recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Synne Valtri** (kuni 18. augustini 2020 **Sünne Valtri**; sündinud 26. juulil 1982, Keilas) on eesti laulja ja laulukirjutaja.

Lapsepõlv
---------

Ta elab siiani oma sünnilinnas Keilas. Dokumentide järgi on tema sünnipäev küll 26. juuli, kuid tegelikult sündis ta 25. juulil. Kuna ilmale tulles lõi kell täpselt südaöö, tekkis Valtri enda sõnul arstidel kerge dilemma sünnikuupäeva kinnitamisega.

Muusikuna
---------

Aastatel 2009–2013 esines ta koos Horre Zeigeri Big Bandiga ja 2009–2012 ansambliga Toomapojad. Aastatel 2013–2018 kuulus ta ansamblisse Patune Pool. Ansambel andis viimase kontserdi 31. detsembril 2018.

2018. aasta detsembris alustas Valtri soolokarjääri. 1. detsembril 2018 avaldas ta esimese soolosingli "I'll Do It My Way" – laulu, millega oli Valtri lauluvõistlusel "Eesti laul 2019" saavutanud 11. koha.

27. jaanuaril 2019 asutas ta bändi Synne Valtri Band. Mõni kuu hiljem ilmus Synne Valtri Bandi ehk lühidalt SVB esimene singel "Näita ennast". Sellest ajast on bändil ilmunud mitu singlit ja antud on palju kontserte.

2019. aastal osales Valtri võistlusel Eesti Laul 2020 looga "Majakad", mida Synne Valtri esitas koos ansambliga Väliharf, ning saavutas 9. koha.

Ettevõtjana
-----------

2018. aastal lõi ta enda brändi, mille toodete hulgast leiab nii käekotte, särke kui ka palju muud. 2018. aasta oktoobris avas ta enda brändi e-poe.

Isiklikku
---------

Valtri on abielus. 2004. aastal sündis tütar Sandriin.

Viited
------

1. ↑  "Synne Valtri muutis ära oma kodanikunime: lauljatar kaalus seda juba aastaid". Kroonika, 17. september 2020

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Synne Valtri** |

* "Synne Valtri Brandi e-pood".
* "Selgusid Eesti Laul 2019 poolfinalistid".
* "Kõrv peale! Sünne Valtri avaldas Eesti Laulu võistlusloost eestikeelse versiooni".
**2024. aasta Euroopa meistrivõistlused kergejõustikus** peetakse 26. korda 7.–12. juunini 2024 Itaalias Roomas Stadio Olimpicol.

See on kolmas kord, kui Itaalia korraldab Euroopa meistrivõistlusi pärast 1934. aasta avavõistlust Torinos, mis oli mõeldud ainult meestele, ja 1974. aastal Roomas Stadio Olimpicol. Seega võõrustab linn ja toimumiskoht meistrivõistlusi 50 aasta pärast teist korda. Stadio Olimpico korraldas ka 1960. aasta olümpiamängud ja 1987. aasta kergejõustiku maailmameistrivõistlused. Koht renoveeriti 1990. aastal ja mahutab kuni 70 000 pealtvaatajat.

Euroopa Kergejõustikuliit (EAA) valis 10. novembril 2020. aastal COVID-19 pandeemia tõttu veebis peetud 160. nõukogu koosolekul Rooma. Itaalia pealinna eelistati Poolas asuvale Katowicele.

Välislingid
-----------

* Ametlik koduleht
* Euroopa Kergejõustikuliidu koduleht

| * v
* r
Euroopa meistrivõistlused kergejõustikus |
| --- |
| 

Torino 1934 • 
Pariis 1938 • 
Oslo 1946 • 
Brüssel 1950 • 
Bern 1954 • 
Stockholm 1958 • 
Belgrad 1962 • 
Budapest 1966 • 
Ateena 1969 • 
Helsingi 1971 • 
Rooma 1974 • 
Praha 1978 • 
Ateena 1982 • 
Stuttgart 1986 • 
Split 1990 • 
Helsingi 1994 • 
Budapest 1998 • 
München 2002 • 
Göteborg 2006 • 
Barcelona 2010 • 
Helsingi 2012 • 
Zürich 2014 • 
Amsterdam 2016 • 
Berliin 2018 • 
~~Pariis 2020~~ • 
München 2022 •
Rooma 2024 •
Birmingham 2026 •
 |  |
EELK **Jämaja Kolmainu kogudus** on luterlik kogudus Jämajal, Sõrves

Kogudus kuulub Saarte praostkonda. 

Koguduse õpetaja on alates 1997. aastast Anu Konks. Organistidena on teeninud koguduses pikka aega Valdis Dreimanis (surnud septembris 2013). Hiljem Malle Veske, Ester Naagel(surnud septembris 2020),Piia Veersalu, Ljudmilla Toon ja Jaan Vaidla(Nissi kogudus kantor, Körberi seltsi esimees). Juhatuse esimees oli aastani 2012 Randar Palts ja sama aasta sügisest Verner Sammelsaar. Järgmises koosseisus Signe Metsmaa ja nüüd 31.01.2021 Maili Õigemeel. Juhatusse kuuluvad juba mitmendat koosseisu Mati ja Maili Õigemeel ja Signe Metsmaa. Kirikumehena on ametis Väino Pendis.

Jumalateenistused on suvel igal pühapäeval algusega kell 11.00 Jämaja kirikus. Sügisest kevadeni toimuvad jumalateenistused üle nädala ja kõigil suurtel kirikupühadel. Teenistused toimuvad käärkambris või kirikus.

  


| * v
* r
EELK Saarte praostkond |
| --- |
| Saarte praost: | 
Anti Toplaan |
| Kogudused: | 
Anseküla Maarja kogudus, Emmaste Immanueli kogudus, Jämaja Kolmainu kogudus, Kaarma Peeter-Pauli kogudus, Karja Katariina kogudus, Kihelkonna Mihkli kogudus, Kuressaare Laurentiuse kogudus, Käina Martini kogudus, Kärdla Johannese kogudus, Kärla Maarja-Magdaleena kogudus, Muhu Katariina kogudus, Mustjala Anna kogudus, Orissaare kogudus, Pöide Maarja kogudus, Püha Jakobi kogudus, Pühalepa Laurentsiuse kogudus, Reigi Jeesuse kogudus, Ruhnu Püha Magdaleena kogudus, Saaremaa Jaani kogudus, Valjala Martini kogudus |
EELK **Narva-Jõesuu Niguliste kogudus** on luterlik kogudus Narva-Jõesuus.

Kogudus kuulub Viru praostkonda. 

Koguduse õpetaja on Merike Kütt, pikaaegne hooldajaõpetaja oli Avo Kiir, organist Ahto Kleius. Juhatuse esimees on Silvia Remmel. 

Jumalateenistused toimuvad kaks korda kuus kell 14.00 kogudusemajas Koidu tänav 19.

Ajalugu
-------

Narva-Jõesuu Narva-Jõesuu Nikolai kirik pühitseti 1900. aastal, kirik oli ehitatud suvitajatele ning allus alalise adjunktuurina Vaivara kogudusele.

Narva-Jõesuu iseseisev kogudus moodustati 1903. aastal, esimene õpetaja oli Jakob Jalajas, kes oli ametis kuni 1910. aastani. Aastatel 1910–1917 oli õpetaja Julius Schmidt, 1917–1919 Egon Leonhard Pallon ja seejärel 9 aasta jooksul Georg Frithjof Slöör. 1931. aastast kuni kiriku hävimiseni 1944 oli koguduse õpetaja Oskar Pastik.

Narva-Jõesuu koguduse taastamise algus toimus 1992. aastal, kui diakon Ralf Alasoo algatusel taastati Narva-Jõesuu kogudus. 17. jaanuaril 1993.a toimus täiskogu koosolek, kus otsustati taastada Narva-Jõesuu kogudus ja esitada vastav taotlus EELK Konsistooriumile. 9. märtsil 1993.a otsustas EELK Konsistoorium lugeda koguduse taastatuks ja võtta kogudus Viru praostkonna koosseisu.

Vaata ka
--------

* Narva-Jõesuu Nikolai kirik

Viited
------

1. ↑  Liina Piirisalu, Narva-Jõesuu Niguliste kogudus pidas aastapäeva, maaleht.delfi.ee, 10.05.2013
**Heinrich Göseken vanem** (13. aprill 1612 Hannover – 4. detsember (vkj 24. november) 1681 Kullamaa) oli saksa päritolu Eestimaa vaimulik kirja- ja keelemees.

Ta oli 1634–1636 koduõpetaja Rootsi õukonnapastori Johan Rothlöbeni juures, saabus 1637 Tallinna, tutvus Eestimaa superintendendi Nils (Nicolaus) Gaza ja Tallinna gümnaasiumi rektori Heinrich Vulpius vanema juures eesti keelega. Seejärel oli Kirbla (1638), Harju-Madise (1639–1641), Kullamaa (1641–1681) koguduse pastor, Lääne praostkonna praost ja Tallinna Kuningliku Konsistooriumi assessor.

Tema tähtsaim teos on 1660. aastal ilmunud põhjaeestimurdeline käsiraamat "Manuductio ad Linguam Oesthonicam" ("Juhatus eesti keele õppimiseks"), mis sisaldab üle 9000-märksõnalise saksa-eesti sõnastiku.

Pastor Heinrich Gösekeni mälestuseks on epitaaf (1681) ja ristpalk (1682) Kullamaa Püha Johannese kirikus Läänemaal.

Teoseid
-------

* Esthnisches Gesangbuch
* Manuductio ad Linguam Oesthonicam, Anführung zur Öhstnischen Sprache, Bestehend nicht alleine in etlichen praeceptis und observationibus, Sondern auch In Verdolmetschung vieler Teutschen Wörter. Der Öhstnischen Sprache Liebhabern mitgetheilet Von HENRICO GÖSEKENIO, Hannovera-Brunsvigo, Der Christlichen Gemeine zu Goldenberg in der Wyck Pastore, der umbliegenden Land Kirchen Praeposito, und des Königl. Consistorij zu Reval ordinario Assessore. Reval : Adolph Simon, 1660 Andmed ESTERis Digitaalselt

Perekond
--------

Heinrich Göseken oli kolm korda abielus.

Kõigepealt abiellus ta Stockholmis saksa koduõpetajaks olnud Tartu ülikooli erakorralise professori Johann Weidelingi (1603–1635) lese Dorothea Siegeliga (surnud 1650), kes oli Tallinna kaupmehe Martin Siegeli tütar. Abielust sündinud seitsmest lapsest poeg Heinrich Göseken noorem (surnud 1705) oli Mihkli pastor.

Seejärel abiellus Magdalena von Howeniga (surnud 1672), kes oli Lümanda ja Itäsalme (Soomes; rootsi keeles *Östersundom*) mõisa pärushärra, rittmeister Heinrich von Howeni tütar. Abielust sündis kolm tütart, kellest keskmine tütar Gertrud abiellus Kuusalu Laurentsiuse koguduse pastori Johann Wolfgang Böckleriga.

Kolmas abikaasa oli Margaretha Judith von Berg, kes oli Kandla ja *Jeromets*a mõisniku Hans von Bergi tütar.

Viited
------

1. ↑  TLÜAR rahvusbibliograafia isikud: Göseken, Heinrich vanem
2. ↑  Anders Anton von Stiernman: Matrikel öfwer Swea rikes ridderskap och adel ...2, 1755, lk.1047
3. ↑  Allgemeines Schriftsteller- und Gelehrtenlexikon der Provinzen Livland, Esthland und Kurland. Hrsg. von Johann Friedrich von Recke, Karl Eduard Napiersky. Bd. 2. Mitau : Steffenhagen und Sohn 1829, lk. 75-77 ; Napiersky, C. E. Beise, Theodor. Nachträge und Fortsetzung, Bd. 1. Mitau : Steffenhagen und Sohn 1861, lk. 220.
4. ↑  Kullamaa Püha Johannese kirik
5. ↑  Friederich Konrad Gadebusch: Liefländische Bibliothek nach Alphabetischer Ordnung, 1, Riga: bey Johann Friedrich Hartnoch 1777, lk.436-444

Välislingid
-----------

* Heinrich Göseken (1612 ? – 1681) EEVAs
* Teoseid ESTERis
**Elevantkilpkonn** ehk **elevant-kilpkonn** (*Chelonoidis nigra complex*) on suurimad maismaal elavad kilpkonnalised. Elevantkilpkonnad jaotatakse mitmesse liiki ja nad kõik on Galápagose saarte endeemid.

Eri saartel on kujunenud erinevad liigid, keda on eristatud kuni 15 ja kellest 5 on väljasurnud. 10 alamliigi esindajaid on kokku umbes 19 000. Suurim populatsioon elab Isabela saarel Alcedoni vulkaani kaldeeras (u 5000 isendit).

Kui 16. sajandil elas saartel arvatavasti 250 tuhat kilpkonna, siis 1970. aastateks oli nende arv langenud 3000 peale. Läbi pingutuste looduskaitse vallas on kilpkonnade arvukus suurenenud, kuid mitu liiki on endiselt väljasuremise ohus.

2012. aastal suri viimane *Chelonoidis abingdonii* liigi esindaja (Üksildane Jüri).

Varasemad ladinakeelsed nimed on *Geophile elephantopus*, *Testudo nigra*, *Testudo elephantopus*, *Chelonoidis nigra* ja *Chelonoidis elephantopus*. 

Täiskasvanud kilpkonnad kaaluvad üle 300 kilogrammi ning on umbes 1,2 meetrit pikad. Nende eluiga arvatakse olevat kuni 200 aastat.

Vaata ka
--------

* Üksildane Jüri

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Elevantkilpkonn** |
Tartu Herbert Masingu kooli hoone aadressil Vanemuise 33
**Tartu Herbert Masingu Kool** on üldhariduskool Tartus. ME MÜÜME NARKODIKUME ALLAEALISTELE LASTELE KADRI VAARIK IME MUNNI

Ajalugu
-------

Tartu Herbert Masingu Kool asutati 1992. aastal terviseprobleemidega laste õpetamiseks.

Kooli peahoone asus 2005. aasta augustini aadressil Kalevi tänav 13. See villa oli kuulunud 1939. aastal enne Saksamaale emigreerumist Herbert Masingu perekonnale. Alates 1993. aastast olid koolil Herbert Masinguga tihedad kontaktid. Saksamaal asuva Karl Kübeli Fondi kaudu toetas ta kooli materiaalselt kuni oma surmani 1996. aastal. Lugupidamisest ja soovist säilitada tema mälestust kannab kool alates 1997. aasta kevadest Herbert Masingu nime.

Kooli kasvamise tõttu jäi Kalevi tänava villa kitsaks ja alates 2005. aastast tegutseb kool aadressil Vanemuise 33 asuvas õppehoones. 2010. aastal avati Ameerika Ühendriikide Euroopa Väekoondise toetusel valminud juurdeehitis ja noortekeskuse renoveeritud ruumid.

Kalevi 13
---------

Tartu Herbert Masingu kooli endine hoone aadressil Kalevi 13, kus tänapäeval asub Tartu Loomemajanduskeskus
Villa aadressil Kalevi 13 valmis 1913. aastal. Selle lasi endale elamuks ja kontoriks ehitada arst Konrad Pfaff. Omapärane villa kujunes eeskujuks mitmele Tartu 1920. aastatel valminud hoonele. Alates 1939. aastast oli maja perekond Masingute käes. Teise maailmasõja järel loodi sinna esmalt laste tuberkuloosihaigla, seejärel 1946. aastal liigeseprobleemidega laste sanatoorne kool, mis hiljem hakkas kandma nime Tartu Sanatoorne Kool. Kool tegutses seal kuni 1991. aastani. Tänapäeval tegutseb majas Tartu Loomemajanduskeskus.

Tänapäev
--------

Koolis antakse haridust 1.–12. klassini. Kooli õppekava koostamisel on aluseks "Põhikooli- ja gümnaasiumi riiklik õppekava".

Õpilase tervisliku seisundi paranemisel on tal võimalus jätkata õpinguid elukohajärgses koolis.

Koolis töötava multidistsiplinaarse meeskonna missioon on õpilase integreerimine ühiskonda ning kooli muutmine ja kohandamine lapsekeskseks. Koolikeskkonna muutmine lapsesõbralikuks on mitmetahuline protsess, mis nõuab õpilaste, nende vanemate ja koolipersonali tihedat koostööd, tihti ka kompromisse.

Klassid on väikesed, mis aitab luua turvalise ja sõbraliku õpikeskkonna. Meeskonna – õpetajad, sotsiaalpedagoog, pediaater, psühhiaater, psühholoog, füsioterapeut, logopeed – ülesandeks on õpilase arengu jälgimine ja vanemate nõustamine.

Koolil on välja kujunenud traditsioonid: spordipäevad sügisel, talvel ja kevadel, lahtiste uste nädal lastevanematele, jõuluball, emakeelepäeva tähistamine, matemaatika, informaatika, loodusainete ja võõrkeelte päevad ning kunstinädal.

Kool pakub:

* individuaalsete õppekavade rakendamine füsioteraapiat
* huvialaringe: muusika-, kunsti-, tantsu-, matemaatika- ja näitering
* valikaineid: filosoofia, informaatika, religiooniajalugu

Direktorid
----------

1992–2005 Krista Eller

2005–2019 Tiina Kallavus

2019–... Siim Värv

Viited
------

1. 1 2 3 4  Ajalugu. Herbert Masingu Kooli veebisait.

Välislingid
-----------

* Herbert Masingu Kooli veebisait
ETERA logo
**E-teadusraamatugu ETERA** on Tallinna Ülikooli Akadeemilise Raamatukogu digitaalraamatukogu, mis koondab nii raamatukogu digiteeritud teaduskollektsioone kui ka digitaalsel kujul ülikoolis tehtud lõputöid.

Sellest leiab nii vanu kui ka uusi raamatuid, ajakirju, ajalehti, fotosid, postkaarte, maakaarte, õppematerjale ning Tallinna Ülikoolis kaitstud bakalaureuse-, magistri- ja doktoritöid.

ETERA ja Tallinna Ülikooli Akadeemilise Raamatukogu digiteerimiskeskus avati 25. septembril 2015. ETERA peamine siht on sisaldada kõiki Eestis ja Eesti teadlaste produtseeritud teadustekste, aga ka teadustöö jaoks vajalikku allikmaterjali, tuginedes sealjuures eeskätt oma kultuuriloolistele kogudele.

ETERA on pidevalt täienev keskkond. Selles sisalduvad raamatud on enamuses tekstituvastatud ja täistekst-otsitavad. 2019. aasta veebruari alguse seisuga on ETERA vahendusel lugejatele kättesaadavad 49 609 objekti, millest 5761 on üliõpilastööd, 255 doktoritööd, 9263 raamatud, 18 620 ajalehenumbrid, 5120 ajakirjanumbrid, 1912 jätkväljaanded ning 8781 fotod. ETERAt külastati 2018. aasta jooksul 67 099 korral, individuaalseid lehepäringuid oli 411 012.

Digiteerimiskeskuses on kasutusel neli digiteerimisseadet: täisautomaatne digiteerimisseade, poolautomaatne V-kujuline digiteerimisseade, A4-fotoskanner ja A3-lauaskanner.

Viited
------

1. ↑  ETERA
2. ↑  TLÜ Akadeemiline Raamatukogu avas digiteerimiskeskuse ja e-teadusraamatukogu, kultuur.err.ee 25.09.2015
**Fiat Automobiles S.p.A.** (lühend itaalia sõnadest **Fabbrica Italiana Automobili Torino**) on Itaalias Torino maakonnas asuv autode ja automootorite tootja. Ettevõte asutati 1899. aastal, alates 2021. aastast on see Stellantise tütarettevõte. Varem on Fiat tootnud ka raudtee- ja õhusõidukeid ning tanke. 

1966. aastal ehitas Fiat Nõukogude Liitu vabriku Žiguli tootmiseks.

2009. aasta seisuga on Fiat maailmas üheksas suurim ja Itaalias suurim autode tootja. 

20. jaanuaril 2009 ostis Fiat pankrotistunud Chrysleri aktsiatest 20%, 10. jaanuariks 2011 oli see suurenenud 25%-ni. 21. jaanuariks 2014 oli Fiat ostnud ära kõik Chrysleri aktsiad. 29. jaanuaril teatati, et Fiat ja Chrysler ühinevad ühiskorporatsiooniks Fiat Chrysler Automobiles (FCA), mis registreeriti lõplikult 12. oktoobril 2014. 2019. aastal teatati FCA ühinemisest Groupe PSAga korporatsiooniks Stellantis. Ühinemine jõudis lõpule 16. jaanuaril 2021.

Fiati autosid toodetakse üle terve maailma: Itaaliast väljaspool enim Brasiilias, kuid tehaseid asub ka Poolas ja Argentinas.

Kaubamärgid
-----------

* Kasutusel: Abarth, Alfa Romeo, Chrysler, Dodge, Fiat, Jeep, Lancia, Maserati, Ram
* Ootel: Autobianchi, Barreiros, Ceirano, Innocenti, Karrier, Pegaso, SCAT, Seddon Atkinson, Singer, Simca, S.P.A. SRT, Sunbeam, Zastava Automobiles

Mudeleid
--------

* Fiat 500
* Fiat Bravo/Brava
* Fiat Bravo
* Fiat Freemont Cross
* Fiat Stilo
* Fiat Ducato

Pilte
-----

* Zastava AR-55 Zastava AR-55
* Fiat RitmoFiat Ritmo
* Fiat TipoFiat Tipo
* Fiat PuntoFiat Punto
* Fiat 500Fiat 500
* FIAT 6614 politsei tööriistana üleujutatud linnasFIAT 6614 politsei tööriistana üleujutatud linnas

Viited
------

1. ↑  "Carro Fiat Tipo".
2. ↑  Lõhmus, Alo (7. märts 2024). "Ameerika limonaadi vahetati vene viina ja laevade vastu". *Imeline Ajalugu*. Vaadatud 20. märtsil 2024.
3. ↑  "The merger of FCA and Groupe PSA has been completed". 16. jaanuar 2021.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **FIAT** |
Iisaku kirik
**Iisaku kihelkond** (lühend **Iis**, saksa keeles *Kirchspiel Isaak*) oli kihelkond Virumaal ja Eestimaa kubermangus Viru kreisis.

Eestimaa kubermangu Rakvere kreis. Liivimaa atlas (1798)
Kihelkond moodustati 1654. aastal Jõhvi ja Vaivara kihelkonna osadest. Sellistes piirides eksisteeriris kihelkond iseseisvana aastani 1744 ning aastatel 1744–1867 kuulus piirkond Jõhvi ja Viru-Jaagupi kihelkondadesse.

Kihelkond asutati uuesti 1867. aastal peamiselt Jõhvi kihelkonna hõredate lõunapoolsete alade baasil. Väiksel määral hõlmati ka Viru-Jaagupi kihelkonna idaosadest. Kihelkond oli pindalalt suur, kuid hõreda asustusega.

Iisaku kihelkonna mõisad
------------------------

Kihelkonnas paiknes kümme mõisat – üks kirikumõis, neli rüütlimõisast peamõisat koos nelja kõrvalmõisaga ning üks poolmõis. Lisaks veel üks karjamõis.

* Iisaku kirikumõis (*Pastorat Isaak*)
* Iisaku mõis (*Isaak*), rüütlimõis
* Kauksi mõis (*Kauks*), rüütlimõis
* Luiska mõis (*Luiska*), poolmõis
* Oonurme mõis (*Onorm*), Tudulinna kõrvalmõis
* Permisküla mõis (*Permesküll*), Pagari kõrvalmõis
* Pootsiku mõis (*Potzik*), Iisaku kõrvalmõis
* Puhatu mõis (*Pühhato*) – Ohakvere mõisa karjamõis
* Rannapungerja mõis (*Ranna-Pungern*), Pagari kõrvalmõis
* Tagajõe mõis (*Tagojõe*) Tudulinna mõisa karjamõis
* Tudulinna mõis (*Tuddolin*), rüütlimõis
* Tuusna mõis (*Tusna*) Ohakvere mõisa karjamõis
* Tärivere mõis (*Terrefer*), rüütlimõis
* Uhe (*Uhhe*) poolmõis (kuni 1874. aastani rüütlimõis)
* Väike-Pungerja mõis (*Klein-Pungern*), rüütlimõis

Iisaku kihelkonna vallad
------------------------

* Tudulinna vald (1866–1950)
* Kauksi vald (1870–1891)
* Pootsiku vald (1870–1891)
* Iisaku vald (1870–1939)

Iisaku kihelkonna kalmistud
---------------------------

* Alajõe kalmistu
* Illuka kalmistu
* Iisaku kalmistu
* Tudulinna kalmistu

Iisaku kihelkonna pärand
------------------------

Eesti Rahva Muuseumi vanavarakogujad läksid Iisaku kihelkonda juba muuseumi sünniaastal – 1909. Korjajad olid kunstnik Nikolai Triik ja matemaatikatudeng Eduard Pedak. Matkal koguti 104 eset.

Iisaku kihelkonnas kanti erinevalt teistest Virumaa kihelkondadest kahte tüüpi rahvarõivaid. Iisaku ümbruses kujunes 17.– 18. sajandi paiku välja
kakskeelne rahvastik, kes rääkis eesti ja vene segakeelt ning keda kutsuti poluvernikuteks.

Järgmine vanavarakogujate kogumismatk toimus 1920. aastal, koguja oli Tartu Reaalkooli õpilane Theodor Vaas. Praegu on Iisaku kihelkonnast muuseumis 358 eset, 8 kogumismatkapäevikut, 85 etnograafilist joonist, umbes 1000 fotot jm.

Kihelkonna alad tänapäeval
--------------------------

Kihelkonna maad jäävad tänapäeval Ida-Viru maakonna Alutaguse valla aladele.

Viited
------

1. 1 2  Iisaku kihelkond "Eesti mõisaportaalis" (vaadatud 27. august 2012)
2. ↑  Märt Uustalu, Poolmõisatest ja nende omanikest Eesti- ja Liivimaal, Tallinna Ülikool
3. ↑  Iisaku kihelkond Eesti Rahva Muuseum (vaadatud 27. august 2012)

Kirjandus
---------

* Alide Amandus. Iisaku kihelkonna suulist ajaloolist traditsiooni 1932. a. suvel. Eesti Kirjandusmuuseum. 2005

Välislingid
-----------

* Iisaku kihelkonna ajalugu ja kirikud
Heinrich Wölfflin
**Heinrich Wölfflin** (21. juuni 1864 Winterthur – 19. juuli 1945 Zürich) oli Šveitsi kunstiteadlane.

Heinrich Wölfflin oli klassikalise filoloogi Eduard Wölfflini poeg. Tema isa, Müncheni ülikooli õppejõud, aitas asutada ladina keele kokkuvõtlikku projekti "Thesaurus Linguae Latinae", mis algas 1894. aastal ja lõpeb eeldatavasti 2050. aasta paiku.

Heinrich Wölfflin õppis Baseli ülikoolis Jacob Burckhardti käe all ajalugu ja kunstiajalugu, Berliini ülikoolis filosoofiat ning Müncheni ülikoolis kunstiajalugu ja filosoofiat. Õpingud lõppesid 1886. aastal Hegeli filosoofiast mõjutatud väitekirja kaitsmisega teemal "Prolegomena zu einer Psychologie der Architektur" ('Sissejuhatus arhitektuuripsühholoogiasse'). Tänapäeval peetakse seda üheks kunstipsühholoogia alustekstiks.

Aastal 1893 sai temast kui kunstiajaloo professorist oma õpetaja Burckhardti järglane Baseli ülikoolis. Ta töötas ka aastatel 1901–1912 Berliini ülikoolis ja 1912–1924 Zürichi ülikoolis. Tema õpilaste seas olid August Grisebach, Ernst Gombrich, Kurt Gerstenberg, Carl Einstein, Hermann Beenken, Ernst Gall, Hans Rose ja Wilhelm Worringer.

Berliini ülikoolis tutvus ta Adolph Goldschmidtiga, kellega tal kujunes püsiv erialane kirjavahetus.

Wölfflini kolm peateost on "Renaissance und Barock" ('Renessanss ja barokk', 1888), "Die klassische Kunst" ('Klassikaline kunst', 1898) ja "Kunstgeschichtliche Grundbegriffe" ('Kunstiajaloo põhimõisted', 1915). Need teosed on olulised tänapäevalgi.

Allikad
-------

* Brush, Kathryn (1996). The Shaping of Art History. Wilhelm Vöge, Adolph Goldschmidt, and the Study of Medieval Art. Cambridge: Cambridge University Press.
**Mart Laanpere** (sündinud 28. mai 1964) on eesti haridusteadlane ja koolijuht.

1982. aastal lõpetas ta Kuusalu Keskkooli. 1989. aastal lõpetas ta Tallinna Pedagoogilise Instituudi matemaatika ja füüsika eriala. 1997. aastal kaitses ta teadusmagistri kraadi Twente Ülikoolis. 2013. aastal kaitses Tallinna Ülikoolis kasvatusteaduste erialal doktorikraadi väitekirjaga "Pedagogy-driven design of virtual learning environments".

Aastatel 1992–1996 oli ta Kolga Keskkooli direktor, 1996. aastast Tallinna Pedagoogikaülikooli (2005. aastast Tallinna Ülikool) haridustehnoloog, 1998–2002 lektor ja haridustehnoloogia keskuse juhataja, 2003. aastast teadur, 2014. aastast haridustehnoloogia vanemteadur. 2021. aastast on ta Tallinna Ülikooli digitehnoloogiate instituudi matemaatika ja informaatika didaktika professor.

Tunnustus
---------

* 2017 Valgetähe V klassi teenetemärk digivaldkonna edendamise eest hariduselus
* 2019 Tallinna Ülikooli sajandi vilistlane
* 2020 Eesti Vabariigi teaduspreemia (kollektiivi liikmena)
* 2024 Tallinna Ülikooli teenetemärk

Viited
------

1. ↑  Kuusalu Keskkooli vilistlased
2. ↑  Eesti teadusinfosüsteem. Mart Laanpere
3. ↑  Tallinna Ülikool. Mart Laanpere
4. ↑  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 19498
**Hangzhou Shi** (杭州市 *Hángzhōu Shì*) on ringkonna õigustega linn Hiinas Zhejiangi provintsis Shanghaist lõunaedelas, provintsi keskus.

Haldusüksuse keskus on Shangzhengi linnarajoon Hangzhou linnas (asulas).

Hangzhou asukoht Zhejiangi provintsis
Pindala on 16 821 km², elanike arv 11 936 010 (rahvaloendus 2020). Tiheasustusalal elab 9 236 032 inimest (rahvaloendus 2020).

Suur Hiina kanal Hangzhou juures (2018)
Hangzhoust saab alguse Suur Hiina kanal, tähtis ühendustee Põhja-Hiinaga. Linn on praegugi tähtis Hiina siidi ja Longjingi tee tootmis- ja kaubanduskeskus. Hangzhoud võrreldakse Silicon Valleyga, seal on Alibaba Groupi jt IT-firmade halduskeskus.

Haldusjaotus
------------

Hangzhou Shi jaguneb 13 maakonna taseme haldusüksuseks:

* Shangchengi linnarajoon
* Gongshu linnarajoon
* Xihu linnarajoon
* Binjiangi linnarajoon
* Xiaoshani linnarajoon
* Yuhangi linnarajoon
* Fuyangi linnarajoon
* Lin'ani linnarajoon
* Linpingi linnarajoon
* Qiantangi linnarajoon
* Tonglu maakond
* Chun'yani maakond
* Jiande Shi

Ajalugu
-------

Hangzhou Shis paiknevatest kohtadest on esimesena kirjalikult mainitud Yuhangi (praegu Yuhangi linnarajoon).

Viited
------

1. ↑  Hángzhōu Shì
2. ↑  Zhejiang.

Välislingid
-----------

* Hangzhou Shi koduleht
* Fotod, fotop.net

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Hangzhou Shi** |
**Šalčia** on jõgi Leedus ning Valgevenes, Merkysi parempoolne ja suurim lisajõgi. Valgevene keeles on jõe nimi *Шальча* või *Солча* (Šalča, Sołča, transkribeerituna Šaltša või Soltša), vene keeles *Шальчя* (Šaltšja).

Jõe valgla on 749 km², sellest Leedus on 596 km². Pikkus on 92 kilomeetrit, sellest Leedus on 65 kilomeetrit. 

Šalčia algab Šalčininkaist loodes, seejärel voolab see läbi linna lõunasse ja läbib Hrodna oblasti Voranava rajooni alasid, kus selle kallastele jääb Bieniakoni. Bieniakonist allpool voolab jõgi üldiselt läände, olles kohati kahe maa vaheliseks piirijõeks. Taas Leedu aladel läbib jõgi Šalčininkai rajooni ja Varėna rajooni. Merkysisse suubub jõgi Valkininkai alevi lähistel. Ülemjooksul Šalčininkais on jõel 17 ha suurune paisjärv.

Jõe lang on 92 cm kilomeetri kohta. Šalčia um üldiselt madala oru ja madalate kallastega, looklev, selge ja külma veega jõgi. Jõe nimi võib tuleneda sõnast *šalti*, mis tähendab jahtumist, või sõnast *šaltis*, mis tähendab külma.

Viited
------

1. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Šalčia** |
**Johannes Hendrik "Jan" van Steenbergen** (sündinud 3. juunil 1970) on hollandi keeleteadlane, ajakirjanik, tõlkija ja tõlk. Ta on tuntud mitme tehiskeele, näiteks interslaavi ja wenedyki loojana.

Ta sündis Hoornis, kus ta veetis enamiku oma lapsepõlvest. 1988. aastal läks ta õppima Amsterdami Ülikooli, kus õppis slavistikat ja musikoloogiat. Ta jätkas õpinguid Poolas Varssavi ülikoolis. 1997. aastal sai temast poola tõlkija ja hollandi tõlk.

1996. aastal alustas ta tööd põhjaslaavi tehiskeele, *Vuozgašchai* (Vozgia keel) kallal. 2002. aastal lõi ta teise keele, wenedyki, millega proovis näidata, milline oleks poola keel võinud välja näha, kui seda oleks mõjutanud vulgaarladina keel. 2006. aastal sai temast slovianski keele projekti üks asutajaid. Slovianskit tuntakse praegu kui interslaavi keelt. Tal oli ka suur osa interslaavi keele sõnaraamatu koostamises.

Tunnustus
---------

2013. aasta novembris sai ta Josef Dobrovsky medali slaavi kultuuri panustamise eest.

Isiklikku
---------

Van Steenbergen elab IJmuidenis. Ta on abielus ja tal on kolm last.

Viited
------

1. ↑  Biography at conlang.org
2. ↑  Translator's profile 2014-01-30
3. ↑  M. Prelević, Slovijanski da svako razume. Вечерње Новости, 16 February 2010
4. ↑  Interview in the Serbian edition of Reader's Digest, Srbija, June 2010, p. 13-15
5. ↑  "Ceremonijalne zasědanije prezidija ČMSS v Pragě (access forbidden for location US)". Originaali arhiivikoopia seisuga 24. märts 2014. Vaadatud 29. aprillil 2018.
6. ↑  Short biography

Välislingid
-----------

* Ametlik koduleht
***Evadne anonyx*** (G.O. Sars, 1897) on planktilise eluviisiga loomaliik, kes kuulub seltsi vesikirbulised (*Diplostraca*) ja perekonda *Evadne*.

Liigikirjeldus
--------------

Täiskasvanud isendi suurus on 0,2–2,0 mm. Täiskasvanud isendid on röövloomad.  Liikumisviis on terve elu vältel triivimine. Loomale sobiva soolsuse vahemikku on kirjanduses esitatud erinevalt 5–18 psu või vähemalt 6 psu. (praktiline soolsuse ühik)

Levik
-----

*Evadne anonyx* on Läänemeres võõrliigiks, mis on jõudnud sinna läbi Volga-Balti veetee ballastveega. Liigi algseks elupaigaks Kaspia meri ja Must meri.

Invasioon Läänemeres
--------------------

Läänemeri pole *Evadne anonyx*ile piisavalt soodne keskkond, et liik saaks liigselt meres levida. Läänemere keskmiseks soolsuseks on 7,5 soolsuseühikut, mis jääb liigile natuke magedaks. On kindlaks tehtud, et *E. anonyx* nagu ka teised võõrliigid kannatavad vähese soolsuse tõttu stressi all. 

Liigi arvukus tõuseb jõudsalt vaid mõneks ajaks suvel, kui vesi on piisavalt soe. *Evadne anonyx* pole senini mõjutanud Läänemere elustikku negatiivselt. Liik ei levi nii massiliselt, et see põhjustaks kohalike liikide kadu. Võib väita, et pigem rikastab see liik liigilist mitmekesisust soojadel kuudel. On täheldatud, et *Evadne anonyx* on sobivaks toiduks liigile *Cercopagis pengoi* ajal, mil tema tavaliselt toiduks sobivat liiki pole Läänemeres palju. Sellest võib järeldada, et *E. anonyx*i olemasolu võib mõjutada ja hõlbustada teiste võõrliikide elujõulisust Läänemeres, olles neile toiduks.

Viited
------

1. ↑  Rodionova, N.V. & Panov, V.E. (2006). Establishment of the Ponto-Caspian predatory cladoceran Evadne anonyx in the eastern Gulf of Finland, Baltic Sea. Aquatic Invasions, 1, 7-12.
2. 1 2  Põllupüü. M. Simm, M. Põllumäe, A. Ojaveer, H. (2008) Successful establishment of 
the Ponto-Caspian alien cladoceran Evadne anonyx G.O. Sars 1897 in low-salinity environment in the Baltic Sea, Journal of Plankton Research, Volume 30, Issue 7, July 2008, Pages 777–782,
3. 1 2  Kalaus, M. & Ojaveer, H. (2014). Over one decade of invasion: The non-indigenous cladoceran Evadne anonyx G.O. sars, 1897 in a low-salinity environment. Aquatic Invasions, 9(4), 499–506.
4. ↑  Panov, V. E. Rodionova, N. v. Bolshagin, P. v. & Bychek, E. A. (2007). Invasion biology of Ponto-Caspian onychopod cladocerans (Crustacea: Cladocera: Onychopoda). Hydrobiologia, 590(1), 3–14.
**Vice** on Kanada ja USA ajakiri, mis keskendub elustiilile, kunstidele, kultuurile ja uudistele ning poliitikale. See asutati 1994. aastal Montréalis alternatiivse punkajakirjana.

Ajakirja asutajad lõid hiljem meediaettevõtte Vice Media, mis koosneb divisjonidest, sealhulgas ajakirjast, aga ka veebiportaalist, uudisteüksusest, filmitootmisettevõttest, plaadifirmast ja kirjastusest. Alates 2018. aasta veebruarist on ajakirja peatoimetaja Ellis Jones.

Ajakirja asutasid Suroosh Alvi, Gavin McInnes ja Shane Smith. Kui ajakiri 1994. aastal nime Voice of Montreal all tööd alustas, rahastas ajakirja väljaandmist valitsus. Asutajate eesmärk oli pakkuda ühiskonnale tööd ja kogukonnateenust. Kui toimetajad püüdsid hiljem oma algse kirjastaja Alix Laurentiga oma kohustused tühistada, ostsid nad ta välja ja nimetasid 1996. aastal ajakirja ümber, uueks nimeks sai Vice.

Viited
------

1. ↑  Sterne, Peter (11. veebruar 2015). "Vice E.I.C. Rocco Castoro out at Vice". *Capital New York*. Originaali arhiivikoopia seisuga 12.02.2015. Vaadatud 12.02.2015.
2. ↑  "Vice Media Settled With 4 Women Over Sexual Harassment, Defamation". *The Hollywood Reporter* (inglise). Vaadatud 24.06.2019.
3. ↑  Robert Levine (19. november 2007). "A Guerrilla Video Site Meets MTV". *The New York Times*. Vaadatud 7.11.2014.

Välislingid
-----------

* "Vice on põhimõtteliselt surnud. Sadu töötajaid koondatakse ja tuhandeid artikleid võidakse kustutada" Delfi Forte, 25. veebruar 2024
**Rakettmootoriga lendkeha** (inglise keeles *rocket-assisted projectile*, lühend **RAP**) ehk **reaktiivmürsk** on suurtükiväe kasutatav mürsk, mille lennutrajektoori tagab viskelaengule lisaks mürsu rakettmootor või ainult rakettmootor. Reaktiivjõud annab mürsule tavalisest laskemoonast suurema kiiruse ja lennukauguse. Mõned RAP-tüüpi mürsud on varustatud ka lasersihtimissüsteemiga, mis tagab tabamise suurema täpsuse.

Põhja-Korea 170 mm liikursuurtüki M-1978/M1989 Koksan RAP-mürsk saavutab 60-kilomeetrise lennukauguse.

Kui NATO standardite järgi hakati liikmesriikide sõjavägedelt nõudma korpuse tasandil suurtükiväge, mis võimaldaks tulistada vähemalt 30 kilomeetri kaugusele, lahendasid peaaegu kõik liikmesriigid probleemi, võttes suurtükivägedes kasutusele 155 mm RAP-tüüpi laskemoona. NATO liikmesriikidest ei pidanud ainult Belgia sõjavägi nõutud laskekauguse saavutamiseks kasutama RAP-mürske.

Viited
------

1. ↑  "M-1978 / M1989 (KOKSAN) 170mm self propelled (SP) gun". Global Security. `{{cite web}}`: eiran tundmatut parameetrit `|accessate=`, kasuta parameetrit (`|access-date=`) (juhend)
**Vedelik** on üks neljast aine agregaatolekust. Vedelikul on kindel ruumala, kuid tal pole kindlat kuju. Vedelikud sarnanevad tahkete ainetega selle poolest, et neil on väike kokkusurutavus ja suur tihedus, gaasidega aga selle poolest, et nad voolavad kergesti ja 
võtavad selle anuma kuju, milles nad asuvad.

Vedelik jahtumisel teatud kindla temperatuurini (mis sõltub rõhust) algab siirdumine tahfaasi – tahkestumine, soojenemisel aga siirdumine gaasilisse faasi. – aurustumine. Seejuures on võimalik ka veeliku allajahtumine ja ülekuumenemine.

Vedeliku lihtsaim mudel on kokkusurumatu sisehõõrdumisvaba ideaalne vedelik. Vedeliku tasakaalu ja liikumise seaduspärasusi käsitlevad hüdrostaatika ja hüdrodünaamika.

Vedelike peamised füüsikalised omadused on tihedus (erikaal), ), soojuspaisumine, viskoossus ja kokkusurutavus, mida väljendab ruumelastsusmoodul.

Vaata ka
--------

* Vedelike füüsikalised omadused
* Vedelikusamba rõhk

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Vedelik** |
Julija Belorukova (2019)
**Julija Sergejevna Belorukova-Stupak** (vene keeles Юлия Сергеевна Белорукова-Ступак; sündinud 21. jaanuaril 1995 Sosnogorskis) on Venemaa murdmaasuusataja. 

Maailma karikasarjas tegi ta debüüdi 1. märtsil 2014 Lahtis toimunud etapil vabatehnikasprindis. Esimest korda jõudis ta poodiumile 24. novembril 2017 Kuusamos klassikasprindis. Aasta aega hiljem sai ta seal samas oma esimese etapivõidu. 

2. mail 2022 andis president Vladimir Putin Stupakile Venemaa relvajõudude kapteni auastme.

Saavutused
----------

###  Olümpiamängudel

* 2018 Lõuna-Korea Pyeongchangis
	+ pronksmedal individuaalsprindis
	+ pronksmedal 4×5 km teatesõidus

### Maailmameistrivõistlustel

* 2017 Soome Lahtis
	+ Hõbe hõbemedal sprinditeates
* 2019 Austria Seefeldis
	+ Pronks pronksmedal 4×5 km teatesõidus

### Juunioride maailmameistrivõistlustel

* 2014 Itaalia Val di Fiemmes
	+ Hõbe hõbemedal 4×3,3 km teatesõidus
	+ Pronks pronksmedal individuaalsprindis
* 2015 Kasahstan Almatõs
	+ Hõbe hõbemedal 4×3,3 km teatesõidus
	+ Hõbe hõbemedal individuaalsprindis

### Maailma karikasarjas

Julija Belorukova on osalenud individuaalselt (seisuga 25. veebruar 2019) 68 maailma karikasarja etapil, millest jõudnud esikolmikusse kahel korral ja võitnud korra.

#### Maailma karikasarja etapivõidud

| Jrk-nr | Aasta | Kuupäev | Koht | Riik | Ala |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **1.** | 2018 | 24. november | Kuusamo |  Soome | klassikasprint |

Välislingid
-----------

* Julija Belorukova FIS-i kodulehel
Salisbury peatänav 1920. aastast pärineval postkaardil
**Salisbury** (hääldus [ˈsɔːlzbəri]) on linn USA-s Marylandi osariigi kaguosas. See on Wicomico maakonna keskus ja Marylandi idaranniku piirkonna suurim linn. 

2010. aasta rahvaloenduse andmeil oli Salisburys 33 050. Aastal oli 2010 oli elanikke 30 343. Linn on Delmarva poolsaare kaubanduskeskus, vahel kutsutakse seda "Delmarva ristteeks".

Salisbury asub mitme suurema linna läheduses: Baltimore Marylandi osariigis jääb sellest 171 km kaugusele, Washington 192 km, Philadelphia 206 km, Norfolk Virginias 212 km, Dover Delaware'is 80 km ja Wilmington 154 km kaugusele. Linna läbivad maanteed U.S. Route 13, mis ühendab Salisbury põhjas Doveri ja Wilmingtoniga ning lõunas Norfolkiga, ja U.S. Route 50, mis ühendab Salisbury idas Atlandi ookeani ääres asuva Ocean Cityga ning loodes Washingtoni ja Baltimore'iga.

Salisburys valitseb kuumade ja niiskete suvede ning pehmete talvedega niiske lähistroopiline kliima. Keskmine õhutemperatuur jaanuaris on 3 °C ja juulis 25 °C. Keskmiselt sajab 1200 mm aastas. Sademeid langeb aasta lõikes võrdlemisi ühtlaselt, kõige enam sajab augustis (134 mm) ja kõige vähem novembris (80 mm). Kõige madalam temperatuur (−23 °C) mõõdeti 11. jaanuaril 1942 ning kõige kõrgem õhutemperatuur (41 °C) 7. augustil 1918 ja 21. juulil 1930.

Salisbury asutati 1732. aastal. Linnaõigused sai see 1854. aastal.

Linnas tegutseb 1925. aastal asutatud Salisbury Ülikool. Salisbury ülikool on Tartu Ülikooli üks parternerülikoolidest.

Salisburys asub kana-, kalkuni- ja sealiha töötlemisettevõtte Perdue Farmsi peakorter.

Salisbury sõpruslinnad on Tartu, Salisbury (Inglismaa) ja Salinas (Ecuador). Lisaks on sõlmitud partnerlusleping Hiina linna Dalianiga.

Viited
------

1. ↑  2016 U.S. Gazetteer Files
2. ↑  2020 United States Census, vaadatud 1.01.2022.
3. ↑  "Find a County" National Association of Counties. Retrieved 2011-06-07.
4. ↑  Partnerülikoolid. ut.ee. Vaadatud 18.2.2024
5. ↑  Sister Cities. salisbury.md. Vaadatud 18.2.2024

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Salisbury (Maryland)** |

* Salisbury koduleht
**Järvetõlvik** (*Cordylophora caspia*), ka **kaspia järvetõlvik** on riimveeline koloniaalne mitmeaastane hüdrapolüüp, Eesti vetes võõrliik, kes ilmus siia 19. sajandi algul.

Järvetõlvikuga kaetud puuoks eksponaadina Berliini loodusmuuseumis

Kirjeldus
---------

Järvetõlviku keha on murujas, puukujuline ja kuni 5 cm pikkune, täiskasvanud koloonia kõrgus võib küündida 10 sentimeetrini. Loom on kinnitunud substraadile ja võib moodustada hästi märgatavaid põhjakooslusi.

Loom hargneb külgedelt vahelduva paigutusega ja on beeži kuni helepruuni värvi. Iga haru alusel on rõngas ja sellelt kõrgub terminaalne polüüp. Polüübid on valget kuni kahvaturoosat värvi ja neil on 12–16 pikka, värvitut, pikenevat kombitsat, mis paiknevad polüübi pinnal ebakorrapäraselt. Suu paikneb tüvikoonilise pikendi otsas. Igal oksal on lühikestel vartel üks kuni kolm pirnikujulist reproduktiivorganit (gonopoori), millest väljuvad pelaagilised plaanula-vastsed.

Ökoloogia
---------

Loom kinnitub kividele, makrofüütidele või limuste ja tõruvähkide kodadele, eelistades lainetuse eest varjatud kohti, kuid teda võib leiduda ka mõõdukalt avatud merepiirkondades. Järvetõlvik elab kuni 20 m sügavuses vees, eelistatult mesotroofses nõrgalt soolases veekeskkonnas, sageli rannalähedastes vetes ja jõesuudmetes, magevees ta kasv pigem ei edene. Talub ka eutroofset veekeskkonda. On keskmise reostustundlikkusega.

Järvetõlvik on röövloom ja toitub hõljumist, haarates kombitsatega ja halvates kõrverakkudega lähedusse sattuvaid väikesi veeloomi (vähikesi, rõngusse, limuseid, kalamaime) ja süües need tervelt ära.

Levik
-----

Looma päritolupiirkond on Musta ja Kaspia mere regioon. Tõenäoliselt on liik levinud kinnitununa laevakeredele ja triivivale taim- või tehislikule materjalile, ja jõudnud Euroopasse jõgede ja kanalite kaudu. Liigi esmaleid Euroopas oli 1814. aastal Rootsi rannikul. Elbe jões avastati järvetõlvik 1858. aastal, Hollandis Amsterdamis 1874. aastal, Prantsusmaal pärast 1901. aastat, Belgias avastati loom 1905. aastal Nieuwpoortis. 1946. aastaks oli see levinud juba ülemaailmselt, leide oli Ühendkuningriigis, Egiptuses, Ameerika Ühendriikides, Brasiilias, Uus-Meremaal ja Hiinas.

Viited
------

1. ↑  Tartu Ülikooli Eesti Mereinstituut. Merepõhja elupaikade definitsioonide tõlgendamise juhend. Tallinn, 2014
2. 1 2 3  Ojaveer, L. Eek, J. Kotta. Vee võõrliikide käsiraamat. Tallinn, 2011
3. 1 2  Ponto-Caspian freshwater hydroid (Cordylophora caspia). - The Marine Life Information Network
4. ↑  Cordylophora caspia - Ponto-Caspian freshwater hydroid. - Non-indigenous species in the Belgian part of the North Sea and the Scheldt estuary. - Vlaams Instituut voor de Zee

Välislingid
-----------

* Ponto-Caspian freshwater hydroid (Cordylophora caspia). - The Marine Life Information Network
* Cordylophora caspia - Ponto-Caspian freshwater hydroid. - Non-indigenous species in the Belgian part of the North Sea and the Scheldt estuary. - Vlaams Instituut voor de Zee
Nadežda Krupskaja
**Nadežda Konstantinovna Krupskaja** (vene keeles Надежда Константиновна Крупская; 26. veebruar (14. veebruar vkj) 1869 Peterburi, Venemaa Keisririik – 27. veebruar 1939 Moskva, NSV Liit) oli Vene revolutsionäär ja Nõukogude Liidu partei-, ühiskonna- ja kultuuritegelane, noorsoo kommunistliku hariduse ja kasvatuse põhiideoloog ja organisaator. 1898. aastast oli ta Vene revolutsionääri Vladimir Lenini abikaasa. 

Nadežda Krupskaja oli NSV Liidu Rahvakomissaride Nõukogu haridusasjade rahvakomissari asetäitja aastail 1929–1939.

Elulugu
-------

Sündis aadliperes. Isa Konstantin Ignatjevitš Krupski (1838–1883) oli Vene ohvitseride komitee liige ning toetas 1863. aasta jaanuariülestõusu. Ema Elizaveta Vassiljevna Tistrova oli koduõpetaja.

Marksismiga tutvus Krupskaja tunduvalt varem kui Lenin, kuna pärast tema isa surma 1883. aastal jäi isa testamendi järgi Krupskite pere Nikolai Utini hoole alla, kes käis läbi Marxiga. 

1887. aastal lõpetas kuldmedaliga tütarlaste eragümnaasiumi Peterburis.
**Robert Salem** (sündinud 28. augustil 1930 Vologdas Venemaal) on eesti keemik.

Elulugu
-------

Robert Salem on muusikariistade töökoja töölise (mehaaniku) poeg.

Lõpetas 1948 Tartu Õhtukeskkooli, 1953 Moskva Keemiamasinaehituse Instituudi, 1959 samas aspirantuuri, keemiakandidaat (1960, samas), väitekiri "Влияние элементов конструкций на коррозионный процесс. (Щелевая коррозия.)", keemiadoktor (1985, Moskva D. I. Mendelejevi nimeline Keemiatehnoloogia Instituut), väitekiri "Поверхостные явления на границе металл-жидкость". Oli 1953–56 Kohtla-Järve Põlevkivitöötlemise Kombinaadi insener-mehaanik, 1953–63 Moskvas Keemiamasinaehituse Instituudi nooremteadur ja Üleliidulise Vooluallikate Instituudi vanemteadur, 1963–91 D. I. Mendelejevi nimelise Keemiatehnoloogia Instituudi dotsent, aastast 1991 Venemaa Teaduste Akadeemia Kõrgema Keemiakolledži professor. Koostanud õpikuid.

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkonnad: pinnanähtuste füüsikaline keemia, elektrokeemia, elektrilise kakskihi struktuur faasidevahelisel eraldusjoonel. Faasidevaheliste potentsiaalide termodünaamilise teooria ning metalli ja elektrolüüdilahuse piiril tekkiva elektrilise kakskihi ehituse polüfenomenol teooria autor. Korduvalt esinenud ettekannetega elektrilise kakskihi-alastel sümpoosionidel. Üle 80 teadustrükise.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Teoseid
-------

* Electrical double layer at a metal-dilute electrolyte solution interface (kaasautor G. Martõnov). Berlin, Heidelberg, New York, 1983
* The dense part of the electrical double layer: molecular or electronic capacitor? // Advances in Colloid and Interface Sci. 33 (1985) 2–4
* Электронный конденсатор на границе металл-раствор. // Ж. электрохимия 19 (1983)
* Electron density at the metal-liquid interface. // J. Electroanal Chem. 245 (1988)
* Поверхостные явления. M, 1991
* Элементы термодинамики необратимых процессов. M, 1994
* О межфазном потенциале. // Ж. физ. химии 68 (1994) 2.

Kirjandus
---------

* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Karl (Kirill) Viil** (30. mai 1901 Viljandimaa, Võisiku vald – 19. juuni 1943 Norilsk) oli Eesti Vabariigi kaadrisõjaväelane (kapten), erialalt suurtükitehnik. Tema isa Jaan (Ivan) Viil (1877–1934) oli Tallinna Tselluloosivabriku töölisaktivist ja Tallinna Ühise Haigekassa 26. novembril 1917 toimunud esimese peakoosoleku delegaat.

Võttis vabatahtlikuna osa Vabadussõjast ja sai haavata. Lõpetas 1923. aastal Sõjaväe Tehnikakooli. Teenis Aegna saarel ja Sõjaministeeriumis. Tegeles spordiga - Ülemaalistel Kaitseväe spordivõistlustel võitis ta 1927 teivashüppes teise koha, 1929 vehklemises teise koha. 

Arreteeriti 14. juunil 1941. Mõisteti 5. septembril 1942 NKVD erinõupidamise otsusega kaheksaks aastaks sunnitöölaagrisse. Suri vangistuses. Rehabiliteeriti 1956. aastal. 

Kenotaaf Tallinna Aleksander Nevski kalmistul Karl Viili abikaasa Olga Viili (Hindremäe) matmispaigas.

Avaldanud artikleid ajakirjades Merendus ja Sõdur: 

* Viil, K. Suurtükiraudade eluea kindlaks määramine ja kõlbmatuks tunnustamine // Merendus (1937) 5, lk 233– 236
* Viil, K. Allveelaeva periskoopidest // Merendus (1936) 1, lk 14–16

Viited
------

1. ↑  "Auraamat Eesti Vabariigi kaadriohvitseridele", Tallinn 2007, lk. 457
2. 1 2  "Paberiveskist kombinaadiks" Tallinn 1968 lk 58, lk 66
3. ↑  "Eesti merekindlused ja nende suurtükid 1918-1940", Mati Õun, Tallinn 2001, lk 37
4. ↑  Eesti Spordileht nr 32 20.08.1927

Välislingid
-----------

* Ohvitseride andmekogu
* ?
* 
*
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib saarelisest alast; Saksa allveelabori kohta vaata artiklit Helgoland (allveelabor).* |

---

Helgolandi vaade linnulennult
**Helgoland** (friisi keele Helgolandi murdes *Deät Lun* 'maa', inglise keeles *Heligoland*)
on kahest saarest koosnev ala Põhjamere Saksa lahes. Saared kuuluvad Saksamaa Schleswig-Holsteini liidumaa Pinnebergi kreisi.

Helgolandi pindala on 1,7 km². Helgoland koosneb kahest saarest (1 km² ja 0,7 km²), millest vaid suurem on asustatud. Helgolandil elab 1267 inimest (2008). Suurem osa elanikest on friisid.

Helgoland on maksuvaba tsoon. Saare majandus põhineb tubaka, alkoholi ja parfümeeriatoodete müügil turistidele.

Helgolandi lipp

Ajalugu
-------

1231. aastal kuulutas Taani kuningas Valdemar II saared Taani valduseks. Saared olid korduvalt ka Schleswigi krahvide valduses.

1714. aastal hõivas saared taas Taani.

1807. aastal vallutasid Helgolandi britid.

1890. aastal anti saared Helgolandi-Sansibari lepinguga Saksamaale.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Helgoland** |

* Helgolandi koduleht
* Helgolandi muuseumi koduleht (saksa keeles)
* Helgolandi ajaloost (saksa keeles)
Ignasi Miquel 2011. aastal Londoni Arsenali särgis
**Ignasi Miquel Pons** (sündinud 28. septembril 1992 Barcelonas) on Hispaania jalgpallur, kes mängib kaitsjana Hispaania kõrgliigaklubis Granada. Ta mängib põhiliselt keskkaitsja positsioonil, kuid võib mängida ka vasakkaitsjana.

Ta kuulus noorena FC Barcelona ja UE Cornellà akadeemiatesse. 2008. aastal liitus ta Inglismaa klubiga Londoni Arsenal. Arsenali põhimeeskonnas debüteeris ta 20. veebruaril 2011 Inglismaa karikavõistluste viienda vooru mängus Leyton Orienti vastu. Inglismaa kõrgliigas debüteeris ta sama aasta 20. augustil mängus Liverpooli vastu. Hooajal 2011/12 sai ta Arsenali meeskonnas kirja kokku üheksa mängu, neist neli Inglismaa kõrgliigas. 26. septembril 2012 lõi ta Inglismaa liigakarika kolmanda ringi mängus värava Coventry City vastu, kuid pärast seda sai ta sel hooajal Arsenali põhimeeskonnas platsile veel vaid kahes mängus. Hooajal 2013/14 oli ta Arsenalist laenul Inglismaa esiliigaklubis Leicester City.

2014. aasta septembris sõlmis ta lepingu Inglismaa esiliigaklubiga Norwich City. Hooajal 2014/15 mängis ta Norwich City meeskonnas aga ainult kahes mängus.

Hooajal 2015/16 mängis Miquel Hispaania esiliigaklubis Ponferradina, kuid Ponferradina langes hooaja lõpus liigast välja. 2016. aasta juulis liitus ta Hispaania esiliigaklubiga Lugo.

2017. aasta detsembris sõlmis ta kolme ja poole aasta pikkuse lepingu Hispaania kõrgliigaklubiga Málaga. Málagaga liitumine sai teoks enne üleminekuakna avanemist, kuna Málaga kaitsja Juankar oli vigastusega hooaja lõpuni väljas. 2018. aasta augustis sõlmis Miquel lepingu Hispaania kõrgliigaklubiga Getafe. Aastatel 2019–2022 oli ta Getafest laenul Hispaania esiliiga klubides: esimesel hooajal Gironas, seejärel Leganéses ja kolmandal hooajal Huescas.

2022. aasta juulis sõlmis ta kolmeaastase lepingu Hispaania esiliigaklubiga Granada. 2023. aastal võitis ta Granada meeskonnaga Hispaania esiliiga, misjärel tõusti kõrgliigasse.

Aastatel 2011–2013 mängis Miquel Hispaania noortekoondistes. 2011. aastal tuli ta Hispaania kuni 19-aastaste koondisega Euroopa omavanuste meistriks.

Viited
------

1. ↑  "Spanish youth international defender joins Norwich City". Norwich City F.C. 2. september 2014. Originaali arhiivikoopia seisuga 2. september 2014. Vaadatud 26. detsembril 2017.  
"Transfer news: Norwich sign defender Ignasi Miquel from Arsenal on permanent deal". Sky Sports. 2. september 2014. Vaadatud 26. detsembril 2017.
2. ↑  "Left-back Ignasi Miquel reinforces the defence". Málaga CF. 7. detsember 2017. Vaadatud 8. detsembril 2017.
3. ↑  "Ignasi Miquel se suma al Getafe" [Ignasi Miquel joins Getafe] (hispaania). Getafe CF. 4. august 2018. Vaadatud 6. augustil 2018.
4. ↑  "Comunicado Oficial | Ignasi Miquel, nuevo jugador del Granada CF" (hispaania). Granada CF. 26. juuli 2022. Vaadatud 30. juulil 2022.