recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Maris Laan (2010).
**Maris Laan** (sündinud 21. veebruaril 1968) on eesti geneetik, Tartu Ülikooli inimese molekulaargeneetika professor, Eesti Teaduste Akadeemia liige (alates 2021).

Elukäik
-------

Ta lõpetas Tartu Ülikooli bioloogia erialal 1992. aastal *cum laude*. Doktorikraadi inimese geneetika erialal sai ta Helsingi Ülikoolis 1997. aastal. Aastatel 1986−1987 oli Keemilise ja Bioloogilise Füüsika instituudi keemialaborant; 2002−2003 Tartu Ülikooli molekulaar ja rakubioloogia instituudi teadur, vanemteadur, 2004−2009 erakorraline professor, 2009−2016 inimese molekulaargeneetika professor. Alates 2016 on ta Tartu ülikooli bio- ja siirdemeditsiini instituudi inimese geneetika professor.

Eesti Teaduste Akadeemia liikmeks valiti 2021. aastal rahvatervise alal. Ta kuulub akadeemias bioloogia, geoloogia ja keemia osakonda.

Ta on riigi teaduspreemiate komisjoni liige.

Teadustöö
---------

Maris Laane uurimisvaldkonnaks on reproduktiivmeditsiin ja kitsamalt reproduktiivgeneetika. See hõlmab kogu inimese elukaare – geneetilised tegurid, mis põhjustavad viljatust, raseduse katkemisi ja muid raseduse tüsistusi, loote arengut, meeste ja naiste reproduktiivtervist.

Ta on avaldanud üle 130 teaduspublikatsiooni, on kahe patentse leiutise kaasautor.

Tunnustus
---------

* 2010 Eesti Vabariigi teaduspreemia
* 2018 Tartu Ülikooli aumärk
* 2019 Baltimaade teaduste akadeemiate medal

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 29. juuni 2017. Vaadatud 7. aprillil 2017.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
2. ↑
3. ↑  Akadeemikute valimised 2021: kes on Maris Laan? novaator.ee. Vaadatud 1. juunil 2023
4. ↑  Maris Laan Eesti Teadusinfosüsteemis
5. ↑  "Tartu Ülikooli aumärgi kavalerid". *Tartu Ülikool*. Vaadatud 9.12.2022.
6. ↑  Professor Maris Laan sai esimese naisteadlasena Baltimaade teaduste akadeemiate medali

Välislingid
-----------

* Maris Laan Eesti Teadusinfosüsteemis Muuda Vikiandmetes
* Maris Laan Eesti Teaduste Akadeemia kodulehel
Hendrik Olde Estonia hoone 100. juubelipidustustel malet mängimas 8. septembril 2013
**Hendrik Olde** (sündinud 31. detsembril 1966 Kilingi-Nõmmes) on eesti maletaja, maletreener, malekohtunik ja maleorganisaator. 

Hendrik Olde lõpetas 1985. aastal Paide 1. Keskkooli. Ta tõusis maletajana esile koolipõlves, võitis Eesti noorte meistrivõistlustel 1983. aastal pronksi. Tema treener oli nii Kilingi-Nõmmes kui ka Paides Jüri Kotka. 1996. aastal saavutas ta Eesti meistrivõistlustel teise koha. 

Hendrik Olde oli 1994 Moskva, 1996 Jerevani, 1998 Elista ja 2002 Bledi maleolümpial Eesti naiskonna kapten ning 1996–1998 ja 2002 maleolümpiatel Eesti delegatsiooni juht. Korraldanud Eestis rahvusvahelisi üritusi: 1997 ja 1999 Euroopa klubide karikavõistluste eelturniir, 2007 FIDE presidendi nõukogu nõupidamine, 1998, 2004 ja 2014 Paul Kerese mälestusturniir, 2013 84. FIDE kongress, 2014 Euroopa noorte kiir- ja välkmale meistrivõistlused. 

Ta on töötanud 1985–1995 Paide (Järvamaa) Spordikoolis maletreenerina ja aastast 2014 Tallinna Maleklubis maletreenerina. Maletreeneri IV kutsetaseme sai ta 2011. Tegutsenud kirjastamise alal. Raamatu "Paul Keres. Photographs and Games" koostaja. 

FIDE kohtunik on alates 2006, FIDE rahvusvaheline organisaator alates 2002, FIDE treener alates 2014. 1996–1998 Eesti Maleliidu asepresident, 1998–2006 oli ta Maleliidu tegevdirektor ja juhatuse liige, 2006–2019 Maleliidu juhatuse esimees. 2005. aastast on ta EOK esindajate kogu liige, 2006 FIDE delegaat.

Isiklikku
---------

Ta on olnud abielus Margit Brokkoga. Nende tütar Margareth Olde tuli 2015. ja 2018. aastal Eesti naiste maletšempioniks.

Välislingid
-----------

* Biograafia ESBL-is
* "Oldede dünastia valitseb maleelu" Õhtuleht, 14. jaanuar 2005
**Maris Valk-Falk** (21. oktoober 1934 – 19. mai 2016) oli eesti pianist, muusikapedagoog ja muusika­teadlane.

Maris Valk-Falk lõpetas 1954. aastal Anna Klasi klaveriklassi õpilasena Tallinna Muusikakooli, 1959. aastal Laine Metsa õpilasena Tallinna Riikliku Konservatooriumi ning jätkas õpinguid aastatel 1979–1983 kaugõppijana Moskvas Gnessinite-nimelises Muusikapedagoogika Instituudis pedagoogika ja metoodika kateedri aspirantuuris Avgusta Malinkovskaja juures. Maris Valk-Falk läbis ka täiendusõppe kvantitatiivse muusikaanalüüsi alal Thbilisi konservatooriumi esteetika ja filosoofia kateedris Moissei Boroda juhendamisel ning osales 1980. aastatel klavessiinimängijana Zuzana Růžičková, Borbála Dobozy ja Christopher Stembridge’i meistrikursustel.

Maris Valk-Falk oli klaveriõpetaja aastatel 1952–1959 Tallinnas Nõmme Lastemuusikakoolis ja 1960–1974 Tartu Muusikakoolis, seejärel kuni 1989. aastani Tallinna Riikliku Konservatooriumi klaverikateedri vanemõpetaja ning 1989–2004 Eesti Muusikaakadeemia interpretatsioonipedagoogika instituudi vanemõpetaja ja lektor. Ta õpetas klaverit, klavessiini, pianismi ajalugu ja klaveriõpetuse metoodikat, varase klahvpillimetoodika ajalugu ja mitmeid valik­aineid ning juhendas ka pedagoogilist praktikat ja magistritöid. Tema õpilaseks või juhendatavaks on teiste hulgas olnud näiteks Taissia Filippova, Nata-Ly Sakkos, Vaike Sarv, Jüri Tallinn, Kristi Kärmas, Jaan Ross ja Irina Zahharenkova.

Suur huvi muusikateoreetiliste teemade vastu klaveri- ja klavessiinimängu kõrval viis Maris Valk-Falgu ka teadusmaailma. 1990. aastatest esines ta sageli rahvusvahelistel teaduskonverentsidel, oli Euroopa Kognitiivsete Muusikateaduste Ühingu asutajaliige (1991) ning ühingu teadusajakirja Musicae Scientiae toimetuskolleegiumi liige (2001–2015). Samuti oli Valk-Falgu oluline tegevusvaldkond eestikeelse muusikateoreetilise kirjasõna arendamine nii artiklite kui ka muusikaarvustuste autorina, tõlkijana, toimetajana, samuti kirjastuse Scripta Musicalia arendajana. Tema artikleid ja konverentsiettekannete teese on avaldatud Eesti, Suurbritannia, Itaalia ja Poola teadusväljaannetes. Aastast 2005 oli Maris Valk-Falk tegev Pärnu Nüüdismuusika Päevade korraldamisel, ta oli ka Eesti Arnold Schönbergi Ühingu aktiivne liige.

Pedagoogina iseloomustas Maris Valk-Falku tolerantsus repertuaari valikul, mistõttu õpilane sai tutvuda klaveriliteratuuriga nii-ütelda seinast seina, isegi kui keerulisemate teoste puhul tehnilistest oskustest päris ei piisanudki. Inimesena oli ta hämmastavalt vitaalne kuni elu lõpuni, innustades enesega koostööle teiste hulgas ka temast märksa nooremaid kolleege.

Välislingid
-----------

* In memoriam Maris Valk-Falk, Sirp 03.06.2016
Claude Nobs, Montreux' džässifestivali asutaja ja peamanager, kellest on laulus juttu.
"**Smoke on the Water**" (inglise keeles 'suits vee kohal') on laul ansambli Deep Purple 1972. aastal ilmunud kuuendalt stuudioalbumilt "Machine Head". Selle autorid on Ritchie Blackmore, Ian Gillan, Roger Glover, Jon Lord ja Ian Paice.

See on üks tuntumaid rokklugusid, mis on eriti kuulus oma kitarririfi poolest, mida esitab Ritchie Blackmore Fender Stratocasteri kitarril.

Ajakirja Rolling Stone 2004. aastal koostatud kõigi aegade 500 parima laulu edetabelis jõudis lugu 426. kohale.

Laul on inspireeritud 4. detsembril 1971 toimunud sündmusest. Ansambel oli liikuva salvestusstuudioga Šveitsis Montreux's Casino Barrière de Montreux juures, kus esines Frank Zappa ansambliga The Mothers of Invention. Kasiinos puhkes kontserdi ajal tulekahju, mille põhjustas raketipüstoliga fänn. Tulekahjus hävis kogu sisustus. Selles kasiinos pidi mõne aja pärast esinema ka Deep Purple. Lugu räägib tulekahjust ja suitsust, mis tulekahju ajal Genfi järve kohale kandus. Montreux' džässifestivali algataja Claude Nobs päästis tulest palju inimesi, sellest on laulus ka juttu: *"Funky Claude was running in and out pulling kids out the ground"*.

Montreux's asub laulule püstitatud ausammas.
Maris Hellrand, foto Patrik Tamm
**Maris Hellrand** (sündinud 15. septembril 1970 Rakveres) on eesti ajakirjanik ja kodanikuaktivist. 

Ta on õppinud Lembit Pärna nimelises Tallinna 42. keskkoolis (praegune Kadrioru Saksa Gümnaasium), Tartu Ülikoolis ja Müncheni Ülikoolis.

Ta on elanud aastaid Saksamaal, Ühendkuningriigis, Singapuris ja Lõuna-Koreas. Rännakuperioodide vahel töötas mitmesugustel ametikohtadel president Lennart Meri juures[*viide?*], aga ka president Toomas Hendrik Ilvese juures[*viide?*], kui ta veel välisministeeriumis ametis oli. 2010. aastast elab alaliselt Eestis. Teeb Eesti teemadel kaastööd rahvusvahelistele väljaannetele. 

Maris Hellrand kuulub 1998. aastast Sotsiaaldemokraatlikku Erakonda.

Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 2 (Tallinna Kesklinna, Lasnamäe ja Pirita linnaosad) 286 häält ning ei osutunud valituks.

Isiklikku
---------

Ta on kolme lapse ema. Tema õde on filmirežissöör Margit Lillak.

Viited
------

1. 1 2  Kristi Erlich (11. jaanuar 2012). "Maris Hellranna missioon on tutvustada Eestit". *Virumaa Teataja*.
2. ↑  TMW 2019 panelistid: Maris Hellrand

Välislingid
-----------

* ZDF, 20. august 2021
* , Eesti Päevaleht, 2. august 2021
* Õhtuleht, 22. juuli 2021
* / Õhtuleht, 9. aprill 2021
* 
* Eesti Päevaleht, 8. oktoober 2020
* Hellrand: meem ministritest Auschwitzi värava ees oli ebasobiv / ERR.ee, 26. august 2019
* Ajakirjanik Maris Hellrand: aasta eest ei olnud pagulastest juttugi, aga õhkkond ühiskonnas oli sama kibe / DELFI, 13. oktoober 2015
* Maris Hellrand: mis sajandil meie kool elab? / Õpetajate Leht, 9. oktoober 2013
Krister Paris 2022. aasta Arvamusfestivalil
Krister Paris 2015. aasta Arvamusfestivalil
**Krister Paris** (sündinud 9. veebruaril 1977) on eesti ajakirjanik.

Paris on õppinud Tartu Ülikoolis ajakirjandust, meediat ja kommunikatsiooni. Ajakirjanduslikku tegevust alustas 1994. aastal Tartu Kuku Raadios.

Ta on töötanud Prahas Vaba Euroopa eestikeelsete saadete toimetuses.

2008–2013 töötas Eesti Rahvusringhäälingu Moskva korrespondendina.

Krister Paris töötab Eesti Päevalehe arvamustoimetuse juhatajana. Varem on ta töötanud samas ka välisuudiste toimetuse reporterina.

Krister Paris on ajakirjanduses esinenud kooseluseadust toetavate seisukohavõttudega, samuti on ta avaldanud Eesti Konservatiivse Rahvaerakonna suhtes kriitilisi artikleid.

Isiklikku
---------

Krister Parise isa on füüsik Peeter Paris. Tema abikaasa on ajakirjanik Manona Paris, neil on kaks poega.

Viited
------

1. ↑  Päring inforegister.ee andmebaasis
2. 1 2 3 4  Raul Sulbi: "Rahvusringhäälingu Moskva korrespondendiks saab Krister Paris"[*alaline kõdulink*] Postimees, 07.04.2008
3. ↑  "ERR loodab sihtotsinguga leida Moskva korrespondendi sügiseks" Delfi, 27.06.2013
4. ↑  Toimetus Ekspress Media
5. ↑  "Krister Paris: Kooseluseadus on ennekõike Südametunnistuse seadus" Delfi, 09.10.2014
6. ↑  Krister Paris: ma mõistan sind, ekrelane - EPL, 4.12.2018
7. ↑  PÄEVAKOMMENTAAR | Krister Paris: EKRE IKE? Palvetaks, kui oskaks - EPL, 11.03.2019
8. ↑  "Manona ja Krister Paris said teise poja: nimeks pandi ilmakodanikule Robin" Õhtuleht, 28.03.2016
**Pärimise järjekorra põhimõte** on üks seadusjärgse pärimise printsiipidest. Selle järgi pärivad pärandaja sugulased kolmes järjekorras (abikaasa erireeglite alusel sugulaste kõrval). Oluline on see, et järgmise järjekorra juurde minnakse alles siis, kui eelmisest ühtegi pärijat ei ole. Näiteks kui esimesest järjekorrast on vähemalt üks pärija olemas, siis teise järjekorra juurde ei minda.

Järjekorrad
-----------

Esimese järjekorra seadusjärgsed pärijad on pärandaja alanejad sugulased ehk pärandaja lapsed ja lapselapsed. Seega, kui toimub seadusjärgne pärimine ja pärandajal on vähemalt üks elus laps, siis pärib tema ainukesena. Oluline on ka see, et pärandaja lapselaps pärib ainult siis, kui tema vanemad on surnud (välistamis- ja asenduspõhimõte).

Teise järjekorra pärijateks on pärandaja vanemad ja nende alanejad sugulased ehk pärandaja vennad ja õed. Seega kui pärandajal alanejaid sugulasi pole, siis liigutakse teise järjekorra juurde ja pärivad kas pärandaja vanemad või nende puudumisel pärandaja õed ja vennad.

Kolmanda järjekorra pärijateks on pärandaja vanavanemad ja nende alanejad sugulased ehk pärandaja tädid ja onud. Seega kui ei ole olemas pärijaid esimesest ega teisest järjekorrast, siis pärivad pärandaja vanavanemad võrdsetes osades. Kui üks vanavanem on surnud, pärivad tema asemel tema alanejad sugulased.

Näide
-----

Oletame, et pärandaja polnud testamenti teinud ega pärimislepingut sõlminud ehk pärimine toimub seadusjärgselt. Pärandajal lapsi pole ning elus on pärandaja mõlemad vanemad ning kõik vanavanemad. Seega järjekorra põhimõtte järgi tuleb esmalt vaadata, kas on esimese järjekorra pärijaid. Kuna antud juhul ei ole, siis tuleb liikuda teise järjekorra juurde. Kuna mõlemad vanemad on elus, siis pärivad nemad võrdsetes osades kogu pärandi (eeldusel, et pärandajal polnud abikaasat). Kolmanda järjekorra ehk vanavanemate juurde ei ole vaja minna, sest teise järjekorra pärijad on olemas.

Viited
------

1. ↑  Pärimisseadus. § 12.
2. ↑  Pärimisseadus. § 13 lg 1.
3. ↑  Pärimisseadus. § 13 lg 2 ja 3.
4. ↑  Pärimisseadus. § 14 lg 1.
5. ↑  Pärimisseadus. § 12 lg 2.
6. ↑  Pärimisseadus. § 15 lg 1.
7. ↑  Pärimisseadus. § 15 lg 3.
Kenneth Zohore 2016. aastal Cardiff City särgis
**Albin Kenneth Dahrup Zohore** (sündinud 31. jaanuaril 1994 Kopenhaagenis) on Taani jalgpallur, kes mängib ründajana Inglismaa esiliiga klubis West Bromwich Albion.

Ta alustas karjääri kodulinna klubis FC København. 2010. aasta märtsis tegi ta 16 aasta ja 35 päeva vanuselt debüüdi Taani kõrgliigas, saades sellega liiga läbi aegade noorimaks mängijaks. 2010. aasta oktoobris lõi ta oma esimese värava liigas, saades liiga teiseks noorimaks väravalööjaks läbi aegade. Hooaegadel 2009–10 ja 2010–11 tuli ta Københavniga Taani meistriks.

2012. aastal liitus ta Itaalia klubiga Fiorentina, kuid klubi põhimeeskonnas ta mänguaega ei saanud, mistõttu veetis aastad 2013–2014 laenul Taani kõrgliigas Brøndbys ja Rootsi kõrgliigas Göteborgis. 2016. aastal liitus ta Inglismaa esiliiga klubiga Cardiff City. Hooajal 2016–17 lõi Zohore Inglismaa esiliigas 12 väravat. Hooajal 2018–19 mängis ta Cardiff Cityga Inglismaa kõrgliigas. 2019. aasta juulis sõlmis ta lepingu Inglismaa esiliiga klubiga West Bromwich Albion. 2020. aasta oktoobris suundus ta West Bromwich Albionist kolmeks kuuks laenule Millwall.

Zohore ema on taanlanna ja isa pärit Elevandiluurannikult.

Saavutused
----------

København
* Taani Superligaen: 2009–10, 2010–11
**Eerik Peeter Põld** (8. november 1908 Kose kirikumõis, Kose kihelkond, Harjumaa – 25. veebruar 1995 Tallinn) oli eesti restauraator.

Ta lõpetas aastal 1926 Jakob Westholmi Gümnaasiumi. Aastatel 1926–1928 õppis ta Tartu Ülikoolis filoloogiat ning 1936–1942 kunstiajalugu ja etnograafiat.

Aastatel 1937–1942 ja 1944–1945 töötas ta Eesti Rahva Muuseumis (viimati direktori asetäitjana teadusalal); 1943–1944 muinsuskaitseinspektorina Haridusdirektooriumis.

Aastatel 1947–1982 töötas ta Eesti Kunstimuuseumis, seejuures aastast 1954 restauraatorina; aastal 1965 sai ta Igor Grabari nimelises kunstirestaureerimiskesktöökojas restauraatorikutse.

Isiklikku
---------

Tema isa Harald Põld oli Kose Püha Nikolause koguduse õpetaja ja Eesti Misjoni Seltsi välismisjoni juhataja, lell Peeter Põld oli teoloogiharidusega eesti kooli-, karskus- ja riigitegelane. 

Tema vend Hillar Põld oli kirikuõpetaja ja kirikuajaloo õppejõud, teine vend Naan (Naatan) Põld oli Hamburgi muusikaülikooli lauluprofessor ning oratooriumide ja kantaatide solist.

Tema tütar Helli Sisask on kunstiajaloolane.

Viited
------

Kirjandus
---------

* Helli Sisask. "Põld, Eerik, restauraator". // Eesti kunsti ja arhitektuuri biograafiline leksikon. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Tallinn 1996. Lk 403

Välislingid
-----------

* *Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944*
* Haud Tallinna Rahumäe kalmistul
Päris Meie Mats esikaas**Päris Meie Mats** oli huumori ja satiirileht, mis ilmus 1907. aastal Tallinnas. Ilmus sagedusega kaks korda kuus. 

1906. aastal, kui Jakob Jaason *(pseud. Meie Mats)* enam Jakob Ploompuuga enam koostööd ei teinud vaid jäi ainult Meie Matsi juurde, hakkas Jakob Ploompuu välja andma erinimelisi "Matse". Kui ajakirja müük ei läinud hästi, tuldi välja järjekordse "Matsiga" ja nende erinumbrite ja lisadega.  
Väljaandja ja vastutavad toimetajad olid Jakob Ploompuu (nr. 4-6) ja Johannes Normann (nr. 7-8)  
Ajalehte trükiti trükikodades: 

* Tallinnas: Mihkel Schiffer (nr. 1, 6-8)
* Tartus: "Schnackenburg" (nr. 3) ja "Keiler ja Poeg" (nr. 2, 4-5)

Kaastöölised:

* Mihkel Aitsam
* Gustav Adolf Jõelaid
* Juhan Kruustee
* Georg Johannes Paprikas

Ajalehel ilmusid ka erinumbrid:

* 10.märtsil "Müra number"
* 24.märtsil "Nuhtluse number"
* 7.aprillil "Pühade nummer"
* 12.mail "Kevade nummer"
* 7.juunil "Nelipühi nummer"

Vaata lisaks
------------

"Meie Mats" (1902) > "Nalja Madis" (1903) > "Nalja Liisa" (1904) > "Meie Matsi vastane" (1905) > "Uus Meie Mats" (1906) > "Meie Mats" > "Päris Meie Mats" (1907) > "Matside Mats" (1907) > "Sakste Mats" (1908) > "Matsi poeg Ats" (1908) > "Matsi poeg Mats" (1908) > "Meie Mats Ise" (1908) > "Vana Meie Mats" (1914)

Viited
------

1. ↑  "Eesti biograafiline andmebaas". Originaali arhiivikoopia seisuga 29. märts 2017. Vaadatud 28. märtsil 2017.
2. ↑  Ester - Päris Meie Mats
|  |
| --- |
|  **Poks** |
| Riik |  | Iirimaa |
|  |
| Hõbe | 2008 | Poolraskekaal |
|  |
| 2. ring | 2007 | Poolraskekaal |
|  |
| Pronks | 2006 | Poolraskekaal |
| Pronks | 2010 | Poolraskekaal |

**Kenneth Egan** (sündinud 7. jaanuaril 1982 Clondalkinis Lõuna-Dublinis Dublini krahvkonnas) on Iirimaa poksija.

Egan sai poolraskekaalus (kuni 81 kg) 2008. aasta Pekingi olümpiamängude poksivõistlustel hõbemedali, kaotades finaalis kuldmedali- ja olümpiavõitjale Xiaoping Zhangile (Hiina). 

Egan osales poolraskekaalus (kuni 81 kg) 14. maailmameistrivõistlustel (Chicago, 2007), kuid kaotas 2. ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.

Egan sai poolraskekaalus (kuni 81 kg) pronksmedali 36. Euroopa meistrivõistlustel (Plovdiv, 2006), kaotades poolfinaalis hilisemale kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Artur Beterbijevle (Venemaa) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja ning 37. Euroopa meistrivõistlustel (Moskva, 2010), kaotades poolfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale Abdelkader Bouheniale (Prantsusmaa) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.

Viited
------

1. ↑  29. suveolümpiamängude poksivõistlus. Peking 2008. Tulemused inglise keeles
2. ↑  14. maailmameistrivõistlused poksis. Chicago 2007. Tulemused inglise keeles
3. ↑  36. Euroopa meistrivõistlused poksis. Plovdiv 2006. Tulemused inglise keeles
4. ↑  37. Euroopa meistrivõistlused poksis. Moskva 2010. Tulemused inglise keeles

Välislingid
-----------

* Kenneth Egan saidil Olympedia Muuda Vikiandmetes
Oru Pearu Priit Võigemasti kehastuses
**Oru Pearu** ehk **Tagapere Pearu** ehk **Pearu Murakas** on tegelane A. H. Tammsaare romaanisarjas "Tõde ja õigus". 

Pearu ei ole sündinud Vargamäel, vaid tulnud sinna aastaid enne Andrest-Krõõta kusagilt kaugemast piirkonnast, Tammsaare sõnul paigast, kus "vaid hundid uluvad". Loomult on Pearu vembumees ja mängur, sageli äärmuslikult kiuslik ning isegi vägivaldne. Tema puhul ei või kunagi teada, millised riukad tal mõttes mõlguvad. Pearule meeldib tähelepanu ja inimeste imetlus. Pearu vempudel ei näigi olevat sügavamat tagapõhja. Tal on võime näha inimeste nõrkusi, sh Andrese omi, ning nendele surudes ohvrile palju ebameeldivusi põhjustada ja väljakutseid esitada. Pearu võtab kogu elu pigem mänguna, milles peaosalisena näeb ta iseennast. Kuigi Pearule tööd teha ei meeldi ning ülemäära ta ennast sellega ei vaeva, ei jää ta jonnakuselt ja kanguselt Andresele alla ja saavutab rohkemgi. Pearu paneb Andrese tihti proovile ning vastandub oma irratsionaalsusega Andrese ratsionaalsusele. Samas viivad Pearu teod sündmusi edasi ja panevad Andrest ka filosofeerima ning seeläbi jõuavad lugejani Andrese tõekspidamised. Kuigi mõnikord lähevad Pearu ja Andres isegi kättpidi üksteisele kallale ja kaebavad üksteist kohtusse, siis esineb ka leppimishetki, mil Pearu käitub justkui poleks meeste vahel kunagi tülisid olnudki (nt kui Andrese naine Krõõt sureb).

Pearu abikaasa hüüdnimi on Lambasihver (s.t lambakarjus, lambukeste hoidja). Pearu pole iial teinud probleemi sellest, et tema naine on pärit saunikute, mitte kohaomanike klassist – ta on Lambasihvri kosinud armastuse pärast. Ta ei räägi oma naisest iial tagaselga halvasti, ehkki tõdeb korduvalt, et nii kaunist häält või nii nõtkeid käsi ketramisel nagu Vargamäe Krõõdal ei ole mitte kellelgi, ka mitte tema Lambasihvril. Pearu ja Lambasihvri esiklapsed on pojad Joosep ja Karla. Peale nende on Pearul veel lapsi. Vanim poeg Joosep abiellub Andrese vanima tütre Liisiga; Pearu ei kiida seda heaks ja jätab Joosepi talust ilma, kuid annab noortele kaasa oma õnnistuse ja rikkaliku kaasavara. Talu pärib teine poeg Karla ja tema abikaasa Ida. Selleks ajaks on Pearu juba voodihaige ja tunneb muret, et Pearu suguvõsa veri kaob Vargamäelt, kuivõrd Karlal on vaid tütred ning poeg, kes on õnnetuse tagajärjel invaliidistunud. 

Kui põdur Pearu tunneb romaani V köites, et surm on lähedal, püüab ta saavutada kontakti Mäe Andresega, et viimasedki tüliküsimused surivoodil ära klaarida. Andres aga ei ilmu Pearu ette ega lähe ka tema matustele. 

Pearu kujutamisel on kasutatud keskmurdelist keelt.

Pearu prototüübiks on Tammsaare kunagine naabrimees Jakob Sikenberg.

2019. aasta filmis "Tõde ja õigus" mängis Pearut Priit Võigemast.

2016. aastal A. H. Tammsaare muuseumi, Vikerraadio ja Eesti Raamatukoguhoidjate Ühingu korraldatud "Tõe ja õiguse" lugejate lemmiktegelase hääletusel valiti Pearu teisele kohale.

Viited
------

1. ↑  Vaino, M.*Irratsionaalsuse poeetika A. H. Tammsaare loomingus*, 2011.
2. ↑   Treier, Elem. *Tammsaare elu härra Hansenina.*Tallinn, 2002.
3. ↑  "Rahva lemmiktegelane "Tões ja õiguses" on Krõõt" kultuur.err.ee, 30. oktoober 2016
**Eero Merilind** (sündinud 20. aprillil 1971) on eesti arst ja poliitik, XV Riigikogu liige.

Haridus
-------

Merilind on lõpetanud Kadrioru Saksa Gümnaasiumi (endine Tallinna 42. Keskkool) 1987 (hõbemedaliga) ja 1995. aastal Tartu Ülikooli ravi erialal. Ta oli arstiteaduskonna üldinternatuuris 1995–1997, spetsialiseerus perearstiks 1997–2000 ja õppis doktorantuuris 2008–2016. 2016. aastal kaitses filosoofiadoktori (arstiteadus) kraadi.

Töö
---

Merilind oli 1997–2000 Harjumaa Vaida ja Lagedi piirkonna üldarst ning 2000–2005 OÜ Meditiim perearst. 2005–2006 oli ta Suurbritannias Kenti maakonnas Swale PCT perearst. Alates 2006. aastast on ta OÜ Meditiim perearst ja Tartu Ülikooli arstiteaduskonna üliõpilaste ja peremeditsiini residentide juhendaja 2006. 2016–2022 oli ta peremeditsiini ja rahvatervishoiu instituudi õppejõud. Ta on Nõmme Tervisekeskus OÜ juhatuse liige alates 2021. aastast.

Poliitika
---------

Alates 2004. aastast on ta Eesti Reformierakonna liige.

2011. aasta Riigikogu valimistel sai ta valimisringkonnas nr 3 (Tallinna Mustamäe ja Nõmme linnaosa) 504 häält. 
2015. aasta Riigikogu valimistel sai ta samas valimisringkonnas 295 häält.
2019. aasta Riigikogu valimistel sai ta samas valimisringkonnas 258 häält.

2023. aasta Riigikogu valimistel kogus ta valimisringkonnas nr 3 868 häält. Ta pääses Riigikokku Urmas Paeti asendusliikmena.

Ta on olnud 2009–2013, 2019–2021 ja 2022 Tallinna Linnavolikogu liige.

Isiklikku
---------

Merilind on abielus, tal on kolm last.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6
2. ↑
3. ↑  "Riigikogu valimiste detailne hääletustulemus". *Vabariigi Valimiskomisjon*. Vaadatud 25.04.2023.

Välislingid
-----------

* Eero Merilinnu blogi

| * v
* r
Riigikogu praegune koosseis |
| --- |
| RE fraktsioon (37) | 

* Akkermann
* Alender
* Haugas
* Joller
* Kadastik
* Kallas
* Keldo
* Kersna
* Kiili
* Kivi
* Kivimägi
* Klaassen
* Kross
* Kruuse
* Kuusemäe
* Laaneots
* Lahe
* Lauri
* Ligi
* Merilind
* Mihkelson
* Pere
* Pillak
* Raidma
* Randpere
* Ruusmann
* Rõivas
* Seeme
* Siemann
* Suslov
* Sutrop
* Sutt
* Sõerd
* Šmigun-Vähi
* Tiidus
* Toomast
* Vaga

 |
| EKRE fraktsioon (17) | 

* Aller
* Epler
* Frosch
* Grünthal
* H.-M. Helme
* Mart Helme
* Martin Helme
* Kingo
* Kokk
* Kunnas
* Laneman
* Pohlak
* A. Poolamets
* E. Poolamets
* Põlluaas
* Valge
* Vooglaid

 |
| KE fraktsioon (16) | 

* Aab
* Belobrovtsev
* Eesmaa
* Hanimägi
* Jevgrafov
* Jufereva-Skuratovski
* Karilaid
* Karuse
* Kiik
* Korobeinik
* Kovalenko-Kõlvart
* Laats
* Mölder
* Ratas
* Sarapuu
* Tšaplõgin

 |
| Eesti 200 fraktsioon (14) | 

* Hussar
* Izmailova
* Lutsar
* Pakosta
* Raid
* Reinaas
* Stoicescu
* K. Tali
* P. Tali
* Tamm
* Taro
* Tein
* Terras
* Uibo

 |
| SDE fraktsioon (9) | 

* Allas
* Kaljulaid
* Kütt
* Lomp
* Maran
* Odinets
* Ossinovski
* Pikhof
* Rand

 |
| Isamaa fraktsioon (8) | 

* Kokk
* Lukas
* Maastik
* Metsoja
* Reinsalu
* Seeder
* Sibul
* Solman

 |
| 
XV Riigikogu |
**Eerik Semlek** (6. aprill 1968 Tallinn – 6. august 2021) oli eesti helilooja ja pedagoog. 

Ta lõpetas 1986 Tallinna Muusikakeskkooli muusikateooria erialal (õpetaja isa Leo Semlek) ja 1993 Eesti Muusikaakadeemia kompositsiooni erialal Eino Tambergi õpilasena. Aastast 1990 elas ta Soomes. Töötas klaveriõpetaja ja klaverihäälestajana Helsingis.

Eerik Semlek on loonud muusika lühiballetile "Lind" (1987), orkestrile "In Principio erat..." (1993), koorilaulud "Laulupalvelus" (R. Tagore), "Tuulevaikus" (A. Suuman), "Odotan Jumalaa" sopranile segakoorile ja orelile (2004), süit kvintetile (1987), klaveripalad "Retro-flecto" (1987), "Valge tahe" (1988) ja "Su armastusel Looja" (1999) tenorile ja orelile. 

Võitis Eesti Raadio lastelaulude võistlusel 1987 lauluga "Kivikuningajutt" (Ellen Niidu tekst) I koha. Loonud koos Rauno Remmega improvisatsiooniteoseid projektis "Grotest". Loomingut on ilmunud mitmes kogumikus, sealhulgas "Kuldar Singi, Eerik Semleki ja Urmas Lattikase koorilaule" (1991).
**Bouches-du-Weser** ('Weseri jõesuu'; saksa: *Wesermündungen*, alamsaksa: *Wersermünnen*) oli Prantsuse esimese keisririigi departemang tänapäeva Saksamaal. See moodustati 1811. aastal, kui Prantsusmaa piirkonna annekteeris. Enne Napoleoni okupatsiooni oli selle territoorium jagatud Vaba Hansalinna Bremeni, Oldenburgi hertsogkonna ning Hannoveri Bremeni ja Verdeni hertsogkondade vahel, viimased neist olid 1807. aastal ajutiselt Vestfaali kuningriiki liidendatud. Selle territoorium on osa praegustest Saksa Alam-Saksi ja Bremeni liidumaadest. Selle keskus oli Bremen (prantsuse: *Brême*). 

Departemang jagunes järgmisteks ringkondadeks ja kantoniteks (olukord 1812. aastal):

* Bremeni ringkond, kantonid: Achim, Bremen (4 kantonit), Lilienthal, Ottersberg, Rotenburg, Syke, Thedinghausen ja Verden.
* Bremerlehe ringkond, kantonid: Beverstedt, Bremerlehe, Dorum, Hagen im Bremischen, Osterholz ja Vegesack.
* Nienburgi ringkond, kantonid: Alt-Bruchhausen, Bassum, Hoya, Liebenau, Nienburg, Rethem, Stolzenau, Sulingen ja Walsrode.
* Oldenburgi ringkond, kantonid: Berne, Burhave, Delmenhorst, Elsfleth, Hatten, Oldenburg, Ovelgönne, Rastede, Varel ja Westerstede.

1812. aastal elas seal 327 175 inimest.

Pärast Napoleoni lüüasaamist 1814. aastal jagati departemang Hannoveri kuningriigi, Oldenburgi hertsogkonna ja Vaba Hansalinna Bremeni vahel.
Eero Markkanen (2016)
**Eero Pekka Sakari Markkanen** (sündinud 3. juulil 1991 Jyväskyläs) on soome jalgpallur, ründaja. Ta mängib Soome kõrgliiga klubis HIFK.

Soome kõrgliigas debüteeris ta 2012. aastal JJK Jyväskyläs.

Klubikarjääri jooksul on ta väljaspool Soomet mänginud Rootsi kõrgliiga klubides AIK ja Dalkurd, Hispaania tugevuselt kolmanda liiga klubis Real Madrid Castilla, Saksamaa esiliiga klubis Dresdeni Dynamo, Taani kõrgliiga klubis Randers, Indoneesia kõrgliiga klubis PSM Makassar ning USA esiliiga klubis Orange County SC.

2020. aasta veebruaris liitus ta Soome kõrgliiga klubiga FC Haka, kellega sõlmis üheaastase lepingu. Soome kõrgliigasse naasis ta 2022. aasta veebruaris, kui liitus HIFK-iga.

Soome jalgpallikoondises mängis Markkanen aastatel 2014–2019 kokku 17 ametlikus mängus. Ainsa värava lõi ta 8. jaanuaril 2019 sõprusmängus Rootsi vastu.

Saavutused
----------

HJK Helsinki
* Veikkausliiga: 2013

PSM Makassar
* Piala Indonesia: 2019

Orange County SC
* USL Championship: 2021

Viited
------

1. ↑  Ülekaaluline Soome jalgpallur löödi Madridi Realist minema
2. ↑  "Eero Markkanen sopimukseen FC Hakan kanssa". FC Haka. 7.2.2020. Vaadatud 3.7.2020
3. ↑   (vaadatud 2.4.2022)

Välislingid
-----------

 Eero Markkanen – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Arno Kütt, Cleveron AS kaasasutaja Viljandis, veebruar 2018
**Arno Kütt** (sündinud 29. mail 1970 Viljandis) on eesti ettevõtja, kes tegutseb veebikaubanduse ja logistika valdkonnas.

Elulugu
-------

Ta on lõpetanud Viljandi V Keskkooli. 

1990. aastate algul oli väikeettevõtja, valmistas ja müüs puidutooteid ning tegi täispuidust kodumööblit. Pärast 1998. aasta mööblimessi Tallinnas rajas esimese veebimööblipoe Eestis. 2000. aastal lõi veebilehe ON24.

2003. aastast arendab äriprojekte koos äripartner Peep Kullaga. 2004. aasta mais avati nende internetikaubamaja Soomes. Klientidele mööbli ja pakkide kättetoimetamise vajadus tingis 2006. aastal oma logistikaettevõtte asutamise. 2008. aastal loodi pakiautomaate tootev ja nende käigushoidmist korraldav ettevõte SmartPOST. 2009. aastal võitis SmartPosti pakiautomaatide võrk Eestis aasta logistikateo auhinna. Samal aastal sai ON24-st Eesti suurim mööblimüügiettevõte.

2011. aastal müüdi logistikavõrk ja kaubamärk Smartpost Soome ettevõttele Itella. Ettevõte, mille uueks nimeks sai AS Cleveron, hakkas pakiautomaate ja -roboteid välja töötama. 

2017. aastal pakuvad klientidele täisteenindust sellised uue generatsiooni pakiautomaadid nagu PackRobot ja Flex. Viljandi külje all asuvas Cleveroni laboris testitakse uusi postipakkide kojukandedroone. Peep Kuld vastutab ettevõttes eeskätt äristrateegia ja Arno Kütt rohkem robotite tehnoloogia väljatöötamise eest.

Arno Kütt rääkimas Viljandis firma Cleveron asutamisest ja käekäigust
Lisaks ON24 ASile ja Cleveronile kuulub Arno Kütt ka mitme muu firma omanikeringi.

Tunnustus
---------

2017. aasta märtsis valiti Arno Kütt ja Peep Kuld EY (Entrepreneur of the Year) Eesti aasta ettevõtjaks.

2018. aastal nimetati Arno Küti juhitav Cleveron aasta ettevõtteks.

2019. aastal pälvis ta Valgetähe IV klassi teenetemärgi.

2019. aastal valiti Arno Kütt aasta töösturiks.

Eesti Inseneride Liit andis 2019. aasta inseneri nimetuse robootilisi pakiautomaate tootva ettevõtte Cleveron AS juhile Arno Kütile.

Viited
------

1. ↑   Äripäev, Turuliider
2. ↑   Äripäev, Turuliider
3. ↑   Cleveron AS
4. ↑   Cleveron AS
5. ↑  Viljandi Kultuuriakadeemia innovatsiooniõhtu, 23. veebruar 2018, "talk-show" "Ettevõtlikuna maailma", Cleveron AS kaasasutaja Arno Kütt
6. ↑   ITuudised.ee
7. ↑  "Aasta ettevõtteks valiti Cleveron". *Äripäev*. 04.10.2018. Vaadatud 05.11.2018.
8. ↑  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 19814
9. ↑  Äripäev (20. november 2019). "Aasta töösturiks kuulutatud Arno Kütt: "Ettevõtlus on nagu rallisõit!"". Vaadatud 23. november 2019.
10. ↑  "Uudised. EIL aastalõpu pidulikul koosolekul Eesti Teaduste Akadeemias 06.12.2019 kuulutati välja..."
Kalmistu sissepääs maanteeäärses hekis.  
Foto: Robert Treufeldt, 21. juuni 2015
Hauad kalmistul.  
Foto: Robert Treufeldt, 21. juuni 2015
**Kensa talu kalmistu** on kalmistu Järva-Jaani kihelkonnas Järvamaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Valasti külas Paide linnas Järva maakonnas.

Kalmistu rajati Kensa A184 talu maadele, selle omanik oli perekond Ende, ka maetud on pärit nende sugukonnast. Kalmistule on praegu teadaolevalt maetud 5 inimest, viimati 1954. aastal.

Tähelepandav on, et linnulennult umbes 1,9 km kaugusel idas asub Madis-Juhani talu kalmistu. Ka Järva-Jaanis asuvad kihelkonnakalmistud on sealt umbes 3–4 km kaugusel. Seega pole erakalmistu rajamise põhjus arvatavasti mitte kaugus kihelkonnakalmistust, vaid inimestevahelised vastuolud ja omavaheline rivaliteet.

Kesna talu kalmistule maetuid
-----------------------------

* 1937 Jaan Ende (18. august 1860 – 24. jaanuar 1937), taluperemees
* 1944 Eduard Ende (23. aprill 1890 – 11. juuli 1944), poeg
* 1946 Juuli Rooba (27. jaanuar 1893 – 1946), tütar
* 1951 Ann Ende 1857–1951, naine
* 1954 Johanna Ende 1900–1954, poeg Eduardi naine

Kirjandus
---------

* Taavi Pae. "Kensa talu kalmistu". // Eesti kalmistute kujunemine ja paiknemise seaduspärasused. Magistritöö Tartu Ülikooli Geograafia Instituudis. Tartu 2002
* Taavi Pae. "Kalmistud". // Järvamaa 2. Koostajad Taavi Pae, Henn Sokk. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Tallinn 2009. Lk 466
* Tiina Tuulik. "Oma kodu, oma maa sümbolid — talukalmistud Eestis". // Tuna, 3/2018. Lk 44

Välislingid
-----------

* Pärandkultuuri objekt: "Kensa talu kalmistu" (567:HAU:001) Eesti looduse infosüsteemis
Monument kongressi delegaatidele (autor Aleksander Kaasik)
**Eestimaa ametiühingute I kongress** (kirjanduses ka *Eestimaa ametiühisuste I kongress*) oli ametiühingute esindajate kongress Tallinnas 30. augustist 31. augustini 1919. Kongress toimus Tallinna Tööliste Majas, aadressil Suur-Karja 18.

Osavõtt kongressist oli aktiivne, hääleõigust omas 412 kandidaati. Kongressi hääletusmandaadist jäid ilma mitmeid ametiühingud: põllutööliste keskorganisatsioon, Tartu voorimeesteselts, kooliõpetajate selts, riigiteenijate ametiühisus, Tallinna linnateenijate selts, posti ja telegraafi teenijate ametiühisus. Saal oli ehitud punaste lippude ja plakatitega. Nendel pealkirjad: "Elagu üleilmne sotsiaalne revolutsion", "Kõigi maade töölised ühinege" jne. Peamiselt võtsid osa enamlaste esindajad, sotsiaaldemokraate oli hääletuse järgi umbes 30.

Kongressi juhatajaks valiti Asutava Kogu liige Erich Joonas. 

Kongressil kritiseeriti sotsiaaldemokraatide, kodanlaste ja valitsuse tegevust. Kes vastupidist väitis, see karjuti ja vilistati maha. Kongress võttis vastu otsuse, milles nõuti interventsioonisõja viivitamatut lõpetamist ja rahu sõlmimist Nõukogude Venemaaga.

Teisel päeval teatas korrapidaja, et kongress on valitsuse poolt ära keelatud. Sellega ei olnud kongressil osalejad nõus. Korraga karjus keegi, et maja on sõjaväe poolt ümber piiratud. Algas ärevus ja rüselemine uste poole. Joosti ühest toast teise. Kõik väljakäigud olid sõjaväe valve all. Läbi lasti saadikud üksikult, kusjuures kõigi koosolejate nimed kirjutati üles. Hilisööni kestis osavõtjate üleskirjutamine. Liiklus töölistemaja ümbruses pandi seisma.

102 kongressist osavõtnud inimest arreteeriti ja saadeti maalt välja. Hiljem selgus, et 25 neist tapeti 3. septembril 1919 Irboska veretöö käigus.

Viited
------

1. ↑  Aarne Ruben, Õpetlik lugu: riigikukutajate saatus, KesKus 5/2007

Kirjandus
---------

Päevaleht, 1. september 1919, lk.3

Välislingid
-----------

* 1919. a. ametiühingute kongress Estonica
**Linnape mõis** (saksa keeles *Linnapäh*) oli rüütlimõis Ambla kihelkonnas Järvamaal.

Linnape mõisa peahoone
Mõis rajati 17. sajandil, täpsemalt 1617. aastal. Linnape mõisa kõrvalmõis oli Rägavere mõis, 1824. aastal eraldati Linnape mõisast poolmõisana Lehtmetsa mõis, kuid omanikuks jäi von Derfeldenid. Linnape mõisal oli ka Märjandi karjamõis, mis pole tänapäevani säilinud.

Mõisaomanikud
-------------

Linnape mõisa esimeseks omanikuks sai Matthias von Stauden. 1684. aastal läks mõis Georg von Staali valdusse. Von Staalide perekonna valduses püsis mõis kuni 1767. aastani, kui uueks omanikuks sai Frommhold Johann von Derfelden. 

1834. aastal ostis Linnape mõisa Friedrich Adolph von Dellingshausen. 1850. aastal rentis tema poeg Friedrich Alexis von Dellingshausen mõisa Linnape mõisa parunile Paul Andreas Vietinghoffile.

Alates 1860. aastast kuni võõrandamiseni 1919. aastal kuulus Linnape mõis von Baumgarteni suguvõsale, mõisa ostis Gotthard Herman Ferdinand von Baumgarten. Mõisate võõrandamise ajal oli Linnape mõisa omanikuks eelmise valdaja poeg Constantin von Baumgarten.

Mõisahooned
-----------

1864. aastal, von Baumgartenite ajal, ehitati ka osaliselt siiani säilinud kahekorruseline puidust historitsistlik mõisa peahoone. Omapäraseks muudavad selle omalaadsed puidust aknaraamistused ja räästakaunistused. Ainulaadne on ka kaunistustega välisuks. Säilinud on üksnes mõisa peahoone parempoolne osa, tõenäoliselt põles mõisahoone vasak tiib 1905. aastal maha. Säilinud on mõned kõrvalhooned, needki varemeis.

Viited
------

1. ↑   (vaadatud 23.01.2016)
2. ↑  Linnape mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris (vaadatud 23.01.2016)

Välislingid
-----------

* Linnape mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris
* Linnape mõis, www.tapamuuseum.ee

Ambla kirik
Ambla kihelkond

**Kirik**: Ambla  

**Mõisad**: Aru mõis | Jootme mõis | Jäneda mõis | Järvajõe mõis | Kaarli mõis  | Kalle mõis | Karkuse mõis | Koigi mõis | Kukevere mõis | Kurge mõis | Kuru mõis | Käravete mõis | Lehtmetsa mõis | Lehtse mõis | Linnape mõis | Moe mõis | Nõmmküla mõis | Pruuna mõis | Prümli mõis | Põriki mõis | Raka mõis | Roosna mõis | Rägavere mõis | Räsna mõis | Saiakopli mõis | Tamsalu mõis | Tapa mõis | Trilli mõis | Uudeküla mõis
**Eestimaa Rahvuste Ühendus** (ebatäpselt *Eestimaa Rahvaste Ühendus*, lühend ERÜ) on aastal 1988 esimesel Eestimaa Rahvuste Foorumil asutatud organisatsioon. 

ERÜ asutati seetõttu, et Eesti vähemusrahvused saaksid ühiselt toetada Eesti taasiseseisvumisprotsessi.

ERÜ eesmärk on põhikirja järgi muu hulgas esindada Eesti vähemusrahvuste huve, säilitada, arendada ja tutvustada nende kultuuri.

Eestimaa Rahvuste Ühenduse asutamise kuupäevaks loetakse 24. septembrit 1988 – päeva, mil toimus esimene Eestimaa Rahvuste Foorum. Ühendusse kuuluvate Eestis elavate etniliste rühmade esindajad otsustasid teadlikult ja vabatahtlikult toetada eestlaste võitlust riikliku iseseisvuse eest. Tunnustamaks ühe esimese kodanikuühenduse tegevust Eesti omariikluse taastamisel ja sellele järgnenud konstruktiivset koostööd Eesti Vabariigi hüvanguks, on rahvastikuminister kuulutanud 24. septembri Eesti rahvusvähemuste päevaks.

Eestimaa Rahvuste Ühendust on juhtinud Hagi Šein, Ants-Enno Lõhmus, Timur Seifullen ja Jaak Prozes. 2008. aastal valiti organisatsiooni taas juhtima ERÜ aupresident Timur Seifullen.

Viited
------

1. 1 2 3 4   (vaadatud 17.01.2019)

Välislingid
-----------

* ERÜ koduleht - rahvused.ee
Hanif Kureishi (2008)
**Hanif Kureishi** (sündinud 5. detsembril 1954) on Briti kirjanik ja stsenarist.

Kureishi ema Audrey Buss oli inglane. Isa Raflushan oli pärit Madrasest jõukast muhameedlikust perest. 1947 jagati Briti India Indiaks ja Pakistaniks ning üldiselt asusid muhameedlased Madrasest, mis jäi India maa-alale, ümber Pakistani, kuid Kureishid kolisid Londonisse Bromley eeslinna, kus Hanif sündis ja üles kasvas.

Kureishi õppis Bromley Tehnikakolledžis ja Bromley Tehnikakõrgkoolis. Kolledžis valiti ta 1972. aastal üliõpilaste liidu presidendiks ja sellest ajast pärinevad mõned tema poolautobiograafilise teose "Äärelinna Buddha" tegelaskujud. Seejärel õppis Kureishi aasta aega Lancasteri Ülikoolis filosoofiat, aga langes koolist välja. Hiljem õppis ta Londonis Kuninglikus Kolledžis ja lõpetas selle filosoofia erialal.

1990. aastal kirjutas ta romaani "Äärelinna Buddha", mis pälvis aasta parima debüütromaani Whitbredi raamatuauhinna. BBC tegi teose põhjal ka teleseriaali. Romaani tegevus toimub mitme aasta kestel 1970. aastatel. Selle peategelane on segarassist teismeline Karim, kes elab Lõuna-Londonis ning igatseb minna elama ja töötama oma äärelinnast välja. Peategelase isa, romaani alguses igav bürokraat, otsustab hakata guruks, nähes ühiskondlikku vajadust gurude järele, ehkki ta ise oma rolli ei usu ja ka Karim ei usu sellesse. Romaan kirjeldab ühtlasi selle ühiskondliku meelsuse kujunemist, mis tõi kümmekonnaks aastaks võimule Margaret Thatcheri juhitud Konservatiivse Partei.

2006. aastal kirjutas ta stsenaariumi filmile "Venus", mille peaosatäitja Peter O'Toole nimetati Oscari, Kuldgloobuse ning BAFTA auhinna kandidaadiks, kuid ta ei võitnud neid.

Eesti keeles ilmunud teoseid
----------------------------

* "Äärelinna Buddha"
* "Lähedus"
* "Gabrieli and"
* "Midagi sulle öelda"

Tunnustus
---------

* 1990 Whitbreadi auhind
* 2008 Briti impeeriumi ordu komandör
* 2010 Pinteri kirjandusauhind

Isiklikku
---------

Kureishi on abielus. Tal on kolm poega, kellest vanemad on kaksikud.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: Hanif Kureishi |

* Koduleht
**Kochanava**, ka **Kochanaŭ** (transkribeerituna **Kohhanava**, poola keeles **Kochanów**), on alev Valgevenes Viciebski oblastis Tałačyni rajoonis. Alevis asub Kochanava külanõukogu halduskeskus. 

Alev piirneb põhjas Minskist Oršasse viiva raudteeliiniga. Alevis asub keskkool, kultuurimaja, raamatukogu, lisaks on seal veel laste spordikool ja kunstikool.

Kochanava alevis asub ekskavaatoritehas, mis on vanim ekskavaatoreid tootev ettevõtte Valgevene territooriumil. Teine ettevõte toodab ekskavaatoritele detaile, tarnides neid ka Venemaa ettevõtetele. Lisaks valmistatakse alevis plasttorusid ning betoonist ja raudbetoonist detaile.

Ajalugu
-------

Kochanava ilmus ajalooareenile XVI sajandi algul kui Drucki vürstiriiki kuuluv Drutski-Krasnõide valduses olev asula, mis läks aastal 1551 Garnastaide valdusse. Seoses aastail 1565-1566 läbi viidud haldusreformiga sattus Kochanava Viciebski vojevoodkonna koosseisu. Aastal 1591 müüdi Kochanaŭ Lew Sapiehale. Aastal 1624 ilmus asula kaardile alevina, kuigi ametlikult ta aleviks saanud veel ei olnud. Alates esimesest Poola jagamisest aastal 1772 Venemaa koosseisus. Moskva-Bresti vahelise raudtee rajamisel sai Kochanava aastal 1880 raudteejaama. Jaama käibeks oli 800 000 puuda, sellest 600 000 puuda moodustasid metsamaterjalid. Aastast 1924 Valgevene NSV osa. Ametlikult sai asulast alev aastal 1947. Aastal 2002 valmis aastal 1930 lammutatud vana kiriku asemele Kochanava uus kirik.

* Kochanava kirik Kochanava kirik

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 25. juuni 2015. Vaadatud 24. juunil 2015.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)

Välislingid
-----------

* Kochanava võrguentsüklopeedias
* Kochanava fotoentsüklopeedias
**Lood-ristirohi** (*Senecio integrifolius*, uuemal ajal mitmetes andmebaasides kui *Tephroseris integrifolia*, sünonüüm *Senecio campestris*) on korvõieliste sugukonda ristirohu perekonda kuuluv taimeliik.

Lood-ristirohi on tervelehine, enamasti juurmise lehekodarikuga mitmeaastane taim. Õisikuid on varrel suhteliselt vähe ja need tunduvad suurtena. Taime tavaline kõrgus on 15–60 cm.

Lood-ristirohi on looduslikult levinud Euraasias. Eestis jõuab ta areaali loodepiirile, kasvades Eesti lääne- ja põhjaosa lubjarikastel kuivematel niitudel.

Nüüdisaegsed leiukohad Eestis on peamiselt Harjumaal. Leiukohtade hulk on viimastel aastakümnetel vähenenud, peamiselt kasvukohtade võsastumise või muul põhjusel hävimise tõttu.

Taim on kantud Eesti punasesse raamatusse kategoorias "Ohualdis".

Viited
------

1. ↑  "Senecio integrifolius - lood-ristirohi". *Eesti taimede uue levikuatlase tööversioon*. 2018.
2. ↑  Eesti punane nimestik, eElurikkus

Välislingid
-----------

* Lood-ristirohi andmebaasis eElurikkus
Hamerkop Kloof Rustenburgi ja Pretoria vahel Magaliesbergi põhjanõlval Lõuna-Aafrikas
Time'i sild Sun City meelelahutuskeskuses
**Loodeprovints** on 1. järgu haldusüksus (provints) Lõuna-Aafrika Vabariigis.

2011. aasta rahvaloenduse andmetel moodustasid Loodeprovintsi elanikkonnast mustanahalised aafriklased 89,8%, valged 7,3%, värvilised 2,0%, India või Aasia päritolu inimesed 0,6% ja teised 0,3%. Tsvana keelt pidas emakeeleks 63,4% rahvastikust, afrikaani keelt 9,0%, sotho keelt 5,8%, koosa keelt 5,5%,
tsonga keelt 3,7%, inglise keelt 3,5%, suulu keelt 2,5%, pedi keelt 2,4% ja ndebele keelt 1,3%.

Vaata ka
--------

* Dr Ruth Segomotsi Mompati ringkond

Viited
------

1. ↑  Census in brief : Census 2011. - Pretoria: Statistics South Africa. 2012, lk. 21-25

Välislingid
-----------

* Provintsivalitus

Lõuna-Aafrika Vabariigi provintsid

Free State **·**  Gauteng **·**  Ida-Kapimaa **·**  KwaZulu-Natal **·**  Limpopo **·**  Loodeprovints **·**  Lääne-Kapimaa **·**  Mpumalanga **·**  Põhja-Kapimaa
**Kocēni** on küla (*lielciems*) Lätis Valmiera piirkonnas, Kocēni valla halduskeskus. Küla asub merepinnast 60 meetri kõrgusel. Asulas oli Kokmuiža mõisa (*Kokenhof*) süda.

Asula on tekkinud Kokmuiža mõisakompleksi juurde. Kocēnis on lisaks administratiivhoonetele veel põhikool, kultuurimaja ja raamatukogu. Külas on Silvēni, Kocēnu veikalsi, Kocēnu skola, Kocēnu pagrieziensi ja Kocēni bussipeatus.

Küla lähedal asub hobusekasvatus "Kocēni". Vaatamisväärsusteks on Kokmuiža häärber ja Beste rändrahn. 

2015. aastal oli külas 1034 elanikku. 2016. aastal oli elanikke 1025, 2021. aastal 949. Aastail 2009–2021 kuulus küla Kocēni piirkonda, olles selle halduskeskuseks.

Viited
------

1. ↑  Vietvārdu datubāze
2. ↑
3. ↑  Autotransporta direcija
4. ↑  Autotransporta direcija
5. ↑  Autotransporta direcija
6. ↑  Autotransporta direcija
7. ↑  Autotransporta direcija

* Kokmuiža häärber, praegune koolimajaKokmuiža häärber, praegune koolimaja

| * v
* r
Kocēni valla asulad |
| --- |
| 
Baldieši **·**  Beites **·**  Brandeļi **·**  Brēmeles **·**  Brīnumi **·**  Cimpēni **·**  Dūķeri **·**  **Kocēni** **·**  Krogzemji **·**  Ķieģeļi **·**  Liepas **·**  Mujāni **·**  Noriņas **·**  Pankas **·**  Peņģi **·**  Puškari **·**  Rāvas **·**  Rieviņas **·**  Rubene **·**  Sarmas **·**  Sprīdīši **·**  Sprosti **·**  Šalkas **·**  Zeltiņi **·**  Tarnīsas **·**  Tilgaļi **·**  Tožas **·**  Upītes **·**  Vaivari |
**Aadu Ritso** (aastani 1939 **Aleksei Ritson**, 13. september 1915 Petrograd – 18. jaanuar 2010) oli eesti tehnikateadlane. Ta oli Olga Kistler-Ritso vend.

Elulugu
-------

Aadu Ritso oli arsti poeg.

Lõpetas 1935 Viljandis gümnaasiumi ja 1947 Tallinna Tehnikaülikooli mehaanikateaduskonna; tehnikakandidaat (1952, Leningradi Raudteetranspordi Instituut), väitekiri "Технология получения качественного мела из озерного сырья в условиях Эстонской ССР". Õppis 1936–1941 TTÜ ehitus- ja mehaanilise tehnoloogia osakonnas. 1941 Kergetööstuse Rahvakomissariaadi Tekstiilitööstuse Peavalitsuses vaneminsener-mehaanik. 1941–1943 mobiliseerituna Nõukogude armees. Oli 1943–1952 Eesti Teaduste Akadeemia Tööstusprobleemide Instituudis (aastani 1947 MN j.a Tööstuse teadusliku Uurimise Keskinstituudi) vanemtehnik, grupiinsener, tööstustehnoloogia labori töödejuhataja ja projektide konstruktsioonide büroo ülem, 1954–1957 Kohaliku, Põlevkivi- ja Keemiatööstuse Ministeeriumi toorainete labori juhataja ja 1957–1963 Ministrite Nõukogu Eesti Riikliku Teadustehnilise Komitee (hilisem Riikliku Teadusliku Uurimistööde Komitee) peaspetsialist masina- ja aparaadiehituse alal. 1948–1954 TTÜ tööstusökonoomika kateedri assistent ja 1963–1992 TTÜ metallide tehnoloogia kateedri teadur, 1963–1983 dotsent. 1949–1961 ka Üleliidulise Finantsinstituudi Tallinna õppe-konsultatsioonipunkti õppejõud.

Teadustöö
---------

Tema uurimisvaldkonnad olid ehitusmaterjalide (järve kriitkeramsiit, glaukoniitpigment, kukersool) ning magnetpehmete liitmaterjalide tootmise tehnoloogia ja kasutamine, Eesti masina- ja aparaadiehituse insenerimõtte areng ja õppemetoodilised probleemid. Tal on umbes 100 teadustrükist ja 6 autoritunnistust.

Teoseid
-------

* Vooltootmine. Tartu, 1946
* Metallkeraamiliste magnetjuhtmaterjalide uurimine. Tallinn, 1966
* Reduktorite võrdluskatsete teostamine ja soovituste väljatöötamine sobiva hammasrataste materjali valikuks tehas "Norma" tingimustes. Tallinn, 1968
* Eesti esimese põlve tehnikaharitlastest ja mehaanikainsener Villem Reinokist. // Insenerikultuur Eestis. 1. Tallinn, 1992.

Viited
------

1. ↑
2. ↑
3. 1 2 3 4  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Kirjandus
---------

* Tallinna Polütehniline Instituut 1936–1986. Tallinn, 1986, 256, 467.
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*