recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Aspasia büst, rooma koopia hellenistlikust originaalist, Vatikani Muuseum
**Hetäär** (vanakreeka keeles ἑταίρα 'kaaslane', mitm. ἑταῖραι) oli Vana-Kreekas vabade elukommetega kunstihuviline vallaline naine.

Paljud hetäärid olid hea haridusega: õppinud muusikat, kirjandust ja filosoofiat. Seetõttu olid mõned neist ühiskonnas mõjukad.

Nende vastandid olid kõige kehvemini tasustatud pornaid. Hetäärid võisid ainsate naistena viibida väga tähtsate meeste pidudel.

Tuntumate hetääride hulka kuulusid väejuht Periklese sõbratar ja hilisem abikaasa Aspasia, Makedoonia Aleksandri kindrali ja hilisema Egiptuse kuninga Ptolemaios I konkubiin Thaïs, skulptori Praxitelese muusa ja modell Phryne ning Menandrose armastatu Glykera.

Hetääre on kujutatud skulptuuris, reljeefides ning eriti 6. ja 5. sajandi eKr vaasimaalidel, kus vabaarmastust on sageli kujutatud looduslähedases vormis. Hetäärid on tegelased uusatika ja rooma komöödiais, Lukianose "Hetääride kõnelustes" ning Alkiphroni "Hetääride kirjades".

Ivan Jefremov kirjutas Thaisi elust rääkivas ajaloolises romaanis "Thais – Ateena tütar" (ru):

> «See, kellest sa räägid, pole hoor, nagu teie seda mõistate, see tähendab, ta pole teatud tasu eest igaühele kättesaadav. ... Hetäärid tunnevad mitmeid kunste: nad oskavad tantsida ja riietuda, oskavad meeliköitvalt vestelda ja deklameerida, nad on võimelised juhtima sümpoosionil ...»
> 
> 
> «Kuid nad võtavad ju armastuse eest raha!»
> 
> 
> 
> «Ja kui palju veel! Pikaaegne väljaõpe ja omandatud oskused on kallid, algupärane anne veelgi kallim, ning meie mõistame seda hästi. Meeste valikul on hetääril aga täiesti vabad käed. Ta võib anduda kalli raha eest, võib ära öelda, võib ka igasugusest tasust loobuda. Thaisi pole igatahes võimalik sel kombel saada ...»
> 
> 

Hetääride auväärsust on hinnatud vastavalt kehtivatele moraalinormidele. Mõnes ühiskonnas polnud midagi hetäärisarnast ja seal kiputi hetääre prostituutidega samastama.

Jaapanis vastab hetäärile geiša, samuti kultuurihuviline vabade elukommetega naine, kelle töö hulka ei kuulu seksuaalteenuste osutamine, isegi kui mõned neist seda teevad.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  Antiigileksikon, 1. kd. lk. 191
2. ↑  Christensen, Else (1. aprill 2023). "Prostituut, maailma peaaegu vanim elukutse". *Imeline Ajalugu*. Vaadatud 9. mail 2023.
3. ↑  Ivan Jefremov. "Thais – Ateena tütar". Tallinn, "Eesti Raamat" 1987, lk. 291
**Laatre–Viljandi raudtee** ehk **Mõisaküla–Viljandi raudtee** ehk nn **Mulgi raudtee** oli kitsarööpmeline haruraudtee pikkusega 45,8 km. See ehitati samal ajal Valga–Ruhja–Pärnu raudteega ja avati 1897. aastal.

Raudtee ehitus ja ajalugu
-------------------------

Reisirong "Mulgi Ekspress" Mõisaküla jaamas, aasta u 1935
Endise kitsarööpmelise raudtee mälestuskivi ja tupik Viljandi jaamas
Raudtee rajati Valga–Ruhja–Pärnu raudtee haruteena, selle ehitustööd algasid nagu peateelgi aastal 1895. Suuremahuliste mullatööde tõttu avati see aga aasta hiljem. Ehitustööde käigus lõhuti ka Sinialliku linnamägi.

Keskmiselt maksis ehitus 13 000 rubla versta kohta. 

Aastal 1898 alustati uue raudtee ehitamist Viljandi ja Tallinna vahele. Uue tee valmimisel kujunes see peamiseks teeks ja raudtee hakkas kandma nime Pärnu–Tallinna juurdeveoraudtee, sellal kui Mõisaküla ja Valga vaheline lõik kujunes nüüd haruteeks.

Peale Eesti iseseisvumist 1918. aastal jäi Mõisaküla–Viljandi raudtee Eesti Vabariigi territooriumile koos Pärnu–Mõisaküla raudteelõiguga Valga–Ruhja–Pärnu raudteest. Need kaks lõiku koos said nimeks Pärnu–Mõisaküla–Viljandi raudtee.

Raudteelõik suleti seoses Tallinna–Viljandi raudteeliini laiarööpmeliseks ehitamisega ja võeti üles 1973. aastal. Viimane reisirong liinil Mõisaküla—Viljandi—Mõisaküla sõitis raudteel 3. juunil 1973.

Jaamad
------

Jaamahooned valmisid peamiselt 1898. aastal.
Sõlmjaam Laatre küla juures ehk Mõisaküla raudteejaam ehitati parun von Stackelbergi kingitud soisele alale, mis täideti pinnasega. Aastal 1900 valmisid töökojad ja raudteejaama ümber tekkinud asula nimetati ümber Mõisakülaks.

Raudteelõigul olid järgmised peatused: 

* Mõisaküla raudteejaam (sõlmjaam, ühendus Valga–Ruhja–Pärnu raudteega)
	+ Laatre raudteejaam (pooljaam, avati 1926. aastal Laatre küla juures)
	+ Abja raudteejaam (endine küla tänase Abja-Paluoja linna territooriumil)
	+ Halliste raudteejaam (Halliste kihelkonna keskus)
	+ Kaarli raudteejaam (1930. aastatel nimetati varasem Õisu jaam ümber Kaarli jaamaks ja tehti Õisu küla juurde uus raudteepeatus)
	+ Õisu raudteepeatus
	+ Loodi raudteejaam (pooljaam)
	+ Sinialliku raudteejaam (pooljaam)
* Viljandi raudteejaam (aastal 1901 valmis pikenduseks Tallinna–Viljandi raudteeliin)

Viited
------

1. ↑  MÕISAKÜLA - VILJANDI; Eesti Raudteeajaloo Selts
2. ↑  Mehis Helme, **Eesti raudteede 100 aastat**, lk 23-25
3. ↑  Mehis Helme, **Eesti raudteede 100 aastat**, lk 26
4. ↑  Viimane «mulgi ekspress"; Tee Kommunismile : EKP Viljandi Rajoonikomitee ja Viljandi Rajooni RSN häälekandja, nr. 69, 12. juuni 1973 (DIGAR)
5. ↑  Mehis Helme: Eesti kitsarööpmelised raudteed 1896-1996, 1996, ISBN 9985-60-248-X, lk 11
6. ↑  Eesti kitsarööpmelised raudteed: Õisu (praegune Kaarli)
**Reet Sukk** on eesti flötist (spetsialiseerunud renessanss- ja barokkflöödile) ja plokkflöödimängija.

Haridus ja tegevus muusikuna
----------------------------

Reet Suka valikuid interpreedina on mõjutanud õpingud Viljandi Muusikakoolis, kus tema õpingute ajal töötas Tõnu Sepp. Ta hakkas Viljandi Linnakapellis mängima vanu puupuhkpille ja suurt rolli suuna valikul vanade instrumentide suunas mängis Viljandi Vanamuusika Festival. Et vanu pille Eestis toone ei õpetatud, alustas ta õpinguid Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis Kaljo Westi flöödiklassis, edasi Tallinna Riiklikus Konservatooriumis Samuel Sauluse õpilasena. Konservatooriumi lõpetas ta barokkflöödi erialal ning Wilbert Hazelzeti julgustusel asus ta edasi õppima Hollandis.

1996.-1999. aastal õppis Reet Sukk Haagi Kuninglikus Konservatooriumis W. Hazelzeti juures barokkflööti ja Jeanette van Wingerdeni juures plokkflööti, lisaks osales töötubades varajasest muusikast kuni klassitsismini.

Eestis on Reet Sukk tegutsenud koos Taavi-Mats Uttiga varajase muusika stuudio Cantores Vagantes kontserdiprojektides. Lisaks on ta osalenud teistes varajase muusika projektides, sealhulgas esinenud sageli orkestrisolistina. Mängimise kõrval õpetab Reet Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias, Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis, Vanalinna Hariduskolleegiumi Muusikakoolis. 

Ta on üks Plokkflöödiühing ERTA-Estonia asutajaliikmetest.

Salvestisi
----------

* 2002 - CD "Muusikat ajastute piirimailt" (peamiselt 17. sajandi I poole muusikaga)
* 2013 - CD "Rokokoomuusika Põhjalast" (18. sajandi II poole originaalflööt ning Johan Helmich Romani, Johann Gottfreid Mütheli, Johann George Tromlitzi jt muusika)

Tunnustus
---------

CD "Rokokoomuusika Põhjalast" valiti Eesti Muusikaauhinnad 2014 nominendiks ja ühtlasi aasta parimaks kammermuusikaplaadiks.

Viited
------

1. ↑  Reet Sukk. - Eesti Interpreetide Liit
2. ↑  Reet Sukk. - Eesti Interpreetide Liit

Välislingid
-----------

* Reet Sukk Eesti Teadusinfosüsteemis
* Biograafia Eesti Muusika Infokeskuse lehel
* Reet Sukk Soundcloudis
* Album. "Rokokoomuusika Põhjalast". - klassikaraadio.ee
**Vandu mõis** (saksa keeles *Wando*) oli eramõis Kadrina kihelkonnas Virumaal, tänapäeva Vandu küla lähedal Kadrina vallas Lääne-Virumaal.

Mõis rajati 1781 Tatruse mõisast eraldatud alast.

Viited
------

1. 1 2  Vandu mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris (vaadatud 12.08.2016)
2. ↑  Vandu ms, www.eki.ee

Välislingid
-----------

* Vandu mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris

Kadrina kirik
Kadrina kihelkond

**Kirik**: Kadrina  

**Mõisad**: Arbavere mõis | Eigu mõis | Hulja mõis | Hõbeda mõis | Imastu mõis | Ilumäe mõis | Jõepere mõis | Jõetaguse mõis | Kadrina kirikumõis | Kihlevere mõis | Kolu mõis | Kruusimäe mõis | Kõrve mõis | Lante mõis | Lasila mõis | Liblika mõis | Liigvere mõis | Lepiku mõis | Loksu mõis | Muike mõis | Muusi mõis | Mõndavere mõis | Neeruti mõis | Oonurme mõis | Pala mõis | Pakitu mõis | Palmse mõis | Polli mõis | Pressi mõis | Päri mõis | Saksi mõis | Sakussaare mõis | Sinnepali mõis | Soomukse mõis | Tuimõisa mõis | Tõdva-Kõnnu mõis | Udriku mõis | Undla mõis | Uku mõis | Vandu mõis | Vasivere mõis | Vatku mõis | Vohnja mõis | Võduvere mõis | Võsu mõis
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib rahvusvahelise meistri nimetusest males; samanimelise nimetuse kohta kabes vaata Rahvusvaheline meister (kabe)* |

---

Rahvusvaheline meister Iivo Nei Beverwijki maleturniiril (1966)
**Rahvusvaheliste meister** (inglise keeles *International Master*; lühend **RM** või **IM**) on males sportlike saavutuste eest tulemustepõhiselt antav nimetus.

Tegu on eluaegse nimetusega ning selle saavutamiseks on vaja täita kolm vastavat FIDE normi. Nõuded rahvusvahelise meistri nimetuse saamiseks on madalamad kui rahvusvahelise suurmeistri (GM) ja kõrgemad kui naiste rahvusvahelise meistri (WIM) nimetuse saamiseks.

Nimetuse võttis kasutusele Rahvusvaheline Maleföderatsioon (FIDE) 1950. aastal. Samal aastal sai selle nimetuse 94 maletajat, teiste seas Eestist pärit leedu maletaja Vladas Mikėnas ja Paul Felix Schmidt, kes 1939. aastal Buenos Aireses toimunud maleolümpial võitis Eesti võistkonna koosseisus pronksmedali. 

1964. aastal jagas Iivo Nei Beverwijki maleturniiril Hollandis Paul Keresega 1.–2. kohta ja sai rahvusvahelise meistri nimetuse.

Rahvusvahelise meistri nimetuse said ka 1966. aastal eesti päritolu Uus-Meremaa maletaja Ortvin Sarapuu ja 1977. aastal eesti päritolu Rootsi maletaja Jaan Eslon.

2019. aasta märtsi seisuga on rahvusvahelise meistri nimetuse saanud kokku 3757 maletajat, sealhulgas 108 naismaletajat. Naismaletajatest said esimestena selle nimetuse maailmameistrid, sest nimetus kaasnes MM-tiitliga. Seetõttu esimeseks naiseks, kes sai rahvusvaheliseks meistriks, oli Ljudmila Rudenko 1950. aastal.

Rahvusvahelise meistri nimetuse saanud Eesti maletajad
------------------------------------------------------

Hillar Kärner
Jaan Ehlvest
* 1964 – Iivo Nei
* 1979 – Hillar Kärner
* 1983 – Jaan Ehlvest, hilisem suurmeister
* 1983 – Aleksander Veingold
* 1983 – Lembit Oll, hilisem suurmeister
* 1993 – Kalle Kiik
* 1994 – Olav Sepp
* 1995 – Kaido Külaots, hilisem suurmeister
* 1996 – Riho Liiva
* 1998 – Tarvo Seeman
* 1999 – Juri Zitin
* 2000 – Igor Švõrjov, hilisem suurmeister
* 2000 – Sergei Zjukin
* 2002 – Meelis Kanep, hilisem suurmeister
* 2003 – Vallo Maidla
* 2004 – Vladimir Žavoronkov
* 2007 – Ülar Lauk
* 2008 – Aleksandr Volodin, hilisem suurmeister
* 2014 – Ottomar Ladva, hilisem suurmeister
* 2016 – Juri Krupenski
* 2018 – Andrei Šiškov
* 2019 – Ilja Siroš

* Kaido KülaotsKaido Külaots
* Igor ŠvõrjovIgor Švõrjov
* Meelis KanepMeelis Kanep
* Aleksandr VolodinAleksandr Volodin

Vaata ka
--------

* FIDE tiitlid
* Ausuurmeister
**Veljo Käsper** (13. mai 1930 Tallinn – 16. märts 1982 Tallinn) oli eesti filmilavastaja.

Keskkooli lõpetamise järel töötas ta õpetajana ja oli komsomolitööl Tartus. 1964. aastal lõpetas Veljo Käsper Moskvas Üleliidulise Riikliku Kinematograafia Instituudi režiiteaduskonna Lev Kulešovi meistriklassi. Alates 1960. aastast töötas ta Tallinnfilmis dokumentaalfilmide, kinoringvaadete ja mängufilmide režissöörina.

Enamik Veljo Käsperi filmidest langes küll terava kriitika alla, kuid ta oli väga omanäoline looja ning filme "Viini postmark", "Gladiaator" ja "Aeg elada, aeg armastada" saatis küllalt suur publikumenu.

Filmograafia
------------

* "Roosa kübar" (1963) (lühifilm)
* "Supernoova" (1965)
* "Tütarlaps mustas" (1966)
* "Viini postmark" (1967)
* "Gladiaator" (1969)
* "Tuulevaikus" (1970)
* "Väike reekviem suupillile" (1972)
* "Ohtlikud mängud" (1974)
* "Aeg elada, aeg armastada" (1976)
* "Pihlakaväravad" (1981)

Viited
------

1. ↑
2. ↑  Õie Orav. Tallinnfilm. II, Mängufilmid 1977-1991. Tallinn, 2004, lk. 709

Välislingid
-----------

* IMDb: Veljo Käsper
* Tartumaa komsomoliveteranide kokkutulekul vestlevad (vasakult) Puhja sovhoosi direktor Jaan Lummo, „Tallinnfilmi" režissöör Veljo Käsper ja Tartu siseasjade osakonna ülema asetäitja Voldemar Rose. 17. veebruar 1976.
Jevgeni Kogan (1990)
**Jevgeni Kogan** (vene Евгений Владимирович Коган; 1. jaanuar 1954 Vladivostok – 28. märts 2007 Tallinn) oli venekeelne Eesti ja Nõukogude Liidu ühiskonnategelane ja poliitik. 

Jevgeni Kogan sündis Vladivostokis mereväeohvitseri perekonnas. Ema poolt oli ta õigusjärgne Eesti kodanik. Pärast keskkooli lõpetamist õppis ta Kaug-Ida Polütehnilises Instituudis ja Tallinna Polütehnilises Instituudis, mille ta lõpetas 1977. aastal laevaremondiinsenerina. Hiljem õppis ta Tallinna Polütehnilises Instituudis kolm aastat mittestatsionaarselt majandust, kuid stuudium jäi lõpetamata. Aastatel 1972–1982 töötas Jevgeni Kogan Eesti Merelaevanduses ja 1982–1989 Eesti Kalatööstuses (Estrõbprom). 

1988. aastal oli Jevgeni Kogan üks nõukogudemeelse Interliikumise loojatest ja temast sai selle esimees. 1988. aasta 15.oktoobril sai ta liiklusõnnetuses raskelt vigastada ning oli seejärel sunnitud pikemat aega kasutama karkusid. 1989. aastal kevadel kandideeris Jevgeni Kogan NSV Liidu Rahvasaadikute Kongressi valimistel Põhja-Tallinna valimisringkonnas ning osutus teises voorus valituks. Rahvasaadikuna osales Jevgeni Kogan aktiivselt impeeriumimeelse saadikurühma Sojuz tegevuses. 

Pärast 1991. aasta augustisündmusi jäi Jevgeni Kogan Moskvasse ning pöördus Eestisse tagasi alles 1995. aastal. Moskvas elades osales ta Suur-Venemaa Taassünni Partei juhtorganite tegevuses ning kandideeris 1992. aastal Moskva linnapea kohale. 1996. aasta 20. oktoobril toimunud kohalike omavalitsuste valimisel kandideeris Jevgeni Kogan Tallinna Linnavolikokku valimisliidu "Õiglus – Spravedlivost" nimekirjas Põhja-Tallinnas (valimisringkond nr. 8). Ta kogus 802 häält ning ei osutunud valituks. 17. oktoobril 1999 toimunud kohalike omavalitsuste valimisel kandideeris Jevgeni Kogan Põhja-Tallinnas Tallinna Linnavolikokku valmisliidu "Rahva Usaldus" nimekirjas. Ta kogus 963 häält ning osutus valituks, kuid ta loobus mandaadist. 18. mail 2001 esitas Kogan avalduse oma saadikuvolituste taastamiseks ja ta pöördus tagasi linnavolikokku jäädes Tallinna Linnavolikogu liikmeks kuni selle koosseisu lõpuni. Hiljem Kogan enam poliitikas ei osalenud ning tegeles äriga.

Viited
------

1. ↑   Политик божьей милостью баллотируется в мэры // Коммерсантъ, 7 октября 1992.

Kirjandus
---------

* Hion, Ene 1990. *Kes on kes Eesti poliitikas*. Tallinn: Olion, lk. 139–148.
**Aleksander Simon** VR I/3 (9. juuni 1877 Põltsamaa alev – 25. september 1960 Dornstadt Saksamaa LV) oli Vene ja Eesti sõjaväelane (kolonel).

Aleksander Simon lõpetas Viljandi linnakooli ja Vladimiri sõjakooli 13.06.1903. aastal. Esimeses maailmasõjas teenis Sveaborgi kindluse garnisoni jalaväepolgus. 

Eesti Vabadussõjas teenis Aleksander Simon alates 21.11.1918 Sõjaministeeriumis, Peastaabi, reajaoskonna ülemana, kapteni aukraadis. 4. aprillil 1919. aastal nimetati Vabariigi Sõjakooli ülemaks, Oli Sõjakooli ülem 1919–1920, teenis seejärel Sõjaministeeriumis- Sõjaministri juures, käskudetäitja-ohvitserine. Lahkus Kaitseväeteenistusest 1. septembril 1927. aastal.

1930. aastast oli Kaitseliidu Tallinna maleva Ida malevkonna propaganda pealik.

Viited
------

1. ↑  Wabariigi Walitsuse otsus 6. aprillist 1925 a.. Määrata Wabadussõjast wastutawatel kohtadel osawõtnud kaitsewäelastele. Riigikogu poolt 15. weebr 1923 a. wastu wõetud seaduse § 4 p. b ja c põhjal, autasuks ühekordne toetusraha. Riigi Teataja, nr. 69-70, 28 aprill 1925

Välislingid
-----------

* EESTI SÕJAMUUSEUM - KINDRAL LAIDONERI MUUSEUM. EESTI OHVITSERID 1918-1940.
Pildil on Egert Belitšev, kes on Eesti piirivalve ja migratsioonivaldkonna kõrge politseiametnikEgert Belitšev
**Egert Belitšev** (sündinud 6. detsembril 1984) on Eesti piirivalve ja migratsioonivaldkonna kõrge politseiametnik, aastast 2023 Politsei- ja Piirivalveameti (PPA) peadirektor. 

Egert Belitšev alustas avalikku teenistust Kodakondsus- ja Migratsiooniametis migratsioonijärelevalve valdkonnas. Pärast PPA loomist jätkas ta Eesti migratsioonivaldkonna arendamist ja õigusloomes osalemist ning esindas Eestit Euroopa Liidu Nõukogu rände töögruppides. 2016. aastal sai temast justiits- ja siseasjade nõunik Eesti alalises esinduses Euroopa Liidu juures, Brüsselis. Belitšev vastutas piirivalve, tagasisaatmise ja politseikoostöö teemade eest, sh juhtrollis Eesti Euroopa Liidu eesistumise perioodil 2017. aasta teisel poolel. 

2020. aasta 8. mail allkirjastas Jüri Ratase teise valitsuse siseminister Mart Helme PPA põhimääruse muudatuse, millega loodi ameti sees piirivalveosakond ning Egert Belitšev asus PPA peadirektori asetäitja ametikohale piirivalve alal. 

Egert Belitšev on viimastel aastatel juhtinud mitmete kriiside lahendamist. Ta vastutas COVID-19 leviku tõkestamiseks kehtestatud piirikontrolli taastamise eest ja juhtis põgenikega seotud hädaolukorra lahendamist Vene Föderatsiooni Ukraina-vastase sõjalise agressiooni algusperioodil. Ta on olnud üks Eesti idapiiri väljaehitamise eestvedajaid.  

Alates 24. märtsist 2023 täitis ta pärast Elmar Vaheri ametist kõrvaldamist Politsei- ja Piirivalveameti peadirektori ülesandeid. Kaja Kallase teine valitsus nimetas Egert Belitševi PPA peadirektori ametikohale alates 3. maist 2023.

Teenistuskäik
-------------

* 2006–2007 Kodakondsus- ja migratsiooniameti vaneminspektor, peainspektor

* 2007–2010 Kodakondsus- ja migratsiooniameti migratsioonijärelevalve peaspetsialist

* 2010–2016 Politsei- ja Piirivalveameti (PPA) integreeritud piirihalduse büroo juhtivpiiriametnik

* 2016–2018 Eesti esindus Euroopa Liidu juures, justiits- ja siseasjade nõunik

* 2018-2018 PPA integreeritud piirihalduse büroo juhtivpiiriametnik

* 2018–2020 PPA integreeritud piirihalduse büroo juht

* 2020–2023 PPA peadirektori asetäitja piirivalve alal
* 2023– PPA peadirektor

Hariduskäik
-----------

* 2003 Saaremaa Ühisgümnaasium
* 2011 Sotsiaalteaduste bakalaureus Õigusteadustes, Tartu Ülikool
* 2013 Õigusteaduste magister, Tartu Ülikool

Teenistusastmed
---------------

* 2017 Politseikapten
* 2020 Politseimajor
* 2020 Politseikolonelleitnant

Isiklikku
---------

Egert Belitšev on pärit Kuressaarest. 

Ta on abielus ja tal on kaks last.

Välislingid
-----------

* PPA uus juht Egert Belitšev: turvalisust ei saa luua inimene, kes ei tunne ennast turvaliselt – Eesti Päevaleht (delfi.ee)
* FOOKUS Egert Belitšev: Vajadus piiri kaitsta ei kao – Issuu
* Piirivalve tagasitulek: piirivalvejuhiks saab Egert Belitšev (postimees.ee)
* Magistritöö: Alaealise kinnipidamine väljasaatmismenetluses
* Bakalaureusetöö: Vabatahtlik tagasipöördumine Eestis naasmisdirektiivi rakendamisel
* PIIRIEHITUS. Ehituslik meistriklass
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib orienteerujast; korvpalluri kohta vaata artiklit Margus Klementsov (korvpallur)* |

---

**Margus Klementsov** (sündinud 20. mail 1972 Tallinnas) on eesti orienteeruja ja rogainija.

Haridus
-------

Lõpetas 1990. aastal Tallinna Humanitaargümnaasiumi.

Sporditulemused
---------------

Harrastab orienteerumisjooksu ja rogaini.

2005. aastal võitis Nõval toimunud rogaini Euroopa meistrivõistlustel meeskondade arvestuses koos Jaanus Rehaga kulla. 2014. aasta rogaini Euroopa meistrivõistlustel Oraval võitis meesveteranide klassis koos Mati Korroliga kulla.

Joonistanud orienteerumiskaarte ja olnud paljude orienteerumisvõistluste rajameister.

Tunnustus
---------

* 2020 Eesti Orienteerumisliidu aasta tegija

Viited
------

1. ↑  Eesti spordi biograafiline leksikon. Margus Klementsov
2. ↑  "ESBL sporditulemused. Margus Klementsov". Originaali arhiivikoopia seisuga 12. jaanuar 2015. Vaadatud 4. jaanuaril 2015.

Välislingid
-----------

* Margus Klementsovi osalusel joonistatud orienteerumiskaardid Eesti Orienteerumisliidu andmebaasis
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib metsandustegelasest ja fotograafist; Pärnu ja Keila poliitiku kohta vaata artiklit Jüri Pere (poliitik).* |

---

Jüri Pere
**Jüri Pere** (sündinud 25. augustil 1939) on eesti metsandustegelane ja loodusfotograaf.

Ta on pärit metsameeste perest, sündinud Roodul Kohtla metskonna metsniku esimese lapsena. 1960. aastal lõpetas praeguse Luua Metsanduskooli ning töötas taksaatorina metsakorralduses (Metsaprojekt) 1971. aastani. Seejärel asus ta tööle isa Paul Pere jälgedes fotograafina metsamajanduse ja looduskaitse ministeeriumi majandusuuringute laboris; hiljem töötas Riigimetsa Majandamise Keskuses kuni 2009. aastani. Ta on jäädvustanud Eesti metsamehi ja metsanduse ajalugu.

Noorusaastate ulukijahi asemel on ta vanemas põlves pidanud vereta jahti, kus tema fotod on pälvinud ka auhindu. Fotograafiaga tegeleb tõsisemalt alates 1972. aastast.

Ta on Eesti Metsateenijate Ühingu liige.

Viited
------

1. ↑  Jüri Pere. Sajand loodusfotograafi ja metsamehe Paul Pere sünnist. Eesti Mets 1/2011 (vaadatud 1.09.2016)
2. ↑  Looduse- ja metsapiltnik Jüri Pere 70. Eesti Mets, sügis 3/2009 (lk. 48)
3. ↑  Tiit Hunt. Vereta Jaht 15. Eesti Loodus, 2012/05 (vaadatud 1.09.2016)
4. ↑  Jüri Pere. Minu kohtumised looduses. Metsamees jaanuar-veebruar 2011, lk. 33-36.
5. ↑  Metsamehe jälgedes. Jüri Pere. Eesti Metsateenijate Ühing. (vaadatud 30.08.2016)
**Rohelised / Euroopa Vabaliit** (GREENS/EFA) on Euroopa Parlamendi suuruselt viiendat ja kuuendat kohta jagav fraktsioon, kus aprillis 2019 oli 52 liiget. Rohelised / Euroopa Vabaliit kuulub opositsiooni parteide hulka.

Eestlastest kuulus kuni 2019. aastani Roheliste / Euroopa Vabaliidu fraktsiooni Euroopa Parlamendi liige Indrek Tarand. (2019. aastal ta enam Euroopa Parlamenti valituks ei osutunud.)

Lätist kuulub fraktsiooni Läti Vene Liidu esindaja Tatjana Ždanoka.

Eestist kuulub liikmesparteina sinna Erakond Eestimaa Rohelised.

Välislingid
-----------

* Ametlik koduleht

| * v
* r
Euroopa Liidu poliitika |
| --- |
| Fraktsioonid (8) | 

* Euroopa Rahvapartei (EPP)
* Sotsiaaldemokraatide ja demokraatide fraktsioon Euroopa Parlamendis (S&D)
* Euroopa Konservatiivid ja Reformistid (ECR)
* Euroopa Demokraatide ja Liberaalide Liidu fraktsioon (ALDE)
* Euroopa Ühendatud Vasakpoolsed ja Põhjala Vasak-Rohelised (GUE/NGL)
* Rohelised/Euroopa Vabaliit (Greens/EFA)
* Vaba ja Demokraatlik Euroopa (EFDD)
* Rahvaste ja Vabaduste Euroopa (ENF)

 | Euroopa Liidu lipp |
**Kirsti Metusala** (neiuna **Kirsti Kiivit**; sündinud 16. detsembril 1937 Jõhvis) on eesti disainer.

Haridus
-------

Lõpetanud 1962. aastal Eesti Riikliku Kunstiinstituudi metallehistöö eriala.

Töö
---

Kirsti Metusala läks Estoplasti tööle 1965. aastal. «Linnaks soovitas mind, sest me olime ühe eriala inimesed. Metallikunstnikul on kergem tegeleda konstruktsioonidega ja vormidega. Minu diplomitöö oligi nimelt vormidest. 1962. aastal, kui mina ERKI lõpetasin, ei olnud üldse disaini eriala, see loodi hiljem,» meenutab Metusala.

Estoplastis töötas ta aastatel 1965–1992 valgustidisainerina. Tema lambikuplite kujunduses varieerusid eri suurusega kerad ja poolkerad, domineerisid puhtad erksad värvitoonid. Materjalidest kasutas valdavalt Estoplasti nimele kohaselt ja vääriliselt plasti ja orgaanilist klaasi, mida kombineeriti metallist ja puidust detailidega. Samuti kasutati plastkilet, millest valmistatud kuplid kaeti kangaga.

«Tööstusdisain on meeskonnatöö. Tehases ei saa töötada sellised inimesed, kes tahavad olla individualistid või suure egoga kunstnikud. Suurtootmises saab enese mina palju hoope sellega, et sa tead, kuidas teha tahaksid, aga kõiki ideid ei saa alati ellu viia. Suurtootmine seab raamid…» meenutab Metusala. Esto­plasti kunstnikuna on Kirsti Metusala olnud tegev sadade valgustite projekteerimise juures, mille hulgas on näiteks Eesti NSV Ülemnõukogu istungite saali töölaudadele kohtvalgustid, kosmonautide Tähelinna valgustid ja eluruumivalgustid paljudes Nõukogude Liidu paikades.

Kirsti Metusala lõpetas töö Estoplastis 1992. aastal.

Isiklikku
---------

Tema abikaasa on tehnikateadlane Tiit Metusala. Tema isa oli peapiiskop Jaan Kiivit seenior, vend peapiiskop Jaan Kiivit juunior, vanaisa Jaak Varik oli Jõhvi Mihkli koguduse õpetaja.

Viited
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑

Kirjandus
---------

* 2016 – Nobody expected there would be much discussion about it. Toimetanud ja kujundanud Ott Metusala, tõlkinud Ulla Väljaste ja Ott Metusala, eessõna: Kai Lobjakas, pildid: Eesti Tarbekunsti- ja Disainimuuseum.
**Ara és l'hora** (eesti keeles *Nüüd on aeg*) on katalaani isamaaline laul, mis on kohandatud läti helilooja Mārtiņš Braunsi 1988. aasta Läti laulust Saule, Pērkons, Daugava. Jaume Ayats i Abeyà on kohandanud teksti Miquel Martí i Poli raamatust *El poble luuletusest* *Meditació ultima*. Režissöör Esteve Nabona salvestas selle laulu esimest korda koos kooriga Orfeó Català koos katalaani- ja ingliskeelsete subtiitritega videona.

Mārtiņš Brauns lõi laulu aastal 1988 laulva revolutsiooni ajal. See laul ei ole Läti hümn, kuid sellel on suur emotsionaalne jõud ja seda lauldakse endiselt laulupidudel ja suurtel festivalidel.

Laulu Kataloonia adaptsioon on tehtud koostöös heliloojaga ning kavatsusega langeda kokku kodanikuühiskonna ühtse kampaaniaga Ara és l'hora 9. novembri konsultatsiooni jaoks, mille algatasid Assembly Nacional Catalana ja Òmnium Cultural. Via Catalana 2014. aasta keskse ürituse ajal astus üles tuhat lauljat Kataloonia noortekoorist Orfeó, Kataloonia tütarlastekoorist Orfeó ja Kataloonia noortekoorist.
**Kevin Rääbis** (sündinud 2. jaanuaril 1994) on Eesti jalgpallur, kes mängib Saksamaa klubis SV Donaustauf. 

Ta on varem mänginud JK Tammeka, JK Tammeka II, JK Tallinna Kalevi ja SV Donaustaufi särgis.

Mängijakarjäär
--------------

Kevin Rääbis alustas jalgpalluriteed Tartu Tammekas ning esindas kuni 2017. aastani vaid Tammeka värve. Meistriliiga debüüdi tegi 12. märtsil 2011 Tallinna FC Flora vastu.

2018. aasta talvisel üleminekuperioodil siirdus Kevin mängima JK Tallinna Kalevi ridadesse, kus ta oli kaks hooaega. 2020. aasta talvel liitus ta Saksamaa tugevuselt viiendas liigas (Bayernliga lõuna tsoonis) mängiva SV Donaustaufiga. Aasta aega hiljem liitus Kevin TSV Wacker Neutraublinguga. 

2022. aastal taasliitus Kevin oma endise leivaisa, Saksamaa tugevuselt viiendas liigas (Bayernliga lõuna tsoonis) mängiva SV Donaustaufiga.

### Testimised

2012. aastal käis Kevin Rääbis testimisel Slovakkia kõrgliigaklubi FK Senica juures. Pärast kolmenädalast testiperioodi pakuti Rääbisele lepingut[*viide?*], kuid lepingu tingimused teda ei rahuldanud.

2013. aastal käis Kevin Rääbis testimisel Soome esiliiga klubi juures FC Tampere Ilves.[*viide?*]

Näitlemiskarjäär
----------------

2014. aastal näitles Kevin Rääbis telesaatesarjades "Suletud uste taga" ja "Saladused".[*viide?*]

Bränd
-----

2016. aasta lõpul tõi Kevin Rääbis välja omanimelise käekellabrändi KR. Ühtlasi on Kevin esimene Eesti jalgpallur, kellel on oma bränd.

Blogi
-----

Kevin Rääbis peab 2016. aasta aprillist blogi, kus kirjutab spordist, toitumisest ja oma võistlustest.

Viited
------

1. ↑  "Kevin Rääbise mängijaprofiil". Eesti Jalgpalli Liit. Vaadatud 6. oktoober 2016.

Välislingid
-----------

* Käekellabränd KR
* Kevin Rääbise blogi
Üksnurme mõisa härrastemaja
**Üksnurme mõis** (saksa keeles *Uxnorm*) oli rüütlimõis Keila kihelkonnas Harjumaal. Nüüdisajal jääb mõis Harju maakonda Saku valda Üksnurme küla lähedale.

Mõis asutati 1630. aastatel. Mõisal on olnud palju omanikke. Mõisa kahekorruselise peahoone ehitasid 1860 Pahlenid.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  Üksnurme mõis Eesti mõisaportaalis (vaadatud 28.10.2015)
2. ↑  Üksnurme ms, www.eki.ee

Välislingid
-----------

* Üksnurme mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris
* Üksnurme mõis Eesti mõisaportaalis
* Üksnurme (Keila khk), Kinnistute register Eesti Rahvusarhiivis

Keila kirik
Keila kihelkond

**Kirik**: Keila kirik  

**Pastoraat**: Keila kirikumõis  

**Peamõisad**: Haabersti mõis | Harku mõis | Jõgisoo mõis | Jälgimäe mõis | Keila mõis | Keila-Joa mõis | Klooga mõis | Kumna mõis | Laulasmaa mõis | Lehola mõis | Naissaare mõis | Ohtu mõis | Rahula mõis | Rannamõisa mõis | Saku mõis | Saue mõis | Tuula mõis | Tännassilma mõis | Valingu mõis | Vana-Karjaküla mõis | Vanamõisa mõis | Voore mõis | Vääna mõis | Ääsmäe mõis | Üksnurme mõis  

**Kõrvalmõisad**: Humala mõis | Hüüru mõis | Käesalu mõis | Maeru mõis | Meremõisa mõis | Muraste mõis | Mustamäe mõis | Peetri mõis | Uue-Karjaküla mõis | Vana-Pääla mõis | Viti mõis  

**Poolmõisad**: Koppelmaa mõis | Kuivaveski mõis | Kõltsu mõis | Luka mõis | Niitvälja mõis | Tiskre mõis | Vismeistri mõis  

**Karjamõisad**: Aru mõis | Juuliku mõis | Kalda mõis | Kiisa mõis | Laabi mõis | Laoküla mõis | Lehmja mõis | Nahkja mõis | Pällu mõis | Suur-Aru mõis
**Sealõuarohulised** (*Scrophulariaceae*) on õistaimede sugukond. Nende hulka kuuluvad üheaastased või mitmeaastased rohttaimed, kelle õied on tavaliselt sügomorfsed ehk ebakorrapärased, haruharva ka aktinomorfsed ehk kiirjad. 

Traditsiooniliselt on sellesse sugukonda kuulunud umbes 275 perekonda 5000 liigiga. Tänapäeva molekulaargeneetilised uuringud on Sealõuarohuliste süstemaatika sassi löönud, mitmed perekonnad on tõstetud näiteks teeleheliste ja soomukaliste sugukonda. 2016. aastal välja antud APG IV süsteemis kuulub sinna 62 perekonda umbes 1830 liigiga.

Sealõuarohulised on kosmopoliitse levikuga, kes on levinud peamiselt parasvöötmes ja troopilistes mäestikupiirkondades.

Sealõuarohuliste üldtunnuseid
-----------------------------

* Õied on enamasti sügomorfsed;
* lehed võivad olla nii vastakuti kui ka vahelduvalt;
* tupp- ja kroonlehed on enamasti 4 või 5 tipmega;
* tolmukate arv kas 2, 4 või 5;
* viljaks on enamasti kupar.

Perekonnad
----------

Eestis looduslikult ja kultuurtaimedena kasvatatavate liikidega perekonnad:

* *Buddleja* L. – budleia
* *Limosella* L. – nõgilillik
* *Nemesia* Vent. – nemeesia
* *Scrophularia* L. – sealõuarohi
* *Verbascum* L. – vägihein

Teisi perekondi:

* *Diascia* Hook.f. – kaksikkannus

Välislingid
-----------

* *Scrophulariaceae* ITIS andmebaasis *www.itis.gov*

Sealõuarohulised
**"Hugo ja Rosa"** (rootsi keeles **"Hugo och Rosa"**) on Rootsi režissööri Bengt Jägerskogi jäädvustatud dokumentaalfilm, mille produtseeris kohalik telekanal SVT. 105-minutilise filmi keskmes on õde-vend **Rosa Bergqvist** ja **Hugo Bergqvist**. Ülesvõtted toimusid aastail 1992–2002. Gunby nimeline maakoht 3-hoonelise rootsipunase talumajapidamisega oli nende kodupaigaks Roslagenis.

9-lapselisest perekonnast olid nad viimasteks elusolijateks. Elueast ja elektri puudumisest olenemata tegid nad kahasse kodutöid, kasvatasid kanu, hakkisid puitu, kandsid kaevuvett ja nühkisid kaltsuvaipasid. Kristlike traditsioonide austamisele sekka oli neil helge ellusuhtumine, aeg-ajalt lauldi rõõmsalt ja mängiti akordioni.

Filmi lõpus laulab Hugo noorema õe surivoodil hooldekodus Vallentunas, vaadates tema linadesse mässimist ja äratassimist. 101. sünnipäeva järel lahkus varsti temagi, *läks õele koju kaasa.* Stockholmi lähedase hooldekodu aknast oli ta just nii eelneval õhtul välja hüüatanud.

Viited
------

1. ↑  www.themoviedb.org Hugo and Rosa (2002)

Välislingid
-----------

* Hugo & Rosa (YouTube'is inglise subtiitritega)
Palestiina põgenike perekond Galilea teel 1948. aastal.
**Nakbah** (araabia keeles النكبة an-Nakbah, 'õnnetus, hukatus, katastroof') oli sündmus, mille käigus umbkaudu 711 000 kuni 725 000 Palestiina araablast jättis kodu maha, põgenes või aeti välja oma kodudest tollal Suurbritannia mandaadi all olnud Palestiinas puhkenud kodusõjas 1947.–1948. aastal ja sellele järgnenud Araabia-Iisraeli sõjas 1948.–1949. aastal.

Termini *nakbah* võttis selles tähenduses esimest korda kasutusele Süüria ajaloolane Constantin Zureiq (قسطنطين زريق‎) oma raamatus *Ma'na an-Nakba* ("معنى النّكب", "Katastroofi tähendus") 1948. aastal.

Iga aasta 15. mail tähistavad palestiinlased selle sündmuse mälestuseks Nakbah' päeva.

Ajalugu
-------

Kodusõda palestiinlaste (araablaste) ja kiiresti kasvanud juudi elanikkonna vahel puhkes, kui ÜRO Peaassamblee tühistas 29. novembril 1947 senise Suurbritannia mandaadi Palestiinas, otsustades asutada seal kaks iseseisvat riiki. Iisraelile määrati 14 100 ruutkilomeetri suurune ala (umbes 56 % Palestiinast), kus elas 498 000 juuti ja 497 000 palestiinlast (araablast); Palestiina riigile määrati 11 100 ruutkilomeetri, kus elas 725 000 palestiinlast ja 10 000 juuti. Jeruusalemmast pidi saama iseseisev rahvusvaheline haldusüksus. 

Pärast seda, kui juudid kuulutasid 1948. aasta 14. mail välja Iisraeli riigi, ründasid Transjordaania, Egiptus, Süüria, Liibanon ja Iraak Iisraeli ning kodusõda muutus Araabia-Iisraeli sõjaks. Sõda lõppes Iisraeli võiduga 1949. aasta kevadel ja vaherahulepingute sõlmimisega kõigi nimetatud riikidega. Sõja käigus okupeerisid Iisraeli väed 6700 ruutkilomeetrit Palestiina riigile määratud aladest ning Lääne-Jeruusalemma. Iisraeli territooriumilt või Iisraeli hõivatud palestiinlaste aladelt põgenes sõjategevuse ja sionistliku terrori eest või aeti kodudest välja üle 700 000 palestiinlase.

Vaata ka
--------

* Deir Yassini massimõrv

Viited
------

1. ↑  EE, 3. kd, Tallinn: Kirjastus Valgus, 1988, lk 561.

Kirjandus
---------

* *Nakba: Palestine, 1948, and the Claims of Memory.* Edited by Ahmad H. Sa'di, Lila Abu-Lugho. Columbia University Press. ISBN 0231135793.
**Imelillelised** ehk **ööõielised** (*Nyctaginaceae*) on taimede sugukond nelgilaadsete seltsis.

Imelilleliste sugukonda kuulub umbes 33 perekonda 290 liigiga.

Sugukonna levila on lai, peamiselt troopika ja lähistroopika, mõned liigid kasvavad ka parasvöötmes. Sugukonnale on iseloomulik ainulaadne antokarp ehk üheseemnene sulgvili, mida harilikult tihedalt ümbritseb perigoon või selle alumine, püsima jäänud osa ning mitmetele perekondadele on iseloomulikud väga suured tolmuterad (>100 µm). 

Eesti pärismaiseid liike selles sugukonnas ei ole. Kultuuris kasvatatakse vahel liiki lõhnatu imelill (*Mirabilis jalapa*).

Perekonnad
----------

Triibus *Boldoeae*

* *Boldoa*
* *Cryptocarpus*
* *Salpianthus*

Triibus *Bougainvilleeae*

* *Belemia*
* *Bougainvillea*
* *Phaeoptilum*

Triibus *Caribeeae*

* *Caribea*

Triibus *Colignonieae*

* *Colignonia*

Triibus *Nyctagineae*

* *Abronia* – abroonia
* *Acleisanthes'*
* *Allionia*
* *Anulocaulis*
* *Boerhavia*
* *Commicarpus*
* *Cuscatlania*
* *Cyphomeris*
* *Mirabilis* – imelill
* *Nyctaginia*
* *Okenia*
* *Tripterocalyx*

Triibus *Leucastereae*

* *Andradea*
* *Leucaster*
* *Ramisia*
* *Reichenbachia*

Triibus *Pisonieae*

* *Cephalotomandra*
* *Grajalesia*
* *Guapira*
* *Neea*
* *Neeopsis*
* *Pisonia*
* *Pisoniella*
Árpád Arderi haud Siselinna kalmistul.  
Foto: Ave Maria Mõistlik, 6. mai 2012
**Árpád Arder** (6. detsember 1922 Budapest – 19. september 1995 Tallinn) oli eesti evangeeliumi kristlaste vaimulik.

Ta lõpetas aastal 1941 Tallinna Poeglaste Kommertskooli. Aastatel 1942–1943 õppis ta Tartu Ülikoolis majandust (ei lõpetanud).

Árpád Arder liitus Evangeeliumi Kristlaste Tallinna Karmeli kogudusega. Palvemaja asetses Tallinnas Luise tn.[*viide?*]

Árpád Arder töötas pastorina aastatel 1955–1968 Rakveres, kus ta pidas jumalateenistusi eesti ja soome keeles. Aastatel 1968–1977 oli ta pastoriks Suure-Jaanis, Suure-Jaanis olles pidas ta jumalateenistusi eesti, saksa ja soome keeles.

Pere
----

Tema vanaisa oli Jaan Poska. Ema oli Tatjana Poska-Arder-Laaman. Isa oli laulja Aleksander Arder. Kasuisa Eduard Laaman oli ajakirjanik. Vanem (pool)õde on luuletaja Ilona Laaman, noorem poolõde Silvia Laaman. Tädid olid arst Ksenia Poska, advokaat Vera Poska-Grünthal, lasteraamatute tõlkija Anna Poska. Tädimees Timotheus Grünthal oli riigikohtunik, tädipoeg Ivar Grünthal oli luuletaja, arst ja pagulaspoliitik. Onu Jüri Poska oli jurist ja õigeusu preester.[*viide?*]

Vanem poeg Ott Arder oli luuletaja. Noorem poeg Jaan Arder oli muusik. Poeg Jaani tütar Helin-Mari Arder on samuti muusik.[*viide?*]

Raamatuid
---------

* Kus on Arpadi kuningas? : elu eesmärgi otsingud; Tallinn : Logos, 1992
* Ilu tuha asemele : jutlused; Rakvere : Rakvere Nelipüha Kogudus, 1997
* Jõuluimed : (jõulujutlused, -jutud ja -tervitused); (kogunud Arpad ja Veronika Arder, Vaike Põldoja) Rakvere : Rakvere Nelipüha Kogudus, 1998
* Me teame teed ja kaevu : jutlused ; (kogunud : Vaike Põldoja ; keeleline korrektuur : Veronika Arder) [Rakvere] : [Rakvere Nelipüha Kogudus], c2002
* Olgu sinu vagu sirge! : jutlused; [kogunud Vaike Põldoja] Rakvere : Rakvere Nelipüha Kogudus, 1997
* Pisarad Piiblis : jutlused ; [kogunud Vaike Põldoja] Rakvere : Rakvere Nelipüha Kogudus, 1997
* Tunneta Teda! : jutlused ; [kogunud Vaike Põldoja] Rakvere : Rakvere Nelipüha Kogudus, 1996
* Väsinutele : jutlused / Arpád Arder ; [kogunud Vaike Põldoja] Rakvere : Rakvere Nelipüha Kogudus, 1996

Viited
------

1. ↑  Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944. III, lk. 438
2. ↑  Saarepeedi Sõnumid Aprill 2011 (lk. 10)

Välislingid
-----------

* Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944
Skandinaavia poolsaar
**Skandinaavia poolsaar** asub Põhja-Euroopas ning koosneb peamiselt Norra ja Rootsi maa-aladest. Väike osa Loode-Soomest on samuti poolsaarel.

Nimi "Skandinaavia" tuleneb poolsaare lõunaosas paikneva Skåne piirkonna nimest.

Skandinaavia poolsaar piirneb Atlandi ookeani ääremeredega: idas ja kagus Läänemerega, lõunas ja edelas Põhjamerega, läänes ja loodes Norra merega ning põhjas Barentsi merega.

Mööda poolsaare loodeserva kulgeb kuni 2469 meetri kõrgune Skandinaavia mäestik.

Skandinaavia poolsaar on umbes 1850 kilomeetrit pikk ning 370...805 kilomeetrit lai. Selle pindala on umbes 777 000 ruutkilomeetrit.

Skandinaavia poolsaar asub Fennoskandia kilbil.

Jääajal oli Skandinaavia poolsaar täielikult igijääga kaetud. Alles 12 tuhat aastat tagasi tekkisid poolsaare lõunaossa, mis vabanes jääst varem, esimesed inimtegevuse jäljed. Kunagise jäätumise tulemusena kerkib poolsaar veel tänapäevalgi veest ja meri taganeb: lõuna pool vaevumärgatavalt, põhja pool mitu sentimeetrit aastas.

Vaata ka
--------

* Skandinaavia
* Põhjamaad

* Skandinaavia ja BaltimaadSkandinaavia ja Baltimaad
* Skandinaavia poolsaar talvel (19. veebruaril 2003)Skandinaavia poolsaar talvel (19. veebruaril 2003)
Juozas Urbšys (1963)
**Juozas Urbšys** (29. veebruar 1896 Šeteniai – 30. aprill 1991 Kaunas) oli Leedu diplomaat ja poliitik.

1914. aastal lõpetas Juozas Urbšys Panevėžysi reaalkooli. Seejärel õppis Riia Polütehnilises Instituudis, mis peagi evakueeriti Moskvasse. 1916. aastal mobiliseeriti ta Vene sõjaväkke, õppis Tšugujivi sõjakoolis, võttis osa lahingutegevusest.

1918. aasta sügisel pöördus Juozas Urbšys Leetu tagasi, 1919–1922 teenis ta Leedu armees. 1922–1927 oli ta Berliinis Leedu saatkonna konsulaarosakonna juhataja. 1927–1933 töötas ta Leedu saatkonnas Pariisis Leedu saatkonna esimese sekretäri ja nõunikuna. 1933–1934 oli Urbšys Leedu erakorraline ja täievoliline saadik Lätis. 1934. aastal sai ta Leedu Välisministeeriumi poliitikaosakonna juhatajaks. 1936. aastal sai ta Leedu Välisministeeriumi peadirektoriks. 5. detsembrist 1938 kuni 15. juunini 1940 oli Juozas Urbšys Leedu välisminister.

17. juulil 1940 arreteeriti ta koos abikaasa Marija Urbšiene-Mašiotaitega ja saadeti välja Tambovisse. Seejärel ta vangistati ja teda peeti kinni mitmes vanglas. 1954. aasta augustis vabastati ta vangistusest, kuid tal ei lubatud esialgu Leedus elada. 1956. aastal sai ta siiski loa Leetu tagasi pöörduda. Hiljem teenis ta elatist põhiliselt prantsuse kirjanike teoste leedu keelde tõlkimisega.

1988. aastal ilmus tema raamat "Atsiminimai" ("Mälestused") ja 1990. aastal raamat "Lietuva lemtingaisiais 1939–1940 metais" ("Leedu saatuslikel aastatel 1939–1940").

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 14. juuni 2015. Vaadatud 13. juunil 2015.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
**Aleksei Peterson** (29. oktoober 1931 Sangaste vald – 27. juuli 2017) oli eesti etnoloog.

Perekond
--------

Aleksei Peterson oli talupidaja poeg, Toomas ja Pärt Petersoni isa.

Haridus
-------

Lõpetas 1951 Valga 1. Keskkooli, 1956 Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo-osakonna etnoloogia erialal, ajalookandidaat (1991, Peeter I Antropoloogia ja Etnograafia Muuseum Peterburis), väitekiri "Принципы комплектования этнографических музейных коллекций и их обработки на примере Эстонского национального музея", ajaloodoktor (1993, samas), väitekiri – kandidaadiväitekirja täiendatud versioon.

Teadustöö
---------

Oli 1958–1992 Eesti Rahva Muuseumi direktor.

Uurinud museoloogiat, eesti taluehitisi, põllutööriistu, Eesti Rahva Muuseumi (ERM) ajalugu, soome-ugri rahvaste materiaalset kultuuri. 1960–2001 organiseeris ja tegeles eesti ja teiste soome-ugri rahvaste kultuuri kogude süsteemse komplekteerimisega, mille tulemusel ERM-i kogud suurenesid üle 60%. Pannud aluse etnofilmile ("Eesti küla sajandivahetusel", "Vepslased 20. saj. alguses", "Lõunaudmurdi küla 20. sajandi alguses", sama Põhjaudmurdi kohta), jäädvustanud rahvaste materiaalset kultuuri kitsasfilmile ja videosse (üle 50 000 m). 

Raadile Eesti Rahva Muuseumi taasrajamise algataja. 1995. aastast Eesti Muuseumiühingu ajakirja Muuseum peatoimetaja. Soome-Ugri Seltsi, Soome Kirjanduse Seltsi ja Suomen Muinaismuistoyhdistyksen Seura välisliige. Üle 100 teaduspublikatsiooni.

Muu tegevus
-----------

Istutas paljude liikidega tammiku, rajas tiikide süsteemi, hoidis ja arendas kohalikku külakultuuri.

Tunnustus
---------

* 1989 Eesti NSV teeneline kultuuritegelane
* 1996 Udmurdi Vabariigi teeneline kultuuritegelane
* 2005 Jakob Hurda rahvuskultuuri auhind

Teoseid
-------

* Eesti nõukogude etnograafia aastail 1940–1965. // Etnograafia Muuseumi aastaraamat 1966
* Tallinn, 1966
* Lisandeid eestlaste ja vepslaste harkadra kujunemisloole. Tallinn, 1970: Udmurdi vana rahvakunst. Tartu, 1977
* Lisandusi läänemeresoome rehe nimetuse uurimisloole. // Etnograafiamuuseumi aastaraamat XXX. Tallinn, 1977
* Lõunavepsa linandusest. // Samas
* 75 a. Eesti Etnograafiamuuseumi. Tartu, 1984
* Zur Finnougrischen Volkskunde. Tallinn, 1985
* Varaait. Tallinn, 1986
* Udmurdi vana rahvakunst. Tartu, 1997, Eesti Rahva Muuseum mööduvas sajandis. // Muuseum (1999) 6
* Eesti Rahva Muuseum ja Raadi. // Lee (2000) 6
* Indoeuroopa mõjutustest vepslaste põllunduses. // Õpetatud Eesti Seltsi aastaraamat. Tartu, 2002
* Vepsälaisten maatalous- ja rakennuskultuurista. // Vepsä. Maa. Kansa. Kulttuuri. Jyväskyla, 2005.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide
2. ↑   Omavalmistatud traktoreid Lõuna-Eestist

Kirjandus
---------

* EE 14, 368
* Aleksei Peterson 60. Tallinn, 1991.

Välislingid
-----------

* Aleksei Peterson 80. Eesti ja soome-ugri rahvaste etnograafiast sõnas ja pildis Eesti Rahva Muuseum, 26. oktoober 2011
* Suri ERM-i pikaajaline direktor Aleksei Peterson ERR-i uudised, 27. juuli 2017

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
Kolmetipuline vaher (*Acer buergerianum*) bonsaina
Jaapani mänd, mida on kasvatatud alates 1625. aastast ja mis elas üle Hiroshima tuumaplahvatuse (tagantvaade).
Potipuu hooldamine
**Bonsai** (Kuulaⓘ; jaapani keeles 盆栽 'alusel kasvav') on alusel kasvatatud ja kujundatud puu, mille juured ei ole maaga ühenduses, samuti niisuguste puude kasvatamise kunst.

Need on looduses levinud puude (ka põõsaste ja teiste taimede) miniatuursed vormid. Väikese kasvu saavutamiseks pole vaja erihooldust, anuma piiratud seinte tõttu ei saa taime juurestik kuigi suureks paisuda ja tal puuduvad toitained suure maapealse osa kasvatamiseks. See-eest neid kastetakse ja väetatakse väga täpselt ja mõõdukalt. Pügamine ja juurte kärpimine on väga olulised bonsai kuju ja suuruse vormimisel.

Bonsai kasvatamisel on tuntud 19 stiili ja hulgaliselt variatsioone. Levinuimad ja traditsioonilised on viis põhilist stiili:

* tikksirge
* sirge
* kaldus
* kaskaad
* poolkaskaad.

Bonsaina saab kasvatada enam-vähem iga mitmeaastast puitunud varrega taime, mis harusid ajab. Oleks parem, kui tal oleksid väikesed lehed või okkad, sest siis on tulemus ilusam.

Bonsaid ei hakata üldjuhul kasvatama seemnest. Kiiremini saab tulemust näha siis, kui taim istutatakse ümber vabast loodusest.

Bonsai on religioosne tseremoonia, mis kestab aastakümneid ja põhineb zen-budismi filosoofial. Zen-budismi kohaselt on inimene, loodus ja selle elemendid kõik omavahel seotud.

Ajalugu
-------

Taimede, sealhulgas puude kasvatamine anumates ulatub ajalooliselt vähemalt Vana-Egiptuse loomise aega. Leitud on 6000 aasta vanuseid jooniseid kaljusse raiutud tühemikes kasvavatest puudest. Vaarao Ramses III annetas pottides kasvatatud oliivipuid, datlipalme ja teisi taimi sadadele templitele.

Indias kasutati anumais kasvatatud puid ja nende vilju juba enne meie ajaarvamise algust nii meditsiinis kui ka toiduks.

Teadaolevalt kasutati sõna "penzai" esimest korda Hiinas Jini dünastia ajal (see dünastia oli võimul aastatel 265–420). Aja jooksul levis see komme mitmele poole Hiinasse, Koreasse, Jaapanisse, Vietnami ja Taisse. Puude kasvatamine kastides oli eriti levinud Songi dünastia ajal. See oli Hiinas kultuurilise kasvu periood, mil paljud hiina kombed said tuttavaks ja võeti kasutusele Jaapanis.

Esimene teadaolev isik, kes Jaapanis bonsaist rääkis, oli zenbudistlik munk Kokan Shiren, kes umbes 1300. aastal kiitis essees "Riimitud proosa miniatuursest aiamaastikust" bonsai esteetilisi põhimõtteid ja aiaarhitektuuri. 

Esialgu kasvatati bonsaid üksnes ilu pärast, aedade ja eluruumide kaunistamiseks. Hiljem, Tokugawa perioodil sai sellest jõukate inimeste ajaveetmiskomme.

Kõige kauem bonsaina kujundatud praegu elav puu on viieokkaline mänd *Pinus pentaphylla var. negishi*, mis on tuntud nimega Sandai-Shogun-No Matsu. See on vähemalt 500 aastat vana ja seda on kujundatud alates aastast 1610. See ei ole kõige vanem elav bonsaipuu, ent ülejäänuid on bonsaina kujundama hakatud hiljem.

Välislingid
-----------
Douglas Hofstadter
**Douglas Hofstadler** (sündinud 15. veebruaril 1945) on Ameerika Ühendriikide epistemoloogiaprofessor ja polühistor, kelle teadustöö keskendub minataju (iseenese tajumine välise maailma suhtes), teadvuse, kunsti loomise, kirjandusliku tõlke ning matemaatika- ja füüsikaalaste avastuste uurimisele. 

Hofstadteri raamat "Gödel, Escher, Bach: An Eternal Golden Braid" (1979) võitis Pulitzeri preemia üldteaduse kategoorias ja National Book Awardi (tol ajal nimega American Book Award) teaduse alal. Tema 2007. aastal ilmunud raamat "I Am a Strange Loop" võitis Los Angeles Timesi raamatuauhinna teaduse ja tehnoloogia kategoorias.

Viited
------

1. ↑  Hofstadter, D. R. (1982). "Who shoves whom around inside the careenium? Or what is the meaning of the word ?I??". *Synthese*. **53** (2): 189–218. DOI:10.1007/BF00484897.
2. ↑  "General Nonfiction". *Past winners and finalists by category*. The Pulitzer Prizes. Vaadatud 2012-03-17.
3. ↑  A bedside book of paradoxes, *New York Times*
4. ↑  "National Book Awards – 1980". Vaadatud 2012-03-07.
5. ↑  Book Prizes – Los Angeles Times Festival of Books» Winners By Award. Events.latimes.com (1963-11-22). Vaadatud 2013-10-06.
Vladimir Puriškevitš
**Vladimir Puriškevitš** (vene Владимир Митрофанович Пуришкевич; 24. august (12. august vkj) 1870 Kišinjov – 1. veebruar 1920 Novorossiisk) oli Venemaa poliitik, monarhistide liidreid.

Vladimir Puriškevitš oli pärit Bessaraabiast vene mõisniku perekonnast. Ta lõpetas Odessas ülikooli klassikalise filoloogia erialal. Töötas aastatel 1895–1900 Bessaraabias haldusjuhtimise alal. Kolis 1900. aastal Peterburisse. Täitis aastatel 1904–1906 Venemaa Keisririigi Siseministeeriumis eriülesandeid. 

Oli II, III ja IV Riigiduuma liige, paistis silma äärmusrahvuslike ja antisemiitlike vaadetega. Puriškevitš osales mustsadalaste organisatsioonide Vene Rahva Liit ja Peaingel Miikaeli Liit loomisel.

Vladimir Puriškevitš võttis osa Grigori Rasputini mõrvamisest. 1917. aasta novembri keskel arreteerisid bolševistlikud võimud Puriškevitši, kuid 1918. aasta aprillis ta vabastati. Seejärel sõitis ta Lõuna-Venemaale, kus osales valgekaartliku liikumise organiseerimises. Suri Novorossiiskis tüüfusesse.

Viited
------

1. ↑