recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Ronse** on hollandikeelne linn ja vald Belgias Flandria piirkonnas Ida-Flandria provintsis.

Asulad
------

1825. aastal linnaõigused saanud Ronse jaguneb järgmisteks piirkondadeks: 

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Suuremas kirjas Rooma numbriga on tähistatud keskasula. Kollakad alad on linnastunud piirkonnad | 

| Nr | Nimi |
| --- | --- |
| I (II) | Ronse- Ronse- De Klijpe |

 |

* 
* 
* 
*

Sõpruslinnad
------------

* Saksamaa – Kleve
* Suurbritannia – Sandwich
* Prantsusmaa – Saint-Valery-sur-Somme
* Tšehhi – Jablonec nad Nisou
* Tuneesia – Masakin

Viited
------

1. ↑  Bevolking per gemeente op 1 januari 2022

Välislingid
-----------

 Ronse – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Koduleht (hollandi keeles)

Ida-Flandria provintsi vallad

Aalst | Aalter | Assenede | Berlare | Beveren | Brakel | Buggenhout | De Pinte | Deinze | Denderleeuw | Dendermonde | Destelbergen | Eeklo | Erpe-Mere | Evergem | Gavere | Gent | Geraardsbergen | Haaltert | Hamme | Herzele | Horebeke | Kaprijke | Kluisbergen | Knesselare | Kruibeke | Kruishoutem | Laarne | Lebbeke | Lede | Lierde | Lochristi | Lokeren | Lovendegem | Maarkedal | Maldegem | Melle | Merelbeke | Moerbeke | Nazareth | Nevele | Ninove | Oosterzele | Oudenaarde | Ronse | Sint-Gillis-Waas | Sint-Laureins | Sint-Lievens-Houtem | Sint-Martens-Latem | Sint-Niklaas | Stekene | Temse | Waarschoot | Waasmunster | Wachtebeke | Wetteren | Wichelen | Wortegem-Petegem | Zele | Zelzate | Zingem | Zomergem | Zottegem | Zulte | Zwalm
**Łošnica** (valgevene-eesti transkriptsioonis **Lošnitsa**, poola keeles *Łosznica*, leedu keeles *Lošnicė*) on agrolinnake (endine alev) Valgevenes Minski oblastis Barysaŭ rajoonis, Łošnica külanõukogu halduskeskus. Łošnica asub merepinnast 166 meetri kõrgusel. 

Asulas on keskkool, kunstikool ja muusikakool, seal asuvad ka raamatukogu, kino ja kultuurimaja. Łošnica asub Moskva ja Minski vahelise maantee ääres, seal on mitmed teelisi teenindavad ettevõtted. Lisaks asub seal suur seafarm 108 000 seaga.

Ajalugu
-------

Łošnica asulat on mainitud esimest korda aastal 1563. Toona oli see Viciebski vojevoodkonda kuuluv alev. Juba siis asus alev tähtsa Minskist itta viiva tee peal, seega on seal peatunud paljud kroonitud pead. Aastal 1627 sai Łošnica Zygmunt III Wazalt õiguse pidada igal laupäeval laata. Vastavalt on Orša maakonda kuulunud alev ka korduvalt rüüsteretkede all kannatanud, aga Uputuse ajal hävis see peaaegu täielikult. Łošnica jäi siiski kuni aastani 1776 aleviks, kuigi selle endine suurus ei taastunud.

Kuigi vana alevi kohta pole kuigi palju materjale, on välja kaevatud leidude põhjal siiski võimalik järeldada, et enne hävingut paiknes Łošnica praeguse asula lääneservas, ümber künka, kuhu hiljem ehitati küla veski.

Poola jagamisel hakkas Łošnica aastal 1793 kuuluma Venemaa Keisririigi koosseisu. Küla hakkas kuuluma Minski kubermangu. Selle juurde rajati postijaam.

1812. aasta sõjakäigu ajal peatus Łošnicas Napoleon I. Selle asemel, et Vene vägede poolt hõivatud Barysaŭ poole edasi minna, pööras ta seal aga suurest teest põhja poole, ületades Biarezina jõe insenerväeosade poolt rajatud sildade abil. Väidetavalt olla ta Łošnica lähedal asuvasse järve jätnud enamiku oma väeosade kotkamärgid, et need vaenlase kätte ei langeks. Kindel on see, et külast edasi need ei jõudnud, nende täpne saatus on teadmata. 

Łošnica hakkas taas kasvama XIX sajandi lõpus ja XX sajandi alguses. Aastaks 1919 oli seal juba 2597 elanikku. Sajandi keskel langes aga repressioonide tõttu elanike arv, nii elas seal aastal 1960 vaid 1776 elanikku. Teise maailmasõja ajal langes 53, Saksamaale küüditati aga 49 küla elanikku.

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 29. juuni 2015. Vaadatud 27. juunil 2015.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)

Välislingid
-----------

 Łošnica – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Łošnica kunstikool YouTube'is
Habsburgi linnus
**Habsburgi linnus** (mõnikord ka *Hapsburg*; algselt *Havichtsburg* või *Habichtsburg* ehk Hauka linnus) on linnus Šveitsis Aargau kantonis Habsburgi vallas. See rajati Radboti, Habsburgide esivanema poolt umbes 1020. aastatel. Linnuse järgi võttis endale nime Habsburgi dünastia, hakates end nii nimetama 12. sajandil.

Tavaliselt seostatakse linnuse nime haukaga, mis oli sajandeid ka Habsburgide vapilinnuks, kuid on pakutud ka võimalust, et linnusele anti nimi hoopis vanasaksakeelse sõna *hab/haw* järgi, mis tähendab koolmekohta. Tunduvalt levinum on siiski esimene arvamus.

Habsburgi linnus oli kuni 13. sajandi lõpuni Habsburgide pearesidentsiks, kust nad valitsesid oma Reini-äärseid valdusi. Kui aga Rudolf von Habsburg vallutas Austria, kaotas linnus oma senise tähtsuse. Just enne seda ehitati ta suurejooneliselt välja ning enamik tänapäeval säilinud varemetest pärineb Rudolfi ajast. 1415 langes linnus šveitslaste kätte ning sai riigi omandiks. Üldiselt lasti sellel laguneda, mis pole ka ime, kui arvestada, et tegu oli ühe Šveitsi Liidu kõige vihasema vaenlase kunagise pearesidentsiga. Alles 1803 hakati seda renoveerima.

Tänapäeval on linnusest säilinud peamiselt kandiline peatorn ja müürijuppe. Tornis asub restoran.

Välislingid
-----------

* Habsburgi linnuse ja dünastia varasemast ajaloost inglise keeles
* Artikkel Šveitsi ajaloolisest leksikonist
* Habsburgi linnusest saksa keeles
* Linnuse restorani koduleht
Frankfurdi Rahvuskogu istung Pauli kirikus (Ludwig von Elliotti värvijoonistus, 1848)
Frankfurdi Rahvuskogu mälestustahvel Frankfurdi Pauli kiriku seinal
**Frankfurdi Rahvuskogu**, ka **Frankfurdi parlament** (saksa keeles **Frankfurter Nationalversammlung**), oli Saksamaa esinduskogu Saksa märtsirevolutsiooni ajal 1848–1849.

Frankfurdi Rahvuskogu oli esimene vabadel valimistel valitud kogu Saksamaa esinduskogu. Selle töö toimus Frankfurdis Pauli kirikus 18. maist 1848 kuni 31. maini 1849. Parlamendi eesmärk oli Saksamaa ühendamine ja põhiseaduse väljatöötamine. Pärast põhjalikke arutelusid kinnitati 28. märtsil 1849 põhiseadus (*Verfassung des Deutschen Reiches*), mis rajanes parlamentaarse demokraatia põhimõtetel ning millega pidi Saksa Liit muudetama keisri valitsuse all olevaks pärilikuks konstitutsiooniliseks monarhiaks. Keisrivõim taheti anda Preisi kuningadünastiale, ent Preisimaa kuningas Friedrich Wilhelm IV keeldus 1849. a aprillis keisritiitlist. Enamik Saksa Liidu riike lükkasid põhiseaduse tagasi ja üha rohkem saadikuid lahkus parlamendist. 31. mail 1849 viidi see üle Stuttgarti ja 18. juunil saatsid Württembergi võimud selle sõjaväe abil laiali.

Frankfurdi põhiseadus oli mitmes osas eeskujuks 1919. aasta Weimari vabariigi põhiseadusele ja 1949. aasta Saksamaa Liitvabariigi põhiseadusele.

Viited
------

1. ↑  Karl Obermann: *Die Wahlen zur Frankfurter Nationalversammlung im Frühjahr 1848. Die Wahlvorgänge in den Staaten des Deutschen Bundes im Spiegel zeitgenössischer Quellen*. Berlin: Deutscher Verlag der Wissenschaften, 1985, ISBN 3-326-00142-8
**Nõmme mõis** (saksa keeles *Nömmemois*) oli poolmõis (faktiliselt Ravila mõisa kõrvalmõis) Kose kihelkonnas Harjumaal. Tänapäevase haldusjaotuse järgi jäävad mõisa alad Harju maakonda Kose valda.

Mõisat mainiti esimest korda 1555.

20. sajandi algul kuulus mõis Kotzebuedele ja mõis oli poolmõisa staatuses. Et Kotzebued omasid Ravila mõisat, siis faktiliselt oli Nõmme mõis Ravila mõisa kõrvalmõis.

Puidust mõisa peahoone ehitati tõenäoliselt 18. sajandil või 19. sajandi I poolel. Osa mõisa peahoonest on säilinud tänapäevani ja seda kasutatakse elamuna.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Nõmme mõis Eesti mõisaportaalis (vaadatud 14.02.2016)

Välislingid
-----------

* Nõmme mõis Eesti mõisaportaalis
* Nõmme mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris

Kose kirik
Kose kihelkond

**Kirik**: Kose  

**Mõisad**: Aela mõis | Alavere mõis | Habaja mõis | Nõmme mõis | Nutu mõis | Oru mõis | Palvere mõis | Paunküla mõis | Pikavere mõis | Pikva mõis | Ravila mõis | Rooküla mõis | Saarnakõrve mõis | Saia mõis | Saumetsa mõis | Sõmeru mõis | Sääsküla mõis | Tammiku mõis | Triigi mõis | Tuhala mõis | Uue-Harmi mõis | Kose-Uuemõisa mõis | Vana-Harmi mõis
| Medalikohad |
| --- |
| Itaalia esindaja |
|  Olümpiamängud |
| Esimene koht | 1964 | Kärbeskaal |

**Fernando Atzori** (1. juuni 1942 Ales Oristano provints Sardiinia maakond – 9. november 2020 Firenze) oli Itaalia poksija. Ta oli kärbeskaalus (kuni 51 kg) Itaalia meister aastatel 1963 ja 1964.

Atzori võitis kärbeskaalus (kuni 51 kg) 1964. aasta Tōkyō olümpiamängude poksivõistlustel kuldmedali ning tuli olümpiavõitjaks.

Atzori poksis veebruarist 1965 kuni veebruarini 1975 elukutselisena. Ta osales kokku 52 kohtumisel ning võitis neist 44 (neist 13 nokaudiga), kaotas 6 (neist 5 nokaudiga) ja viigistas 2 kohtumist. Ta on olnud elukutseliste EBU poksiorganisatsiooni Euroopa meister kärbeskaalus (kuni 112 naela ehk 50,8 kg) aastatel 1967–1972 ja 1973.

Viited
------

1. ↑  42. Itaalia meistrivõistlused poksis. Pesaro 1963. Tulemused inglise keeles
2. ↑  43. Itaalia meistrivõistlused poksis. Rooma 1964. Tulemused inglise keeles
3. ↑  18. suveolümpiamängude poksivõistlus. Tōkyō 1964. Tulemused inglise keeles

Välislingid
-----------

* Fernando Atzori veebisaidil Olympedia Muuda Vikiandmetes
* Fernando Atzori saidil BoxRec
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib osakestest; rahaühiku kohta vaata artiklit Lepton (rahaühik)* |

---

**Leptonid** on elementaarsed fermionid, mille leptonlaeng on nullist erinev. Kõige tuntum lepton on elektron.

Osalemine vastasmõjudes
-----------------------

Leptonid ei osale tugevas vastastikmõjus. Elektrilaengut omavad leptonid (elektron, müüon, tau-lepton) osalevad elektromagnetilises vastasmõjus. Kõik leptonid osalevad aga nõrgas vastastikmõjus ja see on ainus vahend elektriliselt neutraalsete leptonite (neutriinode) jälgimiseks. Leptonid osalevad ka gravitatsioonilises vastasmõjus.

Leptonite jaotus
----------------

Leptoni tüübi määrab ära tema leptonlaengu (L) tüüp. Eksisteerib kolme tüüpi leptonlaenguid ning vastavalt on olemas ka kolme tüüpi leptoneid. Igat tüüpi lepton võib olla kas elektriliselt laetud või elektriliselt neutraalne osake. Elektriliselt neutraalseid leptoneid kutsutakse neutriinodeks.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Laenguga lepton / antiosake** |  | **Neutriino/antineutriino** |
| Nimetus | Sümbol | Elektrilaeng (e) | Mass (MeV/c2) | L | Nimetus | Sümbol | Elektrilaeng (e) | Mass (MeV/c2) |
| Elektron  Positron | {\displaystyle e^{-}\,/\,e^{+}} | −1 / +1 | 0,511 | Le | Elektronneutriino  antielektronneutriino | {\displaystyle \nu \_{e}\,/\,{\overline {\nu }}\_{e}} | 0 | < 0,0000022 |
| Müüon  antimüüon | {\displaystyle \mu ^{-}\,/\,\mu ^{+}} | −1 / +1 | 105,7 | Lμ | Müü-neutriino  Müü-antineutriino | {\displaystyle \nu \_{\mu }\,/\,{\overline {\nu }}\_{\mu }} | 0 | < 0,17 |
| Tau-lepton  antitau-lepton | {\displaystyle \tau ^{-}\,/\,\tau ^{+}} | −1 / +1 | 1777 | Lτ | Tau-neutriino  Tau-antineutriino | {\displaystyle \nu \_{\tau }\,/\,{\overline {\nu }}\_{\tau }} | 0 | < 15,5 |
|

Et igale elektriliselt laetud leptonile vastab sama tüüpi (sama leptonlaenguga) elektriliselt neutraalne lepton, siis nimetatakse sama tüüpi leptoneid ka **leptonite paariks**. Igal leptonil on ka vastav antiosake. Elektroni antiosakestel on (ainsana kõigist elementaarosakestest) oma nimetus – positron. Kõik teised on lihtsalt antiosakesed (näiteks antimüüon).

Neutriinode mass
----------------

 *Pikemalt artiklis Neutriinod*
Üsna pikka aega pärast neutriinode avastamist arvati, et nende mass on 0 ja nad liiguvad valguse kiirusega. Tänapäeval on leitud mitu nähtust, mida saab seletada ainult eeldusel, et neutriinodel on (väga väike) mass. Järelikult ei saa nad ka liikuda valguse kiirusega. Siiski ei ole füüsikud seni neutriino massi olemasolu asjus ühel meelel ning tabelis on toodud massid, mida neutriinod kindlasti EI OMA (st neutriino mass peab olema tabelis toodust kindlasti väiksem).
Fernando Henrique Cardoso (1994)
**Fernando Henrique Cardoso** (sündinud 18. juunil 1931 Rio de Janeiros) on Brasiilia poliitik, ta oli Brasiilia president 1995–2003.

Cardoso on hariduselt sotsioloog, töötanud politoloogia- ja sotsioloogiaprofessorina São Paulo ülikoolis ning juhtis 1982–1986 Rahvusvahelist Sotsioloogiaassotsiatsiooni.

Cardoso valiti 1982 São Paulo osariigi senaatoriks, kandideerides Brasiilia Demokraatliku Liikumise nimekirjas. 1985 kandideeris ta São Paulo linnapeaks Brasiilia Tööpartei kandidaadi, endise presidendi ja kahekordse São Paulo linnapea Jânio Quadrose vastu, aga kaotas. Sealjuures laskis ta end pildistada linnapea toolis veel enne valimisi. 1986 valiti Cardoso senaatoriks tagasi, kandideerides Brasiilia Demokraatliku Liikumise Partei nimekirjas, mis oli asendanud Brasiilia Demokraatliku Liikumise. Mõne aja pärast lahkus ta sellest erakonnast ja aitas 25. juunil 1988 asutada Brasiilia Sotsiaaldemokraatliku Partei.

1992. aasta oktoobrist 1993. aasta maini oli Cardoso Brasiilia välisminister ja seejärel 1994. aasta aprillini rahandusminister. Hoolimata lühikesest ametiajast juurutas ta plaani hüperinflatsiooni lõpetamiseks, mis osutus väga edukaks. Edust tiivustatuna otsustas ta presidendiks kandideerida ja teda toetas valitsev president Itamar Franco. 3. oktoobril 1994 valiti ta presidendiks juba esimeses voorus.

Tema ametiajal muudeti Brasiilia põhiseadust, nii et presidenti tohtis nüüd tagasi valida. Cardoso kandideeriski teiseks ametiajaks ja valiti 4. oktoobril 1998 tagasi, taas esimeses voorus 53%-ga häältest. Valimistel jäi teiseks Luiz Inácio Lula da Silva 32%-ga.

2003 valiti Cardoso järglaseks Lula, kes valimiste teises voorus võitis Cardoso soosikut José Serrat. Lula valimist seostati Cardoso suurenenud ebapopulaarsusega teisel ametiajal.

Cardoso oli abielus antropoloogiadoktori Ruth Cardosoga. Neil on neli last. Abikaasa suri 24. juunil 2008.

Fernando Cardoso räägib vabalt portugali, inglise, prantsuse ja hispaania keelt.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Itamar Franco** | **Brasiilia president**1995–2003 | Järgnev**Luiz Inácio Lula da Silva** |
**Charente-Maritime'i departemang** on 2. järgu haldusüksus (departemang) Prantsusmaal Nouvelle-Aquitaine'i piirkonnas. See on saanud nime Charente'i jõe järgi. Eesti keeles mööndav nimevariant on *Ranniku-Charente'i departemang*.

Departemang jaguneb halduslikult:

| Ringkond | Rahvaarv(2010) | Pindala(km²) | Valdu |
| --- | --- | --- | --- |
| Jonzac | 55 968 | 1530 | 129 |
| Rochefort | 184 070 | 1528 | 80 |
| La Rochelle | 203 579 | 818 | 58 |
| Saintes | 125 449 | 1546 | 88 |
| Saint-Jean-d'Angély | 53 257 | 1442 | 111 |

Vaata ka
--------

* Charente-Maritime'i departemangu haldusüksuste loend

Viited
------

1. ↑  Populations légales 2019

Prantsusmaa departemangud

Ain **·** 
Aisne **·** 
Allier **·** 
Alpes-de-Haute-Provence **·** 
Alpes-Maritimes **·** 
Ardèche **·** 
Ardennes **·** 
Ariège **·** 
Aube **·** 
Aude **·** 
Aveyron **·** 
Bas-Rhin **·** 
Belfort **·** 
Bouches-du-Rhône **·** 
Calvados **·** 
Cantal **·** 
Charente **·** 
Charente-Maritime **·** 
Cher **·** 
Corrèze **·** 
Corse-du-Sud **·** 
Côte-d'Or **·** 
Côtes-d'Armor **·** 
Creuse **·** 
Deux-Sèvres **·** 
Dordogne **·** 
Doubs **·** 
Drôme **·** 
Essonne **·** 
Eure **·** 
Eure-et-Loir **·** 
Finistère **·** 
Gard **·** 
Gers **·** 
Gironde **·** 
Guadeloupe **·** 
Haut-Rhin **·** 
Haute-Corse **·** 
Haute-Garonne **·** 
Haute-Loire **·** 
Haute-Marne **·** 
Haute-Saône **·** 
Haute-Savoie **·** 
Haute-Vienne **·** 
Hautes-Alpes **·** 
Hautes-Pyrénées **·** 
Hauts-de-Seine **·** 
Hérault **·** 
Ille-et-Vilaine **·** 
Indre **·** 
Indre-et-Loire **·** 
Isère **·** 
Jura **·** 
Landes **·** 
Loir-et-Cher **·** 
Loire **·** 
Loire-Atlantique **·** 
Loiret **·** 
Lot **·** 
Lot-et-Garonne **·** 
Lozère **·** 
Maine-et-Loire **·** 
Manche **·** 
Marne **·** 
Martinique **·** 
Mayenne **·** 
Meurthe-et-Moselle **·** 
Meuse **·** 
Morbihan **·** 
Moselle **·** 
Mayotte **·** 
Nièvre **·** 
Nord **·** 
Oise **·** 
Orne **·** 
Pariis **·** 
Pas-de-Calais **·** 
Prantsuse Guajaana **·** 
Puy-de-Dôme **·** 
Pyrénées-Atlantiques **·** 
Pyrénées-Orientales **·** 
Réunion **·** 
Rhône **·** 
Saône-et-Loire **·** 
Sarthe **·** 
Savoia **·** 
Seine-Maritime **·** 
Seine-et-Marne **·** 
Seine-Saint-Denis **·** 
Somme **·** 
Tarn **·** 
Tarn-et-Garonne **·** 
Val-d'Oise **·** 
Val-de-Marne **·** 
Var **·** 
Vaucluse **·** 
Vendée **·** 
Vienne **·** 
Vosges **·** 
Yonne **·** 
Yvelines
Euroopa Liidust (tumesinine) lahkuv Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriik (oranž)
**Leppeta Brexit** oli võimalus, et Suurbritannia lahkub Euroopa Liidust ilma lahkumislepinguta. EL-i lepingu artikli 50 kohaselt kaotavad Euroopa Liidu lepingud kehtivuse, kui lahkumisleping on ratifitseeritud või kui on möödunud kaks aastat sellest, kui mõni liikmesriik on teatanud oma tahtest lahkuda. Kaheaastast perioodi saab pikendada kõigi liikmesriikide, sealhulgas lahkuda soovivate liikmesriikide ühehäälse nõusolekuga.

Suurbritannia ja EL on lahkumislepingu läbi rääkinud, kuid Ühendkuningriigi alamkoda on kolmel korral hääletanud selle ratifitseerimise vastu. Kavandatav leping sisaldab sätteid, mis käsitlevad kodanike õigusi, piirikorraldust, rahalisi kohustusi ja vaidluste lahendamist.

Kui sellist lepingut Euroopa Liidu lepingu artiklis 50 nimetatud perioodi lõpus ei ole, kaotavad Suurbritannia ja ülejäänud EL-i vaheliste suhete suhtes kehtivad EL-i seadused ja muud kokkulepped kehtivuse. Lisaks tuleb võib-olla uuesti läbi rääkida Suurbritannia diplomaatilised suhted kolmandate riikidega, mida seni on reguleeritud nende riikidega sõlmitud EL-i lepingutega.

Lühiajaline (90-päevane) piiriülene turismireis jätkub eeldatavalt praeguse seisuga, ehkki lennunduse ajakavade tõttu teatavate ebamugavustega. Kuigi kaubavahetus (kuid mitte teenused) võiks jätkuvalt toimuda Maailma Kaubandusorganisatsiooni (WTO) enamsoodustusreeglite kohaselt, on oodata väljakujunenud kaubavahetuste olulist häirimist ning Suurbritannia ja EL on ette valmistanud lepingud ja (lühiajalised) kokkulepped, eeldatavalt tõsisemate riskide tekkimise puhuks. Operatsioon Yellowhammer on koodnimi, mida Suurbritannia rahandusministeerium kasutab valitsustevahelise tsiviilhädaolukorra planeerimiseks leppeta Brexiti kohta.

Viited
------

1. ↑  "MoD hosts no-deal planning in bunker". *BBC News*. 21. märts 2019.
2. ↑  Rowena Mason (18. august 2019). "No-deal Brexit: key points of Operation Yellowhammer report". *The Guardian*.
**Harvi Varkki** (sündinud 18. aprill 1959 Narvas) on eesti karikaturist ja metallikunstnik.

Ta lõpetas 1976. aastal Nõo Keskkooli. Aastatel 1976–1981 õppis ta Tallinna Polütehnilises Instituudis automaatika erialal, kuid pärast kooli lõpetamist läks 1984. aastal edasi õppima Eesti Kunstiakadeemiasse metallehistööd, mille lõpetas 1988. aastal. 

Kuni 1995. aastani töötas ta Eesti Kunstiakadeemias metallikateedris õppejõuna. 1993. aastat alates töötas ARS-Juveeli juhatuse esimehena ja hiljem direktori kohusetäitjana. 1997. aastal asutas ettevõtte ARS-Vasetööd, mille juhatuse liige oli kuni 2008. aastani. 2011. aastat alates on Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemia lepinguline õppejõud. 

2011. aastal kujundas Harvi Varkki palvekee, mis kingiti Liibanonis röövitud ja ligi neli kuud pantvangis olnud meeste poolt tänutäheks enda vabastamise eest Eesti riigile, mida esindas siis president Toomas Hendrik Ilves. Helmestele oli kujundatud pantvangis olnud meeste nimed.  
Karikaturistina on teinud ka kaastööd ajalehele Tehnikaülikool.

Tunnustus
---------

* 2017 Pärandihoidja (rahvuslike käsitöötraditsioonide alahoidmise ja rahvarõivaprogrammi edendamise eest)

Liikmesus
---------

* Eesti Kunstnike Liit
* 1994 Eesti Metallikunstnike Liit

Näitused
--------

* alates 1991. aastast esinenud isikunäitustega Eestis, Soomes ja Norras
* ühisnäitustel osalenud Eestis, Soomes, Islandil, Rootsis, USA-s ja Inglismaal

Viited
------

1. ↑  Delfi 24.07.2011 Ehtekunstnik Harvi Varkki: president võib Liibanoni meeste palvekee ka sobival hetkel kaela panna
2. ↑  "TTÜ ajaleht - 31. mai 1999 Kokkutulek". Originaali arhiivikoopia seisuga 29. september 2017. Vaadatud 29. septembril 2017.
Vaade Kalterni turuplatsile (*Marktplatz*)
Kaltern an der Weinstraße paiknemine Lõuna-Tiroolis
**Kaltern an der Weinstraße** (itaalia: *Caldaro sulla Strada del Vino*), sageli lühidalt **Kaltern** või **Caldaro**, on vald (*comune*) Lõuna-Tiroolis Põhja-Itaalias. See asub umbes 12 km Bolzanost edelas.

2010. aasta 30. novembri seisuga elas seal 7592 inimest

Koht on kuulus järve (Caldaro järv ehk *Kalterer See*) ja veini (*Kalterersee Auslese* või *Lago di Caldaro scelto*) poolest. Köök ühendab Itaalia ja Tirooli stiile. Lähedalasuvad Dolomiidid on tuntud oma matka- ja ronimisradade poolest.

Geograafia
----------

Valla pindala on 47,9 km².

Kaltern külgneb järgmiste valdadega: Eppan, Neumarkt, Tramin, Vadena, Amblar, Cavareno, Ruffrè-Mendola ja Sarnonico (viimased neli valda kuuluvad Trento provintsi).

### Frazioni

Kalterni vallas on *frazioni* (alljaotused, peamiselt külad ja asundused) Altenburg (Castelvecchio), Oberplanitzing (Pianizza di Sopra), Unterplanitzing (Pianizza di Sotto), St. Josef am See (San Giuseppe al Lago), St. Anton/Pfuss (San Antonio/Pozzo), St. Nikolaus (San Nicoló) ja Mitterdorf (Villa di Mezzo).

Kogukond
--------

### Keeleline jaotus

2011. aasta rahvaloenduse järgi kõneles 92,61% rahvastikust esimese keelena saksa keelt, 7,03% itaalia keelt ja 0,36% ladiini keelt.

Sõpruslinnad
------------

Kaltern an der Weinstraße sõpruslinn on:

* Heppenheim Saksamaal (1971)

Tuntud kodanikud
----------------

* Andreas Seppi, tennisemängija

Pildigalerii
------------

* Kalterni panoraam Penegalilt vaadatunaKalterni panoraam Penegalilt vaadatuna
* Kaltern, linnakeskusKaltern, linnakeskus
* Kaltern, linnakeskusKaltern, linnakeskus
* Kalterer See (Caldaro järv)*Kalterer See* (Caldaro järv)

Välislingid
-----------

* Valla koduleht (saksa ja itaalia keeles)
**Van de Graaffi generaator** on elektrostaatiline seade kõrge elektripinge (kuni 10 miljonit volti) tekitamiseks liikuva lindiga elektrilaenguid transportides. Lintgeneraatori töötas välja USA füüsik Robert Jemison Van de Graaff 1929. aastal.

Van de Graaffi generaatori ehitus  

1 – metallkuppel; 2 – ülemine metallhari (lindi lähedal); 3 – ülemine rull (isoleerainest); 4 – positiivse laenguga lindipool; 5 – negatiivse laenguga lindipool; 6 – alumine rull (metallist); 7 – alumine metallhari; 8 – metallkuul (negatiivne elektrood); 9 – sädelahendus

Graaffi generaatori põhiosa on isoleerainest (siidist, kummist) lint, mis liigub üle rullide (joonisel ülemine metallist ja alumine isoleerainest). Lindi ülemine osa koos rulliga on paigutatud positiivseid laenguid koguvasse metallkuplisse. Lindi laengutega loovad kontakti metallkiududest harjad, kusjuures ülemisel harjal on ühendus metallkupliga. Alumine rull on harja kaudu ühenduses negatiivse elektroodiga (metallkuuliga). 

Lihtsas generaatoris saadakse elektrilaengud hõõrdeelektrina (lindi ja alumise rulli vahel), kõrgema pinge seadmetes aga eraldi allikast koroonalahenduse abil. Lint. mis pannakse liikuma alumist rulli ringiajava elektrimootoriga, kannab positiivseid elektrilaenguid ülemise harja kaudu kuplile. Kupli sisemuses kui Faraday puuris elektriväli puudub, mis teebki võimalikuks laengute ülekande läbi ülemise harja. Samanimeliste laengute vastastikune tõukejõud surub järjest uusi laenguid metallkupli välispinnale juurde ja kupli potentsiaal negatiivse elektroodi (maa) suhtes kasvab kuni sädelahenduseni kupli ja negatiivse elektroodi vahel.

Niisuguse elektrostaatilise generaatori kasutegur on madal – mõne protsendi ringis.

Vaata ka
--------

* Elektrostaatiline induktsioon

Välislingid
-----------

* Graaffi generaatori demonstratsioon
* Van de Graaff Electrostatic Generator (inglise keeles)
**Petrooleumilamp** on valgusti, milles kasutatakse valgustamiseks petrooleumi põlemisel vabanevat keemilist energiat. Need lambid võeti kasutusele pärast seda, kui 19. sajandi keskel hakati naftast petrooleumi tootma.

Petrooleumilambi põleti; näha on puuvillane taht, tahi kõrguse seadmise nupp, õhuavadega korpus ja tõmbeklaasi tugiääris
Petrooleumilambis põleb leek petrooleumisse ulatuva tahi (puuvillase paela) otsas, niisiis samal põhimõttel nagu ammusest ajast kasutatud õlilambis. Petrooleumi oluliseks eeliseks õliga võrreldes on väike viskoossus, mistõttu see imbub tahti mööda hästi üles. Lambi põletis olevate õhuavade kaudu saab leek põlemiseks altpoolt õhku. Leegi heledaks põlemiseks vajaliku tõmbe tekitab põletile asetatud silindriline lambiklaas. Sedamööda, kuidas tahi põletist väljaulatuv ots lühemaks põleb (ja leek nõrgeneb), saab tahti nupuga ülespoole keerata.

19. sajandi lõpupoole võeti kasutusele ka petrooleumihõõglambid. Neis põleb gaasistatud petrooleum gaasisukas – toorium- ja tseeriumoksiidist luminestsentshõõguris. Niisugused gaasilambid andsid palju heledamat valgust ning ka valgusviljakus oli vedeliklampidega võrreldes mitu korda suurem.

* LaualampLaualamp
* SeinalampSeinalamp
* Tormilatern (petrooleumilamp väljas kasutamiseks)Tormilatern (petrooleumilamp väljas kasutamiseks)
* Petrooleumihõõglamp Petrooleumihõõglamp
* Tormilatern välisvalgustinaTormilatern välisvalgustina

Viited
------

1. ↑   ENE, 5. kd, 1990, lk 394

| * v
* r
Valgustid ja lambid |
| --- |
| 
Elavhõbelamp • Gaaslahenduslamp • Halogeenlamp • Huumlamp • Hõõglamp • Impulsslamp• Kompaktluminofoorlamp • Krüptoonlamp • Ksenoonlamp • Kvartslamp • Külmkatoodhuumlamp • Lahenduslamp • Leedlamp • Luminofoorlamp • Metallhalogeniidlamp • Naatriumlamp • Neoonlamp • Petrooleumilamp • Valgusdioodlamp • Välklamp • Õlilamp |
**Juhan Kuke valitsus** tegutses 21. novembrist 1922 kuni 2. augustini 1923. Riigikogu kinnitas Juhan Kuke juhitud valitsuse ametisse 21. novembril 1922. Valitsuse poolt hääletasid põllumeeste rühm, rahvaerakonna rühm ja tööerakonna rühm (35 inimest). Erapooletud olid kristlik rahvaerakond, sakslaste ja venelaste esindajad. Kogu pahem tiib: sotsiaaldemokraadid, isesotsid, kommunistid hääletasid valitsuse vastu (27 inimest) (Postimees, 22. nov. 1922, lk. 2).

Valitsuse koosseis
------------------

* Riigivanem - Juhan Kukk
* Raha- ja kaubandus-tööstusminister - Georg Vestel
* Siseminister - Karl Einbund (alates 7. aprillist 1923
* Sõjaminister - Jaan Soots
* Põllutööminister - Bernhard Rostfeld
* Teedeminister - Karl Ipsberg
* Kohtuminister - Jaak Reichmann, kuni 17. jaanuar 1923
* Töö- ja hoolekandeminister - Christian Kaarna
* Haridusminister - Aleksander Veidermann
* Välisminister - Aleksander Hellat, alates 28. november 1922

Vikilingid
----------

s:Valitsuse kriisi lahendamine "Meie Maa" 22. november 1922, lk 2


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Konstantin Pätsi esimene valitsus** | **Eesti Vabariigi valitsus**1922–1923 | Järgnev**Konstantin Pätsi teine valitsus** |
**Juhan Kallaste** (sünninimi **Johan Kree**; 19. detsember 1891 Paistu kihelkond, Holstre või Paistu – 28. august 1999 Viljandi) oli eesti vaimulik ja näitleja. Ta elas 107-aastaseks. Enne oma surma oli ta ka teadaolevalt vanim Eesti elanik (et Juhan Kallaste dokumentides ei saadud 1935 toimunud nimevahetuse tõttu kohe selgust, peeti mõnda aega Eesti vanimaks elavaks inimeseks Anna Jürnast, kellest sai Eesti vanim inimene pärast Juhan Kallaste surma). On väidetud, et Teise maailmasõja ajal tegi ta end mobilisatsioonist pääsemiseks kuus aastat vanemaks, kuid tema sünd on tõestatud kirikuraamatuga. 

Ta läks 12-aastaselt Pirmastu kooli ja lõpetas seal kolm klassi.

Peapiiskop pühitses ta diakoniks. Ta oli Paistu, Kõpu ja Viljandi Pauluse koguduse hooldajaõpetaja ning Laiuse ja Tarvastu koguduse abiõpetaja. Vaimulikuna mattis ta 5254 inimest, esimese neist 15-aastaselt.

Juhan Kallaste on olnud ka kutseline naljalugude vestja ning Ugala näitleja.

Ta oli mõnda aega abielus, kuid lapsi tal ei olnud.

Paar aastat enne surma mäletas ta oma elulugu. Viimased eluaastad veetis Kallaste Viljandi hooldekodus. Viimased kaks nädalat oli ta voodis pikali, kuid valusid tal ei olnud. Ta ei olnud juba ammu ringi jalutanud, kuid tualetis käis mõni kuu enne surma ise.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**August Turp** | **Vanim eesti mees**3. juuni 1993 – 28. august 1999 | Järgnev**Voldemar Georg Tilk** |
| Eelnev**?** | **Vanim eestlane**? - 28. august 1999 | Järgnev**Anna Jürnas** |

Viited
------

1. ↑  Digisisu EAA.1286.1.355:386?1279,1197,258,46,0, Sünnikanne kirikuraamatus
2. 1 2 3 4 5  Allar Viivik: Viljandis suri vanim eestlane, SL Õhtuleht, 1. september 1999
3. 1 2 3 4  Liisi Seil: Eesti vanim inimene jõudis elada 107-aastaseks, Postimees, 31. august 1999
4. ↑  Helje Loopere: Kõrge ea saladus: maal elamine ja puhas toit, *Elukiri*, 2007, nr 3
5. ↑  Helje Loopere, Airi Ilisson: Eestis elab 58 üle 100-aastast, SL Õhtuleht, 21. juuni 1999
Petrofi tiibklaver
Petrofi pianiino
**Petrof** on Tšehhi ettevõte, mis toodab klavereid. Selle asutas 1864. aastal Antonín Petrof (1839–1915). Vabrik kannab tema nime ja on tema järeltulijate juhtimise all tänapäevani. 

Petrofi firma klaverite omapära on selge, ilus kõla ja tugev vastupidav mehaanika. Toodetakse nii kontsert- ja kabinettiibklavereid kui ka eri suurusega pianiinosid.

Ajalugu
-------

Antonín Petrof õppis 1857. aastal Viinis klaveriehitust selliste klaverimeistrite juures nagu Heitzman, Ehrbar ja Schweighofer. Aastal 1864 toodeti Hradec Královés esimene klaver ja seda aastat võib pidada Petrofi klaverivabriku tegutsemise alguseks. Aastast 1885 eksporditi Petrofi klavereid välismaale. Viinis asus Petrofi klaverihooldus. Tänaseks on Petrofi klaverid tuntud peale Euroopa veel USA-s, Kanadas, Austraalias ja Aasias. 1915. aastal hakkas Petrofi klaverivabrikut pärast Antonín Petrofi surma juhtima tema poeg Vladimír Petrof. 1948. aastal Petrofi klaverivabrik natsionaliseeriti ja omanikelt võeti kõik õigused seda vabrikut omada ja juhtida. 1991. aastal anti Petrofi vabrik Petrofide järeltulijale Jan Petrofile. 2004. aastast juhib vabrikut Zuzanna Ceralová Petrofová, kes on 2005. aastast Euroopa Muusikainstrumentide Tootjate Föderatsiooni (European Music Instrument Manufacturers) president.

Välislingid
-----------

* Petrofi koduleht
Kalmar Kurs Eesti mäluasutuste suveseminaril 2019
**Kalmar Kurs** (sündinud 26. novembril 1973) on eesti riigiametnik.

1992. aastal lõpetas ta Puurmani Gümnaasiumi ja 1998. aastal Tartu Teoloogia Akadeemia.

Lisaks on Kurs õppinud Tartu Ülikoolis sotsiaalteadusi (Euroopa õpingute magistriprogramm).

Aastatel 1999–2018 töötas ta mitmel ametikohal Haridus- ja Teadusministeeriumis.

2004–2007 tegutses ta erialadiplomaadina Brüsselis Eesti esinduses Euroopa Liidu juures.

2007–2011 oli Kurs haridusministeeriumi avalike ja välissuhete ning 2011–2018 EL-i ja rahvusvahelise koostöö osakonna juhataja.

Viimastel aastatel on ta tegutsenud vabatahtlikuna ja teinud projektitööd Eesti triatlonivõistluste ja muude spordiürituste turunduse ja kommunikatsiooni valdkonnas.

Jaanuarist 2019 oli Kurs Eesti Rahva Muuseumi avalike ja välissuhete teenistuse juhataja.

15. augustist 2020 on ta Kultuuriministeeriumi välissuhete osakonna juhataja.

Abielus, tal on kolm last.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  "Aukartuse ja innuga uues ametis" Õpetajate Leht, 7. juuni 2019
2. ↑
**Minos** oli vanakreeka mütoloogias Kreeta kuningas, üks Zeusi ja Europe kolmest pojast, kelle adopteeris ja kasvatas üles Kreeta kuningas Asterion. Minose vennad olid Sarpedon ja Rhadamanthys. Pärast Asterioni surma nõudles Minos trooni ja pagendas vennad.
Minose abikaasa oli Pasiphae, nende lapsed olid Ariadne, Androgeos, Deukalion (mitte segamini ajada Prometheuse pojaga), Phaidra, Glaukos, Katreus, Akakallis ja Xenodike. 

Pausaniase järgi võitis Androgeos Panatenaiadel kõik spordialad ja Ateena kuningas Aigeus saatis ta Marathoni, võitlema suure pulliga. Androgeos sai surma ja Minos sattus raevu.

Igal aastal (mõnede allikate järgi iga 9 aasta tagant) pidi Aigeus valima välja 7 noormeest ja 7 neitsit, kes saadeti Kreetale, kus nad viidi Daidalose ehitatud labürinti Minotaurosele söögiks. Nendele ohverdustele tegi lõpu Aigeuse poeg Theseus, kes Ariadne abiga tappis Minotaurose.
Kui Minos suri, sai temast üks allilma ehk Hadese kolmest kohtunikust koos Aiakose ja Rhadamanthysega.

Minose järgi on nimetatud Minose kultuur.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Minos** |
Väikese Rannavärava bastion
Väikese Rannavärava bastion, vaade Paksu Margareeta kaitsetornist
Õhuvaade Tallinna vanalinna servast ja Väikese Rannavärava bastionist
**Väikese Rannavärava bastion** (saksa keeles *Schmales Küstentor*) oli 1647. aastal ehitatud Tallinna muldkindlustusvööndi täiendamiseks ehitatud kaitserajatis bastion, mis asus Väikesest Rannaväravast paremal pool.

Bastioni ehitamine
------------------

1634. aastal Rootsi valitsuse ülesandel koostatud Tallinna generaalplaani kohaselt kavandati seniste kaitserajatiste täiendamiseks Väikese Rannavärava bastion. 

Bastion ehitati linnainseneri ja kindlustustööde juhataja Gebhard Himseliuse järelevalve all. Algselt Himseliuse koostatud projekti korrigeeris ning kinnitas Rootsi fortifikatsiooniasjanduse ülem Johan Wärnschöld. Täiendatud projekti kohaselt ehitati Väikese Rannavärava ning Viru värava vahele kaks uut nn Hollandi süsteemi bastioni. Bastionid olid täisnurksed ning ilmselt väga lihtsa ehitusiseloomuga.

Ümberehituskavad
----------------

1682. aastal Erik Dahlbergi, Rootsi kindralkortermeistri, fortifikatsiooni kontori ülema korraldusel koostatud Tallinna kindlustuste hindamisel tunnistas Dahlberg G. Himseliuse projekteeritud bastioni Suure Rannavärava ja Viru värava vahel vananenuks ja kõlbmatuks. Väikese Rannavärava asemele kavandati Liivimaa bastion ja selle ette Julichi ravelliin, kuid see plaan jäi vahendite puudusel teostamata.

Mõlemad nimetatud bastionid (Väikese ja Suure Rannavärava bastionid) säilisid üldjoontes kuni Tallinna kindlustuslinnade nimestikust kustutamiseni, mis toimus pärast Krimmi sõda 1857. aastal. Väikese Rannavärava muldkindlustuste kompleks demilitariseeriti 1867. aastal ja bastioni vananenud kivikonstruktsioonid (eskarbid ja kontreskarbid ehk vallikraavi sise- ja välisküljed) lammutati, muldvallid ja kraavid tasandati.

Bastioni tänapäev
-----------------

Hoonetekompleks taastatud bastioni kivikonstruktsioonide vahel tänapäeval
Bastioni kivikonstruktsioonid (Väikse Rannavärava, Rannamäe tee, Kanuti tänava, Aia tänava ja Uue tänava vahelisel alal) taastati aastatel 1984–1987 (arhitektid Kalle Rõõmus ja Erki Kreis) ning sinna paigutati Tallinna Vanalinna Ekspluatatsiooni Valitsuse administratiiv- ja tootmishooned.

Aia tänav 20 asub tänapäeval Reval-Sport Spordiklubi & Veekeskus.

Viited
------

1. ↑  Kenkmaa, R. Vilbaste, G. Tallinna bastioonid ja haljasalad. Tln. 1965; Zobel, R. Tallinna keskaegsed kindlustused. Tln. 1980

Välislingid
-----------

* Heldur Sander, Tallinna vanalinn ja selle haljastus, Sirp, 26. mai 2006
**Urmas Taniloo** (sündinud 25. märtsil 1953) on eesti organist ja oreliõpetaja ning helirežissöör.

Ta töötab Heino Elleri nimelises Tartu muusikakoolis. Ta on ka Vanemuise kontserdimaja orelihäälestaja. On andnud kontserte koos abikaasa Pille Tanilooga Tartu Jaani kirikus ja Vanemuise Kontserdimajas, Pärnu Eliisabeti kirikus ja Häädemeeste kirikus. Andnud välja CD-sid, kus on mänginud orelit.

Elulugu
-------

Lõpetas 1972. aastal klaveri erialal Elleri Muusikakooli (õpetaja Ene Arro), õppis samas ka orelit (õpetaja Eva Sori). 
Aastal 1977 lõpetas oreli- ja klaverierialal Tallinna Riikliku Konservatooriumi (Hugo Lepnurme ja Ada Kuuseoksa klassis). Täiendanud end Hans Gebhardi, Leo Krämeri ja Jose Gonzalez Urioli meistrikursustel. 

Olnud aastatel 1978–1998 Vanemuise teatri ning 1998. aastast Vanemuise Kontserdimaja organist ja oreli hooldaja. Töötanud alates 1977. aastast õpetajana ja 2001. aastast helirežissöörina Elleri Muusikakoolis. 

Õpilasi: 

* Aare-Paul Lattik
* Jelena Garštein
* Tuuliki Jürjo
* Aaro Tetsmann

Ta on alates 1978. aastast esinenud soolokontsertidega nii Eestis kui ka välismaal, sealhulgas Lätis, Leedus, Venemaal, Tšehhis, Soomes, Rootsis ja Norras. 

Tema repertuaari kuulub orelimuusika renessansist nüüdisajani, muuhulgas eesti helilooming. Esitanud koos Pille Tanilooga harva kuuldavat orelimuusikat neljale käele ja kahele orelile. Esinenud orkestrisolistina, osalenud vokaalsümfooniliste suurvormide ettekandel ning mitmes Vanemuise lavastuses ja sõnalis-muusikalises põimikus. Teinud koostööd paljude eesti lauljate (sh Margarita Voitese, Lehte Marki, Urve Tautsi, Evi Vanamöldri, Jüri Pärja, Aare Saali, Vello Jürna, Kaljo Räästase, Taisto Noore, Jassi Zahharovi, Eugen Antoni ja Teele Jõksiga) ning instrumentalistidega (Lande Lampe-Kitse, Olev Ainomäe, Kristel Eeroja-Põldoja, Peeter Malkovi, Lembit Orgse, Aleksander Fischi, Johannes Mitiga). Osalenud RAM-i, EFK, Tartu Akadeemilise Meeskoori (1979–1990 kontsertmeister), Tartu Poistekoori, tütarlastekoori Ellerhein, ansambli Kurekell ja muude kollektiivide välisringreisidel. Salvestanud muusikat Eesti Raadios ja Eesti Televisioonis ning CD-d "Isekeskis oreliga" ja "Kahekõned oreliga" (2005).

Isiklikku
---------

Tema isa oli skulptor Endel Taniloo, ema Heljo Taniloo. Urmas Taniloo on abielus klaveriõpetaja Pille Tanilooga, neil on poeg Joonas.

Välislingid
-----------
**twm** on arvutustehnikas standardne X-i aknahaldur X Window Systemi graafilisele alussüsteemile alates X11R4 versioonist. Twm on taasülenev aknahaldur, mis võimaldab esitada tiitliribad, aknakujud ja ikoonihalduse, ning mis on laialdaselt seadistatav.

twm-i algupärane nimi oli **Tom's Window Manager** (i.k. *Tomi aknahaldur*), mis pärines aknahalduri autori Tom LaStrange'i nimest. Kui arendajaid tekkis juurde, sai programm nimeks **Tab Window Manager** (*Vaheaknahaldur*) – funktsiooni järgi, mis võimaldab akendele anda vahekaartidega sarnaneva välimuse. Aknahalduri uusim nimi on **Timeless Windows Manager** ehk *Ajatu aknahaldur*.

Omas ajas oli twm läbimurdeline saavutus, kuid on suuresti asendatud teiste aknahaldurite poolt. twm avaldas tugevat mõju X-i aknahaldurite arendusele. Mitmed teised, nagu näiteks vtwm, tvtwm, CTWM, FVWM ja nende derivaadid olid ehitatud twm lähtekoodi baasil, sellal kui paljud teised kasutasid twm poolt alustatud kontsepte.

Väike, kuid pühendunud vähemus kasutajaid eelistab twm-i selle lihtsuse, seadistatavuse ja väiksuse tõttu – osaliselt seepärast, et see oli kirjutatud C-s otse vastu Xlib teeki selle asemel, et põhineda juhtelementide tööriistapaketil.

Viited
------

1. ↑  "index : xorg/app/twm". *Timeless Windows Manager*. git.freedesktop.org. 28. juuli 2011. Vaadatud 1.11.2011.
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib jäähokimängijast; laulukirjutaja kohta vaata artiklit Tyler Johnson (laulukirjutaja)* |

---

Tyler Johnson 2013. aastal Tampa Bay Lightningi meeskonnas
**Tyler Johnson** (sündinud 29. juulil 1990 Spokane'is, Washingtoni osariigis) on USA jäähokimängija, kes mängib NHL-i klubis Chicago Blackhawks keskründajana.

Aastatel 2007–2011 mängis ta neli hooaega Western Hockey League'i klubis Spokane Chiefs.

2011. aasta märtsis sõlmis ta Tampa Bay Lightningiga kolmeaastase lepingu. Oma väikese kasvu tõttu (173 cm) ei olnud teda NHL-i *draft* '​is valitud.

Hooajal 2011–12 mängis ta American Hockey League'i (AHL) klubis Norfolk Admirals, võites klubiga Calder Cup'i. Põhihooajal lõi liigas 37 väravat, millega oli liiga suurim väravakütt. Ta pälvis põhihooaja väärtuslikumale mängijale antava Les Cunningham Award'i. Hooaja 2012–13 esimeses pooles mängis ta AHL-i klubis Syracuse Crunch. NHL-is debüteeris Johnson Lightningi meeskonnas 2013. aasta märtsis. Esimese värava lõi ta NHL-is 16. märtsil 2013 mängus Carolina Hurricanesi vastu. Oma esimesel täispikal hooajal NHL-is (2013–14) lõi ta liigas 24 väravat ja andis 26 väravasöötu. Ta valiti samal hooajal liiga hooaja uustulnukate sümboolsesse koosseisu (*NHL All-Rookie Team*).

Hooajal 2014–15 jõudis Johnson Lightningiga Stanley karika finaali, kus kaotati mängudega 2:4 Chicago Blackhawksile. Väljalangemismängudes lõi ta 13 väravat ja andis 10 väravasöötu. 13 väravaga oli ta väljalangemismängude suurim väravakütt. 23 punkti suutis väljalangemismängudes koguda veel ka Blackhawksi mängija Patrick Kane. Lightningiga võitis ta Stanley karikavõistlused aastatel 2020 ja 2021.

2021. aasta juulis müüdi Johnsoni mängijaõigused Chicago Blackhawksile.

2010. aastal tuli Johnson USA kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistriks. 2014. aasta maailmameistrivõistlustel kuulus ta USA jäähokikoondisse.

Viited
------

1. ↑  "Little Man, Big Winner". Minnesota Wild. 17.7.2010. Vaadatud 7.8.2020
2. ↑  "Johnson, pick traded to Blackhawks by Lightning for Seabrook". nhl.com. 28.7.2021. Vaadatud 19.10.2021

Välislingid
-----------

* Tyler Johnson NHL.com lehel
* Tyler Johnson hockeydb.com lehel

| * v
* r
Chicago Blackhawks |
| --- |
| 
**Väravavahid**: Petr Mrázek **·** Alex Stalock |
| 
**Kaitsjad**: Jack Johnson **·** Caleb Jones **·** Seth Jones **·** Jake McCabe **·** Connor Murphy **·** Jarred Tinordi **·**  Alex Vlasic |
| 
**Ründajad**: Andreas Athanasiou **·** Colin Blackwell **·** Jason Dickinson **·** Max Domi **·**  MacKenzie Entwistle **·** Reese Johnson **·** Tyler Johnson **·** Patrick Kane **·** Boris Katchouk **·** Jujhar Khaira **·** Philipp Kurashev **·** Sam Lafferty **·** Taylor Raddysh **·** Jonathan Toews **·**  |
**Vanainglise keel** ehk **anglosaksi keel** (vanainglise *Anglisc*, *Ænglisc spræc*) on inglise keele varajane vorm, mida kõneldi praeguse Inglismaa ning Lõuna-Šotimaal alal 5.–12. sajandil. 

See on läänegermaani keel ning sarnaneb vanafriisi ja vanasaksi keeltega. 

Vanainglise keelt mõjutasid keldi keeled ja viikingite kõneldud vanapõhja keel.

Seda kasutati alates anglosaksi vallutusest kuni normannide sissetungini aastal 1066. Pärast seda hakkas keel suuresti muutuma: käände- ja pöördelõpud kadusid, kinnistus kindel sõnajärg. 

Anglosaksi eepos "Beowulf" on kirjutatud vanainglise keeles.

Keelenäide
----------

**Meieisapalve**

Fæder ure þu þe eart on heofonum,  

Si þin nama gehalgod.  

To becume þin rice, gewurþe ðin willa,  

on eorðan swa swa on heofonum.  

urne gedæghwamlican hlaf syle us todæg,  

and forgyf us ure gyltas, swa swa we forgyfað urum gyltendum.  

and ne gelæd þu us on costnunge, ac alys us of yfele.  

soþlice.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Anglosaksi keel** |
**Leo (Leonid) Koobas** (8. august 1917 Velise vald, Läänemaa – 8. juuli 2007 Toronto, Kanada) oli eesti elektroonik, kes osales Kanada eestlaste ühiskondlikus ja seltskondlikus töös.

Õppis 1937–1943 Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas. Õpingute ajal ühines Leo Koobas Üliõpilasselts Liivikaga, kus ta oli nii juhatuse liige kui ka esimees. Hiljem tegutses ta ajakirja Liivika Uudised toimetajana ja tema sulest ilmus selles üle kuuekümne artikli mitmesugustel teemadel. Põhja-Ameerika vilistlaskoondise liikmena suhtles ta tihedalt ÜS Liivikaga pärast selle tegevuse taastamist. Ta toetas märkimisväärselt Liivika lauliku väljaandmist.

Leo Koobase publitsistikaalane tegevus sai alguse 1975. aastal poliitiliste ja muusisuliste eesti- ja ingliskeelsete väljaannete kirjutamise ja kirjastamisega. Tema tegevus hõlmab rohkem kui 20 väljaannet.

Leo Koobas kuulus kirjastuse Varrak direktoraati, oli Kanada Eestlaste Ajalookomisjoni liige ja üks toimetajaist. Ta oli Tartu Instituudi juures tegutseva dr Endel Aruja poolt 1985. aastal arhiivitöödeks asutatud Bibliograafia Klubi üks asutajaliikmeist.

Leo Koobas asutas 1997. aastal Tartu Ülikooli juurde eesti ja soome-ugri filoloogia põhiõppe üliõpilastele oma vanemate nimelise stipendiumifondi. 2002. aastal autasustati teda Kanada eestlaste teenetemärgiga ja 2005. aastal Ontario valitsuse poolt kahekümneaastase vabatahtliku töö märgiga.

Kirjandus
---------

* Joosti, H. (toimetuskolleegiumi esimees), Ermel, V. Ilja, R. Joosep, E. Kalm, A. Karuks, T. Koobas, L. Mathiesen, M. Pettai, E. Randveer, R. (seenior), Rämmer, A. Tamjärv, L. Tang, P. Treier, J. (toim). Üliõpilasselts Liivika 1909–2003. Album. Pärnu: Üliõpilasselts Liivika Kirjastus, 2003.
* Järvesoo, E. Koobas, L. Balti Ülikool Saksamaal 1945–1949. Toronto: Balti Ülikooli Eesti Selts, 1991.
* Järvesoo, E. Koobas, L. Liivika võõrsil: üliõpilasselts Liivika 75. aasta koguteos. Toronto: Üliõpilasselts Liivika Kirjastus, 1984
* Koobas, L. Dr. agr. Elmar Järvesoo prof. emer. elu ja töö. Üliõpilasselts Liivika Kirjastus: Toronto, 2001.
* Koobas, L. A. Solzhenitsyn: profile of a writer : classic, genius, humanist. Warkworth: Varrak, 1976.
* Müllerbeck, A. Koobas, L. Elu ja usk: Tiina Tuvikese luulet 1958-1984. Toronto: Bibliograafia Klubi, 2002.
* Müllerbeck, A. Leonid Koobas – In Memoriam. Eesti Elu, 3. august 2007.
* Koobas, L. Jaanus Ülavere artiklite kogu. Toronto: Üliõpilasselts Liivika Kirjastus, 1990
* Koobas, L. Tartu College ajakirjanduse peeglis 1968-1992: Akadeemiline Kodu, Tartu Instituut, Eesti Keele Lektoraat, Eesti Õppetool, Bibliograafia Klubi. Toronto: Tartu College, 1992
**Vana palee** (kreeka keeles Παλαιά Ανάκτορα *Palaiá Anáktora*) on 1843. aastal valminud palee Ateenas. Algselt kasutati seda Kreeka kuninga residentsina, kuid 1934. aastast tegutseb hoones Hellenite Parlament. Palee asetseb Ateena südalinnas Syntagma väljaku ääres.

Ajalugu
-------

Hoone projekteeris Baieri arhitekt Friedrich von Gärtner kuningas Otto ja tema abikaasa kuninganna Amalie tarvis. Kuningapalee ehitustööd algasid 1836. aastal ja kestsid 1843. aastani. 1909. aastal kannatas hoone tulekahjus ja pikka aega kestnud renoveerimistööde tõttu kolis kuninglik perekond kroonprintsi paleesse. Mõned kuningliku perekonna liikmed elasid vanas palees siiski 1924. aastani, mil kuningavõim Kreekas kaotati. Seejärel kasutati hoonet mitmel eesmärgil – seal paiknes nii ajutine haigla kui ka muuseum. 

1929. aasta novembris otsustas Kreeka valitsus, et palee läheb parlamendi käsutusse. 2. augustil 1934, pärast põhjalikke uuendustöid, kogunes hoones Kreeka senat ning 1. juulil 1935 ka Viies Rahvuskogu. Kuigi samal aastal taastati Kreekas monarhia, jäi palee siiski parlamendi kasutusse.

Vaata ka
--------

* Uus kuningapalee

Välislingid
-----------

Vaade Kuninganna Amalia avenüült
* Vana kuningapalee – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
**Leo Laurson** VR I/3 (ka **Leopold**; 2. veebruar 1897 Konguta vald – 20. aprill 1972 Buenos Aires) oli Eesti sõjaväelane (kapten) ja diplomaat.

Ta sündis külakooliõpetaja 11. lapsena. Laurson õppis Vastse-Kuuste Ministeeriumikoolis ja Hugo Treffneri Gümnaasiumis. 

1915. aasta kevadel saadeti ta mobilisatsiooni korras Petrogradi Tšugujevi Sõjakooli, mille lõpetamisel sama aasta oktoobris hakkas teenima Soome küttide polgus, 479. Kadnikovi jalaväepolgus ja 727. Novoseleginski jalaväepolgus. Osales I maailmasõjas 1916–1917 pataljoniülemana. 1917. aastal sai ta haavata ja viidi Petrogradi ravile.

1918. aastal astus ta Petrogradi Ülikooli õigusteaduskonda. Osales Vabadussõjas Tartu Kaitsepataljoni koosseisus. Sama aasta detsembrist kuni 1920. aasta juulini oli Soomes sideohvitser ja Eesti sõjaväeline esindaja. Pärast seda oli Kindralstaabi luurejaoskonna ülem kuni järgmise aasta juunini, kui arvati kaptenina reservi.

1921. aasta detsembrist kuni 1923. aasta maini oli ta Berliinis Eesti saatkonnas II sekretär. 1923. aasta novembrist 1925. aasta augustini töötas Eesti Välisministeeriumis ametnikuna erinevatel ametikohtadel. 1924. aastal oli Moskvas Eesti saatkonnas ajakirjandusatašee. 

1926. aastal tegutses välismaal ajakirjanikuna. 1927–1929 töötas Tallinnas USA Informatsiooniagentuuris. 1929–1934 oli tööl Helsingis Argentina konsulaadis. 1934–1940 töötas ta Tallinnas Hispaania saatkonnas. Nõukogude võimuorganid saatsid ta 1940. aastal Helsingisse Hispaania konsulaati, kust Laurson põgenes Rootsi. 

1940–1949 töötas ta Stockholmi politseis tõlgina, samal ajal oli Kuninglikus Tehnikainstituudis hispaania ja vene keele lektor.

1949. aastal läks ta Argentinasse, kus oli ajalehe Kauge Kodu toimetaja ja keeleõpetaja koolides.

Ta kuulus Eesti Kaitseliitu, oli Rootsis Stockholmi Eesti Seltsi esimees ja Eesti Komitee asutajaliige.

Talle anti Georgi risti IV järgu orden ja 1921. aastal Vabadusristi I liigi 3. järgu teenetemärk.

Ta suri südameataki tagajärjel.

Välislingid
-----------

* TLÜAR väliseesti isikud
* Ohvitseride andmekogu