recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Vano Merabišvili
**Ivane** (Vano) **Merabišvili** (gruusia: ივანე [ვანო] მერაბიშვილი; sündinud 15. aprillil 1968) on Gruusia poliitik.

30. juunist kuni 10. oktoobrini 2012 oli ta Gruusia peaminister ja 10. oktoobrist 25. oktoobrini 2012 peaministri kohusetäitja.

Lõpetanud Gruusia Tehnikaülikooli mäeteaduskonna.

1995. aastal sai temast Maaomanike Õiguste Kaitse Assotsiatsiooni juht.

Poliitikasse läks 1999. aastal, mil valiti Eduard Ševardnadze juhitud Gruusia Kodanike Liidu esindajana parlamenti. Kuulus parteisisesesse "reformimeelsete" vähemusse, mida juhtisid Zurab Žvania ja Mihheil Saakašvili.

2002. aastal sai Merabišvilist Saakašvili äsjaasutatud Ühinenud Rahvusliku Liikumise peasekretär. Võttis osa 2003. aasta Roosirevolutsioonist.

Alates 18. detsembrist 2004 oli ta Gruusia siseminister. Juunis 2012 nimetati peaministriks.

Merabišvili ametiaeg peaministrina kestis lühikest aega. 10. oktoobril 2012 esitas ta seoses kaotusega parlamendivalimistel president Saakašvilile tagasiastumispalve, mille viimane ka rahuldas. Samas määras Saakašvili Merabišvili peaministri kohusetäitjaks kuni uue valitsuse moodustamiseni. Tema volitused peaministri kohusetäitjana lõppesid 25. oktoobril, kui Gruusia parlament kinnitas häältega 88:54 uueks valitsusjuhiks Bidzina Ivanišvili.

Viited
------

1. ↑  Saakašvili nimetas Gruusia valitsusjuhiks senise siseministri Postimees, 30. juuni 2012

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Nika Gilauri** | **Gruusia peaminister**2012 | Järgnev**Bidzina Ivanišvili** |
Rodri (2019)
**Rodrigo Hernández Cascante** (tuntud kui **Rodri** või **Rodrigo**; sündinud 22. juunil 1996 Madridis) on Hispaania jalgpallur, kes mängib kaitsva poolkaitsjana Premier League'i klubis Manchester City ja Hispaania jalgpallikoondises.

Ta alustas profikarjääri Villarrealis. Hispaania kõrgliigas debüteeris ta Villarreali meeskonnas 2016. aasta aprillis. Järgmisel hooajal sai ta Villarreali põhikoosseisu liikmeks. Esimese värava lõi ta Hispaania kõrgliigas 18. veebruaril 2018 mängus RCD Espanyoli vastu.

2018. aasta mais liitus ta Madridi Atléticoga, mille noorteakadeemiasse oli ta kuulunud aastatel 2007–2013.

2019. aasta juulis siirdus ta Manchester Citysse, kellega sõlmis viieaastase lepingu. Premier League'is tegi ta debüüdi 10. augustil 2019 mängus West Ham Unitedi vastu ja lõi oma esimese liigavärava sama aasta 14. septembril mängus Norwich City vastu.

2015. aastal tuli Rodri Hispaania kuni 19-aastaste koondisega omavanuste Euroopa meistriks. Hispaania jalgpallikoondises tegi ta debüüdi 2018. aasta märtsis sõprusmängus Saksamaa vastu.

Saavutused
----------

Atlético Madrid
* UEFA Superkarikas: 2018

Manchester City
* EFL Cup: 2019–20
* FA Community Shield: 2019

Välislingid
-----------

 Rodrigo Hernández – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Profiil Manchester City kodulehel

*Kaldkiri*

| * v
* r
Manchester City FC mängijad  –  Premier League |
| --- |
| 

* 2 Walker
* 3 Dias
* 4 Phillips
* 5 Stones
* 6 Aké
* 8 Gündoğan
* 9 Haaland
* 10 Grealish
* 14 Laporte
* 16 Rodri
* 17 De Bruyne
* 18 Ortega
* 19 Álvarez
* 20 Silva
* 21 Gómez
* 25 Akanji
* 26 Mahrez
* 31 Ederson
* 32 Perrone
* 33 Carson
* 47 Foden
* 80 Palmer
* 82 Lewis
* Treener: Guardiola

 |

| * v
* r
Hispaania koondis  –  2022. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused |
| --- |
| 

* 1 Sánchez
* 2 Azpilicueta
* 3 García
* 4 P. Torres
* 5 Busquets (c)
* 6 Llorente
* 7 Morata
* 8 Koke
* 9 Gavi
* 10 Asensio
* 11 F. Torres
* 12 Williams
* 13 Raya
* 14 Balde
* 15 Guillamón
* 16 Rodri
* 17 Pino
* 18 Alba
* 19 Soler
* 20 Carvajal
* 21 Olmo
* 22 Sarabia
* 23 Simón
* 24 Laporte
* 25 Fati
* 26 Pedri
* Treener: Luis Enrique

 | Hispaania |
**Värska valla lipp** on Põlva maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Värska valla lipp.

Lipp kinnitati Värska valla volikogus, kuid kinnitamata Riigikantselei poolt.

Lipu kirjeldus
--------------

Valla lipp on valgel kangas, mille neljas nurgas on punased kolmnurgad mõõtmetega 38x35,5x55 cm ning kanga keskosas on punase-rohelise-mustaga tikand, mis kujundab seto naiste peakateotsa suurendatud mustrit. Musta ääre kaugus lipu vasakust ja paremast servast on 50 cm ning alumisest ja ülemaisest servast 22 cm. Lipu normaalsuurus on 105x165 cm ning laiuse ja pikkuse suhe 7:11.

Põhjendus
---------

Punane on eluvärv, roheline on looduse värv ja must on mulla värv. Tikand lipu keskel kujutab seto naiste peakateotsa suurendatud mustrit.

Lipu kasutamise kord
--------------------

1. Valla lippu kasutatakse valla, Põlva maakonna ja üleriigilistel tähtpäevadel.
2. Valla lippu koos riigilipuga kasutades asetatakse riigilipp lippude poolt vaadates paremale.
3. Vallaelanikel on õigus kasutada hoonetel valla lippu koos riigilipuga.
4. Kasutamiskõlbmatuks muutunud valla lipp kuulub sündsal viisil hävitamisele.

Valla lipu etalonkujutist säilitab vallavalitsus vallavalitsuse hoones.

Vaata ka
--------

* Värska valla vapp
* Põlva maakond

Välislingid
-----------

* Värska valla põhimäärus Riigiteatajas
Neitsi Maarja abielu
**Abielusakrament** on katoliku kirikus ja õigeusu kirikus (tinglikult ka luterluses) sakrament, milles mees ja naine lubavad truult täita abielukohustusi kuni surmani.

Katoliku kirik
--------------

Katoliku kirik käsitleb abielu mehe ja naise vahelise lepinguna ning – erinevalt teistest sakramentidest – lepingupooli abielusakramendi jagajatena.

Kristlikku abiellu saavad astuda mees ja naine, kes on vastastikku kinnitanud oma nõusolekut ja vaba tahet abiellumiseks ja kellel ei ole ilmalikust ega kanoonilisest õigusest tulenevaid takistusi abiellumiseks. Tulevased abikaasad peavad olema eelnevalt vastu võtnud konfirmatsiooni sakramendi. Abiellumiseks mittekatoliiklasega on vajalik kohaliku piiskopi luba.

Katoliiklikku abielu lahutada ei saa – "Mis Jumal on ühte pannud, ärgu lahutagu inimene mitte". Teatud tingimustel on siiski võimalik abielu annulleerida ja see õigus on antud ainult paavstile kui Kristuse maapealsele asemikule. Annulleerimise aluseks saab olla ainult kanoonilise õiguse reeglite rikkumine abielu sõlmimisel, sealhulgas ka ühe või mõlema abikaasa sihilik kavatsus abielutõotust mitte austada, kui see on tõendatav.

Õigeusu kirik
-------------

Õigeusu kirikus käsitletakse abielu kutsumusena, mille jaoks on vajalik Püha Vaimu and ja mille tulemusena loodav perekond on kiriku väike mudel. Ideaalis peaks abielu aset leidma vaid õigeuskliku mehe ja õigeuskliku naise vahel, kuid piiskopi loal on õigeusklikel lubatud abielluda ka teiste kristlike kirikute liikmetega. Segaabielusid puudutavad reeglid on eri maade õigeusu kirikutes erinevad, olles tavaliselt leebemad riikides ja piirkondades, kus õigeusk on vähemususund.

Õigeusu laulatuse tseremoonia on üles ehitatud ristimise ja salvimise tseremoonia eeskujul. See koosneb kahest osast: sõrmuste vahetamisest ja pruutpaari kroonimisest. 

Õigeusu käsitluse kohaselt on abielu igavene, kuid kirik möönab, et inimene on patune ja ebatäiuslik ning lubab seetõttu erandina ka abielu lahutamist ja uuesti abiellumist. Vaimulikud peavad abielusideme katkemisel – nii abikaasa surma kui ka abielulahutuse korral – jääma vallaliseks ja elama tsölibaadis.

Luterlus
--------

Ka luterliku arusaama järgi võiks abielu nimetada sakramendiks põhjusel, et selle kohta on olemas Jumala käsk ja tõotused, ent sel juhul tuleb teha vahet sakramentidega, mis on seda tõelises tähenduses. Augsburgi usutunnistuse apoloogia XIII: "Abielu ei ole seatud mitte Uues Testamendis, vaid kohe inimsoo loomise alguses. Selle kohta on Jumala käsk ja ka tõotused, mis ei kuulu küll päris Uue Testamendi, vaid pigem maise elu juurde. Seepärast, kui keegi tahab seda sakramendiks nimetada, tuleks see ikkagi eraldada teistest, mis on tõelised Uue Testamendi märgid ja armu ning pattude andeksandmise tunnistused."

Vaata ka
--------

* Laulatus

Viited
------

1. ↑  Sacraments The Original Catholic Encyclopedia
**Kadakas** on eesti perekonnanimi.

Statistika
----------

2022. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Kadakas 204 inimesel: 94 mehel ja 110 naisel. Perekonnanimede levikult oli Kadakas meeste puhul 830. kohal ja naiste puhul 854. kohal.

Perekonnanimi Kadakas oli kõige levinum vanuserühmas 40–44 aastat, kus seda oli 10 000 elaniku kohta 2,27.

19. sajandi algul pandi pärisorjusest vabastamise käigus Eesti maakondades (v.a. Pärnumaa ja Võrumaa) 18 mõisavallas talupoegadele nimeks Kaddakas ja Kadakas.

1930. aastate nimede muutmise kampaania käigus võeti Kadakas uueks nimeks ühel korral, kui loobuti nimest Kaigas.

Nimi Kadakas vahetati ära ühel korral, kui uueks nimeks võeti Kadak.

Nime kandjaid
-------------

* Anneli Kadakas, eesti muusik (1976–)
* Erich Kadakas, Eesti ametiühingu- ja töölisliikumise tegelane (1909–1942)
* Laine Kadakas, eesti sotsioloog ja esteetik (1941–)
* Villu Kadakas, eesti arheoloog (1972–)

Viited
------

1. ↑  Statistikaamet: Nimede statistika (vaadatud 14.06.2022)
2. ↑  Onomastika andmebaas. Nimede panemine (algne nimekuju): Kadakas.
3. ↑  Rahvusarhiiv. Onomastika andmebaas. Nimede eestistamine: (uus nimekuju): Kadakas.
4. ↑  Onomastika andmebaas. Nimede eestistamine:(vana nimekuju): Kadakas.

Välislingid
-----------

* Kadakas statistikaameti andmebaasis
**Usuvahetusliikumine** (uuemas ajalookirjutuses ka **kirikuvahetusliikumine**, rahvapäraselt **keisri usku minek**) oli 1840. aastatel Liivimaa kubermangus ja 1880. aastatel Eestimaa kubermangu läänepoolsetel aladel aset leidnud sotsiaalne protestiliikumine, mille käigus siirdus märkimisväärne osa nende alade maaelanikkonnast õigeusku.

Usuvahetusliikumise peamiseks motiiviks on peetud eesti ja läti talupoegade lootusi parandada oma majanduslikku olukorda, omandades maad ja saavutades mõisakoormiste kergendamise. Samuti väljendus liikumises protest baltisaksa mõisnike ("sakste") kontrolli all olnud luterliku kiriku vastu. Mitmes piirkonnas kaasnes usuvahetusliikumisega ka väljarändamisliikumine – katsed rännata maa omandamiseks välja Venemaa hõredalt asustatud piirkondadesse. 

Rahvas ütles: "Vene papid on meiesugused, nad pole targemad kui meiegi, nendega on hää elada!"

Usuvahetusliikumisega kaasnes uute õigeusu koguduste avamine Balti kubermangudes Riia vikaarpiiskopkonnas (1836–1850):

* 1846. aastal loodi Pärnu, Võru, Saaremaa ja Tartu praostkond,
* 1851. aastal Viljandi praostkond Liivimaa kubermangus.

Usuvahetuse aktiivseimal perioodil 1845–1848 läks Pühima Valitseva Sinodi andmetel Liivimaa kubermangus õigeusku üle 110 222 talupoega, neist 62 898 lätlast ja 47 324 eestlast – kokku umbes 17% kubermangu elanikkonnast.

1865. aastal ühendati Riia piiskopkonnaga Eestimaa kubermangu õigeusu kogudused. 1866. aastal asutati Riia piiskopkonnas Tallinna vikaarpiiskopkond. Narva õigeusu kogudused jäid kuni Eesti iseseisvumiseni Peterburi piiskopkonda. 

Eestimaa kubermangus suurenes apostlikku õigeusku üleminek 1880. aastatel ning Tallinna vikaarpiiskopkonnas moodustati:

* 1883. aastal loodi Haapsalu praostkond,
* 1886. aastal Tallinna praostkond ja
* 1897. aastal Rakvere praostkond.

Kui usuvahetusliikumine soovitud tulemusi ei andnud ja maaomanike tagakiusamine usku vahetanud talupoegade suhtes pigem kasvas, pöördus osa usku vahetanuid tagasi luterlusse. Seda protsessi nimetatakse rekonversiooniks. Kui esialgu toimus see mitteametlikult ja varjatult, sest õigeusust lahkumist takistasid Venemaa seadused, siis pärast 1905. aasta usuvabaduse dekreeti toimus see juba ametlikult.

Vaata ka
--------

* Usupuhastus ehk reformatsioon
* Õigeusu kirik Eestis
* Vene Õigeusu Kiriku Tallinna vikaarpiiskopkonna praostkondade ja koguduste loend (1721–1917)
* Vene Õigeusu Kiriku Tallinna vikaarpiiskopkond
* Eesti Apostlik-Õigeusu Kirik

Viited
------

1. ↑  Fr. R. Kreutzwaldi kirjavahetus. I. Kirjad Fr. R. Faehlmannile, D. H. Jürgensonile ja teistele. Tallinn, 1976, lk. 138. Kreutzwaldi kiri Faehlmannile, 28. detsember 1845 (vkj)

Kirjandus
---------

* Kruus, Hans. Talurahva käärimine Lõuna-Eestis XIX sajandi 40-ndail aastail. Tartu, Eesti Kirjanduse Selts, 1930.
* Rebane-Loone, Leida. Usuvahetuslik liikumine Läänemaal aa. 1883-1885. – Ajalooline Ajakiri, nr 2–4, 1933. Ilmunud ka eraldi väljaandena Tartus 1934.
**Zumbo** ehk **Zumbu** ehk **Vila do Zumbo** on asula Mosambiigis Tete provintsis, Zumbo ringkonna keskus. Ta asub Mosambiigi piiril Sambia ja Zimbabwega Zambezi jõe ääres Luangwa jõe suudmes ning on Mosambiigi läänepoolseim punkt. Geograafilised koordinaadid on 15° 37' S, 30° 27 E. 

Asula asub 347 m kõrgusel merepinnast. Zambezi vastaskaldal Zimbabwe territooriumil on Kanyemba asula, Luangwa jõe vastaskaldal Sambias Luangwa asula. Jõgesid peaks 2006. aastast ületama pontoonsild. 

Elanike arv on 33 000 (2005).

Ajalugu
-------

Zumbo on naaberasulatest palju atraktiivsem. 

Tema ajalugu ulatub tagasi Munhumutapa riiki. 

17. sajandi teisel poolel rajasid portugallased kaubandusposti, et vahetada aafriklastelt Bangweulu soode elevandiluud, mida toodi Petauke kaudu. Tähtsat osa etendasid seejuures Goast pärit indialased, kes teenisid märkimisväärseid varandusi kaevandustes või kaupmeestena. 

Zumbol oli pikk õitseaeg, muuhulgas turismi- ja jahikeskusena. 18. sajandil oli see tähtis Portugali kaubanduskeskus, kus Tetes elavad portugallased kauplesid aafriklastega. Kaubeldi Zambezi keskjooksul ja Luangwa jõe alamjooksul. Zumbo kaupmehed asusid Luangwasse (tol ajal Feira). Kuni 1890. aasta lepinguni Suurbritannia ja Portugali vahel ulatus Zumbo majanduslik ja poliitiline mõjupiirkond kaugele sisemaale. Kui Põhja-Rodeesia (Sambia) ka Lõuna-Rodeesia (Zimbabwe) said Briti impeeriumi osaks, siis lõigati kaubandus nende aladega ära. 

Mosambiigi iseseisvussõja ja Mosambiigi kodusõja ajal võideldi linna pärast ägedalt, sest tal oli võtmepositsioon Cahora Bassa veehoidla ülemises otsas. (Cahora Bassa tamm ja veehoidla rajati 1970ndatel. Lahingud tekitasid suuri purustusi. Elanikud põgenesid Sambiasse ja Zimbabwesse. Kui nad pärast sõda tagasi tulid, elasid majade ja tänavate varemetes metsloomad. Asula piirkonnas on palju maamiine, kuigi paljud on juba kõrvaldatud.

Majandus
--------

Zumbo püüab jätkata kunagist turismitraditsiooni. Töötab turismibüroo, korraldatakse safareid veel ja maismaal ning jahiretki. 

Suurem jagu vahendeid kulub taastamistöödele.

Infrastruktuur
--------------

Tetesse viiv maantee on alates 2001. aasta üleujutusest raskesti läbitav, kohati läbimatu. Kõige kindlam ühendus Tetega käib paadiga paisjärve kaudu, kui just ei taheta kasutada Sambia ja Zimbabwe teid. Songost Cahora Bassa tammi juurest käib kahe nädala tagant laev Kuza, mis on alati ületäitunud.

Elektrit on ainult siis, kui Kuza on toonud diislikütust. 

Veevärk 2006. aasta seisuga ikka veel ei tööta.

Inimeste smugeldamine
---------------------

Lõuna-Aafrika Vabariiki suunduvaid põgenikke smugeldatakse Zimbabwesse. Selle eest tuli septembris 2005 maksta 3000 Sambia kvatšat.
Zubin Mehta 2007. aastal
**Zubin Mehta** (sündinud 29. aprillil 1936 Mumbais) on India dirigent. 

Ta kuulub parside usurühma. Mitmekülgne ja rahvusvaheliselt tegev dirigent kasvas üles zoroastristidest muusikute perekonnas.

Mehta lõpetas Viini muusikaakadeemias Hans Swarowsky dirigeerimisklassi. 1958. aastal võitis ta Liverpoolis rahvusvahelise dirigentide konkursi ja sai samas abidirgendi koha.

1962–1978 oli ta Los Angelese Filharmoonikute kunstiline juht ning on alates 2019 audirigent. 

1978–1991 oli Mehta New Yorgi Filharmoonikute kunstiline juht ja peadirigent.

Mehta on Viini Filharmoonikute, Müncheni Filharmooniaorkestri, Los Angelese Filharmoonikute, Teatro del Maggio Musicale Firenze ja Baieri Riigiorkestri audirigent.

Viiel korral, aastatel 1990, 1995, 1998, 2007 ja 2015 on ta juhatanud Viini uusaastakontserti. 

20. septembril 2014 esines ta koos Iisraeli Filharmoonikutega Tallinnas Estonia Kontserdisaalis. Ta dirigeeris Pjotr Tšaikovski 6. sümfooniat ja Richard Straussi Kangelaselu.

Mehtal on USA ja India kodakondsus.

Zubin Mehta on abielus endise näitleja ja saatejuhi Nancy Kovackiga. Tal on neli last.

Tunnustus
---------

* 2012 – valiti Venemaa Kunstide Akadeemia välisliikmeks

Välislingid
-----------

* Zubin Mehta koduleht
* Suur Mehta: maailma poleks muusikata, Postimees, 14. september 2014
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib eesnimest; Šotimaa kuninga kohta vaata artiklit Edgar (Šotimaa kuningas), Puccini ooperi kohta artiklit Edgar (ooper).* |

---

**Edgar** on anglosaksi päritolu mehenimi.

Edgari nimepäev on 29. november.

2017. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis nimi Edgar 892 mehel (populaarsuselt 185. mehenimi). Edgar oli keskmiselt 36 aasta vanune (mediaanvanus 28).

1. jaanuari 2021 seisuga oli Eestis eesnimi Edgar 849 mehel. Edgar oli Eestis levikult 190. mehenimi. Edgar oli keskmiselt 37 aasta vanune (mediaanvanus oli 31). Kõige populaarsem oli eesnimi Edgar vanuserühmas 25–29, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 14,9 ning Valga maakonnas, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 8,21.

Nime kandjaid
-------------

* Edgar Ætheling, inglise kuningas
* Edgar Degas, prantsuse kunstnik
* Edgar Allan Poe, ameerika kirjanik
* Edgar V. Saks, poliitik ja publitsist
* Edgar Savisaar, eesti filosoof ja poliitik
* Edgar Valter, eesti kunstnik
* Edgar Wallace, inglise ajakirjanik ja kirjanik
* Karl Edgar Tammi, näitleja
* ...

Viited
------

1. ↑  Nimede statistika Eesti statistikaamet (vaadatud 9. detsembril 2016)
2. ↑
**August Vask** VR II/2 ja VR II/3 (27. juuni 1891 Türi-Alliku vald, Järvamaa – 26. juuni 1958 Aylesbury, Inglismaa) oli Eesti sõjaväelane (major).

181. Eesti julgestusgrupi ülem augustist 1941 kuni märtsini 1942.

Elulugu
-------

Sündis 27. juunil 1891 Järvamaal Türi-Alliku vallas talupidaja peres. Õppis Paide gümnaasiumis.

### Esimeses maailmasõjas

Esimese maailmasõja ajal oli 1915. aasta septembrist 380. Minski družiinas. Jaanuarist 1916 õppis Pihkva lipnikekoolis, mille lõpetas juunis 1916. 

Seejärel teenis nooremohvitserina 358. Vitebski družiinas. Ülendati aprillis 1917 alamleitnandiks. Vabastati teenistusest detsembris 1917.

### Eesti Vabadussõjas

Vabadussõjas teenis alates 23. novembrist 1918 5. jalaväepolgu 1. roodus ja jaanuarist 1919 5. jalaväepolgu 2. roodu ülemana. 

Sai märtsist 1919 5. jalaväepolgu 9. roodu ülemaks, kellena sõdis kuni Vabadussõja lõpuni, osaledes lahingutes Punaarmee vastu Viru ja Pihkva rindel. 

Ülendati jaanuaris 1920 leitnandiks ja veebruaris 1920 alamkapteniks.

Autasustati Vabadussõjas üles näidatud vapruse eest kahe Vabadusristiga ning sai autasuks Tartumaal Tähtvere vallas Ilmatsalu mõisas Vase talu.

### Eesti Vabariigis

Pärast Vabadussõda teenis alates 1920. aasta maist 5. jalaväepolgu 3. pataljoni nooremohvitseri ja rooduülemana. Alates 1922. aasta juulist 5. üksiku jalaväepataljoni rühmaülem ja rooduülema kohusetäitja. 

Juunist 1923 oli ta 2. jalaväerügemendi rühmaülem ja kompaniiülema abi.

Oktoobrist 1928 oli Kuperjanovi üksiku jalaväepataljoni 3. kompanii ja märtsist 1932 (detsembrist 1934 Kuperjanovi partisanide pataljoni) 1. kompanii ülem.

Ülendati 1924. aastal kapteniks ja 1932. aastal majoriks.

Oli korduvalt sõjaringkonnakohtu ja 2. jalaväerügemendi ohvitseride kogu juhatuse liige ning Kuperjanovi partisanide pataljoni ohvitseride kogu ja aukohtu esimees. Vabastati teenistusest 1938. aasta juunis.

Seejärel pidas oma Vase talu Tartumaal.

### Teises maailmasõjas

Osales Teise maailmasõja ajal juulis 1941 Tartu vabastamises, olles Tartumaa vabatahtlike üksuse ülem. 

Augustist 1941 181. Eesti julgestusgrupi ülem, kellena osales lahingutes Punaarmee vastu idarindel. Lahkus teenistusest märtsis 1942.

Oli 1943–1944 Vabadusristi Vendade Ühenduse Tartu osakonna esimees.

Veebruarist 1944 1. Eesti tagavararügemendi 1. pataljoni ülem ja alates augustist 1944 rügemendi ülem. Taandus 1944. aasta septembris oma väeosaga Saksamaale 

### Pärast sõda

Oli pärast sõda Zedelgemi vangilaagris, hiljem asus elama Inglismaale. Suri 26. juunil 1958 Inglismaal Aylesburys. Tuhastati Oxfordi krematooriumis.

Tunnustus
---------

* 21. veebruar 1920 – Vabaduse Risti II liigi 3. järk
* 1. september 1920 – Vabaduse Risti II liigi 2. järk

Kirjandus
---------

* Jaak Pihlak, Mati Strauss, Ain Krillo, "Eesti Vabaduse Risti kavalerid". Vabadussõja Ajaloo Selts, Viljandi Muuseum. Viljandi 2016. Lk 817

Välislingid
-----------

* Ohvitseride andmekogu
**Edgar Lamp** (9. november 1915 Aakre vald – 4. märts 2004) oli Eesti sõjaväelane.

Elukäik
-------

Edgar Lamp sündis Aakre vallas, lõpetas Hugo Treffneri gümnaasiumi 1937. aastal. Samal aastal asus ajateenistusse Eesti sõjaväkke 4. suurtükiväegruppi. Sõjakooli aspirantide suurtükiväeklassi kursuse läbis 1937. aasta juulist kuni 1938. aasta juulini, 1938 ülendati nooremallohvitseriks, 1939 lipnikuks.

Kui Nõukogude Venemaa okupatsioonivõim hakkas 1941. aasta juunis eestlasi küüditama, varjas Lamp end Tartu lähedal Kvissentalis. Edgar Lamp oli üks neist, kes 1941 Omakaitse ridades vabastuslahingutes Tartu mitmeks päevaks oma kätte võtsid. Seal ristus tema tee kapten Karl Talpakuga ja ta liitus vastupanuliikumisega, olles omakaitse kompaniiülem.

Enne idarinde kokkuvarisemist oli ta 1942. aasta aprillist kuni 1944. aasta veebruarini Saksa 35. politseipataljoni teenistuses, algul salga, hiljem kompaniiülemana. Veel hiljem teenis ta 291. Kaitse Vahipataljoni kompaniiülemana. 1944. aasta oktoobris liikus vägedega Saksamaale, kus oli Abwehrtruppe 326. õppepataljonis 20. diviisi alluvuses, auastmelt leitnant. 

8. mail 1945 vangistati Lamp Prahas, pärast sõda "repartrieeriti" tagasi Eestisse. 1948–1954 varjas ta end lähedaste juures, kuna oli tagaotsitavate nimekirjas. Ta kasutas sel ajal valenime Aleksei Müürsepp.

Edgar Lamp arreteeriti NKVD haarangu käigus 12. jaanuaril 1954. Pärast mõnekuulist istumist Vasalemma vangilaagris pääses 15. septembril 1955 vabadusse. 

Edgar oli nooruses hea sportlane, ta tegeles Eesti sõjaväes kergejõustikuga, ületades teivashüppes 3.10.

Tunnustus
---------

* 1998 Kotkaristi III klassi teenetemärk

Viited
------

1. ↑  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 2070

Välislingid
-----------

* Edgar Lamp, EESTI SÕJAMUUSEUM - KINDRAL LAIDONERI MUUSEUM. EESTI OHVITSERID 1918-1940.
Graafilise romaani "Segadus Urbicande’is" ("La Fiévre d’Urbicande") eestikeelse väljaande esikaas
**"Segadus Urbicande’is"** (prantsuse keeles "La Fiévre d’Urbicande") on belgia-prantsuse autorite François Schuiteni ja Benoît Peetersi graafiline romaan. See on Varjatud linnade ("Les Cités obscures") sarja teine kroonika, mille loomisega nad alustasid 1980. aastatel.

Kunstnik François Schuiteni ja kirjanik Benoît Peetersi "La Fiévre d’Urbicande" ("Segadus Urbicande'is") anti algupäraselt välja prantsuskeelsena Castermani kirjastuses 1985. aastal. 2020. aastal tõlgiti teos eesti keelde ja anti välja Eesti Arhitektuurimuuseumis. Prantsuse keelest tõlkis Anu Lutsepp, toimetas Sandra Mälk, keeleliselt toimetas Kaja Randam ja küljendas Koit Randmäe. Raamatut arvustasid Kaspar Viilup ja Priit Hõbemägi.

Graafilise romaani eestikeelne väljaanne ilmus koos näitusega "Urbatekt varjatud maailmas. François Schuiteni ja Benoît Peetersi arhitektuurikoomiksid" Eesti Arhitektuurimuuseumis 2020. aastal, mida kureerisid Sandra Mälk ja Benoît Peeters. Näitust arvustasid Hans Alla ja Mari Laaniste.

Sisukokkuvõte
-------------

Romaanis kujutatud Urbicande’i linna raputab seletamatu nähtus: väljakaevamistel avastatakse salapärane konstruktsioon, mis tuuakse urbatekt Eugen Robicku lauale. Tundmatust ja hävimatust materjalist kuubik hakkab kasvama ja moodustab sõrestiku, mis tungib isegi tahketesse ainetesse. Linnaelanikud, kes on harjunud totalitaarsele režiimile omase korra ja rangusega, avastavad end ühtäkki keset suurt segadust ning reaktsioonid toimuvale kõiguvad religioosse eufooria, teadusliku skeptitsismi ja sõjalise vägivalla vahel.

Modernistlik Urbicande asub küll väljamõeldud maailmas, aga selle ideed pärinevad 20. sajandi linnaehituslikest visioonidest. Tegu on omamoodi paralleelmaailmaga, mis võinuks olla olemas, kui retrofuturistlikud plaanid viiduks tervikuna ellu. Selles teoses on sünteesitud Itaalia noore arhitekti Antonio Sant’Elia futuristlikke linnaplaneerimisideid totalitaarsete režiimide arhitektuuriga. Tulemuseks on teatraalne, kõrgustesse püüdlev ja jõulise sõnumiga monumentaalne arhitektuur. Selle metropoli ruumi kasutajal tuleb alluda range planeeringu loogikale ja ta on võimetu oma elukeskkonda muutma.

Viited
------

1. ↑  "Eesti Arhitektuurimuuseumi publikatsioonid". Vaadatud 06.08.2021.
2. ↑  Viilup, Kaspar (31. juuli 2020). "Lummav arhitektuurikoomiks "Segadus Urbicande'is"". *ERR kultuuriportaal*. Vaadatud 06.08.2021.
3. ↑  Hõbemägi, Priit (7. oktoober 2020). "Segadus Urbicande'is" on vankumatult esteetiline ja väga mõtlemapanev". *Eesti Ekspress Areen*. Vaadatud 06.08.2020.
4. ↑  ""Urbatekt varjatud maailmas. François Schuiteni ja Benoît Peetersi arhitektuurikoomiksid"". *Eesti Arhitektuurimuuseumi koduleht*. 18. juuni 2020. Vaadatud 06.08.2021.
5. ↑  Hans Alla (15. juuli 2020). "Ruum pole enam usaldusväärne". *Postimees Online*. Vaadatud 06.08.2021.
6. ↑  Laaniste, Mari (24. juuli 2020). "Urbaansed palavikuunenäod". *Sirp*. Vaadatud 06.08.2021.

Välislingid
-----------

* Varjatud linnade ("Les Cités obscures") koduleht AltaPlana
**Klassikaline väljateooria** (inglise keeles *classical field theory*) on füüsikateooria, mis ennustab, kuidas üks või mitu füüsikalist välja interakteeruvad ainega väljavõrrandite kaudu. 

Terminit "klassikaline väljateooria" tavaliselt kasutatakse nende füüsikateooriate kirjeldamiseks, mis kirjeldavad elektromagnetismi ja gravitatsiooni – kahte põhilist fundamentaalset loodusjõudu. Väljateooriaid, millesse on kaasatud kvantmehaanika, nimetatakse kvantväljateooriateks.

Füüsikalist välja võib mõista kui füüsikalise suuruse omistamist ruumi ja aja igas punktis. 

Esimesed väljateooriad, Newtoni gravitatsiooniteooria ja Maxwelli elektromagnetvälja võrrandid, töötati välja klassikalises füüsikas enne relatiivsusteooria loomist 1905. aastal ja nad tuli revideerida, et viia kooskõlla selle uue teooriaga. Seega, liigituvad klassikalised väljateooriad tavaliselt *mitterelativistlikeks* ja *relativistlikeks*. 

Nüüdisaegseid väljateooriaid väljendatakse tavaliselt tensorarvutuse matemaatika abil.

Mitterelativistlikud väljateooriad
----------------------------------

Mõned kõige lihtsamatest füüsikalistest väljadest on vektoriaalsed jõuväljad. Ajalooliselt esimene kord, kui välju võeti tõsiselt, oli seotud Faraday jõujoontega elektrivälja kirjeldamisel. Seejärel kirjeldati sarnaselt ka gravitatsioonivälja.

Gravitatsiooni esimene väljateooria oli Newtoni gravitatsiooniteooria. 

Elektrivälja mõiste pakkus esimest korda välja Michael Faraday. 1831. aastal avastas ta elektromagnetilise induktsiooni, kui leidis, et muutuv magnetväli tekitab ümbritseva elektrivälja. Ta kirjeldas seda nähtust Faraday induktsiooni seadusena. Aastatel 1861–1865 arendas James Clerk Maxwell nn Maxwelli võrrandid, mis ühendasid elektri- ja magnetvälja ühtsesse võrrandisüsteemi.

Relativistlik väljateooria
--------------------------

Klassikaliste väljateooriate tänapäevased määratlused nõuavad üldiselt Lorentzi kovariantsuse nõude täitmist. Väljateooria arengus on suundumus väljenduda matemaatiliselt lagranžiaane kasutades.

Relativistlikud väljad
----------------------

Tänapäeval kaks kõige tuntumat Lorentzi kovariantset klassikalist väljateooriat on elektromagnetism ja gravitatsiooniteooria.

Väljade ühendamise katsed
-------------------------

 *Pikemalt artiklis Klassikalised väljade ühendteooriad*
Klassikalisele füüsikale põhineva ühtse väljateooria loomise katsed on ühtse väljateooria klassikalised teooriad. Kahe maailmasõja vahelisel ajal püüdsid mitmed matemaatikud ja füüsikud, nagu Albert Einstein, Theodor Kaluza, Hermann Weyl ja Arthur Eddington, edendada ideed gravitatsiooni ühendamist elektromagnetismiga.

Vaata ka
--------

* Väljateooria
* Kvantväljateooria
* Higgsi väli (klassikaline)
* Lagranžiaan (väljateooria)
* Hamiltoni väljateooria
* Kovariantne Hamiltoni väljateooria
Fashion Sakala (2017)
**Junior Fashion Sakala** (sündinud 14. märtsil 1997 Chipatas) on Sambia jalgpallur, kes mängib ründajana Šotimaa kõrgliiga klubis Rangers ja Sambia jalgpallikoondises.

Ta alustas klubikarjääri Sambia klubides Nchanga Rangers ja Zanaco. 2016. aastal tuli ta Zanacoga Sambia meistriks.

2017. aasta veebruaris sõlmis ta lepingu Venemaa klubiga Moskva Spartak, kuid ta sai mänguaega ainult klubi reservmeeskonnas.

2018. aasta juulis sõlmis ta kolmeaastase lepingu Belgia kõrgliiga klubiga Oostende. Kolme hooaja jooksul lõi ta Belgia kõrgliigas 24 väravat, sh 13 väravat hooajal 2020–21.

2021. aasta mais sõlmis ta nelja-aastase lepingu Rangersiga. Šotimaa kõrgliigas lõi ta esimese värava 19. septembril 2021 mängus Motherwelli vastu. Sama aasta 31. oktoobril tegi ta võõrsilmängus Motherwelli vastu kübaratriki.

2017. aastal tuli Sakala Sambia kuni 20-aastaste koondisega Aafrika omavanuste meistriks. Sambia jalgpallikoondises debüteeris ta 2. septembril 2017 MM-i valikmängus Alžeeria vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 19. juunil 2019 sõprusmängus Elevandiluuranniku vastu.

Viited
------

1. ↑  "Rangers confirm signing of pacey Fashion Sakala on four-year deal". scotsman.com. 4.5.2021. Vaadatud 8.4.2022
2. ↑   (vaadatud 8.4.2022)
3. ↑   (vaadatud 8.4.2022)
**Edgar Voldemar Keevallik** (17. jaanuar 1908 Humala – 31. detsember 1985 Tallinn) oli eesti põllumajandusteadlane.

Ta lõpetas 1928. aastal Harjumaa Paldiski Ühisreaalgümnaasiumi. Seejärel õppis aastatel 1929–1935 ja 1938. aastal Tartu Ülikooli põllumajandusteaduskonnas. Ta oli Üliõpilasseltsi Liivika liige.

Ta töötas aastatel 1935–1938 Eesti Hollandi-Friisikarja Tõuseltsis konsulendina ja 1938–1941 Kuusikul Riigi Põllutöö Katsejaamas loomakasvatuse osakonna juhatajana; 1938. aastal täiendas end Rootsis stipendiaadina. Aastatel 1941–1971 oli ta Vändra veisekasvatusjaama (asus Venemaale küüditatud Theodor Pooli Piistaoja talus) direktor.

Ta uuris Kuusikul vasikate söötmist ja veiste koobaltivajadust ning rakendas esimesena Eestis veiste kunstlikku seemendamist. Vändra katsejaamas lõi ta Eesti oludele vastava noorveisekasvatussüsteemi, kujundas majandi kultuurkarjamaad ja kõrgaretuskarja. Ta oli Eesti mustakirju veise aretajaid ja Eesti Mustakirju Karja Tõunõukogu juhatuse aseesimees.

Edgar Keevallik suri 31. detsembril 1985 Tallinnas ja maeti 7. jaanuaril 1986 Metsakalmistule.

Isiklikku
---------

Tema poeg Andres Keevallik on tehnikateadlane, Tallinna Tehnikaülikooli rektor, pojatütar Leelo töötab Uppsala Ülikoolis fennougristina, teine pojatütar Liina on eesti teatri- ja filmikunstnik.

Tunnustus
---------

* 1956 Eesti NSV teeneline zootehnik
* 1949 Nõukogude Eesti preemia
* 1965 Nõukogude Eesti preemia
* 1980 Nõukogude Eesti preemia
* NSV Liidu Rahvamajandusnäituse 3 kuldmedalit
* NSV Liidu Rahvamajandusnäituse hõbemedal

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 11. jaanuar 2014. Vaadatud 11. jaanuaril 2014.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)

Välislingid
-----------

* Tartu Ülikooli üliõpilased
* artikkel Eesti Entsüklopeediast
**Nadir Khayat** (araabia keeles: نادر الخياط‎‎) (sündinud 9. aprillil 1972 Tétouanis Marokos), lavanimega **RedOne**,on Maroko-Rootsi produtsent, laulja, laulukirjutaja ja plaadifirma tegevjuht. 

Olles albumite produtsent, on ta töötanud selliste kuulsustega nagu Lady Gaga, Michael Jackson, U2, Nicki Minaj, Jennifer Lopez, Cross Gene, Pitbull, Enrique Iglesias, Shakira, Wyclef Jean, Mariah Carey, Paulina Rubio, Mylène Farmer, Inna, Alexandra Burke, Austin Mahone, One Direction, Marc Anthony, The Band Perry, Prince Royce, Rod Stewart. RedOne'il on ka endanimeline plaadifirma RedOne Records.

Mitmed tema laulud on jõudnud Billboardi edetabelisse ja saanud isegi ülemaailmseteks hittideks. RedOne on olnud nomineeritud kümnele Grammy auhinnale, millest ta on võitnud kolm. Ta võitis ka The Grammis auhinna "Aasta produtsent" kategoorias (võistlus on Grammy auhindade Rootsi versioon). Aastal 2009 oli ta edetabelis Billboard Hot 100 esikohal produtsendina ja kolmandal kohal laulukirjutajana, kuid BMI nimetas ta ka aasta laulukirjutajaks. Tavaliselt on ta pop-, rokk-, *dance*-, *eurodance*- ja *house*-muusika produtsent.
**Fatjanovo kultuur** (vene keeles Фатьяновская культура, ka **Fatjanovo–Balanovo kultuur**) on hilisneoliitikumi ja eneoliitikumi arheoloogiline kultuur, mis sai nime 1875. aastal Venemaal Jaroslavli kubermangus Fatjanovo küla lähedal avastatud kalmistu järgi. Kultuuri leviala hõlmas Volga ja Oka jõe vesikondi. Fatjanovo kultuuris eristatakse kolme kultuurirühma: Moskva-Kljazma, Volga keskosa ja Volga ülempiirkonda.

Fatjanovo kultuur arenes välja Kesk-Dnepri kultuuri kirdeosas umbes 2900 aastat eKr tõenäoliselt Kesk-Euroopa aladelt pärit nöörkeraamika kultuuri inimeste massimigratsiooni tulemusena. Laienedes ida suunas Volossovo kultuuri alade arvelt, võtsid Fatjanovo inimesed Lääne-Uuralites kasutusele vasekaevandused. Fatjanovo-Balanovo kultuur hääbus umbes 2050. aastaks eKr. Levinud on arvamus, et fatjanovlased olid indoiraani-eelsete indoeuroopa keelte kõnelejad.

Leviala
-------

Fatjanovo kultuuriareaal ulatus läänes Pihkva järveni ja idas Kesk-Volgani, hõlmates suure osa neoliitilise Volossovo kultuuri levikualast. Fatjanovo kultuur erines Volossovo kultuurist elulaadi, matmiskommete ja keraamika poolest.

Geneetika
---------

Fatjanovo kultuuri inimeste geneetiline kujunemine toimus ca 300–500 aastat enne oma lõplikele asualadele jõudmist tõenäoliselt tänapäevase Ukraina alal. Fatjanovlaste geenides leidub nii aukhaudade (Jamnaja) kultuuri rahvaste kui varajaste põlluharijate geenipärandit. Fatjanovo kultuuri rahvaste geneetiline pilt erineb selgelt Läänemere ääres elanud nöörkeraamika kultuuri inimeste geenipildist.

Viited
------

1. 1 2  Saag, L. Vasilyev, S.V. Varul, L. Kosorukova, N.V. Gerasimov, D.V. Oshibkina, S.V. Griffith, S.J. Solnik, A. Saag, L. , D’Atanasio, E. Metspalu, E. Reidla, M. Rootsi, S. Kivisild, T. Lyn Scheib, C. Tambets, K. Kriiska, A. Metspalu, M. (2021). Genetic ancestry changes in Stone to Bronze Age transition in the East European plain. Science Advances. 7 (4)
2. ↑  Kolleegiumi aastakokkuvõte: Vana DNA uuringud muudavad minevikupilti teravamaks. Tartu Ülikooli arheoloogia, geneetika ja lingvistika sidususuuringute kolleegiumi veebileht. Vaadatud 08.05.2023
**Red Harvest** on *industrial metal*'i ansambel Oslost. Nende 2002. aasta album "Sick Transit Gloria Mundi" nomineeriti Norra Grammy auhinnale ja alternatiivse Grammy auhinnale parima *metal*-albumi kategoorias. Ansambel moodustati 1989. aastal ning selle ajaga on nad avaldanud kaheksa albumit, kaks EP-d, ühe kontsert-DVD, ühe kompilatsioonalbumi ja ühe *split-*albumi Zykloniga.

Diskograafia
------------

### EP-d ja demod

* "Ocultica" (demo, 1989)
* "Psychotica" (demo, 1990)
* "The MazTürnation" (MCD, 1995)
* "New Rage World Music" (EP, 1998)

### Stuudioalbumid

* "Nomindsland" (1992)
* "There's Beauty in the Purity of Sadness" (1994)
* "Hybreed" (1996)
* "Cold Dark Matter" (2000) (2001 USA)
* "New World Rage Music" (2001)
* "Sick Transit Gloria Mundi" (2002)
* "Internal Punishment Programs" (2004)
* "A Greater Darkness" (2007)

### Kompilatsioonid

* "The Red Line Archives" (2008)

### *Split*-albumid

* "Zyklon / Red Harvest" (2003)

### Video

* "Harvest Bloody Harvest" (kontsert-DVD, 2006)

Märkused
--------

*Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:Red Harvest (band) seisuga 1.05.2009*.
**Arseni Blum** (2. september 1915 Omsk – 6. aprill 2003) oli Eesti NSV riigitegelane.

Ta lõpetas aastal 1933 Omski teedetehnikumi ja aastal 1942 Omskis Siberi Autoteede Instituudi. Seejärel Teise Maailmasõja ajal töötas ta Leningradis kaitseliinide ehitamisel ja hiljem aastani 1949 ehitustel Omskis ja Valgevenes. Seejärel asus ta Eestisse.

Aastatel 1950–1954 oli ta Eesti NSV elamuehituse ministri asetäitja. Aastatel 1954–1957 oli ta Eesti NSV kommunaalmajanduse minister, aastatel 1958–1963 Eesti NSV kohaliku majanduse minister ja aastatel 1963–1979 Eesti NSV kommunaalmajanduse ja elanikkonna elukondliku teenindamise minister. Seejärel siirdus ta pensionile.

Ta oli aastast 1949 NLKP liige, ta on olnud EKP Keskkomitee liige. Ta oli Eesti NSV Ülemnõukogu VI ja VII koosseisu saadik.

Arseni Blum suri 6. aprillil 2003 ja ta maeti 10. aprillil 2003 Metsakalmistule.

Tunnustus
---------

* Tööpunalipu orden
* orden Austuse märk

Viited
------

1. ↑

Kirjandus
---------

* Eesti majanduse biograafiline leksikon 1951\*2000 AS Kirjastus Ilo, 2003
* "Valitud ja valitsenud..." koostanud Jaan Toomla. Tallinn 1999.
|  |
| --- |
|  |
| Medalikohad |
| Olümpiamängud  |
| **Kuld** | 2018 | jäähoki |
| Maailmameistrivõistlused |
| **Pronks** | 2016 | jäähoki |
| **Pronks** | 2017 | jäähoki |
| **Pronks** | 2019 | jäähoki |

**Ivan Aleksejevitš Telegin** (vene keeles Иван Алексеевич Телегин; sündinud 28. veebruaril 1992 Novokuznetskis) on Venemaa jäähokimängija, kes mängib keskründajana KHL-i klubis Omski Avangard.

Telegin alustas karjääri 2009. aastal Põhja-Ameerikas, mängides kolm hooaega Ontario Hockey League'i klubides Saginaw Spirit ja Barrie Colts. Hooajal 2012–13 mängis ta American Hockey League'i klubi St. John's IceCapsi ridades.

2010. aastal valis Atlanta Thrashers ta NHL-i *draft* '​is 101. valikuna, kuid NHL-is ei ole ta kunagi mänginud.

Alates hooajast 2014–15 mängis ta Moskva CSKA-s. Hooajal 2016–17 valiti ta KHL-i tähtede mängule. Hooajal 2018–19 võitis ta klubiga Gagarini karika.

2020. aasta mais sõlmis ta kaheaastase lepingu Avangardiga.

Venemaa koondise koosseisus on ta maailmameistrivõistlustelt võitnud kolm pronksmedalit. 2018. aasta taliolümpiamängudel tuli ta Venemaa olümpiakoondisega olümpiavõitjaks.

Viited
------

1. ↑  Ivan Telegin. Vaadatud 2.9.2020
2. ↑   (vaadatud 26.5.2021)

Välislingid
-----------

* Ivan Telegin KHL.ru lehel
* Ivan Telegin hockeydb.com lehel
**Centaurium** (*Gentiana*) on rohttaimede perekond emajuureliste sugukonnast.

Emajuure perekonda kuulub umbes 360 liiki. Sinijuure perekond on kosmopoliitse levikuga, levides peamiselt Aasia, Euroopa ja Ameerika mandri mäestikes ning parasvöötmes. Mõned liigid esinevad ka Loode-Aafrikas, Ida-Austraalias ning Uus-Meremaal. Perekonda kuulub nii ühe-, kahe- kui ka mitmeaastaseid liike. Mõned on igihaljad teised mitte. 

Enamikku liikidest on väljaspool nende looduslikku keskkonda keerukas kasvatada. Leidub siiski mitmeid liike, mis on tuntud kui ilutaimed ja mida kasutatakse alpiaedade haljastamisel. Emajuured on külmakindlad, eelistavad täispäikeselist või poolvarjulist kasvukohta ning huumusrikast ja parasniisket mulda.

Eestis on levinud kaks liiki:

* *Gentiana pneumonanthe* L. – sinine emajuur (Harva, peamiselt Ida-Eestis)
* *Gentiana cruciata* L. – südame-emajuur (Harva, peamiselt Lääne-Eestis)

Välislingid
-----------

* EMAJUURED: millest alustada ja mille üle uhkust tunda?
**Varasemal ajajärgul lahutati Vana-Roomas** harva ning sellesse suhtuti väga hukkamõistvalt. 233. aastani eKr ei olnud teadaolevalt ühtegi abielulahutust. Vabariigi ajajärgu lõpuks muutus aga abielu lahutamine nii sagedaseks, et keiser Augustus võttis abielu rikkumise karistamiseks vastu hulgaliselt karme seadusi. Nende seaduste alusel karistati nii süüdlast ennast kui ka abielurikkumisele kaasaaitajaid.

Abielu lahutamiseks Vana-Roomas eeldati enamasti, et piisab ainult mehe ja naise väitest, et nad ei ole enam abielus. Riigil oli selles protsessis vähe osalust ning abielulahutuse põhjuste väljaütlemist üldjuhul ei nõutud.

Rooma 2. sajandi pKr jurist Gaius kirjeldas abielu lahutamist Vana-Roomas järgmiselt: 

Dig. 24.2.2.1. *Gaius libro undecimo add edictum provinciale. In repudiis autem, id est renuntiatione commprobata sunt haec verba: „tuas res tibi habeto", item haec: „tuas res tibi agito".*

Dig. 24.2.2.1. Gaius provintsiedikti kommentaari 11. raamatus. Ühepoolse lahutuse korral kinnitatakse abielu lõpetamist sõnadega „võta oma asjad endale" või sõnadega „võta oma asjad endaga kaasa".

*Repudium*´iks nimetati abielu *sine manu* lahutamist juhul, kui lahutada soovis ainult üks abielupool. Abielu *sine manu*, mis on sõlmitud nii mehe kui ka naise poolsest vabast tahtest, võidi lahutada ka mõlemapoolsest vabast tahtest. *Divortuim mutuo dissensu*-ks nimetati abielu lahutamist mõlema poole ühise nõusoleku puhul.

Abielu *cum manu* ja *sine manu* lahutati erinevalt. 

Abielu *cum manu*, kus domineerib mehe ühekülgne võim nii naise kui ka kogu naise vara üle, võis lahutada ainult mees. *Conferreatio* ehk tunnistajate ja preestri juuresolekul okasleiva ohverdamise teel sõlmitud abielu võidi lahutada ainult vastava sakraalse toimingu *diffarreatio* teel. *Coemptio* teel ehk naise näiliku ostmistehingu ehk *mancipatio* sõlmitud abielu sai lahutada ainult *remancipatio* teel.

Pärast lahutamist pidid säilima abielupoolte ühiste laste õigused isale ja tema varandusele. Naised ei tohtinud sõlmida uut abielu enne kui oli möödunud aasta lahutusest.

Vaata ka
--------

* abielu Vana-Roomas

Viited
------

1. 1 2 3  E. Ilus (1960). *Rooma eraõiguse alused*. Tartu: Penikoorem. Lk 93–94.
2. ↑  M. Beard (2017). *SPQR*. Tallinn: Varrak. Lk 246.
3. 1 2  H. Siimets-Gross, M. Ristikivi (2019). *Fontes iuris romani*. Tartu: Tartu ülikooli kirjastus. Lk 106.
4. ↑  E. Ilus (1960). *Rooma eraõiguse alused*. Tartu: Penikoorem. Lk 95.
**Ivan Nikolajevitš Tsetserski** (vene keeles Иван Николаевич Цецерский; sündinud 14. veebruaril 1967, Retšitsas Bresti oblastis Valgevene NSV-s) on Venemaa poliitik ja sõjaväelane (alampolkovnik), 16. aprillist 2009 Pihkva linnapea.

Tsetserski sündis tööliste perekonnas. Pärast kooli lõpetamist astus ta Grodno kultuurhariduskooli ning selle järel Lvivi kõrgemasse sõjaväekooli.

1989. aasta augustist 1996. aasta veebruarini teenis Tsetserski 76. Tšernigovi õhudessantväediviisis, mis paikneb Pihkvas. Algselt oli ta 2. langevarjurite dessantroodu komandöri asetäitja poliitalal, 1990. aastast 104. langevarjurite dessantpolgu komsomolikomitee sekretär, 1991. aasta detsembrist kasvatustöö osakonna kultuurharidustöö ühenduse juhataja abi.

Ivan Tsetserski osales praktiliselt kõigis õhudessantväediviisile antud eriülesannetes ning on autasustatud Suvorovi medaliga.

1996. aasta veebruarist 2006. aasta märtsini juhtis Tsetserski Pihkva garnisoni ohvitseride maja. 2000. ja 2001. aastal tunnistati Pihkva ohvitseride maja Leningradi sõjaväeringkonna parimaks kultuuriasutuseks. Pikaajalise sõjalis-patriootliku töö eest sõjaväelaste ja tsiviilnoorsooga kanti ohvitseride maja raamatusse "Kuulsate tegude kuldne kroonika Pihkva linna 1100. aastapäevaks". Kõrgete näitajate eest sõjaväe kultuurharidustöös ja ohvitseride maja kollektiivi oskusliku juhtimise eest pälvis Tsetserski alampolkovniku auastme.

1998. aastal valiti ta esmakordselt Pihkva linnaduuma saadikuks.

2000. aastal lõpetas Tsetserski kiitusega Moskva ühiskonnateaduste ülikooli õigusteaduskonna. Õigus- ja juhtimisakadeemias loeb ta munitsipaalõiguse kursust.

2007. aasta märtsis valisid Pihkva linnaduuma liikmed ta aselinnapeaks, 16. aprillil 2009 aga linnapeaks (vahetades välja Jan Vjatšeslavovitš Luzini), olles ühtlasi linnaduuma eesistuja. 16. märtsil 2012 valiti ta tagasi linnapea ametisse.

Tsetserski kuulub parteisse Ühtne Venemaa.

Isiklikku
---------

Ivan Tsetserski on abielus, tal on kaks last.

Välislingid
-----------

* Ivan Tsetserski Pihkva linna kodulehel
* Tsetserski portaalis PLN
Ema süda
Üks paigake siin ilmas on,  

kus varjul truudus, arm ja õnn;  

:,: kõik, mis nii harv siin ilma peal,  

on pelgupaiga leidnud seal. :,:  

  

Kas ema südant tunned sa?  

Nii õrn, nii kindel, muutmata,  

:,: ta sinu rõõmust rõõmu näeb,  

su õnnetusest osa saab. :,:  

  

Kui inimeste liikuvat  

au, kiitust, sõprust tunda saad,  

:,: kui kõik sind põlg’vad, vihkavad,  

kui usk ja arm sust langevad, :,:  

  

siis ema süda ilmsiks lä’eb,  

siis veel üks paik sull’ üle jääb,  

:,: kus nutta julged igal a’al –  

truu, kindla ema rinna na’al. :,:  

  

Mõnd’ kallist südant kaot’in,  

mis järel’ nuttes leinasin,  

:,: aeg andis teised tagasi:  

ei ema südant – iialgi! :,:

"**Ema süda**" (originaalpealkirjaga "Emmasüdda") on Lydia Koidula luuletus, mis on tuntuks saanud ka viisistatuna.

Luuletus ilmus 1867 Koidula luulekogus "Emajõe ööbik". Hiljem viisistas luuletuse Robert Theodor Hansen. Laul ilmus esimest korda Juhan Elkeni kogus "Koolilaste laulud" (1913).

Viited
------

1. ↑  "Ema süda". *laulud.ee*. Vaadatud 27.01.2021.

Välislingid
-----------

* "Ema süda", esitab Maarja, YouTube
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib Vene tsaarist. Samanimelise Rjazani vürsti kohta vaata artiklit Ivan V (Rjazani vürst).* |

---

Ivan V
**Ivan V** Romanov (6. september 1666 – 8. veebruar 1696) oli Vene tsaar ja Peeter I oli tema kaasvalitseja 1682–1696.

Tema isa oli Aleksei Mihhailovitš ja tema ema oli Maria Miloslavskaja. Tal oli 4 vanemat venda, kellest täiskasvanuks sai Fjodor III, ja 7 vanemat õde, kellest täiskasvanuks sai 6. Neist abiellus ainult Fjodor, kelle ainus laps suri 10 päeva vanuselt. Ivanil oli veel väikelapsena surnud noorem õde.

1669, kui Ivan oli 2-aastane, suri tema ema. 1671 abiellus isa uuesti Natalja Narõškinaga ning Ivanile sündisid poolvend Peeter I ja kaks poolõde, kellest kumbki ei abiellunud ja noorem suri pisikesena.

Ivan V oli nii füüsiliselt kui vaimselt raske puudega ja valitses vaid nimeliselt. 1689. aastani valitses tema asemel ta õde Sofia Aleksejevna, kelle Peeter I saatis hiljem Novodevitši kloostrisse nunnaks.

Sellest peale valitsesid Ivan ja Peeter Venemaad koos. Kuigi Ivani nimetati vanemaks tsaariks, ei olnud ta võimeline riiki juhtima. Ta osales üksnes kiriklikel tseremooniatel.

Ta abiellus 1684. aastal Praskovja Saltõkovaga (1664–1723) ja neil oli 5 tütart. Neist Anna Ivanovna sai Venemaa keisrinnaks (1730–1740) ja Jekaterina Ivanovna tütre Anna Leopoldovna poeg Ivan VI Venemaa keisriks ning Anna Leopoldovna tema eest regentvalitsejaks aastatel 1740–1741.

Kui Ivan oli 27-aastane, kirjeldasid välissaadikud teda enneaegselt vananenuna, ta oli siis juba peaaegu kiilas ja peaaegu pime ning osalt halvatud. Kaks aastat hiljem ta suri. Kuna tal poegi polnud, siis mingit pärilusprobleemi ei tekkinud, vaid Peeter I võttis kogu võimu enda kätte.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Ivan V** |
**Fatima Lačević** (sündinud 22. mail 1943 Sarajevos) on Bosnia ja Hertsegoviina bosnialasest filosoof, filosoofia pedagoogika metodoloog ja esteetik.

1966. aastal lõpetas Lačević Sarajevo Ülikooli filosoofiateaduskonna. 1986. aastal kaitses ta samas magistrikraadi Danko Grlići kunsti ja esteetiliste seisukohtade seoste teemal ning 1990. aastal doktoriväitekirja Danko Grlići esteetikast. Ta töötas Sarajevo 2. gümnaasiumis. 1974. aastast oli ta Sarajevo Ülikooli filosoofia ja sotsioloogia teaduskonna õppejõud filosoofia pedagoogika metodoloogia vallas. 1994. aastal valiti ta abiprofessoriks, 1998. aastal dotsendiks ning 2004. aastal esteetikaprofessoriks. Ta õpetab Sarajevo Ülikooli muusikaakadeemias kunsti sotsioloogiat ja muusikaesteetikat. Ta on avaldanud artikleid teadusajakirjades nagu Dijalog, Znakovi vremena, Pregled, Muzika ja Znak Bosne).

Teoseid
-------

* Marksizam i suvremena filozofija (u koautorstvu), Svjetlost, Sarajevo 1983, 176 lk.
* Marksizam i socijalističko samoupravljanje sa izborom tekstova, za IV razred srednjeg usmjerenog obrazovanja (koautori: Omer Ibrahimagić, Muslija Muhović), Sarajevo 1983.
* Estetika (S odabranim tekstovima iz historije estetike), Za srednje umjetničke škole, Federacija Bosne i Hercegovine, Ministarstvo obrazovanja, nauke, kulture i sporta i Sarajevo Publishing, Sarajevo 1999, 189 lk.
* Estetsko i ontološko-gnoseološki horizont. Eseji o odnosu estetike i umjetnosti, Dom štampe, Zenica 2004, 199 lk.
* Portret misli estetičara Ivana Fochta (Filozofija i estetika pred tajnom umjetničkog bića), Filozofski fakultet, Sarajevo 2012 (e-raamat).

Kirjandus
---------

* Spomenica 60. godišnjice Filozofskog fakulteta u Sarajevu (1950–2010), Filozofski fakultet, Sarajevo 2010, 77.
* Fatima Lačević