recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel on Vabadusõja Narva-Jõesuu mälestussambast, mis on taastamata; Narva-Jõesuu Vabadussõja mälestussamba kohta, mis asub kalmistul, loe artiklit Narva-Jõesuu Vabadussõja mälestussammas (kalmistul)* |

---

**Narva-Jõesuu Vabadussõja mälestussammas** oli Vabadussõjas langenutele püstitatud mälestusmärk Ida-Viru maakonnas Narva-Jõesuus.

Mälestussammas avati 24. juunil 1926.

Amandus Adamsoni kavandi järgi rajatud 8,5 meetri kõrgune mälestussammas kujutas kaljut, mille tipus seisis lipu ja kilbiga sõjamees. Kalju korrapärane nelinurkne alaosa sümboliseeris Eesti Vabariigi juba väljatöötatud korraldust, "tahumata" tipp aga veel korraldamata alasid, mille juures edaspidist tööd võimaldab valvelolev sõdur. Kalju esiküljel oli kiri "1918–1920 Vabadussõja mälestuseks" ja selle all pronksist reljeefplaat sõjastseeniga. 

Juunis 1941 sammas purustati. On tänaseni taastamata, olles ainus suur Vabadussõja taastamata mälestusmärk Eestis.

Päev enne Narva-Jõesuu Vabadussõja mälestussamba avamist, 23. juunil 1926, avati Narva-Jõesuu luterlikul kalmistul hauasammas Vabadussõjas langenute ühishaual. See on säilinud tänaseni.

Viited
------

1. 1 2 3  Ain Krillo, Jaak Pihlak, Mati Strauss ja René Viljat. Vabadussõja mälestusmärgid. 1. kd. Keila, 2002. Lk ?–?
2. 1 2  "Wabadussõja mälestussamba avamise pidustused Narwa-Jõesuus". *Põhja Kodu*. 26.06.1926.
3. ↑  Tiit Noormets (1996). "Vabadussõja mälestusmärgid Virumaal". Kalju Saaber (toim). *Koguteos VIRUMAA*. Lääne-Viru maavalitsus, Ida-Viru maavalitsus. Lk 300-301. `{{raamatuviide}}`: eiran tundmatut parameetrit `|Artikli autor=` (juhend)
4. ↑  "27106 Vabadussõja mälestussammas". *Kultuurimälestiste riiklik register*. Vaadatud 21.04.2020.
5. ↑  "Wabadussõjas langenute mälestussamba pühitsemine N.-Jõesuus". *Põhja Kodu*. 26.06.1926.
**Dubnica nad Váhom** (kuni 1927. aastani **Dubnica**, saksa keeles *Dubnitz an der Waag*, ungari keeles *Máriatölgyes*) on linn Slovakkias Trenčíni maakonnas Ilava ringkonnas.

Geograafiline asend
-------------------

Dubnica nad Váhom asub Váhi jõe orus Strážovi mäestiku jalamil, Tšehhi piirist 11 km kaugusel, Trenčínist ligikaudu 13 km kirdes.

Ajalugu
-------

Asulat on esmamainitud 1193. aastal.

1928. aastal sõlmiti leping Škoda firma ja kaitseministeeriumi vahel relvatehase rajamiseks Dubnica nad Váhomisse. Tehas alustas tootmist 1937. aastal.

Rahvastik
---------

Slovakkia 2021. aasta rahvaloenduse andmetel oli Dubnica nad Váhomi elanikest slovakke 92,54%, tšehhe 0,79% ja ungarlasi 0,14%. Rahvus oli teadmata 5,98%-l elanikest.

Sõpruslinnad
------------

* Ungari Vác, Ungari
* Poola Zawadzkie, Poola
* Tšehhi Otrokovice, Tšehhi
* Venemaa Jaroslavl, Venemaa

Viited
------

1. ↑  Dubnica do začiatku 16. storočia Dubnica nad Váhom. Vaadatud 12. novembril 2023
2. ↑  ZTS-Special Global Security. Vaadatud 12. novembril 2023
3. ↑  Number of population by ethnicity in the municipality Dubnica nad Váhom at 1. 1. 2021 Sčítanie obyvateľov, domov a bytov 2021. Vaadatud 12. novembril 2023
**Ruth Peramets-Püss** (28. november 1927 Tallinn – 3. august 2005) oli Eesti Televisiooni esimene diktor. Temast sai hiljem ülipopulaarne lastesaadete **tädi Rutt**.

Elukäik
-------

Ta õppis Tallinna 15. algkoolis ja Tallinna 8. keskkoolis.

1946. aastal asus tööle EV Metalli- ja Keemiatööndusliitu, kus töötas administratiiv-ametikohtadel.

Diktori leidmiseks korraldati Eestis televisiooni sündides 1955. aastal konkurss, kuid hulga kandidaatide seast paraku sobivat ei leitud. Juhtumisi oli aga konkursipäeval ETV eetris mängufilm, kus peaosa mängis tollane Ruth Peramets, ning ta kutsuti diktoriks. 1955. aasta 15. augustil vormistati Ruth Peramets poole kohaga Tallinna Televisioonistuudio diktoriks.

Ilmar Raag kirjutab: "Temas oli stiili, mida hea meelega kutsuti "eestiaegseks kasvatuseks". Loodus oli talle andnud seda õppimatut ekraanisarmi, mis paljudele jääbki unistuseks."

1955. aastal mängis mängufilmides "Andruse õnn" ja "Jahid merel" ning oli sel ajal ajutiselt töölt vabastatud. 

1967. aastal hakkas televisioonis tegema lastesaadet "Tädi Ruthi jutt", nii sai temast ühele põlvkonnale eestlastest tädi Ruthi nimeline legend.

Töötas Eesti Televisioonis 1984. aasta 28. aprillini.

Ruth Püss suri 3. augustil 2005 ja ta maeti 12. augustil 2005 Metsakalmistule.

Tunnustus
---------

* 2005 Valgetähe V klassi teenetemärk
* 2005 Eesti Televisiooni elutöö preemia

Viited
------

1. ↑  "Hüvasti, lapsepõlve lemmiktädi Ruth!"[*alaline kõdulink*]. Postimees, 06.08.2005.
2. ↑

Välislingid
-----------

* Tiina Kruus. Kui telekuningannad tulid koju. Eesti Naine 2004, nr 6
* Eesti Televisioon mälestab meie hulgast lahkunud tädi Ruthi. ERR Uudised, 4. august 2005
* "Hüvasti, lapsepõlve lemmiktädi Ruth!", Postimees, 6. august 2005 – Ilmar Raagi järelehüüe ning Eve Viilupi, Hendrik Toompere ja Tiiu Vahi meenutused
**Veinikott** kaitseb veinipudeleid (ja muid pudeleid, näiteks käsitööõlle-, äädika-, oliiviõli- ja lõhnaõlipudeleid) purunemise eest. Spetsiaalses kotis või ümbrises on veinipudel ja pudeli silt polsterdatud ja kaitstud. Samuti aitab imavast materjalist või vedelikku mitteläbilaskvast materjalist veinikott pagasis kaitsta teisi pakendatud esemeid.

Riidest pudelikott
Veinide kinkekotid on tavapärasest paberkotist kõrgemad ja kitsamad. Paberist veinikotid valmistatakse vastupidavast jõupaberist (spetsiaalne paber paberkottide valmistamiseks), sageli on koti põhjas ja sangade all kartongist tugevdused, mis lisavad kotile tugevust. 

Veinikotte valmistatakse ka muudest materjalidest, näiteks riidest või nahast, nii käes kandmiseks kui kasvõi jalgrattale kinnitamiseks.

Veinikotte valmistatakse ühele või mitmele pudelile, ühekordseid ja korduvkasutatavaid. Veinikott võib olla ka vooderdatud isoleeriva materjaliga, mis hoiab veini õigel temperatuuril.

Viited
------

1. ↑  "Wine bottle protector sleeves". *Know Wines*. Vaadatud 24. jaanuaril 2023.

Välislingid
-----------

* Veinikotid
Mare Müürsepp esinemas Balti Raamatumessil 6. mail 2010
**Mare Müürsepp** (sündinud 20. juulil 1958) on eesti lastekirjanduse uurija, kasvatusteadlane ja klassiõpetaja.

Ta on 40 aastat õpetanud lastekirjandust Tallinna Ülikoolis klassiõpetaja erialal ja selle kõrval pidanud klassiõpetaja ametit Vormsi koolis, Pirita Majandusgümnaasiumis ja Randvere Koolis.

Mare Müürsepa sulest on ilmunud hulgaliselt kooliõpikuid ja muid õppematerjale, teaduskirjutisi, monograafiad "Lapse tähendus eesti kultuuris 20. sajandil: kasvatusteadus ja lastekirjandus" (2005, PhD väitekiri), "Laps on hakanud lugema" (1998), lasteraamatud "Lehmaga mere ääres" (1987) ja "Viis vaba kutsikat" (2009), koos Heli Lukneriga füüsika algtõdede lugemik "Füübits" (2017). 

Mare Müürsepp on aastakümneid olnud Eesti Lugemisühingu juhatuse ja nõukoja liige ning kuulub rahvusvahelisse lastekirjanduse uurimise ühingusse International Research Society for Children's Literature ning õpiku- ja haridusmeedia uurimise ühingusse Internationale Gesellschaft für Schulbuch- und Bildungsmedienforschung. .

Tunnustus
---------

* 2005 Muhvi auhind
* 2007 Aasta Rosin ("Kui Arno isaga koolimajja jõudis ...", koos Aili Kalavuse ja Mare Hundiga)
* 2008 Eesti Lastekirjanduse Keskuse, ajakirja Täheke ja kirjastuse Tänapäev korraldatud lastejutuvõistluse "Minu esimene raamat" äramärgitud töö ("Viis vaba kutsikat")
* 2017 Aasta Rosin ("Füübits")

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Mare Müürsepp** |
**Rein Oro** (8. juuni 1927 Talli vald, Pärnumaa – 10. august 1993 Tallinn) oli eesti arstiteadlane ja kirurg.

Elulugu
-------

Rein Oro oli talupidaja poeg ja Indrek Oro isa.

Lõpetas 1946 Pärnu 1. Keskkooli, 1952 Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna, meditsiinikandidaat (1974, TRÜ), väitekiri "Sapiteedel kasutatava ratsionaalse operatsioonimeetodi valiku sõltuvus kaksteistsõrmiksoolesisesest rõhust. Kliiniline uurimus". Täiendas end korduvalt Tartu, Moskva, Leningradi ja Tallinna täiendusõppekeskustes. Oli 1951 Nõo maa-arstijaoskonna juhataja kohusetäitja ja 1951–1952 velsker-ämmaemandapunkti juhataja, 1952–1966 Kilingi-Nõmme haigla peaarst ja kirurg, 1966–1969 Tallinna Pelgulinna Haigla polikliiniku juhataja ja kirurg, 1969–1972 Tallinna Tõnismäe haigla kirurg, 1974–1976 Tallinna Vabariikliku haigla kirurgiaosakonna juhataja ja kirurg, 1977–1990 kirurg.

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkond: seedetrakti kirurgia. 12 teadustrükist.

Teoseid
-------

* Maksaväliste sapiteede obstruktsioonide klassifikatsioon ja kirurgiline ravi. // Nõukogude Eesti Tervishoid (1972) 7
* Maksaväliste sapiteede histopatoloogia sõltuvus duodenaalhüpertensioonist. // Nõukogude Eesti Tervishoid (1973) 2
* Gastroduodenofluorograafilise uuringu tulemused koletsüstektoonia ja maksaväliste sapiteede operatsioonide järgselt. // Nõukogude Eesti Tervishoid (1973) 3

Viited
------

1. 1 2 3 4  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Kirjandus
---------

* Merila-Lattik, H. Eesti arstid 1947–1997. Tallinn, 1997, 879
* Õhtuleht (1993) 17. VIII (nekroloog). I. Oro
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib aastast Hiina astroloogias, Arto Paasilinna romaani kohta vaata artiklit Jänese aasta.* |

---

**Jäneseaasta** on osa Hiina kalendri 12-aastasest tsüklist. Hiina astroloogias on 12 sodiaadimärki, millest igaüks mõjutab üht kuuaastat ja sellel aastal sündinud inimeste iseloomuomadusi. Ühe legendi kohaselt pärinevad loomanimetused Buddha aegadest, kes nimetas aastad kõigi kaheteistkümne looma järgi, kes tulid temaga hüvasti jätma. Üks nendest loomadest oli jänes.

Aastad ja viis elementi
-----------------------

Inimesed, kes on sündinud alltoodud kuupäevade ja aastate sees võib nimetada ka jäneseaastal sündinud inimesteks, samal ajal kandes ka elementide nimetusi. 

| Aasta | Algus | Lõpp | Element |
| --- | --- | --- | --- |
| 1903 | 29.01.1903 | 15.02.1904 | Vesi |
| 1915 | 14.02.1915 | 02.02.1916 | Puu |
| 1927 | 02.02.1927 | 22.01.1928 | Tuli |
| 1939 | 19.02.1939 | 07.02.1940 | Maa |
| 1951 | 06.02.1951 | 26.01.1952 | Metall |
| 1963 | 25.01.1963 | 12.02.1964 | Vesi |
| 1975 | 11.02.1975 | 30.01.1976 | Puu |
| 1987 | 29.01.1987 | 16.02.1988 | Tuli |
| 1999 | 16.02.1999 | 04.02.2000 | Maa |
| 2011 | 03.02.2011 | 22.01.2012 | Metall |

Jänese sobivus teiste sodiaagimärkidega
---------------------------------------

| Sodiaagimärk | Parim sobivus | Keskmine sobivus | Mittesobivus |
| --- | --- | --- | --- |
| Jänes | Jänes, Siga, Lammas | Koer, Tiiger, Hobune, Rott, Madu, Härg | Kukk |

Jäneseaastal sündinud inimese üldiseloomustus
---------------------------------------------

Jänes on heatahtliku ja rahuliku iseloomuga inimene. Jänes armastab seltskonda ja on sõbralik enamasti kõigiga, tavaliselt ümbritseb teda suur sõprusringkond. Kuna Jänesel on igas asjas väga hea maitse, valivad nad tavaliselt oma erialaks loova teenindusala, näiteks sisearhitekti eriala vms.

### Iseloom

Jänes on pika eluea sümboliks ning selleks annab jõudu Kuu. Jäneseaastal sündinud inimesed on õnnelikud – see on märk, kes üldiselt leiab oma elus õnne ja rahulolu.

Jänes on graatsiline, hea käitumisviisiga ning Jänes on suurepärane nõuandja. Jänesele on esmatähtsaks ilu ning selle suhtes on ta väga tundlik. Jänese pehme kõne ning graatsiline ja kiire võime kehastada ihaldatud iseloomujooni, muudab Jänese väga diplomaatiliseks. Jänese märgi all sündinud inimesed elavad rahulikku elu.

Kui Jänesele pakutakse valikuvõimalust, siis valib ta alati kergema eluviisi. Jänesele meeldib kerge klassikaline riietus. Jänes on hea meelejahutaja ja suurepärane võõrustaja. Jänes usub enda otsustusvõimesse ja võimesse elus läbi lüüa.

Viited
------

1. ↑  "When is Chinese New Year?". *pinyin.info*.
2. ↑  "Chinese Zodiac - Rabbit (Hare)". *Your Chinese Astrology*.
3. ↑  "Hiina horoskoop: info ja iseloomustus". Originaali arhiivikoopia seisuga 14. oktoober 2018.

| * v
* r
Hiina astroloogia |
| --- |
| 

* Rott
* Härg
* Tiiger
* Jänes
* Draakon
* Madu
* Hobune
* Lammas
* Ahv
* Kukk
* Koer
* Siga

 |
**Ivars Seleckis** (sündinud 22. septembril 1934 Riias) on läti filmilavastaja ja -operaator.

Läti dokumentaalfilmi koolkonna esindaja Ivars Seleckise loomingut võib nimetada osaliseks ülevaateks Läti filmiajaloost, sest ta kuulus 1961.–1992. aastal operaatori või režissöörina enamiku Riia Filmistuudio dokumentaalfilmide tegijate hulka.

Kuigi 1957. aastal lõpetas Seleckis Läti Põllumajanduse Akadeemia, asus ta juba 1958. aastal tööle Riia Filmistuudiosse operaatori assistendina. 1966. aastal lõpetas ta kiitusega Üleliidulise Riikliku Kinematograafia Instituudi kinematograafiateaduskonna. 1967. aastal sai Seleckis juba Läti riikliku preemia operaatoritöö eest filmis "Aastareportaaž" ning 1968. aastal debüteeris ta dokumentaalfilmi režissöörina.

Dokumentaalfilmi "Škersiela" ("Risttee") eest pälvis Ivars Seleckis nii Lätis kui ka rahvusvahelisel tasandil rohkelt auhindu, 1989. aastal tunnistati see Euroopa Filmiakadeemia auhinnaga parimaks Euroopa dokumentaalfilmiks. Lisaks mitmele Läti riiklikule Lielais Kristapsi filmiauhinnale on Seleckise dokumentaalfilmid pälvinud ka Euroopa filmiauhinna ning Robert J. Flaherty auhinna ja Joris Ivensi auhinna.

1992. aastani töötas Seleckis Riia Filmistuudios. Pärast stuudio tegevuse lõppu töötas ta kuni 1997. aastani Riia dokumentaalfilmistuudios, seejärel jätkas ta iseseisvalt dokumentaalfilmide tegemist. Ta on režissöörina teinud üle 30 dokumentaalfilmi ja kolm mängufilmi. Tema viimane režissööritöö on 2018. aastal loodud film "Turpinājums" ("Järg"). Operaatorina on ta teinud ligi 50 filmi.

Tunnustus
---------

* 1989 Euroopa filmiauhind ("Felix")
* 2005 Kolme Tähe orden
* 2018 PÖFFi elutööpreemia

Isiklikku
---------

Ka tema vend Andris Seleckis (1947–2016) oli filmioperaator.

Viited
------

1. ↑  Ivars Seleckis. Filmas.lv
2. 1 2  Ivars Seleckis. Looming.
**Koporje** (soome *Kaprio*, *Landvern*, eesti keeles *Kaporje*, rootsi keeles *Koporje*) on küla (*село*) Venemaal Leningradi oblastis Lomonossovi rajoonis, Koporje lahe ääres.

Ajalugu
-------

Koporje on teada aastast 1237. 1240. aastatest pärinevates Novgorodi kroonikates on märgitud, et ristirüütlid rajasid Koporjesse puitlinnuse, ning kirjeldatud selle linnuse hävitamist 1241. aastal Aleksander Nevski poolt.

Puitlinnuse rajas Koporjesse Aleksandr Jaroslavitši poeg Dmitri Aleksandrovitš, kivilinnuse rajasid Koporjesse aga venelased 13. sajandi lõpus, kuid vastuolude tõttu Novgorodi vabariigi ja Dmitri Aleksandrovitši vahel aeti ta Koporjest ning linnus lammutati.

1297. aastal ehitasid novgorodlased taas üles Koporje kivilinnuse ning see oli kuni Jamburgi kindluse (venepäraselt Jam) ehitamiseni 1387. aastal Novgorodi vabariigi mõjusfääri kuulunud Vadja viiendiku keskuseks.

Kaporje 17. sajandil. Adam Olearius
15. sajandi lõpus kuni 16. sajandi alguses ehitati linnus ümber. Linnusest on säilinud linnusemüürid (ligi 2 meetrit paksud) ning neli nurgatorni. Linnuses asuvad ka 16. sajandist pärit kiriku varemed.

Kaporje 17. sajandil
Koporje piirkonna vallutasid Rootsi väed Liivi sõja (1558–1583) käigus ja see kuulus Pljussa vaherahulepingu alusel aastatel 1581–1590 Rootsile, mil Koporje piirkonna kuberner oli Bogislaus von Rosen. Piirkond tagastati Täyssinä rahulepingu alusel 1595. aastal Venemaale.

1617. aastal Stolbovo rahulepingu alusel kuulus enne Jacob de la Gardie juhitud vägede vallutatud piirkond aastatel 1617–1703 jällegi Rootsi kuningriigile, Rootsi Ingerimaa kubermangu Kargalsöstra pogost.

1703. aastal Põhjasõja käigus vallutasid feldmarssal Boriss Šeremetevi väed pärast kahenädalast piiramist linna.

Koporje linnus tänapäeval
Linnus arvati 1763. aastal välja Venemaa kaitserajatiste nimistust seoses kaitserajatiste vananemise ja sõjatehnika arenguga.

18. sajandil oli Koporje Peterburi kubermangu maakonnalinn.

Vaata ka
--------

* Koporje linnus

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Koporje** |
**Hilja Levandi** (sünninimi **Hilja Siitam**; 21. juuli 1913 Kõressoo küla Suigu vald Pärnumaa – 10. juuli 1993) oli eesti pedagoog. 

1933. aastal lõpetas ta Tartu Pedagoogiumi ja sai õpetajakandidaadi kutse. 1935. aastal sai samas algkooliõpetaja kutse.

Alates 1934. aastast töötas ta Parasmaa Algkooli õpetajana.

Aastatel 1947–1960 töötas Suigu Algkoolis, 1960–1961 Murru Algkoolis õpetajana ja isetegevusjuhina.

Ta on töötanud ka Massiaru Abikoolis.

Tunnustus
---------

* 1958 Eesti NSV teeneline õpetaja
* 1978 Tööveterani medal

Isiklikku
---------

Tema isa oli haridustegelane Hans Siitam. 

Tema abikaasa Madis Levandi oli samuti pedagoog. Nende poeg Anti Levandi on suusatreener, pojapoeg Allar Levandi kahevõistleja.

Viited
------

1. ↑  Koolist ellu. Postimees, 2. juuni 1933
2. ↑  56 algkooliõpetajat said kutse. Postimees, 15. juuni 1935
3. ↑  Parasmaale uus õpetaja. Kaja, 26. juuli 1934
4. ↑  Tuntud korbelaste elulood. Tartu 1975

Välislingid
-----------

* ERR arhiiv. AB-raadio: Hilja ja Madis Levandi (1987)
Dr. Eduard Pihlak aastal 1938
**Eduard-Ferdinand Pihlak** VR I/2 (29. september 1888 Viljandimaa – 12. aprill 1945 Rostock, Saksamaa) oli eesti arst ja sõjaväelane (kapten).

Ta oli telliskivitöösturi poeg ning Artur Aleksander Pihlaku ja Viktor Pihlaku vend.

Ta lõpetas Peterburi Sõjameditsiini Akadeemia *cum laude*, osales Esimeses maailmasõjas ja Vabadussõjas. Pidas Tallinnas laste- ja sisehaiguste arsti erapraksist.

Esimesel iseseisvusajal ning Nõukogude okupatsiooni esimesel aastal juhtis ta tervishoiukorraldust Harjumaal. Aastail 1919–1920 oli ta Rapla jaoskonna tervishoiuarst, 1920.–1940 Harju maakonnaarst, aastail 1924–1927 ka Harju maavalitsuse tervishoiu- ja hoolekandeosakonna juhataja. 1935. aastast sai temast vabakutseliste haritlaste esindaja riigi majandusnõukogus. Oktoobris 1940 määrati ta Harjumaa tervishoiuosakonna ajutiseks juhatajaks.

Saksa okupatsiooni ajal 1942. aastal määrati ta Eesti Omavalitsuse Sisedirektooriumi Tervishoiu Valitsuse juhatajaks, ametialaselt kuulus ta ka järgmisel aastal loodud Eesti Tervishoiukoja nõukogusse. 

Septembris 1944 evakueerus Gotenhafeni (Poola linn Gdynia) kaudu Saksamaale, kus sai külalislitsentsi alusel arstipraksist jätkata. Gotenhafenis peatus ta ja tegutses arstina kuni 1944. aasta lõpuni. Jaanuaris 1945 siirdus Güstrowisse, oli seal kiirabiarstina Güstrowi Kreisi Riikliku Tervishoiuameti teenistuses. Suri kevadel 1945 Rostocki Ülikooli haiglas vähki (bronhikartsinoom).

Eduard Pihlak on üks neist ca 40-st Eesti arstist, kelle elulookokkuvõte on avaldatud biograafilises leksikonis "Arstid Kolmanda Reichi aegses Mecklenburgis" ("Ärzte in Mecklenburg im Dritten Reich"), mis ilmus augustis 2023 (esitlused septembris ja oktoobris).

Viited
------

1. ↑  Nurmoja, Jaanus (24. juuli 2021). "Doktor Pihlaku senitundmatu teekond põgenikelaevalt Saksa arstide leksikoni". *Peegeldaja (blogi)*.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: url-status (link)
2. ↑  "Dr. Eduard Pihlak 50-aastane". *Päevaleht*. 28. september 1938.
3. ↑  "Riigivanem kinnitas riigi majandusnõukogu liikmed". *Pealinna Teataja*. 16. märts 1935.
4. ↑  Pihlak, Jaak. "Viljandi kihelkond ja Vabaduse risti vennad" (PDF). *Viljandi Muuseumi aastaraamat 2008*. Lk 227.
5. ↑  "Kutsuti ellu Eesti Tervishoiukoda". *Eesti Sõna*. 12. veebruar 1943.
6. ↑  Nurmoja, Jaanus (7. september 2023). "Nelikümmend Eesti arsti Mecklenburgi leksikonis, mu vanaonu nende hulgas". *Peegeldaja (blogi)*.
7. ↑  "Lexikon: Ärzte im Dritten Reich". *Politik MV* (saksa). 3. september 2023. Vaadatud 13. septembril 2023.

Välislingid
-----------

* Laulmine tervislisest seisukohast *Harjumaa koolide laulupäeva album-juht, 1929 (autor E.Pihlak, artikli juures fotol teine isik)*
* Ärzte in Mecklenburg im Dritten Reich *Michael Buddrus, Angrit Lorenzen-Schmidt. Edition Temmen (Saksamaa), 2023.*
**"Ajujaht"** on Eesti suurim konkurss-telesaade uuenduslike äriideede leidmiseks, mis pakub osavõtjatele tuge äriideede edasiarendamisel ja ärimudeliks vormimisel. Konkursi põhikorraldaja on Ettevõtluse Arendamise Sihtasutus.

Konkurssi kajastatakse telesaadete sarjana, mille seitset esimest hooaega näidati aastatel 2008–2018 Eesti Televisiooni kanalitel. Alates 2019. aastast näitab "Ajujahi" telesaadet TV3.

Eesmärk
-------

"Ajujahi" konkurss-telesaate eesmärgiks on tõsta ühiskonnas ettevõtlusteadlikkust, tutvustada ettevõtte käivitamise ja edasiarendamisega seonduvat, inspireerida ja julgustada inimesi ettevõtlusega tegelema.

Populaarsus
-----------

"Ajujahi" 2016–2017 hooajal esitati kokku 309 äriideed. 100 parema sekka pääses rohkem kui kümne rahvuse esindajaid ning ideid tuli paljudest valdkondadest. Kaheksast saatest koosnev telehooaeg algas 6. aprillil 2017, kuhu pääsesid 100 paremat meeskonda. Finaal toimus 25. aprillil 2017, kui selgus 10. hooaja võitja, kelleks krooniti TempID.

Auhinnafond
-----------

"Ajujahi" auhinnafond pakub võimaluse algkapitali hankimiseks. Mentorid tagavad kõrgtasemel asjatundlikkuse. Koolitused annavad teadmised idufirma loomiseks. Lisaks luuakse kontakte ja saadakse meediakajastust. "Ajujahi" 11. hooajal kandideerivad osalejad 75 000 € suurusele auhinnafondile. Ajujahi rahastaja on Ettevõtluse Arendamise Sihtasutus.

Võitjaid
--------

### Click & Grow

* 

 *Pikemalt artiklis Click & Grow*
Click & Grow võitis "Ajujahi" 2010. aastal. Ettevõte pakub automatiseeritud hooldussüsteemiga taimepotte. Ettevõte on osalenud idufirmade ärikiirendis Y Combinator ning saanud investoritelt miljoneid eurosid. Click & Grow on müünud sadu tuhandeid nutikaid potte[*viide?*] ning ettevõtte põhiturgudeks on USA, Lääne-Euroopa, Hongkong ja Saudi Araabia.

### Taxify

 *Pikemalt artiklis Taxify*
2014. aastal osalenud Taxify mobiilirakenduse abil saavad kliendid tellida isiklikuks transpordiks sõiduki.

Vaata ka
--------

* Ettevõtluse Arendamise Sihtasutus

Viited
------

1. ↑  "Ajujaht".
2. ↑  "Ajujaht" ETV Jupiteris Vaadatud 18.04.2021.
3. ↑  TV3 eetris olnud "Ajujahi" saated Vaadatud 18.04.2021.
4. ↑  Eesmärk EAS
5. ↑  Hooaeg 2016/2017 ajujaht.ee
6. ↑  Auhinnafond ajujaht.ee
7. ↑  Ajujaht pakub?[*alaline kõdulink*] ajujaht.ee
8. ↑  "Säravamad tähed, Click & Grow".
9. ↑  "Säravamad tähed, Taxify".

Välislingid
-----------

* Ajujaht (2008) andmekogus IMDb (inglise)
**Kivipuravik** (*Boletus*) on puravikulaadsete seltsi puravikuliste sugukonda kuuluv seente perekond.

Teaduslikult kirjeldas seda perekonda esimesena rootsi mükoloog ja botaanik Elias Magnus Fries 1821. Esialgu arvas ta sinna kõik seened, mille kübara alaküljel on torukesed. Sellest ajast on kirjeldatud hulk teisigi perekondi, mis on kivipuraviku perekonnast eraldatud.

Perekonna nimi, ladinakeelne sõna *Boletus* tähendab 'seen'. See on laenatud vanakreeka sõnast βωλιτης, mis omakorda pärineb sõnast βωλος 'klomp, kamakas'. Kuid näiteks Galenos kasutas sõna *boletus* tähenduses *Amanita caesarea*, mis tänapäeval arvatakse kärbseseente perekonda.

Kivipuravikud on paksud ja lihakad, jalg on enamasti jäme ja nuiakujuline, jala läbimõõt kuni 8 cm. Mõhkjat jalga katab võrkjas tekstuur. Kübar on kumer, tavaliselt paljas ja kuiv, mõnel liigil kleepuv. 

Kübara läbimõõt võib olla kuni 30 cm. Alaküljel on svammi meenutav torukeste kiht, mille värvus varieerub valkjast kollaseni (punakani). Seeneliha värvub lõikepinnal siniseks või rohekaks. 

Mitu liiki kivipuravikke moodustavad mükoriisat laialehiste puudega, eriti tammega, ja on lubjalembesed, seetõttu on nad meil enam levinud Põhja- ja Lääne-Eestis ning läänesaartel.

Kõik kivipuravikud on söödavad ja maitsvad. Selles osas on kõige tuntum harilik kivipuravik, kuid ka näiteks *Boletus aereus*. 

Eestis esineb kokku 4 liiki kivipuravikke. Maailmas leidub kivipuravikke sadakond liiki.

Eesti liike
-----------

* *Boletus betulicola* – kõivu-kivipuravik, hariliku kivipuraviku varieteet/vorm
* *Boletus edulis* – harilik kivipuravik
* *Boletus pinophilus* – männi-kivipuravik
* *Boletus reticulatus* – võrk-kivipuravik

Veel liike
----------

* *Boletus aereus*
* *Boletus dupainii* – karmiin-kivipuravik
* *Boletus pineforum* – pedaja-kivipuravik, männi-kivipuraviku varieteet/vorm
* *Boletus rhodopurpureus* – purpur-kivipuravik
* *Boletus torosus* – kõva kivipuravik

Sarnaseid liike
---------------

Aastal 2014 liigitati mitmed kivipuravikud teistesse perekondadesse:

* *Butyriboletus appendiculatus* – kuld-kivipuravik
* *Butyriboletus fechtneri* – fechtneri kivipuravik
* *Butyriboletus regius* – kuning-kivipuravik
* *Caloboletus calopus* – mõhk-kivipuravik
* *Caloboletus radicans* – mõru kivipuravik
* *Hemileccinum impolitum* – kollane kivipuravik
* *Rubroboletus satanas* – saatana-kivipuravik
* *Suillellus luridus* – tamme-kivipuravik
* *Suillellus queletii* – queleti kivipuravik
* *Sutorius luridiformis* – punajalg-kivipuravik

Viited
------

1. 1 2 3  T. Niitla, E. Jeletsky, Vladislav Koržets. "Korilase käsiraamat, Nõiaraamat" 2004, lk 70

Välislingid
-----------

* Kivipuravik andmebaasis eElurikkus.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Kivipuravik** |
Tetê 2021. aastal Donetski Šahtari mängijana
**Mateus Cardoso Lemos Martins** (tuntud lihtsalt enam kui **Tetê**; sündinud 15. veebruaril 2000 Alvoradas) on Brasiilia jalgpallur, kes mängib ründava poolkaitsjana või äärepoolkaitsjana Türgi kõrgliigaklubis Galatasaray.

Aastatel 2008–2019 kuulus ta Brasiilia klubi Grêmio noortesüsteemi.

2019. aasta veebruaris sõlmis ta lepingu Ukraina kõrgliigaklubiga Donetski Šahtar. Hooaegadel 2018/19 ja 2019/20 tuli ta Šahtariga Ukraina meistriks. 2022. aasta veebruaris alanud Venemaa sissetungi tõttu läks ta 2022. aasta märtsis laenule Prantsusmaa kõrgliigaklubisse Lyoni Olympique.

2023. aasta jaanuaris läks ta kuni hooaja lõpuni Šahtarist laenule Inglismaa kõrgliigaklubisse Leicester City. Kohe oma esimeses mängus Inglismaa kõrgliigas sama aasta 4. veebruari lõi ta Aston Villa vastu värava, kuid see jäi ühtlasi tema ainsaks väravaks Leicester City meeskonnas.

2023. aasta augustis sõlmis ta nelja-aastase lepingu Türgi kõrgliigaklubiga Galatasaray.

Aastatel 2019–2020 mängis Tetê Brasiilia kuni 20- ja kuni 23-aastaste koondistes.

Saavutused
----------

Donetski Šahtar
* Ukraina Premjer-Liha: 2018–19, 2019–20
* Ukraina karikas: 2018–19
* Ukraina superkarikas: 2021

Viited
------

1. ↑  "Meet Brazilian Tete". Shakhtar Donetsk. 28. veebruar 2019. Vaadatud 25. aprillil 2019.
2. ↑  "Brazilian Tetê joins OL through the end of the season". Lyon. 31. märts 2022. Vaadatud 31. märtsil 2022.
3. ↑  "Leicester sign winger Tete after end of Lyon loan". *BBC Sport*.
4. ↑  "Aston Villa 2–4 Leicester City". *BBC Sport*. 4. veebruar 2023.
5. ↑  "Mateus Cardoso Lemos Martins Galatasaray'da!". Galatasaray S.K. 10. august 2023. Vaadatud 10. augustil 2023.
**Tiit Kaps** (31. jaanuar 1940 – 27. märts 2014) oli eesti keemik.

Haridus
-------

Tiit Kaps õppis 1947–1949 Harku 7-klassilises koolis, 1949–1954 Tallinna 29. 7-klassilises koolis ja 1954–1958 Tallinna 10. Keskkoolis. 1963. aastal lõpetas *cum laude* Tallinna Polütehnilise Instituudi keemiateaduskonna keemilise tehnoloogia erialal tehnoloogiainseneri kutsega. 

Ta töötas aastatel 1965–1969 Tallinna Polütehnilise Instituudi tahke ja gaasilise kütuse keemia ja tehnoloogia eriala aspirandina ja kaitses samas 1970. aastal keemiateaduste kandidaadi kraadi. Tema teadustöö põhisuunaks oli adhesiooninähtused polükondensatsioonliimid/puit piirpinnal, puitpolümeersete materjalide omadused ja kvaliteet. 

Täiendas end Poola Teaduste Akadeemia Füüsikalise Keemia Instituudis 1966–1967; Helsingi Ülikoolis 1974–1975; Budapesti Tehnikaülikooli polümeeride tehnoloogia kateedris 1976; Helsingi Tehnikaülikooli puidu ja polümeeride keemia kateedris 1974 ja 1984. Osales puidutöötlemise eriala seminar-nõupidamisel Moskvas 1979. TTMTK Standard 1984. Avaldanud 120 teaduspublikatsiooni.

Töökäik
-------

Töötas Tallinna Polütehnilises Instituudis / Tallinna Tehnikaülikoolis aastatel 1963–2014. Oli orgaaniliste ainete tehnoloogia kateedri laboratooriumi juhataja 1963–1965; füüsikalise keemia kateedri assistent 1969–1972; põlevkivikeemia ja -sünteesi probleemlabori (a-ni 1977 polükondensatsiooniliimide probleemlabor) osakonnajuhataja 1972–1979; puidutöötlemise kateedri rajaja ja juhataja 1979–1988, dotsent 1979–1991; keemiateaduskonna dekaan 1988–1991; õppeprorektor 1991–2000; polümeermaterjalide instituudi polümeeride tehnoloogia aseprofessor 1992; puidutöötlemise professor 1998–2005; puidutöötlemise õppetooli juhataja 2003–2010, puidutöötlemise erakorraline professor 2005–2010 ja emeriitprofessor 2010–2014. Tema juhendamisel on kaitstud 6 magistri- ja 2 doktoritööd.

Teaduskorralduslik tegevus
--------------------------

Tiit Kaps on olnud Tallinna Tehnikaülikooli nõukogu ja valitsuse liige; TTÜ nõukogu õppekomisjoni esimees; keemia- ja materjalitehnoloogia valdkonnanõukogu liige; haldusjuhtimise valdkonnanõukogu liige; Eesti TEMPUSe nõukogu liige; Avaliku Teenistuse Koolitusnõukogu liige; keemiateaduskonna nõukogu liige; Eesti Mööblitootjate Liidu juhatuse liige; Eesti Puutööliidu Kutsekomisjoni liige; Tallinna Teadlaste Maja liige.

Tunnustus
---------

* 1979 NSV Liidu Rahvamajanduse Saavutuste Näituse pronksmedal
* 1986 Eesti NSV Ministrite Nõukogu teaduspreemia
* 1990 Tallinna Tehnikaülikooli medal Mente et Manu
* 2003 Valgetähe IV klassi teenetemärk

Kirjandus
---------

* ETBL 2000, 1
* EE 2000, 14
* Tallinna Tehnikaülikooli professorid läbi aegade 2008, 115-116

Viited
------

1. ↑  "Lahkunud on TTÜ kauaaegne õppeprorektor, professor Tiit Kaps". Originaali arhiivikoopia seisuga 31. märts 2014. Vaadatud 31. märtsil 2014.

Välislingid
-----------

* Elulookirjeldus
Oskar Luppe, 1938
**Oskar Luppe** (23. mai 1894 Vana-Tänassilma vald, Viljandimaa – 6. mai 1967 Nõmme) oli Eesti sõjaväelane (kolonelleitnant).

Oskar Luppe teenis Eesti Vabadussõja ajal Tallinna 1. kaitsepataljonis staabikaptenina ja alamkaptenina 3. roodu ülemana. Seejärel 8. jalaväepolgus alamkaptenina kuni 25.07.1919. aastal ohvitseride reservi üleviimiseni.

15.01.1920 viidi ta üle teenistust jätkama Eesti Merejõudude Mereväe ekipaaži 1. roodu komandöriks. 21.04.1920 ülendati alamkaptenist kapteniks. 22.02.1924 ülendati kaptenist majoriks, teenistuse jätkamisega Eesti Merejõudude Staabis. 24.02.1929. aastal nimetati ta Mereväe ekipaaži ülemaks.

01.04.1934. aastal suunati ta Kaitsevägede staabist 7. Jalaväerügemendi pataljoniülema kt. 16.11.1936. aastal nimetati ta Tallinna garnisoni, komandantuuri ja vahipataljoni ülema abi kt.

29.06.1941 mobiliseeriti kolonelleitnant Oskar Luppe Punaarmeesse, kuid 30.06.1941 läks Saksa poolele üle ning viibis kuni 1942. aastani Saksa sõjavangis.

Tunnustus
---------

* Kotkaristi IV klassi teenetemärk (20. veebruar 1935)

Viited
------

1. ↑  Kes saabusid sõjavangist, Sakala (1878-1940), nr. 37, 6 märts 1942

Välislingid
-----------

* Oskar Luppe, EESTI SÕJAMUUSEUM - KINDRAL LAIDONERI MUUSEUM. EESTI OHVITSERID 1918-1940
Anton Budilovitš
**Anton Semjonovitš Budilovitš** (vene keeles Антон Семёнович Будилович, 5. juuni (vkj. 24. mai) 1846 Grodna kubermang – 25. detsember (vkj. 13. detsember) 1908 Peterburi) oli vene keeleteadlane, ajaloolane ja publitsist, Tartu Ülikooli rektor 1892–1901.

Budilovitš sündis õigeusu vaimuliku pojana. Peres oli 5 poega ja 2 tütart. Vanim poeg Aleksandr Budilovitš oli IV Riigiduuma saadik, noorim poeg Vassili oli metropoliit. 1863. aasta ülestõusu ajal mõistsid ülestõusnud poolakad isa liigse venemeelsuse tõttu surma, kuid seda otsust ei viidud täide.

Budilovitš õppis algul Žyrovičy vaimulikus koolis, seejärel Vilniuse vaimulikus seminaris. Ta tegi Vilniuse ülikooli juures küpsuseksami ja astus Peterburi ülikooli, mille lõpetas 1868 ülikoolikandidaadi kraadiga, kusjuures teda autasustati kuldmedaliga uurimuse eest Mihhail Lomonossovi kirjandusliku tegevuse kohta.

Aastail 1881–92 töötas ta Varssavi ülikoolis vene ja kirikuslaavi keele korralise professorina, ühtlasi oli ta alates 1887 ajaloo-filoloogiateaduskonna dekaan ja alates 1890 rektor.

27. septembril 1892 määrati ta Tartu ülikooli rektoriks. Rektorina oli ta ühtlasi slaavi keelte võrdleva grammatika professor.

Budilovitš oli Vene Geograafiaseltsi liige.. Alates 29. detsembrist 1882 oli ta Peterburi Teaduste Akadeemia kirjavahetajaliige.

18. mail 1901 nimetati ta Venemaa rahvavalgustusministeeriumi nõukogu liikmeks. 1905 nimetati ta mittevenelaste haridusküsimuste erinõupidamise esimeheks.

Ta hindas väga kõrgelt Aleksandr Potebnja panust ajaloolisesse süntaktikasse, võrreldes seda Darwini panusega evolutsiooniõpetusse.

Viited
------

1. ↑  *Eesti teaduse biograafiline leksikon* (2000). Kd. 1: 170.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Ottomar Meykov (1890–1892)** | **Tartu ülikooli rektorAnton Budilovitš**1892–1901 | Järgnev**Aleksandr Filippov (1901–1903)** |
**Gina Lückenkemper** (sündinud 21. novembril 1996 Hammis) on Saksamaa kergejõustiklane, sprinter. 

2015. aastal tuli ta 200 meetri jooksus juunioride Euroopa meistriks.

2015. aasta maailmameistrivõistlustel Pekingis osales ta 100 meetri jooksus, saades eeljooksus ajaga 11,34 kokkuvõttes 28. koha. Poolfinaalikohast jäi puudu viis sajandikku. 4×100 meetri teatejooksus sai ta Saksamaa naiskonnaga viienda koha.

2016. aasta Euroopa meistrivõistlustel Amsterdamis võitis ta pronksmedali 200 meetri jooksus ja 4×100 meetri teatejooksus.

2016. aasta suveolümpiamängudel Rio de Janeiros jõudis ta 200 meetri jooksus poolfinaali ning sai seal ajaga 22,73 kokkuvõttes 14. koha. 4×100 meetri teatejooksus jäi ta koos Saksamaa naiskonnaga esimesena medalita.

2017. aasta maailmameistrivõistlustel Londonis püstitas ta 100 meetri eeljooksus isikliku rekordi 10,95, parandades isiklikku rekordit kuue sajandikuga ning pääses poolfinaali eeljooksude parima ajaga. Enne teda oli viimase sakslannana alla 11 sekundi jooksnud Katrin Krabbe aastal 1991. Oma poolfinaalis jäi ta ajaga 11,16 kuuendaks ja sai kokkuvõttes 14. koha. 4×100 meetri teatejooksus sai ta Saksamaa teatenaiskonnaga neljanda koha ajaga 42,36.

2018. aasta Euroopa meistrivõistlustel Berliinis võitis ta 100 meetri jooksus 10,98-ga hõbemedali. Poolfinaalis oli ta sama tulemusega jooksnud Euroopa alla 23-aastaste rekordi. Lisaks võitis ta 4×100 meetri teatejooksus Saksamaa naiskonnaga pronksmedali.

2018. aastal valiti ta Saksamaa aasta naiskergejõustiklaseks.

Lückenkemper on tulnud kolmel korral Saksamaa meistriks välitingimustes ja kahel korral meistriks sisetingimustes.

Isiklikud rekordid
------------------

Väljas

| Ala | Tulemus | Aeg | Koht |
| --- | --- | --- | --- |
| 100 m jooks | **10,95** | 5. august 2017 | Suurbritannia London |
| 200 m jooks | **22,67** | 5. juuni 2016 | Saksamaa Regensburg |
| 300 m jooks | **37,11** | 17. mai 2015 | Saksamaa Pliezhausen |

Sees

| Ala | Tulemus | Aeg | Koht |
| --- | --- | --- | --- |
| 60 m jooks | **7,11** | 21. jaanuar 2018 | Saksamaa Dortmund |
| 200 m jooks | **23,69** | 1. märts 2014 | Saksamaa Halle |

Allikas: IAAF

Viited
------

1. 1 2 3  Gina Lückenkemper. leichtathletik.de. Vaadatud 5.8.2017
2. ↑  "Lückenkemper erstmals unter elf Sekunden". lawm.sportschau.de. 5.8.2017. Vaadatud 5.8.2017
3. ↑  "Lückenkemper verpasst Finale". sport1.de. 6.8.2017. Vaadatud 7.8.2017
4. ↑  "Lückenkemper nimmt Platz vier sportlich: „Andere waren besser"". soester-anzeiger.de. 14.8.2017. Vaadatud 14.8.2017
5. ↑  "Silber: Gina Lückenkemper wieder unter 11 Sekunden". leichtathletik.de. 7.8.2018. Vaadatud 8.8.2018

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Gina Lückenkemper** |

* Koduleht
* Gina Lückenkemper Rahvusvahelise Kergejõustikuliidu kodulehel Muuda Vikiandmetes
**Rüsa** on kindla tugiraamita kalapüünis, millel on suulook, vitsrõngastele tõmmatud võrk ja sees 1 - 3 pujust. Püünist sai pikisuunas kokku suruda.

Rannavetes ja luhtadel kasutatavatel rüsadel oli üks, jõgedes kaks võrktiiba, millega suunati kalad rüsasse. Tiibadest moodustati sügavamas vees avar *karjaaed*, mille ees oli risti ranna poole ulatuv *vesiaed*, mis juhtis kalad püünisesse. Mõnikord oli ühes *karjaaias* 2-3 rüsa. Merre kinnitati rüsad Põhja-Eestis ankrutega, Lääne-Eestis vaiadega.

Kaldarüsad võeti Eestis kasutusele 19. sajandi keskpaiku. Süvaveerüsad said soomlaste eeskujul saartel tuntuks paarkümmend aastat hiljem. Suured räimerüsad tulid nootade ja võrkude asemel Eesti põhjarannikul kasutusele 19. sajandi lõpus, hiljem ka mujal. 1930. aastatel võeti uudsena kasutusele angerjarüsad. Mererüsade kasutamine vähenes 20. sajand II poolel rannapüügi kitsenduste tõttu, suuri rüsasid asendasid moodsamad püügivahendid (traalid, seisevnoodad).

Viited
------

1. 1 2 3  Eesti rahvakultuuri leksikon. 2000. Koostanud Ants Viires. Tallinn, Ühiselu AS trükikoda. Lk 255
2. ↑  Arvi Ränk. Eesti etnograafia sõnaraamat. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus, 1996. Lk 185

Välislingid
-----------

* Rüsa, Eesti Rahva Muuseum
Mikk Murdvee dirigeerimas Helsingi Ülikoolis, 2008
**Mikk Murdvee** (kirjanikunimi **Mihkel Bravat**; sündinud 20. märtsil 1980 Tallinnas) on eesti viiuldaja, dirigent ja kirjanik.

Haridus
-------

Aastal 1998 lõpetas Tallinna Muusikakeskkooli kiituskirjadega viiuli erialal Niina Murdvee ning Harald Aasa juhendamisel. Õppinud viiulit 1998–1999 Eesti Muusikaakadeemias, 1999–2005 Sibeliuse Akadeemias Helsingis, õppejõuna Mari Tampere-Bezrodny. 

Dirigeerimisõpinguid alustas Atso Almila juhendamisel aastal 2000. 2002–2007 õppis Murdvee Sibeliuse Akadeemia dirigeerimisklassis, kus teda juhendasid Leif Segerstam, Jorma Panula, Atso Almila, Hannu Lintu, Markus Lehtinen, Peter Gülke jt. Koorijuhtimise alal täiendanud end alates aastast 2005 Matti Hyökki juhendamisel.

Töökäik
-------

Dirigeerinud ERSO-t, Tallinna Kammerorkestrit, Sibeliuse Akadeemia Sümfooniaorkestrit, Pärnu, Haapsalu, Oulu, Lappeenranta, Seinäjoki, Vaasa ja Pori Linnaorkestreid ja Heinola Sinfoniettat. Lisaks sellele on ta osalenud Neeme Järvi, Paavo Järvi, Eri Klasi, Leonid Grini, Jorma Panula ja Leif Segerstami meistrikursustel, dirigeerinud ka Soome Raadio Sümfooniaorkestrit, teater Vanemuine sümfooniaorkestrit ning Peterburi Akadeemilist orkestrit.

Kerava Ooperiteatris debüteeris Murdvee aastal 2005, Pori Ooperiteatris 2006, Rahvusooperis Estonia jaanuaris 2007. Tampere Ooperiteatris on ta töötanud Eri Klasi, Andris Nelsonsi ja Giancarlo Andretta assistendina 2005–2007.

Juunis 2010 juhatas Murdvee Ilkka Kuusisto uue ooperi "Taipaleenjoki" maailmaesiettekande festivalil Ilmajoen Musiikkijuhlat.

Sügisest 2007 on Mikk Murdvee Ylioppilaskunnan Soittajat (pea)dirigent.

Esinenud ERSO, Tallinna Kammerorkestri, Sibeliuse Akadeemia Sümfooniaorkestri ja teiste orkestrite solistina, samuti kammermuusikuna. Töötanud ka mitme orkestri kontsertmeistrina.

Looming
-------

### Kirjanduslik tegevus

Mihkel Bravat kuulus aastail 1998–2000 tegutsenud Tallinna noorte kirjanike rühma Tallinna Noored Tegijad. 

Üllitas kolm oma kirjastatud raamatut, samuti palendas teiste TNT liikmete omakirjastatud luulekogud: Monaco "Hingetõmme", Neeme Põder "Baile Átha Cliath" ja Siutsu "Öö". Pidas üleval TNT kodulehte.

### Teosed

* "Kõverpeegelpilte" (1999, luulekogu, samizdat)
* "järgmine" (2000, luule- ja lühiproosakogu, samizdat)
* "kolm" (2001, luule- ja lühiproosakogu, samizdat)
* "Sada linnuund" (Kirjastus Tuum 2023, luule- ja lühiproosakogu, sisaldab varasemad kolm samizdat-kogu ning uuemaid tekste)

Tema luulet on avaldanud ka TNT almanahh "Mõned ei tahtnudki", ajaleht Sirp, samuti isekirjastatud ajakirjad URDU, Hoi. ,et jt.

Isiklikku
---------

Tema ema on viiuldaja ja viiuliõpetaja Niina Murdvee, isa õpetaja ja psühholoog Mart Murdvee, vanaisa viiuldaja Vladimir Alumäe.

Välislingid
-----------

* Mikk Murdvee koduleht. Inglise keeles
**MagneRide** on autode kohanduv vedrustus magnetoreoloogiliste amortisaatoritega, mille töötas välja Delphi Automotive Corporation ajal, mil ettevõte oli General Motorsi (GM) tütarettevõte, ja mis kasutab magnetiliselt juhitavaid amortisaatoreid ehk amortisaatoreid väga kohanduva sõidu tagamiseks. Erinevalt traditsioonilistest vedrustussüsteemidest ei ole MagneRide'il mehaanilisi ventiile ega isegi väikesi liikuvaid osi, mis võivad kuluda. See süsteem koosneb neljast monotuubilisest amortisaatorist, millest üks on sõiduki igas nurgas, andurikomplektist ja elektroonilisest juhtseadmest (ECU), mis hoiab süsteemi töökorras.

Viited
------

1. ↑  "Archived copy". Originaali arhiivikoopia seisuga 27. september 2013. Vaadatud 22. septembril 2013.`{{cite web}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
2. ↑  "Delphi-iss.com". *www.delphi-iss.com*. Originaali arhiivikoopia seisuga 26. september 2013. Vaadatud 23. oktoobril 2023.
3. ↑  "General Motors Magnetic Ride Control Technology". 14. jaanuar 2017.
4. ↑  "History of Delphi Automotive Systems Corporation – FundingUniverse".
5. ↑  *Economist*, Vol. 371 Issue 8379
Alexandre Lacazette (2015)
**Alexandre Armand Lacazette** (sündinud 28. mail 1991 Lyonis) on Prantsusmaa jalgpallur. Ta mängib ründajana Prantsusmaa kõrgliigaklubis Lyoni Olympique.

Ta alustas karjääri kodulinna klubis Lyoni Olympique. Klubi põhimeeskonnas tegi ta debüüdi 19-aastaselt. 2012. aastal võitis ta klubiga Coupe de France'i ja Trophée des Champions. Hooajal 2014–15 valiti ta Prantsusmaa kõrgliiga hooaja parimaks mängijaks. Samal hooajal oli ta 27 väravaga liiga hooaja suurim väravakütt. Liiga hooaja sümboolsesse koosseisu valiti ta hooaegadel 2013–14, 2014–15 ja 2016–17. Hooajal 2016–17 säras ta koguni 28 väravaga, kuid jäi liiga suurima väravaküti arvestuses alla Edinson Cavanile.

2017. aasta juulis sõlmis ta lepingu Inglismaa kõrgliigaklubiga Arsenal. Üleminekusumma oli 53 miljonit eurot. See oli Lyoni Olympique'i ajaloo suurim müük. Tegemist oli samuti Arsenali senise suurima ostuga. Debüüdi Arsenali meeskonnas tegi Lacazette 6. augustil 2017 FA Community Shieldil Chelsea vastu. Mängu võitis Arsenal penaltiseeria järel. Debüüdi Premier League'is tegi ta 11. augustil mängus Leicester City vastu, lüües mängu esimese värava. Lacazette'il õnnestus skoorida ka Arsenali kahes järgnevas kodumängus Bournemouthi ja West Bromwich Albioni vastu. Ta sai sellega esimeseks Arsenali mängijaks pärast Brian Marwoodi (1988), kes on skoorinud oma kõigis kolmes esimeses kodumängus. Premier League'i hooajal 2017–18 lõi ta kokku 14 väravat. Järgmisel hooajal lõi liigas 13 väravat ja valiti 2019. aastal Arsenali aasta mängijaks.

2022. aasta juunis naasis ta Lyoni Olympique'i ja sõlmis klubiga kolmeaastase lepingu.

Debüüdi Prantsusmaa jalgpallikoondises tegi ta 5. juunil 2013 sõprusmängus Uruguay vastu. Esimese värava lõi ta koondise särgis 29. märtsil sõprusmängus Taani vastu. Aastatel 2013–2017 mängis ta Prantsusmaa koondises kokku 13 mängus ja lõi kolm väravat.

Saavutused
----------

Lyon
* Coupe de France: 2011–12
* Trophée des Champions: 2012

Arsenal
* FA Cup: 2019–20
* FA Community Shield: 2017

Viited
------

1. ↑  "Alexandre Lacazette agrees to join Arsenal". arsenal.com. 5.7.2017. Vaadatud 2.12.2018
2. ↑  "Alexandre Lacazette joins Arsenal for club record £46.5m from Lyon". BBC Sport. 5.7.2017. Vaadatud 2.12.2018
3. ↑  "Arsenal 2–0 West Brom". BBC Sport. Vaadatud 2.12.2018
4. ↑  "Alexandre Lacazette revient à l'OL et s'engage jusqu'en 2025" (prantsuse). Olympique Lyonnais. 9.6.2022. Originaali arhiivikoopia seisuga 9.06.2022. Vaadatud 9.6.2022.

Välislingid
-----------

 Alexandre Lacazette – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
**Paul Ricœur** (27. veebruar 1913 – 20. mai 2005) oli prantsuse filosoof, kes on tuntud tänu oma fenomenoloogilist kirjeldust ja hermeneutilist kirjeldust siduvatele töödele. Tema looming on seetõttu tihedalt seotud Martin Heideggeri ja Hans-Georg Gadameri omaga.

Ricœur sündis 1913. aastal Valence'is prantsuse protestandi perekonnas. Religioon suunas oluliselt tema karjäärivalikut: ta tegeles nooruses ka teoloogiaga ning kaitses 1934. aastal väitekirja Jumala probleemist Jules Lachelier' ja Jules Lagneau loomingus. 1930. aastatel õppis ta filosoofiat, kuid tema karjääri katkestas teine maailmasõda. 1939. aastal värvati ta Prantsusmaa armeesse ning järgmisel aastal langes ta sõjavangi, kuhu jäi viieks aastaks. Sealgi jätkas ta filosoofiaga tutvumist ning suhtles ka vangilangenud prantsuse filosoofidega.

Aastatel 1948–1956 õpetas Ricœur Strasbourgi ülikoolis ning sai sealt 1950. aastal doktorikraadi. 1956–1965 jätkus ta karjäär Sorbonne'i ülikoolis. Seejärel oli ta kuni 1970. aastani Nanterre'i ülikooli administraator. 1968. aastal solvasid teda aga mässavad tudengid ning järgnevalt otsustas ta Prantsusmaalt lahkuda. 

1970–1985 õpetas ta Chicago ülikoolis; sel ajal ilmusid ka tema kõige olulisemad tööd, mis tagasid talle laia tunnustuse nii Ameerika Ühendriikides kui ka Euroopas. 1985. aastal naasis ta Prantsusmaale ja jätkas seal uurimistööd. 

Ta suri 2005. aastal loomulikku surma.

Tunnustus
---------

* 1971 – valiti Ameerika Kunstide ja Teaduste Akadeemia välisliikmeks
* 1999 – Balzani auhind
* 2000 – Kyōto auhind
* 2003 – Paulus VI auhind
* 2004 – Kluge auhind

Ta on valitud Humanitaaruuringute Akadeemia (Moskva) liikmeks

Teoseid
-------

### Eesti keeles

* "Objektiivsus ja subjektiivsus ajaloos". *Tuna*, 2002, nr 2, lk 97–108, tõlkinud Katre Talviste.
* "Kaugenemise hermeneutiline funktsioon". *Akadeemia*, 2007, nr 11, lk 2460–2483, tõlkinud Hent Kalmo.
* "Kurjus: väljakutse filosoofiale ja teoloogiale". *Vikerkaar*, 2014, nr 1/2, lk 123–138, tõlkinud Indrek Koff.

Viited
------

1. ↑  Alan D. Schrift (2006), "*Twentieth-Century French Philosophy: Key Themes And Thinkers"*, Blackwell Publishing, p. 172.

Kirjandus
---------

* Marek Tamm. Saateks. Paul Ricoeur, "Objektiivsus ja subjektiivsus ajaloos". *Tuna*, 2002, nr 2, lk 109–110.
**Kaia Iva** (28. aprill 1964 Türi – 2. november 2023) oli Eesti pedagoog, majandustegelane ja poliitik. 

Aastatel 2002–2005 oli ta Türi linnapea ning alates 23. novembrist 2016 kuni 29. aprillini 2019 sotsiaalkaitseminister Jüri Ratase esimeses valitsuses. Ta oli ka XI ja XII Riigikogu liige.

Haridus
-------

Kaia Iva lõpetas Nõo Keskkooli 1981. ning Tallinna Pedagoogilise Instituudi matemaatika ja füüsika õpetaja erialal 1986. aastal.

Töökäik
-------

Kaia Iva on töötanud pikka aega õpetaja ja õppealajuhatajana Türi 2. Keskkoolis, Nordika Kindlustuse Järvamaa esinduse juhatajana, Järva Teataja Kirjastuse reklaamiosakonna juhatajana, aastatel 2002–2005 Türi linnapeana, seejärel Mäo Klaasi müügiosakonna juhatajana ning aastatel 2015–2016 Türi Lasteaia juhataja kohusetäitjana. 

Aastatel 2019–2021 oli ta Türi vallavalitsuse hariduse, kultuuri ja sotsiaalosakonna juhataja. 

Õppeaastal 2021/2022 oli ta Käru Põhikooli matemaatikaõpetaja.

Poliitiline tegevus
-------------------

Kaia Iva oli 1999–2019 erakonna Isamaa (esmalt Isamaaliidu) liige, sh 2015–2017 aseesimees. Oli aastail 2002–2005 Türi linnapea ja 2005–2007 Türi vallavolikogu liige. Aastatel 2007–2011 oli ta XI Riigikogu liige ja 2011–2015 XII Riigikogu liige. 2015. aasta Riigikogu valimistel tegi ta isikliku rekordi, kogudes 1684 häält.

3. jaanuaril 2020 teatas ta enda lahkumisest erakonnast Isamaa protestiks valitsuse kavandatava pensionireformi vastu, põhjendades oma otsust järgmiselt: "Ma olin viimases valitsuses sotsiaalkaitse minister ja seetõttu kursis ja kokkupuutes pensioniteemadega. Mulle ei ole vastuvõetav, et erakond juhib praegu teise samba sellist nõrgestamist selle vabatahtlikuks tegemise kaudu." Äriregistri andmetel lahkus Iva erakonnast 31. detsembril 2019.

Tunnustus
---------

* 2007 – Türi valla kuldne aumärk
* 2017 – aasta Iren (Isamaa ja Res Publica Liidu (IRL) naiskogu antav aunimetus)
* 2019 – Tallinna Ülikooli sajandi vilistlane olulise panuse eest Eesti ühiskonna, hariduse ja kultuuri arengusse
* 2020 – Järvamaa vapimärk
* 2023 – Türi valla aukodanik

Viited
------

1. ↑  Reet Weidebaum. (27.11.2016). ""Aktuaalne kaamera" saatis Kaia Ivat viimasel tööpäeval Türi lasteaias". *err.ee*. Vaadatud 30.7.2017.
2. ↑  Katrin Soomets. (30.9.2015). "Türi Lasteaed saab direktori kohusetäitja". *tyri.ee*. Vaadatud 30.7.2017.
3. ↑  Endine minister Kaia Iva esmakordselt vähidiagnoosist: asjade lõplikkus on selgemaks saanud. Delfi, 15. september 2020
4. ↑  Kõvalt kohalt töötuks. Ei midagi katastroofilist, Postimees (vaadatud 21.20.2016).
5. ↑  "Kaia Iva lahkus protestiks pensionireformi vastu erakonnast Isamaa". *ERR*. 3. jaanuar 2020.
6. ↑  Aasta Ireniks valiti Kaia Iva 28.11.2017] Hiiu Leht, 28.11.2017.
7. ↑  Türi valla aukodanik on Kaia Iva Pressiteade, Tre Raadio, 26.09.2023.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Kaia Iva** |

* Kaia Iva tutvustus sotsiaalministeeriumi kodulehel

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Margus Tsahkna** | **Eesti sotsiaalkaitseminister**2016–2019 | Järgnev**Tanel Kiik (Eesti sotsiaalminister)** |