recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Olustvere Põhikool
**Olustvere Põhikool** asub Viljandi maakonnas, Põhja-Sakala vallas, Olustvere Teenindus- ja Maamajanduskooli ruumes. Hoone on valminud 1985. aastal. Kool alustas tegevust 1993. aastal algkoolina, 36 õpilase ja 3 õpetajaga.

Klasside arvu suurenedes muudeti Olustvere Algkool 1997. aastal Olustvere Põhikooliks. Praegu on õpilasi koolis 73.

2000. aastal lõpetas kooli esimene lend.

Ajalugu
-------

Olustvere koolimaja asub kunagise Olustvere mõisaaia kohal. Seal oli ka triiphoone, kus kasvas palju eksootilisi taimi ja suur viigipuu.

1978. aastal, seoses tolleaegse Olustvere Sovhoostehnikumi uue õppehoone ehitamisega triiphoone lammutati, kuid samas satuti mullatöödel kahele aardeleiule. Esimene leid pärines 9.–11. sajandist, ning sisaldas ligi 700 münti. Teine aardeleid pärines 14. sajandi III veerandist ning sisaldas 6849 münti. 

Arheoloogiliste kaevamiste tulemusena saime teada, et tegemist on muistse asulakohaga.

Kooli juhatajad
---------------

* 1993–1996 Tiiu Viisut (kooli juhataja)
* 1996–1998 Aivar Paas (kooli juhataja, a-st 1997 direktor)
* 1998–... Liivi Lindemann (direktor)

Välislingid
-----------

* Olustvere Põhikool
**Rumeenia lipp** on Rumeenia ametlik lipp. 

 ? Rumeenia riigi- ja rahvuslipp. Proportsioonid 2:3.

  

Rumeenia riigi- ja rahvuslipp on trikoloor, mis koosneb kolmest võrdsest vertikaalsest laiust, varda poolt loetuna sinine (PMS 280C), kollane (PMS 116C) ja punane (PMS 186C). Värvid pärinevad Rumeenia vapilt.

Nendel värvidel on pikk ajalugu, kuid viimati on niisugune lipp ametlikult kasutusele võetud 27. detsembril 1989. Eelmisel, kommunistliku riigi lipul (1947–1989) oli keskmisel, kollasel laiul tollane riigivapp. 1989. aasta revolutsiooni ajal võis näha palju lippe, millel kommunistlik vapp oli välja lõigatud. Nii otsustatigi vappi mitte enam lisada. Sarnane rahvuslipp oli kasutusel ka Rumeenia Kuningriigi ajal (1881–1947). 

Väga sarnane on Moldova lipp. Tšaadi lipp on Rumeenia lipuga täiesti identne (Tšaadi lipu sinine olevat küll pisut tumedam), kuigi neil omavahel mingit seost ei ole. Rumeenia ja Tšaad tülitsevad selle pärast, kumb seda lippu tohib kasutada.

Varasemad lipud
---------------

* Rumeenia lipp 1859–1862[viide?] Rumeenia lipp 1859–1862[*viide?*]
* Rumeenia lipp 1862–1866 Rumeenia lipp 1862–1866
* Rumeenia lipp 1866–1922 Rumeenia lipp 1866–1922
* Rumeenia lipp 1922–1947 Rumeenia lipp 1922–1947
* Rumeenia lipp jaanuari 1948 Rumeenia lipp jaanuari 1948
* Rumeenia lipp 1948-1952 Rumeenia lipp 1948-1952
* Rumeenia lipp 1952-1965 Rumeenia lipp 1952-1965
* Rumeenia lipp 1965–1989 Rumeenia lipp 1965–1989

Vaata ka
--------

* Rumeenia vapp

Välislingid
-----------

* Rumeenia lipp andmebaasis *Flags of the World* (*inglise keeles*)
**Tartu Ülikooli Meteoroloogia Observatoorium** ehk **Metobs** oli Tartu Ülikooli juures süstemaatilisteks ilmavaatlusteks rajatud observatoorium.

Ajalugu
-------

Tartus alustas süstemaatilisi ilmavaatlusi tollal ülikooli matemaatika ja füüsika eradotsendina töötanud Arthur Joachim von Oettingen 2. detsembril 1865 oma kodus. Nendest vaatlustest kasvas välja Tartu Ülikooli Meteoroloogia Observatoorium, kuigi Tartu ülikooli allasutuste nimekirja võeti see alles 1876. aastal. Oettingen oli Meteoroloogia Observatooriumi juhataja esimesed kümme aastat (1865–1875) ning pärast veel kaks aastat (1891–1893). Ta muretses vajalikke instrumente või ehitas neid ise. Ülikooli füüsikalise geograafia ja meteoroloogia kateedrit ning Metobsi juhatasid

* Arthur von Oettingen 1865–1875,
* Karl Weihrauch 1875–1891,
* Arthur von Oettingen 1891–1893,
* Boriss Golitsõn 1893,
* Boriss Sreznevski 1894–1918,
* Alfred Wegener 1918 Saksa okupatsiooni ajal ja
* Georg Konrad Koch 1918–1925.

Oettingen rajas meteojaamade võrgu, kus algselt mõõdeti peamiselt sademeid, ning oli selle võrgu teaduslik juhendaja.

1904. aastal hankis Metobs Hvolsoni aktinomeetri. B. Sreznevski juhendamisel alustati lisaks meteoroloogilistele vaatlustele ka aktinomeetrilisi vaatlusi. 1911. aastal hangiti Callendari päikesekiirguse iseregistreerija, mida kasutati 1911–1915 ja 1926. aastal.

1925. aastal sai Tartu ülikooli geofüüsika ja meteoroloogia dotsendiks ning Metobsi juhatajaks 1921. aastal Hamburgis doktoriväitekirja kaitsnud Kaarel Kirde. Kirde juhatas Metobsi kuni 1944. aastani. Tema peamiseks uurimisvaldkonnaks oli klimatoloogia, Metobsis alustas ta ka kiirguskliima uuringuid. Metobsi töötajatest kaitses 1924. aastal Helsingi ülikoolis doktoriväitekirja trombide kinemaatika alal Johannes Peter Letzmann.

1931. aastal hangiti Ångströmi kompensatsioon-pürheliomeeter, mida kasutati päikese otsekiirguse mõõtmiseks Tartus Liivi 4 asunud majas kuni Teise maailmasõjani. Pürheliomeeter hävis sõjas 1944. aastal.

1936. aastal kaitses Kaarel Kirde juhendamisel doktoriväitekirja klimatoloogias Metobsi töötaja Aarne Kärsna.

1941. aastal muudeti Metobs ENSV Hüdrometeoroloogiateenistuse Valitsuse Tartu Geofüüsika Observatooriumiks. Saksa okupatsiooni ajal viidi Metobs tagasi ülikooli koosseisu. Pärast Kaarel Kirde Saksamaale minekut 1944. aastal jäid Metobsi tööd juhtima noored kaastöötajad, hilisemad Tartu Ülikooli õppejõud Helene Liidemaa (1899–1996) ja Herman Mürk (1908–1988).

1. jaanuaril 1947 moodustati Tartu ülikooli astronoomia ja meteoroloogia observatooriumeist Teaduste Akadeemia Füüsika, Matemaatika ja Mehaanika Instituut, mis hiljem nimetati Füüsika ja Astronoomia Instituudiks. Meteoroloogia ja atmosfäärifüüsika alased uuringud jätkusid pärast Füüsika ja Astronoomia Instituudi kaheks jagunemist Astrofüüsika ja Atmosfäärifüüsika Instituudis Tõraveres, mis 1995. aastal nimetati Tartu Observatooriumiks.

Välislingid
-----------

* Kärt Jänes-Kapp, Metobs sai 145-aastaseks!,
* Metobs Tartu Observatooriumi veebilehel,
* Tartu Ülikooli Ilmade Observatoorium 150 / 614-02.12.15
* 02.12.2015 – Tartu Ülikooli Ilmade Observatoorium 150
**Tartu Ülikooli Kliinikumi Radioloogiakliinik** tegeleb ultrahelidiagnostika , röntgeni, kompuutertomograafia, magnettomograafia, angiograafia, nukleaarmeditsiini ja menetlusradioloogiaga.
Radioloogiakliinikumis on angiograafia osakond, nukleaarmeditsiini osakond ja maarjamõisa radioloogiaosakond.

Ajalugu
-------

Röntgeni avastuse esmakordne teaduslik ettekanne Eestis toimus 13. veebruaril 1896 Tartu Loodusuurijate Seltsi aastakoosolekul. Märtsis 1896 tehti Tartus esimene arstiteadusliku otstarbega röntgeniülesvõte ühe noormehe käest.

Suuremas ulatuses teostati röntgenoloogilisi uuringuid Tartus seoses sõjaväerongi õnnetusega 13. mail 1897. Puka jaama lähedal oli vagunirusude alt päästetud sajast inimesest 47 raskelt vigastatud. 15. mail komandeeriti sõjaministri korraldusel Peterburi Sõjaväemeditsiini Akadeemiast kohale füüsikakateedri assistent N. Georgijevski koos spetsiaalse meditsiiniotstarbelise röntgeniaparaadiga ning koos Tartu füüsikute Aleksandr Sadovski ja M. Kossatši abiga viidi läbi vigastatute röntgenuuringud. Röntgeniaparaat oli Tartus juuni alguseni.

1906 osteti esimene meditsiiniotstarbeline röntgeniaparaat. Olulise murrangu röntgendiagnostika kvaliteedi alal tõi röntgenoloog Friedrich Kienasti tööle asumine Tartu ülikooli II sisehaiguste kliinikusse ja uue moodsa röntgeniaparaadi muretsemine 1928. aastal.

Välismaalt uute aparaatide ostmine oli väga kallis ning seetõttu püüti seadmeid kohapeal ehitada. 1929. aasta sügissemestril saadi tööle esimene omavalmistatud röntgensüvaraviaparaat – Holfelderi kanoon –, mis töötas naistekliinikus kuni 1958. aastani. 

1951. aastal moodustati üks röntgeniosakond Tartu Vabariikliku Kliiniku Haiglas. Osakonnas toimusid spetsialiseerumiskursused arstidele röntgenoloogia erialal ja alates 1964. aastast kursused röntgenilaborantidele. 

SA Tartu Ülikooli Kliinikumi moodustamise järel loodi 1. septembril 1999. aastal radioloogiateenistus.

Viited
------

1. ↑  Tartu Ülikooli Kliinikum 200, lk 280
2. ↑  Tartu Ülikooli Kliinikumi Radioloogiakliinik
3. ↑  Tartu Ülikooli Kliinikum 200, lk 276
4. ↑  Tartu Ülikooli Kliinikum 200, lk 277
5. ↑  Tartu Ülikooli Kliinikum 200, lk 277-8
6. ↑  Tartu Ülikooli Kliinikum 200, lk 279
7. ↑  Postimees, nr. 340, 14 detsember 1929
8. ↑  Tartu Ülikooli Kliinikum 200, lk 284
|  |
| --- |
|  |
| **"Olympia"** |
| **Édouard Manet**, 1863 |
| õli lõuendil |
| 130,5 × 190 cm |
| Orsay muuseum, Pariis |

**"Olympia"** on Édouard Manet' õlimaal. Sellel on kujutatud lamavat alasti naist, kellele teenijanna lillekimbu ulatab.

Maal valmis 1863. aastal. Selle mõõdud on 130,5×190 cm.

Kuigi juba Manet' "Eine murul", mis valmis 1863, tekitas kõneainet ja vaenulikku kriitikat, võttis avalikkus "Olympia" vastu veelgi suurema sallimatusega. Konservatiivid pidasid seda maali amoraalseks ja vulgaarseks. Maal pandi välja Pariisi Salongi, kus esitleti Prantsusmaa kunsti suurimaid saavutusi. Ajakirjanik ja poliitik Antonin Proust kirjutas hiljem: "Kui "Olympia" lõuendit ei hävitatud, siis üksnes ettevaatusabinõuete tõttu, mida näituse administratsioon oli rakendanud."

Kuid maalil oli ka kaitsjaid. Émile Zola nimetas seda kiiresti Manet' meistriteoseks ja lisas: "Kui teised kunstnikud parandavad Venust maalides loodust, siis nad valetavad. Manet küsis eneselt, miks ta peaks valetama. Miks mitte tõtt rääkida?"

Lamavaid akte oli maalikunstis varemgi esinenud. Nendest võib "Olympia" eeskujudeks pidada eeskätt Tiziani "Urbino Venust", Giorgione "Magavat Venust" ja Francisco Goya "Alasti *maja*". Seda on kõrvutatud ka 19. sajandi alguses moodi tulnud maalidega odaliskidest, keda on korduvalt maalinud Jean Auguste Dominique Ingres, samuti Charles Jalabert. Niisugustel maalidel kujutati üldjuhul kas müütilisi tegelasi, eeskätt armastusjumalannat Venust, või odaliske.

See, mis kaasaegseid kunstivaatlejaid šokeeris, ei olnud modelli alastus ega isegi täies riides mustanahalisest teenijatüdruku juuresolek, vaid tema ülbe pilk ja hulk detaile, mis näitavad, et ta on kurtisaan: orhidee juustes, käevõru, pärlkõrvarõngad ja idamaine sall, millel ta lamab. Must pael tema kaela ümber, mis on kontrastis kahvatu ihuga, ja ühes jalas olev tuhvel rõhutavad meelelisust. Ühtlasi asendas Manet' Tiziani maalil oleva koera, mis on truuduse sümbol, musta kassiga, mis sümboliseerib prostitutsiooni.

Vastumeelsust tekitas isegi maali pealkiri. Olympia oli ilmselt maalil kujutatud isiku nimi. Kui Manet oleks väitnud, et maalil on Venus või mõni teine müütiline tegelane, oleks see olnud vastuvõetavam. Olümpia on Vanast Kreekast tuntud kohanimi, kuid Olympia-nimelist tegelast vanakreeka mütoloogias ei ole. Tõenäoliselt on tegu varjunimega, mille maalil kujutatud kurtisaan endale võtnud on.

Maal kaldub kõrvale akademismi normidest ja stiilist. "Olympia" on maalitud laiade kiirete pintslitõmmetega. Kasutatud on kunstlikku valgustust, mis kõrvaldab valguse ja varju vahepealsed toonid, ning suuri ühevärvilisi pindu.

Maalil kujutatud modell on Victorine Meurent, kes hiljem sai ise kunstnikuks ja tema töid on isegi Pariisi Salongis korduvalt näidatud. Maali valmimise ajal oli Meurent elukutseline modell, kes poseeris peamiselt Manet'le, kuid teistelegi kunstnikele. Teenijannana poseeris elukutseline kunstimodell Laure.

"Olympia" asub Pariisis Orsay muuseumis.
**AKIT** ehk **Andmekaitse ja infoturbe leksikon** on AS Cybernetica hallatav seletussõnastik. AKIT on tõenäoliselt kõige põhjalikum ja kaasaegsem eestikeelsete andmeturbe mõistete sõnastik. Seda uuendatakse pidevalt nii märksõnade, nende selgituste kui allikaviidete osas.

Sõnastiku algne eesmärk oli luua ingliskeelsete standardite ja juhendmaterjalide tõlkimiseks vajalik ühtne andmeturbe mõistete süsteem, seetõttu on märksõnade allikaks eeskätt ISO/IEC, ISACA ja teised standardid. AKIT-i määratlused on ka Eesti avaliku sektori ametlike infoturbe juhendmaterjalide – ISKE ja E-ITS – mõistesüsteemi alus.

AKIT ei anna märksõnadele ühte ja ühtset definitsiooni, vaid kirjeldab vastava mõiste sisu eri kontekstides ning võimalusel tsiteerib ka eestikeelset kirjeldust ametlikes standardites. Märksõnad on omavahel ristviidatud. Sõnastikus on rohkelt allikaviiteid artiklitele ja veebilehtedele, mis kirjeldavad või illustreerivad mõistete tegelikku sisu ja kasutust.

AKIT on eeskätt mõeldud ingliskeelse märksõna jaoks eestikeelse vaste, viite või selgituse leidmiseks. Sõnastikusisene otsing töötab siiski nii inglise kui ka eesti keeles. 

Sõnastik ilmus 2011. aastal ka füüsilise raamatuna.

AKIT-i põhiline autor ja toimetaja on Vello Hanson.[*viide?*]

Viited
------

1. ↑  "AKIT Raamatuvahetuse veebilehel". *Raamatuvahetus*. Vaadatud 12. jaanuar 2022.

Välislingid
-----------

*
**Olümpiamängude kunstikonkursid** olid kunstikonkursid, mis kuulusid olümpiamängude juurde aastatel 1912-1948.

Antiikolümpiamängude traditsioonidest lähtuvalt tegi parun Pierre de Coubertin 1906. aastal ettepaneku võtta olümpiamängude kavva ka sporditeemalised kunstikonkursid (arhitektuuri, kirjanduse, kujutava kunsti (maalimise ja skulptuuri) ja muusika alal) ning autasustada parimate tööde autoreid kuld-, hõbe- ja pronksmedaliga.

Esimene konkurss korraldati 1912. aastal, viimane toimus 1948. Kunstikonkurssidest loobuti, kuna tekkis küsimus kunstnike professionaalsuse või amatöörsuse kohta (spordivõistlustel võisid osaleda vaid amatöörid). Hilisematel mängudel on organiseerimiskomiteed ROKi otsuse kohaselt olümpiamängude ajal korraldanud sporditeemalisi kunsti-, postmargi- ja fotonäitusi.

1912. aasta Stockholmi olümpiamängude kunstikonkursil oli oodatust väiksem osavõtt, oma tööd saatsid 35 kunstnikku, kuid kuldmedalid anti sellest hoolimata välja kõigis viies kategoorias. Esimest korda võeti asja tõsiselt 1924. aastal Pariisis, kui osalejaid oli 193.
**Tallinna–Haapsalu postimaantee** oli postimaantee Tallinna ja Haapsalu vahel.

Eestimaa kubermang (1820) ja Lääne kreis
Postiühendus Tallinna ja Haapsalu vahel loodi 1739. aastal Venemaa keisririigi peapostmeistri krahv Heinrich Johann Friedrich Ostermanni korraldusel. Postitrakt ei toiminud kaua, 1743. aastal Eestimaa rüütelkonna survel, kelle õlul olid postijaamade ülalpidamisega seotud kulud, see suleti. Rüütelkond põhjendas oma palvet seigaga, et sel teel ei veetud posti isegi Rootsi võimu ajal. Parun Maydell (Keilast) tõstatas Haapsalu posti küsimuse juba 1740. aastal, nimetades seda tarbetuks ettevõtmiseks. 1783. aastal taasavati Tallinna ja Haapsalu vahelise tee postijaamad, sealhulgas Keilas.

1798. aastal saabus Eestimaa rüütelkonda Eestimaa kindralkuberneri reskript ettekirjutusega avada Haapsalu teel postijaamad ka reisijate veoks. 1798. a. avaldatud Valitseva Senati ukaasiga nõuti kreisilinnade ühendamist kubermangulinnadega postimaanteede abil. Eestimaa rüütelkond püüdis vastu puigelda. Reisijaid hakati vedama 1799. aastal pärast seda, kui rüütelkonnale teatati, et reisijateveost Tallinna–Haapsalu maanteel on huvitatud Venemaa keiser Paul I isiklikult. Postijaamade vahemaa tolleaegsel teetrassil oli näiteks Keilast Tallinna 22 versta. Uue keisri ajal esitas rüütelkond uuesti palvekirja reisijateveo lõpetamiseks. 

Tallinna–Haapsalu postimaanteel olid järgmised postijaamad (esitatud koos teelõikude pikkusega):

* Tallinnast → Keilasse 22 versta,
* Keilast → Padisele 20 versta,
* Padiselt → Seljakülasse 29 versta,
* Seljakülast → Haapsalusse 26 versta.

1804. aastal keiser Aleksander I käsul postimaantee suleti ning Tallinna ja Haapsalu vahel korraldasid postivedu ümbruskonna mõisnikud kuni Krimmi sõjani. Pärast seda avati uuesti Eestimaa rüütelkonna ülalpidamisel olev postitee.

Kui 1860. aastail kerkis Eestis päevakorda raudteede ehitamine, hakkas Eestimaa rüütelkond kaaluma postijaamavõrgu ümberkorraldamist. Näiteks võeti 1865. aastal vastu otsus, et suurte kulutuste pärast tuleb jätta Keilasse spetsiaalsed postijaamahooned ehitamata. 24. oktoobril 1870 algas posti- ja reisijatevedu Paldiski–Tallinna–Peterburi raudteel. 1905. aastal avati liikluseks ja postiveoks Keila–Haapsalu raudtee. Postimaantee kaotas senisel kujul tähtsuse.

Vaata ka
--------

* Tallinna–Riia postimaantee

Viited
------

1. 1 2  Eerik Selli. "Postijaamad riigi ja reisija teenistuses". Valgus. Tallinn, 1976. Lk 30–32.
2. ↑  Eerik Selli. Postijaamade võrgu kujunemine ja areng Eestis XVIII JA XIX sajandil. Eesti NSV ajaloo küsimusi VIII. Tartu Riikliku Ülikooli toimetised. Tartu 1974, lk 76.
3. 1 2  Eerik Selli. "Postijaamad riigi ja reisija teenistuses". Valgus. Tallinn, 1976. Lk 38–44.
4. ↑  "125 aastat raudteed Eestis". Kronoloogia koostanud Jüri Loog. Tallinn, 1997. Lk 22.
**Ando Rannu** (28. september 1914 Riia – 5. märts 2003) oli eesti dirigent ja puhkpillimängija.

Teise maailmasõja aastatel mängis ta Eesti NSV Riiklike Kunstiansamblite Džässorkestris saksofoni. Pärast sõda mängis Eesti NSV Riikliku Filharmoonia džässorkestris, Eesti NSV Riikliku Filharmoonia puhkpilliorkestris ja Eesti NSV Siseministeeriumi puhkpilliorkestris.

1952. aastal lõpetas ta Tallinna Muusikakooli oboe erialal Hartvig Juksari õpilasena.

Aastatel 1958–1983 oli ta Tartu kultuurihoone puhkpilliorkestri dirigent.

Ta oli ka Riikliku Akadeemilise Teatri Vanemuine orkestrant ja oboe rühma kontsertmeister.

Ta on maetud Tartu Maarja kalmistule.

Tunnustus
---------

* 1969 Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi aukiri
* 1973 Eesti NSV teeneline kultuuritegelane

Viited
------

1. ↑  Kalender, Sirp, 3.09.2004
2. ↑  Juubilar on Ando Rannu. Sirp ja Vasar, 27. september 1974
3. ↑  Muusikakoolide lend. Sirp ja Vasar, 4. juuli 1952
4. ↑  Raimu Hanson. Dirigendi meenutamiseks annab kontserdi puhkpilliorkester. Tartu Postimees, 31. oktoober 2014
Viimased sündmused maailmas • Aastate loend • Aasta päevad

◄ |
2. aastatuhat eKr |
**1. aastatuhat eKr** |
1. aastatuhat |
►  

◄ |
9. sajand eKr |
8. sajand eKr |
**7. sajand eKr** |
6. sajand eKr |
5. sajand eKr |
►



**7. sajand ekr** ehk **VII sajand** **eKr** ehk **e.m.a.** oli seitsmes sajand enne kristlikku ajaarvamist, mis algas 1. jaanuaril 700 eKr ja lõppes 31. detsembril 601 eKr.

Sündmused
---------

* ...

Inimesed
--------

* Sappho
* Solon

Avastused, leiutised ja uuendused
---------------------------------

* ...

Kümnendid ja aastad
-------------------

700. aastad eKr: 700 eKr

690. aastad eKr: 699 eKr, 698 eKr, 697 eKr, 696 eKr, 695 eKr, 694 eKr, 693 eKr, 692 eKr, 691 eKr, 690 eKr

680. aastad eKr: 689 eKr, 688 eKr, 687 eKr, 686 eKr, 685 eKr, 684 eKr, 683 eKr, 682 eKr, 681 eKr, 680 eKr

670. aastad eKr: 679 eKr, 678 eKr, 677 eKr, 676 eKr, 675 eKr, 674 eKr, 673 eKr, 672 eKr, 671 eKr, 670 eKr

660. aastad eKr: 669 eKr, 668 eKr, 667 eKr, 666 eKr, 665 eKr, 664 eKr, 663 eKr, 662 eKr, 661 eKr, 660 eKr

650. aastad eKr: 659 eKr, 658 eKr, 657 eKr, 656 eKr, 655 eKr, 654 eKr, 653 eKr, 652 eKr, 651 eKr, 650 eKr

640. aastad eKr: 649 eKr, 648 eKr, 647 eKr, 646 eKr, 645 eKr, 644 eKr, 643 eKr, 642 eKr, 641 eKr, 640 eKr

630. aastad eKr: 639 eKr, 638 eKr, 637 eKr, 636 eKr, 635 eKr, 634 eKr, 633 eKr, 632 eKr, 631 eKr, 630 eKr

620. aastad eKr: 629 eKr, 628 eKr, 627 eKr, 626 eKr, 625 eKr, 624 eKr, 623 eKr, 622 eKr, 621 eKr, 620 eKr

610. aastad eKr: 619 eKr, 618 eKr, 617 eKr, 616 eKr, 615 eKr, 614 eKr, 613 eKr, 612 eKr, 611 eKr, 610 eKr

600. aastad eKr: 609 eKr, 608 eKr, 607 eKr, 606 eKr, 605 eKr, 604 eKr, 603 eKr, 602 eKr, 601 eKr
Lakkhunt Kölni loomaaias.
Lakkhunt Beardsley loomaaias.
**Lakkhunt** ehk **guara** (*Chrysocyon brachyurus*) on koerlaste sugukonda lakkhundi perekonda kuuluv kiskja, oma perekonna ainus liik.

Nimi
----

Kohalikud guaraniid nimetavad lakkhunti oma keeles *aguará guazú*, mis tähendab nende keeles 'suur rebane'. Sellest tuleb ka eestikeelne paralleelnimetus guara.

Looma teaduslik nimetus *Chrysocyon* tähendab kreeka keeles 'kuldne koer'. Samuti tähendab kuldset koera šaakali ladinakeelne nimetus *Canis aureus*. Šaakal ja lakkhunt kuuluvad samasse, koerlaste sugukonda.

Levila ja elupaigad
-------------------

Lakkhunt on Lõuna-Ameerika suurim koerlane. Tema levila ulatub Brasiiliasse, Paraguaysse, Boliiviasse, Uruguaysse ja Põhja-Argentinasse. Ta elutseb rohtlates ja sooservades. Neis paigus on tal tänu pikkadele jalgadele kerge üle kõrge rohu saakloomi jälgida.

Välimus
-------

Lakkhunt meenutab suurt rebast. Ta on omapäraste proportsioonidega: jalad on pikad, kõrvad suured, saba lühike. Pika koonu ja sihvaka kaela tõttu tundub keha lüheldane. Kolp meenutab tugevasti rebase oma. Ka värvus on iseäralik: pealtpoolt on keha kollakasoranž, altpoolt aga peaaegu must. Saba see-eest on hele ja valge tipuga. 

Lakkhundi tüvepikkus on umbes 125 cm, sabapikkus ligi 30 cm, õlakõrgus kuni 75 cm, mass 20–23 kg. 

Lakkhuntidel on hea kuulmine. Nende saagiks langevad peamiselt aguutid, pakad, linnud, roomajad ja putukad; nad söövad ka taimetoitu, näiteks maha kukkunud puuvilju. Võimalusel näppab lakkhunt kodulinde ja haruharva, hulgakesi koos murrab lambaid. 

Pojad sünnivad talvel, harilikult on neid vaid 2–3. Kutsikad on tumedad, välja arvatud valge sabaots.

Lakkhunt loomaaias
------------------

Loomaaias on lakkhunti üsna lihtne pidada. Lakkhunt elas 2021. aasta novembrini Tallinna loomaaias. 2022. aasta keskel saabus Tallinna lakkhunt nimega Walter. Loomaaedades, sealhulgas Tallinnas, on lakkhuntidelt sageli järglasi saadud.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  "Loomade elu", 7. kd. lk. 237-238
2. ↑  "Tallinna loomaaias suri viimane lakkhunt" ERR menu, 6. november 2021
3. ↑  Tallinna loomaaia koduleht. KAHEKÜMNE VIIES NÄDAL[*alaline kõdulink*] (vaadatus 26.06.2022)
Rani Lakshmibai.
**Rani Lakshmibai** või **Rani Jhansi** (rani, hindi रानी - kuninganna; sündinud 19. november 1828, surnud 18. juuni 1858) oli Jhansi kuninganna.

Rani Lakshmibai sai sündides nime **Manikarnika**. Ta kaotas varakult ema, isa kasvatas teda ja õpetas ka võitluskunste. 

Pärast abiellumist maharadža Gangadhar Raoga (Gangadhar Rao Newalkar) anti talle Hindu jumalanna Lakšmī auks nimeks Lakshmibai (Laxmibai, Lakshmi Bai - kirjapilte on käibel mitu). 

Kuninganna jäi 18. aastaselt leseks ja oli kaotanud ka poja. India vana kombe kohaselt oleks lesk end tuleriidale heitnud, kuid 1853. aastal oli Suurbritannia selle keelustanud. Kuninganna jäi ellu, kuid temalt võeti kuningriik. 

Rani Lakshmibai oli India 1857. aasta mässus Briti Ida-India Kompanii vastu üks juhtfiguure. 

Rani Lakshmibai oli vapper võitleja ning suri lahingus saadud haavadesse. Tema armee kaotas, kuid vapra kuninganna auks on Indias mitmeid monumente.

Rani Lakshmibai ausammas Solapuris.

Viited
------

1. ↑  Lii Unt (Varanasi) Kingitud elu.(vaadatud 15.03.2017)
2. ↑  Encyclopaedia Britannica. Lakshmi Bai. Lakshmi Bai.
3. ↑  Maps of India. Rani Lakshmi Bai Biography.(vaadatud 15.03.2017)
4. ↑  Lii Unt (Varanasi) Kingitud elu.(vaadatud 15.03.2017)
5. ↑  Triin Tael. 10 maailma karmima käega naist. Õhtuleht, 28.07.2011 (vaadatud 15.03.2017)
**Ando Pehme** (sündinud 4. mail 1958 Tartus) on eesti sporditeadlane.

Elulugu
-------

Ando Pehme on töölise poeg ja Lea Pehme abikaasa.

Lõpetas 1976 Tartu 10. Keskkooli ja 1980 Tartu Riikliku Ülikooli kehakultuuriteaduskonna. Sporditeaduse magister (1991, TÜ), väitekiri "Обновление сократительных белков скелетных мышц при силовой тренировке", 1992–1994 spordibioloogia instituudi doktorant, Ph.D. (liikumis- ja sporditeadused, 2004, TÜ), väitekiri "Effect of mechanical loading and ageing on myosin heavy chain turnover rate in fast-twitch sceletal muscule". 1994 täiendas end Soomes Kuopio Ülikooli füsioloogia instituudis.

Oli 1980–1981 TRÜ spordiklubi treener, 1981–1991 TRÜ/TÜ lihastalitluse hormonaalregulatsiooni labori vanemteadur, 1991–1992 kinesioloogialabori teadur, 1994–2001 Tartu Ülikooli spordikeskuse ja 2001–2006 spordibioloogia instituudi treeninguõpetuse õppetooli lektor, 2006– spordipedagoogika ja treeninguõpetuse instituudi treeninguõpetuse instituudi kahevõitlusalade didaktika dotsent.

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkond: spordifüsioloogia, peamiselt skeletilihase füsioloogia ja mikromorfoloogia. Eesti Füsioloogide Seltsi ja Eesti Sporditeadlaste Seltsi liige. 60 teadustrükist.

Tunnustus
---------

* 2013 Tartu Ülikooli aumärk
* 2020 Tartu Ülikooli medal

Teoseid
-------

* A model for strength exercise of skeletal muscles in the rat (kaasautor T. Seene). // Scand. J. Lab. Anim. Sci. 1996
* Lihasraku plastilisus – adaptatsioon funktsionaalsele ülekoormusele (kaasautor). // Kehakultuuriteaduskonna teadus- ja õppemetoodiliste tööde kogumik. Tartu, 2002
* Disproportsioon skeletilihaste MLC ja MHC kiiretes isovormides (kaasautor). // Teadus, sport, meditsiin. Tartu, 2004
* Age related changes in skeletal muscle myosin heavy chain composition: effect of mechanical loading. (kaasautor). // J. Ageing and Physical Activity 11 (2004)
* Endurance training: volume dependant adaptional changes in myosin (kaasautor). // Int. J. Sports Med. 26 (2005).

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide
2. ↑  "Tartu Ülikooli aumärgi kavalerid". *Tartu Ülikool*. Vaadatud 8.12.2022.
3. ↑  "Tartu Ülikooli medali kavalerid". *Tartu Ülikool*. Vaadatud 6.12.2022.

Kirjandus
---------

* Tartu Ülikooli õppe-teaduskoosseisu biobibliograafia nimestik 1981–1995 (käsikiri), 129.

Välislingid
-----------

* Ando Pehme Eesti Teadusinfosüsteemis Muuda Vikiandmetes
* Ando Pehme ja kehakultuur YouTube

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Toodrikivi hiidrahn** on Eesti looderanniku lähedal merepõhjas paiknev hiidrahn.

Nimetus Toodrikivi tuleb sõnast 'tooder', mis tähendab meremärki.

Toodrikivi asub Lääne maakonna Lääne-Nigula valla põhjaranniku lähedal. Põõsaspea neemest jääb hiidrahn 5 km idakirdesse, Toomaninast 4 km lääneloodesse ja Osmussaarest 10 km idakagusse. Madalatest lähim on Sandgrund.

Väga madala veeseisu korral ulatub kivi veepinnani. Toodrikivi hiidrahnu kõrgus merepõhjast on ligikaudu 11 meetrit, ümbermõõt 54 meetrit ja mahuks on arvatavasti 1200 m3.

Oma koostiselt on Toodrikivi neugrundbretšast. Allveearheoloogid on piirkonnas leidnud arvatavalt veelgi suuremaid hiidrahne, mis pärinevad Neugrundi meteoriidikraatrist.

Toodrikivi on tänapäeval tähistatud 1. maist 1. novembrini Toodrikivi põhjatoodriga. Lähedal asub meremärkidest veel Sandgrundi põhjapoi.

Viited
------

1. ↑  Toodrikivi põhjatooder Veeteede Ameti andmebaasis

Kirjandus
---------

* Vello Mäss. Hiidrahn Soome lahe väraval. Eesti Loodus, august 1986

Välislingid
-----------

* Rändrahnudelt rikkaim maa Euroopas

* Toodrikivi asukoht Maa-ameti Merekaardil
**Voldemar Sibbul** (25. august 1868 Tartu – 16. veebruar 1947 Berliin) oli eesti vaimulik.

Ta lõpetas Hugo Treffneri Gümnaasiumi ja õppis aastatel 1891–1896 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Ordineeriti õpetajaks 9. septembril 1897 Norskis (Saraatovi kubermangus).

Oli aastatel 1897–1901 adjunktõpetaja Norskis ja 1901–1920 pastor Irkutskis. Aastatel 1921–1939 oli ta Saksa praostkonna vikaarõpetaja ja 1921–1925 Tallinna Toomkooli usuõpetaja.

1939. aastal põgenes Saksamaale. Suri 1947. aastal Berliinis.

Isiklikku
---------

Tema kälimees oli eesti majandustegelane, ehitusinsener ja poliitik, mitme valitsuse teedeminister Karl Ipsberg.

Viited
------

1. ↑  Erik Amburger "Die Pastoren der evangelischen Kirchen Rußlands" vom Ende des 16. Jahrhunderts bis 1937. Ein biographisches Lexikon Institut Nordostdeutsches Kulturwerk. Martin Luther Verlag. 1998
2. ↑  Konrad Veem. "Eesti vaba rahvakirik. Dokumentatsioon ja leksikon". EVR. Stockholm 1988
3. ↑  Lexikon deutschbaltischer Theologen seit 1920. Bearbeitet von Wilhelm Neander. 2 auflage 1988, bearbeitet von C. Helmut Intelmann
4. ↑  Karl Ipsberg. "Ühe sirge mehe elukäik". Tallinn 2010
**Voldemar Takkel** (16. aprill 1914 Penza, Venemaa – 11. aprill 1998 Gävle, Rootsi) oli eesti vaimulik.

Voldemar Takkel sündis Venemaal Pensa linnas. Eestisse tulid ta vanemad pärast Esimest maailmasõda. Ta lõpetas 1932. aastal Tallinna Westholmi gümnaasiumi, läbis sõjaväeteenistuse ja õppis 1933. aastal reservohvitseride kursustel. Tartu Ülikooli usuteaduskonna lõpetas ta 1938. aastal. Oli prooviaastal Torma ja Tallinna Toompea Kaarli koguduses. Ordineeriti 10. detsembril 1939 õpetajaks.

Aastatel 1940–1944 oli ta Kunda koguduse õpetaja.

1944. aastal põgenes Rootsi, kus oli algul rändõpetaja põgenikelaagrites ning organiseeris koos Rudolf Kiviranna ja teistega Eesti NMKÜ tegevust. Oli arhiivitööline Diakonistyrelsenis, Södertälje eesti koguduses ja ametnik Stockholmi Engelbrekti koguduses.

1948. aastal asus ta esimese eesti õpetajana Rootsi kiriku teenistusse. Töötas 1948–1967 Luleå piiskopkonnas, kus ta täitis mitmesuguseid ülesandeid. Aastatel 1950–1953 oli ta Kirunas sõjaväevaimulik ja sõjapsühholoogia õpetaja ning ühtlasi usuõpetaja. 1955–1956 oli ta haiglavaimulik (ja ühtlasi usuõpetaja) Luleås. Veel teenis ta rootsi kogudust Älsbys.

Lisaks rootslastele ja soomlastele teenis ta usuliselt ka eestlasi, oli aastatel 1967–1998 E.E.L.K. Gävle koguduse õpetaja ja 1978–1998 E.E.L.K. Uppsala koguduse õpetaja. Ühtlasi oli ta 1983–1990 Rootsi praostkonna praost 1985–1987 ja E.E.L.K. Konsistooriumi assessor.

Viited
------

1. ↑  Konrad Veem Eesti Vaba Rahvakirik Dokumentatsioon ja leksikon EVR Stockholm 1988
2. ↑  Sissekanne Väliseesti isikuloolises andmebaasis (VEPER) (vaadatud 22.02.2015)
3. ↑  Eesti Kirik nr.3. 1979
4. ↑  Eesti Kirik nr.3. 1994
"Mehe portree. Voldemar Puhk", Paul Raua maal, 1929
**Voldemar Puhk** (11. detsember 1891 Viljandi – 3. mai 1937 Tallinn) oli Eesti diplomaat, ärimees ja majandusteadlane.

Voldemar Puhk õppis aastatel 1911–1917 Peterburi ülikoolis. Lõpetas 1922. aastal Tartu ülikooli õigusteaduskonna.

Aastast 1913 firma "J. Puhk ja Pojad" kaasomanik, koos isa Jaak Johann Puhki ning venna Joakim Puhkiga.

Voldemar Puhk osales Saksa riigi peavoliniku August Winnigi ja Eesti Ajutise Valitsuse esitajate teedeministri Petersoni, Dr. Koniku, vann. adv. Birki ja Heinrich Luhti sõlmitud Eesti esimese välislepingu Üleandmise lepingu sõlmimisel, millega Saksa riik tunnistas Ülemaks riigivõimuks Eesti etnografilises piirkonnas Ajutise Valitsuse kujul.

1918. aastal oli Eestimaa toitlusvalitsuse liige, Kaubandus- ja Tööstusministeeriumi kaubandus-tööstusministri abi ja kohusetäitja Konstantin Pätsi kolmandas ajutises valitsuses aastatel 1918–1919 ning aastast 1924 AS "Ilmarine" asjaajaja-direktor.

1935. aastast oli ta Jaapani aukonsul Tallinnas.

Viited
------

1. ↑  Nimetused. Riigi Teataja, nr. 5, 7 detsember 1918

Kirjandus
---------

* Väinu Rozental. Eesti rikkaimad läbi sajandite. Äripäev Online (14. detsember 2007). *Vaadatud: 15. august 2015*

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikitekstides on artikliga seotud alliktekste: **Jaapani keisri kiri riigivanemale** |

* Eesti Ekspress – Viis venda, kelle taskus oli Eesti riigikassa. *Vaadatud: 15. august 2015*
**Voldemar Raam** (12. märts 1880 Kaarli vald, Viljandimaa – 2. oktoober 1946 Rakvere) oli Eesti pedagoog.

Elulugu
-------

Voldemar Raam oli mõisavalitseja poeg ja Villem Raami isa.

Lõpetas 1900 Pärnu Poeglaste Gümnaasiumi ja 1905 TÜ vanade keelte osakonna. Seejärel õpetaja Venemaal Karatsevis Orjoli kubermangus, Olonetskis ja Tveris, 1909–13 Pärnu Eesti Kooliseltsi progümnaasiumi direktor, 1915–19 Tallinna Poeglaste Kaubandus- ja Kommertskooli õpetaja ja direktor, osales Vabadussõjas. 1919–23 ja 1928–32 Rakvere Õpetajate Seminari direktor ja vahepeal samas õpetaja. Pärast seminari sulgemist 1932–37 Tartu Pedagoogiumi juhataja, 1937–40 Jõhvi Gümnaasiumi õpetaja, hiljem veel õpetaja Rakveres.

Teadustöö
---------

Oli Õpetajate Seminaride organiseerijaid; propageeris reformpedagoogilisi ideid, pooldas õppetöös kasvatusliku osa esikohale seadmist.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Teoseid
-------

* Ladina keele lugemisraamat. 1920
* Mõtteid õpetajaist, tema tööst ja ettevalmistusest. // Tarmo, 1937 (5).

Kirjandus
---------

* Eesti avalikud tegelased, 257
* Jõgi, M. Voldemar Raam. // Nõukogude pedagoogika ja kool. VI. 1972
* Eesti kooli biograafiline leksikon. Tallinn, 1996, 193
* EE 14, 398.
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Galunggung** on tegev kihtvulkaan Indoneesias Jaava saare lääneosas.

Vulkaani geograafilised koordinaadid on 7° 15′ 30″ S, 108° 4′ 30″ E.

Galunggungi kõrgus on 2168 meetrit. Selle nõlvad on kaetud metsaga. Nähtav on umbes 4200 aastat tagasi moodustunud hobuserauakujuline kaldeera, mis avaneb idakagu suunal.

20. sajandi alguses äratasid geoloogide tähelepanu vulkaani kagunõlvale kuhjunud künklikud moodustised, mida hakati nimetama Tasikmalaya kümneks tuhandeks künkaks. Hollandi geoloog Berend George Escher püstitas hüpoteesi, et muhklikud setted tekkisid, kui kunagine kraatrijärv kraatrist välja murdis. Alates 1980. aastatest on piirkonda põhjalikumalt uuritud ning küngaste põhjustajaks peetakse ulatuslikku maalihet.

Galunggungi esimene teadaolev purse registreeriti 1822. aastal, kui plahvatusliku purske tagajärjel hukkus 4011 inimest. Vulkaan paiskas välja 22 miljonit m³ materjali, mis kattis 25 660 km² suuruse ala. Tekkisid ulatuslikud mudavoolud. Vulkaan purskas ka 1894. aastal.

Viimati purskas Galunggung 1984. aastal. Viimane suurem purse oli 1982. aastal. Selle tagajärjel hukkus 68 inimest ning kodudest evakueeriti üle kümne tuhande inimese. Purse paiskas vulkaanilist tuhka kuni 15 000 meetri kõrgusele. See purse juhtis esmakordselt lennundusajaloos tähelepanu õhkupaiskunud vulkaanilise tuhaga seotud ohtudele. British Airwaysi reisilennuk Boeing 747 sattus tuhapilve ning kõik selle neli mootorit ummistusid tuhaosakeste sulamise tagajärjel. Mootorid seiskusid, kuid käivitusid siiski õnnekombel. Mõni nädal hiljem sattus Galunggungi lähedalt mööda lennates samasugusesse olukorda ka teine Boeing 747.

Viited
------

1. ↑  Teachers Guide to Stratovolcanoes of the World
2. ↑  USGS – Indonesia Volcanoes and Volcanics
3. ↑  Horst Rast. "Vulkaanid ja vulkanism", Valgus 1988
4. ↑  NGDC

Välislingid
-----------

* Teachers Guide to Stratovolcanoes of the World
* USGS – Indonesia Volcanoes and Volcanics
**AIA kuldmedal** (inglise keeles *AIA Gold Medal*) on Ameerika Arhitektide Instituudi kõrgeim autasu panuse eest arhitektuuri arengusse. Alates 1947. aastast on auhinda välja jagatud enam-vähem igal aastal. Esimene auhind anti välja 1907. aastal.

Laureaate
---------

### Arhitektid

AAI kuldmedali on saanud paljud tuntud arhitektid, sealhulgas Louis Sullivan (1944, postuumselt), Eliel Saarinen (1947), Frank Lloyd Wright (1949), Walter Gropius (1959), Ludwig Mies van der Rohe (1960), Le Corbusier (1961), Eero Saarinen (1962, postuumselt), Alvar Aalto (1963), Pier Luigi Nervi (1964), Louis Kahn (1971), Kevin Roche (1993), Norman Foster (1994), Richard Meier (1997), Frank Gehry (1999), Michael Graves (2001), Santiago Calatrava (2005) ja Renzo Piano (2008).

### Erandlik auhinnasaaja 1993. aastal

Rotund (Virginia ülikool). Projekti autor: Thomas Jefferson
1993. aastal määrati auhind postuumselt Thomas Jeffersonile (1743–1826), Ameerika Ühendriikide kolmandale presidendile.

Vaata ka
--------

* Kuninglik kuldmedal

Välislingid
-----------

* AAI kuldmedal AAI kodulehel
* AAI kuldmedali saajad
**Galuonai** on järv Leedus Molėtai rajoonis. Järv asub Inturkėst kolm kilomeetrit lääne pool ja jääb Labanorase regionaalparki. Galuonai kuulub Nemunase vesikonda. 

Galuonai sügavaim koht asub selle lõunaosas. Järve idaosas on pikk Gėluotase järveks nimetatav laht, mille pikkus on 3,8 kilomeetrit. See läheb üle väinaks, mis ühendab Galuonaid Vašuokase järvega, millest omakorda algab Išnarai järve suubuv väin; see süsteem on Galuonai väljavooluks.

Kaldad on valdavalt madalad ja soostunud, põhjakallas on kõrgem ja metsane. Järves on kuus saart: Pušinė 1,16 ha, Lipuoka saar 0,69 ha, Kernė saar 0,16 ha, Salelė 0,09 ha ja 2 nimetut saarekest (1,34 ha ning 0,04 ha). Kaldajoone pikkus on 23,5 kilomeetrit. Järve kallastel asuvad Antagaluonė, Miežonysi, Mackonysi, Rutonysi, Liešiškėse ja Maciūniškėse külad, Gėluotase kaldal – Suduikiai, Dūdanosiai, Inturkė ja Pakrovai külad.

Järve nimi on tuleneb tõenäoliselt selle sügavusest, mida tähistab eesliide *gal-*.

Viited
------

1. ↑  Marija Vasiliauskaitė. *Galuonai.* Tarybų Lietuvos enciklopedija, Kd. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. 568 lk.
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. 105 lk. – Vilnius: Mokslas, 1981
**Anu Peljo** (sündinud 26. septembril 1974) on eesti riigiametnik ja alpinist.

Ta on üks vähestest eesti naisalpinistidest, kes on tõusnud seitsmetuhandelise mäe tippu.

Haridus- ja töökäik
-------------------

Ta on saanud kõrghariduse psühholoogia erialal.

Ta töötas Rahandusministeeriumi riigihalduse ja avaliku teenistuse osakonnas nõunikuna. 2016. aastal tema teenistussuhe peatati seoses asumisega nõunikuna Euroopa Liidu Nõukogu eesistumise valdkonnas Eesti Vabariigi alalise esindusse Euroopa Liidu juures.

Alpinism
--------

2010. aastal ronis ta Alpides. 16. juulil tõusis ta seongus Martin Ruudiga Matterhorni (4477 m) tippu mööda Lioni marsruuti.

2014. aastal võttis ta osa ekspeditsioonist Pamiiri Lenini mäetipule (7134 m), mille käigus viis eesti alpinisti tõusid 8. augustil tippu, teiste seas ka Anu Peljo.

Isiklikku
---------

Tema abikaasa on alpinist Tõnis Peljo.

Viited
------

1. 1 2  Rahandusministeerium. fin.ee
2. ↑  Personalitöö teabepäev. avalikteenistus.ee
3. ↑  2010. aasta personalijuhtimise kevadseminar. avalikteenistus.ee
4. ↑  Töötajad ja tegevusvaldkonnad. eu.estemb.be
5. ↑  Ajalugu 2010–. ajaveeb.alpinism.ee
6. ↑  Ülevaade Eesti alpinismi ajaloost. jkalpiklubi.ee

Välislingid
-----------

* Anu Peljo. Avaliku teenistuse keskastmejuhtide kompetentsimudel. avalikteenistus.ee
* Võhandu maraton. vohandumaraton.ee
**AISI-317 (AISI-317L)** on austeniitse struktuuriga korrosioonikindel roostevaba teras. L tähises tähistab väiksema süsinikusisaldusega varianti. Ei ole karastatav termilise töötlusega, kuid karastub mehaanilisel külmtöötlusel (deformeerimisel).

Keemiline koostis
-----------------

Koostis: süsinik <0,08% (AISI-317L <0,03%), mangaan <2%, räni <1%, fosfor <0,045%, väävel <0,03%, nikkel 11–15%, kroom 18–20%, molübdeen 3–4%.

Omadused
--------

* Tihedus 8 g/cm³
* Sulamistemperatuur 1370–1400 °C
* Kõvadus (HRB) 95 (max)

Kuulub austeniitsete teraste hulka, kuhu kuuluvad ka roostevabad terased AISI-302, AISI-304, AISI-306, AISI-310, AISI-312, AISI-314, AISI-316 jt. AISI-316 on sarnase koostisega, kuid mõnevõrra väiksema legeerivate elementide sisaldusega ja pisut väiksema mehaanilise tugevuse- ja korrosioonikindlusega.

Kasutatakse korrosioonikindlate anumate, torude, seadmete jms valmistamiseks keemiatööstusele ja toiduainetetööstusele.

Austeniitsed roostevabad terased moodustavad umbes 70% roostevabade teraste kogutoodangust.

Viited
------

1. ↑
2. ↑

Välislingid
-----------

* Metal Suppliers Online
**Üleslükkejõud** ehk **Archimedese jõud** on kehale vedelikus või gaasis mõjuv raskusjõule vastassuunaline jõud. Üleslükkejõud võrdub keha poolt välja tõrjutud vedeliku või gaasi kaaluga. {\displaystyle F=mg=\rho Vg}, kus

* ρ = vedeliku tihedus
* V = keha ruumala
* g = vaba langemise kiirendus
* m = välja tõrjutud vedeliku mass.

Kehade ujumise tingimused
-------------------------

Vedelikus või gaasis paiknevale kehale mõjub kaks vastassuunalist jõudu: raskusjõud ja üleslükkejõud. Kui raskusjõu moodul on üleslükkejõu moodulist suurem, siis keha vajub. Kui raskusjõu moodul võrdub üleslükkejõu mooduliga siis jääb keha igasugusel sügavusel tasakaalu. Kui aga üleslükkejõu moodul on raskusjõu moodulist suurem, siis keha tõuseb vedelikus üles. Keha tõusmine jätkub seni, kuni vedelikus oleva kehaosa poolt väljatõrjutud vedeliku kaal võrdub keha kaaluga.

Üleslükkejõud on raskusjõust suurem, kui vedeliku tihedus on suurem vedelikus oleva keha tihedusest. Seetõttu tõuseb näiteks puitklots veepinnale ning on võimalik terasest laevade veepinnal püsimine. Kuigi 1 m3 suurune terasest klots ei ujuks vees (sest terase tihedus on ~7900 kg/m3 ja vee tihedus ~1000 kg/m3), siis aga kogu ruumalaga 1 m3 seest tühi 15 mm-se seinapaksusega terasest klots ujub, kuna tema kogu tihedus [(antud klotsi terase mass + klotsi sees oleva õhu mass)/m3] ei ületa 1000 kg/m3 (~690+~1=691 kg/m3 < 1000 kg/m3)).
**„Ristikoerad"** (hilisema pealkirjaga „Lembitu") on Juhan Sütiste näidend neljas vaatuses, mis käsitleb eestlaste muistset vabadusvõitlust ristisõdijate vastu 13. sajandil.

Sütiste alustas näidendi kirjutamist 16. oktoobril 1944. Käsikirja esialgse versiooni lõpetas ta 2. jaanuaril 1945, kuid jätkas jaanuaris tööd näidendi kallal. "Ristikoerte" sündmistiku kujutamisel on Sütiste toetunud peamiselt Läti Henriku kroonikale. Tegevusaeg kestab 1217. aasta juunist kuni 21. septembri õhtuni. Keskseks sündmuseks on Madisepäeva lahing.

1947. aastal mängiti „Ristikoeri" vabaõhulavastusena Tallinna Lauluväljakul 90 000 vaatajale.
1950. aastal andis Eesti Riiklik Kirjastus välja 96-leheküljelise tavaformaadis ja kõvas köites näidendiraamatu "Ristikoerad", 1956. aastal ilmus selle kordustrükk.

ERR-i digihoidlas on teose põhjal 1955. aastal lavastatud kuuldemängu "Ristikoerad" salvestis, esinejate hulgas on Eesti näitekunsti klassikuid, näiteks Hugo Laur, Voldemar Panso, Rein Aren, Aksel Orav, Ellen Liiger, Lisl Lindau, Silvia Laidla jt. 

Villem Kapp on loonud teose põhjal ooperi "Lembitu", mis tuli esmaettekandele 23. augustil 1961.

Viited
------

1. ↑  Oskar Kruus. Juhan Sütiste : elukäik ja looming. Tallinn, 2000, lk. 226-227
2. ↑

Välislingid
-----------

* Kuuldemäng: KUULDEMÄNG. Ristikoerad Eesti Raadio 1955
Zsuzsa Polgár (2011)
Õed Polgárid New Yorgis (1988)
**Zsuzsa Polgár** (inglise keeles *Susan Polgár*; sündinud 19. aprillil 1969 Budapestis) on ungari maletaja ja maletreener, naiste maailmameister (1996–1999), rahvusvaheline suurmeister (1991), FIDE vanemtreener (2004).

Tema nooremad õed on maletajad Judit Polgár ja Sofia Polgár. Kolmekesi koos mängisid nad Ungari naiskonna koosseisus naiste maleolümpial 1988. aastal Salonikis ja 2000. aastal Novi Sadis, kust saadi mõlemal korral kuldmedal. Susan mängis esimesel laual. 

1991. aastal sai Zsuzsa Polgár kolmanda naismaletajana rahvusvahelise suurmeistri nimetuse. FIDE otsusega lülitati ta 1992. aastal Shanghais toimunud naiste maailmameistrivõistluste pretendentide turniiri koosseisu lisaks kaheksale osavõtjale üheksanda osalisena. Polgár võitis turniiri veenva eduga. Reglamendi järgi mängisid turniiri kaks paremat Polgár ja Nana Ioseliani omavahel matši selgitamaks tiitlipretendendi. See jäi viiki. Loosi teel selgus, et Ioseliani mängib tiitlimatši valitseva maailmameistriga. 

1994. aastal võitis Polgár Tilburgis toimunud MM-i pretendentide turniiri, 1995. aastal tiitlipretendendi väljaselgitamiseks korraldatud matši Maia Tšiburdanidzega ja 1996. aastal Hispaanias Jaénis MM-i tiitlimatši valitseva maailmameistri Xie Juniga. 

1998. aastal selgus uus tiitlipretendent, kes sai õiguse mängida maailmameistri Polgáriga. Pärast pikki vaidlusi tiitlimatši toimumise aja ja koha suhtes, samuti auhinnafondi suuruse üle, pooled kokkuleppele ei jõudnud. FIDE lahendas asja nii, et jättis Polgári 1999. aastal ilma tiitlita. Pärast seda Polgár naiste MM-idel ei mänginud.

2004. aastal võitis Ameerika Ühendriikide naiskond naiste maleolümpial hõbemedali. USA võistkonna esimesel laual mängis Susan Polgár. 

Zsuzsa Polgár sai FIDE-lt 1982. aastal naiste rahvusvahelise meistri, 1984. aastal rahvusvahelise meistri ja 1991. aastal rahvusvahelise suurmeistri nimetuse.

Aastatel 1994–2019 elas ta Ameerika Ühendriikides. Juunis 2019 naasis Ungarisse. 

Ta valdab ungari, esperanto, saksa, vene, hispaania, inglise ja ivriidi keelt.

Välislingid
-----------

* Zsuzsa Polgár – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Susan Polgár FIDE andmebaasis
**Pöördvõrdelisus** ehk **retsiprooksus** on arvsuuruste *x* ja *y* vaheline seos, kus ühe suuruse kasvades väheneb teise suurus proportsionaalselt.

Definitsioon
------------

Pöördvõrdelist sõltuvust kirjeldatakse valemiga 

{\displaystyle y={\frac {A}{x}}} või {\displaystyle y\propto {\frac {1}{x}}}
kus {\displaystyle y\!} ja {\displaystyle x\!} on muutujad ning {\displaystyle A\!} on konstant. Sümboliga {\displaystyle \propto } väljendatakse võrdelisust.

Pöördvõrdeline sõltuvus füüsikas
--------------------------------

Pöördvõrdelise sõltuvuse mõistet kohtab tihti füüsikas. Näiteks Newtoni gravitatsiooniseadus ütleb, et kahe keha vaheline gravitatsioonijõud *F* on pöördvõrdeline nende kehade vahelise kauguse *r* ruuduga. Seda tähistatakse järgmiselt:

{\displaystyle F\propto {\frac {1}{r^{2}}}}
Pöördvõrdelise sõltuvuse kaudu on kirjeldatavad ka näiteks elektrostaatiline ja magnetiline vastastikmõju.

Vaata ka
--------

* võrdeline sõltuvus
* hüperbool
* funktsioon
* lõivsuhe
Anne Kyllönen MK-etapil Québecis (2012)
**Anne Maria Kyllönen** (sündinud 30. novembril 1987 Kajaanis) on Soome murdmaasuusataja.

Kyllönen kuulub spordiklubisse Kainuun Hiihtoseura. Suusatamisega hakkas tegelema kolmeaastaselt.

Suurvõistlustel
---------------

Kyllönen sai 2005. aasta Euroopa noorte taliolümpiafestivalil Montheys Šveitsis sprindis ja 5 km distantsil pronksmedali. 2007. aasta juunioride maailmameistrivõistlustel Tarvisios sai ta teatesõidus pronksmedali. 2010. aasta kuni 23-aastaste maailmameistrivõistlustel Hinterzartenis oli ta 10 km klassikas neljas.

2011. aasta maailmameistrivõistlustel Oslos saavutas ta vabatehnikasprindis 33. koha. 2013. aasta maailmameistrivõistlustel Val di Fiemmes oli ta klassikasprindis 26. suusavahetusega sõidus 17. ja 30 km klassikas kaheksas. 2014. aasta taliolümpiamängudel Sotšis sõitis ta teatevõistluses pronksmedali võitnud Soome naiskonna avavahetust, 10 km klassikas oli neljateistkümnes, vabatehnikasprindis kuueteistkümnes ja suusavahetusega sõidus 33.

Maailma karikasarjas
--------------------

Kyllönen osales esimesel maailma karikasarja etapil 2007. aasta detsembris Kuusamos sprindis. Esimest korda jõudis ta punktikohale 2010. aasta märtsis Drammenis, kui oli sprindis 13. Esimest korda jõudis ta esikümnesse 2012. aasta jaanuaris Milanos, kui oli sprindis viies. 2011.–2012. aasta hooajal oli ta sprindis lõplikus paremusjärjestuses üheksas. Esimest korda jõudis ta poodiumile 2012. aasta detsembris Canmore'is, kui oli 10 km klassikas teine. 16. detsembril oli ta Canmore'is suusavahetusega sõidus samuti teine.

2012.–2013. aasta Tour de Ski etapil Oberhofis oli Kyllönen 9 km klassikas kolmas ja saavutas üldkokkuvõttes üheksanda koha. Sotši etapil võitis ta paarissprindis koos Mona-Lisa Malvalehtoga esikoha ja oli etapil Davosis individuaalsprindis kolmas. 2012.–2013. aasta hooajal oli ta lõplikus järjestuses seitsmes, tavadistantsidel ja sprindi arvestuses viies. 2013.–2014. aasta hooaja etapil Asiagos oli Kyllönen klassikasprindis teine ja võitis koos Aino-Kaisa Saarineniga teatesprindis esikoha. 2013.–2014. aasta Tour de Skil oli ta kahel etapil kolmas ja üldjärjestuses kuues. Hooaja sprindiarvestuses oli ta kümnes.

Saavutused
----------

###  Olümpiamängudel

* 2014 Venemaa Sotšis
	+ hõbemedal teatesõidus

### Maailma karikasarjas

Anne Kyllönen on individuaalarvestuses osalenud (seisuga 7. veebruar 2016) 152 maailma karikasarja etapil ja jõudnud esikolmikusse kaheksal korral, neist kolmel korral on ta on teine ja viiel korral kolmas.

Viited
------

1. ↑  U23 FIS World Ski Championships 2010. FIS. Kasutatud 20. veebruar 2015
2. ↑  Ski Championships 2011. FIS. Kasutatud 20. veebruar 2015
3. ↑  World Ski Championships 2013. FIS. Kasutatud 20. veebruar 2015
4. ↑  Olympic Winter Games. FIS. Kasutatud 20. veebruar 2015
5. 1 2 3 4 5 6 7  World Cup. FIS. Kasutatud 20. veebruar 2015
6. ↑  WC Standings. FIS. Kasutatud 20. veebruar 2015

Välislingid
-----------

* Anne Kyllöneni koduleht
* Anne Kyllönen FIS-i kodulehel (fis-ski.com)