recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Hillar Sein** (sündinud 22. juulil 1977 Võhmas) on eesti kultuuriametnik.

Haridus
-------

Hillar Sein on õppinud Sürgavere Põhikoolis ja Suure-Jaani Gümnaasiumis (1996). Ta on lõpetanud Viljandi Kultuurikolledži laste ja noorte huvijuhi erialal (2000).

Töökäik
-------

Hillar Sein on 2021. aastast Tallinna kultuuri- ja spordiameti juht. Aastatel 2015–2020 töötas ta Kultuuriministeeriumi kunstide asekantsleri ja 2012. aastast ministeeriumi teatrinõunikuna. Aastatel 2009–2012 oli ta Ugala teatri juht. Enne seda[*viide?*] on ta töötanud haldusjuhina Tallinna Linnateatris ja Eesti Pärimusmuusika Keskuses. Aastail 2003–2005 töötas ta Justiitsministeeriumis ministri abina. 

Sein olnud paljude kultuurivaldkonna asutuste nõukogude liige ja juht. Näiteks on ta olnud SA Eesti Draamateater, SA Rakvere Teatrimaja, SA Endla Teater, SA NUKU ja SA Ugala Teater nõukogu esimees. Nõukogu liikmena on ta osalenud SA Teater NO99, SA Kultuurileht ning SA Arvo Pärdi Keskus juhtimises.

Tegevus ühendustes
------------------

Hillar Sein on olnud Eesti Laste Organisatsiooni asepresident ning Viljandi Kultuurikolledži Üliõpilasesindus president. Ta on Soomaa Sõprade Seltsi asutajaliige. Sein olnud erakonna Res Publica liige ning Viljandi linnavolikogu kultuurikomisjoni liige. Ta on olnud Kunstifestival Kiriküüt korraldustoimkonna liige, Viljandi Pärimusmuusika Festivali tehnikapealik, samuti SA Eesti Teatri Agentuur nõukogu liige ning Eesti Teatriliidu juhatuse liige. 2019. aastast on ta Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemia nõunike kogu liige.

Isiklikku
---------

Hillar Sein on abielus, peres on kaks tütart.
**Nika Gilauri** (õieti **Nikoloz Gilauri**; gruusia ნიკა (ნიკოლოზ) გილაური; sündinud 14. veebruaril 1975 Thbilisis) on Gruusia poliitik, alates 6. veebruarist 2009 kuni 30. juunini 2012 Gruusia peaminister.

Nika Gilauri on õppinud rahvusvahelist majandust ja ärijuhtimist Thbilisi Riiklikus Ülikoolis, Iirimaal Limericki Ülikoolis ning Temple'i Ülikoolis Philadelphias.

Aastatel 2004–2007 oli ta Gruusia energeetikaminister ning alates 30. augustist 2007 kuni peaministriks saamiseni rahandusminister, alates detsembrist 2008 ühtlasi esimene asepeaminister.

President Mihheil Saakašvili nimetas Nika Gilauri peaministri kandidaadiks 30. jaanuaril 2009, pärast seda, kui peaminister Grigol Mgaloblišvili teatas, et astub neeruhaiguse tõttu peaministri ametist tagasi. Parlament kiitis Gilauri heaks 6. veebruaril 2009.

Välislingid
-----------

* Gruusia sai uue peaministri Postimees, 6. veebruar 2009

  



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Grigol Mgaloblišvili** | **Gruusia peaminister**2009–2012 | Järgnev**Ivane Merabišvili** |
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib Argentina kirjanikust; USA astronaudi kohta vaata artiklit José Hernández (astronaut)* |

---

José Hernández (umbes 1875)
**José Rafael Hernández y Pueyrredón** (10. november 1834 Chacra Pueyrredón, praegu Villa Ballester Oeste, San Martíni vald, Buenos Airese provints – 21. oktoober 1886 Belgrano, Buenos Aires) oli Argentina kirjanik, ajakirjanik ja publitsist.

Tema eepiline poeem "Martín Fierro" (esimene osa "El gaucho Martín Fierro", 1872; teine osa "La vuelta de Martín Fierro", 1879 kuulub gautšokirjanduse ja ladinaameerika romantismi klassikasse. Kirjanik kujutab tõetruult juba tollal välja suremas olnud pampaelanike gautšode traditsioone, mõtteviisi ja keelt. Melanhoolia ja fatalismiga väljendab ta kurbust selle üle, et gautšod on ülekohtuselt elupaigast ilma jäetud. Poeem on Argentina rahvuslikus identiteedis kesksel kohal. 

Föderalistide pooldajana vastustas ta president Domingo Faustino Sarmientot ning kaitses algupärast, mitte Euroopale tuginevat rahvusliku kultuuri käsitust.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **José Hernández** |

* José Hernándeze teoseid Gutenbergi projekt
**Nikaia keisririik** oli riik Väike-Aasia kirdeosas aastatel 1204–1261, mis tekkis Neljanda ristisõja ajal pärast Ida-Rooma riigi pealinna Konstantinoopoli vallutamist Lääne-Euroopa ristisõdijate poolt (1204).

Nikaia keisririiki peeti Bütsantsi järglaseks, seal valitsesid kreeka päritolu Palaiologoste dünastia keisrid. 

Bütsantsi järglasriigid 1204: Balkanil Epeirose despootkond, Väike-Aasias Nikaia keisririik ja Väike-Aasia kirdeosas, Trapezundi keisririik
Väike-Aasia, Ladina keisririik, Nikaia keisririik, Kiliikia Armeenia kuningriik, Trapezundi keisririik ja Rumi Seldžukkide sultanaat ning Lähis-Ida ristisõdijate riigid 1250. aastal
Keiser Theodoras I (1204–1222) lõi 1208. aastal seldžukkide ja 1211. aastal Ladina keisririigi vägesid ning kindlustas seega Nikaia keisririigi iseseisvuse.

Keiser Johannes III (1222–1254) peatas 1224. aastal Müüsias Poimanenoni lahingus Ladina keisririigi poolt toetatud võimuhaaramise äia ja endise keisri Theodoros I sugulaste poolt ning peatas Ladina keisririigi edasise laienemise. Johannes III vallutas 1225. aastal peaaegu kõik Ladina keisririigi Väike-Aasias olevad valdused ja hõivas 1246 Chalkidike poolsaart kontrolliva Thessaloníki ja laiendas Nikaia keisririigi alasid nii, et Ladina keisririik oli piiratud Nikaia aladega nii Euroopa kui ka Väike-Aasias osas.

Johannes III lõi dünastilised sidemed Balkani suurriigi Bulgaaria tsaaririigiga, naites oma poja ja pärija Theodoros II, Bulgaaria tsaari Ivan Asen II tütrega, kuid tema surma järel vallutas Bulgaaria Traakia alad ning abiellus pärast esimese naise (Theodoras I tütre) surma Saksa-Rooma keisri Friedrich II tütrega. Johannes III lõi ka mongolite vastase liidu Rumi Seldžukkidega.

Keiser Michael VIII Palaiologos (1258–1261) sõlmis 1261. aastal Genova vabariigiga Ladina keisririigi ja Veneetsia vastase lepingu, hõivas 25. juulil 1261. aastal Konstantinoopoli ja taastas Bütsantsi keisririigi.

Vaata ka
--------

* Bütsantsi ajalugu#Keisririigi lõpp
* Neljas ristisõda
* Ladina keisririik
* Rumi Seldžukkide sultanaat

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Nikaia keisririik** |
**Messier 55** (ka **M55** ja **NGC 6809**) on kerasparv, mis asub Amburi tähtkujus.

Parve avastas 16. juunil 1752 Prantsuse astronoom Nicolas Louis de Lacaille, kes vaatles seda tänapäeva Lõuna-Aafrika Vabariigis. Alates 1754. aastast proovis seda Pariisist vaadelda Charles Messier, kuid parve madal kääne tähendas, et see ei tõusnud kunagi piisavalt üle horisondi. Messier' pingutused kandsid vilja 24. juulil 1778, mil tal õnnestus seda vaadelda ja lisada see oma kataloogi. 1783. aastal vaatles William Herschel parve tähti ja nägi selles umbes 250 tähte.

Messier 55 asub Maast umbes 17 600 valgusaasta kaugusel ja selle diameeter on umbes 100 valgusaastat. Parve mass on umbes 269 000 Päikese massi. Parv sisaldab üle 100 000 tähe. Messier 55 vanus on 12,3 miljardit aastat.

Viited
------

1. ↑  "Messier 55". *Messier SEDS*. Vaadatud 24. juuni 2019.
2. ↑  "Messier 55: Summer Rose Star". *Messier Objects*. Vaadatud 24. juuni 2019.
3. ↑  "Messier 55 – the NGC 6809 Globular Star Cluster". *Universe Today*. Vaadatud 24. juuni 2019.
**Moritz Georg von Kautzmann** (ka **Kauzmann**; 19. detsember 1811 Tartu – 26. september 1874 Gotha) oli Eesti vaimulik.

Algõpetuse sai ta koduõpetaja käe all Võrus, hiljem õppis aastatel 1822–1826 Harglas ja Laiusel Heinrich Georg Jannau käe all. Aastatel 1826–1830 õppis ta pedagoogiumis Großhennersdorfis (Saksimaal). Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1830–1834. Töötas aastal 1834 koduõpetajana Āraišis, oli aastal 1836 prooviaastal Valmieras Carl Ferdinand Maximilian Anton Walteri (hilisema Liivimaa kindralsuperintendendi) juures. Ordineeriti 30. mail 1837 Riias õpetajaks.

Oli aastatel 1837–1840 (introdutseeriti 27. juunil 1837) Saarde Katariina koguduse õpetaja, aastatel 1840–1849 (introdutseeriti 19. veebruaril 1840) Kanepi Jaani koguduse õpetaja, aastatel 1850–1872 (introdutseeriti 19. jaanuaril 1850) Otepää Maarja koguduse õpetaja. Jäi 20. märtsil 1872 emerituuri, kolis Saksamaale Gothasse.

Viited
------

1. ↑  Die evangelischen Prediger Livlands bis 1918. Böhlau Verlag Köln, Wien 1977
Vaade Džomolungmale Kala Patthari mäelt (5700 m). Džomolungma lõunatipp jääb peatipust veidi paremale (Commonsis saab sellel pildil näha märgendeid viies hiirekursori tipu asukohta)
**Džomolungma lõunatipp** , ka **Džomolungma eeltipp**, ka **Lõunatipp**, (inglise keeles: *South Summit of Mount Everest*), on mäetipp (eeltipp) Džomolungma mäel Himaalajas.

Lõunatipp asub peatipust (8848 m) 360 m lõunakagu suunas.

Tipu kõrgus on 8749 m. Ta on kõrgem kui K2 (maailmas kõrguselt 2. mäetipp), kuid ta ei klassifitseeru mäeks.

Esmatõus
--------

Esmatõusu tippu tegid 26. mail 1953 Briti ekspeditsiooni liikmed Charles Evans ja Tom Bourdillon, kes tõusid eeltippu mäe lõunapoolsest küljest. Neil oli eesmärgiks küll jõuda peatippu (8848 m), kuid edasiminekuks polnud neil lihtsalt jõudu jagunud. Vallutanud eeltipu (8749 m), seisid nad sellel ja arutlesid, et suudavad ehk peatipuni jõuda, kuid elusatena ei pöördu nad sealt enam tagasi. Kolm päeva hiljem, 29. mail kell 9 hommikul, jõudsid sama ekspeditsiooni liikmed Edmund Hillary ja Tenzing Norgay eeltippu ja liikusid sealt edasi 2,5 tunniga peatippu. 

1996. aastal hukkus Lõunatipul Rob Hall, Uus-Meremaa alpinist ja mägigiid.

Viited
------

1. 1 2  Mount Everest-South Summit, China/Nepal. peakbagger.com
2. ↑  "Lumetiiger" (Tenzingi elulugu). Eesti Riiklik Kirjastus: Tallinn, 1960. Lk 197
3. ↑  Hillary and Tenzing reach Everest summit. history.com
**José Eduardo dos Santos** (28. august 1942 Luanda, Angola – 8. juuli 2022) oli Angola poliitik, Angola president aastatel 1979–2017. 

Ta astus ametisse Angola esimese presidendi Agostinho Neto järel. 
Mitmeparteilistel valimistel 1992 sai ta suure osa häältest, kuigi mitte enamust. Et UNITA juht Jonas Savimbi loobus konkureerimisest, sai dos Santosest formaalselt presidendi kohusetäitja. 

2001. aastal ta teatas, et kui järgmiste presidendivalimiste ajaks on saavutatud rahu, astub ta kõrvale. Ent detsembris 2003 valiti ta tagasi MPLA juhiks ning arvatakse, et ta kandideerib järgmistel presidendivalimistel. 2006. aastal teatas ta, et need toimuvad 2010. aastal.

José Eduardo dos Santos on olnud kolm korda abielus ja neist abieludest on sündinud kuus last. Tema esimene naine oli pärit Aserbaidžaanist. 

Tütar esimesest abielust Isabel dos Santos on suurinvestor, kes investeerib tänu soodsatele tehingutele riigiga kogutud varandust. 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Agostinho Neto** | **Angola president**1979–2017 | Järgnev**João Lourenço** |
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib eesnimest; Elton Johni laulu kohta vaata artiklit Nikita (laul), Luc Bessoni filmi kohta vaata artiklit Nikita (film) ja Kanada teleseriaali kohta vaata artiklit Nikita (seriaal)* |

---

**Nikita** on eesnimi. See on venepärane mehenimi ja Indias naisenimi (Nikitā). Lääne-Euroopas ja USA-s on seda 20. sajandi lõpupoole hakatud kasutama ka naisenimena (eeskujuks Elton Johni populaarne laul "Nikita", mille videos Nikita oli naine, ja võib-olla ka Luc Bessoni film "Nikita", kus Nikita on naispeategelane).

Levik Eestis
------------

1. jaanuari 2019 seisuga oli Eestis eesnimi Nikita 2808 mehel ja 5 naisel. Nikita on Eestis populaarsuselt 49. mehenimi.

Nikita oli keskmiselt 16 aasta vanune (mediaanvanus oli 14).

Kõige populaarsem oli eesnimi Nikita vanuserühmas 15–19, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 80,71 ning Ida-Viru maakonnas, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 52,69.

2018. aastal pandi Eestis eesnimi Nikita 64 vastsündinule ning see oli populaarsuselt 9. poeglaste nimi.

Nikita-nimelisi isikuid
-----------------------

* Nikita Hruštšov
* Nikita Mihhalkov
* Nikita Andrejev
* Nikita Krjukov
* Nikita Koger
* Nikita Baranov
* Nikita Martõnov
* Nikita Koljajev
* Nikita Panin
* Nikita (Dobronravoff)

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 28. detsember 2019. Vaadatud 28. detsembril 2019.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
2. ↑  "Arhiivikoopia" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 28. detsember 2019. Vaadatud 28. detsembril 2019.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
**Kadi Taniloo-Tekkel** (enne eestistamist aastani 1936 **Keete Tanilov**; seejärel **Kadi Taniloo**; aastast 1960 **Kadi Tekkel**; 25. jaanuar 1911 Rõuge vald – 14. veebruar 1998 Tartu) oli eesti näitleja, lavastaja ja kultuuriajakirjanik.

Elukäik
-------

Ta lõpetas 1929. aastal Tartu Tütarlaste Gümnaasiumi. Aastatel 1929–1932 õppis ta Tartu Ülikoolis inglise filoloogiat ning selle kõrvalt Voldemar Mettuse teatristuudios ja Arno Niitofi juures laulmist. Ta oli Korp! Filiae Patriae vilistlane.

Ta oli aastatel 1932–1940 Vanemuise teatri näitleja. Vanemuise draamatruppi kutsus teda teatri direktor kirjanik August Gailit. 1940. aastal siirdus ta tööle Tallinna, kus oli neli aastat Estonia teatri näitleja-laulja,1941.aastast ooperikooris.

Põgenes suure põgenemise lainega 1944. aastal Saksamaale Berliini. Osales aastatel 1946–1949 Suurbritannia okupatsioonitsoonis näitleja-lavastaja Kaarel Söödori eestvõttel asutatud Oldenburgi Eesti Rahvusteatris.

1949. aastal kolis ta Saksamaalt Ameerika Ühendriikidesse. 1950. aastal asutas ta koos Henrik Visnapuuga New Yorgi Eesti Teatri ning oli seal 1995. aastani näitleja, lavastaja ja dramaturg.

Kadi Taniloo tegi kaastööd ajalehtedele Vaba Eesti Sõna ja Vaba Eestlane ning Münchenis Vaba Euroopa raadiole, lisaks töötas Ameerika Hääle direktorina.

1994. aastal tuli ta tagasi Tartusse, kus huvitus elavalt Tartu muusikaelust ning osales Vanemuise Seltsi tegevuses, mille auliikmeks ta 1996. aasta jaanuaris valiti.

Isiklikku
---------

Tema vend oli skulptor Endel Taniloo. Kadi Taniloo oli kaks korda abielus: tema esimene abikaasa Ernst Kaldma (1909–1970) oli audiitor, teine abikaasa Heinrich Tekkel (1908–1993) oli farmatseut.

Lavastusi
---------

* 1950 – August Mälk "Vaese mehe ututall"
* 1951 – Eduard Künneke "Onupoeg Bataaviast"
* 1965 – Arvo Mägi "Eedeni aias"
* 1972 – Artur Adson "Iluduskuninganna"
* 1980 – Eduard Vilde "Pisuhänd"

Viited
------

1. 1 2 3 4

Välislingid
-----------

*
Francis Coquelin (2019)
**Francis Joseph Coquelin** (sündinud 13. mail 1991 Lavalis) on Prantsusmaa jalgpallur, kes mängib kaitsva poolkaitsjana Hispaania kõrgliiga klubis Villarreal.

Ta alustas klubikarjääri Inglismaa kõrgliiga klubis Arsenal, millega liitus 2008. aastal. Samal aastal debüteeris ta klubi põhimeeskonnas. Hooajal 2010–11 mängis ta laenul Prantsusmaa kõrgliiga klubis Lorient. Arsenali meeskonnas tegi ta debüüdi Inglismaa kõrgliigas 28. augustil 2011 mängus Manchester Unitedi vastu. Hooajal 2013–14 mängis ta laenul Saksamaa kõrgliiga klubis Freiburg. 2014. aasta novembris oli ta ühe kuu laenul Inglismaa esiliiga klubis Charlton Athletic. Samal hooajal kindlustas Coquelin endale koha Arsenali põhikoosseisus.

2018. aasta jaanuaris sõlmis ta lepingu Hispaania kõrgliiga klubiga Valencia. 2020. aasta augustis siirdus ta Villarreali, kellega sõlmis nelja-aastase lepingu.

2010. aastal tuli Coquelin Prantsusmaa kuni 19-aastaste koondisega omavanuste Euroopa meistriks. Prantsusmaa jalgpallikoondises pole ta kunagi mänginud.

Saavutused
----------

Arsenal
* FA Cup: 2014–15, 2016–17
* FA Community Shield: 2015

Valencia
* Copa del Rey: 2018–19

Välislingid
-----------

 Francis Coquelin – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
**Messier 51** ehk **Veekeerise galaktika** (tuntud ka kui **Messier 51a**, **M51a** ja **NGC 5194**) on spiraalgalaktika Jahipenide tähtkujus. See oli esimene galaktika, mis klassifitseeriti spiraalgalaktikaks. 

M51 on tuntumaid galaktikaid põhjapoolkeral. See on oletatavalt 23 miljoni valgusaasta kaugusel Linnutee galaktikast. M51 ja selle kaaslast NGC 5195-t on võimalik näha selgetel öödel isegi binokliga.

Avastamine
----------

Veekeerise galaktika avastas 13. oktoobril 1773 Charles Messier, kes andis sellele oma kataloogis numbri M51. Selle kaasgalaktika M51b avastas 1783. aastal Pierre Méchain. M51 spiraalset struktuuri märkas aga alles 1845. aastal lord William Parsons 180 cm teleskoobiga.

Kaaslane
--------

M51 kaaslane NGC 5195 (tuntud ka kui M51b) on kääbusgalaktika, mis tõmbub M51 poole. Nad on üks tuntumaid galaktikapaare.

Viited
------

1. ↑  "Whirlpool Galaxy – Messier 51". *Constellation Guide*. Vaadatud 26. jaanuar 2019.
2. ↑  "Messier 51 – the Whirlpool Galaxy". *Universe Today*. Vaadatud 26. jaanuar 2019.
3. ↑  "Whirlpool Galaxy: Exploding With Supernovas". *Space.com*. Vaadatud 26. jaanuar 2019.
4. ↑  "Messier 51 (The Whirlpool Galaxy)". *NASA*. Vaadatud 26. jaanuar 2019.

INDEKSIGA
**Cogorku Keñeş** või **Džogorku Kengeš** (kirgiisi keeles *Жогорку Кеңеш* – 'Ülemnõukogu') on Kõrgõzstani parlament.

"Legendaarne parlament"
-----------------------

Džogorku Kengeši esimeseks koosseisuks loetakse 1995. aastal valitud parlamenti. Džogorku Kengeši eellaseks oli Kirgiisi NSV Ülemnõukogu, mille viimane, 1989. aastal valitud 350-liikmeline 12. koosseis, tuntud ka kui "legendaarne parlament", nimetati riigi iseseisvudes samuti Džogorku Kengešiks.

1990. aasta 15. septembril võttis "legendaarne parlament" vastu suveräänsusdeklaratsiooni, 31. augustil 1991 iseseisvusdeklaratsiooni, 1993. aasta 5. mail Kirgiisi Vabariigi esimese põhiseaduse. Koosseis saadeti sisuliselt laiali 1994. aasta sügisel, pärast seda kui hakkas uurima president Askar Akajevi rolli riigi kullaga kauplemises.

Parlamendi esimeseks koosseisuks loetakse 1995. aastal valitut.

Viies koosseis
--------------

Viies koosseis valiti 2010. aastal pärast president Bakijevi kukutamist 120-liikmelisena. Varem oli liikmete arvuks 90. 

2010. aastal valitud parlamendi koosseisu pääsesid järgmised parteid:

* Ata Džurt – 28 kohta;
* Kõrgõzstani Sotsiaaldemokraatlik Partei – 26 kohta;
* Ar-Namõs – 25 kohta;
* Respublika – 23 kohta;
* Ata Meken – 18 kohta.

Valitsuskoalitsiooni moodustasid detsembris Respublika, Ata Džurt ja sotsiaaldemokraadid. Parlamendi esimees (*toraga*) Ahmatbek Keldibekov (Ata Džurt).

2011. kevadeks ei saanud valitsuskoalitsioon enam vastuolude tõttu Ata Džurtiga arvestada 61 häälega. 14. aprillil teatasid 10 Ar-Namõsi saadikut koalitsiooniga ühinemisest. Ar-Namõsi juht Feliks Kulov asus seejärel sotsiaaldemokraatide juhiga läbi rääkima Ar-Namõsi liitumise üle, kuid Ata-Džurti ja Respublika vastuseisu tõttu jäid läbirääkimised katki ja Ar-Namõsi fraktsioon püüdis Kulovi tagandada. Viimane tagandamist ei aktsepteerinud ja fraktsioon lõhenes.

Parlamendi istungeil on kujunenud tavaks, et fraktsiooni saadikud hääletavad puuduvate fraktsioonikaaslaste eest. Parlamendi esimees leiab, et neil on täielik õigus seda teha.

Kuues koosseis
--------------

2015. aastal valitud parlamendi koosseisu pääsesid järgmised parteid:

* Kõrgõzstani Sotsiaaldemokraatlik Partei – 38 kohta
* Ata Džurt – 28
* Kõrgõzstan – 18
* Onuguu-Progress – 13
* Bir Bol –12
* Ata Meken – 11

Valimiskünnis oli 7% ja lisaks 0,7% igas oblastis.

Vaata ka
--------

* Kõrgõzstani 2010. aasta parlamendivalimised‎

Viited
------

1. ↑  Kirgiisi latinisatsioonisüsteem KNABis
2. 1 2
3. ↑

Välislingid
-----------

* Džogorku Kengeši veebileht
Mālupe mõisa hooned
**Mālupe** (kohalikus murdes *Molupe*) on küla (*vidējciems*) Lätis Alūksne piirkonnas, Mālupe valla halduskeskus. 

Küla asub Pedetsi jõe kaldal merepinnast 125 meetri kõrgusel, piirkonna keskusest Alūksnest 16 ja Riiast 216 kilomeetri kaugusel. Lisaks vallamajale asuvad külas veel põhikool, lasteaed, rahvamaja, raamatukogu ja Alūksne muusikakooli osakond. Seal asub Mālupe bussipeatus.

Küla oli varem Mālupe mõisa (*Mahlup*) keskus. Juba tsaariajal kujunes see Liivimaa kubermangu Valga kreisi Mālupe valla keskuseks. Asula kui vallakeskuse arendamist alustati aastal 1924. Nõukogude ajal oli küla Mālupe külanõukogu halduskeskuseks.

Aastal 2015 oli külas 223 elanikku, aastal 2017 oli elanikke 203, aastal 2019 aga 184.

Viited
------

1. ↑  Läti Ruumiandmete Agentuur
2. ↑  "Alūksnes novads. Mālupes pagasta pārvalde". Originaali arhiivikoopia seisuga 5. märts 2016. Vaadatud 27. juunil 2017.
3. ↑  Autotransporta direcija
4. ↑  Административно-территориальное деление Латвийской ССР 1978 год. — Рига: Лиесма, 1978. — 137 lk.
5. ↑  Vietvārdu datubāze, vaadatud 22. juuni 2019

| * v
* r
Mālupe valla asulad |
| --- |
| 
Alodzene **·**  Bāterava **·**  Briedinieki **·**  Grundas **·**  **Mālupe** **·**  Mežnieki **·**  Miški **·**  Sofikalns **·**  Žērveļi **·**  Tarvas |
**Messier 22** (ka **M22** ja **NGC 6656**) on elliptiline kerasparv, mis asub Amburi tähtkujus, Linnutee keskosa lähedal.

Parve avastas 26. augustil 1665 Abraham Ihle ja see oli üks esimesi avastatud kerasparvi. 5. juunil 1764 lisas Charles Messier selle oma kataloogi. Messier 22 oli 1930. aastal üks esimesi kerasparvi, mida uuris hoolikalt Harlow Shapley, kes avastas parves umbes 70 000 tähte ja leidis, et sel on tihe keskosa.

Messier 22 asub Maast umbes 10 600 valgusaasta kaugusel, olles Maale lähimaid kerasparvi. Parve diameeter on 99 ± 9 valgusaastat. Messier 22 tähesuurus on 5,1 ja see on tähistaeva üks heledamaid kerasparvi.

Very Large Array avastas parvest kaks musta auku, mille mass on 10–20 Päikese massi ning 2012. aastal kinnitas avastuse Chandra kosmoseteleskoop. Mustade aukude avastamine viitab sellele, et mustade aukude väljutamine täheparvest ei ole nii efektiivne, kui varem arvati, ja ilmselt sisaldab Messier 22 5–100 musta auku. Tähtede ja mustade aukude vastastikune mõju võib selgitada, miks on täheparve keskosa ebatavaliselt suur.

Viited
------

1. ↑  "Messier 22: Sagittarius Cluster". *Messier Objects*. Vaadatud 23. juuni 2019.
2. 1 2  "Messier 22 – The Sagittarius Nebula". *Universe Today*. Vaadatud 23. juuni 2019.
3. ↑  "The crammed centre of Messier 22". *ESA Hubble Site*. Vaadatud 23. juuni 2019.
Džemma Skulme (2009)
**Džemma Lija Skulme** (20. september 1925 – 9. november 2019) oli Läti maalikunstnik ja poliitik, Läti kultuurielu üks olulisemaid loojaid Nõukogude ajal. 

Džemma Skulme sündis Riias maalikunstniku Otto Skulme (1889–1967) ja skulptor Marta Skulme (1890–1962) peres. Ta õppis maalimist Riias Läti Kunstiakadeemia maaliosakonnas (lõpetas 1949) ja Leningradis Ilja Repini nimelises kunsti, skulptuuri ja arhitektuuri instituudis (Институт живописи, скульптуры и архитектуры им. И. Е. Репина АХ СССР (ИнЖСА), lõpetas 1955). Töötas Daile ja Riiklikus Nukuteatris dekoraatori abina. 

Minevikku ja olevikku allegooriliselt kujutava Skulme teosed räägivad läti rahva saatusest, päritolust ja järelkasvust. Kunstniku teoseid iseloomustab monumentaalsus ja ambitsioonikus nii vormi kui ka sisu osas. Ta töötas monumentaalmaali, raamatu- ja plakatikunsti alal, tema teosed põhinevad enamasti õli-, akrüül- ja akvarellitehnikal. 

Ta esines isikunäitustega Venemaal, Austrias, Saksamaal, Kanadas ja USA-s. 

1956. aastast oli Skulme Läti Kunstnike Liidu liige ja 1982–1992 liidu president. 
Džemma Skulme oli Läti NSV Ülemnõukogu liige. 
1993. aastast oli ta Läti innovatsioonifondi president. 1988. aastal oli ta üks Läti Rahvarinde asutajaid ja 1989. aastal valiti ta Rahvarinde esindajaks NSV Liidu rahvasaadikute kongressil. 
Pärast Läti iseseisvuse taastamist ta poliitikas enam kaasa ei löönud, kuid 1998. aastal kirjutas ühena paljudest siiski Andris Škele koostatud Läti Rahvapartei asutamise manifestile alla.

Tunnustus
---------

* 1976 – Läti NSV rahvakunstnik
* 1984 – NSV Liidu riiklik preemia
* 1992 – Läti Teaduste Akadeemia auliige
* 1995 – Kolme Tähe Orden
* 1998 – Läti Kunstiakadeemia audoktor (*dr. honoris causa*)
* 2019 – Vilhelms Purvitise nimeline elutööpreemia
* oli valitud Venemaa Kunstide Akadeemia välisliikmeks

Viited
------

1. ↑  Suri kunstnik Džemma Skulme
**Kotka** on küla Harju maakonnas Kuusalu vallas. 

Küla läbib Valgejõgi. Mööda küla idapiiri voolab Loobu jõgi.

Valgejõel asus Kotka pais. Riik keelas paisul elektritootmise 2001. aastal ja soovis paisu omandada, et see lammutada ja tagada lõheliste pääs kudemisalale. Pais purunes tulvavees 9. augustil 2016.

Küla läbib Liiapeksi–Loksa maantee ja seal lõppeb Võsu–Kotka tee.

Suur osa küla territooriumist on metsa all.

Viited
------

1. ↑  Maa-amet, vaadatud 21.11.2020.
2. ↑  Statistikaamet, vaadatud 10.11.2020.
3. ↑  Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
4. ↑  "Riik ei jõudnud Kotka paisu ostuhinnas omanikuga kokkuleppele" ERR, 15. jaanuar 2019
5. ↑  "Kotka pais Valgejõel purunes tulvavees, hea uudis lõhelistele" ERR, 9. august 2016

Kuusalu valla vapp
Kuusalu valla asulad

**Alevikud:** Kiiu | Kolga | Kuusalu  

**Külad:** Allika | Andineeme | Aru | Haavakannu | Hara | Hirvli | Ilmastalu | Joaveski | Juminda | Kaberla | Kahala | Kalme | Kasispea | Kemba | Kiiu-Aabla | Kodasoo | Koitjärve | Kolga-Aabla | Kolgaküla | Kolgu | Kosu | Kotka | Kupu | Kursi | Kuusalu | Kõnnu | Külmaallika | Leesi | Liiapeksi | Loksa | Murksi | Mustametsa | Muuksi | Mäepea | Nõmmeveski | Pala | Parksi | Pedaspea | Pudisoo | Põhja | Pärispea | Rehatse | Rummu | Salmistu | Saunja | Sigula | Soorinna | Suru | Suurpea | Sõitme | Tammispea | Tammistu | Tapurla | Tsitre | Turbuneeme | Tõreska | Uuri | Vahastu | Valgejõe | Valkla | Vanaküla | Vihasoo | Viinistu | Virve
**Džebe** (mongoli keeles: Зэв, *Zev*; sünnijärgne nimi: **Jirqo'adai** (tänapäeva mongoli keeles: *Зургаадай*; **Zurgadai**), suri 1225) oli silmapaistev Tšingis-khaani noion (väejuht). 

Nime Džebe (selle tähendus on nool) sai ta Tšingis-khaani tabanud lasu tõttu. Kui see taidžihuutidega peetud lahingus haavata sai, küsis ta pärast lahingut vangi võetud vastastelt, kes oli see osav laskur, kes "tema hobust" tabada suutis. Toona Zurgadai nime kandnud mees tunnistas oma tegu, öeldes, et võib vajaduse korral ka khaani teenida. Tšingis-khaan oli tema vaprusest jahmunud, võttis ta enda kaaskonda ja pani talle uue nime.

Ta oli üks Tšingis-khaani lähemaid abilisi, kelle juhtimisel purustati Karakitai ja Horezmi riik. Koos Subutaiga juhtis ta mongolite legendaarset sõjaretke ümber Kaspia mere, mille käigus nad võitsid Kalka lahingus Vene vürstiriike ja polovetse.

Viited
------

1. ↑  Leo de Hartog, *Genghis Khan: Conqueror of the World.* I.B.Tauris, 1989 lk.123
2. ↑  Mongolite salajane ajalugu (mongoli keeles: *Mongghol-un ni’ucha tobchiyan*) IV, § 147.
3. 1 2  Richard Gabriel, *Subotai The Valiant: Genghis Khan's Greatest General.* Praeger Publishers, 2004, lk.99
4. ↑  John Joseph Saunders, *The History of the Mongol Conquests*, Routledge & Kegan Paul Ltd, 1971
Anneli Surva 23. oktoobril 2013 Eesti raamatu päeval Rahvusraamatukogus
**Anneli Surva** (kuni 1989 **Anneli Paesüld**; sündinud 28. märtsil 1965) on eesti koorijuht ja muusikapedagoog.

Ta lõpetas Tallinna Riikliku Konservatooriumi koorijuhtimise erialal 1988. aastal professor Ants Üleoja klassis. 

Alates 1983[*viide?*] on ta Salme Kultuurikeskuse naiskoori "Ilo" dirigent, aastast 1987 peadirigent. Juhatanud segakoori "Kungla", Virumaa Poistekoori ja Mustamäe Lasteloomingu Maja muusikastuudio "Hellas" koore. 

Ta oli Eesti Naislaulu Seltsi juhatuse liige 2002–2006 ja Eesti Kooriühingu muusikatoimkonna liige 2004–2006. Eesti Rahvusraamatukogu naiskoori dirigeerib ta alates 1995. aastast.

Isiklikku
---------

Tema abikaasa on koorijuht Hirvo Surva.

Viited
------

1. ↑  Päring inforegister.ee andmebaasis[*alaline kõdulink*]
2. ↑  "Eesti Rahvusraamatukogu dirigendid". Originaali arhiivikoopia seisuga 29. oktoober 2013. Vaadatud 24. oktoobril 2013.

Välislingid
-----------

* Merit Välba, Anneli innustab laulma, Femme, 28. oktoober 2007
Hindade tõus Euroopa Ühenduse liikmesriikides 1970–1980
**Werneri plaan** oli 1970 ekspertide komisjoni poolt eesotsas tollase Luksemburgi peaministri Pierre Werneriga ette pandud plaan sõlmida tollases Euroopa Ühenduses valuutaliit ning kehtestada ühtne valuuta.

See plaan nurjus peamiselt seetõttu, et Richard Nixoni rahapoliitika ja 1971. aasta naftakriisi tõttu kukkus kokku Bretton Woodi süsteem ja rahvusvaheline valuutakord lakkas olemast. 

Plaan oli kolmeastmeline. 

Esimesel astmel (jaanuar 1971 kuni detsember 1973) tuli majanduspoliitikat koordineerida ning raha- ja krediidipoliitikat tugevdada. Peale selle tuli liberaliseerida kapitali liikumist. Ette olid nähtud ka sissejuhatavad meetmed struktuursete ja regionaalsete probleemide lahendamiseks ja maksude harmoneerimine. 

Oli puhkenud ökonomistide ja monetaristide vaheline tüli. Esimesed (eelkõige Saksamaa ja Holland) pidasid vajalikuks koordineerida majanduspoliitikat, teised (Prantsusmaa, Belgia, Luksemburg) seadsid sihiks valuutade koordineerimise. Werneri plaan nägi ette mõlemat protsessi. 

22. märtsil 1971 jõudis Euroopa Ühenduste Nõukogu kokkuleppele Majandus- ja Valuutaliidu järkjärgulises realiseerimises. See nurjus kriisi tõttu. Kriisi elas üle ainult Euroopa Vahetuskursiliit ("valuutauss"), mis lubas osalevatele valuutadele kõikumist ainult kitsastes piirides. Sellesse liitu jäid ainult Saksamaa, Holland, Belgia, Luksemburg ja Taani. Teised Euroopa Ühenduse riigid langesid välja, sest nende valuutade väärtus langes liiga kiiresti. Alles 1979 käivitus jälle Euroopa valuutasüsteem, et Euroopa Ühenduses tekiks tihe majanduslik ja valuutapoliitiline koostöö.

Välislingid
-----------

* PALMER, Michael: *Un homme et sa vision, Pierre Werner et son Rapport*, Luxembourg, BCL, 2002. (pdf)
Wernigerode raekoda
**Wernigerode** on linn Saksamaal Saksi-Anhalti liidumaal Harzi mäestiku kirdeosas Brockeni mäe jalamil Holtemme jõe kaldal 240 m kõrgusel merepinnast.

Kliima
------

Wernigerodes on aasta keskmine temperatuur +9,5 °C. Suvekuude keskmine temperatuur on 16,0...18,3 °C, talvekuude keskmine temperatuur +1,1...+2,1 °C.

Aastas sajab keskmiselt 500 mm sademeid. Kõige vihmasem kuu on juuli (54 mm), kõige kuivem veebruar (30 mm).

Ajalugu
-------

1566. aasta kroonika andmetel eksisteeris Warnigerode-nimeline asula juba 938. Wernigerodet on kirjalikult esmamainitud 1121. aastal, kui krahv Adalbert von Heimar valis selle oma residentsiks. Ta hakkas sinna kohe ehitama kindlust, mis on tänapäevase 1862–1893 ehitatud lossi eelkäija. 17. aprillil 1229 sai Wernigerode linnaõigused. Aastast 1268 olid Wernigerode krahvid Brandenburgi markkrahvi, aastast 1381 Magdeburgi peapiiskopi vasallid.

1277. aastal on esmamainitud tulevast linna raekoda. 1279 ostsid linnaelanikud 70 naela hõbeda eest krahvidelt ära linnakindlustused. 1427 kingiti ka raekoda linnale.

Pärast Wernigerode krahvide meesliini katkemist 1429 valitsesid linna Stolbergi krahvid. Sel ajal sai linn oma põhilise tulu vase, hõbeda, koobalti ja rauamaagi kaevandamisest, samuti jahist ja metsa majandamisest.

5. ja 6. augustil 1528 hävis 470 linna 554 majast tulekahjus. Ka Kolmekümneaastase sõja (1618—1648) käigus okupeeriti ja rööviti linna mitu korda. Tööstus kaotas linna jaoks tähtsuse, asendudes põllumajandusega.

1714 liideti Wernigerode krahvkond Brandenburgi markkrahvkonnaga. 1807–1813 kuulus ta Vestfaali kuningriiki, mida valitses Napoleon I vend Jérôme Bonaparte.

18. sajandi lõpul hakati rajama manufaktuure.

Viini kongressi tulemusena kuulus Wernigerode alates 1815 Saksimaa kuningriigi koosseisus Preisimaale.

1847 hävitas kogu linna tulekahju. Terveks jäi vaid 10 maja, sealhulgas linna vanim, umbes 1400 ehitatud maja Hinterstrasse 48.

1872 avati raudteeühendus Halberstadtiga, 1899 Nordhauseniga. Kitsarööpmelist raudteed mööda võib tänapäevalgi sõita Brockeni mäe juurde.

1876. aastal said Stolbergi krahvid tagasi suure osa eesõigustest, mille nad olid kaotanud Preisimaaga ühinemisel. 1890 said nad vürstitiitli.

Pärast Teist maailmasõda kuulus Wernigerode Saksa DV-sse, olles üsna selle läänepiiri lähedal.

Tänapäeval on Wernigerode ühelt poolt tööstuskeskus (masinatööstus, elektrimootorid, farmaatsiatooted, šokolaad, kirjutustarbed, ehitusmaterjalid), teisalt turismikeskus.

Liitumised
----------

Wernigerode linnaga on liidetud Hasserode, Nöschenrode, Benzingerode, Minslebeni ja Silstedti omavalitsused. 2009 liideti Schierke ja 2010 Reddeber.

Sõpruslinnad
------------

Wernigerode sõpruslinnad on Carpi (Itaalia, alates 1964), Neustadt an der Weinstraße (Saksamaa, alates 1998) ja Cisnadie (Rumeenia, alates 2002).

Viited
------

1. ↑  Register of German municipalities (4th quarter 2022), vaadatud 12.02.2023.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Wernigerode** |

* Wernigerode koduleht
**Kotka udukogu** ehk **M16** (Messier' kataloogis), ka **NGC 6611**, (inglise keeles *Eagle Nebula*) on noor hajusparv Mao tähtkujus.

Kotka udukogu avastas aastatel 1745–1746 šveitsi astronoom Jean-Philippe de Chéseaux. Udukogu kuju meenutab väljasirutatud tiibadega lindu.

Udukogu asub Maast umbes 7000 valgusaasta kaugusel ja sisaldab mitut aktiivset gaasist ja tolmust koosnevat tähetekke piirkonda, mille seast tuntuimat kutsutakse "Loomise sammasteks".

Kotka udukogu on osa emissioonudust IC 4703. 

Udukoguga seotud täheparv sisaldab ligikaudu 8100 tähte.

Galerii
-------

* Kotka udukoguKotka udukogu
* Kotka udukoguKotka udukogu
* "Loomise sambad""Loomise sambad"
* "Must sammas" Kotka udukogus"Must sammas" Kotka udukogus
* Udukogu edelaosaUdukogu edelaosa
*

Vaata ka
--------

* Hobusepea udukogu
* Krabi udukogu

Viited
------

1. ↑  "What Is the Eagle Nebula?". *Space.com*. Vaadatud 7. juuni 2019.
2. ↑  "Messier 16 (The Eagle Nebula)". *NASA*. Vaadatud 7. juuni 2019.
3. ↑  "Awesome beauty of the Eagle Nebula". *EarthSky*. Vaadatud 7. juuni 2019.

Välislingid
-----------

 Kotka udukogu – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
**Telelavastus** on filmi- ja teatrikunsti vahenditega televisioonis loodud lavastus. Telelavastuste eelkäijateks on peetud teatrilavastuste teleülekandeid 1940. aastatel Ameerika Ühendriikides, Jaapanis jm. 

Spetsiaalselt televisioonile kirjutatud näitekirjanduse (telelavastuse aluseks olevate stsenaariumide/näidendite) kui omaette žanri sünni põhjustas televisiooni spetsiifikaga tööpraktika (filmikunstis kasutatava stsenaariumiga lähedane stsenaarium ja sarnased kujundisüsteemi loomise vahendid, mõlemas kasutatav videotehnika jm). Telelavastuste (mis põhinevad televisioonile kirjutatud stsenaariumil või kohandatud üksiknäidendil) eeskujul on hakatud looma ka kas algupäraseid või kirjanduslikel allikatel põhinevaid telesarju. Stuudiot või televisiooni allüksust, kus toodetakse telelavastusi, võidakse nimetada teleteatriks.

Telelavastused ja telelavastuste sarjad Eestis
----------------------------------------------

Esimene eesti teleteatri etendus oli stsenaristi ja lavastaja Leo Martini "Nimekiri" Eduard Vilde samanimelise jutustuse järgi Eesti Televisioonis 1956. aastal. Aastatel 1956–1958 anti eetrisse ligi 20 omalavastust. Esimese algupärase telelavastuse "12 päeva puhkust" (1958, lavastaja Grigori Kromanov) stsenaariumi autor oli näitleja Jüri Järvet.

Esimene eesti lavastatud telesari on Cyril Northcote Parkinsoni "Parkinsoni seadus" I–VIII (1966, lavastaja Virve Aruoja).

Hillar-Vahur Peebu sõnul moodustas lavastuslik tegevus eraldi peatüki televisiooni neis toimetustes, kus see ei olnud põhitööks. Saadetes levisid sellised vormid nagu instseneeritud fakt ja instseneeritud kroonika, illustratsiooniks lavastatud situatsioonid pereelu- ja õigussaadetes või koguni katkendid näidenditest.

Eesti Televisiooni Teleteatri lavastajaid
-----------------------------------------

* Virve Aruoja
* Ivo Eensalu
* Evald Hermaküla
* Tõnis Kask
* Ago-Endrik Kerge
* Virve Koppel
* Endel Koppel
* Grigori Kromanov

Vaata ka
--------

* Telelavastuste loend

Viited
------

1. ↑  Hillar-Vahur Peep. "Telelavastus." – Eesti Televisioon 1955–1990.
2. ↑  Hillar-Vahur Peep. "Telelavastus." – Eesti Televisioon 1955–1990.

Kirjandus
---------

* Hillar-Vahur Peep. "Teatrietendus televisioonistuudiost." – "Teatri aeg 1956–1958." ."

1. ↑  Hillar-Vahur Peep. Eesti Televisioon 1955–1990.
Pleskodāle asendikaart
**Pleskodāle** on asum Lätis, Riia linna Zemgale eeslinna osa pindalaga 3,480 km². Asub Bieriņist põhjas, Šampēterisest lõunas, Āgenskalnsist idas ja Zolitūdest läänes. 3697 elanikku (2010). 

Pleskodāle kujunes Šampēterise mõisa ja Pleskodāle mõisa maadele. Aastal 1881 rajati sinna Āgenskalnsi kiriku surnuaed. Maad liideti Riia linnaga aastal 1924. Teise maailmasõja ajal kolis sinna Riia lastekodu, võttes kasutusele Pleskodāle mõisa hooned. Suuremad ehitustööd algasid selle mõisa ümber aastal 1987, planeeritud mikrorajoonide maadele jäi ka Šampēterise mõisa hoonetekompleks.

* Asumi tänavavaadeAsumi tänavavaade
* Pleskodāle kalmistuPleskodāle kalmistu
* PleskodālePleskodāle
* Zaru ielaZaru iela

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Pleskodāle** |

* Pleskodāle koduleht (*läti keeles*)


| * v
* r
Zemgale eeslinna asumid |
| --- |
| 
Āgenskalns **·**  Atgāzene **·**  Beberbeķi **·**  Bieriņi **·**  Bišumuiža **·**  Katlakalns **·**  Mūkupurvs **·**  Pleskodāle **·**  Salas **·**  Šampēteris **·**  Torņakalns **·**  Ziepniekkalns **·**  Zolitūde |
**Teleportatsioon** on esemete väga kiire transport või liikumine ühest kohast teise. Enamasti peetakse teleportatsiooni all silmas transporti, mille puhul edastatakse ainult informatsiooni, mille põhjal teises kohas valmistatakse eseme koopia.

Teadus ja teaduslik fantastika
------------------------------

Teaduslikus fantastikas, mõtteeksperimentides ja füüsikaliste katsete puhul on teleportatsiooni all tavaliselt mõeldud esemete (reaalselt seni elementaarosakeste) ülekandmist ühest kohast teise protseduuri abil, mis hõlmab eseme kohta käiva informatsiooni kodeerimist, informatsiooni ülekandmist teise asukohta (näiteks raadiosignaalina) ja algse eseme koopia valmistamist sihtkohas. Füüsikas on tegeldud kvantteleportatsiooniga.

Teleportatsiooni kasutamisel inimeste transpordiks on palju lahendamata tehnilisi ja filosoofilisi probleeme. Pole selge, kuidas inimese keha nii täpselt kirjeldada, et seda oleks võimalik rekonstrueerida. Samuti pole selge, kas inimese lammutamine ühes kohas ja taaskokkupanemine teises kohas tekitab tunde, et elu sujuvalt jätkub. Probleemid on paljuski samalaadsed nagu vaimuülekande puhul.

Pole selge, kas inimese kopeerimine nõuab täpse kvantoleku reprodutseerimist. Samuti pole selge, kas see nõuab kvantteleportatsiooni, mis eeskuju paratamatult lammutab, või piisab makroskoopilistest mõõtmistest. Mittelammutava variandi puhul valmistatakse eeldatavasti iga teleportatsiooni puhul uus koopia, kusjuures teleportatsiooni kogeb ainult koopia. Seesugusel tehnoloogial oleks ka muid rakendusi, näiteks virtuaalmeditsiin (salvestatud andmete muutmine, et valmistada koopia, mis on originaalist parem), ränd tulevikku (koopia valmistamine aastaid pärast informatsiooni salvestamist) ja varukoopiad (hiljuti salvestatud informatsiooni põhjal koopia valmistamine, kui originaaliga on juhtunud õnnetus).

Religioon ja esoteerika
-----------------------

Religioosses, okultistlikus ja esoteerilises kirjanduses tähendab teleportatsioon inimese või eseme hetkelist liikumist ühest kohast teise üleloomulikul või paranormaalsel viisil.

Näiteks Apostlite tegude raamatus (8:39,40) räägitakse, kuidas pärast Etioopia eunuhhi, kuninganna varanduse valitseja ristimist *haaras Issanda Vaim Filippuse, ja eunuhh ei näinud teda enam. Kuid ta läks oma teed edasi rõõmuga. Aga Filippus leiti Asdodist.*

Buddha olevat teleportatsiooni teel kandunud Indiast Sri Lankale.

Vaata ka
--------

* Ime
* Transporter (Star Trek).
**Werner Oldekop** (sündinud 1. jaanuaril 1927 Tallinnas) on Eesti päritolu füüsik ja tehnikateadlane.

Elulugu
-------

Werner Oldekop on baltisakslane.

Lahkus 1941 koos vanematega Saksamaale, teenis 1942–44 lennuväe abiteenistuses ja 1944–45 Saksa armees, 1945 viibis sõjavangis. Sooritas 1946 abituuriumi Flensburgis, 1947–51 õppis Göttingeni Ülikoolis füüsikat, *dr. rer. nat.* (1952, samas), väitekiri käsitles füüsikalisi protsesse pooljuhtides. Oli 1952–53 Kölni Ülikooli teoreetilise füüsika instituudi assistent, 1953–66 Siemens-Schuckertwerke AG teadur Erlangenis, ühtlasi 1963–65 Darmstadti Tehnikaülikoolis õppeülesande täitja. Kutsuti 1965 Braunschweigi Tehnikaülikooli vastloodud kosmoselennutehnika ja reaktoriteooria õppetooli professoriks, 1985–87 oli masinaehituse ja elektrotehnika teaduskonna nõukogu eesistuja ja 1988–90 ülikooli asepresident, aastast 1992 emeriitprofessor. Juhendanud 25 doktoritööd. Õppetöö kõrval täitis msg ametikohuseid teisteski teadusasutustes ja firmades: oli 1966–74 DFVLR-i elektriajamite ja energiavarustuse instituudi direktor, 1968–78 GKSS-i majandus-tehnilise nõukogu esimees ja 1978–87 Kraftwerk Union AG järelevalvenõukogu liige.

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkonnad: termoelekter, tuumareaktoritehnika, vahetu energiamuundamisega väikereaktorid, alternatiivenergeetika süsteemid, solaartehnika, satelliitide energiavarustus. Pidanud loenguid päikeseenergia kasutamisest ja päikeseelementidest ka Eestis. U 80 teadustrükist.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Teoseid
-------

* Theoretische Untersuchung elektromagnetischer Plasmabeschleuniger vom Hall-typ (kaasautor). München, 1967
* Druckwasserreaktoren für Kernkraftwerke. München, 1974
* Einführung in die Kernreaktor- und Kernkraftwerkstechnik. Teil 1–2. München, 1975
* Näherungsmethoden zur Berechnung der mit Solarkollektoren nutzbaren Wärmeenergie(kaasautor). Düsseldorf, 1983

Kirjandus
---------

* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
Carl Friedrich von Ledebour
**Carl Christian Friedrich von Ledebour** (8. juuli 1785 Stralsund – 4. juuli 1851 München) oli saksa botaanik, Rootsi sõjaväeametniku poeg.

Ledebour lõpetas Pommeris Barthi gümnaasiumi ja õppis 1802–1805 Greifswaldi ülikoolis, kus omandas 1805 doktorikraadi. Aastatel 1805–1811 töötas ta Greifswaldi ülikooli botaanikaaias.

Ledebour oli 1811–1836 Tartu Ülikooli loodusteaduste (botaanika) professor ja botaanikaaia juhataja. Aastatel 1812, 1819 ja 1833 oli ta loodusteaduste osakonna dekaan, hiljem professor Heidelbergi ülikoolis ja Münchenis. Ta luges Tartu ülikoolis botaanikat, selle terminoloogiat ja ajalugu, taimesüstemaatikat, ajuti ka zooloogiat ja mineraloogiat. Ta kujundas välja Tartu Ülikooli botaanikaaia, täiendas selle kollektsioone ja rajas esimese kasvuhoone (1825).

Aastal 1818 sõitis ta Krimmi, kuid viibis seal kõigest mõne kuu, mistõttu teaduslikus mõttes ei õigustanud see reis temale pandud lootusi. Ta korraldas 1826–1827 uurimisretke Altaisse ning avastas seal umbes 400 taimeliiki, sealhulgas Sieversi õunapuu ehk mägi-õunapuu (*Malus sieversii*, temal *Pyrus sieversii*) ja siberi lehise (*Larix sibirica)*. Ühtlasi koguti hulgaliselt etnograafilist materjali selles kandis elavate venelaste, altailaste, kasahhide ja kirgiiside kohta. Oli ka arheoloogilisi leide.

Uurimisretkede põhjal koostas ta teosed "Altai taimestik" ("Flora Altaica", 1833) ja "Venemaa taimestik" ("Flora Rossica", 4 köites 1841–1853). "Venemaa taimestik" oli esimene täielik kogu Venemaa taimestiku ülevaade; see sisaldas 6647 taimeliigi kirjelduse, uue liigina kirjeldas ta Eesti turvaskannikest (*Viola epipsila* Ledeb.). Aastatel 1829–1830 avaldas ta Berliinis saksa keeles "Reisid Altai mägedes ja Džungaaria Kirgiisi stepis".

Ledebour elas alates 1836. aastast Odessas, Heidelbergis ja Münchenis.

Tema järgi on nimetatud 28 taimeliiki ja üks taimeperekond (*Ledebouria*, eesti keeles hõbeliilia; liilialiste sugukonnast). Ta oli Peterburi Teaduste Akadeemia (1814) ja Preisi Teaduste Akadeemia kirjavahetajaliige (1832) ning Baieri Teaduste Akadeemia liige.

Viited
------

1. ↑  Botaanikaaia ajaloost

Kirjandust
----------

* Mati Laane, "Carl Christian Friedrich von Ledebour". "Aed", 2002:1

Välislingid
-----------

* Teoseid
**Muusika infootsing** (inglise keeles *music information retrieval*, MIR) on valdkondadevaheline uurimissuund, mille eesmärk on arendada meetodeid muusikalise informatsiooni andmebaasidest väljavõtmiseks ja koondamiseks.

Muusika infootsingu liigid on:

* metaandmetel põhinev infootsing
* muusikalistel sümbolitel (näiteks noodikirja märkidel) põhinev infootsing
* helifaili sisul põhinev infootsing

Muusika infootsingut kasutatakse näiteks teatud muusikastiili kuuluva heliteose otsimiseks andmebaasist.

Muusika infootsingu meetodid
----------------------------

### Metaandmetel põhinev infootsing

Metaandmetel põhinev infootsing sarnaneb tavalise tekstiotsinguga andmebaasi salvestatud muusikat kirjeldavate sõnaliste metaandmete hulgast. Heliteosega liituvad otsisõnad võivad olla näiteks heliteose üldandmed, kuuludes kategooriatesse nagu helilooja, esitaja, muusikažanr, instrumentatsioon. Muusika metaandmete kategoriseerimisega tegeldakse näiteks Music Genome Project-i raames.

### Muusikalistel sümbolitel põhinev infootsing

Muusikalistel sümbolitel põhineva infootsingu aluseks on muusikat kirjeldavad diskreetsed sümbolid nagu noodikirja märgid või MIDI andmed. Sümbolid võivad kirjeldada näiteks helivältust, helikõrgust, helitugevust. Muusikalised sümbolid ei ole heli ise, vaid juhendid heli tekitamiseks. 

Muusikalistel sümbolitel põhinevat infootsingut rakendavad otsingumootorid on näiteks Musipedia ja MelodyCatcher.

### Helifaili sisul põhinev infootsing

Helilises vormis muusika koosneb reaalsest akustilisest helist ehk õhurõhu vaheldumist kirjeldavast informatsioonist. Helilises vormis muusika ise ei sisalda infot muusika sisu kohta, kuid seda on võimalik analüüsida digitaalsete signaalitöötlemise vahenditega. Helifailide sisul põhineva infootsingu puhul sisestab kasutaja otsiobjekti helifaili kujul.

Helifailide sisul põhineva infootsingu puhul võib kasutada akustilist sõrmejälge (*audio fingerprint*): heliteosest luuakse akustilistel omadustel (näiteks helivaljus, helispekter) või muusikalistel omadustel (rütm, harmoonia) põhinev kuulamiskogemusele vastav andmete pakett, mis on sõltumatu salvestise helikvaliteedist ja sellega teostatud manipulatsioonidest. Infootsing toimub otsiobjekti akustilise sõrmejälje võrdlemisel andmebaasis oleva sõrmejäljega. 

Helifailide sisul põhinev infootsingu mootorid on näiteks Musipedia, Shazam Entertainment, MusicBrainz ja All Media Guide.

Kirjandus
---------

* Orio, N 2006. Music Retrieval: A Tutorial and Review. *Foundations and Trends in Information Retrieval*
**Brian Vincent Mariano** (sündinud 22. jaanuaril 1985 Willemstadis) on Hollandi Antillide sprinter, kes esindab alates 2011. aastast Hollandit.

2004. aasta juunioride maailmameistrivõistlustel Grossetos Itaalias jõudis Mariano 100 meetri jooksus poolfinaali. 2006. aasta Kesk-Ameerika ja Kariibi mere mängudel Cartagenas Colombias kuulus ta võidukasse Hollandi Antillide teatevõistkonda. 2010. aasta sisemaailmameistrivõistel Dohas jõudis ta 60 meetri jooksus poolfinaali. Sama aasta Kesk-Ameerika ja Kariibi mere mängudel pälvis ta 4×100 m teatejooksus Hollandi Antillide võistkonnaga pronksmedali. 

2011. aasta Euroopa sisemeistrivõistlustel Pariisis sai ta 60 meetri jooksus kuuenda koha. 2012. aasta Euroopa meistrivõistlustel tuli ta Hollandi võistkonna koosseisus 4×100 m teatejooksu Euroopa meistriks uue rahvusrekordiga 38,34 sekundit. Londoni olümpiamängudel saavutas ta Hollandi meeskonnaga kuuenda koha.

2013. aasta veebruaris mõisteti Mariano pooleks aastaks vangi uimastitega seotud õigusrikkumise tõttu.

Isiklikud rekordid
------------------

| Ala | Tuilemus | Aeg | Koht |
| --- | --- | --- | --- |
| 50 meetri jooks | **5,79** | 14. veebruar 2012 | Prantsusmaa Liévin |
| 60 meetri jooks | **6,60** | 5. märts 2011 | Prantsusmaa Pariis |
| 100 meetri jooks | **10,23** | 10. aprill 2010 | Ameerika Ühendriigid El Paso |
| 200 meetri jooks | **20,81** | 10. aprill 2010 | Ameerika Ühendriigid El Paso |

Viited
------

1. ↑  Tutvustus IAAF-i lehel
2. ↑  "Meeste 4 x 100 m teatejooksu võitsid hollandlased". *sport.postimees.ee*. Vaadatud 4. mai 2014.