recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib mõttevooludest; arhitektuuri mõiste kohta vaata artiklit Traditsionalism (arhitektuur)* |

---

**Traditsionalism** tähendab mõttevoolu, maailmavaadet või poliitilist suundumust, mille eesmärk on pärimuse ja tavandi järgimine.

Traditsionalism kirikus
-----------------------

Kitsamas tähenduses mõistetakse traditsionalismi all ka suundumust katoliku kiriku sees, mis paneb väga suurt rõhku dogmade ja liturgilise traditsiooni järgimisele, rõhutades nende suurt või suuremat tähtsust Piibli kõrval, teisalt aga ka vastandades dogmaatilist ja liturgilist traditsiooni ilmalikele normidele.

Kõige radikaalsemal kujul esindab katoliiklikku traditsionalismi Prantsuse peapiiskop Marcel Lefebvre'i loodud paavst Pius X vennaskond, millel üle maailma on ligi 300 000 pooldajat ja 450 preestrit ning mis ei tunnusta Vatikani II kirikukogu otsuseid.

Reeglina ei käsitleta protestantlikku fundamentalismi traditsionalismina. Samas on viimasel tihtipeale seos poliitilise konservatismiga, millega on seostatav ka eelpool nimetatud katoliiklik traditsionalism.

Poliitiline traditsionalism
---------------------------

Poliitiline traditsionalism kujunes õpetusena välja 18. sajandil Prantsusmaal vastukaaluks Prantsuse revolutsioonile. Poliitilise traditsionalismi loojateks on krahv Joseph de Maistre ning vikont Louis de Bonald.

Filosoofiline traditsionalism
-----------------------------

Filosoofiline traditsionalism tekkis moodsal kujul aga alles 20. sajandi alguses ning sellega tuleb seostada eelkõige prantsuse mõtleja René Guénoni nimega.

Radikaalne traditsionalism
--------------------------

Tänapäeval räägitakse ka radikaalsest traditsionalismist, mille tuntumaid kaasaegseid esindajaid Alain de Benoist – keda seostatakse ka tänapäevase konservatiivse revolutsiooniga – on tugevasti mõjustatud Friedrich Nietzsche, Georges Dumézili ja Julius Evola mõtetest.

Radikaalset traditsionalismi iseloomustab tugev, kompromissitu põlgus tänapäeva kultuuri ja ühiskonnakorralduse vastu ning selle pooldajad taotlevad vähemasti mõtlemise tasandil tagasipöördumist vanaaegsete normide juurde. Selline mõtteviis tuleneb arusaamast, et tsivilisatsioonide areng toimub kõrgemalt madalamale, tervikliku traditsiooni suunast üha killustatuma poole. Eestis on neid seisukohti tutvustanud Haljand Udam. Oma poolehoidu radikaalsele traditsionalismile on üles näidanud Raivo J. Raave, samuti Einar Laigna.

Vaata ka
--------

* Parempoolsus
* Pärimus
* Traditsioon
**2007. aasta Iirimaa parlamendivalimised** toimusid 24. mai 2007. aastal. 
Iirimaa valimistel kindlustas endale kolmanda ametiaja senine peaminister Bertie Ahern, kelle partei Fianna Fail kogus 78 kohta. 166-kohalises parlamendis üldenamuse saavutamisest jäi Aherni parteil puudu viis kohta. Fianna Failiga kümme aastat koos valitsuskoalitsioonis olnud Progressiivsete Demokraatide Partei sai vaid kaks parlamendikohta, mis on kuue võrra vähem eelmise parlamendikoosseisuga võrreldes.

| Partei | 2007 | 2002 |
| --- | --- | --- |
| **Häälte arv** | **%** | **kohti** | **%** | **kohti** |
| Fianna Fáil (UEN) | 858 565 | 41,6 | 78 | 41,5 | 81 |
| Fine Gael (EPP-ED) | 564 428 | 27,3 | 51 | 22,5 | 31 |
| Tööpartei | 209 175 | 10,1 | 20 | 10,8 | 21 |
| Sinn Féin | 141 781 | 6,9 | 4 | 6,5 | 5 |
| Sõltumatud | 121 236 | 5,9 | 5 | 9,5 | 13 |
| Rohelised | 96 936 | 4,7 | 6 | 3,8 | 6 |
| Progressiivsete Demokraatide Partei | 56 396 | 2,7 | 2 | 4,0 | 8 |
| Sotsialistlik Partei | 13 218 | 0,6 | 0 | 0,8 | 1 |
| Kristlik Solidaarsuse Partei | 1415 | 0,1 | 0 | 0,3 | 0 |
| Sotsialistlik Tööliste Partei |  |  |  | 0,2 | 0 |
|  |  |  |  |
**Kirsimägi** on eesti perekonnanimi.

Statistika
----------

2022. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Kirsimägi 71 inimesel: 35 mehel ja 36 naisel. Perekonnanimede levikult oli Kirsimägi meeste puhul 3222. kohal ja naiste puhul 3466. kohal.

Kirsimägi oli kõige levinum perekonnanimi vanuserühmas 15–19 aastat, kus neid on 10 000 elaniku kohta 1,27.
Nimi oli kõige sagedasem Valga maakonnas, kus sellist nime kandis maakonna 10 000 elaniku kohta keskmiselt 1,80 inimest.

19. sajandi algul pandi pärisorjusest vabastamise käigus Virumaal Kadrina kihelkonnas Vatku
mõisavallas talupojale nimeks Kirssimäggi.

Nimede eestistamise käigus võeti 1935.–1939. aastal Kirsimägi uueks nimeks 22 korral, kui loobuti nimedest Kirschberg kuuel juhul, Kirsberg ja Tõnisson kolmel ning Kirschenberg kahel juhul, samuti nimedest Anderson, Kirscenberg, Ivani, Plomberg, Prukk, Ritson, Ühtid ja Vaene.

Nime kandjaid
-------------

* Aksel Kirsimägi, eesti advokaat (1898–1969)
* August Kirsimägi, eesti kirjanik (1905–1933)
* Endel Kirsimägi, eesti arst (1900–1988)
* Endel Kirsimägi, eesti rahvusest NSV Liidu sõjaväelane, polkovnik (1934–2001)
* Konstantin Kirsimägi, eesti riigiametnik (1902–1941)

Viited
------

1. ↑  Statistikaamet: Nimede statistika (vaadatud 06.08.2022)
2. ↑  Onomastika andmebaas. Nimede panemine (algne nimekuju): Kirsimägi.
3. ↑  Onomastika andmebaas. Nimede eestistamine:(uus nimekuju): Kirsimägi.

Välislingid
-----------

* Kirsimägi statistikaameti andmebaasis
**Võõrsõna** on laensõna, mis ei ole sihtkeeles täielikult kodunenud. Ta eristub omasõnadest ja kodunenud laensõnadest võõrapärase häälikulise koosseisu või muude võõrapäraste joonte poolest. 

Võõrsõnu on teistest sõnadest raskem meelde jätta, õigesti hääldada ja õigesti kasutada, sest esiteks hääldatakse neid tavaliselt võõrapäraselt ja teiseks on nad sageli moodustatud komponentidest, mille tähendus ei selgu sihtkeele sõnavarast.

Seevastu on võõrsõnu sageli lihtsam käänata ja pöörata, sest nendes esineb laadivaheldust harvem kui omasõnades.

Mingi keele võõrsõnad moodustavad selle keele võõrsõnavara.

Võõrsõna tunnused eesti keeles
------------------------------

* b, d, g sõna alguses
* võõrtähed f, š, z, ž
* rõhk on järgsilbil
* pikad täishäälikud järgsilbis
* o järgsilbis
* algab sellise kaashäälikuühendiga, mida omasõnades ei kasutata

Liitsõnades võib ka omasõnades järgsilbis o või pikk täishäälik esineda (näiteks "pannkook"). Sellepärast tuleb liitsõnades kõiki sõnatüvesid eraldi vaadelda.

Vaata ka
--------

* "Võõrsõnade leksikon"
Pildi keskel Saturni rõngaste taustal olev suhteliselt pika varjuga heledam punkt on kuu S/2009 S1. Pildi tegi kosmosesond, mis oli Saturnist 296 000 km kaugusel
**S/2009 S 1** on üks Saturni kaaslastest, planeedile kõige lähem.

S/2009 S 1 tiirleb Saturnist keskmiselt 117 000 km kaugusel B-rõnga välimises osas Saturni rõngastega samal tasandil ning ulatub Saturni rõngast mõlemalt poolt umbes 200 m väljapoole. Tema läbimõõt on tõenäoliselt umbes 400 m.

 Hele täpp pildi keskel on S/2009 S 1
See kaaslane avastati 26. juulil 2009 Cassini kujutiste meeskonna poolt kosmosesondi tehtud piltidelt. Teda märgati esimest korda ajal, kui Saturn lähenes oma 2009. aasta augustikuu võrdpäevsusele ning see taevakeha heitis Saturni B-rõngale umbes 36 km pikkuse varju.

Viited
------

1. ↑  A Small Find Near Equinox. Vaadatud 12.03.2014.
2. ↑  Porco, C. C. ja Cassini kujutiste meeskond (2009). "S/2009 S1". *IAU Circular* 9091. (teade avastamisest) Vaadatud 12.03.2014.

Saturni kaaslased

S/2009 S 1 • Pan • Daphnis • Atlas • Prometheus • Pandora • Epimetheus • Janus • Aegaeon •  Mimas • Methone • Anthe • Pallene • Enceladus • Tethys • Telesto • Kalypso • Dione • Helene • Polydeuces • Rhea • Titan • Hyperion • Iapetus • Kiviuq • Ijiraq • Phoebe • Paaliaq • Skathi • Albiorix • S/2007 S 2 • Bebhionn • Erriapus • Skoll • Siarnaq • Tarqeq • S/2004 S 13 • Greip • Hyrrokkin • Jarnsaxa • Tarvos • Mundilfari • S/2006 S 1 • S/2004 S 17 • Bergelmir • Narvi • Suttungr • Hati • S/2004 S 12 • Farbauti • Thrymr • Aegir • S/2007 S 3 • Bestla • S/2004 S 7 • S/2006 S 3 •  Fenrir • Surtur • Kari • Ymir • Loge • Fornjot
**"Traditsioon ja individuaalne talent"** (Tradition and the Individual Talent) on T. S. Elioti essee.

See ilmus esimest korda 1919 ajakirjas The Egoist. Eesti keeles on see ilmunud Jaak Rähesoo tõlkes raamatus "Valitud esseesid" (1997).

Kokkuvõte
---------

### I osa

Ingliskeelses kirjasõnas on harva juttu traditsioonist, kuigi aeg-ajalt kurdetakse selle puudumist. Mõnikord ainult nimetatakse kellegi luulet traditsiooniliseks või liiga traditsiooniliseks. Heakskiiduga kasutatakse seda sõna ainult mõne meeldiva arheoloogilise rekonstruktsiooni kohta. 

Igal rahval on peale oma loova mõttelaadi ka oma kriitiline mõttelaad; ja teise nõrkusi ta ignoreerib rohkem kui esimese omi.Inglased peavad prantslasi endast kriitilisemateks, ja mõnikord isegi uhkustavad sellega, just nagu prantslased oleks vähem spontaansed. Võib-olla ongi, aga tuleb meeles pidada, et kriitika on sama vältimatu kui hingamine. Me peame raamatu lugemisel tekkivaid mõtteid ja tundeid väljendama, oma kriitilist vaimu kritiseerima. Võib välja tulla, et kui me mõnd luuletajat kiidame, siis me rõhutame seda, milles ta kõige vähem teistega sarnaneb. Sealt me arvame leidvat selle inimese eripärase olemuse. Meile meeldib, kui ta vahetutest eelkäijatest erineb, me tahame seda erinevust nautida. Ilma selle eelarvamuseta leiame sageli, et küpse luuletaja loomingu kõige isikupärasemates joontes elavad jõuliselt edasi eelkäijad. 

Aga eelmise põlvkonna saavutuste pimedat või arga jäljendamist ei saa heaks kiita, siis on uudsus parem kui kordamine. Traditsioon on olulisem asi. Seda ei saa pärida, vaid suure vaevaga omandada. See sisaldab eeskätt ajalootunnetust, mis on möödapääsmatu sellele, kes tahab ka kahekümne viieselt veel luuletaja olla. Selleks on tarvis tajuda ka mineviku kohalolekut. See sunnib kirjutama tundega, et kogu Euroopa kirjandus Homerosest saadik ja kogu oma rahvuskirjandus on korraga olemas ja korrastatud. Traditsiooniliseks teebki kirjaniku see ajalootunnetus, millega ta tajub nii ajatut, ajalikku kui ka mõlemat korraga. Seesama teeb kirjaniku teadlikuks oma kohast ajas. 

Ühelgi kirjanikul, ühelgi luuletajal ei ole üksinda täit tähendust. Teda tuleb vastandada ja kõrvutada varasematega. See on esteetilise kriitika printsiip üldse. Mitte ainult iga teos ei pea kuuluma tervikusse, vaid iga uus kunstiteos muudab kõiki eelnevaid.

Välislingid
-----------

* I osa originaal
* II ja III osa originaal
Kirsan Iljumžinov (2016)
**Kirsan Iljumžinov** (vene keeles Кирса́н Никола́евич Илюмжи́нов, sündinud 5. aprillil 1962 Elistas) on Venemaa riigitegelane ja maletegelane.

Iljumžinov oli aastatel 1993–2007 Kalmõkkia Vabariigi president ja 2007–2010 Kalmõkkia Vabariigi pea (Глава Республики Калмыкия).

Ta lõpetas 1979. aastal Elista 3. keskkooli, seejärel töötas aasta aega koostelukksepana tehases Zvezda, siis teenis 2 aastat Nõukogude armees Põhja-Kaukaasia sõjaväeringkonnas ja lõpetas teenistuse vanemseersandina.

1982–1989 õppis Iljumžinov NSV Liidu Välisministeeriumi Moskva Riiklikus Rahvusvaheliste Suhete Instituudis. 1988 visati ta kursusekaaslaste kaebuse põhjal välja nii instituudist kui NLKP-st alkoholi tarvitamise tõttu avalikus kohas. Iljumžinov kirjutas selle peale NLKP Keskkomitee peasekretärile Mihhail Gorbatšovile, NSV Liidu välisministrile Eduard Ševardnadzele ja KGB juhile Viktor Tšebrikovile kaebuse ning algas pool aastat kestnud uurimine, mille tulemusena ennistati Iljumžinov instituuti ja parteisse.

18. märtsil 1990 valiti Iljumžinov Kalmõkkias asuvast Manõtši valimisringkonnast number 821 Vene NFSV rahvasaadikuks, 1991 NSV Liidu Ülemnõukogu liikmeks.

1992 asutas ta koos tuntud ajakirjaniku Jevgeni Dodoleviga ajalehe Novõi vzgljad, mis ilmub tänapäevani. 1993 valiti Iljumžinov Venemaa ettevõtjate koja presidendiks.

11. aprillil 1993 valiti Iljumžinov Kalmõkkia esimeseks presidendiks, sama aasta detsembris Venemaa Föderatsiooninõukogu esimese koosseisu ja 1996 ametikohast tulenevalt ka teise koosseisu liikmeks. 

1995 valiti ta Kalmõkkia presidendiks tagasi, seekord 7 aastaks. 27. oktoobril 2002 valiti ta teises voorus kolmandaks ametiajaks Kalmõkkia presidendiks (seekord 3 aastaks) ja 24. oktoobril 2005 määras Vladimir Putin ta neljandakski ametiajaks presidendiks (seekord 5 aastaks). Viiendaks ametiajaks ta enam ei soovinud kandideerida ja tema ametiaeg lõppes 24. oktoobril 2010. 

1995–2018 oli Iljumžinov ka Rahvusvahelise Maleföderatsiooni (FIDE) president. Ta valiti sellele kohale tagasi 2. juunil 2006 ja 29. septembril 2010. Viimasel juhul kandideeris tema vastu maailmameister Anatoli Karpov, aga sai valimistel 55:95 lüüa. 

29. detsembril 2000 sai Iljumžinov jalgpalliklubi Elista Uralan presidendiks. Klubi läks pankrotti 2003 ja selle põhjal asutatud järgmine klubi läks pankrotti 2006.

Iljumžinovi auks on nimetatud asteroid 5570 Kirsan.

Tunnustus
---------

* 1997 – Sõpruse orden "teenete eest riigi ees ning suure panuse eest sõpruse ja koostöö tugevdamisse rahvaste vahel"
* 2009 – Venemaa valitsuse 2008. aasta teadus- ja tehnikapreemia "vene lihakarjatõugude põhjal loomaliha saamise stabiilse tootmissüsteemi väljatöötamise ja juurutamise eest"
* 2010 – valiti Venemaa Kunstide Akadeemia auliikmeks

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Kirsan Iljumžinov** |
Marcelinho (2011)
**Marcelo Nascimento da Costa** (mängijanimega **Marcelinho**; sündinud 24. augustil 1984 Manacapurus) on Brasiilia päritolu Bulgaaria jalgpallur. Ta mängib ründava poolkaitsjana Brasiilia esiliiga klubis Vitória.

Ta alustas klubikarjääri Brasiilias, mängides muuhulgas Brasiilia esiliiga klubis Bragantino.

Aastatel 2011–2020 mängis ta Bulgaaria kõrgliiga klubis Razgradi Ludogorets. Ta mängis seal kokku üheksa hooaega ja tuli kõikidel hooaegadel klubiga Bulgaaria meistriks. Lisaks võitis ta kahel korral Bulgaaria karika ja neljal korral Bulgaaria superkarika. Marcelinho on enim mänge Bulgaaria kõrgliigas pidanud mängija klubi ajaloos, lisaks suurim väravakütt Euroopa klubide liigades.

2013. aastal sai ta Bulgaaria kodakondsuse ja õiguse esindada Bulgaariat rahvusvahelisel tasandil. Bulgaaria jalgpallikoondises tegi ta debüüdi 26. märtsil 2016 sõprusmängus Portugali vastu. Selles mängus lõi ta ka esimese värava koondise särgis.

Saavutused
----------

Ludogorets
* Parva Liga (9): 2011–12, 2012–13, 2013–14, 2014–15, 2015–16, 2016–17, 2017–18, 2018–19, 2019–20
* Bulgaaria karikas (2): 2011–12, 2013–14
* Bulgaaria superkarikas (4): 2012, 2014, 2018, 2019

Viited
------

1. ↑  "Лудогорец си уреди двама "нови българи"". topsport.bg. 24.1.2013. Vaadatud 30.11.2018
**"Võõrasema"***("La Madrastra")* on 120-osaline Mehhiko seebiooper, mis toodeti 2005. aastal. Eestis on seda näidanud Kanal 2.

Loo sisu
--------

Maria mõisteti eluks ajaks Arubal vangi, süüdistatuna oma sõbranna Patricia tapmises. Maria ja Patricia olid oma sõpradeseltskonnaga Arubal reisil, kuid ühel õhtul leidis Maria Patricia surnuna, kõrval ka mõrvarelv. Segaduses ja ähmis Maria korjas mõrvarelva üles, puudutas verist Patriciat ja samal ajal astus sisse Maria mees Esteban. Keegi ei uskunud, et Maria süütu on, kuigi ta seda oli. Naine mõisteti halastamatult eluks ajaks vangi.

Kuid 20 aastat hiljem saab Maria eeskujuliku käitumise eest vabaks. Naine naaseb Mehhikosse, et leida oma pere, leida Patricia tapja ja ta trellide taha saata. Selle 20 aastaga on Esteban käskinud kunagistel reisikaaslastel ja enda sõpradel vaikida ja valetada enda lastele Estrellale ja Hectorile, et nende ema on surnud. Lapsed kummardavad San Romanide elutoas naise pilti, kes on nende väidetav ema, aga maal on meelega tellitud, seegi on osa valest. Peagi Maria naaseb, ilmutab end teistele ja alustab vaevarikast teekonda, et võita endale oma laste ja mehe armastus ja saata õige mõrtsukas teo eest vangi.

Osades
------

* Victoria Ruffo – Maria Fernandez Acuña de San Roman
* Cesar Evora – Esteban San Roman
* Margarita Isabel – Carmela San Roman
* Jaqueline Andere – Alba San Roman
* Sabine Moussier – Fabiola Moran de Mendizabal
* Rene Casados – Bruno Mendizabal
* Cecilia Gabriela – Daniela Marquez de Rivero
* Guillermo Garcia Cantu – Demetrio Rivero
* Lorenzo de Rodas – Servando Maldonado
* Montserrat Olivier – Patricia Soler de Ibañez
* Miguel Angel Biaggio – Angel San Roman/Angel Rivero San Roman
* Ximena Herrera – Alma Martinez
* Martha Julia – Ana Rosa Marquez
* Eduardo Capetillo – Leonel Ibañez
* Mariana Rios – Lupita Montes
* Mauricio Aspe – Hector San Roman Fernandez
* Michelle Vieth – Vivian Sousa
* Ana Layevska – Estrella San Roman Fernandez
* José Luis Resédez – Greco Montes
* Sergio Mayer – Carlos Sanchez
* Ana Martin – Soccorro de Montes
* Arturo Garcia Tenorio – Davinci
* Irma Serrano – Duquesa (Hertsoginna)
* Joaquin Cordero – Padre Belisario
* Patricia Reyes Spindola – Venturina Garcia "La Mudita"
* Carlos Bonavides – Pulpo
**Peeter Aleksander Speek** (USA-s ka **Peter**; 16. juuni 1873 Lipardi, Pangodi vald, Nõo kihelkond, Tartumaa – 17. juuni 1968 Arlingtoni maakond, Virginia, Ameerika Ühendriigid) oli eesti ajakirjanik, poliitik ja ühiskonnategelane.

Ta sündis taluperemees Peeter Speek vanema ja Ann Kruuse pojana. Tema vanem vend oli kirjanik ja kooliõpetaja Jaan Speek.

Ta sai hariduse Laguja külakoolist ja Kastolatsi õigeusu kihelkonnakoolist, 1890. aastal lõpetas ta Tartu Õpetajate Seminari, misjärel ta täiendas end veel Peterburis kuni 1894. aastani. 1894–1899 töötas ta Lõuna-Eestis kooliõpetajana, tõustes viimaks koolijuhatajaks. 1899–1901 töötas ta Pihkvas statistikuna, misjärel sai aga ajalehe Olevik toimetajaks.

1903. aastal asutas ta uue ajalehe Uudised, millega sekkus otsustavalt Eesti avalikku ellu. Speek väljendas oma ajalehes sotsialistlikke vaateid ning kui puhkes 1905. aasta revolutsioon, siis asus ta korraldama Eesti-põhist sotsialistlikku parteid. Tema juhtimisel loodigi Eesti Sotsiaaldemokraatlik Ühisus, mis kasvas 1905. aasta lõpuks Eesti kõige suuremaks poliitiliseks ühenduseks.

1905. aasta revolutsiooni põgenes Speek aga Eestist ega pöördunudki enam tagasi. 1906–1907 oli ta põrandaalusena Peterburis, toimetades ajalehte Kiir, seejärel veetis ta aasta Berliinis.

1908. aastal siirdus Speek USA-sse, kuhu jäi elu lõpuni. Kuni 1910. aastani toimetas ta sotsialistlikku ajalehte Uus Ilm, aastatel 1917–1929 töötas ta aga Ameerika Ühendriikide Kongressi raamatukogus ametnikuna. Ta suri 95-aastaselt Arlingtonis Virginia osariigis.

Välislingid
-----------

* Peeter Speek andmebaasis ISIK
**Peeter-Adolf Sink** (30. märts 1902 Pilistvere kihelkond – 31. mai 1957 Elva) oli eesti maalikunstnik, luuletaja, kultuuri- ja usutegelane.

Elulugu
-------

Peeter Sink sündis Viljandimaal Pilistvere kihelkonnas Soomevere külas. Isa jutustused Johann Kölerist äratasid erksa vaimuga luulemeelses poisis huvi kunsti vastu. 1919. aastal lõpetas ta Tallinna Kunsttööstuskooli maalikunsti erialal, olles õppinud Nikolai Triigi juhendamisel. 

Ta esines oma töödega mitmel näitusel. Kunstnikuna lähtus Peeter Sink koolis omandatud juugendlikust stiilist, aga ka dekoratiivsest *art déco*'st. Tema arvukad maastikumaalid on enamasti loodud vahetust looduselamusest, neis avaldub kunstniku tõsine vaimne hoiak ja talle omane poeesia. 

Peeter Sink võttis osa Eesti Vabadussõjast. Pärast usulist ärkamist pühendus ta alates 1920. aastast äratusjutlustaja ja misjonärina usulisele tegevusele. Ta oli aastast 1923 rahvusvahelise kristliku noorteliikumise Christian Endeavor (CE) reisisekretär (rändjutlustaja), ning aastatel 1926–1932 selle juht, hiljem Eesti pühapäevakoolide allianssliidu reisisekretär. Ta oli Eesti Kristliku Raudteelaste Ühingu asutaja aastal 1929 ja astus 1938. aastal Euroopa Kristliku Misjoni teenistusse. Tallinnas juhtis Peeter Sink koos Eugen Tanneriga evangeeliumi vennaste ühingu Saalemi kogudust.

Enne teist maailmasõda ilmus tema sulest rohkelt vaimulikku noorsookirjandust ja kolm luulekogu ("Sügavuste helid", "Kõrveteel", "Varjude maal"), samuti tõlkeid ja artikleid. 
Ta on kirjutanud üle 500 luuletuse ja sama palju laulutekste, millest paljud viisistas tema abikaasa, helilooja Marje Sink. Peeter Sink andis välja kaks kaheosalist vaimulike laulude kogumikku, toimetas ajakirja Noorte Elu, jõulualbumit "Jõuluõhtu" ning traktaatlehte Võta ja loe!

1952. aastal haigestus Peeter Sink kopsutuberkuloosi. Viimased eluaastad veetis ta Elvas, kus oli aastatel 1955–1957 EELK Elva koguduse õpetaja.

Isiklikku
---------

Tema õde Anna Kalamees oli eesti kopsuarst.
1930. aastal abiellus Peeter Sink Marje Gildemanniga, kes lõpetas Tallinna Konservatooriumis kompositsiooni ning koorijuhtimise klassi. Abielust sündis kaks poega: Tunne ja Kuldar. Abikaasa Marje viisistas mitu Peeter Singi luuletust ning abistas teda evangelistitöös.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Avatud on Peeter Singi maalinäitus Eesti Kirik, 16.11.2010. Vaadatud 20.07.2015.
2. ↑  Kristlikud raudteelased teevad oma tööd rõõmuga Eesti Kirik, 04.03.2015. Vaadatud 29.07.2015.
Veksellüliti tingmärk
Skeem valgusti (Leuchte) lülitamiseks kahe veksellülitiga (Wechselschalter); N – neutraaljuht, L – faasijuht, PE – kaitsejuht
Ristlülitiga skeem valgusti lülitamiseks kolmest kohas
**Veksellüliti** on kolme klemmiga lüliti, mille kasutamine võimaldab tarvitit (harlikult valgustit) sisse ja välja lülitada kahest lülitist, mis on paigutatud ruumi(de)s eri kohtadesse (näiteks koridori või trepikäigu otstesse).

Lülitite ühendamine
-------------------

Faasijuht L (paigalduskaabli pruuni, musta või halli isolatsiooniga soon) ühendatakse ühe veksellüliti klemmiga L (vanemates lülitites P; see kontakt võib olla värviline, näiteks punane). Teise lüliti klemmi L külge ühendatakse tarvitisse minev juhe (nn lambijuhe, skeemil valge). Lülitite ülejäänud klemmid ühendatakse omavahel (skeemil punased juhtmed). Paigalduskaabli neutraaljuht N (sinise sooneisolatsiooniga) ja katsejuht PE (rohe-kollane) ühendatakse tarviti vastavate klemmidega.

Veksellülititele ei saa märkida sisse- ja väljalülitatuse asendit, sest need sõltuvad teise lüliti olekust, ehk muutes teise lüliti olekut muutub esimese lüliti olek vastupidiseks. 

Selleks et saaks valgustust lülitada enam kui kahest kohast, ühendatakse veksellülitite vahele üks või mitu ristlülitit.

Vaata ka
--------

* Ristlüliti

Välislingid
-----------

* Lülitite ühendusskeemid
Peeter Saan esinemas Harjumäel 20. Augusti väljakul  
Foto: Ave Maria Mõistlik, 20. august 2019
**Peeter Saan** (sündinud 16. aprillil 1959) on Eesti dirigent, klarneti- ja saksofonimängija ning arranžeerija. 

Alates 1996. aastast on ta Kaitseväe orkestri peadirigent.

Saan oli XXIV üldlaulupeol (2004) kutseliste puhkpilliorkestrite üldjuht ja XXV üldlaulupeol (2009) puhkpilliorkestrite liigijuht.

Tal on kolonelleitnandi auaste.

Ta leiab, et olukord, kus kaitseväe orkestri baaseelarve väheneb poole võrra ja suurem osa orkestrante hakkab tööle osakoormusega, pole lahendus kaitseväe orkestri tulevikule. Tema hinnangul toob see kaasa suure kaadrivoolavuse ja seab muusikud olukorda, kus neil tuleb äraelamiseks töötada mitmel töökohal.

Tunnustus
---------

* 1999 Kotkaristi kuldrist
* 2018 Võru linna teenetemärk
* 2019 Tallinna teenetemärk

Viited
------

1. ↑  Peeter Saan väiksemast kaitseväe orkestrist: sellest tuleb haltuurakamp, ERR, 24. juuli 2021
2. ↑  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 2182
Kaart
**Peeter Süda tänav** asub Tallinnas Kesklinna linnaosas. 

Tänaval leidub mitmeid ehitismälestistena arvele võetud hooneid. Süda tänaval kasvab Eesti suurim hõlmikpuu.

Ajalugu
-------

1912. aastast tegutses hoones Süda 9 (tollal ühise Ahju tänava nimetusega Ahju tänav 12) Jaan Kirsipuu (Johann Kirsipuu) erakool. 1909. aastal alustas Jaan Kirsipuu erakool tegevust Tatari tänav 15 ning ametlikult kandis uus kool nime J. Kirsipuu III järgu erakool poisslastele. 6. septembril 1918. aastal võeti kooli ametlikuks nimeks J. Kirsipuu erareaalkool. 6. novembril 1920. aastal registreeriti J. Kirsipuu kool erakoolina. 22. septembril 1923. aastal teatas Haridusministeerium koolivalitsusele, et Kirsipuu kool on ümber registreeritud J. Kirsipuu erahumanitaargümnaasiumi nime all. 1926. aastal lõpetas erakool tegevuse, 27. juulil 1926 sõlmiti leping, mille järgi Kirsipuu müüs Tallinna Kaarli kogudusele kooliinventari ja edasi tegutses Süda 9 tänavaäärses majas Kaarli koguduse erakool.

Galerii
-------

* Elamu P. Süda 2Elamu P. Süda 2
* Elamu P. SüdaElamu P. Süda
* Elamu P. Süda 3a,Elamu P. Süda 3a,
* Elamu P. Süda 5Elamu P. Süda 5
* Elamu P. Süda 7Elamu P. Süda 7
* Elamu P. Süda 9Elamu P. Süda 9
* Elamu P. Süda 9 uksElamu P. Süda 9 uks
* P. Süda 15, Rävala kultuurikeskusP. Süda 15, Rävala kultuurikeskus

Viited
------

1. ↑  Jaan Kirsipuu erakool Süda tänaval hääbus rahapuudusse, Eesti Päevaleht, 30. oktoober 2003
2. ↑  Elamu P. Süda tänav 2 kultuurimälestiste riiklikus registris
3. ↑  Elamu P. Süda tänav 3 I kultuurimälestiste riiklikus registris
4. ↑  Elamu P. Süda tänav 3 II kultuurimälestiste riiklikus registris
5. ↑  Elamu P. Süda tänav 5 kultuurimälestiste riiklikus registris
6. ↑  Elamu P. Süda tänav 7 kultuurimälestiste riiklikus registris
7. ↑  Elamu P. Süda tänav 15 kultuurimälestiste riiklikus registris

| * v
* r
Tatari asumi tänavad |
| --- |
| Tänavad | 
Ahju tänav · Allika tänav · Estonia puiestee · Kentmanni põik · Kentmanni tänav · Liivalaia tänav · Lätte tänav · Pärnu maantee · Sakala tänav · Peeter Süda tänav · Tatari tänav |
**Kirsti Jõesalu** (sündinud 10. juuni 1976) on eesti etnoloog.

Haridus
-------

Tema 2017. aastal Tartu Ülikoolis etnoloogia erialal kaitstud doktoritöö „Mäletamise dünaamika ja pinged nõukogudejärgses mälukultuuris: hilise nõukogude aja tähenduse loomine Eestis", milles uuris hilise sotsialismi tähenduse kujunemist ja dünaamikat Eestis 1990.–2000. aastateni, pälvis 2017. aastal üliõpilaste teadustööde riikliku konkursi peapreemia.

Töö ja erialaga seotud tegevus
------------------------------

Ta on Tartu Ülikooli etnoloogiaosakonna teadur. Tema peamised uurimisteemad on nõukogudejärgne mälukultuur, avaliku ja privaatse suhe mäletamises, nõukogude argielu, suuline ajalugu ja muuseumid kui mälupaigad. Ta on Kultuuriministeeriumi muuseumide tegevtoetuse komisjoni liige ning on osalenud mitme Eesti Ajaloomuuseumi näituse koostamisel (püsinäitus „Minu vaba riik", ajutised näitused "Lapsed ja sõda", "Riik malelaual. Saksa okupatsioon Eestis 1941–1944").

Tartu Ülikoolis peab loenguid argielu uurimisest, Euroopa etnoloogiast, sotsiaalsest mälust ja biograafilisest meetodist.

Viited
------

1. ↑  "Üliõpilasteaduse preemiad: nõukogude aja mäletamine ja keemia alusuuringud". *ERR Novaator*. 05.12.2017.
2. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 4. detsember 2019. Vaadatud 23. detsembril 2019.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
3. ↑
Cwm Hirnant
**Hirnanti lade** on ordoviitsiumi ladestu ülemordoviitsiumi ladestiku globaalne ja kohati ka regionaalne kronostratigraafiline üksus (lade). Seda hakkas esimesena eristama Bevis Bancroft aastal 1933. Algselt tähistas see Cwm Hirnanti oru järgi nime saanud Hirnanti lubjakivi ja sellega seotud settekivimeid. Aastal 1966 laiendasid D. A. Bassett, Harry Blackmore Whittington ja A. Williams lademe määratlust, nii et see hõlmas kõiki Foel-y-Ddinase piirkonna lubimudast tekkinud kivimeid ja lade omandas tänapäevased mõõtmed.

Rahvusvaheline Stratigraafiakomisjon üritas algselt ülemordoviitsiumi suruda kahe lademe raamidesse. Aastaks 2003 oli aga selgunud, et tegemist on võimatu ülesandega ja nii võeti vastu otsus tunnustada Hirnanti ladet selle ladestiku kolmanda lademena.

Lademe alumist piiri määratleb graptoliit *Metabolograptus extraordinarius* '​e esmakordne ilmumine Wangjiawani piirpaljandi põhjalõigus Yichangi linna lähistel Hubeis, lademe ülempiiri märgib graptoliit *Akidograptus ascensus* '​e esmakordne ilmumine Dob's Linni piirpaljandis Šotimaal.

Hirnanti lade lasub Katy lademel ja see lamab Rhuddani lademe all. Lademe vanus on 445,6...443,7 miljonit aastat. Eestis vastab sellele Porkuni lade.

Nii Suurbritannia, Hiina kui ka Vahemere&Põhja-Gondwana regionaalses stratigraafias on kasutusel Hirnanti lade, kuigi viimases on see rahvusvahelisest veidi pikem periood ja nii kasutatakse selle kohta ka paralleelnimetust Kosovo lade. Põhja-Ameerikas vastab sellele Gamachi lade. Austraalias vastab sellele Bolinda lademe ülemine osa. Suurbritannia regionaalses stratigraafias lasub Hirnanti lade Rawthey lademel, Hiinas Chientangkiangi lademel. Kosovo lade lasub Kralodvori lademel.

Hirnanti lademe moodustumise ajal leidis aset Ordoviitsiumi lõpu väljasuremine, mis jätkus ka hilisema Rhuddani lademe moodustumise ajal.

Viited
------

1. ↑  Stratigraafia terminoloogia
2. ↑  Chen, Xu; et al. (2006). "The Global Boundary Stratotype Section and Point (GSSP) for the base of the Hirnantian Stage (the uppermost of the Ordovician System)". Episodes. 29 (3): 183–96
3. ↑  Rafferty, toimetanud John P. (2010). The Paleozoic era : diversification of plant and animal life. New York, NY: Britannica Educational Pub. in association with Rosen Educational Services. lk. 339. ISBN 978-1615301119.
4. ↑  GSSP Table - Paleozoic Era
5. ↑  "Ordoviitsiumi stratigraafia Rahvusvahelise stratigraafiakomisjoni Ordoviitsiumi alamkomisjoni lehel". Originaali arhiivikoopia seisuga 6. august 2020. Vaadatud 16. detsembril 2018.
6. ↑  "Ordovician-Silurian extinction". Encyclopædia Britannica.

Ordoviitsiumi globaalsed lademed

Tremadoci  **·** 
Flo **·** 
Dapingi **·** 
Darriwili **·** 
Sandby **·** 
Katy **·** 
Hirnanti  

vanemad lademed  nooremad lademed
**"Married Love or Love in Marriage"** on briti teaduri ja naisõiguslase Marie Stopesi kirjutatud teos. Raamatu avaldas trükis 1918. aastal üks väikekirjastus. Suuremad kirjastused olid sisu vastuolulisuse tõttu keeldunud seda avaldamast.

"Married Love or Love in Marriage" oli esimene raamat, kus kirjeldati, et naise suguiha langeb kokku ovulatsiooniga ja ajavahemikuga vahetult enne menstruaaltsüklit. Raamatus väideti, et abielu ja abieluseks peaks olema mõlema partneri osalusega võrdne partnerlus ning sugukülmus võib olla meeste tundetuse tagajärg. Ametlikult põlatud (USA-s kuulutati nilbeks) raamatust ilmus 19 trükki. 1931. aastaks oli müüdud 750 000 eksemplari. 

1935. aastal USA akadeemilistes ringkondades läbi viidud uuringu kohaselt oli "Married Love" viimase 50 aasta mõjukaim teos, edestades selliseid tuntud teoseid nagu Albert Einsteini "Relativtätsthorie", Sigmund Freudi "Die Traumdeutung", Adolf Hitleri "Mein Kampf" ja John Maynard Keynesi "The Economic Consequences of the Peace".

Viited
------

1. ↑  Short, R.V. (23. august 2005). "New ways of preventing HIV infection: thinking simply, simply thinking". *Philosophical Transactions of the Royal Society B: Biological Sciences*. The Royal Society via PubMed (U.S. National Institutes of Health). **361** (1469): 811–20. DOI:10.1098/rstb.2005.1781. PMC 1609406. PMID 16627296.
2. ↑  William Culp Darrah, Paul C, Robert Herman Wagner, *Married%20Love*%20book%20and%20american%20academics&f=false Historical perspective of early twentieth century Carboniferous paleobotany ...*, lk 131, 1995, Google'i raamatu veebiversioon, vaadatud 31. märtsil 2017*

*Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:Married Love seisuga 31.03.2017*.

Välislingid
-----------

* "Married Love" Pennsylvania Ülikool
* "Married Love" kuulamisraamat
2002. aastal president Ronald Reaganile ja Nancy Reaganile antud kuldmedal
**Kongressi kuldmedal** (inglise keeles *Congressional Gold Medal*) on kõrgeim Ameerika Ühendriikide Kongressi poolt tsiviilisikule antav autasu.

Kongressi kuldmedalit peetakse sama tähtsaks kui Presidendi Vabadusmedalit, mis on samuti kõrgeim USA-s tsiviilisikutele antav autasu, ainult kuldmedaleid on välja antud märgatavalt vähem. Formaalne erinevus seisneb selles, et Kongressi kuldmedalit annab välja riigi seadusandlik võim ja Presidendi Vabadusmedalit täidesaatev võim. Kongressi kuldmedali saaja peab pälvima 2/3 nii Kongressi kui Senati liikmete toetuse.

Medal võidakse anda igale isikule, kes on saatnud korda silmapaistva teo Ameerika Ühendriikide turvalisuse, heaolu ja rahvuslike huvide kasuks. Autasu saaja ei pea olema USA kodanik.

Medalid mündib USA Rahapaja. Medalil on kujutatud nii selle saajat kui tegu, mille eest teda autasustatakse. Sellepärast on iga medal isesugune ja üldse ei ole medali välimuse osas rangeid standardeid. Lisaks kuldmedalile, mis läheb selle õigele saajale, vermib rahapaja ka selle pronksist kujutisi, mida müüakse.

Medal ei ole mõeldud rinnas kandmiseks. Seda hoitakse karbis.

Esialgu anti Kongressi kuldmedalit üksnes sõjaväelastele. Hiljem laiendati medali määramispiirkonda, nii et seda on antud teiste hulgas näitlejatele, kirjanikele, muusikutele, lennunduse ja kosmosesõidu pioneeridele, maadeavastajatele, elupäästjatele, teadlastele, arstidele, sportlastele, kultuuritegelastele, riigiteenistujatele ja välismaalastele.

Esimesena pälvis Kongressi kuldmedali 25. märtsil 1776 George Washington teenete eest USA iseseisvussõjas. Esimesed 39 medali saajat olid kõik võidelnud kas USA Iseseisvussõjas, Suurbritannia-USA sõjas ja Mehhiko-USA sõjas. Esimese tsiviilisikuna pälvis kuldmedali 11. mail 1858 kirurg Frederick Rose, kes vabatahtlikult läks arstiks laevale, millel oli puhkenud kollapalavik. Ühtlasi oli Rose esimene selle medali pälvinu, kes polnud USA kodanik (oli Suurbritanniast).

Tavaliselt antakse Kongressi kuldmedal elavatele inimestele, kuid mitte alati. Esimesena pälvis selle postuumselt William Ward Burrows noorem 6. jaanuaril 1814, kes hukkus Suurbritannia-USA sõjas, juhtides lahingut, mille USA võitis. 1. juulil 2008 pälvis kunstnik Constantino Brumidi Kongressi kuldmedali 128 aastat pärast oma surma.

Välislingid
-----------

* Medali saanute nimekiri USA Kongressi kodulehel
Sir **Leslie Patrick Abercrombie** (**Patrick Abercrombie**; 1879 Ashton upon Mersey – 1957 Aston Tirrold) oli Briti arhitekt ja linnaplaneerija, oma aja nimekaim linnaplaneerija.

Ta esindas linnaplaneerimises Raymond Unwini rajatud Inglise koolkonda. Ta sidus laiendatavates linnades omavahel vanalinna, haljasalad ja tööstusrajoonid.

Ta õppis Locker's Parkis ja Uppinghamis arhitektuuri. 

1913. aastal võitis ta rahvusvahelise konkursi, mis oli korraldatud Dublini ümberehituse planeerimiseks. Ta planeeris muu hulgas Bathi, Bristoli, Doncasteri, Plymouthi, Sheffieldi ja Stratford upon Avoni (koos Lascelles Abercrombiega). Aastatel 1943 ja 1944 koostas ta koos J. H. Forshaw'ga Londoni sõjajärgse ülesehitamise plaanid "County of London Plan" ja "Greater London Plan", kus ta linna detsentraliseerimiseks nägi ette rohelise vööndiga eraldatud satelliitlinnad. Tema eluajal jõudsid mõned neist peaaegu valmida. 

Ta oli 1915–1935 Liverpooli ülikooli arhitektuuri professor ja 1935–1947 Londoni ülikooli (University College) linnaplaneerimise professor. 

Ta oli ka ajakirja Town Planning Review toimetaja.

Teoseid
-------

* "Town and Country Planning" (1933)
Marquinhos Gabriel (2013)
**Marcos Gabriel do Nascimento** (tuntud kui **Marquinhos Gabriel**; sündinud 21. juulil 1990 Selbachis) on Brasiilia jalgpallur, kes mängib ründava poolkaitsjana Brasiilia esiliigaklubis Criciúma.

Ta alustas klubikarjääri Internacionalis, millega liitus 2007. aastal. 2009. aastal debüteeris ta klubi põhimeeskonnas Brasiilia kõrgliigas. 2011. aastal võitis ta klubiga Lõuna-Ameerika klubide superkarika Recopa Sudamericana.

Kahel hooajal (2014–15 ja 2015–16) on ta mänginud veel Saudi Araabia kõrgliigaklubis Al-Nassr ja hooajal 2018–19 Araabia Ühendemiraatide klubis Al-Nasr.

Brasiilia kõrgliigas on ta mänginud veel Avaí, Sport Recife, Bahia, Palmeirase, Santose, Corinthianse, Cruzeiro ja Athletico Paranaense meeskonnas. Criciúmaga liitus ta 2022. aastal. Corinthianses mängis ta aastatel 2016–2018 ning tuli klubiga 2017. aastal Brasiilia meistriks.

Saavutused
----------

Internacional
* Campeonato Gaúcho: 2009, 2011
* Recopa Sudamericana: 2011

Santos
* Campeonato Paulista: 2015

Corinthians
* Campeonato Brasileiro Série A: 2017
* Campeonato Paulista: 2017, 2018
Lembitu Reio (4. juuni 1924 Tartu – 9. november 2017 Uppsala) oli eesti biokeemik, emeriitprofessor. 

Lõpetas 1943. aastal Jakob Westholmi Gümnaasiumi. 1944. aastal põgenes Rootsi. 

Seal õppis ta alates 1945. aastast Stockholmi Ülikoolis ning töötas seejärel Wennergreni eksperimentaalse bioloogia instituudis.

1956. aastal sai ta Stockholmi Ülikoolis filosoofiakandidaadi kraadi bioloogias ja keemias. Aastail 1960–1963 töötas ta Tulane'i Ülikoolis New Orleansis USAs. Doktorikraadi kaitsmise järel õpetas ta aastail 1964–1973 Stockholmi Ülikoolis dotsendina biokeemiat ning pidas aastail 1974–1991 Karolinska Instituudis vitamiinide toime ja analüüsi loenguid.

Aastail 1973–1990 töötas ta Uppsalas Rootsi Toiduainete Kontrolli Instituudi professori ja keemialaboratooriumi juhatajana ning oli 1975. aastal ja 1982–1990 Rootsi Toiduanalüüsi Komitee esimees.

Viited
------

1. ↑  Surmakuulutus
2. ↑  Tullio Ilomets. Lembitu Reio – 85. Universitas Tartuensis 2009, nr 5[*alaline kõdulink*]

Välislingid
-----------

* Lembitu Reio TLÜAR väliseesti isikute andmekogus
**Philipp von Hohenstaufen** (Švaabi Philipp) (1177–1208) oli Švaabimaa hertsog ja Saksa kuningas 1198–1208. 

Philipp von Hohenstaufen oli Friedrich Barbarossa poeg ja Heinrich VI vend. Pärast viimase surma oli Saksa-Rooma riigis taas alanud võitlus Welfide ja Hohenstaufenite vahel. Osa vürste tunnustas Saksa kuningana Philippi kõrval ka Otto Welfi, kuid enamik toetas Hohenstaufeneid. 

Kahe kuninga rivaliteeti sekkus ka ilmalikult ülivõimukas paavst Innocentius III, kes esialgu toetas Ottot, kuid kui Philipp oli viimast 1206 võitnud, kaldus paavsti toetus Hohenstaufenite poole. Siiski ei jõutud Philippi keisriks kroonida, kuna Otto von Wittelsbach, kellele ta oli oma tütre varem lubanud, siis aga oma lubadust murdnud, tappis ta. Pärast seda sai Saksa-Rooma ainsaks isandaks Otto Welf, kuid tema valitsusaeg ei kujunenud pikaks ega edukaks.

Isiklikku
---------

Philipp oli abielus Bütsantsi keisri Isaak II (1185–1195, 1203–1204) tütre Irenega.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev:**Heinrich VI** | **Saksa kuningas**1198–1208 | Järgnev:**Otto IV Welf** |
| **Vastukuningas Otto IV**1198–1208
 |
**Lestat de Lioncourt** on väljamõeldud tegelane, kes tegutseb Anne Rice'i seriaalis "Vampiirikroonikad" ja raamatus "Vampiir Lestat". Ta on vampiir, kes on "Vampiirikroonikate" jutustaja ja antikangelane.

Ajalugu
-------

Lestat sündis 7. novembril 1760. Ta sündis Prantsusmaal Auvergne'i piirkonnas, kus tema isa oli markii. Lestat oli seitsmes poeg. Kõigest kaks Lestat' venda elasid täiskasvanuks. Kuigi Lestat' pere oli tehniliselt aristokraatlik, oli de Lioncourtide varandus otsas ning nad elasid oma feodaalses linnuses vaeselt. Lestat' ema Gabrielle oli perekonnas ainuke kirjaosakaja, Lestat' isa oli pime ning mängis päevade viisi malet. Lestat' nimi oli koostatud tema vendade nimede esimestest tähtedest.

Lestat ei saanud isa ega vendadega läbi. Kord ütles ta emale: "Olen unes näinud, et ma tapan nad kõik. Ma tapan unenäos oma isa ja vennad. Käin toast-tuppa neid tappes, nagu ma tapsin need hundid."
Lestat üritas mitu korda oma perekonna eest põgeneda. Esimest korda küsis ta varjupaika kloostrist, hiljem aga põgenes rändnäitlejatega. Mõlemal korral leiti ta üles.
Lestat' ema müüs maha kõik põlvest põlve käinud juveelid, et osta hobuseid, relvi ja koeri, et Lestat saaks jahtima hakata. Peatselt sai temast leiva lauale tooja.

Külarahvas palus Lestat' abi, et vabaneda hundikarjast, mis oli küla terroriseerinud. Ta läks mägedesse ning tappis terve kaheksase karja. Selle käigus kaotas ta aga oma hobuse, koerad ja peaaegu ka elu. Külarahvas imetles Lestat'd vapruse pärast ning talle kingiti lopsakalt punane mantel ja saapad, mis olid huntide nahast tehtud, kuid Lestat langes sügavasse masendusse.

Gabrielle'i innustusel lahkus Lestat Auvergne'ist koos sõbra ja armukese Nicolasega ning suundusid Pariisi, kus nad tahtsid näitlejateks hakata. Lestat jäi silma ühele iidsele vampiirile, Magnusele, kes ta hiljem röövis ning vampiiriks muutis.

Kui Magnus oli Lestat' vampiiriks muutunud, tegi Magnus tulle hüpates enesetapu, nii et Lestat jäi õpetajata. Lestat päris Magnuselt ülisuure varanduse.

Välimus
-------

Täpselt pole öeldud, mis aastal Lestat vampiiriks tehti, kuid see juhtus vahemikus 1779–1781, seega ta oli siis 19–21-aastane. Ta on 182 cm pikk. Tal on lokkis blondid juuksed, mis õlgadeni päris ei ulatu. Heleda valguse käes paistavad ta juuksed valged. Tema silmad on hallid, kuid need haaravad sinist või violetseid värve kergelt. Tal on lühike ja kitsas nina ning ilusa kujuga suu, mis on tema näo jaoks alati natuke suur olnud. Lestat' sõrmeküüned (nagu kõikidel "Vampiirikroonikate" vampiiridel) jätavad mulje, nagu oleksid klaasist.

Lestat' loodud vampiirid
------------------------

* Gabrielle de Lioncourt
* Nicolas de Lenfent
* Louis de Pointe du Lac
* Claudia
* David Talbot
* Mona Mayfair

Lestat muus meedias
-------------------

* Aastal 1994 valminud filmis "Intervjuu vampiiriga: vampiirikroonikad" mängis teda Tom Cruise.
* Aastal 2002 valminud filmis "Neetute kuninganna" mängis teda Stuart Townsend.
**Lembit Tolli** (17. detsember 1927 Tiilima – 9. oktoober 2013) oli eesti skulptor.

Ta õppis aastatel 1935–1941 Paadrema algkoolis ja aastatel 1941–1947 Lihula Keskkoolis. Ta astus aastal 1947 Tallinna Riiklikku Tarbekunsti Instituuti, lõpetas aastal 1953 skulptorina Eesti Riikliku Kunstiinstituudi.

Ta töötas aastatel 1946–1947 Saastna algkoolis õpetajana. Pärast kunstiinstituudi lõpetamist töötas ta ERKIs õppejõuna, aastast 1983 dotsendina, ta oli aastatel 1991–1995 üldskulptuuri kateedri juhataja ning aastatel 1980–1990 kujutavate kunstide osakonna dekaanina.

Lembit Tolli  on osalenud mitmete monumentide loomisel. Tema loodud on reljeefid Friedrich Reinhold Kreutzwaldi monumendil Kadriorus (1958, skulptorid Martin Saks ja Endel Taniloo) ja Jääretke obeliskil Maarjamäel (1960). 1960. aastate skulptuuriklassikasse kuulub Lembit Tolli „Saarepiiga" (1968). 1960. aastatel oli ta haaratud abstraktsetest otsingutest, mille iseloomulik näide on keevitatud raudskulptuur „Objekt" (1967).

Viimastel elukümnenditel köitis teda ajupuust skulptuuride loomine. Ka abikaasa Vive Tolli on oma graafikas inspiratsiooni saanud Lembit Tolli ajupuuskulptuuridest.

Isiklikku
---------

Tema abikaasa oli graafik Vive Tolli, tütar on teatrikunstnik Tuulikki Tolli.

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 21. oktoober 2013. Vaadatud 21. oktoobril 2013.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
2. 1 2  Lembit ja Tuulikki Tolli ühisnäitus „90-60" Eduard Vilde muuseumi Kastellaanimaja galeriis, pressiteade 07.05.2018

Kirjandus
---------

* Eesti kunsti ja arhitektuuri biograafiline leksikon. Tallinn 1996

Välislingid
-----------

* In memoriam Lembit Tolli
**Värvmadar** (*Galium boreale*) on madaraliste sugukonda madara perekonda kuuluv mitmeaastane rohttaim.

Värvmadara levila ulatub Põhja-Euroopast lõuna poole Põhja-Itaaliasse ning ida poole Väike-Aasiasse ja Armeeniasse. Austrias ja Ida-Saksamaal on ta üsna levinud, aga Lääne-Saksamaal haruldane ja puudub laialdastel aladel täielikult.

Värvmadar võib kasvada mitmesuguse niiskusega elupaikades alates suhteliselt kuivadest kuni märgade rohumaadeni. Tavaliselt kasvab ta hõredates sega- ja lehtmetsades, harvem stepis. Mägedes kohtab teda kuni metsapiirini. Talle sobib niiske pinnas, mistõttu kasvab sageli veekogu kaldal. Kõige paremini kasvab ta lubjarikkal savi- või turbamullal.

Teisest valgeõielistest madaratest saab värvmadarat eristada kahe tunnuse poolest: lehed on neljakaupa männases ning taimel on neljakandiline 20–50 cm kõrgune püstine sile ja jäik vars. Ainult maa lähedal võib vars tõusev olla. Vars võib olla nii lihtne kui harunenud. Tavaliselt on vars sile, vahel lühikeste jäikade karvadega. Vars on neljakandiline.

Lehed on tumerohelised, süstjad ja kolme soonega, 1½–4 cm pikad ja 3–6 mm laiad. Leheserv on tagasi keerdunud ja kare.

Valged lõhnavad õied on koondatud tihedatesse kohevatesse pööristesse. Õied on meeldiva meelõhnaga. Taim õitseb juunist augustini. Üksikõied on valged, läbimõõduga 3 mm, mõlemasoolised ja 4 kroonlehega. Vili on 2½ mm pikk ja kaetud tagasi paindunud ogakestega. 

Värvmadara puitunud risoom sisaldab steroidseid saponiine, parkaineid, kumariine, flavonoide ja antrahinoone. Maapealne osa sisaldab eeterlikke õlisid, glükosiide, triterpenoide, iridoide, parkaineid, antrahinoone, alkaloide ja C-vitamiini.

Eestis on värvmadarat traditsiooniliselt kasutatud nii ravimtaimena kui ka lõnga värvimiseks. Madarapunane on värvmadara juurtest saadud püsikindel ja mahe punane värv. See oli Eestis üks kõige armastatumaid taimedest saadud värve kuni 19. sajandi teise pooleni. Korjatud madarajuured tavaliselt kuivatati, seejärel tambiti peeneks ja hapendati mõne päeva jooksul kalja sees, misjärel lõngu leotati mitu päeva selles värvivedelikus.

Õied ja lehed sisaldavad rikkalikult renniini, mis paneb piima hapnema, ja sellepärast kasutati seda Hollandis juustu valmistamisel.

Viited
------

1. ↑  Heino Kees. "Eesti rekordid: Eesti rekordite raamat 5". Tartu Ülikooli kirjastus 2004, lk. 31

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Värvmadar** |

* Värvmadar andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes
**Philipp Wilhelm** (24. november 1615 – 2. september 1690) oli Neuburgi pfaltskrahv aastatel 1653–1690, Jülichi ja Bergi hertsog aastatel 1653–1679 ning Pfalzi kuurvürst aastatel 1685–1690. Ta oli Wolfgang Wilhelmi ja Magdalene von Bayerni poeg.

Elu
---

Aastal 1685, seoses protestantliku nõo Pfalzi kuurvürst Karl II surmaga päris Philipp Wilhelm Pfalzi kuurvürstkonna, mis seega muutus protestantlikust katoliiklikuks territooriumiks. Karl II õde, nüüd Orléansi hertsoginna ja Louis XIV vennanaine, nõudis samuti Pfalzi. See oli ettekäändeks Prantsuse sissetungile aastal 1688, millega algas Pfalzi pärilussõda.

Abielud
-------

Philipp Wilhelm abiellus kaks korda. Esiteks printsess Anna Katarina Konstantia Vasaga, Zygmunt III Waza ja Constanze von Österreichi tütrega. Paar sai poja, kes suri sündides. Anna Katarina Konstantia ise suri aastal 1651.

Aastal 1653 abiellus Philipp Wilhelm Elisabeth Amalie von Hessen-Darmstadtiga. See abielu kestis 37 aastat ja seda peeti eriti õnnelikuks. Nad said 17 last, sealhulgas järgmised kaks Pfalzi kuurvürsti, Johann Wilhelm ja Karl III Philipp, samuti kuurvürst-peapiiskop Franz Ludwig von Pfalz-Neuburg. Mitmel nendest lastest on järglasi tänapäeval. Abielu algusaastatel elas paar Düsseldorfis, kus nad asutasid kirikuid ja kloostreid.

Lapsed
------

1. Eleonore Magdalene (6. jaanuar 1655 – 19. jaanuar 1720)
2. Maria Adelheid Anna (6. jaanuar 1656 – 22. detsember 1656)
3. Sophie Elisabeth (25. mai 1657 – 7. veebruar 1658)
4. Johann Wilhelm (19. aprill 1658 – 8. juuni 1716)
5. Wolfgang Georg Friedrich (5. juuni 1659 – 4. juuni 1683)
6. Ludwig Anton (9. juuni 1660 – 4. mai 1694)
7. Karl III Philipp (4. november 1661 – 31. detsember 1742)
8. Alexander Sigismund (16. aprill 1663 – 24. jaanuar 1737)
9. Franz Ludwig (18. juuli 1664 – 6. aprill 1732)
10. Friedrich Wilhelm (20. juuli 1665 – 23. juuli 1689)
11. Marie Sophie (6. august 1666 – 4. august 1699)
12. Maria Anna (28. oktoober 1667 – 16. juuli 1740)
13. Philipp Wilhelm August (19. november 1668 – 5. aprill 1693)
14. Dorothea Sophie (5. juuli 1670 – 15. september 1748)
15. Hedwig Elisabeth Amalia (18. juuli 1673 – 10. august 1722)
16. Johann (1. veebruar 1675 – 2. veebruar 1675)
17. Leopoldine Eleonore (27. mai 1679 – 8. märts 1693)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev:**Wolfgang Wilhelm** | **Neuburgi pfaltskrahv**1653–1690 | Järgnev:**Johann Wilhelm** |
| **Jülichi ja Bergi hertsog**1653–1679 |
| Eelnev:**Karl II** | **Pfalzi kuurvürst**1685–1690
 |
**Hirmuste hoiuala** asub Hiiu maakonna Kõrgessaare vallas Kõpu poolsaare loodeosas. 

Hoiuala suuruseks on 38,6 hektarit ja hõlmab Hirmuste küla mosaiikse 
struktuuriga põllumajanduslikke maid. Ala on nõrgalt lainja reljeefiga. Küla põllud ja kuivemad rohumaad paiknevad glatsiaalsetel kõrgendikel, mida lõuna poolt ümbritsevad mereliiva tasandikud. 

Külas on valdav traditsiooniline maakasutus – arurohumaad vahelduvad põldude, 
puisniitude, puiskarjamaade ja metsaga. Alal tervikuna on suur ajaloolis-kultuuriline 
väärtus. Tegemist on hästisäilinud traditsioonilise külamaastikuga, mida on järjepidevalt 
kasutatud. Kõik alal esinevad kõrge looduskaitselise väärtusega elupaigad on poollooduslikud 
kooslused: kuivad lubjarikkad niidud, liigirikkad aruniidud, madalikuniidud, puisniidud ja puiskarjamaad.

Hoiuala on kaitse all alates 1. oktoobrist 2005. aastast Vabariigi Valitsuse määrusega. 2008. aasta kevadel kinnitati ka Hirmuste hoiuala kaitsekorralduskava aastateks 2008–2016.

Vaata ka
--------

* Eesti kaitsealade loend