recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Mare Mikoff** (varem ka **Mare Mikof**; sündinud 20. augustil 1941 Tallinnas) on eesti skulptor.

Elukäik
-------

1959. aastal lõpetas ta Tallinna 20. Keskkooli.

Ta õppis vaheaegadega 1961–1971 Eesti Riiklikus Kunstiinstituudis skulptuuri ning 1962–1964 Tartu Riiklikus Ülikoolis ajalugu. 

Mikoff on enamiku elust olnud vabakutseline kunstnik, kuid on episoodiliselt töötanud ka restauraatorina, kunstikombinaadi ARS monumentaalateljee peakunstnikuna ja 1998–2001 Tallinna linnakunstnikuna. Alates 1997. aastast on ta olnud skulptuuriõpetaja Eesti Kunstiakadeemias ja 2007. aastast Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemias. 2005. aastast on ta skulptuuriprofessor Eesti Kunstiakadeemias.

Mare Mikoff asus aktiivselt kunstiga tegelema 1970. aastate algul. Loomingu algusaastaid mõjutas hüperrealism ja popkunst. Kunstnik ehitab oma kompositsioone üles humoorikate lavastustena ning panustab perfektsele vormimängule ja üllatavate materjalide koosmõjule.

Looming
-------

Mikoff on tegelnud eri skulptuuriliikidega pisiplastikast ja portreedest monumentaalskulptuurini. Tema tuntumate tööde seas on näiteks Paul Kerese (1996) ja Jüri Vilmsi (2005) monumendid Pärnus, Karl Menningu (2006) mälestusmärk Tartus Vanemuise teatri ees, skulptuurigrupp 100 000. tartlase sünni tähistamiseks (1977), "Nõmme ema" (1998) Tallinnas Nõmme keskuse juures ning "Hämarik" (2005) Tallinnas Viru keskuse juures. 2012. aasta suvel avati tema "Hiiu lõvi" Tallinnas Nõmmel.

Samas on ta teinud ka ruumiinstallatsioone, sealhulgas digikunsti. Mikoffi isikunäitusi on toimunud Eestis, Austrias ja Venemaal, ta on osalenud grupinäitustel Eestis, Hiinas, Leedus, Prantsusmaal, Soomes, Venemaal jpm.

Eesti Kunstnike Liitu kuulub Mare Mikoff 1974. aastast.

Tunnustus
---------

* 1984 – Kristjan Raua preemia
* 1986 – Eesti NSV teeneline kunstnik
* 2011 – Valgetähe IV klassi teenetemärk
* 2014 – Anton Starkopfi stipendium
* 2016 – Eesti Kultuurkapitali kujutava ja rakenduskunsti sihtkapitali aastapreemia (skulptuuri ja monumentaalkunsti žanrite järjekindla ümbermõtestamise ning traditsiooni ja uuenduse vahelise terase dialoogi eest Tartmusis toimunud ülevaatenäitusel „Mikoff. Skulptuurid")
* 2017 – Kristjan Raua preemia (mahukas näitus Tartu kunstimuuseumis)

Teoseid
-------

* Skulptuur "Hämarik" Tallinnas Viru väljakulSkulptuur "Hämarik" Tallinnas Viru väljakul
* "Nõmme ema""Nõmme ema"
* Skulptuurigrupp 100 000. tartlase sünni tähistamiseksSkulptuurigrupp 100 000. tartlase sünni tähistamiseks

Vaata ka
--------

* Maanaised
* Eesti nüüdiskunst: Mare Mikof, 1991.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Mare Mikoffi CV tema näituse "Ausambad" kirjelduse juures[*alaline kõdulink*] Eesti Kunstnike Liidu kodulehel (vaadatud 25. augustil 2011)
2. ↑  Tallinna Ühisgümnaasiumi vilistlased
3. 1 2  "Kristjan Raua preemia 2017: kes väärivad tunnustamist?". *Postimees*. 20.05.2017.
4. 1 2 3
5. ↑  Hiiu Lõvi Park:
6. ↑  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 18167

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Mare Mikoff** |

* Mare Mikoffi CV tema näituse "Ausambad" kirjelduse juures Eesti Kunstnike Liidu kodulehel
**Mardini provints** (araabia keeles ‏ماردين, Mardīn; kurdi keeles Mêrdîn, aramea keeles ܡܪܕܝܢ Merdin) on 1. järgu haldusüksus (provints) Kagu-Türgis. Provintsist lõunasse jääb Süüria. Provintsi keskus on Mardin.

Haldusjaotus
------------

* Artuklu ringkond
* Dargeçiti ringkond (aramea: ܟܪܒܘܪܢ "Kerboran", kurdi *Kerboran*)
* Deriki ringkond (aramea: ܖܪܝܟܐ *Dêrike*, kurdi *Dêrik*)
* Kızıltepe ringkond (kurdi *Qoser*)
* Mardini ringkond (aramea: ܡܶܪܕܺܝܢ *Mardin*)
* Mazıdağı ringkond (kurdi *Şemrex*)
* Midyati ringkond (aramea: ܡܕܝܕ *Mëḏyaḏ*, kurdi *Midyad*)
* Nusaybini ringkond (aramea: ܢܨܝܒܝܢ *Niṣībīn*, kurdi *Nisêbîn*; ajalooliselt *Nisibis*)
* Ömerli ringkond (aramea: ܡܐܥܣܪܜܐ *Ma'asarte*, kurdi *Mehsertê*)
* Savuri ringkond (kurdi *Stewr*)
* Yeşilli ringkond (kurdi *Rişmil*)

Viited
------

1. ↑  Population of provinces by years - 2000-2018, vaadatud 9.03.2019.

Välislingid
-----------

* Mardini provintsi koduleht (türgi keeles)

Türgi provintsid

Adana **·**  Adıyaman **·**  Afyonkarahisar **·**  Ağrı **·**  Aksaray **·**  Amasya **·**  Ankara **·**  Antalya **·**  Ardahan **·**  Artvin **·**  Aydın **·**  Balıkesir **·**  Bartın **·**  Batman **·**  Bayburt **·**  Bilecik **·**  Bingöl **·**  Bitlisi **·**  Bolu **·**  Burdur **·**  Bursa **·**  Çanakkale **·**  Çankırı **·**  Çorum **·**  Denizli **·**  Diyarbakır **·**  Düzce **·**  Edirne **·**  Elazığ **·**  Erzincan **·**  Erzurum **·**  Eskişehir **·**  Gaziantep **·**  Giresun **·**  Gümüşhane **·**  Hakkâri **·**  Hatay **·**  Iğdır **·**  Isparta **·**  İstanbul **·**  İzmir **·**  Kahramanmaraş **·**  Karabük **·**  Karaman **·**  Kars **·**  Kastamonu **·**  Kayseri **·**  Kilis **·**  Kırıkkale **·**  Kırklareli **·**  Kırşehir **·**  Kocaeli **·**  Konya **·**  Kütahya **·**  Malatya **·**  Manisa **·**  Mardin **·**  Mersin **·**  Muğla **·**  Muş **·**  Nevşehir **·**  Niğde **·**  Ordu **·**  Osmaniye **·**  Rize **·**  Sakarya **·**  Samsun **·**  Şanlıurfa **·**  Siirt **·**  Sinop **·**  Şırnak **·**  Sivas **·**  Zonguldak **·**  Tekirdağ **·**  Tokat **·**  Trabzon **·**  Tunceli **·**  Uşak **·**  Van **·**  Yalova **·**  Yozgat
**Kruusvee** on eesti perekonnanimi.

2021. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Kruusvee 8 mehel ja 16 naisel. Perekonnanimede levikult on Kruusvee meeste puhul 14 993. ja naiste puhul 8560. kohal.

Perekonnanime Kruusvee kandja on keskmiselt 47 aasta vanune (mediaanvanus on 43). Perekonnanimi Kruusvee on levinuim Järva maakonnas, kus neid on maakonna 10 000 elaniku kohta 1,67.

19. sajandi algul perekonnanimede määramise käigus seda ühelegi perekonnale teadaolevalt ei antud.

1930. aastate nimede muutmise kampaania käigus vahetati perekonnanimed Gruusvelt, Kruberg, Kruusberg, Kruusvelt perekonnanime Kruusvee vastu. Samas, Kruusvee nime mõne muu perekonnanime vastu keegi ei vahetanud.

Nime kandjaid
-------------

* Kaupo Kruusvee (1979–), Eesti jurist, kohtunik

Viited
------

1. 1 2  Statistikaamet. Perekonnanime statistika. Päring andmebaasist: Kruusvee.
2. ↑  Rahvusarhiiv. Onomastika andmebaas. Nimede panemine. Päring andmebaasist (algne nimekuju): Kruusvee.
3. ↑  Rahvusarhiiv. Onomastika andmebaas. Nimede eestistamine. Päring andmebaasist (uus nimekuju): Kruusvee.
4. ↑  Rahvusarhiiv. Onomastika andmebaas. Nimede eestistamine. Päring andmebaasist (vana nimekuju): Kruusvee.
Välis-, sise- ja sügavuskruvik
**Kruvik** on mõõteriist paksuse ja pikkuse mõõtmiseks. Sellega saab mõõta täpsemini kui nihikuga, tavaliselt 0,01 millimeetrise täpsusega. 

Kruvik kujutab endast metallklambrit, millele on kinnitatud liikumatu mõõtepind – kand ja liikuv mõõtepind mikromeetrilise kruvi otspinna näol. Kruvi samm on tavaliselt 1 või 0,5 millimeetrit. Kruvikuga saab pikkust mõõta täpsemalt kui nihikuga. Kruviga on jäigalt ühendatud trummel, mille serv näitab kruviku varrel oleval skaalal mõõtepindade vahelist kaugust. Olgu, näiteks, kruviku keerme samm 0,5 mm ja trumli ringskaala jaotiste arv 50. Trumli ühele täispöördele vastab siis mõõtepindade vaheline nihe 0,5 mm, trumli skaala ühele jaotisele aga nihe – 0,01 mm.

Kruviku kasutamisel on vajalik mõõtepindade ühesugune surve kõigil mõõtmistel. Selle tagamiseks on kruviku liikuv trummel varustatud friktsioonsiduriga. Mõõtmisel tuleb mõõtepindu teineteisele lähemale keerata ainult siduri abil seni, kuni sidur hakkab libisema. Alles nüüd võib leida lugemi. Seejuures loetakse täis- või poolmillimeetrid varrel olevalt skaalalt, sajandikud aga trumlilt.
**Kruševo manifest** on oletatav manifest, mille andis 1903. aasta Ilinden–Preobraženie ülestõusu ajal välja Kruševo Vabariigi Revolutsioonikomitee. Selles kutsuti kohalikke moslemeid üles liituma väljakuulutatud vabariigi valitsusega võitluses türanliku ülemvõimu vastu. Tehti ettepanek luua koos demokraatlik riik. Selles rõhutati, et ülestõus on Osmanite türannia vastu, mitte ühegi rahva ega usugrupi vastu. Põhja-Makedoonia histograafid kasutavad manifesti näitena makedoonia keele esimesest kasutamisest.

Manifesti originaaldokument ei ole säilinud ning ei ole kindel, kas selline manifest tegelikult üldse tehti. Mõned ajaloolased väidavad, et manifesti tekst koostati ligi 20 aastat pärast ülestõusu. Manifesti avaldas selle praegusel kujul 1923. aastal Nikola Kirov Sofias ning ta kasutas selles enda murrakut. 20. sajandi alguses oli makedoonia keel kui omaette tunnustatud keelena ülivähe levinud. Samas ei ole Põhja-Makedoonia ajaloolased nõus Kirovi väitega, et ülestõusuaegne rahvastik koosnes ainult bulgaarlastest.

Viited
------

1. ↑  Stephen E. Palmer, Jr. and Robert R. King, Yugoslav Communism and the Macedonian Question (New York: Archon Books, 1971), p. 156.
2. ↑  We, the people: politics of national peculiarity in Southeastern Europe, Diana Mishkova, Central European University Press, 2009, ISBN 963-9776-28-9, p. 127.
3. ↑  Fieldwork dilemmas: anthropologists in postsocialist states, Hermine G. De Soto, Nora Dudwick, Publisher University of Wisconsin press, 2000, ISBN 0-299-16374-1 p. 27.
4. ↑  The past in question: modern Macedonia and the uncertainties of nation, Keith Brown, Princeton University Press, 2003, ISBN 0-691-09995-2, p. 230.
5. ↑  Myths and boundaries in south-eastern Europe, Author Pål Kolstø, Publisher Hurst & Co. 2005, p. 284.
6. ↑  Keith Brown, The Past in Question: Modern Macedonia and the Uncertainties of Nation, Princeton University Press, 2003, ISBN 0691099952, p. 81.

Välislingid
-----------

* Manifest makedoonia ja inglise keeles
**Motivatsioon** on üldisem asjaolude kogum, mis on käitumise tõukejõuks. Neid asjaolusid nimetatakse motiivideks. Motiive tekitavad vajadused – organismi toimimise seisukohalt olulise ressursi puudujääk.

Motivatsioon on vajaduse rahuldamisele suunatud funktsionaalsete süsteemide eesmärgipärane aktiivsus. Peaaju koores ja koorealustes ajustruktuurides formeerub vajaduse rahuldamise programm, mis tingib ajju saabuva info sihipärase filtreerimise või kindlakujulise struktureerimise. Vajaduse rahuldamisega võib kaduda motivatsiooniline stiimul.

Motiive liigitatakse üldjuhul kolmeks:

* bioloogilised motiivid:
	+ **füsioloogilised motiivid** tulenevad organismi vajadustest, ilma neid rahuldamata võib organism hukkuda;
	+ **psühholoogilised motiivid** tulenevad psüühilise heaolu tagamise vajadustest – tunnustus- ja suhtlemisvajadus, uudishimu;
* **sotsiaalsed motiivid** tulenevad ümbritsevast kultuurilisest keskkonnast. Nende vajaduste rahuldamise kaudu teostab indiviid ennast selles kultuurilises keskkonnas.

Enamasti mõjutab indiviidi käitumist mitu asjaolu korraga ja peamist liikumapanevat jõudu on sageli üpris raske kindlaks teha.

Vaata ka
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Motivatsioon** |

* Moraalne motivatsioon
* Motivatsiooniteooriad
Motown Recordsi logo
Motowni endised Hitsville U.S.A. stuudiod Detroitis
**Motown Records, Inc.** on USA plaadifirma, mis on eelkõige tuntuks saanud tänu soulimuusikale.

Motown oli esimene rahvusvaheliselt edukas plaadifirma, mis kuulus afroameeriklasele. Selle asutas 12. jaanuaril 1959 Detroitis Berry Gordy. Algselt kandis plaadifirma nime Tamla Records, 14. aprillil 1960 sai see nime Motown Record Corporation. 1972. aastal kolis ettevõte Los Angelesse, jäädes eraldiseisvaks ettevõtteks kuni 1988. aastani, mil Gordy müüs selle MCA-le. 1994. aastal müüdi see PolyGramile ning hiljem omandas selle taas MCA järel asutatud Universal Music Group, mis ostis PolyGrami 1999. aastal.

1960. aastatel kuulusid plaadifirma alla teiste hulgas Stevie Wonder, Rare Earth, Marvin Gaye, Diana Ross & The Supremes, The Temptations, The Four Tops, Smokey Robinson & The Miracles, Martha & the Vandellas, The Jackson 5 ja Gladys Knight & the Pips.

Esimene Motowni alt väljalastud singel, mis jõudis USA singlite edetabelis Billboard Hot 100 esikohale, oli The Marvelettesi "Please Mr. Postman" (1961).

Viited
------

1. ↑  "Motown". *Encyclopædia Britannica*

Välislingid
-----------

*
Marina Jentaltseva (2012)
**Marina Jentaltseva** (vene keeles Марина Валентиновна Ентальцева; sündinud 10. jaanuaril 1961 Leningradis) on Venemaa presidendi Vladimir Putini endine protokolliülem.

Elukäik ja tegevus
------------------

Ta lõpetas 1984. aastal molekulaarfüüsikuna Leningradi Riikliku Ülikooli füüsikateaduskonna. Aastatel 1984–1991 töötas ta insener-tehnoloogina Leningradi teadus- ja tootmisühenduses VNIITVTš (ВНИИТВЧ).

Aastatel 1991–1996 oli ta Peterburi linnavalitsuse välissuhete komitee esimehe (selles ametis oli tollal tulevane Venemaa president Vladimir Putin) assistent. Sel perioodil sõbrunes ta lähedalt Putini perekonnaga.

Aastatel 2000–2004 oli ta Venemaa presidendi Putini administratsiooni protokollivalitsuse esimehe asetäitja ja esimene asetäitja (2002–2004), 2004–2008 protokolli- ja organisatsioonivalitsuse esimees. 2008–2012 Venemaa presidendi Dmitri Medvedevi protokolliülem. 2012–2018 Venemaa peaministri Medvedevi protokolliülem, valitsusaparaadi asejuhataja.

Välislingid
-----------

* Петр Нетреба. Круг распадается: глава протокола ушла из правительства. Gazeta.ru, 12.november 2018
Marin Mõttus 2022. aasta Arvamusfestivalil
Mõttus ja Türgi president Recep Tayyip Erdoğan
**Marin Mõttus** (sündinud 4. aprillil 1960 Tallinnas) on eesti tõlkija ja diplomaat.

1983. aastal lõpetas Mõttus Tartu Riiklikus Ülikooli eesti keele ja kirjanduse erialal. 2000. aastal sai ta Madridi Diplomaatide Koolis ja Complutense Ülikoolis rahvusvaheliste suhete magistrikraadi.

Ta on töötanud Tallinna Ühisgümnaasiumis ja Tallinna Tehnikaülikoolis õpetajana, samuti uudisteagentuuri Baltic News Service välisuudiste toimetuses. Mõttus on tõlkinud ilukirjandust hispaania keelest eesti keelde.

1997. aastast töötab Mõttus välisministeeriumis, kus ta alustas tööd ministeeriumi pressisekretärina. Aastatel 2002–2005 töötas Mõttus majandusdiplomaadina Eesti saatkonnas Madridis, seejärel büroodirektorina välisministeeriumi poliitikaosakonnas. Marin Mõttus juhtis Eesti erimissiooni Iisraelis, mille raames valmistas ette suursaatkonna avamist ning oli alates saatkonna avamisest Tel Avivis 2009. aastal Eesti ajutine asjur Iisraelis. 

Alates 2010. aasta oktoobrist on Mõttus Eesti Vabariigi erakorraline ja täievoliline suursaadik Portugalis. 2012. aasta veebruari lõpust on ta ühtlasi Eesti Vabariigi erakorraline ja täievoliline suursaadik Marokos.

Marin Mõttus räägib eesti, inglise, hispaania, portugali ja vene keelt.

Tõlkeid
-------

* Luisa Josefina Hernández "Igatsus Trooja järele". Loomingu Raamatukogu, 1991
* Gabriel Garcia Marquez "Armastus koolera ajal". Varrak, 1995
* Javier Marías "Nii valge süda". Varrak, 2002
* Gabriel García Márquez "Armastusest ja teistest deemonitest". Madrid : Mediasat Group / Eesti Päevaleht (levitaja), 2008

Viited
------

1. ↑  Välisministeerium, välisesindused, Portugal
2. ↑  "Välisministeerium, välisesindused, Maroko". Originaali arhiivikoopia seisuga 2. jaanuar 2011. Vaadatud 28. juunil 2022.

Välislingid
-----------

* "Eesti suursaadik Marokos andis üle volikirja" ERR, 29. veebruar 2012
Marin Pongračić 2021. aastal Dortmundi Borussias mängimas
**Marin Pongračić** (sündinud 11. septembril 1997 Landshutis) on Saksamaal sündinud Horvaatia jalgpallur, kes mängib keskkaitsjana Itaalia kõrgliigaklubis Lecce ja Horvaatia jalgpallikoondises. Ta võib mängida ka paremkaitsja või kaitsva poolkaitsjana.

Ta on kuulunud Müncheni Bayerni noorteakadeemiasse[*viide?*]. Aastatel 2013–2016 kuulus ta FC Ingolstadti.

2016. aastal liitus ta Saksamaa esiliigaklubiga TSV 1860 München.

2017. aasta suvel sõlmis ta nelja-aastase lepingu Austria kõrgliigaklubiga Salzburgi Red Bull. Hooaegadel 2017/18 ja 2018/19 tuli ta Salzburgiga Austria meistriks.

2020. aasta jaanuaris sõlmis ta nelja ja poole aasta pikkuse lepingu Saksamaa kõrgliigaklubiga VfL Wolfsburg. Hooajal 2021/22 oli ta Wolfsburgist laenul Dortmundi Borussias. 2022. aasta augustis läks ta laenule Leccesse.

Horvaatia jalgpallikoondises tegi Pongračić debüüdi 11. novembril 2020 sõprusmängus Türgi vastu.

Saavutused
----------

Red Bull Salzburg
* Austria Bundesliga: 2017–18, 2018–19
* Austria karikas: 2018–19
Sigurd Frosterus
**Sigurd Frosterus** (4. juuni 1876 Asikkala – 2. märts 1956 Helsingi) oli Soome arhitekt. Ta õppis arhitektiks Polütehnilises instituudis (alates 1908. aastast kannab nime Helsingi Tehnikaülikool), mille lõpetas 1902. aastal.

Aastatel 1902–1904 oli Sigurd Frosterusel ühine arhitektuuribüroo Gustaf Strengelliga. Muude tööde seas projekteerisid nad üheskoos Tamminiemisse esindusliku villa, mis hiljem oli pikka aega presidendi ametlik residents ja kus alates 1987. aasta detsembrist asub Urho Kekkose muuseum. Frosterus oli mitmekülgsete huvidega, sealjuures ka hea kirjamees. Aastatel 1908–1911 oli ta arhitektuuriteemasid käsitleva ajakirja Arkkitehtilehti peatoimetaja. 

Aastatel 1918–1935 oli Sigurd Frosterusel ühine arhitektuuribüroo arhitekt Ole Gripenbergiga. Nende ühiste tööde hulka kuuluvad ka Helsingi Säästöpankki ja Yhdyspankki monumentaalsed ärihooned Helsingi kesklinnas. Frosteruse kõige tähtsamaks ja kuulsamaks tööks kujunes 1916. aastal arhitektuurikonkursil II koha saavutanud projekti järgi aastatel 1929–1930 ehitatud Stockmanni kaubamaja.

Frosterus on projekteerinud palju korterelamuid Helsingis ja mujalgi. 

Sigurd Frosterus oli oma aja juhtivaid soome kunstikriitikuid ja tuntud kirgliku kunstikollektsionäärina. Tema kunstikogu, mis sisaldab peamiselt Alfred William Finchi ja Magnus Enckelli töid, on hoiul Soome suurimas erakunstimuuseumis – Amos Andersoni kunstimuuseumis Helsingis. 

Frosterus oli suur purjetamishuviline ning nii palus ta 1929. aastal oma arhitektist kolleegil ja asjatundlikul purjekakonstruktoril Gustaf Estlanderil kavandada talle 8-meetrine kiiljaht Sphinx, millega ta hiljem võitis korduvalt auhindu rahvusvahelistel purjetamisvõistlustel.

Viited
------

1. ↑

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Sigurd Frosterus** |

* Sigurd Frosterus Soome arhitektuurimuuseumi kodulehel
* Amos Andersoni muuseumi koduleht
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel on lossist; linnuse kohta vaata artiklit Sigulda ordulinnus, mõisa kohta Sigulda mõis ja kirikumõisa kohta Sigulda kirikumõis.* |

---

Sigulda uus loss
**Sigulda uus loss** (*Siguldas Jaunā pils*) on loss Lätis Sigulda piirkonnas Siguldas. Loss asub aadressil Sigulda, Pils iela 16.

Sigulda uus loss kerkis Sigulda mõisa juurde aastail 1878–1881. Uusgooti stiilis lossi ehitas Võnnust pärit ehitusmeister Jānis Meņģelis. Hoone ehitamisel kasutati Sigulda ordulinnuse müüridest võetud kive.

Loss kuulus algul Borchide perele, hiljem aga Kropotkinitele. Pärast võõrandamist 1922. aastal kuulus hoone Läti kunstnike ja ajakirjanike liidule. Toona kandis ehitis Kunstnike Lossi nime ja oli kasutusel pansionaadina. Hoone interjöör kohandati selleks sobivamaks, projekti autor oli J. Madernieks.

1934. aastast kuulus hoone Läti pressiliidule. Aastail 1936–1937 ehitati hoone arhitekt Augusts Birkhānsi projekti kohaselt ümber. Vaatetorni ehitati kõrgemaks, ka lisati teisele korrusele rõdud. Interjööri muudeti modernsemaks ja rahvuslikumaks. Hoone interjööri kujundasid teiste seas Niklāvs Strunke, Pēteris Ozoliņš, Kārlis Sūniņš. Ühtlasi rajati endise mõisa juurviljaaia asemele spordiväljak, õunaaia asemele aga tenniseväljak. Lossi aeda rajati veel viinamägi ja veinikelder, kus hakati valmistama veini. 1938. aastal püstitati lossi juurde Atis Kronvaldsile mälestussammas.

Teise maailmasõja ajal oli loss väegrupp Nordi staabi käsutuses. Pärast sõda võeti loss kasutusele sanatooriumina. 1993. aastal läks see Sigulda linna valdusse, 2003. aastast asub lossis Sigulda piirkonna juhtkond.

Vaata ka
--------

* Sigulda mõis
* Sigulda ordulinnus

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Sigulda uus loss** |

* Sissekanne Läti mõisate saidil; fotod (*läti keeles*)
* Video lossist
Sigurd Slembe
**Sigurd Magnusson Slembe** (ka **Sigurd Slembedjakn**; surnud 1139) oli Norra trooninõudleja 12. sajandil. Ta väitis end olevat Magnus Paljasjala poeg.

End Magnus Paljasjala pojaks nimetanud Sigurd Slembe ilmus Norrasse Harald Gille (kes ka ise nimetas end Magnus Paljasjala vallaspojaks) valitsusajal ja nõudis, et too võtaks Sigurdi oma kaaskuningaks. Pärast Sigurd Magnussoni surma ei olnud selge, kellele peaks troon kuuluma, ning Norras käis trooninõudlejate vahel kodusõda.

Sigurd kuulutas end 1135. aastal kuningaks ja lasi 1136. aastal une pealt tappa kuningas Harald Gille. Pärast Haraldi surma lasi Sigurd kuningaks kuulutada Magnus Sigurdssoni (Sigurd Magnussoni poeg, kes valitses algul koos Harald Gillega, kuid kelle viimane lasi vangistada ja sandistada). Kuna Magnus oli sisuliselt teovõimetu, nimetas Sigurd end tema eestkostjaks. Sigurd ja Magnus asusid võitlusse end samuti Norra kuningateks pidavate Harald Gille poegade Sigurd Suu ja Inge Haraldssoniga.

1139. aastal toimus Magnuse ja Sigurdi ning Inge Haraldssoni pooldajate vahel Holmengrå lahing. Magnus hukkus lahingus, Sigurd vangistati ja hukati.

Andmed Sigurdi elukäigu kohta põhinevad peamiselt "Heimskringla", Fagrskinna ja Morkinskinna kuningasaagadel. Need omakorda põhinevad nüüdseks kadunud "Hryggjarstykkil", mille autor oli Eiríkr Oddsson.

1863. aastal kirjutas Norra näitekirjanik Bjørnstjerne Bjørnson Sigurdi elulool põhineva draama "Sigurd Slembe".

Kirjandus
---------

* Snorri Sturluson "Heimskringla"
* Fagrskinna
* Morkinskinna
**Sihitisesõnastik** on Eesti Keele Instituudi elektroonilises sõnastikusüsteemis EELex koostatud verbirektsioonide sõnastik. See on mõeldud eeskätt edasijõudnud eesti keele õppijale (B2- ja C1-keeleoskustase).

Sõnastiku on aastatel 2015‒2019 koostanud ja toimetanud Tartu Ülikooli töörühma liikmed Natalia Vaiss, David Ogren, Helena Metslang ja Raili Pool.

2020. aasta seisuga sisaldab sõnastik ligikaudu 400 sagedasemat eesti keele sihilist tegusõna koos sihitise käände kasutamise teabega, mida illustreerivad näitelaused. Sõnastik ilmub ainult elektrooniliselt ning seda täiendatakse jooksvalt.

Abiks sihitise käände valimisel
-------------------------------

Sihitis on lauseliige, mis kuulub sihilise tegusõna juurde ning näitab, kellele või millele on tegusõnaga väljendatud tegevus suunatud. 

Eesti keeles saab sihitis olla kas osa- või täissihitis. Kummaga on konkreetses lauses tegu, seda on vahel raske õigesti kindlaks määrata isegi eesti keelt emakeelena kõneleval ja kirjutaval inimesel. 

Käändevalikult on sihitisel aga rohkem variante, sest sihitis võib olla kas

* ainsuse ja mitmuse osastavas käändes (nt *loen raamatut / loen raamatuid*);
* ainsuse omastavas käändes (nt *lugesin raamatu läbi*);
* ainsuse ja mitmuse nimetavas käändes (nt *loe raamat läbi / loe raamatud läbi*).

Sõnastik abistab kasutajat infoga, millised tegusõnad nõuavad alati osastavas käändes sihitist ning millistega on võimalik kasutada nii osastavas, omastavas kui ka nimetavas käändes sihitist.

Viited
------

1. 1 2 3  Sihitisesõnastik EKI veebiportaalis. Vaadatud 12.03.2020.

Välislingid
-----------

* Rektsioone, milles sageli eksitakse
* Valik rektsioone
Õitsvad kirsipuud. Sofia elab Nangijaalas Kirsiorus.
**Sofia** on üks keskseid tegelasi Rootsi lastekirjaniku Astrid Lindgreni romaanis "Vennad Lõvisüdamed" (raamat avaldati 1973. aasta sügisel). 

Lilla tulp. Sofia elab Tulbi talus.
Kodukits.
Tulp.
Sofia on Nangijaala elanik. Ta elab Kibuvitsaorus Tulbi talus, mis asub päris küla serva peal: kohe tema maja tagant algavad pilvede poole kõrguvad mäed.
Sofia elab Tulbi talus üksi koos oma hobuse, kitsede, mesilaste ja valgete kirjatuvidega. Tal on aias nii palju lilli, et seal mahub vaevalt liikuma.

Karl Lõvisüda ütleb oma esmamulje põhjal Sofia kohta, et ta pole noor ega vana ja et ta on selline tõmmu, nagu ikka inimesed, kes palju päikese käes on.

Sofia aias on väga palju lilli, muuhulgas kasvatab ta roose.
Külarahvas suhtub Sofiasse aupaklikult, kuna ta juhib Kirsiorust Nangijaala rahva ühist võitlust Kibuvitsaorgu rõhuva türanni Tengili vastu (Kibuvitsaorus teeb sama Orvar). 
Kui Kibuvitsaorg valmistub võitluseks, käib ka Sofia maa-aluse salakäigu kaudu seal ja peab Mattiase köögis istudes sõjaplaane. Samuti aitab ta Kibuvitsaorgu toitu toimetada. Sofia võtab ka ise lahingust osa. 
Kui sõda läbi saab, kutsub lahkuma valmistuv Sofia Karli endaga kaasa, Karl aga keeldub. Sofia läheb tagasi Kirsiorgu ja see on viimane kord, kui teda selles raamatus mainitakse.

Aastal 1974 Rootsi ajalehes Expressen avaldatud kirjutises, milles Astrid Lindgren kirjeldab vendade Lõvisüdamete edasist saatust, elab Sofia koos Karli ja Joonatani ema Sigridiga nende naabermajas.

Kodumesilane kirsiõitel

Sofia valged tuvid
------------------

Sofiat hüütakse Nangijaalas Tuvikuningannaks
Sofiat hüütakse Nangijaalas Tuvikuningannaks, sest ta peab valgeid kirjatuvisid. Need linnud on Nangijaalas ainsad olendid, kes pääsevad kerge vaevaga üle orgusid lahutavate mägede ja võivad nende vahel sõnumeid kanda. Sofia tuvid on võimelised lendama ka kosmoses, nad saavad lennata tähtedevahelisel alal kuitahes kaugele. Üks Sofia tuvidest laenab Joonatanile oma kesta, kui ta käib Maa peal oma venda Karli külastamas.
Raamatus on nimepidi mainitud kolme tuvi. Esimene neist, Violanta, on juba siis surnud, kui Sofia temast kõneleb. Teine, Bianca, hukkub raamatu keskel, kui ta parajasti Kibuvitsaorust Kirsiorgu sõnumit kannab. Ainus, kes kogu sündmustiku lõpuni elus püsib ja jätkuvalt orgude vahel sõnumeid kannab, on Paloma.

Viited
------

1. 1 2  Lindgren, Astrid (2021). *Vennad Lõvisüdamed*. Sinisukk. ISBN 9789949142750.
2. ↑  "What happened to the Brothers Lionheart?". *www.astridlindgren.com* (inglise). Vaadatud 30. juulil 2023.
Kim Philby
**Harold Adrian Russell Philby** (ka **Kim Philby** või **H.A.R. Philby**; 1. jaanuar 1912 Ambala, India – 11. mai 1988 Moskva) oli Suurbritannia luureteenistuste (MI6) tippametnik, välisluure resident Türgis (1947–1949). Ta oli kommunist, kes töötas topeltagendina NKVD ja KGB huvides. Ta kuulus Nõukogude Liidu agentide hulka, keda tunti kui Cambridge'i viisikut.

Noorpõlv
--------

Kim Philby sündis Harry St. John Bridger Philby (hiljem šeik Abdulla) pojana. Mõne aja pärast asus pere Inglismaale, kus Kim Philby sai väga hea hariduse, muutudes paljude eakaaslaste kombel härrassotsialistiks. 1929. aastal asus Kim Philby õppima Cambridge’i Trinity College’isse, mille ta lõpetas 1933. aastal. Seal tutvus ta samas õppivate Etoni eliitkoolist pärit noormeestega, keda ühendasid sotsialismilembus ja homoseksuaalsus.

Luuretegevus
------------

Mõnedel andmetel värbas Nõukogude luuraja Arnold Deutsch ta 1. juunil 1934 Londoni Regent's Parkis.

### Hispaanias

Philby sõitis Hispaania kodusõja ajal 3. veebruaril 1937 Hispaaniasse Sevillasse, kus ta hakkas tegutsema vabakutselise ajakirjaniku ja Nõukogude Liidu agendina ning pidi aru andma sealsetest julgeolekuotsustest Francisco Franco peakorteris. 

24. mail 1937 sai ta ajalehe *The Times* Francisco Franco peakorterisse määratud erikorrespondendiks. 

Philby reportaažid olid Franco suhtes niivõrd soosivad, et Franco andis talle 2. märtsil 1938 Cruz de la Orden de Merito Militari ordeni.

Kim Philby, saanud Nõukogude-vastase luure koordinaatoriks (1945–1947), paljastas hulga eesti agente (Richard Maasing, August Rei, Heinrich Laretei, Aksel Linkhorst). 

1947–1949 määrati ta tööle Istanbuli. 1949 sai Philbyst Briti salaluure sideohvitser CIA juures Washingtonis. CIA hakkas teda kahtlustama ja 1951 olid nad üpris kindlad, et Philby võib olla Nõukogude spioon.
Kim Philby suri NSV Liidus 1988. aastal ja on maetud Moskva Kuntsevo kalmistule. 

Kim Phliby isa Harry St. John Bridger Philby oli Saudi Araabia kuninga Abd al-aziz Al Saudi lähedane nõunik, läks islamiusku ja sai kuninga väimeheks. Kim Philby vend Khaled Philby on ÜRO kõrge ametnik, endine ÜRO esindaja Turkmenistanis.

Viited
------

1. ↑  Mart Laar. Topeltagent Kim Philby: ohver või kurjategija? - Postimees, 16.01.1998,
2. ↑  Ron Rosenbaum. Kim Philby and the Age of Paranoia - The New York Times, 10.07.1994
Zeppelin 2015. aasta juulis
**Kaubanduskeskus Zeppelin** on Tartu kesklinnas aadressil Turu tänav 14 tegutsev kaubamaja, mis avati 28. septembril 2001. Zeppelin paikneb Teaduskeskuse Ahhaa, Tigutorni ja Aura Keskuse lähedal.

Kahekorruselise hoone arhitekt on Vahur Sova, ehituse peatöövõtja oli AS KMG Ehitus. Postimehe hinnangul maja "kas meeldib või ei meeldi, ent ei jäta kedagi külmaks". "Mina tahtsin hoida Zeppeliniga sellist mahajäetud tööstusmaastiku lõhna," on Sova ise oma loomingut iseloomustanud.

Viited
------

1. 1 2  Tartus avatakse septembris kaubanduskeskus Zeppelin Postimees, 30. august 2001
2. ↑  Vahur Sova ei tahtnud Zeppeliniga šokeerida Postimees, 17. november 2005

Välislingid
-----------

* Tartus avatakse septembris kaubanduskeskus Zeppelin Postimees, 30. august 2001
* Zeppelin ehitab õuele hiina restorani Postimees, 9. oktoober 2003
* Kaupmehed põgenevad Tartu vanalinnast kaubakeskustesse Postimees, 17. august 2003
* Vahur Sova ei tahtnud Zeppeliniga šokeerida Postimees, 17. november 2005
Saulkrasti luteri kirik Pēterupes
**Pēterupe**, vanasti ka **Pēterkapella** on Läti linna Saulkrasti osa. Saulkrastiga liideti see piirkond aastal 1933. Pēterupe asub linna keskosas. Pēterupes on keskkool, luteri kirik, ajaloomuuseum ja Saulkrasti raekoda.

XVI sajandil püstitati Pēterupesse puidust Püha Peetruse kabel. Rootsi ajal teenindas seda Lēdurga koguduse vaimulik, aga aastast 1653 aastani 1700 oli sellel oma vaimulik. Hiljem kuulus kogudus kas Liepupe kihelkonda või Krimulda kihelkonda. Aastal 1864 ehitati külla uus kivist kirikuhoone.

XVII sajandil hakkas Pēterupet läbima Tallinna–Pärnu–Riia postimaantee vana trass, seal oli ka hobupostijaam. XVIII sajandi lõpus postijaam suleti ja avati postimaantee uus trass.

Aastal 1890 püstitati külla *Meeresruh* nime kandev villa, kus Esimese maailmasõja ajal elas Läti helilooja Jāzeps Vītols. Aastal 1897 ehitati endine Plade kõrts ümber koolimajaks.

Aastal 1933 liideti Neibāde ja Pēterupe Saulkrastiks. Aastal 1935 avati nende kahe asula vahelisel alal Saulkrasti raudteejaam.

Regionaalse kaitse all on Pēterupe kiriku kantsel ja selle maalitud uksed. Riikliku kaitse all on kirikus asuv A. A Pistohlkorsi epitaaf.

Viited
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija. Valsts aizsargājamo nekustamo kultūras pieminekļu saraksts, vaadatud 27.07 2023
Sõvaš
Punaarmee sõdurid ületavad Sõvaši ehk Sivaši (Teine Maailmasõda)
**Sõvaš** ehk **Mädameri** (ukraina keeles Сиваш, Гниле Море; vene keeles Сиваш (**Sivaš**), Гнилое море; krimmitatari *Sıvaş*, *Çürük Deñiz*) on limaan, mis eraldab Krimmi poolsaart Euraasia mandriosast. 

Idas on ta Aasovi merest eraldatud Arabati säärega ning ühendatud Genitšeski väinaga. Läänes on limaan Mustast merest eraldatud Perekopi maakitsusega. 

Poolsaared jagavad Sõvaši 11 väiksemaks mõrusoolase veega laheks. Need on kõik madalad, sügavus kuni 3,5 m. Sõvaši pikkus on umbes 200 km, lauis on 2 kuni 35 km. Sügavus ja pindala kõiguvad ajuvee ja paguvee tõttu, pindala on keskmiselt umbes 2500 km², sellest umbes 100 km² kuulub saartele ja 560 km² katab vesi ajutiselt. 

Sõvašši suubub Salgir, mis on veevaene nagu ka muud Sõvašši suubuvad ojad ja uhtorud. Kuiva kliima, suure auramise ja väheste sademete tõttu voolab riimvesi Aasovi merest Sõvašši, kus soolade kontsentratsioon kasvab ning on alates 22‰ lahe põhjaosas kuni 87‰ lahe lõunaosas, lahe lääneosas ületab soolsus 100‰. Vesi sisaldab naatrium-, kaalium- ja magneesiumkloriidi, magneesiumsulfaati ja -bromiidi.

Sõvaši rannik on madal, tasane ja rabane, suvel katab neid soolade kiht. Lahe põhi on kaetud kuni 5 m paksuse mudakihiga.

Sõvaši soolade üldvarud on umbes 200 miljonit tonni. Nende varude baasil on rajatud Perekopi broomitehas, tehas Krimmi Titaan (toodab titaandioksiidi ja fosforväetisi) ning Krimmi soodatehas.

Tšongari juures ületab Sõvaši raudteesild.
**101955 Bennu** (varasem tähistus 1999 RQ36) on 492-meetrise diameetriga Apollo-tüüpi asteroid, mille avastas LINEAR 11. septembril 1999. See on Maale potentsiaalselt ohtlik objekt, mis on Palermo skaalal kolmandal kohal. Teadlaste hinnangul on tõenäosus, et Bennu kukub Maale ajavahemikus 2175–2199, 1:2700.

NASA saatis 2016. aastal Bennut uurima missiooni OSIRIS-REx, mis pidi tooma Maale proovid Bennu pinnalt. OSIRIS-REx jõudis Bennu juurde 3. detsembril 2018 ja jäi selle orbiidile 31. detsembril 2018. 20. oktoobril 2020 laskus OSIRIS-REx Bennu pinnale ja võttis sealt 16 sekundi jooksul pinnaseproovid. Missioon asub tagasiteele Maale ning proovid peaksid Maale saabuma septembris 2023.

Viited
------

1. ↑  "Skygazers prepare for OSIRIS-REx to swoop past Earth". *Cosmos Magazine*. Vaadatud 6. detsember 2018.
2. ↑  "Nasa probe reaches Bennu – asteroid that could one day hit Earth". *The Guardian*. Vaadatud 6. detsember 2018.
3. ↑  "Sond OSIRIS-REx krabas asteroidilt edukalt tolmukübemeid". *ERR Novaator*. Vaadatud 21. oktoober 2020.
**Artur Janosz** (sündinud 16. juunil 1993 Pszczynas) on Poola võidusõitja. Ta võistles GP3 Series sarjas 2015. ja 2016. aastal.

Karjäär
-------

Janosz alustas oma autospordikarjääri kardispordis 2008. aastal, kus ta tegutses 2012. aastani. 2013. aastal läks ta üle European F3 Open sarja, kus sai koha Campos Racing meeskonnas koos Denis Nagulini ja Valeria Carballoga. Kuues koht oli tema parim saavutus ja ta lõpetas hooaja 16 punktiga 13. kohal. Võistkonnasiseselt kaotas ta meeskonnakaaslasele Valeria Carballole, kes kogus 20 punkti ja saavutas 12. koha. 2014. aastal liitus Janosz RP Motorsport sarjaga, mida nüüd nimetatakse Euroformula Openiks, koos Sandy Stuviku, Andrés Saravia, Dzhon Simonyani ja Saud Al Faisaliga. Ta võitis kaks sõitu ja oli kokku üheksa korda poodiumil. Meistrivõistlustel tõusis ta teiseks. Punktidega 243:332 kaotas ta oma meeskonnakaaslasele Sandy Stuvikile.

2015. aastal sai Janosz GP3 Series Trident Racingul kokpiti koos Luca Ghiotto ja Óscar Tunjoga (Beitske Visseri, Amaury Bondueli ja Michele Beretta järel). Kui tema meeskonnakaaslane Luca Ghiotto saavutas viie võiduga meistrivõistluste teise koha, siis Janosz saavutas kokkuvõttes 14. koha. Samuti võistles ta EuroInternationali eest FIA Euroopa Vormel 3 Meistrivõistlustel koos Facundo Regalíaga. 2016. aastal lõpetas Janosz koos Antonio Fuoco, Giuliano Alesi ja Sandy Stuvikuga oma teise GP3 hooaja Tridentis. Parima tulemusena kaheksanda kohaga oli ta sõitjate edetabelis 20. kohal. Samuti võistles ta RP Motorspordi nimel Vormel V8 3.5 võistlusel koos Vitor Baptistaga.

Välislingid
-----------

* Artur Janosz ametlik veebisait (poola keeles)
* Artur Janosz driverdb.com andmebaasis (inglise keeles)
|  |
| --- |
| 

 |

**Friedeli-Craftsi atsüülimine** on keemiline protsess, milles happelise katalüsaatori osalusel viiakse substraadi aromaatsesse tuuma vesiniku aatomi asemele atsüülrühm, saadakse arüülketoonid.

Charles Friedel ja James Crafts rakendasid esmakordselt 1877. aastal aromaatsete ühendite alküülimist ja atsüülimist veevaba alumiiniumkloriidi kui katalüsaatori manulusel ning neid protsesse hakati nimetama Friedeli-Craftsi reaktsioonideks.

Atsüleerivate agentidena kasutatakse karboksüülhappeid (RCOOH), nende anhüdriide ((RCO)2O) või halogeenanhüdriide (RCOX). Happeliste katalüsaatoritena kasutatakse Lewise happeid, AlCl3, BF3, ZnCl2, mineraalhappeid, metallide oksiide jm. mis osalevad atsüülkatioonide tekitamises ning viimased reageerivad aromaatse tuumaga. Friedeli-Craftsi atsüülimine on võimalik ka atseetanhüdriidiga.

Friedeli-Craftsi atsüülimine on elektrofiilne aromaatne asendusreaktsioon. Lihtsustatud mehhanismi kohaselt moodustub reaktsiooni esimese sammuna katalüsaatori osalusel aktiivne atsüülkatioon, mis teise sammuna reageerib areeni molekuliga ja kolmanda sammuna eraldub HCl. Need kolm reaktsiooni etappi on toodud juuresolevatel joonistel.

Tekkinud ketoon võib seejärel kergesti redutseeruda vastavaks alkaaniks kas Wolffi-Kishneri reduktsiooni või Clemmenseni reduktsiooni abil, olenevalt kasutatava lahuse happelisusest.

Friedeli-Craftsi atsüülimine sarnaneb Friedeli-Craftsi alküülimisega, kus samuti viiakse aromaatsesse tuuma katioonne rühm. Siiski on atsüülimisreaktsioonil alküülimise ees eeliseid. Karbonüülrühma kalduvuse tõttu elektroni loovutada on reaktsiooni vahesaaduseks olev ketoon alati keemiliselt vähem aktiivne kui esialgne molekul, nii et reaktsioon ei kulge plahvatuslikult. Ühtlasi ei toimu karbokatiooni molekulis mingeid muutusi, sest süsiniku iooni stabiliseerib molekuli struktuur, kus molekuli positiivne poolus asub hapniku aatomil.

Friedeli-Craftsi atsüülimisreaktsiooni katkematus sõltub katalüsaatoriks kasutatava atsüülkloriidi stabiilsusest. Näiteks formüülkloriid HCOCl ei ole piisavalt stabiilne ning bensaldehüüdi sünteesimisel Friedeli-Craftsi meetodil tuleb seda sünteesida kohapeal vesinikkloriidist ja vingugaasist suure rõhu all, kus katalüsaatoriks on alumiiniumkloriid ja vask(I)kloriid. Seda nimetatakse Gattermanni-Kochi reaktsiooniks.

Vaata ka
--------

* Friedel-Craftsi reaktsioon
* Elektrofiilne aromaatne asendusreaktsioon
Mobo KP, LaagriMobo kontrollpunkt maastikul
mobo kaart ja KPKaart ja kompass telefonis, kontrollpunkt taustal
QR-koodi lugemineQR-koodi märkimine nutiseadmega
**Mobiiliorienteerumine** ehk mobo on orienteerumine kasutades traditsiooniliste abivahendite asemel nutiseadmeid. Mobiiltelefon asendab paberkaarti, kompassi ja märkeseadet. Mobo on oma olemuselt orienteerumise püsirada, kontrollpunktid asuvad maastikul aastaringselt. Rada võib läbida kas üksi või mitmekesi omale sobival ajal ja viisil.

Kuidas kasutada
---------------

Enne raja läbimist tuleb telefoni laadida rakendustarkvara ehk mobo äpp. Avades telefonis kaardi, on nähtav ka digitaalne kompass. Maastikule paigaldatud kontrollpunktides on tahvlikesed, millel olevat QR-koodi telefoniga pildistades saadetakse signaal serverisse, mille andmebaasi unikaalne märge salvestatakse. Läbitud kontrollpunktid on nähtavad nii telefonis kui mobo kodulehel.

Ajalugu
-------

Esimene mobo rada avati 1. jaanuaril 2012 Keila Terviseradadel. Koostöös Eesti Terviseradadega ja Eesti Orienteerumisliidu klubidega valmivad mobo rajad üle Eesti. Mobiiliorienteerumine on levinud ka teistesse riikidesse, kõige enam mobo radasid on Soomes.

Mobo rakendustarkvara looja on eesti orienteeruja Tarmo Klaar.

Viited
------

1. 1 2  "MOBO".
2. ↑  "tak-soft koduleht".
**Rikissa Birgersdotter**, keda teatakse ka nimedega *Rixa*, *Richeza*, *Richilda* ja *Regitze* (sündis *ca* 1237 Rootsis, suri pärast aastat 1288), oli Norra kuninganna (1251–1257), kaaskuningas Håkon noorema naine ning seejärel Mecklenburg-Güstrow' ja Werle printsi Heinrich I abikaasana Werle printsess.

Elulugu
-------

Rikissa Birgersdotter sündis hilisema Rootsi jarli ja regendi Birger jarli ning tema abikaasa Ingeborg Eriksdotteri, kuningas Erik XI vanima õe, abielust ühe nende vanema lapsena.

Erinevalt tema oletatavatest noorematest õdedest on Rikissa põlvnemine hästi tõendatud. Rikissa sai nime oma emapoolse vanaema, Rootsi kuninganna ning Valdemar Suure tütre Rikissa järgi – tegemist oli Skandinaavia kombega anda tütardele surnud vanaemade nimesid ning esmasündinud tütred ristiti tavaliselt emapoolse vanaema järgi (kui ta ei olnud enam elus).

Aastal 1250 suri Rikissa onu Rootsi kuningas Erik Eriksson ilma pärijateta ning Rikissa vend, siis veel alaealine Valdemar Birgersson, sai seejärel oma ema liini pidi Rootsi kuningaks ja tema isast Birger jarlist sai Rootsi regent. Birgeri poliitika hulka kuulusid ka püüded hoida kolme Skandinaavia kuningriigi vahel rahu ja tugevdada tema enda juba niigi võimsa perekonna mõju. Seega peeti kõiki tema seaduslikke lapsi nende ema ja Birgeri enda kuninglike esivanemate kaudu *de facto* sisuliselt Rootsi printsideks ja printsessideks.

1251. aastal pandi Rikissa mehele Norra troonipärijale, titulaarkuningale ja oma isa Håkon IV kaasvalitsejale Håkon Håkoni pojale (1232–1257). Abielust sündis üks laps – poeg Sverre, kes suri noorelt (1252–1261). Håkon suri aga viie aasta jooksul enne oma isa surma ning Norra troonipärijaks sai tema noorem vend Magnus, tulevane kuningas Magnus VI.

Aastal 1262 abiellus Norra leskkuninganna Rikissa Mecklenburg-Güstrow' ja Werle printsi Heinrich esimesega (suri 1291) ning nende abielust sündis mitu last:

* Werle prints Heinrich II (suri 1308);
* Werle-Güstrow' prints Nikolaus (suri 1298);
* Werle printsess Rikissa (ka Rixa) (suri 1312), kelle abikaasa oli Braunschweig-Lüneburgi hertsog Albrecht II.

Oletused
--------

*Chronica principum Saxonie* mainib Rikissat kui Rootsi kuninga tütart (*filia regis Suecie*) ning see on hilisemaid uurijaid hämmastanud. Seda on seletatud järgmiselt:

* kuningas Valdemari alaealisuse ajal paistis kõikvõimas regent Birger jarl kroonika kirjutajale kui kuningas;
* Rikissa oli kuningas Erik X lapselaps;
* Valdemari troonile tõustes tunti nende ema Ingeborgi kui "kuninga ema" (inglise keeles *Queen Mother*) – tiitel, mis reeglina eeldanuks seda, et selle kandja oli ka ise kuninganna;
* kroonikas kasutatud termin viitab lihtsalt "Rootsi kuninglikule perekonnale".

Viited
------

1. ↑  Professor Jan Svanberg raamatus "Furstebilder från Folkungatid" (ISBN 91-85884-52-9).

Kirjandus
---------

* Cronica Principum Saxonie, MGH SS XXV, lk 476.
* Lars O. Lagerqvist (1982). *"Sverige och dess regenter under 1.000 år"*. Albert Bonniers Förlag AB. ISBN 91-0-075007-7.
**Urmas Sõgel** (25. november 1952 – 29. detsember 2019) oli eesti ajaloolane ja sotsioloog.

Elukäik
-------

Ta lõpetas 1971. aastal Tallinna 21. Keskkooli ja 1976. aastal Tartu Riikliku Ülikooli ajalooteaduskonna.

Ta töötas 1976–1980 Eesti NSV Teaduste Akadeemia Ajaloo Instituudis, 1980–1983 Partei Ajaloo Instituudis, 1983–1989 oli Tallinna Pedagoogilise Instituudi vanemõpetaja ja dotsent. 

1989–1990 oli ta Eestimaa Kommunistliku Partei Keskkomitee rahvussuhete allosakonna juhataja. 1990–1994 Ühing Teaduse juhatuse esimees.

1994–1995 Eesti Vabariigi Keskkonnaministeeriumi nõunik. 1996–1999 töötas ta Eesti Vabariigi Kultuuriministeeriumi juhtivates ametites, sh oli 1998–1999 kantsler. 2001–2008 oli ta kirjastus ILO peatoimetaja ja ärijuht.

2007. aastast oli ta MTÜ Kakumäe Seltsi juhatuse esimees.

Mälestused
----------

* "Sõgelite saaga. ENSV kirjanduspolitruki poja Urmas Sõgeli memuaarid". Koostaja Mart Aare. OÜ Urgel. Tallinn, 2020. ISBN 9789916401415

Tunnustus
---------

* 1978 NSV Liidu Teaduste Akadeemia kuldmedal parima üliõpilastöö eest

Isiklikku
---------

Tema isa oli kirjandustegelane Endel Sõgel.

1972 abiellus ta Helve Kaldasega. 1972 sündis tütar Kristin. 

Poeg Kristjan Karmo on abielust Eve Karmoga.

Viited
------

1. ↑   "POOLT JA VASTU: Kas mere põhja tuleks arendamiseks täita?" Eesti Ekspress, 28. märts 2007
2. ↑  IT Kolledži aastaraamat 2012

Välislingid
-----------

* Haud Tallinna Metsakalmistul
* Olev Remsu, Peaaegu kõik on halvad (retsensioon Urmas Sõgeli raamatule "Sõgelite saaga"), Postimees, 8. jaan, 2021
**Urmas Lõoke** (sündinud 12. novembril 1950 Tartus) on eesti arhitekt.

Keskhariduse omandas Urmas Lõoke Tartu 8. Keskkoolis, seejärel õppis aasta Tallinna Polütehnilises Instituudis ehitusteaduskonnas. Arhitektuurialase kõrghariduse omandas ta Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi arhitektuuriteaduskonnas aastatel 1970–1975.

Aastatel 1975–1977 töötas ta projekteerimisinstituut EKE Projektis ning aastatel 1977–1991 Eesti NSV Aiandusministeeriumi Konstrueerimise ja Tehnoloogia Büroos. Alates 1991. aastast töötab ta arhitektuuribüroos Urmas Lõokese Arhitektuuribüroo OÜ.

Liikmesus
---------

Urmas Lõoke on Eesti Arhitektide Liidu liige alates 1979. aastast.

Töid
----

Urmas Lõokese tuntumad tööd on Transgroup Invest büroohoone Tallinnas ja Eesti Raudtee peamaja Tallinnas Toompuiesteel. Neid iseloomustab väljapeetud materjalikasutus ja lihtne geomeetriline vormikeel. 

* EMT Tehnokeskuse büroohoone Tallinnas Peterburi tee 62 a
* Pääste- ja politseihoone Tapal Pikk 3
* Transgroup Investi büroohoone ja parkimismaja Tallinnas Jõe 4a
* Eesti Raudtee peahoone Tallinnas Toompuiestee 35
* Lasnamäe Ärimaja büroohoone Tallinnas Osmussaare 10
* Eramud Keila-Joal Keila vallas Näkineiu tee 25 ja 27

Võistlustöid
------------

* Arco Vara büroohoone Tallinnas Laeva tänav 2.

Välislingid
-----------

1. Eesti Arhitektide Liidu liikmed, Urmas Lõoke
2. Urmas Lõokese Arhitektuuribüroo OÜ, töötajad
3. Urmas Lõokese Arhitektuuribüroo OÜ, töid
Sulev Kannike (2012)
**Sulev Kannike** (sündinud 9. detsembril 1953) on Eesti diplomaat. 

Sulev Kannike lõpetas aastal 1978 Tartu Riikliku Ülikooli juristina.

Sulev Kannike on töötanud muu hulgas välisministeeriumi poliitikaosakonna juhatajana, poliitika planeerimise osakonna juhatajana, OSCE missioonil Bosnias ja Hertsegoviinas ning välisministeeriumi õigusosakonna juhatajana.

Sulev Kannike oli üks võtmeisikuid Eesti liitumisläbirääkimistel NATO-ga ja liitumiseks ettevalmistuste tegemisel. 

Aastatel 1999–2003 oli ta Eesti suursaadik Belgias ja Luksemburgis ning suursaadik NATO juures. Aastatel 2003–2005 oli ta kaitseministeeriumi asekantsler.

Aastatel 2007–2011 oli Sulev Kannike Eesti alaline esindaja Euroopa Nõukogu juures. 6. juulil 2012 nimetas president Toomas Hendrik Ilves ta Eesti suursaadikuks Ukrainas  ja sama aasta oktoobrist oli ta ka suursaadik Moldovas.

Alates 3. augustist 2016 on ta Eesti suursaadik Iisraelis.

Tunnustus
---------

* 2004 Valgetähe III klassi teenetemärk

Viited
------

1. ↑  Postimees, 2012. Ilves nimetas Eesti suursaadikud Gruusiasse ja Ukrainasse. 6. juuni 2012. Vaadatud 27.12.2012.
2. ↑  Välisministeerium, 2012. Eesti suursaadik Moldovas andis üle volikirja[*alaline kõdulink*]. Pressiteated. 15. oktoober 2012. Vaadatud 27.12.2012.
3. ↑

Välislingid
-----------

* Pekka Erelt, Mele Pesti, Aet Süvari. Härra NATO Eesti Ekspress, 21. november 2002
* Sulev Kannike: Lõviosa diplomaatiast on mitteavalik Maaleht, 3. aprill 2003
* Askur Alas. Sulev Kannike sai Eesti suursaadikuks Euroopa Nõukogu juures EPL, 13. oktoober 2006
**Kupp** (ka **agur**, **võrgutähis**) on võrgumärk, millega tähistatakse ridaõngede või merel võrgurivi algust ja lõppu.

Kuppe oli erinevaid – 30 cm pikkune alt peenenev palgijupp; pikem kepp, millel oli keskosas samast või teisest puust paksend; läbi lauakese pistetud kepp. Kupu alumises osas oli ankruköis ankruga, ülemises osas puust oks, lipuke või mõni muu kergesti märgatav tähis.

Tänapäev
--------

Tänapäeval peavad võrgud olema tähistatud vastavalt kalapüügieeskirja nõuetele: sisemeres (kuni 4 miili rannast) ja sisevetes peab seisevpüünise (võrgujada, õngejada) avavee poolsel tähisel olema 2 lippu, kaldapoolsel 1 lipp. Kui võrgujada on rööbiti rannaga, siis selle vasemas otsas (veekogult kalda suunas vaadatuna) peab olema 2 lipuga ja paremas otsas 1 lipuga tähis. Lipud peavad olema suurusega vähemalt 20x30 cm, punast või oranži värvi.

Viited
------

1. ↑  Eesti rahvakultuuri leksikon. 2000. Koostanud Ants Viires. Tallinn, Ühiselu AS trükikoda. Lk 101

Välislingid
-----------

* Võrgumärk, kupp, Muhu Muuseum
**.kh** on Kambodža Interneti tippdomeen. Domeen on kasutusel alates 1996. aastast.

Riikide tippdomeenid

**Aktiivsed:**
.ac  .ad  .ae  .af  .ag  .ai  .al  .am  .ao  .aq  .ar  .as  .at  .au  .aw  .az  .ax  .ba  .bb  .bd  .be  .bf  .bg  .bh  .bi  .bj  .bm  .bn  .bo  .br  .bs  .bt  .bv  .bw  .by  .bz  .ca  .cc  .cd  .cf  .cg  .ch  .ci  .ck  .cl  .cm  .cn  .co  .cr  .cu  .cv  .cw  .cx  .cy  .cz  .de  .dj  .dk  .dm  .do  .dz  .ec  .ee  .eg  .er  .es  .et  .eu  .fi  .fj  .fk  .fm  .fo  .fr  .ga  .gd  .ge  .gf  .gg  .gh  .gi  .gl  .gm  .gn  .gp  .gq  .gr  .gs  .gt  .gu  .gw  .gy  .hk  .hm  .hn  .hr  .ht  .hu  .id  .ie  .il  .im  .in  .io  .iq  .ir  .is  .it  .je  .jm  .jo  .jp  .ke  .kg  .kh  .ki  .km  .kn  .kp  .kr  .kw  .ky  .kz  .la  .lb  .lc  .li  .lk  .lr  .ls  .lt  .lu  .lv  .ly  .ma  .mc  .md  .me  .mg  .mh  .mk  .ml  .mm  .mn  .mo  .mp  .mq  .mr  .ms  .mt  .mu  .mv  .mw  .mx  .my  .mz  .na  .nc  .ne  .nf  .ng  .ni  .nl  .no  .np  .nr  .nu  .nz  .om  .pa  .pe  .pf  .pg  .ph  .pk  .pl  .pm  .pn  .pr  .ps  .pt  .pw  .py  .qa  .re  .ro  .rs  .ru  .rw  .sa  .sb  .sc  .sd  .se  .sg  .sh  .si  .sk  .sl  .sm  .sn  .so  .sr  .ss  .st  .su  .sv  .sx  .sy  .sz  .tc  .td  .tf  .tg  .th  .tj  .tk  .tl  .tm  .tn  .to  .tr  .tt  .tv  .tw  .tz  .ua  .ug  .uk  .us  .uy  .uz  .va  .vc  .ve  .vg  .vi  .vn  .vu  .wf  .ws  .ye  .yt  .za  .zm  .zw

**Määratud/kasutamata:**  .bv  .gb  .sj       **Reserveeritud/määramata:** .bl  .bq  .eh  .mf     **Kustutatud/kasutamine lõpetatud:** .an  .bu  .cs  .dd  .zr  .tp  .um  .yu       **IDN domeenid:**  .бг  .мкд  .рф  ‏.срб  ‏.укр