recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Kristine Mei** (**Christine Hildegard Mey**; aastatel 1921–1941 **Mark-Mei**; 13. jaanuar 1895 Liepāja – 22. detsember 1969 Tallinn) oli eesti skulptor ja raamatukujundaja.

Elukäik
-------

Sündis mereväeohvitser Juhan Mey ja Marie Oengo perekonnas Lätis, kus isa oli Aleksander III Sõjasadama süvendustööde juhataja. Õppis Liepāja Tütarlaste Gümnaasiumis 1905–1912, 1913 Tallinna Tütarlaste Gümnaasiumis ja 1913–1916 Helsingis Soome Kunstiühingu Ateneumi kunstikoolis, mille lõpetas skulptuuri erialal Viktor Malmbergi õpilasena. 1916–1917 õppis Tallinna Kunsttööstuskoolis.

Töötas aastatel 1918–1921 Lenderi gümnaasiumis õpetajana, olles samal ajal Haridusministeeriumi kunstiosakonna ametnik (1919–1920). Aastail 1922–1924 töötas kunstikoolis Pallas ning Tartu Õpetajate- ja Tartu Lasteaednike Seminaris. Õpetas kunsti ka Tallinnas Kunsttööstuskoolis ning Tallinna Tehnikumis. Pärast II maailmasõda töötas Tartu Ülikooli Arheoloogia Muuseumis 1941–1947 ning Teaduste Akadeemia ajalooinstituudis (1947–1954).

Isiklikku
---------

Tema õed olid kunstnikud Lydia Starkopf-Mei ja Natalie Mei, õemees skulptor Anton Starkopf. Ta oli aastatel 1921–1941 abielus professor Julius Markiga ning neil oli neli tütart: Karin Julia Mark, Lüüdia Vallimäe-Mark, Aino Ilona Mark ja Elga Mark-Kurik.

Looming
-------

Skulptorina alustas Kristine Mei tööd eesti kunstnike ja kirjanike karikeeritud portreestatuettidega. Peamiselt koosnes tema looming terrakota- ja vähem majoolikatehnikas pisiplastikast. Enamik tema teoseid hävis II maailmasõjas, vähesed säilinud fragmendid on humoristlikud väikefiguurid.

Kristine Mei oli tunnustatud ka auaadresside kujundaja. Tema looming oli näiteks Tartu Ülikooli poolt Padua ülikooli juubeliks läkitatud auaadress (1922). Kristine Mei kujundas raamatuid, tõlkis norra ja rootsi keelest lastekirjandust ning kirjutas ka ise lastejutte ja illustreeris neid.

Viited
------

1. 1 2

Välislingid
-----------

* Kristine Mei looming Eesti muuseumide kogudes
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel on Suure-Lähtru mõisast; Martna kihelkonnas oli ka Väike-Lähtru mõis* |

---

Mõisa peahoone
**Suure-Lähtru mõis** (ebatäpselt ka: *Lähtru mõis*; saksa keeles *Groß-Lechtigall*) oli rüütlimõis Martna kihelkonnas Läänemaal. Mõisa endine peahoone asub tänapäeval Läänemaa Lääne-Nigula valla Suure-Lähtru külas.

1914. aastal kuulus mõisale 1485,8 ha mõisamaad, 87 lahustükki (2290 ha) ja Niinja kõrvalmõis

Ajalugu
-------

1560. aastal läänistati seni Saare-Lääne piiskopile kuulunud Suure-Lähtru mõisa maad Egert von Alenile.

1573. aastal ostis mõisa Heinrich Kurselilt Remmert Scharenberg vanem ja suri järgmisel aastal katku.

1590. aastal sai Suure-Lähtru isandaks krimmitatari päritolu endine vene bojaar Menschik Baranoff (surn. 1625). Lõplikult jõudsid Baranoffid paberimajanduse Stockholmis korda ajada siiski alles 1624. aastaks. 

Baranoffide ajajärk Suure-Lähtrus kestis 1836. aastani, mil Detloff Christoph von Baranoff müüs mõisa Heinrich von Strykile, kes selle 1856. aastal omakorda müüs Thomas von Rammile. Mõisa viimane omanik enne 1919. aasta maareformi oli Theodor Boustedt.

Seejärel oli mõisahoones kohalik kool, kuni kohalik kolhoos, mis hiljem ühendati Martna sovhoosiga, hoone üle võttis.

Mõisa praeguse peahoone ehitas aastatel 1775–1778 Karl Gustav von Baranoff pulmakingituseks tema vanimale pojale Christoph Heinrichile ja selles on säilinud vanu põrandaid, uksi ja stukki. Hoone projekteeris arhitekt C. J. Jänichen, kaastööd tegi Johann Caspar Mohr, kes kavandas muuhulgas mõisa stukklaed. Hoonet ehib barokne trepp, mille poste ilustavad rokokoostiilis nikerdused.

Alates 1996. aastast kuulub Suure-Lähtru mõisa peahoone endisele diplomaadile ja poliitikule Mart Helmele, kes kasutab häärberit elupaigana. Omanik on hoones läbi viinud ulatusliku renoveerimise ja avanud uksed ka külastajatele.

Mõisa muuseum
-------------

Mõisahoone alumisel korrusel asub hoone ajalugu tutvustav muuseum.

Viited
------

1. ↑  Scharenberg, Stackelberg, Otto Magnus von: Genealogisches Handbuch der estländischen Ritterschaft, Bd.: 1, Görlitz, [1931]
2. 1 2 3 4 5  Hubertus Neuschäffer, Schlösser und Herenhäuser in Estland ISBN 3-8042-0624-7 Plön Herstellung: Westholsteinische Verlagsanstalt Boyens & Co. 1993
3. ↑  "1700". *salm.ee*. SA Haapsalu ja Läänemaa Muuseumid. 2013. Originaali arhiivikoopia seisuga 17. juuli 2014. Vaadatud 15. juulil 2014.
4. ↑   (vaadatud 25.07.2013)

Välislingid
-----------

Martna kirik
Martna kihelkond

**Kirik**: Martna  

**Mõisad**: Ehmja mõis | Enivere mõis | Haeska mõis | Jõesse mõis | Keskvere mõis | Kurevere mõis | Laiküla mõis | Libumäe mõis | Maalse mõis | Niinja mõis | Patsu mõis | Putkaste mõis | Rannamõisa mõis | Suure-Lähtru mõis | Suure-Rõude mõis | Väike-Lähtru mõis | Väike-Rõude mõis
Kaart
Vaade Rüütli tänavale Suurelt tänavalt, vasakul Narva raekoda
**Rüütli tänav** on tänav Narva Vanalinnas. See algab Vestervalli tänavalt ja lõpeb Suure tänavaga ristudes. Tänava pikkus on umbes 210 m. Rüütli ja Suure tänava nurgal asub Raekoja plats.

Aadressil Rüütli 6 asuva maja ees on säilinud osa keskaegsest kivimüürist, mis on endine Kuningavall.

Ajalugu
-------

Rüütli tänav on Narva üks vanemaid tänavaid. See oli varem umbes kaks korda pikem ning viis Vana värava juurde. Rüütli tänav algas Vestervalli tänavalt, ristus Helsingi tänavaga, ääristas Raekoja platsi ja ristus linna peatänava – Suure tänavaga, Pagari, Rahu, Kiriku ja Koidu tänavaga ning lõpes Pimeaia tänavaga ristudes.

1684. aasta Narva linnaplaanil on tänav märgitud saksa keeles nimega *Ritter Gasse*. Ajalooliselt kandis tänav nime *Rüütli tänav*. 1905. aasta linnaplaanil on selle tänava nimi *Рыцарская улица*.

23. oktoobril 1940. nimetati tänav ümber *Muuseumi tänavaks*.

Augustis 1941 taastati tänava nime Rüütli tänavaks.

Alates 1960 aastast kandis tänav nime *E. Vilde tänav* (*улица им. Э. Вильде*) eesti kirjaniku Eduard Vilde järgi. 27. septembril 1995 ennistati linnavolikogu määrusega nr 70/30 nimi *Rüütli tänav*.

Ajalooline hoonestus
--------------------

Aadressil **Rüütli tänav 16** asus Narva vaekoda.

Aadressil **Rüütli tänav 18** asus Berndt Erichi maja, milles oli vana Narva apteek.

Aadressil **Rüütli tänav 21** asus Peeter I maja.

Aadressil **Rüütli tänav 28** asus Sergei Lavretsovi maja (aastast 1913 Narva linnamuuseum). 

Keskajal olid dominiiklastel kloostrid Tallinnas, Tartus ja Narvas, Rüütli tänava ja Suure tänava ristmikul.

* Endine Peeter I maja (vasakul, Rüütli tn 21) ja Sergei Lavretsovi maja (Rüütli tn 28)Endine Peeter I maja (vasakul, Rüütli tn 21) ja Sergei Lavretsovi maja (Rüütli tn 28)
* Endine Narva apteek (Rüütli tn 18)Endine Narva apteek (Rüütli tn 18)
* Berndt Erichi maja (paremal, Rüütli tn 18) ja Narva vaekoda (Rüütli 16).Berndt Erichi maja (paremal, Rüütli tn 18) ja Narva vaekoda (Rüütli 16).

Viited
------

1. ↑  Vana Narva kaardid
2. 1 2  Svetlana Andrejeva. Narva tänavad 17.–21. sajandi linnakaartidel. – Narva Muuseumi Toimetised, nr 7, 2007, lk 108-127.
3. ↑  Rüütli tänav KNAB-is
4. ↑  Põhja Kodu, 25.08.1941
5. ↑  Narva Linnavolikogu määrus nr 70/30
6. ↑  Tiina Kala, „Jutlustajad ja hingede päästjad: dominiiklaste ordu ja Tallinna Püha Katariina konvent". Kirjastus: TLÜ kirjastus, 2013, ISBN: 9789985587645, 476lk. lk 337

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Rüütli tänav** |

* ул. Рыцарская (Рюютли)
Lipšukalnsi mõis 1904. aasta kaardil. Väljavõte kaardilt "Wegekarte des Walkschen Kreises mit den Kirchspiels- und Gutsgrenzen" (1904). Mõisa valdused on kaardil tähistatud numbriga 88
**Lipšukalnsi mõis** (saksa keeles *Lipskaln*, läti keeles *Lipškalna muiža*) oli rüütelkonnamõis Liivimaal Valga kreisis Trikāta kihelkonnas. Praegu asub mõisasüda Lätis Valmiera piirkonnas Trikāta vallas Trikātas.

Mõisa häärberis asub aastast 1926 Trikāta kool.

Ajalugu
-------

Mõis tekkis XVII sajandil karjamõisana. Iseseisva mõisana hakati seda eristama aastal 1683. Tegemist oli osaga Oxenstiernadelt mõisate reduktsiooni käigus võetud valdustest. 1725. aastal doneeris keisrinna Katariina I mõisa koos teiste kihelkonna valdustega Liivimaa rüütelkonnale. Pärast asehalduskorralduse kehtestamist võeti mõis 1786. aastal riigile. Pärast Katariina II surma taastas tema poeg Paul I asehalduskorra eelse olukorra ja mõis anti 1797. aastal rüütelkonnale tagasi. Viimase valdusõigust kinnitati 1810. aasta ukaasiga.

Mõisa suurus
------------

Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus aastal 1816 kümme adramaad, sellele allus 174 mees- ja 203 naishinge. Ühtlasi allus sellele *Uppichte* karjamõis. Aastal 1688 oli mõisa suurus (koos Lubi mõisa ja Trikāta mõisaga) 33 ja 1/4 adramaad, sama oli mõisade suurus aastal 1734. Aastal 1758 kuulus mõisale 10 ja 3/4 adramaad, aastal 1823 oli adramaid 6 ja 3/4. Ka aastal 1832 oli mõisal adramaid 6 ja 3/4, aastal 1881 oli neid aga 2 ja 36/80, lisaks allus mõisale 8 ja 29/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses.

Viited
------

1. ↑  "Trikātas pamatskola". Originaali arhiivikoopia seisuga 23. aprill 2021. Vaadatud 3. aprillil 2021.
2. ↑  "Lipškalna muiža". Originaali arhiivikoopia seisuga 9. detsember 2018. Vaadatud 18. augustil 2018.
3. ↑   Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen R usslands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Von H. von Bienenstamm. Riga, bei Deubner, 1826. Riga, gedrukkt in der Müllerschen Buchdrukkerei. Riga : Deubner, 1826 lk. 273
4. ↑  Hagemeister, Heinrich von. Materialen zu einer Geschichte der Landgüter Livlands. Erster Theil. Riga: Eduard Frantzen´s Buchhandlung, 1836, lk 282.
5. ↑  Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 420.

Trikāta kirik
Trikāta kihelkond

**Kirik**: Trikāta kirik  

**Abikirik**: Vijciemsi kirik  

**Mõisad**: Cempi mõis | Dutka mõis | Jaunbrenguļi mõis | Jaunvāle mõis | Lipšukalnsi mõis | Lubi mõis | Plāņi mõis | Tiepole mõis | Trikāta kirikumõis | Trikāta mõis | Vecbrenguļi mõis | Vecvāle mõis | Vījciemsi mõis
**Oleg Lembit Mutt** (6. mai 1920 Tartu – 19. veebruar 1986 Tartu) oli eesti keeleteadlane ja tõlkija.

Ta lõpetas 1948 Tartu Riikliku Ülikooli.

Ta oli alates samast aastast seal inglise filoloogia õppejõud. 1948–1949 Lääne-Euroopa keelte kateedri õpetaja, 1949–1953 vanemõpetaja, 1953–1961 võõrkeelte kateedri vanemõpetaja, 1961–1986 inglise keele (alates 1972 inglise filoloogia) kateedri õppejõud, 1961–1963 vanemõpetaja, alates 1963 dotsent.

Looming
-------

### Artikleid

* "Leksikograafia vanameistri juubel. Johannes Silvet 80". Keel ja Kirjandus 1975, nr 5, lk 318–319

### Raamatuid

* Laine Hone, Leopold Kivimägi, Oleg Mutt ja Johannes Silvet. "Inglise keele grammatika". Eesti Riiklik Kirjastus. Tallinn 1962; 2. trükk Valgus. Tallinn, 1968
* Oleg Mutt. "Inglise keele foneetika". Valgus. Tallinn 1978

Isiklikku
---------

Tema isa oli Eesti sõjaväelane ja diplomaat Victor Mutt.

Tema vend oli Rootsi biokeemik Viktor Mutt.

Tema poeg on eesti kirjanik Mihkel Mutt. 




1. ↑
Kristuse sissesõit Jeruusalemma, fo 45v
Kristuse ristimine, fo 25r
Püha Swithun
**Püha Æthelwoldi õnnistusteraamat** on 10. sajandist pärinev illumineeritud õnnistusteraamat, mida peetakse anglosakside Winchesteri koolkonna illuminatsiooni säravaimaks näiteks. Käsikiri asub Londonis Briti Raamatukogus kohaviida Add MS 49598 all.

Õnnistusteraamat sisaldab eri paavstlikke (Gregorius Suure antud) õnnistusvormeleid, mida kasutati missadel kirikuaasta pühadel, samuti küünalde õnnistamise palvet küünlamaarjapäeval. Käsikirja tellija oli Winchesteri piiskop Æthelwold ja kirjutajaks munk Godeman.

Kirjeldus
---------

Raamat on kirjutataud pärgamendile. Leheküljed on mõõdus 292 x 225 mm, tekstiväljaga mõõdus 210 x 140mm. Lehekülgi on võrreldes algsega veidi kärbitud. Kirjutamise ja illumineerimise ajaks on pakutud ajavahemikku 963–984 Winchesteris. 

### Tekst

KäSikirja ladinakeelne tekst sisaldab piiskopi poolt missal loetavaid õnnistusi. Igal kirikupüha eri päeval ja iga pühaku mälestuspäeval olid erisugused õnnistussõnad. Kolme pühaku, pühade Vedasti, Ætheldreda ja Swithuni pühakupäevade õnnistusi pole arvatavasti üheski teises allikas, kuna tegemist oli kohalike pühakutega. Teksti peetakse sulamiks Gregoriuse sakramentaari õnnistustest, mida kasutas Rooma paavst, ja ühest 8. sajandist pärinevast gallikaani liturgia tekstist. Osa õnnistussõnu on kindlasti loodud koha peal Winchesteris. Sarnane sulamtekst on ka Prantsusmaa Rahvusraamatukogus asuvas Ramsey õnnistusteraamatus (Paris, Bibliothèque Nationale, MS lat. 987), mida on peetud ka Godemani kirjutatuks. 

### Illustratsioonid

Käsikirja iseloomustab üliluksuslik ja meisterliku käega teostatud dekoor. Kokku on õnnistusteraamatus 28 lehekülje suurust miniatuuri, 19 muud maalitud raamiga ümbritsetud lehekülge ja kaks leheküljesuurust narratiivse stseeniga kaunistatud initsiaali. Käsikirja pildiprogramm pole täielikult säilinud: võrreldes algse käsikirjaga arvatakse olevat puudu 15 leheküljesuurust miniatuuri ning veel raamitud lehekülgi. Nagu enamik toonaseid käsikirju on miniatuurid kaunistatud kulla ja hõbedaga ning koloreeritud vesivärvidega.

Miniatuuridel leidub hulk eri värvitoone, paljud neid saadud värvuste kihitise ülemaalingu teel, ning rohkelt kulla- ja hõbedalehega kuldamist. Miniatuuride stiili iseloomustab värvisära ja ülikülluslikult voolav akantusornament. Karolingide raamatukunsti mõju on märgatav raamatu elegantses karolingide minusklis tekstis ning illustratsioonide Ada ja Reimsi koolkondadele viitavas vormikõnes. Ada koolkonnast paistavad olevat pärit raidkujulikud poosid, kortsulisina kujutatud lehvivad loorid ning draperiide diagonaaliderohke voldistik; Reimsi koolkonnale keerisjalt kujutatud pilved.

Miniatuur fo 102v Maarja taevamineku pühaks kujutab Maarja surma ja kroonimist, olles seega Maarja kroonimise varaseim kujutis Lääne-Euroopa kunstis.

Viited
------

1. ↑  Full description : 49598 - Manuscript Catalogue
2. ↑  The Coronation of the Virgin - 2. - arts.magic-nation.co.uk

Välislingid
-----------

Full description : 49598 - Manuscript Catalogue
Nurmkana
Nurmkana munad
**Nurmkana** ehk **põldpüü** (*Perdix perdix*) on faasanlaste sugukonda kuuluv linnuliik.

Nurmkana on levinud suuremas osas Euroopast ja Aasia lääneosast ning introdutseeritud Põhja-Ameerikasse (USA ja Kanada), asustab kultuurmaastikke ja metsade piirialasid. Teda võib näha ka Eesti mandriosas, kuid on väga haruldane saartel. Nurmkanu on vaid korra nähtud 31. märtsil 2014 Vormsi saarel. Kokku nähti viiepealist salka.  Sel aastatuhandel on arvukus teadmata põhjustel mitu korda langenud. Tema arvukus on Euroopas alates 1980. aastast langenud üle 90%. Pesitsuseelsel perioodil võib neid kohata enim asulates talveperioodil, suvel esineb kõige rohkem rohumaadel. Kõige rohkem on neid nähtud Harju- ja Tartumaal, sest seal on neile soodsaimad elutingimused.

Nurmkanad paarituvad märtsi lõpus. Täiskurn kestab mai teisest poolest juuni keskpaigani ja haudumine 23–25 päeva. Pesitsusaegsed salgad on väiksemad kui pesitsusjärgsed. Pesitsusajal hoiavad paarid kokku.

Eesti Ornitoloogiaühing valis nurmkana Eesti aasta linnuks 2013. Nurmkana on kujutatud Vladimir Taigeri kujundatud miniatuuriga margil aasta linnuna.

Viited
------

1. ↑  Nurmkana (Perdix perdix) salkade suuruse ja elupaigakasutuse dünaamika: Eesti Ornitoloogiaühingu Aasta Lind 2013 projekti kokkuvõte, Eesti Ornitoloogiaühingu (EOÜ) ajakiri Hirundo 1/2014.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Nurmkana** |

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikisõnastiku artikkel: **põldpüü** |

* Nurmkana andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes
* Aasta lind 2013 nurmkana võib hävimisohtu sattuda, ERR, 2. jaanuar 2013
* Nurmkana e. põldpüü. Loodusõpe
* Remo Savisaare pildid nurmkanadest
* Nurmkana YouTube'is
*Phylloscopus collybita collybita*
**Väike-lehelind** (*Phylloscopus collybita*) on linnuliik põõsalindlaste sugukonna lehelinnu perekonnast.

Levila ja arvukus
-----------------

Väike-lehelind on levinud parasvöötme Euroopas ja Aasias. Väike-lehelind talvitub Lõuna- ja Lääne-Euroopas, Põhja-Aafrikas ning Aasia edelaosas.

Eestis on ta harilik ja arvukas haudelind, kelle arvukust hinnatakse 500 000 – 650 000 paarile. Ta saabub Eestisse aprilli keskel ning hakkab lahkuma augustis; viimased isendid lahkuvad oktoobri alguses. Euroopas on väike-lehelinnu arvukus 60–120 miljonit isendit.

Välimus
-------

Väike-lehelind on 10–12 cm pikk. Isaslind kaalub 7–8 g ja emane 6–7 g. Ta sarnaneb välimuselt salu-lehelinnuga, kuid tema sulestik on hallikaspruunim. Tal on ümar pea ja hele kulmutriip. Erinevalt salu-lehelinnust on ta jalad mustad. Teda on kerge ära tunda laulu järgi, mis meenutab häälitsust "silk-solk".Selle järgi on ka tema rahvapärane nimetus **silksolk**.

Tal on kombeks toitudes saba allapoole nõksutada.

Viited
------

1. ↑  "Eesti lindude staatus, pesitsusaegne ja talvine arvukus 2003–2008" (PDF). *Hirundo*. Eesti Ornitoloogiaühing. 2009. Vaadatud 11.12.2014.
2. 1 2 3 4  Loodusõpe: Väike-lehelind (silk-solk) - kuulus lihtsa, kuid tähelepandava laulu poolest.
3. 1 2  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 11. detsember 2014. Vaadatud 11. detsembril 2014.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)

Välislingid
-----------

* Väike-lehelind andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes
Krahv **Carl Gustaf Frölich**, läti *Karls Gustavs Frēlihs* (1637 – 3. märts (14. märts) 1714 Stockholm), oli saksa päritolu Rootsi sõjaväelane ja riigitegelane. 

Ta oli pietistliku kirjaniku ja müstiku Eva Margareta Frölichi (1650–1692) ja kolonel Hans Frederik Frölichi (1637–1715) vend.

Sündis Gustav II Adolfi ajal Rootsi teenistusse astunud sõjaväelase Hans Kristoffer Frölichi (1602–1658) ja Elisabet von Plesseni pojana. 

1676. aastal sai kolonelleitnandi auastme ja määrati Göta jõe äärse Bohuse kindluse komandandiks. 1678. aasta suvel kaitses kindlust Ulrik Frederik Gyldenløve (Taani-Norra kuningas Frederik III poeg) vägede vastu, mille järel sai koloneli auastme, määrati 1679. aastal Malmö komandandiks ja naturaliseeriti Rootsi aadliks. Aastal 1693 nimetati Västernorrlandi, Jämtlandi ja Härjedaleni asehalduriks. Pärast Karl XII valitsema asumist määrati ta 1698. aastal Hälsinge rügemendi ülemaks ning 12. märtsil 1700 Riia ja Riia kindluse kuberneriks. Samal aastal sai kindralleitnandi auastme ja vabahärra tiitli. 9. jaanuaril 1704 ülendati jalaväekindrali auastmesse ja asus teenima Riia garnisonirügemendi ülemana. 1705. aastal sai õukonnatiitli "*kungligt råd*" ning oli ka Tartu õuekohtu presidendi ametis. 

21. juunil 1706 sai krahvitiitli ja immatrikuleeriti krahvisuguvõsana Frölich nr 49 Rootsi rüütelkonda.

Mõnedel andmetel oli Riia ehk Liivimaa kuberneri ametis vahemikus 18. aprill 1702 – 17. jaanuar 1706.

Perekond
--------

Ta oli kaks korda abielus. Tema esimene abikaasa oli Plantina Margareta Bengtsdotter Cederbom (surn. 1690), kes oli Bengt Ragnvaldssoni ja Anneke von Kugelni tütar. Abielust sündis:

* Krahv Carl Frölich (1680–1754), Rootsi sõjaväelane (ooberst), Turu ja Svea õuekohtu president ja Kuningliku Põhjatähe ordeni (Nordstjerne-orden) rüütel, kes abiellus Linköpingi lääni maavanema vabahärra Erik Lovisini tütre Margaretha Lovisiniga ja 1743 riigisekretäri ja ülempostidirektori, vabahärra Henrik Bunge lese Christina Catharina Camenskiöldiga, kes oli Västeråsi piiskop Sven Caméeni tütar.
* Margaretha (Greta) Christina Frölich (1683–1735), 19. märtsil 1703 Kuramaal Saladeni lahingus hukkunud major Hans Heinrich von Wrangelli (1668–1703), Riia kuberneri Rembert von Funckeni (1632–1709) ja Lellapere mõisniku kindralmajor Reinhold Wilhelm von Esseni (1669–1732) abikaasa

Tema teine abielu oli Beata Kristina Cronströmiga (1671–1752).

Vaata ka
--------

* Liivimaa kuberneride loend

Viited
------

1. ↑  August Wilhelm Hupel: Historisch-chronologisch-biographische Nachrichten von den liefländischen Generalgouverneuren, Gouverneuren und Statthaltern des Schlosses zu Riga zur königl. schwedischen Regierungszeit. / "Nordische Miscellaneen" St. 18-19, Riga: Hartknoch 1789, lk. 514-515

Välislingid
-----------

* Carl Gustaf Frölichi korraldused Eesti Ajalooarhiivi fondides
* Elulugu (1882) Elulugu (1908) Nordisk familjebok (rootsi keeles)
* Elulugu (1906) Svenskt biografiskt handlexikonis (rootsi keeles)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Erik Dahlberg** | **Liivimaa kuberner**1702–1706 | Järgnev**Adam Ludwig Lewenhaupt** |
Julius Eduard Erdmann Ernst-August Prinz von Anhalt 
**Julius Eduard Erdmann Ernst-August** (sündinud 3. detsembril 1941 Schloß Ballenstedtis) on titulaarne Anhalti hertsog (**Eduard II**) ja Anhalti hertsogliku perekonna pea alates oma vanema venna Friedrichi surmast 9. oktoobril 1963. 

Ta on Albrecht Karu ordeni suurmeister.

Prints Eduard on viimase Anhalti hertsogi Joachim Ernsti noorem poeg. Ta on abielus (tsiviilabielu Münchenis 21. juulil 1980, kiriklik laulatus St. Scharlis 7. juunil 1986) Corinne Krönleiniga (sündinud Würzburgis 9. augustil 1961), kes on talle sünnitanud kolm tütart:

* Julia Katharina (sündinud Bad Tölzis 14. detsembril 1980)
* Julia **Eilika** (sündinud Münchenis 3. jaanuaril 1985)
* Julia **Felicitas** (sündinud Münchenis 14. mail 1993).

Kuna Eduard on viimane Anhalti hertsogliku perekonna pärimisõiguslik prints, sureb see välja kas tema surmaga või pärandub Anhalti troonijärglus edasi tema tütarde kaudu.

Välislingid
-----------

* Anhalt-Askanien (Anhalti hertsogliku perekonna ametlik koduleht)
Krahv **Nils Jönsson Stromberg af Clastorp** (sündinud **Nils Brattman**) (25. märts 1646 Jönköping – 16. august 1723 Claestorpi loss, Södermanlandi lään) oli Rootsi sõjaväelane ja riigitegelane.

1667. aastast oli ta Tartu kindluse konduktor, 1699 vabahärra, 1703 kindralleitnant, 1706 krahv, Eestimaa kindralkuberner 1706–1709 ja 12. oktoobrist 1709 kuni Riia kapitulatsioonini 3/14. juunil 1710 viimane Rootsi-aegne Liivimaa kindralkuberner.

1709 andis Stockholmi valitsus talle lisaks Eestimaa kindralkuberneri kohustustele ka Rootsi vägede ülemjuhataja ülesanded kogu Eesti-, Liivi- ja Kuramaal, mille tõttu kolis ta septembris Tallinnast Riiga, määrates Tallinnas enda asemele asekuberneriks kindralmajor Dietrich Friedrich von Patkuli (surnud 10. oktoobril 1710).

1711. määrati ta Kammerkolleegiumi ja Riigikontori (rootsi keeles *Statskontoret*) presidendiks.

Perekond
--------

Isa: Jöns Pedersson (Persson) Brattman (suri 1670), raehärra ja postkontori ülem, Peder Gudmundsson Strömbergi (1575–1655) ja Anna Månsdotteri (1580–1630) poeg

Ema: Kristina Gudmundsdotter (suri 1694) 

Nils Stromberg abiellus 1690. aastal vabapreili Anna Katarina Fleming af Liebelitziga (1658–1718), kelle vanemad olid Rootsi vabahärra ja diplomaat, kindralmajor Göran (Jöran) Klasson Fleming af Liebelitz (1628–1667) ja vabapreili Sigrid Gyllenstierna af Lundholm (1639–1700).

Abielust sündisid:

* Anna Catharina Stromberg (1697–1731), abiellus Kronobergi lääni kuberner Anders Koskulliga (1677–1746),
* Claës Stromberg (1698–1782), Rootsi poliitik, abiellus Ulla Lewenhauptiga, Claes Ulrik Strombergi isa.

Vaata ka
--------

* Eestimaa kindralkuberneride loend
* Liivimaa kuberneride loend

Viited
------

1. ↑  August Wilhelm Hupel: Historisch-chronologisch-biographische Nachrichten von den liefländischen Generalgouverneuren, Gouverneuren und Statthaltern des Schlosses zu Riga zur königl. schwedischen Regierungszeit. / "Nordische Miscellaneen" St. 18–19, Riga: Hartknoch 1789, lk. 494–495
2. ↑  Hastferite suguvõsa väljavõte Eestimaa rüütelkonna genealoogilisest käsiraamatust, 1 köide: Görlitz (1930) lk. 109

Välislingid
-----------

* Nils Stombergi korraldused Eesti Ajalooarhiivi fondides
* Elulugu Nordisk Familjebokis (1913; rootsi keeles)
* Elulugu Svenskt biografiskt handlexikonis (1906; rootsi keeles)
* Claestorpi lossi koduleht
* Rootsi aadlisuguvõsa Strömberg

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Wolmar Anton von Schlippenbach** | **Eestimaa kindralkuberner**1706–1709 | Järgnev**Carl Gustaf Nieroth** |
| Eelnev**Henrik Otto von Albedyl** | **Liivimaa kindralkuberner**1709–1710 | Järgnev' |
Yvette Mimieux (u 1975)
**Yvette Carmen Mimieux** (8. jaanuar 1942 Los Angeles, California – 18. jaanuar 2022 Los Angeles, California) oli USA filmi- ja seriaalinäitleja.

Tema isa oli prantsuse ja ema mehhiko päritolu. Hollywoodi publitsist Jim Byron avastas Mimieux', kui too oli 16-aastane.

Ta tegi näitlejana läbimurde 1960. aastal rolliga H. G. Wellsi romaanil põhinevas ulmefilmis "Ajamasin" ("The Time Machine"), kus ta mängis Rod Taylori partnerina üht peaosa. Enne seda oli ta samal aastal teinud filmidebüüdi filmis "Platinum High School" ning mänginud telesarjades "Yancy Derringer" ja "Alcoa Presents: One Step Beyond". Ta oli nomineeritud parima naisnäitlejast uustulnuka Kuldgloobusele.

Pärast filmi "Ajamasin" sõlmis ta lepingu MGM-iga ning mängis seejärel sellistes filmides nagu "Where the Boys Are" (1960), "Light in the Piazza" (1962), kus ta kehastas Olivia de Havillandi tegelaskuju vaimupuudega tütart, "Diamond Head" (1962), kus ta mängis peaosa koos Charlton Hestoniga, "Vendade Grimmide imeline maailm" ("The Wonderful World of the Brothers Grimm"; 1962), "The Four Horsemen of the Apocalypse" (1962) ja "Toys in the Attic" (1963). 1964. aastal tegi ta külalisrolli arstisarjas "Dr. Kildare" ning pälvis selle eest Kuldgloobuse nominatsiooni. Väidetavalt oli Mimieux esimene, kes näitas televisioonis naba.

1970. aastate alguses mängis ta peaosa telesarjas "The Most Deadly Game" ning ka see roll tõi talle Kuldgloobuse nominatsiooni. 1970. aastatel mängis ta veel mängufilmides "Kaaperdatud lennuk" ("Skyjacked"; 1972), "Jackson County Jail" (1976) ja "The Black Hole" (1979) ning mitmes telefilmis. 1980. aastatel tegi ta külalisrolli telesarjas "Lembelaev" ("The Love Boat") ja ühe hooajaga piirdunud telesarjas "Berrenger's". 1980. aastate teisel poolel mängis ta filmides vähe, viimase filmirolli tegi 1992. aastal telefilmis "Lady Boss".

Mimieux oli kolm korda abielus. Aastatel 1972–1985 oli ta abielus filmilavastaja Stanley Doneniga.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Gates, Anita (18. jaanuar 2022). "Yvette Mimieux, Who Found Fame With ‘The Time Machine,’ Dies at 80". *The New York Times. Vaadatud 24.12.2022*
2. 1 2 3  Yvette Mimieux. goldenglobes.com. Vaadatud 24.12.2022

Välislingid
-----------

* Yvette Mimieux andmekogus IMDb (inglise)
Aerofoto Kuressaare linnusest. Hiiumaa Mudeliklubi foto
Nõukogude Liidu tankipolgust alles jäänud hooned Keilas. Aado Salumäe foto 1990. aastate algusest
**Aerofotograafia** on maapinna pildistamine lennukilt, helikopterilt vm õhusõidukilt. Sel viisil tehtud fotot nimetatakse aerofotoks.

Viimasel aastakümnel on oluliselt paranenud mehitamata õhusõidukite ehk droonide kättesaadavus ning selle toel on kasvanud aerofotograafia populaarsus.

Fotoaparaadiga droon lennus Tallinna sadamas 2014. aastal.
Eestis tegelevad aerofotograafiaga näiteks Hiiumaa Mudeliklubi ja Keila Mudellennu Klubi ning aerofotomõõdistamisega Maa-amet. Fotograafidest on sellega tuntust kogunud näiteks Andres Tarto, Sven Začek ja Kaupo Kalda.

Regulatsioon
------------

Kuni 150 kg kaaluvate mehitamata õhusõidukite lennutamiseks on Eestis alates 150 meetri kõrgusel nii ärilisel kui mitteärilisel eesmärgil vaja Lennuametist hangitud ühekordset (aastast) luba, piirangutega aladel on lisaks nõutav lennu kooskõlastus. Piirangutega või keelualad on suuremate linnade kohal, piirialadel, militaaraladel ja looduskaitsealadel.

Alates 01. juuli 2021 hakkab Euroopa Liidus kehtima uus regulatsioon, mille kohaselt kõik fotodroonide lennutajad peavad oma lennuvahendid registreerima ning saavad registreerimistunnistuse. Kolm aastat pärast regulatsiooni jõustumist enam ilma vastava loata õhusõidukeid lennutada ei tohi.

Lisaks tuleb arvestada inimeste privaatsusega: kui inimese isik on kaadris tuvastatav, tuleb temalt jäädvustamiseks eelnevalt luba küsida. Avalikel üritustel on vaja ürituse korraldaja luba.

Vaata ka
--------

* Aerofotomõõdistamine
* Fotogramm-meetria
* Mehitamata õhusõiduk
* Lennuamet

Viited
------

1. ↑  TEA entsüklopeedia 1. köide, 2008.
2. ↑  "Mehitamata õhusõidukid, sealhulgas droonid". *Transpordiamet*. Originaali arhiivikoopia seisuga 28.06.2018. Vaadatud 05.02.2021.
3. ↑  "VFR kaart". *EANS*. Vaadatud 05.02.2021.
4. ↑  "Korduma kippuvad küsimused" (PDF). *Transpordiamet*. Vaadatud 05.02.2021.
5. ↑  "Meelespea käitajale". *Transpordiamet*. Vaadatud 05.02.2021.

Välislingid
-----------

* "Droonidega lendamine – mida peab teadma enne õhkutõusu?" Photopoint, 28. jaanuar 2015
**Aivars Bojārs** (1959 – 10. veebruar 1993 Elbrus) oli läti alpinist.

Alpinismiga hakkas ta tegelema 1978. aastal.

Erialalt oli ta arst.

Tõus Džomolungmale
------------------

1992. aastal kutsuti ta osalema arsti ja ronijana Leedu Džomolungma ekspeditsioonis. Augustikuus startinud tõusu käigus üritas ta ainsa lätlasena koos 11 leedulasega (teiste seas Vladas Vitkauskas) edutult tõusta tippu klassikalisel marsruudil mäe põhjaküljelt. Vahelaagrist kõrgusel 7850 m ilmaolude halvenedes tõusu jätkata polnud enam võimalik. Oktoobri lõpul lahkus Leedu ekspeditsioon baaslaagrist koduteele. Seda olid sunnitud tegema ka ülejäänud ekspeditsioonid (Prantsuse, Itaalia ja Taiwan).

Hukkumine
---------

Ta hukkus 1993. aastal Kaukasuses Elbruse mäel olles lätlaste grupiga kõrgusel 3500 m teel tipu suunas.

Viited
------

1. 1 2  Aivars Bojars. alpinizmo.vikis.lt
2. 1 2  Aivars Bojārs: …kāpt līdz pēdējai dzīves stundiņai!. adventurerace.lv
3. ↑  1992. alpinizmo.vikis.lt

Välislingid
-----------

* Aivars Bojārs: …kāpt līdz pēdējai dzīves stundiņai!. veebruar 2007. adventurerace.lv
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel on Katriņa kihelkonna mõisast; Biķernieki kihelkonna mõisa kohta vaata artiklit Dreiliņi mõis ja Daugavgrīva kihelkonna mõisa kohta Dreiliņi mõis (Daugavgrīva kihelkond).* |

---

Dreiliņi mõisa peahoone
Dreiliņi mõis 1903. aasta kaardil. Väljavõte kaardilt "Wegekarte des Wolmarschen Kreises mit den Kirchspiels- und Gutsgrenzen" (1903). Mõisa valdused on kaardil tähistatud numbriga 9
**Dreiliņi mõis** (saksa keeles *Badenhof*, läti keeles *Dreiliņu muiža*) oli rüütlimõis Liivimaal Volmari kreisis Katriņa kihelkonnas. Mõisakompleks jääb tänapäeval Limbaži piirkonda ja Pāle valda Drieliņi küla aladele.

Mõisa uksed on muinsusmälestisena riikliku kaitse all.

Ajalugu
-------

Esimesed teated mõisast pärinevad 1518. aastast, mil Diedrich Uexküll müüs selle hilisemale Läänemaa stiftifoogtile ja oma õe abikaasale Klaus Hastferile. Johann Hastfer pani mõisa aastal 1796 Reinhold Friedrich von der Ostenile panti ja viimane omandas aastal 1821 mõisa pärusvaldusena. Aastal 1845 ostis Georg Friedrich von der Osten-Sacken Dreiliņi ja Āstere mõisa teistelt pärijatelt välja, ent kaks aastat hiljem müüs ta need Vegesackidele.

Mõisa suurus
------------

Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 2 ja 1/8 adramaad, sellele allus 51 mees- ja 56 naishinge. Aastal 1725 kuulus mõisale 3/4 adramaad maad, aastal 1734 oli adramaid üks. Aastal 1738 oli adramaid 1 ja 1/9, aastal 1744 aga 1 ja 1/2. Aastal 1757 oli mõisa valduses 2 ja 1/2 adramaad maad. Aastal 1832 oli mõisal adramaid 2 ja 16/20, aastal 1881 aga 2 ja 17/80, lisaks 2 ja 53/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses.

Viited
------

1. ↑  Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija
2. ↑  Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 158-159.
3. ↑  Bienestamm, H. von. Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner, 1826, lk 249.
4. ↑  Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 152.

Katriņa kirik
Katriņa kihelkond

**Kirik**: Katriņa kirik  

**Mõisad**: Dreiliņi mõis | Pāle mõis | Rūstuži mõis | Suceni mõis | Šķirstiņi mõis | Viļķene mõis
**Detva** (ungari keeles *Gyetva*) on linn Slovakkias Banská Bystrica maakonnas, Detva ringkonna halduskeskus.

Geograafiline asend
-------------------

Detva asub Slovaki keskmäestikusse kuuluva Poľana mäestiku jalamil Zvoleni nõos, Banská Bystricast ligikaudu 29 km kahus.

Ajalugu
-------

Küla on rajatud 1638. aastal. Aleviks sai Detva 1811. aastal ja linnaks 1965. aastal. Alates 1996. aastast on Detva samanimelise ringkonna keskus.

Majandus
--------

1955. aastal rajati Detvasse ettevõtte Podpolianske Strojárne (PPS Group) masinatehas.

Rahvastik
---------

Slovakkia 2021. aasta rahvaloenduse andmetel oli Detva elanikest slovakke 93,24%, mustlasi 0,9%, tšehhe 0,37%, ungarlasi 0,19% ja ukrainlasi 0,11%. Rahvus oli teadmata 4,79%-l elanikest.

Sõpruslinnad
------------

* Poola Tuchów, Poola

Viited
------

1. ↑  Detva Tourist Channel. Vaadatud 1. detsembril 2023
2. ↑  Podpolianske Strojárne (PPS Detva) GlobalSecurity. Vaadatud 1. detsembril 2023
3. ↑  Number of population by ethnicity in the municipality Detva at 1. 1. 2021 informácie Sčítanie obyvateľov, domov a bytov 2021. Vaadatud 1. detsembril 2023
**Eesti Metsa- ja Puidutööstuse Liit** (lühend EMPL) on 1996. aastal asutatud, valdavalt puidu- ja metsatööstusega seotud ettevõtteid ühendav mittetulundusühing.

EMPLi tegevuse eesmärkideks on oma liikmeskonna huvide esindamine ja kaitse ning mehaanilise ja keemilise metsatööstuse väljaarendamiseks vajalike seadusandlike ja majanduslike tingimuste loomisele kaasa aitamine.

2002. aastal käivitas liit projekti "Puuinfo", mille eesmärgiks on säästva puidukasutuse suurendamine. 2003. aastal alustatud projekti "Tee metsa" eesmärgiks on metsa ja puiduga seotud informatsiooni levitamine.

Eesti Metsa- ja Puidutööstuse Liit on Eesti Kaubandus-Tööstuskoja ja Eesti Tööandjate Keskliidu liige. Alates 2002. aastast on EMPL Euroopa Puidutööstuste Konföderatsiooni CEI-Bois liige, alates 2004. aastast Euroopa Vineeritootjate Liidu FEIS liige. EMPLil on head koostöösuhted Eesti Metsaseltsi, Eesti Erametsaliidu, Eestimaa Looduse Fondi, Euroopa Saeveskite Liidu, Soome ja Rootsi Metsatööstuste Liidu ning Euroopa Komisjoni Delegatsiooniga Eestis.

EMPL haldab portaali Estonian Timber ning teeb koostööd Ettevõtluse Arendamise Sihtasutusega eksportivate metsatööstusettevõtete andmebaasi ajakohastamisel.

EMPL korraldab oma liikmetele infopäevi ja seminare aktuaalsetel metsatööstuslikel ja -poliitilistel teemadel, osaleb erinevatel puidukasutamist propageerivatel üritustel, korraldab välis-äridelegatsioonide külaskäike Eestisse jne.

2023. aastal oli liidu juht Henrik Välja.

Vaata ka
--------

* metsandus
* puidutööstus
* langetamine
* metsanduse mõisteid

Viited
------

Välislingid
-----------

* EMPLi koduleht
* Puuinfo
* Tee Metsa
* Estonian Timber


1. ↑  "Metsatööstuse liidu juht nõuab filmist intervjuude eemaldamist. Režissöör: oleks mõistlik enne film ära näha". *Delfi*. Vaadatud 30. detsembril 2023.
**Rahvusmõtte auhind** on Tartu Ülikooli poolt alates 2004. aastast välja antav auhind, millega tunnustatakse inimest, kelle looming on silmapaistvalt edendanud eesti rahvuslikku ja Eesti riiklikku eneseteadvust.

Rahvusmõtte auhinna saaja kuulutatakse traditsiooniliselt välja Tartu Ülikooli aastapäevaaktusel 1. detsembril. Laureaat on saanud auhinnaks Ilmamaa kirjastuse sarja "Eesti mõttelugu" 50 köidet ning kunstniku valmistatud taiese.

Laureaadid
----------

Tartu Ülikooli Rahvusmõtte auhinna on saanud:

* 2004 Ilmar Talve
* 2005 Veljo Tormis
* 2006 Endel Lippmaa
* 2007 Kaljo Põllu
* 2008 Ain Kaalep
* 2009 Ants Viires
* 2010 Mats Traat
* 2011 Vello Salo
* 2012 Arvo Kruusement
* 2013 Anu Raud
* 2014 Toomas Paul
* 2015 Arvo Valton
* 2016 Andres Sööt
* 2017 Fred Jüssi
* 2018 Kalle Kasemaa
* 2019 Hando Runnel
* 2020 Lea Tormis
* 2021 Erkki-Sven Tüür
* 2022 Viivi Luik
* 2023 Merle Karusoo

Viited
------

1. ↑  "Tartu Ülikooli tunnustamise kord". *Tartu Ülikool*. Vaadatud 9. detsembril 2022.

Välislingid
-----------

* Rahvusmõtte auhind Tartu Ülikooli kodulehel
Solfataar Uus-Meremaal
Sadestunud väävel aurava fumarooli juures. Vulcano saar, Liparisaared, Itaalia.
Fumaroolid Damavandi mäel 2014. aastal
**Fumarool** on vulkaanilisi gaase ja veeauru eraldav avaus maapinnas.

Fumaroolid paiknevad sageli vulkaanide jalamil, olles nn fumaroolse staadiumi ehk hääbuva vulkanismi ilminguks. Fumaroolid esinevad sageli rühmadena, moodustades fumaroolivälja.

Fumaroolides tekivad gaasid siis, kui maa all suure rõhu all ülekuumenenud vesi jõuab maapinnale, kus tema rõhk langeb atmosfäärirõhu tasemele. Selle tulemesena muutub vesi otsekohe auruks. Tekkivad gaasid sisaldavad tavaliselt suures koguses süsinikdioksiidi, vääveldioksiidi, vesinikkloriidhapet ja vesiniksulfiidi.

Väävlirikkaid fumaroole nimetatakse solfataarideks, booririkkaid fumaroole aga soffionideks.

Fumaroolid võivad esineda nii väikeste pragudena kui pikkade lõhedena. Nad võivad moodustada kaootiliselt paiknevate fumaroolidega fumaroolivälju, nad võivad esineda laavavoolude pinnal ja lõõmpilvega kaasneva püroklastilise voolu paksudes lademetes. Fumarool võib avaneda veekogu põhja ja seda võidakse nimetada kuumaveeallikaks. Pinnavee vaatekohast võibki fumarooli nimetada kuumaveeallikaks, milles kogu vesi aurub maapinnale jõudmise hetkel.

Yellowstone'i rahvuspargis on umbes 4000 fumarooli.

Viited
------

1. ↑  Hochstein, M. P. & Browne, P. R. (1999). Surface Manifestations of Geothermal Systems with Volcanic Heat Sources. Kogumikus H. Sigurdsson (Toim.), Encyclopedia of Volcanoes. Academic Press. Lk 851. ISBN 012643140X

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Fumaroolid** |
**Marian Eplik** (2021. aastani Heinat; sündinud 25. oktoobril 1989 Raplas) on eesti näitleja.

Ta on õppinud Hellamaa algkoolis ja Muhu Põhikoolis ning lõpetanud 2009. aastal Saaremaa Ühisgümnaasiumi. Aastatel 2009–2010 õppis ta Tallinna Ülikoolis eesti filoloogiat, 2014. aastal lõpetas Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikooli (26. lend).

Aastatel 2014–2019 oli Marian Heinat Vanemuise teatri draamanäitleja, 2019. aastast on ta Eesti Draamateatri näitleja. 

13. juunil 2021 abiellus ta Vaiko Eplikuga.

Rolle
-----

* 2014 Avtandil Varsimašvili "Armastan! Armastan! Armastan!" (Kilpkonn, Ni, Naabrinaine)
* 2014 Tiit Palu "Minu veetlev Tartu" ()
* 2015 Sofi Oksanen "Kui tuvid kadusid" (Rosalie, Evelin)

Tunnustus
---------

* 2018 – Eesti Teatriliidu naispeaosatäitja auhind

Viited
------

1. ↑  "Saaremaa Ühisgümnaasiumi vilistlased". Originaali arhiivikoopia seisuga 24. august 2017. Vaadatud 23. märtsil 2015.
2. ↑  Ramp. "Vanemuise" hooajakiri 2014/2015

Välislingid
-----------

* Marian Heinat Eesti Draamateatri kodulehel
**Arnold Trummer** (21. aprill 1922 Albu, Järvamaa – 22. juuni 1994 Tallinn) oli eesti võrk- ja korvpallur.

Ta õppis algul Seidla algkoolis ja lõpetas 1941. aastal Tallinna 2. Keskkooli.

Hakkas sportima 12-aastasena algkoolis, õpetaja Voldemar Resev-Reseli õhutusel hakkas harrastama korv- ja võrkpalli. Ta püstitas 1939. aastal Tallinna Koolinoorte Spordiringide Ühingu meistrivõistlustel Eesti noorterekordiks kettaheites 47.30.

Ta võttis Eesti laskurkorpuse koosseisus osa teisest maailmasõjast.

Trummer võitis korvpallis medali 1945. aastal Nõukogude armee meistrivõistlustel, tuli 1948. aastal Spartaki koosseisus NSVL-i meistriks ja sai Eesti meistrivõistlustel Tallinna Spartaki meeskonnas 1948. aastal pronksmedali. Eesti võrkpallimeeskonna kaptenina (1947–1960) võitis ta 1952. aastal Balti spartakiaadi ning tuli 1956. ja 1959. aastal NL-i rahvaste spartakiaadil 6. kohale. Aastatel 1945–1962 tuli ta Tallinna Kalevi ja Tallinna Spartaki meeskonnas 10 korda Eesti meistriks.

Trummer oli aastatel 1945–1946 Tallinna 1. Keskkooli kehalise kasvatuse õpetaja, 1946–1961 Noorte Hääle kirjanduslik kaastööline ja vastutava sekretäri asetäitja, 1961–1990 Rahva Hääle vastutava sekretäri asetäitja, osakonnajuhataja ja vanemkorrespondent, avaldas kirjutisi ka Spordilehes ja Kehakultuuris. Ta oli Ajakirjalike Liidu liige, 1952. aastast Võrkpalliföderatsiooni presiidiumis, 1955–1959 esimees, 1960–1986 aseesimees ja sekretär.

Tunnustus
---------

* 1959 NSV Liidu meistersportlane

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  "ESBL". *www.esbl.ee*. Vaadatud 30. detsembril 2023.
2. ↑  "Kodukaja 8 märts 2013 — DIGAR Eesti artiklid". *dea.digar.ee*. Vaadatud 30. detsembril 2023.
**Ants Kiilaspea** (10. august 1909 Sultsi küla, Aidu vald – 12. juuni 1974 Tallinn) oli eesti koorijuht ja muusikapedagoog.

Ta õppis aastatel 1928–1932 Tallinna konservatooriumis klarnetit Bernhard Luki juhendamisel ja kompositsiooni Artur Kapi juhendamisel. 1934. aastal lõpetas ta Tallinna Pedagoogiumi. 1950. aastal lõpetas ta Tallinna Riikliku Konservatooriumi koorijuhtimise eriala Tuudur Vettiku klassi.

1930. aastatel töötas koolides lauluõpetajana. Aastatel 1945–1960 töötas ta Tallinna Muusikakoolis, 1951–1957 Tallinna Riiklikus Konservatooriumis ja 1956–1974 Tallinna Pedagoogilises Instituudis koorijuhtimise õppejõuna. 1957. aastast oli ta TPedI koorijuhtimise kateedri juhataja, 1973. aastast professor. Tema õpilasi on Taavi Esko, Roland Laasmäe, Valve Lepik, Peeter Lokk, Uuno Taremaa, Harry Vilpart.Tiina Ergma.

1949. aastal asutas ta Jaan Tombi Nimelise Kultuuripalee segakoori (hiljem Segakoor Kaleva) ja oli selle koorijuht 1966. aastani.

Ta oli XIII (1950), XIV (1955) ja XVI üldlaulupeol (1965) segakooride üldjuht ning segakooride dirigent ka XVII üldlaulupeol (1969).

Ta on maetud Tallinna Metsakalmistule.

Tunnustus
---------

* 1956 Eesti NSV teeneline kunstitegelane

Viited
------

1. ↑  Eesti muusika biograafiline leksikon. Tallinn: Valgus, 1990, lk 85–86
2. ↑  Kalmistute register HAUDI
**Wolf-Rüdiger Walburg** (sündinud 20. aprillil 1939 Oranienburgis Berliini lähedal) on saksa eripedagoog.

Walburg lõpetas Lübeckis 1959. aastal gümnaasiumi. Eripedagoogi kutseeksami sooritas ta Kieli Christian Albrechti ülikoolis 1967. aastal ning vaimupuudega laste õpetaja kutseeksami sealsamas 1971. aastal. 1961–1967 töötas Walburg algkooli ja erikooli õpetajana Lübeckis. Seejärel 1969–1975 oli ta Kieli Christian Albrechti ülikooli eripedagoogika osakonna assistent. 1975. aastast on ta pedagoogikadoktor (*Dr Paed*). Alates 2004. aasta oktoobrist on Walburg Kieli Christian Albrechti ülikooli emeriitprofessor.

1979–2004 oli Walburg Kieli ülikooli eripedagoogika osakonna õppejõud. Walburg on külastanud korduvalt ka Eestit, Tartu ülikooli ning mõningaid erikoole (sh Tartu Maarja kooli). Ta on lugenud üliõpilastele loenguid vaimupuudepedagoogikast ning nõustanud siinseid tegevõpetajaid.

Tunnustuseks siinse tegevuse eest promoveeriti Walburg 2001. aastal Tartu ülikooli audoktoriks (*Doctorem paedagogicae honoris causa*).

Uurimused
---------

* Oktoober 2004 – oktoober 2007: uurimus "Dementia of old people with mental handicaps 2007".
* Aprill 2007 – veebruar 2008: vaimupuudega inimeste kunstinäituse ettevalmistus Kielis ja Poznanis koos Poznani Ülikooliga.

Kirjandus
---------

* "Vaimupuudepedagoogika alused" Tartu, 1998

Viited
------

1. ↑  "Tartu Ülikooli audoktorid". *Tartu Ülikool*. Vaadatud 13. detsembril 2022.

Välislingid
-----------

* CV
* TÜ eripedagoogika osakond tähistab 40. aastapäeva
Anthony Duclair 2014. aastal New York Rangersi särgis
**Anthony Duclair** (sündinud 26. augustil 1995 Lavalis Québeci provintsis) on Kanada jäähokimängija, kes mängib NHL-i klubis San Jose Sharks vasaku ääreründajana.

Enne karjääri NHL-is mängis ta Quebec Major Junior Hockey League'is. 2013. aastal valis New York Rangers ta NHL-i *draft* '​is 80. valikuna. Debüüdi NHL-is tegi ta Rangersi meeskonnas hooajal 2014–15. Esimese värava lõi ta liigas 27. oktoobril 2014 mängus Minnesota Wildi vastu.

2015. aastal liitus ta Arizona Coyotesiga, kus mängis kokku kolm hooaega. 2018. aasta jaanuaris liitus ta Chicago Blackhawksiga, kuid juba sama aasta juulis sõlmis lepingu Columbus Blue Jacketsiga. 2019. aasta veebruaris siirdus ta Ottawa Senatorsi.

2020. aasta detsembris sõlmis ta üheaastase lepingu Florida Panthersiga. Hooajal 2021/22 tegi Duclair NHL-is seni oma resultatiivseima hooaja (31+27). Järgmisel hooajal jõudis ta Panthersiga Stanley karika finaali, kus kaotati Vegas Golden Knightsile mängudega 1:4.

2023. aasta juulis kaubeldi Duclair Panthersist San Jose Sharksi.

2020. aasta valiti Duclair NHL-i tähtede mängule.

Viited
------

1. ↑  "Florida Panthers agree to terms with Anthony Duclair". Florida Panthers. 17.12.2020. Vaadatud 29.12.2020
2. ↑  "Sharks Acquire Forward Anthony Duclair from Florida". *NHL.com*. San Jose Sharks. 1. juuli 2023. Originaali arhiivikoopia seisuga 2. juuli 2023. Vaadatud 1. juulil 2023.

Välislingid
-----------

* Anthony Duclair NHL.com lehel
* Anthony Duclair hockeydb.com lehel

| * v
* r
San Jose Sharks |
| --- |
| 
**Väravavahid**: Mackenzie Blackwood **·** Kaapo Kähkönen |
| 
**Kaitsjad**: Calen Addison **·** Matt Benning **·** Kyle Burroughs **·** Ty Emberson **·** Mario Ferraro **·** Nikolai Knõzov **·** Jacob MacDonald **·** Jan Rutta **·** Radim Šimek **·** Marc-Édouard Vlasic |
| 
**Ründajad**: Aleksandr Barabanov **·** Thomas Bordeleau **·** Logan Couture **·** Anthony Duclair **·** William Eklund **·** Mikael Granlund **·** Tomáš Hertl **·** Mike Hoffman **·** Luke Kunin **·** Kevin Labanc **·** Jacob Peterson **·** Givani Smith **·** Nico Sturm **·** Filip Zadina **·** Fabian Zetterlund |
Jose Leon Sandoval
**José León Sandoval** (1789 Granada – 1854 sealsamas) oli Nicaragua poliitik, aastail 1845–1847 Nicaragua ülemdirektor.

Sandoval oli konservatiivse partei esindaja ja kuni 1845. aastani Managua linnapea (ametlikult Managual linnaõigusi siiski veel ei olnud).

Kui El Salvadori riigipea Francisco Malespíni vastu sõda alustati, saatis riigipea Manuel Pérez Chinandegas kogunevad Nicaragua väed Chichigalpasse, takistades nii sõjategevust. See Malespínile osutatud toetus kutsus aga esile parlamendi vastuseisu, nii tagandas põhiliselt Liberaalse partei poolt kontrollitav parlament Péreze 16. septembril ja tema kohuseid asus täitma liberaalide hulka kuuluv Emiliano Madriz. 25. oktoobril tungisid Malespíni juhitavad El Salvadori ja Hondurase ühisväed Nicaraguasse. 26. novembril alustasid nad rünnakut Leónile. Rünnak kestis 45 päeva. Konfliktid tekkisid ka Nicaragua konservatiivide ja liberaalide vahel, konservatiivid lahkusid linnast ja otsustasid valida endi seast uue ülemdirektori kohusetäitja, kelleks sai 16. detsembril Silvestre Selva, osad konservatiivide väesalgad liitusid ka linna ründajatega. Uue konservatiivide valitsuse residentsiks kujunes Masaya. 20. jaanuaril sai tema asemel ülemdirektori kohusetäitjaks Manuel Blas Antonio Sáenz, koos temaga suundus sinna ka Sandoval.

Pärast Leóni langemist sai sealseks kuberneriks konservatiivide vägesid juhatanud José Trinidad Muñoz Fernández. 3. märtsil sõlmisid Sáenz ja Sandoval Malespíniga rahu ja 10. märtsil alustas Masayas tööd Nicaragua parlament. 12. märtsil valis see José León Sandovali uueks riigi ülemdirektoriks. 24. juulil 1946 andis ta Managuale linnaõigused. Tema võimuloleku ajal hakkas ilmuma riiklik ajaleht Registro Oficial.

Sandovali ametisolekuaega halvasid süüdistused võimu kuritarvitamises, mistõttu mõnda aega juhtis riiki faktiliselt saadik José María Sanders, hiljem aga teine saadik Hermenegildo Zepeda. Viimaks lükati süüdistused ümber ja Sandoval sai võimu tagasi.

Viited
------

1. ↑  Nicaragua worldstatesmen.org
2. ↑  Central America Since Independence Leslie Bethell CUP Archive, 1991

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Manuel Blas Antonio Sáenz** | **Nicaragua ülemdirektor**4. aprill 1845 – 12. märts 1847 | Järgnev**Miguel Ramón Morales** |