recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Vihavu lohukivi
**Lohukivi** on kivi, milles on üks või mitu inimese tehtud süvendit.

Lohkude tegemine kividesse ja kaljudesse on maailmas laialt levinud kultuurinähtus. Kõige rohkem on neid Põhja-Euroopas, eriti Skandinaavias, kus nad on oma asendi poolest seotud maaviljelusega, paiknedes maastikul just põldude, mitte asulate või kalmete juures, või vähemalt vaid nende kogukondade juures, kes tegelesid maaviljelusega. Lohkude uuristamise põhjused pole teada, kuid tavaliselt arvatakse neid olevat seotud viljakusmaagia, nt põllumaa rituaalse viljastamisega (lohk sümboliseeris sel juhul naissugu) või esivanemate kultusega. Kuna lohkude tegemine oli laialt ja pikka aega levinud nähtus, siis pidi sel igal juhul olema üldarusaadav ja lihtne tähendus.

Lohukivid Eestis
----------------

Tumala lohukivi
Eestist on avastatud umbes 1800 lohukivi, mis asuvad valdavalt Põhja-Eestis (90% neist on Virumaa, Harjumaa ja Järvamaa ajalooliste maakondade territooriumil). Lohud on tavalised ümmargused, harva ovaalsed, läbimõõduga 3–10 cm ja sügavusega 0,5–5 cm. Kivide mõõtmed varieeruvad käelabasuurusest kuni saunasuurusteni.

Kividesse lohkude uuristamise komme jõudis Eesti alale tõenäoliselt Skandinaaviast, kus sellega tegeleti juba alates nooremast kiviajast. Eesti lohukivid pärinevad oletatavalt 1. aastatuhandest eKr (pronksiaja lõpust või eelrooma rauaajast), kuna nad asuvad reeglina samades piirkondades, kus asuvad sellesse ajajärku dateeritud kivikirstkalmed. Aivar Kriiska ja Andres Tvauri hinnangul lõppes lohkude tegemine arvatavasti umbes 200. aastaks, kuid kuna lohukive on täheldatud ka teistsuguste kalmete (eriti tarandkalmete) läheduses, siis on oletatud, et traditsioon võis jätkuda pärast ajaarvamise vahetustki.

Vaata ka
--------

* Kultuskivi
* Ohvrikivi

Viited
------

1. 1 2 3 4  Aivar Kriiska & Andres Tvauri 2002: 126–127
2. 1 2 3  Valter Lang 2007: 67–69
3. 1 2  Valter Lang 2018: 184

Kirjandus
---------

* Aivar Kriiska, Andres Tvauri. Eesti muinasaeg. Tallinn: Avita, 2002.
* Valter Lang. Baltimaade pronksi- ja rauaaeg. Tartu Ülikooli Kirjastus, 2007.
* Valter Lang. Läänemeresoome tulemised. *Muinasaja teadus 28*, Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus, 2018.
**Paul Anniko** (11. september 1904 Lihula – 9. veebruar 1974 Baltimore) oli eesti arst.

Ta lõpetas aastal 1923 Tallinna Linna Poeglaste Humanitaargümnaasiumi. Samal aastal astus ta Tartu Ülikooli arstiteaduskonda, mille lõpetas mitmete katkestuste järel aastal 1942 arsti astme väärilisena. Akadeemiliselt kuulus ta üliõpilaste seltsi "Raimla".

Ta töötas juba üliõpilasena aastatel 1941–1942 Tartu Ülikooli sisehaiguste kliinikus arstina ja Mustvees jaoskonnaarsti asetäitjana. Aastatel 1942–1944 oli ta Kullamaal jaoskonnaarstiks ja aastal 1944 sisearstiks Haapsalu haiglas.

Põgenes aastal 1944 Saksamaale, kus oli alguses oli aastatel 1945–1949 DP laagri arstiks Oldenburgis (Briti okupatsioonitsoonis). Lisaks viibis ta aastal 1948 Hamburgis täienduskursustel troopiliste haiguste, hügieeni ja parasitoloogia alal. Aastal 1949 emigreerus Saksamaalt USA-sse. Aastatel 1949–1950 töötas ta Marylandi Lutherian Hospitali laboratooriumis laborandina. Septembrist 1950 septembrini 1951 läbis nn *rotating internship*'i, mis lõppes eksamite ja USA vastava osariigi arstilitsentsi saamisega. Aastatel 1951–1952 oli ta sisehaiguste arst-residendiks samas haiglas. Aastal 1952 asus ta Baltimore'is arstina tegutsema. Aastal 1956 saavutas ta eriarsti õigused nii sisehaiguste kui ka kirurgia alal töötamiseks.

Ta oli Baltimore Markuse koguduse asutaja, kauaaegne juhatuse liige ja esimees; samuti *Baltimore Eesti Laulumehed* asutaja ja kuulus Baltimore Eesti Seltsi. Tal oli kodus suur eestikeelne raamatukogu, mida ta pidevalt täiendas; ta pööras palju tähelepanu eesti kooli arendamisele USA-s. Tema huvialadeks olid koorilaul (asutas koore nii põgenikelaagris kui ka USA-s), kalapüük ja joonistamine (pastell ja pliiats). Ta oli ka aktiivne arstiteaduse populariseerija.

Paul Anniko suri 9. veebruaril 1974 Baltimore'i Eesti Majas, kui ta varises südameatakiga kokku populaarteaduslikku loengut pidades. Ta on maetud Baltimore'i Marylandi osariigis.

Isiklikku
---------

Tema isa Hendrik Anniko oli kooliõpetaja, köster ning II ja III Riigikogu liige.

Kirjandus
---------

* Helbe Merila-Lattik. Eesti arstid 1940–1960. Lk. 381-382.
**Paul-Voldemar Koppel** (6. mai / 19. mai 1904 Tallinn – 20. aprill 1964 Tallinn) oli eesti vaimulik.

Ta õppis mitmes Tallinna algkoolis: Väikeste Laste Koolis, Vene Vaestelaste Koolis, Uue tänava Algkoolis ja Vene tänava Algkoolis. Seejärel õppis ta aastatel 1920–1926 Tallinna Linna Poeglaste Humanitaargümnaasiumis. Pärast gümnaasiumi lõpetamist tabas teda veremürgistus, mille tüsistuste võitmiseks kulus tal ligi kolm aastat. Aastatel 1929–1934 õppis ta Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Aastal 1935 kaitses *mag theol* väitekirja võrdleva usunditeaduse alal (teemal: "Psühhoanalüüsi vaated kristlikule dogmale"). Prooviaastal oli ta Nõmme Rahu koguduses (Anton Eilarti juures). Ordineeriti 14. aprillil 1935 õpetajaks.

Ta oli aastatel 1935–1937 Randvere koguduse ja Rohuneeme kabeli hooldajaõpetaja, lisaks oli ta aastast 1934 Gustav Adolfi Gümnaasiumi usuõpetaja. Aastatel 1936–1941 oli ta Tallinna Toompea Kaarli koguduse diakonõpetaja, aastatel 1941–1950 sama koguduse esimese pihtkonna õpetaja kohusetäitja. Aastal 1942 valiti ta Venemaa eestlaste usulise teenimise korraldamise komitee liikmeks ja EELK Noorsootöö toimkonna liikmeks. 

1944. aasta lõpust kuni 1946. a kevadeni oli ta Tallinna praostkonna praosti kohusetäitja ja aastatel 1945–1949 Konsistooriumi assessor. Pühapäeval, 13. septembril 1950 ta arreteeriti kiriku kantseleis oma kahe väikese lapse nähes. Talle mõisteti karistuseks 10 aastat vabadusekaotust. Vanglatee viis ta Komi ANSV-sse, Uhta linna. Kuna tema tervis polnud kuigi hea, ei saadetud teda välitöödele ja ta töötas kas sanitari või kirjutajana. 

Vangilaagrist vabanes ta 1955. aasta mais, septembris pöördus ta Konsistooriumi poole sooviga jätkata tööd kirikus ning võimalusel perekonna lähedal, detsembris määrati ta teenima Jõelähtme Püha Neitsi Maarja kogudust, ta oli Jõelähtme koguduse õpetaja aastatel 1955–1963; lisaks oli ta aastatel 1961–1963 Harju-Jaani Ristija Johannese koguduse hooldajaõpetaja. Aastatel 1963–1964 oli ta Harju-Jaani Ristija Johannese koguduse õpetaja.

Paul-Voldemar Koppel suri 20. aprillil 1964 ja ta maeti 24. aprillil Siselinna kalmistule.

Viited
------

1. ↑   kalmistud.ee

Välislingid
-----------

* 
* Külli Keel Paul Voldemar Koppeli 100. surmaaastapäev
* Rita Pokk Igatsenud ja püüdnud täie tõsidusega risti teenida. Paul Voldemar Koppel 19.05.1904 – 20.04 1964
**Paul Biyoghé Mba** (sündinud 18. aprillil 1953) on Gaboni poliitik, 17. juulist 2009 13. veebruarini 2012 Gaboni peaminister.

Ta kuulub Gaboni Demokraatlikku Parteisse.

Paul Biyoghé Mba õppis Prantsusmaal ärijuhtimist ning tegutses seejärel 1970. aastatel panganduse vallas. Aastatel 1980–1984 oli ta presidendi nõunik ning seejärel kabinetiülema asetäitja, kes tegeles muu hulgas USA investeeringutega Gaboni majandusse. Aastal 1989 sai temast kaubandus- ja tehnoloogiaminister.

Pärast seda, kui ta 1990. aastal parlamenti valiti, loobus ta ministriametist, ning oli kuni 1992. aastani parlamendi liige. Seejärel sai ta riigikontrolli, riigiettevõtete ja erastamisministriks. Aastal 1994 lahkus ta valitsusest ja oli kuni 1996. aastani taas parlamendis.

Aastal 1997 valiti Mba äsja asutatud senatisse, mille liige ta oli 1999. aastani. Seejärel sai temast väike- ja keskmise suurusega ettevõtluse minister ning aastal 2003 kaubandus- ja tööstusminister ja 2008 põllumajandus- ja maaeluminister. 

Paul Biyoghé Mba sai peaministriks 17. juulil 2009, kui peaminister Jean Eyeghe Ndong tagasi astus, et presidendiks kandideerida.
**Häilraie** on turberaie alaliik, mille eesmärk on uue metsapõlve kasvatamine vana metsa külgvarjus. 

Häilraie korral raiutakse uuendamisele kuuluv mets puudegruppide haaval mitme raiejärguga, moodustades metsauuenemiseks sobilikke ja järk-järgult suurenevaid häile. Häilraiet sobib kasutada puistutes, kus on varem tekkinud häiludes või hõredamates kohtades juba olemas grupiti paiknevat looduslikku uuendust. Häilude puudumisel raiutakse puistusse kuni 5 häilu hektari kohta läbimõõduga, mis võiks olla võrdne või veidi suurem puistu keskmisest kõrgusest. Häilude paigutus sõltub olemasoleva järelkasvu hulgast ja paiknemisest. 

Häilraie eeliseks on see, et see võib aidata kokku hoida metsakultiveerimise kulusid ning soodustada kohaliku genofondiga puude looduslikku uuenemist. Häilraiega ei toimu ka väga järsku ulatuslikku muutust metsast lagedaks alaks, mistõttu see on lageraiest vastuvõetavam raieviis asulate läheduses, puhke- ja looduskaitsealadel.
Häilraie puuduseks on see, et viimasteks raiejärkudeks püsti jäetud puud jäävad häilude tõttu sageli tuulte meelevalda ja neis esineb sageli tormikahjustusi. Häilraie on lageraiest ka majanduslikult ebaefektiivsem ja võib olla raiutud puidukoguse kohta keskkonda saastavam.

Turberaietest sobib häilraie Eesti oludes paremini männikutesse, sest need on tormikindlamad kui kuusikud ja valgusnõudlik mänd vajab uuenemiseks lagedamat ala kui kuusk.
Spiro[2.2]pentaan, spirotsükliline molekul
Dekaliin ehk bitsüklo[4.4.0]dekaan
Norbornaan ehk bitsüklo[2.2.1]heptaan
**Kondenseerunud tsüklitega molekulid** ehk **kondenseerunud tsüklid** (*fused rings*) on polütsüklilised ühendid, mida iseloomustab tsüklitele ühiste aatomite esinemine molekulis. Tavaliselt on tegemist vähemalt bitsüklilise orgaanilise molekuliga, mille tsüklitel on üks, kaks või enam ühist süsinikuaatomit.

Kondenseerunud tsüklid võivad olla kolme tüüpi:

* tsüklitel on üks ühine C-aatom; nimetatakse neid **spiroühenditeks** (näiteks spiro[2.2]pentaan);
* tsüklitel on kaks ühist C-aatomit, s.t üks ühine C-C side; nimetatakse neid **sulandtsüklilisteks ühenditeks** (näiteks dekaliin, pentaleen ja naftaleen);
* tsüklitel on kolm või enam ühist C-aatomit, s.t ühine süsinikuahel; nimetatakse neid sildstruktuuriga tsükliteks ehk **sildtsüklilisteks ühenditeks** (näiteks norbornaan ja pineen).

Tsüklilistel ühenditel on stereoisomeeria tihedalt seotud geomeetrilise isomeeria (*cis-, trans-*) ja kiraalsusega. Kondenseerunud tsüklid saavad olla alitsüklilised, heterotsüklilised või aromaatsed ühendid. Tsüklitega võivad olla seotud asendusrühmad või kõrvalahelad. Süsiniku kunstlikult saadud allotroobid nagu grafeen ja fullereen on maksimaalselt kondenseerunud tsüklite piirjuhud.

Vaata ka
--------

* Tsüklilised ühendid
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel on külast Väike-Maarja vallas; Pajusi valla küla kohta vaata artiklit Vorsti (Pajusi).* |

---

**Vorsti** (kohakääne Vorstisse) on küla Lääne-Viru maakonnas Väike-Maarja vallas.

Lähimad külad on kirdes Liivaküla, kagus Nõmme, lõunas Padaküla ja läänes Raigu. Muudest kohtadest asuvad lähedal Ilmandu loodes, Sootaguse põhjas ja Aruküla kagus.

Külanimi pärineb isikunimest. Küla esmamainiti 1711, kui Vao mõisas elasid *Worsty Hans* ja *Worsty Matz*, ühtlasi oli mõisas veski nimega *Mühle zu Worst*. 1712 mainiti Vao mõisa kõrvalmõisa nimega *Worstimois*. 1725 ja 1726 elas Vao mõisas Risu külas *Worsti Jürri*, Sootaguse külas *Worsti Hans* ja *Worsti Matz* ning hajataludes *Worssti Mart* ja metsavaht *Worsti Rein*.

1774 müüdi Vorsti kõrvalmõis Vao mõisalt Kiltsi mõisale. Seejärel sai mõis endale uue saksakeelse nime *Sternhof*, mis tähendab tähemõisa. Seda nimekuju esmamainiti 1778. 1792 mainiti kõrvalmõisa nimega *Worstemois oder Sternhoff* ja 1796 kujul *Sternhof, Wosti-M.*. Mõis asus Väike-Maarja kihelkonnas.

1977 liideti Vorsti külaga Sootaguse küla, mida esmamainiti 1796 kujul *Sootak*.

Pärandkultuuri objektid
-----------------------

Kiltsi–Padaküla tee (660:KAT:002) on tee pikkusega 4790 m, mille ääres võib näha kiviaedu, tarasid, vanemaid metsa piirsihte, vanu kvartali- ja eraldusposte.

Viited
------

1. ↑  Maa-amet, vaadatud 21.11.2020.
2. ↑  Statistikaamet, vaadatud 10.11.2020.
3. ↑  Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
4. 1 2 3 4  Eesti kohanimeraamat, lk. 773
5. ↑  Eesti kohanimeraamat, kaart 14
6. ↑  Pärandkultuuri objekt: Kiltsi-Padaküla tee (660:KAT:002)

| * v
* r
Väike-Maarja valla asulad |
| --- |
| Alevikud | 

* Kiltsi
* Rakke
* Simuna
* Väike-Maarja

 |
| Külad | 

* Aavere
* Aburi
* Ao
* Avanduse
* Avispea
* Ebavere
* Edru
* Eipri
* Emumäe
* Hirla
* Imukvere
* Jäätma
* Kaavere
* Kadiküla
* Kamariku
* Kellamäe
* Kitsemetsa
* Koila
* Koluvere
* Koonu
* Kurtna
* Kännuküla
* Kärsa
* Käru
* Kõpsta
* Lahu
* Lammasküla
* Lasinurme
* Liigvalla
* Liivaküla
* Mäiste
* Määri
* Mõisamaa
* Müüriku
* Nadalama
* Nõmme
* Nõmmküla
* Olju
* Orguse
* Padaküla
* Pandivere
* Piibe
* Pikevere
* Pudivere
* Raeküla
* Raigu
* Rastla
* Räitsvere
* Salla
* Sandimetsa
* Sootaguse
* Suure-Rakke
* Tammiku
* Triigi
* Uuemõisa
* Vao
* Varangu
* Villakvere
* Vorsti
* Väike-Rakke
* Väike-Tammiku
* Võivere
* Äntu
* Ärina

 |
**Kondinskoje rajoon** on haldusüksus Venemaal Handi-Mansimaal. Rajooni halduskeskus on Mežduretšenski alev.

Loodus
------

### Geograafiline asend

Kondinskoje rajoon asub Handi-Mansi autonoomse ringkonna edelaosas. Pikkus põhjast lõunasse on 300 km ja läänest itta 340 km.

Maastik on tasane, kõrgeim punkt on 92 m merepinnast, madalaim aga 26 m merepinnast. 46,2% territooriumist hõlmavad sood ja rabad. Rajoonis on palju järvi. Metsades kasvavad kuused, seedrid ja kased.

Suuremad jõed on Konda, Kuma, Jukonda, Mulõmja ja Katõm.

Suuremad järved on Leušinski Tuman, Tursuntski Tuman, Srednesatõginski Tuman, Sõrkovoje, Kartpautur, Temrjahh ja Jahtur.

### Kliima

Kondinskoje rajoonis on autonoomse ringkonna kõige soojem kliima. Kliima on mandriline külma talve ja sooja suvega.

Haldusjaotus
------------

Rajoon jaguneb kümneks omavalitsuseks. Nendeks on linnaasundused Kondinskoje, Kuminski, Lugovoi, Mežduretšenski ja Mortka ning külaasundused Boltšarõ, Leuši, Mulõmja, Polovinka ja Šugur.

Viited
------

1. ↑  26. Численность постоянного населения Российской Федерации по муниципальным образованиям на 1 января 2018 года, vaadatud 23.01.2019.

Välislingid
-----------

* Kondinskoje rajooni koduleht
**"Häda ellujäänuile"** ("Woe to Live On") on USA kirjaniku Daniel Woodrelli 1986. aastal ilmunud raamat ühest kahetsusväärseimast episoodist Ameerika Ühendriikide kodusõjas – teismeliste Lõuna sisside ehk Bushwhackers'ite ("võsahulguste") vihasest võitlusest põhjaosariikide föderaalsõdurite, maakaitseväelaste ehk miilitsate ja paramilitaaridega (Jayhawkers) Missouri ja Kansase osariikides. 

Kodusõda, mille puhkemise tingisid orjanduse küsimus ning nii põhja- kui ka lõunaosariiklaste püüd säilitada oma eluviisi ja veendumusi, oli 1862. aastaks muutunud ohjeldamatuks tapatalguks. Missouri osariigi elanikud olid meelsuselt jagunenud kaheks ning naaber ei tundnud enam naabrit.

Põhjaosariiklased panid Missouri elanike seas toime hirmutegusid. Noored mehed, kelle omaksed olid sageli tapetud ja kodu hävitatud, kogunesid metsadesse ning tõmbasid selga punased särgid, et põhjaosariiklastele kätte maksta. Põhja kindral Henry Halleck andis 13. märtsil 1862 välja määruse, mis kuulutas, et Lõuna sisse ei peeta sõjajõuks, vaid bandiitideks, kes tabamise korral eranditult hukatakse. Sama tegid siis sissid ka nende kätte sattunud vastastest vangidega.

Peategelane Jake Roedel (saksapäraselt Jakob Rödel) sooritas alguses teo, mida hiljem kibedasti kahetses.

1863 olid Põhja föderaalsõdurid hakanud vangistama sisside naissoost omakseid ja abikaasasid. Kui naistevanglaks kohandatud alkoholipood 13. augustil 1863 Kansas Citys kokku kukkus (või kukutati?) ning hulk naisi ja tüdrukuid hukkus või raskesti vigastada sai, hiilis Lõuna sisside (võsahulguste) ühendvägi läbi Kansase osariigi Missouri piirilt umbes 70 km, et rünnata Lawrence'i linna, mis oli Põhja paramilitaaride (Jayhawker'ite) tugipunkt. Nad olid oodanud meeletut heitlust Põhja sõjajõududega, kuid Lawrence'is ei hakanud mitte keegi neile vastu. Tapnud linnas umbes kolmsada meest (enamjaolt tsiviilisikud) ja pannud linna põlema, pöördusid võsahulgused peaaegu kaotusteta Missouri osariiki tagasi. Vastuseks laskis kindral Thomas Ewing neli Missouri maakonda elanikest täielikult tühjendada, andes 25. augustil 1863 – neli päeva peale Lawrence'i veretööd välja vastava määruse.

Daniel Woodrell on öelnud, et soovis tunnetada ja mõista, millised asjaolud viisid lõpuks Lawrence'i veretööni. Romaani põnev tegevustik mööda mainitud ajaloolisi sündmusi kulgebki.

Eesti keeles ilmus romaan "Häda ellujäänuile" kirjastuses Jumalikud Ilmutused 2009. aastal. Raamatu tõlkis Kalevi Kvell, kujundas Andres Rõhu.

Teosest on 1999 lavastatud film "Ride with the Devil" (eesti keeles "Kuradiga sadulas" või "Saatanaga sadulas"), mille režissöör on Ang Lee ning peaosades Tobey Maguire, Skeet Ulrich, Jewel Kilcher, Jeffrey Wright, Simon Baker, Jonathan Rhys Meyers.

Välislingid
-----------

* Romaani arvustus portaalis Historical Novels.info
* Romaani arvustus ajakirjas Spinetingler, December 12, 2011
* "Woodrell's 'Woe To Live On' back in print" St. Louis Post-dispatch, June 11, 2012
**Matti Moguči** on Eesti kirjanduses tähelepanu pälvinud kirjanduslik müstifikatsioon – pseudonüüm, mida kasutasid ühiselt luuletaja Priidu Beier ja kunstikogujana tuntud Matti Milius. See sündis 1980. aastate algul varjunimena, mille all kirjutas tollase ühiskonna vastu protestivaid luuletusi peamiselt Beier, Milius kandis neid ette. Miliuse väitel on pseudonüümi kasutanud teisedki autorid, näiteks Hasso Krull.

Esimesed kaks Moguči autorinimega luulekogu olid "Mina – Eiffeli torn" (1982) ja "Mina – metsikuim mehike" (1984). Ametlikult sai trükiloa alles kolmas luulekogu, 1989. aastal ilmunud "Õrn ja rõve". Luulekogu tutvustamiseks korraldasid Milius ja Beier ühise turnee mööda Lõuna- ja Kesk-Eestit. 1989. aastal avaldas Moguči luulevaliku ka ajakiri Vikerkaar nr 4 ("K. J. Petersoni mälestussamba avamise puhul", "Kooljate ball", "Hymn KGB-le", "Rändaja", "Järelhyye iseendale", "Laul")

1993. aastal Beieri ja Miliuse suhted jahenesid. 1998. aastal avaldas Moguči nime all uue kogu "Sind armastan, president Meri: luulet aastaist 1995–1998" Matti Milius. Beier ähvardas kirjastus Umara kohtusse anda, kuna Matti Moguči oli tema ametlikult registreeritud pseudonüüm. Miliuse hinnangul oli varjunimi ühine, kuid ta siiski vabandas Beieri ees ja lisas raamatule vahelehe, mille järgi on kogu autor Mats Maalen.

Ka Moguči kaks käsikirjalist luulekogu avaldati lõpuks trükis: 1999. aastal "Mina – Eiffeli torn" ja 2005. aastal "Mina – metsikuim mehike".

Priidu Beieri looming, mis koondus Moguči nime alla, on olnud valdavalt maskuliinne, jõuline ja käsitlenud ka otseselt seksuaalseid teemasid, säilitades samas Beierile omase (enese)iroonia. Nõukogude kirjanduses valdavalt taunitud teemad ja otsekohene keel muutsid Moguči kuju toonases õhustikus skandaalseks, sellele aitas kaasa Miliuse kui poolpõrandaaluse kultuuritegelase kuvand. Sven Kivisildniku hinnangul on Moguči-luule Beieri loomingu paremik, ta taunis innukalt selle väljajätmist autori soovil Beieri 2008. aastal ilmunud valikkogust.

Moguči nime all avaldatud tekste on kasutanud muusikas ansamblid Rosta Aknad (luuletus "Olen Sappho!"), J.M.K.E. ja Vennaskond ("Dostojevskilik Doris", luuletus Doris Karevast).

2004. aastal tegi Tartu režissöör Toomas Griin omaaegsest müstifikatsioonist filmi "Moguči".

Viited
------

1. 1 2 3  Tiit Tuumalu "Milius armastab presidenti"[*alaline kõdulink*] Postimees, 06.01.1999
2. ↑  Doris Kareva "Autor välja!"
3. ↑  Sakala, 19.04.1990
4. ↑
5. ↑  Kivisildnik "Kuritegu eesti kirjanduses – geeniuse kohitsemine"[*alaline kõdulink*] Pärnu Postimees, 25.01.2008
6. ↑  "Kinokohvikus: "Kinolinn Tartu"" Tartu linnamuuseum, 12.04.2002

Kirjandus
---------

* Jaak Urmet, "Lähemalt ühest legendist" (pseudonüümist Matti Moguči) – Vikerkaar 2000, nr 4, lk 81–90

Välislingid
-----------

* Doris Kareva "Autor välja!"
**Matti Antero Sainio** (7. november 1914 Turu – 21. august 1987) oli soome teoloog ja ajaloolane.

Elulugu
-------

Alustas 1933 ülikooliõpinguid, aastast 1937 tegi õpingureise Skandinaavia ja Kesk-Euroopa ülikoolidesse ning Iisraeli; filosoofiakandidaat (1936), filosoofiadoktor (1940). Oli 1944–48 Helsingi Ülikooli usuteaduskonna ladina keele õpetaja, 1950–65 Jyväskylä Pedagoogika Kõrgkooli usuteaduskonna lektor, 1956–65 ka Turu Ülikooli dotsent ja aastast 1965 Uppsala Ülikooli dotsent, 1967–68 Åbo Akademi professor.

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkonnad: ladina keele kujunemine kristliku õpetuse osana, kasvatusprobleemid 19. sajandi Soome teoloogias, Academia Gustaviana üliõpilaskonna formeerumine, teaduslik tase, välissidemed, vaimne atmosfäär ning kultuuriajalooline taust.

Viited
------

1. 1 2 3  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide
2. ↑

Teoseid
-------

* Ramismen vid universitet i Dorpat. // Studia Historica Jyväskyläensia I (1962)
* Bidrag till svenska Östersjöprovinsernas skolhistoria II. Det akademiska gymnasiet i Riga. // Peadagogisk tidskrift (1967) 1
* Dissertationen und Orationen der Universität Dorpat 1632–1656. Stockholm, 1978
* Universitetshistoria som socialhistoria. // Smålandsposten (1980) 8. III.

Kirjandus
---------

* Tartu ülikooli ajalugu: kolmes köites. Tallinn, 1982, I, 13, 22
* 294, 306.
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Matthijs de Ligt** (sündinud 12. augustil 1999 Leiderdorpis) on Hollandi jalgpallur, kes mängib keskkaitsjana Saksamaa kõrgliigaklubis Müncheni Bayern ja Hollandi jalgpallikoondises.

Ta liitus 2008. aastal Amsterdami Ajaxiga. Ajaxi põhimeeskonnas tegi ta debüüdi 21. septembril 2016 karikamängus Willem II vastu, lüües selles mängus ka värava. De Ligt sai sellega Clarence Seedorfi järel Ajaxi teiseks noorimaks väravalööjaks. Peagi kindlustas de Ligt koha Ajaxi põhikoosseisus. 24. mail 2017 sai ta mängus Manchester Unitedi vastu 17 aasta ja 285 päeva vanuselt noorimaks mängijaks, kes on Euroopa karikafinaalis mänginud. 2018. aasta märtsis määrati ta Ajaxi ajaloo kõige nooremaks kapteniks. Hooajal 2018–19 tuli ta Ajaxiga Hollandi meistriks.

2019. aasta juulis sõlmis ta viieaastase Itaalia kõrgliigaklubiga Torino Juventus. Hooajal 2019–20 tuli ta klubiga Itaalia meistriks.

2022. aasta juulis sõlmis ta viieaastase lepingu Müncheni Bayerniga.

2018. aastal pälvis esimese kaitsjana Golden Boy auhinna. Samal hooajal valiti ta ka Hollandi jalgpalli tulevikutalendiks. 2019. aastal valiti ta Hollandi aasta jalgpalluriks.

Debüüdi Hollandi jalgpallikoondises tegi de Ligt 25. märtsil 2017 mängus Bulgaaria vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 24. märtsil 2019 EM-i valikmängus Saksamaa vastu. Ta kuulus Hollandi koondisse 2021. aasta Euroopa meistrivõistlustel.

Saavutused
----------

Ajax
* Eredivisie : 2018–19
* KNVB beker: 2018–19

Juventus
* Serie A: 2019–20
* Coppa Italia: 2020–21
* Supercoppa Italiana: 2020

Müncheni Bayern
* DFL-Supercup: 2022

| * v
* r
Golden Boy auhinnavõitjad |
| --- |
| 

* 2003: Van der Vaart
* 2004: Rooney
* 2005: Messi
* 2006: Fàbregas
* 2007: Agüero
* 2008: Anderson
* 2009: Pato
* 2010: Balotelli
* 2011: Götze
* 2012: Isco
* 2013: Pogba
* 2014: Sterling
* 2015: Martial
* 2016: Sanches
* 2017: Mbappé
* 2018: De Ligt
* 2019: Félix
* 2020: Håland
* 2021: Pedri

 |

| * v
* r
Holland koondis  –  UEFA Euro 2020 |
| --- |
| 

* 1 Bizot
* 2 Veltman
* 3 De Ligt
* 4 Aké
* 5 Wijndal
* 6 De Vrij
* 7 Berghuis
* 8 Wijnaldum (c)
* 9 Weghorst
* 10 Depay
* 11 Promes
* 12 Van Aanholt
* 13 Stekelenburg
* 14 Gravenberch
* 15 De Roon
* 16 Klaassen
* 17 Blind
* 18 Malen
* 19 L. de Jong
* 20 Van de Beek
* 21 F. de Jong
* 22 Dumfries
* 23 Krul
* 24 Koopmeiners
* 25 Gakpo
* 26 Timber
* Treener: De Boer

 | Holland |
Árva komitaadi vapp
Komitaadi asend Ungari Kuningriigis
Árva komitaadi kaart (1890)
Orava linnus
**Árva komitaat** (ungari keeles *Árva vármegye*, slovaki keeles *Oravská župa*) oli Ungari Kuningriigi komitaat, mis asus tänapäeva Slovakkia ja Poola piirialadel.

Maakond tekkis 14. sajandi teisel poolel. Maakonna keskus oli aastatel 1867–1919 Alsókubin (Dolný Kubín), enne seda Orava linnus. 1772–1918 piirnes see põhjas Austria Keisririigile kuuluva Galiitsiaga.

1910. aasta rahvaloenduse ajal oli maakonna rahvaarv 78 745 ja pindala 2019 km². Rahvuslik koosseis oli järgmine:

* 59 096 (75,0%) slovakid
* 2000 (2,5%) ungarlased
* 1518 (1,9%) sakslased
* 16 131 muud (peamiselt poolakad)

Sel ajal jaotus komitaat neljaks ringkonnaks (ungari *járás*: Alsókubini ringkond samanimelise keskusega (tänapäeval Dolný Kubín), Námesztó ringkond samanimelise keskusega (tänapäeval Námestovo), Trsztena ringkond samanimelise keskusega (tänapäeval Trstená) ja Vári ringkond, mille keskus oli Turdossin (tänapäeval Tvrdošin. Kõik need neli keskust on tänapäeva Slovakkia territooriumil.

Pärast Esimest maailmasõda sai sellest 4. juunil 1920 vastavalt Trianoni rahulepingule Tšehhoslovakkia osa. Järgnes piirivaidlus Tšehhoslovakkia ja Poola vahel, mille tulemusena 1924 vahetati hulk asulaid. Suurim Poola koosseisu läinud asula oli Jablonka.

Tänapäeval kuulub suurem osa kunagisest komitaadist Slovakkia Žilina maakonda. Kõnekeeles kasutatakse endiselt Orava nime.
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel on Vormsi küla kohta; asula kohta Rootsis vaata artiklit Borrby.* |

---

**Borrby** (*`borbi*, rootsi *`borrbü*, kohalikus pruugis *Borrbe*) on küla Vormsi vallas Lääne maakonnas.

Küla kohta kasutati aastal 1526 nime *Borchbue*, aastal 1565 *Boorby*, aastal 1590 *Borby* ja aastal 1598 *Borgby*. Aastail 1977–1997 kandis küla ametlikult nime **Borbi**. Rootsi kohanimedes tähendab sõna *borg* linnust, kantsi või mõnd kaitseotstarbelist looduslikku moodustist. Küla nimi on sellest moodustunud häälikuarengu *borg › borr* tagajärjel.

Carl Russwurm poolt kirja pandud vana pärimuse kohaselt kirjutab olid Vormsi esimesed asukad näljahäda sunnil tulnud Soomest rootsikeelselt Uusimaalt: Kyrkslättist, Borgåst ja Saxbyst. Nad olevat esimesena asustanud saare lääneosa ja toonud nimed kodumaalt kaasa. Need nimed ongi Vormsil Kersleti, Borrby ja Saxby kujul säilinud. 

Borrby oli enne rannarootslaste lahkumist Vormsi kõige suurem küla. 1944. aastal põgenes Borrby küla 335 elanikust 328 Rootsi. Tänapäeval ei ela külas ühtegi inimest, kes oleks sõjaeelsete elanike järglane või otsene identiteedi kandja. Ka suurem osa küla endisest hoonestusest (sh 14 tuulikut) on hävinud.

Külas leidub veel ilusaid maakivimüüre, endiste lautade ja tallide jäänuseid. Borrby küla huvitavamaid pärandkultuuri objekte on Dombackan (tuulikute asemed), palvemaja ja kooli ase, masinahoone, milles oli rehepeksumasin, ja küla viimane sepikoda ning Kabelimägi, kus kunagi põletati lupja ja tõrva. Külas asub kaitse alla võetud rabakivi Smen. Borrbysse jääb ka osa Vormsi maastikukaitsealast.

Pildid
------

* Borbi küla (Borrby) 1934

Viited
------

1. ↑  Maa-amet, vaadatud 21.11.2020.
2. ↑  Statistikaamet, vaadatud 10.11.2020.
3. ↑  Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
4. ↑  Eesti kohanimede leksikon
5. ↑  Eesti kohanimede leksikon

Vormsi valla asulad

**Külad:** Borrby | Diby | Fällarna | Förby | Hosby | Hullo | Kersleti | Norrby | Rumpo | Rälby | Saxby | Sviby | Suuremõisa | Söderby
Allveelaev K-129
**Allveelaev K-129** oli NSV Liidu laevastiku sõjalaev, mis uppus 7. märtsil 1968. K-129-ga püüdis KGB alustada tuumasõda.

1968. aastal soovis väike rühm KGB-meelseid staliniste Moskvas Brežnevit võimult tõugata. Vandenõulaste sooviks oli USA tuumarünnaku abil hävitada Hiina. Allveelaev K-129 üritas tuumaraketiga tulistada Pearl Harbori sadamat Hawaiil Honoluulu saarel. Kavas oli imiteerida Hiina allveelaeva rünnakut USA mereväebaasile. Pole teada, mis laeval toimus, aga oletatakse, et keegi laeva meeskonnast saboteeris KGB eriüksuslaste (neid oli laevas 15) järelevalve all toimuvat tegevust. Väljalastav tuumarakett kiilus allveelaeva väljalaskešahtis kinni ja plahvatas enne, kui rakett jõudis väljuda. Allveelaev murdus pooleks ja kogu meeskond uppus.

K-129 juhtum oli tuumasõja vallapäästmisele oluliselt lähemal kui Kuuba raketikriis.

Viited
------

1. 1 2 3  Valdur Mikita. *Lingvistiline mets*. 2013:84-85.

* 19. veebruar 2018, David Shukman, The secret on the ocean floor, bbc.co.uk
Psy, kelle koreakeelne muusikavideo "Gangnam Style" oli esimene YouTube'is, mis sai täis miljard vaatamist
**K-pop** (korea keeles 가요 *Gayo*; nimetuste *Korea popmuusika* või *Korea populaarne muusika* lühend) on muusikastiil, mis koosneb pop-, tantsu-, hiphop-, rokk-, R&B ja elektroonilisest muusikast ning on pärit Lõuna-Koreast. Praegusel ajal on K-popi ansamblitest populaarseim BTS, mille liikmed on ajakiri Time arvanud 2017. aasta 25 kõige mõjukama inimese hulka. 

Facebooki fännilehtede, iTunesi, Twitteri profiilide ja YouTube'is avaldatud muusikavideote kaudu jõuab K-pop kõikjale maailmas, Interneti kaudu kasvab selle stiili populaarsus plahvatusliku kiirusega. Lõuna-Korea popmuusika on populaarne kõikjal Aasias, eriti populaarne on see Hiinas, Hongkongis, Jaapanis, Taiwanis, Tais ja Vietnamis.

K-popist on kujunenud populaarne subkultuur teismeliste, noorte ja täiskasvatute seas üle kogu maailma, mille tulemusena on tekkinud suur huvi korea keele, korea kultuuri ja üldiselt Aasia kultuuri vastu.

K-pop on populaarseks saanud ka Eesti noorte seas ning 2016. aastal korraldati Tartus Eesti esimene K-popi festival. 7. juulil 2018 korraldati Tartus K-Fest.

Suuremad K-popi plaadifirmad Lõuna-Koreas on JYP Entertainment, YG Entertainment ja S. M. Entertainment, mille ansamblid ja soololauljad on saavutanud suurt edu ning jõudnud edetabelite tippu.

Vaata ka
--------

* J-pop
* Lõuna-Korea ansamblid

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **K-pop** |

* K-POP Official Channel (K-POP ametlik Youtube'i kanal)
* K-POP: A New Force in Pop Music
**Matti Pehk** (sündinud 14. jaanuaril 1948 Tõrvas) on eesti füüsik.

Elulugu
-------

Matti Pehk on teenistujate poeg.

Lõpetas 1966 Tartu 7. Keskkooli, 1971 Tartu Riikliku Ülikooli füüsikaosakonna, 1976 Eesti NSV TA Astrofüüsika ja Atmosfäärifüüsika Instituudi (AAI) aspirantuuri, füüsika-matemaatikakandidaat (1982, AAI), väitekiri "Определение энергетических характеристик нормальных К- и М-гигантов в ближней инфракрасной области спектра". Oli aastast 1971 AAI insener, vaneminsener, nooremteadur, vanemteadur.

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkonnad: polarimeetria, infrapunafotomeetria, spektromeetria; atmosfäärifüüsika – kiirgusmõõtmised. 10 teadustrükist.

Teoseid
-------

* A new active state in CH Cygni and a possible model (kaasautorid L. Luud, J. Vennik). // Soviet Astron. Lett. 4 (1978)
* Интегрирующий преобразователь для астрофизических измерений. // Tartu AO Publikatsioonid 46 (1978)
* First four years of atmospheric total ozon measurements in Estonia (kaasautor). // Proc. Est. Acad. Sci. Biol. Ecol. 47 (1998).

Viited
------

1. 1 2 3 4  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Kirjandus
---------

* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Malle Rute** (aastani 1962 **Malle Mägi**, sündinud 11. detsembril 1931 Helsingis) on eesti pedagoogikateadlane.

Elulugu
-------

Malle Rute on maamõõduinseneri tütar.

Lõpetas 1950 Tallinna 3. Keskkooli ja 1955 EPA agronoomiateaduskonna agronoomina; pedagoogikakandidaat (1974, Moskva, NSVL Pedagoogikateaduste Akadeemia), väitekiri "Индивидуализация обучения зоологии в седьмом классе". Töötas 1962–86 Eesti NSV Pedagoogika Teadusliku Uurimise Instituudis: 1962–70 nooremteadur, 1970–86 vanemteadur, 1979 tööõpetuse ja kutsesuunitluse sektori juhataja, 1985–86 geograafia-bioloogia sektori juhataja. 1988–90 NSVL Pedagoogikateaduste Akadeemia kutsepedagoogika instituudi Tallinna labori vanemteadur.

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkond: õppetöö individualiseerimine; õpimeetod ja selle oskuse kujundamine; kutseinformatsioon koolis. Üle 60 teadustrükise, koostanud metoodika materjale.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Teoseid
-------

* Vaatlus- ja eksperimentaalne meetod loodusteaduslikes ainetes (kaasautor). // Loodusteadusliku hariduse järjepidevuse probleeme. Tallinn, 1978
* Kutseinformatsiooni andmine kooligeograafia kaudu. // Kooligeograafia ja tänapäev. Tallinn, 1983
* Mööda keskkonnateadlikkuse koolitreppe (kaasautor). // Nõukogude Kool (1988) 5
* Kodulugu. 1. osa (kaasautor). Tallinn, 1998.

Kirjandus
---------

* Uusi pedagoogikakandidaate. Malle Rute. // Nõukogude Õpetaja (1974), 13. IV.
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
Ladinakeelsest sõnast *confessio* (tunnistus, ülestunnistus, ka süü ülestunnistus ja hilisemas ajaloos patutunnistus ehk piht) tuletatud nimisõnaga tähistatakse tänapäeval kuulumist mõne kiriku (luterliku, ortodoksi, katoliku, reformeeritud jne), denominatsiooni või koguduste liidu liikmete hulka. Selle sõna vanakiriklik algne tähendus pani olulise rõhu usu tunnistamisele. Oma usust avaliku tunnistuse andmise ja tõendamise jaoks kasutatud kreekakeelne sõna *martyreō* oli sarnane ladinakeelse *confessio* tähendusega. Kuna usu tunnistamine võis viia usukannatuseni ning kuni surmani välja, tähistati surmaga lõppenud usu tunnistamist kreekakeelsest sõnast tuletatuna martüüriumiga. Paralleelselt sellega hakati vajadusel surmanuhtluseks valmis usu tunnistajaid kutsuma ladinakeelse sõnaga *Confessores.*

Reformatsiooni ajal ja sellest alates hakati sõnaga *Confessio* tähistama usulausete ja õpetuste kokkuvõtet. Nii kannab luterlik Augsburgi usutunnistus aastast 1530 pealkirja *Confessio Augustana.* Šveitsi reformaatorite tööna kirjutati usutunnistuslikud dokumendid *Confessio Helvetica prior* (1536) ja *Confessio Helvetica posterior* (1562) ning sellest alates ilmus uute usutunnistuslike osaduskondade erinevaid usuliste põhijoonte kokkuvõtteid, mille tulemusena hakati erinevaid usukogukondi nimetama konfessioonideks, mis saavutas oma kõrgpunkti 19. sajandil. Tänapäeval mõistetaksegi konfessioonidena rohkem või vähem organiseerunud ning ühtseid usutunnistuslikke õpetuslauseid järgivaid kirikuid, usulisi ühendusi ja denominatsioone.

Konfessioonidel on peale õpetuslike kokkulepete ka sisemist elu korraldavad kirjutatud ja kirjutamata mentaliteedi markerid ja praktikad (amet, liturgia, sakramendid, pühadering jne), mis kokku kujundavad konfessionaalse identiteedi. Pikema aja jooksul kujuneb ka teadlikkus oma konfessiooni ajaloost. Sarnaseid õpetusaluseid tunnistavad konfessioonid moodustavad vahel ka konsultatiivseid liitusid ja ühiseid eesmärke teenivaid tööorganeid nagu Eesti Kirikute Nõukogu (EKN), Evangeelsete Kirikute Osadus Euroopas (EKOE) jt.

Vaata ka
--------

* Konfessionaliseerumine
Álvaro Colom Caballeros
**Álvaro Colom Caballeros** (15. juuni 1951, Guatemala – 23. jaanuar 2023) oli Guatemala ettevõtja, riigiametnik ja poliitik. 14. jaanuarist 2008 kuni 14. jaanuarini 2012 oli ta Guatemala president. 

Ta omandas kõrghariduse San Carlose Ülikoolis ja sai tööstusinseneri diplomi. Pärast seda tegutses Álvaro Colom eraettevõtjana ja töötas mitme riigiasutuse juhina. Mõnda aega oli ta Guatemala majandusministri asetäitja. 

Poliitikasse siirdus ta sotsiaaldemokraatliku partei Unidad Nacional de la Esperanza liikmena. 

Esimest korda osales ta presidendivalimistel 2003. aastal, kuid kaotas siis konservatiivist vastaskandidaadile Óscar Berger Perdomole. 

4. novembril 2007 toimunud presidendivalimiste teises voorus kogus ta 52,7 protsendi valijate toetuse, edestades selgelt oma vastaskandidaati kindral Otto Pérez Molinat. 

Álvaro Colom Caballeros vannutati Guatemala presidendiks 14. jaanuaril 2008. 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Óscar Berger Perdomo** | **Guatemala president**2008–2012 | Järgnev**Otto Pérez Molina** |
Kahesendine Kanada postmark 1898. aasta jõuluajast: Victoria krooni alla kuuluva Briti impeeriumi kaart koos motoga "Meie impeerium on ulatuslikum kui eales varem"
**Dominioon** oli osaliselt sõltumatu Briti impeeriumisse kuuluv riik (enamasti emamaa Suurbritannia endine koloonia).

Kanada kasutas dominiooniõigust 1867. aastast, Austraalia 1901. aastast ja Uus-Meremaa 1907. aastast.

Suurbritannia tunnistas 1923. aastal dominioonide õigust iseseisvale välispoliitikale. Aastal 1926 lisandus sellele Balfouri deklaratsioon, millega kuulutati dominioonid Ühendkuningriigiga staatuselt võrdseteks autonoomseteks riikideks, kuigi säilis Briti impeeriumi koosseis. See deklaratsioon sai seadusliku aluse Westminsteri statuudiga 1931. aastal, kuigi spetsiifiliselt viidati juba Briti Rahvaste Ühendusele. Dominioonide parlamendid muutusid Briti seadusandlikust kontrollist sõltumatuks ning võisid tühistada Briti seadused. Samuti ei saanud Suurbritannia parlament vastu võtta seadusi nende heakskiiduta. Teise maailmasõja vallandudes 1939. aastal kuulutasid dominioonid sõdu sõltumatuse alusel.

Dominioonidel oli oma parlament, valitsus ja kohtusüsteem.

Dominioonid
-----------

* Kanada (1867–1953)
* Austraalia (1901–1953)
* Uus-Meremaa (1907–1953)
* Newfoundlandi dominioon (1907–1949)
* Lõuna-Aafrika Liit (1910–1953)
* Iiri Vaba Riik (1922–1949)
* India (1947–1950)
* Pakistan (1947–1953)
* Tseilon (1948–1953)

Vaata ka
--------

* Ühendkuningriik
* Briti impeerium
* Briti Rahvaste Ühendus

Viited
------

1. ↑  Dominion status nzhistory.govt.nz
2. ↑  McIntyre (1977), lk 187.
3. ↑  Brown (1998), lk 69.
4. 1 2
5. ↑  Rhodes, Wanna & Weller (2009), lk 5–15.
6. ↑  Turpin & Tomkins, lk 48.

Kirjandus
---------

* McIntyre, W. Donald (1977). *The Commonwealth of Nations*. University of Minnesota Press. ISBN 0-8166-0792-3.
* Rhodes, R.A.W.; Wanna, John; Weller, Patrick (2009). *Comparing Westminster*. Oxford University Press. ISBN 978-0-19-956349-4.
* Turpin, Colin; Tomkins, Adam (2007). *British government and the constitution (6th ed.)*. Cambridge University Press. ISBN 978-0-521-69029-4.
**Tõnu Saar** (6. august 1944 Kuremaa – 12. juuli 2022) oli eesti näitleja.

Nooruses harrastas ta sporti ning tuli keskmaajooksus kaks korda Eesti koolinoorte meistriks. 1963–1968 töötas fotograafina. 

Aastal 1968 astus ta Tallinna Riikliku Konservatooriumi (TRK) lavakunstikateedrisse (5.lend), kus õppis Voldemar Panso juhendataval kursusel ja lõpetas 1972. aastal TRK lavakunstikateedri V lennu.

Aastatel 1972–1980 töötas ta näitlejana Eesti Riiklikus Noorsooteatris.

1970–1984 oli ta TRK lavakunstikateedri lavakõneõppejõud. 

1980–1998 töötas ta Eesti Draamateatris (aastast 1996 trupijuhina).

Looming
-------

Tema osatäitmiste seas on professor Peeter Pipar Eesti Televisiooni 1985. aasta lastelavastuses "Pailapsiin" ja vanaisa Eesti Televisiooni 1990. aasta telelavastuses "Pätu".

Ta on mänginud tosinkonnas filmis. Tallinnfilmi 1979. aastal valminud ulmefilmis "Navigaator Pirx" mängis ta kosmonaut Kurt Weberit.

Viited
------

1. ↑
2. ↑  Koosseisud Tallinna Linnateater
3. ↑  Tõnu Saare filmograafia andmebaasis IMDb. Vaadatud 25. märts 2019

Välislingid
-----------

* In memoriam Tõnu Saar
* Haud Tallinna Vana-Kaarli kalmistul
Étienne Capoue (2015)
**Étienne René Capoue** (sündinud 11. juulil 1988 Niort'is) on Prantsusmaa jalgpallur, kes mängib kaitsva poolkaitsjana Hispaania kõrgliiga klubis Villarreal.

Ta alustas klubikarjääri Toulouse'is, millega liitus 2005. aastal. Hooajal 2007–08 debüteeris ta klubi põhimeeskonnas Prantsusmaa kõrgliigas. Alates järgmisest hooajast kuulus ta Toulouse'i põhikoosseisu. Hooajal 2011–12 valiti ta Prantsusmaa kõrgliiga hooaja sümboolsesse koosseisu.

2013. aasta augustis liitus ta Inglismaa kõrgliiga klubiga Tottenham Hotspur. 29. jaanuaril 2014 lõi ta mängus Manchester City vastu oma esimese värava Inglismaa kõrgliigas.

2015. aasta juulis liitus ta äsja Premiere League'i tõusnud Watfordiga. Üleminekusumma oli 6,3 miljonit naelsterlingit, mis oli Watfordi suurim ost. 2019. aastal valiti ta Watfordi aasta mängijaks.

2020. aasta detsembris sõlmis ta kahe ja poole aastas pikkuse lepingu Villarrealiga.

Prantsusmaa jalgpallikoondises tegi Capoue debüüdi 15. augustil 2012 sõprusmängus Uruguay vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta sama aasta 11. septembril MM-i valikmängus Valgevene vastu.

Tema vanem vend Aurélien Capoue oli samuti jalgpallur, kes esindas koondises mitmel korral Guadeloupe'i.

Viited
------

1. ↑  "Watford sign Etienne Capoue from Tottenham for club record fee". The Guardian. 6.7.2015. Vaadatud 26.2.2019
2. ↑  "Watford's Capoue joins Villarreal". bbc.co.uk. 30.12.2020. Vaadatud 8.1.2021
**Rudolf Palm** (21. juuni 1904 Harjumaa Saue vald – 9. veebruar 1990 Tallinn) oli eesti viiuldaja.

Ta lõpetas 1929. aastal Tallinna Konservatooriumi viiuli erialal, kus tema erialaõpetaja oli Alfred Papmehl. 

Aastatel 1940–1948 töötas ta ise konservatooriumi viiuliklassi õpetajana, kus tema õpilasteks olid teiste seas Endel Lippus, Helmut Rosenvald ja Uno Järvela.

Aastatel 1927–1929 mängis ta Estonia teatri orkestris. 1930–1941 mängis Eesti Akadeemilise Helikunstnike Seltsi keelpillikvartetis, 1930–1964 oli Eesti Raadio Sümfooniaorkestri viiuldaja ja kontsertmeister.

Ta on maetud Pärnamäe kalmistule.

Tunnustus
---------

* 1956 – Eesti NSV teeneline kunstnik

Isiklikku
---------

Kunstnik Jüri Palm oli tema poeg.

Viited
------

1. ↑  Kalender. Sirp, 4.06.2004
2. ↑  Eesti muusika biograafiline leksikon. Tallinn: Valgus, 1990, lk 176
3. ↑  Kalmistute register HAUDI

Välislingid
-----------

* Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Palm, Rudolf - viiulikunstnik (1974)
* ERR arhiiv. Viiuldaja Rudolf Palm (1984)
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib kirjanikust ja õpetajast; sõjaväelase kohta vaata artiklit Rudolf Reimann* |

---

**Rudolf Reiman** (ka **Rudolf Reimann**; 25. oktoober 1893 Mõdriku – 6. oktoober 1957 Mõdriku) oli eesti luuletaja, proosakirjanik ja pedagoog.

Elukäik
-------

Pedagoogikutse omandas Rakvere linnakoolis ning 1911. aastast töötas ta mitmel pool õpetajana. Aastatel 1922–1930 töötas ta eesti keele õpetajana Võru Õpetajate Seminaris.

Lisaks ilukirjandusele (luule, näidend) avaldas ka mitu õpikut, lugemikku ja metoodikakäsiraamatut koolidele.

Looming
-------

### Luulekogud

* "Lambi valgel" (1914)
* "Vaikus" (1918)
* "Päikeseratas" (1922)
* "Läbi öö" (1925)
* "Sinivalge öö" (2014)

### Novellid

* "Lunastus" (1939)
* "Põgenemine" (1940)

### Näidendid

* "Painaja" (1925), draama
* "Jõulutäht" (1934), draama

Tunnustus
---------

* 1945 Eesti NSV teeneline õpetaja

Viited
------

1. ↑  Albert Ivask. Võru. Tallinn: Eesti Raamat, 1967, lk 57

Välislingid
-----------

* Foto
**Rudolf Russak** (26. mai (vkj)/ 8. juuni 1902 Kärsa küla, Kastre-Võnnu vald, Võnnu kihelkond, Tartumaa – 31. jaanuar 1991) oli eesti puidutööstur.

Ta õppis Tartus oma venna Aleksander Russaki juures ametit alates 1922. aastast ja töötas seal kuni 1927. aastani, seejärel asutas ta Tartus mehaanilise puutööstuse "Estonia" (Tähe tänav 22, alates 1935. aastast oma majas Ööbiku tänav 10-A). 17. märtsil 1934 omandas ta Tartu Tööoskusametilt meistri kutsetunnistuse.

Tema tööstuses valmistati mööblit, uksi, aknaid, treppe, lava- ja kasvuhoonekatteid, kirjakanga (Soome) telgi, sõidu- ja veoautokeresid, rehepeksu- ja veskimasinate puuosi jne.

Liikmesus
---------

Ta oli Tartu Puutöösturite Ühingu liige, Tartu Kesk-, Väike- ja Käsitöösturite Ühingu juhatuse liige alates 1929. aastast, Tartu Vabatahtliku Tuletõrje Ühingu liige, Tartu Aed- ja Äärelinna Majaomanikkude Seltsi ning Käsitööstuskoja 2. sektsiooni liige ning viimase revisjonikomisjoni abiesimees.

Viited
------

1. ↑  Tartu-Maarja linnakoguduse ja Pauluse koguduse personaalraamat Roo-Ruu (I pihtkond), XXIIc köide. 1880–1938. Eesti Rahvusarhiiv, EAA.5357.1.73. Leht 123
2. ↑  geni.com
**Rudolf Penno** (12. mai 1896 Undla vald, Virumaa – 25. november 1951 Stockholm) oli Eesti poliitik.

Ta osales Esimeses maailmasõjas Vene sõjaväes ja Vabadussõjas kaitseliitlase ja Kalevlaste Maleva kompaniiülemana. Pärast sõda oli õpetaja. Ajakirja Uus Talu vastutav toimetaja 1925–1929, Viru Maavolikogu esimees 1930–1934. Eesti Kartulikasvatajate Ühingu esimees alates 1937.

Ta oli II, III (II abiesimees 22. juunist 1926 kuni 2. juulini 1929), IV (II abiesimees 2. juulist 1929 kuni 20. juunini 1932) ja V Riigikogu (I abiesimees 1. detsembrist 1933 kuni 28. septembrini 1934, seejärel kuni 31. detsembrini 1937 esimees) liige. Alates 7. aprillist 1938 oli ta I Riigivolikogu liige (valitud 67. valimisringkonnast). Alates 17. oktoobrist 1939 kuni surmani oli ta Riigivolikogu II abiesimees. Pärast tema surma ei olnud enam Vabariigi Presidendi Asetäitja Valimiskogu kokkukutsumiseks vajalikke Riigivolikogu juhatuse liikmeid.

Ta oli ka Põllutöökoja, Kadrina põllumeeste konvendi ja Ühistegevuskoja I (ühispanganduse) sektsiooni liige.

Rudolf Pennole kuulus talu Undla vallas.

II Riigivolikogu vastaskandidaat, vangis, nõustus hakkama agendiks, vabastati, seejärel metsavend Vihula vallas. 1941–1942 teenis Saksa sõjaväes. 

Põgenes 1944. aastal Soome kaudu Rootsi. 18. septembril 1944 nimetas Jüri Uluots ta Otto Tiefi valitsuse kaubandus-tööstusministriks, kuid ta ei astunud ametisse, jäädes Riigivolikogu juhatuse liikmeks. Alates 1949. aastast oli ta Vabade Eestlaste Põllumajandusliidu esimees.

Isiklikku
---------

1922. aastal abiellus ta Alma Elfriede Trubokiga (1900–1978). 

Tütar oli Mia Penno (1923–1991), poeg Ado Penno (1925–1944) oli soomepoiss ja langes Jätkusõjas ning eksiilvalitsuse liige Enno Penno oli tema teine poeg.

Viited
------

1. ↑  Kahjutuli R. Penno talus. Rahvaleht, 31. jaanuar 1940, nr. 26, lk. 3.

Kirjandus
---------

* Üks kandidaat – aga erinevused jäävad. Vaba Maa, 6. jaanuar 1938, nr 4, lk 3.
* Riigikogu esimehe kodus. Vaba Maa 13. detsember 1937, nr 287, lk 4.
* Aksel Mark. R. Penno valimisstaabis. Teataja, 24. juuli 1955, nr 14, lk 6.

Välislingid
-----------

* Rudolf Penno Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
Rein Kelpman Tallinnas, mai 2013. Foto: Cornelius Hasselblatt
**Rein Kelpman** (sündinud 13. aprillil 1960 Tartus) on eesti maalikunstnik.

Elu ja looming
--------------

Rein Kelpman lõpetas 1979. aastal Tallinnas keskkooli ja töötas seejärel 1987. aastani reklaamibüroos kunstnikuna. Maalikunstnikuna on ta autodidakt. Ta on olnud Eesti Kunstnike Liidu liige 1986. aastast, mil tema looming oli esmakordselt väljas Tallinnas (Tallinna Kunstihoone Galeriis). 1987. aastast elab Rein Kelpman Tallinnas vabakutselise kunstnikuna. Paljudel tema maalidel on kubistlikke elemente, tema teoseid on sageli võrreldud Paul Klee loominguga.

Näitused
--------

Rein Kelpman on teinud ligi nelikümmend isikunäitust ja osalenud üle kahekümne korra grupinäitustel. Suurem osa tema näitusi on olnud Eestis (Tallinnas, Tartus, Pärnus, Viljandis, Võrus), 1989. aastal võis tema loominguga tutvuda esmakordselt aga juba ka Saksamaal. Näitus oli väljas Berliinis Köpenicker Bank'is. Hiljem on Kelpmani teoseid esitletud mitut puhku Helsingis (1990, 1991, 1995), kus kunstnik on ajutiselt elanud. Näitusi on olnud ka Rootsis (1992), korduvalt Saksamaal (1994, 1998), Lätis (2000) ja 2006. aastal ka Austrias.

Tunnustus
---------

* 1984 Eesti Kunstnike Liidu noortekoondise aastapreemia
* 1986 Balti Noorte Kunstnike Triennaali eriauhind
* 1989 Tallinna linnakujunduse aastapreemia supergraafika eest vanalinnas
* 1991 II Balti Noorte Kunstnike Triennaali eriauhind
* 1993 Eesti Kultuurifondi aastapreemia
* 1995 Eesti Kultuurkapitali kujutava ja rakenduskunsti aastapreemia (personaalnäitused galeriis Vaal ja Tartu Kunstimuuseumis)
* 2010 Ajakirja Akadeemia kunstiauhind

Viited
------

1. ↑  Ants Juske: Kelpmanist. – Vikerkaar 1991, nr. 11, lk 55.

Kirjandus
---------

* Ants Juske: Kelpmanist. – Vikerkaar 1991, nr. 11, lk 54–55.
* Kelpman. Tallinn: Varrak 2003. ISBN 9985-3-0687-2.
* Jüri Ööbik: Noortekunst ja Rein Kelpman. – Vikerkaar 1986, nr. 2, lk 50–52.

Välislingid
-----------

* Galerii Haus, kaasaegne kunst