recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib energiamõistest füüsikas; skulptuuri kohta vaata artiklit Skulptuur "Energia"; teoloogia mõiste kohta vaata artiklit Energia (teoloogia); esoteerika mõiste kohta vaata artiklit Energia (esoteerika); kolhoosi kohta vaata artiklit Energia (kolhoos); sõna teiste tähenduste kohta vaata lehekülge Energia (täpsustus).* |

---

|  |  |
| --- | --- |
| Suuruse nimetus | energia |
| Suuruse tähis | *E*, varutähis *W* |
| SI ühiku nimi | džaul |
| SI ühiku tähis | J |

Äike kujutab üht energia vormi
**Energia** on skalaarne füüsikaline suurus, mis iseloomustab keha või jõu võimet teha tööd.

Energiaressursside leidmise, ammutamise ja töötlemise ning saadud energia edastamise, salvestamise ja kasutamisega tegeleb energiatehnika. See koos energiamajanduse ja -poliitikaga moodustab energeetika valdkonna.

Energia liike
-------------

* Elektrienergia
* Mehaaniline energia
	+ Kineetiline energia
	+ Potentsiaalne energia
* Termiline energia
* Tuumaenergia
* Kiirgusenergia
* Keemilise sideme energia
* Hüdrauliline energia

Energia võib muunduda ühest liigist teise või kanduda ühelt kehalt teisele, kusjuures kehtib energia jäävuse seadus.

Mõõtühikud
----------

SI ühiku džaul kõrval on kasutusel muidki energia mõõtühikuid. Džauli määratluse kohaselt on džauliga samaväärne ühik vattsekund (W·s). Vattsekundist laiemalt kasutatavad on vatt-tund (W·h) ja eriti kilovatt-tund (kW·h ehk kWh).

SI-välistest energiaühikutest on kasutusel elektronvolt (eV), vähem kalor (cal) ja erg (erg).

Elektronvoltides väljendatakse aatomi-, tuuma- ja elementaarosakeste füüsikas energiatasemete ja osakeste energiat.

Kalor on olnud kasutusel kalorimeetrias. Tänapäeval väljendatakse kilokalorites toiduainete kalorsust (energiaväärtust) ja füsioloogilist põlemissoojust.

CGS-süsteemi ühik erg leiab kasutamist peamiselt teoreetilises füüsikas.

Vaata ka
--------

* võimsus

Kirjandus
---------

* Endel Risthein. Energiatehnika ja maailm, Tallinna Tehnikaülikooli kirjastus, 2013, 440 lk. ISBN 9789949235292

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Energia** |
**Lõpe (Lõu)-Kaimri tankitõrjeliin** oli Nõukogude vägede kolmas kaitseliin Sõrve kaitsel 1941 ja Saksa vägede kaitseliin 1944. Saaremaa Sõrve poolsaare üks kitsamaid kohti oli sobiv kaitsepositsioonide rajamise koht. Kaitseliini ehitusel kasutati ka kohalike tööjõudu. 

Lõpe-Kaimri tankitõrjeliin, ehitatud 1941

1941. aasta Nõukogude kaitseliinina
-----------------------------------

1941. aasta oktoobris toimusid kaitseliinil ägedad lahingud. Nõukogude väed püstitasid kohalike elanike (sunnitud) abiga kaitseliinile kaks rida betoonist tankitõrjepüramiide, millest paljud on tänaseni säilinud. Kahe ööpäeva jooksul sooritasid Punaarmee väeosad kümneid vasturünnakuid, mida toetas 315. rannakaitsepatarei tuli. Õlg-õla kõrval võitlesid 3. üksik-laskurbrigaadi võitlejad, Balti laevastiku madrused ja kohalikud hävituspataljonlased, kohalikest värvatutest moodustatud merejalaväe- ja sapööriüksused. 2. oktoobril andis sõjanõukogu loa evakueerimiseks.

Saaremaa ja Sõrve poolsaar

1944. aasta Saksa kaitseliinina
-------------------------------

1944. aastal kindlustasid sellele kaitseliinil (saksa *Leo-Riegel*) end Saksa väed. 20. oktoobril jõudsid Nõukogude 131. diviisi polgud Lõpe-Kaimri kaitseliini ette. Samal päeval andis 8. laskurkorpuse komandör kindralleitnant Lembit Pärn juhtimise üle 109. laskurkorpuse juhile kindralleitnant J. Alfjorovile. 249. ja 131. diviisidele lisaks saadeti rindele kindral N. Tšurkini 109. laskurdiviis ja kindral J. Romantsovi 64. kaardiväe laskurdiviis, samuti ka uusi suurtükiväeosi. Oktoobri viimasel nädalal tehtud katsed saksa positsioonidest läbi murda vilja ei kandnud. Seetõttu otsustati pealetungid ajutiseks peatada, et koondada rindelõiku maksimaalselt palju tulejõudu. Ainuüksi suurtükke ja miinipildujaid koondati 900–1250 iga läbimurdekilomeetri kohta.

18. novembril kell 11.45 algas Punaarmee vägede üldpealetung ja kella 15-ks oli kaitseliin läbi murtud. Lõupõllu-Kargi suunas arendasid edu 249. Eesti laskurdiviisi võitlejad polkovnik August Feldmani juhtimisel. Saksa vägesid toetasid lahingus ka Saksa Kriegsmarine sõjalaevad eesotsas raskeristleja Prinz Eugeniga. Neile astusid vastu Punaarmee sõjalennukid.

 *Pikemalt artiklis Kaimri#1944. aasta lahingud*

Mälestusmärk
------------

Mälestusmärk tankitõrjeliinile
1969. aastal avati Lõpel tankitõrjeliini merepoolses otsas tee ääres mälestusmärk, mis kujutab suurt betoonpüramiidi tahvliga, millel on kiri: "Lõpe-Kaimri tankitõrjeliin, ehitatud 1941. aastal".

Muinsuskaitseamet uurib tankitõrjeliini kaitse alla võtmise võimalusi.

Tsitaat 2006. aasta ekspertiisist: *"Tegemist on ühe omanäolisema II maailmasõja aegse kaitserajatisega Saaremaal. Kuna Sõrve poolsaar on tuntud just oma sõjaajaloo poolest, siis kuulub Lõpe–Kaimri tankitõrjeliin siinsete tähtsamate militaarturismi objektide hulka."*

Viited
------

1. ↑  Sõrve väike teatmeteos. Kuressaare 1991
2. ↑  "Militaarpärandi nimekiri täieneb" Muinsuskaitseamet, 4. jaanuar 2019
3. ↑  Lõpe-Kaimri tankitõrjeliin, Kultuurimälestiste register
4. ↑  Endel Püüa, Saare maakonna militaarobjektide ekspertiis, 2006.a. LÕPE – KAIMRI TANKITÕRJELIIN
**Vahelduvvool** on elektrivool, mille suund perioodiliselt muutub. Iga perioodi kestel suureneb vahelduvvoolu hetkväärtus (s.t muutuva suuruse väärtus mingil hetkel) nullist tippväärtuseni ja väheneb uuesti nullini (see on voolu positiivne poolperiood); seejärel väheneb vool negatiivse tippväärtuseni ja suureneb uuesti nullini (negatiivne poolperiood). Kõige laiemalt on kasutusel siinusfunktsiooni kohaselt muutuv vahelduvvool ‒ siinusvool.

Siinussuuruse periood (katkendjoonega on tasemel 0,707 näidatud ruutkeskmine väärtus)
Vahelduvvoolu rahvusvaheliselt kasutatav tähis on AC (inglise k sõnadest *alternating current*).

Vahelduvvoolu iseloomustavad tähtsamad suurused on järgmised:

* periood *T* ‒ ajavahemik, mille jooksul vool läbib ühekordselt kõik väärtused;
* sagedus *f* ‒ perioodide arv sekundis, mõõtühik herts;
* tippväärtus *I*m ‒ kummagi poolperioodi amplituudiväärtus;
* efektiivväärtus *I* ‒ vool, mis on efektiivsuselt, nt soojustoimelt samaväärne niisama tugeva alalisvooluga; rahvusvaheliselt kasutatav tähis on RMS (inglise keele sõnadest *root mean square*, voolu ruutkeskmine väärtus perioodi kestel).

Elektrienergia tootmise, jaotamise ja tarbimise seisukohalt on vahelduvvoolul alalisvoolu ees mitmeid eeliseid:

* vahelduvvoolu korral on trafo abil lihtne muundada energiat ülekandekadude vähendamiseks kõrgepingeliseks ja tarbija juures tagasi vajaliku madalama väärtuseni;
* vahelduvvoolugeneraatorite jõuahelad on kontaktivabad, seega puudub vajadus kanda voolu üle pöörlevalt rootorilt;
* vahelduvvoolumootorid on lihtsamad, odavamad ja töökindlamad kui alalisvoolumootorid.

Vahelduvvooluenergia olulisteks puudusteks on võimsusteguri korrigeerimise ja reaktiivvõimsuse kompenseerimise vajadus ülekandekadude vähendamiseks. Jõuelektroonika kiire arengu tõttu on alates 20. sajandi lõpust hakatud tööstus- ja transpordirakendustes (kraanad, tööstusrobotid jm) üha enam kasutama alalisvoolu.

Vaata ka
--------

* Alalisvool
* Kolmefaasiline toitesüsteem

Välislingid
-----------

* Vahelduvvool
Station F
HEC Paris Startup Launchpad Demo Day 2024
**Station F** on idufirmade ülikoolilinnak, mis avati 29. juunil 2017 ja mis hõlmas üle 34 000 ruutmeetri ning asub Halle Freyssinetis, Pariisis. Selle lõi Xavier Niel ja režissöör on Roxanne Varza. See on suurim startup-ülikoolilinnak maailmas.

Ülikoolilinnak
--------------

Station F ülikoolilinnak hõlmab 34 000 ruutmeetrit ja seal asub enam kui 3000 töökoha stardiala, turg, 26 rahvusvahelist tugi- ja kiirendusprogrammi, ürituste ruumid ja mitmed söögikohad. Hoones on koosolekuruumid, restoran, kolm baari ja 370 kohaga auditoorium. Inkubaatoris on esindatud ka idufirmade toimimiseks olulised teenused: investeerimisfondid, Fab lab, 3D printer ja avalikud teenused.

Ülikoolilinnak on partneriks erinevatele koolidele, näiteks Euroopa parimale ärikoolile HEC Paris.

Viited
------

1. ↑  Avec Station F, Xavier Niel s'impose comme figure incontournable du monde des start-up
2. ↑  Station F : le campus de start-up français inauguré par Emmanuel Macron
3. ↑  Comment travaille-t-on à la Station F ? Revivez la visite guidée
4. ↑  Business school rankings
5. ↑  Incubateur HEC Paris

Välislingid
-----------

* Station F koduleht
Liensberger 2021. aasta mais
**Katharina Liensberger** (sündinud 1. aprillil 1997 Feldkirchis Vorarlbergi liidumaal) on Austria mäesuusataja. Ta on alates 2018. aastast Austria rahvuskoondise liige ning võistleb slaalomis ja suurslaalomis.

2018. aasta taliolümpiamängudel Pyeongchangis ja 2019. aasta maailmameistrivõistlustel Åres võitis Liensberger Austria meeskonnaga võistkondlikus arvestuses hõbemedali. 2021. aasta maailmameistrivõistlustel Cortina d'Ampezzos võitis ta slaalomis ja esimest korda peetud paralleelslaalomis (koos Marta Bassinoga) kuldmedali ning suurslaalomis pronksmedali. Hooajal 2020/21 võitis ta esimest korda slaalomis maailma karika. 2022. aasta taliolümpiamängudel Pekingis võitis Liensberger slaalomis hõbemedali ja võistkondlikus arvestuses kuldmedali.

Välislingid
-----------

* Katharina Liensbergeri koduleht
* Katharina Liensberger ROK-i veebilehel
* Katharina Liensberger Rahvusvaheline Suusaföderatsioon-i veebileheli veebilehel
* Katharina Liensberger Olympedia veebilehel
* Katharina Liensberger Ski-DB veebilehel
**Lena Dürr** (sündinud 4. augustil 1991) on Saksamaa mäesuusataja, kes on spetsialiseerunud slaalomile.

Ta sündis Münchenis ja kasvas üles lähedalasuvas Germeringis. Dürr tegi oma maailma karikasarja debüüdi 2008. aasta veebruaris. Tal on kaks MK-etapi võitu; esimene oli ühtlasi tema esimene poodiumikoht, paralleelslaalom 2013. aastal. See oli linnavõistlusel Venemaal Moskvas 29. jaanuaril, kuhu ta läks tegelikult varuvõistlejana. Tema teine võit tuli täpselt kümme aastat hiljem Tšehhis Špindlerův Mlýnis slaalomis, kus ta alistas teise koha saanud Mikaela Shiffrini. Nemad kaks vahetasid eelmisel päeval saadud slaalomi poodiumikohad. Dürr võitis 2023. aasta MM-il slaalomis pronksmedali. Ta on võitnud veel kaks MM-i pronksmedalit, aastatel 2013 ja 2021 võitis ta Saksamaa koondisega võistkondlikult pronksmedali. 2022. aasta taliolümpiamängudel Pekingis võitis ta hõbemedali Saksamaa võistkonna koosseisus samuti võistkonnavõistluses.

Nii tema õde Katharina Dürr kui ka isa Peter Dürr olid mäesuusasõitjad.

Välislingid
-----------

* Lena Dürr ROK-i veebilehel
* Lena Dürr Rahvusvaheline Suusaföderatsioon veebilehel
* Lena Dürr Olympedia veebilehel
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib vaimulikust; füüsiku kohta vaata artiklit Urmas Nagel (füüsik)* |

---

**Urmas Nagel** (sündinud 6. septembril 1960) on eesti vaimulik (aastast 2024 EELK Tallinna Jaani koguduse abiõpetaja) ja laulja.

Ta lõpetas aastal 1978 Tartu 1. Keskkooli ja õppis aastatel 1978–1982 Tartu Riiklikus Ülikoolis ajalugu. 

Nagel on töötanud Tartu Riikliku Ülikooli raamatukogus. 
Ta on lõpetanud Usuteaduse Instituudi. Ta ordineeriti 4. mail 1992 diakoniks ja 7. aprillil 1993 aseõpetajaks, 22. veebruaril 2000 anti talle õpetaja õigused. 

Ta oli aastatel 1992–1993 Käina Martini koguduse diakon. Aastatel 1992–2000 oli ta Käina ja Emmaste koguduse õpetaja. Aastatel 2000–2024 oli Nagel Räpina Miikaeli koguduse õpetajaks, lisaks hooldas ta Mehikoorma kogudust; samuti oli Nagel aastal 2007 Põlva Püha Neitsi Maarja koguduse hooldajaõpetaja ning aastatel 2007–2008 Rõuge Maarja koguduse hooldajaõpetaja. 

Aastatel 2002–2007 oli ta Võru praostkonna abipraost ja 2007–2015 Võru praost. 

Alates 3. märtsist 2024 on ta EELK Tallinna Jaani koguduse abiõpetaja. 

Nagel on loonud luulet ja laule ning ta on folkmuusik.

Tunnustus
---------

* 2007 – Põlvamaa teenetemärk diakoonia- ja noortetöö arendamise eest
* 2020 – EELK Kuldrist pika ja pühendunud teenistuse eest,

Viited
------

1. ↑  Urmas Lauri, 
Plaadi tegemiseks kulus 25 aastat ja 2 päeva, Hiiu Nädal, 30. detsember 2010
2. ↑  Võru praostkonnas uus praost, Eesti Kirik, 8. mai 2007
3. ↑   Räpina koguduse õpetajale Urmas Nagelile on antud EELK kuldristi kandmise õigus, Eesti Kirik, 2. detsember 2020
4. ↑  Õpetaja Urmas Nagel pälvis kuldristi, Lõuna-Eesti Postimees, 16. juuni 2022

Kirjandus
---------

* Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku Eestis teenivad vaimulikud seisuga 1. juuli 2013. EELK Konsistoorium. Tallinn 2013

Välislingid
-----------

* "Selle süükoormaga olen elanud 25 aastat" Eesti Ekspress, 15. jaanuar 2010
* "Urmas Nagel: eks ma elan selle taagaga" LõunaLeht, 4. veebruar 2010
* Võru praost Urmas Nagel: „Homod võiks kirikult ise abi otsida.", Võrumaa Teataja, 8. detsember 2011
**Pavel Anissimov** (15. august / 28. august 1904 Petrajeva-Gorka küla, Belozerski maakond, Vologda kubermang – 26. november 1981 Tallinn) oli Nõukogude Liidu partei- ja riigitegelane, siseteenistuse polkovnik (1964).

Haridus
-------

Aastatel 1913–1917 õppis ta kohalikus külakoolis, 1931–1932 Nadežda Krupskaja nimelises Leningradi Poliithariduse Instituudis (lõpetamata), 1945–1946 Üleliidulise Kommunistliku (bolševike) Partei Keskkomitee (ÜK(b)P KK) juures asuvas kõrgemas partorgide koolis (lõpetamata), Kõrgemas parteikoolis ÜK(b)P KK juures (lõpetas 1954 eksternina).

Teenistuskäik
-------------

1924–1926 Jekimovski külanõukogu esimees Belozerski maakonnas Tšerepovetsi kubermangus, 1926–1928 4. suurtükiväebrigaadi reamees Leningradi sõjaväeringkonnas, 1928–1931 tehase "Krasnõi Putilovets" lihvija Leningradis, 1931–1932 Nadežda Krupskaja nimelise Leningradi Poliitharidusliku Instituudi üliõpilane. ÜK(b)P liige 1929. 1932–1933 ÜK(b)P veemajanduse töökollektiivi sekretär Belozerskis Leningradi oblastis, 1933–1936 Loode jõelaevanduse Laadoga-äärse piirkonna parteikomitee instruktor ja sekretär, 1936–1938 Loode jõelaevanduse Tšerepovetsi sadama partorg ja parteikomitee sekretär, 1938–1939 Tšerepovetsi rajoonikomitee 2. sekretär, 1939–1941 1. sekretär, 1941–1945 Vologda oblastikomitee kaadriala sekretär, 1945–1946 ÜK(b)P KK juures asuva Kõrgema partorgide kooli kuulaja Moskvas.

Aastatel 1946–1947 ÜK(b)P KK Eesti büroo vastutav töötaja, 1947–1948 Eestimaa Kommunistliku (bolševike) Partei Keskkomitee (EK(b)P KK) kaadriosakonna juhataja asetäitja, 1948–1952 EK(b)P KK administratiivosakonna juhataja. Tema parteilisele karjäärile mõjus halvasti parteiliikmemaksude juhtum, kui kaks kommunisti varastasid kuue aasta jooksul kümneid tuhandeid rublasid parteiliikmemakse. Anissimovi süüdistati kontrolli puudumises ja teda karistati valju noomistusega arvestuskaardile kandmisega.1952–1953 oli ta EKP Tartu oblastikomitee 2. sekretär, 1953–1954 ja 1957–1961 EKP KK tööstuse ja transpordi osakonna juhataja asetäitja, 1954–1957 Eesti NSV kalatööstuse minister, 1961–1962 Eesti NSV siseministri asetäitja, 1962–1967 Eesti NSV ühiskondliku korra kaitse ministri esimene asetätija. Alates 1967 üleliidulise tähtsusega personaalpensionär Tallinnas.

Tegevus julgeolekuorganite juhtimisel
-------------------------------------

1948. aastal loodi EKP KK juurde administratiivosakond, mille ülesannete juurde käis muuhulgas ka järelevalve julgeolekuorganite tegevuse üle. Aastatel 1948–1952 oli selle osakonna juhataja Pavel Anissimov. Need oli aastad, kui viidi läbi 1949. aasta märtsiküüditamine ja suruti maha relvastatud vastupanuliikumine Eestis.

Pavel Anissimov suri 26. novembril 1981 Tallinnas ja ta maeti 2. detsembril 1981 Metsakalmistule.

Viited
------

1. ↑  Meelis Saueauk "Propaganda ja terror. Nõukogude julgeolekuorganid ja Eestimaa Kommunistlik Partei Eesti sovetiseerimisel 1944-1953" Tallinn, 2015. Lk 395-396; "Eestimaa Kommunistliku Partei Keskkomitee. Organisatsiooniline struktuur 1940-1991." Tallinn, 2002. Lk 424-425
2. ↑  Päring HAUDI-st[*alaline kõdulink*](andmebaasis nime all Pavel Anisimov)
**Winfred Mutile Yavi** (sündinud 31. detsembril 1999 Ukias) on Keenia päritolu Bahreini takistusjooksja, maailmameister.

Kuigi Yavi sündis ja kasvas Keenias, vahetas ta 15-aastaselt kodakondsust ning on alates 2016. aastast esindanud Bahreini.

2017. aasta maailmameistrivõistlustel Londonis pääses ta 3000 meetri takistusjooksus finaali ja sai isikliku rekordiga 9.22,67 8. koha.

2019. aasta maailmameistrivõistlustel Dohas oli Yavi isikliku rekordiga 9.05,68 3000 meetri takistusjooksus neljas.

Tokyo olümpiamängudel sai ta 10. koha.

2022. aasta maailmameistrivõistlustel Eugene'is oli ta ajaga 9.01,31 taas neljas

2023. aasta maailmameistrivõistlustel Budapestis tuli Yavi Beatrice Chepkoechi ja Faith Cherotichi ees maailmameistriks ajaga 8.54,29. Hooaja lõpus tuli ta ka Teemantliiga üldvõitjaks.

Isiklikud rekordid
------------------

Tavarada

| Ala | Tulemus | Aeg | Koht |
| --- | --- | --- | --- |
| 1500 m jooks | **4.05,54** | 7. mai 2022 | Keenia Nairobi |
| 5000 m jooks | **15.15,93** | 24. oktoober 2019 | Hiina Wuhan |
| 2000 m takistusjooks | **5.56,83** AR | 1. september 2019 | Saksamaa Berliin |
| 3000 m takistusjooks | **8.50,66** AR | 26. september 2023 | Ameerika Ühendriigid Eugene |

Lühirada

| Ala | Tulemus | Aeg | Koht |
| --- | --- | --- | --- |
| 3000 m jooks | **8.39,64** NR | 14. veebruar 2020 | Prantsusmaa Val-de-Reuil |

Allikas: Rahvusvaheline Kergejõustikuliit

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Winfred Yavi**
 |

* {{IAAF}} mallil puudub kood Vikiandmetes.
**Téglás** on linn Ungaris Hajdú-Bihari komitaadis Hajdúhadházi kreisis.

Linna olulisim vaatamisväärsus on Degenfeld-Schomburgi loss.

Geograafiline asend
-------------------

Téglás asub kreisikeskusest Hajdúhadházist umbes 3 km ja komitaadikeskusest Debrecenist ligikaudu 20 km põhjas.

Ajalugu
-------

Asulat on esmamainitud 1312. aastal. Raudteeühenduse sai Téglás 1858. aastal. Suurküla staatus anti Téglásile 1970. aastal. 

1. jaanuaril 1984 ühines Téglás Hajdúhadháziga Hadháztéglási nime all. Kahe asula elanikud ei suutnud harjuda ei ühenemisega ega ka uue nimega. 1987. aastal asula linn uueks nimeks Hajdúhadháztéglás. 1. mail 1991 asulad eraldati ja mõlemale anti linnaõigused..

Sõpruslinnad
------------

* Saksamaa Affalterbach, Saksamaa
* Tšehhi Fulnek, Tšehhi
* Ukraina Tõiglaš, Ukraina
* Poola Ludwin, Poola

Viited
------

1. ↑  Degenfeld-Schomburg kastély (Téglás) A múlt emlékei, 22. september 2021. Vaadatud 23. märtsil 2024
2. ↑  Hajdúhadház: valaki elhagyta a kommunális hulladékát! Hulladékvadász, 4. august 2018. Vaadatud 23. märtsil 2024
3. ↑  Várostörténet Hajdúhadház Város. Vaadatud 23. märtsil 2024
**Peter von Tiesenhausen** (ka *Petrus de Tisenhusen, Dissenhussen*) oli Vana-Liivimaa aadlik ja vaimulik, Tartu toomhärra 1550–1558.

Peter von Tiesenhausen pärines Tartu piiskopkonnast, tema isa oli Heinrich von Tiesenhausen, Tiesenhausenite vasallisuguvõsast. 1536. aastal immatrikuleeriti Peter von Tiesenhauseni nimeline isik Oderi-äärse Frankfurdi ülikooli, võimalik, et see oli hilisem toomhärra; 1545. aastal immatrikuleeriti samanimeline Wittenbergi ülikooli. 20. jaanuaril 1550 on Peter von Tiesenhausenit esmakordselt nimetatud Tartu toomhärraks.

1551. aastal teatas Liivimaalt lahkunud Tartu piiskop Jodokus von der Recke, et sooviks Peter von Tiesenhausenit näha enda järglasena piiskopitoolil. Kuid Tartu kapiitel valis 1552. aastal uueks piiskopiks Kärkna kloostri abti Hermann Weseli, kellel aga kuni 1554. aastani ei õnnestunud hankida paavsti kinnitust. Seetõttu tekkis Riia peapiiskopil Wilhelmil ja tema vennal, Preisimaa hertsogil Albrechtil 1553. aasta lõpus plaan Tiesenhausen ikkagi Tartu piiskopiks teha, selles lubas neid abistada ka Roomas elav kunagine Tartu toomhärra Alexander Sculteti. Kuid Peter von Tiesenhausen ise polnud eriti valmis Tartu seisuste tahte vastu astuma, kartes ebaõnnestumist ja oma toomhärravalduste kaotsiminekut. Peapiiskop Wilhelm pakkus seepeale võimalust Tiesenhausenist Hermann Weseli koadjuutor teha, kuid ka see plaan ei õnnestunud, sarnaselt ebaõnnestus ka Tiesenhauseni võtmine Riia toomkapiitlisse.

Tiesenhausen oli Tartu toomkapiitlis kuni selle lõpuni 1558. aastal, ta esines Tartu piiskopkonna esindajana veel 1558. aasta märtsis peetud Liivimaa maapäeval. Tartu piiskopkonna vallutamise järel loobus Tiesenhausen vaimulikuseisusest ning 20. novembril 1561 läänistas Zygmunt II August talle mõisaid Rēzekne lähedal. Varsti pärast seda abiellus ta Barbara Tiesenhauseniga, kes oli Riia peapiiskopi vasalli Fromhold von Tiesenhauseni tütar.

Kirjandus
---------

* Leonid Arbusow vanem. *Livlands Geistlichkeit vom Ende des 12. bis ins 16. Jahrhundert*.
* *Herzog Albrecht von Preussen und Livland*.
**MTÜ Vene Muuseum** on Tallinnas tegutsev muuseum, mis tutvustab Eestiga seotud vene temaatikat.

Vene Muuseumi eesmärk on arendada Eesti vene kultuuri uurimise ja tutvustamise võimalusi, ning luua täiendavaid tingimusi kultuuriväärtuste taastamiseks, hoidmiseks, kogumiseks, uurimiseks ja säilitamiseks. Selle eesmärgi nimel kogub muuseum Tallinna eri rahvustest kodanikkonna eluolu ja kultuuri iseloomustavat ainest.

Ajalugu
-------

Mõte luua Eesti vene kultuuri muuseum tekkis juba 1931. aastal, pärast Suurgildi hoones Pikal tänaval toimunud näitust, mis oli pühendatud vene kultuurile Eestis. Näituse organisaatorid pöördusid Konstantin Pätsi poole palvega rahastada tulevast vene kultuuri muuseumi loomist, kuid ideed ellu viia ei õnnestunud. 1970. aastate keskpaigas arutasid Eesti NSV Ministrite Nõukogu ja Kultuuriministeerium vanavene kultuuri muuseumi loomist. Oli kavandatud kirikuesemete ja ikoonide ekspositsioon Aleksander Nevski kiriku keldris. 1991. aastal toimus Ajaloomuuseumi initsiatiivil Orlovi lossis Maarjamäel teine suurem näitus "Vene kultuur Eestimaal".

2001. aastal asutasid Sergei Ivanov ja Stanislav Tšerepanov MTÜ Vene Muuseum. Muuseumi töö korraldamiseks olid kokku kutsutud erinevate kultuurivaldkondade spetsialistid, kes hiljem kuulusid muuseumi juhtkonda. 2001. aasta mais alustas Tallinna linn projekti rahastamist. 2002. aasta mais avati Estonia puiestee 7 maja viienda korruse ruumides esimene näitus. Koos kunstiteostega, mis olid muuseumi omandid, eksponeeriti ka erakogude materjale.

2004. aasta mais avati Vene Muuseumi ruumides aadressil Lydia Koidula 23 näitus "Ununenud ajad. Petserimaa – linane maa". Sel näitusel olid välja pandud majapidamisesemed, mis peegeldasid kohalike linameistrite eripära. Samuti võis näha Nikolai Kormašovi maale Petseri teemadel. 2005. aasta märtsis külastas muuseumi Venemaa Föderatsiooni kultuuriminister Mihhail Švõdkoi. Tema visiidiks oli ette valmistatud näitus Ivan Sokolovist. Näituse avamisel oli kohal ka autori tütar.

2010. aastal sõlmisid MTÜ Vene Muuseum ja Tallinna linna hallatav sihtasutus Tallinna Vene Muuseum heade kavatsuste kokkuleppe, mille kohaselt pidi MTÜ andma kõik eksponaadid üle sihtasutusele, kuid üleandmine takerdus kohtuvaidlusesse.

Viited
------

1. 1 2 3  Vene Muuseum, vaadatud 3.11.2016.
2. ↑  Tallinna ja Vene Muuseumi kanakitkumine jätkus Harju maakohtus. ERR, 22. aprill 2015.

Välislingid
-----------

* Muuseumi koduleht
**Ewert Wolmar von Brackel** (1689–1747) oli Brackelite aadlisuguvõsast pärit Rootsi sõjaväelane (leitnant), kes osales Põhjasõjas. Talle kuulusid Kodijärve ja Arula mõis.

Elulugu
-------

Ewert Wolmar von Brackel sündis 1689. aastal Berend von Brackeli ja Margaretha Elisabeth von Brackeli (sünninimega Cornet) peres. Tema vanem vend oli Heinrich Johann von Brackel. 

Põhjasõja algul astus Brackel Stackelbergi Liivimaa jalaväerügementi ning sai seal teenides veltveebliks. 1706. aastal oli ta kornet Schreiterfelti tragunirügemendis. 1709. aastal osales ta Poltava lahingus, kuid langes selle järel vangi. Ta naasis vangistusest 1722. aasta aprillis ning läks samal aastal leitnandi auastmes sõjaväest erru. 

1728. aastal abiellus Brackel Dorothea Johanna von Reutziga. Abielust sündis kuus last. 1738. aastast elas ta Porvoos.

Ewert Wolmar von Brackel immatrikuleeriti 1742 Liivimaa rüütelkonna aadlimatriklisse (nr 12) all

Ewert Wolmar von Brackel suri 1. aprillil 1747.

Viited
------

1. ↑  Adam Lewenhaupt, Karl XII:s officerare. Biografiska anteckninga, Stockholm. P. A. Norstedt & Söners förlag, STOCKOLM 1920, lk 76

Kirjandus
---------

* Lewenhaupt, Adam. Karl XII:s officerare. Biografiska anteckningar. Lk 76. 1920.
* Transéhe-Roseneck, Astaf von. Genealogisches Handbuch der livländischen Ritterschaft. Görlitz. Kd. 1. Lk 77. 1929.
**Ángeles Mastretta** (sündinud 9. oktoobril 1949 Puebla linnas Mehhikos) on Mehhiko kirjanik ja ajakirjanik. Ta on oma loomingus tähelepanu pööranud mehhiklastest naiste sotsiaalsele olukorrale seistes nende õiguste eest. Kirjanik on eelkõige tuntud oma romaanide "Mal de amores" (1996; eesti keeles "Armuvalu", 2018) ja "Árrancame la vida" (1985) kaudu.

Elukäik
-------

Ta elas ja õppis Pueblas 1971. aastani, kuni kolis pärast isa Carlos Mastretta surma Méxicosse.

Mastretta õppis Mehhiko Riiklikus Autonoomses Ülikoolis poliitika- ja sotsiaalteaduste teaduskonnas. Ta alustas oma ajakirjanduskarjääri õhtulehes Ovaciones. 1975. aastal andis Centro Mexicano de Escritores Mastrettale stipendiumi, mis andis talle võimaluse töötada kirjanikega nagu Juan Rulfo ja Salvador Elizondo. Aastatel 1975–1977 oli kirjanik Difusión Cultural de la ENEP-Acatláni ja 1978–1982 Chopo muuseumi direktor. 1988. aastal osales Mastretta koos Germán Dehesaga televisiooni intervjuu- ja jutusaates "La almohada". Ta on samuti toimetuskolleegiumi liige ajakirjas NEXOS, mille direktor oli aastatel 1983–1995 tema kirjanikust abikaasa Héctor Aguilar Camín. Lisaks on kirjanik aeg-ajalt teinud kaastööd ka ajalehtedele Die Welt ja El Páis.

Looming
-------

Mastretta loomingu keskmes on 1970.–1980. aastatel Mehhikos valitsenud feminism ja kirjanikku nimetatakse tihti feministiks. Oma loomingus rõhutab ta naise emantsipatsiooni; tema vabadust, võimekust ise oma saatust kujundada ning olla vaba igasugusest rõhumisest ja traditsioonist.

Tema romaanid "Mal de amores" (1996; eesti keeles "Armuvalu", 2018) ja "Arráncame la vida" (1985) on saanud viimaste aastakümnete Ladina-Ameerika kirjandusklassikaks. "Arráncame la vida" ilmumine tõi kaasa pöördepunkti tema kirjanduskarjääris ja ta pälvis ühtlasi selle eest Mazatláni kirjanduspreemia. Teose on tõlkinud kaks Hispaania kirjastust, lisaks on see tõlgitud nii itaalia, inglise, saksa, prantsuse kui ka hollandi keelde. Romaani põhjal valmis 2008. aastal samanimeline film.

1997. aastal pälvis kirjanik teose "Mal de amores" (1996) eest Rómulo Gallegose kirjandushinna, mis on üks prestiižikamaid Ladina-Ameerika kirjandusauhindu. Tunnustus on märkimisväärne, sest see oli esimene kord selle kirjandusauhinna ajaloos, kui see anti naisele.

"Mal de amores" on ilmunud ka eesti keeles Toledo kirjastuses pealkirjaga "Armuvalu" (2018, tõlkinud Maria Kall).

Viited
------

1. ↑  "Ángeles Mastretta". *Trabalibros*. Vaadatud 11.10.2022.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  "Datos biográficos" (PDF). Vaadatud 11.10.2022.
3. 1 2 3 4 5 6  Laan, Mari. "Armuvalu". *Toledo kirjastus*. Vaadatud 12.10.2022.
4. ↑  Paesalu, Maarja. "Ángeles Mastretta "Armuvalu" – milleks sulle rahu, kui sul on õnn?". *Toledo kirjastus*. Vaadatud 12.10.2022.
5. ↑  "FCM Arráncame la Vida". *Cinépolis*. Originaali arhiivikoopia seisuga 25.01.2019. Vaadatud 12.10.2022.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: robot: algse URL-i olek teadmata (link)
Lõõtsavägilased (2024)
**Lõõtsavägilased** on 2014. aastal loodud eesti rahvamuusikaansambel.

Ajalugu
-------

Lõõtsavägilaste alguseks saab lugeda seda, kui Untsakatest tuntud Margus Põldsepp pani 2013. aasta detsembris kokku enda juures lisapillina lõõtsa õppinud õpilaste (Andres Eelmaa, Rasmus Kadaja, Tobias Tae) ansambli. Ansambel tehti mõttega, et õpilased saaksid kogemuse ja tunnetuse, kuidas on ansamblis mängida. Ootamatult hakkas ansambli tegevus aga nii kiiresti edasi arenema, et väike projekt kasvas suureks. 29. jaanuaril 2014 tegid Lõõtsavägilased oma esimese proovi Karksi-Nuia Muusikakoolis. Esimesel aastal kandis ansambel nime Karksi-Nuia Muusikakooli Lõõtsaansambel, kuid suvel muudeti nimi Lõõtsavägilasteks.

Esimesed pool aastat õpiti ainult pillilugusid, kuid seejärel hakati rohkem rõhku panema laulumisele. Esimestel aastatel võis laval näha ainult nelja lõõtspilli, kuid 2017. aastal vahetas ansambli solist Andres Eelmaa oma põhipilli basskitarri vastu, et anda ansamblile juurde rohkem kõlavärvi. 2019. aasta jaanuaris liitus ansambliga Ott-Mait Põldsepp, kes mängib kitarri ja mandoliini.

Lõõtsavägilased mängivad põhiliselt rahva- ja pärimusmuusikat. Viie aasta jooksul on ansambel andnud juba üle 600 kontsert-esinemise.

Samuti on Lõõtsavägilased esinenud kõikidel suurematel folkfestivalidel üle Eesti ning teinud koostööd näiteks Untsakate, Zetode, Jaan Pehki, Hardi Volmeri ja Metsatölluga.

Lõõtsavägilased on võitnud 2015. aastal Etnokulbi ("Uustulnuk pärimusmuusikas"), Viljandimaa Kultuurkapitali aastapreemia 2015, ERRS Lokulaua 2015. aastal ning 2018. aastal Raadio Elmari aasta loo auhinna looga "Kui laubä õhta jõudis".

Koosseis
--------

* Andres Eelmaa – basskitarr, laul
* Ott-Mait Põldsepp – akustiline kitarr, mandoliin, laul
* Rasmus Kadaja – eesti lõõtspill, karmoška, laul
* Margus Põldsepp – eesti lõõtspill, karmoška, laul
* Tobias Tae – eesti lõõtspill, karmoška, laul
* Georg-Rasmus Mäe – helirežii

Diskograafia
------------

**Albumid**

* "Meie noor ja tormiline veri" (2015)
* "Edimise numre miis" (2016)
* "#Kolmaz" (2018)
* "Pidu kodun" (2019)
* "Lõõtsavägilased" (2022)

**Singlid**

* "Edimise numre miis" (2016)
* "Vanapoisi reinlender" (2017)
* "Kui laubä õhta jõudis" (2018)
* "Ära sinä võtku pikka naist" (2019)
* "Sabalugu" (2020)
* "Kippar Kliiverpoom"(2022)

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Lõõtsavägilased** |

* www.lootsavagilased.ee
**Apokrüüfid** (ka **apokriiva**, **apokriivaraamatud**; kreeka keeles *apokryphos* 'salajane') on Piibli kaanonisse mittekuuluvad, kuid tekkeajalt ning sisult Piiblile lähedased judaistlikud ja algkristlikud teosed.

**Apokrüüfsed evangeeliumid** pole kiriku vaimulike poolt ära peidetud saladokumendid (nagu mõnikord arvatakse), vaid erinevatelt algkristlikelt rühmitustelt pärinevad tekstid, millest mõned (nt *Peetruse evangeelium*) on olnud mõnes piirkonnas ja lühemat aega ka ametlikult tunnustatud (kanoonilised).

Katoliiklased kasutasid sõna apokrüüf asemel **deuterokanoonilised** ehk **piiblivälised kirjad**. Tänapäeval teoloogid enam ei rõhuta mõiste seotust konfessiooniga.

Protestantliku käsitluse kohaselt on Vana Testamendi apokrüüfideks:

* Juuditi raamat
* Saalomoni tarkuseraamat
* Toobija raamat
* Paaruki raamat
* Jeesus Siiraki tarkuseraamat
* Makabite 1. raamat
* Makabite 2. raamat
* Estri raamatu lisad,
* Susanna ja Taanieli lugu
* Asarja palve ja Kolme mehe kiidulaul
* Peel ja Lohemadu,
* Sibüllide ennustused,
* Eenoki raamat
* Moosese taevaminek,
* 12 patriarhi testament
* Jesaja taevaminek ja nägemus
* Paaruki ilmutusraamat
* Aabrahami ilmutusraamat
* Eelija ilmutusraamat.

Protestantliku käsitluse kohaselt on Uue Testamendi apokrüüfideks: 

* Heebrealaste evangeelium
* Egiptlaste evangeelium
* Peetruse evangeelium
* Tooma evangeelium
* Noorema Jaakobuse evangeelium
* Apostlite retked
* Nikodeemuse evangeelium
* Pauluse teod
* Johannese teod
* Andrease teod
* Pseudo-Kleemensi kirjad
* Peetruse ilmutusraamat
* Pauluse ilmutusraamat

#### Vaata ka

* Uue Testamendi apokrüüfid

Vana Testamendi apokrüüfid
--------------------------

Apokrüüfilised/deuterokanoonilised raamatud olid teosed, mis olid lisatud Septuagintasse (kreekakeelne tõlge Heebrea Piiblist, lühendatult **LXX**) või Vulgata tõlgetes, kuid mis ole arvatud juutide ja protestantide Vana Testamendi kanooniliste raamatute hulka. Kõiki sisalduvaid teoseid on ühe või rohkema kristliku kogukonna poolt peetud erinevatel aegadel ja eri kohtades kanooniliseks, kuid mitte kõigi poolt.
**Harry Roots** (26. juuni 1950 – 29. jaanuar 2010) oli eesti juhtimisteadlane ja poliitik.

Ta lõpetas 1968. aastal Tallinna 2. Keskkooli ja 1973. aastal Tartu Riikliku Ülikooli ajaloolasena. 

Aastatel 1973–1974 töötas ta Tallinna 2. Keskkoolis õpetajana ja 1975–1977 oli Teaduste Akadeemia Ajaloo Instituudi aspirant, ajalookandidaadi väitekirja kaitses 1977. aastal. 

1978–1986 oli ta EKP KK Partei Ajaloo Instituudi arenenud sotsialismi sektori vanemteadur ja sektorijuhataja kuni sektori likvideerimiseni. Kogus materjali doktorikraadi kaitsmiseks. Aastatel 1986–1987 Majandusjuhtide Kvalifikatsiooni Tõstmise Instituuti dotsent ja 1987–1988 oli ta Eesti NSV Teaduste Akadeemia Ajaloo Instituudi juhtteadur. 

Aastatel 1988–1990 oli ta EKP Tallinna Linnakomitee osakonnajuhataja, 1990–1992 EKP KK sekretär ja teine sekretär. Aastatel 1992–1994 oli ta Riigikantselei Koolituskeskuse asedirektor, 1994–1995 Eesti-Balti Majandusakadeemia tegevdirektor ja 1998–2001 Sisekaitseakadeemia õppeprorektor.

2001. aastast töötas ta Tallinna Ülikooli psühholoogia instituudis organisatsiooni- ja juhtimisteooria õppejõuna.

Harry Roots kirjutas 11 raamatut, sealhulgas teosed "Eesti bürokraatia järjepidevus ja uuenemine" (2000), "Organisatsioonikultuuri tüübid" (2002) ja "Loenguid organisatsiooniteooriast" (2005).

Viited
------

1. ↑  "Kes on kes Eesti poliitikas 1988-1992", Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 1992, lk 55

Välislingid
-----------

* In memoriam professor Harry Roots
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib linnast; perekonnanime kohta vaata artiklit Paks (perekonnanimi)* |

---

Paksi Püha Vaimu kirik
**Paks** on linn Ungaris Tolna komitaadis, Paksi kreisi halduskeskus.

Paks asub Doonau ääres, umbes 100 km Budapestist lõuna pool. Paksis elab ligi 20 000 inimest.

1774 rajati linna kalvinistlik kirik, 1884 luteri kirik ja 1901 katoliiklik basiilika Jeesuse Südame kirik. 1987–1991 valmis Imre Makoveczi projekteeritud katoliiklik Püha Vaimu kirik.

Linnas asub Ungari ainuke, 1983. aastal rajatud tuumaelektrijaam, mis toodab ligi 40% Ungari elektrist.

Paksis ei ole raudteed. Linnast saab maanteed ja Doonaud mööda sõita põhja poole Dunaújvárosisse ja Budapesti. Doonaud mööda saab sõita lõuna poole Bajasse ja Mohácsisse. Maanteed mööda saab sõita lõuna poole komitaadi keskusse Szekszárdi ja komitaadile nime andnud Tolnasse.

Linna jalgpalliklubi Paksi SE mängib Ungari kõrgeimas liigas Nemzeti Bajnokság I.

Paksil on kolm sõpruslinna: Poolas asuv Gubin ning Saksamaal asuvad Lauda-Königshofen Baden-Württembergis ja Reichertshofen Baieris.

Paksis korraldatakse kevadfestivali ning seal toimub ka rahvusvaheline bluusi-, džässi-, roki- ja gastronoomiafestival.

Viited
------

1. ↑  Detailed Gazetteer of Hungary, vaadatud 5.11.2023.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Paks** |

* Paksi koduleht
**Elmu Peek** (4. oktoober 1936 Läänemaa – 31. august 2017) oli Eesti NSV partei- ja riigitegelane ning Eesti omavalitsustegelane.

Ta lõpetas 1954. aastal Haapsalu Pedagoogilise Kooli ja 1965. aastal Eesti Põllumajanduse Akadeemia agronoomina.

Ta töötas aastatel 1954–1956 õpetajana Kaali 7-klassilises Koolis. 1956–1957 töötas ta aseesimehena Haapsalu rajooni Kangelase kolhoosis. 1959–1962 töötas ta õpetajana Haapsalu Töölisnoorte Keskkoolis ja Haapsalu Sanatoorses Internaatkoolis.

Tegevus ELKNÜ-s, NLKP-s ja muudes Nõukogude organites
-----------------------------------------------------

* 1957–1959 ELKNÜ Haapsalu Rajooni Komitee II sekretär

1958–1990 NLKP liige, on hiljem kuulunud EKP Keskkomitee ridadesse 

* 1959–1962 Haapsalu rajooni Valguse kolhoosi parteialgorganisatsiooni sekretär
* 1967 lõpetas NLKP KK juures asuva Kõrgema Parteikooli
* 1968–1976 EKP Haapsalu Rajoonikomitee organisatsioonilise töö osakonna juhataja ja II sekretär
* 1976–1979 ametiühingutööl
* 1979–1985 EKP Haapsalu Rajoonikomitee I sekretär
* 1980–1985 X koosseisu saadik
* 1985–1988 EKP Viljandi Rajoonikomitee I sekretär
* 1985–1990 XI koosseisu saadik
* 1988–1989 Eesti NSV teraviljasaaduste minister

Aastast 1990 töötas ta Harju Maavalitsuse kantselei juhatajana.

Isiklikku
---------

Tema hobid on filateelia ja loodusvaatlused.

Kirjandus
---------

* Eesti majanduse biograafiline leksikon (1951-2000). AS Kirjastus Ilo, 2003
Narva Kesklinna Kool. Vaade Puškini tänavalt
Kooli hoone 1927. aastal
**Narva Kesklinna Kool** on põhikool Narva keskosas Kalevi linnaosas aadressil Aleksander Puškini tänav 29. 

Alates 2011. aastast on kooli direktori kohusetäitja Anna Zubova.

Ajalugu
-------

Narva Kesklinna Kool on üks Narva vanemaid koole. See asutati 1926. aastal. Hoone arhitekt oli Nikolai Opatski. Alates 1944. aastast tegutses kool hoones aadressil Vabaduse tänav 20 ja kandis alates 1945. aastast nime **Narva 1. Mittetäielik Keskkool.**

1950. aastal nimetati kool ümber **Narva 1. Keskkooliks** ja samal aastal sai kool kolida tagasi taastatud koolimajja aadressil Aleksander Puškini tänav 29. 1956. aastal sai kool **Narva Internaatkooli** staatus. Alates 1975. aastast oli kooli nimi taas **Narva 1. Keskkool**. 1996. aastal nimetati kool ümber **Narva Kesklinna Kooliks**. 1998. aastal omistati koolile gümnaasiumi staatus ja kooli nimeks sai **Narva Kesklinna Gümnaasium**.

2018. aastal otsustati Narva luua 540 õppekohaga riigigümnaasium ja Narva Kesklinna Gümnaasium reorganiseerida 854 õppekohaga põhikoolik. Narva Linnavolikogu 20. detsembri 2018. aasta otsusega nr 72 kehtestati Aleksander Puškini tänav 29, 29a, 31, 33 ja lähiala detailplaneering. Plaanis oli lammutada B- ja C-korpus ning aul ning säilitada arhitektuurse väärtusega A-korpus ja võimla. Narva Kesklinna Kooli hoone suuruseks kavandati 5900 m2. Hoone arhitektuurilahenduse autorid on Maarja Kask, Ralf Lõoke ja Martin McLean ning projekteerija on Salto AB OÜ.

1. septembrist 2023 on kool põhikool ja kannab nime **Narva Kesklinna Kool**.

Kooli õppekeel on vene keel, keelekümblusklassides on õppekeeleks eesti keel.

Kooli direktorid
----------------

* 1944 – Vassili Golubev
* 1945 – Marina Nezamajeva
* 1951 – Leonid Klimberg
* 1983 – Vladimir Matvejev
* 1997 – Galina Oja
* 2000 – Arno Timoškin
* 2011 – Anna Zubova (kt)

Viited
------

1. 1 2  21.12.2018 Narva Linnavalitsuse Arhitektuuri- ja Linnaplaneerimise Ameti teade
2. 1 2 3  Gümnaasiumi ajalugu. Narva Kesklinna Gümnaasiumi veebisait.
3. 1 2 3  Нарва : Нарвскую Кесклиннаскую гимназию с юбилеем!!!
4. ↑  Gümnaasiumi ajalugu kooli kodulehel
5. ↑  Riigi Kinnisvara otsib Narva riigigümnaasiumi õppehoone ja Narva kesklinna põhikooli ehitajat (vaadatud 02.11.2021)
6. 1 2  Нарва выплатит уволенному директору гимназии более 12000 евро, Postimees, 04.10.2012 (vaadatud 10.05.2020)

Välislingid
-----------

* Kooli koduleht
* АННА ЗУБОВА: «НАША МИССИЯ – ПОМОЧЬ ОСУЩЕСТВИТЬ МЕЧТУ» Narvaleht.ee, 24.08.2016
**Reen Berg**, esinejanimega **THEBJORG** (sündinud 29. oktoobril 1999 Kingissepas Venemaal), on Tallinnas tegutsev tehno- ja *deep house* muusik.[*viide?*]

Aastal 2015 lõpetas Venemaa põhikooli Kingiseppa linnas ja alustas õpinguid Sillamäel kutsekoolis tarkvaraarendaja erialal. Kutsekooli lõpetas 2018 ja kolis seejärel Tallinna.[*viide?*]

Karjäär
-------

**THEBJORG** on juba välja andnud mitu albumit ja singlit. Tema muusikat iseloomustavad eksperimentaalsed helimaastikud, dünaamilised rütmid ja huvitavad tekstuursed elemendid.[*viide?*]

Ta alustas oma muusikukarjääri mõned aastad tagasi ja on juba välja andnud mitmeid lugusid, mis on kättesaadavad muusikaplatvormidel nagu Spotify, Deezer ja Apple Music. Praegu jätkab ta uue muusika loomist ja oma unikaalse heli otsimist.[*viide?*]

Vabal ajal naudib **Reen Berg** reisimist ja sõpradega aja veetmist. Ta on ka filmide austaja ja külastab sageli Tallinna kinosaale. Tema elu ja loomingut saab jälgida tema Instagrami lehtedel.[*viide?*]

Diskograafia
------------

Esimene album Static

Singel: Under

Singel: Först

Album: Nexus

Album: Kiir

Välislingid
-----------

* Telegram -
* Instagram -
* Facebook - https://www.facebook.com/thebyorg/
* Youtube -
* Spotify -
* Apple Music -
* Yandex Music -
* Deezer -
**Vladimir Romanihhin** (Владимир Степанович Романихин; 1942, Prohladnõi – 2. mai 2010, Narva) oli Eesti koorijuht, dirigent, helilooja, bajaanimängija, laulja. 

Pärast Teist maailmasõda kaotas ta vanemad ning elas lastekodus ja õppis internaatkoolis. Lapsepõlvest alates tundis ta huvi muusika vastu ja õppis iseseisvalt bajaani, mandoliini ja balalaikat mängima. Alates 1959. aastast õpetas ta koolis muusikat.

Ta õppis Doni-äärse Rostovi kultuuriinstituudis dirigeerimisosakonnas ja Moskva Krupskaja nimelises kultuuriinstituudis. 1968. aastal kolis Vladimir Romanihhin Narvasse ja asus tööle Narva 8. Põhikoolis, hiljem Narva 4. Keskkoolis.

1975. aastal sai Vladimir Romanihhinist Vassili Gerassimovi nimelise kultuuripalee segakoori liige ja koorijuht.

Elu lõpuni oli ta "Veteranõ Krengolma" koorijuht.

Laulud
------

* Гуси-лебеди
* Нарвские закаты
* Мы – кренгольмцы

Viited
------

1. ↑  Евгений Ашихмин. Поет Кренгольм, "Молодежь Эстонии", 28.03.05
2. ↑  Памяти Маэстро. Gorod, nr 345, 22.04–28.04.2011

Välislingid
-----------

* Vladimir Romanihhini pilt
Leena Hietanen 2007. aastal
**Leena Hietanen** (sündinud 30. detsembril 1956 Kuusamos) on soome ajakirjanik ja publitsist, kes on paistnud silma Eesti-vaenulike ja Venemaa sõjalist sekkumist toetavate seisukohavõttudega. 

Leena Hietanen on lõpetanud 1985. aastal Oulu ülikooli loodusteaduste erialal. Aastatel 1985–1990 õppis ta Helsingi ülikoolis teatriteadust ja üldist kirjandusteadust.

Ta on olnud ajalehtede Kauppalehti, Turun Sanomat ja Helsingin Sanomat korrespondent ning on teinud ajakirjanikutööd ka mittekoosseisulise kaastöölisena.

2008. aastal ilmus Leena Hietaneni pamflett "Viron kylmä sota" ("Eesti külm sõda"), milles ta eitas Eesti okupeerimist Nõukogude Liidu poolt 1940. aastal ja kritiseeris vene vähemuse kohtlemist Eestis.

26. märtsil 2009 ütles Leena Hietanen Yle TV1 saates "A-talk", et Putinil on õigus saata tankid Eesti tänavatele.

Leena Hietanen oli koos Johan Bäckmaniga üks Soome Antifašistliku Komitee asutajatest.

2010. aastal ilmus Hietaneni raamat "Antifasistin päiväkirja" ("Antifašisti päevik").

Pärast Venemaa täiemahulise sissetungi algust Ukrainasse on Leena Hietanen asunud toetama Venemaa agressiooni.

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 11. august 2014. Vaadatud 26. juulil 2014.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
2. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 8. august 2014. Vaadatud 26. juulil 2014.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
3. ↑
4. ↑  Leena Hietanen Vatnik Soup. Vaadatud 8. aprillil 2024
Soome Vabariigi presidendi ametlik residents Mäntyniemi.
**Mäntyniemi** (rootsi k Talludden) on Soome Vabariigi presidendi ametlik residents. Mäntyniemi valmis 1993. aastal ning see paikneb Helsingis Meilahtis. Hoone on projekteerinud arhitektid Reima Pietilä ja Raili Pietilä ning seal on elanud presidendid Mauno Koivisto, Martti Ahtisaari ja Tarja Halonen; praegu elab seal president Sauli Niinistö. Mäntyniemi on esimene Soome Vabariigi presidendi jaoks ehitatud ametikorter. 

Kui presidendi varasem ametlik residents Tamminiemi jäi 1981. aastal ametist lahkunud presidendi Urho Kekkose käsutusse, otsustas riiginõukogu rajada vabariigi presidendile uue ametiresidentsi. 

1983. aastal eraldas riik selle tarvis 2,8 hektari suuruse maa-ala Meilahtis. Krunt nimetati Mäntyniemiks, pidades silmas Mäntyniemi eelkäijat Tamminiemit. Hoone ehitamiseks korraldatud arhitektuurivõistluse võitsid Raili ja Reima Pietilä. Mäntyniemi projekt jäi nende viimaseks ühistööks ning seda peetakse arhitektidepaari üheks kõige tähelepanuväärsemaks loometööks.

Mäntyniemi residentsi ehitusega tehti algust 1989 ning see valmis 1993.
Mäntyniemi esialgseks maksumuseks arvestati 15 miljonit marka (2,5 mln eurot), kuid ehituse käigus kulud suurenesid ning hoone lõppmaksumuseks kujunes 210 miljonit marka (35,3 mln eurot).

Mäntyniemit ümbritsevas aias on säilitatud suurel määral senine loodusmaastik, kuna arhitekt Pietilä ja aia kavandanud maastikuarhitekt Maj-Lis Rosenbröijer soovisid, et hoone ümbrus oleks võimalikult soomepärane. Nii püüdsidki nad säilitada ja kaitsta ümbritsevat loodust ning samas ka luua arhitektuurist, aiast ja ümbritsevast loodusest ühtse terviku. 

Mäntyniemi ruume kaunistab rohkesti Soome nüüdiskunstnike töid. Näiteks majja sisenejale avaneb eesruumis vaade Reijo Paavilaise reljeefile "Lemminkäise retked",  mis on inspireeritud soome rahvuseeposest "Kalevala".

Viited
------

1. ↑  Mäntyniemen esittelysivut, viitattu 13.1.2011.

Välislingid
-----------

* Mäntyniemi tutvustus Soome Vabariigi presidendi kantselei kodulehel
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib Tallinna tänavast; Kärdla tänava kohta vaata artiklit Hiiu tänav (Kärdla)* |

---

Kaart
**Hiiu tänav** on tänav Tallinnas Nõmme linnaosas Hiiu asumis.

Hiiu tänav algab Hiiu raudteeülesõidu juures Pärnu maanteelt. Tänava alguse geograafilised koordinaadid on 59° 23′ 2″ N, 24° 40′ 17″ E.

Hiiu tänav ristub Raudtee, Rahu, Hiiu-Maleva, Põllu, Metsa, Nõmme-Kase, Paiste ja Sihi tänava, Vabaduse puiestee ning Lehola ja Tähe tänavaga. Tänav lõpeb metsas.

Hiiu tänava pikkus on umbes 1500 meetrit. Vabaduse puiesteelt Pärnu maanteele suunduv lõik on ühesuunaline. Samal lõigul sõidab buss number 33. Hiiu tänaval on kolm bussipeatust: Hiiu, Metsa ja Raudtee. Tänava suurim majanumber on 52.

Hiiu tänava ääres asuvad muu hulgas IT-bussi töökoda (ajaloolises Hiiu raudteepeatuse hoones), Vabaduse park, Hiiu park, kirjastus Koolibri, Tallinna Diakooniahaigla (Hiiu 42), Põhja-Eesti Regionaalhaigla Hiiu korpus (Anestesioloogiakliinik ja Onkoloogiakeskus) ja Jõe apteek (Hiiu 44).

Ajalugu
-------

1922. aastal nimetati senine Andrejevi tänav Nõmme alevivalitsuse otsusega ümber Hiiu tänavaks. 

1930. aastatel valmis Nõmme linna generaalplaan, mille autorid olid arhitekt Robert Natus ja maamõõtja Karl Puhvel. Hiiu tänav plaaniti muuta Nõmme peatänavaks. Hiiu raudteejaamast pidi saama Nõmme peajaam. Hiiu tänava ja Vabaduse puiestee ristumiskohal olevale haljasalale pidi tulema linnavalitsuse hoone, Hiiu tänava lõppu Pääsküla rabasse aga lennuväli.

Eesti okupeerimise ja Nõmme Tallinnaga liitmise tõttu jäid need plaanid teostamata, kuid kajastuvad tänavaskeemis Vabaduse puiesteest lõuna pool.

* Hiiu jaamahoone ja raudteeülesõidukohtHiiu jaamahoone ja raudteeülesõidukoht
* Hiiu parkHiiu park

Viited
------

1. ↑  Tallinna tänavanimed. KNAB.
2. ↑  Leho Lõhmus. "Nikolai von Glehnist Nõmme linnani: Ülevaade Nõmme ajaloost." Nõmme 1996, lk. 45

| * v
* r
Hiiu asumi tänavad |
| --- |
| Tänavad | 
Haldja tänav · Harku tänav · Harkumetsa tee · Hiiu tänav · Hiiu-Maleva tänav · Hiiu-Suurtüki tänav · Ilmarise tänav · Kadaka puiestee · Kitsarööpa tee · August Kitzbergi tänav · Kärje tänav · Laste tänav · Lehola tänav · Leina tänav · Lootuse puiestee · Lõvi tänav · Läänekaare tänav · Lühike tänav · Metsa tänav · Nõmme-Kase tänav · Paiste tänav · Pargi tänav · Pidu tänav · Puu tänav · Põhjakaare tänav · Põllu tänav · Pärnu maantee · Rahu tänav · Raudtee tänav · Salve tänav · Sanatooriumi tänav · Seljaku tänav · Serva tänav · Sihi tänav · Sõlme tänav · Taara tänav · Torni tänav · Tähe tänav · Tähetorni tänav · Ugala tänav · Vabaduse puiestee · Vahtra tänav · Valve tänav · Vana-Mustamäe tänav · Vanemuise põik · Vanemuise tänav · Vääna tänav · Õuna tänav |
**Ollepa külanõukogu** oli külanõukogu, mis moodustati Kabala valla koosseisus 1945. aastal. Aastatel 1950–1959 oli Türi rajooni, aastatel 1959–1962 Põltsamaa rajooni ja alates 1963. aastast Paide rajooni koosseisus.

Ollepa külanõukogu koosnes algselt Laeva, Nõmme, Ollepa, Vahamulla, Sagevere, Pibari, Saarepere ja Kahala külast. 1954 moodustati uus Ollepa külanõukogu, kuhu kuulusid ka endise Mäo külanõukogu külad: Arkma, Kurla, Meossaare, Kabala, Raja, Saare ja Mäo küla.

Külanõukogu täitevkomitee asus Sagevere küla taluhoones.

1977 liideti Ollepa külanõukogus 8 asulat, sh Laeva, Muriku, Mäo, Saare, Saarepere, Vahamulla.

Aastal 1991 nimetati Ollepa külanõukogu ümber **Kabala külanõukoguks**.

Vaata ka
--------

* Kabala vald (Pilistvere kihelkond)
* Kabala vald (1939)
* Kabala vald (1991–2005)

Viited
------

1. ↑  Ollepa külanõukogu administratiivhoone, Järvamaa Muuseumi fotokogu, PM F 2129:13
2. ↑  Kohanimenõukogu asustusnimede töörühma arvamused ja ettepanekud, JÄRVAMAA, 02.09.1997, veebiviide
3. ↑  Eesti vabariigi ülemnõukogu presiidiumi seadus Järva maakonna Ollepa külanõukogu ümbernimetamise kohta, vastu võetud 21.11.1991, RT 1991, 42, 509