recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Jan Nieszkowski** (ka **Johann** ja **Johannes Nieszkowski**; 7. veebruar 1833 Lublin, Poola – 1866 Orenburg) oli poola päritolu Eesti meedik, zooloog ja paleontoloog.

Elulugu
-------

1853–58 õppis Nieszkowski Tartu Ülikoolis kameraalteadusi ja meditsiini. Tema üliõpilasuurimus 1855 pälvis kuldse auhinnamedali. 1858. aastal kaitses ta TÜ-s doktoriväitekirja "De Euryptero remipede".

1859. aastast oli Nieszkowski Brest-Litovskis arst, ühtlasi tegutses erateadlase-zooloogina. Osavõtu eest 1863. aasta jaanuariülestõusust Poolas saatis tsaarivalitsus ta Lõuna-Uuralisse Orenburgi.

Teadustöö
---------

Jan Nieszkowski osales üliõpilasena professor C. F. Schmidti juhtimisel loodusteaduslikel ekspeditsioonidel Lääne-Eestis. Ta oli tuntud zooloogi ja paleontoloogi, eriti Eesti siluri uurijana ja trilobiitide kirjeldajana. Tema mahukad uurimused siluri trilobiitide kohta, mis põhinesid Loodusuurijate Seltsi toetusel kogutud materjalidel, avaldati 1857 ja 1859 LUS-i ajakirjas.

Teoseid
-------

* Versuch einer Monographie der in den silurischen Schichten der Ostseeprovinzen vorkommenden Trilobiten. // Archiv für die Naturkunde Liv-, Ehst- und Kurlands 1/1 (1857)
* Der Eurypterus remipes aus den obersilurischen Schichten der Insel Oesel. // Archiv für die Naturkunde Liv-, Ehst- und Kurlands 1/2 (1859)
* Zusätze zur Monographie der Trilobiten der Ostseeprovinzen, nebst der Beschreibung der einigen neuen Crustaceen. // Archiv für die Naturkunde Liv-, Ehst- und Kurlands 1/2 (1859)

Viited
------

1. 1 2 3 4  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Kirjandus
---------

* Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide
* Album Academicum der Kaiserlichen Universität Dorpat. Dorpat, 1889, 442
* Kongo L. Istorija issledovatelskih rabot po jestestvennõm naukam v Estonii v period do 1917. Tallinn, 1987, 63, 72–73, 194
* Issakov, S. Sigalov, P. Tartu Ülikool – taimelava Poola teadusele. // Eesti Loodus (1974) 1, 37–41

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Jan Nieszkowski** |

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib liigist; perekonna kohta vaata artiklit Värbkakk (perekond)* |

---

Värbkaku muna
**Värbkakk** (*Glaucidium passerinum*) on umbes kuldnokasuurune kakuline. Ta on väikseim kakk Euroopas.

Väikesele kogule vaatamata on värbkakk siiski tõeline röövlind, kes toitub nii värvulistest kui ka hiirtest.

Värbkakk on hämarikulind, kes võib tegutseda ka päevasel ajal. Erinevalt paljudest teistest kakulistest ei ole värbkakk aktiivne öösel.

Välimus
-------

Värbkakk on meie teistest kakkudest selgesti eristatav juba ainuüksi suuruse järgi. Sulestik selja poolt pruun, korrapäraste valkjate tähnidega, kõhu poolt valge, pruunikate viirgudega, silmad kollased.

Emaslinnud on isaslindudest veidi suuremad. Isaslindude pikkus on 15–17 cm, emaslindudel 17–19 cm. Isaslinnud kaaluvad 50–65 g, emaslinnud 67–77 g (enne hauduma asumist rohkemgi).

Levik ja elupaik
----------------

Värbkakk on levinud kogu taigavööndis Skandinaaviast Ida-Siberini. Eraldi värbkakuasurkondi elab ka Kesk-Euroopa mägimetsades.

Eestis on värbkakk üldlevinud vähesearvuline haudelind. Värbkaku arvukuseks on meil arvatud 200–500 haudepaari , kuid ilmselt on tegemist alahinnanguga, mis tulenes värbkaku eluviisi puudulikust tundmisest[*viide?*]. Viimase arvukushinnangu järgi pesitseb Eestis värbkakke 600–1200 paari ning liigi talvine arvukus on hinnanguliselt 1000–3000 isendit.

Värbkakk asustab kõige meelsamini vaheldusrikkaid metsamaastikke vanade kuuse-segametsatukkadega, kuid võib elada ka männikutes ja muud tüüpi metsades.

Käitumine ja ökoloogia
----------------------

### Pesitsemine

Värbkakk pesitseb vanas rähniõõnsuses – talle sobivad nii suur-kirjurähni,valgeselg-kirjurähni kui ka laanerähni sepistatud õõnsused.
Pesitsemiseks sobib ka spetsiaalmõõtmetega pesakast.

Värbkaku territooriumihüüdu – lühikest, seeriana korratavat vilet "kjüüp" – võib kõige sagedamini kuulda aprilliõhtutel, vahetult enne ja pärast päikeseloojangut. Munema asuvad värbkakud tavaliselt aprilli keskpaiku. Kurnas võib olla kuni 10 (keskmiselt 7) valget muna. Haudumiseks kulub ligikaudu üks kuu ning umbes kuuvanustena on pojad lennuvõimelised.

### Toitumine

Värbkaku toiduks on pisinärilised ja väikelinnud. Sügisel ja talvel kogub toiduvarusid – närilisi ja värvulisi puuõõnsustesse ja pesakastidesse. Lumerikastel talvedel aitavad toidulaod värbkakkudel raskemad ajad üle elada.

Viited
------

* [1]Lõhmus, A. Kuresoo, A. Leibak, E. Leito, A. Lilleleht, V. Kose, M. Leivits, A. Luigujõe, L. & Sellis, U.Eesti lindude staatus, pesitsusaegne ja talvine arvukus, Hirundo 11
* (2) 1998: 63–83

1. ↑  *Hirundo* 1:2009

Artiklid
--------

* Sven Začek. Pisike pommike. / Eesti Loodus, 2006/9

Välislingid
-----------

* Värbkakk andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes
**Jan Olof Palmér** (sündinud 27. augustil 1950) on Rootsi ja Taani lennundustegelane. Ta oli Eesti riikliku lennufirma Estonian Airi juht 1. novembrist 2012 kuni selle tegevuse lõppemiseni 7. novembril 2015. Palmér vahetas sellel kohal välja Tero Taskila, kelle juhtimisel saavutas Estonian Air oma ajaloo suurima kahjumi.

Varem on Palmér juhtinud pankrotistunud lennufirmasid Cimber Sterling (Taani) ja Skyways (Rootsi), mis kuulusid Ukraina ettevõtjale Ihor Kolomoyskyile. Tema palk Estonian Airi juhina on 21 500 eurot kuus, kolmandiku väiksem kui Taskilal (33 300 eurot), samuti pole talle ette nähtud lahkumishüvitist.

Viited
------

1. ↑  "Kaks eelmist Palméri juhitud lennufirmat pankrotis"[*alaline kõdulink*] ÄP, 31.10.2012
2. ↑  "Uue juhi palk kolmandiku võrra väiksem" ÄP, 31.10.2012

Välislingid
-----------

* "Vaata Estonian Airi uue juhi CVd" ÄP, 31.10.2012
* "Uue juhi palk kolmandiku võrra väiksem" ÄP, 31.10.2012
* "Kaks eelmist Palméri juhitud lennufirmat pankrotis" ÄP, 31.10.2012
Jan Masaryki kuju Prahas
**Jan Garrigue Masaryk** (14. september 1886 Praha – 10. märts 1948 Praha) oli Tšehhoslovakkia poliitik ja diplomaat, riigi esimese presidendi Tomáš Masaryki poeg. Tema ema oli Charlotte Garrigue.

Jan Masaryk (1886-1948)
Masaryk teenis Esimese maailmasõja ajal Austria-Ungari armees ning pärast sõda sai temast Tšehhoslovakkia suursaadik USAs. Sõdadevahelisel ajal töötaski ta diplomaadina, esindades oma riiki mitmetes maades.

1940. aastal sai Masarykist Tšehhoslovakkia eksiilvalitsuse välisminister. Alates 1945. aastast kuni oma surmani oli ta Tšehhoslovakkia välisminister.

1946. aastal tuli riigis võimule kommunistide poolt domineeritud valitsus ning teiste parteide tegevusvabadust hakati peagi piirama. Masaryk jäi küll edasi välisministri toolile, kuid keeldus kommunistidega ühinemast. 1948. aasta algul lahkusid mittekommunistlikud ministrid valitsusest, Masaryk jäi valitsusse aga edasi. Kuid 10. märtsi hommikul leiti ta oma kodu akna alt surnuna. Kommunistlikud võimud väitsid, et tegu oli enesetapuga, hiljem on asja uurimine näidanud, et tõenäoliselt seisid asja taga kommunistid. Masaryki surma on nimetatud ka kolmandaks Praha defenestratsiooniks.
**Mikk Tammepõld** (sündinud 27. jaanuaril 1982 Tallinnas) on eesti laulja ja helilooja. 

Aastal 2004 lõpetas Tallinna Ülikooli Filmi ja Video õppetooli telerežii erialal. Ta mängis filmis "Sigade revolutsioon" Erki rolli. 

Aastal 2000 asutas Mikk oma esimese ansambli Freeday. Aastatel 2003–2008 oli Mikk ansambli Brides In Bloom laulja. 

Aastal 2008 asutas Mikk koos kitarrist Laur Joametsaga ansambli Dramamama. Tema album "On asju, milles eksida ei saa" osales 2014. aasta Eesti Muusikaauhindade debüütalbumi ja aasta rokkalbumi kategoorias. 

Aastatel 2014–2016 Tartus elades oli ta ansambli Six Feet Club basskitarrist ja taustalaulja. Mikk on tegev ansamblites Dramamama, Locomotiiv, The Purple Gang ja Love Criminals.

Albumid
-------

* Dramamama – "Dramamama" (2009)
* Dramamama – "VIP" (2011)
* Brides in Bloom – "Bad & Beautiful" (2011)
* Mikk Tammepõld – "On asju, milles eksida ei saa (2013)
* Luisa Värk – "Maalida võiks maailma" (2015)
* Six Feet Club – "Voodoo" (2015)
* Kalle Sepp & Locomotiiv – "Mäng" (2017)

Viited
------

1. ↑  Maailm ilma muusikata oleks nukker koht, kus elada, Rada7, 24. jaanuar 2012
2. ↑  Mikk Tammepõld andmekogus IMDb (inglise)
**Aleksandra Jakovlevna Ovtšinnikova** (vene keeles Александра Яковлевна Овчинникова; 7. jaanuar (vkj 25. detsember 1914) 1915 Njurba uluss, Jakuudi oblast – 8. juuni 2009 Jakutsk) oli põline jakuut, Jakuudi Autonoomse Nõukogude Sotsialistliku Vabariigi partei- ja riigitegelane.

Tema vanemad olid kirjaoskamatud karjakasvatajad piirkonnas, mis jääb Jakutskist läände. Ta õppis teedetehnikumis, hiljem parteikoolis. Ta valiti 1963. aastal Jakuudi ANSV Ülemnõukogu Presiidiumi esimeheks ja ta oli selles ametis kuni 1979. aastani. Tema järglaseks sai Jevdokija Nikolajevna Gorohhova. 

Ta suri 95-aastaselt 2009. aastal.

Viited
------

1. ↑  O
Neill, Lois Decker. Naiste maailmarekordite ja saavutuste raamat, p. 59 (1979)
2. ↑  St. George, George. Siberia: the New Frontier, p. 354 (1969)
3. ↑  (5. november 1976). Naistel on nõukogude põhjaosas ülitähtis roll[*alaline kõdulink*], *Anchorage Daily News*
4. ↑  Smith, Hedrick (9. mai 1972). Elu Põhja-Siberis on lõputu võitlus külmaga, *The New York Times*
5. ↑  National Geographic (1967)
6. ↑  ALARIIGIDE ÜKSUSTE NAISED PRESIDENDID, 11. juuni 2012
7. ↑  (8. juuni 2009). Suri endine Jakuudi NSVL Ülemnõukogu Presiidiumi esimees Aleksandra Ovtšinnikova, *SahkaNews* (vene keeles)
**Jan Lubodzieski** (surnud 24. märtsil 1562) oli Chełmno piiskop aastatel 1551–1562.

Lubodzieski sai 1547. aasta 21. juulil Ermlandi toomhärraks. Tal olid küllaltki tihedad sidemed Poola kuninga usaldusmehe Stanislaus Hosiusega ning pärast seda, kui viimane Chełmno piiskopi kohalt lahkus ja Ermlandi piiskopiks sai, nimetati Luboziedski tema eelmisele ametikohale. 18. novembril nimetas paavst ta ametisse, 28. aprillil 1552 konsekreeriti ta piiskopiks ja veidi hiljem kohtus ta Toruńis (Thornis) ka kuningas Zygmunt II Augustiga.

Lubodzieski püüdis Chełmno piiskopina jätkata eelkäijate poliitikat ehk hoiduda Gniezno peapiiskopi sufragaaniks muutumast ja vihjas sellele, et kuulub Riia peapiiskopi alla. Seetõttu ei läinud ta 1556. aastal ka Gnieznos toimunud sinodile, kuid pole teada, kuidas ta oma minematajätmist täpselt põhjendas. 

1560. aastal tekkis Luboziedskil tüli protestantliku Toruńi linnaga. Gniezno peapiiskop oli linna juba 1558. aastal kirikuvande alla pannud, misjärel linlased olid abi saamiseks pöördunud Poola kuninga Zygmunt II ja Preisimaa hertsogi Albrechti poole. Kuningas kinnitaski samal aastal linnale usuvabadusprivileegi, kuid kaks aastat hiljem pani ka Lubodzieski linna kirikuvande alla. Nüüd pöördus Toruń Riia peapiiskopi Wilhelmi poole, kes käskis oma sufragaanil Lubodzieskil linna usuline ahistamine lõpetada. Sama nõudis ka kuningas Zygmunt ning 1561. aasta alguses tühistaski Chełmno piiskop kirikuvande.

1562. aasta alguses Lubodzieski suri ning uueks Chełmno piiskopiks sai Stanisław Żelisławski.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Stanislaus Hosius** | **Chełmno piiskop**1551–1562 | Järgnev**Stanisław Żelisławski**

 |
**Mikitamäe vana tsässon** on tsässon Setumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Mikitamäe külas Setomaa vallas.

Tsässon paiknes varem Mikitamäe küla läbiva Tartu-Petseri tee ääres Mikitamäe kalmistul. Kunagisel külakalmistul lõpetati matmine 1830/ 1840. aastatel ning tsässon teisaldati 1960. aastatel sadakond meetrit lõuna poole. 

1990. aastate lõpul leiti, et vana tsässon pole enam taastatav ning hakati ehitama uut. Ometi võeti 2000. aastate teisel poolel ette vana tsässona uurimine ja restaureerimine. Dendrokronoloogiliste uuringutega leiti, et tsässon on tõenäoliselt ehitatud 1694. aastal. Tsässona restaureerimine lõppes ja see pühitseti uuesti 2009. aasta suvel.

Seega on Mikitamäe vana tsässon teadaolevalt vanim puitehitis Mandri-Eestis – valminud 1694. aastal. Saartel on vanim säilinud puuehitis Ruhnu vana kirik (1643–1644).

Vaata ka
--------

* Mikitamäe kalmistu
* Mikitamäe uus tsässon

Viited
------

1. ↑  "Mikitamäe küla Mikitamäe valla kodulehel". Originaali arhiivikoopia seisuga 14. juuli 2014. Vaadatud 13. juulil 2014.

Kirjandus
---------

* Mikitamäe. Tuumapühäpäävä (Toomapühapäeva) tsässon. - Jaanus Plaat, Arne Maasik. Õigeusu kirikud, kabelid ja kloostrid Eestis. Eesti Kunstiakadeemia. Tallinn 2011. Lk 860-863

Välislingid
-----------

* Mikitamäe küla
**Majandusarvestus** on majandustehingutest tuleneva informatsiooni töötlemise süsteem, mille käigus toimub informatsiooni vaatlemine, kogumine, töötlemine, edastamine ja tõlgendamine info kasutajatele.

Majandusarvestuse protsess hõlmab

1. andmete kogumist, identifitseerimist, mõõtmist ja hindamist;
2. kogutud informatsiooni registreerimist, töötlemist ja kokkuvõtmist;
3. majandustegevuse kohta aruandluse – nii kohustuslike raamatupidamisaruannete kui ka ettevõttesiseste aruannete – koostamist;
4. aruannete interpreteerimist analüüsi käigus ettevõtte sisemiste ja väljaspool tehtavate otsustuste tarvis.

Majandusarvestus on infoprotsess, millel on oma infotarbijad. Infotarbijad jaotuvad ettevõttevälisteks infotarbijateks ja ettevõttesisesteks infotarbijateks.

Sõltuvalt infotarbijate huvist on nende suhe ettevõtte majandustulemustega erinev. Väliseid infotarbijaid (aktsionärid, võlausaldajad, riigiametid jne) huvitab ettevõtte kui terviku kohta käiv informatsioon, mida võimaldab finantsarvestus. Ettevõttesiseseid infotarbijad (juhtkond, töötajaskond jt) vajavad informatsiooni ettevõttesiseste igapäevaste otsuste vastuvõtmiseks. Nemad vajavad informatsiooni, mis võimaldab hinnata ettevõtte strukturaalsete allüksuste ja eri tegevussegmentide tulemusi. Ettevõttesiseste tulemuste arvestusega tegeleb juhtimisarvestus. Enamlevinud on definitsioon, mille kohaselt juhtimisarvestus tegeleb organisatsioonisiseselt ärijuhtide informatsiooniga varustamiseg, et kergendada paremate otsuste vastuvõtmist (Drury). Juhtimisarvestust võib määratleda kui informatsiooni identifitseerimise, mõõtmise, kogumise, analüüsi, interpreteerimise ja levitamise protsessi aitamaks ärijuhte organisatsiooni eesmärkide täitmisel (Horngren, Sundem).
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib predikaadist traditsioonilises loogikas; predikaadi kohta sümbolloogikas vaata artiklit Predikaat (sümbolloogika); lauseliikme kohta vaata artiklit Öeldis* |

---

**Predikaat** on traditsioonilises loogikas see, mida millegi kohta öeldakse; termin propositsioonis, mida öeldakse teise termini (subjekti) kohta ehk omistatakse subjektile ehk preditseeritakse subjekti kohta. 

Näiteks propositsioonis "Inimene on elukas" on "elukas" predikaat. 

Hiljemalt Aristotelesest saadik eristatakse lihtsate (kategooriliste) propositsioonide ja otsustuste analüüsimisel seda, *mille kohta* midagi öeldakse (eset, subjekti) ning seda, *mida* millegi kohta öeldakse (**predikaati**). Ranges mõttes mõeldakse subjekti all eset, mille kohta midagi öeldakse, ja predikaadi all seda, mis talle propositsiooniga omistatakse, näiteks mingit omadust. Propositsiooni seda osa, mis osutab esemele, nimetatakse sel juhul *subjektiterminiks* ja propositsiooni seda osa, mis osutab predikaadile, nimetatakse predikaaditerminiks. 

Lihtsad propositsioonid on näiteks: 

1. Sokrates on inimene.
2. Minu naabri koer magab.
3. Sokrates armastab pikkadel veiniõhtutel filosoofia üle arutada.

Näidetes 1 ja 3 on Sokrates (inimene) subjekt, "Sokrates" (propositsioonide 1 ja 2 esimene osa) subjektitermin. Näites 2 on minu naabri koer (loom, kes hommikuti minu peale haugub) subjekt ja "minu naabri koer" subjektitermin.
**Riigieksamid** on alates 1997. aastast gümnaasiumi lõpus kõikides Eesti üldhariduskoolides samal ajal toimuvad eksamid, mida peab sooritama iga abiturient. 

Alates 2014. aastast on kolm kohustuslikku riigieksamit: eesti keel või eesti keel võõrkeelena, võõrkeel ja matemaatika.

Riigieksameid saavad teha ka kutseharidusasutuses õppijad ning need, kes on keskhariduse varem omandanud, kuid pole sooritanud riigieksameid.

4. mail 2020 otsustas Eesti Vabariigi valitsus, et koroonapandeemia tõttu on 2019/2020. õppeaastal riigieksamid vabatahtlikud ja neist ei olene gümnaasiumi lõpetamine. Alates riigieksamid kasutusele võtmisest 1997. aastal ei ole ühelgi aastal keskkooli lõpetamine olnud lahus riigieksamitest lahus.

Viited
------

1. ↑  Sihtasutus Innove. Eksamid ja testid. Eksamite valimine. Vaadatud 09.03.2019
2. ↑  Põhikooli- ja gümnaasiumiseadus § 31
3. ↑  "Riigieksamid". Innove.ee. Vaadatud 08.03.2019.
4. ↑  Vasli, Karoliina (4. mai 2020). "Valitsus pani paika, kuidas ikkagi tänavu ja järgmine aasta koolide lõpetamine korraldatud on". *defi.ee*. Vaadatud 04.05.2020.
Nordic Optical Telescope
Teleskoobi sisemus
NOT-i pilt Kassisilma udukogust
**Nordic Optical Telescope** (NOT) on Põhjamaade ühine teleskoop Kanaari saartel La Palmal. 

NOT asub saare põhjaosas Garafía vallas Roque de los Muchachose observatooriumis. Teleskoobi geograafilised koordinaadid on 28° 45′ 26″ N, 17° 53′ 6″ W ja kõrgus merepinnast 2382 meetrit.

Teleskoop valmis 1988. aastal ja võeti kasutusele 1989. aastal. Seda finantseerivad ühiselt Island, Norra, Rootsi, Soome ja Taani, kuid vaatlusi võivad sooritada ka kõigi teiste riikide astronoomid.

NOT on Ritchey-Chrétieni tüüpi teleskoop. Teleskoobi peapeegli läbimõõt on 2,56 meetrit. NOT oli esimene suurem teleskoop, mis kasutab aktiivoptikat.

Projekti haldab ühendus NOTSA, mille direktor on taanlane Johannes Andersen.

Ajalugu
-------

Arutelu ühise teleskoobi ehitamise üle algas aastal 1980. Aastal 1982 moodustati esialgsete uuringute läbiviimiseks komisjon. Aasta hiljem sai projekt esimesed rahaeraldised, mis võimaldasid hakata tegelema koha otsimise ja teleskoobi ehituse üksikasjadega. Detsembris 1983 eraldas Põhjamaade Ministrite Nõukogu NOT-i projektile 8 miljonit Rootsi krooni. Norra, Rootsi, Soome ja Taani riik lisasid omalt poolt 21 miljonit krooni.

Aastal 1984 loodi ühendus NOTSA (The Nordic Optical Telescope Scientific Association). Aastal 1985 lepiti kokku konstruktsiooni üksikasjades ja asukohas.

Aastal 1997 liitus projektiga ka Island.

Tähelepanu äratanud avastusi
----------------------------

Aastal 2002 uurisid Lopez-Corredoira ja Gutierrez galaktikat NGC 7603 ja tema lähedal asuvat teist galaktikat, mis olid juba 1970. aastatel anomaalse standardmudelile mittevastava punanihkega tähelepanu äratanud. Nende vaatlustulemused kinnitasid anomaaliat. Lisaks avastasid nad galaktikate lähedusest kaks kvasarisarnast objekti, mille punanihked erinesid galaktika NGC 7603 omast veelgi rohkem kui kõrvalasuva galaktika oma.

Viited
------

1. 1 2 3  Technical Details of the Telescope
2. 1 2 3 4  Nordic Optical Telescope Scientific Association
3. ↑  Two emission line objects...
4. ↑  Thunderbolts.info

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Nordic Optical Telescope** |

* Koduleht
**Fond Venemaa Televisiooniakadeemia** (vene keeles Фонд «Академия российского телевидения») on 1994. aastal asutatud mittetulundusühendus, Venemaa televisiooni edendavate televisioonitöötajate ja televisioonitööstuse juhtivate ettevõtete ühendus. 

Fondi baasil tegutseb 1994. aastast **Venemaa Televisiooniakadeemia**. Algselt oli akadeemial vaid 12 liiget. 2010. aasta seisuga oli Venemaa Televisiooniakadeemial 555 liiget. Akadeemia juhtorgan on neljaliikmeline akadeemia juhatus (eesotsas presidendiga). Akadeemia president on 2013. aastast teleprodutsent Aleksandr Akopov (sündinud 1957). Enne Akopovit olid presidendi ametis teleajakirjanik Vladimir Pozner (1994–2008) ja varasem kultuuriminister Mihhail Švõdkoi (2008–2013).

Detsembris 1994 asutas Venemaa Televisiooniakadeemia televisiooniauhinna TEFI.

Viited
------

1. ↑  О фонде. tefi.ru

Välislingid
-----------

* Venemaa Televisiooniakadeemia koduleht
* Akadeemia liikmete lühibiograafiad. tefi.ru
Vaade loodest
**Mustjala Prohvet Eelia kirik** on EAÕK haldusalasse kuuluv õigeusu kirik Saaremaal Mustjala alevis.

Ajaloost
--------

Saaremaal Mustjala kihelkonnas siirdus õigeusku 1848. aastal 27,9% talurahvast hoolimata kohaliku luteri pastori Carl Johannes Masingu aktiivsest võitlusest usuvahetusliikumise vastu. 550 liikmega õigeusu kogudus avati Mustjalas 24. oktoobril 1848. Esimene jumalateenistus toimus kohaliku talupoja Irodion Lõugase poolt Merise külla ehitatud väikeses kivikirikus. Aastatel 1851–1865 olid koguduse kasutuses Paatsa mõisa hooned. 1865. aastal eraldati kogudusele Mustjala riigimõisast maavaldus ja puuhoone teenistuste pidamiseks.

Arhitektuurist
--------------

Riia arhitekti Heinrich Scheeli poolt tüüpprojekti alusel projekteeritud Mustjala õigeusu kirik valmis 1873. aastal. Pühakoda on paekivist seintega viiekupliline hoone ja toetub põllukivist alusmüürile. Kirikuhoonel on kümme akent ja kaks ust, paekivist trepp ja sees kivipõrand, puidust altaripõrand ja peasissepääsu kohal kooripealne lauljatele. Mustaja õigeusu kirik pühitseti Riia ja Miitavi ülempiiskop Veniamini (Karelin) poolt 20. juulil 1872 prohvet Eelija auks.

Tänapäeval kasutab Mustjala prohvet Eelija õigeusu kirikut EAÕK Mustjala prohvet Eelija kogudus.

Vaated kirikule
---------------

* Vaade kagustVaade kagust

Vaata ka
--------

* Mustjala vald
* Mustjala mõis
* Mustjala kihelkond

Viited
------

Kirjandus
---------

* Jaanus Plaat. "Saaremaa kirikud, usuliikumised ja prohvetid 18.-20. sajandil". Eesti Rahva Muuseum. Tartu, 2003; lk 136–140; lk 288–289
* "Koguteos Saaremaa II köide". TTÜ Kuressaare Kolledž. Kirjastus Koolibri, Tallinn, 2007; lk 430–434; lk 924–926
* Martin Toon. "EAÕK Kuressaare Püha Nikolai koguduse ajalugu". Kuressaare, 1997. AS Terbo, Tallinn, 1997. lk 4–5; lk 69
* Jaanus Plaat/Arne Maasik. "Õigeusu kirikud, kloostrid ja kabelid Eestis". Eesti Kunstiakadeemia. Tallinn, 2011; lk 460–463

Välislingid
-----------

* EAÕK koduleht
* Kultuurimälestiste riiklik register


1. ↑  "EAÕK".
2. ↑  "Kultuurimälestiste riiklik register". Originaali arhiivikoopia seisuga 30. oktoober 2021.
Vladimir Naumov, akadeemia president alates selle asutamisest
**Venemaa Filmikunsti ja -teaduste Rahvuslik Akadeemia** (vene keeles Национальная академия кинематографических наук и искусств России, lühinimi Национальная киноакадемия Pоссии **Venemaa Rahvuslik Filmiakadeemia**) on Venemaa filmikunsti edendavate filmitegijate ja juriidiliste isikute ühendus.

2002. aastal asutati Nikita Mihhalkovi initsiatiivil Moskvas Venemaa Rahvuslik Filmiakadeemia. Filmiakadeemia asutajaliikmete seas on Ülevenemaaline Riiklik Ringhäälingukompanii, Venemaa Föderatsiooni Kultuuriministeerium, Venemaa Föderatsiooni Kinematografistide Liit, Venemaa Teaduste Akadeemia, Ühiskondlik Venemaa Televisioon ja sadakond väljapaistvat filmiloojat.

Venemaa Rahvuslikul Filmiakadeemial oli 2020. aasta aprilli seisuga 409 liiget. Akadeemia juhtorgan on 19-liikmeline akadeemia presiidium (eesotsas presidendiga). Akadeemia president on 2002. aastast filmirežissöör, NSV Liidu rahvakunstnik Vladimir Naumov (sündinud 1927).

Filmiakadeemia annab välja filmiauhinda Zolotoi Orjol.

Viited
------

1. ↑  Председатель. unikino.ru

Välislingid
-----------

* Akadeemia koduleht
* Akadeemia liikmete nimistu. kinoacademy.ru
**Venemaa Kinematograafia Akadeemia Nika** (vene keeles Российская академия кинематографических искусств "НИКА") on Venemaa filmiloojate ühendus, mis annab välja filmiauhinda Nika.

Venemaa Kinematograafia Akadeemial oli 2017. aasta märtsi seisuga 621 liiget (akadeemikut). Akadeemia juhtorganid on 18-liikmeline akadeemia nõukogu (eesotsas presidendiga) ja 70-liikmeline akadeemia presiidium. Tuntumaid vene režissööre Nikita Mihhalkov, Nikaga konkureeriva filmiauhinna Zolotoi Orjol asutaja, ei kuulu akadeemia liikmeskonda.

 Andrei Kontšalovski, akadeemia president alates 2013. aastast

Akadeemia presidendid
---------------------

* Viktor Merežko (kuni 2001)
* Eldar Rjazanov (2001–2007)
* Aleksei Batalov (2007–2013)
* Andrei Kontšalovski (alates 2013)

Välislingid
-----------

* Venemaa Kinematograafia Akadeemia koduleht
* Akadeemikute nimistu. kino-nika.com
* Новый президент "Ники" Кончаловский ошеломлен оказанным ему доверием. ria.ru, 2. aprill 2013
**Riigi arengutase** on näitaja, mille alusel saab riikide pingerida koostada, riike omavahel võrrelda ja arengutaseme järgi rühmadeks jaotada.

Üks enamkasutatavaid näitajaid riikide arengutaseme võrdlemiseks on **SKT ühe elaniku kohta**. Aga suurem SKT inimese kohta ei tähenda, et selles riigis on suurem heaolu. Selle näitaja suure arve põhjuseks võib olla seotud näiteks strateegiliste maavarade (nafta, maagaas, teemandid, kuld jne) tootmise, suure hulga turistide teenindamise või suuremate kuludega (nt kütmiseks, kuritegevuse vastu võitlemiseks jne).

Samuti kasutatakse riigi arengutaseme iseloomustamiseks riigi majandusstruktuuri – kas eri majandussektorite osa (toodangu väärtus) SKT-s või hõive eri majandussektorites (tööhõive struktuur). Madala arengutasemega riikides suurim osa SKT annab põllumajandus, kus on hõive suur. Kõrgelt arenenud riikides on kõrge hõive teenindussfääris, mis annab ka SKT-st suuremat osa. Aga samal ajal on madala arengutasemega riike, kus suur osa töötajaist on hõivatud teeninduses (nt Jordaanias on hõivatud teeninduses 77,4%, Araabia Ühendemiraatides 78%, Peruus 75,5%, Uruguays 73%, kuid teised arengunäitajad on nendes riikides madalamad.

Ettekujutuse riigi arengutaseme kohta annavad ka energia tootmine inimese kohta ja energia tarbimine inimese kohta, sest kõrgelt arenenud majandus vajab energiat (elekter, kütused jt). Heaolu näitavad sellised näitajad nagu autode ja olmetehnika (telerite, külmkapide, pesumasinate jne) arv 1000 inimese kohta, tava- ja mobiiltelefonide arv 1000 inimese kohta, arvutite arv 1000 inimese kohta, Interneti kasutajate arv 1000 inimese kohta, uurimis- ja arendustegevusega tegelejaid miljoni kohta (näitab teaduse osa ühiskonnas).

Aga kõik need näitajad on seotud materiaalse küljega ja ei arvesta sotsiaalseid näitajaid. Selle tõttu kasutatakse selliseid sotsiaalsed näitajaid nagu arstide arv 1000 inimese kohta, haiglakohtade arv 1000 inimese kohta, imikusuremus 1000 inimese kohta, keskmine oodatav eluiga ja täiskasvanute (üle 15.a) kirjaoskus või kirjaoskamatute inimeste osakaal. Nad peegelduvad tervisehoiu ja haridussüsteemi seisundit riigis.

Nii majanduslikke kui ka sotsiaalseid näitajaid arvestab inimarenguindeks. Selle indeksi arvestamiseks kasutab ÜRO Arenguprogramm ostujõu pariteedi järgi ümber arvestatud SKT elaniku kohta, keskmist oodatav eluiga ja täiskasvanud inimeste haridustase.
**Tapa väljaõppekeskus** (pika nimetusega *Lahingutoetuse väljaõppekeskus Tapa väljaõppekeskus*, lühend *LtVÕK Tapa VÕK*) oli kaitseväe struktuuriüksus aastatel 2004–2008.

Plaanid
-------

Tapale suurema õppekeskuse loomist kavandati ja arutati kaitseväes juba aastatuhande vahetusest alates. Tapale oli algse plaani kohaselt kavas kokku tuua mitmed erinevad pataljonid üle kogu Eesti. Selleks plaaniti ehitada ka täiesti uus linnak. Aja jooksul plaanide mahtu (sealhulgas ümberpaigutatavate pataljonide arvu) siiski vähendati. 

Aastatuhande algul paiknesid Tapal vanas vene pioneerivägede Paide mnt äärses õppelinnakus Suurtükiväegrupp, Tallinnas asunud Õhutõrjedivisjoni 1 õppepatarei ning Kaitseväe keskpolügooni büroo.

Formeerimine
------------

Tapa väljaõppekeskus formeeriti 1. jaanuaril 2004 suurtükiväegrupist, pioneeripataljonist, õhutõrjedivisjonist ja kaitseväe keskpolügoonist. Väljaõppekeskus oli maaväe ülema vahetus alluvuses. Tapale suurema väljaõppekeskuse loomise üldeesmärgiks oli halduskulude optimeerimine ja üksustele soodsamate väljaõppetingimuste tagamine. Selleks liideti väljaõppekeskuse koosseisu seni Tapa sõjaväelinnakus paiknenud Suurtükiväegrupp ja Kaitseväe keskpolügoon, koliti Tallinnast Tapale Õhutõrjedivisjon ning seni Tapal Suurtükiväegrupile allunud pioneerikool formeeriti omaette pioneeripataljoniks. Lisaks moodustati väljaõppekeskuse juurde eraldi staap ja tagalakeskus. Tapa väljaõppekeskuse ülemaks määrati kolonel Urmas Roosimägi ja staabiülemaks kapten Aivar Voronov.

Tegevus ja areng
----------------

Tapa Väljaõppekeskus oli taasiseseisvumise järgses Kaitseväes seni suurim moodustatud rahuaegne väeüksus, andes praktikas välja rügemendi mõõdu. Järgnenud aastail ehitati Tapal lennuvälja lähistel välja (seni olid lagedal valminud 1 kasarm ja söökla) nn Uus sõjaväelinnak, milles valmisid ühend-staabihoone, õppehoone erialakoolidele koos auditooriumiga, 2 riviplatsi ja raskerelvade hoiuhallid. Samuti ehitati juurde 2 uut kasarmut, toiduladu ja lõpuks ka sõdurikodu. Väljaõppekeksusele loodi oma eriline õiekujuline embleem ja annetati lipp. Rõhku pandi ühistele üritustele, kuid suuremaid ühiseid koostööõppusi toimus esialgu siiski vähe.

1. juulil 2008 arvati Tapa väljaõppekeskuse osad seoses kaitseväe reformist tingitud struktuurimuutusega formeeritud Kirde kaitseringkonna koosseisu.

Viited
------

1. ↑  Tapa Väljaõppekeskus. Eesti Kaitsevägi. Vaadatud 9.01.2008.
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib kihelkonnakirikust; õigeusu kiriku kohta vaata artiklit Mustjala Prohvet Eeliase kirik.* |

---

Mustjala Anna kirik
**Mustjala Anna kirik** on kirik Saare maakonnas Saaremaa vallas. Kirikut kasutab EELK Mustjala Anna kogudus.

Kirik valmis 1863 ja pühitseti 8. novembril samal aastal.

Uus kirik asendas 1605. aastal ehitatud kabelit. Mustjala kirik on historitsistlik-eklektilise arhitektuuristiili näide.

Selle kõrge torn oli meresõitjatele oluliseks maamärgiks. Kirik on ühelööviline pikihoone ja kujunduses esinevad kõrvuti gooti ja romaani stiili motiivid. Altar ja kantsel on pseudogooti stiilis. Kiriku altarimaal "Kristus ristil" on aastast 1938 (kunstnik Rudolf Sepp).

Mustjala kiriku oreli ehitas Gustav Terkmann 1903. aastal.

Tuntust on kirik kogunud ka traditsioonilise ürituse Mustjala muusikapäevade toimumiskohana.

Nimi
----

Mustjala kirik ei kanna Anna nime mõne katoliku pühaku järgi, vaid Saaremaa kuberneri Claus Maltesen Sehestedi abikaasa Anna Sehestedi (sünd Lykke) järgi, kes lasi 1605. aastal ehitada sellele kohale kabeli.

Orel
----

Mustjala kiriku orel valmis 1903 meister Gustav Terkmanni käe all. Mehaanilise traktuuriga orelil on 8 registrit.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Mustjala kirik** |

* Mustjala kirik kultuurimälestiste riiklikus registris



Mustjala kihelkond

**Kirik**: Mustjala  

**Mõisad**: Küdema mõis | Mustjala mõis | Mustjala kirikumõis | Ohtja mõis | Paatsa mõis
**Mikk Kiisler** (14. märts 1931 Kähri vald, Võrumaa – 19. märts 1994 Tartu) oli eesti tehnikateadlane.

Haridus
-------

Aastatel 1938–1942 õppis ta Tännasilma Algkoolis, 1942–1946 Kiuma 7-klassilises koolis ja 1946–1950 Tartu 1. Keskkoolis. 1950. aastal asus õppima Tartu Riikliku Ülikooli metsandusteaduskonna metsatööstuse erialale, mis 1951. aastal viidi üle Eesti Põllumajanduse Akadeemiasse. 1955. aastal lõpetas ta kiitusega Eesti Põllumajanduse Akadeemia metsatööstuse eriala. 1971. aastal kaitses Kaunases Leedu Põllumajandusakadeemias väitekirja "Исследование конического разбрасывающего устройства для внесения минеральных удобрений" ("Koonusrootoriga mineraalväetiselaoturi uurimine") ja sai tehnikateaduste kandidaadi kraadi.

Töö
---

Aastatel 1955–1968 oli ta Eesti Põllumajanduse Akadeemia Raadi õppe-katsemajandi (hiljem ühendati Vasula sovhoosiga) peainsener, 1968–1973 Eesti Põllumajanduse Akadeemia põllutöömasinate kateedri vanemõpetaja, 1973–1983 kateedri juhataja, 1983–1992 dotsent. 1992. aastast surmani Eesti Põllumajandusülikooli Tehnikainstituudi töökaitse õppetooli juhataja ja professor.

Ta on maetud Vana-Peetri kalmistule.

Viited
------

1. 1 2  "Aimu Reintam. Mikk Kiisler – In memoriam" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 10. aprill 2018. Vaadatud 12. märtsil 2016.
2. ↑  E-kataloog ESTER. Кийслер, Микк. Исследование конического разбрасывающего устройства для внесения минеральных удобрений: автореферат кандидата технических наук. Каунас: Литовская сельская академия, 1971
3. ↑  "Eesti Maaülikool. Tehnikainstituut. Ajalugu". Originaali arhiivikoopia seisuga 13. märts 2016. Vaadatud 12. märtsil 2016.

Välislingid
-----------

* Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Eesti Põllumajanduse Akadeemia Põllutöömasinate kateedri juhataja Mikk Kiisler (1980)
* Eesti Muuseumide Veebivärav. Võrumaa Muuseumi fotokogu. Kiisler, Mikk – portreefoto (1984)
**Mikk Pikkmets** (27. detsember 1983 – 29. september 2020) oli Eesti poliitik, aastatel 2017–2020 Lääneranna vallavanem.

Elulugu
-------

Mikk Pikkmets on kasvanud kuuelapselises peres. Ta on lõpetanud Lihulas põhikooli ning omandanud keskhariduse Pärnu Koidula Gümnaasiumis. Aastal 2007 lõpetas ta Estonian Business Schoolis rahvusvahelise ärijuhtimise eriala. Seejärel jätkas õpinguid Tallinna Tehnikaülikoolis majandusarvestuse erialal, kuid katkestas need Euroopa Parlamenti tööle suundumise tõttu.

Jaanuarist 2006 kuni augustini 2009 töötas ta Riigikogus Keskfraktsiooni nõunikuna ning seejärel viis aastat Euroopa Parlamendis Vilja Savisaar-Toomasti nõunikuna.

Aastal 2009 kandideeris ta kohalike omavalitsuste valimistel Koonga vallas ja osutus valituks ning juhtis 4 aastat spordi- ja noorsookomisjoni. Kandideeris ka järgmistel valimistel 2013. aastal samas vallas ning saavutas valimisliit Rukkilille koosseisus 104 häälega parima tulemuse. Pärast pooleliolevate töökohustuste täitmist Vilja Savisaar-Toomasti nõunikuna Euroopa Parlamendis sai Mikk Pikkmetsast Koonga vallavanem 1. märtsil 2015. 2017. aasta kohalike omavalitsuste valimiste järel sai Pikkmetsast 9. novembril 2017 Lääneranna vallavanem.

Pikkmets sattus 19. septembril 2020 kell 11:38 kodukülas Oidremal raskesse liiklusõnnetusse, kui tema juhitud ATV sõitis teelt välja. Ta toimetati Politsei- ja Piirivalveameti kopteriga Põhja-Eesti Regionaalhaiglasse, kus ta suri 29. septembril 2020.

Erakondlik kuuluvus
-------------------

Mikk Pikkmets oli Eesti Keskerakonna liige veidi rohkem kui 10 aastat, 29. jaanuarist 2002 kuni 3. maini 2012.

Isiklikku
---------

Mikk Pikkmets oli abielus ja tal on kolm last. 2003. aastast tegeles jalgpalliga ning mängis Estonian Business Schooli võistkonnas Eesti meeste meistrivõistlustel 5. ja 4. liigas. Ka on mänginud 5 aastat Brüsseli Euroleague Eesti meeskonnas. Mängis episoodilises rollis jahimeest 2011. aastal linastunud Arbo Tammiksaare filmis "Täitsa lõpp".

Viited
------

1. ↑  "Mikk Pikkmets". *Inforegister*. Vaadatud 27.04.2020.[*alaline kõdulink*]
2. 1 2 3 4 5 6  "Kes on Lääneranna vallavanem Mikk Pikkmets?". *Lääneranna Teataja*. 20.12.2017. Vaadatud 27.04.2020.
3. ↑  Vabariigi Valimiskomisjon. "Kohalikud valimised 2013". Vaadatud 08.04.2020.
4. ↑  Raigla, Malle-Liisa (29. september 2020). "Lahkus Lääneranna vallavanem Mikk Pikkmets". *Lääne Elu*. Vaadatud 29.09.2020.
5. ↑  "Erakonnad". *E-äriregister*. Vaadatud 27.04.2020.[*alaline kõdulink*]
6. ↑  "Täitsa lõpp (2011): näitlejad". *Eesti Filmi Andmebaas*. Vaadatud 28.04.2020.
Saue postijaam, 19. sajand
Ruunavere postijaam
Valga postijaam
Pikaristi postijaam
Väike-Pungerja postijaam
**Postijaam** oli kuni 19. sajandi lõpuni toiminud postisüsteemides asutus, kus puhkasid postimaanteed pidi mööduvad reisijad, vahetati postihobuseid ja sõidukeid ning postivedajad vahetasid posti.

Ajalugu
-------

### Pärsia

Esimene teadaolev postijaamade võrgustik loodi Vana-Pärsias, kuid selle algusaeg on teadmata. Kõige paremini tõestatud versioon pärineb Kreeka ajaloolaselt Xenophonilt, kes pidas leiutise autoriks kuningas Kyros II Suurt (*ca* 550 eKr). Teiste autorite arvates võis selle luua ka Kyrose järglane Dareios I (521 eKr).

### Hiina ja Mongoolia

Hiinas rajati esimene postijaamade võrgustik Hani dünastia ajal (206 eKr–220 pKr). Maailma esimese suuremastaabilise postisüsteemi ehitas 13. sajandil üles Mongoli valitseja Ugedei-khaan, Džingis-khaani järeltulija, kelle võimu alla kuulus ka Hiina.

Džingis-khaan rajas kogu mongolite riiki katva postijaamade ja sõnumiviijate süsteemi nimega Örtöö. Hubilai-khaani ja Yuani dünastia ajal kattis see süsteem ka Hiina. Postijaamu ei kasutatud üksnes ametliku posti veoks, neid kasutasid ka reisivad ametnikud, sõjaväelased ja välismaised ülikud. Jaamad aitasid transportida kogutud makse ja andameid ning tõhustasid kaubandust. Hubilai-khaani valitsemisaja lõpuks oli üksnes Hiinas üle 1400 postijaama, kus oli 50 000 hobust, 1400 härga, 6700 muula, 400 kaarikut, 6000 paati, üle 200 koera ja 1150 lammast.

Jaamade vahel oli 15 kuni 40 miili, neis olid usaldusväärsed postitöötajad. Välismaised vaatlejad nagu Marco Polo on kinnitanud selle postisüsteemi efektiivsust.

Euroopa, Eesti, Venemaa
-----------------------

Kogu Euroopat kattev postijaamade võrk kujunes välja 17. sajandil, Rootsi ajal. See toimis 19. sajandini, mil varasemat postisüsteemi hakkasid välja tõrjuma tehnilised leiutised: kõigepealt traadiga ja traadita telegraaf, hiljem aga ka autotransport.

Eesti- ja Liivimaale jõudis Rootsi postijaamade võrgustik 1638. aastal, peatselt pärast Rootsi kuninganna Kristiina eestkostevalitsuse määrust riikliku postiteenistuse loomise kohta 1636. aastal. Seda arendati edasi ka Vene võimu all, ehkki Eesti- ja Liivimaaga võrreldes oli Vene postijaamade ja postiteede võrk nõrgalt arenenud. 1730. aastail andis keisrinna Anna Ivanovna välja rea postiteenistust puudutavaid ukaase, muuhulgas postijaamade hobustega varustamise kohta. Näiteks keelas ta Liivimaal postijaamade töötajaid sõimata.

 *Pikemalt artiklis Eesti postijaamade loend*
1897. aastal oli Vene postisüsteemis 4028 postijaama ja 33 836 hobust, 1903. aastal aga 3973 postijaama ja 29 357 hobust.

Vaata ka
--------

* Postkontor

Kirjandus
---------

* Kalvi Aluve. Maakõrtsid ja hobupostijaamad Eestis. Tallinn, Valgus, 1976.
* Eerik Selli. Postijaamad riigi ja reisija teenistuses, Valgus, Tallinn 1976, 160 lk
**Tapiku** on küla Jõgeva maakonna lääneosas Põltsamaa vallas. 

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Pajusi valda.

Külas asub Tapiku raamatukogu.

Tapiku küla kuulub Tapiku, Tõivere ja Kauru külast koosnevasse Tapiku piirkonda, mida on võrreldud saarega, mida igast küljest ümbritseb mets. 1. jaanuari 2007 seisuga oli Tapiku piirkonna kolme küla 38 majapidamises 76 elanikku. Lähimad linnad on Põltsamaa ja Jõgeva.

Tapiku kõlakoda
Küla keskpunktiks on 19. sajandi II poolel ehitatud Tapiku mõisahoone. Tapiku mõisat (saksa keeles *Tappik*) on esmamainitud 17. sajandi teisel poolel. Mõisahoone on lihtne, kuid väga pikk ühekorruseline poolkelpkatusega hoone, mis on säilinud enam-vähem algkujul. Alates 1820. aastatest kuni 1919. aasta võõrandamiseni kuulus mõis von Wahlidele. Mõisa viimane võõrandamiseelne omanik oli Axel von Wahl. Mõisahoonet ümbritseb mõisapark. Pärast mõisa riigistamist ostis Pajusi vald riigilt mõisahoone, selles tehti remont ja 1926. aasta sügisel alustas Tapiku 4-klassiline algkool uues majas õppetööd. Tapiku kool suleti 1974. aastal õpilaste vähesuse tõttu. 

Tapiku soikujäänud seltsielu hakati ellu äratama 2004. aasta lõpus. Toimekatel naistel tärkas mõte, et küla peab ärkama ning keegi väljastpoolt ei tule seda tegema. Ühiselt korrastati mõisa parki, rajati külaplats koos külakiigega, kahel suvel on korraldatud küla päeva ning tubasteks tegemisteks remonditi raamatukogu hoones infopunkti ruum.

Viited
------

1. ↑  Haldus- ja asustusjaotus, vaadatud 1.03.2023.
2. ↑  Statistikaamet, vaadatud 10.11.2020.
3. ↑  Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.

| * v
* r
Põltsamaa valla asulad |
| --- |
| Linn | 
Põltsamaa |
| Alevikud | 

* Adavere
* Kamari
* Puurmani

 |
| Külad | 

* Aidu
* Alastvere
* Altnurga
* Annikvere
* Arisvere
* Esku
* Jüriküla
* Kaavere
* Kablaküla
* Kalana
* Kaliküla
* Kalme
* Kauru
* Kirikuvalla
* Kose
* Kuningamäe
* Kursi
* Kõpu
* Kõrkküla
* Laasme
* Lahavere
* Lebavere
* Loopre
* Luige
* Lustivere
* Mõhküla
* Mõisaküla
* Mõrtsi
* Mällikvere
* Neanurme
* Nurga
* Nõmavere
* Pajusi
* Pauastvere
* Pikknurme
* Pilu
* Pisisaare
* Pudivere
* Puduküla
* Puiatu
* Rõstla
* Räsna
* Sopimetsa
* Sulustvere
* Tammiku
* Tapiku
* Tõivere
* Tõrenurme
* Tõrve
* Umbusi
* Uuevälja
* Vitsjärve
* Vorsti
* Võhmanõmme
* Võisiku
* Vägari
* Väike-Kamari
* Väljataguse

 |
USA sõdurid Tapa sõjaväelinnakus
**Tapa sõjaväelinnak** on Eesti kaitseväe suurim sõjaväelinnak. Seal asuvad ainult eripataljonid, mis kasutavad iga päev harjutamiseks suuri alasid. Linnaku kõrval asuv Kaitseväe keskpolügoon pakub häid võimalusi suurtükkide laskeharjutusteks ja manööverdamiseks, mistõttu külastavad mujalt pärit sõjaväeüksused Tapa sõjaväelinnakut mitu korda aastas.

Ajalugu
-------

Tapa sõjaväelinnak on üks vähestest endistest Nõukogude sõjaväerajatistest, mille Kaitseliit 1990. aastate alguses enda kätte võttis. Linnaku esimene rajatis oli lennuväli, mille ehitas 1939. aasta sügisel Punaarmee. 

Pärast Eesti taasokupeerimist Teises maailmasõjas suurendas Nõukogude okupatsioonirežiim linnaku ala kuni 9 ruutkilomeetrini. Hiljem asus sinna ja Tapa lennuväljale NSV Liidu õhukaitsevägede 656. hävituslennukite polk koos 40 MiG-23 ning nende pilootidega.

Vaata ka
--------

* NATO eelpaigutatud väed Eestis

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Tapa sõjaväelinnak** |
**Auksotroof** ehk **aksotroof** (vanakreeka sõnadest αυξανω (*auxano*) 'ma kasvan' + τροφή (*trophe*) 'toit') on organism, kes ei suuda sünteesida lihtsaist lähteühendeist üht või mitut kasvuks vajalikku orgaanilist ühendit (nt aminohapet). Geenitehnoloogias kasutatakse seda mõistet rakkude kohta (näiteks mikroobi või seene mutantne teisend), millel erinevalt oma metsiktüübist on teatud aineid vaja saada kasvukeskkonnast. Auksotroofil on lisaks anorgaanilistele ainetele ja süsinikuallika olemasolule vaja orgaanilist energiaallikat.

Auksotroofile vastandub prototroof.

Sagedasti esineb auksotroofiline mutatsioon geenides, mis kodeerivad biosünteetilisi ensüüme aminohapete, vitamiinide ja nukleotiidide jaoks. Paljud organismid, sealhulgas inimesed, on naturaalsed auksotroofid. 

Paljud, kuid mitte kõik vabaltelavad mikroorganismid, nagu soolekepike, on prototroofid.

Auksotroofilist fenotüüpi nimetatakse vastavalt ainele, mida organism ise sünteesida ei suuda, näiteks peab arginiiniauksotroof talle vajalikku arginiini omastama keskkonnast.

*E. coli* kindlate aminohapete suhtes auksotroofseid tüvesid kasutatakse teaduses, et sisestada proteiinidesse sünteetilisi aminohapete analooge. Näiteks on fenüülalaniini auksotroofe võimalik kasvatada, lisades söötmele analoogset para-atsidofenüülalaniini.

Viited
------

1. ↑  Ökoloogialeksikon. (1992). Koost. Masing, V. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus
Basiilika välisvaade 2014
Aula Palatina koos juurdeehitatud lossiga
Sisevaade tänapäeval
Sisevaade 1900. aastal. Postkaart
**Aula Palatina** ehk Konstantinuse basiilika on Saksamaal Trieris asuv Rooma basiilika, mille lasi ehitada 4. sajandi alguses Constantinus I (306–337).

Hoone kuulub ühena Trieris asuvatest Rooma mälestistest UNESCO maailmapärandi nimistusse.

Praegu on basiilika kasutusel kirikuna, kuid selle sisemus sarnaneb väga Rooma-aegse basiilika omaga. Arvukad aknad, mille küljes on säilinud kunagiste maalingute riismeid, suurendavad avaruse muljet. Katus ja osa seinu pole algsed, kuid need taastati 19. sajandil, püüeldes originaaliläheduse poole ja hoolikalt järgides eeskujuks võetud San Paolo fuori le Mura kirikut Roomas, mis on samuti Constantinuse ehitatud. Külastajatele on avatud ka basiilikat ümbritsenud hoonete jäänused: sissekäigu *cryptoporticus* basiilikast lõunas ja loode pool esimesest ja neljandast sajandist pärit majade alused osalistelt säilinud must-valgete mosaiikidega.

Ajalugu
-------

Basiilika ehitati 310. aastal suurema paleekompleksi osana, teada on isegi selle ehituskivide tegijate nimed: Capio ja Adiutex (tegid telliseid ka Köln-Altenburgis asuva Rooma kindluse jaoks). Basiilika juurde kuulusid algselt eeskoda, vestibüül ja mõned kõrvalruumid. Hoonet köeti hüpokaustahjudega, mille avad asusid seintes ja põrandas. Ehitise pikkus on 67 meetrit, laius 26,05 meetrit ja kõrgus 33 meetrit. Selles saalis võttis keiser vastu oma külalisi ja korraldas koosviibimisi. Sulpicius Severuse kirjutatud püha Martini elulugu jutustab, et pühak kohtus selles hoones keiser Magnus Maximusega 384. aastal.

Keskajal oli basiilika Trieri piiskopi residents. Sel ajal oli apsiid ümber ehitatud mitmeks väikeseks eluruumiks ja müüriharjadele lisatud fiaalid. 17. sajandil ehitas Trieri peapiiskop Lothar von Metternich oma palee just Aula Palatina kõrvale ja ühendas suuri ümberkujundusi ette võttes basiilika lossiga.

Alles 19. sajandil tellis Preisi kuningas Friedrich Wilhelm IV hoone taastamise selle algses roomalikus väljanägemises. Töid juhatas arhitekt Carl Schnitzler. 1856. aastal hakkas hoonet kasutama protestantlik kirik. Teise maailmasõja ajal, 1944. aastal põles ehitis liitlaste õhurünnakus ja selle sisustus hävis. Kui basiilika pärast sõda taastati, ei rekonstrueeritud 19. sajandi dekoori, vaid jäeti tellisseinad näha ja nii on see tänapäevani.

Viited
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑
7. ↑

Välislingid
-----------

* 23.3 The Basilica or Aula Palatina at Trier. Roman Architecture (Yale'i ülikooli videoloeng)
Plastist ja nailonist tõmblukk 
**Tõmblukk** on kahest vastastikku hambuvast metallist või plastist hammastikust ja lukustist koosnev sulgemisvahend, mida suletakse ja avatakse lukustit piki hammastikku tõmmates.

Tõmblukk ise on odav, aga kui see rikki läheb, siis võib rikkis tõmblukuga ese muutuda kasutuskõlbmatuks. Tõmbluku vahetamine võib olla keeruline ja kallis ning mõnel esemel ei saagi tõmblukku vahetada, nii et kui tõmblukk rikki läheb, siis tuleb ese ära visata. Kõige kergemini tekivad probleemid lukustiga: kui see katki läheb, siis see ei joonda ega ühenda enam hambaid vaheldumisi, nagu peaks. Rikkis tõmblukk võib kinni jääda, nii et lukustit enam liigutada ei saa, või osaliselt ära murduda.

Ajalugu
-------

Õmblusmasina leiutaja Elias Howe sai 1851 patendi "riiete automaatse pideva sulgemise" kohta. Howe ei püüdnud eriti oma patendiga raha teha, võib-olla sellepärast, et õmblusmasinaäri läks tal väga edukalt. Seetõttu jäi ta ilma tõmbluku leiutaja kuulsusest.

Alles 42 aastat hiljem, 1893 patenteeris Whitcomb Judson, kes seni oli tegutsenud rohkem suruõhu toimel töötava linnatranspordi idee kallal, niinimetatud "haaklukusti". See sarnanes väga Howe leiutisega, aga oli mõnevõrra keerulisem. Seda kasutas ta üksnes jalanõude sulgemiseks. Ta asutas koos kolonel Lewis Walkeriga ettevõtte Universal Fastener Company, et oma seadet toota. Juba samal aastal esitles ta seda Chicagos maailmanäitusel, aga esialgu ei äratanud see suurt tähelepanu.

1906 palkas Universal Fastener Company rootsi päritolu elektriinseneri Gideon Sundbäcki. Tänu headele tehnilistele oskustele ja abielule ettevõtte juhataja tütre Elvira Aronsoniga tõusis Sundbäck ettevõtte peainseneriks. Pärast naise surma 1911 pühendus Sundbäck tööle ja 1913. aasta detsembris projekteeris ta tänapäevase tõmbluku. Sundbäck paigutas kinnituselemente tihedamalt: enne oli neid 4 tükki tollis (umbes 6,4 mm vahega), temal 10–11 tollis (umbes 2,5 mm vahega). Ta võttis kasutusele kaks hammaste rida, mida kinnitiga ühendada sai, ja andis pooleldi avatud tõmblukule Y-kuju. Juba järgmise aasta lõpuks tootis tema ettevõte sadakond meetrit tõmblukke päevas.

Aastaid kasutati tõmblukku peamiselt jalanõudel, eriti mitmesuguse tegumoega kummisaabastel. Meeste pükstel võeti tõmblukk kasutusele alles 1937 Prantsusmaa moetööstuses. See idee levis väga kiiresti.

Hiljem on leiutatud veel sellised tõmblukud, mida saab avada ükskõik kummast otsast, nii ülevalt kui alt, ja seda kasutatakse näiteks jakkidel.

Viited
------

* Vilja Kohler, Haige seljaga mees tegi miljardite elu mugavamaks, tartupostimees.ee, 18. detsember 2013