recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Gumpoldskirchen** on vald *(Marktgemeinde)* Austrias Alam-Austria liidumaal Mödlingi ringkonnas.

Vallaala ulatub Viini nõo tasandikelt Anningeri metsaaladeni Wienerwaldis. Gumpoldskirchen on väga kuulus oma veini, eriti Spätrot-Rotgipfleri segu, ja "Heurigeride" poolest, kuna see meelitab Viinist oma mäenõlva viinamarjaistandustesse palju turiste. Gumpoldskirchen on saanud oma nime Passau Gumpoldi järgi.

Kliima
------

Gumpoldskirchenis on pehme mandriline kliima, mis on tingitud selle lähedusest Austria spaapiirkonnale. Otse läänes asuv Wienerwald mõjutab ka kliimat. Meteoroloogia ja geodünaamika keskinstituudil on Gumpoldskirchenis 250 ilmajaama.

Ajalugu
-------

Kiviaja inimesed asustasid piirkonna u. 6500 aastat tagasi. Seejärel asusid piirkonda elama roomlased ja leiti, et praegust linna läbib oluline transporditee. Isegi eelajaloolistel aegadel kasvatasid varasemad tsivilisatsioonid Eichkogeli nõlvadel veini. 

Juba 14. sajandil oli Gumpoldskirchen turu- ja kohtupidamise paik. 

Gumpoldskirchenit, nagu nii mõndagi tema naabervürstkonda, laastasid kaks korda türklaste Viini piiramised.

18. sajandi lõpuks hakkas Gumpoldskirchen industrialiseeruma. Seal oli palju tehaseid ja see aitas suuresti kaasa Austria-Ungari kiirele industrialiseerimisele.

Pärast anšlussi 1938. aastal sai Gumpoldskirchenist Suur-Viini osa. Teise maailmasõja lõpupoole muutus Gumpoldskircheni ümbrus intensiivse lahingu piirkonnaks saabuvate Nõukogude vägede ja allesjäänud 6. SS-tankiarmee vahel.

Gumpoldskirchen sattus kahjuks 1985. aasta dietüleenglükoolveini skandaali, mille käigus kutsusid paljud Austria veinitootjad üles lisama ebaseaduslikke (ja potentsiaalselt kahjulikke) koostisosi. Skandaal tekitas Austria veinitööstusele kahju, mille ületamise eest see tänagi võitleb.

Vaatamisväärsusi
----------------

### Püha Miikaeli kirik

Püha Miikaeli kirik on gooti stiilis toomkirik Gumpoldskirchenis. Kiriku alt leiti hiljuti avastatud krüpt.

### Saksa ordu linnus

Saksa ordu kasutas seda linnust esmakordselt 1241. aastal ja see toimis kindlusena järgmised paarsada aastat. Loss ehitati ümber 1931. aastal ja pärast anšlussi muudeti see veinitehase uurimisinstituudiks. Loss sai kahjustusi Teise maailmasõja lõpuaastatel ja 1946. aastal anti see kirikule tagasi. 1998. ja 1999. aastal tehti lossis renoveerimistöid ja täna on see populaarne külalistemaja.

### Kaak

Kaak seisab kohe raekoja ees. See on suur 1563. aastal ehitatud kivi, millele on meiseldatud pealdised. Kaak oli linna turuõiguste sümbol. Seda kasutati ka seaduserikkujate karistamiseks, kes seejärel kivi külge aheldati ning mõnikord isegi piinati ja tapeti.

### Raekoda

Vana raekoda ehitati renessansiajal ja oli algselt kohtumaja. Sammassaal on teisel korrusel veel tänagi näha. Raekojas on veel vanu vangikonge, kuid praegu kasutatakse neid laona.

Viited
------



Mödlingi ringkonna vallad

* Achau
* Biedermannsdorf
* Breitenfurt bei Wien
* Brunn am Gebirge
* Gaaden
* Gießhübl
* Gumpoldskirchen
* Guntramsdorf
* Hennersdorf
* Hinterbrühl
* Kaltenleutgeben
* Laab im Walde
* Laxenburg
* Maria Enzersdorf
* Mödling
* Münchendorf
* Perchtoldsdorf
* Vösendorf
* Wiener Neudorf
* Wienerwald
Timo Tarve Nõmme mälumängu žürii liikmena  
Foto: Ave Maria Mõistlik, 13. mai 2014
**Timo Tarve** (sündinud 11. jaanuaril 1980) on eesti ajakirjanik. 

Ta lõpetas 1997. aastal Tallinna Üldgümnaasiumi ja 2002. aastal Tallinna Pedagoogikaülikooli raadiorežii erialal (II lend). 

On töötanud Eesti Televisioonis.

Ta töötab toimetajana Kuku raadios, tehes nii reportaaže, päevakajalisi ja ühiskonnasaateid ("Vox Populi", "Saade") kui ka mälumängusaadet "Tarkade Klubi". 

Suure spordihuvilisena tegutseb ta suurtel spordivõistlustel, eriti kergejõustikuvõistlustel staadioniteadustajana.

Teos
----

Koos Margus Ubaga on ta koostanud raamatu "Suur olümpiamängude mälumäng : 1000 küsimust ja vastust olümpiamängude ajaloost" (Margus Uba, Timo Tarve. Tallinn : Cum Laude 2017). Osalenud mälumängudes (Maakilb, Mnemofriik Harjumaal jne.) ning vedanud kümme hooaega (aastani 2022) Nõmme mälumängusarja.

Viited
------

1. ↑  "Vilistlased külastasid taas kooli". Originaali arhiivikoopia seisuga 14. mai 2014. Vaadatud 14. mail 2014.
2. ↑  "Raadio Kuku veebileht". Originaali arhiivikoopia seisuga 11. september 2018. Vaadatud 11. septembril 2018.
3. ↑  Teave Eesti Kergejõustiku Liidu kodulehel

Välislingid
-----------

* Näiteid Timo Tarve raadiosaadete kohta Kuku Raadios (helifailid)
**Althofen** (sloveeni: *Stari Dvor*) on linn Austrias Kärnteni liidumaal Sankt Veit an der Glani ringkonnas.

Linn asub umbes 15 km Sankt Veit an der Glanist põhjas ja 30 km liidumaa pealinnast Klagenfurdist põhjas Gurktali Alpide (läänes) ja Lavanttali Alpide (idas) vahel Krappfeldi orus. Linnaosad on Treibach, Althofen ja Töscheldorf.

Ajalugu
-------

Althofenis on mõned eelajaloolised leiud, nimelt kaks neoliitikumi kirvest, mõned hilispronksiaegsed keraamikad ja Hallstatti aegne kääbas. Mitmed väikesed leiud ja mõned hauakivid pärinevad Rooma ajast.

Umbes 600. aastast sai Althofenist slaavlaste asuala. Altanhouuni Kärnteni hertsogkonnas on esmamainitud 1041. aasta dokumendis. Nagu naabruses asuvas Friesachis, olid valdused Salzburgi peapiiskoppide käes. Kohalikud Salzburgi foogtid elasid Althofeni lossis, mis laastati 15. sajandil Austria–Ungari sõjas ja ehitati umbes 1500. aastast peapiiskop Leonhard von Keutschachi juhtimisel ümber kui uus loss (*Neues Schloss*).

Katoliku kirikut on esmamainitud 1307. aastal, toona Friesachi koguduse kaitse all. Tänapäevane kihelkonnakirik koos oma suure torniga on Kärntenis ainus Thomas Becketile pühendatud hoone, see ehitati u. 1400. aasta paiku, barokk-kaunistused lisati 18. sajandil ja uusgooti kaunistused 1908.–1910. aastal.

1230. aastal sai Althofen olulise kauplemiskohana turuõiguse, peamiselt Hüttenbergi kaevandustest pärit rauale *(Ferrum Noricum)*. 1897. aastal ostis kohaliku rauatehase parun Carl Auer von Welsbach (1858–1929), ferrotseeriumi (*Auermetall*) leiutaja. Ta arendas rauavabriku keemiatehaseks, hilisem Treibacher Industrie AG, peamine tööandja Althofenis tänaseni. Omavalitsus sai linnaõiguse 1993. aastal.

* VanalinnVanalinn
* Anne tornAnne torn
* Salzburger Platz6Salzburger Platz6
* RaekodaRaekoda

Sõpruslinnad
------------

* Tamm, Saksamaa
* Gradisca d'Isonzo, Itaalia

Viited
------

1. ↑  Dauersiedlungsraum der Gemeinden Politischen Bezirke und Bundesländer - Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 10.03.2019.
2. ↑  Einwohnerzahl 1.1.2018 nach Gemeinden mit Status, Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 9.03.2019.

Sankt Veit an der Glani ringkonna vallad

* Althofen
* Brückl
* Deutsch-Griffen
* Eberstein
* Frauenstein
* Friesach
* Glödnitz
* Gurk
* Guttaring
* Hüttenberg
* Kappel am Krappfeld
* Klein Sankt Paul
* Liebenfels
* Metnitz
* Micheldorf
* Mölbling
* Sankt Georgen am Längsee
* Sankt Veit an der Glan
* Straßburg
* Weitensfeld im Gurktal
**Vierchniadźvinski rajoon** (transkribeerituna Veerhnjadzvinski rajoon) on rajoon Valgevenes Viciebski oblastis. Rajoon piirneb läänes Lätiga, põhjas aga Venemaaga.

Rajooni pindala on 2140 km². 2014. aasta seisuga elas seal 22 564 inimest.

Rajoon loodi 1924. aastal. Rajoon koosneb järgmistest külanõukogudest: Asvieja, Bialkoŭščyna, Bihosava, Borkavičy, Dziornavičy, Kachanavičy, Sarja, Šajtarava ja Vałyncy külanõukogu.

Halduskeskus on Vierchniadźvinski linn. Rajoonis asub ka endine Asvieja linn, praegune agrolinnake.

* VierchniadźvinskVierchniadźvinsk
* Asviejskaje järvAsviejskaje järv
* RosicaRosica
* SarjaSarja

Rajooni suurim jõgi on lõunapiiril voolav Daugava. Rajoonis voolavad ka selle lisajõed Sarjanka ja Drissa jõgi. Kõrgeim koht on Haradziłavičy küla lähistel – 191,8 meetrit. Suuremad järved on Asviejskaje, Lisna, Biełaje ja Ciatna.

2014. aasta seisuga olid elanikest 90,06% valgevenelased, 7,38% venelased, 1,14% ukrainlased ja 1,42% oli teistest rahvustest. 68,7% elanike emakeel oli valgevene keel, 30,03% elanike emakeel oli vene keel. Koduse keelena kõneles valgevene keelt 37,61% elanikke, vene keelt aga 57,41%.

Viited
------

1. ↑  Численность населения на 1 января 2023 г. и среднегодовая численность населения за 2022 год по Республике Беларусь в разрезе областей, районов,

Välislingid
-----------

 Vierchniadźvinski rajoon – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Rajooni täitevkomitee koduleht (*vene keeles*)
* Rajooni kaart

| * v
* r
Viciebski oblasti rajoonid |
| --- |
| 
Biešankovičy rajoon • Brasłaŭ rajoon • Čašniki rajoon • Dokšycy rajoon • Dubroŭna rajoon • Haradoki rajoon • Hłybokaje rajoon • Lepieli rajoon • Lozna rajoon • Miory rajoon • Orša rajoon • Pastavy rajoon • Połacki rajoon • Rasony rajoon • Sianno rajoon • Šarkaŭščyna rajoon • Šumilina rajoon • Tałačyni rajoon • Ušačy rajoon • Vierchniadźvinski rajoon • Viciebski rajoon |
**Kultuurikandja** (ka **Tartu Kultuurikandja**) on aunimetus, mis antakse Tartus tegutsevatele isikutele ja kollektiividele, kes on aasta jooksul saavutanud kultuuri vallas silmapaistvaid saavutusi, või isikutele ja kollektiividele, kelle töö ja tegevus on märkimisväärselt aidanud kaasa kultuuriväärtuste loomisele Tartu linnas.

Aunimetuse kandidaate võivad esitada kõik soovijad. Laureaadid valib välja Tartu Linnavalitsuse kultuuriosakonna korraldusega kinnitatud komisjon, mis koosnebe eri kultuurivaldkondade ekspertidest.

Kultuurikandja aunimetuse laureaadid möödunud kalendriaasta loominguliste saavutuste eest kuulutatakse välja uue aasta alguses toimuval pidulikul tseremoonial.

Alates 2020. aasta algusest on Kultuurikandjal oma märgis, mida kasutatakse Kultuurikandjaga seotud linna trükiseid, kuid seda võivad kasutada ka laureaadid enda või organisatsiooniga seotud väljaannetes.

Tunnustades ja toetades kultuurielu mitmekesisust, antakse aunimetusi välja kaheksas kategoorias:

* aasta kultuurisündmus
* aasta kultuuriorganisatsioon
* aasta teose looja
* aasta rahvakultuurikandja
* aasta noor kultuurikandja (kuni 26aastane loovisik)
* aasta kultuurikorraldaja
* aasta kultuurikajastaja
* aasta uustulnuk

Varasematel aastatel on antud kultuurikandja aunimetust veel ka nendes kategooriates:

* aasta kutseline kooslus
* aasta harrastuslik kooslus
* aasta kultuurikandja

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  Kultuuri aasta aunimetused ja laureaadid Tartu linna veebisaidil.

Välislingid
-----------

* Kultuuri aasta aunimetused ja laureaadid Tartu linna veebisaidil.
**Babrujski rajoon** on 2. järgu haldusüksus (rajoon) Mahiloŭ oblastis Valgevenes. Rajooni pindala on 1599 km². 2009. aasta seisuga elas seal 20 660 inimest.

Rajoon moodustati aastal 1927. Rajoon koosneb järgmistest külanõukogudest: Bortniki, Broža, Chimy, Ciałuša, Harbacevičy, Harochaŭka, Hłuša, Kavali, Słabodka, Syčkava, Varatyńi, Višnioŭka ja Vosava külanõukogu.

Halduskeskus on Babrujski linn, mis ametlikult rajooni koosseisu ei kuulu. Rajooni koosseisu kuulub endine Hłuša alev, mis aastal 2013 muudeti alevikuks.

* CiałušaCiałuša
* Turki kalmistuTurki kalmistu
* PlosyPlosy

Rajooni suurim jõgi on Biarezina, teine tähtsam jõgi on tema lisajõgi Ała. Rajooni territoorium asub Kesk-Biarezina tasandikul, keskmiselt 150–170 meetri kõrgusel. Madalaim koht asub Biarezina orus ja ulatub 131,2 meetrit üle merepinna, kõrgeim koht asub Hłuša aleviku lähistel (183,5 m).

2009. aasta seisuga olid elanikest 84,11% valgevenelased, 11,94% venelased, 1,11% ukrainlased ja 2,84% oli teistest rahvustest. 70,3% elanike emakeeleks oli valgevene keel, 28,66% elanike emakeeleks oli vene keel. Koduse keelena kõneles valgevene keelt 44,51% elanikke, vene keelt aga 54,43%.

Välislingid
-----------

 Babrujski rajoon – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Rajooni täitevkomitee koduleht (*vene keeles*)
* Rajooni kaart

| * v
* r
Mahiloŭ oblasti haldusjaotus |
| --- |
| Rajoonid | 
Asipovičy rajoon • Babrujski rajoon • Bychaŭ rajoon • Białyničy rajoon • Chocimski rajoon • Čavusy rajoon • Čerykaŭ rajoon • Drybini rajoon • Hłuski rajoon • Horki rajoon • Kasciukovičy rajoon • Kiraŭski rajoon • Kličaŭ rajoon • Klimavičy rajoon • Krasnapołle rajoon • Kruhłaje rajoon • Kryčaŭ rajoon • Mahiloŭ rajoon • Mscisłaŭ rajoon • Słaŭharadi rajoon • Škłoŭ rajoon |
| Oblastilise alluvusega linnad | 
Babrujsk • Mahiloŭ |
**Normaalne mikrofloora** on meie keha peal ja sees elavad mikroorganismid, kellest osa on kasulikud, enamik aga lihtsalt kahjutud. 

*Bifidobacterium adolescentis*
Inimese **normaalne mikrofloora** on väga keeruline ökosüsteem, mis koosneb umbes 1014 erinevast mikroobist. Mikroobide arvukus varieerub vastavalt inimkeha piirkonnale. Kõige enam on leitud mikroobe inimese seedetraktist (kõige enam jämesooles), kuid normaalne mikrofloora on olemas ka suguteedes, suus, hingamisteedes, nahal ja mujal. Peamiselt leidub soolestikus bifidobakterid, bakteroide, piimhappebakterid ja soolekepikesi. Enamik inimkehas leiduvaid mikroobe on peremeesorganismi suhtes heatahtlikud ja moodustavad inimesega kasuliku koosluse.

Organismi mikrofloora tähtsus seisneb:

* Organismi immuunsüsteemi stimuleerimises.
* Seedeprotsessis osalemises - toitainete lõhustamine, ensüümide stimuleerimine.
* Ainevahetuses osalemises - vitamiinide, aminohapete ja lühikese ahelaga rasvhapete süntees.
* Organismi kolonisatsiooniresistentsuse tagamises - tõkestab patogeensete mikroobide pääsemist samale territooriumile.

Mikrofloorat ennast mõjutavad kõik bakterid ja viiruslikud infektsioonid, toidumürgitused, antibiootikumid, hormoonpreparaadid ja ka igapäevane toit, kui see pole kvaliteetne. Kõik see segab normaalset, nii öelda heade bakterite kasvu ja nende funktsioneerimist ning süsteem ongi häiritud. Kui inimesed peavad pidevalt võtma mingit ravimi, oleks vajalik tarvitada ka probiootikume.

Viited
======

1. Tenhunen, A. & Hain, E. & Venäläinen, J. & Tihtarinen-Ulmanen, M. & Holopainen, M. & Sotkas, P. & Happonen, P. & Sepp, T. 2011. Bioloogia gümnaasiumile, I osa.. 10.02.2024

2. Lorents, A. Mikrofloora.. 10.02.2024

3. Ilves, L. 2004. Mikroobid nahal ja suus.. 10.02.2024

4. Postimees/Scanpix. 2009. Tervise võti on soolestikus.. 10.02.2024

1. ↑  …
2. ↑  …
3. ↑  …
4. ↑  …
**Keramaja** (nimetatud ka kuppelmajaks) on päikeseenergial majandav poolkerakujuline maja, mis asub Hiiumaal Soonlepa külas. Maja valmis 2011. aastal Tõnis Kasemägi algatusel ja arhitekt Kristel Jaanuse kaasabil.

Arhitektuur
-----------

Maja koosneb tinglikult kahest osast: kõik maja toimimiseks vajalik asub põhjapoolses kandilises osas (WC-d, duširuum, saun, akuruum jms) ja lõunapoolses sfäärilises osas on avatud planeeringuga eluruumid. Poolkerakujuline osa toetub kahele liimpuitkaarele. 

Kupli osa ehituseks on kasutatud päikesepaneele ja klaasi. Päikesepaneelid ei ole ainult päikeseenergia tootmiseks kasutatavad, vaid täidavad ka fassaadi, tuuletõkkeplaadi ja konstruktsioonielemendi ülesannet. Hoone tootmisvõimsus on 5,5 kW.

Maja on kahekorruseline. Hoone põhjapindala on 60 ruutmeetrit, teine korrus 40 ruutmeetrit.

Tunnustus
---------

Konkursil "Eesti kaunis kodu" sai keramaja 2014. aastal energiasäästliku kauni kodu auhinna.

Viited
------

* (TV3 "Seitsmesed Uudised", 20. september 2014)
* , (ETV "Osoon", 29. detsember 2014)
* (Postimees, 11. jaanuar 2017)

Välislingid
-----------

* Soonlepa päikeseenergiamajad;
**Nyergesújfalu** (saksa keeles *Sattel-Neudorf*) on linn Ungaris Komárom-Esztergomi komitaadis Esztergomi kreisis.

Geograafiline asend
-------------------

Nyergesújfalu asub Doonua paremal kaldal Slovakkia piiri ääres, Esztergomist ligikaudu 14 km läänes.

Ajalugu
-------

Piirkond on asutatud juba iidesetest aegadest saadik. Nyergesújfalust on leitud 180 urnihauast koosneva pronksiaegse kalmistu säilmed. 1. sajandil rajas Rooma riik Doonau äärse piirikaitsesüsteemi *Ripa Pannonica* ja kindlusi ühendava paekivitee. Selle kindluste keti üheks liikmeks oli praeguse Nyergesújfalu kohal asunud sõjaväelinnus nimega Crumerum, mille kõrval asus ka tsiviilasula Curta.

Nyergesújfalut on ürikutes esmamainitud 1280. aasta paiku. 1371. aastal sai Nyergesújfalust kuninga valdus. 1388. aastal kinkis kuningas küla Esztergomi peapiiskopile, kelle valusesse see jäi kuni 1945. aastani. 1543. aastal hävitasid türklased küla, kuid see asustati peagi uuesti. 18. sajandi alguses kolis külasse saksa ümberasujaid. 1728. aastal põles küla maha, kuid ehitati taas üles. Praegune barokkstiilis kirik ehitai 1770. aastal. Tööstuse areng Nyergesújfalus algas 19. sajandi keskpaiku. Tellisetahas rajati 1862. aastal ja tsemendivabrik 1867. aastal. Kunstsiidivabrik ehitati 1941. aastal. Linnaõigused sai Nyergesújfalu 1. märtsil 1989.

Sõpruslinnad
------------

* Saksamaa Neu Wulmstorf, Saksamaa
* Saksamaa Karlsdorf-Neuthard, Saksamaa
* Slovakkia Mužla, Slovakkia

Viited
------

1. ↑  Nyergesújfalu története Nyergesújfalu. Vaadatud 16. jaanuaril 2024
2. ↑  CRUMERUM - Nyergesújfalu Magyar Limes Szövetség. Vaadatud 16. jaanuaril 2024
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib anatoomia mõistest; toiduaine kohta vaata artiklit Diafragma (kulinaaria); optika ja fotograafia mõiste kohta vaata artiklit Diafragma (optika); arhitektuuri mõistest vaata Diafragma (arhitektuur)* |

---

**Vahelihas** ehk **diafragma** on lai kuplikujuline lihas, mis eraldab rinnaõõnt kõhuõõnest. 

Vahelihase äärmine osa on lihaseline, keskosa kõõluseline. Kõõluseline osa on lihaselise osa jätk ning koosneb omavahel põimuvatest kõõluskiududest. 

Vahelihast läbivad järgmised elundid:

* aort (*aorta*);
* rinnalümfijuha (*ductus thoracicus*);
* söögitoru (*oesophagus*);
* uitnärvid (*nervi vagi*);
* alumine õõnesveen (*vena cava inferior*);
* suur sisusenärv ja väike sisusenärv (*nervus splanchnicus major, nervus splanchnicus minor*);
* *vena azygos* ja *vena hemiazygos*;
* sümpaatiline piiriväät (*truncus sympathicus*);
* sisemised rindkere veresooned (*vasa thoracica interna*).

Vahelihas muudab võimalikuks hingamise: selle pinguldumisel liigub diafragma külgmine osa allapoole, suureneb rindkere ruumala (selles suurenemises osalevad ka välimised roidevahelihased) ning kopsudesse voolab õhk. Selle käigus surutakse kõhuõõne elundid allapoole ning kõht kummub väljapoole. Vahelihase lõdvestumisel liigub see kõhulihaste suurenenud toonuse mõjul üles, rindkere maht väheneb ning õhk surutakse kopsudest välja. Väljahingamisel osalevad ka sisemised roidevahelihased.

Vahelihasel on oma roll ka oksendamise, defekatsiooni ja urineerimise korral, sest ta avaldab teatud elunditele survet.

Viited
------

1. 1 2  A. Lepp, E. Lepp-Kogerman, O. Maimets, G. Rooks, K. Ulp. "Inimese anatoomia I", Tallinn 1974, "Vahelihas"
2. 1 2  Vahelihas inglise Wikipedias. Kasutatud 17.11.2011
Smuuli viadukt
**Smuuli viadukt** on Tallinnas Smuuli teel Peterburi teelt kuni Suur-Sõjamäeni kulgev 370 meetrit pikk viadukt, mille põhieesmärk on Ülemiste liiklussõlme koormuse vähendamine ja alternatiivse võimaluse loomine raudtee ületamiseks lisaks Tartu maanteele ja Tallinna ringteele. 

Selle ehitamine läks maksma 87,7 miljonit krooni. Selle ehitasid valmis AS Merko Ehitus ja Tallinna Teede AS. Viadukti avas tollane Tallinna linnapea Edgar Savisaar 22. juunil 2007. 

Smuuli viadukt kulgeb üle raudteede. 170 meetrit sellest on vantsild ja 200 meetrit viieavaline talasild, sõiduraja laius on 3,5 meetrit ja kergliiklustee laius on 4 meetrit. 

Ehituse esimese etapi jooksul rajati 1+1 sõidutee. Tulevikus on viadukti plaanis laiendada 2+2-rajaliseks.

Kõverus
-------

2007. aasta aprilli algul torkas avalikkusele silma, et Smuuli tee viadukti keskosa lainetab. Ehitusjärelevalve firma Teede Projektijuhtimise AS juhtivspetsialisti Aldur Aasa väitel ei juhtunud midagi parandamatut ja vantide paigutamise abil oli võimalik sild vanasse asendisse tagasi saada. Valeri Volkovi sõnul võivad niimoodi betooni tekkida praod.

Vaata ka
--------

* Juhan Smuul

Allikad
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 27. september 2007. Vaadatud 22. juunil 2007.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
4. ↑
**Vahur Valgmaa** (ka **Peter Ross**, esinejaminega **Wh1teland**; sündinud 8. juunil 1981) on eesti helilooja ja muusikaprodutsent.

Valgmaa alustas muusikaõpinguid Kose Muusikakoolis akordioni erialal, ent ei lõpetanud kooli. Ta mängis ka rahvamuusikaansamblis. 

Esimese laulu laiema avalikkuse ees avaldas Valgmaa konkursil Eurolaul 2000, kus tema lugu "Sunshine", mida esitasid Sirli Hiius ja Lea Liitmaa, jäi 10. kohale. Hiljem on ta Eurolaulul korduvalt osalenud.

Vahur Valgmaa loodud kollektiividest on üks tuntumaid trio Nexus, mille lauldud "Nii kuum" ja "Hingetuna" valiti kahel aastal järjest esikohale Raadio 2 küsitlusel "Aastahitt". Vahur Valgmaa loodud oli ka bänd Quattro.

Valgmaa on teinud koostööd ka Koit Toomega, kellega valmis 2011. aastal plaat "Kaugele siit" ja Rolf Roosaluga (viimasele kirjutanud näiteks hiti "Liiga noor", mida Roosalu esitas koos Anne Veskiga). 

Ta kirjutas ka laulu "Superlove", mis tuli Eesti Laulul 2015 Elisa Kolgi esituses kolmandale kohale. Koostöös Elisa Kolgiga valmisid ka järgnevad singlid.

Viited
------

1. ↑  "Kuula: Koit Toome ja Wh1teland avaldasid koos tantsuloo «Legend»". *Elu24*. Postimees. 4. september 2015. Vaadatud 4. septembril 2015.
2. ↑  "Päring inforegister.ee andmebaasis". Originaali arhiivikoopia seisuga 20. september 2020. Vaadatud 1. märtsil 2017.
Teet Raik Solarise keskuse Apollos luulekogu ja plaadi "Oda jälg õhus" esitlusel  
Foto: Ave Maria Mõistlik, 14. mai 2014
Teet Raik mängis kirjandusfestivalil HeadRead kitarri  
Foto: Ave Maria Mõistlik, 3. juuni 2012
**Teet Raik** (sündinud 10. mail 1977) on eesti muusik, dirigent ja fotograaf.

Teet Raik on õppinud Eesti Muusikaakadeemias puhkpilliorkestri dirigeerimist  
Helsingi Ülikooli "Metropolia" pop-jazzmuusika osakonnas heliloomingut ja trompetit ning Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemias muusikaproduktsiooni ja helindust.

2009.-2019. töötas ta Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia koosseisulise džässmuusika õppejõuna. Noori džässmuusikuid on ta õpetanud ka Tartu Ülikooli Viljandi kultuuriakadeemias.

2021. aastast on ta Sõjaväemuuseumi koosseisu kuuluva Sõjaväeorkestri dirigent. Varem on ta dirigeerinud Kaitseväe orkestrit. 

Lisaks dirigeerib ja juhendab ta Tallinna Tehnikaülikooli bigbändi.

Ta mängib trompetit, flüügelhorni ja kitarri, arranžeerib muusikat nii suurtele kui ka väikestele koosseisudele ning kirjutab muusikat. Lisaks on ta tegev fotograafina, pildistades peamiselt kontserte jt. muusikasündmusi. Kõrvale pole jäänud ka tema tegevus helirežissööri ja videoloojana, mis on otseselt fotograafina tegutsemise käepikendus.

"Orkestri mängud" 2. osa ETV 2021.</ref>

Isiklikku
---------

Teet Raiki õde on endine oboemängija, praegune diplomaat Ele Raik. Teet Raiki peamiseks ansamblipartneriks ja kaaslaseks on džässilaulja Helin-Mari Arder.

Viited
------

1. ↑  Kadri Steinbach, Triin Vallaste. Eesti Muusikaakadeemia sügisfestival Sirp, 09.11.2001.
2. ↑  Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia aastaraamat – 2018 Vaadatud 15.05.2022.
3. ↑  Jazzliit: Helin-Mari Arderi kava keskmes on Ott Arderi luule Jazzkaare koduleht. 27.09.2009.
4. ↑  Sõjaväeorkestri tutvustus Sõjaväemuuseumi kodulehel. Vaadatud 15.05.2022.
5. ↑  Tutvustus Jazzliidu lehel[*alaline kõdulink*]
6. ↑  Helin-Mari Arder Trio "Märtsis algas mai" Fienta.com. Vaadatud 15.05.2022.
7. ↑  Aasta 2010 sünnid Õhtuleht.ee, 31.12.2010.
**US Airways** (varem USAir) oli Ameerika suur lennufirma, mis lõpetas individuaalse tegevuse 2015. aastal, kui Föderaalne Lennundusvalitsus andis loa US Airwaysil ja American Airlinesil ühineda üheks firmaks. 13. juulil 2015 teatas US Airways, et 17. oktoobril 2015 loobutakse US Airwaysi brändinimest. Sellel kuupäeval toimus ka US Airwaysi viimane lend, mida kutsutakse Flight 1939-ks (ehk lennuks 1939).

Ajalugu
-------

### Ettevõtte algus- ja 1990. aastad

Ettevõte alustas tegevust 1939. aastal nimega All American Aviation. Algusaastatel veeti posti ja mitmesuguseid saadetisi mägistes piirkondades Pennsylvania ja Lääne-Virginia osariigis. Reisijate veoga tehti algust 1949. aastal ning järgnevate kümnendite jooksul laieneti üheks suurimaks lennufirmaks Põhja-Ameerikas. 1979. aastal sai lennufirma nimeks USAir ja mitme väiksema lennuettevõtte ülevõtmise järel pandi 1997. aastal ettevõtte nimeks US Airways.

US Airways 737-300 (2008)
### 2000. aastad ja ettevõtte viimased aastad

2001. aasta terrorirünnakud New Yorgis tõid kaasa suure kaose USA lennunduses. Sellest tulenevalt oli US Airways kahjumis ja kahel aastal (2002 ja 2004) koguni pankrotis. Ettevõte leidis rahastajad ning peagi suudeti olla taas toimiv ettevõte. 2013. aasta 14. veebruaril teatati, et US Airways ja American Airlines plaanivad ühineda üheks suureks lennufirmaks. Lepiti kokku, et uue ettevõtte nimeks jääb American Airlines, kuid suur osa ettevõtte juhtimisest jääb US Airwaysi juhtidele.

2015. aastal sai ühinemine ametlikult teoks, mis tähendas US Airwaysi ajastu lõppu. US Airwaysi viimane lend toimus 17. oktoobril 2015. Viimast lendu kutsuti nimega Flight 1939, kuna lennuettevõte asutati just aastal 1939. Viimane lend kulges Philadelphiast San Franciscosse. Selle teekonna jooksul tehti vahemaandumised Charlotte’is ja Phoenixis, misjärel maanduti San Franciscos.

Viited
------

1. ↑  "US Airways". *Encyclopaedia Britannica*. 2015.
2. 1 2 3  Suurkask, Heiki. "Üks maailma suuremaid lennufirmasid suleb uksed: US Airwaysi lennud saavad otsa". *Forte – Delfi*.
3. ↑  "AMERICAN AIRLINES AND US AIRWAYS TO CREATE A PREMIER GLOBAL CARRIER -- THE NEW AMERICAN AIRLINES". Originaali arhiivikoopia seisuga 16. veebruar 2013.
4. ↑  Mutzabaugh, Ben (16. oktoober 2015). "US Airways' final flight closes curtain on another major airline". *USA TODAY*.
**Hans Eriksson** Brinkalast, (**Hans Eerikupoeg**; rootsi keeles Hans Eriksson Finne till Brinkala; soome keeles Hannu Eerikinpoika, Prinkkalan sukua; surnud 1608 Brinkkalas) oli soome päritolu Rootsi sõjaväelane ja Soomes Turu linna lähedal Kakskerta saarel asunud Brinkhalli mõisa pärushärra.

Ta oli Viiburi ja Tallinna linnuse ja lääni asehaldur ning aastail 1576–1577 kohusetäitjana ka ajutine Eestimaa asehaldur.

29. juunil 1568 kinkis kuningas Johan III talle kui Rootsi laevastiku laevapealikule Juva mõisa Tarvasjoki vallas ja 12. augustil 1576 ka aadlitiitli.

1579. aastal võitles ta mõne nädala koos Aunaku mõisniku ja hilisema feldmarssali Hans Wachtmeisteriga (surnud 1590) Peipsi järve mõlemal kaldal venelaste vastu. 1580. aastal vallutas rootslastele Padise kloostri ja oli komandöriks Ivangorodis 1584.

1587–1588 oli ta Narva lossi ja Narva lossilääni asehaldur

Sigismundi ja hertsog Karli vahelises võimuvõitluse ajal oli ta Sigismundi pooldajana 1591. aastast Turu linnuse ja lääni asehaldur. Turu piiramisel 1597 langes ta hertsog Karli kätte vangi ja toimetati Stockholmi. Riigireeturluses süüdistatuna riigistati talle kuulunud Juva mõis, kuid sai selle läänivaldusena 1602. aastal tagasi, kui riigihoidja hertsog Karl andis Sigismundi pooldanud aadlikele armu.

Ta maeti 30. oktoobril 1608 Turu toomkiriku Püha Johannese kabelisse ehk Brinkkala koori (soome: Johannes Kastajan kuori, Brinkkalan kuori).

Lisaks talle kuulunud Brinkhalli pärusmõisale (Brinchala, Brinkala, Brinkkala või Prinkkala), kuulus talle ka Turu toomkiriku lähedal nn Brinkkala maja, milles 1886. aastast alates kuulutatakse välja jõulurahu.

Perekond
--------

Ta abiellus Christina Stålarmiga (maetud 1611), kes oli Lindö ja Grabbacka mõisniku, riiginõunik Erik Arvidsson Stålarmi (surn. 1566) ja Beata Grabbe tütar, ning Narva asehaldur Arvid Eriksson Stålarmi õde. Abikaasa ema, Beata Grabbe, oli aastail 1534–1545 Viiburi lossifoogtiks olnud Nils Månsson Grabbe (surn. 1549) ja Elin Claesdotteri tütar. Abielust sündisid:

* Svante Hansson, Juva mõisnik
* Krister Hansson (surn. 1615), Brinkhalli ja Juva mõisnik, Soome aadlilipkonna rittmeister, abiellus Brita Mattsdotter Krusiga (Cruus af Edeby; surn. 1618), kes oli Pärnu asehaldur Jesper Mattson Cruusi õde.

Viited
------

1. ↑  Carl Magnus Stenbock: Personhistorisk tidskrift, Stockholm: 1916 lk. 103
2. ↑  Suomen Kulttuuriperinnön Säätiö: Brinkhallin historia
3. ↑  fi:Brinkhallin kartano
4. ↑  Historisk tidskrift, 1881, lk.200
5. ↑  Nordisk familjebok, 1921, lk.222
6. ↑  Tietosanakirja, Helsingi 1909-1922 veerg 111
7. ↑  "arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 17. juuni 2004. Vaadatud 17. juuni 2004.`{{cite web}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
8. ↑  Yrjö Koskinen: Finlands historia : från den äldsta tiden intill våra dagar, Stockholm, 1874, lk. 180
9. ↑  svenska.yle.fi: Hus med historia i sydvästra Finland och Åboland: Brinkhall på Kakskerta - mot en guldålder
10. ↑  fi:Vanha Suurtori#Brinkkalan talo

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Karl Horn** | **Eestimaa asehaldur**1576—1577 | Järgnev**Göran Boije** |
East Riveri ühte taastamiskohta tähistav silt Soundviewi praamiterminalis Bronxis
**Billion Oyster Project** (eesti keele tõlkes *Miljardi Austri Projekt*) on 2008. aastal Põhja-Ameerika suurimas linnas New Yorgis asutatud mittetulundusühing. Selle eesmärk on haridusalgatuste kaudu taastada 2035. aastaks peamiselt New Yorgi lahe merekeskkond umbes miljardile elusale austrile.

New Yorgi sadam lakkas tööstusliku pöörde järel olemast üleni üks suurimaid austrite leiukohti maailmas. Nende elukeskkonna hävitas ulatuslik püük ja suupisteteks müük, pidev reostus ja tihenev laevaliiklus, sadamarajatiste rajamine ja täitetööde tegemine.

Kuna austrid toimivad looduslikult vee filtreerijatena, kaasneb nende tegevustega kohalikule ökosüsteemile mitmeid kasulikke mõjusid. Nende moodustatud rifid suurendavad mere bioloogilise mitmekesisuse taset ja soodustavad seega paikasid mereelustiku tekkeks. Samuti võivad rifid aidata mõneti kaitsta suurlinna rannajooni tormihoogude eest.

Projekt kaasab põhiliselt suurlinna kogukondade liikmeid riffide taastamisse, aidates neil edaspidi olla keskkonnateadlikumad. Projekti eesmärk on anda tuhandetele õpilastele, õpetajatele ja teadlastele võimalus panustada mereelustike temaatilistesse LTT valdkonna haridusprogrammidesse. See hõlmab ka üle 75 restorani osalemist austrikarpide ringlussevõtu programmis, nendega formeeritakse uusi riffe.

Billion Oyster Project lähtub kõigist Hudsoni-Raritani suudmeala rannapiirkondadest suurlinna viies linnaosas Manhattanil ja Staten Islandil, Brooklynis, Queensis, Bronxis. 

Projekti käivitamisel võeti eeskuju Chesapeake'i lahes edukalt toimivast Oyster Recovery Projectist. Projekti arendavad Governorsi saarel asuva New York Harbor Schooli gümnaasiumiõpilased, kes alustasid 15 aastat tagasi sealses sadamas austrite kasvatamist ja nende elukeskkonna parendamist. Kool on jätkuvalt projekti peamine hariduspartner, pakkudes praktikaid ja kutsehariduse programme.

Viited
------

1. ↑  Kurlansky, Mark (2007). The Big Oyster: A Molluscular History of New York. Vintage Publishing. ISBN 0099477599.
2. ↑  CNN Business (2019). "Cleaning New York’s filthy harbor with one billion oysters".
3. ↑  www.billionoysterproject.org
4. ↑  www.oysterrecovery.org

Vaata ka
--------

* New Yorgi laht
* Hudsoni jõgi
* Austrid
**Eesti Apostliku Õigeusu Kiriku administraator** oli pärast metropoliit Aleksandri surma 1953. aastal ülempreester Aleksander Jürissoni omandatud mittekanooniline tiitel.

Metropoliit Aleksander, kes oli juhtinud Eesti Apostlik-Õigeusu Kirikut kodumaal ja alates 1944. aastast paguluses, suri 18. oktoobril 1953 Stockholmis. 

26. oktoobril 1953, päev pärast metropoliit Aleksandri matust, teatas Aleksander Jürisson New Yorgist, et metropoliit Aleksandri salajase otsusega 30. aprillist 1953 on ta nimetatud Eesti Apostliku Õigeusu Kiriku administraatoriks ja asub oma ülesannete täitmisele 29. oktoobril.

Stockholmis tegutseva Sinodi hinnangul ei olnud metropoliidi otsus kirikuõigusega kooskõlas, kuna mistahes volitus saab kehtida ainult volitaja eluajal. "Kirik ei ole mitte kirikupea isiklik varandus, mille valitsemist ta saaks oma suva kohaselt edasi anda, ja pealegi veel salaja." 27. oktoobril 1953 otsustas Sinod jätkata kirikuvalitsuse ülesannete täitmist ja võtta ajutiselt oma peale ka kirikupea administratiivala ülesanded.

3. detsembril 1953 nimetas Konstantinoopoli patriarh Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku hooldajaks (*locum tenens*) Lääne- ning Kesk-Euroopa eksarhi, Thyateira peapiiskopi Athenagorase. Peapiiskopi esindaja, arhimandriit Jaakobuse ja Sinodi vahel sõlmiti 13. veebruaril 1954 kokkulepe, milles Sinod tunnistas peapiiskop Athenagorase Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku metropoliidi ajutiseks asetäitjaks, Sinod jätkas tegevust peapiiskopi kõrval. See kokkulepe kinnitati peapiiskop Athenagorase poolt 8. märtsil 1954.

Aleksander Jürisson jätkas tegevust administraatorina, rõhutades, et ta on ametisse nimetatud kogu Eesti Apostlik-Õigeusu Kirikule, ka okupeeritud Eestis asuvale, mitte ainult selle paguluses olevale osale, nagu peapiiskop Athenagoras. Nii kutsus ta 11. septembril 1954 kokku ajutise nõuandva kogu ja tagandas 27. detsembril 1954 New Yorgi koguduse juhatuse.

Vaimulikkude ja koguduste deklaratsioonis 16. jaanuarist 1955 on öeldud, et ülempreester Aleksander Jürisson ei oma administraatori tunnustust Konstantinoopoli patriarhilt, metropoliidi asetäitjalt (*locum tenens*'ilt) ega vaimulikelt ja kogudustelt, sest preester-administraatori funktsioone ei ole kiriku põhimääruses ette nähtud.

14. oktoobril 1956 pühitseti Jüri Välbe Stockholmis Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku piiskopiks Ravenna piiskopi ametinimetusega.

Kirjandus
---------

* N. Hindo. Eesti Apostliku Õigeusu Kiriku valitsemise õiguslikud alused ning seaduslik kord ja arvulised andmed ning isikuline koosseis paguluses. Jumala Abiga, 6. juuni 1954, nr. 2, lk. 5-12.
* N. Hindo. Administraatori küsimus Eesti Apostlikus Õigeusu Kirikus. Jumala Abiga, 24. detsember 1954, nr. 5, lk. 26-30.
* N. Hindo. Usulisi ja organisatsioonilisi aluseid ning seisukohti seoses piiskop Jüri pühitsemisega ja ametisse astumisega. Jumala Abiga, nr. 31, 21. aprill 1957, lk. 29-35.
Kurdistani Patriootliku Liidu lipp
**Kurdistani Patriootlik Liit** on Iraagi kurdide vasakpoolne (sotsiaaldemokraatlik) Iraani orientatsiooniga rühmitus, mille juunis 1975 asutas ja mida juhtis Jalal Talabani. 

Rühmituse põhiline mõjupiirkond on Põhja-Iraagi idaosas alad Iraani piiri lähedal. 

Kurdistani Patriootlik liit haldas pärast Lahesõda koos Kurdistani Demokraatliku Parteiga lennukeelutsooni kaitse all hallanud Põhja-Iraaki, mida kurdid nimetavad Kurdistaniks. 

1992. aastal sai rühmitus vabadel valimistel 102-liikmelisse Kurdistani Rahvuskokku 50 kohta.

1995. aastal tekkis Şaddām Ḩusayni võimu alt vabastatud Põhja-Iraagis kodusõda Patriootliku Liidu ja Demokraatliku Partei vahel. Mõlemad pooled püüdsid ära kasutada Iraagi Kurdistani sisenenud Iraagi ja naaberriikide vägesid. Lahingutele tegid lõpu Prantsusmaa, Suurbritannia ja USA väeüksused. 

Rühmitusele alluvas maakaitseväes teenib umbes 50 000 pešmergi, reservis on teist sama palju mehi.

Välislingid
-----------

* Koduleht
Ümarlaua baari sissepääs 2023. aasta novembris
**Ümarlaua baar** on Tartus 2001. aastal Rein Valge ja Anu Valge avatud lokaal. Baari keskel on peremehe valmistatud ümarlaud, millest tuleneb ka baari nimetus. Baari on võrreldud atmosfääri ja klientuuri poolest Tallinnas asuva Valli baariga. 2023. aastal pandi baar müüki, kuna omanikud ei jaksanud selle haldamisega enam tegeleda.

> *Kõrts, kuhu kunstnik sisenes, kandis uhket nime Ümarlaua baar, olles nõnda justkui omaenese nime karikatuur. Joogid olid seal tõesti odavamad kui mujal, ent ruumid ise luitunud seintega, tubakavingused ja mornid. Kui Leo kesk saali enesele kohta vaatama asus, kõõritasid silmanurgast tema poole üsnagi kahtlaste nägudega tegelased. Tundus, et enamus neid olid kas töötud luuserid või päevavargad, end sandiks joonud töölised või mingeid hämaraid asju ajavad sulid, kes liig ereda päevavalguse eest siia hämarasse kõrtsi peitu olid pugenud. Sestap sobisid kunstnik Roosimöldri morn olek, habemetüükaisse kasvanud nägu ja kooljakarva jume Ümarlaua baari kui rusikas silmaaku.*
> 
> 
> Mehis Heinsaar
> 
> 
> 
> "Ülikond", 2013
> 
>

Vaata ka
--------

* Valli baar
* Zavood
* Levist Väljas

Viited
------

1. 1 2  "Ümarlaua baar – Tartu öiste igiliikurite pelgupaik | Müürileht". Vaadatud 12. septembril 2023.
2. ↑  "SUUR LUGU | 20+24 põhjust, miks Tartu on lahe". *Eesti Ekspress*. Vaadatud 12. septembril 2023.
3. ↑  ERR, Paavo Matsin | (8. jaanuar 2022). "Millest mõtled, kirjanik? – Paavo Matsin ja Baskerville'ide must koer". *ERR*. Vaadatud 12. septembril 2023.
4. ↑  "Ümarlaua baar ootab esimesi napsutajaid kell seitse hommikul". *Meestele*. 13. juuli 2011. Vaadatud 12. septembril 2023.
5. ↑  "Ööpäevik. Üleeile ja eile…|Tartu ilukirjanduses". *teele.luts.ee*. Vaadatud 12. septembril 2023.
6. ↑  "GALERII ⟩ Ümarlaua baar läks müüki kurval ja lihtsal põhjusel". *Tartu Postimees*. 8. september 2023. Vaadatud 12. septembril 2023.
**Jutta Pauliina Urpilainen** (sündinud 4. augustil 1975 Lapuas) on Soome ja Euroopa Liidu poliitik. Ta on alates 1. detsembrist 2019 von der Leyeni komisjonis Euroopa Komisjoni volinik.

Ta on hariduselt õpetaja ja lõpetas 2002 Jyväskylä Ülikooli magistrikraadiga pedagoogikas. Seejärel töötas õpetajana, kuni valiti 2003. aastal parlamenti.

Poliitiline tegevus
-------------------

Alates 2001 oli Urpilainen organisatsiooni Noored Euroopa Föderalistid Soome osakonna esimees. Samast aastast oli ta Kokkola linnanõukogu liige.

Alates 19. märtsist 2003 oli ta Eduskunna liige. Ta valiti sinna Vaasa valimisringkonnast. Ta kuulus Eduskunna haridus- ja kultuurikomisjoni ja oli rahanduskomisjoni asendusliige. Ühtlasi on ta Soome Välissuhete Instituudi nõunike kogu liige.

2008. aasta juunis valiti Urpilainen Soome Sotsiaaldemokraatliku Partei kõigi aegade esimeseks naisliidriks. Ta vahetas sellel kohal välja endise rahandusministri ja peaministri asetäitja Eero Heinäluoma. Ta võitis valimised teises voorus, edestades endist välisministrit Erkki Tuomioja 218 häälega 132 vastu. Ta oli Soome Sotsiaaldemokraatliku Partei esimees aastatel 2008–2014.

22. juunist 2011 kuni 6. juunini 2014 oli Jutta Urpilainen Jyrki Kataineni valitsuses rahandusminister, alates 27. aprillist 2011 ühtlasi peaministri asetäitja.

Isiklikku
---------

1997 avaldas Urpilainen raamatu "*Kaiken maailman koulutusta*" ja 2002 sünnipäevalaulude CD-albumi "*Jouluisia ajatuksia*".

Tema isa oli valitsusnõunik Kari Johannes Urpilainen, ema oli õpetaja Pirjo Riita Urpilainen.

| * v
* r
Von der Leyeni komisjon (2019–2024) |
| --- |
| President | 
Saksamaa Ursula von der Leyen | Euroopa Liidu lipp |
| Juhtivad asepresidendid | 

* Läti Valdis Dombrovskis
* Holland Frans Timmermans (kuni 22. augustini 2023)
* Slovakkia Maroš Šefčovič (juhtiv asepresident alates 22. augustist 2023, varem asepresident)
* Taani Margrethe Vestager (puhkusel alates 5. septembrist 2023)

 |
| Asepresidendid | 

* Hispaania Josep Borrell
* Tšehhi Věra Jourová
* Kreeka Margarítis Schinás
* Horvaatia Dubravka Šuica

 |
| Volinikud | 

* Prantsusmaa Thierry Breton
* Malta Helena Dalli
* Portugal Elisa Ferreira
* Bulgaaria Marija Gabriel (kuni 15. maini 2023)
* Itaalia Paolo Gentiloni
* Austria Johannes Hahn
* Iirimaa Phil Hogan (kuni 26. augustini 2020)
* Bulgaaria Iliana Ivanova (alates 19. septembrist 2023)
* Rootsi Ylva Johansson
* Küpros Stélla Kyriakídou
* Sloveenia Janez Lenarčič
* Iirimaa Mairead McGuinness (alates 12. oktoobrist 2020)
* Belgia Didier Reynders
* Luksemburg Nicolas Schmit
* Eesti Kadri Simson
* Leedu Virginijus Sinkevičius
* Soome Jutta Urpilainen
* Rumeenia Adina Vălean
* Ungari Olivér Várhelyi
* Poola Janusz Wojciechowski
* Holland Wopke Hoekstra (alates 9. oktoobrist 2023)

 |
See artikkel See artikkel räägib Rootsi telesarjast.  Keskaegse islamiriigi kohta vaata artiklit Kalifaat.  

---

**"Kalifaat"** (rootsi keeles **"Kalifat"**) on Rootsi triller- ja draamasari. See läks Rootsi Televisioonis eetrisse 12. jaanuaril 2020 ning sai Rootsi TV voogedastusplatvormi SVT Play ajaloo menukaimaks sarjaks. Sari oli Eesti Televisiooni ekraanil 2023. aastal.

Sari põhineb tõestisündinud Bethnal Greeni trio lool: veebruaris 2015 tutvusid kolm teismelist tüdrukut oma koolis Londonis džihaadi värbajatega. Telesarjas on mitu põhilist tegelast: Rootsi Julgeolekuteenistuse agent Fatima, Süüriasse meelitatud Rootsis sündinud noor naine Pervin ja Islamiriigi propaganda ohvriks langenud teismeline tüdruk Sulle. Süžee puutab teemasid nagu islamiäärmuslus, terrorism, islamisse suhtumine moslemite seas, naiste õigused ja inimõigused.

Kõigi kaheksa osa režissöör on Bosnia päritolu Goran Kapetanović. "Kalifaat" jõudis Netflixi märtsis 2020.

Viited
------

1. ↑  Hopewell, John (8. aprill 2020). "Endemol Shine's 'Caliphate' Breaks All-Time Records on SVT Play". *Variety*.
2. ↑
VIN-kood
VIN-kood (Vehicle identification number) ehk sõiduki **tehasetähis** on unikaalne kood, mis sisaldab seerianumbrit ja kasutatakse autotööstuses sõidukite identifitseerimiseks.  VIN-kood koosneb tähtede ja numbrite kombinatsioonist.

Kerenumbri ajalugu
------------------

VIN-kood võeti esmakordselt kasutusele 1954. aastal USAs. Esimestel aastatel pärast selle kasutuselevõttu, kuni 1981. aastani, ei olnud VIN-koodide (kerenumbrite) jaoks ühtset standardit ning  sõidukitootjad kasutasid andmete kodeerimiseks erinevaid meetodeid. Arvestades sõidukite kasvavat arvu, leiti, et taoline süsteem ei ole piisavalt tõhus. Seetõttu otsustati märgistust reguleerida ja viia VIN-kood vastavusse ülemaailmsete  ISO normidega.

Pärast ISO standardi kehtestamist kohanesid Ameerika turul tegutsevad sõidukitootjad väga kiiresti. ISO kehtestas soovitused VIN-koodi standardi ja struktuuri kohaldamiseks ning kerenumbrit hakati kasutama ka Euroopas. Siiski võeti selles sisalduvad infokogumid kasutusele järk-järgult.

VIN-koodi standardite kehtestamine
----------------------------------

Üldkasutatav globaalne sõiduki identifitseerimisstandard võeti kasutusele 1981. aastal ning üldiselt tuntakse ja kehtestatakse standardeid ISO 3779 (VIN-koodi sisu ja struktuur), ISO 4030 (VIN-koodi asukoht ja märgistus), ISO 3780 (VIN-koodi esimese osa ülemaailmne unifitseerimine - WMI).

Kust otsida VIN-koodi?
----------------------

VIN-kood on pressitud sõiduki raamile või muule fikseeritud osale. Tänapäeval on mitmete automudelite kerenumber paigutatud ka tuuleklaasi alumisele osale, juhi poolele. See on väga praktiline asukoht, mis võimaldab kiiret ligipääsu sellele iga auto jaoks olulisele elemendile. 

Erinevate tootjate autodel võib neid leida ka mujalt, näiteks pakiruumi põrandaplaadilt või tagumiselt tugipostilt.

Viide
-----

1. ↑  Riigiteataja. "Riigiteataja".
2. ↑  Riigiteataja. "Mootorsõiduki ja selle haagise registreerimise eeskiri".
3. 1 2 3  "Mis on VIN-kood?".
**Asta-Juliette Vender** (kuni 1935. aastani **Asta-Juliette Sahkenberg**; 1935–1939 **Asta-Juliette Salurand**; 1. september 1916 Tallinn – 26. märts 2014) oli eesti raamatuillustraator. Tema elutöö oli peamiselt lastekirjanduse illustreerimine.

Hariduskäik
-----------

Asta Vender õppis Tallinna 18. algkoolis ja Tallinna Tütarlaste Kommertsgümnaasiumis. 1944. aastal astus ta Kunstiinstituuti, mille lõpetas 1950. aastal graafika erialal.

Töökäik
-------

Pärast Kunstiinstituudi lõpetamist suunati ta tööle lasteajakirja Pioneer kunstiliseks toimetajaks, ühtlasi tegi ta kirjastusele illustreerimistöid. 

1952. aastal loobus täiskohaga ajakirjatööst ning jätkas Kunstnike Liidu liikme ja vabakutselise kunstnikuna raamatuid illustreerides. 

Aastatel 1965–1969 töötas kirjastuses Eesti Raamat kunstilise toimetuse juhatajana, jätkates õhtuti raamatute illustreerimist kuni tervise halvenemiseni. 

1969. aastast oli Asta Vender taas vabakutseline. Kunstniku piltidega on ilmunud üle 200 lasteraamatu, sealhulgas "Sõnni Siim", "Timbu-Limbu", "Himplike ja Pimplike".

Välislingid
-----------

* Asta Vender esitles õuelugusid
* Asta Vender – tegelikult ei oleks temast pidanud kunstnikku saama
* Teeneka raamatuillustraatori Asta Venderi isikunäitus
* Ilmar Palli. Asta Vender: Igav pole mu elu mitte kunagi olnud, Maaleht, 22. oktoober 2009
**Austra Skujiņa** (10. veebruar 1909 Kraukļi, Vidriži vald, (tänapäeval Sēja piirkond) – 5. september 1932 Riia) oli läti luuletaja.

Austra Skujiņa oli pärit metsavahi seitsmelapselisest perekonnast. Tema vanem õde oli kirjanik Rūta Skujiņa (1907–1964).

Ta õppis Pabaži põhikoolis ning Riia 2. ja 4. Keskkoolis. Sattus seejärel isa surma tõttu majanduslikesse raskustesse ning pidi tööle minema ja gümnaasiumihariduse omandamist jätkama õhtukoolis. Seejärel õppis ta aastatel 1929–1931 Läti Ülikooli loodusteaduskonnas. Võttis osa vasakpoolse üliõpilasorganisatsiooni "Zemgalija" tegevusest. Ülikooliõpingute kõrval töötas ta põllumajandusministeeriumis masinakirjutajana.

Austra Skujiņa lõpetas õnnetu armastuse tõttu elu enesetapuga, viskudes Riias sillalt Daugava jõkke. Austra Skujiņa on maetud Riia Metsakalmistule.

Ajakirjanduses oli ta avaldanud luuletusi juba alates 1926. aastat. Tema esimene luulekogu "Dzejas" ("Luuletused") ilmus 1932. aastal postuumselt.

Viited
------

1. ↑  Austra Skujiņa (1909-1932) Dzejniece letonika.lv
2. ↑  Austra Skujiņa seja.lv
3. ↑  Austra Skujiņa Latviešu folkloras krātuves digitālais arhīvs
4. ↑  Austra Skujiņa nekropole.info
**Związek Zagraniczny Socjalistów Polskich** (lühend **ZZSP**; 'Poola Sotsialistide Välismaine Liit') oli poola sotsialistide välismaine organisatsioon.

Organisatsioon rajati Poola Sotsialistliku Partei asutamiskongressil novembris 1892. Selle eesmärk oli toetada sotsialistide tegevust Poolas. 

Alates 1894. aastast esindas ta parteid autonoomse Välismaa Osakonnana. Tal olid sektsioonid Austrias, Belgias, Saksamaal, Šveitsis, Suurbritannias ja USA-s. 

Alates 1900. aastast oli ZZSP osa välismaa osakonnana.

Liikmeid oli sadakond. Juhtivad tegelased olid nende seas Edward Abramowski, Kazimierz Kelles-Krauz, Bolesław Limanowski,  Mendelson, Aleksander Józef Dębski, Feliks Perl, Aleksander Sulkiewicz, Stanisław Wojciechowski, Stanisław Grabski ja Leon Wasilewski. 

Organisatsiooni väljaanded olid Przedświt ja Bulletin officiel du Parti socialiste. 

Tehti koostööd parteidega Polska Partia Socjalno-Demokratyczna Galicji i Śląska Cieszyńskiego ja Polska Partia Socjalistyczna Zaboru Pruskiego.

Organisatsiooni peakorter oli algul Pariisis, hiljem Londonis ja 1902. aastast Krakówis. 

Organisatsioon töötas välja Poola Sotsialistliku Partei programmi.
Sikou Niakaté 2019. aastal Prantsusmaa U-20 koondises
**Sikou Niakaté** (sündinud 10. juulil 1999 Montreuil's) on Prantsusmaal sündinud Mali jalgpallur, kes mängib keskkaitsjana Portugali kõrgliigaklubis Braga ja Mali jalgpallikoondises.

Ta kuulus noorena mitmesse Prantsusmaa klubisse, sh aastatel 2006–2013 Paris Saint-Germaini akadeemiasse. 2016. aastal liitus ta Valenciennes'ga ning debüteeris selle põhimeeskonnas 2017. aasta juulis Prantsusmaa esiliigas.

2018. aasta augustis sõlmis ta viieaastase lepingu Prantsusmaa esiliigaklubiga Guingamp, kuid jäid ka algavaks hooajaks Valenciennes'i laenule. Guingamp'i meeskonnas mängis Niakaté kaks hooaega 2019–2021. Hooajal 2021/22 oli ta laenul Prantsusmaa kõrgliigaklubis Metz. 2022. aasta juunis läks ta laenule Bragasse. Kuna ta mängis hooajal 2022/23 enam kui pooltes Braga ametlikes mängudes, läks ta lepingu tingimuste alusel Bragasse 2023. aasta juunis püsivalt üle.

Aastatel 2018–2019 mängis Niakaté Prantsusmaa kuni 19- ja kuni 20-aastaste koondistes. 2023. aastal otsus ta koondises esindama hakata Malit, mis on tema vanemate kodumaa. Koondisedebüüdi tegi ta 8. septembril 2023 Aafrika rahvaste karikavõistluste valikmängus Lõuna-Sudaani vastu.

Viited
------

1. ↑   (vaadatud 16.1.2024)