recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Rudolf Pangsepp** (18. september 1921 Tartu – 18. oktoober 2008) oli eesti kunstnik ja raamatukujundaja. 

Alghariduse omandas Tartu linna 16. algkoolis. Edasi õppis Tartu Pedagoogilises Progümnaasiumis, kuid majanduslikel kaalutlustel asus õppima Tartu Tehnikumi, mille lõpetas 1941. aastal. Kuna isa oli surnud juba 1934. aastal teenis suviti lisa Ratniku põllutöömasinate tehase õpipoisina ning Tartu Telefonivõrgus, kuhu suunati tööle ka pärast tehnikumi lõpetamist. Veel enne tööle asumist mobiliseeriti Punaarmeesse. Armees oli Eesti Laskurkorpuse 27. laskurpolgu raskekuulipilduja jaokomandör. 

Pärast sõda, 1945–1951 õppis Tartu Riiklikus Kunstiinstituudis, mille lõpetas Ado Vabbe õpilasena graafika erialal. Suunati tööle Eesti Riiklikku Kirjastusse kunstiliseks toimetajaks. 1953–1967 töötas samas toimetuse juhatajana ning alates 1967–1986 kirjastuses Eesti Raamat direktori asetäitjana. Kuulus Eesti NSV Vabariikliku Tööstuskunsti nõukogu koosseisu ja Eesti NSV Kergetööstuse ministeeriumi kunstinõukogusse. 

Kujundas mitmeid raamatunäitusi välismaal: Soomes 1957, Saksa DV-s 1969 ja mitmel pool Nõukogude Liidus.

Rudolf Pangsepa kujundatud on raamatusarjad "Eesti romaanivara", "Eesti novellivara", "Nobeli laureaat", "Klassikalised lood" ja "Mirabilia".

Tema kujundatud on teosed „Välispanoraam" (1970–80ndad), „Alma mater Tartuensis 1632–1982" (1982), Eduard Vilde „Kolmkümmend aastat armastust" (1983, 1984. aastal sai ta selle eest J. Jenseni nimelise preemia), „Rudolf Hurt 1839–1907" (1989, trükigraafikapreemia 1990. aastal) ja Ivar Leimuse „Eesti Vabariigi rahad 1918–1992" (1993).

Viited
------

1. 1 2 3  Omakäeline elulugu. Eesti Kunstimuuseumi arhiivkogu EKMA.136.13.9/88-89
2. 1 2 3  "Rudolf Pangsepp 18. IX 1921 – 12. X 2008". *Sirp.ee*. 17.10.2008.

Tunnustus
---------

* 1975 Eesti NSV teeneline kultuuritegelane
* 1984 Jaan Jenseni raamatugraafika aastapreemia (raamatukujunduse ja arhitektoonika preemia – sarjas "Eesti novellivara" ilmunud E. Vilde "Kolmkümmend aastat armastust")
Kohina joastik
**Kohina juga** (ka **Linnamäe juga** või **Padaoru juga**) asub Ida-Viru maakonnas Viru-Nigula vallas Pada oru ääres. 

Tallinna–Narva maanteest on kohani, kus Pada–Sonda maantee Padaoru ojaga ristub, ligi 0,5 km ning sealt joani omakorda veel umbes 200 m oja pidi ülesvoolu. Juga on tekkinud kohas, kus Põhja-Eesti paeplatoolt alguse saav umbes 12 ruutkilomeetrise valglaga ja 6 km pikkune Padaoru oja (nimetatud ka Linnamäe ojaks) paeses kraavis enam kui 20 m sügavusse Padaorgu laskub. Enne seda on kraavil umbes sajameetrisel lõigul üks 2,5 m kõrgune juga ja sellest ülesvoolu veel kümmekond 0,2–0,5 m kõrgust madalamat, kesk-ordoviitsiumi lubjakivisse murrutatud astangut. Kokku on joastiku kogukõrgus 6 meetrit.

Joaastang on ühtlasi kesk-ordoviitsiumi Volhovi lademe Pada kihistiku tüüppaljandiks. Juga on taandudes endast maha jätnud enam kui 100 m pikkuse ja kuni 10 m sügavuse ning 20 m laiuse sälkoru. Joastik on nime saanud tema tekitatava iseäraliku heli (kohina) järgi. 

Joa astang on Pada kihistiku stratotüüp. Paljandi ülemise osa moodustab Loobu kihistu lubjakivi, selle all on 70 cm Sillaoru kihistu Voka kihistiku ooididega lubjakivi. Järgneb 6 cm Pada kihistiku glaukoniiti ja ooide sisaldavat lubjakivi. Pada kihistiku all on 2,6 meetrit Toila kihistu glaukoniitlubjakivi, kõige alumise osa moodustab aga Leetse kihistu glaukoniitliivakivi.

Vaata ka
--------

* Eesti jugade loend

Viited
------

1. ↑  Kalle Suuroja *Põhja-Eesti klint Eesti looduse sümbol*, Tallinn 2006, lk. 93
2. ↑  kihistik Stratigraafia terminoloogia
3. ↑  Eesti stratotüüpsed paljandid
**Rudolf Linnuste** (kuni 1935. aastani **Rudolf Borgmann (Porkman)**, 12. mai 1888 Altja, Palmse vald, Virumaa – 21. oktoober 1947 Stockholm) oli Venemaa ja Eesti sõjaväelane (mereväekapten).

Ta on lõpetanud Käsmu 2-klassilise ja Paldiski 3-klassilise merekooli. Mobiliseeriti detsembris 1915 Vene mereväkke, kus omandas 1916. aasta maiks mereväe ohvitseri kutse. 

Eesti sõjaväkke astus mitšmani auastmes märtsis 1919. Samal aastal ülendati ta mereväeleitnandiks ja vanemleitnandiks. Vabadussõja ajal teenis sõjalaevadel Lembit, Lennuk ja Vambola. Juulist 1921 kuni märtsini 1928 viibis ta Inglismaal kutsehariduse täiendamisel. Kaptenmajoriks sai ta 1923, kaptenleitnandiks 1925 ja mereväekapteniks 1930. aastal.

1925. aastast Eesti merejõudude Läänemere laevastiku divisjoni ülem (1. aprill 1925–1929), merejõudude Merelaevastiku divisjoni ülem (30. november 1929–1938).

Tunnustus
---------

* 1935 Kotkaristi III klassi teenetemärk
* Soome Valge Roosi Ordu I klassi teeneterist
* Polonia Restituta Ordu III klassi aumärk

Isiklikku
---------

Tema poeg oli Vahur Linnuste (1925–2023).

Välislingid
-----------

* Eesti ohvitserid 1918-1940
**Rudolf Saago** (30. mai 1914 Vologda, Venemaa – 6. aprill 1973 Tartu) oli eesti vabadusvõitleja ja luuraja.

Elulugu
-------

Ta lõpetas 1933. aastal Tartu Poeglaste Gümnaasiumi. Aastatel 1933–1934 teenis ta aega Tartus 2. diviisis suurtükiväelasena. Pärast seda õppis allohvitseride koolis Petseris, saades noorem-allohvitseri aukraadi.

1934. aastal demobiliseerus, asus õppima Tartu Ülikooli õigusteaduskonda, mille lõpetas 1940. aastal. Akadeemiliselt oli ta EÜS-i liige, sealhulgas majaisa ja viimane vanamees enne 1940. aasta riigipööret.

Juulis 1940 osales ta Jaan Tõnissoni organiseeritud eestimeelsete ringkondade vastaskandidaatide ülesseadmisel Riigivolikogu valimistel. Tema funktsioon oli maakondadega suhtlemine, kandidaatide leidmine, telefoniühenduse ja transpordi korraldamine.

Sügisest 1940 võttis ta osa illegaalse EÜS-i eestseisuse tööst, oli üks nn Tervishoiu Muuseumi Grupi juhtidest koos Karl Auna, Harald Tammuri, Lembit Kriisa ja teistega. Töötas alates 1941. aastast Tallinna Sanitaarhariduse Maja (Nõukogude okupatsiooni ajal reorganiseeritud Eesti Tervishoiu Muuseumi) asjaajajana. Sõja puhkedes tegeles esmaabipunktide loomise ja haldamisega, oli seetõttu armeeteenistusest vabastatud.

Sügisest 1941 kuulus ta Tervishoiu Muuseumi Grupi liikme Voldemar Randmäe organiseeritud "Suur-Soome" gruppi (Randmäe – üldjuht, asetäitjad Rudolf Saago ja Valter Vasila). Selle rühmituse eesmärk oli Eesti Vabariigi taastamine või (tagavaravariandina) Eesti ühinemine Soome Vabariigiga. Rudolf Saago tegeles relvade hankimise ja inimeste üleveo korraldamisega Soome ning oli seotud ka Tartu rahvusliku vastupanuliikumise info saatmisega Aleksander Warmale Soome. Septembris 1942 arreteerisid sakslased Saago, kuid vabastasid ta asitõendite puudumisel. Teist korda arreteeriti ta märtsis 1943, kuid tal õnnestus põgeneda Soome. 

Saago astus Soome armeesse (auastmelt nooremseersant), sõdis Karjalas Vallila pataljonis. Veebruarist juunini 1944 õppis ta Soomes ohvitseride koolis ning värbas Eestist läinud poisse 200. jalaväerügementi. 

Septembris 1944 ei lubanud sakslased Saagot koos teiste soomepoistega Eestisse. Ta vabastati armeeteenistusest 18. septembril 1944 ja ta läks Rootsi.

Sügisel 1946 tuli Saago luureülesannetel illegaalselt Eestisse. Ta arreteeriti 13. detsembril 1946 Saaremaal ja talle mõisteti 20 aastat vangistust. 

Ta vabanes vangistusest Magadanis 1956. aastal. Tartus oli ta tagasi 1962. aastal. Rudolf Saago suri 6. aprillil 1973 Tartus pahaloomulisse kasvajasse.

Viited
------

1. 1 2  ERAF.136SM.1.24570
2. ↑  "Rudolf Saago saatus".
3. ↑  "Marta Saago mälestused".
4. 1 2  Harald Tammur, "Mälestused eesti rahvuslikust vastupanuliikumisest 1940-1944", Tuna 1/2007
5. 1 2  ERAF.129SM.1.4325
6. ↑  Ülo Jõgi, "Kas nad olid bandiidid?" 1995, Stockholm, Välis-Eesti & EMP
7. ↑  Tartu Ülikooli muuseum, ÜAM 1413:54
8. ↑  Eesti kommunismiohvrid 1940–1991

Välislingid
-----------

* *Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944*
* Eesti kommunismiohvrid 1940–1991
Vladimir Vizgin (2015)
**Vladimir Pavlovitš Vizgin** (vene keeles Владимир Павлович Визгин; sündinud 19. detsembril 1936 Habarovskis Vene NFSV-s) on vene teadusajaloolane (füüsikaajaloolane).

Ta on  Venemaa TA Loodusteaduse ja Tehnika Ajaloo Instituudi füüsika ja mehaanika ajaloo sektori juhataja ja Moskva Füüsika-Tehnika Instituudi professor.

Tema õpilasi on vene päritolu USA teadusajaloolane Gennady Gorelik.

Haridustee ja töökäik
---------------------

Vizgin lõpetas 1960. aastal Moskva Energeetikainstituudi ja 1967. aastal Lomonossovi-nimelise Moskva Riikliku Ülikooli mehaanika-matemaatikateaduskonna. Ta kaitses 1967. aastal MRÜ-s füüsikaajalooteemalise väitekirjaga füüsika-matemaatikakandidaadi kraadi ja 1993. aastal füüsika-matemaatikadoktori kraadi doktoritööga "Релятивистские теории в первой трети XX в." ('Relativistlikud teooriad 20. sajandi esimeses kolmandikus').

Ta on 1987. aastast Sergei Vavilovi nimelise Venemaa Teaduste Akadeemia Loodusteaduse ja Tehnika Ajaloo Instituudi füüsika ja mehaanika ajaloo sektori juhataja ja 1993. aastast Moskva Füüsika-Tehnika Instituudi professor.

Vizgini peamised uurimisvaldkonnad on teoreetilise füüsika 19.–20. sajandi ajalugu ja metodoloogia (eeskätt gravitatsiooniteooria, üldrelatiivsusteooria, invariantsusprintsiibi ja ühendväljateooria ajalugu), samuti füüsika sotsiaalajalugu Venemaal ja Nõukogude Liidus ning NSV Liidu aatomiprojekti ajalugu.

Isiklikku
---------

Suure tõenäosusega on filosoof Viktor Vizgin tema vend.

Raamatud
--------

* Визгин В. П (1985). "Единые теории поля в первой трети XX в." М.: Наука. 304 с
	+ Vladimir P. Vizgin (1994). "Unified Field Theories: in the first third of the 20th century" (Science Networks. Historical Studies). Birkhäuser Verlag, 336 pages, ISBN 978-3034801737

Viited
------

1. 1 2 3  Визгин Владимир Павлович. turkaramamotoru.com
2. 1 2 3  Визгин Владимир Павлович. ihst.ru
3. ↑  Визгин Владимир Павлович. mipt.ru
4. ↑  Подразделения и сотрудники ИИЕТ РАН. ihst.ru
5. ↑  Визгины и другие. mybook.ru
**Mesilasmürk** on mesilaste perekonda (*Apis*) kuuluvate putukate toodetud biotoksiin.

Omadused
--------

Mesilasmürk on lõhnatu ja värvitu vedelik, alguses magusa maitsega, mis hiljem muutub mõruks. Toksiini toodetakse mesilase tagakehas asuvates mürginäärmetes. Nõret tootvaid näärmeid on kaks: väike mürginääre (toodab aluselise reaktsiooniga nõret) ja suur mürginääre (pikkus 13–19 mm, toodab happelise reaktsiooniga nõret), mille laienenud osas säilitatakse mesilasele vajalikku mürki kogu eluks. Kumbki neist nõredest on eraldi märksa vähem mürgine kui nende segu. On kindlaks tehtud ka mitmed elemendid, mis kattuvad maomürgi omadega (näiteks rästiku ja india kobra omaga).

Mesilasmürk on bioloogiliselt aktiivne happelise reaktsiooniga (pH 4,5–5,5) aine. Selle aktiivne osa koosneb mitut liiki valkude kompleksist, mis käitub antikoagulandina (verevedeldajana) ja põhjustab lokaalselt põletikku.

Mesilasmürk lahustub vees, aga alkoholis mitte.

Mesilasmürgi lagundajatena on nimetatud maomahla, sülge, boori, kloori ja kaaliumpermanganaati.

Koostis
-------

Mürgi koostisse kuulub vett, valke (13), ensüüme (fosfolipaas, mellitiin), aminohappeid (18), mineraalaineid, glükoosi, fruktoosi.

### Valgukompleks

Põhilise osa valkude kompleksist hõlmab mellitiin (52%). Keemiliselt on mellitiin polüpeptiid, mis koosneb 26 aminohappest. See on tugeva põletikuvastase toimega, põhjustab organismis kortisooli ("stressihormoon") vabanemist, on lüütilise (rakke lahustava) ja antimikroobse toimega.

Valgukompleksi kuuluvad veel:

* apamiin – nõrk neurotoksiin, suurendab neerupealistest kortisooli tootmist;
* adolapiin (2–5%) – toimib põletikuvastaselt ja valu vaigistavalt. Analgeetiline toime põhineb tsüklooksügenaaside blokeerimisel (samadel alustel toimivad näiteks aspiriin ja ibuprofeen);
* fosfolipaas A2 (10–12%) – mesilasmürgi kõige lõhkuvam komponent. See on ensüüm, mis lagundab rakukestade ehituslikke põhikomponente – fosfolipiide, alandab vererõhku ja toimib antikoagulandina (vere hüübimist vähendavalt);
* hüaluronidaas (1–3%) – laiendab veresooni ja põhjustab sellega põletikulise ala laienemist;
* histamiin (0,5–2%) – osaleb allergilise vastuse tekkes;
* dopamiin ja noradrenaliin (kokku 1–2%) – kiirendavad pulssi;
* proteaas-inhibiitorid (2%) – toimivad põletikuvastaselt ja hemostaatiliselt (verejooksu peatavalt).

Meditsiinis
-----------

Uuringutega on näidatud inhibeerivat toimet *Borrelia burgdorfer*'i (Lyme'i tõve ehk puukborrelioosi tekitaja), *Mycoplasma hominis*'e ja *Chlamydia trachomatis*'e suhtes. Surmav toime on ainel *Cancida albicans*'ile. Bakteritsiidne kontsentratsioon 1: 1000 hävitab mikroobid 2 tunniga.

Rakke lõhustava toime tõttu käivad katsetused mellitiini kasutamiseks kasvajaravis.

Vaata ka
--------

* Toksiin

Viited
------

Välislingid
-----------

* Mesilasmürk
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib mesilassülemist; sõjanduse mõiste kohta vaata artiklit Sülem (sõjandus)* |

---

Sülem sarapuu oksa küljes
**Mesilassülem** moodustub tarust lahkuvatest mesilastest. Sülemlemine toimub tavaliselt juuni esimesest poolest kuni juuli teise pooleni. See on tingitud asjaolust, et mesilasi on tarus liiga palju ning kõigile ei jätku tööd. Kui ruumipuudus on tekkinud, teevad mesilased endale uue ema (ehitavad emakuppe; põhjamaa mesilased ehitavad vähem, lõunapoolsed mesilased tunduvalt rohkem emakuppe). Kui kõige varem tehtud emakupp hakkab kooruma, siis kolm päeva enne seda lahkub vana ema koos tarus olevate lennumesilastega tarust. Seda nimetatakse sülemiks. On juhuseid, kus vihmaste ilmade tõttu ei ole sülemil võimalik lahkuda, ja mesinik leiab tarust kaks ema. Kui tarus on kaks ema, siis teevad nad tavaliselt ise sotid selgeks ning tugevam jääb ellu. Enamasti on see noorem mesilasema. Enne sülemi lahkumist kobarduvad mesilased taru lähedal oleva puu, põõsa või mõne muu taime või ehitise külge. Seal ootavad mesilased emamesilast. Kui mesilasema tuleb, lendavad nad varem valmis vaadatud kohta. Kui aga ei tule, lähevad nad tarru tagasi. Enne sülemi lahkumist (sülemlemist ehk pereheitmist) muneb ema tühjad kannud mune täis. On juhuseid, kus vana emaga sülem lahkub ja kahe päeva pärast tuleb teine sülem ja mesinikule jääb tühi taru.
Vladimir Šatajev 1974. aastal.
**Vladimir Šatajev** (vene keeles Владимир Николаевич Шатаев; sündinud 1. mail 1937 Moskvas) on vene alpinist ja alpinismitreener.

Ta on alpinistina tõusnud kahe üle 8000 m kõrguse mäe tippu.

Alates 1970. aastast peab ta Lumeleopardide ametlikku nimekirja.

Ta on alates 2000. aastast Venemaa Alpinistide ja Kaljuronijate Liidu president.

Haridus- ja töökäik
-------------------

Ta lõpetas 1972. aastal Moskvas Kehalise kasvatuse riikliku keskinstituudi õhtuse osakonna.

Ta on töötanud alpinismi instruktori ja treenerina. 1974. aastal sai ta riiklikuks treeneriks alpinismi alal. Aastatel 1986–1992 oli ta NSV Liidu alpinismikoondise riiklik treener, 1993–2001 Venemaa alpinismikoondise peatreener.

Alpinism
--------

Mägironimist hakkas ta harrastama 1959. aastal. 1964. aastal sai ta NSV Liidu meistersportlaseks.

NSV Liidu kõrgeimal mäetipul (Kommunismi) on ta käinud neljal korral.

Ta tõusis 1977. aastal Mount McKinley (6194 m), 1981. aastal Pobeda (7439 m), 1992. aastal Xixabangma (8027 m), 1994. aasta talvel Annapurna Southi (7219 m) ja 1995. aastal Džomolungma (8848 m) tippu.

NSV Liidu teenelise treeneri rinnamärk

Tunnustus
---------

* 1981 – aunimetus "Lumeleopard" (tõusnud nelja Nõukogude Liidu üle 7000 m kõrgusele mäetipule)
* 1990 – NSV Liidu teeneline treener

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Шатаев Владимир Николаевич. alpklubspb.ru
2. 1 2  Snow Leopards. russianclimb.com
3. ↑  Список альпинистов выполнивших требования на звание «Снежный барс». mountain.ru

Välislingid
-----------

* Президент Союза альпинистов и скалолазов: Вряд ли кого-то откопают живым. 26.04.2015. sovsport.ru
Vladimir Zintšenko (2006)

|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib vene psühholoogist; kettaheitja kohta vaata artiklit Vladimir Zintšenko (kettaheitja)* |

---

**Vladimir Petrovitš Zintšenko** (vene keeles Владимир Петрович Зинченко; 10. august 1931 Harkiv – 6. veebruar 2014 Moskva) oli Venemaa psühholoog.

Zintšenko oli pärit psühholoogide perest. Tema isa Pjotr Zintšenko (1903–1969) ja noorem õde Tatjana Zintšenko (1939–2001) olid samuti psühholoogid.

1953 lõpetas Zintšenko Moskva Riikliku Ülikooli psühholoogina. 1957 sai ta kandidaadikraadi. 1967 kaitses ta samas doktorikraadi ja sai aasta pärast professoriks.

1969. aastal avaldas Vladimir Zintšenko koos N. Vergilesega mõjuka raamatu "Visuaalse kujundi tekkimine". Ta on väljapaistev kultuurilis-ajaloolise suuna esindaja psühholoogias, vene keeles ilmuva ajakirja "Культурно-историческая психология" ("Kultuurilis-ajalooline psühholoogia") asutaja ja peatoimetaja. Ta on ka ajakirja "Вопросы психологии" ("Psühholoogia küsimused") toimetuse liige.

1960–1982 töötas ta Moskva Riiklikus Ülikoolis. Seal organiseeris ta töö- ja inseneripsühholoogia kateedri ning oli alates 1970 selle esimene juhataja. 1968–1983 oli ta NSV Liidu Psühholoogide Ühingu asepresident. 1969–1984 oli ta NSV Liidu tehnilise esteetika teadusliku uurimise instituudi ergonoomika osakonna juhataja. Ta on ka Samaara Riikliku Pedagoogikaülikooli professor. 1984. aastal asutas ta Moskva Riiklikus Raadiotehnika, Elektroonika ja Automaatika Instituudis ergonoomika kateedri, mida juhatab tänapäevani. Alates 1989 oli ta NSV Liidu Teaduste Akadeemia presiidiumi juures oleva antropoloogia keskuse esimehe asetäitja. Samal aastal sai ta Ameerika teaduse- ja kunstiakadeemia auliikmeks. 1992 sai ta Venemaa Hariduse Akadeemia akadeemikuks.

27. mail 2011 valiti Vladimir Zintšenko Tartu Ülikooli audoktoriks teenete eest eksperimentaalse psühholoogia alusepanijana Tartu Ülikoolis. Ta on juhendanud paljude Eesti psühholoogide kandidaadi- ja doktoritöid ning aitas Eesti psühholoogia välja nõukogudeaegsest isolatsioonist.

Viited
------

1. ↑  "Tartu Ülikooli audoktorid". *Tartu Ülikool*. Vaadatud 13. detsembril 2022.
Vladimir Velman 2011. aastal
**Vladimir Velman** (sündinud 25. septembril 1945 Tallinnas) on Eesti poliitik ja ajakirjanik.

Elulugu
-------

Velmani eestlasest isa Nikolai sündis 1907. aastal Peterburi kubermangus Oranienbaumis ja oli Friedrich Robert Faehlmanni venna Carl Friedrich Philippi järeltulija.

Velman lõpetas Tallinna 23. Keskkooli 1963. aastal ja Tallinna Polütehnilise Instituudi tööstus- ja tsiviilehituse erialal 1970. aastal.

Velman on töötanud RPI Tööstusprojektis tehnikuna 1966, Tallinna Mererajooni komsomolikomitee koolide osakonna juhatajana 1967, ENSV Varumisministeeriumis vaneminsenerina 1970 ja 1972, ajalehe Molodjož Estonii ajakirjanikuna ja osakonnajuhatajana 1972–1975, uudisteagentuuri APN Eesti korrespondendina 1976–1980, venekeelse "Aktuaalse kaamera" toimetajana, vanemtoimetajana ja Eesti Televisiooni venekeelsete saadete peatoimetajana 1980–1995 ning ajalehe Estonija toimetajana ja peatoimetajana 1995–1999.

### Poliitiline tegevus

Velman oli aastail 1990–1992 Eesti Kongressi liige (üks 43 Eesti Vabariigi kodakondsuse taotlejate seast valitud sõnaõiguslikust liikmest).

Ta kuulub 1994. aastast Eesti Keskerakonda.

Ta oli aastail 1993–2005 Tallinna Linnavolikogu liige.

Velman oli 1995. aastast VIII Riigikogu liige ning hiljem oli ta ka IX ja X Riigikogu liige. Aastail 2007–2011 oli ta XI Riigikogu liige ja Eesti-Iisraeli parlamendirühma esimees. Ta kandideeris ka 2011. aasta Riigikogu valimistel, sai 2016 häält ja osutus valituks XII Riigikokku. 2015. aasta Riigikogu valimistel sai ta 1294 häält ja osutus ringkonnamandaadiga valituks XIII Riigikogu liikmeks.

Isiklikku
---------

Vladimir Velman on abielus, tal on kaks poega ja tütar.

Viited
------

1. ↑  "Kes on Savisaare vahemees Vladimir Velman?" Eesti Ekspress, 16. detsember 2010

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Vladimir Velman** |

* Ilmar Palli: "Faehlmanni järeltulija: Minu isa töötas koos Johannes Käbiniga, onu oli Nikolai Karotamme abi" Maaleht, 5. november 2009
* Raimo Poom, Joosep Värk: "Keskerakonna riigikogulane Vladimir Velman võtab Jakunini raha, et semmida Moskvas Ukraina anastajatega" Eesti Päevaleht, 11. detsember 2014
* Velman: orjalik Eesti teenib uut suverääni USA-d, ERR, 15.02.2018
**Mudelprojekteerimine** (inglise keeles *building information modeling, lühend BIM) on ruumilise infomudeli loomise protsess, mis sisaldab mudeli(te)na ruumilist projekteerimist ning hõlmab tööde ajaplaneerimist, eelarvestust, ehitise ekspluatatsiooni, muutes ehitamise ja käitluse tõhusamaks ning tulusmaks.*

Mudelprojekteerimise kasutamine pakub uusi ja paremaid võimalusi alternatiivsete projektlahenduste võrdlemiseks ning erinevate valdkondade projektlahenduste omavaheliseks koordineerimiseks. Infomudelite andmete põhjal teostatavad hoonesimulatsioonid võimaldavad paremini hinnata projekteeritava hoone tulevast energiavajadust, halduskulusid ja kasutusmugavust.
Mudelprojekteerimise osana automaatselt saadavatest mahuarvutustest tulenevad kergemini teostatavad ehitusmaksumuse hinnangud, mis võimaldavad hoonestajal modelleerimise käigus operatiivselt jälgida ja parandada finantseeringu ning kogu hoonestusprotsessi lõpuks tekkiva kvaliteedi suhet.

Mitmesuguste tarkvaraliste vahenditega loodud protsessi tulemuseks peaks olema ühtselt käsitletav \*.IFC (Industry Foundation Classes) laiendiga fail, mis sisaldab eri ehitusvaldkondade infot, tehnilisi omadusi ja parameetreid. Faile saab avada samaaegselt ühes programmis, millega saab mudeleid analüüsida koos ning eraldi. 

BIMi juhtivaks standardite organisatsiooniks maailmas on buildingSMART, mis on välja töötatud 12 suurfirma koostöös.

BIM funktsionaalsus
-------------------

* **3D visualiseerimine** aitab valida projekteerimise alternatiivide vahel, aga sobib ka projekti edukaks "müümiseks" kliendile või näiteks kohalikule elanikkonnale, kellel võib olla vetoõigus kogu projekti osas.

* **Muudatuste haldamine**, kus mudeli andmeid hoitakse tsentraalselt, kajastuvad muudatused hoone projektis automaatselt kõikides vaadetes (korruseplaanid, lõiked ja vaated). See võimaldab lisaks dokumentatsiooni kiiremale loomisele ka ranget kvaliteedi järgimist.

* **Hoone simulatsioon**, kus mudelid sisaldavad lisaks arhitektuursetele andmetele ka muud informatsiooni hoone kohta, näiteks insenerierialade andmeid - kandvad konstruktsioonid, ventilatsioon ja torud ning isegi energiasäästlikkus.

* **Andmete haldamine** sisaldab informatsiooni, mis pole visuaalselt nähtav. Näiteks ajakava selgitab vajalikku tööjõudu, koordineerimist ja kõike ülejäänut, mis võiks mõjutada projekti valmimise aega. Ka maksumus on BIM osa, mis võimaldab näha eelarvet või hinnatavat maksumust projekti mistahes faasis.

* **Hoone kasutamine**

Digitaalehituse klaster
-----------------------

Eestis loodi 2015. aastal Digitaalehituse klaster , mis arendab kaasaegsete tehnoloogiliste vahendite abil ehitussektorit ning populariseerib ausate äritavade ja -mudelite kasutamist, eesmärgiga toetada klastri liikmete ärisid nii kodu- kui välismaal.

Viited
------

1. ↑  "buildingSMART".
2. ↑  Riigi Kinnisvara

Välislingid
-----------

* 
*
Keila tervisekeskus valmis 2001. aastal
Ujula sisevaade
Ujula sisevaade
**Keila tervisekeskus** koosneb ujulast ja spordikompleksist ning see oli rajamisel üks Eesti esimesi tänapäevaseid ujulaid.

2001. aastal valminud hoones asuvad lisaks ujulale ka sportmängude saal, jõusaal, aeroobikasaal ja keeglisaal.

Ajalugu
-------

1980. aastate lõpul jäi Harju KEKi alustatud suure spordihoone ehitus seisma. Poolik hoone anti Keila linnale üle 1990. aastate alguses. Möödus veel 10 aastat, enne kui ehitisele, nüüd juba Keila tervisekeskuse nime all, pandi nurgakivi 25. mail 2000. Projekti autorid on arhitektid Ain Padrik ja Kristi Alamaa. Esialgu valmis ujulaosa, mis avati mais 2001. Teise järguna avati sama aasta detsembris spordihall.

Tervisekeskuses on kasutatud omal ajal parimat saadaolnud tehnoloogiat, juba algusest peale on siin olnud soojustagastusseadmed, mis maksimaalselt taaskasutavad basseinivett, reovett ja õhusoojust. Päikesepaneelid tervisekeskuse katusel olid paigaldamise ajal üks suuremaid töötavaid päikeseenergiat tootvaid paigaldisi Eestis.

Ehitis võitis Eesti Teraskonstruktsiooniühingu konkursi "Terasehitis 2001". Eestis esmakordselt korraldatud sellelaadsel konkursil tõsteti esile ehitisi, mille arhitektuurne lahendus koos ökonoomse ja kvaliteetse teostusega demonstreerib terase kui konstruktsioonimaterjali erinevaid rakendusvõimalusi. Konkursile võis esitada objekte, mis on valminud kolme viimase aasta jooksul.

Keila linna edelaosas asuvad Keila terviserajad, kus asuvad jooksu-, suusa-, rulluisu- ja kettagolfirajad ning jalgpalliväljakud. Piirkonna haldamiseks asutas linnavalitsus 28. augustil 2007 SA Keila Terviserajad, mis anti 2013. aasta augustis üle Keila tervisekeskusele.

Viited
------

1. ↑  "Keila Tervisekeskuse ujula läbis suvel uuenduskuuri" eestielu.delfi.ee, 20. august 2011
2. ↑  "Keilas avati tervisekeskuse ujula" Delfi, 26. mai 2001
3. 1 2  River Tomera: Keila sport põhineb paljus entusiasmil. 14.02.2014. eestielu.delfi.ee
4. ↑  Konkurss. Eesti Teraskonstruktsiooniühing
5. ↑  Aasta terasehitise konkursi võitis Keila terviskeskus Eesti Päevaleht. 25.02.2002.
6. ↑  "Keila Terviserajad". Originaali arhiivikoopia seisuga 22. detsember 2013. Vaadatud 6. märtsil 2015.

Välislingid
-----------

* Koduleht
* "Keila tervisekeskus on aasta terasehitis" ERR arhiiv, 2002
Keiserpingviini muna
**Keiserpingviin** (*Aptenodytes forsteri*) on pingviinlaste sugukonda kuuluv suur lennuvõimetu lind. Keiserpingviinid on pingviinide seas kõige pikemad ja raskemad. 

Keiserpingviinid on Antarktika endeemid.

Välimus
-------

Isaslinnud sarnanevad emaslindudega nii sulestikult kui ka suuruselt. Nende kõrgus ulatub 122 cm-ni ja kaal umbes 22–37 kg-ni. 

Keiserpingviinide seljaosa on must, kõhuosa aga valge, rinnaosa helekollakas, kõrvapiirkond on säravkollane.

Paljunemine
-----------

Emane pingviin muneb korraga ainult ühe muna. Ta jätab muna isaslinnu hoolde, kes hakkab seda hauduma. Isaslind asetab muna hoolikalt nahavoldi alla varjule. Ta haub püsti seistes kaks kuud, sel ajal ei söö ta kordagi. Emaslind sööb hoolega kala, et kooruva poja jaoks toidutagavara koguda.

Esimesed kaks elukuud veedab poeg soojas oma vanemate jalgade vahel. Aastavanune pingviinipoeg on saanud täisealiseks.
Nad ei ole üksinda. nad on koos perega või gruppidega. Nad munevad.

Viited
------

*Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:Emperor Penguin seisuga 17.07.2008*.

1. ↑  BirdLife International (2016). *Aptenodytes forsteri*. 2016 IUCNi punane nimistu. IUCN 2016. Vaadatud 16.3.2017
|  |
| --- |
|  |
| Medalikohad |
| Copa América |
| **Hõbe** | 2019 |  |

**Luis Alfonso Abram Ugarelli** (sündinud 27. veebruaril 1996 Limas) on Peruu jalgpallur, kes mängib kaitsjana Mehhiko kõrgliiga klubis Cruz Azul ja Peruu jalgpallikoondises.

Ta alustas klubikarjääri Peruu kõrgliiga klubis Sporting Cristal, kus mängis aastatel 2014–2017. Aastatel 2014 ja 2016 tuli ta Sporting Cristaliga Peruu meistriks. Aastatel 2018–2021 mängis ta Argentina kõrgliiga klubis Vélez Sarsfield.

2021. aasta juulis liitus ta Hispaania kõrgliiga klubiga Granada. 2022. aasta jaanuaris läks ta Granadast laenule Cruz Azuli.

Debüüdi Peruu jalgpallikoondises tegi Abram 2016. aasta mais sõprusmängus Trinidadi ja Tobago vastu. Kondisekarjääri esimese värava lõi ta 10. septembril 2019 sõprusmängus Brasiilia vastu. Ta on kuulunud Peruu koondisse 2016. aasta Copa América Centenariol, 2019. aasta Copa Américal ja 2021. aasta Copa Américal.

Saavutused
----------

Sporting Cristal
* Peruu Primera División: 2014, 2016
Johann Hobbingi epitaaf Niguliste kirikus
**Johann Hobbing** (1522 Coesfeld, Vestfaal – 25. november 1558 Tallinn) oli Eestimaa vaimulik, Tallinna Niguliste koguduse õpetaja.

Ta immatrikuleeriti alaealisena (aastal 1533) Wittenbergi ülikooli, õppis ka Königsbergi ülikoolis; tema õpetajad olid Philipp Melanchthon ja Georg Sabinus (Königsbergi ülikooli rektor ja Philipp Melanchthoni väimees). Ta kuulus 5. aprillil 1548 kaheksa esimese bakalaureusekraadi saaja hulka. Tema õpingukaaslaste hulka kuulusid Soome reformaator Paavali Juusten ja Leedu luterlik teoloog Martynas Mažvydas, esimese leedukeelse katekismuse autor. Teist korda immatrikuleerus ta Wittenbergi ülikooli 20. juunil 1549. 

Aastast 1550 oli ta Tallinna Niguliste koguduse õpetaja abiline. Märtsis 1553 ordineeriti ta õpetajaks ning 1553–1556 oli ta samas koguduses abiõpetaja, õpetajaks sai ta 4. juulil 1556.

Tema epitaaf asub Tallinna Niguliste kirikus.

Hobbingi testamendis 1558. aastal on esmamainitud Niguliste kiriku raamatukogu.

Välislingid
-----------

* Tallinna Oleviste raamatukogu
**Luis Fernando Muriel Fruto** (sündinud 16. aprillil 1991 Santo Tomáses) on Colombia jalgpallur. Ta mängib ründaja Itaalia kõrgliiga klubis Atalanta ja Colombia jalgpallikoondises.

Muriel alustas klubikarjääri kodumaal Deportivo Calis. 2010. aastal liitus ta Itaalia kõrgliiga klubiga Udinese. Esimesel kahel hooajal oli ta laenul vastavalt Granadas ja seejärel Lecces. Udinense särgis tegi ta Itaalia kõrgliigas debüüdi hooajal 2012–13. See hooaeg kujunes talle väga edukaks, kui ta lõi liigas 11 väravat. 2015. aasta jaanuaris liitus ta teise Itaalia kõrgliiga klubiga, Sampdoria. Sampdoria särgis lõi ta kahe ja poole hooaja jooksul Itaalia liigas 21 väravat.

2017. aastal liitus ta Sevillaga. 2019. aasta jaanuaris suundus ta tagasi Itaalia kõrgliigasse, liitudes laenulepingu alusel Fiorentinaga.

2019. aasta juunis sõlmis ta püsiva lepingu Atalantaga.

Koondisekarjäär
---------------

2011. aastal osales ta Colombia kuni 20-aastaste koondisega kodumaal peetud juunioride maailmameistrivõistlustel. Colombia jõudis veerandfinaali ja Muriel lõi turniiril kokku neli väravat.

Debüüdi Colombia rahvuskoondises tegi ta 10. juunil 2012 MM-i valikmängus Ecuadori vastu.

Esimese värava lõi ta koondise särgis 6. veebruaril 2013 sõprusmängus Guatemala vastu.

Colombiat on ta koondises esindanud 2015. aasta Copa Américal, 2018. aasta maailmameistrivõistlustel ja 2019. aasta Copa Américal.

Viited
------

1. ↑  "Fiorentina beat AC Milan to loan signing of Sevilla's Muriel". Goal. 3.1.2019. Vaadatud 22.1.2019

| * v
* r
Colombia koondis  –  2018. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused |
| --- |
| 

* 1 Ospina
* 2 Zapata
* 3 Murillo
* 4 Arias
* 5 Barrios
* 6 C. Sánchez
* 7 Bacca
* 8 Aguilar
* 9 Falcao (c)
* 10 James
* 11 Ju. Cuadrado
* 12 Vargas
* 13 Mina
* 14 Muriel
* 15 Uribe
* 16 Lerma
* 17 Mojica
* 18 Díaz
* 19 Borja
* 20 Quintero
* 21 Izquierdo
* 22 Jo. Cuadrado
* 23 D. Sánchez
* Treener: Pékerman

 | Colombia |
**AS Maag Grupp** on toidutööstuskontsern, toiduainetööstuse valdkonnas tegutsev Eesti ettevõte. Ettevõte asutati 1996.

Ettevõttele kuuluvad täielikult ettevõtted Farmi Piimatööstus, Rannarootsi Lihatööstus (sh Pouttu OY), Nigula Piim, Maag Kinnisvara ja osaliselt ettevõtted Avalon Foods, Mest Food ja Black Angus, kokku 19 tütar- ja sidusettevõtet.

2023. aastal jooksul omandab Maag Grupp HKScanilt ka viimase Eesti, Läti ja Leedu ärid, mille sekka kuuluvad AS Rakvere Lihakombinaat ja Tallegg. HKScani Eesti, Läti ja Leedu äride ülevõtmine läheb Maag Grupile hinnanguuliselt maksma 90 miljonit eurot ning Konkurentsiameti nõudel peab ettevõtte võõrandama Rannamõisa kaubamärgi ning Rannarootsi Lihatööstuse aktsiad.

2018. aastal oli Maag Grupp ASi konsolideeritud käive 222,6 mln eurot, konsolideeritud äritegevuse tegevuskasum 12,9 mln eurot, puhaskasum 2,2 miljonit eurot. 2021. aastal oli grupi käive 233 miljonit eurot ja kasum 4,5 miljonit eurot.

Töötajate arv 2017. aastal oli 864 töötajat, 2018. aastal 1074 inimest.

Maag Grupi suuremad omanikud: 37,5% kuulub Aivar Saarmale, 37,5% Roland Lepale ja 25% Toomas Juhanile.

Tere AS ja Farmi Piimatööstus AS juhatuse esimees 2017. aasta septembrist 8. maini 2019 oli Katre Kõvask, praegu on Ülo Kivine.

Viited
------

1. ↑  AS Maag Gruppi koduleht. Ajalugu (vaadatud 23.06.2017)
2. ↑  AS Maag Gruppi koduleht. Ettevõttest (vaadatud 23.06.2017)
3. 1 2 3 4  Laia haardega toidutootja seitsmekordistas kasumi, Postimees, 22.07.2019 (vaadatud 28.07.2019)
4. ↑  "HKScan müüb oma Balti ärid Maag Grupile" ERR, 13. detsember 2022
5. ↑  "Maag Grupp peab HKScani äride ostmiseks loobuma kahest kaubamärgist" ERR, 24. juuli 2023
6. ↑  "Olle Horm: HK Scani Balti äride müük on raske uudis" ERR, 14. detsember 2022
7. ↑  Tere ja Farmi juht Katre Kõvask lahkub ametist, Äripäev 22.04.2019 (vaadatud 28.06.2019)
8. ↑  Эстония бьет рекорды по производству молока, Postimees, 18.06.2019 (vaadatud 28.06.2019)

Välislingid
-----------

* Ettevõtte koduleht
**Kälviä** on endine vald Soomes Lääne-Soome läänis Kesk-Pohjanmaa maakonnas. Vallas elas 4600 inimest ja rahvastiku tihedus oli 6,9 in/km².

Kälviä naabervallad olid Lohtaja, Kannuse linn, Toholampi, Lestijärvi, Halsua, Kaustinen, Kruunupyy, Ullava ja Kokkola.

Vald oli soomekeelne.

1. jaanuaril 2009 liideti Kokkola linnaga.

Järva-Jaani vald (1991–2017) oli alates 1991. aastast sõprussuhetes Kälviä vallaga.

Külad
-----

Hilli, Honkimaa, Jatkojoki, Jokikylä, Karhulahti, Kleemola, Kälviä, Miekkoja, Nissi, Passoja, Peitso, Peltokorpi, Porkola, Riippa, Ridankylä, Rimpilä, Ruotsalo, Vuolle, Välikylä, Rita

Viited
------

1. ↑  Välissuhted Järva vald (vaadatud 25. juulil 2023)

Välislingid
-----------

* Valla koduleht

| * v
* r
Kesk-Pohjanmaa maakonna omavalitsused |
| --- |
| Kesk-Pohjanmaa vapp | 
Halsua vald **·**  Kannuse linn **·**  Kaustineni vald **·**  Kokkola linn **·**  Lestijärvi vald **·**  Perho vald **·**  Toholampi vald **·**  Veteli vald |  |
| 
***Endised omavalitsused*** |
| 
*Himanka vald **·**  Kaarlela vald **·**  Kälviä vald **·**  Lohtaja vald **·**  Ullava vald **·**  Öja vald* |
Marvin Schwäbe 2021. aastal 1. FC Kölni väravavahina
**Marvin Schwäbe** (sündinud 25. aprillil 1995 Dieburgis) on Saksamaa jalgpallur, kes mängib väravavahina Saksamaa kõrgliigaklubis 1. FC Köln.

Jalgpalli hakkas ta mängima kodulinnaklubis SC Hassia Dieburg. Noorena kuulus ta veel sellistesse klubidesse nagu Kickers Offenbach ja Eintracht Frankfurt. Hooajal 2012/13 mängis ta Eintracht Frankfurti reservmeeskonnas Saksamaa tugevuselt neljandas liigas.

2013. aastal liitus ta Hoffenheimiga. Aastatel 2013–2015 mängis ta kaks hooaega Hoffenheimi reservmeeskonnas Saksamaa tugevuselt neljandas liigas. Hooajal 2015/16 oli ta Hoffenheimist laenul Saksamaa tugevuselt kolmanda liiga klubis VfL Osnabrück ja aastatel 2016–2018 kaks hooaega Saksamaa esiliigaklubis Dresdeni Dynamo.

2018. aasta juunis sõlmis ta kolmeaastase lepingu Taani kõrgliigaklubiga Brøndby IF. Sakslasest peatreeneri Alexander Zornigeri käe all sai Schwäbe Brøndby esiväravavahiks. Hooajal 2020/21 tuli ta Brøndbyga Taani meistriks.

2021. aasta juulis naasis Schwäbe Saksamaale ning sõlmis lepingu Kölniga. Ta tõusis seal Kölni kauaaegse väravavahi Timo Horni ees esiväravavahiks. Ajakiri kicker valis Schwäbe Saksamaa kõrgliiga hooaja 2021/22 sümboolsesse koosseisu.

Aastatel 2015–2017 mängis Schwäbe Saksamaa noortekoondistes. 2017. aastal tuli ta Saksamaa kuni 21-aastaste koondisega Euroopa omavanuste meistriks.

Viited
------

1. ↑  "Marvin Schwäbe kommt zum 1. FC Köln". *General-Anzeiger* (saksa). Vaadatud 1. juulil 2021.
Marwin Hitz (2015)
**Marwin Hitz** (sündinud 18. septembril 1987 St. Gallenis) on Šveitsi jalgpallur, kes mängib väravavahina Saksamaa kõrgliiga klubis Dortmundi Borussia.

Ta alustas klubikarjääri kodulinna klubis FC St. Gallen, kuid klubi põhimeeskonda ta pääsenud. Aastatel 2007–2008 mängis ta Šveitsi esiliiga klubides Yverdon-Sport ja FC Winterthur.

2008. aastal liitus ta Saksamaa kõrgliiga klubiga VfL Wolfsburg. Saksamaa kõrgliigas tegi Hitz debüüdi 21. veebruaril 2010 mängus FC Schalke 04 vastu.

Aastatel 2013–2018 mängis ta Saksamaa kõrgliigas FC Augsburgi ridades. 21. veebruaril 2015 lõi ta liigamängus Leverkuseni Bayeri vastu neljandal lisaminutil värava, tuues Augsburgile 2:2 viigi.

2018. aastal siirdus ta Dortmundi Borussiasse. 2019. aastal võitis ta klubiga Saksamaa superkarika.

Šveitsi jalgpallikoondises tegi ta debüüdi 10. juunil 2015 sõprusmängus Liechtensteini vastu. Ta kuulus Šveitsi koondisse 2016. aasta Euroopa meistrivõistlustel.

Saavutused
----------

Dortmundi Borussia
* DFL-Supercup: 2019

| * v
* r
Šveitsi koondis  –  UEFA Euro 2016 |
| --- |
| 

* 1 Sommer
* 2 Lichtsteiner (c)
* 3 Moubandje
* 4 Elvedi
* 5 Von Bergen
* 6 Lang
* 7 Embolo
* 8 Frei
* 9 Seferović
* 10 Xhaka
* 11 Behrami
* 12 Hitz
* 13 Rodríguez
* 14 Zakaria
* 15 Džemaili
* 16 Fernandes
* 17 Tarashaj
* 18 Mehmedi
* 19 Derdiyok
* 20 Djourou
* 21 Bürki
* 22 Schär
* 23 Shaqiri
* Treener: Petković

 | Šveits |
Mary Boleyn
**Mary Boleyn** (1499/1500 – 19. juuli 1543) oli inglise aadlik, kuninganna Anne Boleyni õde.

Mary oli Wiltshire'i krahvi Thomas Boleyni ja Elizabeth Howardi vanim laps. Lapsepõlve veetis ta Inglismaal, kuid 1514. aastal saadeti ta koos oma õega Prantsusmaale Louis XII õukonda. Mary naasis Inglismaale 1519. aastal.

Mary oli lühikest aega üks Henry VIII armukestest. Arvatakse, et Henry oli Mary kahe lapse isa, kuid selle kohta puuduvad tõendid. Mary võis olla ka Prantsusmaa kuninga François I armuke.

1520. aastal abiellus Mary õukondlase William Careyga. Abielust sündis kaks last:

* Catherine Carey (1524 – 15. jaanuar 1569), kes oli Henry VIII abikaasade Kleve Anna ja Catherine Howardi ning kuninganna Elizabeth I õukonnadaam;
* Henry Carey (4. märts 1526 – 23. juuli 1596), kes löödi Elizabeth I valitsusajal rüütliks.

1534. aastal abiellus Mary salaja William Staffordiga. Abielu vihastas kuninganna Anne'i, kuna William oli pärit vaesest perekonnast ning ei olnud aadlisoost. Mary ja William pagendati õukonnast. 

Mary suri teadmata põhjustel 19. juulil 1543.

Viited
------

1. ↑  Bruce, Marie Louise (1972). *Anne Boleyn*.
2. ↑  Ives, Eric (2004). *The Life and Death of Anne Boleyn*. Blackwell Publishing.
3. ↑  *Letters and Papers of the Reign of Henry VIII*.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Mary Boleyn** |
Maruta Varrak 2012. aastal  
Foto: Jaan Künnap
**Maruta Varrak** (sündinud 9. aprillil 1942 Alūksnes) on Eesti ajaloolane ja museoloog, Tallinna Linnamuuseumi direktor aastatel 1995–2013.

Elulugu
-------

Maruta Varrak 2012. aastal Peeter I majamuuseumis  
Foto: Jaan Künnap
Maruta Varrak sündis 9. aprillil 1942. aastal talupidajate peres Lätimaal Alūksnes. Pärast seda kui tema isa 1949. aastal metsavennana tapeti põgenes ema tütrega märtsiküüditamise eest Lõuna-Eestisse Kooraste kanti.

Esimesed neli klassi läbis ta Sõmerpalu Algkoolis (1950–1954), mille järel õppis Osula 7-klassilises Koolis ja aastatel 1957–1961 Friedrich Reinhold Kretzwaldi nimelises Võru 1. Keskkoolis.

Aastatel 1961–1966 õppis ta Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo-keele teaduskonnas.

Töötas 1966–1967 ENSV Riikliku Keskarhiivi fotoosakonnas ja 1967–1969 õpetajana Tõstamaa Keskkoolis. 1969. aasta oktoobris läks ta tööle Tallinna Linnamuuseumi, kus töötas nooremteaduri, vanemteaduri ja direktori kohusetäitjana. Aastatel 1975–1995 oli Tallinna Linnamuuseumi alla kuuluva Kiek in de Köki juhataja ning 1995–2013 Tallinna Linnamuuseumi direktor.

Kiek in de Kökis töötatud aja jooksul organiseeritud ta ligi 200 näitust, neist suures ülekaalus fotonäitused. Neil aastail muutus torn oluliseks fotokeskuseks.

Linnamuuseumi direktorina igapäeva töö kõrval kureeris ta uue püsiekspositsiooni "Linn, mis kunagi valmis ei saa" valmimist. Selle ekspositsiooniga sai Tallinna Linnamuuseum esimese Eesti muuseumina nominendiks Euroopa Muuseumi Foorumi korraldatavas võistluses Euroopa parima muuseumi auhinnale. Koos püsinäitusega sai linnamuuseum Eesti esimese muuseumina ka muuseumikohviku.

Tema juhtimise alla rajas Linnamuuseum ka 2009. aastal Lastemuuseum Miiamilla (algse nimega Miia-Milla-Manda Joyce Lankester Brisley lasteraamatu järgi) ning seati sisse 2010. aastal avatud bastioni käikude ning Kiek in de Köki uus ühine püsinäitus "Ajarännak. Tallinn 1219–2219".

On olnud Eesti Fotokunstiühingu juhatuse esimees.

Tunnustus
---------

* 2008 – Tallinna teenetemärk
* 2011 – Valgetähe IV klassi teenetemärk
* 2013 – Tallinna raemedal

Isiklikku
---------

Tema abikaasa Toomas Varrak on ajaloolane ja poliitikateadlane. Poeg Peeter Varrak on arhitekt.

Tema hobiks on ratsutamine.

Viited
------

1. 1 2  "Maruta Varrak: poleks arvanud, et muuseumitöötaja saab auraha" Õhtuleht, 3. veebruar 2011
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  "Võib-olla oli ta kunagi rüütel" Õpetajate Leht, nr 15, 16. aprill 2004
3. 1 2 3  Tallinna linnavalitsuse istuni protokoll, 2. veebruar 2005[*alaline kõdulink*]
4. ↑  "Linlased leiavad aina sagedamini tee uue näo saanud muuseumi" Postimees, 21. märts 2007
5. ↑  "Tallinna linnamuuseumi direktoriks saab Kalmar Ulm" Delfi, 1. aprill 2013
6. ↑  "Kadriorus avab uksed lastemuuseum" Postimees, 23. september 2009
7. ↑  Margus Kruut: "Eesti sai metroo" Tehnikamaailm, 10. oktoober 2010
8. ↑  "Galerii: taasavati Kiek in de Kök ja bastionikäigud" Postimees, 24. märts 2010
9. ↑  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 18180

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Maruta Varrak** |
**Mila Pavićević** (sündinud 4. juulil 1988 Dubrovnikis) on horvaadi kirjanik.

Mila Pavićević sündis ja kasvas Dubrovnikis, õppis Zagrebi ülikoolis. Töötab Zagrebi ülikoolis võrdleva kirjandusteaduse ning kreeka keele ja kirjanduse õppejõuna.

Kirjutab luuletusi, jutustusi ja näidendeid nii täiskasvanutele kui ka lastele. Tema debüütluulekogu "XXX" ilmus 2002. aastal. Tema loomingut on avaldatud ajakirjades Mogućnosti, Dubrovnik, Forum, Književna republika ja Književna Rijeka.

Mila Pavićević on Horvaatia Kirjanike Liidu liige 2006. aastast ja Matrix Croatica liige 2007. aastast.

2009. aastal võitis ta Euroopa Liidu kirjandusauhinna lasteraamatu "Djevojčica od leda i druge bajke" eest.

Eesti keeles tema teoseid seni ilmunud ei ole.

Teoseid
-------

* "XXX" (2002; luulekogu)
* "Moja siva" (2003; luulekogu)
* "Poludjele ovce" (2004; luulekogu)
* "Lovorenje" (2005; luulekogu; koostöös Luko Paljetakiga)
* "Bliske duge zebnje" (2006; luulekogu)
* "Zamjenice" (2009; luulekogu)
* "Djevojčica od leda i druge bajke" (2009; lasteraamat)
* "Nove drame" (2013; kogumik näidendeid)

Viited
------

1. ↑  "Mila Pavicevic". *Euprizeliterature.eu*. Originaali arhiivikoopia seisuga 7.11.2021. Vaadatud 3.04.2021.
Asukoht
Kaart
**Żywieci piirkond** (poola keeles *Żywiecczyzna*, *Ziemia Żywiecka*) on ajalooline piirkond ja etnograafiline piirkond Poola lõunaosas Sileesia vojevoodkonna lõunaosas, Väike-Poola ajalooline osa. 

Ta hõlmab Żywieci nõo ja osa Beskiididest. Tema piirid kulgevad Przełęcz Wilkowickast üle Väike-Beskiidide Soła jõe mõlemal kaldal läbi Sucha Beskidzka ümbruse sinna, kus Väike-Beskiidid Peweli-Ślemieńi aheliku kaudu ühinevad Jałowieci mäe poolt Babia Góra massiivi juures Żywieci Beskiididega. Edasi kulgeb piir lõunas piki riigipiiri ja piki Żywieci Beskiidide mägesid kuni Przełęcz Koniakowskani. Lääne poolt kulgeb piir piki Sileesia Beskiide (Barania Góra, Magurka Wiślańska, Zielony Kopiec, Malinowska Skała, Przełęcz Salmopolska, Przełęcz Karkoszczonka) ning edasi Szczyrkist läbi Żywieci nõo lääneosa Brama Wilkowickani.

Kultuur
-------

Żywieci piirkonnas elavad Żywieci mägilased, kellel on oma murre. Iseloomulik puitarhitektuur on säilinud mõnes külas; tüüpiline väikelinnaarhitektuur hävis Teise maailmasõja ajal. 

Puitarhitektuuri mälestiste seas on kirikud Lachowices (Lachowice Pühade Apostlite Peetruse ja Pauluse kirik), Gilowices, Cięcinas ja Łodygowice, külakellatornikesed Sólis, Rycerkas, Żabnicas, Siennas, Leśnas, Zarzeczes, Międzybrodzie Żywieckies ja mujal, Stara Chałupa Milówkas, kõrts Jeleśnias, samuti sellised reliktid nagu karjaseonnid mägiaasadel ja väludel.

Żywieci piirkonna külad
-----------------------

Piirkonna ajalugu ulatub keskaega. Juba 15. sajandil olid olemas sellised külad nagu 
Milówka, Radziechowy, Wieprz, Cięcina, Lipowa, Pietrzykowice, Łękawica, linna lähedal asetsev Łodygowice ning Stary Żywiec, Zabłocie i Sporysz, mis on saanud Żywieci linna osadeks.

Vaata ka
--------

* Beskiidid
* Żywiec
Milan Borjan (2018)
**Milan Borjan** (sündinud 23. septembril 1987 Kninis) on serbia päritolu Kanada jalgpallur, kes mängib väravavahina Serbia kõrgliigaklubis Belgradi Crvena Zvezda ja Kanada jalgpallikoondises.

Ta sündis Jugoslaavias Kninis (tänapäeval Horvaatias) serbia päritolu perekonnas. Jalgpalli hakkas ta mängima kohalikus klubis. Ta kolis perekonnaga 2000. aastal Kanadasse.

2000. aastate teises pooles üritas ta läbi lüüa Lõuna-Ameerikas. Lõpus debüteeris ta 2009. aastal Serbia kõrgliigaklubis FK Rad.

2011. aastal sõlmis ta lepingu Türgi kõrgliigaklubiga Sivasspor. Hooaja 2011/12 teises pooles oli ta laenul Rumeenia kõrgliigaklubis Vaslui.

2014. aasta septembris liitus Borjan Bulgaaria kõrgliigaklubiga Razgradi Ludogorets. Hooaja 2014/15 teises pooles mängis ta Serbia kõrgliigaklubis Radnički Niš, kuid naasis seejärel Ludogoretsi. Hooaja 2016/17 teises pooles oli ta Ludogoretsist laenul Poola kõrgliigaklubis Kielce Korona.

2017. aasta juulis sõlmis Borjan lepingu Belgradi Crvena Zvezdga. Alates hooajast 2017/18 on ta olnud klubi esiväravavaht. Ta on tulnud klubiga Serbia meistriks viis korda järjest. Hooajal 2018/19 valiti Borjan Serbia kõrgliiga hooaja sümboolsesse koosseisu.

Kanada jalgpallikoondises debüteeris Borjan 9. jaanuaril 2011 sõprusmängus Kreeka vastu. Ta on kuulunud Kanada koondisse neljal CONCACAF Gold Cup'i turniiril (2011, 2013, 2017 ja 2019) ning 2022. aasta maailmameistrivõistlustel.

Saavutused
----------

Ludogorets
* Bulgaaria kõrgliiga: 2014–15, 2015–16

Belgradi Crvena Zvezda
* Serbia Superliga: 2017–18, 2018–19, 2019–20, 2020–21, 2021–22
* Serbia karikas: 2020–21, 2021–22

Viited
------

1. ↑  The Globe and Mail (24. august 2012). "Milan Borjan happy to pay his dues". *The Globe and Mail*. Vaadatud 27. mail 2013.
2. ↑  Milton, Steve (13. juuni 2016). "National team keeper Milan Borjan is paying back Canada". *The Hamilton Spectator*.
3. ↑   (vaadatud 23.11.2022)

Välislingid
-----------

 Milan Borjan – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis

| * v
* r
Kanada koondis  –  2022. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused |
| --- |
| 

* 1 St. Clair
* 2 Johnston
* 3 Adekugbe
* 4 Miller
* 5 Vitória
* 6 Piette
* 7 Eustáquio
* 8 Fraser
* 9 Cavallini
* 10 Hoilett
* 11 Buchanan
* 12 Ugbo
* 13 Hutchinson (c)
* 14 Kaye
* 15 Koné
* 16 Pantemis
* 17 Larin
* 18 Borjan
* 19 Davies
* 20 David
* 21 Osorio
* 22 Laryea
* 23 Millar
* 24 Wotherspoon
* 25 Cornelius
* 26 Waterman
* Treener: Herdman

 | Kanada |