recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Sossenskoje asundus** on linnasisene munitsipaalmoodustis ja ühtlasi haldusüksus staatusega asundus Moskvas Novomoskovski ringkonnas. Asundus (moodustati 2005. aastal) lülitati Moskva linna koosseisu pärast linna laienemist edela suunas 2012. aastal.

Kuni 2012. aastani kuulus Sossenskoje asundus (kuni 1994. aastani **Sossenskoje külanõukogu**; 1994–2005 **Sossenskoje külaringkond**) Moskva oblasti Lenini rajooni. 

Sossenskoje asundus hõlmab 66,81 km² suuruse territooriumi Moskva ringtee taga. Asunduses on üle 33 400 elaniku (2021).

Asunduse koosseisu kuulub kaks alevit (Gazoprovod ja Kommunarka) ning 9 küla. Kommunarka (elanike arv üle viie tuhande) on asunduse administratiivkeskus. 

Asunduse ainus metroojaam rajati Kommunarka alevi lähedal asuva Stolbovo küla territooriumil. Pildil sissepääsuehitis Kommunarka metroojaama
Sossenskoje asunduses on 2021. aasta seisuga üks metroojaam (Kommunarka), mis asub Kommunarka alevi lähedal Stolbovo küla territooriumil.

Sossenskoje asunduse territooriumil asub Hovanski kalmistu.

Võimuorganid
------------

Asunduse juhtimist teostatakse Sossenskoje asunduse administratsiooni, kohaliku omavalitsuse tööorganite ning teiste asunduse võimuorganite abil (politsei, prokuratuur jt).

Administratiivvõimuorganiks on Sossenskoje asunduse administratsioon. Seda juhib administratsiooni pea (*глава администрации*).

Kohaliku omavalitsuse esindusorganiks on 16-liikmeline Sossenskoje asunduse saadikute nõukogu, kes valib enda liikmete hulgast esimehe. Kohaliku omavalitsuse täidesaatvaks organiks on asunduse saadikute nõukogu aparaat, mida juhib nõukogu poolt valitud asunduse pea (*глава поселения*).

Sossenskoje asunduse administratiivkeskuses Kommunarka asub kogu Uus-Moskva (hõlmab Novomoskovski ja Troitski ringkonda) administratiivset juhtimist teostav prefektuur.

Välisluureteenistus
-------------------

Venemaa Föderatsiooni Välisluureteenistuse peakorter Sossenskoje asunduse territooriumil. Pildil tagaplaanil on näha Jassenevo üks elamurajoone
Sossenskoje asunduse territooriumile jääb ka hoonetekompleks, kus Nõukogude Liidu ajal paiknes välisluurega tegeleva NSV Liidu Riikliku Julgeoleku Komitee Esimese Peavalitsuse peakorter ja pärast NSV Liidu lagunemist (1991) asub Venemaa Föderatsiooni Välisluureteenistuse peakorter.

Välislingid
-----------

* Sossenskoje – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Sossenskoje asunduse koduleht
**Roomavus** on tahke materjali omadus tavaliselt kõrgematel temperatuuridel aja jooksul jäädavalt ehk plastselt deformeeruda mõjuvate jõudude tõttu. 

Roomavust iseloomustab roomepiir ehk roometugevus.

Tavaliselt hakkab metall roomama, kui temperatuur on üle rekristallisatsioonitemperatuuri, mis on tunduvalt väiksem metalli sulamistemperatuurist. Madala sulamistemperatuuriga ainetel (tsink, plii) ilmneb roomamine juba toatemperatuuril. Terase erinevatel markidel tekib roomamine temperatuuri 300 C° ümbruses. Roomavus suureneb temperatuuri tõusuga. See ilmneb, kui materjal on pikka aega koormuse all, eriti siis, kui materjal töötab kuumas keskkonnas.

Roomavust tekitavad jõud, mille suurus on allpool materjali tõmbetugevusest. Roomavus esineb üldiselt suurte koormuste või kõrgete temperatuuride puhul.

Roomavus on omane kõigile konstruktsioonimaterjalidele. Selle tagajärg ilmneb pikema aja jooksul, mil materjal puruneb. Roomavus on põhiprobleemiks turbiinilabadel, sest need töötavad kuumas keskkonnas pikka aega, kusjuures labale mõjub tsentrifugaaljõud.

Materjali roomavus leiab aset dislokatsiooni- või difusioonimehhanismi kohaselt. Roomavust on võimalik vältida, kui muuta materjali struktuuri selliseks, et dislokatsioonid ei saaks liikuda.
**Jaak Kissa** (1843–1930) oli Abjast jõukast mulgi suurperest pärit eesti talumees, üks esimesi eestlasest mõisaomanikke.

Kissa rentis pikka aega Saverna mõisa Võrumaal, mille mõni aeg pärast mõisate omandiõiguse seisuslikest piirangutest vabastamist (1866) ka 1874. aastal Adolf von Pfeifferilt 24 000 rubla eest päriseks ostis. Mõisa suurus oli 92,17 taalrit. 1919. aastal võõrandati suurem osa mõisast maareformi käigus, kuid jäänukkrunti hoidis Kissa ka hiljem.

Kuna Kissa oli juba mõisa ostmisest saati võlgades nii oma perekonnaliikmete kui ka teiste võlausaldajate ning rajandusasutuste ees, on tema kohta säilinud arvukalt kohtudokumente.

Jaak Kissa oli Tartu Eesti Põllumeeste Seltsi liige.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  Kersti Lust, Tõnis Türna "Pärisperemees ja pärishärra moderniseeruvas Eestis: Kargova Fritz Karro ja Saverna Jaak Kissa" Ajalooline Ajakiri, 2011, nr 3/4 (137/138), lk 307–347 (vaadatud 11. märtsil 2013)
2. ↑  Saverna küla portaalis eestigiid.ee (vaadatud 11. märtsil 2013)

Välislingid
-----------

* Kersti Lust, Tõnis Türna "Pärisperemees ja pärishärra moderniseeruvas Eestis: Kargova Fritz Karro ja Saverna Jaak Kissa" Ajalooline Ajakiri, 2011, nr 3/4 (137/138), lk 307–347
**Sotsia** oli aastatel 2001–2008 toimunud kirjandusfestival Tallinnas.

Esimest korda toimus festival 23.–26. aprillini 2001 Tallinna Pedagoogikaülikooli juures kirjandusnädalana, mille peateemad olid sotsialistlik kultuuripärand ja sotsiaalsus kunstiloomes. Ürituse idee autorid olid Jürgen Rooste ja Wimberg. 

Järgnevatel aastatel oli tegemist juba linnaruumis toimuva festivaliga, kus peeti kirjandusõhtuid, toimus luuleetendusi ja kontserte. Festivali külastajate hulgas oli ka kirjanikke väljastpoolt Eestist. Korraldajana lisandusid Kristel Kiigemägi ja Sirli Ojaste, 2007. aastal ka Andra Teede.

2009. aastal sündis Sotsia kirjandusfestivali ja Põhjamaade luulefestivali ühendamisel uus festival – **Tallinna kirjandusfestival**, mis kannab 2010. aastast nime HeadRead.

Viited
------

1. ↑   (vaadatud 15.05.2014)
2. ↑  Kirjanduse kevadrünnak. Sotsia. Vastab Jürgen Rooste. Eesti Päevaleht, 5. mai 2006

Välislingid
-----------

* Kirjanduse kevadrünnak. Sotsia. Vastab Jürgen Rooste. Eesti Päevaleht, 5. mai 2006
* Peegel, Mari. Kristel Kiigemägi: Sotsia pageb keele juurde tagasi. Eesti Päevaleht, 15. aprill 2008
* Kirjandusfestival "Sotsia. Futu". Ajaleht Sirp, 21.04.2006
**Jaak Arro** (sündinud 19. juunil 1957 Tallinnas) on eesti maalikunstnik ja laulja.

Ta lõpetas 1984. aastal Eesti Riikliku Kunstiinstituudi maali erialal.

Jaak Arro on osalenud eesti kunstielus 1985. aastast: maalinud, korraldanud performanseid, loonud ühiskonnakriitilisi nukufilme (1988, 1989 koos Rao Heidmetsaga). Tema esimene isikunäitus 1987. aasta kevadel Tallinna Kunstisalongis oli sündmus, mis teadvustas, et eesti kunstiellu on tulnud uus isiksus, kelle taustaks on tolleaegne punkkultuur ja rokkansambli Päratrust tegevus. Näituse avamisel toimus ka *performance* (koos Siim-Tanel Annusega) "Kunsti ärkamine". Samal aastal leidis aset veel üks *performance* Pärnumaal – "Maa. Tuul. Tuli. Vesi".

1990. aastatel taandus Jaak Arro loomingus olmelisus, teravus ja punk ning asemele tuli sügavam temaatika – eksistentsiaalsus. Algelemendid (maa, õhk, tuli, vesi), elu ja olemine, jõud ja igikestvus, minek läbi sünni, armastuse ja surma värava on kujunenud Jaak Arro põhiaineseks. Kujutatu müstilist tähendust rõhutab tema maalide valdavalt tume koloriit. Mõjukust lisab suur formaat. Nagu meie etnilises kultuuris oli meeste kunstiline eneseväljendus seotud puiduga, on ka Jaak Arro maalide oluliseks osaks massiivsed täispuidust raamid.

Jaak Arro on joonistanud ka karikatuure, mida avaldati ajakirjas Pikker 1978. aastal.

Laulnud ansamblites Päratrust ja Vanemõde.

Filmograafia
------------

* 1982 – "Šlaager", mängufilm (Kookose muusik)
* 1988 – "Papa Carlo teater", animafilm (stsenarist, kunstnik)
* 1989 – "Noblesse oblige", animafilm (stsenarist, kunstnik)
* 1993 – "Elutuba", animafilm (kunstnik)

Tunnustus
---------

* 1991 Kristjan Raua preemia

Isiklikku
---------

Tema abikaasa on Epp Maria Kokamägi, nende tütred on keraamik Liisu Arro ja kokk Anni Arro, poeg on videokunstnik Johannes Arro.

Viited
------

1. ↑  Jaak Arro maalid Rüütelkonna hoones - Kultuurileht, nr. 12, 24 märts 1995
2. ↑  Pikker 1978/20
3. ↑  "Arro, Jaak". *Eesti Teatriliit*.

Välislingid
-----------

* Elulugu
Oise'i Saint-Remi kloostrikiriku portaal kergenduskaarega
Kergenduskaar Rooma Panteoni seintes
**Jaotuskaar** ehk **kergenduskaar** on müürisisene kaar koormuse ümberjaotamiseks, esineb sageli näiteks talasilluse või arhitraavi kohal. Võib olla müüriga samas tasapinnas või petikkaarena.

Varaseim näide kergenduskaarest on Suure püramiidi hauakambri sissekäigu silluse kohal, see koosneb kolmnurkkaarena vastamisi paigutatud kahest kivist. Kergenduskaare pseudokaarne lahendus on Atreuse varakambri sissekäigul ja Mükeene Lõviväraval, viimase puhul on avasse paigutatud tümpanoniplokk. Vana-Rooma arhitektuuris oli kergenduskaar tavaline, näiteks on kergenduskaared müürides Panteoni sammastike arhitraavide kohal. Spliti Diocletianuse palee Kuldsel väraval on sirge sillus ja profileeringuga kaunistatud ümarkaarne ava selle kohal. Samasugune profileeringuga kaunistatud kergenduskaare motiiv leidub ka Palestiina sünagoogidel 2. sajandist ja hilisemas Bütsantsi arhitektuuris.

Pildid
------

* Cheopsi püramiidi sissekäik, illustratsioon 1839Cheopsi püramiidi sissekäik, illustratsioon 1839
* Kergenduskaared Domus Augustana seinas RoomasKergenduskaared Domus Augustana seinas Roomas
* Rooma Panteoni kõrvaluksRooma Panteoni kõrvaluks
* Diocletianuse palee Kuldne värav SplitisDiocletianuse palee Kuldne värav Splitis
* 13. sajandi torni uksekaar Firenzes13. sajandi torni uksekaar Firenzes
* Segmentkaarne jaotuskaar ristkülikukujulise akna kohalSegmentkaarne jaotuskaar ristkülikukujulise akna kohal
* Hoburaudkaarne jaotuskaar Kairouani Suure mošee minareti sissekäigu kohalHoburaudkaarne jaotuskaar Kairouani Suure mošee minareti sissekäigu kohal

Viited
------

1. ↑
2. ↑  Kunstileksikon. Eesti Klassikakirjastus, 2001

Välislingid
-----------

* Jaotuskaarest veebientsüklopeedias Reallexikon zur Deutschen Kunstgeschichte (saksa keeles)
Jānis Zālītis
**Jānis Zālītis** (15. juuli/27. juuli 1874 Sausnēja vald, Võnnu kreis – 9. detsember 1919 Riia) oli Läti ja Venemaa Keisririigi poliitik. Ta oli IV Riigiduuma liige, aastal 1915 oli ta Läti rahvusväeosade organiseerija. Aastal 1917 oli ta Riigiduuma Ajutise Komitee ja Ajutise Valitsuse komissar, ta osales Riiklikul nõupidamisel Moskvas, kus nõudis Lätile autonoomiat ja Läti alade ühendamist üheks administratiivseks üksuseks. Aastatel 1918–1919 oli ta Läti Ajutise Rahvanõukogu (Läti iseseisvuse väljakuulutanud ajutise parlamendi) liige ja selle esindaja Skandinaavias. 6. detsembrist 1918 kuni 19. juulini 1919 oli ta esimene Läti kaitseminister.

Ta lõpetas aastal 1895 Riia Vaimuliku Seminari. Aastal 1901 lõpetas ta Tartu Ülikooli õigusteaduskonna. Seejärel asus ta tööle Riiga vandeadvokaadi abina. Aastast 1910 töötas ta vandeadvokaadina Riias, oli tegev Riia Läti Seltsi teadmiskomisjonis.

Aastal 1912 valiti ta IV Riigiduuma liikmeks. Duumas olles kuulus ta progressistide fraktsiooni ja Progressiivsesse blokki; ta valiti eelarve-, töölisküsimuse, kohtureformide (oli komisjoni ettekandja), kohaliku omavalitsuse, kohustusõiguse (oli komisjoni sekretär) ja kooskõlastamise komisjoni. Kirjutas alla 51-le seadusprojektile, 25-le arupärimise avaldusele ja ühele avaldusele. Aastal 1915 oli ta Läti rahvusväeosade organiseerija. Aastal 1917 oli ta Riigiduuma Ajutise Komitee ja Ajutise Valitsuse komissar, ta osales Riiklikul nõupidamisel Moskvas, kus nõudis Lätile autonoomiat ja Läti alade ühendamist üheks administratiivseks üksuseks.

Aastatel 1918–1919 oli ta Läti Ajutise Rahvanõukogu (Läti iseseisvuse väljakuulutanud ajutise parlamendi) liige ja selle esindaja Skandinaavias. 6. detsembrist 1918 kuni 19. juulini 1919 oli ta esimene Läti kaitseminister. Ta oli Läti Radikaaldemokraatliku Partei liige.

Jānis Zālītis suri 9. detsembril 1919 Riias ja ta on maetud Riia Vennaskalmistule.
"Gattoni raekoda", pargiehitis, kus toimusid valimised
**Gattoni valimisringkond** oli Inglismaa, Suurbritannia ja Ühendatud Kuningriigi parlamendi valimisringkond aastail 1450–1832.

Valimisringkond asus Gatton Parki mõisa maa-alal ning kandidaatide ülesseadmine ja valimine sõltus täielikult mõisa omanikust. Henry VIII valitsusajal nimetas Sir Roger Copley end Gattoni kodanikuks ja ainsaks elanikuks. Copleydel ei lastud valimisi mõjutada aastail 1584–1621, kuna nad olid katoliiklased. 1750. aastail oli üks ringkonnast valitud parlamendiliige Gattoni mõisnik Sir James Colebrooke ja teine reverend John Tattersall, Upper Gattoni mõisnik. 1774. aastal omandas mõlemad mõisad Sir William Maine.

24. jaanuaril 1803 toimusid Gattonis kahe kandidaadiga valimised. Eelmisel aastal olid parlamenti valitud mõisnik Sir Mark Wood ja tema naisevend James Dashwood, kuid varsti pärast valimisi Dashwood loovutas oma koha Philip Dundas'le. Ootamatult seadis advokaat Joseph Clayton Jennings üles oma kandidatuuri ja tõi valimistele ühe teda pooldava valija. Seejärel toodi valimistele ka üks Dundas'd pooldav valija, seega oli kumbki kandidaat saanud ühe hääle. Häältelugeja Dashwood tühistas Jenningsile antud hääle, mille tagajärjel Philip Dundas võitis valimised ühehäälselt.

1832. aastal valimisringkond kaotati ja liideti East Surrey valimisringkonnaga.
Jānis Ādamsons
**Jānis Ādamsons** (sündinud 3. novembril 1956 Turkis Preiļi rajoonis) on Läti poliitik.

Ta lõpetas 1979. aastal Kiievi Kõrgema Mereväekooli. Töötas Kaug-Idas NSV Liidu piirivalvevägedes. 1992 naasis Lätisse.

11. novembrist 1994 kuni 12. detsembrini 1995 oli ta Māris Gailise valitsuses siseminister. 

1995 valiti ta Läti Tee nimekirjas seimi liikmeks. Parlamendiliikmena uuris ta mitme kõrge riigiametniku korruptsioonijuhtumeid. 1998 liitus Ādamsons Läti Sotsiaaldemokraatliku Töölisparteiga ja valiti samal aastal uuesti seimi liikmeks. Ta oli kaitse- ja siseasjade ning rahvusliku julgeoleku komisjoni liige. Ta oli ka 1999. aasta pedofiiliaskandaali uurimiseks moodustatud parlamendikomisjoni esimees. Ta süüdistas pedofiilias muu hulgas ka peaminister Andris Šķēlet ja justiitsminister Valdis Birkavsit. Kuna uurimine nende süüd ei tuvastanud, üritati Ādamsonsilt võtta saadikupuutumatus, et tema vastu kriminaalasi algatada. Häältega 41 poolt ja 47 vastu ei läinud see läbi.  2006. aastal mõisteti Ādamsonsile valesüüdistuste eest 11 700 latti trahvi.

1998. aastal teatas Põhiseaduse Kaitse Büroo, et kuna Ādamsons on töötanud NSV Liidu piirivalvevägedes, mis allusid NSV Liidu Riikliku Julgeoleku Komiteele, siis ei saa ta enam kandideerida riigiametisse. 2002. aastal lükkas valimiskomisjon Ādamsonsi seimi kandideerimise dokumendid tagasi. Ādamsons kaebas otsuse Euroopa Inimõiguste Kohtusse. 2008. aastal otsustas kohus, et Läti riik on Ādamsonsi õigusi rikkunud ja peab talle 10 000 eurot valuraha maksma. Läti kaebas otsuse edasi, kuid oktoobris 2008 otsustas kohus edasikaebust mitte menetleda.

2009. aastast oli Ādamsons Riia linnavolikogu liige. Ta kuulub parteisse Koosmeel.

2010. 2011. 2014. ja 2018. aasta parlamendivalimistel valiti ta seimi liikmeks.

2021. aasta juunis rahuldas Läti seim prokuratuuri taotluse anda loa seimi liikme, Jānis Ādamsonsi kodu ja töökoha läbiotsimisteks ja vahi alla võtmiseks. Ādamsonsi kahtlustatakse spionaažis Venemaa heaks.

Viited
------

1. ↑  Mihkel Viil, Pedofiiliaskandaal Lätis, Õhtuleht, 15. aprill 2000
2. ↑  Läti seim ei võtnud Adamsonsilt saadikupuutumatust, Ärileht, 7. september 2000
3. ↑  KGB-lasest seimiliige ei pääse Läti valimistele, EPL, 22. august 2002
4. ↑  Euroopa Inimõiguste Kohtu otsus (läti keeles)[*alaline kõdulink*]
5. ↑  Läti seimi liiget Jānis Ādamsonsi kahtlustatakse spionaažis Venemaa heaks, www.delfi.ee, 10.06.2021

Välislingid
-----------

* Jānis Ādamsons Läti Seimi kodulehel
* Jānis Ādamsons Riia linna kodulehel
**Toitlus(tus)ministeerium** oli Eesti ministeerium, mis tegutses 1918[*viide?*]–1921. 

Ministeeriumi ülesanne oli Eesti elanikkonda varustada toiduainetega. 1918. aasta 19. novembril välja antud põllutöö- ja toitlusministri määrustega asuti toidujagamist ja müümist korraldama: keelati riigi piirest toiduainete väljaviimine, alkoholi valmistamine ning piimast juustu valmistamine. Samas lubati vaba kauplemine piimaga, piimasaadustega, munade ja lihaga, vorsti lubati ka valmistada, kuid ainult hobuselihast. Ülejäänud toiduainetega jätkuvalt kaubelda ei tohtinud ja Saksa okupatsiooniaegsed piirangud jäid kehtima.

Vabariigi tasemel toitlusolukorra reguleerimiseks rajati kõrgem toitlusasutus toitlusministeeriumi toitlusosakonna näol; kohapeal vastutasid rahva toitmise eest linnade, valdade ja maakondade omavalitsused, mille juurde asutati toitlusosakonnad.

Eesti Ajutise Valitsuse Maanõukogu (Maapäev) 24. novembri 1918. aasta otsusega lahutati Põllutöö- ja Toitlusministeerium Põllutööministeeriumiks ja Toitlusministeeriumiks. Põllutööministriks määrati Otto Strandmann ja toitlusministriks Jaan Raamot. 27. novembril loodud Konstantin Pätsi kolmandas ajutises valitsuse koosseisus oli eraldatud esimest korda toitlusministeerium põllutööministeeriumist.

Eesti toitlusminister
---------------------

 *Pikemalt artiklis Eesti toitlusminister*

Viited
------

1. ↑  Ministeriumite adressid, Riigi Teataja, nr. 4, 4 detsember 1918
2. 1 2  *Eesti Entsüklopeedia.* 8. köide: *Tanulane–Yvon.* Tartu: Loodus, 1937, lk 201.
Leedulane Leedu lipuga Nõukogude tanki T-80 ees 13. jaanuaril 1991
Ristid rünnaku ohvrite memoriaalil Vilniuse teletorni juures (2008)
**Vilniuse veresaun** toimus 11.–13. jaanuaril 1991, mil Leedu iseseisvuse toetajad kaitsesid Vilniuse teletorni ning neid ründasid NSV Liidu sõjaväeüksuste, sealhulgas NSV Liidu Riikliku Julgeoleku Komitee eriüksuse Alfa sõdurid.

Hukkus 14 leedulast, neist üks sai südamerabanduse. Kõik hukkunud olid täisealised, neist üks oli naine. Lisaks hukkus omade tule tagajärjel üks KGB leitnant, keda postuumselt autasustati Punalipu ordeniga.

Sarnased sündmused toimusid samal ajal ka teistes Leedu linnades Alytuses, Šiauliais, Varėnas ja Kaunases, nagu ka nädal hiljem, 20. jaanuaril Riias, kus ohvrid olid kaks teleoperaatorit.

20. jaanuaril külastas Leedut Islandi delegatsioon eesotsas välisministri Jón Baldvin Hannibalssoniga, kes ütles, et Islandi valitsus kaalub tõsiselt Leeduga diplomaatiliste suhete kehtestamist. 4. veebruaril 1991 tunnustas Island esimese riigina maailmas Leedu iseseisvust.

Vilniuse veresaun aitas konsolideerida rahvast Leedu iseseisvusreferendumil 9. veebruaril 1991. Referendumil osales 84,73% Leedu elanikest ja neist 90,47% hääletas Leedu iseseisvuse poolt.

Hukkunute nimed anti tänavatele nende kodulinnas. Vilniusest oli 9 hukkunut ja nendenimelised tänavad asuvad teletorni ümbruses.

Filmikroonika
-------------

* The13th of January (first part)/Sausio 13-oji (pirma dalis)
* The13th of January (second part)/Sausio 13-oji (antra dalis)
Savonarola hukkamine 1498. Anonüümse autori maal San Marco muuseumis, Firenzes.
**Girolamo Savonarola** (21. september 1452 Ferrara – 23. mai 1498 Firenze) oli dominikaani preester ja üks Firenze poliitilisi juhte aastatel 1494–1498.

Savonarola oli lihtsat päritolu, kuid sai nooruses hea hariduse. Sügavalt usklikku Savonarolat tülgastas aga temaaegne kiriku ilmalikustumine ning usu tähtsuse langus. Ta uuris põhjalikult Piiblit ning püüdis leida tagasiteed algkristlikku vagadusse ja lihtsusse. Peagi hakkas Savonarola uskuma, et kogu viimase aja kultuurilooming on kurja juur ning toretsev renessanss on märk maailma allakäigust. 

1475. aastal sai Savonarolast dominikaani jutlustaja. 1482. aastal saabus ta esmakordselt Firenzesse, kuid ei paistnud seal eriti millegagi silma. 1487. aastal lahkus ta sealt täiesti tundmatuna. Kuid 1490. aastal ta naasis ning et linnas oli alanud majanduslangus, köitsid tema jutlused maailma allakäigust ning renessansliku toreduse patususest eelkõige vaesemaid inimesi. Kuid tema usuliselt sütitavad kõned paelusid ka mitmeid ülikuid, isegi üks uhkemaid renessanssvürste Lorenzo de' Medici käis tema jutlusi kuulamas ning lubas tal asuda jutlustama koguni Firenze peakirikus. Kuid õige pea muutusid ta kõned otseselt Medicite-vastasteks, keda ta hakkas kujutama kui hoolimatuid türanne. Raskelt haige Lorenzo ei võtnud Savonarola vastu aga midagi ette, lastes tal jutlusi edasi pidada. Nõnda
kasvas Savonarola pooldajaskond kiiresti.

1492. aastal, kui Lorenzo Tore suri, lasi ka tema poeg Piero Savonarolal edasi jutlustada. Tema üleskutsed senisest patuelust loobuda ning lihtsuses ja vaesuses elada leidsid üha enam poolehoidjaid ning et ta oli tõusnud Medicite kõige silmapaistvamaks oponendiks, hakkasid tema selja taha koonduma kõik Medicite vastased, sealhulgas ka võimsad aadliperekonnad. 1494. aastal, Medicite kukutamise järel, sai Savonarolast üks Firenze vabariigi mõjukamaid poliitikuid. Ta osales mitmetel diplomaatilistel läbirääkimistel, sealhulgas ka Prantsusmaa kuninga Charles VIII-ga. Samal ajal jätkas ta ka jutluste pidamist, mis muutusid üha apokalüptilisemateks. Peagi asus ta oma jutluste sisu ellu rakendama, asudes patuelu sümboleid avalikult põletama. Nii langesid tuleroaks mitmed kunstiteosed, raamatud ja erinevad luksusesemed. Savonarola äärmuslik fanatism hakkas mitmeid Firenze eliiti kuuluvaid inimesi häirima, sest jutlustaja keelas ära igasuguse liigkasuvõtmise, sealhulgas ka kauplemise, mis oli enamiku perede jõukuse allikaks. Nõnda süvenes aastate jooksul ka opositsioon Savonarola vastu, mis 1498. aastal viis tema ketseriks kuulutamise, vangistamise ja hukkamiseni. Ta poodi üles ja põletati seejärel Sinjoriia platsile tehtud tuleriidal. Tuhk visati Arno jõkke.
**Tiit Varts** (sündinud 11. jaanuaril 1937 Rakveres) on eesti džässmuusik, ansamblijuht ja helirežissöör.

Ta lõpetas aastal 1955 Rakvere 1. Keskkooli; seal innustas teda muusikaga tegelema muusikaõpetaja Jaan Pakk. Ta õppis aastani 1962 klarnetit Tallinna Muusikakoolis (Olev Pikknurme õpilasena) ning aastatel 1963–1969 Tallinna Riiklikus Konservatooriumis (Juhan Kaljaspooliku ja Hans Suurvälja klassis).

Ta on mänginud TPedI orkestris Integraal ja Horre Zeigeri ansamblis Blue Boys (aastatel 1956–1957), ansamblis Elektron (1957–1959), ansamblis Metronoom (1962–1963). Aastatel 1963–1964 mängis ta Eesti NSV Filharmoonia estraadiorkestris, 1964–1966 restoranis Tallinn. Ta on mänginud Kustas Kikerpuu juhatatud ETV ansamblis, ansamblis Admiral ja orkestris Levimo, ETV-ER-i estraadiorkestris ning Jaan Kumani ansamblis.

Ta töötas aastatel 1966–2003 helirežissöörina Eesti Raadios ja ETV-s. Ta on esinenud Tallinna džässifestivalidel Horre Zeigeri orkestriga (aastal 1957) ja ansambliga Elektron (aastatel 1964–1966). Ta on kirjutanud džässiteemasid ja instrumentaalpalu ning tegutsenud arranžeerijana.

Isiklikku
---------

Tema isa oli Rakvere Teatri näitleja Roman Varts.

Tema poeg Ain on kitarrist, poeg Ivo (1961–2013) oli trummar.

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 2. juuni 2014. Vaadatud 17. jaanuaril 2013.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)

Kirjandus
---------

* Odette Kirss. "Ühe pere näitlejad ja muusikud.100 aastat nimeka näitleja Elli Varts-Prillupi sünnist". Virumaa Teataja nr 111, 11. juuni 2015. Lk 9
**Tiit Tarlap** (13. november 1954 – 24. veebruar 2017 Sindi) oli eesti kirjanik. 

Ta kutsuti 1986. aastal Nõukogude sõjaväe kordusõppustele ning viidi likvideerima Tšornobõli tuumaelektrijaama avarii tagajärgi.

Looming
-------

Ta kirjutas peamiselt märuliulmet, aga ka krimi- ja seiklusjutte.

Tema esimene ulmejutt "Tänav akna taga" ilmus 1988. aastal ajakirja Noorus juuninumbris. Tema loomingut on ilmunud maakonnalehtedes järjejuttudena, näiteks Liivimaa Kulleris ja Pärnu Postimehes. Mõned lood on ilmunud ka ajakirjades Horisont ja Favoriit.

Tšornobõlis kogetu innustas teda kirjutama raamatu "Tšernobõl 1986", mis ilmus 1993. aastal. Sama aasta märtsis ja aprillis ilmus ajalehes Liivimaa Kuller Tarlapi jutu "Õnn kestab igaviku...". 1993. aasta lõpust 1994. aasta suveni avaldas nädalaleht Kesknädal Tarlapi romaani "Kurjuse tund" ning 1993. aastal avaldas sama nädalaleht ka tema teist romaani "Vampiirilõks". 

1995. aasta juulist kuni sama aasta lõpuni avaldas Pärnu Leht osaliselt Tarlapi romaani "Väga pikk päev". See romaan ilmus tervikuna 2002. aastal ajalehes Lääne Elu. 2001. aastal avaldas Lääne Elu Tarlapi lühiromaani "Liivakella kael". 

Tarlapi esimene raamat "Viiking, kes armastas haisid" ilmus 2001. aasta lõpus. 

2002. aastal avaldas eesti ulmekirjanduse ekspert ja toimetaja Raul Sulbi oma teoses "Eesti ulme antoloogia" Tarlapi ulmekirjandust.

2005. aastal kirjastas Tarlap Pärnu Tšernobõli veteranide abiga kogumiku "Kurjuse tund. Koidiku lapsed".

### Aegreana

* "Tänav akna taga" (1988; jutt)
* "Tšernobõl 1986" (1993; raamat)
* "Õnn kestab igaviku.." (1993; jutt)
* "Vampiirilõks" (1993; romaan)
* "Kurjuse tund" (1993-1994; romaan)
* "Väga pikk päev" (1995, 2002; romaan)
* "Liivakella kael" (2001; lühiromaan)
* "Viiking, kes armastas haisid" (2001; kogumik)
* "Kurjuse tund. Koidiku lapsed" (2005; kogumik)
* "Meie, kromanjoonlased" (kirjastus Jumalikud Ilmutused; 2009; romaan)
* "Tuleriitade öö" (2010; romaan)
* "Roheliste lippude reservaat" (2011; romaan)
* "Lõhestusjoon" (2012; romaan)
* "Aegade julm laul" (2013; romaan)
* "Haldjatants" (2014; jutukogu)
* "Äraneetute pärijad" (2015; romaan)
* "Rajake tähetolmus" (2016; romaan)

Tunnustus
---------

* 1998 Stalker ("Vihkamise suund")
* 2013 Stalker (romaan "Lõhestusjoon")

Isiklikku
---------

Tarlap elas 1980. aastate lõpus ja 1990. alguses Sindis.

Lisaks kirjutamisele mängis ta kitarri ja laulis.

Ta on maetud Sindi vanale kalmistule.

Viited
------

1. ↑  Kalmistute register HAUDI

Välislingid
-----------

* Tiit Tarlap Ulmekirjanduse BAASis
* Artikleid Tiit Tarlapist
* Eesti ulmekirjanduse eksperdi Jüri Kallase järelehüüe Tiit Tarlapile
* Tiit Tarlap: mõte kirjutada kromanjoonlastest tekkis praemuna süües
* Tarlapi stalkerid
* Tarlapi musikaalne looming YouTube'is
**Toimesüsteemi analüüs** on infosüsteemi koostamise hulka kuuluv tegevus, mille käigus uuritakse organisatsiooni käitumist.

Toimesüsteemi analüüsi käigus selgitaakse välja, kuidas organisatsioon toimib. Selle käigus uuritakse välja organisatsiooni alluvusskeem (osakonnad, ametikohad), eesmärgid, ülesanded ja põhiprotsessid. Iga ametikoha jaoks selgitatakse välja, missugust teavet ta vajab ja missugust teavet toodab. Analüüsi tulemusena valmib toimesüsteemi kirjeldus.

Toimesüsteemi kirjeldus sisaldab nii teksti loomulikus keeles kui ka jooniseid. Joonistena võidakse kasutada järgmisi diagramme:

* kasutusjuhtumi diagramm (*Use-Case Diagram*)
* tegevuste diagramm (*Business Process Diagram*)
* suhtlusdiagramm (*Task Communication Diagram*)
* strateegilise sõltuvuse diagramm (*Strategic Dependency Model*).

Toimesüsteemi kirjeldus aitab mõista organisatsioonis toimuvat. Mõistmise korral saab organisatsiooni tõhustada käitumisreeglite muutmise ning/või infosüsteemi loomise ja juurutamise abil.

Analüüsi töömeetodiks on intervjuu. Küsitletakse organisatsiooni töötajaid, eriti ülemusi, kellel peaks organisatsioonis toimuvast olema parem ülevaade.
Sääsed on tüüpilised vedelaimejad, kes toituvad ka inimese verest
**Toitumisviisid** on loomade toitumismoodused.

Ehkki toitumisviiside rühmitamisel puudub teadlaste hulgas üksmeelne käsitlus, jaotatakse traditsiooniliselt loomaökoloogias loomad toitumisviisi järgi seitsmesse peamisse tüüpi:

1. Pihutoidulised

Pihutoidulised loomad elavad vees, toitudes peaasjalikult detriidist ja planktonist. Neid saab omakorda jagada kolmeks:

* virustajad (aktiivsed filtraatorid)
* kurnajad ehk (bio)filtraatorid (passiivsed filtraatorid)
* harjajad ehk kompajad

2. Geofaagid

Geofaagid on loomad, kes toituvad enamasti oma oleluskeskkonnast (enamasti muld), nende hulka arvatakse ka vees elavad settesööjad.

3. Vedelaimejad

Vedelaimejad on kohastunud toituma vedelaist aineist, näiteks rakumahlast, verest. Need saab jagada kaheks:

* libajad
* pistimejad ehk mahlaimejad

4. Imendajad

Imendajad on sellised loomorganismid, kes oma toidu omastavad oma kehapinna kaudu. Nende hulka kuuluvad paljud (sise)parasiidid, näiteks paeluss.

5. Kugistajad ehk neelajad

Kugistajad on loomad, kes toidu neelavad suurte tükkidena või kogu toiduobjekti korraga. Tüüpilised kugistajad on maod.

6. Peenestajad

Peenestajad erinevalt kugistajatest purustavad enne neelamist oma toiduobjekti väiksematest tükkideks, kasutades hambaid, nokka vm. Ka inimesed on peenestajad.

7. Lahustajad

Lahustajad on loomad, kes toiduobjekti enne seedekulglasse viimist mingil viisil lahustavad, enamasti on see seotud kehavälise seedimisega. Tüüpilised lahustajad on ämblikud.

Vaata ka
--------

* toitumistüübid

Viited
------

1. ↑  Masing, V. (koost.). 1992. *Ökoloogialeksikon*. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 253–254
Torgu valla lipp
**Torgu valla lipp** on endise Eesti haldusüksuse Torgu valla lipp.

Lipp kinnitati 23. jaanuaril 2002.

Torgu valla lipu kujundajaks on Sõrvest pärit Arne Pagil.

Lipu kirjeldus
--------------

Torgu valla lipp on vapilipp. Kangas on jaotatud vertikaalselt kolmeks võrdseks väljaks, sinine-kollane-sinine. Kollase välja keskel on must tuletorn kollaste akendega ning selle kohal sinine aadlikroon.

Lipu laiuse ja pikkuse suhe on 7:11 ning normaalsuurus 105x165 cm.

Põhjendus
---------

Lipul kujutatud tuletorni kujutis sarnaneb mõningal määral Sõrve tuletorniga. Kollane sümboliseerib Sõrve poolsaart, sinine aga merd. Kroon meenutab, et sõrulased on tublid Torgu kuningriigi alamad (seda huumoriga pooleks).

Lipu kasutamise kord
--------------------

1. Valla lipp heisati Torgu valla ajaloolistel pidupäevadel ja valla muudel tähtsündmustel.
2. Valla lippu kasutati kõrvuti Eesti riigilipuga ning samadel alustel, mis kehtivad riigilipu kohta.
3. Päevad lipu heiskamiseks määras kindlaks vallavalitsus.

Vaata ka
--------

* Torgu valla vapp
* Saare maakond

Välislingid
-----------

* Torgu valla sümboolika valla kodulehel
* Torgu valla sümboolika Riigikantselei kodulehel
**Girolamo Frescobaldi** (1583 Ferrara – 1. märts 1643 Rooma) oli itaalia organist ja helilooja.

Elukäik
-------

Girolamo Frescobaldi sündis arvatavasti 13. septembril 1583 Ferraras. Juba lapsena õppis ta Ferrara katedraali organisti Luzzasco Luzzaschi juures. Frescobaldi ilmutas juba varakult erakordseid võimeid nii orelimängus kui ka laulmises. 

Jaanuaris 1607 sai Frescobaldi organistikoha Santa Maria kirikus Roomas, kus töötas ainult mõne nädala, misjärel läks reisima Flandriasse. 1. novembril 1608 sai Frescobaldi organistiks Püha Peetruse katedraalis Roomas. Seal töötas ta 20 aastat.

1628. aastast elas ta Firenzes, kus oli organistina Medicite teenistuses. Firenzes elas Frescobaldi viis aastat. Seejärel naasis ta Roomasse Püha Peetruse katedraali, kus töötas oma elu lõpuni. Girolamo Frescobaldi suri 1. märtsil 1643 Roomas.

Looming
-------

Girolamo Frescobaldi oli oma aja üks tuntumaid organiste – orelivirtuoos. Väidetavalt olevat tema orelimängu kuulanud Roomas ligi 30 000 inimest. Girolamo Frescobaldi mõjutas oma loominguga Johann Jacob Frobergerit ja hiljem Johann Sebastian Bachi. Johann Jacob Froberger oli Girolamo Frescobaldi õpilane. 1637. aastal ta reisis Viinist Roomasse, et Frescobaldiga kohtuda. Girolamo Frescobaldi oli esimene itaalia muusika ajaloos, kes hakkas kirjutama sooloteoseid orelile. Enne teda kasutati orelit Itaalias põhiliselt saatepillina.

Girolamo Frescobaldi kirjutas madrigale. Esimene madrigalikogumik ilmus 1608. aastal.
See sisaldas tokaatasid, ritšerkaare, fantaasiaid, *capriccio*'sid ning fuugasid orelile ja *cembalo*'le (klavessiinile). Kõige tuntum on tema kogumik "Fiori Musicali" ("Muusikalised lilled", 1635), mis sisaldab missasid orelile.

Välislingid
-----------

* / Werner Music Arcive

Selle artikli kirjutamisel on kasutatud materjali *Great Composers 1300–1900. A Biographical and Critical Guide. The H.W.Wilson Company. New York.*
Girijā Prasād Koīrālā
**Girijā Prasād Koīrālā** (tavaliselt kasutatakse nimekuju *Girija Prasad Koirala*; nepali keeles गिरिजा प्रसाद कोईराला; 1921 India Bihāri osariik, Saharsha maakond, Tadi – 20. märts 2010) oli Nepali poliitik.

30. aprillist 2006 kuni 18. augustini 2008 oli ta peaminister.

Ta oli peaminister ka 26. maist 1991 kuni 30. novembrini 1994, 15. aprillist 1998 kuni 31. maini 1999 ja 22. märtsist 2000 kuni 26. juulini 2001. Ta oli esimene demokraatlikult valitud peaminister pärast 1959. aastat, kui Nepali Kongress eesotsas tema venna Bishweshwar Prasad Koiralaga ülekaalukalt võitis riigi esimesed demokraatlikud valimised. Ta oli ka Nepali Kongressi president ja Seitsme Partei Alliansi juht.

Ta osales poliitikas üle 60 aasta. Ta alustas oma aktivistikarjääri džuuditöötlemisvabriku töölisjuhina oma kodulinnas Birāṭnagaris.

Sünd ja perekond
----------------

Girijā Prasād Koīrālā sündis Indias, kus tema vanemad Krishna Prasad Koirala ja Divya Koirala olid eksiilis. Aastal 1929 naasis perekond Nepali. 

Ka Girijā Prasādi vennad Bishweshwar Prasad Koirala ja Matrika Prasad Koirala on olnud Nepali peaministrid.

Poliitiline tegevus
-------------------

Aastal 1948 asutas Koīrālā Nepali Mazdoori Kongressi, mis hiljem sai nimeks Nepali Ametiühingukongress.

Aastal 1952 sai ta Morangi maakonna Nepali Kongressi presidendiks ning jäi sellele kohale, kuni kuningas Mahendra ta pärast 1960. aasta paleepööret vangistas ja vahistas. 

Kui ta 1967 vabastati, läks ta koos teiste partei juhtide ja kaastöölistega eksiili Indiasse, Nepali naasis ta 1979. 

Aastatel 1975–1991 oli ta Nepali Kongressi peasekretär.

Koirala osales 1990. aasta rahvaliikumises Jana Andolan, mis tegi lõpu Panchayati režiimile ning viis mitmeparteisüsteemi kehtestamisele. 

### Esimene ametiaeg peaministrina (1991–1994)

1991. aastal valiti ta 1990. aasta Nepali rahvarevolutsioonile järgnenud Nepali esimestel mitmeparteilistel demokraatlikel valimistel parlamenti ringkondadest Morang-1 ja Sunsari-5. Nepali Kongress sai 250-kohalises Esindajatekoja 110 kohta. Girijā Prasād Koīrālā valiti Nepali Kongressi juhiks ning kuningas Birendra nimetas ta peaministriks. 

Tema esimesel ametiajal andis parlament seadusi hariduse, ajakirjanduse ja tervishoiu liberaliseerimiseks. 

Valitsus asutas Purwanchali ülikooli ja BP Koirala Terviseteaduste Instituudi Purva arenduspiirkonnas ning väljastas erasektorile litsentse meditsiini- ja tehnikakõrgkoolide asutamiseks mitmele poole riigis. Hiina valitsuse abiga hakati Bharatpuris ehitama BP memoriaal-vähihaiglat.

Isiklikku
---------

Ta oli abielus Sushmaga. Neil on tütar Sujata.

Vaata ka
--------

* Koīrālā
**Hendrik Suuder** (vene keeles *Хенрик Яанович Суудер*; 4. aprill 1883 Tõrva, Viljandimaa – 6. november 1919 Irkutsk, Venemaa) oli Eesti ja Nõukogude Liidu poliitik ning parteitegelane.

Hendrik Suuder alustas poliitilist tegevust bolševike ajalehe Kiir kaastöölisena aastatel 1912–1914, 1913. aastal astus ta VSDTP-sse.

Hendrik Suuder oli aastatel 1914–1915 VSDT(b)P Tallinna komitee liige, alates 1914. aastast viibis ta Peterburis ning 1915. aastal ta vangistati. Asumisel oli Hendrik Suuder Irkutski kubermangus aastatel 1915–1917.

1917. aastal oli ta VSDTP Eestimaa büroo liige, oktoobris 1917 oli Tartu Tööliste ja Saadikute Nõukogu esimees ja Tartu Sõja-Revolutsioonikomitee liige.

Aastatel 1918–1920 viibis Hendrik Suuder Venemaal, 1919. aasta juunist kuni oktoobrini oli ta VK(b)P Irkutski oblastikomitee esimees ning organiseeris koos endise Narva Tööliste ja Soldatite Saadikute Nõukogu Täitevkomitee esimehe Arnold Neibutiga  admiral Aleksandr Koltšaki vastast bolševike võitlust Siberis ja Irkutski oblastis. Seal aga Hendrik Suuder vangistati ja ta suri 1919. aastal Irkutski vanglas.

Viited
------

1. ↑  "АДМИНИСТРАЦИЯ ИРКУТСКОЙ ОБЛАСТИ". Originaali arhiivikoopia seisuga 14. november 2009. Vaadatud 19. veebruaril 2009.
2. ↑  Плотников Иван Фёдорович Александр Васильевич Колчак, Жизнь и деятельность 11.Победы и поражения

Kirjandus
---------

* H. Saarniit. 85 aastat Hendrik Suuderi sünnist. / Õhtuleht 04.09.1968 / Edasi 1973, nr 79 / V. Lillemäe. //Rahva Hääl 1973, nr 79.

Välislingid
-----------

* Eesti biograafiline andmebaas ISIK
**Torhout** on hollandikeelne linn ja vald Belgias Flandria piirkonnas Lääne-Flandria provintsis Brugge haldusringkonnas. Tornhout sai linnaõigused 1825. aastal.

Asulad
------

Torhout jaguneb järgmisteks asulateks ja piirkondadeks.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Kollakaks toonitatud alad tähistavad linnastunud piirkondi. | 

| # | Nimi | Pindala(km²) | Elanikke(---) |
| --- | --- | --- | --- |
| I | Torhout |  |
| II | Wijnendale |  |
| III | Sint-Henricus |  |
| IV | De Driekoningen |  |
| V | Don Bosco |  |

 |

Vaatamisväärsused
-----------------

* Sint-Pietersbandenkerk
* Aertrycke loss
* Wijnendale loss
* Ravenhofi loss

* Sint-PietersbandenkerkSint-Pietersbandenkerk
* TuruplatsTuruplats
* Wijnendale lossWijnendale loss
* Aertrycke lossAertrycke loss
* Ravenhofi lossRavenhofi loss

Viited
------

1. ↑  Wettelijke Bevolking per gemeente op 1 januari 2018, vaadatud 9.03.2019.

Välislingid
-----------

 Torhout – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Koduleht (hollandi keeles)

Lääne-Flandria provintsi vallad

Alveringem | Anzegem | Ardooie | Avelgem | Beernem | Blankenberge | Bredene | Brugge | Damme | De Haan | De Panne | Deerlijk | Dentergem | Diksmuide | Gistel | Harelbeke | Heuvelland | Hooglede | Houthulst | Ichtegem | Ieper | Ingelmunster | Izegem | Jabbeke | Knokke-Heist | Koekelare | Koksijde | Kortemark | Kortrijk | Kuurne | Langemark-Poelkapelle | Ledegem | Lendelede | Lichtervelde | Lo-Reninge | Menen | Mesen | Meulebeke | Middelkerke | Moorslede | Nieuwpoort | Oostende | Oostkamp | Oostrozebeke | Oudenburg | Pittem | Poperinge | Roeselare | Ruiselede | Spiere-Helkijn | Staden | Tielt | Torhout | Veurne | Vleteren | Waregem | Wervik | Wevelgem | Wielsbeke | Wingene | Zedelgem | Zonnebeke | Zuienkerke | Zwevegem
**Aivo Reiner** (sündinud 10. veebruaril 1940 Rakveres) on eesti majandusteadlane.

Elulugu
-------

Lõpetas 1959 Tallinna Polütehnikumi tehnik-elektrikuna ja 1969 Tallinna Polütehnilise Instituudi majandusteaduskonna; majanduskandidaat (1976, Eesti NSV Teaduste Akadeemia Majanduse Instituut), väitekiri "Проблемы концентрации производства и совершенствование формирования хозяйственных организаций на примере легкой промышленности Эстонской ССР)". Oli 1959–62 Tallinna Ekskavaatoritehase elektrik, 1962–71 Tallinna Soojuselektrijaama insener, 1971–74 Kergetööstuse Ministeeriumi TTO ja Juhtimise Keskuse juhtimissüsteemide osakonna juhataja, 1974–76 Eesti Maaviljeluse ja Maaparanduse Teadusliku Uurimise Instituudi (EMMI) plaani ja arvestuse osakonna vanemteadur ja juhataja, 1976–81 Aianduse Ministeeriumi spetsiaalse konstrueerimisbüroo teadusdirektor, 1981–84 Tallinna Puu- ja Köögivilja Kaubastu direktor, 1984–2000 AS Mainor osakonnajuhataja, projektijuhataja, 1991–1997 Eesti Börsiühingu peasekretär, 2000–02 Mainori Majanduse Instituudi rahvusvahelise äri erakorraline professor, 2004– Audentese Ülikooli erakorraline dotsent.

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkonnad: isemajandamine, ettevõtete välismajandustegevus.

Teoseid
-------

* Sinust võib saada investeerija (kaasautor V. Lokk). Tallinn, 1993
* Ettevõtluskeskkond Eestis ja mõnedes teistes Baltimere riikides eemalt ja seestpoolt vaadatuna. Olukord täna ja mõtteid tuleviku tarvis. // Audentese Ülikooli Toim 4 (2003)
* Sotsiaal-majanduslikud uuendused: Teooria ja praktika. Metodoloogilised küsimused. // Haridus ja majandus 2004. Rahvusv teaduskonv materjalid. TTÜ, 2004
* Rahvusvaheline juhtimine: loengukonspekt-töövihik. Tallinn, 2004.

Viited
------

1. 1 2 3  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Kirjandus
---------

* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

Välislingid
-----------

Aivo Reiner Eesti Teadusinfosüsteemis Muuda Vikiandmetes

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib kunstnikust ja aktivistist; kitarristi kohta vaata artiklit Jelena Ossipova (kitarrist)* |

---

Jelena Ossipova aastal 2019
**Jelena Ossipova** (vene Елена Андреевна Осипова; 11. november 1945 Peterburi) on vene kunstnik ja poliitiline aktivist, kes sai eelkõige tuntuks 2022. aastal "rahu vanaema" nime all, kui ta korduvalt avaldas meelt Vene-Ukraina sõja vastu.

Ossipova on aktiivne meeleavaldustel osaleja alates 2002. aastast, avaldades tollal meelt Dubrovka teatri pantvangikriisi lahendamise osas.

Olles lõpetanud Tavritšeskaja kunstikooli on ta meeleavaldustel tuntud isikupäraste kunstiliste plakatite poolest.

2. märtsil 2022 oli Jelena Ossipova üks paljudest, kes vahistati Peterburi meeleavaldusel protestides Venemaa sissetungi vastu Ukrainasse.

Viited
------

1. ↑  YouTube'i video: 'The Slaves Create The Tyrants': Septuagenarian Russian Artist Protests War Against Ukraine
2. ↑  YouTube'i video: Russian pensioner 'who survived siege of Leningrad' arrested for protest against Ukraine war; Guardian News
3. ↑  VIDEO ⟩ Meeleavalduselt ära veetud 77-aastane Vene aktivist on Ukraina nimel taas meelt avaldamas; Elu24, 11.03.2022
Guido Reni, "Püha Joosep Jeesuslapsukesega" (1635)
**Joosep Naatsaretist** (heebrea keeles: יוֹסֵף; kreeka keeles: Ἰωσήφ) oli vastavalt kanoonilistele evangeeliumitele abielus Jeesuse ema Maarjaga. Ta polnud Jeesuse lihane isa, aga tollaste tavade järgi peeti teda Jeesuse seaduslikuks isaks. Vastavalt Matteuse evangeeliumile oli Joosepi isa Jaakob, kuid Luuka evangeeliumi kohaselt oli ta hoopis Eeli poeg. 

Jacques Stella, "Püha Joosepi surm" (1655)
Kuna evangeeliumites on Jeesuse sugupuud erinevad, on meil raske öelda, kes oli Joosepi tegelik vanaisa. Aga teoloogid nõustuvad, et Joosep sündis Taaveti perekonnas, ta polnud rikas mees ja elatas end kristliku traditsiooni kohaselt Naatsaretis puusepa käsitööga. Apokrüüfses Tooma lapsepõve-evangeeliumis kirjeldatakse teda tegemas atru ja härgade rakmeid. Arameakeelse ametinime *naggar* kreekakeelse teksti tõlkevaste *ho tekton* (Mt 13:55) tähendab oskustöölist ja sõna avaram tähendusväli ka õpetlast või meistrit. 

Uue testamendi kohaselt andis ingel talle unenäos mitu korda juhiseid. Teda kirjeldatakse õiglase mehena, kes armastas oma poega. Tema sündi ja surma piiblis ei kirjeldata. Teda ei mainita kunagi pärast Jeesuse lapsepõlve ja Maarjat esitletakse alati iseseisvana. Apokrüüfses Puusepp Joosepi loos, mis kirjutati 5. või 6. sajandil, on pikk ülevaade Joosepi rahumeelsest surmast 111-aastaselt Jeesuse, Maarja ja inglite juuresolekul. See stseen hakkab ilmuma kunsti 17. sajandil.

Vaata ka
--------

* Jeesuse sugulased

Viited
------

1. ↑  Boff, Leonardo (2009). *Saint Joseph, the father of Jesus in the fearless society*. Lk 34.
2. ↑  *Lk 1:16*.
3. ↑  *Lk 3:23*.
4. ↑  *Mt 1:19-25; 2:13-15; 2:19-23*.
5. ↑  *Mt 1:19*.
6. ↑  *Lk 2:48*.
7. ↑  "History of Joseph the Carpenter".

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Joosep (Maarja abikaasa)** |
**Madis-Tõnu Lambin** (10. detsember 1935 Tallinn – 7. veebruar 2011 Tallinn) oli Eesti veemotosportlane, -treener, spordikohtunik ja -tegelane.

Lõpetas 1954. aastal Tallinna 2. Keskkooli ja 1960. aastal mööblitehnoloogina Läti Põllumajanduse Akadeemia Jelgavas. 

Hakkas veemotosporti harrastama 1963. aastal Narvas, võistles aastatel 1965–1972, sellest alates 1966. aastast Tallinna eest. Sai aastatel 1967–1971 Eesti NSV meistrivõistlustel erinevates võistlusklassides kokku viis hõbemedalit. 

Töötas treenerina Nõukogude mereväe Tallinna Jahtklubis, tema õpilasi oli Lembit Aaslav-Kaasik, Jevgeni Detjonõšev, Vjatšeslav Volkov, Toomas Mets.

Oli aastatel 1967–1984 Tallinna veemotospordi juht ja Eesti NSV Veemotoföderatsiooni presiidiumi liige. 

Sai 1976. aastal üleliidulise kategooria kohtunikuks, oli samal aastal NSV Liidu meistrivõistluste peakohtunik.

Tunnustus
---------

* 1973 NSV Liidu meistersportlane

Isiklikku
---------

Tema vend on jäähokimängija Tiit Lambin.

Viited
------

1. ↑  Biograafia ESBL-is

Kirjandus
---------

* "Madis Lambin". // Veemoto Eestis 1954 – 2003. Koostanud Vahur Joala. Varrak. Tallinn 2003. Lk 22 ja 298–299

Välislingid
-----------

* Biograafia ESBL-is
* Madis Lambini sporditulemused
* Haud Tallinna Rahumäe kalmistul
**Hall käpp** (*Orchis militaris*) on käpaliste  sugukonda käpa perekonda kuuluv mitmeaastaste ühekojaliste rohttaimede liik. 

Hall käpp on III kategooria kaitsealune taim. 

Aastal 2000 valiti hall käpp taimena Läänemaa sümboliks.

Nimi
----

Hall käpp on saanud nime õite värvuse järgi. Ta õied välisküljelt veidi hallikad, õigemini siiski hallikasroosad. Siseküljelt on need rohkem lillakad ja sageli tumedamate triipudega. Kaugemalt vaadates paistavad halli käpa õisikud sinakaslillad, nagu ka paljude teiste meie käpaliste õisikud.

Ka halli käpa ladinakeelne liiginimi "militaris" on moodustatud tema õit silmas pidades. See sõna viitab sõjakusele. Kui uurida halli käpa õit hoolega, siis on näha, et tema õie ülemised kattelehed on omavahel kokku kasvanud ja moodustavad teiste õie osade kohale kiivritaolise katte. Õis paistab seetõttu sõjamehena, kellel on kiiver peas, kuid näokate üles tõstetud.

Levila
------

Hall käpp on levinud paiguti Kesk-, Lääne- ja Ida-Euroopas, kohati Lääne- ja Ida-Siberis ning Kaukaasias. 

Eestis paiguti tavaline, käpa perekonna liikidest kõige laiemalt levinud. Tavalisem Lääne-Eestis. Eestis on ta oma levila põhjapiiril, Soome lõunaosas kuulub ta aga juba väga haruldaste taimeliikide hulka, keda on aeg-ajalt leitud peamiselt lubjatehaste läheduses ja muudes inimtegevuse tõttu lubjarikkamaks muutunud kasvukohtades.

Kasvas varem ka Tartus Ropka luhal, kuid Ropka tööstusrajooni rajamisega 1980ndail aastail hävis[*viide?*].

Hall käpp on III kategooria kaitsealune taim.

Kasvukoht
---------

Hall käpp eelistab kasvada lubjarikastel ja niisketel niitudel ja puisniitudel. Ta õitseb maist juunini.

Kasutamine
----------

Kuivatatud tärklise rikkaid muguljuuri on varem kasutatud nii toiduna kui ka rahvameditsiinis teatud meeste hädade leevendamiseks.

Usuti, et hall käpa juurtest valmistatud jahu (inglise *salep*) tarbides võib taastuda meeste suguiha.

Pildid
------

* Matsalu rahvuspargisMatsalu rahvuspargis
* NiitväljalNiitväljal
* Sarve loopealsel HiiumaalSarve loopealsel Hiiumaal
* Valkse külas Loode-EestisValkse külas Loode-Eestis
* Valge õisikuga isendValge õisikuga isend

Viited
------

1. ↑   Lääne Elu artikkel 'Läänemaa otsib tunnuslauset'
2. ↑   Hall käpp portaalis bio.edu.ee
3. ↑   Kuresoo, R. Relve, H. Rohtmets, I. Eesti eluslooduse teejuht. Varrak 2005. ISBN 9985-3-1041-1

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Hall käpp** |

* Hall käpp andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes

* Hallkäpp portaalis www.orhidee.ee
* Orchids, A Modern Herbal Veebiversioon (vaadatud 04.03.2014) (*inglise keeles*)