recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Konstantin Vassiljevitš Lebedev** ( vene keeles *Константин Васильевич Лебедев*, (8. november 1918, Saratovi oblast, Nõukogude Venemaa – 6. mai 2006 ) oli Eestimaa Kommunistliku Partei Keskkomitee II sekretär aastatel 1971–1982. Ta on rahvuselt venelane.

Konstantin Lebedev töötas nooruses aastatel 1936–1941 õpetajana Lääne- Kasahstanis. 1941. aastal astus ta ÜK(b)P liikmeks. Seejärel siirdus ta Kasahstani linna Uralski ÜK(b)P juhtivatele kohtadele, kus töötas kuni 1949. aastani. Pärast seda siirdus ta Moskvasse parteikooli, kus viibis 1952. aastani. Pärast seda jätkas Lebedev tööd Moskvas NLKP juhina kuni 1971. aastani. Seega oli Lebedev puhas nõukogude nomenklatuuri esindaja. 

1971. aastal viis NLKP Lebedevi üle kohaliku Eestimaa Kommunistliku Partei KK teise sekretäri kohale Nõukogude Eestis, st kohaliku partei mõjukuse teisele kohale, samal ajal kui esikoht, st EKP KK I sekretär, kuulus endiselt Eestisse. kauaaegne parteijuht Johannes Käbinile. Tavaliselt oli EKP KK teise sekretäri ametikoht NLKP Moskva esindajal, tagades otsese infovoo NLKP parteijuhtidele Moskvas. Lebedev oli venemaa taustaga kommunist, kellel polnud Eestiga sidemeid, nagu tema eelkäijatel, Leonid Lentsmanil ja Artur Vaderil, kes olid Venemaal üles kasvanud eestlased. Lebedevi ametisse nimetamine oli ühtlasi ilming venestamise tugevnemisest Eestis. Keskvõimu haarde tihenedes Nõukogude Eestis muutus Lebedevi roll üha olulisemaks.  1977. aastal juhtis ta katset tagandada rahvuslaste hulka liigitatud Käbin ja ideoloogiasekretär Vaino Väljas. Toona Käbini ja Väljase kukutamine veel ei õnnestunud, kuid 1978. aasta kevadel õnnestus keskvõimu toetajatel eesotsas Lebedevi ja Karl Vainoga nad kukutada. 

1982. aastal naasis Konstantin Lebedev Moskvasse ja töötas kuni 1988. aastani NLKP kontrollkomitee liikmena.

Allikad
-------

1. 1 2 3  "Lebedev, Konstantin Vasilinpoika" (PDF). *okupatsioon.ee*. Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 7.3.2016. Vaadatud 5.7.2017.
2. ↑  Graf, Mati, Roiko-Jokela, Heikki (2004). "Jännityksen ilmapiiri". *Vaarallinen Suomi*. Jyväskylä: Minerva. Lk 10–105. ISSN 952-5478-09-2 ISBN 952-5478-09-2. `{{cite book}}`: kontrolli parameetri `|issn=` väärtust (juhend); parameeter `|access-date=` nõuab parameetrit `|url=` (juhend)CS1 hooldus: mitu nime: autorite loend (link)
3. ↑  Zetterberg, Seppo (2007). "Sirpin ja vasaran otteessa (1944–1991)". *Viron historia*. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Lk 681–683. ISSN 978-951-746-520-5 ISBN 978-951-746-520-5. `{{cite book}}`: kontrolli parameetri `|issn=` väärtust (juhend); parameeter `|access-date=` nõuab parameetrit `|url=` (juhend)
Uno Kaupmees 1979. aastal  
Foto: Jaan Künnap
Uno Kaupmees 2001. aastal  
Foto: Jaan Künnap
**Uno Kaupmees** (17. jaanuar 1950 Kolga – 2. aprill 2024) oli eesti laulja ja raadiodiktor. 

1973. aastal õppis Uno Kaupmees ENSV Riikliku Filharmoonia estraadistuudios. 

1976–1985 oli Kaupmees ansambli Krõll solist.

Aastal 2000 hakkas ta taas laulma. Ta on esinenud koos ansambliga Lustgast muu hulgas Soomes, Rootsis, Saksamaal, Valgevenes ja Venemaal Moskvas.

22 aastat töötas ta Eesti Raadios diktorina.

2002. aastal sai ta Eesti popmuusika parima meesartisti aastaauhinna.

Albumid
-------

* 1997 Krõll (1976-84) "Ärge unustage valssi" MC
* 2000 "Tormab aeg..." CD, MC, saadab Leo Kikas
* 2001 "Kutse tantsule nr 18: Igavesti noor" CD, MC, TopTen
* 2005 Lustgast - "Tormab aeg" TopTen
* 2007 Lustgast - "Vaba mees" TopTen

Viited
------

1. 1 2  "Uno Kaupmees". Vaadatud 17.01.2012.[*alaline kõdulink*]
2. ↑  Kirsti Vainküla (29. aprill 2005). "Laulja Uno Kaupmees mässitud titeskandaali". Õhtuleht. Vaadatud 7.11.2011.

Välislingid
-----------

* Jüri Paet "Tulge kõik nüüd, et tantsida valssi", Elukiri, nr. 8/2007
**Huw Edwards** (sündinud 18. augustil 1961 Bridgendis) on Walesi päritolu Briti ajakirjanik. 

Ta on BBC uudistesaate "BBC News at Ten" saatejuht, kes näiteks 2022. aasta 8. septembril luges otseülekandes ette Ühendkuningriigi kuninganna Elizabeth II ametliku surmateate Buckinghami paleelt ja 2023. aasta 6. mail kajastas kuningas Charles III kroonimist Westminster Abbeyst.

2023. aasta juulis peatas BBC pärast ajalehes The Sun esitatud süüdistusi töölepingu Edwardsiga. Süüdistuse järgi olevat Edwards seksuaalselt ahvatlenud alaealist, kuid seni pole ametlikult tõendatud ei tema süüd ega süütust. Saatejuht on väidetavalt depressiooni diagnoosiga haiglaravil ning tabloidväljaannet on kritiseeritud kinnitamata andmetel põhinevate süüdistuste esitamise eest.

Isiklikku
---------

Huw Edwards on abielus teleprodutsent Vicky Flindiga, kes on teinud näiteks telesaateid "This Week" ja "Peston". Neil on viis last ja nad elavad Londonis Dulwichis. Huw Edwards on kristlane ja käib iga nädal kirikus. Enda väitel kannatavat ta depressioonihoogude all juba 2002. aastast.

Viited
------

1. ↑  "BBC announces the death of Queen Elizabeth II". *www.youtube.com* (inglise). Guardian News. 8. september 2022.
2. ↑  "Meedia: alastifotode eest maksis kuninganna surma kajastanud BBC teleankur". *www.err.ee*. Eesti Rahvusringhääling. 13. juuli 2023.
3. ↑  "Huw Edwards: the unanswered questions hovering over presenter's future". *www.theguardian.com* (inglise). Guardian News. 14. juuli 2023.
4. ↑  "Huw Edwards tells of 20-year struggle with depression". *www.theguardian.com* (inglise). Guardian News. 23. detsember 2021.
**Kristjan Seaver** (1898 – 28. september 1941 Soome laht) oli eesti kommunist ja Tallinna TRSN TK esimees (Tallinna linnapea) 1941. aastal.

Kristjan Seaver osales poliitilises tegevuses juba alates 1917. aasta oktoobrist, kui 1917. aasta oktoobrirevolutsiooni ajal kuulus Harjumaa Ravila vallas bolševike poolt võimu ülevõtmisel ja bolševike poolt läbiviidavates ümberkorraldustes.

Kristjan Seaver osales ka 1924. aasta 1. detsembri mässu ettevalmistamises, tema elukohas Lasnamäe toimus ka üks riigipöördekatsest osavõtjate instrueerimine. K. Seaver vahistati 1925. aasta septembris ja talle mõisteti eluaegne vanglakaristus. Ta vabanes 1940. aastal ning osales 1940. aasta juunipöördes.

Kristjan Seaver Tallinna Keskvanglas
1940. aastal määrati K. Seaver Tallinna TRSN Täitevkomitee kaadrite osakonna juhatajaks ning 17. jaanuarist kuni septembrini 1941 oli ta Tallinna Töötava Rahva Saadikute Nõukogu Täitevkomitee esimees.

Kristjan Seaver lahkus Tallinnast koos teiste Nõukogude võimu esindajatega 28. augustil 1941 ning hukkus evakuatsiooni käigus Soome lahes miinile sattunud Nõukogude Balti laevastiku laevaga.

Isiklikku
---------

Kristjan Seaver oli abielus Maria Seaver(e)ga, (1898–1985), kes tegutses sidepidajana kohalike kommunistlike tegelaste ja Tallinna Keskvangimaja poliitiliste vangidega. Eesti NSV ajal oli Maria personaalpensionär (pensioni maksti Tallinnast evakueerimisel 1941. aastal hukkunud abikaasa Kristjani eest).

Viited
------

1. ↑  Eesti NSV ajal lõpul 90ndate aastate alguses oli Eestis umbes 4000 personaalpensionäri.
2. ↑  Valdur Ohmann, EKP hädas provokaatoritega ja õpib tundma oma vaenlast, Tuna 1 / 2019, lk 86–94

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Aleksander Kiidelmaa (1940–1941)** | **Tallinna TRSN Täitevkomitee esimees**(1941) | Järgnev**Artur Terras (1941–1944)** |
Koknese linnuse varemed
**Koknese piiskopilinnus** (saksa *Kokenhusen*, *Schloß Kockenhusen*, läti *Kokneses pils*) on varemetes linnus Lätis Kokneses Pērse jõe suubumiskohal Daugavasse.

Ajalugu
-------

Piiskop Alberti ajal, 1209. aastal Koknese puidust muinaslinnuse asemele ehitatud piiskopilinnus oli hiljem Tiesenhausenitele kuulunud vasallilinnus, mille päris Turaida foogt Engelbertus de Tisenhuseni poeg Johann von Tiesenhausen oma naise Sophie kaudu, kes oli lesestunud abielust rüütel Diedrich von Kokenhuseniga. 

Aastatel 1397–1566 oli linnus üks Riia peapiiskopi residentse. 

1628. aastal vallutasid Koknese staarostkonna rootslased ja 1640. ja 1643. aastal kinkis kuningas suured piirkonna valdused Liivimaa kindralsõjakomissarile ja maanõunikule, Riia kodanikule Henrik Strubergile (Heinrich Struberg, aastast 1653 Kroneburgi vabahärra ja Jumprava (*Jungfernhof*) härra Henrik Cronstierna 1602–1678), kes 1676. aastast oli Liivimaa aadlilipkonna ülem ja hiljem Liivimaa ülemkonsistooriumi president. Tema pojalt Koknese valdused 1682. aastal redutseeriti.

1700. aastal alanud Põhjasõja ajal vallutasid Saksimaa ja Poola kuninga, August II Tugeva väed Koknese kindluse, ning kindlus oli ajutiseks peatuspaigaks August II Tugevale.

1965. aastal rajati Aizkraukle juurde Pļaviņase hüdroelektrijaam, mille tamm uputas linnuserajatise vundamendi Daugava ja Pērse jõe vee alla. Linnus, mis enne asus kõrgendikul, asub nüüd jõe kaldal. Sellest ajast tuleb Koknese linnusevaremetes liikudes olla ettevaatlik, sest selle all on ligi 40-meetrine sügavik.

* Koknese piiskopilinnuse ja linna plaan 1625. aasta Georg von Schwengelni joonise järgiKoknese piiskopilinnuse ja linna plaan 1625. aasta Georg von Schwengelni joonise järgi
* Koknese kindluse piiramine, 1700. aastalKoknese kindluse piiramine, 1700. aastal

Vaata ka
--------

* Koknese stiftifoogtide loend

Viited
------

1. ↑  Biographiskt Lexicon öfver namnkunnige Svenska Män, 1837 lk.528
2. ↑  Groß-Jungfernhof mõisa kaart Vt. ka de:KZ Jungfernhof
3. ↑  Замок Кокнесе (Кокенхузен - Kokenhusen)
4. ↑   "(1754) Matrikel öfwer Swea rikes ridderskap och adel ...lk. 104".
5. ↑  Andreas von Löwis of Menari ofort: Koknese loss, 1821. a.
6. ↑  Koknese loss alistus elektrijaamale[*alaline kõdulink*] Pärnu Postimees 11. august 2008

Kirjandus
---------

* *"Livonijas piļu attēli no marķīza Pauluči albuma"* (*Abbildungen der livländiscen burgen im album des Marquis Paulucci*). (Ieva Ose kommentaaridega) Riia: Läti Ajaloo Instituudi Kirjastus 2008, ISBN 9984824047, lk.124
* Hagemeister, Heinrich von; F. von Buxhovden (1836). *Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, Teil 1*. Riga: E. Frantzen. lk. 78-79
* Skomantas: Ajaloolised romaanid: *"Nõiutud aare. Jumalate tahe."* (leedu keeles *"Užkeiktas Lobis. Dievų Valia."* tõlkinud Mihkel Loodus), Tiritamm 2008, ISBN 9789985552575

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Koknese piiskopilinnus** |

* Koknese linnuse plaan, 1850
**Ajalooline laev** on laevaehituse ja laevanduse ajaloo näidisena säilitatav laev (muu veesõiduk) või selle samal eesmärgil originaalkujul valmistatud koopia.

Kirjeldus
---------

Ajaloolisi laevu on sageli hoitud hoolimata vanusest sõidukõlblikena ja neile on tehtud, võrrelduna moodsate laevadega, mõningaid meresõiduohutuse nõuete erandeid. Ajaloolisi laevu kasutatakse sageli veeturismiks või väljaõppeks.

Euroopas koondab ajaloolisi laevu European Maritime Heritage.

Ajaloolised laevad Eestis
-------------------------

Eestis loetakse õiguslikult ajalooliseks laevaks laev, mille vanus ületab reisilaeval 35 aastat ja muul laeval 40 aastat ning millel ei ole tehtud olulisi ümberehitusi ja valdavalt on säilitatud ehitusaegsed materjalid, või sellise laeva koopia, mille ehitamisel on kasutatud algupäraseid või algsetega sarnaseid ehitusmaterjale. 

Ajaloolise laevana ei käsitata kauba- ja kalalaeva, mis tegeleb oma põhitegevusega väljaspool kohaliku rannasõidu piirkonda.

Eestis koondab ajaloolisi laevu Ajalooliste Laevade Selts.

Vaata ka
--------

* Ateena harta – Veneetsia harta – Firenze harta – Barcelona harta
* Merekultuur
* Muuseumlaev
* Ajalooliste Laevade Selts

Viited
------

1. ↑  "www.european-maritime-heritage.org". Originaali arhiivikoopia seisuga 6. detsember 2009. Vaadatud 21. märtsil 2011.
2. ↑  "www.e-m-h.eu". Originaali arhiivikoopia seisuga 8. oktoober 2010. Vaadatud 21. märtsil 2011.
3. ↑  Meresõiduohutuse seadus, § 2. Mõisted, 25) ajalooline laev –
4. ↑  www.eals.ee

Välislingid
-----------

* Haapsalu sai taas ühe puulaeva võrra rikkamaks, 1925–26 Spithamnis ehitatud kaljas Hoppet jõudis koju. 20. september 2011
* Barcelona Charter - Wikipedia
* Eesmärk 11 – Merekultuuripärandi ja -traditsioonide säilimine on tagatud. Riiklik arengukava „Eesti merenduspoliitika 2012-2020", valitsus.ee
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel on praeguse valla kohta; varasema valla kohta vaata artiklit Ruhnu vald (Ruhnu kihelkond)* |

---

Uus ja vana kirik Ruhnus
**Ruhnu vald** hõlmab Ruhnu saare ja seda ümbritsevad laiud Liivi lahe keskosas, administratiivselt kuulub vald nüüd Saare maakonna koosseisu, varem Pärnu maakonda. Ruhnu vald sai ametliku lipu ja vapi aastal 2015, varem oli kasutusel rannarootsi purjekat jaalat kujutav embleem kirjaga "Ruhnu Runö".

Vallas tegutsevad põhikool, ilmajaam, lennujaam, Ringsu sadam, metskond, muuseum, raamatukogu ja vallavalitsus. 2012. aasta 1. märtsist tegutseb saarel ka kiirabi.

Valla elu mõjutab tugevalt Ruhnu saare isoleeritus. Elektrikaableid saarele ei tule, elekter toodetakse kohapeal. Ruhnut ühendab mandriga suvel laeva- ja talvel lennuliiklus, haigeid transporditakse tihti kopteriga. Vallavalitsuse igapäevatöös kasutatakse ohtralt kaugsidevahendeid, näiteks Skype'i.

Saarel asub Ruhnu Püha Magdaleena kirik (1912). Selle kõrval on vana puukirik, mille ehitus algas juba 1643. aastal. See on Eestis teadaolevalt vanim säilinud puithoone.

Ruhnu vallavanem on Raimet Figol (alates 11. jaanuarist 2024).

Külad
-----

Ruhnu vallas asub ainult Ruhnu küla.

Ajalugu
-------

Ruhnu vald hõlmab endise Ruhnu kihelkonna piirid. Ajalooliselt on Ruhnu olnud üks eestirootslaste põliseid asualasid, kus kujunes välja omapärane kultuur. Teise maailmasõja aegu põgenesid eestirootslased aga Ruhnust suuremas osas Rootsi, Ruhnu neid peaaegu ei jäänudki. Siiski on Ruhnus tänini säilinud tugev kohalik omapära.

Loodusobjektid
--------------

Saare keskosas on luiteline männimetsaga kaetud kõrgendik nimega Håubjärre, mille kõrgus ulatub märkimisväärse 28 meetrini. Ida pool on ka palu- ja salumetsi. Liigestunud läänerannikul valitsevad roostikud ja rannaniidud, sisemaa pool võsastunud niidud. Samuti on saarel ohtralt klibu- ja liivarandu, sh Limo rand, Överkirke rand, Kuunse rand. Rannajoone kogupikkus on vähemalt 25 km.

### Poolsaared

Holma, Kunsudden, Pärs, Ringsudden ja Sjustackudden.

### Saared

Saarest läänes ja edelas on mitukümmend väiksemat nimetut rohtunud laidu. Neist suurim oli Holm (ca 10 ha), mis nüüdseks on emasaarega ühinenud ja roostunud. Ruhnu lähistel lõuna pool asub Gretagrundi kare.

Vaata ka
--------

* Ruhnu kihelkond

Viited
------

1. ↑  Maa-amet, vaadatud 11.03.2018.
2. ↑  Statistikaamet, vaadatud 18.07.2023.
3. ↑  Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator
4. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 16. detsember 2015. Vaadatud 25. oktoobril 2015.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)

Välislingid
-----------

* Ruhnu valla koduleht
* "Ruhnu saab uue koolimaja", EPL Online, 28. juuni 2008

Saaremaa vapp
Saare maakonna omavalitsused

Muhu vald  **·**  Ruhnu vald  **·**  Saaremaa vald
Väljak Lusérnis
Luserna valla paiknemine Trento provintsis
**Luserna** (tsimbri: *Lusérn*, saksa: *Lusern*) on vald *(comune)* Trento provintsis Põhja-Itaalias, paiknedes umbes 25 km Trentost kagus. 2004. aasta 31. detsembri seisuga elas seal 284 inimest ja valla pindala on 8,2 km².

Lusérn külgneb järgmiste valdadega: Caldonazzo, Lavarone, Levico Terme, Pedemonte, Rotzo ja Valdastico.

Tsimbri kultuur ja keel
-----------------------

Luserna vaadatuna Forte Belvedere Gschwentist
Kakskeelsed märgid itaalia ja saksa keeles
Lusérn on tsimbri keele ja kultuuri keskus. 2001. aasta rahvaloenduse järgi märkis umbes 90% Lusérni rahvast oma esimeseks keeleks tsimbri, mis on saksa keele lõunasaksa murre. Varem kõneldi tsimbrit ka naabruses Lavarones ja nn *Sette Comuni* ja *Tredici Comuni*. Kultuuriinstituut määrati provintsiseadusega ja sai rahastust Itaalia riigilt, et aidata säilitada unikaalset traditsiooni, kultuuri ja keelt.

Lusérnis kõneldav tsimbri murre erineb veidi mujal kõneldavast tsimbri murdest.

Välislingid
-----------

* Ametlik veebileht
Alessandro Schöpf (2014)
**Alessandro Schöpf** (sündinud 7. veebruaril 1994 Umhausenis) on Austria jalgpallur. Ta mängib poolkaitsjana Major League Socceri (MLS) klubis Vancouver Whitecaps ja Austria jalgpallikoondises.

Ta liitus 2009. aastal Müncheni Bayerniga. Ta mängis kahel hooajal klubi reservmeeskonnas Regionalliga Bayernis. 2014. aasta juunis sõlmis ta lepingu 2. Bundesliga klubiga 1. FC Nürnberg.

Aastatel 2016–2021 mängis Bundesliga klubis Schalke. Bundesligas tegi ta debüüdi 2016. aasta 30. jaanuaril mängus Darmstadti vastu. Esimese värava lõi ta liigas juba oma teisel mängu 6. veebruaril Wolfsburgi vastu.
i.
2021. aasta juulis sõlmis ta kaheaastase lepingu Saksamaa kõrgliigaklubiga Bielefeldi Arminia. 2022. aastal langes Arminia aga kõrgliigast välja ning sama aasta augustis siirdus Schöpf Vancouver Whitecaps

Debüüdi Austria jalgpallikoondises tegi ta 27. märtsil 2016 sõprusmängus Albaania vastu. Esimese värava lõi ta koondise särgis 31. mail 2016 sõprusmängus Malta vastu. 2016. aasta Euroopa meistrivõistluste viimases mängus lõi ta värava Islandi vastu.

Saavutused
----------

Müncheni Bayern II
* Regionalliga Bayern: 2014

Viited
------

1. ↑  "Whitecaps FC sign Austrian international midfielder Alessandro Schöpf | Vancouver Whitecaps". *whitecapsfc* (inglise). 3. august 2022. Vaadatud 3. augustil 2022.

| * v
* r
Austria koondis  –  UEFA Euro 2016 |
| --- |
| 

* 1 Almer
* 2 Garics
* 3 Dragović
* 4 Hinteregger
* 5 Fuchs (c)
* 6 Ilsanker
* 7 Arnautović
* 8 Alaba
* 9 Okotie
* 10 Junuzović
* 11 Harnik
* 12 Lindner
* 13 Suttner
* 14 Baumgartlinger
* 15 Prödl
* 16 Wimmer
* 17 Klein
* 18 Schöpf
* 19 Hinterseer
* 20 Sabitzer
* 21 Janko
* 22 Jantscher
* 23 Özcan
* Treener: Koller

 | Austria |

| * v
* r
Austria koondis  –  UEFA Euro 2020 |
| --- |
| 

* 1 A. Schlager
* 2 Ulmer
* 3 Dragović
* 4 Hinteregger
* 5 Posch
* 6 Ilsanker
* 7 Arnautović
* 8 Alaba
* 9 Sabitzer
* 10 Grillitsch
* 11 Gregoritsch
* 12 Pervan
* 13 Bachmann
* 14 Baumgartlinger (c)
* 15 Lienhart
* 16 Trimmel
* 17 Schaub
* 18 Schöpf
* 19 Baumgartner
* 20 Onisiwo
* 21 Lainer
* 22 Lazaro
* 23 X. Schlager
* 24 Laimer
* 25 Kalajdžić
* 26 Friedl
* Treener: Foda

 | Austria |
Harry Partch: Partch Diamant 2
**Mikrotonaalsus** ehk **mikrointervallika** ehk **ksenharmoonia** (inglise keeles *xenharmonic*) ehk **ekmeelia** (saksa keeles *ekmelisch*) on muusikas helisüsteemi omadus sisaldada mikrointervalle.

Mikrotonaalsuse mõistet kasutatakse ka üldmõistena kõigi selliste helisüsteemide kohta, mis sisaldavad võrdtempereeritud häälestuses pooltoonist (100 tsenti) erinevaid ning neile taandumatuid intervalle.

Mikrotonaalsed helisüsteemid on näiteks 

* kesktoonhäälestusega diatooniline helirida;
* traditsiooniline India 22 śrutiga karnaatiline süsteem;
* Indoneesia gamelanmuusika helisüsteemid;
* Tai, Birma ja Aafrika muusika, mille ühe oktavi piires kasutatakse kuni seitset heli;
* bluusis ja/või rokkmuusikas, kus kasutatakse väljendusrikkuse suurendamiseks bluusinoote .

Mõiste ja termin
----------------

Juba enne 1900. aastat tegi helilooja Julián Carrillo Trujillo katseid viiulikeelega, kasutades žiletitera, et saavutada täpseid, pooltoonist väiksemad intervalle, mida ta nimetas "mikrotoonideks". Umbes kümne aastat hiljem hakkas muusikateoreetik Maud MacCarthy Mann kasutama sõna "mikrotoon", et kirjeldada india šrutisid, st intervalle, mis olid pooltoonist väiksemad, kuid samas erinesid ka veerandtoonist. 

1910.–1920. aastatel arutleti selle üle, kas sõna "mikrotoon" on sobiv või oleks selgemad konkureerivaid sõnad nagu "heterotoon" või "fraktsioonitoon". 

1930. aastateks, kui õitses huvi Ameerika bluusimuusika vastu ning heliloojad nagu Ivor Darreg hakkasid kasutama uusi häälestusmeetodeid, pakuti välja ka rohkesti uusi termineid, näiteks "ksenharmooniline" (*xenharmonic*), mis Darregi meelest kirjeldab igasugust 12vjo-st erinevalt kõlavat muusikat.

1970. aastatel hakkasid Salzburgi Mozarteumi professorid Franz Richter Herf ja Rolf Maedel uurima mikrointervalle ja tegelema süstematiseerimisega. Nad valisid Vana-Kreeka muusikateooriast sõna "ekmeelia" (vanakreeka keeles ἐκ [ek], 'millestki väljaspool' ´+ μέλος [melos], 'laul' = "väljaspool helirida"), mida kasutati helide kirjeldamiseks, mis tavapärases helisüsteemis puuduvad. Herf ja Maedel hakkasid nimetama võrdtempereeritud 12-helisüsteemi pooltoonide vahele jäävaid helisid ekmeelilisteks ja selliste helide abil loodud muusikat ekmeeliliseks muusikaks. Herf ja Maedel kasutasid oma töös intervallide võrdlemiseks võrdtempereeritud 72-helisüsteemi.

Üldiselt määratlevad sõnaraamatud mikrotonaalsust kui muusika omadust sisaldada võrdtempereeritud 12-helisüsteemi pooltoonist väiksemaid intervalle. Siiski on tänapäeval "mikrotonaalne" igasugune muusika, mis ei põhine 12vjo-l, isegi kui see on häälestussüsteemis, milles kasutatakse 12vjo-st suuremaid intervalle.

Välislingid
-----------

* Microtonal Encyclopedia
* Xenharmonic Wiki
* Ekmelische Musik – Eine Einführung. Internationale Gesellschaft für Ekmelische Musik
**Lewis John Cook** (sündinud 3. veebruaril 1997 Yorkis) on Inglismaa jalgpallur, kes mängib kaitsva poolkaitsjana Inglismaa Premier League'i klubis AFC Bournemouth.

Klubikarjäär
------------

Ta alustas klubikarjääri Leeds Unitedis, mille akadeemiaga liitus ta 2004. aastal. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta Inglismaa esiliigas hooajal 2014/15 ning kindlustas kohe esimesel hooajal koha klubi põhikoosseisus. 2016. aastal valiti Cook English Football League'i aasta parimaks noormängijaks. Nii hooajal 2014/15 kui ka 2015/16 valiti Cook Leeds Unitedi hooaja parimaks noormängijaks.

2016. aasta juulis liitus ta Bournemouthiga.

Koondisekarjäär
---------------

Aastatel 2011–2018 mängis Cook Inglismaa noortekoondistes. 2014. aastal tuli ta Inglismaa kuni 17-aastaste koondisega Euroopa omavanuste meistriks. 2017. aastal tuli ta Inglismaa kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistriks. Lewis oli turniiril meeskonna kapten. 2017. aasta juunioride maailmameistrivõistluste teises alagrupimängus lõi ta värava Guinea koondise vastu.

Esmakordselt kutsuti ta Inglismaa jalgpallikoondisse 2017. aasta novembris sõprusmänguks Brasiilia vastu. Koondisedebüüdi tegi ta 27. märtsil 2018 sõprusmängus Itaalia vastu.

Viited
------

1. ↑  "Lewis Cook: Bournemouth complete signing of Leeds United midfielder". *BBC Sport*. 8. juuli 2016. Vaadatud 13. novembril 2017.
2. ↑  Bascombe, Chris (9. juuni 2017). "Lewis Cook: World Cup success might win Premier League managers' trust". *The Daily Telegraph*. London. Vaadatud 13. novembril 2017.
3. ↑  "England v Brazil: Dominic Solanke, Lewis Cook and Angus Gunn called up for friendly". *BBC Sport*. 11. november 2017. Vaadatud 13. novembril 2017.
4. ↑  McNulty, Phil (27. märts 2018). "England 1–1 Italy". *BBC Sport*. Vaadatud 27. märtsil 2018.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Lewis Cook**
 |

* Profiil AFC Bournemouthi kodulehel

| * v
* r
AFC Bournemouth mängijad  –  Premier League |
| --- |
| 

* 1 Neto
* 2 Fredericks
* 3 Kerkez
* 4 Cook
* 5 Kelly
* 6 Mepham
* 7 Brooks
* 8 Rothwell
* 9 Solanke
* 10 Christie
* 11 Ouattara
* 12 Randolph
* 14 Scott
* 15 Smith
* 16 Tavernier
* 17 Sinisterra
* 19 Kluivert
* 20 Radu
* 21 Moore
* 22 Traorè
* 23 Hill
* 24 Semenyo
* 25 Senesi
* 26 Kilkenny
* 27 Zabarni
* 29 Billing
* 32 Anthony
* 37 Aarons
* 42 Travers
* Treener: Iraola

 |
**Kaspar Jancis** (sündinud 8. mail 1975 Tallinnas) on Eesti animaator ja muusik.

Elulugu
-------

Kaspar Jancis sündis Tallinnas lätlasest pianisti Valdis Jancise ja ballettmeistri Mai Murdmaa pojana. Kaspar Jancise vend Rainer Jancis on elukutseline muusik.

Lapsepõlves huvitus Kaspar koomiksite joonistamisest ja lugude kirjutamisest, millele ta ise ka illustratsioonid joonistas. 1987. aastal mängis ta režissöör Helle Karise filmis "Metsluiged". 

Pärast Tallinna 21. Keskkooli siirdus ta 1991. aastal Tartu Kunstikooli, kust lahkus vastuolude tõttu juhtkonnaga. Pärast seda tegeles kaks aastat muusikaga ja elatise teenimisega. 1996. aastal astus Tallinna Pedagoogikaülikooli. Seal valmisid tema esimesed animatsioonialased tööd tummfilm "Dr. Maisarve ja Matshalka juhtum" ja lamenukkfilm "Väikese valge helikopteri lend". Aastal 1997 läks ta Soome Turu Kunsti ja Meedia Kooli Priit Pärna juhendamisel animatsiooni õppima. Turus valmis film "Romanss" (1999).

Jancis on teinud ka mitmeid lavakujundusi ja illustreerinud Kätlin Vainola lasteraamatu "Ville".

Muusika
-------

Esimese ansambli Veri, Pisarad, Kättemaks ja Veri pani Kaspar Jancis kokku Tartu Kunstikooli ajal. Tallinnas loodi uus bänd Aime Sügis ja Lendavad Tropid, millest kujunes välja hilisem ülimenukas Operatsioon Õ eesotsas Maie Parrikuga. Jancis on mänginud ka Vennaskonnas. Praegu tegutseb ta koos bändiga Kriminaalne Elevant, mis tegeleb põhiliselt filmimuusikaga.

Filme
-----

* "Väike valge helikopter" (1997)
* "Doktor Matšalka juhtum" (1997)
* "Romanss" (1999)
* "Weitzenbergi tänav" (2002)
* "Frank ja Wendy" (koos P. Tenderi, Ü. Pikkovi ja P. Pärnaga; 2003-2005)
* "Röövlirahnu Martin" (2005; helilooja)
* "Maraton" (2006)
* "Viimane sigaret" (2007; režissöör; filmis "Must lagi")
* "Villa Antropoff" (2012; koos Vladimir Leschioviga)
* "Kapten Morten lollide laeval" (2018) režissöör, kunstnik ja monteerija.

Tunnustus
---------

* 2002 – Eesti Kultuurkapitali audiovisuaalse kunsti sihtkapitali aastapreemia (debüüdiauhind: "Weizenbergi tänav")
* 2004 – Eesti Kultuurkapitali audiovisuaalse kunsti aastapreemia (Priit Pärn, Kaspar Jancis, Ülo Pikkov ja Priit Tender; 2004. aasta parim animafilm "Frank ja Wendy")
* 2005 – Areeni 2005. aasta aastapreemiast filmi "Frank ja Wendy" eest
* 2005 – Kristallkingakese auhind
* 2006 – stipendium "Ela ja sära"
* 2007 – Eesti Kultuurkapitali audiovisuaalse kunsti sihtkapitali aastapreemia (koos Heiki Ernitsa, Mati Küti, Janno Põldma, Priit Pärna, Olga Marchenko, Ülo Pikkovi ja Priit Tenderiga; parim animafilm "Must lagi")
* 2013 – Eesti Teatriliidu sõnalavastuste muusikalise kujunduse ja originaalmuusika auhind
* 2015 – Eesti Kultuurkapitali audiovisuaalse kunsti sihtkapitali aastapreemia (aasta animafilm: „Piano")

Isiklikku
---------

Tema isa oli pianist Valdis Jancis, ema on ballettmeister Mai Murdmaa ning vend helilooja ja muusik Rainer Jancis. Filmirežissöör Helle Karis (Murdmaa) oli Kaspar Jancise onunaine.

Viited
------

1. ↑  "Kes? Mis? Kus?" 2006, lk. 59, 367
2. ↑  "Kes? Mis? Kus?" 2006, lk. 370
3. ↑  "Kes? Mis? Kus?" 2006, lk. 368
Eesti Filmi Andmebaas
Pergine Valsugana valla paiknemine Trento provintsis
Raekoda
**Pergine Valsugana** (saksa: *Fersen im Suganertal*; kohalikus murdes: *Pèrzen*) on vald *(comune)* Trento provintsis Põhja-Itaalias, paiknedes umbes 9 km Trentost idas. 2010. aasta 31. detsembri seisuga elas seal 20 474 inimest ja valla pindala on 54,4 km².

Geograafia
----------

Pergine Valsugana vallas on *frazioni* (alljaotused, peamiselt külad ja asundused) Assizzi, Brazzaniga, Buss, Canale, Canezza, Canzolino, Casalino, Centrale, Ciré, Costa, Costasavina, Fontanabotte, Fratte, Guarda, Ischia, Madrano, Masetti, Masi Alti, Masi di Mezzo, Maso Canela, Maso Frizzi, Maso Gretter, Maso Grillo, Maso Pianezza, Maso Poper, Maso Puller, Maso Toldi, Maso Ungherle, Maso Vigabona, Nogaré, Pissol, Pozza, Riposo, Roncogno, Santa Caterina, San Cristoforo al Lago, San Vito, Serso, Susà, Valar, Valcanover, Valle, Viarago, Vigalzano, Visintainer, Zava ja Zivignago

Pergine Valsugana külgneb järgmiste valdadega: Baselga di Piné, Trento, Fornace, Sant'Orsola Terme, Civezzano, Frassilongo, Vignola-Falesina, Novaledo, Levico Terme, Tenna, Altopiano della Vigolana, Caldonazzo ja Calceranica al Lago.

Välislingid
-----------

* Linna koduleht
* San Cristoforo al Lago, Pergine Valsugana "frazione"
**Guillaume Apollinaire** [gi'jom apoli'neer] (prantsuse [ɡiˈjom apɔliˈnɛʁ]; 26. august 1880 Rooma – 9. november 1918 Pariis) oli luuletaja, proosakirjanik ja kunstikriitik.

Guillaume-Albert Dulcigni sünnidokumentides on märge: ema ja isa on teadmata. Kuu aega pärast sündi pandi talle ristimisel nimeks hoopis Wilhelm Albert Wladimir Apollinaris de Kostrowitzky ning lapse võttis omaks tema poola-itaalia päritolu ema. 

Lapsepõlve veetis Apollinaire Itaalias ja Lõuna-Prantsusmaal. 1901–1902 töötas ta Saksamaal. Tagasi Pariisis, pidas ta pangaametniku ja ajakirjaniku ametit ning suhtles laia kirjanike- ja kunstnikeringiga, tema sõprade hulgas olid näiteks Maurice de Vlaminck, Pablo Picasso ja André Derain. Kunstikriitikuna kaitses Apollinaire avalikkuse ees avangardistlikku kunsti ning tal olid head kontaktid itaalia futuristidega. 1911. aastal kahtlustati Apollinaire'i alusetult seotuses vargusega Louvre’is, kuid vabastati pärast mõnepäevast aresti. 

1913. aastal ilmus luulekogu "Alkoholid". 1914 astus Apollinaire sõjaväkke. 1916 sai Apollinaire haavata ja peaaegu samal ajal ilmus "Mõrvatud poeet", novellikogu, mille nimilugu esitab mütologiseerivalt autori eluloo. Sõna "sürrealism", mis hiljem märgib tervet kirjandussuunda, kasutas Apollinaire iseloomustamaks oma näidendit "Teiresiase nisad", mis kanti ette 1917. aastal. 1918 ilmus "Kalligrammid", ideogrammiliste luuletuste kogumik. Apollinaire'i ümber hakkasid koonduma noored luuletajad nagu André Breton ja Louis Aragon, kellest hiljem kujunes välja sürrealistide tuumik. Pärast Apollinaire'i surma anti välja tema lõpetamata romaan, Pariisi-kroonika ning hulganisti avaldamata ja seni vaid ajakirjanduses avaldatud luuletusi. Ilmusid Apollinaire'i kunstikriitilised tööd, kirjad ja filmistsenaarium. 

Guillaume Apollinaire (vasakul) ja André Rouveyre, 1914
Apollinaire'i looming on ositi sümbolistlik (kasutatud sümbolid, üldine tonaalsus), kuid ta tunnistas end olevat väsinud "vanast maailmast" ning otsis "uut ja humanistlikku luulet", mis laseks ülistada elu kõigis selle ilmingutes. Tulemuseks oligi see, mida ta nimetas "kalligrammiks" ning mida oleks ehk kõige täpsem iseloomustada kubistliku maali analoogiana.

Eesti keeles
------------

* "Tõsilood. Valik anekdoote." *Akadeemia* 10, 2011, lk 1834–1858 (tõlkinud Andres Raudsepp)
* "Vöönd" (poeem). Paul-Eerik Rummo tõlge Triinu Tamme toortõlke põhjal. Tõlkesse on töödeldult kaasatud Jaan Krossi tõlgitud katkeid 1962. aastast. *Akadeemia* nr 1, 2012, lk 19–27. (tõlkinud Paul-Eerik Rummo)
* "Künkad." *Mana* 2-3,1960, lk. 96-98; Kingud ; "Oma luulet ja võõrast":1990, lk. 209+211-216. (tõlkinud Ilmar Laaban)
* "Rändaja" / "Rongkäik" / "Sügiskrookused". Paul-Eerik Rummo tõlge Triinu Tamme toortõlke põhjal. *Looming* nr 8, 2020 (tõlkinud Paul-Eerik Rummo)
**Heinrich Vipper** (20. detsember 1928 Visusti – 19. mai 2013 Tartu) oli eesti maaviljelusteadlane.

Ta alustas kooliteed aastal 1937 Kaarepere algkoolis, hiljem õppis ta Tartu Majandustehnikumis raamatupidamist. Kuid kuna kontoritöö talle ei meeldinud, tuli ta tehnikumist ära ja astus aastal 1946 Tartu 1. Keskkooli, mille lõpetas aastal 1948. Seejärel asus ta õppima Tartu Riikliku Ülikooli põllumajandusteaduskonda, kuid kuna aastal 1951 kõrgharidussüsteemi Tartus reorganiseeriti, lõpetas ta aastal 1953 kiitusega Eesti Põllumajanduse Akadeemia agronoomiateaduskonna, omandades õpetatud agronoomi kutse.

Tööle suunati ta tolleaegse Eesti NSV Teaduste Akadeemia Polli filiaali nooremteaduri ja tootmismajandi juhataja ühitatud töökohale. Aastatel 1956–1966 töötas ta nooremteadurina Eesti Maaviljeluse ja Maaparanduse Teadusliku Uurimise Instituudi Polli katsebaasis. Oma Polli tööperioodil uuris ta valge mesika, maisi, üheaastase lupiini ja teraviljade agrotehnikat. 1966. aastal kaitses ta väitekirja "Üheaastased lupiinid (Lupinus sp.), nende introduktsiooni võimalused ja agrotehnika Eesti NSV-s". Seejärel viidi ta üle Kuusiku katsebaasi vanemteaduri ametikohale. Aastatel 1972–1978 töötas ta Kuusiku katsebaasi juhatajana. Kuusikul kujunes tema põhivaldkonnaks mullaharimise aluste uurimine, mille juures pööras ta erilist tähelepanu mullaharimise praktiliste võtete väljatöötamisele Eestis. Aastatel 1970–1985 oli ta aktiivne künnivõistluste propageerija ja oli korduvalt vabariiklike künnivõistluste peakohtunik.

Aastal 1979 siirdus ta Eesti Põllumajanduse Akadeemiasse, maaviljeluse kateedrisse vanemõpetaja töökohale; aastal 1983 sai ta dotsendi kutse, aastast 1992 jätkas tööd professorina; aastast 1994 oli ta emeriitprofessor. Aastatel 1980–1994 oli ta maaviljeluse kateedri juhataja ning õpetas maaviljeluse kursust agronoomia ja maaparanduse eriala üliõpilastele.

Tunnustus
---------

* 1982 Eesti NSV teeneline teadlane

Teoseid
-------

* Üheaastased lupiinid. Tallinn: Eesti Riiklik Kirjastus, 1962. (kaas: E. Tali)
* Agrokeemia alused (õppevahend Eesti Põllumajanduse Akadeemiale ja sovhoostehnikumidele). Autorid: Ilmar Jõgiste, Richard Kalmet, Arnold Piho, Evald Raudväli, Kaarel Tarandi, Endel Turbas, Jaak Veevo, Heinrich Vipper. Tallinn: Valgus, 1971
* Maaviljeluse praktikum: õppevahend Eesti Põllumajanduse Akadeemia Agronoomiateaduskonna üliõpilastele. Tallinn: Valgus, 1989.

Viited
------

1. ↑

Välislingid
-----------

* In Memoriam Heinrich Vipper
Võru Muusikakooli sissepääs
**Võru Muusikakool** on muusikakool Võrus aadressil Vabaduse tänav 5. Kooli direktor on Märt Metsla

Kool asutati 1956. aastal *Võru Lastemuusikakoolina*. Lõputunnistuse nr 1 sai 1957. aastal Oivo Rein.

Kool tegutses kuni 1957. aasta jaanuari lõpuni Võru rajooni kultuurimaja Kannel hoones. Seejärel anti koolile üürilepingu alusel kasutada Võru täitevkomitee endised ruumid aadressil Lenini tänav 17 (tänapäeval Jüri tänav). Alates 1990. aasta novembrist tegutseb kool aadressil Vabaduse tänav 5.

Võru Muusikakooli orkester
--------------------------

Alates 2002. aastast tegutseb Võru Muusikakoolis keelpilliorkester, mille dirigent on Jaan Randvere.

Direktorid
----------

* 1956–1981 Hendrik Juurikas
* ...
* 1992–2003 Ilmar Kudu
* 2003–2011 Celia Roose
* 2011–2014 Neeme Punder
* 2014–2023 Piret Rips-Laul
* alates 2023 Märt Metsla

Viited
------

1. 1 2  Ajalugu. Võru Muusikakooli veebisait.
2. ↑  Võru Muusikakooli orkester. Eesti Sümfooniaorkestrite Liidu veebisait.

Välislingid
-----------

* Võru Muusikakooli veebisait
**Ella Elisabeth Parmakson** (perekonnanimi 1936. aastani **Ohtla**; 30. oktoober 1898 Viljandi – 14. oktoober 1947 Tartu) oli eesti keemik.

Elukäik
-------

Ella Elisabeth Parmakson oli töölise tütar ja Paul Parmaksoni abikaasa.

Ta lõpetas 1916. aastal Viljandi Tütarlastegümnaasiumi, 1928. aastal Tartu Ülikooli anorgaanilise keemia erialal, keemiamagister (1931, TÜ), väitekiri "Uurimusi lämmastikhappe toimest põlevkivi orgaanilisele ainele", keemiakandidaat (ümber arvestatud 1946). 

Oli Viljandi Ühisgümnaasiumi õpetaja. Aastatel 1946–1947 oli ta Tartu Riikliku Ülikooli anorgaanilise keemia kateedri õpetaja, 1947 vanemõpetaja. Õpetas anorgaanilise keemia kursust.

Teadustöö
---------

Uurinud keemiliste reaktiivide toimet põlevkivi orgaanilisele ainele.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Kirjandus
---------

* Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944. I–III. Trt, 1994 II, 196
* Tartu Riikliku Ülikooli õppe-teaduskoosseisu biobibliograafia nimestik 1944–1980. Trt, 1987, 299
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Kistarcsa** on linn Ungaris Pesti komitaadis Gödöllő kreisis.

Geograafiline asend
-------------------

Kistarcsa asub Budapesti kesklinnast ligi 17 km idas.

Ajalugu
-------

Asulat on esmamainitud 1352. aastal (*Tarcsa*). Pärast Türgi ikka lõppu oli piirkond inimtühi. 1727. aastal saabusid Kistarcsasse slovaki ümberasujad. 1882. aastal sai Kistacsa linnalähirongiühenduse Budapestiga ja algas asula kiire kasv. 1908. aastal rajati Kistarcsasse masina- ja rööpaseadmete tehas. 1928. aastal lõpetas tehas tegevuse. Tehase krunt läks siseministeeriumi käsutusse ja sinna rajati 1930. aastate algul interneerimislaager. Alates 1950. aastast oli laager Államvédelmi Hatósági (riikliku julgeolekupolitsei) käsutuses. Linnaõigused sai Kistarcsa 1. septembril 2005.

Sõpruslinnad
------------

* Slovakkia Beluša, Slovakkia
* Ukraina Fantšõkovo, Ukraina
* Tšehhi Milovice, Tšehhi
* Poola Radomyśl nad Sanemi vald, Poola
* Rumeenia Turia, Rumeenia

Viited
------

1. ↑  Detailed Gazetteer of Hungary, vaadatud 5.11.2023.
2. ↑  Kistarcsa. Info The Mayor. Vaadatud 17. detsembril 2023
Fritz Streletz (1982)
**Fritz Streletz** (sündinud 28. septembril 1926 Friedrichsgrätzis (tänapäeval Grodziec Poolas)) on endine Saksa DV sõjaväelane ja riigitegelane.

Elulugu
-------

Aastatel 1941–1943 õppis Fritz Streletz Deggendorfis allohvitseride koolis. 1943–1944 oli ta Riigi Tööteenistuses. 1944–1945 teenis allohvitserina Wehrmachtis. Oli 1945. aasta veebruarist kuni 1948. aasta oktoobrini Nõukogude sõjavangis. Saksamaale tagasipöördumise järel asus 1948. aasta oktoobris tööle Saksa Rahvapolitseis, 1956. aastal sai ta Kasarmeeritud Rahvapolitsei ooberstiks. 1948. aastal astus ta Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei liikmeks. Õppis aastatel 1951– 1952 Nõukogude Liidus. 1956–1959 oli ta Saksa DV Rahvaarmee Kolmanda sõjaväeringkonna asejuhataja. 1959–1961 õppis ta NSV Liidu relvajõudude Kindralstaabi Sõjaväeakadeemias. 1961–1964 oli ta Saksa DV Rahvaarmee Kolmanda sõjaväeringkonna juhataja. 1964. aastal sai Streletz kindralmajori auastme. 1964–1978 oli ta Saksa DV Rahvaarmee Peastaabi juhataja asetäitja. 1969. aastal sai ta kindralleitnandi auastme. Alates 1971. aastast oli ta Saksa DV Kaitsekomitee sekretär. 1979. aastal sai ta kindraloobersti auastme. Alates 10. jaanuarist 1979 kuni 31. detsembrini 1989 oli Fritz Streletz Saksa DV kaitseministri asetäitja ja Saksa DV Rahvaarmee Peastaabi juhataja. 1981–1989 oli ta Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee liige. 

1991. aasta mais arreteeriti ta süüdistatuna osaluses piiriületajate tapmises. 16. septembril 1993 mõisteti talle viis aastat ja kuus kuud vabaduskaotust. 1997. aasta oktoobris vabastati ta ennetähtaegselt vangistusest.

Auastmed
--------

| Aasta | Kuupäev |  | Auaste |
| --- | --- | --- | --- |
| 1964 | 1. märts |  | kindralmajor |
| 1969 | 7. oktoober |  | kindralleitnant |
| 1979 | 1. oktoober |  | kindralooberst |

Viited
------

1. ↑  Streletz, Fritz Bundesstiftung Aufarbeitung
2. ↑  Streletz, Fritz Rathay-Biographien
**Ago Vilo** (sündinud 14. septembril 1933 Tallinnas) on eesti geotehnikainsener ja poliitikavaatleja.

Ago Vilo on lõpetanud 1957. aastal Leningradi Mäeinstituudi mäeinsener-geoloogina. Ta on töötanud Eesti Tööstusprojektis ja Riiklikus Ehitusuuringute Instituudis. 
1991–1999 töötas Vilo Eesti Vabariigi Välisministeeriumi nõunikuna Kesk-Euroopa poliitika alal.
1969–1994 oli ta Tartu Ülikooli mittekoosseisuline õppejõud (õpetas ehitusgeoloogia, pinnasemehaanika, geotehnika jmt kursust).

Peamised uurimissuunad: pehmete savide omadused ja kandevõime, ehitusgeoloogilise uurimise metoodika, ehitiste vajumine.

Oli 1971. aastal Eesti pinnasenormide autorikollektiivi juht, 1978. aastast NSVL TA Ehitusgeoloogia Nõukogu liige, 1962 ENSV Ehituskomitee Geotehnika Komisjoni organiseerijaid ja esimees, Baltimaade geotehnikaalase koostöö organiseerijaid. Olnud Euroraili Ühingu (Helsingi) juhatuse liige.

1961. aastast on ta olnud Eesti Raadio ja ajalehtede poliitikavaatleja (sh oli üks Eesti Raadio esimesi väliskommentaatoreid)[*viide?*], tõlkinud raamatuid poola, tšehhi (Miloš Zapletal "1000 mängu, 1984) ja slovaki (sh František Chorvát ja Juraj Orlík "Meie igapäevaviisakus", 1990) keelest. 

1989. aastast on ta Tšehhi Seltsi (aastani 1993 Tšehhoslovakkia Ühing) esimees. Mitme erialaühingu (sh Rahvusvahelise Pinnasemehaanika ja Geotehnika Ühingu) liige.

Tunnustus
---------

* Valgetähe medaliklassi teenetemärk (2001)
* Poola Kuldne Teeneterist

Viited
------

1. ↑  "Ago Vilo EE-s".
**Ela Tomson** (aastani 1965 **Liimeon**, 1965–1973 **Unt**; sündinud 16. veebruaril 1945 Pärnus) on Eesti endine teleajakirjanik ja poliitik.

Ta on lõpetanud 1967. aastal Tartu Riikliku Ülikooli ajakirjanduse erialal.

Aastatel 1968–1972 oli ta Eesti Telefilmi toimetaja. 1972–1992 oli ta Eesti Televisiooni toimetaja (toimetas näiteks saatesarju "Järjehoidja", "Laupäevastuudio" ja "Prillitoos" ning tegi filmisaateid). 

1992–1994 oli ta Pärnu Raadio peatoimetaja. 

1994–2000 oli ta ETV hanketoimetuse peatoimetaja. 

2001–2003 oli ta Pärnu Ühisgümnaasiumi õpetaja. 2001–2003 oli ta Pärnu Linnavalitsuse välissuhete ja protokollinõunik. 

Jaanuarist 2003 on ta Erakond Isamaa liige.

Ta oli X Riigikogu liige (2003–2007).

2008. aastast oli ta Pärnu Linnavalitsuse haridus- ja kultuuriosakonna juhataja asetäitja. 2021. aastast on ta Pärnu Linnavolikogu haridus- ja kultuurikomisjoni esimees.

Tunnustus
---------

* 2005 Valgetähe IV klassi teenetemärk
* 2021 Pärnu teenetemärk (Pärnu kultuurielu pikaaegse rikastamise ja juhtimise eest)

Isiklikku
---------

Tema abikaasa oli 1994. aastast kuni surmani 2023. aastal Mati Põldre. Varem on ta abielus olnud Mati Undiga.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  Ela Tomson Eesti entsüklopeedia veebiversioonis (vaadatud 01.04.2016)
2. ↑   (vaadatud 01.04.2016)
3. ↑  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 4687
Pilt puhkeala loodusest
Pikkjärv
**Aegviidu-Kõrvemaa puhkeala** ulatub Peterburi maanteest Tallinna–Tartu maanteeni. 

Puhkeala jääb mitme kaitseala territooriumile ning seal leidub metsade kõrval ka soid-rabasid, järvi, vallseljakuid ja orge. Tegemist on suurepärase piirkonnaga looduses viibimiseks igal aastaajal: saab nii matkata, jalgrattaga sõita, suusatada, tõsisemalt treenida kui niisama jalutada. Hästi varustatud telkimisalad ja lõkkekohad kutsuvad jalga puhkama ja piknikku pidama. Rohkelt võimalusi loob piirkond loodusfotograafidele, linnu- ja loomavaatlejatele ning seenelistele-marjulistele.

Puhkeala keskus on Aegviidu külastuskeskus. See asub kaunite Kõrvemaa metsade ja järvede keskel Aegviidu alevi südames. Alal asub veel Simisalu loodusmaja, mille kompleks on sobilik erinevateks sündmusteks, seminarideks ja looduslaagriteks ning vahepausi aitame soovi korral täita retkega metsas või rabas.

Lõkkekohad
----------

* Krani lõkkekoht
* Kurisoo lõkkekoht
* Kulli lõkkekoht
* Oru lõkkekoht
* Noku lõkkekoht
* Mägede lõkkekohad
* Kalajärve lõkkekoht
* Matsimäe karjääri lõkkekoht
* Paunküla lõkkekoht
* Napu lõkkekoht
* Rava lõkkekoht
* Tamme lõkkekoht
* Voose lõkkekoht
* Tõõrakõrve lõkkekoht

Matkarajad
----------

* Paunküla mägede matkarada
* Järvi-Aegviidu matkarada
* Kalmeoja-Aegviidu matkarada
* Aegviidu-Hirvelaane matkarada
* Aegviidu-Oostriku matkarada
* Alavere-Aegviidu matkarada

Õpperajad
---------

* Simisalu-Matsimäe loodusrada
* Tammsaare-Järva-Madise loodusrada
* Kakerdaja loodusrada
* Sõõriksoo loodusrada
* Uuejärve loodusrada
* Jussi loodusrada
* Paukjärve loodusrada

Telkimisalad
------------

* Nikerjärve telkimisala
* Venemäe telkimisala
* Jussi telkimisala
* Paukjärve telkimisala
* Järvi Pärnjärve telkimisala
* Järvi Pikkjärve telkimisala
* Matsimäe Pühajärve telkimisala
* Hiieveski telkimisala

Parklad
-------

* Koersilla parkla
* Kaksiksilla parkla

Viited
------

1. ↑  "Aegviidu-Kõrvemaa puhkeala". Vaadatud 6.04.2020.
2. ↑  "Aegviidu külastuskeskus". Vaadatud 6.04.2020.
3. ↑  "Simisalu loodusmaja".
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib ajaloolast; jäähokimängija kohta vaata artiklit Boriss Mironov (jäähokimängija).* |

---

**Boris Nikolajevitš Mironov** (sündinud 21. septembril 1942 Marxis Saratovi oblastis) on Venemaa ajaloolane, kliometrist. 

Peterburi Riikliku Ülikooli professor, Venemaa Teaduste Akadeemia Peterburi ajalooinstituudi peateadur. Ajaloolise sotsioloogia, Venemaa sotsiaal-, majandus- ja demograafilise ajaloo ning antropomeetrilise ajaloo ja uurimismetodoloogia spetsialist.

Hariduskäik
-----------

* Õppis Leningradi Riikliku Ülikooli majandus- ja ajalooteaduskondades, lõpetas ülikooli 1965. aastal kiitusega.
* Ajalooteaduste kandidaat (1969, NSV Liidu Teaduste Akadeemia NSV Liidu ajalooinstituudi Leningradi osakond, väitekiri "Leivahinnad Venemaal 18. sajandil").
* Ajalooteaduste doktor (1984, Leningradi Riiklik Ülikool, väitekiri "Venemaa siseturg 18. sajandi teisel poolel – 19. sajandi esimesel poolel").

Erialane tegevus
----------------

Venemaa Teadusakadeemia Peterburi ajalooinstituudi nooremteadur (1970–1983), vanemteadur (1983–1986), juhtivteadur (1986–2009), peateadur (alates 2009). On olnud õppejõud Leningradi Riikliku Ülikooli ajalooteaduskonnas ja Peterburi Riikliku Ülikooli sotsioloogiateaduskonnas ning õpetanud Peterburi Euroopa Ülikoolis kursust "Venemaa moderniseerimine 18.–20. sajandil".

### Peamised teadussaavutused

On fundamentaalse monograafia "Vene impeeriumi aegne (18. sajandist 20. sajandi alguseni) sotsiaalne ajalugu" autor. Ta andis suure panuse antropomeetriliste andmete ajalooallikana kasutamise metoodika väljatöötamisse. Näiteks osutas Mironov, et Venemaa meessoost elanike keskmise pikkuse dünaamika põhjal võib oletada, et riigi elatustase on 305 aasta jooksul (1701–2005) muutunud tsükliliselt. Kui 18. sajandil valitses langustrend, siis 19.–20. sajandil aga tõusutrend. 18. sajandi alguses oli Venemaa biostaatuse taseme poolest Euroopa mastaabis veidi alla keskmise ja aastad 1701–2005 kulgesid peamiselt taseme keskel. Elatustaseme langusperioodidel eemaldus Venemaa veidi keskmisest, elatustaseme tõusuperioodidel aga lähenes keskmisele, kuid siiski püsis sotsiaal-majanduslik areng kogu aeg keskmisel tasemel. 
Ta pakkus välja originaalse "optimistliku" tõlgenduse 18.–20. sajandi alguse Venemaa ajaloost. Venemaa revolutsiooni põhjusteks peab ta nii subjektiivseid tegureid – osa Venemaa haritlaskonna utoopilisi meeleolusid – kui ka kontraeliidi tegevust. Sealhulgas nende ettevõtjate tegevust, kes tahtsid võimu monarhialt endale haarata.
Katedraali sisevaade. Näha on transepti viivad kaarjad avad
**Šiauliai Peeter-Pauli katedraal** (leedu keeles *Šiaulių Šv. apaštalų Petro ir Pauliaus katedra*) on katedraal Leedus Šiauliai linnas aadressil Aušros takas 3. See kuulub katoliiklastele ja on Šiauliai piiskopkonna peakirik. Tegemist on ühe väljapaistvama renessanssarhitektuuri esindajaga Leedus.

Kirikuhoone
-----------

Kirik esindab renessanssarhitektuuri. Hoone on ladina risti kujulise põhiplaaniga, ühe torni ja kuusnurkse apsiidiga. See võib olla kasutusel olnud kindluskirikuna, nii ukse kohal kui ka kirikaeda piiravas võimsas müüris on laskeavad ka kirikuaia nurkades kaitsetornid. Hoone lõunaseinal asub päikesekell, mis arvatakse pärinevat aastast 1625, aga teised autorid oletavad, et see pandi sinna pärast tulekahju aastal 1880, kui esialgne mehaaniline kell oli tules hävinud.

Kirik XIX sajandil enne torni hävitanud tulekahju
Hoone pole säilinud päris esialgsel kujul – seal on tehtud ümberehitusi ja kirik on ka mitu korda põlenud. Varasem tornikiiver oli veidi madalam ja kaheosaline. Tolle ajastu kirikutele ebatüüpiliselt on Šiauliai katedraalil suhteliselt kõrge (70 m) kaheksanurkne torn. Praegune kirikuhoone on ühe löövi ja transeptiga ehitis. Selle fassaadi liigendavad kaheksanurksed tornid-erkerid. Sisekujunduses domineerivad Leedu renessanssarhitektuurile omaselt kaared. Nii välis- kui ka sisekujunduses on kasutatud eritoonilist valget värvi. Ainsaks erandiks on kolm kuldset lühtrit. Orel ja kirikukoori ruum paikneb kogu löövi ümbritseval puidust balustraadil, mis tugineb laiale karniisile. Sealsed võlvid on lihtsad. Teise maailmasõja eel kaunistasid kiriku seinu maalid. Lööv on pikk ja ruumikas; transept on seestpoolt aga peaaegu nähtamatu. Seda eraldavad löövist vaheseinad, milles asuvad kaarekujulised avad jätavad mulje, nagu oleks tegemist kahe kirikusse viiva uksega.

Kirikust kabelisse viiv uks on puidust ja nikerdustega. Puidust on ka käärkambrisse viiv uks, ent seda kaunistavad veel metallist ornamendid.

Ajalugu
-------

Esimese puidust kiriku ehitas Šiauliaisse aastal 1445 Mykolas Kęsgaila. Aastail 1617–1626 ehitati selle asemele uus kivikirik, mille tarbeks Zygmunt III Waza eraldas ka veidi maad. Aastal 1625 hakkas tööle kiriku seinal asuv päikesekell. Aastal 1655 hoone põles. Restaureerimistööd lõppesid aastal 1676.

Aastal 1880 põles kiriku torn; see taastati mõningaste erinevustega. Aastal 1924 püstitati kiriku külgedele kabelid, mis selle esialgset kuju moonutavad. Kirik sai taas kannatada Teise maailmasõja ajal. Toona hävis ka suur osa kiriku sisustusest. Hoonet hakati taastama 1951. aastal ja kaks aastat hiljem oli kirik taas kasutuskõlblik. Aastal 1856 taastati ka kiriku torn. Taastamistöid juhatas sealne vaimulik Liudvikas Mažonavičius.

Aastal 1997 sai kirikust katedraal. Seejärel tehti hoones kapitaalremont ja paigaldati uus altar.

Viited
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  Lietuvos architektūros istorija. T. 1. Red. J. Minkevičius. Vilnius: Mokslas, 1987
4. ↑

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Šiauliai Peeter-Pauli katedraal** |

* Katedraali koduleht
* Katedraal Leedu reisiportaalis