recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Müller’sches Volksbad** (saksa keeles kui *Mülleri Rahvaujula*) on Müncheni siselinna Altstadt-Leheli piiril Au-Haidhausenis paiknev supelhoone. 

1901. aastal Karl von Mülleri annetusega valminud juugendstiilis ehitis kahe sisebasseini ja vannidega oli tollal maailma suurim ja moodsaim. See oli algselt ette nähtud *vaesunud inimestele*, tänapäeval haldab seda linnale kuuluv Stadtwerke München GmbH. Hoones on lisaks ujulale, vannidele ja saunadele ka treeningu- ja meelelahutusruumid.

Euroopa üheks ilusaimaks supelasutuseks peetavas hoones filmiti olulisi võtteid mängufilmile "Deep End" (1971) ja õudusfilmile "Suspiria" (1977).

Asukoht
-------

Binneninseli nimelise suur-jõesaare põhjatipus asuv kellatorniga supelkompleks jääb kanaldatud vooluvee Auer Mühlbachi ja Isari jõe vahele, mille äärest lookleb rannariba Isarstrand. Loodekaares on võimalik näha teisi jõesaari, Museumsinselit ja Praterinselit. Selle kõrvalt suundub mitme sõidureaga lai tee üle silla Ludwigsbrücke otse vanalinna ühe peaväravani, Isartorini.

Vaata ka
--------

* Muffatwerk

Viited
------

1. ↑

Välislingid
-----------

* Koduleht
Nikolai Lobatševski (1839)
**Nikolai Lobatševski** (vene keeles Никола́й Ива́нович Лобаче́вский; 1. detsember (vkj 20. november) 1792 Nižni Novgorod – 24. veebruar (vkj 12. veebruar) 1856 Kaasan) oli vene matemaatik, mitteeukleidilise geomeetria rajajaid. 

Ta oli Kaasani ülikooli professor (1816. aastast erakorraline ja 1822. aastast korraline professor) ning rektor (1827–1845). Tema valitsusajal jõudis Kaasani ülikool Venemaa kõige paremini varustatud ja prestiižsemate ülikoolide hulka. 1830 valmis ülikooli peahoone, milles asusid raamatukogu, keemialaboratoorium, observatoorium ja haiglad. 1834 hakkas ilmuma ajakiri "Kaasani ülikooli toimetised". 1835 jagati ülikool kolmeks teaduskonnaks: filosoofia-, õigus- ja meditsiiniteaduskonnaks. 1844 avastas Kaasani ülikooli professor Carl Claus ruteeniumi.

Ta on Lobatševski geomeetria looja. See on mitteeukleidilise geomeetria vorm, mis kujutab geomeetriliste kujundite paiknemist hüperboloidil. Seal ei ole kolmnurga nurkade summa 180°, vaid vähem. Eukleidese paralleelide postulaat seal ei kehti ja läbi väljaspool etteantud sirget asuva punkti võib tõmmata lõpmata palju sirgeid, mis on paralleelsed etteantud sirgega.

Inglise matemaatik William Kingdon Clifford nimetas Lobatševskit geomeetria Kopernikuks, kuna tema geomeetria-alased tööd olid teedrajavad.

Tunnustus
---------

* 1842 – valiti Göttingeni Teaduste Akadeemia välisliikmeks

Mälestuse jäädvustamine
-----------------------

Tema auks asutati 1895. aastal Lobatševski auhind ja 1991. aastal Lobatševski medal, samuti asteroid 1858 Lobatševski ja Kuul asuv Lobatševski kraater.

Välislingid
-----------

Mall:Commonsct

* Nikolai Ivanovich Lobachevsky. history.mcs.st-andrews.ac.uk
**Ann Must** (aastatel 1982–1990 **Ann Viikberg**; sündinud 8. märtsil 1953 Tallinnas) on eesti kirjanik ja tõlkija. 

Ta õppis Tallinna 46. Keskkoolis, Tartu Kaugõppekeskkoolis ja Tartu Riiklikus Ülikoolis (lõpetas eesti filoloogina). Ta on töötanud ajakirja Sina ja Mina toimetuses vanemtoimetajana, ajalehtede Sirp ja Kultuurimaa toimetuses, ajakirja Kultuur ja Elu lisa Eesti Elu peatoimetajana ning olnud lektor Pedagoogikaülikoolis ja Kunstiakadeemias.

Looming
-------

Ann Must on avaldanud ilukirjandust alates aastast 1969. Novellikogudes "Tuba" ja "Vastu valgust" on näiliselt juhuslike elupiltide kaudu edasi antud noore naise hingeelu tema isiksuseks vormumise perioodil.[*viide?*] Ta on avaldanud ka luulet ja arvustusi. Viimasel ajal[*millal?*] on Must vabakutseline kirjanik ja tõlkija.

### Raamatuid

* "Tuba. Jutte 1975–1979" Tallinn: Eesti Raamat, 1980
* "Vastu valgust" Tallinn: Eesti Raamat, 1983

### Tõlgitud raamatuid

* Ross Thomas "Kibuvitsatihnik" (Romaan.) Tallinn, Varrak 2003
* James Allan Evans. "Theodora, Justinianuse nõukas partner" Tallinn, Kunst 2005
* Billy Collins "Allegooria surm"
* John Updike "Brasiilia" Tartu, Ilmamaa 2012

### Artikleid

* Ann Must "Midagi ikka saab. Tõlgendusi" (Luulekassett '90: Elo Vee, Liisi Ojamaa, Triin Soomets, ATZ, Ruth Jürjo) – Sina ja Mina 1992, nr 1, lk 34–36.
* Ann Must "Mineviku-inimene ja tuleviku-inimene" (Essee.) – Looming 1996, nr 3, lk 411–412.

Viited
------

1. ↑  Eesti kirjanike leksikon. Eesti Raamat Tallinn 2000
2. ↑  Sina ja Mina 1992, nr, 1 ja 2, lk. 47.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Ann Must** |

* Esseid ja luuletusi
42. bussiliin Paldiski mnt ja Mustamäe tee ristil
**Tallinna bussiliin 42** sõidab Väike-Õismäe ja Priisle vahel.

1. augustil 2023 liideti bussiliiniga 42 bussiliin 68

Liin on käigus kõigil päevil. Liini teenindab Tallinna Linnatranspordi AS.

Liin on erakordselt suure rahvahulgaga

Peatused
--------

### Väike-Õismäe – Priisle

Väike-Õismäe parkla – Väike-Õismäe – Kullerkupu – Nurmenuku – Karikakra – Sinilille – Haabersti – Zoo – Looga – Mustjõe – Humala – Pirni – Hipodroom – Mooni – Taksopark – Koidu – Tõnismägi – Vabaduse väljak – Estonia – Tornimäe – Ajutine peatus – Gonsiori – Laulupeo – Vesivärava – Kumu – Paesilla – Kotka kauplus – Laagna – Taevakivi – Mustakivi – K. Kärberi – Reinu – Priisle.

### Priisle – Väike-Õismäe

Priisle – Reinu – K. Kärberi – Mustakivi – Taevakivi – Sabatähe – Laagna – Kotka kauplus – Paesilla – Mehaanikakool – Kumu – Vesivärava – Laulupeo – Ajutine peatus – Tornimäe – Estonia – Vabaduse väljak – Tõnismägi – Koidu – Taksopark – Hipodroom – Pirni – Humala – Mustjõe – Looga – Zoo – Haabersti – Päevalille – Sinilille – Päevalille - Karikakra – Nurmenuku – Kullerkupu – Väike-Õismäe – Väike-Õismäe parkla.

Enne seda bussiliini sõitis vanal marsruudil 6. trolliliin.

| * v
* r
Tallinna bussiliinid |
| --- |
| 1–9 | 
1 **·**  2 **·**  3 **·**  4 **·**  5 **·**  6 **·**  7 **·**  8 **·**  9 |
| 10–19 | 
10 **·**  11 **·**  12 **·**  13 **·**  14 **·** 15 **·**  16 **·**  18  **·**  18A |
| 20–29 | 
20 **·**  20A **·**  21 **·**  21A **·**  21B **·**  22 **·**  23 **·**  24 **·**  26 **·**  26A **·**  27 **·**  28 **·**  29 |
| 30–39 | 
30 **·**  31 **·**  32 **·**  33 **·**  34 **·** 35 **·**  36 **·**  37 **·**  38 **·**  39 |
| 40–49 | 
40 **·**  41 **·** 41B **·** 42 **·** 44 **·**  45 **·**  46 **·**  47 **·**  49 |
| 50–59 | 
50 **·**  51 **·** 54 **·** 55 **·** 57 **·**  58 **·**  59 |
| 60–69 | 
60 **·**  61 **·**  62 **·**  63 **·**  64 **·**  65 **·**  66 **·** 67 |
| 70–79 | 
72 **·**  73 |
| Muud bussiliinid | 
52 **·**  81 |
Katsushika Hokusai, Bashō portree, 18.-19. sajand
Selles Jaapani isikunimes on perekonnanimeks Matsuo.

**Matsuo Bashō** (jaapani keeles 松尾芭蕉; 1644 Ueno – 28. november 1694 Ōsaka) oli Edo ajastu kuulsaim jaapani luuletaja, keda peetakse tänapäeval üheks meisterlikumaks haikude kirjutajaks. 

Bashō kodanikunimi oli Matsuo Kinsaku ja ta sündis Kyoto lähistel, Ueno külas (tänapäeval Iga-Ueno) Iga provintsis (tänapäeval Mie prefektuur) Honshū saarel. Tema perekonnast pole palju teada. Bashō isa oli madalama tähtsusega samurai, kes õpetas kalligraafiat. Bashō hakkas noorena kirjutama haikai-luuletusi. Neid kirjutati mitmekesi ja tema kirjutas neid teenrina koos oma isandaga. Haikai koosneb kahest osast, millest esimene on kolmerealine luuletus silpide arvuga 5-7-5, millest kujunes haiku. Haikai teine osa koosnes kahest 7-silbilisest reast, mille lisas teine luuletaja. Bashō isand Tōdō Yoshitada suri 1666. aastal, Bashō oli sellest traumeeritud ja asus elama Kyotosse. 1672. aastal suundus ta elama tollasesse pealinna Edosse. Seal pühendus ta luulele, ja mõne aasta möödudes sai tuntuks oma lihtsate ja nappide luuleridadega. Varased Bashō luuletused (1662-1674) olid Teimoni koolkonnast mõjutatud, seda stiili iseloomustavad elegantsed, humoorikad vihjed klassikalisele õukonnakirjandusele, sõnamängud ja vaimukus. Edosse kolides hakkas tema luules ilmnema Danrini koolkonna mõjutusi. Sellel ajal sai temast ametlikult luuletaja, ning ta hakkas looma erinevaid luuletehnikaid, toetudes Jaapani ja Hiina klassikalisele luulele.

Üks tema kuulsamaid haikusid on 1686. aasta rännakust pärinev luuletus:

ふる池や  

蛙飛込  

水のおと

*furuike ya / kawazu tobikomu / mizu no oto*

oh vana tiiki/ äkki miski sulpsatas / konn vaid sukeldus   

(Uku Masingu tõlge)

Bashō elatus haikude kirjutamise õpetamisest ja haikai-õhtutel esinemistest. Viimastel eluaastatel tõmbus Bashō rohkem endasse ja püüdis hoida omaette. Bashō suri 1694. aastal pärast teadmata kõhutõbe.

Eesti keelde on Bashō luulet tõlkinud kõige rohkem Uku Masing, viimasel ajal[*millal?*] ka Rein Raud.

Teoseid eesti keeles
--------------------

* "Haikud : jaapani luulet Uku Masingu tõlkes". [Järelsõna: Jaanus Valk; kunstnik: Inge Kudisiim]. Tartu : Ilmamaa, 1997. 119 lk. ISBN 9985821912 (sisaldab muuhulgas Bashō haikude tõlkeid)
* "[Haikud] / Matsuo Bashō". [Läbi inglise keele tõlkinud Lauri Sommer]. Räestu [Võrumaa] : Tiivaalune, 2011. [200] lk. ISBN 9789949219728
* "Kitsas tee sisemaale". Klassikalisest jaapani keelest tõlkinud ja kommenteerinud Margit Juurikas. Tallinna Ülikooli Kirjastus, Tallinn 2013, 144 lk; ISBN 9789985587577

Viited
------

1. ↑  Jane Reichold 2008.Basho the complete haiku.Kodansha International Ltd.Tokyo

Välislingid
-----------

* Matsuo Bashō – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
**Monica Rand** (sündinud 13. detsembril 1979 Tartus) on endine Keskerakonna kohaliku omavalitsuse poliitik.

Haridus
-------

Ta lõpetas Pärnu Sütevaka Humanitaargümnaasiumi loodussuuna aastal 1998. Tal on lõpetas 2002. aastal Eesti Maaülikoolis bakalaureuseõppe maastikukaitse ja -hoolduse erialal.

Töökäik
-------

Aastatel 2013–2017 töötas ta Keskkonnainspektsiooni Harjumaa büroo juhatajana ning 2011–2013 Tallinna Munitsipaalpolitsei Ameti juhatajana. 2008–2011 oli ta Nõmme linnaosa vanema asetäitja ning 2006–2008 Tallinna Nõmme Linnaosavalitsuse linnamajanduse osakonna heakorra vanemspetsialist. 2003–2006 oli ta Tallinna Põhja politseiprefektuuri konstaabel. 

15. novembrist 2017 kuni 13. veebruarini 2020 oli ta Tartu abilinnapea, kes vastutas rahanduse ja eelarve, laenupoliitika ja linnavarade eest.

Konflikt Keskerakonna Tartu piirkonna juhatusega
------------------------------------------------

Oktoobris 2019 otsustas Keskerakonna Tartu piirkonna juhatus, et abilinnapea Monica Rand vahetatakse välja. Rand ise ametist lahkuda ei soovinud.  
7. novembril 2019 peetud koosolekul osalesid ka Keskerakonna esimees peaminister Jüri Ratas, aseesimees, haridus- ja teadusminister Mailis Reps ja peasekretär Mihhail Korb. Samuti koosolekul viibinud Tartu piirkonna endine esimees Aadu Must kommenteeris ajakirjandusele, et Rand lubas ametikohalt lahkuda tingimusel, et saab "abi edasise rakenduse osas", viimast kinnitasid ka Tartu volikogu Keskerakonna fraktsiooni juhid Vladimir Šokman ja Rein Kokk.  
Jaanuari alguses 2020 keeldus Rand töölt lahkumast, tuues põhjuseks, et Keskerakonna Tartu piirkonna juhatuse esimees Jaan Toots pole talle leidnud lubatud töökohta. Toots eitas selle lubaduse andmist või Rannale uue töökoha otsimist.  
15. jaanuaril 2020 heideti Rand Keskerakonna juhatuse otsusega parteist välja.

Tunnustus
---------

* 2017 – Tallinna Munitsipaalpolitsei Ameti hõbemärk

Viited
------

1. ↑  Eesti Maaülikooli lõpetanud 2002
2. ↑
3. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 3. jaanuar 2020. Vaadatud 3. jaanuaril 2020.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
4. 1 2  Hindre, Madis (02.01.2020). "Segadus Tartu abilinnapea ümber jätkub". *ERR*.
5. ↑  Pihlak, Aleksander (03.01.2020). "Jaan Toots ei leidnud Monica Rannale töökohta ega Tartule uut abilinnapead". *Delfi*.
6. ↑  "Keskerakonnast välja heidetud Monica Rand: kellelgi polnud julgust mulle seda otse öelda". *Delfi*. 15.01.2020.
Securitase auto Rootsis
**Securitas AB** on rahvusvaheline turvateenuseid osutav firma, mille peakorter asub Rootsi pealinnas Stockholmis.

Securitas on oma valdkonna üks suurimaid ettevõtteid, millel on 30 riigis kokku üle 250 000 töötaja. Pakutakse tehnilist ja mehitatud valvet, turvakonsultatsioone, sularahatranspordi- ja detektiiviteenuseid.

Ettevõte asutati 1934. aastal Helsingborgis nimega **AB Hälsingorgs Nattvakt**. Samal aastal võttis selle üle Erik Philip-Sörensen ja muutis järgmisel aastal ettevõtte nime: selleks sai **Förenade Svenska Vakt AB**. Ettevõte laienes mitme väikese turvafirma ülevõtmise kaudu, esialgu Lõuna-Rootsis. 1949 asutati ettevõttele turvaseadmete teenust osutav tütarettevõte **AB Securitas Alarm**. 1950. aastatel hakkas ettevõte laienema ka välismaale.

1972 kujundati ettevõte ümber ja tema nimeks sai vanarooma julgeoleku- ja stabiilsusejumalanna Securitase järgi Securitas AB. Ühtlasi võeti kasutusele logo, mis sisaldab kolme punast täppi ja sõna "Securitas". Need täpid sümboliseerivad ettevõtte püsiväärtusi: terviklikkust, valvsust ja abivalmidust.

1976 müüs Erik Philip-Sörensen ettevõtte oma poegadele Järgen ja Sven Philip-Sörensenile. 1981 jagati ettevõte kahe poja vahel nii, et ettevõte jäi Rootsis tegutsema nime Securitas all, aga välismaal hakati tegutsema nime Group 4 (tänapäeval osa turvakontsernist G4S) all. 1983 müüdi Securitas investeerimisettevõttele Skrinet.

Tänapäeval on selle suuromanikud krahv Gustaf Douglas ja ettevõtja Melker Schörling, kes on alates 1993. aastast ka ettevõtte tegevjuht. Douglase kontrollitav Investment AB Latour, mis oli asutatud aasta varem, omandas Securitase 1985. 1989 laienes Securitas taas välismaale, võttes üle Norras, Taanis ja Portugalis tegutsevaid ettevõtteid ning hakates tegutsema ka Ungaris. 1991 noteeriti Securitas Stockholmi börsil. 1990. aastatel laienes Securitas 11 Euroopa riiki. 1999 omandas Securitas Pinkertoni ja teisigi USA piirkondlikke turvaettevõtteid.

Eestis tegutseb täielikult emaettevõttele kuuluv tütarettevõte Securitas Eesti, mille ajalugu ulatub 1996. aastasse.

2009. aasta seisuga oli Securitase ülemaailmne turuosa turvateenuste osutamises 11%. Euroopas koos Türgiga oli see 18%, Põhja-Ameerikas (USA, Kanada ja Mehhiko) 16%, ülejäänud Ladina-Ameerikas 3% ja mujal maailmas alla 1%. 2011. aastal tegutses ettevõte 45 riigis, sealhulgas Aasias 8 riigis, aga Aafrikas üksnes LAV-is.

Välislingid
-----------

* Turvafirma Securitas veebileht (inglise ja rootsi keeles)


Rootsi
Stockholmi börsi indeksi OMXS30 ettevõtted

ABB – Alfa Laval – Assa Abloy – AstraZeneca – Atlas Copco - Autoliv – Boliden – Electrolux – Ericsson – Essity - Evolution Gaming Group – Getinge – H&M – Hexagon - Investor – Kinnevik – Nordea – Sandvik – SCA - SEB – Securitas – Skanska – SKF – Svenska Handelsbanken – Swedbank – Swedish Match – Tele2 – Telia Company – Volvo Group

(märts 2021)
**Konstantin Osvet** (pseudonüümid **K. Vibulane, Salmi-Jaak, Leeno Tuvvike** jt; 20. mai 1889 Haljala kihelkond – 3. aprill 1946 Leningradi vangla) oli eesti ajakirjanik ja karikaturist. 

Konstantin Osvet sündis Kärmu külas Vanamõisas kooliõpetaja pojana, õppis Rakvere alg- ja linnakoolis, hiljem koduõppel. Ühe talve oli ta kooliõpetaja asetäitja, lühiajaliselt töötas Narva ja Tallinna ärides. 

Kaastööd ajalehtedele ja ajakirjadele hakkas ta tegema juba 1905. aastal. Tema esimesed tööd – satiirilised värsid ja karikatuurid – ilmusid pseudonüümiga K. Vibulane. Alates 1914. aastast töötas kutselise ajakirjanikuna Meie Tallinna Ajalehe toimetuses. I maailmasõja ajal (1915–1918) töötas Peterburis Lessneri miinivabrikus kontoriametnikuna, samal ajal oli ta ka Vana Meie Matsi vastutav toimetaja. 1918–1921 töötas ta Omskis mitmes asutuses raamatupidajana ja pearaamatupidajana. 

1921. aastal tuli tagasi Eestisse ning 1921–1935 töötas Kaja toimetuses. Uus Eesti asutamise järel töötas 1935–1939 selle toimetuses. 1940. aastal töötas Tallinna Posti toimetuses ja 1940–1941 Rahva Hääle toimetuses. 

Konstantin Osvet arreteeriti 13. novembril 1944 Tallinnas Sitsi 10-1. 8. septembril 1945 karistas tribunal teda §58-3 järgi kaheksa-aastase vabadusekaotusega. Ta suri 3. aprillil 1946 Leningradi vanglas.

Karikatuure avaldatud
---------------------

* Kolerakülvaja (1907)
* Kolgata (1907)
* Märts (1907)
* Rooskaja (1907)
* Lendleht (Nr 18) – Pilkenali (1907)
* Uue Virulase lisa (1907)
* Meie Mats (1907–1908)
* Ulak (1908–1909)
* Perekonnaleht (1909)
* Kilk (1912–1914)
* Vana Meie Mats (1916)
* Tapper (1917)
* Tuuslar (1928)

Tunnustus
---------

1940. aastal pälvis Konstantin Osvet Eesti Punase Risti IV klassi teenetemärgi.

Viited
------

1. ↑  "Eesti biograafiline andmebaas – Osvet, Konstantin". Originaali arhiivikoopia seisuga 24. aprill 2017.
2. ↑  "Toimetaja K. Osvet 50 aastane". *Uus Eesti, nr. 136,*. 20. mai 1939.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: üleliigsed kirjavahemärgid (link)
3. ↑  Leo Õispuu (1996). *POLIITILISED ARRETEERIMISED EESTIS 1940–1988 (§58) KÖIDE 1*. Tallinn: Eesti Represseeritute Registri Büroo. Lk 347.
4. ↑  EV President – Teenetemärkide kavalerid
**Mõttekriips** ( – ) on kirjavahemärk, millega märgitakse lausekatkestust ja mõttepausi.

Seda kasutatakse koondlauses loetelu järel kokkuvõtusõna ees, kiilu eraldamiseks, muude lauseosade eriliseks esiletõstmiseks või lausekatkestuse tähistamiseks. Mõttekriipsu ümber jäetakse tühikud.

Arvutikirjas on võimalik kasutada mitme pikkusega mõttekriipse. Unicode'is on U+2013 tavaline mõttekriips (–, inglise *endash*) ja U+2014 aga pikk mõttekriips (—, inglise *emdash*). 
Mõttekriipsu pikkuste eristamine ei kuulu eesti õigekirja.

Mõttekriipsuga samakujulist **pikka kriipsu** (ehk **kuni-kriipsu**) kasutatakse sõna *kuni* asenduseks vahemike märkimisel numbriga kirjutatud arvude vahel; sõna *kuni* asenduseks ajavahemike märkimisel lühendite vahel; sõnade *ja, või, ega* asenduseks rinnastatud võrdväärsete lauseliikmete vahel, kui vähemalt üks neist on kirjutatud lahku või sidekriipsuga; samal real jätkuvate otsekõnede eraldamiseks; hinnasiltide kujundamisel, kui rahasumma kümnend- või täisosa puudub.

Vaata ka
--------

* Miinusmärk
* Sidekriips

Viited
------

1. 1 2

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Mõttekriips** |

* Mõttekriipsu kasutamine eesti keeles *(EKI teatmik)*
**Titus Macc(i)us Plautus** (umbes 244 eKr Sarsina (Umbria maakond Itaalias) – 184 eKr Rooma) oli Vana-Rooma komöödiakirjanik. Plautuse kohta puuduvad peaaegu igasugused eluloolised andmed. Enam-vähem terviklikult on säilinud 20 Plautuse komöödiat (samas ringles 120 eKr tema nime all 130 näidenditeksti, umbes 20 tuvastati tema omadena 2.-1. sajandi vahetusel eKr). Ta kasutas oma komöödiate algmaterjalina põhiliselt Vana-Kreeka uuema komöödia (Menandros, Philemon, Diphilos) tüpoloogiat ja tegevustikke. 

Rooma kirjanduse kuldaja autorid nagu Horatius hindasid tema teoseid labasteks, kergekaalulisteks ja värsitehniliselt ebaühtlasteks. 2.-4. sajandil koostati kommenteeritud filoloogilised väljaanded. Plautuse teoste populaarsuse põhjendustena on nimetatud üldinimlikke teemasid ning vormilist paindlikkust (aja, tonaalsuse ja žanripiiride muutlikkust). Plautuse komöödiad on mõjutanud paljusid hilisemaid komöödiakirjanikke (William Shakespeare, Ludvig Holberg, Gotthold Ephraim Lessing, Carlo Goldoni, Aleksandr Ostrovski).

Täisnimega Plautust käsikirjades ei nimetata. Maccus 'narr' ja Plautus 'lonkur' olid komöödiate standardtegelased, mistõttu on arvatud, et tegu võib olla näitleja pseudonüümidega.

Ka Plautuse eluloo tõesuses on kaheldud, kuna see sarnaneb tugevalt teiste kirjanike elulugudega samast perioodist. Väidetavalt tuli ta noorena Umbriast Rooma, kus alustas lavatöölisena. Lahkus teatrist ja kogus väikese varanduse kaupmehena. Kolm esimest komöödiat kirjutas töö kõrvalt, teatrisse naasis algul näitlejana ning edu saavutanuna jäi näitekirjanikuks elu lõpuni. 

Eesti keeles on tervikuna vaid üks Plautuse teos: "Pseudolus" Ain Kaalepi tõlkes ("Rooma kirjanduse antoloogia", 1971, lk 16–96).
**Mare Taagepera** (neiuna **Mare Rünk**; 16. mai 1938 Narva – 24. aprill 2013 Orange'i maakond, California, USA) oli eesti teadlane (orgaanilise keemia professor) ja ühiskonnategelane (Metsaülikoolide eestvedaja).

Ta sündis 1938. aastal Narvas, elas Tartus, põgenes 1944. aastal vanematega Saksamaale ja elas aastast 1951 USA-s. Ta lõpetas 1960. aastal keemikuna Delaware'i ülikooli, oli aastatel 1960–1961 Helsingi Ülikoolis magistriõppes. Ta oli korporatsiooni Filiae Patriae liige. Aastatel 1962–1964 uuris ta nailoni omadusi firma DuPonti katsejaamas. 1970. aastal kaitses ta orgaanilise keemia alal doktoritööd Pennsylvania Ülikoolis ja kolis seejärel elama Vaikse ookeani rannikule.

Aastatel 1971–1973 oli ta järeldoktorantuuris California Ülikooli Irvine'i filiaalis, seejärel oli ta samas teadur ja dotsent. Aastatel 1976–1977 oli ta Helsingi Ülikoolis külalisprofessor. Aastast 1997 tegutses ta külalisprofessorina Tartu Ülikoolis. Ta on avaldanud rahvusvahelistes teadusajakirjades teadusartikleid keemiast ja keemiaharidusest. Tal oli 23 teaduspublikatsiooni keemias, neli publikatsiooni Balti keskkonnaolude kohta 1980. aastatel ja kümme teadushariduse alal. 

Aastatel 1982–1996 organiseeris ta California ülikoolis teadushariduse programmi, sai mitu auhinda ning nõustas sel teemal osariiki ja Washingtoni. Ka Tartus alustas ta avastusõppe juurutamist.

Lisaks silmapaistvale teadlaskarjäärile oli ta aktiivne ja tegus ka Eesti pagulasühiskonnas. Ta on tegutsenud Ameerika eesti gaidide malevas. 1970. aastatel alustas ta Los Angeleses loenguid "Metsaülikool Läänerannikul" ja laiendas hiljem metsaülikooli mõtet pagulastelt kodueesti noortele, algatades Eestis iga-aastase metsaülikooli Käärikul. Aastast 1994 viibis ta abikaasa Reinuga võimaluse korral poole aastast Eestis.

Mare Taagepera suri 2013. aasta 24. aprilli varahommikul California osariigis Orange'i maakonnas Irvine’i lähedal hooldekodus vähki.

Isiklikku
---------

Ta abiellus 14. oktoobril 1961 füüsiku ja politoloogi Rein Taageperaga. Neil on kaks tütart ja üks poeg.

Tunnustus
---------

* 2012 – Valgetähe III klassi teenetemärk

Välislingid
-----------

* In Memoriam Mare Taagepera
* Suri Metsaülikooli korraldaja Mare Taagepera
* Suri Mare Taagepera
Riidaja mõisa kalmistu kabel.  
17.07.2011
**Riidaja mõisa kalmistu** on kalmistu Helme kihelkonnas Viljandimaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Riidaja külas Tõrva vallas Valga maakonnas. Kalmistu jääb Riidaja mõisa südamest linnulennult 0,7 km kaugusele põhjakirdesse.

Kalmistu rajasid mõisa tollased omanikud Strykid, tõenäoliselt Bernhard Heinrich II von Stryk ajavahemikul 1773. aastast, kui ta sai mõisa omanikuks kuni 1777. aastani, sest siis suri noorelt tema õde Louise Hedvig von Stryk ning tema mälestuseks püstitati kalmistule matusekabel.

Kalmistule ehitati 1864. aastal uus kabel, mis on praegu eraldi kultuurimälestis. Vahepeal varemetes olnud kabel taastati Strykide suguvõsa algatusel ning pühitseti 2001. aastal kohalikku piirkonna kirikuks. Kabelisse on teadaolevalt maetud 10 inimest.

Kalmistule ja kabelisse kokku on teadaolevalt maetud 37 inimest.

Kalmistule maetuid
------------------

* 1777 – Louise Hedvig von Stryk (1751–1777)
* 1829 – Bernhard Heinrich von Stryk (1746–1829)
* 1901 – Aleksander Georg von Stryk (1831–1901)

Viited
------

1. ↑  Kultuurimälestis nr 23233 "Riidaja mõisa kabel"

Käsikirjad
----------

* Taavi Pae. Eesti kalmistute kujunemine ja paiknemise seaduspärasused. Magistritöö. Tartu 2002

Välislingid
-----------

* Kultuurimälestis nr 23233 "Riidaja mõisa kabel"
* Riidaja mõisa kalmistu kabel Veljo Ranniku kogus. Muinsuskaitseameti fotokogu
* Riidaja mõisa kalmistu kabel Jaan Vali kogus. Muinsuskaitseameti fotokogu
* Riidaja mõis ja selle kalmistu Eesti mõisaportaalis
* Sandra Saar. Gerdruta kabeli korrashoidmine pakub vanaprouale tegevust. Helme Kihelkonnaleht, 2. veebruar 2015
Võru kultuurimaja Kannel sissepääs, kus asub mälestustahvel hoones 1942–1948 tegutsenud kutselisele Võru teatrile Kannel ja 1949–1951 tegutsenud Lõuna-Eesti Teatrile.
**Lõuna-Eesti Teater** oli aastatel 1948–1951 tegutsenud teater. Teater loodi Võru teatri Kannel ja Valga teatri Säde liitmisel.

Esimesel aastal tegutses teater Valgas, aga teatri tegevus ei olnud eriti edukas ja saalid jäid tihtipeale tühjaks. 28. septembril 1948 põles Valga teatrimaja maha. Keerulise olukorra tõttu jõuti Valgas tegutseda vaid 1949. aasta sügiseni, misjärel viidi teater üle Võrru ja formeeriti uus trupp, mille tuumikuks sai Eesti NSV Riikliku Teatriinstituudi esimene lend. Võrru tulnud noorte seas olid Jüri Järvet, Gunnar Kilgas, Heikki Haravee, Ellen Alaküla, Lembit Anton, Valdur Himbek, Ellen Kaarma, Paul Kannuluik, Heino Kulvere, Priit Ratas, Johannes Rebane, Maret Simmo, Inge Urmi ja Maimu Pohlak. Eesti NSV Riikliku Teatriinstituudi lõpetajad pidid juba 25. augustil 1949 oma diplomilavastusega "Kauka jumal" ringreisile minema. Nüüd sai see Lõuna-Eesti Teatri värske trupi esimeseks lavastuseks.

Teater lõpetas tegevuse 1951. aastal ja selle varadega pandi alus Tallinnas 1952. aastal loodud Eesti NSV Riiklikule Nukuteatrile.

Viited
------

1. 1 2 3  EE 12. köide, 2003: 307.
2. 1 2  Annely Voitka. "Ühe teatri sünd ja surm" Sirp, 3. august 2007
**Paul Kilgas** (21. mai 1920 Tallinn – 29. jaanuar 1991 Tallinn) oli eesti näitleja, lavastaja ja draamakirjanik.

Ta lõpetas aastal 1938 Tallinna poeglaste kommertsgümnaasiumi ja aastal 1940 Tondi sõjakooli. 9. juulil 1941 mobiliseeriti ta Punaarmeesse, ta oli tööpatajonis, Eesti laskurkorpuse 7. Eesti Laskurdiviisi 23. suurtükiväepolgus. 

Ta vahistati Nõukogude võimu poolt 9. mail 1945 ja oli kuni 1948. aastani Arhangelski oblastis vangis.

Aastatel 1949–1951 õppis ta Moskvas Gorki-nimelises Kirjandusinstituudis.

Ta on töötanud ajakirjanikuna. Aastatel 1951–1952 töötas ta Lõuna-Eesti Teatris, aastatel 1952–1954 Ugalas, aastatel 1954–1958 Rakvere Teatris. Aastatel 1962–1963 töötas ta estraadilavastajana Eesti Filharmoonias; aastatel 1959–1960 töötas ta instruktorina ja aastatel 1964–1980 kunstilise juhina Rahvaloomingu Majas.

Näidendeid
----------

* 1959 "Vesiroosid"
* 1961 "Rist ja roos"
* 1961 "Ööbik laulis koidikul"
* 1979 "Haapsalu legend"

Lavastusi
---------

* 1956 Mark Twain "Tom Sawyeri seiklused"
* 1957 Mark Twain "Vikerkaar jõel"
* 1958 Eduardo de Filippo "Oh, neid kodukäijaid"

Rolle
-----

* 1951 Pedro Calderón de la Barca "Nähtamatu daam" (don Manuel)
* 1953 Aleksandr Ostrovski "Algul mitte krossigi, pärast kolmekopkane" (Jelesja)
* 1953 Eduard Vilde/Eduard Pihlakas "Vigased pruudid" (Enn)
* 1955 Archibald Cronin "Jupiter naerab" (Paul Werner)
* 1955 Oskar Luts/Andres Särev "Suvi" (Toots)
* 1956 Oskar Luts/Andres Särev "Tootsi pulm" (Toots)
* 1957 Leonid Leonov "Kuldne tõld" (Karejev)

Isiklikku
---------

Tema vend oli näitleja Gunnar Kilgas, poeg on kirjastaja ja ajakirjanik Raul Kilgas.

Välislingid
-----------

* Eesti kommunismiohvrid 1940–1991
* Haud Tallinna Metsakalmistul
**Víctor José Arriagada Ríos** (16. aprill 1934 Santiago – 3. jaanuar 2012 Santiago) oli Tšiili koomiksikunstnik.

Ta õppis Tšiili tehnikaülikoolis elektroonikainseneriks.

Vicar alustas kunstnikukärjääri õpingute ajal poliitiliste karikatuuride tegijana. Kunstnikunime moodustas ta eesnime kolmest esimesest tähest, millele lisas kummagi perekonnanime esitähe.

Aastal 1960 kolis ta Hispaaniasse, kus teenis esialgu elatist illustraatorina, alates 1966. aastast joonistas ka koomikseid. Aastal 1971 hakkas ta koomikseid joonistama Taani kirjastusele Egmont Disney.

Aastal 1975 pöördus ta Tšiilisse tagasi ja rajas oma stuudio. See avaldas samuti Disney tegelaste koomikseid, mida mõtles välja ise. Tema alluvuses töötas hulk kunstnikke, kes suurema osa kunstnikutööst ise ära tegid.

Ta suri leukeemiasse.

Viited
------

1. ↑  Victor Arriagada Ríos

Välislingid
-----------

* Victor Arriagada Ríos, Lambiek Comiclopedia
* Suri legendaarne Miki Hiire koomiksite joonistaja Delfi, 5. jaanuar 2012
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel on monofooniast helitehnikas. Muusika faktuuritüübi kohta vaata artiklit "Monofoonia".* |

---

Monofoonilise (ühekanalilise) helisüsteemi 1.0 tähis
**Monofoonia** (kreeka keeles *μονοφωνία*) ehk **monofooniline heli** ehk **monoheli** (kreeka keeles *μονοφωνικός ήχος*, inglise keeles *monophonic sound*, *monaural*) ehk **mono** (inglise keeles *mono*) on helitehnikas heli edastamine või salvestamine ühe helikanali abil.

Monofoonilise heliedastuse puhul pole võimalik määrata heliallikate ruumilist paigutust üksteise suhtes (see on teatud määral võimalik kahekanalilise stereofoonilise heliedastuse korral ja täielikumalt mitmekanaliliste stereosüsteemide ehk ümbritseva heli süsteemide kasutamisel).

Monofoonilise heli taasesitamisel ühe valjuhääldi või kõlari abil tekib heli punktallika taju – helid lähtuvad ühest punktist ja originaalses helipildis olevad heliallikad tunduvad asuvat just selles punktis. Monofoonilise helipildi parandamiseks kasutatakse pseudostereofoonilise ja kvaasistereofoonilise heli tekitamise võtteid. Lihtsamal juhul tähendab see monofoonilise helisignaali taasesitamist mitme ruumis laiemalt paigutatud kõlari abil.

Suuremate territooriumide ja ruumide helindamine toimub tihti sisuliselt monofooniliselt, isegi kui tegemist on tehnilises mõttes mitmekanaliliste helindamise süsteemidega.

Raadioringhäälingus, televisioonis, helisalvestuses ja ka kinos oli heli monofooniline kuni 1960. aastateni. Tänapäevani on telefonikõneluse heli ühekanaliline (seda ka mobiiltelefonis, kuigi sellel on stereovõimekus muusika esitamiseks). Monfooniliselt esitavad heli ka lihtsad kaasaskantavad või teisaldatavad võimendusseadmed, nagu näiteks raadiod ja juhtmeta kõlarid.
**Sammuloendur** ehk **sammulugeja** ehk **pedomeeter** on kaasaskantav mehaaniline või elektrooniline seade astutud sammude loendamiseks.

Mehaanilisi pedomeetreid on valmistatud juba mitusada aastat. Sammuloendurite tootmine ja kasutamine hoogustus, kui Jaapanis tuli 1965. aastal müügile loendur Manpo-kei („10 000 sammu loendur"). Seda päevast sammumäära peetakse tänini orientiiriks füüsilise vormi hoidmisel. 

Loendur fikseerib sammu tavaliselt negatiivse kiirenduse järgi hetkel, mil tald maad puudutab. Mehaanilises seadmes annab pendlitaoliselt võnkuv või kiikuv detail sel hetkel tõuke hammasratasmehhanismile, mis kannab selle edasi sammunäidu osutitele numbrilaual.

Elektroonilises seadmes loeb samme MEMS-kiibina teostatud elektrooniline kiirendusandur, mille inertsiaalandurid mõõdavad kiirendusi kahe või kolme ristuva telje sihis.

Mehaanilise rütmianduriga loendur näitab kõige täpsemalt vertikaalasendis, tavaliselt kinnitatuna piha kõrgusele. Elektroonilise anduriga loendurit võib kanda suvalises asendis ja kohas keha lähedal. Võrreldavate andmete saamiseks on siiski soovitatav kanda loendurit ühes kindlas kohas (näiteks põuetaskus või tagataskus), sest vaatamata sellele, et anduri protsessor töötleb inertsiaaltajurite andmeid keeruka programmi järgi, võivad kiirenduse lähteandmed olla erinevad.

Elektroonilised loendurid võivad näidata LCD-näidikul järgmisi andmeid: 

* astutud sammude arv; arvesse lähevad ainult rütmiliselt astutud sammud;
* läbitud teepikkus (näiteks 10 meetri täpsusega); mõnel seadmel tuleb selleks ette anda keskmine sammupikkus;
* jooksmise või käimise kestus;
* aktiivse, aeroobilise liikumise aeg ja sammude arv;
* kulutatud energia (kilokalorites); lähteandmeiks võivad siin olla kehakaal, pikkus ja vanus.

Sammuloenduri funktsiooni võib sisaldada ka nutitelefon, spordikell ja meediapleier.

* Pedomeeter aastast 1590Pedomeeter aastast 1590
* Mehaaniline pedomeeter Mehaaniline pedomeeter
* Elektrooniline sammuloendur Elektrooniline sammuloendur

Viited
------

1. ↑  "Manpo-kei: Art and Science of Step Counting". Originaali arhiivikoopia seisuga 2. veebruar 2014. Vaadatud 20. jaanuaril 2014.
2. ↑   10,000 Steps website

Välislingid
-----------

Sammulugeja- funktsionaalne abimees
Merle Karro-Kalberg 2021. aastal Arvamusfestivalil
Maarin Ektermann, Merle Karro-Kalberg (keskel) ja Marie Kliiman 2021. aasta Arvamusfestivalil
**Merle Karro-Kalberg** (sündinud 17. novembril 1981) on eesti ajakirjanik ja maastikuarhitekt.

Haridus
-------

Ta lõpetas 2000. aastal Tallinna kunstigümnaasiumi hõbemedaliga. Ta sai magistrikraadid Eesti kunstiakadeemiast arhitektuuri alal 2011. aastal ja Eesti maaülikoolist maastikuarhitektuuri erialal 2005. aastal. Hiljem õppis magistriõppes Tartu ülikooli ajakirjanduse ja kommunikatsiooni erialal.

Töö ja ühiskondlik tegevus
--------------------------

Karro-Kalberg on olnud ajakirja Õu peatoimetaja, aastast 2015 on ta ajalehe Sirp arhitektuuritoimetaja, AB Artes Terrae maastikuarhitekt. Ta on Tartu projekti "Kureeritud elurikkus" üks eestvedajaid.

Tunnustus
---------

* 2013 – Raefondi preemia
* 2016 – Maastikuarhitektide Liidu aasta tegu: väliruumi ajakiri Õu
* 2018 – Eesti Ekspressi Moodsa Kodu publikupreemia EMALi aastapreemiate hääletusel: Keila raudteejaama ümbrus

Viited
------

1. ↑  "Minnalaskmise taktikud". *Ajakiri Maja*. Vaadatud 18.08.2021.
2. 1 2  "Merle Karro-Kalberg CV". *Eesti Arhitektide Liit*. Vaadatud 18.08.2021.
3. ↑  Kõiv, Henri (7. september 2020). "Kiirkohting: Kureeritud elurikkus". *Müürileht*. Vaadatud 18.08.2021.
4. ↑  "Merle Karro-Kalberg". *Eesti arhitektide liit*. Originaali arhiivikoopia seisuga 24.12.2021. Vaadatud 24.12.2021.
5. ↑  "LAUREAADID". *Eesti Maaülikool*. Vaadatud 24.12.2021.
6. ↑  "Selgusid Eesti Arhitektuuripreemiad 2016". *Kulka*. Vaadatud 24.12.2021.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Merle Karro-Kalberg** |
***Gei*-*skinhead*'id** ehk ***queer*-*skinhead*'id** on subkultuur, mille moodustavad *skinhead*-stiilis (eriti natsi-*skinhead*'ide kombel) riietuvad geid. 

See subkultuur tekkis 1980. aastatel ja kujunes välja 1990. aastatel. 

Berliini ajalehtedes on esinenud kuulutusi nagu: "Vajame ehtsaid fašiste sadomasoõhtutele". Ajalehtedes on kutsutud skinheade homode sadomasoüritustele piitsutamisega lisaraha teenima. 1990. aastate lõpul võis Berliini homoklubides kohata kiilakaid tegelasi näiteks Screwdriveri, Kahlkopfi ja Landseri T-särkides. Samuti on natsi-skinheadide hulgas märgatavalt homosid. Saksamaal oli kõige prominentsem selle fraktsiooni esindaja Michael Kühnen, 1990. aastate alguse aktiivsemaid neonatse. Tema oma seksuaalset sättumust ei varjanud ja väitis, et kamraadid peaksid üleüldse lõpetama igasuguse *gay-bashingu*. Ühes üleskutses väitis Kühnen, et rahvuslikus võitluses pole seksuaalne sättumus oluline ja et homode vihkamine olevat väikekodanlik – juudi ideoloogia üks osa. Kühneni mõju oli 1990. aastate alguse saksa natsiliikumises üsna tugev; piisav, et neonatside hulgas ilmutaksid oma seksuaalset sättumust ka teised kamraadid. Asi läks nii kaugele, et eksisteerib omaette homoseksuaalsete natside tervitus: Kühneni tervitus. See on harilik Sieg heil! -imine, ainult et püsti aetakse vaid pöial, nimetissõrm ja sellest järgmine sõrm. Õhtulehes oli 1990. aastatel kaanepilt Tartu noornatsist, kes just sama tervitusega fotograafile poseeris. Kas tegemist oli gay-skinheadiga, ei ole teada. Michael Kühnen aga suri AIDSi, nagu ka Nicky Crane.

On olemas selline oi! kogumik nagu "Strength through Oi!", mille kaanel on poolpaljas skinhead. See mees ongi Crane. Ta oli 1980. aastatel tähtis Londoni natsitegelane ja ka gei. Enne surma oli ta Londoni gay-tehnoklubi Heaven uksehoidja. Crane oli Inglismaal kuni surmani iidol paljudele noortele natsi-skinheadidele, kes ei tahtnud tema seksuaalsest sättumusest midagi kuulda, kusjuures Crane teenis veel raha gaypornoartistina. 

*Informatsioon pärineb osaliselt ka Aimar Ventsli artiklist "Eene, meene, muu, nazi bist du!".*

Välislingid
-----------

* Gay Skinheads
* "There He goes walking down the street, Boots and Braces, he looks so sweet!"
* Gay-skinheads.net
* 
* The people watching in Amsterdam was world-class. We liked our neighbor picnickers--the gay skinheads.
* Peru.indymedia.org
* Preisliste - Michael Kühnen
* 1986 NF Remembrance Sunday march, Right Nicky Crane
**"Riiulid"** on Andres Vanapa 1994. aastal ilmunud romaan.

Romaani on nimetatud Eesti modernistliku kirjanduse üheks tippteoseks.

Romaani peategelaseks on härra Ajao, kogu elu lugemisele pühendunud eraklik raamatukoguhoidja ("loostaja"), kes saab tööd (nähtavasti) Tallinnas asuvas eraraamatukogus. Ta päevad on täidetud lugemise, uute raamatute sortimise ja riiulitele jagamisega, kusjuures seda tehes ei lähtu ta mitte alfabeetilisest järjekorrast, vaid arvestab teoste/autorite/ilmumisaegade/õhustiku jm sobivusega. Nõnda tekibki olukord, kus raamatuid suudab raamatukogust leida vaid Ajao ise. Härra Ajao ei viibi hoones üksi: hoone eest kannab hoolt Ajaosse platooniliselt armunud proua ja keldris elab alkoholilembene katlakütja. Romaan lõpeb sümboolselt: härra Ajaole kukub raamaturiiulite vahel pähe entsüklopeedia ja ta sureb.

Kirjandust
----------

* Peeter Künstler "Riiulil avamerele". Vikerkaar, nr 9, 1994, lk 92
* Brita Melts "Arvustus: Andres Vanapa romaan "Riiulid"". Värske Rõhk, nr 21, 2010

Välislingid
-----------

* Jüri Ehlvest "Härgade inisemine". Eesti Päevaleht, 1. aprill 2006
Fred 2018. aasta MM-il
**Frederico Rodrigues de Paula Santos** (enam tuntud lihtsalt kui **Fred**; sündinud 5. märtsil 1993 Belo Horizontes) on Brasiilia jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Türgi kõrgliigaklubis Fenerbahçe ja Brasiilia jalgpallikoondises.

Brasiilia kõrgliigas debüteeris ta 2012. aastal Internacionali ridades.

2013. aasta juunis liitus ta Ukraina kõrgliigaklubiga Donetski Šahtar. Seal mängis ta kokku viis hooaega ning tuli hooaegadel 2013–14, 2016–17 ja 2017–18 klubiga Ukraina meistriks.

2018. aasta juunis siirdus ta umbes 47 miljoni naelsterlingi eest Inglismaa kõrgliigaklubisse Manchester United, kellega sõlmis viieaastase lepingu. Esimese värava Inglismaa kõrgliigas lõi ta 22. septembril 2018 mängus Wolverhampton Wanderersi vastu.

2023. aasta augustis sõlmis ta nelja-aastase lepingu Fenerbahçega.

Brasiilia jalgpallikoondises tegi Fred debüüdi 12. novembril 2014 mängus Türgi vastu. Ta on kuulunud Brasiilia koondisse 2015. aasta Copa Américal, 2018. aasta maailmameistrivõistlustel, 2021. aasta Copa Américal ja 2022. aasta maailmameistrivõistlustel.

Saavutused
----------

Internacional
* Campeonato Gaúcho: 2012, 2013

Donetski Šahtar
* Premjer-Liga: 2013–14, 2016–17, 2017–18
* Ukraina karikas: 2017–18
* Ukraina superkarikas: 2013, 2015

Viited
------

1. ↑  "Sarı Lacivert'e hoş geldin Fred" (türgi). Fenerbahçe S.K. 13. august 2023. Vaadatud 13. augustil 2023.
2. ↑  "Frederico Rodrigues de Paula Santos transferinin sonuçlanması hk" (türgi). KAP. 13. august 2023. Vaadatud 13. augustil 2023.

Välislingid
-----------

 Fred (jalgpallur, sündinud 1993) – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis

| * v
* r
Brasiilia koondis  –  2018. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused |
| --- |
| 

* 1 Alisson
* 2 Thiago Silva
* 3 Miranda
* 4 Geromel
* 5 Casemiro
* 6 Filipe Luís
* 7 Douglas Costa
* 8 Renato Augusto
* 9 Gabriel Jesus
* 10 Neymar (c)
* 11 Coutinho
* 12 Marcelo
* 13 Marquinhos
* 14 Danilo
* 15 Paulinho
* 16 Cássio
* 17 Fernandinho
* 18 Fred
* 19 Willian
* 20 Firmino
* 21 Taison
* 22 Fagner
* 23 Ederson
* Treener: Tite

 | Brasiilia |

| * v
* r
Brasiilia koondis  –  2022. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused |
| --- |
| 

* 1 Alisson
* 2 Danilo
* 3 Thiago Silva
* 4 Marquinhos
* 5 Casemiro
* 6 Alex Sandro
* 7 Paquetá
* 8 Fred
* 9 Richarlison
* 10 Neymar
* 11 Raphinha
* 12 Weverton
* 13 Dani Alves
* 14 Militão
* 15 Fabinho
* 16 Alex Telles
* 17 B. Guimarães
* 18 Antony
* 19 Gabriel Jesus
* 20 Vinícius Jr.
* 21 Rodrygo
* 22 Bremer
* 23 Ederson
* 24 Martinelli
* 25 Pedro
* 26 Éverton Ribeiro
* Treener: Tite

 | Brasiilia |
Seenering linnamajaesisel murul
Seenering
**Seenering** (ka *nõiaring*) on looduslikult esinev seentest moodustunud sõõr – mingit üht liiki seene kloon. 

Ringi teke saab alguse mullas idanenud ja seejärel kasvama hakanud seeneeosest. Kui mingeid tõkkeid ees pole, kasvab seeneniidistik igas suunas enam-vähem ühtlase kiirusega, sõltuvalt liigist ja tingimustest umbes 5–25 sentimeetrit aastas. Enamik seeneringe on katkendlikud, mis tuleneb sellest, et seeneniidistikul jääb iga aastaga maa all laiemaks kasvades tavaliselt ette mõni teine seen, puu või muu takistus. Takistuste puudumise korral (näiteks heinamaal) esineb ka väga korrapäraseid ringe. Seenering on moodustunud seeneniidistiku nooremas osas mullast väljakasvavatest viljakehadest, mida kõnekeeles nimetatakse "seenteks".

Viited
------

1. ↑  Erast Parmasto: Kakssada kaks aastat seeneringe. Loodus, juuli 1998.

Välislingid
-----------

* Erast Parmasto: Kakssada kaks aastat seeneringe. Loodus (1997), juuli 1998
* Kiire kasvuga seenering pani külarahva ufosid kahtlustama. Maaleht, 8. september 2009
* Seenering hävitab kasvuteele jäävad kuused. Maaleht, 10. september 2010
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel on laevaettevõttest; laevaseeria kohta vaata SuperSeaCat (laev)* |

---

**SuperSeaCat** oli Tallinna-Helsingi liinil tegutsenud kiirlaevafirma.

See firma oli pikka aega kontserni Sea Containers omanduses, kuid müüdi 2008. aasta kevadel Kreeka laevafirmale Aegean Speed Lines.

Nime SuperSeaCat (tõlgituna inglise keelest: "Merekass") on SeaContainers kasutanud alates aastast 1997 ühekerelistel kiirlaevadel. 

Liinile Tallinn-Helsingi tõi Silja Line kiirlaevad 2000. a. kevadel. 2006. aastal ostis Tallink Silja Line'i Sea Containers Ltd-lt. Tehingust jäid välja nii SuperSeaCat kiirlaevad kui ka Silja Line endised laevad Finnjet ja Silja Opera (praegune Opera). 

Juulis 2006 asutati ettevõte Sea Containers Finland Oy (alates 2008 Superseacat Oy), et kiirlaevade liiklus Tallinna-Helsingi liinil saaks jätkuda. Teenus toimis SuperSeaCati kaubamärgi all.

24. augustiks 2007 oli kompanii laevadega sõitnud 5 miljonit reisijat.

Kontsernis Sea Containers on firma tegutsemisaja jooksul olnud neli SuperSeaCat kiirlaeva: SuperSeaCat One; SuperSeaCat Two; SuperSeaCat Three ja SuperSeaCat Four. Kaks viimast viis praegune omanik Kreekasse pärast liikluse lõppu Tallinna–Helsingi liinil.

Laevafirma Superseacat Oy lõpetas üllatuslikult liikluse Tallinn–Helsingi liinil 14. oktoobril 2008, viidates majandusraskustele. 

20. oktoobril 2008 kuulutas Helsingi ringkonnakohus välja ettevõtte pankroti.

2009. aastast peale opereerivad mõlemad laevad Kreeka lipu all, uued nimed on SpeedRunner III ja SpeedRunner IV. Laevade tegevust saab reaalajas jälgida kodulehel marinetraffic.com. Otsingus võib laevad leida IMO numbrite järgi: SpeedRunner III - 240932000 ja SpeedRunner IV - 240931000.

Laevastik
---------

 *Pikemalt artiklis SuperSeaCat (laev)*
SuperSeaCat parvlaevad võtavad peale nii reisijaid kui ka autosid.

SuperSeaCati kiirlaevad ehitati Itaalia laevatehases Fincantieri, mis on üks Euroopa suurimatest laevatehastest, laevade värvilahenduse autor on Pininfarina. Laevadel on V-kujuline kere, mis oli tolleaegsetest tiiburitest ja katamaraanidest vastupidavam, tekitas vähem vibratsiooni ja väiksemaid laineid. SuperSeaCati kiirlaevade keskmine sõidukiirus on 38 sõlme, mida suudetakse säilitada ka täislastiga 340 tonni. Need laevad võivad peale võtta 700 reisijat ja 150 autot.

Mõlema laeva vööri külgedel on pärsia kassid, mis sümboliseerivad Sea Containersi kauaaegse omaniku James Sherwoodi koduloomi. Mõlemad kassid olid erineva värvilahendusega: SuperSeaCat Threel on hõbehall ja SuperSeaCat Fouril oranž pärsia kass, keda nimetati vastavalt Be-Bop ja Bagpuss.

Välislingid
-----------

* SuperSeaCat on Fakta om Fartyg (Rootsi keeles)
* Helsingi liini sulgenud SuperSeaCati töötajad vaevlevad teadmatuses, Ärileht, 16. oktoober 2008
* Superseacat läks pankrotti, Postimees 21. oktoober 2008
**Leo Ruumet** (aastani 1934 **Leonti (Leo) Grumm**, 15. august 1898 Lümanda vald, Saaremaa – 15. juuli 1980 Palo Alto, California, USA) oli eesti matemaatik ja tehnikateadlane.

Elulugu
-------

Leo Ruumet oli talupidaja poeg.

Lõpetas 1917 Kuressaare Poeglaste Gümnaasiumi ja 1930 Tartu Ülikooli matemaatikuna. Õppis aastatel 1918–1020 Peterburi Ülikoolis loodusteadust. Oli 1921–1930 Käsmu Merekooli matemaatikaõpetaja, 1930–1944 Tallinna Tehnikumi õpetaja ja inspektor (1941–1944 direktor). Pages 1944 Saksamaale ning töötas aastatel 1944–1945 Telefunkeni tehastes Mährisch-Trübaus ja 1945–1949 Augsburgi Eesti Gümnaasiumi õpetajana. 1949 siirdus USA-sse. 1953–1963 oli New Yorgis asuva Columbia Ülikooli füüsikalabori assistent, 1963–1972 uuringufirma Engineering Index, Inc. teadur.

Teoseid
-------

* Kõrgema astme tehnilised kutsekoolid Rootsis ja Taanis. // Eesti Kool (1940) 2
* Matemaatika täiendusõpik: gümnaasiumi reaalharu III ja IV klassile (kaasautor G. Rägo). Tartu, 1944
* Algebra õpik: Gümnaasiumi II kl, 1. ja 2. vihik. Augsburg-Hochfeld, 1945
* Geomeetria õpik: Gümnaasiumi II kl, 1. vihik. Augsburg-Hochfeld, 1946.

Viited
------

1. 1 2 3  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Kirjandus
---------

* Vaba Eestlane, 21. august 1980
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Umbusi jõgi** (ka *Umbuse jõgi*, *Mõrtsa jõgi*, *Mõrtsioja*) on jõgi Eestis Jõgeva maakonnas Põltsamaa vallas.

Jõe pikkus on 35,6 km ja valgala 159,2 km².

Jõe kulg
--------

Jõgi saab alguse Kalana külast. Ta voolab Jõgeva–Põltsamaa maantee alt läbi. Alates maanteesillast kuni suudmeni kuulub Umbusi jõgi riiklikusse "Lõhe, jõeforelli, meriforelli ja harjuse kudemis- ja elupaikade nimistusse". Karuallika metsavahimaja lähistel on jõgi kunagi kadunud 900 meetriks maa alla, ilmudes taas Lustiveres. Kalikülast allavoolu muutub jõe säng laiemaks ja tugevasti käänuliseks, möödudes Kablakülast ida poolt, läbides Umbusi küla ja suubudes Pedja jõkke. Jõe alamjooksul inimasustus puudub. Umbusi jõe ülemjooks asub Kesk-Eesti tasandikul ja alamjooks Võrtsjärve nõos.

2022. aasta reostus
-------------------

2022. aasta suvel lekkis AS Pajusi ABF farmi silohoidlatest ummistunud kogumisrennide tõttu silomahl sadeveekanalisatsiooni ja jõudis mööda kraavi Umbusi jõkke ning sealt edasi Lustivere paisjärve ja järvetagustesse tiikidesse. Reostus põhjustas tuhandete kalade hukkumise ja kahjustas Lustivere paisjärve põhjaloomastikku. Keskkonnaamet algatas reostuse tõttu kriminaalmenetluse. 2023. aasta veebruaris lõppes kohtueelne uurimine ja esitati kahtlustus ühele inimesele ning temaga seotud äriühingule. Kohus määras ühele inimesele ettevaatusest kemikaalinõuete rikkumise eest trahviraha 20 070 eurot ja temaga seotud äriühingule AS Pajusi ABF 20 000 eurose kohustuse. Lisaks hüvitab see inimene jõele tekitatud keskkonnakahju. Keskkonnaministri määrusega kehtestati jõel 2023. aastaks püügikeeld, et kalavarud saaksid taastuda. 2023. aasta 2. mail mõisteti keskkonnakuriteos süüdi Lembit Paal.

Pilte
-----

* Paisjärv Umbusi ojal LustiveresPaisjärv Umbusi ojal Lustiveres
* Umbusi oja UmbusisUmbusi oja Umbusis

Viited
------

1. 1 2  Umbusi jõgi Eesti looduse infosüsteemis
2. 1 2  Umbusi jõgi. Keskkonnaportaal, vaadatud 20.11.2021.
3. 1 2  Umbusi jõgi portaalis eestigiid.ee. Allikana kasutatud Arvi Järvekülg. Eesti jõed. Tartu, 2001.
4. ↑  Keskkonnaamet: Umbusi jõe reostus Jõgeval ja Põltsamaal taandub" Delfi, 4. august 2022
5. ↑  "Umbusi jõe reostuse taolisi tuleb ette kord kümne aasta jooksul" ERR, 5. august 2022
6. 1 2  KRIMINAALMENETLUS LÕPUSIRGEL | Umbusi jõe reostaja tunnistati kuriteos kahtlustatavaks. Delfi, 8. veebruar 2023
7. ↑  "Keskkonnaamet algatas Umbusi jõe reostuse tõttu kriminaalmenetluse" ERR, 9. august 2022
8. ↑  "Kohus määras Umbusi jõe reostuse põhjustajale 20 000-eurose karistuse" ERR, 2. mai 2023
9. 1 2  "Umbusi jõe reostaja mõisteti süüdi keskkonnakuritegudes". *Roheportaal*. 2. mai 2023. Vaadatud 2. mail 2023.
10. ↑  Harrastuskalur, pane tähele! Mõne kalastuskaardi eest tuleb hakata rohkem maksma ja kahes kohas püük keelatakse. Maaleht, 22. november 2022