (1996)
* Orden Teenete eest Isamaa ees 3. järk (2000)
* Orden Teenete eest Isamaa ees 2. järk (2006)
* Austuse orden (2010)
* Sõpruse orden (2016)

Viited
------

1. ↑

Välislingid
-----------

* Marlen Hutsijev andmekogus IMDb (inglise)
Doonau delta Pătlăgeancas.  
Foto: 10. oktoober 2018
**Doonau delta** (inglise keeles *Danube Delta*; prantsuse keeles *Delta du Danube*; rumeenia keeles *Delta Dunării*) on 1991. aastal UNESCO maailmapärandi nimistusse kantud looduspärandi objekt, mis asub Rumeenias.

Ajalugu
-------

Osa Doonau deltast võeti 1979. aastal Rumeenias biosfääri kaitsealana looduskaitse alla. Selles osas moodustatigi 1991. aastal maailmapärandi objekt "Doonau delta", mis oli üldse esimene maailmapärandi objekt Rumeenias.

1992. aastal küll biosfääri kaitseala laiendati ning 1998. aastal liideti sellega ka Ukraina poolel olev vastav kaitseala, nii et tekkis rahvusvaheline kaitseala. Ent seni pole esitatud taotlust maailmapärandi objekti laiendamiseks ning Ukraina poole kaasamisega ühispärandi staatuse saavutamiseks.

Kirjeldus
---------

Maailmapärandi objekti kogupindala on 3124 km2, mis on umbes 50% deltaga seotud kaitsealade pindalast.

Musta merre suubuv Doonau jõgi moodustab Euroopa suurima delta, mille üldiselt hästisäilinud järvedes ja soodes elab üle 300 linnuliigi ja 45 mageveekalaliiki.

Vaata ka
--------

* Doonau delta

Välislingid
-----------

* Doonau delta, maailmapärandi objekt nr 588. UNESCO maailmapärandi koduleht. Inglise keeles

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Doonau delta (maailmapärandi objekt)**
 |
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib romaanist; filmi kohta vaata artiklit Tants aurukatla ümber (film)* |

---

**"Tants aurukatla ümber"** on 1971. aastal ilmunud Mats Traadi romaan, mis tugineb eesti talupojaromaani traditsioonile. Esimest korda ilmus romaan ajakirja Looming kahes numbris aastal 1970. 

Romaanis on viis peatükki, kus valgustatakse "tantsus" läbi viis ajahetke, mis esindavad eesti maaelu. Romaanis valitseb argine õhkkond. Kuid samal ajal ei puudu pidulikud toonid. Igas "tantsus" juhtub ka naljakaid hetki. Kaunis või kurb põimub tihti koomilisega.

Romaan on tõlgitud kümnesse keelde.

"Tantsu aurukatla ümber" lavastas Voldemar Panso Draamateatris 1973. aastal. Lavastus püsis mängukavas lühikest aega ning avalikke retsensioone-arvustusi oli vähe. 

Filmi "Tants aurukatla ümber" lavastas Peeter Simm 1987. Selles on viiele novellile-tantsule kirjutatud juurde ka kuues, mille tegevusaeg on talvel 1987.

Viited
------

1. ↑  Jaan Undusk. Eesti lugu: Mats Traat "Tants aurukatla ümber" EPL.ee, 22. mai 2009
**Vebjørn Sørum** (sündinud 11. augustil 1998 Gjøvikis) on Norra laskesuusataja.

Vebjørn Sørum tuli laskesuusatamises võistkondlikult 2017. aasta juunioride maailmameistriks, kui võitis Brezno-Osrblies kuldmedali koos Sivert Guttorm Bakkeni ja Jorgen Brendengen Krogsaetteriga. 

Alates 2018. aastast osales ta IBU karikasarjas, kus saavutas Idres oma esimese esikümne koha. 2019. aasta laskesuusatamise juunioride maailmameistrivõistlustel, mis toimusid taas Brezno-Osrblies, võitis ta sprindis ja jälitussõidus kulla. Varsti pärast seda võitis ta 2019. aasta laskesuusatamise juunioride Euroopa meistrivõistlustel individuaalvõistluse hõbeda ning koos Hilde Fosse, Randi Sollid Nordvangi ja Sivert Guttorm Bakkeniga segateatesõidus. 2020. aasta laskesuusatamise juunioride maailmameistrivõistlustel Lenzerheides võitis ta veel kaks medalit eraldisõidus hõbeda ja sprindis kulla. Kohe pärast seda võitis ta IBU karikasarja Martello etapil supersprindi, edestades sakslast Simon Schemppi.

2023. aasta EM-il Lenzerheides võitis ta sprindis hõbeda, jälitussõidus ja segateatejooksus kulla (koos Maren Kirkeeide, Karoline Erdali ja Erlend Bjoentegaardiga. IBU karikasarja üldarvestuses saavutas 3. koha. Vendade Bøde ja Laegreidi positiivsed koroonatestid andsod Sørumile võimaluse osaleda 2022–2023 hooaja maailma karikasarja kahel viimasel etapil Östersundis ja Oslos. Pärast eraldistardi 45. kohta oli tal au liituda teatesõidus võistleva Norra nelikuga. Sellel korral tegi ta suurepärase esituse ja võitis koos Endre Strømsheimi, Johannes Dale'i ja Vetle Christianseniga, tõustes esimest korda MK-poodiumile.

### Maailma karikasarja etapivõidud

| Jrk-nr | Kuupäev | Võistluspaik | Võistlusala |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. | 3. märts 2023 | Rootsi Östersund | Teatetevõistlus 4x7,5 km (\*) |

* koos Endre Strømsheimi, Johannes Dale ja Vetle Sjåstad Christianseniga

Välislingid
-----------

* Vebjørn Sørum IBU veebilehel
* Vebjørn Sørum Biathlon.com.ua veebilehel
* Vebjørn Sørum skiskyting.no veebilehel
* Vebjørn Sørum FirstSkisport.com veebilehel
**Rägavere lahing** oli relvakonflikt Eesti Vabadussõja käigus Lääne-Virumaal Eesti Rahvaväe ja Vene SFNV Punaarmee ja Eestimaa kütivägede vahel Rägavere küla piirkonnas 15. detsembril 1918.


| * v
* r
Eesti Vabadussõda |
| --- |
| 
Narva 1918 – Joala – Auvere – Rägavere – Punapargi – Kunda – Valkla – Kehra – Vetla – Voose – Priske – Aidu – Kärstna – Tapa – Kunda – Tartu – Utria – Laagna – Narva 1919 – Reola – Pikksaare – Uderna – Kirepi – Paju – Sänna – Pihkva – Marienburg-Jakobstadt – Lemsalu – Võnnu – Krasnaja Gorka – Krivasoo |

Olukord Vabadussõja algetapil
-----------------------------

28. novembril alanud Punaarmee pealetungil Eesti vallutamiseks lahkuvate Saksa keisririigi vägede kannul ei suutnud Eesti valitsus moodustada vabatahtlikest koosnevat sõjalise väljaõppe ja varustuseta rahvaväe üksust, millega osutada vastupanu Vene SFNV Punaarmee regulaarüksustele ning pärast Narva kaotust jätkus vägede taganemine Narvast Tallinna suunal lokaalsete lahingute käigus.

 *Pikemalt artiklis Viru rinne*

Lahingud Virumaal
-----------------

5. detsembril 1918 asusid punaväed, toetatuna merel olnud Balti laevastiku kahuritulest, taas rünnakule. Eesti üksused olid sunnitud suures ülekaalus oleva vaenlase eest taanduma Jõhvi-Ontika joonele, kuid taganesid seejärel Purtse-Püssi joonele.

Rägavere lahing algas 15. detsembri varahommikul, lõuna pool Tallinna–Narva raudteed ründasid 3. Tartu kütipolk (1300 meest 8 suurtüki ja 26 kuulipildujaga), põhja pool 1. Tallinna Eesti kommunistlik kütipolk (500 meest 10 suurtüki ja 7 kuulipildujaga) koos väiksemate väeosadega.

Lahingu käigus algselt Laiarööpmeline Soomusrong nr. 1 purustas Vaeküla metsa vahel punamadruste dessandi, kus pealetungi alguses oli 750 meest, neist pooled eestlased, kuid Eesti vägede 5. jalaväepolgu ja tagavaraüksused ei pidanud Eesti kütipolkude rünnakusurvele vastu ja tõmbusid tagasi.

Tartu kütipolgu ümberhaaramismanöövri ähvardusel pidi Eesti üksused taganema ning taganemise tulemusel kaotati punavägedele 16. detsembril Rakvere ja väed olid sunnitud taanduma kogu rindel.

Vaata ka
--------

* Rägavere lahingu mälestussammas

Välislingid
-----------

* Rägavere lahingu paiga mälestusmärk
* Rägavere Vabadussõda
Nyenskansi linnus (esiplaanil) ja Nyeni linna (Ohta jõe vastaskaldal) makett
**Nyenskansi linnus** (vene Ниеншанц, rootsi Nyenskans) oli linnus Rootsi Ingerimaa kubermangu alal Nyeni linnas Ohta jõe ühinemiskohas Neeva jõega (praeguse Peterburi territooriumil).

Nyeni linn ja Nyenskansi kindlus (1678)
Linnus ehitati 1611.

Erik Dahlbergi Nyenskansi kindluse plaan (1681)

Linnusekomandandid
------------------

* 1617 – Fredrik Möller, Nyeni reduudi lipujunkur ("*förvaltare på skansen vid Nyen*")
* 1645–1660 – Simon Skragge (aadeldatult Skraggensköld), linnusepealik (rootsi k. *slottshövitsman*), hilisem Ingerimaa kubermangu Nyeni ja Nöteborgi lääni asehaldur
* 1661–1669 – ooberst Alexander Andersson, komandant
* 1669–1687 – ooberst Alexander Pereswetoff-Morath, komandant
* 1687–1689 – major Anders Fraser, komandant
* 1689–1703 – ooberst Johan Apolloff, komandant.

1703. aastal vallutas linna ja linnuse Peeter I, Põhjasõjas, kui 1703. aasta kevadel jõudsid Vene väed Boriss Šeremetevi juhtimisel Neeva alamjooksule, kus Ohta jõe suudmes asus Nyenskansi kindlus. Aprillis jõudis Šeremetevi 20 000-meheline vägi mööda Neeva jõe paremat kallast kindluseni. 6. mail (25. aprillil vkj) tungis 2000-meheline Vene vägi peale Rootsi 150 eelsalgale kindluse juures ning purustas selle. Samal päeval alustati ka kindluse juurde jõudnud Vene peavägede poolt kindluse piiramist. 7. mail (26. aprillil vkj) saabusid Nyeni juurde laevadel ka piiramissuurtükid ja Vene tsaar Peeter I. 30. aprillil tehti kindluse komandandile ettepanek kapituleereda, millest too keeldus. Keeldumise järel algas kindluse pommitamine ning pärast nädalast piiramist vallutas 12. mail (1. vkj) Nyenskansi kindluse koos Nyeniga. Nyeni kaitseks saabus kindluse juurde ka 10 Rootsi laevastiku laeva. 18. mail 1703, ründas 30 alusest koosnev Vene flotill Nyeni lähedal, Neeva jõe suudmes, kahte Rootsi laeva. Rootsi Laadoga ja Peipsi laevastiku ülemjuhataja viitseadmiral Gideon von Numersi juhtimise all olnud 8 kahuriga brigantiini *Astrild* (1699) ja 10 kahuriga kaljast *Geddan*>, mis said Vene Balti mere laevastiku esimeseks sõjasaagiks.

1703. aasta 14. mail (vkj) vallutasid Vene väed taas Jaama kindluse, 18. mail (vkj) Koporje kindluse ja Marienburgi Ingerimaal.

  

Hiljem jäi Nyeni linn ja linnus rajatava Peterburi linna alla, kui tsaar Peeter I otsustas 16. (27.) mail 1703 rajada Neeva jõe äärde Peeter-Pauli kindluse ja mõni aeg hiljem selle müüride alla linna, mille nimeks sai Peterburi (Sankt-Peterburg).

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Nyenskansi linnus** |

Vaata ka
--------

* Landskrona kindlus (:ru)

Viited
------

1. ↑  Simon Olofsson Skragge Adlad Skraggensköld Slottshauptman på Nyen 1646-03-17, www.adelsvapen.com
2. ↑  Enn Küng, Nyen (Nevanlinna) transiitkaubanduse keskusena Neeva jõe suudmealal 1632–1703[*alaline kõdulink*], Tuna 2/2003, lk 9
SIM-kaart
**SIM** ehk **SIM-kaart** (inglise *Subscriber Identification Module* – 'abonendi tuvastusmoodul') on kiipkaart, millel sisalduvad andmed identifitseerivad abonendi mobiilside teenusepakkuja võrgule. Ilma SIM-kaardita ei ole terminal mobiilsidevõrgule abonendina tuvastatav ning seetõttu pole võimalik sellega ka teenuseid tarbida, kuna pole teada, keda selle eest maksustada. Erandina saab siiski ka ilma SIM-kaardita helistada standardsele hädaabinumbrile 112. Peale selle sisaldab SIM-kaart vähesel hulgal mälu telefoniraamatu ja mõningate seadete (näiteks SMS-keskuse number) hoiustamiseks. SIM-kaart sisestatakse mobiiltelefoni või muusse andme- või kõnesideterminali (näiteks GSM-modemisse).

Võrgule juurdepääsuks sisaldab SIM-kaart IMSI-koodi (mis on soovi korral vabalt loetav), mida võib vaadelda kui kasutajanime, ning KI-koodi, mille aga SIM-kaart hoiab enda teada. Autoriseerimiseks saadab terminal (tavaliselt mobiiltelefon) võrku tagasi võrgu saadetud kontrollsõna, mis on SIM-kaardi poolt KI-koodiga töödeldud. Kuna mobiilsidevõrgule on KI-koodi väärtus teada, siis teostab see ise kontrollsõnaga samasuguse töötluse. Kui töödeldud kontrollsõnad ühtivad, siis loetakse autoriseering õnnestunuks ja klient lubatakse võrku. Seega on KI-koodi olemus keerulisem kui lihtsalt paroolil, pigem on see võrreldav näiteks pankade PIN-kalkulaatoritega.

Lisaks võrgu juurdepääsukoodidele sisaldab SIM ka teisi koode (näiteks PIN-kood), mis on vajalikud tema enda funktsioonidele juurdepääsuks.

Vaata ka
--------

* Kiipkaart
* E-SIM

Viited
------

1. ↑  MIDA KUJUTAB ENDAST E-SIM?, Digitark, 12. aprill 2018
2. ↑  sard-SIM tulekul, RIA blogi, 20. oktoober 2016

Välislingid
-----------

* Jõulukalender, 4. päev: kuidas SIM-kaartidel suuruse järgi vahet teha ja kuidas need ajas muutunud on?, Geenius, 4. detsember 2017
**Mei** on perekonnanimi.

Hiinas oli perekonnanime Mei kandjaid 2014. aastal ligi 1 116 000 isikut. Ameerika Ühendriikides oli sellenimelisi isikuid üle 7800, Indoneesias ja Itaalias üle 6000.

Statistika Eestis
-----------------

2023. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Mei 80 inimesel: 39 mehel ja 41 naisel. Perekonnanimede levikult oli Mei meeste puhul 2871. kohal ja naiste puhul 2975. kohal. Kõige levinum oli perekonnanimi Mei vanuserühmas 30–34, kus neid on 10 000 elaniku kohta 1,18. Nimi oli kõige sagedasem Lääne-Viru maakonnas, kus sellist nime kandis maakonna 10 000 elaniku kohta 1,89 inimest.

19. sajandi algul pandi pärisorjusest vabastamise käigus talupoegadele Tartumaal Kodavere ja Rõngu kihelkonnas; Läänemaal Pühalepa ja Ridala kihelkonnas; Virumaal Jõhvi kihelkonnas
ning Harjumaal Hageri kihelkonnas 8 korral nimeks Mey ja Mei.

Nimede eestistamisel võeti perekonnanimi Mei aastatel 1935–1937 kasutusele 6 korral isikute poolt, kes kandsid varem nime Meibaum, Mein (3) ja Mironov (2).

Nime kandjaid
-------------

* Aksel Mei, Eesti riigiametnik (1896–1964)
* Emo Mei, eesti kirjanik (1905–1992)
* Kristine Mei, eesti skulptor ja raamatukujundaja (1895–1969)
* Lydia Mei, eesti kunstnik (1896–1965)
* Natalie Mei, eesti teatrikunstnik ja raamatugraafik (1900–1975)
* Peeter Mei, Eesti sõjaväelane (1893–1941)

Viited
------

1. ↑  Mei Surnames. Vaadatud 7. veebruar 2024.
2. ↑  Statistikaamet: Nimede statistika. Mei. Vaadatud 6. veebruar 2024.
3. ↑  Onomastika andmebaas. Nimede panemine: Mei.
4. ↑  Onomastika andmebaas. Nimede eestistamine: (uus nimekuju): Mei.

Välislingid
-----------

* Mei statistikaameti andmebaasis
**Jõhvi Mihkli kirik** on kindluskirik Ida-Virumaal Jõhvis. See on pühitsetud peaingel Miikaelile. Kirikus tegutseb EELK Jõhvi Mihkli kogudus.

Ajalugu
-------

Jõhvi (saksa keeles *Jewe*) Mihkli kirikut, mis asus Taubede suguvõsa maadel, on esmamainitud seoses venelaste rüüsteretkedega 1364. aastal, seega rajati see arvatavasti 14. sajandi keskpaigas. Kirik oli ehitatud kindluskirikuna ja ümbritsetud vallikraaviga.

Jõhvi Mihkli kirik on suurim ühelööviline kirik Eestis (sisemõõtmed 35,15×13,85 m, pindala 485 m²).

Algselt oli see võlvimata nelinurkne kaitseehitis, mille kitsad aknad paiknesid kindlusarhitektuurile iseloomulikult kõrgel ja hoonel oli vaid üks, lääneküljele avanev sissepääs. 16. sajandi esimesel poolel ehitati kirik põhjalikult ümber tulirelvadele, läänefassaadi keskele ehitati veidi eenduv sale 8-korruseline torn ja kogu hoone võlviti ühelööviliseks nelja võlvikuga pikihooneks ning juurde ehitati püssirohukelder.

Jõhvi Mihkli kiriku sisustusest on väärtuslikemad 17. sajandi hõbedane armulauakarikas, 1728. aastal Johann Rabe valmistatud barokk-kantsel ja võidukaare grupp.

Kirik on mitmel korral sõdades kannatada saanud, Liivi sõja algul 1558. aastal kui Põhjasõja ajal 1703. aastal. Peale seda sai kirik endale barokse tornikiivri (paigaldati 1728. aastal). Praegune uusgooti kiivrikuju pärineb 1875. aastast (hävis Jõhvi linna tulekahjus 3.augustil 1943. aastal ja taastati 1984. aastal).

Aastal 1957 valmis vendade Kriisade poolt Jõhvi kiriku jaoks ehitatud orel 2 manuaali ja 25 registriga.

2009. aastast on kirikus 470-kilogrammine pronksist kirikukell.

* 
* 
* 
* 
* Vaade altari suunasVaade altari suunas
* AltarAltar
* KantselKantsel
* Vaade peaukse suunasVaade peaukse suunas
* VapidVapid
* SkulptuurigruppSkulptuurigrupp

Vaata ka
--------

* Jõhvi kindluskiriku muuseum
* Jõhvi Issanda Ristimise kirik
* Jõhvi adventkirik

Viited
------

1. ↑  Mälestised • 13866 Jõhvi kirik vallikraaviga, 14.-16. saj.
2. ↑  Teet Korsten, "Üle linna hakkab helisema pool tonni pronksi", Eesti Kirik, 9. september 2009

Kirjandus
---------

* Peeter Lilleväli. Arheoloogid otsivad Jõhvi kiriku kaitserajatiste jälgi. Põhjarannik, 12. juuli 2007.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Jõhvi kirik** |

* Jõhvi kirik vallikraaviga kultuurimälestiste riiklikus registris
* Veebileht

Jõhvi Mihkli kirik
Jõhvi kihelkond

**Kirik**: Jõhvi kirik  

**Mõisad**: Amula mõis | Apandiku mõis | Atsalama mõis | Dubniku mõis | Edivere mõis | Edise mõis | Ereda mõis | Illuka mõis | Järve mõis | Jõetaguse mõis | Jõhvi mõis | Jõhvi kirikumõis | Kalina mõis | Kiikla mõis | Kohtla mõis | Konju mõis | Kukruse mõis | Kurtna mõis | Mäetaguse mõis | Ohakvere mõis | Ontika mõis | Oru mõis | Paate mõis | Pagari mõis | Peeri mõis | Päite mõis | Pühajõe mõis | Rutiku mõis | Sompa mõis | Tammiku mõis | Tarakuse mõis | Toila mõis | Vaivina mõis | Voka mõis | Võhma mõis
**Kihelkonnakirik** on kihelkonna koguduse kasutuses olev kirik.

Kihelkonnakirik oli kihelkonna keskuseks. Kihelkonna kaugemates osades asuvad kabelid.

Taanis kujunesid kihelkonnad 12. sajandil. Kihelkonnakirikul oli õigus pidada ülal preestrit, saada kümnist ja ohvriande, seda kõike patrooni ja kihelkonnarahva nõusolekul.

Kihelkonnakirikud Eestis
------------------------

Viru-Nigula kirik
Kadrina kirik
Nagu Lõuna-Skandinaaviaski, olid esimesed kirikud Eestis erakirikud, kuuludes kõrgaadlile, Taani kuningale või kloostrile. Kihelkonnakirikute rajamisest Põhja-Eestis on tänu Paul Johansenile ülevaade, Taani hindamisraamatus on kiriklike keskuste kujunemislugu antud lausa aastase täpsusega. Kirikute rajajaks ja patrooniks peab Johansen enamikul juhtudest maaisandat, st Taani kuningat. Mõnikord aga siiski võis olla patrooniks ka vasalliperekond (Viru-Nigula, Kadrina, Lüganuse ja Jõhvi). 13. sajandi keskpaigaks oli Harju- ning Virumaal kihelkonnakirikute võrgustik välja kujunenud ja edasine areng kulges kuni Jüriöö ülestõusuni rahulikult. Alates 14. sajandist võib rääkida kihelkonnakirikutest kogudusekiriku mõistes.

Eesti kihelkonnakirikuid
------------------------

* Ambla Maarja kirikAmbla Maarja kirik
* Kambja Martini kirikKambja Martini kirik
* Keila Mihkli kirikKeila Mihkli kirik
* Kose Püha Nikolause kirikKose Püha Nikolause kirik
* Maarja-Magdaleena kirikMaarja-Magdaleena kirik
* Paide Püha Risti kirikPaide Püha Risti kirik
* Pilistvere Andrease kirikPilistvere Andrease kirik
* Põltsamaa Niguliste kirikPõltsamaa Niguliste kirik
* Rapla Maarja-Magdaleena kirikRapla Maarja-Magdaleena kirik
* Sangaste Andrease kirikSangaste Andrease kirik
* Vormsi Olavi kirikVormsi Olavi kirik
* Kihelkonna Mihkli kirikKihelkonna Mihkli kirik

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Kihelkonnakirik** |

Vaata ka
--------

* Katedraal

Viited
------

1. 1 2  Kersti Markus: "Keskaegsed maavaldused - uus allikas arhitektuuriuurijale" Acta Historica Tallinnensia, 2006, 10, lk 3–19
**Raudtee tänav** on tänav Rakveres, see paikneb linna põhjaosas. Kaugus linna keskväljakust on linnulennult 1,1 km.

Raudtee tänav on 510 meetrit pikk, keskmiselt 12,0 meetrit lai ning asub Lennuvälja linnaosas. 20. sajandi esimeses pooles oli tänava ümbrus veel hoonestamata, seal paiknes kohalik tee.

Tänav saab alguse Nortsu tee ja Tootmise tänava ristmikult, kulgeb ida suunas ja lõpeb Arkna tee alguses.
Raudtee tänava ristub põhja poolt Raua tänavaga.

Raudtee tänava lõunaküljel asuvad ühekorruselised väikeelamud, mis piirnevad lõuna suunas Tallinna–Narva raudtee maaga. Tänava põhjaküljel, Raudtee tn 2, paikneb endine okupatsioonivägede garaažihoonestu, mis on ümber ehitatud autode teenindushooneks.
Aadressil Raua 1 asub tänava ääres Kuusakoski AS-i vanaraua kokkuostu piirdega ümbritsetud maa-ala.

Tänav on välisvalgustuse, asfaltkattega sõidutee ja kõnniteega.

Viited
------

1. ↑  Kohalike teede nimekiri Vaadatud 19.10.2021
2. ↑  Rakvere linnaosad
3. ↑   Rakvere interaktiivne kaart

Välislingid
-----------

* Geoportaal
* Vaade Raudtee tänavale Arkna tee algusest lääne suunas
Türnitzi Alpid (Austria)Türnitzi Alpid
Asukoht Austrias
**Türnitzi Alpid** (saksa: *Türnitzer Alpen*) on Põhja-Lubjakivialpide mäestik Alam-Austria lõunaosas ja külgneval Steiermargi liidumaal. Mäestik ulatub Erlaufi orust läänes Traiseni ja Unrechttraiseni orgudeni idas. Lõunas külgneb see Salza oruga Halltalis ja Mariazelliga.

Türnitzi Alpid kulgevad Erlaufi orust läänes Traiseni oruni idas. Lõunas külgnevad need Salza oruga.

Alpiklubi Ida-Alpide klassifikatsiooni järgi on mäerühm piiratud järgmiselt:

Eel-Alpid Wieselburgist Sankt Pöltenini – Traisenist Freilandini – Unrecht-Traisen – St. Aegyd am Neuwalde – Keertal – Knollenhals – Halltal – Mariazell – Erlaufist Wieselburgini.
Mäerühm hõlmab ala u. 30x30 km ja moodustab ülemineku Eel-Alpidest Doonau piirkonnas Mürzstegi Alpide kõrgematele tippudele, mis asuvad peamiselt Ülem-Steiermargis. Mäed ulatuvad Großer Sulzbergis kõrguseni 1400 m ja seal on mitu tippu üle 1350 m. Tuntumad tipud on:

* Türnitzer Traiseni piirkonnas (peamine edelapoolne org) Annabergi suunas: Türnitzer Höger, Eibl, Hohenstein ja Tirolerkogel
* Unrechttraiseni piirkonnas: Türnitzer Höger ja Traisenberg,
* lõunas Mariazelli juures: Bürgeralpe.

Märkimisväärsed kurud ja ületused on:

* läänes Pielachtaler Gscheid (841 m) ja Annaberg (976 m)
* kagus Kernhofer Gscheid (982 m).

Türnitzi ja Traiseni orgudel on järsud mäeküljed ning seal on vähe ruumi asulatele. Vee kvaliteet on kõrge. Mäetipud on suuresti metsaga kaetud. Ainult tuntud turismisihtkohad, nagu Eibl ja Tirolerkogel, on suured alpikarjamaad (*Almen*).
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel on linnuse eritüübist; üliõpilasorganisatsiooni ametlike ruumide kohta vaata artiklit Konvendikorter.* |

---

**Konvendihoone** on kastell-linnuse eritüüp.

Malborki linnuse konvendihoone
Täisnurne konvendihoone koosnes sisehoovi ümbritsevast neljast hoonetiivast, kuhu pääseb kindlustatud värava kaudu, Hoone oli väliskülgedelt tugevasti kindlustatud. See hoonetüüp kujunes välja Teutooni ja Liivi ordu aladel 13.–14. sajandil, suurejoonelisim oli Malborki linnuse konvendihoone.

Ruumide jaotuselt sarnanes konvendihoone kloostritega: olemas olid kapiitlisaal, refektoorium, dormitoorium ja kabel vastavalt valdajate, vaimuliku rüütliordu liikmete (konvendi) elulaadile. Ordu ühiselureegüte kohaselt oli konvendihoones mitu saalruumi, mida ühendas sisehoovi ümbritsev galerii (ristikäik).

Eestis olnud ja säilinud konvendihooneid
----------------------------------------

Eestis olid suured konvendihooned Viljandis (varemeis) ja ümber ehitatud Tallinna ordulinnus ning ennistatud Kuressaare piiskopilinnuses.

Kuressaare piiskopilinnuse konvendihoone siseõu
Kuressaare piiskopilinnus
Kuressaare piiskopilinnuse konvendihoone külje pikkus on 43 m, põhjanurgas kõrguva võimsa seitsmekorruselise kaitsetorni *Sturvolti* kõrgus on 37 m. Ringmüüri peal asuv sakmelise rinnatisega umbes meetri laiune katustamata kaitsekäik rajati selle praegusel kujul alles 1980. aastatel, lähtudes Hermann Seuberlichi 20. sajandil teostamata jäänud kavandeist. Samuti Seuberlichi kavandite järgi rajati 1980. aastatel ka linnuse värava kohal asuv kahekorruseline eenduv nooltekoda ehk ärkel. Nooltekoja alumisel korrusel paikneb langevärava tõstemehhanism, ülemise korruse põhjaavadest sai vaenlasele kive, kuuma pigi, tõrva ja vett pähe visata või nooli lasta. Kui praeguse kaitsekäigu osas võib veel oletada sarnase ehitise olemasolu varasematel aegadel, siis nooltekoda selle praegusel kujul pole Kuressaare linnusel varem ilmselt eksisteerinud. Pigem on kahe torni vahel olnud mingi suurem, massiivne puidust kaitseehitis, mille kinnitusjälgi on praegu võimalik näha Pika Hermanni torni loodeküljel. Välismüüride peal asuv sakmelise rinnatisega umbes meetri laiune katustamata kaitsekäik sai oma praeguse kuju 1980. aastate esimesel poolel. Kunagi sealsamas olnud sarnast kaitsekäiku mööda oli hõlbus liikuda linnuse ühest tiivast teise nii vahiteenistust pidades kui ka vaenlast tõrjudes.

Värava kohale paigutati 1876. aastal Saare-Lääne piiskopkonna kotkakujutisega raidvapp. Värava kõrval seintes on avad, millesse asetatud riivpalgiga sai sissepääsu kindlalt sulgeda.


|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Konvendihoone** |