recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Hermann Claudius Samson von Himmelstiern** (29. september 1826 Olustvere mõis, Viljandimaa – 20. jaanuar 1908 Tartu) oli Eesti baltisaksa poliitikategelane ja publitsist.

Elulugu
-------

Hermann Claudius Samson Von Himmelstiern oli baltisakslane ja mõisniku poeg.

Õppis aastatel 1845–1849 Tartu Ülikoolis loodusteadust, lõpetas cand-astmega. Jätkas õpinguid Saksamaal ja 1850–1853 Pariisis, kus omandas tsiviil- (ehitus-) inseneri kutse. 

Ta oli aastatel 1853–1860 Peterburis tapeedivabriku direktor, 1860. aastast Urvaste mõisa omanik, ühtlasi 1868–1872 Liivimaa Üldkasuliku ja Ökonoomilise Sotsieteedi (LÜÖS) sekretär ja LÜÖS-i nädalakirja Baltisches Wochenschrift für Landwirtschaft, Geverbfleisses und Handel toimetaja, osales mitme seltsi (Liivimaa Tööstuse Edendamise Selts jm) tegevuses, samuti Tartu–Riia ja Tartu–Tapa raudteeliini ehitamisel. 

Ta oli tuntud Tartu sakslaste organiseerija ja poliitika juht (mh 1878 ja 1882 toimunud Tartu linnavalimistel saksa valijate komitee juhataja).

Teadustöö
---------

Töid tsaarivalitsuse ja Liivimaa rüütelkonna põllumajandus- ja maapoliitikast, maaõigusest ja -omandist Liivi- ja Eestimaal. 

Tema aastatel 1878–1879 avaldatud tööd Liivimaa poliitika probleemidest põhjustasid baltisaksa ringkondades elava poleemika. Väljaastumisega Eesti Aleksandrikooli asutamise kavatsuse vastu (soovitas selle asemel asutada põllutöökooli) kaasnenud poleemika andis vastupidise tulemuse, tuues kaasa idee laialdase arutamise ja tutvustamise.

Teoseid
-------

* Livländische Rückblicke. Dorpat, 1878
* Zur Verständigung. Dorpat, 1879
* Politische Gedanken. Als Manuscript, gedruckt für ritterschaftlichte Kreise. Dorpat, 1882
* "Vom Lande". Vergleichend agrarpolitische Studie über Mittelrussland und Livland. Dorpat, Reval, Fellin, 1883
* An K. D. Kawelin. Entgegnung. Dorpat, 1883.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide.

Kirjandus
---------

* Album Academicum der Kaiserlichen Universität Dorpat. Dorpat, 1889, 351
* Eesti biograafiline leksikon. Trt, 1926–1929, 448–449.
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

Välislingid
-----------

* Hermann Claudius Samson von Himmelstiern saidil "BBLD - Baltisches biografisches Lexikon digital"

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Hermann Alexander Neppert** (10. aprill/22. aprill 1874 Laiuse – 9. oktoober 1944 Gniewkowo Inowrocławi lähedal) oli Eesti ja Saksa vaimulik.

Ta õppis aastatel 1892–1896 õppis ta Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Prooviaastal oli (ja ühtlasi koduõpetajaks) ta aastal 1898 Palamuse Püha Bartholomeuse koguduses Burchard Sielmanni juures. Ordineeriti 7. mail/12. mail 1899 õpetajaks.

Pärast ordineerimist oli ta Tartu praostkonna vikaarõpetaja. Aastatel 1899–1900 oli ta Maarja-Magdaleena koguduse vikaarõpetaja, aastatel 1900–1901 vikareeris ta Tartu Maarja kogudust; aastatel 1900–1901 oli ta Pärnu Eliisabeti koguduse vikaarõpetaja. Aastatel 1902–1913 oli ta Maarja-Magdaleena koguduse õpetaja. Aastatel 1913–1918 oli ta Tartu linnas vikaarvaimulikuks, vanglavaimulikuks ja usuõpetajaks, aastatel 1918–1919 töötas ta Tartus õpetajana.

Aastatel 1919–1920 oli ta vaimulikuks Hannoveri Naatsareti kirikus. Aastatel 1920–1933 oli ta vaimulikuks Steimbkes (asub Nienburgi kreisis Alam-Saksi liidumaal), aastatel 1933–1943 elas ta emeeritusena Berliinis, kuid aastatel 1943–1944 teenis ta vaimulikuna Argenaus (praegu Gniewkowo, on Inowrocławi lähedal, Inowrocławi maakonnas, Kujawy-Pomorze vojevoodkonnas, Poolas), kus ta ka suri.

Kirjandus
---------

* Die evangelischen Prediger Livlands bis 1918. Böhlau Verlag Köln, Wien 1977
**Hermann III Badenist** (u 1105 – 16. jaanuar 1160) hüüdnimega *Suur* oli Verona ja Badeni markkrahv.

Ta oli Hermann II Badenist ja Judithi Backnangist poeg. Ta oli Badeni markkrahvkonna valitseja aastatel 1130–1160.

Staufenite ustava pooldajana sattus Hermann III konflikti Zähringeni-Švaabimaa sugulastega. 1140. aastal osales ta Weibtreu linnuse piiramises ja sai Selzi foogtkonna Alsace'is.

1151. aastal võeti Steiermargi Ottokar III-lt Verona mark ja anti Hermann III-le. 1153. aastast on olemas annetusakt, mis ütleb, et Friedrich I ostis Hermann III-lt Besigheimi lossi.

Hermann III osales Saksa kuninga ja Itaalia kuninga Friedrich I esimeses Itaalia-kampaanias ja sai *Verona markkrahvi* tiitli.

Hermann III osales Teises ristisõjas.

Abielud ja lapsed
-----------------

Ta abiellus 1134. aastal Berthaga Lotringist (suri pärast 1162. aastat), kes oli Lotringi hertsogi Simon I ja tolle naise Adelheidi Leuvenist tütar. Nad said järgmised lapsed:

* Hermann IV (suri 13. septembril 1190)
* Gertrud (suri enne 1225. aastat), kes abiellus 1180. aastal krahv Albrecht von Dagsburgiga (suri 1211. aastal)

Pärast 1141. aastat abiellus ta Mariaga Böömimaalt, kes oli Böömi hertsogi Soběslav I tütar.

Hermann III on maetud augustiinide kloostrisse Backnangis.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Hermann II** | **Badeni markkrahv**1130–1160 | Järgnev**Hermann IV** |
**Värvikompositsioon** ehk **värvide tasakaal** on kujutava kunsti ja ruumikujunduse mõiste, mis tähendab tasakaalu kasutatavate värvuste intensiivsuse, paigutuse ja koguse vahel.

Kuidas saavutada värvide tasakaalu
----------------------------------

### Tasakaal intensiivsuse ja koguse vahel

Lihtsaim valem värvuste intensiivsuse ja koguse vahel tasakaalu saavutamiseks on selline: mida erksam või domineerivam on värvus, seda vähem tuleb seda kasutada. Ja vastupidi, mida mahedam või pehmem on värvus, seda rohkem peab seda olema, et see suudaks tasakaalu pakkuda erksamatele värvustele.

### Tasakaal paigutuses

Nagu füüsiliste asjade tasakaalu paigutamisel on lihtsam panna raskemad asjad alla ja kergemad nende peale, nii ka värvuste puhul on lihtsam visuaalset tasakaalu saavutada, paigutades raskena mõjuvad värvused allapoole, kergemad ülespoole. Kõrgemal asetsevad intensiivsed värvilaigud vajavad "toetuspunkte", et nad ei mõjuks silmale nagu õhus vabalt hõljuvad rasked esemed.

Vaata ka
--------

* Kompositsioon (kunst)
Horodkivka küla katoliku kirik Žõtomõri oblastis 2013. aastal
**Žõtomõri oblast** on 1. järgu haldusüksus Ukrainas. Žõtomõri oblast piirneb põhjas Valgevene Homieli oblastiga, läänes Rivne oblastiga, edelas Hmelnõtskõi oblastiga, lõunas Vinnõtsja oblastiga ja idas Kiievi oblastiga.

Suuremad linnad on Žõtomõr, Berdõtšiv, Korosten, Malõn ja Zvjahel.

Suuremad jõed on Už, Teteriv ja Ubort.

Haldusjaotus
------------

Oblast jaguneb 4 rajooniks: Berdõtšivi rajoon, Korosteni rajoon, Novohrad-Volõnskõi rajoon ja Zvjaheli rajoon.
Oblast jagunes 2020. aastani 23 rajooniks ja 5 oblastilise alluvusega linnaks (Berdõtšiv, Korosten, Malõn, Novograd-Volõnskõi, Žõtomõr).

### Endised rajoonid

* Andrušivka rajoon
* Baranivka rajoon
* Brussõlivi rajoon
* Horošivi rajoon
* Jemiltšõne rajoon
* Korostõšivi rajoon
* Ljubari rajoon
* Luhõnõ rajoon
* Malõni rajoon
* Narodõtši rajoon
* Olevski rajoon
* Ovrutši rajoon
* Popilnja rajoon
* Pulõnõ rajoon
* Radomõšli rajoon
* Romanivi rajoon
* Ružõni rajoon
* Tšernjahhivi rajoon
* Tšudnivi rajoon

Viited
------



Ukraina 1. järgu haldusüksused

Dnipropetrovski oblast **·**  Donetski oblast **·**  Harkivi oblast **·**  Hersoni oblast **·**  Hmelnõtskõi oblast **·**  Ivano-Frankivski oblast **·**  Kiiev **·**  Kiievi oblast **·**  Kirovohradi oblast **·**  Krimm **·**  Luhanski oblast **·**  Lvivi oblast **·**  Mõkolajivi oblast **·**  Odessa oblast **·**  Poltava oblast **·**  Rivne oblast **·**  Sevastopol **·**  Sumõ oblast **·**  Zaporižžja oblast **·**  Žõtomõri oblast **·**  Taga-Karpaatia **·**  Ternopili oblast **·**  Tšerkassõ oblast **·**  Tšernihivi oblast **·**  Tšernivtsi oblast **·**  Vinnõtsja oblast **·**  Volõõnia oblast
**Žõtomõr** (ukraina ja vene keeles Житомир) on linn Ukrainas, Žõtomõri oblasti ja Žõtomõri rajooni keskus. Asub Teterivi jõe ääres 120 km Kiievist läänes. 2021. aastal oli seal 263 507 elanikku, 2010. aastal 271 714.

Peamised majandusharud on puidutööstus, toiduainetööstus, graniidi kaevandamine, metallitööstus ja muusikainstrumentide valmistamine.

Žõtomõr on oluline transpordisõlm. See jääb Kiievi ja Bresti vahelisele ajaloolisele teele. Linna lähedalt möödub rahvusvaheline E-tee E40, mis läbib kogu Ukrainat. Žõtomõris ristuvad Korosteni, Fastivi ja Novograd-Volõnskõisse viivad raudteeliinid. Linna idaosas asub Žõtomõri lennujaam.

Ajalugu
-------

Žõtomõri on esmamainitud 988. aastal. 1240. aastal rüüstasid linna mongolid. 1320. aastal liideti Leedu suurvürstiriigiga ja 1444. aastal sai Magdeburgi linnaõigused.

Koolimaja 2022. aasta 4. märtsil, pärast Venemaa õhujõudude õhurünnakut

Rahvastik
---------

Enne Teist maailmasõda elas linnas suur juudi kogukond. 1861. aastal moodustasid juudid kolmandiku linna elanikest. Tänapäeval asub linnas suur poola kogukond.

Žõtomõris on sündinud Sergei Koroljov ja Svjatoslav Richter.

Sõpruslinnad
------------

* Poola Bytom, Poola
* Hiina Dazhou, Hiina
* Gruusia Kutaisi, Gruusia
* Bulgaaria Montana, Bulgaaria
* Poola Płock, Poola
* Pakistan Shangla, Pakistan

Viited
------

1. ↑  Number of Present Population of Ukraine, as of January 1, 2022

Välislingid
-----------

* 
*
| 7,5 cm leichtes Infanteriegeschütz 18
 |
| --- |
| 7,5 cm leichtes Infanteriegeschütz 18: |
| Suurtüki liik | jalaväesuurtükk |
| Valmistajamaa | Kolmas Riik Saksamaa |
| Väljalaskeaasta | 1932 |
| Kaliiber | 75 mm |
| Raua pikkus | 88 cm |
| Maks. laskekaugus | 3,55 km |
| Mürsu algkiirus | 210  m/s |
| Mürsu kaal | 6 kg |
| Maks. laskekiirus | 8-12 lasku/min |
| Tõstenurk | -10° kuni +73° |
| Laskesektor | 12° |
| Maksimaalne kaal | 400 kg |
| Meeskond | 5 inimest |

**7,5 cm leichtes Infanteriegeschütz 18**, lühidalt **leIG 18** oli kerge jalaväesuurtükk, mis oli Teise maailmasõja ajal Wehrmachti standardvarustuses.

Ajalugu
-------

Suurtüki väljatöötamine algas firmas Rheinmetall-Borsig 1927. aastal. Suurtükk võeti tootmisesse ja relvastusse 1932. aastal. Suurtükk oli koondlafetiga ja mugava kolblukuga, mis tähendas praktiliselt seda, et luku avamiseks tuli raua tagaosa üles tõsta. leIG 18 oli kaalult kerge ja väiksemõõduline. Esimestel partiidel olid puitvelgedega rattad, hiljem valmistati juba terasest kummirehvidega rattaid. Meeskonna kaitseks oli suurtükil soomustatud kaitsekilp. 

Suurtükist valmistati versioon mägedes kasutamiseks: **7,5 cm le.GebIG 18**. Transpordiks sai selle 6–10 osaks lahti võtta. Raskeim tükk kaalus 74,9 kilogrammi. Tavaliselt määrati iga mägipataljoni juurde kaks sellist suurtükki.

Langevarjuüksuste jaoks toodeti 1939. aastal kuus erimudelit **7,5 cm le.IG 18F**. Neil olid väiksemad rattad ja kilp puudus. Transpordi jaoks sai need neljaks 140 kilogrammiseks jupiks võtta. 

Jalaväesuurtükke veeti üldiselt hoburakendiga. Motoriseeritud üksustes kasutati vedamiseks tavaliselt keskmisi või raskeid maastureid või kergeid poolroomikveokeid. Sõja-aastatel toodeti seda tüüpi jalaväesuurtükke 8266 tükki ja tootmine kestis kuni sõja lõpuni. Kuu enne sõja lõppu oli relvastuses veel umbes 2500 sellist suurtükki.

Galerii
-------

* 
* 
* 
* Fail:Drawing leig18.jpg
*

Viited
------

Kirjandus
---------

* Ian V. Hogg, *German Artillery of World War Two*. 2nd corrected edition. Mechanicsville, PA: Stackpole Books, 1997 ISBN 1-85367-480-X

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **7,5 cm leichtes Infanteriegeschütz 18** |
**Brasiilia lipp** on Brasiilia Liitvabariigi ametlik lipp.

Riigi- ja rahvuslipp
--------------------

 ? Brasiilia riigi- ja rahvuslipp. Proportsioonid 7:10.
Riigi- ja rahvuslipp võeti kasutusele 19. novembril 1889, kuid viimane muudatus tehti 11. mail 1992, kui lipule lisati neli tähte, mis tähistavad Amapá, Tocantins, Roraima ja Rondônia osariiki. Plagu on roheline, millele on paigutatud kollane romb, sellele aga omakorda lõunapoolkera taevalaotust kujutav ketas tähtedega. Üle taevakaare lookleb valge lint tekstiga "Ordem e progresso" (kord ja progress).

Roheline (PMS 356CV) sümboliseeribmaa ääretuid vihmametsasid.

Kollane (PMS 3945CV) romb kujutab maavarasid, eriti kulda ja teemante.

Sinisel (PMS 286CV) kettal olev tähekujund kujutab tähistaevast Rio de Janeiro kohal 15. novembril 1889. Lipul kehtib põhimõte, et tähtede arv vastab osariikide arvule, kuid tähti ei lisata automaatselt. Praegused 27 tähte tähistavad 26 osariiki ja pealinna Brasíliat, igal osariigil on oma täht. Tähtede kaart kujutab tähtede, mida on viies suuruses, tegelikku suurust ja asukohta taevavõlvil. Tähekaardi keskel on lõunataeva tuntuim tähtkuju, "Lõunarist", mis sümboliseerib Brasiilia rahvaste vabadustahet.

Sinine ja valge pärinevad kunagiselt Portugali Kuningriigi lipult.

Riigipeade lipud
----------------

Presidendi lipp on roheline plagu, mille keskele on paigutatud Brasiilia vapp. Lipu proportsioonid on 2:3

Asepresidendi lipp on aga kollane, mille jaotab keskelt neljaks sinistest viisnurkadest moodustatud rist, horisontaalselt on 15 ja vertikaalselt 9 viisnurkset tähte. Vardapoolsele ülemisele väljale on paigutatud riigi vapp. Lipu mõõtmed on 2:3 või 3:4.

Brasiilia lipp 1822–1889
Brasiilia lipp 1889. aastal

Brasiilia ajaloolised lipud
---------------------------

1822. aastal kui Brasiilia kuulutati iseseisvaks keisririigiks võeti kasutusele praeguse lipuga sarnane lipp, kuid taevaketast asendas keisri vapp.

Aastal 1889 kuulutati Brasiilia vabariigiks, ajutiselt (15 - 19. november 1889) oli kasutusel USA lipu kollastes ja rohelistes värvides koopia. Juba samal aastal mindi tagasi vana lipu juurde, kuid vapp asendati taevakaardiga.

Vaata ka
--------

* Brasiilia vapp

Välislingid
-----------

* Brasiilia lipp andmebaasis *Flags of the World* (*inglise keeles*)
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib hüdroksübenseenist; aineklassi kohta vaata artiklit Fenoolid.* |

---

Fenool
**Fenool** ehk **hüdroksübenseen** (varem ka **hüdroksübensool** või ka **karboolhape**) C6H5OH on mürgine valge kristalne (sulamistemperatuur 40,5ºC) aine, lahustub vees halvasti (8,3 g/100 ml). 

Fenooli 5-protsendilist vesilahust kasutatakse meditsiinis antiseptikumina. Seetõttu öeldakse, et fenoolil on spetsiifiline "haigla lõhn". 

Keemiliselt olemuselt kuulub fenool aromaatsete ühendite klassi – benseeni molekulis on üks vesinikuaatom asendatud hüdroksüülrühmaga. Fenool astub kergesti elektrofiilse asenduse reaktsioonidesse (SE) aromaatse tsükli osavõtul. Fenooli OH-rühm omab nõrgalt happelisi omadusi ja reageerib tugevate alustega:

C6H5OH + NaOH -> C6H5ONa + H20.
Paljud karboksüülhapped on fenoolist happelisemad. Teiselt poolt on fenool happelisem kui alifaatsed alkoholid.

Fenooli kindlakstegemiseks saab kasutada lihtsat värvustesti, nn **Liebermanni fenoolikatset**: fenoolile lisatakse väävelhapet ja naatriumnitritit ning seejärel valatakse see lahus ülehulgas olevasse leelise vesilahusesse.

Keemiatööstuses kasutatakse fenooli fenoolformaldehüüdvaikude ja epoksüvaikude tootmisel ning vähemal määral muude keemiasaaduste lähtematerjalina.

Vaata ka
--------

* Fenoolid
* Kresool
* Resortsinoolid
**Anne Laantee** (neiuna **Anne Reintamm**, ka **Anne Reintamm-Laantee**; 1. juuni 1930 Tallinn – 31. oktoober 2013 Tallinn) oli eesti geoloog.

Ta alustas oma kooliteed aastal 1938 Elfriede Lenderi Eragümnaasiumis. Aasta 1944 sügisel põgenes perekond Rootsi, kus ta lõpetas aastal 1950 Stockholmi Eesti Gümnaasiumi. Aastal 1957 lõpetas ta filosoofia litsentsiaadina Stockholmi Ülikooli, kus ta pühendas end geoteadustele, eeskätt paleontoloogiale ja kvaternaargeoloogiale. Aastal 1965 kaitses Uppsala Ülikoolis filosoofia litsentsiaadi väitekirja. Ta oli Eesti Naisüliõpilaste Seltsi liige.

Ta töötas aastatel 1953–1966 ja 1973–1994 Rootsi Geoloogiakeskuses (rootsi keeles *Sveriges Geologiska Undersökning*), lisaks töötas ta aastatel 1973–1975 Rootsi loodusajaloo muuseumis. Aastatel 1966–1970 töötas ta (seoses abikaasa ametiga) geoloogina USA-s ja Peruus ning aastatel 1970–1973 Uruguays.

Isiklikku
---------

Ta oli aastast 1965 abielus kirikuõpetaja, ajakirjaniku ja politoloogi Karl Laanteega, neil oli tütar ja nende poeg on praegune Eesti Vabariigi peakonsul Peterburis Carl Eric Laantee Reintamm.

Välislingid
-----------

*
Anne Briand 1992. aastal

|  |
| --- |
|  |
| Kuld | 1992 | naiste 4×7,5 km teatesõit |
| Hõbe | 1994 | 15 km laskesuusatamine |
| Pronks | 1994 | naiste 4×7,5 km teatesõit |

**Anne Briand** (sündinud 2. juunil 1968 Mulhouse'is; pärast abiellumist kannab perekonnanime **Bouthiaux**) on prantsuse endine laskesuusataja. Olümpiamängudelt on tal kuld-, hõbe- ja pronksmedal.

Laskesuusatamisse tuli ta universiaadil Bulgaarias 1989. Ta osales küll murdmaasuusatamises, kuid et Prantsusmaal oli vaid kaks naislaskesuusatajat, lõi ta kampa, et nad saaksid teatesuusatamiseski osaleda. Järgmisel aastal jõudis ta juba Prantsusmaa koondisse.

Olümpiamängud
-------------

1992. aasta taliolümpiamängudel Albertville'is oli ta 7,5 km distantsil 7. teatesõidus 1. ja 15 km distantsil 19.

1994. aasta taliolümpiamängudel Lillehammeris oli ta 7,5 km distantsil 30. teatesõidus 3. ja 15 km distantsil 2.

1998. aasta taliolümpiamängudel Naganos oli ta 7,5 km distantsil 54. ja 15 km distantsil 20.

Maailmameistrivõistlused
------------------------

1991 Soomes Lahtis oli ta naiskondlikult 8. 7,5 km distantsil 31. ja 15 km distantsil 35.

1993 Bulgaarias Borovečis oli ta naiskondlikult 1. 7,5 km distantsil 4. teatesõidus 2. ja 15 km distantsil 34.

1995 Itaalias Anterselvas oli ta 7,5 km distantsil 1. ja 15 km distantsil 6.

1996 Saksamaal Ruhpoldingis oli ta naiskondlikult 3. 7,5 km distantsil 18. teatesõidus 2. ja 15 km distantsil 9.

1997 Slovakkias Osrblies oli ta 7,5 km distantsil 23. jälitussõidus 12. ja 15 km distantsil 7.

1999 Soomes Kontiolahtis oli ta 7,5 km distantsil 18. ja jälitussõidus 27.

Maailma karikas
---------------

Maailma karika etappidel oli ta 50 korda 25 parema seas. Ta võitis 7 etappi (neist 6 individuaalselt), oli 5 korda teine (neist 3 individuaalselt) ja 5 korda kolmas (neist 3 individuaalselt).

Isiklikku
---------

Kasv 170 cm, kaal 55 kg. Elukutselt loomaarst, ent töötab tolliametnikuna. Elukoht on Les Hopitaux-Neufs. Abielus, lapsi pole. Hobideks nimetab söögitegemist, reisimist, kino, muusikat ja filme.

Vaata ka
--------

* Laskesuusatamine 1992. aasta taliolümpiamängudel
* Laskesuusatamine 1994. aasta taliolümpiamängudel
* Laskesuusatamine 1998. aasta taliolümpiamängudel
**Anne Freimuth** (sündinud 26. mail 1959 Tartus) on Eesti sõudja ja sõudetreener.

Haridus
-------

Lõpetas 1977. aastal Tartu 10. keskkooli ja 1981 Tartu Riikliku Ülikooli kehakultuuriteaduskonna. 

173 cm, 76 kg.

Töö
---

Töötanud 1994–2004 Kalmetu ja 2004–2009 Valuoja põhikoolis kehalise kasvatuse õpetajana ning aastast 2009 Viiratsi vallavalitsuses (al 2013 Viljandi vald) haridus-, kultuuri- ja spordispetsialistina. 
Alates 2013 Viljandimaa Spordiliidu juhatuse liige.

Sõudmine
--------

Hakkas sportima 1974 Tartu Kalevi sõudebaasis Sirje Johari õpilasena. 

Tulnud 6 korda Eesti meistriks:

* 1976 paarisaerulisel kahepaadil,
* 1976–1979 paarisaerulisel neljapaadil
* 1976 kaheksapaadil

* Töötas 1981–94 Viljandi Kalevi LNSK treenerina.
* Õpilasi: Jüri Jaanson, Piret Jamnes, Piret Kalmet.
* Aastatel 1995–1998 tegutsenud ka sõudekohtunikuna.

Isiklikku
---------

Tema vend Ants Freimuth on laskesuusataja. Vennapoeg Magnar Freimuth on suusahüppaja, kahevõistleja ja lumelaudur.

Viited
------

1. ↑
2. ↑
**Anne Aan** (sündinud 8. augustil 1969) on eesti bioloog.

Ta lõpetas 1987 Tartu Forseliuse Gümnaasiumi (Tartu 8. Keskkooli) eesti keele ja kirjanduse eriklassi. 

Ta lõpetas 1992 Tartu Ülikooli bioloogia erialal (lõputöö teema "Lämmastiku ja produktsiooni jagunemine rinnete vahel mõnedes looduslikes taimekooslustes") ja kaitses 1995 Tartu Ülikoolis Olevi Kulli juhendamisel magistritöö "Multilayer plant community structure and functioning in different habitats". Tema uurimisvaldkonnaks on olnud valguse ja lämmastiku kasutamise efektiivsus ning biomassi jaotumine mitmerindelistes taimekooslustes. 

Ta on töötanud Tartu Ülikooli loodusmuuseumi botaanika- ja mükoloogiamuuseumis spetsialisti ja kuraatorina ning Ökoloogia Instituudi Tartu osakonna assistendi ja teadurina.

Ta on Eesti Looduseuurijate Seltsi ja Pärandkoosluste Kaitse Ühingu liige.

Publikatsioonid
---------------

* Anne Aan, Olevi Kull. Distribution of growth-forms along a productivity gradient in coastal grasslands. – *Conventional and Ecological Grassland Management: Comparative Research and Development: Proceedings of the International Symposium: Tartu, July 4-6, 2000*, Tartu 2000, lk 64–68.
* Anne Aan, Lea Hallik, Olevi Kull. Photon flux partitioning among species along a productivity gradient of an herbaceous plant community. – *Journal of Ecology*, 2006, kd 94, nr 6, lk 1143–1155.

Välislingid
-----------

* Anne Aan Eesti Teadusinfosüsteemis Muuda Vikiandmetes
**Eesti Vabakehakultuuri Ühing** oli Eesti nudistide organisatsioon 1930. aastail.

23. juunil 1932 otsustas Erich Differt koos Aleksander Rummeli ja Alfred Riigiga asutada Eesti Vabakehakultuuri Ühingu ja esitas selle põhikirja 29. juulil samal aastal Kohtu- ja siseministrile kinnitamiseks. Põhikirja järgi oli ühingu eesmärgiks vabakehakultuuri põhimõtete laiendamine sõnas, kirjas ja pildi teel ning selle idee arendamise soodustamine. Vabakehakultuuri all mõisteti põhikirjas mõlemast soost igasuguses vanaduses isikute ühist koosviibimist ilma igasuguse riietuseta võimlemise-, suplemise-, seltskondlikkude mängude ja muul alal. Minister Ado Anderkopp seda ei kinnitanud moraalsetel põhjustel, kuna leidis põhikirja olevat vastuolus üldise moraaliga ning heakorra ja julgeoleku seaduse § 325-ga, mis kohustas politseid laiali ajama sugukõlvatuid koosolekuid.

Pärast kaebust kohtule otsustas Riigikohus 1. novembril 1932 tühistada Kohtu- ja siseministri otsuse ja Eesti Vabakehakultuuri Ühing registreerida. 

1933. aastal rentis ühing Kakumäe poolsaarel Oti talu mereranna ja suvila. Ühing korraldas regulaarseid supelhommikuid ja vestlusõhtuid.

Asutajaliikmeid oli 18; abielupaare võeti liikmeks koos või ühingust eemalejääva abielupoole kirjaliku tõendi alusel, et tal pole midagi oma abikaasa ühingusse astumise vastu. 1934. aastal oli ühingul 55 liiget. 27. juulil 1934 tegi Haridus- ja sotsiaalminister Nikolai Kann Vabariigi Valitsusele ettepaneku ühing sulgeda, kuid selleks ei leitud seaduslikku alust. Ühingu tegevuse keelamiseks töötati Siseministeeriumis välja seaduseelnõu, mis oleks maksma pandud dekreedina.

Pärast uue Ühingute ja nende liitude seaduse jõustumist 1938. aastal oleks ühing pidanud teatama Tallinna-Harju prefektile juhatuse koosseisu ja asukoha, mida ei tehtud. Seetõttu otsustas prefekt 31. mail 1939 ühingu tegevuse peatada kuni 1. septembrini 1939. Siseministri resolutsiooniga 15. novembrist 1939 ühing suleti ja likvideeriti 21. augustil 1940.

Tegelikult oli ühing oma tegevuse lõpetanud juba 1935. või 1937. aastal vähese liikmete arvu pärast.

Nudistlik tegevus Eestis vaibus aastakümneteks, kuid rahva seas elasid edasi legendid Eesti nudismi pioneerist Erich Differtist ja tema asutatud alastikultuuri ühingust. Tema ideed olid okupatsiooni ajal võitluses nudismi ideede eest suureks toeks.

Viited
------

1. ↑  Alastikultuurist ei saa asja. Rahvaleht, 6. september 1932, nr. 105, lk. 1.
2. ↑  Seadus ei luba alastikultuuri. Sõnumed. 5. september 1932, nr. 202, lk. 1.
3. ↑  Mis teevad vabakehakultuurlased? Rahvaleht, 21. november 1933, nr. 106, lk. 1.
4. ↑  Mida teeb V-K-K? Rahvaleht, 18. märts 1933, nr. 33, lk. 5.
5. ↑  Lõpp alastikultuurile. Esmaspäev, 5. august 1934, nr. 32, lk. 2
6. ↑  "Olev Meremaa artikkel". Originaali arhiivikoopia seisuga 19. aprill 2014. Vaadatud 20. juunil 2012.

Kirjandus
---------

* 3 tundi "Eedeni aias". Rahvaleht, 7. märts 1933, nr. 28, lk. 4.

Välislingid
-----------

* 75 aastat Eesti nudismi
**Leo Rannit** (aastani 1937 **Leo Raudberg**, 17. september 1905 Pihkva – 11. november 1996 Concord West, New South Wales, Austraalia) oli Eesti keemik ja sõjaväelane (kapten).

Elulugu
-------

Lõpetas 1924 Tartu Poeglaste Reaalgümnaasiumi ja 1927 Sõjakooli. Õppis 1933–36 TÜ keemiaosakonnas, lõpetas 1937 Tallinna Tehnikainstituudi. Oli 1937–39 lektor Sõjakoolis ja 1938–44 õppeülesande täitja TTÜ-s. 1941 arvati TTÜ aspirantuuri professor A. Partsi juhendamisel. 

Põgenes 1944 Saksamaale, kus asutas Hanau UNRR-i laagris eesti gümnaasiumi ja oli seal ka õpetaja. Siirdus 1949 Austraaliasse, kus 1952 sai tööd tehnilise ametnikuna Sydney Tehnikaülikoolis. Hiljem töötas samas õppeasutuses, mille nimeks oli saanud Uus-Lõuna-Walesi Ülikool, keemiku ja õppejõuna spektraalanalüüsi alal.

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkond: polümeeride keemia. Oli Austraalia Kuningliku Keemiainstituudi liige. Eesti Üliõpilaste Seltsi Austraalia Koondise abiesimees 1959–60 ja laekur 1964–65, 1970–71.

Viited
------

1. 1 2 3  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide
2. ↑

Teoseid
-------

* Lõhkeainete omadused ja tootmine. Tallinn, 1940.

Kirjandus
---------

* Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944. I–III. Trt, 1994, III, 137
* TTÜ õppe- ja abijõud 1918–44. Tallinn, 1993, 52
* Tallinna Polütehniline Instituut 1936–1986. Tallinn, 1986, 91
* Rannit, Leo. Meie Kodu. 45, 1996, 20. XI.
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Leo Tiik** (2. september (vkj)/ 15. september 1910 Tallinn – 16. juuni 1996 Tartu) oli eesti majandusgeograaf, raamatukogundustegelane, ajaloolane ja koduloolane.

Ta õppis 1918–1924 Tallinna poeglaste 1. algkoolis ja 1924–1929 Tallinna poeglaste kommertsgümnaasiumis.
Aastatel 1929–1930 ja 1935–1940 õppis Tartu Ülikooli õigusteaduskonna majandusteaduse osakonnas, lõpetas majandusteaduskonna 1940. aastal. Oli 1939. aastal Stockholmi Ülikooli stipendiaat. Geograafiakandidaat 1958. aastast väitekirjaga "Vana Tallinn. Ajaloolis-geograafiline käsitelu linna tekkimisest ja kujunemisest".

Töötas 1931–1935 Tallinna Keskraamatukogus ja 1935–1939 Tartu linnaraamatukogus. 

Aastatel 1940–1941 oli ta Tartu Riikliku Ülikooli poliitökonoomia ja statistika instituudi assistent, 1941–1942 Nõukogude sõjaväes, 1942–1944 oli ta Nõukogude tagalas Eesti NSV Rahvakomissaride Nõukogu käsutuses, ühtlasi õppis aastatel 1942–1943 Moskva Rahvamajanduse Instituudis.

Alates 1944. aastast oli ta majandusgeograafiaõppejõud TPI-s. 1944–1946 oli ta Eesti NSV Riikliku Plaanikomitee osakonna juhataja, aastatel 1946–1950 Teaduste Akadeemia Majanduse Instituudi teadur. 1950–1953 oli ta Eesti NSV Teaduste Akadeemia keskraamatukogu direktor. 

Aastatel 1954–1977 oli õppejõud TRÜ-s, sealhulgas 1955–1961 matemaatika-loodusteaduskonna prodekaan, 1959 dotsent.

1961–1996 oli ta Tartu Ülikooli Raamatukogu nõukogu liige.

Uurimisvaldkonnad
-----------------

Eesti linnade kujunemine, Hiiumaa asustusajalugu ja kohanimed, muistse Läänemere ja Soome lahe mereliiklus, rannakaubandus, Tallinna liiklusteede ja Eesti rannavõrgu kujunemine, paberi ja lubja tootmise areng, Tallinna ja Pärnu kinnistute omanikud 14-19. sajandil, genealoogia.

Töid
----

* Germogen Ivanov, Aleksandr Dobrov. "Maailmajagude ja tähtsamate välisriikide geograafia". Õpik VI klassile. Tõlkinud Leo Tiik. Tartu 1952
* "Keskaegsest mereliiklusest Balti merel ja Soome lahel". // Eesti Geograafia Seltsi aastaraamat 1957
* "Tallinna gildidest ja nende kinnistuist". Tartu 1958
* "Räpina paberiveskist ja selle vesimärkidest". // TRÜ Toim. 229 (1969)
* *"The lighthouse of Kõpu (formerly Dagerot)"*. // TRÜ Toim. 393 (1976)
* "Vana-Pärnu kinnisturaamat" (peatoimetaja). Tallinn 1984

Tunnustus
---------

* 1993 Arthur Puksovi Fondi laureaat

Isiklikku
---------

Tema poeg on diplomaat Simmu Tiik.

Välislingid
-----------

* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013, lk. 754
* *Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944*
* Eesti raamatukogunduse biograafiline andmebaas

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Leo Saluste** (sündinud 29. mail 1930 Tudulinna vallas Virumaal, surnud 11. septembril 2020) oli Eesti põllumajandusteadlane.

Elulugu
-------

Leo Saluste oli talupidaja poeg. Ta lõpetas 1949. aastal Jäneda Põllumajandustehnikumi ja 1959. aastal Eesti Põllumajanduse Akadeemia agronoomiateaduskonna. 

Põllumajanduskandidaat (1972, EPA), väitekiri "О хранении и использовании травяной муки для кормления молочных коров в условиях Эстонской ССР", põllumajandusdoktor (1991, Läti Teaduste Akadeemia Põllumajandusakadeemia, Jelgava), väitekiri "Технология промышленного производства и использования высокопитательных кормосмесей, баланссирующих кормовые рационы сельскохозяйственных животных".

Oli 1949–1954 mitmes majandis agronoom ja peaagronoom, 1954–1958 põllumajanduskoolides õpetaja ja asedirektor, 1958–1961 Kurtna Linnukasvatuse Katsejaama vanemagronoom, 1961–1966 Vabariikliku Kolhooside ja Sovhooside Juhtiva Kaadri Ettevalmistamise Aastase Kooli õppeala asedirektor, 1967–1990 Vinni Näidissovhoostehnikumi teadusdirektor ja ühtlasi 1966–1967 Eesti NSV TA Loomakasvatuse ja Veterinaaria Instituudi nooremteadur, 1967–1977 mittekoosseisuline teadur; 1977–1992 söötade tootmise tehnoloogia osakonna (sektori) juhataja, 1990–1997 Teadus- ja Tootmiskoondise VIREKO direktor, 1997–2005 EPMÜ vanemteadur ja Virumaa-Vinni teadusinfokeskuse juhataja, ühtlasi aastast 2006 MTÜ "Virumaa Biogaas" juhatuse esimees.

Vinni Näidissovhoostehnikumi jõusöödatehase rajamise algataja.

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkonnad: rohujahu säilitamine, suure söödaväärtusega söödasegude tootmise tehnoloogia ja nende kasutamine põllumajandusloomade tasakaalustatud söödaratsioonides. Aastast 1992 kogunud ja töödelnud põllumajandusalast teadusinfot, tegelenud bioenergia kasutamise ning teadusinfo vahetamise probleemidega. Koondanud virtuaalsesse raamatukogusse ligi 5000 innovaatilist infoallikat 10 teemal, sh 500 allikat teemal "Agraarsektori bioenergia kasutamine".

Teoseid
-------

Üle 70 teadustrükise, 1 kasulik mudel.

* Rohujahu tootmistehnoloogia alused. Tallinn 1965
* Rohukuiviste tootmine, säilitamine ja kasutamine. Tallinn 1976
* Высокопродуктивное молочное скотоводство (kaasautor). Мoskva 1982
* Eesti põllumajanduse integreeritud teabesüsteemist. // EPMÜ teadustööde kogumik 196 (1998)
* Ühistegevuse laiendamisest elutegevuse võtmealadele. // Ühistegevusest Eesti Vabariigis. Tallinn 2001

Liikmesus
---------

* 1996 Gesellschaft für Informatik in der Land-, Forst- und Ernährungswirtscahft (GIL)
* 2005 Deutsche Gesellschaft für Informationswissenschaft und Informatsionspraxis
* 2006 Regionet-Europe EWIV/EEIG'i liige
* Eesti Rooma Klubi liige

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

Kirjandus
---------

* Eesti Loomakasvatuse ja Veterinaaria Teadusliku Uurimise Instituudi teaduskoosseisu biobibliograafia 1947–1990. Tallinn 1992, 21, 108, 126
* EE 14. Tallinn 2000. Lk 456

Välislingid
-----------

* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Leo Johannes Schultz** (25. detsember 1877 Peterburi, Venemaa keisririik – 24. november 1937 Leningrad) oli eesti kirikuõpetaja Venemaal.

Leo Schultz lõpetas gümnaasiumi Peterburis. Õppis 1896–1900 Tartu Ülikooli Usuteaduskonnas. Ordineeriti Peterburis 22. novembril 1902 pastoriks.

1902–1911 oli ta adjunktpastor Peterburi Maria kirikus (kogudus vene- ja saksakeelne, asukohaga Kronverkski ja Sõtninski tänava nurgal), alates 1910 ka Maria kirikus (*Marienk. städt Armenhäuser*). Oli õpetajaks Peetri Tütarlastekoolis, 5. Gümnaasiumis, Vvedenski Gümnaasiumis ja Keiser Aleksander I Gümnaasiumis.

Aastatel 1919–1920 oli Leo Schultz asendusõpetaja Peterburi kubermangus Tuutaris (Duderhof). Alates 1921 Moloskovitsa (Moloskowitz) eesti koguduse õpetaja. Alates 25. septembrist 1921 Eesti Konsistooriumi assessor. Teenis 1922 Novasolka ja 1925–1927 Moloskovitsa soome kogudust. Alates 21. septembrist 1924 praost. Teenis 1927–1936 Gattšina eestlasi kord kuus. 1935–1937 teenis soome kogudusi Moloskovitsas, Kattilas, Novasolkkas ja Kupanitsas (Gubanitsa). Aastal 1937 pärast jumalateenistust Moloskovitsas ta vahistati koos umbes saja koguduseliikmega. 

Süüdistatuna spionaažis mõisteti Leo Schultz 19.11.1937 surma ja lasti maha Leningradis 24.11.1937, täpsemalt Levašovos ja on maetud samas Levašovo memoriaalkalmistule.

Viited
------

1. ↑  Erik Amburger "Die Pastoren der evangelischen Kirchen Rußlands" vom Ende des 16. Jahrhunderts bis 1937 Ein biographisches Lexikon Institut Nordostdeutsches Kulturwerk Martin Luther Verlag 1998
2. ↑  www.gulagmuseum.org[*alaline kõdulink*]
3. ↑  www.petergen.com
Majandusminister Leo Sepp Allikas: Ühistegelised Uudised
**Leo Bodo Sepp** (7. november 1892 Simuna – 13. detsember 1941 Ussollag, Permi oblast) oli Eesti poliitik, rahandustegelane ja kirjanik (pseudonüüm **Rein Sarvesaare**).

Elulugu
-------

Leo sündis 26. oktoobril 1892 Virumaal vallakirjutaja pojana. Ta õppis Tartu Reaalkoolis ja kõrghariduse omandas Riia Polütehnikumi kaubandusosakonna 1914. aastal.

1913. aastast alates töötas Sepp Viljandi Vastastikuse Krediitühingu asjaajajana. Pärast veebruarirevolutsiooni puhkemist valiti Sepp 1917. aasta mais Viljandi maakonna miilitsaülem ja juulis Viljandi maakonna valitsuse esimees. 1918. aastal vangistati Sepp enamlaste võimude korraldusel ja saadeti koos teiste Viljandi juhtivate tegelastega Peterburi Krestõ vanglasse, kust ta vabanes pärast Bresti rahu sõlmimist, 1918. aasta märtsis.

Sepp osales Vabadussõjas 1. Ratsapolgu koosseisus, hiljem määrati ta riigikontrolli sõjaväeosakonna peakontrolöriks. Pärast sõda tehti Sepast 1921. aasta mais Eesti Panga direktor. Detsembris 1924 kutsuti ta Jüri Jaaksoni moodustatud valitsusse rahaministriks, sellel positsioonil püsis Sepp mitme valitsuse koosseisus kuni detsembrini 1927, korraldades ka 1927. aasta rahareformi, mida rahvusvahelised uurijad on hiljem pidanud oma aja üheks eesrindlikumaks rahareformiks maailmas. 1928. aastal asus ta Kommertspanga direktori kohale Tallinnas. 1930. aastate alguses tegutses Sepp mitmes eraettevõttes direktorina. 1935–1938 oli ta Riias Rigas Manufaktura direktor Eesti aktsionäride esindajana.

1938. aasta mais valiti Sepp majandusministriks, kuhu ta jäi kuni 1940. aasta juunivalitsuseni. Ta oli tuntud oma selge visiooni tõttu, kuidas peaks Eestit majandama. Näiteks ütles ta 30. novembril 1938 Riigivolikogus: "Mina ütlen aga, et oleme rikas rahvas, rahvas, kes võib iga aasta – koguni oma tervise rikkumiseks – ära raisata tubaka ning alkoholi peale üle 30 miljoni krooni. Kui teie ütlete, et valitsus oma poliitikaga rahvast on õpetanud jooma, siis ei ole see õige. – Kui nüüd on välja antud tubaka ja alkoholi peale 33,9 miljonit paberikrooni, siis anti 1928. a. selle peale 31,5 milj. kuldkrooni. Kui niisugune rikas rahvas ise ei oska väikest osagi sellest raiskamisest kulutada millegi ilusama, kaunima ja jäädavama loomiseks, siis on riigivõim kohustatud seda korraldama." 

Sepp arreteeriti NKVD poolt 1941 ning suri vangistuses.

Tunnustus
---------

* 1939 – Valgetähe I klassi teenetemärk
* Läti Kolme Tähe ordeni I klassi kavaler

Viited
------

1. 1 2 3 4  "MAJANDUSMINISTER LEO SEPP". *Järva Teataja*. 09.05.1938.
2. ↑  Kodumaale tagasi jõudnud pantwangid. Postimees (1886-1944), nr. 26, 30. märts 1918
3. ↑  Rahvusliku suurtööstuse loomisele. Rahvaleht, 1. detsember 1938, nr. 227, lk. 7.

Kirjandus
---------

* 300.000 inimest ootab õiget töölerakendamist. Rahvaleht, 29. mai 1940, nr. 124, lk. 7–8.

Välislingid
-----------

* Leo Sepp Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
**Leo Schotter** (19. märts 1917 Moskva – 2. aprill 1997 Tartu) oli eesti silmaarst, helilooja ja Tartu Ülikooli professor.

Ta sündis aastal 1917 Moskvas arst Hans Schotteri pojana. Tema vanaisa Friedrich Wilhelm Schotter (1841–1917) oli Tallinna Püha Vaimu koguduse köster. Aastal 1935 lõpetas ta Tallinna Vene Gümnaasiumi. Õppis aastatel 1936–1940 Tartu Ülikooli veterinaariateaduskonnas, aastatel 1940–1947 arstiteaduskonnas. Lisaks õppis ta aastatel 1937–1940 Tartu Kõrgemas Muusikakoolis kompositsiooni (Heino Elleri klassis). 

Aastal 1964 kaitses ta meditsiinidoktori väitekirja *"Топография поля глазных магнитов и ее значение для удаления ферромагнитных осколков из глаза"*.

Oli aastatel 1947–1958 oftalmoloogiakateedri vanemlaborant, aastatel 1950–1958 Tartu Kliinilise Haigla silmaosakonna juhataja, aastatel 1958–1965 oli oftalmoloogiakateedri assistent, aastast 1966 oli ta professor ja aastast 1975 otorinolarüngoloogia- ja oftalmoloogiakateedri juhataja. 

1975–1991 nägemise tervishoiu labori juhataja ning 1966–1977 Eesti NSV peaoftalmoloog. Teinud rohkem kui 5500 silmaoperatsiooni. 

Lisaks on ta loonud üle 40 heliteose, sealhulgas "Ood Tartu ülikoolile" (1987), kammermuusikat, soolo- ja koorilaule.

Isiklikku
---------

Ta oli abielus kolm korda. Tema esimene abikaasa Ludmilla Schotter (Troitskaja, 1915–1983) oli mikrobioloog. Nende poeg Avo-Leonid (1943–1985) hukkus noorena, tema pojast Aleksandrist on aga saanud vanaisa eeskujul arst. Teise abikaasa Lilian Schotteriga (1924–2010) sündis poeg Leo (1954–2005), kellest sai silmakirurgina isa mantlipärija. Prof Leo Schotteri kolmas naine Anne Schotter oli arst-neuroloog ja neil oli poeg Valmar (1969–2009).

Viited
------

1. ↑  "Kalender". *Kultuurileht, nr. 12*. 27. märts 1997.

Kirjandus
---------

* Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944, III, lk. 286
* Eesti muusika biograafiline leksikon, 2. köide, lk. 270, Eesti Entsüklopeediakirjastus, Tallinn 2008
**Leo Nigul** (27. veebruar 1928 Väinjärve vald Järvamaal – 28. august 2008) oli eesti loomakasvatusteadlane.

Elulugu
-------

Leo Nigul oli talupidaja poeg.

1947. aastal lõpetas Nigul Rapla Keskkooli, 1953 zootehnikuna Eesti Põllumajanduse Akadeemia ja 1958 ELVI aspirantuuri. 1959. aastal kaitses ta EPA-s põllumajanduskandidaadi kraadi väitekirjaga "Erinevate söötmisviiside mõju põrsaste kasvule ja arengule". 1975. aastal kaitses Nigul Eesti Teaduste Akadeemias doktoriväitekirja peekonsigade nuumatulemuste teemal, kuid Kõrgem Atestatsioonikomisjon Moskvas jättis kraadi kinnitamata, nii et põllumajandusdoktoriks sai ta alles 1994. aastal EPMÜ-s väitekirjaga "Uurimusi kasvavate sigade söödaratsioonide paremustamisest proteiinsöötade, tööstusjäätmete ja ergotroopsete ainete abil".

Nigul oli 1953–1955 Viisu sovhoosi vanemzootehnik, 1958–1960 ELVI tõuaretuse osakonna nooremteadur, 1961–1969 seakasvatusosakonna (Kehtnas) vanemteadur, 1969–1988 sektorijuhataja, 1988–1994 juhtivteadur, 1994–2000 EPMÜ loomakasvatusinstituudi väikelooma- ja linnukasvatuse osakonna vanemteadur, seejärel EPMÜ agronoomiainstituudi teadur (ETF-i uurimistoetusega). 1960–1961 oli ta ka Tartu Eksperimentaalsovhoosi asedirektor.

Teadustöö
---------

Leo Niguli peamised uurimisvaldkonnad on sigade söötmine, valgu- ja energiaväärindus, pidamisviisid ja aretus. Ta oli ELVI zootehnika teaduslik-metoodilise komisjoni jmt komisjoni ning nõukogu liige, samuti loomakasvatustehnikumide riigieksamikomisjoni esimees. Ta on avaldanud üle 300 teadustrükise.

Tunnustus
---------

* Eesti NSV teeneline teadlane (1977)
* Eesti NSV Ministrite Nõukogu preemia (1989)

Teoseid
-------

* Ratsionaalne põrsakasvatus. Tallinn, 1963
* Veise- ja seakasvatus (kaasautor). Tallinn, 1981
* Põllumajandusloomade söötmise ABC (kaasautor). Tallinn, 1982
* Loomakasvatus kodumajapidamises (kaasautor). Tallinn, 1984
* Seakasvataja teatmik (kaasautor). Tallinn, 1984
* Sigade söötmine (kaasautor Ü. Oll). Tallinn, 1991
* Toiduainete mõju võõrdepõrsaste jõudlusele. // APS Toim 2 (1996)
* Triticale ja odra toiteväärtus seasöödana. // Agraart (2002) 6

Viited
------

1. ↑
2. 1 2 3 4 5  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Kirjandus
---------

* Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide
* EE 14, 323
* Eesti Loomakasvatuse ja Veterinaaria Teadusliku Uurimise Instituudi teaduskoosseisu biobibliograafia 1947–1990. Tallinn, 1992, 41, 114, 126
* EPMÜ BL, 72–73

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
Löwis of Menari aadlivapp
Saka mõisa häärber
**Peter Frommhold von Löwis of Menar** (9. veebruar 1768 (vkj) – 28. november (vkj) 1829 Saka) oli baltisaksa päritolu põllumees ja mõisaomanik.

Elulugu
-------

Peter Frommhold von Löwis of Menar põlvnes šoti päritolu aadliperekonnast. Tema isa oli Nurmi mõisnik kindralmajor Reinhold Friedrich von Löwis of Menar (1731–1794), ema Dorothea Elisabeth von Clapier de Colonques (1744–1799). Astus Vene sõjaväeteenistusse, millest läks erru majori auastmes. Edaspidi oli ta tegev põllumehena. 1793. aastal omandas ta Kandle pandimõisa, mille ta 1805. aastal edasi loovutas. 1810. aastal pantis ta Saka mõisa, mis 1827. aastal tema nimele päriseks kirjutati. Valiti Ranna-Viru adrakohtunikuks. 1827. aastal immatrikuleeriti ta Eestimaa rüütelkonna matriklisse.

Löwis of Menarit peeti humaansete vaadetega mõisnikuks, mille parimaks väljenduseks oli Kandle eraõigus.

Kandle eraõigus
---------------

 *Pikemalt artiklis Kandle eraõigus*
Löwis of Menar andis 1801. aastal oma Kandle pandimõisa talupoegadele eraõiguse, mida peeti tollal üliradikaalseks. Eraõigus käsitles teemasid nagu maa kasutusõigus, isikliku vabaduse saavutamine, vallakohus jms. Kandle eraseadus nägi ette ka tee isikliku
vabaduse saamiseks. Nimelt pidi peremees, kes oli 15 aastat hoolsalt talu pidanud, korralikult elanud ja polnud mõisale võlgu jäänud, saama isikliku vabaduse, kui ta maksab 60 rubla assignaatides. Ta võis jääda ka sama maa rentnikuks. Nii saadud vabadus pidi laienema ka tema alaealistele lastele, mitte aga täiskasvanutele. Kandle eraseaduses oli talupoegade müük piiratud, see ei võinud toimuda vastu talupoja tahtmist.

Vaata ka
--------

* Löwis of Menar

Viited
------

1. ↑  Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften. Teil I: Livland. Görlitz, 1929. Lk 107.
2. 1 2 3  Lenz, Wilhelm. Deutschebaltisches biographisches Lexikon 1710 - 1960. Köln-Wien: Böhlau Verlag, 1970. Lk 473.
3. ↑  Kinnistute register. Nr 46. Kandle.
4. ↑  Kinnistute register. Nr 122. Saka.
5. 1 2  Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften. Teil: Estland. Bd II. Görlitz: Verlag E. U. Starke, 1930. Lk 127.
6. 1 2  Pulver, Andres. Kandle mõisas kehtis oma õigus. − Virumaa Teataja. Nr 77. 15. september 2016. Lk 10.
**Vyhanaščanskaje järv** ehk **Võganaštšanskaje järv** (valgevene keeles *Возера Выганашчанскае*, ka *Вы́ганаўскае возера* (Vyhanaŭskaje, transkribeerituna Võganavskaje), vene keeles *Выгоноща́нское* (Vigonoštšanskaje) või *Вы́гоновское* (Vigonovskoje)) on järv Valgevenes Bresti oblasti Ivacevičy rajoonis. Järv asub merepinnast 153 meetri kõrgusel, selle valgla on 87,1 km².

Järv asub Ščara ja Jasselda jõe vahel ning on mõlema jõega ühendatud Ogiński kanali kaudu. 

Kaldajoone pikkus on 21 kilomeetrit. Kaldad on madalad ja soised, põhja- ja lõunakaldal on õõtsik. Järve põhja katab sapropeel.

Järvest on leitud 106 liiki fütoplanktonit. Järv on kalarikas, levinumad liigid on haug, ahven, särg ja kiisk, esineb ka latikat, linaskit ja roosärge.

1968. aastal loodi järve ja selle ümbruse kaitseks hüdroloogiline kaitseala. 2003. aastast asub järv ka Vyhanaščanskaje maastikukaitseala koosseisus.

Välislingid
-----------

* Järv Valgevene kalapüügiportaalis
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib ettevõttest, mis tegutses aastatel 1904–1987. Tänapäevase lennukimootorite tootja kohta on artikkel Rolls-Royce Holdings ja BMW alla kuuluva automargi kohta on artikkel Rolls-Royce Motor Cars.* |

---

**Rolls-Royce Limited** oli Suurbritannia luksusautode ja hiljem lennukimootorite tootmise ettevõte, mis asutasid 1904. aastal partneritena Charles Rolls ja Henry Royce.

Esimese maailmasõja ajal hakkas ettevõte tootma lennukimootoreid. 1940. aastal hakati välja töötama ja tootma reaktiivmootoreid. 

1950. ja 1960. aastatel kasvas oluliselt konkurents lennukitootmises ning konkurentsis püsimiseks panustas Rolls-Royce oluliselt tootearendusse. 1960. aastate lõpus tekkisid ettevõttel kehva projektijuhtimise tõttu[*viide?*] eelarve ülekulu probleemid uue täiustatud reaktiivmootori RB211 väljatöötamisel. Kui ettevõte 1971. aastal pankrotistus, ostis suurema osa ettevõtte varadest ära riiklik ettevõte, mis jätkas Rolls-Royce'i senist tegevust.

Ettevõte oli riigistatud kuni 1987. aastani, mil see viidi börsile.
**Huaqingi tiik** (*Huaqing chi*, *Huáqīng chí*, traditsioonilises kirjas 華清池, lihtsustatud kirjas 华清池) ehk **Huaqingi kuumaveeallikad** on kuumaveeallikate kompleks Hiinas Shaanxi provintsis umbes 25 km kaugusel Tangi dünastia läänepealinnast Chang'anist (praegu Xi'an) leebe kliimaga ja maalilise maastikuga paigas Qin Mountains Qinlingi kolme tähtsama mäe hulka kuuluva Li mäe põhjajalamil. 

Tiigi laskis rajada 723 Tangi dünastia keiser Xuanzong Huaqingi palee (華清宮) osana, kasutades geotermaalenergiat. 

Koht on kuulus Xuanzongi ja Yang Guifei armuloo tegevuspaigana. Seal leidis aset ka 1936. aasta Xi'ani intsident: endine sõjapealik Zhang Xueliang röövis Chiang Kai-sheki ning sundis teda osalema Teises Ühisrindes Hiina Kommunistliku Parteiga Jaapani vastu.

Huaqingi tiik on praegu tähtis vaatamisväärsus.

Ajalugu
-------

Sellesse kohta on paleesid ehitanud teiste seas keiser Youwang Zhou dünastiast ja Qin Shi Huangdi Qini dünastiast ning sealset paleed on laiendanud Wu Han Hani dünastiast. Tangi dünastia keisrite Taizongi ja Xuanzongi ajal ehitati palee ümber ja nimetati Huaqingi paleeks. An Lushani mässu tõttu sai koht kõvasti kannatada.

Kohta mainitakse Bai Juyi luuleteoses "Chang hen ge": 

Ühel külmal kevadpäeval laskis ta talle osaks saada aul supelda temaga Huaqingi tiigis,
legendi järgi on see tiik, mida kasutasid Yang Guifei ja keiser.
Kuumaveeallikate veed olid mahedad ja uhtusid naise kahvatut valget nahka.
Palee ümmardajad aitasid tal tiigist välja tulla, sest ta oli nii habras ja jõuetu.
See oli siis, kui keiser hakkas teda soosima.

Gallery
-------

* Guifei tiik (貴妃湯)Guifei tiik (貴妃湯)
* Lianhua tiik (蓮花湯)Lianhua tiik (蓮花湯)
* Yang Guifei kujuYang Guifei kuju
* Kivikuju "Huaqingi tiik"Kivikuju "Huaqingi tiik"
* Huaqingi tiik kunstlootosega.Huaqingi tiik kunstlootosega.
* Guifei allikas (Emanda allikas)Guifei allikas (Emanda allikas)
* Feishuangi hallFeishuangi hall
* Üks Huaqingi tiigi müüridestÜks Huaqingi tiigi müüridest
* Qingi dünastia ajal rekonstrueeritud Emand Yangi tiik, mida hiljem kasutas Chiang Kai-shekQingi dünastia ajal rekonstrueeritud Emand Yangi tiik, mida hiljem kasutas Chiang Kai-shek
* Kuju, mis kujutab emand Yangi suplemast tulemasKuju, mis kujutab emand Yangi suplemast tulemas

Märkused
--------

1. ↑  *China: Five Thousand Years of History & Civilization*, Hong Kong: City University of Hong Kong Press 2007), lk 770.
2. ↑  Ray Huang, *China: A Macro History* (New York: M.E. Sharpe, 1997), p. 4.
Antonio Čolak (2015)
**Antonio-Mirko Čolak** (sündinud 17. septembril 1993 Ludwigsburgis) on Saksamaal sündinud Horvaatia jalgpallur, kes mängib ründajana Šotimaa kõrgliigaklubis Rangers.

Klubikarjääri algusaastatel mängis ta põhiliselt Saksamaal, kuuludes sellistesse klubidesse nagu 1. FC Nürnberg, 1. FC Kaiserslautern, SV Darmstadt 98 ja FC Ingolstadt 04. Hooajal 2014–2015 mängis ta Nürnbergist laenul Poola kõrgliiga klubis Gdański Lechia ning lõi kokku kümme väravat.

Aastatel 2018–2020 mängis ta Horvaatia kõrgliiga klubis HNK Rijeka. Hooajal 2019–20 lõi ta Horvaatia kõrgliigas 20 väravat ning oli kahe teise mängija kõrval liiga suurim väravakütt. Aastatel 2019 ja 2020 võitis ta Rijekaga Horvaatia karikavõistlused.

2020. aasta septembris sõlmis ta lepingu Kreeka kõrgliiga klubiga PAOK FC. 2021. aasta märtsis läks ta Rootsi kõrgliigaklubisse Malmö FF. 2021. aastal lõi ta Rootsi kõrgliigas 14 väravat ja tuli Malmöga Rootsi meistriks.

2022. aasta juulis sõlmis ta kolmeaastase lepingu Rangersiga.

Horvaatia jalgpallikoondises debüteeris Čolak 11. novembril 2020 sõprusmängus Türgi vastu.

Saavutused
----------

Rijeka
* Horvaatia karikas: 2018–19, 2019–20

Malmö FF
* Allsvenskan: 2021

PAOK
* Kreeka karikas: Teine koht 2021–22

Viited
------

1. ↑  "Rangers Confirm Antonio Colak Signing". rangers.co.uk. 7.7.2022. Vaadatud 10.7.2022
2. ↑   (vaadatud 15.7.2021)