recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib aastatel 1991–2017 eksisteerinud vallast; 1939. aastal loodud valla kohta vaata artiklit Vändra vald (1939)* |

---

**Vändra vald** oli vald Pärnu maakonnas.

Vald liitus 2017. aastal Eesti omavalitsuste haldusreformi käigus naabervaldadega Põhja-Pärnumaa vallaks.

Valla pindala oli 642 km². Enne Kaisma valla liitumist 2009 oli pindala 458,2 km².

Elanike arv enne Kaisma valla liitumist oli 2552 (seisuga 1.01.2006).

Vändra viimane vallavanem oli Jaanus Rahula.

Asustus
-------

### Külad

Vändra vallas oli 43 küla: Aluste, Allikõnnu, Kaansoo, Kadjaste, Kaisma, Kalmaru, Kergu, Kirikumõisa, Kobra, Kose, Kullimaa, Kurgja, Kõnnu, Leetva, Luuri, Lüüste, Massu, Metsaküla, Metsavere, Mustaru, Mädara, Oriküla, Pärnjõe, Rae, Rahkama, Rahnoja, Reinumurru, Rõusa, Rätsepa, Samliku, Sikana, Sohlu, Suurejõe, Säästla, Tagassaare, Vaki, Venekuusiku, Veskisoo, Vihtra, Viluvere, Võidula, Võiera, Ünnaste.

Ajalugu
-------

26. septembril 1991 moodustati Vändra külanõukogu asemele Vändra vald.

28. jaanuaril 2009 otsustas Vändra vallavolikogu ühehäälselt vastu võtta Kaisma valla liitumisettepaneku. Ühinemine viidi lõpule 2009. aasta kohalike omavalitsuste valimise järel.

Vaata ka
--------

* Vändra alevvald
* Vana-Vändra vald
* Uue-Vändra vald
* Mõrdama raba

Viited
------

1. ↑  Maakatastri statistika, vaadatud 31.07.2019.
2. ↑  Statistikaamet, vaadatud 8.06.2021.
3. ↑  Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator
4. ↑  Siseministeerium: Kohalike omavalitsuste juhid 2015. a. jaanuari seisuga, vaadatud 16.01.2016
5. ↑  Ida-Viru maakonna Iisaku valla, Järva maakonna Järva-Jaani valla, Lääne maakonna Haapsalu linna ja Lihula valla, Pärnu linna Sindi linna, Pärnu maakonna Vändra valla, Põlva maakonna Kõlleste valla, Saare maakonna Laimjala ja Pöide valla ning Võru maakonna Sõmerpalu valla omavalitsusliku staatuse kinnitamise kohta (Vastu võetud 26.09.1991)
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib Eesti ajakirjast; Poola ajakirja kohta vaata artiklit Studia Philosophica (Poola)* |

---

Studia Philosophica Estonica 1. köide 2008. aastast ilmus esimesena ka paberil, kuid alles 2011. aasta sügisel
**Studia Philosophica Estonica** (**SPE**) on Tartu Ülikooli filosoofiaosakonna kirjastatav ning Tartu Ülikooli kirjastuse trükitav eelretsenseeritav filosoofiaajakiri, milles avaldatakse inglise-, saksa- ja eestikeelseid artikleid ning raamatuarvustusi.

Studia Philosophica Estonica on veebipõhine ajakiri, kuid 2011. aastal ilmusid kaks erinumbrit (1.1 & 1.2, 2.2) ka paberil. Ajakiri jaguneb "köideteks", nii et igas köites on ühe aasta jooksul avaldatud artiklid. Alates 2009. aastast hõlmab iga köite 1. number kõik tavapärased artiklid, numbrid 2 kuni *n* on erinumbrid. Ajakirjanumbrite numeratsioon koosneb niisiis kahest osast: köitest ja numbrist. 2008. aasta põhinumber on 1.1, 2009. aasta põhinumber 2.1, sama aasta esimene erinumber 2.2 jne.

SPE juhindub avatud ligipääsu poliitikast, tagades kõigile vaba ja tasuta ligipääsu oma sisule.

Ajalugu
-------

Ajakirja ajalugu nähakse lähtuvana 1893. aastast, mil hakkasid ilmuma Tartu Ülikooli toimetised nime Acta et Commentationes Universitatis Tartuensis all. Nõukogude ajal ilmusid filosoofiakogumikud ülikooli toimetiste alamseeriana ning 1993. aastast nime Studia Philosophica. Praegusel kujul ilmub ajakiri aastast 2008.

Toimetus
--------

Ajakirja peatoimetaja on Toomas Lott. Teoreetilise filosoofia toimetaja on Bruno Mölder, filosoofia ajaloo toimetaja Karin Kustassoo, praktilise filosoofia toimetaja Kadri Simm, Teadusfilosoofia toimetaja on Edit Talpsepp ning tegevtoimetaja Mats Volberg.

Kolleegium
----------

Studia Philosophica Estonica kolleegiumi kuuluvad (3. september 2019 seisuga): Jüri Allik (TÜ), Ruth Chadwick (Cardiffi Ülikool), Daniel Cohnitz (Utrechti ülikool) Günter Figal (Freiburgi Ülikool), Matti Häyry (Aalto ülikool), Piret Kuusk (TÜ), Eero Loone (TÜ), Endla Lõhkivi (TÜ), Ülo Matjus (TÜ), Arne Merilai (TÜ), Jürgen Mittelstrass (Konstanzi Ülikool), Peeter Müürsepp juunior (TTÜ), Ilkka Niiniluoto (Helsingi Ülikool), Herlinde Pauer-Studer (Viini Ülikool), John Perry (Stanfordi Ülikool), Ahti-Veikko Pietarinen (Nazarbajevi ülikool), Dag Prawitz (Stockholmi Ülikool), John Sallis (Boston College), Andres Soosaar (TÜ), Margit Sutrop (TÜ), Jan Szaif (UC Davis), Peter Trawny (Wuppertali Ülikool), Tõnu Viik (TLÜ) ja Jonathan Wolff (Oxfordi ülikool).

Viited
------

1. 1 2 3  Editorial Policies (vaadatud 26. septembril 2010)
2. 1 2   (vaadatud 28. märtsil 2023)

Välislingid
-----------

* Ajakirja koduleht
|  |
| --- |
|  **Poks** |
| Riik |  | Eesti |
|  |
| Veerand-finaal | 1934 | Raskekaal |

**Elmar Adelmann** (ka **Adelman**; 26. juuli 1908 Tallinn – 3. november 1990 Tootsi) oli Eesti poksija.

Adelmann oli 1934. aasta Eesti meister raskekaalus (üle 175 naela ehk 79,4 kg). 

Ta osales ühe korra Eesti–Soome maavõistlusel, kus kaotas oma kohtumise raskekaalus (üle 175 naela ehk 79,4 kg)1931. aastal. Ta osales raskekaalus (üle 175 naela ehk 79,4 kg) 1937. aastal Tallinn–Rooma linnavõistlusel, kus ta võitis oma kohtumise. 

Adelmann osales raskekaalus (üle 175 naela ehk 79,4 kg) 4. Euroopa meistrivõistlustel (Budapest, 1934), kuid kaotas veerandfinaalis oma kohtumise hilisemale hõbemedalivõitjale Herbert Rungele (Saksamaa) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.

Ta töötas Tallinna trammidepoos lukksepa, montööri, trammijuhina jms. Hiljem oli iseseisev lukksepp.

Elmar Adelmann suri 3. novembril 1990 ja maeti 8. novembril 1990 Tori kalmistule.

Viited
------

1. ↑  4. Euroopa meistrivõistlused poksis. Budapest 1934. Tulemused inglise keeles

Kirjandus
---------

* Rein Pajur. "Poksi lugu". Tallinn 2009

Välislingid
-----------

* Poksija Elmar Adelmann. Eesti Spordi- ja Olümpiamuuseum, ESM F 189:2/A 3382
* Elmar Adelmanni sporditulemused
Augustipreemia auhinnakujuke
**Augustipreemia** (rootsi keeles **Augustpriset**) on rootsi kirjandusauhind, mida antakse välja igal aastal. Auhinna asutas Rootsi Kirjastajate Assotsiatsioon aastal 1989, eesmärgiga tõsta avalikkuse huvi kaasaegse rootsi kirjanduse vastu.

Augustipreemia on nime saanud kuulsa Rootsi kirjaniku August Strindbergi järgi, ning see auhind on üks Rootsi tunnustatumaid kirjandusauhindu.

1989–1991 oli auhinnal vaid üks kategooria. Alates 1992. aastast antakse Augustipreemiat igal aastal välja kolmes kategoorias: ilukirjandus, aimekirjandus ja lastekirjandus.

Kandidaate võivad esitada kõik Rootsi kirjastused. Žürii moodustab igas kategoorias kuuest teosest koosneva lühinimekirja. Neid kuut teost loeb 63 hääletajat (21 hääletajat iga kategooria kohta), kelle hulgas on nii raamatumüüjaid, raamatukogutöötajaid kui ka kirjanduskriitikuid. Auhinna võidab kõige rohkem hääli saanud teos, nii igas kategoorias.

Auhinnad antakse üle Berwaldhallenis Stockholmis. Võitjad saavad kunstnik Michael Fare loodud pronkskujukese ja 100 000 Rootsi krooni.

Viimaste aastate laureaadid (ilukirjandus)
------------------------------------------

* 2008 Per Olov Enquist, "Ett annat liv"
* 2009 Steve Sem-Sandberg, "De fattiga i Łódź"
* 2010 Sigrid Combüchen, "Spill. En damroman"
* 2011 Tomas Bannerhed, "Korparna" (e.k. "Kaarnad", 2013, tlk Tiina Mullamaa)
* 2012 Göran Rosenberg, "Ett kort uppehåll på vägen från Auschwitz"
* 2013 Lena Andersson, "Egenmäktigt förfarande--en roman om kärlek" (e.k. "Omavoli", 2015, tlk Tiina Mullamaa)
* 2014 Kristina Sandberg, "Liv till varje pris"
* 2015 Jonas Hassen Khemiri, "Allt jag inte minns" (e.k. "Kõik, mida ma ei mäleta", 2017, tlk Aet Varik)
* 2016 Lina Wolff, "De polyglotta älskarna" ("Polüglottidest armastajad", 2017, tlk Kadi-Riin Haasma)
* 2017 Johannes Anyuru, "De kommer att drunkna i sina mödrars tarar" ("Nad upuvad oma emade pisaratesse", 2018, tlk Mari Jesmin)
* 2018 Linnea Axelsson, "Ædnan"
* 2019 Marit Kapla, "Osebol"
* 2020 Lydia Sandgren, "Samlade verk"

Väike Augustipreemia
--------------------

Lisaks põhiauhinnale antakse välja ka Väikest Augustipreemiat (*Lilla Augustpriset*), mille väärtus on 15 000 Rootsi krooni. Seda saavad taotleda 16–20-aastased noored kirjanikud.

Välislingid
-----------

* Augustipreemia koduleht
**Vänern** on järv Rootsis.

Vänern on Rootsi suurim järv. Euroopas on ta pindala poolest kolmandal kohal Laadoga ja Äänisjärve järel.

Järve pindala on 5519 km², suurim sügavus 106 ja keskmine sügavus 27 meetrit. Veetase on 44 meetrit üle merepinna.

Suurimad lisajõed on Klarälven (põhjast) ja Göta kanal (idast). Järve edelanurgast voolab välja Göta jõgi, mis suubub Atlandi ookeani.

Kõik järve kaldad on tihedasti asustatud. Vänerni ääres asuvad (põhjast alates päripäeva) Karlstad, Kristinehamn, Mariestad, Lidköping, Vänersborg, Åmål ja Säffle.

Vänern moodustus pärast viimast jääaega osana Balti jääpaisjärvest ja Joldiamerest, millest maakerke tagajärjel moodustus Antsülusjärv. See oli ühenduses Atlandi ookeaniga Svea jõe kaudu, mis voolas läbi praeguse Vänerni ja Vätterni. Kui jätkuva maakerke tagajärjel järv Taani väinade kohal uue väljapääsu ookeani leidis ja osaliselt tühjaks voolas, muutusid Vänern ja Vättern järvedeks. Kummaski lelab tänini liike, mida harilikult magevees ei leia.

Järves olevas Djurö saarestikus asub Djurö rahvuspark.

Viited
------

1. ↑  Vattenwebb. SMHI, vaadatud 4.04.2015.

Välislingid
-----------

Vänerni järv
**Vastutustundlik turism** on turismivorm, kus rõhk on sellel, et kõikidel asjaosalistel on vastutus selle ees, millist turismi nad arendada püüavad. See esindab viisi kuidas turismile läheneda, kas siis turistina, ärina, reisisihtkoha elanikuna või ükskõik millise turismi osana. Iga grupp on omamoodi vastutav, jagatud põhimõte on see, et vastutustundliku turismiga peaks kaasnema turismi paranemine. Turism peaks paranema tänu vastutustundlikule turismile.

Turismi paranemisega kaasneb arusaam, et vastanduvad huvid peaks olema tasakaalus. Kuid eesmärgiks on parandada sihtkohtade olukorda. Tähtis on see, et vastutustundlikul turismil pole piirjooni: vastutustundlikkus võib riikides ja kultuurides erineda.

Ajalugu
-------

Vastutustundliku turismi mõiste defineeriti aastal 2002 Kaplinna konventsiooni raames ning aastal 2007 võttis selle omaks World Travel Market Maailma vastutustundliku turismi päeva tähistamiseks.

Omadused
--------

Keskendudes eriti äridele, Kaplinna konventsiooni järgi, on vastutustundlikul turismil järgmised iseloomulikud tunnused: See minimeerib negatiivse mõju majandusele, keskkonnale ja ühiskonnale. Genereerib suuremat majanduslikku kasu kohalikele ja suurendab nende heaolu, edendab töötingimusi ja juurdepääsu tööstusele. Kaasab kohalikke otsustesse, mis on nendega seotud. Teeb positiivseid jõupingutusi looduse ja kultuuri ning maailma erinevuste säilitamisse. Pakub rohkem nauditavaid elamusi turistidele läbi huvitavate sidemete kohalikega ja pakub paremat arusaamist kohalikust kultuurist, ühiskonnast ja keskkonnast. Pakub juurdepääsu puuetega inimestele. On kultuurselt tundlik, tekitab austust turistide ja kohalike vahel ja loob kohalikku uhkust ja enesekindlust.

Viited
------

1. 1 2  "Cape Town Declaration on Responsible Tourism". Vaadatud 13.03.2019.
2. 1 2  H. Goodwin. "Responsible Tourism". Vaadatud 13.03.2019.
Osa Virtsu tulepargist 2007. aastal

Virtsu I tuulepark (Eesti)Virtsu I tuulepark
Asendikaart
**Virtsu I tuulepark** on tuulepark Eestis, mis asub Pärnu maakonnas Lääneranna vallas Virtsu alevikus. Tuulepargi poolt hõlmatava maa-ala suurus on 6,3 ha.

Virtsu I tuulepark rajati Lääne maakonnas Hanila vallas Virtsu sadama lähedal. See oli Eesti esimene nüüdisaegsetele nõuetele vastav tuuleelektrijaam, mis rajati 2002. aasta sügisel ja ühendati elektrivõrguga sama aasta oktoobris. Samal kuul saavutas tuulepark täisvõimsuse. Virtsu I tuulepargis on kaks 0,6 MW võimsusega Enercon E-40 tüüpi elektrituulikut, mis kuuluvad OÜ Nelja Energiale, ja kaks Enercon E-40 tuulikut, mis kuuluvad Eesti Energiale. Alguses ehitati kolm tuulikut ja 2008. aastal ehitati juurde veel üks tuulik.

Elektrituulikute tootja ja tarnija on Saksa tootja Enercon GmbH. Kolme Virtsus asuva tuuliku kõrgus on 63 meetrit ja ühe kõrgus 65 meetrit, rootori läbimõõt on 44 m. Tuuliku kaal on 117 tonni. Koguinvesteering oli 1,2 miljonit eurot ja kavandatud eluiga on 20 aastat.

**Virtsu I tuulepargi OÜ 4Energiale kuuluvate tuulikute aastatoodang**

Vaata ka
--------

* Virtsu II tuulepark
* Virtsu III tuulepark

Viited
------

1. 1 2  VIRTSU I TUULEPARK
**Elmar Jakobson** (4. juuni 1904 Tartu – 4. juuni 1992 Stockholm) oli eesti arst.

Ta sündis aastal 1904 Tartus ehitusmeistri pojana. Ta lõpetas aastal 1926 Tallinna Õhtuühisgümnaasiumi. Aastatel 1926–1935 õppis ta Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas, mille lõpetas arsti astme väärilisena. Üliõpilasena oli ta üliõpilaste edustuse liige ja teenis ülalpidamist võimlemis- ja ujumisõpetajana. Akadeemiliselt kuulus ta Eesti Üliõpilaste Seltsi, olles hiljem seltsi auliige.

Ta praktiseeris aastast 1930 (üliõpilasena) Tartu Ülikooli patoloogia instituudis professor Albert Valdese juures. Lisaks oli ta võimlemisõpetaja Spordiinstituudis ja üks esimesi spordiarste Eestis. Aastast 1938 oli ta Tallinna Ühise Haigekassa haigla patoloog. Aastal 1940 asus ta tööle Tartu Ülikooli kohtumeditsiini instituudi assistendina, patoloogina. Lisaks oli ta Tartu Kalevi juhatuse liige, Tartu Veespordi Klubi juhatuse liige ja Kaitseliidu Tartumaa sisevete malevkonna sanitaarpealik aastast 1925. Ta kuulus ka spordiseltsi Taara, oli Tartu skautide maleva organisaator ja Vabatahtliku Tuletõrjeühingu aktivist. Samuti tegeles ta üliõpilaste terviseküsimuste ja õdede väljaõppega.

Aastal 1944 põgenes ta koos perekonnaga Rootsi. Aastatel 1945–1946 töötas ta Stockholmis Karolinska haigla patoloogia instituudis professor Olle Reuterwalli juures (kus tema professor Albert Valdeselt omandatud pedantne täpsus pälvis kiitust). Aastatel 1947–1953 oli ta alamarsti kohusetäitja Karolinska haiglas. Aastal 1953 sai ta täieliku tööloa ja aastal 1954 oli ta ülemarsti kohusetäitja patoloogia osakonnas. Aastatel 1954–1969 töötas ta alamarstina Karolinska haigla radiopatoloogia instituudis kuni pensionile jäämiseni. Rootsis elamise algaastail oli ta koos doktor Johannes Riivesega vahendajaks Rootsi tervishoiuvalitsuse ja eesti arstkonna vahel, millest sündis Eesti Arstide Selts Rootsis; ta oli selle esimene ja kauaaegne esimees.

Isiklikku
---------

Tema esimene abikaasa oli aastatel 1935–1936 kolleeg dr. Meta Sauga, abielu lõppes naise surmaga. Tema teine abikaasa oli aastast 1939 Helene Jakobson, neil oli kaks poega.

Välislingid
-----------

* Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944
|  |  |
| --- | --- |
| 97 | 
2926321882 |
| Bk
<249> |
| Berkeelium |

**Berkeelium** on keemiline element järjenumbriga 97.

Kõik berkeeliumi isotoobid on radioaktiivsed. Pikima elueaga on isotoop massiarvuga 247, mille poolestusaeg on 1380 aastat.

Omadustelt on berkeelium aktinoid.

Esimest korda saadi berkeeliumi ameriitsiumi pommitamisel alfaosakestega Berkeleys (USA California osariigis) 1949. aastal.

Berkeelium on nimetuse saanud USA California osariigis asuva Berkeley linna järgi.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikisõnastiku artikkel: **berkeelium** |



|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Keemiliste elementide perioodilisussüsteem |
| --- |
| Metallid | Poolmetallid | Väärisgaasid | Mittemetallid | Leelismetallid | Leelismuldmetallid | Lantanoidid | Aktinoidid |
| Aktiinium - Toorium - Protaktiinium - Uraan - Neptuunium - Plutoonium - Ameriitsium - Kuurium - Berkeelium - Kalifornium - Einsteinium - Fermium - Mendeleevium - Nobeelium - Lavrentsium |

 |
Augustin Matata Ponyo
**Augustin Matata Ponyo Mapon** (sündinud 5. juunil 1964) on Kongo Demokraatliku Vabariigi rahandustegelane ja poliitik. Ta oli 18. aprillist 2012 17. novembrini 2016 Kongo Demokraatliku Vabariigi peaminister.

Veebruaris 2010 sai ta rahandusministriks ja jätkas selles ametis ka peaministrina.

Ta on õppinud Kinshasa ülikoolis rahandust ning töötanud panganduses ja õppejõuna Kinshasa ülikoolis.

Ta kuulub erakonda Parti du Peuple pour la Reconstruction et la Démocratie.

Augustin Matata Ponyo sai vigastada 12. veebruaril 2012 Bukavu lähedal aset leidnud lennuõnnetuses.

25. oktoobril 2021 arutatakse Matata Ponyot põhiseaduskohtus Bukanga Lonzo kohtuasjas avalike vahendite omastamise eest.

15. novembril 2021 teatas konstitutsioonikohtu kohtunik, et konstitutsioonikohus tunnistas end ebapädevaks Augustin Matata Ponyo ja ülejäänud kahe kohtualuse üle kohut mõistma. Seetõttu on juhtum selles jurisdiktsioonis nüüd lõpetatud.

Välislingid
-----------

* DR Congo Finance Minister Matata Ponyo to be new PM
**Ugo Reiljan** (1. september 1937 Sulevi küla, Abhaasia – 8. veebruar 2021) oli eesti aktivist Sotšis.

Elukäik
-------

Ta sündis Sulevi külas Abhaasias. Algkoolis käis ta Sulevi küla koolis, seejärel õppis põhikoolis Sotšis. 1960. aastal lõpetas Tihemetsa Põllu- ja Metsamajandustehnikumi statsionaarselt metsanduse erialal ning hiljem kaugõppes auto- ja traktorimehaaniku erialal. Ta on õppinud ka Moskva Polütehnilises Instituudis automehaanikat.

Pärast Tihemetsa tehnikumi lõpetamist töötas ta Punase Lageda metsapunktis: algul meistrina, siis tehnikajuhina ja lõpuks juhatajana. Kui ta tehnikumist teise diplomi sai, asus ta mehaanikuna tööle Adlerisse (ühte Sotši rajooni), tõusis ehitustrusti peamehaanikuks. 1972. aastal suunati ta tööle autoinspektsiooni, algul oli Adleri rajooni autoinspektsiooni ülem, siis 1978. aastast Sotši autoinspektsiooni ülema asetäitja ning aastatel 1981–1994 Sotši autoinspektsiooni ülem. Erru läks ta polkovniku auastmes. 1994–2009 Venemaa Keskpanga juures asuva Sotši inkassatsiooni jaoskonna ülem. 2010. aastast aktsiaseltsi Sotšistroitrans peadirektori asetäitja. 

Aastatel 1990–1995 oli ta Sotši linna rahvasaadikute nõukogu saadik, linnanõukogu komisjoni esimees.

Ta on rajanud eestlaste kultuurikeskuse Abhaasias ja on löönud kaasa rahvuskaaslaste seltsielus. Sotši linna aukodanik aastast 2012.

Tunnustus
---------

* 2003 Valgetähe IV klassi teenetemärk
* märk "Väljapaistva panuse eest Kubani arengusse"
* medal "Laitmatu teenistuse eest"
* märk "Miilitsa eesrindlane"
* 2012 Pärnu teenetemärk (Pärnu ning Sotši linna vaheliste sõprussidemete arendamise eest)

Isiklikku
---------

Tema poeg on Juri Reiljan.

Viited
------

1. ↑
2. ↑  "Arhiivikoopia" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 4. märts 2016. Vaadatud 2. jaanuaril 2015.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)

Kirjandus
---------

* Vello Lään. "Kes on kes? Kes on kus? Kaugete maade eestlased. Lühielulood." Olion 2011

Välislingid
-----------

*
Vändra valla vapp
**Vändra valla vapp** on endise Eesti haldusüksuse Vändra valla vapp.

Vapp kinnitati 22. veebruaril 1996.

Vapi kirjeldus
--------------

Vändra valla vapi kuldsel kilbil on roheline, ülalt kuuselõikeline, alt lainelõikeline tõusev kaldtala, milles samasuunaline hõbedane laineline varras.

Põhjendus
---------

Kilbi kuldne värvus viitab Pärnumaale, roheline põllumajandusele. Kuuselõige sümboliseerib valla metsarikkust ning lained valla jõgesid. Hõbedane varras sümboliseerib vallamaid ühendavaid teid.

Vapi kasutamise kord
--------------------

Vapi kujutist kasutati:

1. Vändra valla lipul.
2. Valla esindusruumides.
3. Valla vapimärgil.
4. Vändra vallavalitsuse pitsatite, dokumendiplankide, trükiste, embleemide ning siltide kujunduselemendina.
5. Suuremate maanteede ääres valla piire tähistavatel märgistustel.
6. Vändra valla poolt üleantavatel meenetel.
7. Muudel juhtudel selleks antud loa alusel. Loa annab vallavanem igal üksikjuhul selleks esitatud kirjaliku taotluse alusel.

Vaata ka
--------

* Vändra valla lipp

Välislingid
-----------

* Vändra valla sümboolika valla kodulehel
* Vändra valla sümboolika Riigikantselei kodulehel
Karel Slabbaert. Vaikelu tubakaga. 1641
*Berkemeyer* Anna Roemers Visscheri graveeritud kirjaga "Vincens tui" 'Võida end'. 1646
***Berkemeyer*** ehk ***Berkemeier*** oli eriti 16. ja 17. sajandil Põhja-Euroopas levinud joogiklaasi tüüp, nupp-peekrite hulka kuuluv röömeri eelkäija.

Ajaloost
--------

Varaseimad *Berkemeier*'id esinevad leiumaterjalis alates 15. sajandi teisest poolest. Klaasitüüp püsis väikeste edasiarendustega tootmises ligi 150 aastat ning need olid eriti populaarsed Saksamaal ja Madalmaades.

Kirjeldus
---------

Erinevalt varasemast klaaspeekrist *Krautstrunk* (kapsajuurikakujuline peeker) on *berkemeyer*'il nupud ainult alumises, õõnsa jalana kujundatud osas. Erinevalt hilisemast röömerist pole klaasiosa kõhukas, vaid laieneb kõrgemal ühtlase koonuse kujuliselt – ainult röömerile ülemineku vormides võib klaasi kuju olla pisut kumerduv. Jala välisserv võib olla kujundatud sopilisena.

Enamasti tehti *berkemeyer*'eid rohekast metsaklaasist, kuid säilinud on ka läbipaistmatust klaasist peekreid. Välistatud polnud muud materjalid – 17. sajandi algusest pärineb vähemalt üks hõbedast ja kullatud *berkemeyer*'i kujuline peeker, mis tehti Rheinhesseni aadlikule Philipp von Partenheimile.

Eesti materjalis
----------------

Eesti materjalis dateeritud varasemad *Berkemeyer*'id jäävad 16. sajandi esimesse poolde. Üks Küütri tänava jäätmekastist pärit tükk oli võimalik muu materjali alusel dateerida – sealse lampkasti leiuaines pärines valdavalt pärit 16. sajandi I poolest. See on tunnistuseks, et näiteks Tartus on neid koonusjaid ning nupulisi anumaid juba 16. sajandi alguses käibel olnud.

Vaata ka
--------

* Röömer
* *Passglas*

Viited
------

1. ↑  M. Reppo. Muutused tallinlaste tarbimisharjumustes: klaasanumad keskajast hilisuusajani. Tutulus 2016
2. ↑
3. ↑  A. Aunroos. Tartu keskaegsed reljeefsete kaunistustega klaasnõud. Bakalaureusetöö. Tartu, 2015
4. ↑
5. ↑  A. Aunroos. Tartu keskaegsed reljeefsete kaunistustega klaasnõud. Bakalaureusetöö. Tartu, 2015
6. ↑
7. ↑

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Berkemeyer** |
**Studia Humaniora Tartuensia** (**SHT**) oli Tartu Ülikooli klassikalise filoloogia osakonna kirjastatav eelretsenseeritav teadusajakiri, milles avaldati inglis-, saksa-, prantsus- ja ladinakeelseid artikleid ning raamatuarvustusi. Tegemist oli veebipõhise avatud juurdepääsuga (*open access*) ajakirjaga.. Ajakiri ilmus aastatel 2000–2013.

Studia Humaniora Tartuensia avaldas artikleid peamiselt klassikalise filoloogia, antiikajaloo, uusladina filoloogia, antiigitraditsiooni ja filosoofia ajaloo vallast.

Ajalugu
-------

Studia Humaniora Tartuensia asutasid 2000. aastal Tartu Ülikooli klassikalise filoloogia ja antiikajaloo õppejõud. Alates 2004. aastast kasutati artiklite hindamisel läbivalt anonüümset eelretsenseerimist.

### Toimetus ja toimetuskolleegium

Ajakirja tegevtoimetaja oli Ivo Volt ja keeletoimetaja Kelli Thomerson. Toimetuskolleegiumi kuulusid Mait Kõiv, Maria-Kristiina Lotman, Eduard Parhomenko, Janika Päll, Martin Steinrück ja Kristi Viiding.

### Nõuandev kogu

Nõuandvasse kogusse kuulusid Mihhail Bibikov (Venemaa Teaduste Akadeemia), Jerker Blomqvist (Lundi Ülikool), Carl Joachim Classen (Göttingeni Ülikool), Janice J. Gabbert (Wrighti Riiklik Ülikool), Heinz Hofmann (Tübingeni Ülikool), Peter A. Kuhlmann (Göttingeni ülikool), Anne Lill (Tartu Ülikool), Outi Merisalo (Jyväskylä Ülikool), Jürgen von Ungern-Sternberg (Baseli Ülikool).

Indekseerimine
--------------

Studia Humaniora Tartuensia artikleid indekseerivad Bulletin Analytique d'Histoire Romaine,, Central and Eastern European Online Library, Directory of Open Access Journals ja Gnomon Online.

Viited
------

1. ↑  Editorial Policies (vaadatud 23. novembril 2011)
2. ↑   (vaadatud 27. aprillil 2017)
3. 1 2  Editorial Team (vaadatud 23. novembril 2011)
4. ↑
5. ↑  *Studia Humaniora Tartuensia* CEEOLi andmebaasis (artiklid ka täistekstina)
6. ↑  "*Studia Humaniora Tartuensia* DOAJ andmebaasis". Originaali arhiivikoopia seisuga 8. oktoober 2012. Vaadatud 23. novembril 2011.
7. ↑

Välislingid
-----------

* Ajakirja koduleht
Haanja valla vapp
**Haanja valla vapp** on Võru maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Haanja valla vapp.

Vapp kinnitati 29. detsembril 1997.

Vapi kirjeldus
--------------

Haanja valla vapp on heraldiline kilp. Sinisel kilbil kuldne kaarlõikeline vapitüvi, millest tõuseb kolme rohelise kuuse tagant mustade püstiste aknaavadega piiritletud, sakmete ja lipuvardaga kuldne torn.

Põhjendus
---------

Kuldne kaarlõikeline vapitüvi ja sellest tõusev kuldne torn sümboliseerivad valla territooriumil paiknevat kauni loodusega Haanja kõrgustikku ning selle keskosas asuvat Eesti ja Baltimaade kõrgeimat mäge Suurt Munamäge koos vaatetorniga. Rohelised kuused viitavad ümbruskonna vaheldusrikkale loodusele, millest osa on kuulutatud Haanja Looduspargiks. 

Sinine on kodumaa taeva ja vee värvus, kuldne viljaväljade ja jõukuse sümbol.

Vapi kasutamise kord
--------------------

Haanja valla vappi kasutatakse:

1. Vallavolikogu, vallavalitsuse, vallakantselei, valla munitsipaalasutuste, pitsatitel ja dokumendiplankidel.
2. Valla tänurahal ja meenetel, samuti eelpool mainitud asutuste ümbrikutel ja muudel ametlikel trükistel.
3. Vallavalitsuse hoonel ja valla piiritähistel.
4. Juhtudel, mis ei ole eelpool loetletud, võib valla vappi kasutada üksnes vallavalitsuse loal.

Vaata ka
--------

* Haanja valla lipp

Välislingid
-----------

* Haanja valla üldandmed valla kodulehel
* Omavalitsuste sümbolid Riigikantselei lehel - Haanja vald.
**Stsientomeetria** (inglise *scientometrics*) on infoteaduse haru, mis tegeleb teaduse mõõtmise ja analüüsimisega. Sageli rakendatakse selleks bibliomeetriat, mis mõõdab teaduslike publikatsioonide mõju.

Tänapäeva stsientomeetria tugineb põhiliselt Derek J. de Solla Price'i ja Eugene Garfieldi töödele. 1960. aastal rajas Garfield Teadusliku Informatsiooni Instituudi (Institute for Scientific Information), mille 1992. aastal omandas Thomson Scientific and Healthcare ja mida tänapäeval tuntakse Thomson ISI nime all osana Thomson Reuters Corporationist. Tsiteerimisandmebaaside ja -indeksite koostajana on ISI stsientomeetrilises analüüsis äärmiselt mõjukas, selle andmeid tarvitatakse laialdaselt nii teadusuuringutes kui ka teaduse igapäevases administreerimises ja teaduspoliitika kujundamisel. 

Stsientomeetrilised uurimismeetodid jaotuvad kvalitatiivseteks, kvantitatiivseteks ja arvutipõhisteks. Üks selle valdkonna olulisi leide on põhimõte, mille kohaselt kasvab töö- ja ressursikulu edasiste avastuste saavutamiseks samal tähtsustasemel eksponentsiaalselt. Siiski näitavad uuemad uuringud otsinguteaduse, masinõppe ja andmekaevandamise (inglise *data mining*) vallas, et see ei kehti paljude info hankimise ja kättesaadavuse põhiste probleemide korral. 

Koos bibliomeetria ja veebimeetriaga (inglise *webometrics*) kuulub see nn meetrikauuringute hulka. Stsientomeetriale on lähedased ka teaduse ja tehnika ajalugu, teadusfilosoofia ja teadusliku teadmise sotsioloogia.

Valdkonna tähtsamad ajakirjad on Scientometrics ja Journal of the American Society for Information Science and Technology. Stsientomeetria spetsialiste ühendav Rahvusvaheline Stsientomeetria ja Infomeetria Selts asutati 1993. aastal.

Eestis on stsientomeetriaga tegelnud näiteks Ülle Must, kes on vaadelnud sellest vaatenurgast Eesti ajalooteadust. Eesti teadlaste stsientomeetrilisi andmeid kajastab Eesti Teaduse Infosüsteem ETIS.

Viited
------

1. 1 2  Sirje Virkus Infoteaduse olemus ja kujunemine Tallinna Ülikool, 2009
2. ↑  Sirje Virkus Infoteaduse olemus ja kujunemine Tallinna Ülikool, 2009
3. ↑   "Ajalooteadus uue aastatuhande künnisel"] Postimees, 05.01.1999

Välislingid
-----------

* Rein Veidemann "Ükski (teadus)tõde pole lõplik!" Postimees, 19.04.2004
**Vändra metskond** on Riigimetsa Majandamise Keskuse metskond Pärnu maakonnas. 

Metskonna pindala on 102 620 ha, millest metsamaa moodustab 56%. Metsatüüpidest on levinumad soovikumetsad (30%) ja palumetsad (23%). Puuliikidest on levinuim kask, järgnevad mänd ja kuusk.

Vändra metskonda kuulub 5 metsandikku:

* Audru metsandik
* Kilingi metsandik
* Taali metsandik
* Varbla metsandik
* Vändra metsandik

Metskonna keskus asub Tori vallas Randivälja külas.

Ajaloost
--------

Vändra metskond loodi 1920. aastal Rõusa ja Vana-Vändra mõisa ning Vändra kirikumõisa aladel. Kantselei asus algselt Rõusa mõisas.

Metsaülemad
-----------

* Eduard Holz 1920–1932
* Johannes Kuuse 1932–1934
* Paul Kool 1934–1936
* Mihkel Visnapuu 1936–1944

Viited
------

1. ↑  RMK Vändra metskond
2. ↑  Heino Villem. Eesti Vabariigi metskonnad ja metsaülemad 1918-1944. Eesti Metsaselts, lk. 40. Jõgeva, 1998, ISBN 9985605144
3. ↑  Heino Villem. Eesti Vabariigi metskonnad ja metsaülemad 1918-1944. Eesti Metsaselts, lk. 40. Jõgeva, 1998, ISBN 9985605144

Välislingid
-----------

* RMK Vändra metskonna põhimäärus
Üks Euroopa kunsti tuntumatest allegooriatest on Albrecht Düreri "Melencolia I" (1514), mis kujutab melanhooliat ehk raskemeelsust
Boriss Kustodijevi maal "Bolševik" (1920) on allegooria 1917. aastal Venemaal võimule tulnud bolševikest kui üle rahvamasside kõrguvast avangardist
**Allegooria** (kreeka keeles *allegorein* 'rääkima piltlikult, ülekantud tähenduses') on abstraktse mõiste kujutamine kellegi või millegi konkreetsena, näiteks isikustamise ehk personifikatsiooni kaudu, samuti sellisel võttel põhinev kirjandus- või kunstiteos.

Allegooriat võidakse rakendada puhtkunstilistel, kuid ka poliitilistel, õpetuslikel (moraliseerivatel) jms eesmärkidel. Keskajal olid allegooriad tähtsal kohal kristlikus kunstis, kuna võimaldasid demonstreerida võrdkujusid ja jutustada lugusid ka ühiskonnas, kus valdav osa inimestest ei osanud lugeda ega kirjutada.

Kirjandus- ja kunstiteoseid võidakse mõista allegooriana ka juhul, kui autor seda nii ei kavatsenud. Näiteks on J. R. R. Tolkieni fantaasiatriloogiat "Sõrmuste isand" peetud Teise maailmasõja allegooriaks, samuti on levinud Herman Melville'i romaani "Moby Dick" allegoorilised tõlgendused. Vahel on allegoorilisus küsitav või teadmata – nii on allegooriat ja sümbolismi kasutatud eri ajastutel tsensuurist möödahiilimiseks, mistõttu repressiivses ühiskonnas omakorda kahtlustatakse poliitilistes allegooria kasutamises isegi neid autoreid, kes seda teha pole kavatsenud.

Kirjanduses
-----------

Kirjanduses väljendub allegooria mõistukõnena, mille eesmärk on rääkida kellestki või millestki varjatult, teiste tegelaste või sümbolite kaudu. Allegoorilises tekstis kujutatud isikute, nähtuste, olukordade taga saab näha teisi isikuid, nähtusi, olukordi. Nii on allegoorial kaks tähendustasandit: see, mida jutustatakse, ja see, mida selle all mõeldakse või millele vihjatakse. Näiteks jutustades lugu loomtegelaste elust, mõeldakse selle all suhteid inimühiskonnas.

Allegoorilised on paljud teosed kirjanduses ja rahvaluules, näiteks keskaegne "Roosiromaan", Jonathan Swifti "Gulliveri reisid", George Orwelli "Loomade farm" jpt. Allegooriliste žanride hulka kuuluvad valmid ja loomamuinasjutud. Kõige levinumad allegoorilised tekstid on vanasõnad ja kinnisväljendid nagu "kuldne süda".

Kunstis
-------

Kunstis väljenduvad allegooriad tihti abstraktsete mõistete kujutamises inimeste või loomadena; pildiline kujutus võimaldab näidata mõistetevahelisi seoseid, neid kõrvutada või vastandada. Allegooriatel on tugev traditsioon maalikunstis ja sellele lähedastes kunstiliikides, kuid neid on kasutatud ka näiteks filmides. Tihti kasutatakse allegooriaid karikatuuris.

Vaata ka
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Allegooria** |

* Metafoor
* Sümbol
**Haamerite näitusemaja** oli Eerik Haameri eramuuseum, mis tegutses aastatel 2005-2011 Kuressaares aadressil Vallimaa tänav 15a.

Maja on ehitatud kolme tuntud saarlase – insener Eugen Haameri, pastor Harri Haameri ja kunstnik Eerik Haameri – kunagise sünnikodu krundile. Idee näitusemaja avada tekkis kunstnik Eerik Haameri ja tema venna, vaimulik Harri Haameri lastel, kes otsustasid ehitada 1980. aastatel lammutatud maja asemele uue, rootsipunase ja funktsionaalse hoone, et näidata Eerik Haameri töid "kunstile soodsas, ent ühtaegu inimeselegi mugavas igapäevases elukeskkonnas". Majas näidati valikut Eerik Haameri peamiselt Rootsis maalitud teostest, sh "Kalevipoja" eeposele tehtud illustratsioone.

Maja projekteeris Aino ja Oskar Kallase vanema tütre Virve poeg Viljar Päss. See valmis 2004. aasta septembris, galerii avati 2005. aastal. Elamu kujundamisel seati eesmärgiks, et seal toimuksid näitused ja salongi­õhtud. Alumisel korrusel oli kunstigalerii, ülemisel korrusel elas Eerik Haameri tütar Liina Haamer Waller, kes juhatas ka galeriid. 2011. aastal otsustas Liina Haamer Waller tagasi Rootsi oma pere juurde kolida ja näitusemaja suleti külastajatele.

2013. aastal omandas hoone raadioajakirjanik ja kunstikoguja Tõnis Kipper, kes lubas säilitada maja senise funktsiooni. Muuseum küll suleti, kuid maja galeriiosa on siiski võimalik soovijail külastada. Seal on eksponeeritud osa Tõnis Kipperi erakunstikogust (sh Sally von Kügelgeni „Pianist Sophie Menteri (1846–1918) portree".

Viited
------

1. 1 2 3  Laanet, Ivika. Tõnis Kipperist sai Haameri-maja omanik. Saarte Hääl, 12. november 2013.
2. ↑  Levin, Mai. Mai Levin: Haamerite näitusemaja kui monument Eerik Haamerile. Saarte Hääl, 11. november 2011.
3. 1 2  Kõrvits, Margit. KODU KUI KUNSTIMUUSEUM | Tõnis Kipperi kodu uks on kunsti­huvilistele valla. Eesti Naine, 23. aprill 2020.
4. 1 2  Untera, Anne. Kaks väärilist – Eerik Haamer ja Uno Roosvalt. Sirp, 9. märts 2018.
**Alo Aasma** (sündinud 15. jaanuaril 1986 Paides) on Eesti omavalitsustegelane ja ettevõtja, endine Paide linnapea ja Järva maavanem.

Haridus ja karjäär
------------------

Aastatel 1993–2005 õppis ta Paide ühisgümnaasiumis, mille lõpetas hõbemedaliga.

Aasmal on bakalaureusekraad riigiteaduste (2008) ning magistrikraad majandusteaduse erialal (2011) Tartu Ülikoolist.

Ta töötas Paide linnavalitsuse teabenõunikuna (2007–2011), SA Paide Haldus arendus- ja hankejuhina (2010–2013) ning Paide ühisgümnaasiumis ajaloo- ja ühiskonnaõpetuse õpetajana.

Aastatel 2013–2014 oli Alo Aasma Paide linnapea ning 1. novembrist 2014 kuni 31. detsembrini 2017 Järva maavanem.

2018–2020 töötas ta metallkonstruktsioone eksportiva OÜ Terasman tehase juhatajana. 
Alates 18. oktoobrist 2020 asus ta tööle Maaeluministeeriumi halduse asekantslerina.

Ühiskondlik tegevus
-------------------

Aasma kuulub Kaitseliidu Järva malevasse, on seal malevapealiku abi ning osalenud paljudel sõjalis-sportlikel ja rahvusvahelistel sõjaväelangevarjurite võistlustel. Ta on ka Eestimaa Talupidajate Keskliidu liige

2014-2018 kuulus Alo Aasma Sotsiaaldemokraatlikku Erakonda.

Isiklikku
---------

Alo Aasma on abielus ja tal on kolm last.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  "Järva maavanemana asus tööle Alo Aasma" Järva maavalitsuse koduleht. Uudised ja teated, 3. november 2014 (vaadatud 10. detsembril 2016)
2. ↑  Terasman OÜ (13.06.2019). "Koduleht". Vaadatud 13.06.2019.
3. ↑  Andres Kärssin (18.10.2020). "Maaeluministeeriumi halduse asekantslerina alustab tööd Alo Aasma". *agri.ee*. Originaali arhiivikoopia seisuga 27.10.2020. Vaadatud 17.02.2021.
4. ↑  "Alo Aasma", Eestimaa Talupidajate Keskliit (vaadatud 07.03.2023)
**George Elton Mayo** (26. detsember 1880 Adelaide, Austraalia – 7. september 1949 Guildford, Surrey) oli Austraalia psühholoog ja sotsioloog, neoklassikalise inimsuhete koolkonna esindaja. Ta oli sotsiaalpsühholoogia rajaja. 

Mayo keskendus töökoha ergonoomilistele aspektidele, püüdes nende täiustamisega tõsta tööviljakust. Vaatamata füüsiliste töötingimuste halvenemisele, tõusis tööliste tööviljakus neile osutatud tähelepanu tõttu. Seda hakati nimetama Hawthorne'i efektiks (vabrikutekompleksi nime järgi, kus uuring toimus). Töötajatevahelised suhted, grupi moraal ja juhtimisstiil osutusid tõhusateks motivaatoriteks.

Sotsiaalne aspekt on juhtimises vähemalt sama oluline kui tehniline aspekt. Mayo uuris intervjuude abil töötajate arvamusi ja hoiakuid. Ta analüüsis sotsiaalse käitumise mudeleid ja staatust ning leidis seose intelligentsuse ja tööviljakuse vahel.

1920. ja 1930. aastatel uuris Elton Mayo Chicagos asuvas Hawthorne Plant of the Western Electric Companys töötingimuste ning töötajate väsimuse ja tüdimuse suhtest. 1927–1932 korraldas Mayo koos õpilastega Hawthorne'i eksperimendi General Electricsi tehastes: 

* Katsetati valgustuse parandamist. See ei tõstnud eriti tööviljakust. Samuti ei muutnud valgustuse vähendamine tööviljakust eriti madalamaks. Otsustati, et juhtkond peaks soodustama kambavaimu ja lühendama tööpäeva poole tunni võrra. Tööviljakus suurenes. Seejärel lühendati tööpäeva veelgi poole tunni võrra ja viidi sisse hommikune kohvipaus. Tööviljakus suurenes jälle. Seejärel võeti kõik need eelised ära. Üllatuslikult suurenes tööviljakus veelgi. Järeldati, et tööd mõjutab motivatsioon. Eksperimentide läbiviimine andis alluvatele mõista, et juhtkond huvitub neist.
* Teine katse. Küsitleti 1000 töötajat. Teisel küsitlusringil väitsid nad, et töötingimused on muutunud paremaks, kuigi midagi ei olnud muudetud.
* Eksperiment konveieritöölistega: konveieri taha pandi inimesed, kes olid omavahel sõbrad. Tulemuseks oli tootlikkuse tõus

Tänu nendele uuringutele hakati tähtsustama töökohtadel töötajate sotsiaalseid vajadusi. Leiti, et mitteametlikud organisatsioonid, mis põhinevad sõpruskondadel ja nende mitteplaneeritud koostöö saavad eksisteerida kõrvuti ametlike organisatsioonidega, mille tegevusplaani on koostanud organisatsiooni juhtkond. Uuringud näitasid üsna selgelt, et töötamist mõjutab sama palju inimese loomus kui ka ametlik kavand. Organisatsiooni teoreetikud hakkasid selle uuringu tulemusena sügavat tähelepanu pöörama organisatsiooni inimpoolele. Hawthorne'is toimunud uuringud muutsid töömotivatsiooni teema väga populaarseks. Selle tulemusena hakkas tekkima uus organisatsiooniteooria, mis rajanes ideele, et indiviidid ja grupid, nagu ka bioloogilised organismid, töötavad palju paremini ning efektiivsemalt, kui nende vajadused on rahuldatud. Enne Hawthorne'i uuringuid töötajate vajadustele tähelepanu ei pööratud.
Burleigh Grimes oli viimane mängija Major League Baseballis, kes legaalselt *spitball* '​i kasutas
***Spitball*** on pesapallis keelatud visketehnika, kus pesapalli pall määritakse enne viskamist kokku sülje, vaseliini või mõne muu ainega ning mille tulemusena muutub palli tuuletakistus ja raskuskese. Selle tõttu võib pall õhus ettearvamatult lendama hakata ning lööjal muutub palli tabamine raskemaks.

*Spitball* '​i kasutamine hakkas Põhja-Ameerikas pesapalliliigas Major League Baseball (MLB) levima 1900. aastatel. Pallijad võisid palli kokku määrida ka närimistubaka sülje või mudaga, tänu millele võis pall halva valgustuse staadionil lööja jaoks muutuda peaaegu nähtamatuks. Sel põhjusel hukkus 1920. aastal Cleveland Indiansi pesapallur Ray Chapman, keda tabas pähe New York Yankeesi mängija Carl Maysi visatud pall. Chapman suri saadud vigastuse tõttu mõni aeg hiljem ning on siiani ainus MLB mängija, kes on pesapalliväljakul saadud vigastuse tõttu surnud.

1920. aasta hooaja järel keelati MLB-s *spitball* '​i kasutamise, kuid mitmete mängijate jaoks oli see olnud võtmetehnikaks. Selle tõttu kehtestas liiga erandi 17 mängijale, kel lubati *spitball* '​i-tehnikat edasi praktiseerida. Viimasena kasutas seda tehnikas legaalselt 1934. aastal Burleigh Grimes. Siiski on teada, et *spitball* '​i kasutati illegaalselt ka hiljem (vaseliin peideti näiteks nokkmütsi sisse või püksisäärde).

Viited
------

1. 1 2 3  "Saage tuttavaks vanaisa klausliga ehk Miks pole uued reeglid alati kõigile kehtinud?". sport.postimees.ee. 17.9.2021. Vaadatud 13.7.2022
Allen Kaasik (2009)
**Allen Kaasik** (sündinud 23. augustil 1970) on eesti arstiteadlane, biokeemik ja farmakoloog.

Haridus
-------

Kaasik on lõpetanud 1988. aastal Tallinna 5. Keskkooli ja 1992. aastal Tartu Ülikooli (bioloogia-geograafiateaduskonnas) biokeemia erialal. 1994. aastal kaitses ta Tartu Ülikooli patofüsioloogia instituudi juures magistritöö türeoidhormooni mõjust südame lihasraku signaalsüsteemidele. Aastail 1994–1998 oli ta doktorantuuris Tartu Ülikooli patofüsioloogia instituudis ja Helsingi Ülikooli biomeditsiini instituudis. 1998. aastal kaitses ta Tartu Ülikoolis doktoriväitekirja teemal "Thyroid hormone control over β-adrenergic signalling system in rat atria" (juhendaja Enn Seppet).

Töökäik
-------

Kaasik on alates 1994. aastast töötanud Tartu Ülikoolis: aastail 1994–1997 arstiteaduskonna üld- ja molekulaarpatoloogia instituudi assistendina ja 1998–1999 farmakoloogia instituudi teadurina. 

Aastatel 1999–2001 töötas ta 10 kuud Pariisis, 2000–2001 oli Tartu Ülikooli farmakoloogia instituudi erakorraline teadur, 2002–2008 vanemteadur, 2008. aastal erakorraline professor. 1. septembrist 2008 on ta Tartu Ülikooli farmakoloogia instituudi professor ja vanemteadur. 

Aastail 2003–2007 oli Kaasik TÜ molekulaarse ja kliinilise meditsiini keskuse juhataja asetäitja, 2009. aastast on ta siirdemeditsiini tippkeskuse tegevjuht, 2011. aastast haigusmudelite kompetentsikeskuse tegevjuht.

Tunnustus
---------

* 2001 Noore teadlase preemia
* 2020 Tartu Ülikooli aumärk

Viited
------

1. 1 2 3  Allen Kaasik Eesti Teadusinfosüsteemis Muuda Vikiandmetes
2. ↑  "Tartu Ülikooli aumärgi kavalerid". *Tartu Ülikool*. Vaadatud 9.12.2022.

Välislingid
-----------

* Allen Kaasik Eesti Teadusinfosüsteemis Muuda Vikiandmetes
Olümpiastaadion pärast 2004. aasta renoveerimist
**Olümpiastaadion** on oma nimetuse saanud seal toimunud 1936. aasta suveolümpiamängude järgi. Staadion ehitati juba 1916. aasta olümpiamängudeks valminud *Deutsches Stadioni* asemele. 

Kuigi staadioni arhitekt Werner March valiti juba enne rahvussotsialistide võimule tulekut, mõjutas väga tugevalt ikkagi staadioni ehitamist Adolf Hitler. Staadion valmis antiikarhitektuurist mõjutusi saades suurstaadioniks, kuhu mahtus ligi 100 000 pealtvaatajat ja mis oli üks osa suurest olümpiakompleksist. Olümpiamängud olid natsivalitsusele suur õnnestumine: mänge jälgis neli miljonit pealtvaatajat.

Teises maailmasõjas pääses staadion suurelt osalt purustatud linnast peaaegu terviklikult, kuigi seal käis tuhandeid inimelusid nõudnud võitlus Nõukogude Liidu punaarmee ja rahvussotsialistide Hitler-Jugend vägede vahel. Jalgpalli Bundesliga moodustamise järel 1963. aastal sai sellest kodustaadion Hertha BSC klubile. 1974. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlustel toimusid Olümpiastaadionil A-alagrupi kolm mängu. 1985. aastast toimuvad staadionil Saksamaa karikavõistluste finaalmatšid, nii nagu see oli aastatel 1937 ja 1939–1943.

Berliini müüri kadumise ja riikide taasühinemise järel sai Olümpiastaadion aastakümnete vaikelu järel poliitiliste vaidluste objektiks. Mõnede arvates oli staadion ajalooliseks pinnuks ja oleks tulnud lammutada, teised jälle arvasid, et staadion tuleb Colosseumi eeskujul jätta alles. Lõpuks otsustati siiski staadion 242 miljoni euro eest rahvusvahelistele nõuetele vastavaks renoveerida. Staadioni uuendustööd algasid 2000. aasta suvel ja moderniseeritud rajatis avati 2004. aasta 31. juulil. Staadionile kuulus keskne roll 2006. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlustel, seal toimus neli alagrupimängu ja finaalmäng. Uuenduste järel mahutab staadion 74 220 pealtvaatajat, kuid MM-i ajal oli kohti veidi vähem: 66 021 istekohta.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Berliini Olümpiastaadion** |

* Berliini Olümpiastaadioni koduleht (*saksa ja inglise keeles*)

| * v
* r
2006. aasta jalgpalli maailmameistrivõistluste staadionid |
| --- |
| 
Berliini Olümpiastaadion (Berliin) **·**  Signal Iduna Park (Dortmund) **·**  Commerzbank-Arena (Frankfurt) **·**  Veltins-Arena (Gelsenkirchen) **·**  HSH Nordbank Arena (Hamburg) **·**  AWD-Arena (Hannover) **·**  Fritz-Walter-Stadion (Kaiserslautern) **·**  RheinEnergieStadion (Köln) **·**  Red Bull Arena (Leipzig) **·**  Allianz Arena (München) **·**  Stadion Nürnberg (Nürnberg) **·**  Gottlieb-Daimler-Stadion (Stuttgart) |
Asend Massachusettsi osariigis
**Berkshire'i maakond** (*Berkshire County*) on maakond USA-s Massachusettsi osariigi lääneosas. Piirneb Vermonti, New Yorgi ja Connecticuti osariigiga.

Maakonna halduskeskus ja suurim linn on Pittsfield.

Maakonna pindala on 2450 km², millest 52 km² moodustab veepindala.

Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 131 219. Aastal 2000 oli elanike arv 134 953.

Ajalugu
-------

Maakonna põliselanikud on mohikaanlased, kes elasid seal 18. sajandi alguseni. Berkshire'i maakond moodustati 24. aprillil 1761. aastal Hampshire'i maakonna osast.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Berkshire'i maakond** |

|  | Rensselaeri maakond | Benningtoni maakond | Franklini maakond |  |
| Columbia maakond |  | Hampshire'i maakond |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Lääs |   **Berkshire'i maakond**   | Ida |

 |
|  |
| Dutchessi maakond | Litchfieldi maakond (Connecticut) | Hampdeni maakond |

| * v
* r
Massachusettsi maakonnad |
| --- |
| 
Barnstable **·** Berkshire **·** Bristol **·** Dukes **·** Essex **·** Franklin **·** Hampden **·** Hampshire **·** Middlesex **·** Nantucket **·** Norfolk **·** Plymouth **·** Suffolk **·** Worcester |  |
Sisepõlemismootori väntvõll.  
 Võllikaelad - punane  
 Vändakaelad - sinine  
 Põsed - kollane  
 Vastukaalud - roheline
**Väntvõll** on väntmehhanismi osa, mille abil muudetakse kepsu vahendusel kolvi sirgjooneline liikumine, ringjooneliseks liikumiseks või vastupidi. Väntvõll koosneb võlli- ja vända kaeltest, põskedest ja vastukaaludest. Võllikaelad asuvad ühel sirgel ja pöörlevad ümber oma telje. Vändakaelad on võllikaelte telje suhtes nihutatud teatud kaugusele ning asetsevad, sõltuvalt mootoritüübist, ka omavahel erinevate nurkade all. Väntvõlli vändakaelte asetus ja arv sõltub silindrite arvust. Näiteks on ühesilindrilisel mootoril üks vändakael. Neljasilindrilisel ridamootoril aga neli vändakaela, mis asetsevad teineteise suhtes erinevate nurkade all, et töötaktid eri silindrites vahelduksid ühtlaselt. Sisepõlemismootori väntvõlli ühte otsa kinnitub hooratas, mis ühtlustab pöörlemist.

Väntmehhanism   
 Väntvõll - punane  
 Kolvid ja kepsud - hallid  
Silindrid - sinine  
 Hooratas - must
**Väo kihistu** (inglise keeles *Väo Formation*) on ordoviitsiumi ladestu Purtse alamladestiku kihistu. Seda hakati esimesena eristama aastal 1978 teoses "Решения межведомственного регионального стратиграфического совещания по разработке унифицированных стратиграфических схем Прибалтики 1976 г." (*1976. aasta avatud regionaalstratigraafia konverentsi otsused Baltikumi idaosa ühtsete stratigraafiliste mudelite välja töötamiseks*).

Kihistu stratotüüp on Väo karjäär, nime on see saanud endise Väo küla järgi. Kihistu on kõige paksem Niidu külas Are 171 puuraugus (12 m).

Kihistu sisaldab järgmisi kihistikke:

* Rebala kihistik
* Pae kihistik
* Kostivere kihistik.

Neist Rebala ja Pae kihistikud kuuluvad Lasnamäe lademesse, Kostivere kihistikul aga kuulub alumine osa Lasnamäe, ülemine aga Uhaku lademesse. Kihistik koosneb suhteliselt puhtast ja paksukihilisest lubjakivist.

Sillamäest idas muutub kihistu paas kirjuks, sellesseilmuvad violetsed ja punakaspruunid laigud. Taoline lubjakivi oli kasutusel Narva hoonete rajamisel ja kannab Kadastiku paemurru järgi Kadastiku lubjakivi nime.

Viited
------

1. 1 2 3  Kihistust Eesti Stratigraafia Komisjoni andmebaasis (vaadatud 07.04.2018)
2. ↑  Geology and Mineral Resources of Estonia. Lasnamägi stage Linda Hints
3. ↑  *Eesti geoloogilise baaskaardi Sillamäe (6533) leht. Seletuskiri.* K. Suuroja, T. Mardim, K. Ploom, T. All, M. Kõiv, M. Otsmaa. Eesti Geoloogiakeskus. Kaardistamise osakond, Tallinn, 2009

Välislingid
-----------

* Kihistust Eesti Stratigraafia Komisjoni andmebaasis