recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |
| --- |
|  |
| Medalikohad |
| Aafrika rahvaste karikavõistlused |
| **Pronks** | 2019 | jalgpall |

**Odion Jude Ighalo** (sündinud 16. juunil 1989 Lagoses) on Nigeeria jalgpallur, kes mängib ründajana Saudi Araabia kõrgliiga klubis Al-Hilal.

Ta alustas klubikarjääri Nigeerias. 2007. aastal liitus ta Norra kõrgliiga klubiga Lyn. 2008. aastal siirdus Itaalia kõrgliiga klubisse Udinese. Udinese põhikoosseisu ta murda ei suutnud ning mängis aastatel 2009–2014 laenul Hispaania klubis Granada ja lühikest aega ka Itaalia kõrgliiga klubis Cesena.

2014. aasta juulis suundus ta Udinesest laenule Inglismaa esiliiga klubisse Watford. Sama aasta oktoobris sõlmis Watford temaga püsiva lepingu. Hooajal 2014–15 lõi Ighalo Inglismaa esiliigas 20 väravat ja aitas klubil tõusta Inglismaa kõrgliigasse. Hooajal 2015–16 jäi tema arvele Inglismaa kõrgliigas 15 väravat. Hooaja 2016–17 esimeses pooles lõi ta 18 mänguga aga ainult ühe värava ning suundus 2017. aasta jaanuaris Hiina kõrgliiga klubisse Changchun Yatai. 2018. aasta hooajal lõi Ighalo Hiina kõrgliigas 21 väravat, millega oli liigas paremuselt teine väravakütt. Siiski langes tema koduklubi sel hooajal kõrgliigast välja. Ighalo jätkas karjääri Hiina kõrgliigas, liitudes 2019. aasta veebruaris Shanghai Greenland Shenhuaga.

2020. aasta jaanuaris naasis Ighalo Inglismaale, liitudes laenulepingu alusel Manchester Unitediga. Ta lõi hooajal 2019–20 kolm väravat Inglismaa karikavõistlustel ja kaks väravat UEFA Euroopa Liigas.

2021. aasta jaanuaris sõlmis ta kahe ja poole aasta pikkuse lepingu Saudi Araabia kõrgliiga klubiga Al Shabab. Aasta hiljem siirdus ta Al-Hilali.

Nigeeria jalgpallikoondises debüteeris Ighalo 26. märtsil 2015 sõprusmängus Uganda vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 13. juunil 2015 Aafrika rahvuste karikavõistluste valikmängus Tšaadi vastu. 2019. aasta Aafrika rahvaste karikavõistlustel oli ta viie väravaga turniiri suurim väravakütt. Lisaks valiti ta turniiri sümboolsesse koosseisu. Ta kuulus Nigeeria koondisse ka 2018. aasta maailmameistrivõistlustel ja 2022. aasta Aafrika rahvaste karikavõistlustel.

Saavutused
----------

Watford
* Football League Championship: Teine koht 2014–15

Shanghai Shenhua
* Chinese FA Cup: 2019

Välislingid
-----------

 Odion Ighalo – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis

| * v
* r
Nigeeria koondis  –  2018. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused |
| --- |
| 

* 1 Ezenwa
* 2 Idowu
* 3 Echiéjilé
* 4 Ndidi
* 5 Troost-Ekong
* 6 Balogun
* 7 Musa
* 8 Etebo
* 9 Ighalo
* 10 Mikel (c)
* 11 Moses
* 12 Abdullahi
* 13 Simy
* 14 Iheanacho
* 15 Obi
* 16 Akpeyi
* 17 Onazi
* 18 Iwobi
* 19 Ogu
* 20 Awaziem
* 21 Ebuehi
* 22 Omeruo
* 23 Uzoho
* Treener: Rohr

 | Nigeeria |
**Wennigsen** on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Hannoveri piirkonnas.

Valla pindala on 53,78 km². 31. detsembril 2016 elas seal 14 054 inimest.

Vald asub Deisteri mägede lähedal, umbes 15 km Hannoverist edelas.

Wennigsen külgneb (põhjast ja päripäeva) Gehrdeni, Ronnenbergi, Springe ja Barsinghauseniga. Kõrgeim koht on 405 m kõrge Bröhn, Deisteri küngasteaheliku kõrgeim tipp.

Ajalugu
-------

Wennigseni asutamisaeg on teadmata. See võib pärineda 5.–8. sajandist. Esimene täheldatud esinemine (1199–1206) on Hildesheimi piiskop Hartberti tunnistuse koopia. Sel ajal oli Wennigsenis Poppenburgi krahvi Bernhardi asula.

Kolmekümneaastases sõjas oli Wennigsen peaaegu täieliku hävinemise äärel.

Hannoveri (Braunschweig-Lüneburgi) hertsog Georg Wilhelm tükeldas *Großvogtei Calenbergi* ja asutas uue *Amt Calenbergi*, kus Wennigsenist sai kohtu asukoht. Wennigseni magistraadikohus on siiani alles.

* Wennigseni raekodaWennigseni raekoda
* 
* 
* 
* 
*

Inimesi
-------

Adolph Knigge
* Adolph Knigge (1752–1796), valgustusajastu kirjanik
* Heinz Erhardt (1909–1979), Saksa koomik, muusik ja näitleja
* Gesine Meissner (1952–), poliitik (FDP), Euroopa Parlamendi liige

Viited
------

1. ↑  Alle politisch selbständigen Gemeinden mit ausgewählten Merkmalen am 31.12.2018 (4. Quartal), vaadatud 10.03.2019.
2. ↑  Register of German municipalities (4th quarter 2022), vaadatud 12.02.2023.

Välislingid
-----------

 Wennigsen – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* www.wennigsen.de


Hannoveri piirkonna vallad

* Barsinghausen
* Burgdorf
* Burgwedel
* Garbsen
* Gehrden
* Hannover
* Hemmingen
* Isernhagen
* Laatzen
* Langenhagen
* Lehrte
* Neustadt am Rübenberge
* Pattensen
* Ronnenberg
* Seelze
* Sehnde
* Springe
* Uetze
* Wedemark
* Wennigsen
* Wunstorf
**Evald-Friedrich Keskpaik** (12. november 1897 Rakvere – 17. jaanuar 1976 Pärnu) oli Eesti ühiskonna- ja majandustegelane. 

Ta sündis Rakveres 1897. aastal, lõpetas Narva linnakooli. 1916. aastal mobiliseeriti Vene sõjaväkke ja suunati 2. Oranienbaumi Lipnikute Kooli. Aastatel 1918–1920 teenis lipnikuna Siberi armees Kaug-Ida ja Uurali rindel. Revolutsiooni ja Vene kodusõja keerises sattus Tomski linna, kust 1922. aastal jõudis tagasi Eestisse. Arvati lipniku auastmes Eesti sõjaväe reservi. 

12. veebruaril 1923 asus ta arveametnikuna tööle Narva Ühises Haigekassas ja õppis raamatupidamist Narva rahvaülikoolis. Haigekassas töötas kuni Eesti annekteerimiseni Nõukogude Liidu poolt, edutati asjaajajaks-raamatupidajaks ja Haigekassade Liidu revisjonikomisjoni esimeheks. Narva Peetri Vabatahtlike Tuletõrjujate Ühingu liige alates 1931. aastast, ühingu sekretär 1932. aastast, üldjuhi adjutant 1932–1937, Eesti Tuletõrje Korpuse Narva brigaadi adjutant (pealiku abi) alates 1937. aastast. 

14. ja 15. jaanuaril 1934 valiti ta Narva linnavolinikuks Eesti sotsialistliku tööliste partei linnavolikogu kandidaatide nimekirja järgi, oli volikogu juhataja abi. Narva „Võitleja" liige, jalaväe reservohvitseride sektsiooni juhatuse abisekretär, Eraettevõtete Ametnike Narva Ühingu abiesimees. President Konstantin Pätsi käskkirjaga relvastatud jõududele ülendati Evald-Friedrich Keskpaik nooremleitnandiks alates 24. veebruarist 1939. Pärast II maailmasõda asus perega elama Pärnusse, kus töötas kuni pensionile jäämiseni Pärnu Lihakombinaadi pearaamatupidajana ja oli Eesti Aianduse ja Mesinduse Seltsi liige.

Evald-Friedrich Keskpaik

Välislingid
-----------

* Eesti tuletõrje leksikon
* Ohvitseride andmekogu
*Mitte segamini ajada Ahelloendiga.*
**Ahelaloend** on elektriahela hargnemispunktide ehk sõlmede vaheliste ühenduste (ahelate) nimekiri. Ahelaks võib olla näiteks juhtmete ühendusrada trükkplaadil või mõnda elektroonikakomponenti sisaldav ühendus kahe sõlme vahel.

Ahelaloendit kasutatakse elektriahela kirjeldamiseks nende ahelate modelleerimisprogrammides. Näiteks kasutatakse ahelaloendit laialdaselt jõuelektroonika ahelate projekteerimisel ja digitaalelektroonika disainiprotsessis riistvara ühenduste kirjeldamiseks.

Andmete ülekandmiseks projekteerimisprogrammide (CAD-programmide) vahel on kasutusel mitmesuguseid ahelaloendi vorminguid. Trükkplaatide projekteerimisel koostab programm sisestatud elektroonikaskeemi põhjal automaatselt ahelaloendi, mis seotakse vastavate elektroonikakomponentide jälgpindade ühendustega. Plaatidele paigutatavate komponentide jälgpindade vahelisi ühendusi tähistatakse eri programmides nii nimede kui ka numbritega..

Vaata ka
--------

* Raalprojekteerimine
* Riistvarakirjelduskeel

Viited
------

1. ↑  Madis Lehtla. Elektroonikaseadmete raalprojekteerimine. TTÜ elektriajamite ja jõuelektroonika instituut, 2002, lk. 135
**Odden** on neem Norras Skagerraki ääres Agderi maakonnas Lindesnesi vallas Tregde lähedal Skjernøysundeti põhjakaldal Skjernøysundbrua juures umbes 4 km Mandalist kagus ning umbes 8 km Pyseni skäärist loodes. Selle lõunatipu geograafilised koordinaadid on 58° 0′ 13″ N, 7° 30′ 48″ E.

Seda kohta peeti mõnda aega Norra mandriosa kõige lõunapoolsemaks punktiks, sest Lindesnesi poolsaar, kus asub Norra mandriosa kõige lõunapoolsem punkt, eraldati 2007 Spangereidi kanalist.

Aastal 2005 hakati ehitama Spangereidi kanalit, mis avati liikluseks 21. juunil 2007 ning avati ametlikult 5. juulil 2007. Seni oli Norra mandriosa lõunapoolseimaks punktiks peetud Lindesnesi, nüüd aga võis Lindesnesi pidada saarel asuvaks. Aastal 2008 teatas Statens kartverk, et Lindesnesi peetakse endiselt Norra mandri lõunapoolseimaks punktiks, kuni leitakse saare lõplik definitsioon. Aastal 2009 määras Statens kartverk lõplikult kindlaks, et Norra mandriosa lõunapoolseim punkt on Lindesnes.

Vaata ka
--------

* Norra äärmuspunktid

Viited
------

1. ↑  "Statens kartverk". Originaali arhiivikoopia seisuga 13. mai 2008. Vaadatud 18. aprillil 2009.
2. ↑  Statistika aastaraamat 2008
3. ↑  Lindesnes fyr ikke lenger sørligst, Fædrelandsvennen, 24. oktoober 2007
4. ↑  Norges sørligste punkt, Norsk Rikskringkasting, 22. veebruar 2008
5. ↑  Lindesnes igjen Norges sørligste, Fædrelandsvennen/NTB, 22. veebruar 2008
6. ↑  Lindesnes igjen Fastlands-Norges sørligste punkt, nygeografi.cappelendamm.no
Odintsovo raudteejaam
**Odintsovo** on linn Venemaal Moskva oblastis, Odintsovo rajooni keskus. Asub 25 km Moskvast läänes.

Odintsovo küla on esmamainitud 1627. aastal. Linnaõigused sai 1957. aastal.

Enamik linna elanikke käib tööl Moskvas. Peamised tööstusharud on keemiatööstus ja masinatööstus.

Viited
------

1. ↑

Välislingid
-----------

* 
* 

Moskva oblasti vapp
Moskva oblasti linnad

Aprelevka  | Balašihha  | Beloozjorski  | Bronnitsõ  | Dedovsk  | Dmitrov  | Dolgoprudnõi  | Domodedovo  | Drezna  | Dzeržinski  | Dubna  | Elektrogorsk  | Elektrostal  | Elektrougli  | Frjazino  | Golitsõno  | Himki  | Hotkovo  | Istra  | Ivantejevka  | Jahroma  | Jegorjevsk  | Kašira  | Klin  | Kolomna  | Koroljov  | Kotelniki  | Krasnoarmeisk  | Krasnogorsk  | Krasnozavodsk  | Krasnoznamensk  | Kubinka  | Kurovskoje  | Likino-Duljovo  | Ljubertsõ  | Lobnja  | Lossino-Petrovski  | Luhhovitsõ  | Lõtkarino  | Možaisk  | Mõtištši  | Naro-Fominsk  | Noginsk  | Odintsovo  | Orehhovo-Zujevo  | Ozjorõ  | Pavlovski Possad  | Peresvet  | Podolsk  | Protvino  | Puškino  | Puštšino  | Ramenskoje  | Reutov  | Rošal  | Ruza  | Sergijev Possad  | Serpuhhov  | Solnetšnogorsk  | Staraja Kupavna  | Stupino  | Šatura  | Štšolkovo  | Zaraisk  | Zvenigorod  | Žukovski  | Taldom  | Tšehhov  | Tšernogolovka  | Vereja  | Vidnoje  | Volokolamsk  | Voskressensk  | Võssokovsk
**Evald Mardo** (15. mai 1915 Türi – 6. juuli 1944 Keri saare lähedal) oli Eesti (nooremleitnant) ja Saksa (ülemleitnant) sõjaväelane[*viide?*].

1934 lõpetas Türi Gümnaasiumi. 1. aprillil 1935 asus Lennukoolis õppima tagavaraväe lendurite-allohvitseride kursusel, lõpetas Lennukooli 1937. 1. märtsist 1937 asus tagavaraväest teenima ÜLD nr 3 II salka lenduri kohusetäitjana. Asus seejärel õppima Sõjakoolis, mille lõpetas 5. augustil 1939. Alates 5. augustist 1939 toodi lipnik Mardo lennuaspirandina Sõjakoolist üle 3. Lennuväedivisjoni ning määrati II salga ülekoosseisuliseks lenduriks. Eesti lennuväes kuni selle lõpuni, pärast võeti teenima 22. territoriaalkorpuse eskadrilli.

Sõja puhkedes otsustas koos teiste eskadrilli lenduritega mitte lasta end Venemaale evakueerida, oli 27. juunil 1941 Jägala laagrist jalgsi lahkunud lendurite grupis. Edasi Hirvelaane pataljon. Sonderstaffel Buschmann'is kevadest 1942. Hiljem jõudis teenida nii ööpommituslennukite kui mereluure salgas. Kokku jõudis sooritada üle 130 lahinglennu. 

Hukkus 6. juulil 1944 koos lendurvaatleja Johannes Roometsaga lennuülesande täitmisel Keri saare lähedal. Maetud Maarjamäe sõjaväekalmistule.

Auastmed
--------

* Lipnik - 1. septembrist 1938
* Nooremleitnant - 16. veebruaril 1940 (vanusega 24. veebruarist 1940)
* Ülemleitnant (sks Oberleutnant) - 1. oktoobril 1943 (vanusega 1. novembrist 1940)

Tunnustus
---------

* Raudrist, II ja I klass
* Rindelennu pannal (sks Frontflugspange) - pronks, hõbe ja kuld
Evald Aav, 1924
**Evald Aav** (7. märts (vana kalendri järgi 22. veebruar) 1900 Tallinn – 21. märts 1939 Tallinn) oli eesti helilooja ja koorijuht.

Aav lõpetas 1926 Tallinna konservatooriumi kompositsiooniklassi Artur Kapi juures.

1916–1926 laulis ta Estonia teatri ooperikoori tenorirühmas.

Ta juhatas mitut harrastuskoori ja orkestrit: 1924–1927 Sõjakooli koori ja orkestrit, 1929–1936 Ülemaalise Eesti Noorsoo Ühenduse Tallinna osakonna segakoori, 1934–1939 meeskoori Eesti Laulumehed (oli ka selle asutaja) ning 1937–1939 Tallinna Koolinoorsoo Muusika Ühingu segakoori.

Aav töötas 1932–1939 Autorikaitse Ühingus, 1932–1936 Eesti Kultuurkapitali helikunsti sihtkapitali kirjastusfondis ja 1930–1939 toimetajana ajakirjas Muusikaleht. Ta oli 1938. aasta üldlaulupeol meeskooride üldjuht.

Aav kirjutas esimese arvestatava eesti ooperi "Vikerlased". Tegemist oli kolmevaatuselise ajaloolis-romantilise ooperiga, mille libreto kirjutas Voldemar Loo. Ooper esietendus Estonias 8. septembril 1928 (lavastas Hanno Kompus).

Ta on kirjutanud sümfoonia d-moll (1938), sümfoonilise poeemi "Elu" (1935), kontsertvalsi sümfooniaorkestrile, klaveri- ja viiulipalu ning soolo- ja koorilaule.

Aava tuntumad koorilaulud on "Laulik", "Me oleme Põhjamaa lapsed", "Hommik", "Öösse ära kadus" ja "Humal". Tema teoseid on esitatud laulupidudel.

Aava heliloomingut iseloomustab rahvuslikkus, rahvusromantism. Helikeelt on kirjeldatud sõnadega "põhjamaisus", "tundelisus", "voolavus".

Evald Aav oli ka maalikunstnik ja skulptor.

Tunnustus
---------

* 1939 – Eesti Punase Risti IV klassi teenetemärk

Mälestuse jäädvustamine
-----------------------

2006. aastal andis Eesti Post Estonia teatri 100. aastapäeva puhul välja juubelipostmargi, mille kujundasid Ülle Marks ja Jüri Kass. Juubelipostmargi kahese komplekti väljaandel oli keskel Estonia teater, vasakpoolsel postmargil stseen Evald Aava ooperist „Vikerlased" ja parempoolsel postmargil Helmi Puur Tšaikovski „Luikede järves".

Evald Aava õde Frieda Rukki asutas 1943 Tallinna Konservatooriumis Evald Aava nimelise stipendiumi, mille sai esimesena Heimar Ilves.

Isiklikku
---------

Evald Aava abikaasa oli 1926–1937 Ida Loo-Talvari.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6  *Eesti muusika biograafiline leksikon.* 1. köide: *A–M.* Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2007, lk. 13.
2. ↑  Evald Aav kujurina. Rahvaleht, 3. jaanuar 1940, nr 2, lk 10.
3. ↑  "Eesti ballett 100" juubelipostmark. Tantsukuukiri, nr 79, september 2018.

Välislingid
-----------

* Eesti Muusika Infokeskuse artikkel Evald Aavast
**Kunda Ühisgümnaasium** on gümnaasium Lääne-Virumaal Kunda linnas. 

Kunda Ühisgümnaasium on ainuke põhi- ja keskharidust andev üldhariduskool Kundas. Kunda Ühisgümnaasium on munitsipaalkool, kooli haldaja on Kunda Linnavalitsus. Kooli aadress on Kasemäe tänav 22, Kunda.

Kunda Ühisgümnaasium asutati 1. septembril 2001. aastal eesti õppekeelega Kunda 1. Keskkooli ja vene õppekeelega Kunda 2. Keskkooli ühendamisel. Aastatel 2001–2014 tegutses Kunda Ühisgümnaasium kakskeelse koolina, kus õppetöö toimus nii eesti kui vene keeles. 2014. aastast vene õppekeelega klassid suleti, kuid vene kodukeelega õpilastele võimaldatakse I kooliastmes (1.–3. klass) õppimist keelekümbluse õpperühmas.

2014. aasta seisuga õppis koolis 347 õpilast ja töötas 35 õpetajat.

Viited
------

1. ↑  Kunda Ühisgümnaasiumi põhimäärus
2. ↑  Kunda Ühisgümnaasiumi arengukava 2005–2015
3. ↑  Kunda Ühisgümnaasiumi põhikooli õppekava
4. ↑  Kunda Ühisgümnaasiumi arengukava 2015–2017

Välislingid
-----------

* Kunda Ühisgümnaasiumi koduleht
LeFH 18 tulistamas, 1942
LeFH 18 muuseumis
LeFH 18/M muuseumis Soomes

**10,5cm le.FH.18** oli enne Teist maailmasõda Saksamaal valmistatud kerge välihaubits. Oli kasutusel Wehrmachti standardvälisuurtükina. Sellega olid relvastatud tavaliselt kolm neljast Wechrmachti jalaväediviisi suurtükiväerügemendi pataljonist. 

Haubitsa konstrueeris firma Rheinmetall-Borsig aastatel 1928–1929. Suurtükiväepataljonide relvastusse hakkas see jõudma 1935. aastal. 

Relva konstruktsioon oli traditsiooniline, aga kasutusele olid võetud avatavate haaradega haarlafett, kokkupandavad-ülestõstetavad lafetisahad ja kaheosaline hüdropneumaatiline taandurmehhanism, mille amortisatsiooniseadmed paiknesid kaheks jaotatuna raua all ja peal. Vastavalt omaaegsele tavale olid suurtükil metall- või puitvelgedega täiskummidega rattad. 

Relv oli konstruktsioonilt lihtne ja töökindel, kuid osutus manööversõjas armee jaoks siiski raskeks ja ebapiisavalt mobiilseks. 

Sõja jooksul valmistati suurtükist mõningaid moderniseeritud versioone. 

* **10,5cm le.FH.18(M)** – lisatud suudmepidur ja täiustatud taandurmehhanismi, mis suurendas laskekaugust 12 325 meetrini.
* **10,5cm le.FH.18/40** – ehitatud kergemale, kuid samas nõrgemale 7,5cm Pak 40 lafetile.

Haubitsa veoks kasutati eelik-kaarikut kuuehobuserakendiga. Motoriseeritud üksustes kasutati suurtükkide vedamiseks ka poolroomikmasinaid või roomikmasinaid, harvem veoautosid. Hoolimata oma puudustest jäi leFH 18 pärast sõja lõppu veel väga pikaks ajaks nii mõnegi riigi relvajõudude kasutusse (sh Soomes 2002. aastani).
Kunda sadam
Kunda sadama aerofoto
**Kunda sadam** (sadama kood: EE KND; nimetatud ka *Lontova sadam*) on sadam Kundas, Kunda lahe lõunakaldal.

Kunda sadam on üks seitsmest Eesti sadamast, mis käitleb aastas üle miljoni tonni kaupu. Aastas külastab seda 400–600 laeva.

Sadama geograafilised koordinaadid on 59° 31′ 16″ N, 26° 32′ 29″ E.

Sadama pidaja on Kunda Sadam AS

Sadamakapten on Eiki Orgmets.

Tehnilised andmed
-----------------

Kunda sadama kontorihoone
Sadama territoorium hõlmab 57 000 m2 maa-ala ja 832 000 m2 veeala.[*viide?*]

Sadamas on 4 kaid üldpikkusega 344 m. Suurim sügavus kai ääres on 9,3 m. Suurim võimalik laev: pikkus 150 m, laius 30 m, süvis 8,5 m.

Abilaevana tegutseb sadamas vedurlaev Kunda.

Sadamas on kaks laohoonet ja vedelkeemia terminal. Kaupa ladustatakse ka kõvakattega lahtistel laoplatsidel.

Ajalugu
-------

Kunda sadam u 1910. aastal
1805. aastal sai allkirja sadama ehitusluba ning 1812. aastal jõuti sadamas tollipunkti avamiseni. Sajandi esimesel poolel aktiivselt toimunud kaubavedu hakkas aga sajandi teises pooles vähenema. Languse peatas tsemendivabriku rajamine.

Pärast Esimest maailmasõda muutunud kaubandusolude tõttu hakkas kaubakäive taas langema ning 1940. aastal lõpetas sadam tegevuse.

1994. aastal taasrajas AS Kunda Nordic Tsement Kunda sadama. 2018. aasta lõpul müüdi see kontserni Baltic Maritime Logistics Group AS tütarettevõttele Kunda Sadam AS.

Viited
------

1. 1 2  "Kunda Nordic Tsement müüb Kunda sadama" ERR, 13. september 2018
2. 1 2 3 4 5  Sadamast Kunda Nordic Tsement (vaadatud 14. septembril 2018)
3. 1 2 3  Kunda sadam Sadamaregister (vaadatud 14. septembril 2018)
4. ↑  Kunda sadam Eesti Sadamate Liit
5. 1 2  Kunda sadama ajalugu Kunda Nordic Tsement

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Kunda sadam** |

* Koduleht /
**Werner Birkenfeldt** (või **Verner Birkfeeldt**, pseudonüümiga **Verny**) (sündis 22. augustil 1903 Tallinnas – ... 1942 Leningradi blokaadis) oli Eesti [8kunstnik]].

Werner Birkenfeldt sündis kinoteenija perekonnas, õppis 1924–1925 Tallinnas Poeglaste Gümnaasiumis ning siis 1927. aastal lühikest aega Riigi Kunsttööstuskoolis kivitrüki erialal koos Axel Rossmanniga. Autodidaktist kunstnik. Alates 1924. aastast joonistas ta ajalehe Esmaspäev jaoks fotosid ümber, samas kujundas ja illustreeris ka o/ü "Vaba Maa" väljaandeid. 

Werner kasutas Eesti ajakirjanduses esimesena oma ajalehekujundustes suuri tiitlijoonistusi ja fotomontaaži.   
1930. aastatel kujunes temast väga tootlik kunstnik ajakirjandusgraafikas. Ta on kujundanud ajakirjale Kirilind kaaned (1939–1940), tegi fotomontaaže, kaanekujundusi ja karikatuure ajakirjale Huvitav Žurnaal, kaanekujundused ajakirjadele Lood Elust (1932), Majasõber (1932–1940), Maaomavalitsus (1931) ja Perekonnalehe Suvealbum (1938).

Näitused
--------

* 1928 KKSKV näitus Tallinnas

Illustreeritud raamatud
-----------------------

* Linda Ormesson. "Kalender-käsiraamat "Perenaine" 1934", Tallinn, A.R.T. Põllumajandusliit; Narva, M. Minis; (kaas: Werner Birkenfeldt), (1933)
* A. Süvalepp. "Bridshikursus" Tallinn, Vaba Maa, (1934)
* Karl Laas. "Eesti kergejõustik : 1910-1935" Tallinn, Vaba Maa; (kaas: Werner Birkenfeldt), (1935)
* Aleksandr Jakovlev. "Esimesed jäljed igavestel lumeväljadel : R. Amundseni elu ja töö", Tallinn, Vaba Maa, (kujundus: Werner Birkenfeldt), (1938)

Viited
------

1. ↑  "Eesti biograafiline andmebaas ISIK". Originaali arhiivikoopia seisuga 17. märts 2017. Vaadatud 16. märtsil 2017.
2. ↑  ESTER - Kalender-käsiraamat "Perenaine" 1934
3. ↑  ESTER - Bridshikursus
4. ↑  ESTER - Eesti kergejõustik : 1910-1935
**Mäetaguse külanõukogu** oli külanõukogu Eesti NSV-s.

Mäetaguse külanõukogu moodustati Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 13. septembri 1945 seadlusega Virumaa Mäetaguse valla koosseisus. Külanõukogu keskus asus Mäetaguse asunduses.

Seoses valdade likvideerimise ja maarajoonide moodustamisega Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 26. septembri 1950 seadlusega Mäetaguse vald likvideeriti ning Mäetaguse külanõukogu territoorium arvati Jõhvi rajooni koosseisu.

1954. aasta juunis liideti Mäetaguse külanõukoguga likvideeritud Kiikla külanõukogu alad. 1954. aasta seisuga tegutsesid Mäetaguse külanõukogu piirides "21. Juuni", "Juuni Võidu" ja "Oktoobri" kolhoos.

Aastatel 1954–1960 asus külanõukogu halduskeskus Kiikla külas, 1960. aastast Mäetaguse külas. 1960 septembris liideti Mäetaguse külanõukoguga likvideeritud Pagari külanõukogu alad.

1961. aastast likvideeriti senine Jõhvi rajoon ja selle koosseisu kuulunud alad allutati Kohtla-Järve linnapiirkonnale. 1. jaanuarist 1965 arvati Mäetaguse külanõukogu Kohtla-Järve rajooni koosseisu.

18. jaanuaril 1973 avati Mäetaguse külanõukogu maadel Väike-Pungerja lähedal Estonia põlevkivikaevandus.

1977. aasta seisuga oli külanõukogu pindala 269 km².

1978. aasta seisuga kuulusid Mäetaguse külanõukokku Mäetaguse alevik ning Arvila, Atsalama, Ereda, Kalina, Kiikla, Metsküla, Pagari, Rajaküla, Ratva, Tarakuse, Võide, Võrnu ja Väike-Pungerja küla.

Mäetaguse külanõukogu tegutses kuni Mäetaguse valla omavalitsusliku staatuse kinnitamiseni 9. aprillil 1992.

Viited
------

1. ↑  Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 13. septembri 1945 seadlus "Viru maakonna valdades küla töörahva saadikute nõukogude moodustamise kohta". Eesti NSV Teataja, 1945, 33, 519
2. ↑  Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi seadlus "Maarajoonide moodustamise kohta Eesti NSV-s". Eesti NSV Teataja, 1950, 11, 114
3. ↑  Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 17. juuni 1954 seadlus "Eesti NSV külanõukogude ühendamisest". Eesti NSV Teataja, 1954, 10, 104
4. ↑  Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 3. septembri 1960 seadlus "Mõnede Eesti NSV külanõukogude likvideerimise ning mõnede külanõukogude ja rajoonide piiride muutmise kohta". Eesti NSV Ülemnõukogu Teataja, 1960, 29, 83
5. ↑  Mäetaguse külanõukogu Eesti nõukogude entsüklopeedia faksiimileversioonis (vaadatud 26.11.2017)
6. ↑  Eesti NSV territooriumi administratiivne jaotus ja maa-asulad. Tallinn: Valgus, 1978, lk 90
**Rodrigo Bentancur Colmán** (sündinud 25. juunil 1997 Nueva Helvecias) on Uruguay jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Inglismaa kõrgliiga klubis Tottenham Hotspur ja Uruguay jalgpallikoondises.

Ta alustas klubikarjääri Argentina kõrgliiga klubis Boca Juniors, mille noorteakadeemiaga liitus ta 2009. aastal. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta 2015. aastal. Hooaegadel 2015–2016 ja 2016–17 tuli ta klubiga Argentina meistriks.

2017. aasta juulis liitus ta Juventusega, kellega sõlmis viieaastase lepingu. Esimese värava Itaalia kõrgliigas lõi ta 6. oktoobril 2018 mängus Udinese vastu. Hooaegadel 2017–18 ja 2018–19 on ta klubiga tulnud Itaalia meistriks.

2017. aastal tuli ta Uruguay kuni 20-aastaste koondisega Lõuna-Ameerika noorte meistriks. Uruguay jalgpallikoondises tegi Bentancur debüüdi sama aasta 5. oktoobril MM-i valikmängus Venezuela vastu. Ta on kuulunud Uruguay koondisse 2018. aasta maailmameistrivõistlustel ja 2019. aasta Copa Américal.

Jaanuaris 2022 müüs Juventus tema mängijaõigused 19 miljoni euro eest Tottenham Hotspurile.

Saavutused
----------

Boca Juniors
* Primera División: 2015–2016, 2016–17
* Copa Argentina: 2014–15

Juventus
* Serie A: 2017–18, 2018–19
* Coppa Italia: 2017–18
* Supercoppa Italiana: 2018

| * v
* r
Uruguay koondis  –  2018. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused |
| --- |
| 

* 1 Muslera
* 2 Giménez
* 3 Godín (c)
* 4 Varela
* 5 Sánchez
* 6 Bentancur
* 7 Rodríguez
* 8 Nández
* 9 Suárez
* 10 De Arrascaeta
* 11 Stuani
* 12 Campaña
* 13 G. Silva
* 14 Torreira
* 15 Vecino
* 16 Pereira
* 17 Laxalt
* 18 Gómez
* 19 Coates
* 20 Urretaviscaya
* 21 Cavani
* 22 Cáceres
* 23 M. Silva
* Treener: Tabárez

 | Uruguay |
**Evald Aavik** (19. märts 1924 Tallinn – 12. september 2001) oli eesti näitleja.

Ta lõpetas 1943. aastal Tallinna 5. Keskkooli. 1943 novembrist 1944 septembrini oli Soome armees ja võitles 200. jalaväerügemendi koosseisus Jätkusõja tõrjelahingutes. Peale Eestisse naasmist mobiliseeriti ta Punaarmeesse ja saadeti tööpataljoni, kust vabanes 1947 aprillis.

1951. aastal lõpetas ta Eesti NSV Riikliku Teatriinstituudi.

Ta töötas aastal 1951 Eesti NSV Riiklikus Filharmoonias, aastatel 1952–1958 Eesti Riiklikus Nukuteatris, 1958–1960 oli ta Rakvere Teatri näitleja, 1962–1971 Tallinna Pioneeride Palee teatri lavastaja.

Evald Aavik suri 12. septembril 2001 ja ta maeti 29. septembril 2001 Metsakalmistule.

Rolle
-----

* 1952 Tamara Kovalevskaja "Metsamuinasjutt" (Mitja ja Rähn)
* 1955 Georgi Landau "Jänes ja kass" (Jänes)
* 1958 Maksim Gorki "Põhjas" (Parun)
* 1959 Mart Raud "Kirves ja kuu" (Vidrik)

Viited
------

1. ↑  Peep Pillak, Heini Vilbiks. Soomepoiste elulood. Tallinn: Grenader, 2015
2. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 19. veebruar 2015. Vaadatud 19. veebruaril 2015.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)

Kirjandus
---------

* Eesti teatri biograafiline leksikon. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Eesti Teatriliit. Tallinn 2000
**Werner Richard Karl Hasselblatt** (22. juuni 1890 – 24. jaanuar 1958 Lüneburg) oli baltisaksa jurist ja poliitik. Tema isa Arnold Hasselblatt oli ajaloolane ja ajakirjanik. 

Ta õppis Tartus Zeddelmanni erakoolis ja Riias von Eltzi eragümnaasiumis. Aastatel 1908–1912 õppis ta Tartu ülikoolis õigusteadust (lõpetas).

Aastatel 1912–1914 oli ta kohtuameti kandidaadiks Tveris ja Petrikowis (Poolas). Aastal 1914 oli ta Nordlivländische Zeitungi toimetaja ja aastal 1915 oli ta Tartu linnavalitsuse linnanõunik. Aastal 1915 saadeti ta Siberisse, kust ta pääses Tartusse tagasi aastal 1918, saades rahukohtunikuks. Ta oli Tartu kodukaitse ja Balti pataljoni asutajaliikmete seas, viimase koosseisus võttis ta aastatel 1918–1920 osa Vabadussõjast. Aastast 1920 oli jälle ametis juristina Tartus.

Aastatel 1923–1932 võttis ta osa Riigikogu II, III ja IV koosseisu tööst. 1932. aastal kolis elama Saksamaale (Berliini) ja muutis väga oluliselt poliitilist orientatsiooni. Tõusis kiirelt Saksamaad valitseva partei mõjukaks tegelaseks, eksperdiks kellel oli lähedane side natsionaalsotsialistide ladvikusse kuuluvate inimestega. b

  

Isiklikku: tema tütar Christiane, oli abielus baltisakslasest Kieli ülikooli prof. Dietrich Andre Loeberiga (1923-2004).

Kirjandus:

* Erik Thomson: *Werner Hasselblatt*. Köllen, Bonn 1990 (Arbeitshilfe / Bund der Vertriebenen, Vereinigte Landsmannschaften und Landesverbände; 57), ISBN 3-925103-32-5.

* Jörg Hackmann: *Werner Hasselblatt (1890–1954)*. In: Gert von Pistohlkors, Matthias Weber (Hrsg.): *Staatliche Einheit und nationale Vielfalt. Festschrift für Prof. Dr. Michael Garleff zum 65. Geburtstag*. Oldenbourg, München 2005 (Schriften des Bundesinstituts für Kultur und Geschichte der Deutschen im Östlichen Europa; 26), ISBN 3-486-57819-7, S. 175–205.
* Hellmuth Weiss: *Hasselblatt, Werner Richard Karl.* In: *Neue Deutsche Biographie* (NDB). Band 8, Duncker & Humblot, Berlin 1969, ISBN 3-428-00189-3, S. 43 f. (Digitalisat).
|  |
| --- |
|  |
| Medalikohad |
| Copa América |
| **Kuld** | 2021 |  |
| **Pronks** | 2019 |  |
| Maailmameistrivõistlused |
| **Kuld** | 2022 Katar |  |

**Rodrigo Javier De Paul** (sündinud 24. mail 1994 Sarandís) on Argentina jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Hispaania kõrgliiga klubis Madridi Atlético ja Argentina jalgpallikoondises.

Ta alustas klubikarjääri Argentina klubis Racing Club, debüteerides Argentina kõrgliigas hooajal 2012–13.

2014. aasta juunis sõlmis ta viieaastase lepingu Hispaania kõrgliiga klubiga Valencia. Hooaja 2015–16 teises pooles oli ta taas laenul Racing Clubis.

2016. aasta juulis siirdus ta Itaalia kõrgliiga klubisse Udinese, kus mängis kokku viis hooaega ja lõi 33 väravat. Hooajal 2018–2019 oli De Paul üheksa värava Udinese suurim väravakütt, lisaks andis ta samal hooajal Itaalia kõrgliigas üheksa väravasöötu. 2020. aasta detsembris sai ta klubi kapteniks.

2021. aasta juulis sõlmis ta viieaastase lepingu Madridi Atléticoga.

Argentina jalgpallikoondises debüteeris De Paul 11. oktoobril 2018 sõprusmängus Iraagi vastu. 2021. aastal võitis ta Argentina koondisega Copa América. 2021. aasta Copa América veerandfinaalis 3. juulil lõi ta Ecuadori vastu koondisekarjääri esimese värava. Lisaks valiti De Paul 2021. aasta Copa Américal turniiri sümboolsesse koosseisu.

Viited
------

1. ↑  "Club Atlético de Madrid - Welcome, Rodrigo de Paul!". Club Atlético de Madrid. Vaadatud 22.1.2022

| * v
* r
Argentina koondis  –  2022. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused |
| --- |
| 

* 1 Armani
* 2 Foyth
* 3 Tagliafico
* 4 Montiel
* 5 Paredes
* 6 Pezzella
* 7 De Paul
* 8 Acuña
* 9 Álvarez
* 10 Messi (c)
* 11 Di María
* 12 Rulli
* 13 Romero
* 14 Palacios
* 15 Correa
* 16 Almada
* 17 Gómez
* 18 Rodríguez
* 19 Otamendi
* 20 Mac Allister
* 21 Dybala
* 22 La. Martínez
* 23 E. Martínez
* 24 Fernández
* 25 Li. Martínez
* 26 Molina
* Treener: Scaloni

 | Argentina |
Ilmar Mikkor aastal 1960Ilmar Mikkor aastal 1960
Eesti Draamateatri näitleja Ilmar Mikkor aastal 1970Eesti Draamateatri näitleja Ilmar Mikkor aastal 1970
Endine näitleja ja ettevõtja Ilmar Mikkor aastal 2010Endine näitleja ja ettevõtja Ilmar Mikkor aastal 2010
**Ilmar Mikkor** (sündinud 4. novembril 1935 Kavastu külas Virumaal) on eesti endine näitleja.

Alghariduse omandas Ilmar Mikkor Kavastu algkoolis. Ta lõpetas aastal 1952 Tallinna 2. Tööstuskooli, aastal 1963 Tallinna 10. Töölisnoorte Keskkooli ja aastal 1968 Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri (3.lend).

Tööstuskooli lõpetamise järel suunati Ilmar Mikkor tööle laevaremonditehasesse 1083, kus aastatel 1952-1954 remontis laevu Silnõi ja Slavnõi ning nende ujuvdokki. Samal ajal oli ta tegev Tööjõureservide Klubi näiteringis. Nõukogude armees teenis ta aega 1954-1957. Sellest algul Jägalas Üksikus motoriseeritud luurepataljonis kuni rahvusväeosade likvideerimiseni 1955. aasta suvel. Teenistuse lõpuni teenis Mikkor veel Tondil, Kloogal, uudismaal Kasahstanis Kokshetavis ning Kaunases.

Ta töötas aastatel 1957–1964 ETKVL Kaubandusliku inventari tehases lukksepana ja aastatel 1968–1992 näitlejana Eesti Draamateatris, hiljem on tegutsenud ärialal. Ta on mänginud teleseriaalis "Mis Koosta peres uudist?" (1965–1972).

Rolle
-----

* 1968 – Kleštš, Maksim Gorki "Põhjas"
* 1971 – Revident, Raimond Kaugver "Rong väljub hommikul"
* 1972 – Sass, Tammsaare/Voldemar Panso/Mari-Liis Küla "Inimene ja inimene"
* 1973 – Elmar Lusiksepp, Mats Traat/Voldemar Panso "Tants aurukatla ümber"
* 1977 – Muri, Iko Maran "Ära ole pärdik"
* 1985 – Tiera, Aleksis Kivi/Lauri Sipari "Kullervo"
* 1988 – Bišonkov, Isaak Babel "Maria"
* 1989 – Jaak, Johannes Rebane "Siis kui jalgu puhkab hobu"

Rolle filmides
--------------

* 1972 – Sass, "Verekivi"
* 1973 – Miilitsaametnik, "Klaverihäälestaja tuleb kolmapäeval"
* 1981 – Madrus, "Kaks päeva Viktor Kingissepa elust"
* 1971 – Telemängufilm "Lindpriid" I ja II jagu, II režissöör

Kirjandus
---------

* Eesti teatri biograafiline leksikon. Tallinn 2000
**Wennemar Mey** (ka *Wolmar*, *Wilmar* või *Welmar Mey*) oli Tartu toomhärra 16. sajandil ning Liivimaa piiskoppide saadik Saksa-Rooma riigi valitseja juurde 1519–1521.

Mey oli pärit Riiast. 1480. aastal immatrikuleeriti Mey (kui *Welmarus Meyg*) Rostocki ülikooli, mille ta lõpetas 1481. või 1482. aastal bakalaureuse ning 1483. või 1484. aastal kunstide magistri (*magister artium*) kraadiga. 1499. aastal nimetati teda esimest korda Riias tegutsevaks vikaariks ning 1500. aastal üheks toomkiriku preestritest. 1503–1504 oli ta Riia linnakirjutaja ning 1505–1516 linna prokuraator. Viimatimainitud ametite kõrval jäi Mey ka kuni 1527. aastani Riia toomkiriku preestriks ja vikaariks, mille pealt ta teenis vaimulikke sissetulekuid (prebende).

1519. aastal on Meyd esimest korda nimetatud Tartu toomhärraks ja kantoriks, sama aasta sügisel siirdus ta Kölni, hiljem Madalmaadesse ning 1520–1521 oli ta Wormsis, kus toimus Saksa-Rooma riigipäev. Seal saavutas ta Liivimaa piiskoppide (Riia peapiiskopi ning Tartu, Saare-Lääne, Kuramaa ja Tallinna piiskopi) esindajana nendele riigivürsti regaaliate (valitsemisõiguste) läänistamise, mis andis neile rohkem tegevusvabadust ja sõltumatust paavstist.

Pärast Liivimaale naasmist jätkas Mey esialgu Tartu toomkantori ametis, 1523. aastal oli ta aga toomskolastik. Viimast korda on teda Tartu toomhärrana mainitud 1527. aasta augustis.

Viited
------

1. ↑  Andmed Rostocki matrikliportaalis
2. ↑  Andmed Rostocki matrikliportaalis
3. ↑  Andmed Rostocki matrikliportaalis

Kirjandus
---------

* Leonid Arbusow vanem. *Livlands Geistlichkeit vom Ende des 12. bis ins 16. Jahrhundert*.
Rodrygo Goes 2018. aastal Santose särgis
**Rodrygo Silva de Goes** (tuntud ka lihtsalt kui **Rodrygo**; sündinud 9. jaanuaril 2001 Osascos) on Brasiilia jalgpallur, kes mängib ründajana Hispaania kõrgliiga klubis Madridi Real ja Brasiilia jalgpallikoondises.

Ta liitus Santose noorteakadeemiaga 2011. aastal. 2017. aasta juulis sõlmis ta Santosega esimese profilepingu. Debüüdi Brasiilia kõrgliigas tegi ta 4. novembril 2017 mängus Atlético Mineiro vastu. Esimese värava lõi ta klubi meeskonnas 25. jaanuaril 2018 São Paulo osariigi meistrivõistluste mängus Ponte Preta vastu. Sama aasta märtsis sai ta 17-aastaselt kõige nooremaks brasiillaseks, kes on Lõuna-Ameerika klubide meistrivõistlustel Copa Libertadoresel skoorinud.

Esimese värava Brasiilia kõrgliigas lõi Rodrygo 14. aprillil 2018 mängus Ceará vastu. Sama aasta 3. juunil tegi ta mängus Vitóriaga kübaratriki. Kokku lõi ta 2018. aastal Brasiilia kõrgliigas kaheksa väravat.

2018. aasta juunis ostis Rodrygo mängijaõigused Madridi Real. Üleminekusumma oli arvatavalt 45 miljonit eurot. Ta liitus Madridi Realiga 2019. aasta juulis. Debüüdi Hispaania kõrgliigas tegi ta 25. septembril 2019 mängus Osasuna ning ta lõi selles mängus kohe ka värava. Hooajal 2019–20 tuli ta Realiga Hispaania meistriks.

Brasiilia jalgpallikoondises tegi Rodrygo 15. novembril 2019 mängus Argentina vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 1. veebruaril 2022 MM-i valikmängus Paraguay vastu.

Saavutused
----------

Madridi Real
* La Liga: 2019–20
* Supercopa de España: 2019–20, 2021–22

Viited
------

1. ↑  "Official Announcement: Rodrygo Goes". Real Madrid. 15.6.2018. Vaadatud 4.6.2019

Välislingid
-----------

* Profiil Madridi Reali kodulehel

| * v
* r
Madridi Reali mängijad  –  La Liga |
| --- |
| 

* 1 Courtois
* 2 Carvajal
* 3 Militão
* 4 Alaba
* 5 Vallejo
* 6 Nacho
* 7 Hazard
* 8 Kroos
* 9 Benzema
* 10 Modrić
* 11 Asensio
* 12 Camavinga
* 13 Lunin
* 14 Casemiro
* 15 Valverde
* 16 Odriozola
* 17 Vázquez
* 18 Tchouaméni
* 19 Ceballos
* 20 Vinícius Jr.
* 21 Rodrygo
* 22 Rüdiger
* 23 Mendy
* 24 Mariano
* Treener: Ancelotti

 |

| * v
* r
Brasiilia koondis  –  2022. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused |
| --- |
| 

* 1 Alisson
* 2 Danilo
* 3 Thiago Silva
* 4 Marquinhos
* 5 Casemiro
* 6 Alex Sandro
* 7 Paquetá
* 8 Fred
* 9 Richarlison
* 10 Neymar
* 11 Raphinha
* 12 Weverton
* 13 Dani Alves
* 14 Militão
* 15 Fabinho
* 16 Alex Telles
* 17 B. Guimarães
* 18 Antony
* 19 Gabriel Jesus
* 20 Vinícius Jr.
* 21 Rodrygo
* 22 Bremer
* 23 Ederson
* 24 Martinelli
* 25 Pedro
* 26 Éverton Ribeiro
* Treener: Tite

 | Brasiilia |
**Evald Pedak** (18. aprill 1931 Uue-Põltsamaa vald Viljandimaal – 6. august 2017) on eesti keemik ja loomakasvatusteadlane.

Elulugu
-------

Evald Pedak on talupidaja poeg ja Ellen Pedaku abikaasa.

Lõpetas 1950 Põltsamaa Keskkooli, 1955 TÜ keemiaosakonna, 1961 sihtaspirantuuri Leningradi Riiklikus Ülikoolis, põllumajanduskandidaat (1981, Eesti NSV TA Loomakasvatuse ja Veterinaaria Instituut (ELVI)), väitekiri "Аминокислотный состав кормов и его влияние на свободные аминокислоты плазмы крови ". Oli 1955–58 TÜ analüütilise keemia kateedri vanemlaborant, 1958–59 assistent, 1961–65 ELVI biokeemia ja füsioloogia labori nooremteadur, 1965–67 juhataja kohusetäitja, 1967–77 keemia labori juhataja, 1977–94 söötade uurimise labori juhataja, 1994–2000 EPMÜ loomakasvatuse instituudi vanemteadur.

Teadustöö
---------

Uurinud toiduainete, söötade jt bioloogiliste materjalide koostist ja toiteväärtust. Medal "Kalevipoeg kündmas" (1991). Üle 50 teadustrükise.

Teoseid
-------

* Termilise töötlemise mõju muljutud kaera kuivaine ja mõnede aminohapete lõhustumisele veise vatsas (kaasautorid A. Kaasik, H. Kask). // Agraarteadus 4/2000
* Teraviljade kuivaine ja proteiini (mõnede aminohapete) lõhustumine erinevate töötlemisviiside korral (kaasautorid A. Kaasik, H. Kask). // Agraarteadus 5/2002

Viited
------

1. ↑
2. 1 2 3 4  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Kirjandus
---------

* Tartu Riikliku Ülikooli õppe-teaduskoosseisu biobibliograafia nimestik 1944–1980. Tartu 1987, 300
* ajakiri "Agraarteadus" 2/1991
* Eesti Loomakasvatuse ja Veterinaaria Teadusliku Uurimise Instituudi teaduskoosseisu biobibliograafia 1947–1990. Tallinn 1992 44, 122
* Eesti Põllumajandusülikool: audoktorid, töötajad ja vilistlased 1991–1995. Tartu 1996, 76

Välislingid
-----------

* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Ilmar Reidi** (sünninimi **Ilmar Reisberk**; 28. detsember 1921 – 13. märts 1976) oli eesti ajakirjanik.

Aastatel 1939–1940 oli ta Riikliku Kolledži õppurajakirja RIK peatoimetaja.

1941. aastast töötas ajalehe Noorte Hääl spordiosakonna reporterina.

Teise maailmasõja ajal teenis Eesti Laskurkorpuses, oli ajalehe Rahva Hääl ja diviisiajalehe Tasuja kirjasaatja. 

Aastatel 1946–1949 töötas Noorte Hääle toimetuses. Seejärel õppis Leningradi Oblasti Parteikoolis, töötas Kose rajooni ajalehe Sotsialistlik Küla toimetajana, hiljem ajakirja Eesti Kommunist propagandaosakonna juhatajana ja EKP Keskkomitee ajakirjandussektori juhatajana. Aastatel 1955–1958 õppis Moskvas NLKP Keskkomitee Kõrgemas Parteikoolis.

1958. aastast oli ta ajalehe Pravda korrespondent Eestis.

Ta on maetud Tallinna Metsakalmistule.

Tunnustus
---------

* 1973 – Eesti NSV teeneline ajakirjanik

Viited
------

1. ↑  E-kataloog ESTER
2. 1 2  Ilmar Reidi (nekroloog). Sirp ja Vasar, 19. märts 1976
3. ↑  Kalmistute register HAUDI
|  |
| --- |
|  **Laskmine** |
| Riik |  | Kanada |
|  |
| 32. koht | 1960 | Vabapüss 300 m,3 × 40 lasku |
| 47. koht | 1960 | Väikepüss 50 m,3 × 40 lasku |

**Evald Voldemar Gering** (24. mai 1918 Paldiski, Harjumaa – 6. september 2007 Grimsby, Ontario) oli Eesti ja Kanada laskesportlane.

Laskmist hakkas ta harrastama enne Teist maailmasõda.

Põgenes 1944. aastal Rootsi, osales individuaalvõistlejana 1947. aastal maailmameistrivõistlustel Stockholmis.

1949. aastal läks elama Kanadasse. Kuulus laskurite klubisse *Crescent Rifle Club*, Hamiltoni Eesti Seltsi Laskurklubisse ja Seedrioru laskurite klubisse. 1973. aastal valiti ta Välis-Eesti Laskurliidu juhatusse.

Ta kuulus aastatel 1959–1970 Kanada laskekoondisse, on olnud Kanada meister meeskonnaharjutuses. Ta sai 3. Panameerika mängudel 1959. aastal Chicagos Kanada esindajana väikepüssiharjutuses meeskondliku kuldmedali ja üksikvõistluses 4 pronksmedalit.

Ta osales 1960. aasta Rooma olümpiamängude laskevõistlustel ning sai seal vabapüssi 300 meetrilt 3 × 40 lasus 32. koha ja väikepüssi 50 meetrilt 3 × 40 lasus 47. koha. Ta oli esimene kaasaegsetel olümpiamängudel osalenud eestlasest laskur.

Viited
------

1. ↑  "Eesti laskurid maailmavöistlusel". Stockholms-Tidningen Eestlastele nr 178, 3. august 1947. Lk 1

Välislingid
-----------

* Eesti spordi biograafiline leksikon
* Evald Gering veebisaidil Olympedia Muuda Vikiandmetes
* "Rootsi eestlaste meistrivõistlused laskmises". Villem Jaanson, Hans Pent, Richard Plutus, **Evald Gering**, Johannes Prison, August Nõmm, Villem Eglon, August Rattiste, Ago Reio. Rahvusarhiivi Filmiarhiiv, EFA.661.10.11315
* TLÜAR väliseesti isikud
Eva Truuverk vabatahtlike aasta lõpuüritusel  
Foto: Ave Maria Mõistlik, 30. jaanuar 2012
**Eva Truuverk** (sündinud 13. septembril 1970 Saaremaal) on eesti kodanikuaktivist, keskkonnakaitsja.

Ta on lõpetanud 1988. aastal Viktor Kingissepa nimelise Kingissepa 1. Keskkooli. Tartu Ülikoolis õppis ta kaubandust ja 1998. aastal kaitses Tallinnas magistritöö rahvusvahelise ärijuhtimise alal.

Aastatel 2004–2006 korraldas ta vabatahtlikuna Noorte Koja Euroopa konverentsi. See toimus Eestis ja osalejaid oli 2500 kokku 50 riigist.

Ta oli 2008. aastal toimunud aktsiooni "Teeme ära!" üks korraldajaid.

2018. aastal valis Eesti Ettevõtlike Naiste Assotsiatsioon Truuvergi aasta naiseks maailmakoristuspäeva Teeme Ära korraldamise eest. Koristamistalgutesse pühendumise eest valis Kultuuriministeerium ta ka aasta kodanikuks.

2020. aastast kuulub ta rohemajandusele keskenduva sihtasutuse Rohetiiger juhatusse.

Tunnustus
---------

* 2018 – aasta naine
* 2018 – aasta kodanik

Viited
------

1. 1 2  Registrite ja Infosüsteemide Keskus (RIK). Elektrooniline äriregister. Päring: Sihtasutus Rohetiiger (registrikood 90015181). Registrikaardi väljatrükk, 1. kanne (15.12.2020).
2. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 23. detsember 2013. Vaadatud 1. aprillil 2012.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
3. ↑  Heli Salong, Eva Truuverk: kulutada neli tundi oma riigile mõtlemisele, see pole palju palutud
4. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 5. märts 2016. Vaadatud 4. aprillil 2012.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
5. 1 2  "Aasta naiseks valiti Eva Truuverk, nooreks naisettevõtjaks Ann Runnel" ERR, 02.11.2018.
6. 1 2  "Aasta kodanik on maailmakoristuspäeva eestvedaja Eva Truuverk" ERR, 28.11.2018.

Välislingid
-----------

* Heidi Hanso, Eva Truuverk: Täitsa võimalik, et kõik on võimalik
**Ilmar Rootsi** (12. mai 1937 – 19. veebruar 2021) oli Eesti sportlane (jooksja) ja hundiuurija, üks tuntumaid jahindusloolasi.

Ta oli pärit Harjumaalt Padiselt, kuid suurem osa tema elust möödus Tartus, ta oli ka Tartu Jahindusklubi liige.

Sportlasena
-----------

Noorena oli Ilmar Rootsi aktiivne sportlane, kahekordne Eesti meister kesk- ja pikamaajooksus. Oma esimese võidu sai ta 1955. aastal Padise külanõukogu spordipäeval, 1500 m jooksus ajaga 5,27,0. Ja sealt algas ka tema tõeline sporditee. Pärast Padise 7-klassilise kooli lõpetamist läks ta edasi õppima Jänedale ja ta ise ütleb, et kui poleks sinna sattunud, poleks ehk olnud neid tulevasi võite ja medaleid.

Oma esimese medali võitis ta aga 21-aastaselt, 1958 aastal, Viljandis toimunud Eesti murdmaajooksu esivõistlustel 3km jooksul 7 koht.

1966. aastal lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli kehakultuuriteaduskonna, töötas treeneri ja metoodikuna, võitis hiljem medaleid veteranide Euroopa meistrivõistlustelt.

Loodushuvilise ja jahindusloolasena
-----------------------------------

Jahimehe ja suure ajaloohuvilisena kujunes Ilmar Rootsist aastate jooksul Eesti jahindusajaloo üks parimaid tundjaid ja uurijaid. Ta avaldas üle saja artikli ajakirjades Eesti Loodus, Eesti Mets, Eesti Jahimees, kirjutades Eesti jahinduse ajaloost ja ulukitest, meie esivanemate uskumustest ja kommetest seoses jahi ning ulukitega. 

Tema elutööks kujunes aga hundi mineviku ja rahvapärimuste uurimine. Tõuke selleks sai ta 1980. aasta käigust Eesti Kirjandusmuuseumisse, mil hakkas uurima jahipidamise ja ulukite kohta käivat pärimust Jakob Hurda ja Matthias Johann Eiseni rahvaluulekogudes ja rahvaluule arhiivis. Uurimistöö tulemusena ilmus 2005. aastal monograafia "Tuli susi soovikusta" ja 2011. aastal kaitses ta Tartu Ülikooli ajaloo ja arheoloogia instituudi juures doktoritööd "Hunt ja inimene: suhted Eestis XVIII sajandi keskpaigast XIX sajandi lõpuni" (juhendaja professor Tiit Rosenberg). Veel on tema sulest ilmunud raamat "Jaht ja ulukid rahvakultuuris".

Ilmar Rootsi kuulus ajalehe Jahimees ja sellest välja kasvanud ajakirja Eesti Jahimees toimkonda peaaegu väljaande asutamisest alates.

Tunnustus
---------

2020. aastal autasustas Eesti Jahimeeste Selts teda seltsi kõrgeima autasuga, vapimärgiga "Metsis".

Viited
------

1. ↑  "Hunt ja inimene: suhted Eestis XVIII sajandi keskpaigast XIX sajandi lõpuni". Tartu Ülikool. Vaadatud 24. detsember 2022.
**Ilmar Kõrgesaar** (12. aprill 1932 – 17. juuni 2013) oli eesti toidutehnoloog ning õllekultuuri ja limonaadiajaloo uurija.

Ilmar Kõrgesaar lõpetas Tartu Riiklikus Ülikoolis orgaanilise keemia eriala. 

1956. aastal asus ta tööle Tartu õlletehasesse peaõllemeistrina. Pärast seda töötas ta A. Le Coqis peatehnoloogi ja tootmisala juhatajana ning viimastel aastatel õllemuuseumi juhataja ja kuraatorina.

Ta on olnud osaline muu hulgas limonaadide Kelluke ja Valge Klaar loomisel.

Ilmar Kõrgesaare eestvõttel rajati 2003. aastal õlletehase linnasetorni A. Le Coqi Õllemuuseum. Ta oli muuseumi juhataja ja kuraator. Ta oli ka A. Le Coqi 200. aastapäeva tähistava raamatu "Õllelinn Tartu. A. Le Coq 1807–2007" väljaandmise initsiaator. See raamat pole ainult ühe ettevõtte ajaloost, vaid puudutab Tartu linna ajalugu laiemalt läbi sajandite.

Tunnustus
---------

* 1987 Eesti NSV teeneline tehnoloog
* 2009 Tartu Tähe kavaler

Isiklikku
---------

Ilmar Kõrgesaar oli 1957. aastast abielus Tartu Ülikooli vanemteaduri keemik Asta Kõrgesaarega. Neil on kaks tütart.

Viited
------

1. 1 2 3  Ilmar Kõrgesaar. Tartu linna veebisait.
2. ↑  Meier, Jaanika. Ühised huvid põimivad abielu tugevaks. Tartu Postimees, 2. juuli 2007.
**Werner Arthur Wolfgang Plath** (8. oktoober 1902 Käina – 8. aprill 1996 Hamburg) oli baltisaksa päritolu Eesti arst.

Ta lõpetas aastal 1921 Tallinna toomkooli. Ta õppis aastatel 1921–1926 Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas, mille lõpetas arsti astme väärilisena *cum laude*. Akadeemiliselt kuulus ta korporatsiooni Estonia.

Ta oli aastal 1927 volontäärassistendina tegev Kaitseväe Keskhaigla haavaosakonnas Tallinnas. Aastatel 1928–1930 oli ta Tallinnas Diakonisside Asutise haigla assistendiks. Aastal 1930 siirdus ta Saksamaale ja oli Betheli kliiniku kirurgiaosakonna arst ning aastal 1931 Göttingeni ülikooli kõrvakliiniku assistent. Aastal 1932 tuli ta tagasi Eestisse ja töötas aastatel 1932–1938 Narva kalevivabriku arstina ja haigla juhatajana. Aastal 1939 siirdus uuesti Tallinna Diakonisside Asutise arsti kohale ja töötas samaaegselt kõrva-nina-kurguhaiguste eraarstina Tallinnas.

Aastal 1939 repatrieerus ta koos perekonnaga Saksamaale. Aastatel 1940–1945 töötas ta erapraktikuna kõrva-nina-kurguarstina Hohensalzas (praegu Inowrocław, Inowrocławi maakond, Kujawy-Pomorze vojevoodkond, Poola). Aastatel 1945–1949 oli ta arstiks Pössneckis Saale-Orla kreisis Tüüringis, aastatel 1949–1972 Düsseldorfis, pärast seda jäi ta pensionile, elades Düsseldorfi lähedal Hildenis.

Dr. Werner Plath suri aastal 1996 Hamburgis.

Isiklikku
---------

Tema isa Paul Plath oli Käina Martini koguduse õpetaja ja Tallinna Toomkooli ülemõpetaja, vend Gerhard Alexander Robert Plath oli Peetrimõisa koguduse õpetaja.

Kirjandus
---------

* Helbe Merila-Lattik. Eesti arstid 1940–1960. Lk. 94