recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |
| --- |
| Michael Stich French Openil (2003) |
|  |
| Kuld | 1992 | meespaarismäng |
|

**Michael Detlef Stich** (sündinud 18. oktoobril 1968 Schleswig-Holsteinis Pinnebergis) on endine saksa tennisist, olümpiavõitja.

Stich kasvas üles Schleswig-Holsteinis Elmshornis.

Elukutseliseks tennisistiks hakkas ta 1988.

Esimest korda jõudis ta ATP turniiri finaali 9. oktoobril 1989 Baseli paariturniiril, kus ta koos kaasmaalase Udo Riglewskiga alistas 6:3, 4:6, 6:0 Omar Camporese (Itaalia) ja Claudio Mezzadri (Šveits). Ta mängis koos Riglewskiga 8 ATP paariturniiri finaalis, millest pooled võitis. Kokku osales ta oma karjääri jooksul 16 ATP paariturniiri finaalis, millest 10 võitis.

Esimest korda jõudis ta ATP turniiri finaali üksikmängus 5. märtsil 1990 Memphises, kus ta võitis Wally Masuri Austraaliast 6:7 (5:7), 6:4, 7:6 (7:1). Kokku mängis ta üksikmängus 31 ATP turniiri finaalis, millest võitis 18.

Aastal 1991 võitis ta Wimbledoni turniiri meesüksikmängu. Poolfinaalis alistas ta maailma esinumbri Stefan Edbergi 4:6, 7:6, 7:6, 7:6, murdmata ühtegi Edbergi servigeimi. Finaalis alistas ta oma kaasmaalase Boris Beckeri 6:4, 7:6 (4), 6:4. Peamiselt selle võidu tõttu valiti Stich 1991. aasta Saksamaa aasta sportlaseks.

1992. aastal võitis Stich koos John McEnroega Wimbledoni paarismängus, alistades USA paari Jim Grabb – Richey Reneberg 5:7, 7:6, 3:6, 7:6, 19:17.

Samal aastal Barcelona olümpiamängudel mängis Stich paarismängus koos Boris Beckeriga. Nad olid saanud 6. asetuse. Kaks esimest ringi läbisid nad väga kergelt nõrkade vastaste vastu. Veerandfinaalis alistasid nad 3. asetusega Hispaania paari Sergio Casal – Emilio Sánchez 6:3, 4:6, 7:6 (11:9), 5:7, 6:3. Poolfinaalis alistasid nad 7. asetusega Argentina paari Javier Frana – Christian Miniussi 7:6 (7:3), 6:2, 6:7 (4:7), 2:6, 6:4. Finaalis alistasid nad 4. asetusega LAV paari Wayne Ferreira – Piet Norval 7:6 (7:5), 4:6, 7:6 (7:5), 6:3.

22. novembril 1993 tõusis Stich maailma edetabelis 2. kohale pärast seda, kui oli aastalõpu Meistrite karikaturniiri finaalis alistanud Pete Samprase 7:6 (7:3), 2:6, 7:6 (9:7), 6:2. Esinumbriks tõusta tal siiski ei õnnestunud.

Suure slämmi turniiri finaali jõudis Stich veel kaks korda. 1994. aastal kaotas ta USA lahtiste finaalis Andre Agassile 1:6, 6:7 (5:7), 5:7. 1996. aastal kaotas ta Prantsusmaa lahtiste finaalis Jevgeni Kafelnikovile 6:7 (4:7), 5:7, 6:7 (4:7).

Vaata ka
--------

* Tennis 1992. aasta suveolümpiamängudel
**Hugo Kraas** (25. jaanuar 1911 Witten, Nordrhein-Westfalen – 20. veebruar 1980 Selk, Schleswig-Holstein) oli Saksa sõjaväelane, SS-Brigadeführer (1945) ja Rüütliristi kavaler (1943).

Hugo Kraas oli perekonna seitsmest pojast vanim. Pärast kooli lõpetamist asus ta õppima õpetajaks, kuid isa surma tõttu oli ta sunnitud õpingud katkestama ja tööle minema. 

1. mail 1934 liitus Hugo Kraas Natsionaalsotsialistliku Saksa Töölisparteiga, olles ka lühikest aega, täpsemalt kuni 19. aprillini 1935 SA liige. Siis viidi ta üle Relvajõududesse, jalaväkke. Ka Wehrmachtis ei olnud ta kaua, sest saades võimaluse astuda vastloodud SS-vägedesse, astus ta sinna 15. oktoobril 1935. Ta teenis SS-Rottenführerina SS/VT "Germania" Standarte’s. Kraas võttis kolmanda kateti lennuna osa SS Junkerschulest Braunschweigis aprillis 1937 ja selle lõpetades 12. märtsil 1938 omandati talle SS-Untersturmführeri aukraad. Ta oli oma kursusel õppeedukuselt paremuselt teine lõpetaja.

Hugo Kraas suri südamerabandusse oma kodus Selkis 20.veebruaril 1980.

Auastmed
--------

* Ohvitser alates: 12. märts 1938
* SS-Obersturmführer: 20. aprill 1939
* SS-Hauptsturmführer: 1. september 1940
* SS-Sturmbannführer: 20. aprill 1942
* SS-Obersturmbannführer: 21. juuni 1943
* SS-Standartenführer: 30. jaanuar 1944
* SS-Oberführer: 30. jaanuar 1945
* SS-Brigadeführer: 20. aprill 1945

Autasud
-------

* Raudristi II klass: 16. oktoober 1939
* Raudristi I klass: 25. mai 1940
* Pronksist Jalaväe rünnakmärk: 3. oktoober 1940
* Must haavatasaamise märk: 28. august 1941
* Saksa Rist kullas: 25. detsember 1941
* Idamedal: 25. august 1942
* Rüütlirist:28. märts 1943
* Lähivõitlus kilp - hõbedast: 15. oktoober 1943
* Tammelehed: 24. jaanuar 1944
Pavieł Łatuška (2010)
**Pavieł Paŭłavič Łatuška** (valgevene keeles Павел Паўлавіч Латушка; vene keeles Павел Павлович Латушко *Pavel Pavlovitš Latuško*; sündinud 10. veebruaril 1973 Minskis Valgevene NSV-s) on Valgevene diplomaat ja opositsioonipoliitik.

Łatuška võeti 1995. aastal pärast Valgevene Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna lõpetamist diplomaatilisele tööle. 1996. aastal lõpetas ta ka Minski Riikliku Lingvistikainstituudi (võõrkeeltest valdab Łatuška inglise ja poola keelt).

Suursaadik, minister ja teatrijuht
----------------------------------

Aastatel 2002–2008 oli Łatuška Valgevene Vabariigi erakorraline ja täievoliline suursaadik Poola Vabariigis, seejärel 2008–2012 oli ta Valgevene Vabariigi kultuuriminister.

2012. aastal naasis ta suursaadiku ametisse: aastatel 2012–2019 oli ta suursaadik Prantsusmaal ja 2013. aastast ühtlasi suursaadik Hispaanias ja Portugalis.

15. jaanuaril 2019 Łatuška vabastati suursaadiku ametitest. Sama aasta märtsis määrati ta Janka Kupała Akadeemilise Rahvusteatri direktoriks. Poolteist aastat hiljem meeleavalduste aegu Łatuška vabastati ametist (17. augustil 2020).

Opositsioonipoliitik
--------------------

Samaaegselt 2020. aasta Valgevene presidendivalimistega (8. augustil) loodi Vilniuses Valgevene ühendatud üleminekukabinet, mille üheks esindajaks sai Pavieł Łatuška. 

Pärast presidendivalimisi puhkenud meeleavalduste käigus valiti Łatuška 18. augustil äsjaloodud Koordinatsiooninõukogu liikmeks. Järgmisel päeval valiti ta selle juhtorgani – seitsmeliikmelise presiidiumi – koosseisu.

Diplomaatiline teenistusaste
----------------------------

16. novembril 2012 andis president Alaksandr Łukašenka Łatuškale erakorralise ja täievolilise suursaadiku diplomaatilise teenistusastme.

16. septembril 2020 võttis president Łukašenka Łatuškalt ära erakorralise ja täievolilise suursaadiku diplomaatilise teenistusastme "seoses riigi (diplomaatilist) teenistust diskrediteerivate tegude toimepanemisega".

Viited
------

1. ↑  Лукашенко лишил Латушко ранга посла. interfax.ru, 16. september 2020

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Pavieł Łatuška** |
|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Balti õhuseiresüsteem (Eesti)Balti õhuseiresüsteem (Eesti)Ämari**Ämari**

|  |
| --- |
| **Ämari**  |

LevalõpmeLevalõpme

|  |
| --- |
| Levalõpme  |

TõikamäeTõikamäe

|  |
| --- |
| Tõikamäe  |

KellavereKellavere

|  |
| --- |
| Kellavere  |

Lielvārde**Lielvārde**

|  |
| --- |
| **Lielvārde**  |

AudriņiAudriņi

|  |
| --- |
| Audriņi  |

ČalasČalas

|  |
| --- |
| Čalas  |

KarmėlavaKarmėlava

|  |
| --- |
| Karmėlava  |

AntaveršisAntaveršis

|  |
| --- |
| Antaveršis  |

DegučiaiDegučiai

|  |
| --- |
| Degučiai  |

CeikiškėsCeikiškės

|  |
| --- |
| Ceikiškės  |

Šiauliai**Šiauliai**

|  |
| --- |
| **Šiauliai**  |

 |
| BALTNET-i kaart 2018. aasta seisuga:   Õhuväebaas juhtimis- ja teatamiskeskusega  Õhuväebaas   RASCC  GM 403-ga radarijaam  AN/TPS-77-ga radarijaam |

**Balti õhuseiresüsteem** (**BALTNET**) on Balti riikide (Eesti, Läti ja Leedu) ühine õhuseiresüsteem, mis loodi 1998. Selle eesmärk on Balti regiooni õhuruumi lennuliikluse tuvastamine, vaatlus ja kontroll.

Pärast Balti riikide ühinemist NATOga 2004. aastal, integreeriti BALTNET Põhja-Atlandi Lepingu Organisatsiooni õhukaitsesüsteemi NATINADS. NATO õhukaitsesüsteemi osana on BALTNETi ülesanne lisaks õhuseirele ka lennujuhtimine ja õhuturbeoperatsioonide taktikaline juhtimine.
Martin Kupper (2015)
**Martin Kupper** (sündinud 31. mail 1989) on Eesti kettaheitja.

Ta lõpetas aastal 2008 Lasnamäe Üldgümnaasiumi, ta on õppinud Eesti Mereakadeemias.

Tema isiklik rekord on 14. märtsil 2015 Leirias heidetud **66.67**.

2014. aasta Euroopa meistrivõistlustel Zürichis saavutas ta 9. koha tulemusega 60.89 ja 2016. aasta Euroopa meistrivõistlustel Amsterdamis 7. koha tulemusega 63.55.

17. juulil 2016 tuli ta esimest korda Eesti meistriks. Tema parima heite pikkus oli 64.76.

2016. aasta suveolümpiamängudel Rio de Janeiros heitis ta isikliku rekordi lähedase tulemuse, 66.58, kuid jäi esimesena medalita.

Isikliku rekordi areng
----------------------

| Aasta | Kuupäev | Koht | Riik | Tulemus |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2011 | 23. juuni | Kärdla |  Eesti | **60.18** |
| 2012 | 29. august | Kohila |  Eesti | **62.32** |
| 2015 | 14. märts | Leiria |  Portugal | **66.67** |

Isiklikku
---------

**Isikuandmed:**

|  |  |
| --- | --- |
| Pikkus | 198 cm |
| Kaal | 120 kg |
| Käte siruulatus | 211 cm |

Viited
------

1. ↑  "Kupper tõusis Eesti kõigi aegade tabelis neljandaks". sport.postimees.ee, 14. märts 2015
2. ↑  "Kupper võitis Kanteri ees elu esimese Eesti meistritiitli". sport.postimees.ee, 17. juuli 2016

Välislingid
-----------

* Martin Kupper Rahvusvahelise Kergejõustikuliidu kodulehel Muuda Vikiandmetes
**Georg Simon Everth** (28. juuli 1740 Hermsdorf – 3. november 1803 Kodavere) oli Eesti vaimulik.

Everth sündis Hermsdorfis (praeguse haldusjaotuse järgi Saale-Holzlandi kreisis Tüüringi liidumaal). Õppis usuteadust (immatrikuleeriti 20. mail 1760). Aastast 1765 oli koduõpetaja Eestimaal, s.h Jõhvi Mihkli koguduse õpetaja praost Kochi juures. Ordineeriti õpetajaks 10. juulil 1768.

Oli aastatel 1768–1770 Kodavere ja Alatskivi koguduse adjunktõpetaja. Aastatel 1768–1770 oli ta samade koguduste (introdutseeriti 30. mail 1770) õpetaja.

Isiklikku
---------

Tema äi oli Ambla Maarja koguduse õpetaja Georg Christoph Fuhrmann. Tema vanem poeg Paul Gottlieb Georg Everth oli Maarja-Magdaleena koguduse õpetaja, noorem poeg Jakob Wilhelm Reinhold Everth oli Kodavere ja Alatskivi koguduse õpetaja.

Viited
------

1. ↑  Die evangelischen Prediger Livlands bis 1918. Böhlau Verlag Köln, Wien 1977

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Johann Benjamin Sczibalski** | **Tartu praost**1797–1803 | Järgnev**Franz Gotthilf Friedrich Asverus** |
**Martin Kadai** (sündinud 22. juulil 1981) on Eesti molekulaarbioloog ja riigiametnik, õiguskantsleri nõunik.

Aastail 2005–2017 oli Kadai Sotsiaalministeeriumi rahvatervise osakonna nõunik, seejärel asus ta tööle Terviseametisse, kus ta esialgu oli kriisireguleerimise nõunik. 

2017. aastast kuni 2020. aasta juulini juhtis ta Terviseameti erakorralise meditsiini osakonda ning koroonapandeemia esimese laine ajal juhtis ka Terviseameti hädaolukorra staapi. 

2020. aastal töötas Kadai Tartu Ülikooli andmeanalüüsi tippspetsialistina. 

Seejärel asus tööle õiguskantsleri koosseisuvälise nõunikuna. Alates 2021. aasta septembrist töötab ta õiguskantsleri nõunikuna, kelle ülesandeks on jälgida ja analüüsida tervishoiualase kriisi lahendamisega seotud andmeid ning nõustada õiguskantslerit tervishoiukriisiga seotud küsimustes; samuti avalikult selgitada õiguskantsleri seisukohti.

Viited
------

1. ↑  Õiguskantsleri koduleht. Martin Kadai tööalane CV (vaadatud 26.1.2022)

Välislingid
-----------

* Õiguskantsleri koduleht. Martin Kadai tööalane CV
* Terviseametist lahkunud Martin Kadai: ma ei suuda olla tuim käsutäitja Eesti Päevaleht, 21. august 2020
**Harvesterioperaatori** ehk **langetustraktori juhi** töö põhisisuks on metsatööd võimsa masinaga. 

Harvestere on nii suuremaid kui väiksemaid, mida kasutatakse eelkõige hooldusraiete tegemiseks. Tänu harvesteride kasutuses olemisele säästetakse paljude inimeste töötunde – varem, kui metsamees sai loota vaid iseenda jõule, võttis töö märkimisväärselt kauem aega. Töö harvesteril on alati välitöö, kus operaator istub harvesteri kabiinis. Harvesteriga lõigatakse kasvavat metsa ja järgatakse langetatud puud õigesse mõõtu. 

Harvesterioperaatori töö sisuks on harvesteriga puude langetamine, järkamine ja lõikamine  metsas. Tema põhiliseks töövahendiks on metsalangetustraktor ehk harvester. Töötaja peab oskama masinat kasutada, seda tundma ning valdama seadmete ja süsteemide töötamise põhimõtteid. Harvesterioperaator teeb harvesteri kontrollmõõtmisi ja koostab järkamisfaile, valib lähtuvalt metsakasvatuslikust otsusest raiutavad puud, langetab, laasib ja järkab tüved nõutava kvaliteedi ja parameetritega sortimentideks.

Harvesterioperaator peab tundma metsatüüpe ja puiduvarumistehnoloogiaid, oskama oma tööd kavandada ning teadma töövõtteid hooldus-, uuendus- ja lageraietel. Töös on nõutav iseseisvus,  otsustus- ja vastutusvõime, liigutuste täpsus ja sujuvus, kiirus, hea koordinatsioon, käelise tegevuse täpsus, koormustaluvus, ruumiline kujutlusvõime, visuaalne mälu ja kontsentreerumisvõime. 

Eestis saab harvesterioperaatoriks õppida Luua Metsanduskoolis.  Hea harvesterioperaator on hinnatud spetsialist, tema oskuseid läheb vaja praktiliselt kõikides riikides, kus tegeletakse metsamajandamisega.

Vaata ka
--------

* Elukutsete loend
* Luua Metsanduskool

Kirjandus:
----------

1. ↑  "Harvesterioperaator". Vaadatud 12.02.2019.
2. ↑  "HARVESTERIOPERAATOR – keerulise nime taga peitub põnev töö!". Vaadatud 12.02.2019.
3. ↑  "Luua Metsanduskool,harvesterioperaator". Originaali arhiivikoopia seisuga 12.02.2019. Vaadatud 12.02.2019.
**Pavelson** on eesti perekonnanimi.

2022. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Pavelson 38 mehel ja 47 naisel. Perekonnanimede levikult on Pavelson meeste puhul 2972. ja naiste puhul 2504. kohal.

Perekonnanime Pavelson kandja on keskmiselt 41 aasta vanune (mediaanvanus on 39). Kõige levinum on perekonnanimi Pavelson vanuserühmas 5–9, kus neid on 10 000 elaniku kohta 1,00. Perekonnanimi Pavelson on levinuim Rapla maakonnas, kus neid on maakonna 10 000 elaniku kohta 2,09.

19. sajandi algul pandi perekonnanimi Pavelson Juuru ja Pärnu-Elisabethi kihelkonnas.

1930. aastate nimede muutmise kampaania käigus vahetati perekonnanimi Pavelson järgmiste perekonnanimede vastu: Aas, Heinlaid, Koidu, Paavle, Pajula, Pajusalu, Palmets, Palusoo, Põldma. Samas, nime Pavelson ei võtnud mitte keegi.

Nime kandjaid
-------------

* Lea Pavelson (1964–), Eesti jurist, kohtunik

Viited
------

1. 1 2  Statistikaamet. Perekonnanime statistika. Päring andmebaasist: Pavelson.
2. ↑  Rahvusarhiiv. Onomastika andmebaas. Nimede panemine. Päring andmebaasist (normaliseeritud nimekuju): Pavelson.
3. ↑  Rahvusarhiiv. Onomastika andmebaas. Nimede eestistamine. Päring andmebaasist (vana nimekuju): Pavelson.
4. ↑  Rahvusarhiiv. Onomastika andmebaas. Nimede eestistamine. Päring andmebaasist (uus nimekuju): Pavelson.
**Georg Vanamölder** (23. aprill (vkj)/ 6. mai 1915 Tallinn – 11. detsember 1978 Tartu) oli eesti veemootorisportlane, -treener ja sporditegelane.

Lõpetas 1934. aastal Tallinna Linna Poeglaste Gümnaasiumi. Õppis aastatel 1934–1938 Tartu Ülikooli õigusteaduskonna majandusosakonnas. Akadeemiliselt oli ta EÜS Põhjala liige.

Oli aastatel 1937–1941 "Shell Co" laovalitseja ja peakontori ametnik Tallinnas, aastatel 1941–1942 "Ostland Öl GmbH" laovalitseja Narvas ja 1942–1944 Võrus. Aastatel 1944–1945 oli ta Tartu Naftabaasi direktori asetäitja ja 1945–1946 Haapsalu Naftabaasi direktor. 

Oli aastatel 1946–1948 Tartu Riikliku Ülikooli sportmängude kateedri assistent ja õpetaja, 1948–1949 kehakultuuri ja spordi kateedri vanemõpetaja ning 1949–1951 kehakultuuriteaduskonna õppebaaside juhataja.

Töötas mööbliartellis "Puit". Juhtis pikka aega Tartu Pioneeride Maja mudellaevandusringi. On olnud Tartu Jahtklubi ülem.

Avaldas ajakirjanduses artikleid paatide ja mootorite ehitamisest ning sõidutaktikast, vahendas veemotouudiseid.

Sportlasena
-----------

Võistles veemotospordis aastatel 1954–1960. Tuli aastatel 1957–1959 250 cm3 päramootoriga vabapaatide võistlusklassis (O-250 või OA) kokku kolm korda Eesti NSV meistriks ning sai ühe hõbe- ja ühe pronksmedali. Püstitas kokku viis Eesti rekordit.

Sporditegelasena
----------------

Oli 1953. aastal koos Karl Kivastikuga Tartus Eesti esimese veemotospordiühingu asutajaid. 1957–1959 oli Eesti NSV Veemotospordisektsiooni esimees, hiljem Eesti NSV Veemotospordiföderatsiooni aseesimees ja presiidiumi liige ning NSV Liidu Veemotospordiföderatsiooni nõukogu liige. 

Üleliidulise kategooria veemotokohtunik (1968).

Tunnustus
---------

* 1957 üleliiduline aukiri paadiehitajale (Johannes Arvi paadi eest, millega viimane tuli 1957. aastal NSV Liidu meistriks)
* 1959 NSV Liidu parim paadikonstruktor
* 1961 NSV Liidu Riikliku Laevaehituse Komitee ja Teaduslik-Tehnilise Ühingu korraldatud turistlike mootorpaatide konkursi II preemia
* 1963 Kalevi auliige

Viited
------

1. ↑  Biograafia ESBL-is

Kirjandus
---------

* "Georg Vanamölder". // Veemoto Eestis 1954 – 2003. Koostanud Vahur Joala. Varrak. Tallinn 2003. Lk 15 ja 317–318

Välislingid
-----------

* *Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944*
* Biograafia ESBL-is
* Georg Vanamöldri sporditulemused
* Haud Tartu Pauluse kalmistul
**Pavlovski Possad** on linn Venemaal Moskva oblastis, Pavlovski Possadi rajooni keskus. Asub Vohhonka ja Kljazma jõe liitumiskohas, Moskvast 68 km idas Moskva–Vladimiri raudtee ääres.

Linn loodi 1844. aastal mitme küla liitmise teel, millest suurim kandis nime Pavlovo.

Linnas asub Pavlovo-Vassiljevo mungaklooster.

Pavlovski Possad on tuntud oma tekstiiltoodete poolest.

Viited
------

1. ↑

Välislingid
-----------

* Pavlovski Possadi koduleht

Moskva oblasti vapp
Moskva oblasti linnad

Aprelevka  | Balašihha  | Beloozjorski  | Bronnitsõ  | Dedovsk  | Dmitrov  | Dolgoprudnõi  | Domodedovo  | Drezna  | Dzeržinski  | Dubna  | Elektrogorsk  | Elektrostal  | Elektrougli  | Frjazino  | Golitsõno  | Himki  | Hotkovo  | Istra  | Ivantejevka  | Jahroma  | Jegorjevsk  | Kašira  | Klin  | Kolomna  | Koroljov  | Kotelniki  | Krasnoarmeisk  | Krasnogorsk  | Krasnozavodsk  | Krasnoznamensk  | Kubinka  | Kurovskoje  | Likino-Duljovo  | Ljubertsõ  | Lobnja  | Lossino-Petrovski  | Luhhovitsõ  | Lõtkarino  | Možaisk  | Mõtištši  | Naro-Fominsk  | Noginsk  | Odintsovo  | Orehhovo-Zujevo  | Ozjorõ  | Pavlovski Possad  | Peresvet  | Podolsk  | Protvino  | Puškino  | Puštšino  | Ramenskoje  | Reutov  | Rošal  | Ruza  | Sergijev Possad  | Serpuhhov  | Solnetšnogorsk  | Staraja Kupavna  | Stupino  | Šatura  | Štšolkovo  | Zaraisk  | Zvenigorod  | Žukovski  | Taldom  | Tšehhov  | Tšernogolovka  | Vereja  | Vidnoje  | Volokolamsk  | Voskressensk  | Võssokovsk
**Merike Aarma** (aastani 1972 **Merike Tamverk**; sündinud 26. juunil 1950) on eesti koorijuht ja muusikapedagoog.

Ta lõpetas aastal 1969 Tallinna Muusikakeskkooli klaveri erialal (Maie Aasa ja Bruno Luki õpilasena) ning aastal 1974 Tallinna Riikliku Konservatooriumi koorijuhtimiserialal (Harri Ilja klassis). 

Ta kaitses aastal 2003 Tallinna Pedagoogikaülikoolis magistritöö muusika alal "Johan Tamverki elu ja vaimulik helilooming 1925–1940" (juhendajad Toomas Paul ja Kerri Kotta; retsensent Vaike Sarv). 
Ta kirjutab Kerri Kotta juhendamisel doktoritööd kultuuriajaloo alal teemal "Artur Kapi koolkonnast võrsunud vaimuliku muusika loojad, vaimuliku muusika ja vaimulikku muusikat kirjutanud heliloojate koht Eesti kultuuris aastatel 1925–1940". 

Ta töötas aastatel 1973–1981 Tallinna 22. Keskkoolis muusikaõpetaja ja koorijuhina. Aastatel 1979–2000 oli ta Tallinna Pedagoogikaülikooli koorijuhtimiseriala vanemõpetaja. 
Aastast 2000 on ta Tallinna Ülikooli Haapsalu Kolledži metoodik ja didaktikaõppejõud, aastast 2002 ühtlasi TLÜ muusikaosakonna koorijuhtimislektor. Ta õpetab muuhulgas dirigeerimist ning ainet "Muusikaõpetuse teooria ja didaktika 1.–3. klassis". 

Ta juhatas (aastatel 1980–1983) segakoori Kungla. Aastast 1997 juhatab ta (seejuures aastast 2003 koos Aivar Leštšinskiga) Tallinna Ülikooli kammerkoori. Ta on aastast 2004 Eesti Koorijuhtide Liidu liige.

Isiklikku
---------

Tema isa oli helilooja Johan Tamverk ja vend on helilooja Jüri Tamverk.

Tema abikaasa oli näitleja ja ajakirjanik Jüri Aarma; neil on poeg Kiur Aarma ja tütar Roosi-Mae Aarma.

Välislingid
-----------

* Merike Aarma Eesti Teadusinfosüsteemis Muuda Vikiandmetes
* Merike Aarma EE veebiversioonis
**Adrianoopoli lahing** peeti 378. aasta 9. augustil 13 kilomeetrit Adrianoopolist (tänapäeva Edirne) põhja pool. Rooma keisririigi Ida-Rooma keisri Valensi juhitud vägi ründas Adrianoopoli lähistel laagris olnud läänegootide väge, mida juhtis Fritigern. Roomlased löödi puruks, kaks kolmandikku nende väest ja keiser Valens hukkusid.

Läänegootide kontrolli all olnud alad Balkanil 271–376 
Läänegootide peavoolu ränded
Hunnide eest taanduvad läänegoodid oli Rooma riigi aladele lubanud 376. aastal Valens, kes lootis neid rakendada Rooma sõjaväes. Traakiasse asunud läänegootide tekkinud näljahädaga rasket olukorda kasutasid omakasu peal väljas olevad Rooma ametnikud ja goodid tõstsid mässu. 

Rooma impeerium 395. aastaks
Gootide mahasurumiseks küsis Ida-Rooma keiser Valens abi Lääne-Rooma keisrilt Gratianuselt. 

Adrianoopoli lahing oli osa 376. kuni 382. aastani kestnud sõjast gootide vastu. Adrianoopoli lahingu kaotus vapustas Rooma maailma ning sundis lõpuks roomlasi gootidega läbi rääkima ja nende hõimu keisririigi piiridesse lubama. Uus keiser Theodosius I tegi mässajatega rahu ja seda rahu ei murtud kuni Theodosiuse surmani aastal 395.

Vaata ka
--------

* Läänegoodid, goodid
* Gooti sõda (376–382)
* Gooti sõda (535–554)
**Michael Vincent Wenden** (sündinud 17. novembril 1949 Sydneys) on endine ujuja, kes esindas Austraaliat 1968. aasta suveolümpiamängudel ja 1972. aasta suveolümpiamängudel. 1968. aastal võitis ta neli medalit: kuldmedali nii 100 m kui ka 200 meetri vabaujumises ning hõbeda ja pronksi vabaujumise 4x200 m ja 4x100 m teateujumises. 

Mehhikos 1968. aastal ujus Wenden 100 m vabaujumises maailmarekordi 52,2 ja 200 m vabaujumises olümpiarekordi 1,55,2. Tema 100 m vabaujumise maailmarekord 52,20 püsis ligi kaks aastat, kuni selle ületas Mark Spitz. Wenden kuulus ka Austraalia 4 × 200 meetri vabaujumise meeskonda 1970. aastal Edinburghis toimunud Rahvaste Ühenduse mängudel, kui ületati maailmarekord peaaegu kahe sekundiga.

1973. aastal võitis Wenden Jugoslaavias Belgradis toimunud esimestel ujumise maailmameistrivõistlustel hõbeda 4 × 200 m vabaujumises ja pronksi 100 m vabaltujumises. 

Wenden paigutati 1979. aastal Rahvusvahelisse Ujumise Kuulsuste Halli (*International Swimming Hall of Fame*). Ta oli üks kaheksast olümpialipu kandjast Sydneys 2000. aasta suveolümpiamängude avatseremoonial.

Wendenist sai 1969. aastal Briti impeeriumi ordu liige. 2006. aasta autasustati teda Austraalia ordeniga teenete eest olümpialiikumisele administraatori ja osalejana. 

Wenden on saanud kaubanduse bakalaureusekraadi Uus-Lõuna-Walesi ülikoolist. Tema tütar Karen Baildon (s. Wenden) treenis Queenslandi osariigis ujumises ja võitis 1989. aasta Miss Universumi Miss Fotogeenilise tiitli. Ta on abielus olümpiaujuja Andrew Baildoniga.

Välislingid
-----------

* Michael Wenden International Swimming Hall of Fame kodulehel
* Michael Wenden veebisaidil Olympedia Muuda Vikiandmetes
* Michael Wenden Austraalia kuulsuste Halli kodulehel
Merike Jürilo 7. märtsil 2020
**Merike Jürilo** (sündinud 31. jaanuaril 1969) on endine Eesti riigiametnik, Terviseameti peadirektor aastatel 2017–2020.

Merike Jürilo omandas 2004. aastal Tallinna Tehnikaülikoolis haldusjuhtimise erialal magistrikraadi. Töö kaitses ta teemal "Keskastmejuhtide otsustusprotsessi efektiivsuse tõstmise võimalused läbi organisatsioonikultuuri arendamise Kodakondsus-ja Migratsiooniameti (KMA) näitel" Ragnar Nurkse innovatsiooni ja valitsemise instituudis.

Aastatel 1999–2007 töötas ta Kodakondsus- ja Migratsiooniametis avalike suhete osakonna juhatajana, aastatel 2007–2009 sama ameti peadirektori asetäitjana. Pärast Kodakondsus- ja Migratsiooniameti liitmist Politsei- ja Piirivalveametiga 2010. aasta alguses töötas Merike Jürilo aastatel 2010–2014 Politsei- ja Piirivalveameti peadirektori asetäitjana kodakondsus- ja migratsiooni alal. Aastatel 2014–2017 oli ta Politsei- ja Piirivalveameti juhtimisarvestuse ja planeerimise büroo juhataja.

22. augustil 2017 asus ta tööle Terviseameti peadirektorina. Ta valiti ka Tartu Tervishoiu Kõrgkooli nõunike kogusse. 18. juunil 2020 teatas Merike Jürilo Terviseameti juhi kohalt lahkumisest. Tema viimane tööpäev Terviseametis oli 1. juuli 2020.

Alates detsembrist 2020 töötab Merike Jürilo eesti keele õpetajana Tallinna Merivälja Põhikoolis.

Viited
------

1. ↑  Ülo\_Kaevats Eesti Teadusinfosüsteemis
2. ↑  Sotsiaalministeerium: Terviseameti uueks juhiks saab Merike Jürilo, 18. juuli 2017
3. ↑  "Tartu Tervishoiu Kõrgkooli veeb. "Kõrgkooli nõunike kogu"". Originaali arhiivikoopia seisuga 15. juuni 2020. Vaadatud 15. juunil 2020.
4. ↑  Terviseameti juht Merike Jürilo lahkub ametist, Pealinn, 18. juuni 2020
5. ↑  Sotsiaalministeeriumi dokumendiregister. Sotsiaalminister Tanel Kiige 26.06.2020 käskkiri nr 40-T teenistusest vabastamiseks.
6. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 12. detsember 2021. Vaadatud 12. detsembril 2021.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
7. ↑  Anna Teele Orav (10.12.2021). "Terviseameti endine juht Merike Jürilo hakkas eesti keele õpetajaks". *Eesti Päevaleht*. Vaadatud 13.12.2021.

Välislingid
-----------

* Toomas Sildam, "Terviseameti juht Merike Jürilo: koroonakriisiga saime hästi hakkama" Eesti Rahvusringhääling (ERR uudised), 9. juuni 2020
* Kadri Tammepuu, Andres Einmann, "Tanel Kiik ja Merike Jürilo selgitavad terviseameti juhi lahkumise tagamaid", Postimees, 18. juuni 2020
* "Terviseameti endine juht Merike Jürilo: minu viga oli see, et me ei kiidelnud tehtud tööga", Eesti Päevalehe lisa Laupäevaleht, 18. september 2020

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev:**Tiiu Aro** | **Terviseameti peadirektor**22.08.2017–01.07.2020 | Järgnev:**Mari-Anne Härma(peadirektori kohusetäitja)** |
| Järgnev:**Üllar Lanno** |
Adrenaliini struktuur
**Adrenaliin** ehk **epinefriin** (keemiline valem C9H13NO3) on katehhoolamiinide hulka kuuluv virgatsaine ja neurohormoon, mis eritub koos noradrenaliiniga stressiolukorras. Adrenaliin on adrenergiline monoamiin, mida toodavad neerupealised.

Hormooni isoleeris ja avastas 1895. aastal poola füsioloog Napoleon Cybulski.

Adrenaliin aktiveerib adrenoretseptoreid, mida tähistatakse tähtedega α ja β.

* α-adrenoretseptor
	+ α1-adrenoretseptor
		- α1A, B ja D-adrenoretseptor
	+ α2-adrenoretseptor
		- α2A, B, C ja D-adrenoretseptor

* β-adrenoretseptor
	+ β1, 2 ja 3-adrenoretseptor

Laias laastus võib öelda, et α-adrenoretseptorid on tundlikumad noradrenaliinile, β2-adrenoretseptorid on aga adrenaliinile umbes 100 korda tundlikumad kui noradrenaliinile.

Kui adrenaliin väljastatakse vereringesse, mõjub see mitmetele adrenergilistele retseptoritele ning sel on mitu organismi mõjutavat toimet. See suurendab südame löögisagedust ja löögimahtu, laiendab pupille ja ahendab arterioole nahas ja maos ning laiendab arterioole lihastes. Adrenaliin tõstab veresuhkru taset, suurendades maksas glükogeeni hüdrolüüsi glükoosiks. Adrenaliinil on immuunsüsteemi nõrgendav mõju.

Vaata ka
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Adrenaliin** |

* Noradrenaliin
Michail Antonio (2019)
**Michail Gregory Antonio** (sündinud 28. märtsil 1990 Londonis) on Inglismaa-Jamaica jalgpallur, kes mängib ründajana Premier League'i klubis West Ham United ja Jamaica jalgpallikoondises.

Ta alustas klubikarjääri 2002. aastal Tooting & Mitcham Unitedis. 2008. aasta oktoobris liitus ta esiliiga klubiga Reading. Readingu põhimeeskonnas sai ta kõige enam mängu aega hooajal 2010–11, kui ta pääses liigas väljakule 21 mängus ja lõi ühe värava. Ülejäänud ajal oli ta laenul madalamate liigade klubides, sealhulgas hooajal 2009–10 Southamptonis ja 2011–12 Sheffield Wednesdays. Hooajal 2011–12 tõusis ta Sheffield Wednesdayga esiliigasse, misjärel sõlmis ta klubiga püsiva lepingu.

2014. aasta augustis sõlmis ta lepingu teise Inglismaa esiliiga klubiga, Nottingham Forestiga. Üleminekusumma oli umbes 1,5 miljonit naelsterlingit. Hooajal 2014–15 lõi ta esiliigas 14 väravat. 2015. aastal valiti ta Nottingham Foresti aasta mängijaks.

2015. aasta septembril sõlmis ta nelja-aastase lepingu West Ham Unitediga. Üleminekusumma oli umbes seitse miljonit naelsterlingit. Esimese värava lõi ta klubi meeskonnas ja ühtlasi oma esimese Premier League'i värava 28. detsembril 2015 mängus Southamptoni vastu. 2017. aastal valiti ta West Ham Unitedi aasta mängijaks. 11. juulil 2020 lõi ta liigamängus Norwich City vastu West Ham Unitedi kõik neli väravat. Ta sai sellega esimeseks West Ham Unitedi mängijaks, kes on Premier League'is ühes mängus löönud neli väravat ja esimeseks neli väravat löönud West Ham Unitedi mängijaks pärast David Crossi, kes lõi neli väravat 1981. aasta septembris.

5. septembril 2021 debüteeris Antonio Jamaica jalgpallikoondises MM-i valikmängus Panama vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta sama aasta 12. novembril MM-i valikmängus El Salvadori vastu.

Saavutused
----------

Southampton
* Football League Trophy: 2009–10

Viited
------

1. ↑  "Forest sign Wednesday winger". Nottingham Forest F.C. 6.8.2014. Vaadatud 24.1.2019
2. ↑  "Antonio, Song, Moses and Jelavic join West Ham on deadline day". BBC Sport. 1.9.2015. Vaadatud 24.1.2019
3. ↑  Norwich United 0-4 West Ham United. Vaadatud 13.7.2020

Välislingid
-----------

 Michail Antonio – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Profiil West Ham United F.C. kodulehel
**Pavlo Klimkin** (ukraina keeles *Павло Анатолійович Клімкін*; sündinud 25. detsembril 1967 Kurskis) on Ukraina diplomaat, erakorraline ja täievoliline suursaadik (2010).

Pavlo Klimkin oli alates 2014. aasta 19. juunist kuni 29. augustini 2019 Ukraina välisminister. Ülemraadas hääletas tema poolt 335 rahvasaadikut.

Klimkin sündis Venemaal Kurski linnas 1967. aasta 25. detsembril ja on rahvuselt venelane. 1991. aastal lõpetas ta Moskva füüsika-tehnika instituudi kosmoseuuringute ja aerofüüsika teaduskonna füüsika ja rakendusmatemaatika erialal.

Ta valdab inglise ja saksa keelt ning tal on algteadmised prantsuse ja hispaania keelest. Klimkin on abielus, perekonnas on kaks poega. Klimkini abikaasa Natalia töötab Ukraina Hollandi saatkonnas esimese sekretärina.

Tööalane tegevus
----------------

1991–1993 – teadustöötaja Ukraina instituudis.  

1993–1997 – Ukraina Välisministeeriumi sõjalise kontrolli ja desarmeerimise osakonna atašee, kolmas ja teine sekretär.  

1997–2000 – Ukraina saatkonna kolmas ja teine sekretär Saksamaal teaduslik-tehnilistes ja poliitilistes küsimustes.  

2000–2002 – Ukraina välisministeeriumi majandusliku koostöö osakonna esimene sekretär, nõunik tuuma- ja energeetilise ohutuse küsimustes.  

2002–2004 – Ukraina välisministeeriumi EL-ga majandusliku ja sektoraalse koostöö osakonna juht.  

2004–2008 – Ukraina Suurbritannia saatkonna nõunik-saadik.  

2008–2010 – Ukraina välisministeeriumi Euroopa Liidu osakonna direktor.  

2010–2011 – Ukraina välisministri asetäitja.  

2004–2008 – Ukraina välisministri asetäitja, aparaadi juht.  

2012–2014 – Ukraina erakorraline ja täievoliline saadik Saksamaal.  

19. juunist 2014 kuni 2019. aasta 29. augustini oli Ukraina välisminister.

Viited
------

1. ↑  Parliament appoints Klimkin as Ukrainian foreign minister, Interfax-Ukraine (19. juuni 2014)
2. ↑  ПОСТАНОВА Верховної Ради України № 1528-VII Про призначення Клімкіна П.А. Міністром закордонних справ України
3. ↑  Ukraine. Ministries, etc. rulers.org
4. 1 2  MR. PAVLO KLIMKIN–DEPUTY MINISTER FOR FOREIGN AFFAIRS OF UKRAINE, Euroopa Parlament
5. ↑  Team Poroshenko. The first appointment, Ukrayinska Pravda (19. juuni 2014)

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Pavlo Klimkin** |

* Климкин выбрал руководителя МИД на время своего "отпуска" - Liga Novosti, 02.07.2019

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Andri Deštšõtsja** | **Ukraina välisminister**2014-2019 | Järgnev**Vadõm Prõstaiko** |
Michaił Miaśnikovič (2011)
**Michaił Miaśnikovič** (nimekuju ka **Mihhail Mjasnikovitš**, valgevene keeles Міхаіл Уладзіміравіч Мясніковіч, vene keeles Михаил Владимирович Мясникович; sündinud 6. mail 1950 Minski oblasti Njasviži rajooni Novõ Snoŭ külas) on Valgevene poliitik, kes oli 28. detsembrist 2010 kuni 27. detsembrini 2014 Valgevene Vabariigi Ministrite Nõukogu esimees (peaminister).

Erialase ettevalmistuse omandas ta Bresti inseneri-ehitusinstituudis, mille lõpetas 1972. aastal. 1989. aastal lõpetas ta Minski Kõrgema Parteikooli ja 1998. aastal sai doktorikraadi majandusteaduses.

Kuni 1991. aastani kuulus Miaśnikovič Nõukogude Liidu Kommunistlikku Parteisse, pärast seda on ta olnud parteitu.

Alates 1973. aastast kuni parteitööle asumiseni töötas ta Minskis insenerina. 1983. aastal valiti Miaśnikovič Minski Sovetski rajooni rahvasaadikute nõukogu täitevkomitee aseesimeheks ja edutati järgmisel aastal Minski linna täitevkomitee esimehe asetäitjaks. Aastatel 1985–1986 oli ta Valgevene Kommunistliku Partei Minski linnakomitee sekretär ning 1986–1990 Valgevene NSV elamu- ja kommunaalmajanduse minister. 1990. aastal edutati ta Valgevene NSV Ministrite Nõukogu esimehe asetäitjaks ja 1991. aastal Valgevene Vabariigi Ministrite Nõukogu esimehe esimeseks asetäitjaks. Eri ametinimetuste all töötas ta sellel kohal kuni 1995. aastani, mil temast sai Valgevene presidendi administratsiooni ülem. 

19. oktoobril 2001 sai Miaśnikovičist Valgevene Riikliku Teaduste Akadeemia president ja hiljem (2004. aastal) presiidiumi esimees.

28. detsembril 2010 nimetas president Alaksandr Łukašenka ta Valgevene valitsusjuhiks. Temast sai iseseisva Valgevene seitsmes peaminister.

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Siarhiej Sidorski** | **Valgevene peaminister**2010–2014 | Järgnev**Andrej Kabiakoŭ** |
**Nikolai Viktorovitš Abramov** (vene keeles Никола́й Ви́кторович Абра́мов; 24. jaanuar 1961 Leningradi oblast, Podporožje rajoon, Ladva küla – 23. jaanuar 2016 Petroskoi) oli vepsa luuletaja.

Pärast keskkooli lõpetamist õppis Nikolai Abramov Leningradis ja Karjala pedagoogilises instituudis Petroskois. Elu lõpul töötas ta Karjala kirjastuse Periodika väljaantava vepsa ajalehe Kodima toimetajana.

Abramovi vepsa- ja venekeelseid luuletusi on avaldatud aastast 1980 alates. Aastal 1994 ilmunud luulekogu *Koumekümne koume* ("Kolmkümmend kolm") oli esimene vepsakeelne ilukirjandusteos. Abramovi teoste teemad pärinevad üldiselt maaelust. Abramov on tegutsenud ka tõlkijana ja tema teoseid on tõlgitud paljudesse keeltesse. 

Eesti keeles on ilmunud Abramovi valikkogu "Kurgede aeg" Jaan Õispuu ja Arvo Valtoni tõlkes.

Teoseid
-------

* *Koumekümne koume: runokirj*. Petroskoi: Karjala, 1994.
* *Kurgiden aig*. Petroskoi: Periodika-paindišt, 1999.
* *Pagiškam, vel’l’ = Поговорим, брат*. Petroskoi: Periodika, 2005.
* *Kurgede aeg*. Tallinn: Kirjastuskeskus, 2010. ISBN 9789949445400

Välislingid
-----------

* Surmateade Fenno-Ugria kodulehel
* Järelehüüe Finnougria veebilehel (vene keeles)
* Lühike elulugu (vene keeles)
* Elulugu soome-ugri kirjanike 8. konverentsi lehel
**Sun Jun** (traditsiooniline kirjaviis 孫峻, lihtsustatud kirjaviis 孙峻; 219–256) oli Wu riigi keisri Sun Liangi regent Kolme riigi ajastul aastast 253 kuni surmani.

Tema vanavanaisa oli Sun Jing, Wu esimese keisri Sun Quani onu. Sun Quani valitsusaja lõpul sai Sun Junist tema usaldusväärne isiklik abiline. Koos Sun Quani tütre Sun Lubaniga oli ta segatud valesüüdistustesse kroonprints Sun He vastu, mille tulemusel võeti 250. aastal Sun Helt kroonprintsi staatus ära ja Sun Quan nimetas oma troonipärijaks noorima poja Sun Liangi. 251. aastal nimetas ta, jälle Sun Juni nõuandel, poja regendiks Zhuge Ke ja pärast keisri surma 252. aastal sai Sun Jun Zhuge Ke nõuandjaks. 253. aastal mõrvas Sun Jun Zhige Ke ja asus ise regendiks. Alguses loodeti, et ta jagab võimu, kuid tegelikult hoidis ta valitsusohjad tugevasti enda käes ja oli tuntud karmide karistuste poolest. Selle tulemusena oli tema vastu mitmeid vandenõusid. 256. aastal jäi ta raskelt haigeks ning andis enne surma võimu üle oma nõole Sun Chenile. 258. aastal kaevati tema puusärk üles ja tehti seda väiksemaks, mis sümboliseeris hukkamõistu. Ta heideti postuumselt keiserlikust perekonnast välja.
Nikola Madžirov (2014)
**Nikola Madžirov** (Никола Маџиров; sündinud 27. mail 1973) on makedoonia luuletaja, esseist ja luuletõlkija.

Madžirovi luulet on tõlgitud enam kui kolmekümnesse keelde.

Eluloolist
----------

Madžirov on sündinud Strumicas Makedoonias pagulasperekonnas, kes oli sinna liikunud XX sajandi alguses Balkani sõdade eest. Ta alustas kirjutamist 1999. aastal ja võitis esimese luulekoguga debüüdipreemia "Studentski zbor". Ka hilisemad luuleraamatud on võitnud auhindu, sh Miladinov-Brothers Prize ja Hubert Burda fondi kirjanduspreemia. 

Ta on osalenud kirjanike residentuuri programmides: International Writing Program Iowa Ülikoolis, LiteraturRaum Berliinis, KulturKontakt Viinis, Literatur Haus NÖ Kremsis, Villa Waldberta Münchenis.

Töötab luuletoimetajana Makedoonia e-ajakirjas Blesok ja on rahvusvahelise luuleveebi lyrikline.org Makedoonia-poolne korraldaja. Elab Makedoonias.

Teosed
------

* "Zaklučeni vo gradot" ("Lukustatud linnas"), luulekogu, 1999
* "Nekade nikade" ("Kuskil eikusagil"), luulekogu, 1999
* "Vo gradot, nekade" ("Linnas, kusagil"), valikkogu, 2004
* "Premesten kamen" ("Paigalt tõstetud kivi"), luulekogu, 2007

Eesti keeles on ilmunud Madžirovi valikkogu "Valgus ja tolm" (2017, kirjastus Kaksikhammas, tõlkija Carolina Pihelgas), mis annab edasi sõjapagulusejärgset õhustikku "mahedalt, musikaalselt ja täpselt". Autor ja tõlkija esitlesid raamatut Prima Vista kirjandusfestivalil 2017. aasta mais.

Viited
------

1. ↑
2. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 18. mai 2018. Vaadatud 18. mail 2018.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
3. ↑

Välislingid
-----------

* Nikola Madzirov poetryfoundation.org
Sumõ Issanda muutmise katedraalkirik vaatega kagust
Kellatorni ülakorrus kahe skulptuuriga
**Issanda Muutmise katedraal** (ukraina keeles *Спасо-Преображенський кафедральний собор*) on Sumõ linnas asuv katedraalkirik. Kiriku praegune välimus pärineb 19. sajandist.

Ajaloost
--------

Esimesed teated Issanda muutmise kirikust selles kohas pärinevad 1560. aastatest, mil praeguse kiriku asukohast veidi põhja poole ehitati Issanda muutmisele pühitsetud väike puukirik. Kirik hävis ühes tatarlaste rüüsteretkes ja selle asemele püstitas Sumõ asutaja, kasakate ataman Gerassim Kondratjev, uue kiriku. Pühakoja viimane ümberehitus toimus aastail 1882–1892 ja sellest ajast on pärit kiriku praegune välimus.

Kirjeldus
---------

Kirik on põhiplaanilt ristikujuline. Silmapaistvaimaks osaks selle juures on viiekorruseline baroksete kurvseintega kellatorn, mis on 56 meetrit kõrge ja millest avaneb vaade tervele kesklinnale. Kellatorni kroonib väike ümar kullatud kuppel, samuti kõrgub üks kuppel sammastega ümbritsetud tambuuril katusel nelitise keskel. Pühakoda on kujundatud historitsistlikuna, stiililt ühtse arhitektuurilise tervikuna, milles harmooniliselt põimuvad renessansi, baroki ja klassitsismi stiilielemendid. Kiriku nelitise nurkadel seisavad kolme meetri kõrgused rauast skulptuurid, igal nurgal üks - Peetrus seisab vaatega kirdesse, Paulus kagusse, kaks identset skulptuuri apostlisarnasest suurvürst Vladimirist vaatavad edelasse ja loodesse. Veel neli skulptuuri on kellatorni igal küljel - evangelistid Markus, Matteus, Luukas ja Johannes. 

Kirik on kahekorruseline. Esimene korrus on pühitsetud Issanda muutmisele, teine Jumalaema rõõmukuulutamisele. Katedraali ja kellatorni läänefassaadi moodustab kolmikportaal, mille külgportaalide niššides on mosaiigid. Põhja- ja lõunapoolsete sissepääsude fassaadid on kahetasandilised, kolmnurkfrontooniga ja korintose sammastega esimesel, joonia sammastega teisel karniisiga eraldatud korrusel.

Kiriku interjööris on neljatasandiline valgest marmorist ikonostaas, mida täiendavad Sumõ malahhiidist detailid. Selle loomises osalesid skulptor Sergei Orlov ja maalikunstnik Vladimir Makovski. Kiriku seinad on kaetud maalingutega Anatoli Lebedevilt ja Klaudia Šorohovalt.

### Korsuni Jumalaema

Sumõ Korsuni Jumalaema ikoon
Kirikus asus imettegev Korsuni Jumalaema ikoon, millele on omistatud võime parandada paluja nägemist ja ravida pimesust. Ikooni peeti Sumõ kaitsjaks ja see asus Sumõ Issanda muutmise katedraalis peaaegu kolmkümmend aastat. 2009. aastal ikoon varastati ja see on tänapäevani kadunud.

Pildid
------

* KellatornKellatorn
* Vaade linnulennultVaade linnulennult
* LõunafassaadLõunafassaad
* Nelitise kuppel, vaade interjööristNelitise kuppel, vaade interjöörist
* Siseruumi vaadeSiseruumi vaade
* Osa ikonostaasistOsa ikonostaasist

Viited
------

1. ↑  Savior-Transfiguration Cathedral. - Temples Ukraine. - ua.igotoworld.com
2. ↑  Savior-Transfiguration Cathedral. - Temples Ukraine. - ua.igotoworld.com
3. ↑  JOURNAL № 04. - Journals of the Session of the Holy Synod of the Ukrainian Orthodox Church of March 25, 2009
Epic Gamesi logo
Epic Gamesi peakorter Põhja-Carolinas Cary linnas
**Epic Games, Inc.** (varem **Potomac Computer Systems** ja seejärel **Epic MegaGames, Inc.**) on Ameerika Ühendriikide videomängude tootja, mis paikneb Põhja-Carolina osariigis Cary linnas.

Ettevõtte asutas programmeerija Tim Sweeney 1991. aastal. Töö toimus algul ta vanemate kodus Potomacis Marylandi osariigis. Ettevõtte esimene avaldatud mäng oli "ZZT" (1991). 1992. aastal muudeti nimi Epic MegaGamesiks ning ettevõtte ostis ära ärimees Mark A. Rein, kes on siiani selle asepresident. 1999. aastal koliti Carysse ja nimi lühendati Epic Gamesiks.

Epic Games on loonud mängumootori Unreal Engine, mis 2014. aastal nimetati Guinnessi rekordite raamatus "maailma kõige õnnestunumaks mängumootoriks". Nende kuulsate videomängude hulka kuuluvad "Fortnite" ning mängusarjad "Gears of War" ja "Infinity Blade".

Viited
------

1. ↑  "Most successful videogame engine". *Guinnessi rekordite raamat* (inglise keeles). 16. juuli 2014. Vaadatud 1. detsember 2018.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: tundmatu keel (link)

Välislingid
-----------

* Epic Games – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Ametlik koduleht (inglise keeles)
**Lõuna-Aafrika Vabariigi veinid** ehk **LAV veinid** on Lõuna-Aafrika Vabariigis toodetud veinid.

Veinitootmise ajalugu LAV-s
---------------------------

Veinitootmine levis sinna koos Euroopa asunikega. Viinamarjaistandusi hakati seal rajama 1650. aastatel. Esimesteks viinamarjaistanduste rajajateks olid flaami päritolu asunikud. 1680ndatel saabus LAV-sse hulgaliselt Prantsuse hugenotte, kes viisid veinitööstuse uuele kvalitatiivsele tasemele.

Lõuna-Aafrika Vabariigi veinide kvaliteedisüsteem
-------------------------------------------------

Praegu kehtivale veinide kvaliteedisüsteemile pandi alus 1973. aastal, mil loodi "Wine of Origin" (WO) programm. Selle programmi raames seadustati, kuidas defineerida Lõuna-Aafrika Vabariigi veiniregioone ja kuidas nad peaks ilmuma veini siltidel. Selle süsteemi välja töötamisel on suuresti üle võetud Prantsuse AOC süsteemist, aga see ei ole nii range. Vastavalt WO kvaliteedisüsteemile jagatakse LAV veinipiirkonnad 4 kategooriasse:

1. Kõige suuremaks kategooriaks on geograafiline piirkond (geographical unit).
2. Teiseks kategooriaks on regioon (region).
3. Kolmandaks on piirkond (district).
4. Neljandaks on veiniaed (ward).

Lõuna-Aafrika Vabariigi veinipiirkonnad
---------------------------------------

Lõuna-Aafrika Vabariigi jagamine veinipiirkondadeks on otseselt seotud praeguse Lõuna-Aafrika Vabariigi kvaliteedisüsteemiga. Lõuna-Aafrika Vabariigi veinipiirkonnad jagunevad kolme geograafilise piirkonna vahel. Nendeks on:

1. Lääne-Kapimaa
2. Põhja-Kapimaa
3. Ida-Kapimaa

Lääne-Kapimaa jaguneb kuueks regiooniks:

1. Boberg – seal toodetakse peamiselt kangestatud veine.
2. Breede River Valley – sisaldab 3 veinipiirkonda ja 14 veiniaeda.
3. Cape South Coast – sisaldab 6 veinipiirkonda ja 17 veiniaeda
4. Coastal Region – sisaldab 9 veinipiirkonda ja 17 veiniaeda
5. Klein Karoo – sisaldab 2 veinipiirkonda ja 5 veiniaeda
6. Olifants River – sisaldab 3 veinipiirkonda ja 5 veiniaeda

Põhja-Kapimaal regioonid puuduvad, sisaldab 2 veinipiirkonda ja 3 veiniaeda.

Ida-Kapimaal asub üks veiniaed.

Lõuna-Aafrika Vabariigis kasvatatavad viinamarjasordid
------------------------------------------------------

Väga paljud LAV-is kasvatatavad viinamarjad on:

* Chenin Blanc
* Cabernet Sauvignon
* Colombard
* Shiraz
* Sauvignon Blanc
* Chardonnay
* Pinotage
* Merlot

Erilist tähelepanu väärib Pinotage, mille puhul on tegemist kohaliku viinamarjasordiga.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Lõuna-Aafrika Vabariigi veinid** |

* "Lõuna-Aafrika Vabariigi veinid"
* "http://www.wosa.co.za", MTÜ, mis propageerib LAV veine; inglise keeles.
Seyhan Kurt
**Seyhan Kurt** (sündinud 16. detsember 1971) on Türgi – prantsuse kirjanik, luuletaja, sotsioloog ja antropoloog.

Seyhan Kurt on sündinud Grenoble'is Lõuna-Prantsusmaal.

Ta sündis Prantsusmaal Grenoble'is Bourgoin-Jallieu kommuunis. Ta õppis Lyoni École de Jean Jaurès'is. Ta õppis maalimist Prantsusmaal ning võttis Izmiris dramaturgia ja kunstiajaloo tunde. Aastatel 1992 ja 1993 avas ta Mersini kaunite kunstide galeriis kaks maalinäitust. Ta õppis prantsuse keelt ja kirjandust, sotsioloogiat ja antropoloogiat. Ta viis läbi arhitektuuri- ja linnakultuuriuuringuid Itaalias ja Kreekas. Ta lõpetas magistrikraadi antropoloogias Ankara ülikooli keele-, ajaloo- ja geograafiateaduskonnas. 2021. aastal ilmus Istanbulis tema raamat "*Arhitektuur, korraldus, praktika Türgi majas*". Selles raamatus võttis ta vaatluse alla Türgi maja arhitektuuri ja igapäevaelu 19. sajandist tänapäevani. Oma töös võttis ta kasutusele interdistsiplinaarse meetodi, kasutades erinevaid valdkondi Türgi kinost suulise kultuurini. Seyhan Kurti artikkel selle raamatu kohta avaldati Tokyo ajakirjas 2022. aastal. Intervjuud Seyhan Kurtiga aastatel 2021-2022 edastati Mediascope TV-s, Artfullivingis, Bisavblogis ja ajalehes Hürriyet. 

Mõned tema aastatel 1990–2017 kirjutatud luuletused on tõlgitud prantsuse, inglise, saksa, kreeka ja eesti keelde. 

Tema loomingut on avaldatud rahvusliku kirjanduselu häälekandjais *Varlik*, *Journal*, *Turkish Language*, *Le Poéte Travaille*, *Tohum*, *Cali, Sincan İstasyonu,* ja *Turk Dili*.

Teoseid
-------

* "Kapa Gözlerini" ("Sule silmad", 1992)
* "Destinos" ("Saatus", 1995)
* "Hüznün Sözyitimleri" ("Sõnatus kurbuses", 1999)
* "El İlanı" ("Lendleht", 2002)
* "Bizden Geçen Sular" ("Vesi, mis voolab meist läbi", 2003)
* "Seyyah" ("reisija", 2012)
* "Herkese ve Hiç Kimseye" ("kõigile ja mitte kellelegi", 2017)
* "Haneden Ev Haline, Türk Evinde Mimari, Düzenleme, Pratik" ("Arhitektuur, korraldus, praktika Türgi majas", 2021)

  


1. ↑  "Seyhan Kurt", *Vikipedi* (türgi), 20. detsember 2022, vaadatud 11. jaanuaril 2023
2. ↑  *Haneden Ev Haline - Seyhan Kurt* (türgi).
3. ↑  "The Review of Life Studies". *www.lifestudies.org*. Vaadatud 11. jaanuaril 2023.
4. ↑  Eliçin, Işın (21. märts 2021). "Haneden Ev Haline: Türk Evi'nde Mimari, Düzenleme, Pratik - Seyhan Kurt ile söyleşi". *Medyascope* (türgi). Vaadatud 11. jaanuaril 2023.
5. ↑  ""Ev, Zihinsel ve Duygusal İnşası Hiç Bitmeyen Bir Yerdir"". *Artfulliving*. Vaadatud 11. jaanuaril 2023.
6. ↑  KOÇER, Abdüssamed. "Seyhan Kurt: "Bizde evin bitmek bilmeyen 'inşası' ve dönüşümü gündelik hayatın adeta bir parçasıdır."". *bisavblog* (türgi). Vaadatud 11. jaanuaril 2023.
7. ↑  "Ev artık yuva değil, bir otel, hapishane". *www.hurriyet.com.tr* (türgi). Vaadatud 11. jaanuaril 2023.