recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Vaade Torgu õigeusu kirikule edelastTorgu Apostel Johannese kirik (2009)

**Torgu Apostel Johannese kirik** on õigeusu kirik Saaremaal Sõrve poolsaarel Iide külas.

Kirikuhoone
-----------

Kirikuhoone ehitati Riia arhitekti Heinrich Scheeli tüüpprojekti alusel. Paekivist viiekupliline kirik pühitseti apostel Johannese auks 1. septembril 1873 Riia ja Miitavi ülempiiskop Venjamini poolt.

1944. aasta sügisel sai kirik mürsutabamuse tagajärjel rängalt kannatada ja on tänapäeval varemeis. Eesti Apostlik-Õigeusu Kirik alustas 2017. aastal kiriku ümbruses hooldustöid ja kavandab sinna paigaldada infotahvli.

Kogudus
-------

Torgu õigeusu kogudus Saaremaal eraldus usuvahetusliikumise käigus Tiirimetsa kogudusest 1849. aastal. Torgu riigimõisast eraldati kogudusele üle 100 hektari maad. 1866. aastal valmis kogudusemaja. Torgu Apostel Johannese koguduses oli 1850. aastal 341 liiget. Pärast sõda püüti kogudust taastada. 1948. aastal kirjutas Saaremaa praost Viktor Lind VÕKN-i usuasjade volinikule, et Torgu õigeusklikud paluvad koguduse taas avada ning kasutusele võtta säilinud kogudusemaja koos kõrvalhoonetega. Volinik selleks luba ei andnud. Koguduse hooned anti üle Nõukogude piirivalvele.

Kalmistud
---------

* Torgu kalmistu
* Vananõmme kalmistu

Vaata ka
--------

* Torgu Apostel Johannese kogudus
* Tiirimetsa Kristuse sündimise kirik
* Kuressaare Püha Nikolai kirik
* Sääre (Torgu)

Viited
------

1. ↑  "Iide".
2. ↑  "vaimulike andmebaas".

Kirjandus
---------

* "Koguteos Saaremaa II köide". TTÜ Kuressaare Kolledž. Kirjastus Koolibri. Tallinn, 2007; lk 429-434; lk 924-926
* Jaanus Plaat. "Saaremaa kirikud, usuliikumised ja prohvetid 18.-20.sajandil". Eesti Rahva Muuseum. Tartu, 2003; lk 136-140; lk 288-289
* Martin Toon. "EAÕK Kuressaare Püha Nikolai koguduse ajalugu". Kuressaare, 1997; AS Terbo, Tallinn, 1997: lk 4-5; lk 69
* Andrei Sõtšov. "Eesti õigeusu piiskopkond Stalini ajal aastail 1945-53". TÜ kirjastus. Tallinn, 2004; lk 79-97; lk 103-125
* Jaanus Plaat/Arne Maasik. "Õigeusu kirikud, kloostrid ja kabelid Eestis" Eesti Kunstiakadeemia, 2011; lk 760-763

Välislingid
-----------

* Foto varemetes kirikust
* Torgu õigeusu kirik, vaade läänefassaadile
* 4170 Torgu kalmistu. Mälestised. Kultuurimälestiste riiklik register
Talismanid ja amuletid Porto poe vaateaknal
Musta kassiga on seostatud nii õnne kui ebaõnne
**Ebausk** on käitumisreeglite kogum, mis võib põhineda usul või maagilisel mõtteviisil, mille alusel ebausu praktiseerija usub, et tulevikku või teatud sündmuste tulemust saab mõjutada tema käitumisega. Näide: uskumus, et kulla ja hõbeda koos kandmine toob õnnetust.

Selle tõlgenduse kriitikute väitel põhineb ebausk mitte arutlusel, vaid tuleneb kõrvale juhitud või "valgustamata" usulistest tunnetest, mis viib mõningatel juhtudel jäikuseni usulistes vaadetes või praktikas, teistel juhtudel aga usuni ebatavalistesse sündmustesse või talismanidesse, ennetesse ja ennustustesse. Paljud ebausukombed on taandatavad väärarusaamadele põhjuslikkusest või statistikast.

Ülaltoodu võib viia alusetute hirmude või liialdatud hoolikuseni välistes kommetes.

Alan Dundese definitsiooni järgi nimetatakse ebausuks "traditsioonilisi väiteid, mis koosnevad ühest või enamast tingimusest ja ühest või enamast tagajärjest, kus osa tingimusi kuulutab midagi ette ja osa põhjustab midagi." Dundes pakub välja ebausu kolm põhikategooriat: 

1. märgid – põhjuslikud suhted, mida inimene ei saa mõjutada, nende hulka kuuluvad ended ja unenäod;
2. maagia – nõidus, põhineb inimese kavatsuslikul tegevusel;
3. konversioon – hübriidkategooria, kus märgiline ebausk on pööratud maagiliseks, nende hulka kuuluvad muuhulgas soovid ja tõrjemaagia."

Mõnede väitel tuleneb fanatism samadest kõrvalekaldunud usulistest tunnetest enesekindlas erutusseisundis. Selline jäik lojaalsus võib rakenduda nii usundis kui poliitikas ja ideoloogias; see võib keskenduda isegi spordile ja kuulsustele.

Mis ka seda ei põhjustaks, võib ebausk viia mõistusevastase käitumiseni tänu toetumisele oletatavale jumalikule või paranormaalsele kontrollile maailma üle. Mängur võib põhjendada oma võituderida pokkeris kaasaskantava jänesekäpa või konkreetses toolis istumisega oskuste või statistika asemel. Lennukireisija võib uskuda, et teda kaitseb õhus reisijate kaitsepühaku Püha Christopheri medal, mitte statistiline fakt, et lennuõnnetusi juhtub väga harva.

Sõna "ebausk" kasutatakse ka viitamiseks rahvausundile, tavaliselt vastandatuna mõnele teisele usundile või teadusele.

Vaata ka
--------

* Ebajumalakummardamine
* Vandenõuteooria
* Maagia
* Rahvausund
* Triskaidekafoobia

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Ebausk** |

* Katre Lomp. *Tuvide ebausk*
* *Vanad uskumused vajuvad unustusse ning uued tulevad nende asemele*. Tartu Postimees, 7. oktoober 2002
:Pascal Gross.jpg (2018)
**Pascal Groß** (sündinud 15. juunil 1991 Mannheimis) on Saksamaa jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Inglismaa Premier League'i klubis Brighton & Hove Albion.

Ta alustas klubikarjääri TSG 1899 Hoffenheimis, mille koosseisus debüteeris ta Saksamaa kõrgliigas hooajal 2008–09. 2011. aastal liitus ta Saksamaa esiliiga klubiga Karlsruher SC.

Aastatel 2012–2017 mängis Groß viis hooaega FC Ingolstadt 04-s, sh viimased kaks hooaega Saksamaa kõrgliigas.

2017. aasta mais sõlmis ta nelja-aastase lepingu Brighton & Hove Albioniga. 2018. aastal valiti Groß Brighton & Hove Albioni aasta parimaks mängijaks ning sama aasta juunis sõlmis ta klubiga uue nelja-aastase lepingu. 2022. aasta juunis pikendas ta klubiga lepingut kahe aasta võrra.

Aastatel 2008–2011 mängis Groß Saksamaa noortekoondistes.

Viited
------

1. ↑  "Pascal Gross: Brighton & Hove Albion sign FC Ingolstadt 04 midfielder". BBC Sport. 19.5.2017. Vaadatud 9.12.2020
2. ↑  "Pascal Gross signs new contract". Brighton & Hove Albion. 3. juuni 2022. Vaadatud 3. juunil 2022.
Kajsamoor saabub Lennusadamasse (2012)
**Kajsamoor** on enne teist maailmasõda Norras ehitatud ja tänaseni käigus olev[*viide?*] 2-mastiline purjelaev.

Laeva andmed
------------

* Taglastus: praamseilketš
* Purjepind: 397 m²
* Kere materjal: puit
* Abimootor: Volvo-Penta 400 hj
* Reisijate maksimaalne arv: 60

Ajalugu
-------

Laev on ehitatud 1939 Norras Aasheim og Valvatne laevatehases Sagvåg Sunnhordlandis algselt kaubalaevaks. Nimi pärineb vananorra mütoloogiast ja tähendab ligikaudses tõlkes "Tuuletrolli ema".

Eestis
------

Eestis kasutati laeva lõbusõitudeks ja kodusadamaks oli Lennusadam Tallinnas. Kapten oli pikemat aega Herkki Haldre. 
31. mail 2015 avastas Tallinna lahel lõbusõidul olnud Kajsamoor juhuslikult ja päästis tugeva tuulega ümber läinud Delphia 24 tüüpi väikese purjejahi meeskonna.

Vaata ka
--------

* Blue Sirius
* Hoppet

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Kajsamoor** |

* Küllike Rooväli. GALERII JA VIDEO: Purjelaev Kajsamoor lahkus jäädavalt Eestist, ohtuleht.ee, 9. aprill 2017
**Kajaruum** või **kõlaruum**, ka **reverberatsioonikamber** on ruum, mis on kavandatud selliseks, et temas olev heliväli oleks võimalikult difuusne. Kajakambreid kasutatakse akustikas ja elektrotehnikas näiteks mõõtemikrofonide kalibreerimiseks, heliallikate helivõimsuse mõõtmiseks, aga ka materjalide helineeldetegurite määramiseks.

Eestis on kajaruum näiteks Tallinna Tehnikaülikooli akustikalaboris.

Difuusne heliväli kajaruumis
----------------------------

Standardikohases kajaruumis on nõutud, et heliväli oleks difuusne. Difuusne heliväli tähendab, et ruumi kõigis punktides on helirõhutase ühesugune. Difuusses heliväljas on energia tihedus kogu ruumis ühesugune ja kõik heli levimise suunad esinevad võrdse tõenäosusega. See on võimalik, kui ruum on jäikade pindadega, teatud kindlate mõõtmetega ja need mõõtmed on märgatavalt suuremad vaadeldava heli lainepikkusest.

Vaata ka
--------

* Kajavaba ruum

Viited
------

1. ↑  Marju Kaasik (14.02.2018 18:52). "Tallinna tehnikaülikoolis alustas tööd moodne akustikalabor". *ERR-i portaal Novaator*. Vaadatud 05.10.2018.
2. ↑  Mikko Kylliäinen, Valtteri Hongisto (2009). *Hoonete akustiline projekteerimine : akustika alused*. Tallinn: ET INFOkeskus OÜ. Lk 51.
3. ↑  Lawrence E. Kinsler, Lawrence E.. Kinsler, Austin R. Frey, Alan B. Coppens, James V. Sanders (2000). *Fundamentals of Acoustics*. Wiley. Lk 333.`{{raamatuviide}}`: CS1 hooldus: mitu nime: autorite loend (link)
**Viittala** ehk **Bolšoje Vittolovo** (ka **Suuri-Viittala**, vene *Большое Виттолово*) on endine ingerisoome küla ajaloolises Tuutari kihelkonnas Kesk-Ingerimaal Peterburi linnast lõunas. Kaasaegse haldusjaotuse järgi jääb kunagine küla Leningradi oblasti Lomonossovi rajooni Villozi valla territooriumile. 

1676. aastal on küla mainitud kui *Wittala,* kuuludes Duderhofi valla (*Duderhosskoj Pogost*) koosseisu.

18. sajandil, peale Tsarskoje Selo tsaariresidentsi rajamist, sai Viittala tuntuks oma allikate poolest, mis varustasid Katariina lossi suurt tiiki. Küla nimest sai oma nimetuse Vittolovo kanal ja tiik Puškini Babolovski pargis.

1817. aastal oli külas (mainitud kui *Бол. Виттолово*) 50 talu.

1831. aastal oli külas endiselt 50 talu.

1838. aastal elas külas 283 inimest, kellest 129 olid mehed ja 154 naised.

1848. aastal elas külas (nimetatud kui *Suuri Wiittala* ehk *Iso Wiittala*) 282 ingerisoomlast (132 meest ja 150 naist), kellest 166 olid äyrämöised ja 116 savakod.

1856. aastal oli külas 49 talu 139 meeshingega.

1913. aastal oli külas 84 talu.

Küla hävis Teises maailmasõjas.

Viited
------

1. ↑  "Bolšoje Vittolovo. EKI kohanimeandmebaas". Vaadatud 13.04.2017.
2. ↑  "Ingerimaa kaart, 1676, A. Bergenheim". *aroundspb.ru*. Originaali arhiivikoopia seisuga 9.07.2018. Vaadatud 13.04.2017.
3. ↑  "Peterburi lähiümbruse topograafiline kaart, 1817". *etomesto.ru*. Vaadatud 13.04.2017.
4. ↑  Peterburi lähiümbruse topograafiline kaart, 1831, F. F. Schubert.
5. ↑  "Описание Санкт-Петербургской губернии по уездам и станам, 1838 г." Lk 30. Vaadatud 13.04.2017.
6. ↑  Köppen, Peter v (1867). *Erklärender text zu der ethnographishen karte des St. Petersburger gouvernements*. St. Petersburg. Lk 60.
7. ↑  Jelagin, N (1856). *Алфавитный список селений по уездам и станам С.-Петербургской губернии*. Peterburi. Lk 95.
8. ↑  "Peterburi lähiümbruse kaart, 1913". *Digitaaliarkisto - digi.narc.fi*.
Ernst Goldenbaum (paremal) kohtumas Saksa Rahvapolitsei ohvitseridega (1961)
**Ernst Goldenbaum** (15. detsember 1898 Parchim, Mecklenburg – 13. märts 1990 Ida-Berliin) oli Saksa DV riigitegelane.

Ernst Goldenbaum oli pärit töölisperekonnast. Rahvakooli lõpetamise järel töötas ta aastatel 1913–1917 põllutöölisena ja õppis põllumajandust. 1917–1918 võttis Goldenbaum mobiliseerituna osa Esimesest maailmasõjast. 1918. aastal võttis ta Schwerinis osa Novembrirevolutsioonist. 1919–1927 oli ta tööstustööline. 1919. aastal astus Ernst Goldenbaum Saksamaa Sõltumatusse Sotsiaaldemokraatlikku Parteisse, 1920. aastal läks ta üle Saksamaa Kommunistlikku Parteisse. Alates 1921. aastast kuulus ta Saksamaa Kommunistlikku Partei Mecklenburgi piirkonna juhatusse. 1924–1926 ja 1929–1932 oli Ernst Goldenbaum Mecklenburg-Schwerini Maapäeva liige. 1927–1932 oli ta kommunistliku ajalehe Volkswacht toimetaja. Pärast natsionaalsotsialistide võimuletulekut vahistati Ernst Goldenbaum 1933. aastal ja vabastati vahi alt 1934. aastal. Seejärel töötas ta Parchimis talupidajana. 1944. aastal vahistati ta uuesti ja teda hoiti kinni koonduslaagrites. 3. mail 1945 oli ta vange vedanud laeva "Cap Arcona" pardal, mille Briti lennuväe rünnak uputas. Goldenbaum kuulus väheste ellujäänute hulka. 1945. aasta mais sai ta Parchimi linnapeaks. 1945–1946 kuulus ta Mecklenburgi maareformi komisjoni ja oli 1946–1949 Mecklenburg-Vorpommerni põllumajandusministeerimi osakonnajuhataja. 1946. aastal astus ta Saksamaa Sotsialistlikku Ühtsusparteisse. 1948. aastal kuulus ta Saksamaa Demokraatliku Talurahvapartei asutajate hulka ja oli 1948. aasta juunist kuni 1982. aasta maini partei esimees. 1949–1950 oli Goldenbaum Saksa DV põllu- ja metsamajandusminister. 1949. aastast kuni surmani 1990. aastal oli ta Rahvakoja (parlamendi) liige. 1976. aasta oktoobrist kuni 1982. aasta juulini oli ta üks Saksa DV Riiginõukogu esimehe asetäitjatest.

Viited
------

1. ↑  Goldenbaum, Ernst \* 15.12.1898, † 13.3.1990 : Vorsitzender der DBD, Minister für Land- u. Forstwirtschaft Bundesstiftung zur Aufarbeitung der SED-Diktatur
**Keldrimäe Vabadustammik** oli 1,5 ha suurune puiestik Jaanilinnas endise Keldrimäe küla kohal, mis oli rajatud seal 28. novembril 1918 peetud Eesti Vabadussõja esimese lahingu auks.

Rajamine
--------

1929. aastal toimus Narvas esimene Vabadusristi päev, kus otsustati istutada lahingu toimumiskoha tähistamiseks tamm. Vabaduse Risti Vendade Ühenduse Narva osakond kavandas sinna tammiku. Kolme aasta jooksul istutati üle 400 tamme ning jalakaid, pärni, vahtraid ja ilupõõsaid. Puiestik ümbritseti kuusehekiga. Restaureeriti kaevikud, blindaažid, laskepesad, jooksukraavid ja traataed. Seal looduslikult paiknevale suurele kivile kinnitati Voldemar Peili kujundatud plaat tekstiga: "Siit algasime võitlust rahvusliku vabaduse ja riikliku iseseisvuse eest." Püstitati ligi viie meetri kõrgune klombitud paekivist Võiduvärav, mida kaunistas kaks Vabadusristi.

Avamine
-------

Vabadustammik avati pidulikult 28. mail 1932. Kokkutulnuile pidas kõne kindral Tõnisson. Ta avaldas lootust, et "see koht saab elavatele ja tulevastele põlvedele pühaks paigaks, kus tammed jutustaks lugusid meestest ja meelest, mis tõi Eesti uuestisünni". Kõik puud läksid hästi kasvama ja 1940. aastaks oli Vabadustammik juba ilus park.

Hävimine
--------

1940. aastal, Eesti okupeerimise järel, purustati mälestustahvel. Sõjatules sai Vabadustammik korralikult räsida. Tänaseks on Vabadustammikust alles jäänud mõned kidurad puud ja maasse vajunud kivi, mida ümbritsevad Ivangorodi ilmetud majad. Säilinud puude vahele rajas Venemaa oma langenuile sadade langenud punaarmeelaste nimedega mälestusmärgi. Pargis on säilinud rändrahn, millel on näha veel kunagise plaadi asukoht.
**Suurusjärk** on matemaatikas skalaarse suuruse kuuluvus teatavasse fikseeritud vahemikku. Näiteks 106 näitab kuuluvust vahemikku 5×105 kuni 5×106.

Kui suuri arve väljendatakse standardkujul *a*×10*n* (kus *a* on mingi arv 1 ja 10 vahel), siis näitab suurusjärku astendaja *n*.  Näiteks arvu 3,8×107 suurusjärk on 7. Selles tähenduses mõistetakse suurusjärku ka väljendites „suurusjärgu võrra suurem" (ehk ümmarguselt 10 korda suurem), „mitu suurusjärku väiksem", „samas suurusjärgus", s.t vahemikus (1<*a*<10)×10*n*.

Füüsikalise suuruse mõõtühiku suurusjärku väljendatakse harilikult detsimaaleesliitega, näiteks 103 meetrit on kilomeeter.

Üldkeeles kasutatakse väljendeid „on samast suurusjärgust, sama suurusjärku" valdavalt tähenduses „on (ligikaudu, ligilähedalt, enam-vähem) niisama suur või samasuurune".

Kas väljendiga „samas suurusjärgus" mõeldakse ligilähedase suurusega arvu või arvu 10 astme vahemikus, selgub harilikult kontekstist.

Viited
------

1. ↑   / Ülo Kaasik. Matemaatikaleksikon. Tartu, 2003
2. ↑   Suurusjärk
3. ↑  Arvu aste
4. ↑   ÕS: suurusjärk
Krahv **Ernst Emil Holstein** VR II/3 (13. aprill 1901 Kopenhaagen – 17. september 1928 Tallinn) oli Taani ja Eesti sõjaväelane (nooremleitnant), Richard Gustav Borgelini adjutant Eesti Vabadussõjas Taani vabatahtlike kompanii koosseisus.

Elulugu
-------

Ernst Emil Holstein sündis 13. aprillil 1901 Kopenhaagenis.

### Sõjaväeline teenistuskäik

Astus 1917. aastal Aage Vestenholzi kadetikorpusse, teenis hiljem Taani 4. polgus ja mehaanika ning lennuväe koolis.

Ernst Emil Holstein tuli 1919. aasta aprillis Taani vabatahtlike kompaniiga Eestisse. Teenis kompaniis selle ülema kolonelleitnant Richard Gustav Borgelini käsundusohvitserina, olles ühtlasi üksuse noorim ohvitser. Eesti Vabadussõjas tegi kaasa lahingud Rõugest kuni Jakobstadtini, Pihkva ning Ostrovini. Ülendati lipnikuks, vanusega 20. juunist 1919. Vabadussõjas üles näidatud vahvuse eest anti talle Vabadusristi II liigi 3. järk ja tasuta maa.

Astus 24. märtsil 1920 Eesti kaitseväe teenistusse. Määrati 7. aprillil 1. Ratsapolku ja komandeeriti sama aasta 7. juunil ratsa allohvitseride kooli. Teenis ratsa allohvitseride koolis (hiljem Allohvitseride Kooli õppeeskadronis) kuni sõjaväeteenistusest lahkumiseni 20. märtsil 1921. Ülendati kiiduväärt teenistuse ja väljateenitud aja eest alamleitnandiks, vanusega 20. detsembrist 1919. Novembris 1922 nimetati see auaste ümber nooremleitnandiks.

### Hilisem elukäik

Lahkus isa nõudel Eestist, et õppida Taanis põllumajandust ja asuda seejärel Holsteinide suurte maaomandite valitsemisele. Kui kolonelleitnant Borgelin asus majandama temale autasuna antud Maidla mõisat Harjumaal, kutsus Borgelin Holsteini oma mõisa valitsejaks.

Hukkus õnnetult 17. septembril 1928 Maidla mõisatöölisele vihaselt kallale tunginud pulli pusklemisest tekkinud vigastuste tagajärjel. Krahv Holsteini põrm saadeti sama aasta 24. septembril riiklike sõjaväeliste auavalduste saatel Eesti aurikule Tiber, mis selle kodumaale matmiseks viis.

Auastmed
--------

* 1919 – lipnik
* 1921 – alamleitnant
* 1922 – nooremleitnant

Tunnustus
---------

* Vabadusrist II/3 (23. märts 1920)
* Läti Karutapja orden

Viited
------

1. ↑  Päevaleht, 19. september 1928, lk 8
2. 1 2 3  Ernst krahv Holstein †. Sõdur. 1928, nr 39/40, lk 1118
3. 1 2  K&E: Taani - külade maa. Kultuur ja Elu
4. ↑  Borgelin, Richard G (2004). *Dannebrogi lipu all. Taani vabatahtlikud Eesti Vabadussõjas.* Tallinn: Olion, lk 264
5. ↑  Borgelin, Richard G: Ernst krahv Holstein. In memoriam. Sõdur. 1928, nr 39/40, lk 1118
6. ↑  LKOK nr.3/1387: Holstein, Ernst (läti keeles)
Kelgutamine Keilas.
Euroopa meistrivõistlused kelgutamises 1937. aastal.
**Kelgutamine** on lumel või jääl kelguga sõitmine.

Kelgutamine on talvine harrastus, ka kehakultuuri ja talispordi ala.

Esimesed teated kelgutamise kohta pärinevad 1480. aastast Norrast. Laialdasemalt hakati kelgutamist harrastama 1520. aasta paiku Kesk-Euroopas. 

Kelgutamine kui võistlussport hakkas arenema 19. sajandil. Esimene kelgurada ehitati Šveitsi Alpides 1879. aastal. Rahvusvaheline suurvõistlus kelgutamises toimus esimest korda 1883. aastal Davosi-Klostersi üle 3 kilomeetri pikkusel rajal. Osalejaid oli Hollandist, Saksamaalt, Šveitsist, Inglismaalt ja isegi üks paar Austraaliast. Võistluse võitis šveitslane Peter Minschi. Kelgutati kõige tavalisema istekelguga.

1884. aastal projekteeris inglise major W. H. Bulpett Sankt Moritzi lähedale Cresta külla 1200 m pikkuse kelguraja, millest sai aastakümneteks kelgutamise Meka. Niinimetatud Cresta Runi rada oli kuulus üle maailma.

1913. aastal asutati Saksamaa, Šveitsi ja Austria kelgutajate eestvedamisel Dresdenis esimene rahvusvahelise kelgutamisühing, mis juba järgmisel aastal korraldas esimesed Euroopa meistrivõistlused. 1923. aastal asutati Rahvusvaheline Bobisõiduföderatsioon, mille juurde moodustati kelgutamisühing. Iseseisev Rahvusvaheline Kelgutamisföderatsioon (FIL) asutati 1957. aastal.

Vaata ka
--------

* Kelk
* Kelgutamine taliolümpiamängudel

Välislingid
-----------

* Rahvusvaheline Kelgutamisföderatsioon

| * v
* r
Olümpiamängude spordialad |
| --- |
| Suveolümpia spordialad | 

* Aerutamine
* Golf
* Jalgpall
* Jalgrattasport (BMX **·**  Maanteesõit **·**  Trekisõit)
* Judo
* Kergejõustik
* Korvpall
* Käsipall
* Laskesport
* Lauatennis
* Maadlus (Kreeka-Rooma maadlus **·**  Vabamaadlus)
* Maahoki
* Moodne viievõistlus
* Poks
* Purjetamine
* Ragbi
* Ratsasport
* Sulgpall
* Sõudmine
* Taekwondo
* Tennis
* Triatlon
* Tõstesport
* Veesport
	+ Kujundujumine
	+ Ujumine
	+ Veepall
	+ Vettehüpped
* Vehklemine
* Vibusport
* Võimlemine
	+ Iluvõimlemine
	+ Riistvõimlemine
	+ Trampoliinvõimlemine
* Võrkpall
	+ Rannavõrkpall

*Lisatud 2020. aasta olümpiamängude kavva*: 3x3 (korvpall) **·**  Karate **·**  Pesapall/Pehmepall **·**  Rulasõit **·**  Sportronimine **·**  Surfamine |
| Taliolümpia spordialad | 

* Bobisõit/Skeleton
* Jäähoki
* Jääkeegel
* Kelgutamine
* Laskesuusatamine
* Suusasport
	+ Kahevõistlus
	+ Lumelauasõit
	+ Murdmaasuusatamine
	+ Mäesuusatamine
	+ Suusahüpped
	+ Vigursuusatamine
* Uisusport
	+ Iluuisutamine
	+ Kiiruisutamine
	+ Lühirajauisutamine

 |
| Endised olümpiaalad | 

* *Jeu de paume*
* Kriket
* Kroket
* Köievedu
* Lakross
* Mootorpaatide võidusõit
* Pelota
* Polo
* *Rackets*
* *Roque*

 |
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel kirjeldab keskaegset venelaste ala tähistavat geograafilise terminit. Ajaloolisese vene riigiga tutvumiseks vaata Kiievi-Vene; paadi kohta vaata artiklit Vene (paat)* |

---

**Vene** (vanavene keeles *Рѹ́сь*; ladina keeles *Ruthenia*, vanapõhja keeles *Garðaríki*) on 9. sajandi lõpus kujunenud idaslaavi Kiievi-Vene tuumikala tähistav geograafiline nimetus, mis jäi regiooni tähistama ka pärast Kiievi-Vene killustumist. "Vene" oli selle riigi endanimi, "Kiievi-Vene" ja "Vana-Vene" aga sellele hiljem pandud nimed. Nimi "Vene" kannab tugevat riikluse traditsiooni, mis seostub esimese idaslaavi ühisriigi Kiievi-Vene pärandiga. Eesti keeles ei ole õige kasutada nime "Vene" Venemaa kohta. Seda vahet teevad ka venelased ise, kelle jaoks Vene on *Русь*, kuid Venemaa *Россия*.

Nime etümoloogia
----------------

Vene ladinakeelse nime Ruteenia päritolu pole päris selge. 

Sõna "vene" päritolu kohta eesti keeles pole ühtset seisukohta. Arvatavasti tuleneb see Läänemere lõunakaldal elanud lääneslaavi hõimu venetite ehk veneetide nimest. Venetite otsesed järeltulijad tänapäeval on sorbid.

Nime kasutus ajaloos
--------------------

Julius Caesar nimetas üht Gallia hõimu *Ruteni*'ks, aga slaavlastega polnud sel hõimul pistmist. 

Esimest korda kasutati nime teadaolevalt 12. sajandil Augsburgi aastaraamatutes. See võib olla seotud traditsiooniga, mille järgi barbarite hõime nimetati mõne antiikautori mainitud nimetusega, nagu näiteks taanlasi nimetati daaklasteks ja sakslasi teutoonideks. 12. sajandi lõpuks oli nimi Ruteenia laialt levinud, sealhulgas paavsti koostatud dokumentides.

Leedu Suurvürstiriik koosnes enne Poolaga liitumist (1569) kolmest põhilisest alast: Litwa, kus elasid valgevenelased, Žemaitija, kus elasid leedulased, ja Russ või Ruteenia, kus elasid ukrainlased. Kogu vürstiriigi kultuurikeskuseks oli algul Navahrudak (Novogorodok), seejärel Vilnius.

Kiiev oli Kiievi-Vene ajal õigeusu keskus. Hiljem, kuulutades ennast Ida-Rooma keisririigi pärijaks ja jätkajaks, hakkas Moskva suurvürstiriik ennastki Veneks nimetama, et koondada Moskvasse õigeusu jõud. Vana Vene nime asemel hakkasid venelased Ukraina alasid nimetama Väike-Veneks. Sellest ajast alates nimetati ukrainlasi kuni 20. sajandini väikevenelasteks.

Poolakeelne nimi Ruś märgib pärast Lublini uniooni Rzeczpospolitas Poola Krooni maade hulka, st Poola kuningriigile kuulunud idaslaavi alasid. Praegu kuulub suurem osa neist aladest Ukraina koosseisu. Nimi hõlmas Podlaasia, Ruśi, Belzi, Volõõnia, Podilski, Bratslavi, Kiievi ja Tšernigivi vojevoodkondi. Teatud juhtudel vastab poola *Ruś*'ile eesti keeles "Vene". Näiteks on *Ruś Biała* 'valge-Vene' ja *Ruś Czarna* 'must-Vene'.

Rakendused väljaspool geograafiat
---------------------------------

Tartus sündinud keemik Carl Claus avastas 1844. aastal Uuralites kaevandatud plaatinamaagist ruteeniumi ja nimetas selle Venemaa Keisririigi ladinapärase nime järgi.
**Vene-Rootsi sõda (1495–1497)** oli sõda Moskva suurvürstiriigi ja Rootsi kuningriigi vahel valduste pärast Soomes ja Karjalas aastatel 1495–1497.

Soome territoorium Lõuna-Soomes, ajaloolised piirkonnad: Päris-Soome, Uusimaa, Satakunta, Häme, Savo, Pohjanmaa olid vallutatud Rootsi poolt 13. sajandil. Idapoolse territooriumi Karjala hõivamisel ning edasitungil ida poole põrkusid Rootsi kuningriigi huvid Loode-Venemaal valitsenud ja Ingerisse laienenud Novgorodi vabariigi huvidega. Rootsi edasitungil idasuunal toimus 1240. aastal Novgorodi vürsti Aleksander Jaroslavitši juhitud Novgorodi vägedega Ižora jõe Neevasse suubumiskohas toimunud Neeva lahing. 

1295. aastal tungisid rootslased Käkisalmi ning alustasid seal Käkisalmi linnuse ehitamist, kuid vasturünnakuga hävitasid Novgorodi väed Rootsi väesalga ja vallutasid linnuse. Rootsi ja Novgorodi vahelised piirisõjad lõpetas 1323. aasta 12. augustil Pähkinälinnas sõlmitud Pähkinäsaari rahu. Piirijoon valduste vahel märgiti Soome lahest mööda Sestra jõge, põhja pool Saima järveni ja seejärel loodes kuni Põhjalaheni.

Rootsi valduste (Soome) ja Novgorodi vabariigi vaheline piirijoon pärast 1323. aastal Pähkinälinnas sõlmitud Pähkinäsaari rahu
Novgorodi vabariigi territooriumis moodustas kahe riigi vaheline ala Ingerimaal, Vadja viiendiku. Novgorodi valdusse jäid Ingerimaal, Vadja viiendikus Käkisalmi kirikukihelkonna (vene *Корельский уезд*) pogostid: Ilomantsi (*Иломанский погост*), Kaupungin ehk Räisälä (*Городенский*), Kurkijoki (*Кирьяжский*), Rautu (*Ровдужский*), Sakkola (*Саккульский*), Salmi (*Соломянский*), Sortavala (*Сердовольский*). 

Rootsi valdustesse Karjalas jäid Karjala kannasel ja Laadogast põhjas Äyräpää (*Огребу*), Jääski (*Яаски*, rootsi *Jäskis*) ja Savo (*Севилакша*, rootsi *Savolax*) pogostid.

Karjala ajaloolised osad
Moskva suurvürsti Ivan III poolt ellu viidud "Venemaa taasühendamise" käigus allutas Moskva suurvürstiriik 1478. aastal Novgorodi vabariigi ning liitis suurvürstiriigiga Novgorodi valdused. 

Sõjaliste ettevalmistustena alustas Ivan III 1492. aastal Narva jõe keskjooksul Jaani linnuse ehitamist ning 1493. aastal liitus Rootsi vaenlase Norra ja Taani kuningriigi kuninga (1481–1513) ja Kalmari uniooni monarhi Hansuga.

1495. aastal ründas Venemaa taanlaste poolt mahitatuna Rootsi kuningriigi valdusi Soomes. 30. novembril 1495 saavutasid end kaitsnud soomlased Viiburi linnuse ülema Knut Posse juhtimisel Moskva vägede üle võidu. 

1496. aastal uuesti rünnanud moskvalased jõudsid läbi Karjala ja Savo Hämeni. Rootsi abi venis sisetülide tõttu. Kui see aga ükskord kohale jõudis, asusid Rootsi väed sõjaretkele ning purustasid 1496. aasta suvel Narva jõe äärse moskvalaste Jaani linnuse. Rootsi väepealikud Svante Nilsson Sture ja Knut Posse maabusid 70 laevaga Ivangorodi alla ning kindluse pommitamise järel, vallutasid selle.

1497. aastal sõlmiti Rootsi-Vene vaherahu. 1497 pagendati Soome ka taanlaste poolt alistuma sunnitud Sten Sture Vanem, kus tal küll keelati omada suuremaid ja tähtsamaid kindlusi.

Vaata ka
--------

* Vene-Rootsi sõda
* Soome keskaeg
* Moskva-Leedu sõda (1492–1494)
| Vene-euroopa laika |
| --- |
|  |
| FCI standard nr 304 |
| Rühm | **5**: spitsilaadsed ja algupärased tõud |
|
| Alarühm | **2**: põhjamaised jahikoerad |
| Standard nr | **304**   02.03.2011 (en et) |
|
|
| Kohalik nimi | русско-европейская лайка e russko-jevropeiskaja laika |
|
|
|
|
| Töökatsed | jah |
| Kasutus | mitmekülgne jahikoer |
| Tunnused |
| Turja kõrgus | 52–58 cm (isane)48–54 cm (emane) |
| Pikkuse indeks | 100–103 (isane)100–105 (emane) |
|
| Kattekarv | karm ja sirge pealiskarv, villataoline pehme aluskarv |
| Karvkate | must valgega või valge mustaga, üleni valge või must |
|
|
|
|  Meediafailid Wikimedia Commonsis |
| Koer (*Canis lupus familiaris*) |

**Vene-euroopa laika** (vene k Русско-европейская лайка) on Venemaa Euroopa-osa metsapiirkondadest pärinev jahikoer. See tõug pärineb komi, arhangelski, karjala jt selle piirkonna laikadest, kes koondati 1947. aastal vene-euroopa laika nimetuse alla. Aastal 1944 algas süsteemne tõuaretus E. I. Šereševski juhtimisel Tveri oblastis Venemaal. Vene-euroopa laika tõustandard kinnitati 1952. aastal.

Tunnustus
---------

Vene-euroopa laikat on tõuna tunnustanud FCI spitsilaadsete ja algupäraste tõugude rühmas põhjamaiste jahikoerte alarühmas tõustandardi numbriga 304. Lähedased tõud on lääne-siberi laika (nr 306) ja ida-siberi laika (nr 305). Ameerika organisatsioon UKC paigutab vene-euroopa laika põhjamaiste tõugude (*Northern Breed*) rühma.

Tõustandard
-----------

Vene-euroopa laikasid kirjeldatakse kui keskmise suurusega tõugu turjakõrgusega 52-58 cm (emastel 48-54 cm). Tõule on omased püstised kõrge asetusega kõrvad ja rõngas või sirbikujuline saba, mille ots puudutab selga, reit või istmikku. Värvustest on aktsepteeritud valge, must, valge mustaga ja must valgega.

Temperament
-----------

Vene-euroopa laika on elavaloomuline tõug, kes naudib viibimist välitingimustes. Koerad annavad jahimehele häälekalt märku puu otsas olevast saakloomast (tavaliselt orav või kährik). Vene-euroopa laikal on tugev omanikutunnetus, tegu on üsna territoriaalse tõuga ja seega sobib ta hästi valvekoeraks. Ta on väga leplik laste suhtes, kuid ettevaatlik võõraste ja teiste koertega suheldes.

Liikumine
---------

Tegemist on väga energilise tõuga, kes vajab palju liikumist, parim on selleks võimalus joosta looduses või osaleda jahil. Kui liikumisvõimalused on piiratud, hakkab koeral kiiresti igav ja ta võib muutuda probleemseks.

Viited
------

1. ↑  "RUSSIAN - EUROPEAN LAIKA" (pdf) (inglise). FCI. Vaadatud 22.12.2017.
2. 1 2 3  "Vene-euroopa laika" (pdf). EKL. Vaadatud 22.12.2017.
3. ↑  "Russko-Evropeïskaïa Laika (304)". FCI. Vaadatud 22. detsember 2017.
4. ↑  "Breed Standards". UKC. Vaadatud 22. detsember 2017.
**Kuivamislõhed** on ebaühtlase kuivamise tagajärjel tekkinud praod ja lõhed puidus.

Kuivamislõhe põhjused
---------------------

Puidu kuivatamise suurim probleem on see, et välimine kiht kuivab kiiremini kui sisemine. Kui välimistel kihtidel lastakse kuivada liiga palju alla kiudude küllastuspunkti, tekivad puidus pinged. Välimiste kihtide kahanemist takistab niiskem puit sisemistes kihtides. Puidu kiud rebenevad, mis võimaldab tekkida lõhedel ja pragudel, kui pinged pikikiudu on suuremad kui tugevus kahe kiu vahel. Lõhed kulgevad radiaalsuunas, kus paiknevad mehaaniliselt nõrgad rakud, säsikiired. Lõhenemise intensiivsus on võrdeline materjali paksuse ja kuivamise kiirusega. Kuna vesi liigub ristlõikest läbi palju kiiremini, kuivavad puidu otsad kiiremini. Nende kahanemist takistab otstest kaugemal asuv puit, mis kuivab aeglasemalt. Kui pinge kasvab puidu tugevusest suuremaks, tekivad praod.

Probleemid
----------

Paljud hoiduvad kasutamast defektset puitu, kuna see kahandab puidu ilu ja väärtust. Praod vähendavad puidu tugevust, tugevus langeb korrelatsioonis defekti suuruse ja ulatusega.

Mida ette võtta
---------------

Kõrgem kuivatamistemperatuur tähendab lühemat kuivatamisaega, kuid ka suuremat tõenäosust sisepingete tekkimiseks. Optimaalne kuivatamisviis tähendab kompromissi leidmist nende kahe vahel, tuleb välja töötada kava, mis kuivataks puitu võimalikult kiiresti silmnähtava materjali väärtuse languseta. Et palkide otspinda ei tekiks lõhesid, tuleb vältida otspinna kuivamist päikese käes. Saematerjali kuivatamisel tuleb võõbata materjali otspind niiskust mitteläbilaskva ainega.

Viited
------

1. 1 2 3  Fred M. Lamb. "SPLITS AND CRACKS IN WOOD". Vaadatud 12.18.2020. `{{netiviide}}`: kontrolli kuupäeva väärtust: `|vaadatud=` (juhend)
2. ↑  (Keey *et al.*, 2000)
3. 1 2  Roos, Ando. "Puidu füüsikalised omadused" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 2020-01-27. Vaadatud 12.18.2020. `{{netiviide}}`: kontrolli kuupäeva väärtust: `|vaadatud=` (juhend)
4. ↑  Smith, Ron (aprill 2016). "Understanding & working with wood defects". Vaadatud 12.18.2020. `{{netiviide}}`: kontrolli kuupäeva väärtust: `|vaadatud=` (juhend)
5. ↑  Ayarkwa, Joshua. "Influence of wood defects on some mechanical properties of two tropical Ghanaian hardwoods". Vaadatud 12.18.2020. `{{netiviide}}`: kontrolli kuupäeva väärtust: `|vaadatud=` (juhend)
6. ↑  Haque, Nawshad (jaanuar 2011). "Delamination in Timber Induced by Drying".
Linnuse asendiplaan 19. sajandist.   
Autor: Carl Faehlmann
Kuimetsa tornlinnus 19. sajandil.   
Autor: Carl Faehlmann
Kuimetsa tornlinnuse esimese korruse varemed
Linnuse esimese korruse võlvlagi
**Kuimetsa linnus** ehk **Kuimetsa tornlinnus** oli tornlinnus Juuru kihelkonnas Harjumaal. Nüüdisajal asuvad linnusevaremed Rapla maakonnas Rapla vallas Kuimetsa külas Vatla jõe ääres Juuru-Kose ja Vahastu teeristil. 

Linnus ehitati kindlustatud mõisamajana 1412. aastal Tallinna tsistertslaste Püha Mihkli kloostrile kuuluva Kuimetsa mõisa kaitseks. Linnus põles 1560. aastal Liivi sõjas. 

Maamõõtja Carl Faehlmanni akvarelli järgi oli 1827. aastal veel alles kahe rippnurgatorniga kolmekorruseline tornelamu.

Tänapäeval on linnusest säilinud vaid esimene korrus, mis on mattunud rusukünka alla, meenutades keldrit (ruum 7 x 5 m), millena seda ka kasutatakse.

Vaata ka
--------

* Eesti linnuste loend
* Eesti mõisate loend

Kirjandus
---------

* Mari-Ann Remmel, "Mõisalegendid. Harjumaa". Tänapäev, Tallinn 2008

Välislingid
-----------

* Kuimetsa linnusest ja mõisast Eesti Mõisaportaalis
* Sammlung sämtlicher Ruinen in Estland. ...; EAA.854.4.469; 1840-1841
* Kuimetsa linnus kultuurimälestiste riiklikus registris Muuda Vikiandmetes
**Voldemar Kirotar** (18. jaanuar 1906 Võru – 3. juuni 1942 hukati Irkutskis Venemaal) oli eesti vaimulik.

Lõpetas aastal 1926 Räpina ühisgümnaasiumi. Õppis Tartu Ülikooli usuteaduskonnas 1929–1933. Oli prooviaastal Tartu Pauluse ja Rõuge Maarja koguduses. Ordineeriti pastoriks 10. detsembril 1933. 

Oli Kaarma Peeter-Pauli koguduse õpetaja 1933–1936. 1936–1937 oli Rapla Maarja-Magdaleena koguduses Joosep Liivi isiklik adjunkt. 1937–1941 oli Käina Martini koguduse õpetaja ning aastatel 1939–1941 Kärdla Johannese koguduse ja Pühalepa Laurentsiuse koguduse asetäitja õpetaja. Lisaks oli 1937–1941 Saarte-Lääne praostkonna abipraost ja 1939–1941 Saarte-Lääne praostkonna praosti kohusetäitja. Viidud asumisele Venemaale.

Isiklikku
---------

Abikaasa isa oli Rapla Maarja-Magdaleena koguduse pastor Joosep Liiv. Abikaasa Salme Kirotar (ja ka abikaasa õe Helga Kibbermanni perekond) said tuntuks saksa-eesti ja eesti-saksa sõnaraamatute koostamisega.

Viited
------

1. ↑  Konrad Veem, "Eesti Vaba Rahvakirik Dokumentatsioon ja leksikon", EVR, Stockholm, 1988

Välislingid
-----------

* Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944
**Krediidi kulukuse määr** näitab protsentuaalselt laenust tulenevat tegelikku kulu laenuvõtjale aastas, selleks võetakse arvesse kõik teadaolevad kulud, mis kliendil tuleb tasuda. Näiteks krediidi kulukuse määra arvutamisel võetakse arvesse kõik lepingutasud, laenuhooldustasud kui ka muud kaasnevad kulud, autoliisingu või laenu puhul kohustuslik kaskokindustus ja kodulaenu puhul kodukindlustus. Krediidi kulukuse määra kaudu saab laenupakkumisi ühtsetel alustel võrrelda ja see on tunduvalt täpsem kui võrrelda intressi alusel. 

Krediidi kulukuse määra arvutades võetakse intressi arvutamise esimeseks päevaks laenu andmise päev. Arvutamisel kasutatavate tähtpäevade intervalle väljendatakse aastates, kuudes, nädalates või päevades, kusjuures aastas on 365 päeva, 52 nädalat või 12 võrdset kuud (võrdsete kuude puhul on 30,41666 päeva ehk 365/12). Krediidi kulukuse määr esitatakse kahe komakoha täpsusega.

Eestis võimalik suurim krediidi kulukuse määr, mida laenuandja võib kliendilt küsida, on kolmekordne Eesti panga poolt kehtestatud baasmäär, mille leiab Eesti panga statistikamooduli leheküljelt. Suurema määra küsimusel on laenuandja vastuolus heade tavade ja kommetega ning sellest tuleks kindlasti teavitada Eesti Tarbijakaitseametit ja antud laenupakkumist ei tohiks võtta vastu.

Välislingid
-----------

* Krediidi kulukuse määra statistika Eesti Panga kodulehel
* Krediidi kulukuse määr portaalis Heaintress.ee
Vytautas Landsbergis  
veebruaris 2014
Vytautas Landsbergis  
veebruaris 2004
Vytautas Landsbergis  
veebruaris 2004
**Vytautas Landsbergis** (sündinud 18. oktoobril 1932 Kaunases) on Leedu poliitik, pianist ja muusikateadlane.

Landsbergis lõpetas 1955 Leedu Konservatooriumi klaverimängu erialal. 

Kaitsnud 1969. aastal doktorikraadi, töötas ta aastaid muusikaõppejõuna, olles 1978–1990 konservatooriumi professor. Teadlasena on tema peamiseks uurimisvaldkonnaks olnud leedu helilooja Mikalojus Konstantinas Čiurlionise elu ja looming.

Ta oli Leedu taasisesivumise protsessis osalenud poliitilise rahvaliikumise Sąjūdis üks asutajaliikmeid. 1988. aastal kandideeris ta NSV Liidu Rahvasaadikute Kongressi saadikuks ja osutus valituks, osaledes kongressis muu hulgas Molotov-Ribbentropi pakti ja selle salaprotokollide hukkamõistu arutanud komisjonis.

Aastatel 1990–1992 oli ta taasiseseisvunud Leedu Vabariigi esimene riigipea ja parlamendi (Ülemnõukogu) esimees.

Aastal 1993 asutas ta uue erakonna Isamaaliit ja oli selle esimene esimees.

Aastatel 1996–2000 oli Vytautas Landsbergis taas Leedu parlamendi esimees. 1997. aastal kandideeris ta presidendivalimistel, kuid kogus vaid 15,9 protsenti häältest ja jäi selle tulemusega kolmandaks.

Alates 2004. aasta valimistest 2014. aastani oli Landsbergis Euroopa Parlamendi liige.

Tema pojapoeg Gabrielius Landsbergis valiti 2014. aastal Euroopa Parlamendi liikmeks.

Tunnustus
---------

* 2002 Maarjamaa Risti I klassi teenetemärk
* 2017 Vabaduse orden (Ukraina)

Isiklikku
---------

Landsbergise abikaasa Gražina Ručytė-Landsbergienė on samuti pianist ja muusikaõppejõud, poeg Vytautas V. Landsbergis aga filmilavastaja, näitleja ja laulja, pojapoeg Gabrielius Landsbergis on poliitik (Isamaaliit – Leedu Kristlikud Demokraadid) ja aastast 2014 Euroopa Parlamendi liige.

Välislingid
-----------

* Former Lithuanian Head Of State On RFE/RL In The Baltics, intervjuu Vabadusraadiole (2:27), 25. juuni 2015 (vene keeles, ingliskeelsed subtiitrid)

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Vytautas Landsbergis** |
**VÕI** (ingl k OR) on lauseloogikas disjunktsiooni tehte märgi {\displaystyle \lor } sõnaline kuju; see tehtemärk on ladina k sõna *vel* (või) esitähe kujuline.

Sõna VÕI kasutatakse ka vastavat tehet sooritava loogikaelemendi nimena. VÕI-elemendi väljundis on signaal 1 siis, kui vähemalt ühes sisendis on signaal 1.

VÕI-elemendi IEC standardi kohases tingmärgis väljendab disjunktsiooni tehet tähis ≥1 (samas tähenduses on kasutusel ka 1 ilma märgita ≥). 

| Funktsionaalse seose kirjutusviisid | Tingmärk skeemidel | Olekutabel | Realiseerimine releedega |
| --- | --- | --- | --- |
| IEC 60617-12 | USA ANSI 91-1984 |
| {\displaystyle Y=A\lor B}{\displaystyle Y=A+B\,} |  |  | 

| A | B | **Y = A v B** |
| --- | --- | --- |
| 0 | 0 | **0** |
| 0 | 1 | **1** |
| 1 | 0 | **1** |
| 1 | 1 | **1** |

 |  |

VÕI-loogikaelemendi skeem
VÕI-elemendid valmistatakse CMOS-tehnoloogias, kus lülititena toimivad MOSFET-transistoride paarid. Kõrvaloleval skeemil moodustavad transistorid T1…T4 VÕI-EI lüli. Kui sisendis A või B on kõrge potentsiaal (signaal 1), siis juhivad vastavalt transistorid T4 või T3 (lülititena suletud seisus), samal ajal kui T1 ja T2 on mittejuhtivad (lülitite kontaktid avatud). Transistorid T5 ja T6 skeemi väljundis täidavad EI-lüli ülesannet. VÕI-EI lüli koos EI-lüliga kokku annavadki VÕI-elemendi. Seega kui näiteks kõrge potentsiaal on sisendis A, siis on mittejuhtiv T1 ja juhtiv T4; seetõttu on T6 sisendis madal potentsiaal ja see transistor on mittejuhtiv. Samamoodi muudab kõrge potentsiaal sisendis B mittejuhtivaks transistori T5. Järelikult saadakse mõlemal juhul väljundis kõrge potentsiaal.

Vaata ka
--------

* Disjunktsioon
* Digitaalloogika
* Loogikavärav


| * v
* r
Loogiline tehe / konnektor |
| --- |
| 
Konjunktsioon (NING)  • Disjunktsioon (VÕI)  • Eitus (EI)  • Konjunktsiooni eitus (NING-EI)  • Disjunktsiooni eitus (VÕI-EI)  • Välistav disjunktsioon (XOR)  • Implikatsioon  • Ekvivalents |
| Vaata ka | 
Boole'i algebra  • De Morgani seadused  • Loogikaelement |
Váh Piešťany lähedal
**Váh** (saksa keeles *Waag*, ungari keeles *Vág*, poola keeles *Wag*) on jõgi Slovakkias.

Váh algab Kõrg- ja Madal-Tatra mägede vahelisest orust kahe haruna, Valge Váh (*Biely Váh*) ja Must Váh (*Čierny Váh*). Musta Váhi lähtest mõõdetakse jõe pikkust. Váh voolab ülemjooksul Karpaatide ahelike vahel läände, seejärel pöördub Kesk-Doonau madalikul lõunasse ja suubub Doonausse.

Jõe pikkus on 406 km. Váh on pikim algusest lõpuni Slovakkias voolav jõgi ja ühegi teise jõe Slovakkias voolav osa ei ole pikem kui Váh. Jõe valgla on 15 075 km², see hõlmab suurema osa Lääne-Slovakkiast. Valgla piir on paljudes kohtades Slovakkia piiriks Poola ja Tšehhiga. Jõe vooluhulk suudmes on 22,3–1825, keskmiselt 152 m³/s. Jõgi algab 664 m kõrguselt merepinnast ja tema suue on 106 m kõrgusel merepinnast, nii et jõe lang on 558 meetrit.

Lähtest suudmeni läbib Váh järgmised linnad: Liptovský Hrádok, Ružomberok, Žilina, Bytča, Považska Bystrica, Púchov, Ilava, Dubnica nad Váhom, Trenčin, Nové mesto nad Váhom, Pieštany, Hohlovec, Šala ja Komárno. Viimane asub Váhi suudmes.

Váhi suurimad lisajõed on Orava jõgi (paremalt), Dudváh (paremalt) ja Nitra (vasakult).

Váhi jõe orus kulgevad Slovakkia peamine raudtee liinil Bratislava–Žilina–Košice ja peamine maantee Bratislava–Žilina–Poprad.

Jõel on 16 hüdroelektrijaama. Nende ehitamine algas juba 1930. aastatel.
**Volgogradi oblast** (aastail 1936–1961 *Stalingradi oblast*) on 1. järgu haldusüksus Venemaal Lõuna föderaalringkonnas.

Oblast piirneb idas Kasahstaniga, idas Rostovi oblastiga, põhjas Saratovi ja Voroneži oblastiga, lõunas Astrahani oblasti ja Kalmõkkiaga.

Oblasti ulatus läänest itta on üle 400 km.

Loodus
------

Oblastit läbivad Volga jõgi ja Volga-Doni kanal.

Haldusjaotus
------------

Oblast jaguneb 33 rajooniks ja 6 oblastilise alluvusega linnaks.

Rajoonid:

1. Aleksejevskaja rajoon
2. Bõkovo rajoon
3. Danilovka rajoon
4. Dubovka rajoon
5. Frolovo rajoon
6. Gorodištše rajoon
7. Ilovlja rajoon
8. Jelani rajoon
9. Kalatši rajoon
10. Kamõšini rajoon
11. Kikvidze rajoon
12. Kletski rajoon
13. Kotelnikovo rajoon
14. Kotovo rajoon
15. Kumõlženskaja rajoon
16. Leninski rajoon
17. Mihhailovka rajoon
18. Nehhajevski rajoon
19. Nikolajevski rajoon
20. Novoanninski rajoon
21. Novonikolajevski rajoon
22. Oktjabrski rajoon
23. Olhovka rajoon
24. Pallassovka rajoon
25. Rudnja rajoon
26. Serafimovitši rajoon
27. Srednjaja Ahtuba rajoon
28. Staraja Poltavka rajoon
29. Surovikino rajoon
30. Svetlõi Jari rajoon
31. Žirnovski rajoon
32. Tšernõškovski rajoon
33. Urjupinski rajoon

Rahvastik
---------

2002. aasta rahvaloenduse andmetel elas oblastis 2 699 223 inimest, kellest 2 399 300 (88,9%) olid venelased, 56 281 (2,07%) ukrainlased, 45 301 (1,66%) kasahhid, 28 641 (1,05%) tatarlased ja 26 974 (1%) armeenlased.

Linnades elas 75,2% ja maal 24,8% elanikest. Suuremad linnad on Volgograd, Volžski, Kamõšin, Mihhailovka, Frolovo ja Urjupinsk.

Ajalugu
-------

Teise maailmasõja ajal okupeeris Saksamaa oblasti lääne- ja lõunaosa 1942–1943. Volgogradis ja selle ümbruses toimus Stalingradi lahing. 1941. aastal liideti oblastiga osa Volgasakslaste ANSVst.

Välislingid
-----------

* Volgogradi oblasti koduleht
* Volgogradi oblasti infoportaal

Lõuna föderaalringkond

Adõgee Vabariik  **·**  Kalmõkkia Vabariik  **·**  Krasnodari krai  **·**  Astrahani oblast  **·**  Rostovi oblast  **·**  Volgogradi oblast
**Volendam** on asula Hollandis Põhja-Hollandi provintsis Edam-Volendami vallas.

Volendami nimi oli algselt Vollendam. Algselt suubus siin E või IJe jõgi, mille ääres asus Edami asula, Zuiderzeesse. Aastal 1357 kaevasid edamlased Purmermeeri ja Zuiderzee vahele lühema ühenduskanali. Pärast seda rajati vana Edami sadama ette tamm ning vana sadam täideti. Siit ka nimi "Vollendam" – 'täitetamm'. Peagi asusid sinna elama talupojad ja kalurid. 

Praegu on Volendam suur küla umbes 21 000 elanikuga. Elanikud rõhutavad oma eripära võrreldes muu Hollandiga. Muuhulgas räägivad nad taani keelega sarnanevat murret. 

Volendam on oma maalilise kaluriküla miljööga rahvusvaheline turistide sihtkoht.

2001. aasta tulekahju
---------------------

Kohvikus Het Hemeltje 'Väike taevas' leidis 2001. aasta uusaastaööl aset lühiajaline äge tulekahju. Kohvik oli täis noori inimesi. Süttisid kuivad uusaastakaunistused, mis olid lakke kinnitatud. Põlev mass kukkus alla. 

Selles tulekahjus hukkus 14 inimest tallamise, hapnikupuuduse ja väga tõsiste põletushaavade tõttu. Umbes 180 inimest sai viga, paljud raskelt. Vigastatuid oli nii palju, et põletushaavakeskustest Beverwijkis, Groningenis ja Rotterdamis ei piisanud. Seetõttu viidi paljud välismaale, sealhulgas Leuvenisse ja Brüsselisse.

Uurimisel selgus, et kohvikuomanik Jan Veerman oli olnud hooletu, sest ta kasutas kaunistustes kergestisüttivat materjali. Samuti oli liiga vähe tagavaraväljapääse ja ruumis oli liiga palju inimesi. Oli ka kahtlusi, et mitmeid muid valla ettekirjutusi ei olnud järgitud. Esitati küsimus, kas vallapoolne järelevalve on olnud rahuldav. 

Volendami bürgermeister Frank IJsselmuiden astus tagasi.

Kultuur
-------

Volendamist oli pärit popansambel The Cats.

Sport
-----

Volendamis baseerub jalgpalliklubi FC Volendam.

Välislingid
-----------

 Volendam – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* SL Õhtulehe artikkel ja foto tulekahjust
Volga-Balti veetee
**Volga–Balti veetee** (vene keeles Волго-Балтийский водный путь; 1810–1963 kandis nime **Maria veetee**, vene keeles Мариинская водная система) on kanalitest, jõgedest ja järvedest koosnev veetee Loode-Venemaal, mis ühendab Volga jõestikku Läänemerega ja Valge mere – Läänemere kanali kaudu Valge merega. Veetee pikkus on umbes 1100 km.

Veetee üks ots saab alguse Rõbinski veehoidlast (Volga jõel) ja kulgeb Tšerepovetsi veehoidlani, sealt Šeksna jõe, Beloje järve, Kovža jõe, Maria ehk Volga–Balti kanali ja Võtegra jõe alamjooksu kaudu Oneega järveni ja sealt edasi Sviri jõe, Laadoga ümbersõidukanali ja Neeva jõe kaudu Läänemereni.

Veetee ehitati aastatel 1799–1810, rekonstrueeriti 1890–1896 ja pärast põhjalikke rekonstrueerimistöid 1964 sai nüüdisaegse nime **Volga-Balti veetee**.

Viited
------

1. 1 2 3  Volga-Balti veetee Eesti entsüklopeedia veebiversioonis (vaadatud 06.09.2017)

Välislingid
-----------

* Volga-Balti veetee Eesti entsüklopeedia veebiversioonis
**Volga Laevakompanii** (täielik ametlik nimetus alates 18. augustist 1998 vene keeles Открытое акционерное общество Судоходная компания «Волжское пароходство» - Otkrõtoje aktsionernoje obštšestvo Sudohhodnaja kompanija "Volžskoje parohhodstvo", lühike vorm: vene keeles ОАО «СК «Волжское пароходство»; eesti keeles *Avatud aktsiaselts Laevakompanii „Volga Laevakompanii"*, lüh. *OAO SK Volga Laevakompanii*, ka *OAO Volga-flot*) on Venemaa laevakompanii, mis on registreeritud Nižni Novgorodis Volga ääres Venemaal.

Laevakompanii moodustati alates 1. detsembrist 1954 NSV Liidus olnud *Volga Ühendatud Jõelaevakompanii*st (vene keeles Волжское объединённое речное пароходство, lühend ВОРП), mis 24. märtsil 1994 muudeti aktsiaseltsiks, esialgselt (vene keeles Акционерное общество открытого типа Судоходная компания «Волжское пароходство»), lühivorm *AO Volga flot*.

Laevandusettevõte on asutatud 1843. aastal ja on oma andmeil vanim tegutsev laevafirma Venemaal. Aktsiaselts tegeleb kauba- ja reisijaveoga, 2010. aasta kaubaveomaht oli üle 5 miljoni tonni. Ettevõtte tegutsemispiirkond on Loode-Venemaal, Moskva oblastis ning Volga ja Kama jõel, samuti Volga-Doni ja Valge mere – Läänemere kanalil. Volga laevandusel on üle 250 laeva. 2009. aasta lõpul telliti laevastiku uuendamiseks kümme 140 m pikkust kaubalaeva (projekt RSD44).

2011. aastal müüdi riigi osalus Volga Laevakompaniis. 

2011. aastal sai laevakompanii suurimaks aktsiaomanikuks firmas *Havensight Shipping Cyprus Limited* lõppkasusaajaga Vladimir Lissini isikus.

Viited
------

1. ↑  Personaal (vene keeles)
2. ↑  Info *Volga Laevakompanii*e kodulehel (inglise keeles)
3. ↑  Владимиру Лисину все-таки удалось купить госпакет Волжского пароходства (vene keeles)

Välislingid
-----------

* Volga laevanduse koduleht (vene keeles)
San Martin de Tori valla paiknemine Lõuna-Tiroolis
**San Martin de Tor** (saksa: *St. Martin in Thurn*; itaalia: *San Martino in Badia*) on vald *(comune)* Lõuna-Tiroolis Põhja-Itaalias, paiknedes umbes 45 km Bolzanost kirdes.

Geograafia
----------

2010. aasta 30. novembri seisuga elas seal 1726 inimest ja valla pindala on 76,5 km².

San Martinis asub *Istitut Ladin Micurà de Rü*, mille ülesandeks on säilitada ja edendada ladiini kultuuri ja keelt.

San Martin külgneb järgmiste valdadega: Badia, Brixen, Corvara, La Val, Lüsen, Mareo, Santa Cristina Gherdëina, Sëlva ja Villnöß.

### Frazioni

San Martini vallas on *frazioni* (alljaotused, peamiselt külad ja asundused) Antermëia (Untermoi/Antermoia), Lungiarü (Campill/Longiarù) ja Picolin (Pikolein/Piccolino).

*Seres* Lungiarü külas

Ajalugu
-------

Kogukond
--------

### Keeleline jaotus

2011. aasta rahvaloenduse järgi kõneleb 96,71% rahvastikust esimese keelena ladiini keelt, 1,82% saksa keelt ja 1,47% itaalia keelt.

Välislingid
-----------

* Valla koduleht (ladiini, saksa ja itaalia keeles)