recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Hans Holbein noorema joonistus, mis võib kujutada George Boleyni
**George Boleyn** (u 1503 või aprill 1504 – 17. mai 1536) oli inglise aadlik, teine Rochfordi vikont ja kuninganna Anne Boleyni vend.

George oli Wiltshire'i krahvi Thomas Boleyni ja Elizabeth Howardi ainus poeg, kes elas imikueast kauem. George'i vanemad õed Mary ja Anne said hariduse välismaal, kuid George'i hariti ilmselt Inglismaal. Lisaks emakeelele rääkis George puhast prantsuse keelt ning veidi ka itaalia ja ladina keelt.

Umbes 1524. aastal abiellus George leedi Jane Parkeriga. 1529. aastal löödi George rüütliks ning talle anti teise Rochfordi vikondi tiitel.

Kuningas Henry VIII oli hakanud huvi tundma George'i õe Anne'i vastu juba 1527. aastal. 1533. aastal õnnestus kuningal abielu Aragóni Catherine'iga lahutada ning abielluda Anne'iga. Abielu peamine eesmärk oli saada meessoost troonipärija, kuid paaril sündis vaid tütar, Elizabeth. Anne'il oli mitu nurisünnitust.

1536. aastal tahtis Henry Anne'ist vabaneda ning abielluda Anne'i õuedaami Jane Seymouriga. Anne'i süüdistati abielurikkumises viie mehega, sealhulgas George'iga. George'i süüdistati intsestis ja riigireetmises. Ilmselt polnud need süüdistused tõesed, kuid siiski vahistati Anne ja George 2. mail.

George hukati pea maharaiumise kaudu 17. mail 1536, Anne hukati kaks päeva hiljem. Nende laibad maeti märgistamata haudadesse.

Viited
------

1. ↑  Lindsey, Karen (1995). *Divorced, Beheaded, Survived: A Feminist Reinterpretation of the Wives of Henry VIII*. Da Capo Press.
2. ↑  Ives, Eric (2004). *The Life and Death of Anne Boleyn*.
3. ↑  Richardson, Douglas (2011). *Plantagenet Ancestry: A Study In Colonial And Medieval Families, 2nd Edition, 2011*.
**Taola** ehk **Eestimaa Budistlik Vennaskond** oli Eestis aastatel 1982–1988 tegutsenud budistlik ühendus. Taola rajas Vello Väärtnõu.

Taola töös osales ka Arno Arrak, kes tegi esimesed thankad Eestis: Valge Tara ja Avalokitešvara. 

Lisaks aitasid kaasa tölke tööle veidi Tiina Hallik ja Anu Rootalu.Muud funktsiooni neil ei olnud Taolas. Taola ümber kogunes küllalt suur hulk budismi huvilisi. Taola tegutses Kadriorus alates 1982. aastast kuni 1988. aastani, kui Väärtnõu Gorbatšovi ajal NSV Liidust välja saadeti. Väärtnõu suundus Rootsi.

### Taola eesmärk

Taola tegevuse eesmärgiks oli budistliku mõttelaadi ja ideede propageerimine Eestis.

Taolas trükiti ka Esimesed Eesti budistlikud thankad siiditrükis - Valge taara ja Avalokitshvara autor Arno Arrak. Taolat külastasid ka Eestis laamad Burjaatiast.

Budistlik Vennaskond tegeles budismialase kirjanduse tõlkimisega (inglise, vene, saksa, soome keelest), paljundas ja levitas budismiteemaliste teoste tõlkeid Eestis. Taola andis välja esimese eestikeelse tiibeti keele õpiku[*viide?*].

Pent Nurmekund õpetas taolastele vanamongoli keelt. Taolas sooritati ka Budistlike rituaale .

Taola tõlkis budistlikku kirjandust ning tegeles budistliku kunstiga. Taola rajas viis - 5 stuupat Eestis: esimese stuupa Pangarehele Jüri Arraku suvekodusse, kolm stuupat Ridalasse Siim Jõesaare maja lähedale.

### Liikmeid

Tuntumate liikmete hulka kuulusid Vello Väärtnõu, Arno Arrak, Jüri Saard, Tõnis Promet ning Ants Luik.

Välislingid
-----------

* Buddhism in Estonia *(inglise keeles)*
Muskussikk sarikalisel toitumas
**Muskussikk** (*Aromia moschata*) on siklaste sugukonda kuuluv mardikas.

Välimus
-------

Muskussikk on 16–38 mm pikkune. Keha metalliläikega, helkivroheline või helkivsinakasroheline. Tundlad ja jalad sama värvi või sinakasmustad. Ohu korral eritab tugevat spetsiifilist muskuslõhna (sellest ka nimetus). Eritist toodetakse rindmikus paiknevates näärmetes ja väljastatakse läbi tagarindmiku avauste, mis paiknevad rindmiselt tagapuusade lähedal. Varem arvati, et muskussiku eritis sisaldab salitsüülaldehüüdi või salitsüüleetrit, kuid nüüd on näidatud, et see koosneb hoopis neljast monoterpeenist, millest üks on roosoksiid, lõhnaõlitööstuse üks olulisemaid lõhnaaineid.

Levik ja elupaik
----------------

Muskussikk on levinud Euroopas, Põhja-Aafrikas, Türgis, Iraanis, Iraagis, Jordaanias, Liibanonis, Süürias, Kasahstanis, Kesk-Aasias, Mongoolias, Hiinas, Põhja-Koreas, Lõuna-Koreas ja Jaapanis. Eestis haruldane ja lokaalselt levinud, leitud mandriosas, Hiiumaal ja Abruka saarel. Levinud niiskemates leht- ja segametsades. Lend juunist või juulist augusti lõpuni.

Elutsükkel ja toitumine
-----------------------

Muskussiku elutsükkel vältab 3 või rohkem aastat. Vastsed pajude kändudes, jämedates okstes ja tüvedes. Võivad tõsiselt kahjustada jämedaid pajusid, uuristades nende tüved risti-rästi käikudega läbi. Mardikad sarikaliste, angervaksa ja enelate õitel, ka pajude tüvedel, peamiselt mahla tilkuvatel puudel.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Merivee, E. & Remm, H. (1973). *Mardikate määraja*. Tallinn: Valgus.`{{raamatuviide}}`: CS1 hooldus: mitu nime: autorite loend (link)
2. 1 2 3 4 5 6  Miländer G. (1978). *Eesti siklaste (Cerambycidae) määraja*. Tartu.
3. ↑  Vidari, G. De Bernardi, M. Pavan, M. & Ragozzino, L. (1973). Rose Oxide and Iridodial from *Aromia moschata* (L.) (Coleoptera: Cerambycidae). Tetrahedron Letters, 41, 4065-4068.
4. ↑  "Aromia moschata https://www.biolib.cz". Vaadatud 28.03.2019. `{{netiviide}}`: välislink kohas ``|Pealkiri=`` (juhend)
5. ↑  Süda, I. & Miländer, G. (1998). *Eesti putukate levikuatlas. Distribution maps of Estonian Insects. 1. Cerambycidae*. Tartu: Eesti Loodusfoto.`{{raamatuviide}}`: CS1 hooldus: mitu nime: autorite loend (link)
6. ↑  "Aromia moschata http://www.cerambyx.uochb.cz". Vaadatud 28.03.2019. `{{netiviide}}`: välislink kohas ``|Pealkiri=`` (juhend)
**Tantsumeditatsioon** on meditatsiooni tüüp, mis hõlmab tantsu, somaatikat, kunsti ja sufismi müstikat. Selle diskursuse töötas välja Dunya Dianne McPherson 1995. aastal.

Tantsumeditatsioonis kasutatakse mitmesuguseid hingamis- ja liikumistehnikaid, et vaigistada/leevendada üliaktiivset või rahutut meeleidentiteeti. 

Tantsumeditatsiooni käigus juhtuvad liigutused ilma pingutuse ja mõtlemiseta. See on keha vaba liikumine, sundimata seda mingisse kindlasse muusikasse. Tantsumeditatsioon on liikumine, kus liikuja on seisundis, kus ta ei pane tähele enda ümber toimuvat ega lase sel ennast häirida, vaid avastab ennast.

Selles meditatsiooni tüübis kasutatakse rütme, tähelepanu, taju ning intuitiivset seisundit, mis on paljude meditatsioonide ja tantsuliikumiste üheks põhiliseks aluseks.

*"Igasugune tantsimine võib olla meditatiivne, kuid on olemas ka kategooria "püha tants", mis on tantsu kasutamine meie hingeidentiteedi uurimiseks ja väljendamiseks".* 
Pühaks tantsuks kutsutakse tantsu kasutamist religioossetes rituaalides ja tseremooniates. 

*"Püha tants on igasugune tants, mida tehakse kavatsusega ühendada midagi püha või suhelda sellega, kuid sellest võib aru saada ka tantsija või koreograaf."* 
Selle headeks näideteks on rituaalid ja tseremooniad, kus kasutatakse nö hingestatud tantsu, et saavutada erilist seisundit või jõuda mingi alateadvusliku eesmärgini.

Suunised tantsumeditatsiooniks
------------------------------

* keskendu tantsule, mitte egole
* leia tantsu energia enda seest
* väljenda seda energiat
* lase sellel energial ennast juhtida
* luba ekstaasiminekut

Vaata ka
--------

* 5 rütmi tants
* Sufism
* Rituaal
* Tantsuteraapia
* Meditatsioon
* Püha tants

Viited
------

1. ↑  Dance Meditation
2. ↑  About Sacred Dance
3. ↑  Suunised tantsu meditatsiooniks

Välislingid
-----------

* Dancemeditation
* Dancemeditation

* Uue ajastu disko ehk meditatsioon
* Dance Meditation
* Sacred Dance
* About Sacred Dance
Obinitsa seltsimaja 2013 sügis
**Obinitsa seltsimaja** (ka **Obinitsa seto seltsimaja**) on SA Setu Kultuuri Fond kuuluv hoone Võru maakonnas Setomaa vallas Obinitsa külas. 

Maja renoveerimistöid alustas sihtasutus 2009. aastal. Hoonete interjöörid olid kujundatud juhuslikult ja vastava aja võimalusi arvestades. Renoveerimise eesmärk oli jätta alles nii palju vana kui võimalik ja ühendada see sobivas vormis uuega – jätta alles ja taastada. Vana tare uhkuseks on algsel vundamendil taastatud setu ahi, mis täidab kõiki vanu funktsioone – on toa- ja ihusoojendaja ning söögitegija. Ahju ehitamisel olid aluseks Mokornulgas säilinud kolm vanaaegset setu ahju.

Setu seltsimaja kompleksi renoveerimise ehitusprojekti koostas Rain Veidenberg, sisekujunduse projekti tegid Iir Hermeliin ja Maria Tarvas. Kuna Petserisse ei pääse iga päev nõu pidama ega kokku saama, tullakse seltsimajja, sest sinna on kõigist Setumaa nurkadest võrdne maa tulla. Seltsimaja on olnud paljude algatuste – Seto Kuningriik, Setomaa Valdade Liit, Seto Kongress, Taarka etendus, MTÜ Taarka Pärimusteater – loomise või sündimise koht. Siin tegutseb kolm leelokoori ja Setomaa Valdade Liit. Seltsimaja on olnud koolituste, kursuste, projektinõustamise, ürituste ja algatuste kohaks, näiteks lihavõttemaa ja Setomaa külateatrite päev.

Viited
------

1. ↑  "Külauudis". *Külauudised*. Vaadatud 21.11.2013.
Jaunanna mõisa jahiloss
Jaunanna mõis 1904. aasta kaardil. Väljavõte kaardilt "Wegekarte des Walkschen Kreises mit den Kirchspiels- und Gutsgrenzen" (1904). Mõisa valdused on kaardil tähistatud numbriga 32
**Jaunanna mõis** (saksa keeles *Knöringswald*, varem *Neu-Annenhof*, läti keeles *Jaunannas muiža*) oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Aluliina kihelkonnas. Tänapäeval asub mõisasüda Lätis Alūksne piirkonnas Jaunanna vallas Jaunanna külas.

Mõisa jahiloss on kohaliku kaitse all olev muinsusmälestis.

Mõisa suurus
------------

Bienenstammi andmetel oli Aluliina mõisa ja selle kõrvalmõisade, sealhulgas ka Jaunanna mõisa kogusuurus 1816. aastal 23 ja 5/8 adramaad, neile mõisadele allus kokku 2011 mees- ja 2182 naishinge.

Maareformi ajal aastal 1920 kuulus mõisale 629 hektarit maad.

Viited
------

1. ↑  Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija
2. ↑  Bienestamm, H. von. Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner, 1826, lk 279.
3. ↑  Latviešu konversācijas vārdnīcas I sējuma 571-572 slejas. Rīgā, 1927.-1928.

Kirjandus
---------

* Sakk, Ivar. *Läti mõisad*. Reisijuht. Tallinn: EVG Print, 2006. Lk 104.

Aluliina kirik
Aluliina kihelkond

**Kirik**: Aluliina kirik  

**Mõisad**: Aluliina kirikumõis | Alsviķi mõis | Aluliina mõis | Ate mõis | Babecka mõis | Beja mõis | Dore mõis | Ērmaņi mõis | Jaunanna mõis | Kalnapededze mõis | Kolberģi mõis | Lāzberģi mõis | Mālupe mõis | Nēķene mõis | Rēzaka mõis | Šļukumsi mõis | Ziemeri mõis | Tūja mõis | Vecanna mõis | Vizikumsi mõis
Karhula linnaosa. Esiplaanil mööda kanjonit kulgeb maantee *valtatie 7*, taga bussijaam.
**Karhula** on Kotka linnaosa endise Karhula alevi keskuses Soomes. 

Koos Helilä linnaosaga moodustab Karhula Kotka põhjapoolse osakeskuse. Karhula linnaosa moodustab vaid osa kunagisest Karhula alevist. Endistest aleviosadest kuuluvad sinna põhiliselt Helilä, mis oli Karhula alevi aegadel alevi keskus, ja Karhulanniemi. 

Maantee nr 7 (*valtatie 7)* kulgeb autoteena kanjonis läbi Karhula. Maanteest lõunas on muu hulgas turg, bussijaam ja Karhulanniemi tööstuspiirkond. Põhja pool paiknevad ujula, kergejõustikustaadion (Karhulan Keskuskenttä) ja Karhula raamatukogu. 

Karhula bussijaamast lähevad otsekiirliinid Helsingisse, Lappeenranta, Savonlinna, Joensuusse, Mikkelisse ja Jyväskylässe. Lahtisse lähevad aeglased liinid, samuti saab sinna Loviisa ja Kouvola kaudu. Karhulas peatuvad Helsingi ja Hamina vahelised bussid, mis Kotka keskusse sisse ei sõida. Karhula bussijaam on ka kohaliku ja piirkondliku bussiliikluse keskus. 

Karhulale kõige lähemad raudteepeatused on Kyminlinna raudteepeatus ja Kymi raudteejaam, kus peatuvad Kotka sadama raudteejaama ja Kouvola raudteejaama vahelised aeglased rongid. Mõlemad on Karhulast umbes 3 km kaugusel ja mõlemasse on otseühendus linnaliinibussiga.
**Obertilliach** on vald (*Gemeinde*) Austrias Tirooli liidumaal Lienzi ringkonnas. Vald asub 1450 m kõrgusel merepinnast. Valla pindala on 65,13 km², 1. jaanuaril 2016 elas seal 688 inimest.

Vald paikneb Ida-Tiroolis Gaili jõe ülemjooksu kõrges orus Kartitschi sadulast idas, Gailtali Alpid (Lienzi Dolomiidid) jäävad põhja ja Karni Alpid lõunasse. Orust alla idas asub naabervald Untertilliach, mäehari lõunas tähistab piiri Venezia Cadore piirkonnaga Itaalias.

Valla territoorium koosneb päris Obertilliachist St Ulrichi kihelkonnakiriku ümber ning väikestest küladest Bergen, Leiten ja Rodarm. Võrreldes Pusteri oruga Kartitschi sadulast läänes, valitseb kõrgemas piirkonnas rohkem Alpi kliima karmide talvedega, kuid rohke päikesepaistega. Algselt põllumajandusliku alana sõltub Obertilliach tänapäeval suuresti turismist ning on populaarne sihtkoht laskesuusatajatele ja murdmaasuusatajatele, suvel ka matkajatele, alpinistidele ja tiibvarjuritele.

Ajalugu
-------

Bajuvaaride asustust piirkonnas on esmamainitud 11. sajandi lõpus. Varakeskajal kasutasid Itaalia talupojad Cadorest lõunanõlvu veiste karjatamiseks. 8. sajandil loovutas Baieri hertsog Tassilo III ülemise Gaili oru benediktiini munkadele Innicheni kloostrist. Tilliachi ala omandasid Brixeni vürstlikud piiskopid umbes 1075. aastal.

Umbes 1100. aastast koondasid Lienzis resideerivad Baieri Meinhardiinid, nimeliselt Brixeni piiskoppide vasallid, oma võimu Tilliachi piirkonna üle, seistes vastu nii Salzburgi vürstlikele piiskoppidele kui ka Sponheimi Kärnteni hertsogitele idas. Kui viimane Görzi krahv 1500. aastal suri, läksid tema valdused Lienzi ümbruses Habsburgist keisrile Maximilian I-le ja liidendati Tirooli krahvkonda.

Kauaaegne tüli Venezia vabariigiga lahenes, kui piir Venezia Domini di Terrafermaga rajati piki Karni mäeharja. Brixeni vürstlikud piiskopid rõhusid oma feodaalõigustele Tilliachi orus kuni piiskopkonna sekulariseerimiseni 1803. aastal; kuid kauget piirkonda ei suudetud tõhusalt kontrollida. Tänapäevane vald loodi aastal 1852.

* St Ulrichi kihelkonnakirikSt Ulrichi kihelkonnakirik
* Tilliachi org, vaade Karni AlpidestTilliachi org, vaade Karni Alpidest

Viited
------

1. ↑

Välislingid
-----------

* www.obertilliach.gv.at

Lienzi ringkonna vallad

* Abfaltersbach
* Ainet
* Amlach
* Anras
* Assling
* Außervillgraten
* Dölsach
* Gaimberg
* Heinfels
* Hopfgarten in Defereggen
* Innervillgraten
* Iselsberg-Stronach
* Kals am Großglockner
* Kartitsch
* Lavant
* Leisach
* Lienz
* Matrei in Osttirol
* Nikolsdorf
* Nußdorf-Debant
* Oberlienz
* Obertilliach
* Prägraten am Großvenediger
* Sankt Jakob in Defereggen
* Sankt Johann im Walde
* Sankt Veit in Defereggen
* Schlaiten
* Sillian
* Strassen
* Thurn
* Tristach
* Untertilliach
* Virgen
Map
**Jaungulbene raudteepeatus** on endine raudteepeatus Pļaviņase–Gulbene raudteel Gulbene piirkonna Jaungulbene vallas Jaungulbene külas.

Peatus asus Pļaviņase raudteejaamast 81,2 ja Riia jaamast 193 km kaugusel. 

Jaungulbene avati koos raudteega aastal 1903, toona jäi see Gulbene kihelkonda Jaungulbene mõisa maadele. Algselt oli tegemist raudteejaamaga. Samal aastal valmis ka kahekorruseline kivist jaamahoone, mis aga Teise maailmasõja ajal hävis. Hiljem täitis jaamahoone funktsioone jaamatööliste elamu.  Säilinud on ka jaama perroon, kelder ja mõned majandushooned. Peatus suleti 30. detsembril 2012. 

Endine jaamahoone

Viited
------

1. ↑  T. Altbergs, K. Augustāne, I. Pētersone. Dzelzceļi Latvijā. R: Jumava, 2009, 112. lk. ISBN 978-9984-38-698-0

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Jaungulbene raudteepeatus** |

* Infot peatuse kohta; fotod (*vene keeles*)
* Peatus vanal kaardil

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Eelnev peatus** | **Endine raudteepeatus**  | **Järgnev peatus** |
|  Degas |  **Jaungulbene** | Elste  |
Jaunbūve asendikaart
Jaunbūve aastal 1912
**Jaunbūve** (vene keeles *Новое Строение*) on Läti linna Daugavpilsi kõige suurema elanikkonnaga osa.

Jaunbūve hakkas kujunema XIX sajandi keskpaigas. Peatänavaks oli Peterburi suunas viiv maantee, toona Шоссейная улицa (tõlkes *Maantee tänav*), praegune 18. novembra iela. 

* Jaunbūve peatänavJaunbūve peatänav
* Laste ja noorte keskusLaste ja noorte keskus
* JaunbūveJaunbūve

Piirkonda rajati tehased, kerkisid kirikud. Linnaosas on valdavalt puithooned, aga peatänava ääres on ka kivimaju. 1820. aastatel rajati linnaosa jaoks tuletõrjedepoo. Teise maailmasõja ajal hävisid paljud hooned. Linnaosa läbivad kõik Daugavpilsi trammiliinid. 

* Vanausuliste palvemaja. Tagaplaanil katoliku kirikVanausuliste palvemaja. Tagaplaanil katoliku kirik
* Jaunbūve luteri ja katoliku kirikudJaunbūve luteri ja katoliku kirikud
* Jaunbūve vanausuliste kirikJaunbūve vanausuliste kirik

Püha Nikolai vanausuliste palvemaja ehitati aastail 1908–1928, uusgooti stiilis Daugavpilsi Martin Lutheri nimeline luteri kirik 1893. aastal, Neitsi Maarja Patuta Eostamise katoliku kirik aastail 1902–1905, Daugavpilsi Borisi ja Glebi katedraal (Läti suurima külastajate arvuga õigeusu kirik) valmis 1905. aastal. Vanim kirik piirkonnas on Jumalaema Maarja kannatuste õigeusu kirik, mis valmis 1877. aastal.

* Püha Nikolai vanausuliste palvemajaPüha Nikolai vanausuliste palvemaja
* Daugavpilsi Martin Lutheri nimeline luterlik kirikDaugavpilsi Martin Lutheri nimeline luterlik kirik
* Neitsi Maarja Patuta Eostamise katoliku kirikNeitsi Maarja Patuta Eostamise katoliku kirik
* Katoliku kiriku seestvaadeKatoliku kiriku seestvaade
* Daugavpilsi Borisi ja Glebi katedraalDaugavpilsi Borisi ja Glebi katedraal
* Õigeusu kiriku seestvaadeÕigeusu kiriku seestvaade

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 8. august 2016. Vaadatud 13. juulil 2016.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
**Anni Kreem** (kuni 1964 **Anni Viiding**, 1964–1965 **Anni Garšnek**; sündinud 26. märtsil 1942 Peedul) on eesti näitleja ja muuseumiteadur.

Ta on lõpetanud 1960. aastal Tallinna 7. Keskkooli ja 1965. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri (II lennus).

Ta töötas aastatel 1965–1975 Eesti NSV Riiklikus Noorsooteatris ja 1982–1988 Eesti Nukuteatris. Aastatel 1988–1994 töötas ta Eesti Teatri- ja Muusikamuuseumis teadurina. 

Ta tegeleb lapitehnikaga, on korraldanud sellealaseid näitusi, peab Tallinnas käsitöökauplust. 1992. aastal ilmus temalt raamat "Lapitarkust".

Tunnustus
---------

* 2011 Pärandihoidja

Isiklikku
---------

Tema isa Paul Viiding oli kirjanik, ema Linda Viiding oli tõlkija. Anni Kreemi õde Mari Tarand oli raadioajakirjanik, vend Juhan Viiding oli näitleja ja luuletaja. Ta on olnud abielus filmioperaator Jüri Garšnekiga, praegu on ta abielus astrofüüsiku, Antarktika uurija ja ajakirjaniku Enn Kreemiga. Nende vanem poeg Juhan Kreem on ajaloolane, noorem poeg Jaagup Kreem on muusik.

Viited
------

1. ↑  Eesti teatri biograafiline leksikon Tallinn 2000
Obinitsa muuseum (2013 sügis)
Obinitsa muuseum (2015)
**Obinitsa muuseum** on 1995. aastal Obinitsas avatud muuseum. Alates 2019. aastast kuulub muuseum Setomaa Muuseumide koosseisu.

Muuseumis on väljapanekud Setumaa ajaloo ja kultuuri kohta. Nende seas on näiteks setu naiste käsitööloomingut, arheoloogiaväljapanek, tsässon. Muuseumi eesmärk on koguda ja säilitada eelkõike Meremäe valla piirkonna külade ajalugu, esemeid ja kultuuripärandit. 

2012. aasta seisuga on muuseumi kogudes ligi 2000 eksponaati. Valdav osa muuseumi esemetest on ajavahemikust 1910–1940. Esindatud on talumajapidamise esemed: voodirõivad, käterätikud, pühaserätid, põranderiided, laudlinad, kööginõud, puutööriistad, mööbel. Esinduslik on ka setu rahvarõivaste kogu: hammed, sukmanid, räbikud, vööd, peavööd, kaatsad, pealinikud, põlled, sukad, kasukad, saapad, vildid jne.

Ajalugu
-------

Praeguses muuseumihoones asus enne 1994. aastat Obinitsa raamatukogu, selle juhataja oli Liidia Sillaots. Aprillis 1994 kolis raamatukogu uutesse ruumidesse Obinitsa lasteaia hoones. Sama aasta augustis oli tühjaks jäänud raamatukogu hoones I Setu kuningriigi päevade raames pühaserättide näitus. Sellest sai alguse Liidia Sillaotsa soov luua Obinitsasse väike koduloomuuseum. 3. juunil 1995 pühitseti sisse Obinitsa muuseumitarõ. Samal päeval toodi Seto lauluema kuju juurde maakive, millele panna mälestustahvlid kohalikele suurleelotajatele: Hemmo Mastile, Nasta Lustile, Okse Luigele ja Tepa Vahvikule. Muuseumitarõ all orus olev Obinitsa paisjärv pühitseti Obinitsa koguduse preestri Rafael Hindrikuse poolt.

Vaata ka
--------

* Setomaa Muuseumid
* Värska talumuuseum
* Saatse muuseum
* Reegi maja
* Paloveere talu
* Luikjärve talu
* Seto Tsäimaja

Viited
------

1. ↑  EE 12. köide, 2003: 510.
2. 1 2
3. ↑  Vaiko Tigane. *Võrumaa vaatamisväärsused*
4. ↑  Sillaots, Liidia *Obinitsa ajast aega*, Hilanamoro, 2006.

Välislingid
-----------

* Obinitsa muuseumi koduleht
Marek Piestrak (2015)
**Marek Piestrak** (sündinud 31. märtsil 1938 Krakówis) on Poola filmilavastaja, telerežissöör ja filmistsenarist.

Piestrak lõpetas 1961. aastal Gdański Tehnikaülikooli ja seejärel 1968. aastal Łódźis Leon Schilleri Filmi, Televisiooni ja Teatri Riikliku Kõrgkooli režii alal. Stažeeris 1968. aastal Hollywoodis Roman Polański filmi "Rosemary laps" võtetel.

Piestrak on Poola Filmiakadeemia liige.

Filme
-----

Piestrak on loonud mängufilme, tele- ja filmisarju ning dokumentaalfilme, sealhulgas: 

* "Navigaator Pirx" (1979, mängufilm)
* "Emahunt" (1982, mängufilm)
* "Madude oru needus" (1988, mängufilm)
* "Powrót Wilczycy" (1990, mängufilm)
* "Saatana pisar" (1993, mängufilm)
* "Akvaarium" (1995, mängufilm)
* "Akwarium, czyli samotność szpiega" (1995, telesari)
* "Marssal Piłsudski" (2001, filmisari)

Koostöös eestlastega tehtud kolmest mängufilmist kuulsaim on "Navigaator Pirx" (1979).

Harrastused
-----------

Piestrak harrastab mägironimist. Ta on osalenud Ameerika-Poola mägiekspeditsioonis kaheksatuhandelise Dhaulagiri (8167 m) tippu, kus tõusukõrgusel umbes 7000 meetrit oli ta sunnitud tagasi pöörduma.

Tunnustus
---------

* 1979 – Piestraki film "Navigaator Pirx" võitis Kuldse Asteroidi Triestes peetud ulmefilmide rahvusvahelisel filmifestivalil

Välislingid
-----------

* Marek Piestrak – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Marek Piestrak Eesti Filmibaasis
Anna Katharina
**Brandenburgi Anna Katharina** (taanipäraselt **Anna Cathrine**, 26. juuni 1575 Halle – 8. aprill 1612 Kopenhaagen) oli Taani ja Norra kuninga Christian IV abikaasa.

Anna Katharina isa oli Brandenburgi kuurvürst Joachim Friedrich ja ema Brandenburg-Küstrini Katharina. Anna Katharina sündis Halles, aga kasvas üles Wolmirstedtis.

Christian IV tutvus Anna Katharinaga 1595 oma Saksamaa-reisil ja otsustas temaga abielluda. 1596 sai Christian Taani kuningaks ning Anna Katharina osales koos oma vanematega tema kroonimisel.

27. novembril 1597 abiellus Anna Katharina Christianiga Lõuna-Jüütimaal Haderslevhuse lossis. 11. juunil 1598 krooniti Anna Katharina kuningannaks.

Abielust sündis seitse last: Frederik (1599, suri esimesel elukuul), nimeta poeg (1601), Christian (1603–1647, lasteta), Sophia (1605, suri esimesel eluaastal), Elisabeth (1608, suri 2½-aastaselt), Frederik III (1609–1670, päris isa trooni) ja Ulrik (1611–1633, tapeti vallalisena).

Kuigi Anne Katharina oli Christian IV esimene naine, pole temast suurt midagi teada. Tundub, et tal polnud suurt poliitilist mõju, kuid ta saatis sageli kuningat reisidel. Teda kiideti eelkõige tagasihoidlikkuse ja sügava usklikkuse pärast. On teadmata, kas abielu oli õnnelik, aga selle lõpupoole võttis kuningas endale armukesi, kellest kõige tuntum on kuninganna toatüdruk Kirstin Madsdatter, kes sünnitas 1611 kuningale abieluvälise poja ja suri 1613.

Anna Katharina eluajal alustati Rosenborgi lossi ehitamist, kuid kas ja kui palju on lossis tema mõju, on teadmata.

Anna Katharina oli heas suhtes riigi luterliku peapiiskopiga, aga oma surivoodi juurde kutsus ta tema asemel kalvinistliku vikaari. Anna Katharina maeti Roskilde katedraali.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Anna Katharina** |
**Samuel Michael Vokes** (sündinud 21. oktoobril 1989 Southamptonis Inglismaal) on Walesi jalgpallur, kes mängib ründajana Inglismaa tugevuselt kolmanda liiga klubis Wycombe Wanderers ja Walesi jalgpallikoondises.

Ta on vmänginud kogu klubikarjääri Inglismaal. 2005. aastal liitus ta AFC Bournemouthiga ning tegi hooajal 2006–07 debüüdi klubi põhimeeskonnas Inglismaa kolmandas liigas League One. 2008. aasta mais sõlmis ta nelja-aastase lepingu Wolverhampton Wanderersiga. Hooajal 2008–09 tuli ta klubiga Inglismaa esiliiga võitjaks. Järgmised kolm hooaega mängis klubi Inglismaa kõrgliigas, kuid Vokes veetis need hooajad põhiliselt laenul Inglismaa esiliiga klubides.

2012. aasta juulis sõlmis ta püsiva lepingu Inglismaa esiliigasse kuuluva Burnleyga. Hooajal 2013–14 lõi ta liigas 20 väravat. Samal hooajal sai Burnley liigas teise koha ja tõusis kõrgliigasse. Hooaeg 2014–2015 kujunes nii Vokesi kui ka kogu klubi jaoks pettumuseks, kui Vokes ei löönud liigas ühtegi väravat ja Burnley jäi liigas eelviimaseks, langedes tagasi esiliigasse. Hooajal 2015–16 tuli ta Burnleyga esiliiga võitjaks. Vokes lõi sel hooajal liigas 15 väravat. Hooaeg 2016–2017 oli Vokesi esimene edukas hooaeg Premier League'is, kui ta lõi liigas 10 väravat. Burnley sai liigas 16. koha ja jäi kõrgliigasse püsima.

2019. aasta jaanuaris sõlmis ta kolme ja poole aasta pikkuse lepingu Inglismaa esiliiga klubiga Stoke City. 2021. aasta juulis siirdus ta Wycombe Wanderersi.

Walesi jalgpallikoondises tegi ta debüüdi 28. mail 2008 sõprusmängus Islandi vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta sama aasta 6. septembril MM-i valikmängus Aserbaidžaani vastu. 2016. aasta Euroopa meistrivõistluste veerandfinaalis lõi ta värava Belgia vastu, kindlustas sellega Walesi 3:1 ja edasipääsu poolfinaali.

Saavutused
----------

Wolverhampton Wanderers
* Football League Championship: 2008–09

Burnley
* Football League Championship: 2015–16; teine koht: 2013–14

Välislingid
-----------

 Sam Vokes – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis

| * v
* r
Walesi koondis  –  UEFA Euro 2016 |
| --- |
| 

* 1 Hennessey
* 2 Gunter
* 3 Taylor
* 4 Davies
* 5 Chester
* 6 A. Williams (c)
* 7 Allen
* 8 King
* 9 Robson-Kanu
* 10 Ramsey
* 11 Bale
* 12 Fôn Williams
* 13 G. Williams
* 14 Edwards
* 15 Richards
* 16 Ledley
* 17 Cotterill
* 18 Vokes
* 19 Collins
* 20 J. Williams
* 21 Ward
* 22 Vaughan
* 23 Church
* Treener: Coleman

 | Wales |
Anna Ekström (2016)
**Anna Elsa Gunilla Ekström** (neiuna **Anna Jonsson**; sündinud 23. juunil 1959 Moras Kopparbergi läänis) on Rootsi jurist, riigiametnik ja sotsiaaldemokraatlik poliitik. Aastatel 2016–2019 oli ta Rootsi gümnaasiumihariduse ja teadmusedenduse minister. Alates 21. jaanuarist 2019 on ta Rootsi haridusminister.

Ta käis Stockholmis Bromma gümnaasiumis. Ta läbis ühel semestril 1980. aastal Stockholmi ülikoolis ajaloo põhikursuse ja õppis hiljem samas ülikoolis õigusteadust, kus omandas 1988. aastal õigusteaduse kraadi (LL.M.).

Pärast kooli lõpetamist oli ta aastatel 1988–1990 Huddinge ringkonnakohtu ringkonnanotar. Õpingute ajal töötas ta usalduspositsioonidel Saco üliõpilasorganisatsioonis *Saco studentråd*.

Hiljem sai temast muu hulgas töökohtu sekretär (1992–1995) ja peaministri büroo planeerimisjuht (1997–1998). Aastatel 1998–2001 oli ta Rootsi kaubandus- ja tööstusministeeriumi riigisekretär (Eesti mõistes kantsler).

Ajavahemikul 13. septembrist 2016 kuni 21. jaanuarini 2019 oli ta Rootsi gümnaasiumihariduse ja teadmiste edendamise minister, alates 21. jaanuarist 2019 Rootsi haridusminister.

Isiklikku
---------

Ta on 1986. aastast abielus ehitusinsener Lars Ekströmiga (sünd. 1960). Paaril on kaks ühist tütart. Tema vanemad olid riigiprokurör Torsten Jonsson (1929–2021) ja Birgitta Jonsson (sündinud 1935), vend Håkan Jonsson on endine riigisekretär.
**Anna Ivanovna Jegorova** (vene keeles Анна Ивановна Егорова; 28. november 1915 Tatta uluss, Jakuudi oblast – 31. august 1995) oli jakuudi ooperilaulja ja ooperilavastaja, Vene NFSV rahvakunstnik.

Ta oli aastatel 1948–1955 Jakuudi Muusika- ja Draamateatri juhtiv solist ja hiljem sai temast ooperilavastaja. 1964. aastal tõi ta lavale Jakuudi Muusika- ja Draamateatris esimese klassikalise ooperi – Pjotr Tšaikovski "Jevgeni Onegini". 1966. aastal lavastas ta Sergei Rahmaninovi "Aleko" ja 1967. aastal Giuseppe Verdi "Traviata".

Haridus- ja töökäik
-------------------

1936. aastal kutsus Jakuudi rahvusteatri direktor Tarass Mestnikov ta koorilauljaks teatri juures tegutsevale Mark Žirkovi juhitud koori. Kui Žirkovi initsiatiivil loodi 1944. aastal teatri juurde muusika-teatristuudio, hakkas Jegorova seal laulma. 

1947. aastal laulis ta jakuudi esimeses olongho-rahvusooperis "Njurgun Bootur" ("Ньургун Боотур") naispeakangelase Tuiaarõma Kuo partiid.

Aastatel 1955–1959 töötas ta Jakuudi raadios solistina. 1957. aastal Moskvas toimunud Jakuudi kunstidekaadi raames esines ta Suure Teatri laval teatrialiseeritud oratooriumis. Aastatel 1960–1963 õppis ta  Rimski-Korsakovi nimelises Leningradi Riiklikus Konservatooriumis ooperirežii teaduskonnas.

Tunnustus
---------

Vene NFSV rahvakunstniku rinnamärk
* 1947 – Jakuudi ANSV teeneline kunstnik
* 1957 – Jakuudi ANSV rahvakunstnik
* 1958 – Vene NFSV rahvakunstnik

Isiklikku
---------

Tema tütar Zemfira Kuzmina on arst.

Viited
------

1. ↑  По волнам памяти. archive.is
Osmussaare tuletorn.
Osmussaare tuletorn koos abihoonetega.
Osmussaare tuletorn päikeseloojangul
**Osmussaare tuletorn** on tuletorn Läänemaal Noarootsi vallas Osmussaare loodetipul.

Tuletorni geograafilised koordinaadid on 59° 18′ 13″ N, 23° 21′ 40″ E.

Musta-valgetriibulise raudbetoontorni kõrgus jalamist on 35 meetrit ja tule kõrgus merepinnast on 39 meetrit.

Tuletorn ehitati 1954. aastal.

Ajalugu
-------

Esimene kivist tulepaak ehitati Osmussaarele 1765. aastal. Seda kõrgendati 1804. aastal ja varustati laternaruumiga, milles oli katoptriline 24 lambi ja reflektoritega valgustusseade. 

Pärast torni kokkuvarisemist ehitati 1814. aastal puittorn. 1850. aastal püstitati uus kivitorn, mis varustati 1875. aastal dioptrilise Fresneli valgustusseadmega. 1902 sai tuletorn elektrivalgustuse. Selle torni õhkisid Nõukogude sõdurid 2. detsembril 1941. aastal enne saarelt evakueerumist.

Pärast sõjajärgset ajutist puittorni valmis 1954. aastal praegune raudbetoontorn.

Välislingid
-----------

 Osmussaare tuletorn – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Osmussaare tuletorn navigatsioonimärkide andmekogus
* "Osmussaare tuletorn avati külastajatele" ERR, 24. mai 2019
Osmussaare kabel ja kalmistu 2015. aastal
Mälestuskivid saarel elanud peredele
Osmussaare hävitatud kiriku taastatav kellatorn ja mälestuskalmistu
**Osmussaare kalmistu** on Lääne-Nigula vallas Osmussaare külas asuv ajalooline kalmistu. Kalmistu aluse maa omanik on Lääne-Nigula vald, kuid kalmistu haldaja on Osmussaare Külaühing.

2014. aasta 6. märtsil tunnistati kalmistu koos Osmussaare kabeliga kultuurimälestiseks.

Varasem ajalugu
---------------

Matmiskohana on kalmistu olnud kasutusel ilmselt 17. sajandi keskpaigast alates, kuid võimalik, et veelgi varem. Maeti peamiselt kabelist lõuna poole. Kalmistul oli igal perel oma rida, mille järjekord vastas perepinkidele kabelis. Kabeliaia väravale paigutati 1852. aastal Osmussaare lähedal hukkunud Briti laeva käilakuju, piiblit lugeva Martin Lutheri kuju.

Nõukogude okupatsiooni ajal viidi kabeliaia kivid minema ja purustati betooni täiteks. 1941. aastal toimunud pommitamise käigus sai kalmistu tabamuse. Hauatähised loobiti minema ja tõenäoliselt rüüstati ka haudu. Tänapäevani ei ole säilinud ühtegi tervet hauatähist, kuid mõned raudristide maakivist alused võivad asetseda algsetes kohtades ja jälgitavad on ka mõned kalmukünkad. Kalmistu on ümbritsetud kivist piirdemüüriga.

Kalmistul asub 1642. aastal ehitatud ja nüüdseks lagunenud Osmussaare kabel.

Pärast taasiseseisvumist
------------------------

Pärast Eesti taasiseseisvumist said Rootsi põgenenud osmussaarlased võimaluse taas oma kodusaart külastada, moodustati külaühing ja hakati kabelit ning kalmistut korrastama. Kalmistu keskelt murukamarast on leitud üks purunenud paekivist rõngasrist ja väljaspool kirikuaeda järvepoolselt nõlvalt kaks rõngasristi.

Endise kalmistu asukohta kabelivare kõrvale on endiste osmussaarlaste poolt 1992. aastal paigaldatud kellatorn ja eraldi aia sisse mälestuskivid seitsmele saarel elanud suguvõsale.

Vaata ka
--------

* Osmussaare kabel
* Noarootsi kirik

Viited
------

1. 1 2 3 4  Osmussaare kalmistu - Noarootsi Vallavalitsus. Vaadatud 5.08.2017
2. ↑  Kultuurimälestiseks tunnistamine – Riigi Teataja. Vaadatud 11.08.2014
3. 1 2 3  30230 Osmussaare kalmistu ja kabel • Mälestised. Vaadatud 11.08.2014

Välislingid
-----------

* Osmussaare kalmistu ja kabel kultuurimälestiste riiklikus registris


|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Osmussaare kalmistu** |
**Pärnu Noorte Puhkpilliorkester** arenes välja Pärnu Ülejõe Gümnaasiumi puhkpilliorkestrist, kui dirigent Rein Vendla tõi kokku ühiselt pilli mängima mitmed andekad muusikahuvilised noored, kellest enamus olid pillimängu õppimist alles alustanud. Nii oli Pärnu Noorte Puhkpilliorkester algselt algajate ja juba edasijõudnumate koondorkester, kuid mängijate tase ja tahe on alati olnud märkimisväärne. 

Mitte kõik orkestri liikmed ei ole pärit Pärnust. Palju on ka mängijaid Sindist, Paikuselt, Viljandist, Vändrast, Suure-Jaanist ning Tallinnast ja Tartust. Igaüks käib kohal oma võimaluste piires siis kas ühel või mõlemal korral nädalas. 
Orkestrandid, kellest nüüdseks on saanud tudengid, leiavad samuti aega, et tulla korra või kaks Pärnusse orkestriproovi, mis näitab suurt pühendumust.
Pärnu Noorte Puhkpilliorkester on esinenud korduvalt Soomes, Poolas ja Saksamaal, osalenud suviti Tartus toimuval puhkpillimuusika festivalil Mürtsub Pill. 2007. aastal osales orkester Eesti Noorteorkestrite konkursil kus teeniti välja Kulddiplom ja I kategooria. Samuti võeti esmakordselt osalaulupeost ning võeti see omale traditsiooniks.

Orkester peab oma ametlikuks sünnikuupäevaks 29. aprilli 2005. aastal, mil osaleti konkursil Est-Nok 2005 (5. koht Pärnu Ülejõe Gümnaasiumi puhkpilliorkestri nime all).

Auhinnad
--------

* Pärnu linna muusika aastapreemia dirigendile Rein Vendlale

Viited
------

1. ↑  "Eesti Noorteorkestrite Konkurss 2005 Tabasalus". *Eesti Puhkpillimuusika Ühing*. Vaadatud 31. oktoober 2008.
2. ↑  Kerttu Kaldoja (20. oktoober 2006). "Muusikapreemia tõi orkestrile autohaagise". *Eesti Päevaleht*.

Välislingid
-----------

* MySpace (kuula muusikat)
* Pärnu Postimees 21.06.2006
* Ametlik koduleht
Miri logo
**Mir** on riiklik maksesüsteem, mille võttis vastu Venemaa Keskpank 1. mail 2017. aastal. 

Enamik Venemaa ettevõtetest, sealhulgas Aeroflot ja Russian Railways aktsepteerivad Miri kaarte maksevahendina. Järk-järgult on süsteemi hakanud aktsepteerima ka välismaal asuvad Vene juurtega firmad. Süsteemi haldab Venemaa keskpanga tütarettevõte Vene riiklik kaardimaksesüsteem.

Mir loodi 2014. aastal, et ületada potentsiaalsed elektrooniliste maksete plokid nagu Visa ja Mastercard, mis keeldusid koostööst osade Venemaa pankadega pärast sanktsioonide kehtestamist. Esimesed Miri kaardid võeti kasutusele 2015. aasta detsembris. Venemaa suurim pank Sber hakkas neid kaarte väljastama alates 2016. aasta oktoobrist. Sama aasta lõpuks oli väljastatud 1,76 miljonit Miri kaarti. 2018. aastaks oli neid juba 37 miljonit.

Miri toetab peamiselt Venemaa valitsus ning õigusaktidega nähakse ette, et kõiki sotsiaaltoetusi tuleks töödelda just selle süsteemi kaudu. Pangad ei soovi neid kaarte väljastada, kuna nende maksumus on suurem võrreldes ennast tõestanud maksesüsteemide kaartidega. 1. mail 2017 jõustus seadus, millega kohustati kõiki panku kasutama Miri sotsiaaltoetuste ja pensioni maksmiseks.

Süsteem võeti kasutusele ka Lõuna-Osseetias ja 2019. aastal Türgis.
Osmussaare kabel 20. sajandi esimesel veerandil
Kabeli varemed
Osmussaare kabel eest
**Jesu Kapell** (rootsikeelne nimi; eesti keeles **Jeesuse kabel**; eriti varasemas kirjanduses ka **Osmussaare kirik**) on nüüdseks varemetes kabel Osmussaarel.

2014. aastal tunnistati kabel koos Osmussaare kalmistuga kultuurimälestiseks.

Ajalugu
-------

Esimene puidust kabel rajati arvatavasti 16. sajandil tolleaegsesse sadamakohta. Kuna Osmussaare kohal tõuseb maapind umbes 3 mm aastas, paikneb kabel tänapäeval sadamast poolteist kilomeetrit põhja pool.

1766. aasta 3. septembril pühitseti sisse samasse kohta ehitatud lubjakivist kabel.

Kabeliaia väravale paigutati 1852. aastal Osmussaare lähedal hukkunud briti laeva käilakujuks olnud piiblit lugeva Martin Lutheri kuju.

Kabeli seinal paiknenud puutahvlil olid üles tähendatud saarel elanud seitse perekonda, kes sunniti 1940. aasta 12. juunil saarelt lahkuma, et Punaarmeele ruumi teha. Nüüdseks on puutahvel asendatud metallplaadiga.

Teise maailmasõja ajal sai kabel tugevasti kannatada. Seetõttu on kabelist säilinud ainult fassaad koos torniga.

1994. aastal pühitseti kabeli juures paiknev uus kellatorn, mille ehitasid endised osmussaarlased.

Pildid
------

* 
* 
* 
*

Viited
------

1. ↑  Kultuurimälestiseks tunnistamine – Riigi Teataja. Vaadatud 11.08.2014.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Osmussaare kabel** |

* Osmussaare kalmistu ja kabel kultuurimälestiste riiklikus registris
Marius Ivaškevičius (aastal 2008)
**Marius Ivaškevičius** (sündinud 26. märtsil 1973 Molėtais Utena maakonnas) on leedu proosa- ja näitekirjanik.

Pärast keskkooli lõpetamist Molėtais õppis ta aastatel 1991–1997 Vilniuse Ülikoolis leedu keelt ja kirjandust.

Aastatel 1996–1999 töötas ta reporterina ajalehe Respublika laupäevalisas Julius, 1999–2000 oli samas laupäevalisas toimetaja. Aastatel 2000–2001 töötas Leedu Televisiooni kultuurisaadete režissööri ja toimetajana.

Hiljem on ta tegutsenud ka filmirežissööri ja stsenaristina. Ta on kahe dokumentaalfilmi režissöör: "Einu" ("Lähen", kirjanik Vincas Mykolaitis-Putinasest, 1999) ja "Punsko novelės" ("Punski novellid", Poolas Punski ümbruskonnas juba igiammu elavatest leedulastest, 2000).

1996. aastal debüteeris ta novellikoguga "Kam vaikų" ("Milleks lapsi"). 1998. aastal debüteeris ta ka näitekirjanikuna. Samast aastast on ta ka Leedu Kirjanike Liidu liige.

Tema näidendeid on peale Leedu teatrite mängitud Läti, Eesti, Vene, Poola, Itaalia, Prantsusmaa, Soome, Uus-Meremaa teatrites. Tema teoseid – proosat, stsenaariume, näidendeid – on tõlgitud eesti, läti, vene, valgevene, poola, saksa, inglise, prantsuse, itaalia, sloveenia jt keeltesse.

Eesti Draamateatris on 24. aprillist 2016 mängukavas tema väljarändeteemaline näidend "Väljaheitmine ehk Ühe õuna kroonika", mille on lavastanud Hendrik Toompere juunior.

Tunnustus
---------

* 2017 – Kuldne Mask, parim draamanäidendi dramaturgitöö (Majakovski-nimelise Moskva Akadeemilise Teatri lavastus "Russki roman" ("Русский роман"))
* 2018 – Leedu riiklik preemia (Marius Ivaškevičiusele kui kirjanikule)
* 2021 – Eesti Teatriliidu eriauhind (kuraatoriprogramm Vabal Laval, mis on peegeldanud postsovetliku Ida-Euroopa ühiseid kogemusi värskes vormis)

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Mikomärgi, Margus. Marius Ivaškevičius – murranguline inimene. Teatritasku, 6. veebruar 2020.
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib miraažist; ansambli kohta vaata artiklit Terendus (ansambel)* |

---

Miraaž Suure Soolajärve kohal Ameerika Ühendriikides Utah' osariigis
**Miraaž** ehk **terendus** on valguskiirte teekonna paindumisest (refraktsioon) tulenev atmosfäärne optiline nähtus, mille tõttu tunduvad kauged objektid lähemana või teises kohas paiknevana.

Valguskiired murduvad erinevate murdumisnäitajatega keskkondade piirpindadel. Erineva temperatuuriga õhul on erinev tihedus ning vastavalt ka erinev murdumisnäitaja. Palava päikesepaistelise päevaga võib vahetult maapinna kohal olev õhukiht olla palju kuumem selle kohal olevast õhust. Seetõttu toimub maapinna suhtes peaaegu paralleelselt liikuva valguskiire paljukordne ülespoole murdumine ehk paindumine, mille tõttu võivad kaugel paiknevad tegelikult eksisteerivad objektid ilmneda märksa lähemana tegelikust.

Sellise pettuse ohvriks võivad langeda näiteks kõrberändurid, kes näevad oaasi seal, kus tegelikult on vaid liiv. Miraaže võib palaval suvepäeval näha ka Eesti maanteedel. Kuum asfalttee tundub olevat märg, kuid tegelikult on tegemist sinise taeva peegeldusega.

Vaata ka
--------

* Fatamorgaana
* Optikanähtused
* Novaja Zemlja efekt

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Miraaž** |

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Miraaž** |
Maria Parr, 2019
**Maria Parr** (sündinud 18. jaanuaril 1981 Vanylvenis) on norra lastekirjanik. Ta kirjutab uusnorra keeles.

Ta õppis Bergeni Ülikoolis põhjamaade kirjandust ja töötab õpetajana.

Tema debüütteos "Vahvlist südamed" (uusnorra keeles "Vaffelhjarte") ilmus 2005. aastal, eesti keeles 2013. Raamat oli Brage kirjandusauhinna nominent ning 2011. aastal tehti selle põhjal Norras telesari. "Vahvlist südamed" on tõlgitud enam kui kümnesse keelde. Raamatu illustreeris Bo Gaustad. 

Laiema tuntuse saavutas Parr 2009. aastal raamatuga "Vilgukivioru Tonje" (uusnorra keeles "Tonje Glimmerdal"). Raamat võitis mitu kirjandusauhinda, teiste seas Brage kirjandusauhinna (*Brageprisen*) ja Eestis tõlkelastekirjanduse Paabeli Torni auhinna 2013. aastal. 

Tema kolmas ja seni viimane lasteraamat "Väravavaht ja meri" (uusnorra keeles "Keeperen og havet", 2017; eesti keeles 2018) võitis samuti Brage kirjandusauhinna ja veel mitu auhinda.

Kõik kolm raamatut on ilmunud eesti keeles Riina Hanso tõlkes kirjastuses Eesti Raamat.

Tunnustus
---------

* 2008 Hollandi lastekirjandusauhind Hõbedane Krihvel
* 2009 Brage kirjandusauhind raamatu "Vilgukivioru Tonje" eest
* 2010 Norra kriitikute kirjandusauhind
* 2013 Paabeli Torni auhind raamatu "Vilgukivioru Tonje" eest
* 2017 Brage kirjandusauhind raamatu "Väravavaht ja meri" eest
**SA Pärnu Vabahariduskeskus** on vabaharidust pakkub sihtasutus, mis tegutseb Pärnus aadressil Johann Voldemar Jannseni tänav 7a. Sihtasutus asutati 2004. aastal.

Sihtasutuse eesmärk on edendada laste, noorte ja täiskasvanute vabaharidust ning aidata kaasa Eesti ühiskonna demokraatlikule arengule. Sihtasutus korraldab lühemaid ja pikemaid kursuseid ja seminare, õpi- ja harrastusringe, töörühmi, konverentse, loenguid, kohtumisi, vabaharidusõhtuid jms ning osaleb mitmesugustes projektides. Keelte- ja muusikaõpetust korraldab keskuse juures tegutsev erakool Jana Trink Erakool.

Tegevusvaldkonnad
-----------------

* Eesti ühiskondlik elu: kodanikukoolitus, rahvaesindajate koolitus;
* Euroopa ühiskondlik elu: poliitika, majanduse ja kultuuri tundmaõppimine, riikidevaheline koostöö, Eesti tutvustamine.
* Igapäevane elu: puuetega inimesed, vanurite, noorte ja lasterikaste perede probleemid, kodumajanduslik ja lastevanemate koolitus, laste ja noorte huvialane tegevus;
* Suhtlemisoskus: võõrkeelte õppimine, esinemisoskuse arendamine, suhtlemise treeningud, enesetäiendamise muud vormid jm.

Viited
------

1. 1 2 3  Pärnu Vabahariduskeskus. Pärnu Vabahariduskeskuse veebisait.

Välislingid
-----------

* Pärnu Vabahariduskeskuse veebisait
|  | Ajastu | Ajastik |
| --- | --- | --- |
| **UUSAEGKOND** | **Kvaternaar** | **Holotseen** |
| **Pleistotseen** |
| **Neogeen** | **Pliotseen** |
| **Miotseen** |
| **Paleogeen** | **Oligotseen** |
| **Eotseen** |
| **Paleotseen** |
| N | **eelnev** | **eelnev** |

**Miotseen** on kronostratigraafiline üksus (ladestik) ning geokronoloogiline üksus (ajastik). Miotseen vastab ajavahemikule 23,0...5,3 miljonit aastat tagasi.

Miotseen kuulub Neogeeni ajastusse, olles selle vanimaks ajastikuks. Miotseenile eelneb Oligotseen ning järgneb Pliotseen.

Miotseeni lademed (ead) vastavalt Rahvusvahelise Stratigraafia Komisjoni järgi:

|  |  |
| --- | --- |
| Messinia | (7,246 – 5,332 MAT) |
| Tortoni | (11,608 – 7,246 MAT) |
| Serravalli | (13,65 – 11,608 MAT) |
| Langhi | (15,97 – 13,65 MAT) |
| Burdigali | (20,43 – 15,97 MAT) |
| Aquitani | (23,03 – 20,43 MAT) |

Mandrite triiv Aafrika ja Euraasia vahel
----------------------------------------

Neogeenis oli Alpi mäestiku tekkimise kõrgperiood. Aquitanis (21–23 MAT) moodustasid tänapäeva Araabia meri ja Vahemere idaosa Tethyse ürgookeani. Aafrika ja Euraasia vahel ühendust ei olnud. Burdigalis umbes 17–18 MAT oli kitsas ühendustee, mille kaudu migreerusid mõned imetajad, näiteks *Dionysopithecus* (Dionysose inimahv). Tõestusmaterjali on saadud Hiina ja Vietnami leiukohtadest. Langhis umbes 14–15 MAT tekkis laiem ühendus Aafrika ja Euroopa vahel ja Aafrikast rändasid välja inimahvlased. Fossiilsete leidude põhjal arvatakse, et 13–7 MAT ei olnudki Aafrikas inimahve. Fossiile on leitud sellest ajast hulgaliselt Euraasiast.

Vaata ka
--------

* Geokronoloogiline skaala
**Hermann Theodor Karl Hesse** (20. märts 1884 Rõngu – 9. juuli 1921 Bad Oeynhausen, Nordrhein-Westfaleni liidumaa) oli baltisaksa päritolu Eesti vaimulik.

Õppis Tallinnas Jucumi koolis ja Tallinna Nikolai Gümnaasiumis. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1903–1910. Ordineeriti õpetajaks Tallinnas.

Oli aastatel 1910–1913 ja 1914–1916 usuõpetaja Tallinna Toomkoolis. 1913–1914 täiendas end Tübingenis ja Leipzigis. 1914–1916 oli ta lisaks usuõpetajaametile Tallinna Rüütli ja Toomkoguduse vikaarõpetaja. 1916–1921 oli ta Tallinna Oleviste koguduse õpetaja. Suri aastal 1921 Bad Oeynhausenis Nordrhein-Westfaleni liidumaal.

Isiklikku
---------

Tema isa Benjamin Hermann Karl Hesse oli Rõngu koguduse õpetaja, Tallinna Rüütli- ja Toomkoguduse diakonõpetaja, Tallinna Oleviste koguduse õpetaja, aga ka Tallinna Diakonisside Asutise rektor ja Tallinna Linnamisjoni asutaja. Tema vanaisa Carl Hermann Hesse töötas Paides ja Järvamaal maakonnaarstina. Tema onu Johannes Hesse oli neli aastat misjonärina Indias. Onupoeg Hermann Hesse oli kirjanik, Nobeli kirjandusauhinna laureaat. Vanaonu Conrad Eduard Hesse oli Kuressaare Laurentiuse koguduse ülemõpetaja. Tema äi Adam Rudolf Winkler oli Jüri ja Tallinna Rüütli ja Toomkoguduse õpetaja.

Viited
------

1. ↑  Die Pastoren des Konsistorialbezirk Estland 1885–1919. Böhlau Verlag Köln Wien
**Nara prefektuur** on Jaapani prefektuur Honshū saare keskosas. Asub Kii poolsaarel, sisemaal. Prefektuuri keskuseks on Nara, mis oli Jaapani pealinn aastatel 710 kuni 784.

Loodus
------

Prefektuuri lõuna- ja idaosa on mägine, seal asub Kii mäestik. Kõrgeim tipp on Hakken (1915 m).
Mägedest saab alguse palju jõgesid, neist suuremad on Kino ja Totsu jõgi.

Sümbolid
--------

Nara prefektuuri tunnuslind on jaapani punarind (*Erithacus akahige*), tunnuspuu on krüptomeeria (*Cryptomeria japonica*) ja tunnuslill kirsiõis (*Prunus verecunda cultivar*).

Haldusjaotus
------------

Nara prefektuur on jaotatud 39 omavalitsusüksuseks, millest 12 on linnad (市 *shi*).

### Linnad

* Gojō
* Gose
* Ikoma
* Kashiba
* Kashihara
* Katsuragi
* Nara
* Sakurai
* Tenri
* Uda
* Yamatokoriyama
* Yamatotakada

Vaatamisväärsused
-----------------

Nara prefektuuris asub palju šintoistlikke ja budistlikke pühamuid, sealhulgas Tōdai-ji ja Kasuga pühamud, mis kuuluvad UNESCO maailmapärandi nimekirja.

Viited
------

1. ↑  推計人口調査/奈良県公式ホームページ, vaadatud 31.03.2021.

Välislingid
-----------

* Nara prefektuuri koduleht (*jaapani, inglise, hiina, korea, saksa, hispaania, portugali, prantsuse keeles*)

Jaapani prefektuurid

Aichi **·**  Akita **·**  Aomori **·**  Chiba **·**  Ehime **·**  Fukui **·**  Fukuoka **·**  Fukushima **·**  Gifu **·**  Gumma **·**  Hiroshima **·**  Hokkaidō **·**  Hyōgo **·**  Ibaraki **·**  Ishikawa **·**  Iwate **·**  Kanagawa **·**  Kagawa **·**  Kagoshima **·**  Kōchi **·**  Kumamoto **·**  Kyōto **·**  Mie **·**  Miyagi **·**  Miyazaki **·**  Nagano **·**  Nagasaki **·**  Nara **·**  Niigata **·**  Ōita **·**  Okayama **·**  Okinawa **·**  Ōsaka **·**  Saga **·**  Saitama **·**  Shiga **·**  Shimane **·**  Shizuoka **·**  Tochigi **·**  Tokushima **·**  Tōkyō **·**  Tottori **·**  Toyama **·**  Wakayama **·**  Yamagata **·**  Yamaguchi **·**  Yamanashi