recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Carl von Ossietzky aastal 1915.
**Carl von Ossietzky** (3. oktoober 1889 Hamburg – 4. mai 1938 Berliin) oli radikaalne saksa patsifist, kes pälvis 1935. aastal Nobeli rahuauhinna. 

Pärast seda, kui ta avalikustas salajast teavet väidetavast Saksamaa Versailles' rahulepingu rikkumisest ja õhuvägede ülesehitamisest ning pilootide koolitamisest Nõukogude Liidus, mõisteti ta 1933. aastal süüdi riigireetmises ja spionaažis. 1990. aastal algatas tema tütar Rosalinda von Ossietzky-Palm menetluse uuendamise, kuid Saksamaa ülemkohus 1992. aastal varasemat otsust ei muutnud.

Välislingid
-----------

* Lühike elulugu (*inglise keeles*)
* Elulugu Nobeli auhinna veebisaidil (*inglise keeles*)
* Nobeli-kõne (*inglise keeles*)

  


Nobel
Nobeli rahuauhinna laureaat

1901 Dunant, Passy • 1902 Ducommun, Gobat • 1903 Cremer • 1904 IDI • 1905 Suttner • 1906 Roosevelt • 1907 Moneta, Renault • 1908 Arnoldson, Bajer • 1909 Beernaert, d'Estournelles de Constant • 1910 IPB • 
1911 Asser, Fried • 1912 Root • 1913 La Fontaine • 1917 Punane Rist • 1919 Wilson • 1920 Bourgeois • 1921 Branting, Lange • 1922 Nansen • 1925 Chamberlain, Dawes • 1926 Briand, Stresemann • 1927 Buisson, Quidde • 1929 Kellogg • 1930 Söderblom • 1931 Addams, Butler • 1933 Angell • 1934 Henderson • 1935 Ossietzky • 1936 Lamas • 1937 Cecil • 1938 Nanseni Pagulasbüroo • 1944 Punane Rist • 1945 Hull • 1946 Balch, Mott • 1947 FSC ja AFSC (kveekerid) • 1949 Boyd Orr • 1950 Bunche • 1951 Jouhaux • 1952 Schweitzer • 1953 Marshall • 1954 UNHCR • 1957 Pearson • 1958 Pire • 1959 Noel-Baker • 1960 Lutuli • 1961 Hammarskjöld • 1962 Pauling • 1963 Rahvusvaheline Punase Risti Komitee ja Punase Risti Seltside Liiga • 1964 King • 1965 UNICEF • 1968 Cassin • 1969 ILO • 1970 Borlaug • 1971 Brandt • 1973 Kissinger, Lê (keeldus auhinnast) • 1974 MacBride, Satō • 1975 Sahharov • 1976 B. Williams, Corrigan • 1977 AI • 1978 as-Sādāt, Begin • 1979 Ema Teresa • 1980 Esquivel • 1981 UNHCR • 1982 Myrdal, García Robles • 1983 Wałęsa • 1984 Tutu • 1985 IPPNW • 1986 Wiesel • 1987 Arias • 1988 ÜRO Rahuvalvejõud • 1989 XIV dalai-laama • 1990 Gorbatšov • 1991 Suu Kyi • 1992 Menchú • 1993 Mandela, de Klerk • 1994 ‘Arafāt, Peres, Rabin • 1995 Pugwashi konverentsid, Rotblat • 1996 Belo, Ramos Horta • 1997 ICBL, J. Williams • 1998 Hume, Trimble • 1999 MSF • 2000 Kim • 2001 ÜRO, Annan • 2002 Carter • 2003 ‘Ebādī • 2004 Maathai • 2005 IAEA, al-Barāda‘ī • 2006 Grameen Bank, Yunus • 2007 Gore, IPCC • 2008 Ahtisaari • 2009 Obama • 2010 Liu • 2011 Sirleaf, Gbowee, Karmān • 2012 Euroopa Liit • 2013 Keemiarelvade Keelustamise Organisatsioon • 2014 Satyarthi, Yūsafzay • 2015  Tuneesia rahvusliku dialoogi nelik • 2016  Juan Manuel Santos  • 2017  ICAN  • 2018  Murad, Mukwege • 2019  Ahmed • 2020 Maailma Toiduprogramm • 2021 Ressa, Muratov • 2022 Alies Bialiacki, Memorial, 
Kodanikuvabaduste Keskus
**Verbania** on linn Itaalias Piemonte maakonnas, alates 1992 Verbano-Cusio-Ossola provintsi halduskeskus.

Verbana asub Lago Maggiore järve ääres 197 m kõrgusel merepinnast, olles piirkonna suurim tööstus- ja kaubanduskeskus. Verbania loodi 1939. aastal Intra ja Pallanza linnade ning paari väiksema küla (sh Fondotoce ja Suna) ühendamisel. 

Linna keskväljakult Piazza Garibaldilt avanevad suurepärased vaated järvele. Varbaniast on kümneminutilise laevasõidu kaugusel asuvad Borromeo saared. Väike San Giovanni saar asub Verbania linnale väga lähedal.

Verbanas asub botaanikaaed Villa Taranto, kus 20 ha suuruses pargis kasvab üle 20 tuhande taime.

Verbana kaitsepühak on Püha Viktor. Linna aastapäeva tähistatakse 8. mail.

Verbania

Sõpruslinnad
------------

* Prantsusmaa Bourg-de-Péage, Prantsusmaa (1961)
* Itaalia Termeno, Itaalia (1986)
* Suurbritannia East Grinstead, Suurbritannia (1991)
* Saksamaa Mindelheim, Saksamaa (1994)
* Hispaania Sant Feliu de Guíxols, Hispaania (1994)
* Austria Schwaz, Austria (1994)
* Itaalia Spinazzola, Itaalia (1994)
* Horvaatia Crikvenica, Horvaatia (1995)

Viited
------

1. ↑  Popolazione Residente al 1° Gennaio 2018, vaadatud 16.03.2019.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Verbania** |

* Verbania valla ametlik koduleht (*itaalia keeles*)
Lurie Garden (Chicago, 2001)
**Piet Oudolf** (sündinud 27. oktoobril 1944) on hollandi aiakujundaja, puukooli pidaja ja erialaste raamatute autor. Ta on liikumise New Perennial juhtfiguur. Ta kasutab aiakujunduses mitmeaastasi rohttaimi, mis valitakse tekstuuri ja õite värvuse järgi.

Elukäik
-------

Oudolfi sõnul oli ta karjääri alguses „tavapärane Hollandi aiakujundaja", kelle suurimaks inspiratsiooniks oli Mien Ruys, kes oli ainuke tolleaegne aiakujundaja, kes rõhutas taimede tähtsust. Oudolfi karjääri pöördepunktiks sai 1970. aastatel toimunud reis Inglismaale, mis ergutas teda looma eri stiilis aedu. 

1980ndatel kolis Oudolf oma naise Anjaga Hummelo kodukoha lähistel asuvasse väikekülla. Nendel aastatel külastasid nad mitut riiki, kust tõid kaasa rohkesti eri liiki taimi, mida varem polnud Hollandis kasutatud. 1984. aastal korraldasid nad avatud uste päeva, kuhu nad kutsusid kõiki huvilisi taimekasvatajad taimi ostma ja müüma. Midagi sellist polnud varem Hollandis korraldatud, kus inimesed saaksid kokku tulla, osta ja müüa taimi ning taimekasvatajad said omavahel suhteid luua. Pärast üritust hakkas Oudolf taimedega mitmesuguseid katsetusi tegema, mille tulemusena on ta aretanud ja nimetanud üle 70 uue taimeliigi, millest suuremat osa kasutatakse tänapäeval aedades üle maailma.

Aiakujunduspõhimõtted
---------------------

Oudolf kasutab aiakujunduses peamiselt püsikuid. Tema aiakujundusprojektid on inspireeritud loodusest. Kujundamisel paigutab ta eri taimesorte läbisegi, mis muudab aia üldmulje metsikuks ja looduslähedaseks.  Oudolf on öelnud, et kui taimed meelitavad ligi putukaid ja linde, on tegu tõsiselt hea taimega.

Projekte
--------

* ABN Amro Bank (Holland, 2000)
* Lurie Garden (Chicago, USA, 2001)
* Scampston Hall (Inglismaa, 2002–2003)
* Battery Park (New York, USA, 2003)
* High Line (New York, USA, 2006)
* Serpentine Gallery, siseaed (London, Inglismaa, 2011 koos Peter Zumthoriga)

Viited
------

1. 1 2  Sorin, Fran (20 September 2011). "Piet Oudolf – Rhythms of Nature: Where Ecology Meets Design".ecology.com. Ecology Today.
2. ↑  Kingsbury, Noel. "Piet Oudolf's Next Wave". gardendesign.com. Garden Design Magazine.
3. ↑  "Works". oudolf.com. Vaadatud 10.05.2021.
**Ivan Jegorovitš Ševitš** (vene Иван Егорович Шевич; 4. aprill 1838 – 24. veebruar 1912 Moskva) oli serbia päritolu Venemaa riigitegelane. 

Ta oli kammerhärra, tõeline riiginõunik, Voroneži asekuberner 2. maist 1869 kuni 10. detsembrini 1871, Kaluga tsiviilkuberner 10. detsembrist 1871 kuni 19. novembrini 1882, Liivimaa tsiviilkuberner 19. novembrist 1882 kuni 1. maini 1885, senaator (1885) ning aastast 1903 Riiginõukogu liige.

Perekond
--------

Ivan Ševitši vanemad olid suurvürstinna Olga Nikolajevna husaaripolgu komandör Georgi (Jegor) Ševitš (1808–1849) ja Lydia Bludova (1815–1882). Tema ema oli justiitsminister Dmitri Bludovi (1785–1864) tütar ning noorem vend Dmitri Ševitš (1839–1906) diplomaat ja salanõunik. Tema samanimeline vanaisa, Napoleoni-vastase sõja Leipzigi lahingus hukkunud kindralleitnant Ivan Ševitš (1754–1813, ru), oli abielus krahv Alexander von Benckendorffi õe Natalie Marie Elisabeth von Benckendorffiga. 

Ivan Ševitš oli abielus Maria Struvega, kes oli tõelise riiginõuniku Adolf Struve tütar. Abielust sündisid:

* Kleopatra (1869),
* Lydia (1874),
* Georgi (1871–1960), Venemaa sõjaväelane.

Viited
------

1. ↑  Памятная книжка Калужской губернии на 1881 год
2. ↑  КАЛУЖСКИЙ ГУБЕРНАТОР И. Е. ШЕВИЧ
3. ↑
4. ↑  rusdiplomats.narod.ru: Дмитрий Егорович Шевич
5. ↑  Лермонтовская энциклопедия: ШЕВИЧ Егор Иванович
6. ↑  *Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften*, Teil 2, 3: Estland, Görlitz, 1930 lk.31
7. ↑  "ШЕВИЧ ИВАН ЕГОРОВИЧ 1838-1912". Originaali arhiivikoopia seisuga 12. juuli 2009. Vaadatud 27. juunil 2009.
8. ↑  Шевич Георгий Иванович

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Nikolai Kalinovski** | **Voroneži asekuberner**1869–1871 | Järgnev**Vladimir Levšin** |
| Eelnev**Aleksei Kaznatšejev** | **Kaluuga tsiviilkuberner**1871–1882 | Järgnev**Konstantin Žukov** |
| Eelnev**Asekuberner Hermann von Tobiesen** | **Liivimaa tsiviilkuberner**1882–1885 | Järgnev**Asekuberner Hermann von Tobiesen** |
**Turaida** on küla (*vidējciems*) Lätis Sigulda piirkonna Krimulda vallas Sigulda linna kõrval (Turaida). Küla jääb valla keskusest Raganast 10 ja Riiast 57 km kaugusele.

Külast lähevad läbi maanteed P7 ja P8. Sinna jäävad Pakuļi, Turaida ja Kungu rija bussipeatus. Seal asub põhikool.

Küla kujunes endise Turaida mõisa keskuse juurde. Aastal 1953 arvati Turaida piiskopilinnuse ümbruskond ja Koiva jõe orgu jääv küla osa Sigulda koosseisu. Aastatel 2009–2021 kuulus küla Krimulda piirkonda.

Muinsusmälestistest on regionaalse kaitse all Jelgavkalni muinasasula. Külla jääb osaliselt Turaida muuseumreservaat. Külas asub Teises maailmasõjas hukkunud sõdurite vennaskalmistu, mis on tähistatud mälestuskiviga.

Turaida jääb Gauja rahvusparki. Looduskaitse all on tammed kõrgusega 36, 23,5, 28 ja 27 meetrit, mets-õunapuud kõrgusega 20 ja 15 meetrit ning kaks mets-õunapuud kõrgusega 12 meetrit, saar kõrgusega 23 meetrit, vaher kõrgusega 22 meetrit, mõisavalitseja maja tammed ning Pesutamm.

2018. aastal oli külas 185 elanikku, 2022. aastal 195.

Turaida küla

Viited
------

1. ↑  Läti Ruumiandmete Agentuur
2. ↑  Autotransporta direcija
3. ↑  Autotransporta direcija
4. ↑  Autotransporta direcija
5. ↑  Jelgavkalna apmetne
6. ↑  Turaidas muzejrezervāts
7. ↑  Список памятников и памятных мест, связанных с событиями Великой Отечественной войны, на территории Латвийской Республики
8. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS
9. ↑  Vietvārdu datubāze

| * v
* r
Krimulda valla asulad |
| --- |
| 
Brasla **·**  Eikaži **·**  Inciems **·**  Murjāņi **·**  Putniņi **·**  **Ragana** **·**  Sunīši **·**  Turaida **·**  Turaidas skola |
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib muusikaõpetajast; arheoloogi kohta vaata artiklit Tõnu Sepp (arheoloog).* |

---

**Tõnu Sepp** (sündinud 14. juunil 1946) on muusikaõpetaja. 

Tõnu Sepp on õppinud Tallinna Lastemuusikakoolis ja Tallinna Muusikakoolis, Ta on lõpetanud 1964. aastal Tallinna 46. Keskkooli ja 1979. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi flöödi erialal.

1971. aastal alustas ta Viljandi Lastemuusikakoolis esimesena Eestis vanamuusikahariduse andmist ja asutas ühe esimestest vanamuusikaansamblitest Eestis – Viljandi Linnakapelli.[*viide?*] 1982. aastal pani ta aluse Viljandi vanamuusika päevadele, mis on kujunenud rahvusvaheliseks Viljandi vanamuusika festivaliks.

Ta on töötanud ka VHK Muusikakooli juhatajana ja MTÜ Tartu Jakobi Mäe Kultuurikoja juhatajana. Tallinnas sai 1995. aastal alguse stuudio Vaikuse Muusika Alates 2006. aastast tegutseb stuudio Tartus.

Koos õpilastega loodud ansamblite kõrval on Tõnu Sepp teinud koostööd ansamblitega "Linnamuusikud" ja "Triskele".[*viide?*] Tõnu Sepp on valmistanud ka mitmesuguseid pille, põhiliselt oma õpilastele.[*viide?*]

Loonud muusika kolmele muusikadraamale.[*viide?*]

Viited
------

1. 1 2 3  "Tõnu Sepp ja stuudio Vaikuse Muusika". Originaali arhiivikoopia seisuga 29. november 2014. Vaadatud 22. novembril 2014.
2. 1 2  Sirp: Katse portreteerida festivali
3. ↑  "EKRE: Tõnu Sepp". Originaali arhiivikoopia seisuga 29. november 2014. Vaadatud 22. novembril 2014.

Välislingid
-----------

* Stuudio Vaikuse Muusika
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib Liepupe valla külast; Alsviķi valla küla kohta vaata artiklit Tūja (Alsviķi vald)* |

---

**Tūja** on küla (*vidējciems*) Lätis Limbaži piirkonnas Liepupe vallas. Küla asub merepinnast 8 meetri kõrgusel Liivi lahe kaldal, valla keskusest Mustkalnist 10, endisest piirkonnakeskusest Salatsist 33 ja Riiast 75 kilomeetri kaugusel.

1936. aastal avati küla kohal telliselööv. 1945. aastal muudeti see Cēsise ehitusmaterjalide tehase tsehhiks. Küla tekkis nõukogude perioodil, kujunedes tänapäevaks suletud tsehhi juurde, mis valmistas kohalikust savist telliseid ja drenaažitorusid. Aastatel 2009–2021 kuulus küla Salatsi piirkonda.

Tūjas on raamatukogu ja Tūja bussipeatus.

Külas kasvavad Bangase kask ja Zaķupīte mänd on looduskaitse all.

Viited
------

1. ↑  Vietvārdu datubāze
2. ↑  Autotransporta direcija
3. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS

| * v
* r
Liepupe valla asulad |
| --- |
| 
Augštūja **·**  Dunte **·**  Duntes skola **·**  Jelgavkrasti **·**  Kumpani **·**  Ķurmrags **·**  Lembuži **·**  Liepupe **·**  Melbārži **·**  Mētagmuiža **·**  **Mustkalni** **·**  Porkas **·**  Prinkas **·**  Zaķi **·**  Tūja **·**  Tūjasmuiža |

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Tūja** |
Kultuurimaja Ugāle asulas
**Ugāle** on küla (*lielciems*) Lätis Kurzemes Ventspilsi piirkonnas Ugāle vallas; ühtlasi selle valla halduskeskus. Enne 1. juulit 2009 asus asula Ventspilsi rajoonis. Asula jääb Engure jõe vasakule kaldale. Asulast 38 km kaugusele jääb Ventspils.

Külas on keskkool, postkontor ja kultuurimaja. Seal asuvad nii õigeusu kirik, luteri kirik kui ka katoliku kirik. Sealne luteri kirik on arhitektuurimälestisena riikliku kaitse all, riikliku kaitse all on ka sealne linnamägi, mis rajati XII sajandil Vanema ja Ventava muinasmaakondade piirile, ja kunstimälestistena sealse kiriku 19 kirikuliste pinki, kaks ahju, kantsel, altar, orel ja oreli noodivihik.

Asulat on esimest korda mainitud 1253. aasta dokumendis, kui Liivi ordu ja Kuramaa piiskopkond jaotasid Kuramaad. 

Tänapäevane asula jääb endisaegse Ugāle mõisa (saksa *Ugahlen*) alale. Nõukogude ajal oli küla kolhoosi Uzvara keskasulaks. Aastal 1984 rajati sinna drenaažitorusid tootev tehas, mis aga aastal 1996 suleti.

Külas on raamatukogu. Ugāle asub mälestusmärk aastal 1941 natside poolt hukatud Eduards Rasele. Ugāles asuvad Slimnīca, Pienotava ja Ugāle bussipeatus.

Üks Ugāle allee pärn (kõrgus 18 m), neli Zlēkasesse viiva tee ääres kasvavat pärna, kolm tamme ja saar, vaher (kõrgus 15, ümbermõõt 5.9 m) ja kiriku pargis kasvav pärn (kõrgus 18 m) on looduskaitse all. Kaitstakse ka viit mändi ja kaht lehist, mis kasvavad Ugāle linnamäel.

2015. aastal oli külas 1717 elanikku.

Viited
------

1. ↑  Vietvārdu datubāze, vaadatud 2. o3 2019
2. ↑  Latvijas Enciklopēdija. Rīga. SIA «Valērija Belokoņa izdevniecība». — 2007. a. ISBN 9984-9482-0-X.
3. ↑
4. ↑
5. ↑  Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija
6. ↑  Административно-территориальное деление Латвийской ССР 1978 год. — Рига: Лиесма, 1978. — 137 lk.
7. ↑
8. ↑  Список памятников и памятных мест, связанных с событиями Великой Отечественной войны, на территории Латвийской Республики
9. ↑  IS Mantojums
10. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS

| * v
* r
Ugāle valla asulad |
| --- |
| 
Ciesengure **·**  Cirkale **·**  Dzirciems **·**  Dzirnavas **·**  Māteri **·**  Modes **·**  Rāpati **·**  Sirgumi **·**  **Ugāle** |
**Upeslejas** on küla (*lielciems*) Lätis Ropaži piirkonna Stopiņi vallas. Küla asub valla idaosas endise Riia—Ērgļi raudtee ääres merepinnast 9 meetri kõrgusel Mazā Jugla jõe kaldal.

Upeslejas jääb piirkonna keskusest Ulbrokast 7 ja Riia keskusest 19 kilomeetri kaugusele. Külas on Jugla sanatoorne internaatkool, postkontor ja tuberkuloosihaigla. Upeslejase keskuse moodustavad korterelamud, ent jõe paremale kaldale jäävad individuaalelamute ja väikeste aiandukooperatiivide tsoonid Daktermuiža ja Ābeles. Külas asuvad bussipeatused Tuberkulozes slimnīca ja Upeslejas.

Asula on tekkinud endise Stopiņi mõisa juurde, mis XVI sajandil kuulus Riia linnaarstile Zacharias Stopiusele. Tuberkuloosihaigla juures asub ka Stopiusele püstitatud mälestusmärk.

Looduskaitse all on Tuberkuloosihaigla pärnad (esimese ümbermõõt 4,2 ja kõrgus 17 meetrit, teise ümbermõõt 3,9 ja kõrgus 18 meetrit, kolmanda ümbermõõt 3,51 ja kõrgus 18 meetrit), Tuberkuloosihaigla esimene mänd ümbermõõduga 2,7 ja kõrgusega 18 meetrit, Laube hiidtamm ümbermõõduga 4,69 meetrit, tamm ümbermõõduga 4,53 meetrit ja pärn ümbermõõduga 3,63 meetrit. Sealne raudteesild üle Mazā Jugla jõe on regionaalse kaitse all olev muinsusmälestis.

Aastal 2021 oli külas 1281 elanikku.

Zacharias Stopiuse mälestusmärk

Viited
------

1. ↑  Vietvārdu datubāze
2. ↑  Autotransporta direcija
3. ↑  Autotransporta direcija
4. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS
5. ↑  Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija. Valsts aizsargājamo nekustamo kultūras pieminekļu saraksts

| * v
* r
Stopiņi valla asulad |
| --- |
| 
Cekule **·**  Dreiliņi **·**  Dzidriņas **·**  Līči **·**  Rumbula **·**  Saurieši **·**  **Ulbroka** **·**  Upeslejas **·**  Vālodzes |
Užava kirik
**Užava** on küla (*vidējciems*) Lätis Ventspilsi piirkonnas, Užava valla halduskeskus. Küla asub Užava jõe kaldal merepinnast 5 meetri kõrgusel, Ventspilsist 23 ja Riiast 210 kilomeetri kaugusel. Seal asuvad põhikool, kultuurimaja ja raamatukogu.

Külla jäävad hiiepaigana kasutusel olnud Užava Puuslikupärn ja Užava Puuslikuoja. Külast mere poole jääb arhitektuurimälestis Užava majakas koos masinahoonega. Riikliku kaitse all on veel Užava luteri kirik, selle uksed ja altar ja Užava muinaskalmed.

Küla kujunes endise Užava mõisa (*Hasau*) ja aastal 1783 ehitatud luteri kiriku juurde. Suurem osa hoonetest rajati siiski nõukogude perioodil, mil küla oli kohaliku sovhoosi keskasulaks. Seal asub Užava bussipeatus.

Majaka juures asub mälestustahvel teises maailmasõjas uputatud aurik Gaisma kaptenile Nikolai Duvele.

Külas kasvav hõberemmelgas (kõrgus 17 ja ümbermõõt 5,1 m) on looduskaitse all.

Aastal 2015 oli külas 399 elanikku. Aastal 2017 oli elanikke 328 ja aastal 2019 oli neid 298.

Viited
------

1. ↑  Vietvārdu datubāze, vaadatud 01.03.2019
2. ↑  Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija
3. ↑  Административно-территориальное деление Латвийской ССР 1978 год. — Рига: Лиесма, 1978. — 137 lk.
4. ↑  IS Mantojums
5. ↑  Список памятников и памятных мест, связанных с событиями Великой Отечественной войны, на территории Латвийской Республики
6. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS

| * v
* r
Užava valla asulad |
| --- |
| 
Dzirtniekciems **·**  Lībciems **·**  Silmalas **·**  **Užava** |
**Vaidavas muiža** (ka **Vaidavmuiža**, tõlkes *Vaidava mõis*) on küla (*skrajciems* ehk hajaküla) Lätis Valmiera piirkonnas Vaidava vallas. Küla asub valla põhjaosas Vaidava järve kaldal. 

Külas on Vaidavmuiža bussipeatus.

Küla on tekkinud endise Vaidava mõisa keskuse juurde. Aastail 2009–2021 kuulus küla Kocēni piirkonda.

Vaidava mõisa hoonetekompleks, sealhulgas ka aidaga kelder ja häärber on muinsusmälestisena riikliku kaitse all. Riikliku kaitse all on veel Trēziņi muinaskalmed.

Küla jääb Gauja rahvusparki. Külas kasvavad pärnad ümbermõõtudega 3,77 ja 3,69 meetrit (osad mõisa alleest) on looduskaitse all.

Aastal 2007 oli külas ligikaudu 20 elanikku.

Viited
------

1. ↑  Vietvārdu datubāze
2. ↑  Autotransporta direcija
3. ↑  Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija. Valsts aizsargājamo nekustamo kultūras pieminekļu saraksts
4. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS

| * v
* r
Vaidava valla asulad |
| --- |
| 
Baužmala **·**  Bregži **·**  Buliņi **·**  Cauči **·**  Košas **·**  Ķūķi **·**  Podzēni **·**  Pricēni **·**  Silavnieki **·**  Struņķi **·**  Šķirbas **·**  **Vaidava** **·**  Vaidavas muiža |
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib Pärnus ilmunud ajalehest; teiste tähenduste jaoks vaata Uus Elu (täpsustus)* |

---

**Uus Elu** oli Eesti ajaleht, mis ilmus 10. juulist 1941 kuni 19. septembrini 1944 Pärnus. 

Toimetuse liikmed olid Jaan Kask (Lilulii väljaandja) ja Helmut Annus. Uue Elu kaastööliste seas olid Bernhard Kangro, Hendrik Adamson, Henrik Visnapuu, Artur Adson, Elmar Õun, Karl Mihkla, Aleksander Tassa, Bernard Sööt, Oskar Kuningas (alias K. Saarde), Jaan Lattik, Peeter Laja, Villem Reimann, Artur Rinne ja teised tuntud kultuuritegelased. 

Et tegemist oli sõjaajaga, ilmus rohkesti sõjategevusega seotud ja majandusliku sisuga teateid. Eeltsensuur puudus, ajalehe sisu kontrollisid Saksa sõjaväevõimud ilmumise järel.

Vastutavad toimetajad ja peatoimetajad
--------------------------------------

* 1.08.1941–29.11.1941 Heido Laarne (varem Hermann Laarmann)
* 2.12.1941–19.09.1944 Juhan Kangur

Kirjandus
---------

* Olaf Esna, "Kui Pärnus ilmus Uus Elu" – Pärnu Postimees, 11.03.2009
**Vandzenes skola** (ka **Vandzenes vidusskola**, vanasti **Vandzens muiža** või **Vandzenes muiža**, tõlkes *Vandzene kool*) on küla (*vidējciems*) Kuramaal Lätis Talsi piirkonnas Vandzene valla keskosas.

Küla asub Šķēde jõe ääres. Vandzenes skola jääb valla keskusest Vandzenest 2, piirkonna keskusest Talsist 17 ja Riiast 139 kilomeetri kaugusele.

Küla on tekkinud endise Vandzene mõisa (*Wandsen*) keskuse juurde. Mõisa häärberis tegutseb Vandzene põhikool.

Vandzene mõisa keskus (sealhulgas park, tallid, tellistest sild, pruulikoda, kõrts, häärber, teenijate maja ja aednikumajake) on kultuurimälestistena riikliku kaitse all. Üheksa mõisa pargis kasvavat mändi ja üks sealsamas kasvava kuusk on looduskaitse all.

Aastal 2015 oli külas 150 elanikku, aastail 2017 oli elanikke 141, aastal 2020 aga 129.

Vandzene mõisa hoonetekompleks

Viited
------

1. ↑  Vietvārdu datubāze, vaadatud 2.04 2020
2. ↑  Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija. Valsts aizsargājamo nekustamo kultūras pieminekļu saraksts
3. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS

| * v
* r
Vandzene valla asulad |
| --- |
| 
Dārte **·**  Iģene **·**  Klāņi **·**  Lādzere **·**  Skreite **·**  Sniķeri **·**  Uguņciems **·**  Upesgrīva **·**  Valgalciems **·**  **Vandzene** **·**  Vandzenes skola **·**  Vecumvirsa |
**Grigori Aleksandrovitš Galitsõn** (vene Григорий Александрович Галицын; 1957 Rozdilna, Rozdilna rajoon, Odessa oblast – 13. november 2021) oli vene aktifotograaf.

Ta on teinud erootilisi aktifotosid Volgogradi oblastist pärit naismodellidest (kellest ühega on ta nüüd abielus) ning riputanud neid veebisaitidele (algul **Obolenski** nime all). 

Ta oli üks juhtivaid erootiliste fotode tegijaid ning on avaldanud fotoalbumi "Galitsin's Angels: From Russia With Love" (2005).

Ta elas Volgogradis. 17. septembril 2006 arreteeriti ta koos oma abikaasa Irina Aleksandrovna Pistšassovaga oma kodus. Neile esitati süüdistus pornograafiliste kujutiste levitamises. Veebisaidid on suletud. Galitsõn saatis Vladimir Putinile kirja, kus ta näitab nende süüdistuste alusetust. 

Ta vabastati vanglast 2009. aasta algul.

Alates 2014. aastast elas ta Kalatšjovski rajoonis, kus kasvatas sigu ja kanu.

Vaata ka
--------

* Obolenski portfoolio saidil photosight.ru
* Galitsõni kiri Putinile (*vene keeles*)
**Pakalnieši–Kūdupe raudtee** oli raudtee Läti aladel, mis kulges Pakalnieši raudteejaamast Kūdupe asulani.

Ajalugu
-------

Puhkenud majanduskriisi tõttu otsustas Läti valitsuse töökaitseosakond 1932. aastal rajada Pakalnieši raudteejaamast 7,8 kilomeetri pikkuse kitsarööpmelise (750 mm) raudtee metsamaterjali väljavedamiseks.

Hiljem otsustati tee ehitada pikemaks ja rajati hoopis laiarööpmeline (1524 mm) raudtee. Kohati rajati uus raudtee uuele trassile. Teed ehitasid 700 ametiühingutesse kuuluvat töötuna registreeritud töölist. Töö teostati kiiresti, ent raudtte rajati lihtsustatult. Ehitusel ei kasutatud vajalikku kogust ballasti ja paigaldatud liiprid olid osaliselt ettenähtust väiksemad. Kui 1. aprilliks valminud 15 kilomeetri pikkusel lõigul rongiliiklust alustati, siis oli rongide liikumiskiirus sellel üksnes 10–15 kilomeetrit tunnis. Kogu uus raudtee oli 30 kilomeetri pikkune ja teelõik lõppjaama Kūdupeni avati 25. augustil 1934.

1938. aastal võeti ette raudtee rekonstrueerimine. Sinna veeti uut ballasti ja vahetati alamõõdulised liiprid välja. Selle tulemusel võisid rongid siis arendada kiirust kuni 30 km tunnis, rööbasbussid aga kuni 35 km tunnis.

Sealsel raudteel sõitis rööbasbuss, mis aastal 1940 väljus Pakalniešist kell 22:10 ja Kūdupest kell 0:22. Rongide väljumisajad olid seatud nii, et reisijad saaksid Pakalnieši jaamas Gulbenesse suunduvale rongile ümber istuda. Bussis oli 25 istekohta ja 10–15 seisukohta.

Kacēni valla initsiatiivil koostati projekt raudtee Kacēnini pikendamiseks, ent sõjaministeerium pidas sellist raudteed strateegilises plaanis ebasoovitavaks.

Rongiliiklus lõpetati raudteel aastal 1944. Sakslased asusid nimelt rajama Pakalniešist Petserisse viivat raudteed, mis pidi toimima läbi lõigatud Peterburi-Varssavi raudtee asemel alternatiivse sõjatehnika veoteena. Uuel raudteel olid kavandatud jaamad Orlīšisse, Laura aleviku juurde, Pankjavitsasse, Droitsasse ja Lebedasse. Raudtee lõppes siis Petseri raudteejaamas. Uus raudtee oli standardrööpmeline (1435 mm). Kohalike elanike mälestuste põhjal jõudis seda mööda sõita vaid üks rong, siis pidid sakslased taanduma. Lahkudes rikkusid nad rajatud raudtee ja demonteeritud teed enam ei taastatud.

Raudteejaamad ja -peatused
--------------------------

1. Pakalnieši raudteejaam
2. Aizezere raudteepeatus
3. Sproģi raudteepeatus
4. Svilte raudteepeatus
5. Mālupe raudteejaam
6. Salenieki raudteepeatus
7. Lāčudārzsi raudteepeatus
8. Beja raudteepeatus
9. Oši raudteepeatus
10. Kūdupe raudteejaam

1944. aastal raudtee suleti, selle asemel rajatud sakslaste sõjaväeraudteele olid kavandatud veel mõned jaamad:

1. Orlisis
2. Laura
3. Pankjavitsa
4. Droitsa
5. Lebeda
6. Petseri raudteejaam

Viited
------

1. ↑  T. Altbergs, K. Augustāne, I. Pētersone. Dzelzceļi Latvijā. R: Jumava, 2009, lk 164–165. ISBN 978-9984-38-698-0
2. ↑
3. ↑  Läti raudteemuuseum
4. ↑  Gints Putiķis. *Jaunu dzelzceļa līniju izbūve un valsts dzelzceļu politikas aspekti 20. gs. 20.—30. gados Latgales reģionā*
5. ↑  ПСКОВСКИЕ ЖЕЛЕЗНЫЕ ДОРОГИ
**Indura** (valgevene keeles Индура, poola keeles *Indura*) on agrolinnake (endine alev) Valgevenes Hrodna oblastis Hrodna rajoonis, Indura külanõukogu halduskeskus. Asulas on 1481 elanikku (1995).

Induras on keskkool ja laste muusikakool, asulas on ka raamatukogu ja kultuurimaja. Vaatamisväärsusteks XI–XIII sajandil kasutusel olnud linnamägi, XVIII sajandil püstitatud sünagoog, aastal 1815 ehitatud katoliku kirik ja aastal 1881 ehitatud õigeusu kirik.

Ajalugu
-------

Esimest korda on Indurat mainitud XVI sajandi algul. Aastal 1522 ehitati asulasse kirik, aga aastal 1525 sai Indurast alev. Rzeczpospolita haldusjaotuse järgi kuulus Indura Trakai vojevoodkonda ja Hrodna maakonda.

XVI–XVII sajandil olid Indura omanikeks teiste seas ka Kiszkad, Radziwillid, Pacid, Vałovičid, Isaykowskyd, XVIII sajandil aga Ogińskid, Sologubid, Massalskid. Põhjasõja ajal toimus Indura all rootslastele võidukas lahing.

Poola jagamisel läks Indura aastal 795 Venemaa koosseisu. Asula hilisemad omanikud olid Brzostowskid ja Kozłowskid. Kuni 1917. aastani oli Indura Venemaa Keisririigi koosseisus, 1919–1939 kuulus Poolale, 1939–1991 kuulus Nõukogude Liidu koosseisu. Aastal 1940 sai Indurast küla.

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 2. juuni 2015. Vaadatud 24. juunil 2015.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)

Välislingid
-----------

* Indura valduse ajalugu *poola keeles*
**Bieniakoni** (valgevene keeles **Беняконі**, transkribeerituna **Benjakoni**, leedu keeles **Benekainys**, poola keeles **Bieniakonie**) on agrolinnake (endine alev) Valgevenes Hrodna oblastis, Voranava rajoonis; ta on Bieniakoni külanõukogu keskus.

Bieniakoni asub Valgevene-Leedu piiri ääres ja Vilniuse–Lida maantee ääres.

Ajalugu
-------

Bieniakonit on esmamainitud 1529. aastal. Toona kuulus asula õekestele Tomkadele, kes pärisid selle oma toona juba surnud isalt. Aastal 1542 läks asula üle Jataŭtavičitele, aastal 1553 Jamantovičitele. Aastal 1556 on kirjutatud Bieniakonist kui külast, mis kuulus Zygmunt II Augusti valduses olevale Rudamina riigimõisale.

Seoses haldusreformiga hakkas Bieniakoni kuuluma Vilniuse vojevoodkonda. Tol ajal rajati asulasse ka kõrts.

XVII sajandil läks Bieniakoni Czaplińskite valdusse. Aastal 1634 ehitati sinna katoliku kirik.

Poola jagamisel aastal 1795 läks Bieniakoni Venemaa koosseisu, kus kuulus Vilniuse kubermangu. Aastal 1897 kandsid Bieniakoni nime kaks küla, üks Lida kreisis, kus asusid kirik, kas poodi ja kool, ning teine Ašmiany kreisis, kus asus pastoraat. Aastaks 1905 lisandus veel sellenimeline raudteejaam ja selle juurde tekkinud asula.

Kuni 1917. aastani oli Bieniakoni Venemaa Keisririigi koosseisus, 1919–1939 kuulus Poolale. Toona sai Bieniakonist alev. 1939–1991 kuulus Nőukogude Liidu koosseisu, aastal 1940 kaotas Bieniakoni alevi õigused.

Pilte
-----

* Benjakoni Ristija Johannese kirikBenjakoni Ristija Johannese kirik
* Maryla Wereszczakówna haudMaryla Wereszczakówna haud

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 2. juuni 2015. Vaadatud 24. juunil 2015.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Bieniakoni** |

* Bieniakoni YouTube'is
* Bieniakoni Valgevene fotoentsüklopeedias
Heinrich von Knorringi vappepitaaf Niguliste kirikus
**Heinrich von Knorring** (10. juuli 1595 – 3. juuni 1679 Tallinn) oli Rootsi sõjaväelane.

Ta oli De la Gardiedele kuulunud Haapsalu krahvkonna asehaldur 1655 ja linnas paiknenud rootsi garnisoni ooberst.

Talle kuulusid Norra, Jõgisoo ja Koppelmaa mõis.

1679. aastal surnud Knorringi vappepitaaf asub Tallinnas Niguliste kirikus.

Perekond
--------

Tema vanemad olid Muhumaa Pädaste mõisnik Heinrich von Knorring ja Saaremaalt Sandla mõisast pärit Gertrude von Vietinghoff.

Ta oli abielus kolm korda:

1. Anna Ruuthiga, kes oli Jõgisoo ja Norra mõisniku Heinrich Ruthe (rootsi Henrik Henriksson Ruuth) ja Catharina (Karin) Hansdotter Lejoni tütar, Eestimaa asehalduri Hans Lejoni tütretütar.

2. 1635. aastast Agneta von Tiesenhauseniga, kes oli Valtu mõisniku Frommhold von Tiesenhauseni ja Helena von Uexkülli tütar.

3. 1652. aastast Dorothea von Lodega (maetud 1685 Tallinnas), kes oli Moe mõisniku Reinhold von Lode ja Sandla mõisast pärit Elisabeth von Vietinghoffi tütar.

Teisest abielust sündis poeg Frommhold von Knorring, kellest sai rootsi rügemendi kortermeister, Jõgisoo ja 1667. aastast abielu kaudu Rammiga ka Kurisoo mõisnik, ning kes maeti 15. veebruaril 1678 Tallinna Niguliste kirikusse.

Viited
------

1. ↑  *Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften, Teil 2,2,: Estland, Bd.:2*, Görlitz, 1930, lk.81
2. ↑
3. ↑  Eesti Ajalooarhiivi Kinnistute register: Jõgisoo mõis (Keila khk)
Pealtvaatajad eriolümpia maailmamängude avatseremoonial Croke Park'is Dublinis Iirimaal 2003. aastal.
**Eriolümpia maailmamängud** (inglise keeles Special Olympics World Games) on rahvusvaheline spordivõistlus intellektipuudega sportlastele. Mänge korraldab rahvusvaheline eriolümpialiikumine.

Eriolümpia maailmamängud toimuvad kord kahe aasta tagant vaheldumisi suve- ja talispordis, nii nagu ka olümpiamängud ja paraolümpiamängud. Mõnel aastal võib see olla maailma suurim spordivõistlus.

Esimesed eriolümpia maailmamängud suvespordialadel peeti 1968. aastal USA-s Chicagos, esimesed talimängud 1977. aasta veebruaris USA-s Colorado osariigis Steamboat Springsis.

2011. aastal peeti suvine eriolümpia 25. juunist 4. juulini Kreekas Ateenas. Võistlusel osales üle 6000 intellektipuudega sportlase 170 riigist.

Seni viimased talimängud toimusid Lõuna-Koreas Pyeongchangi maakonnas 29. jaanuarist 5. veebruarini 2013. Viimased suvemängud toimusid USAs Los Angeleses 25. juulist 2. augustini 2015. Mängudel osales 6500 sportlast 165 riigist, aupatroonideks olid Ameerika Ühendriikide president Barack Obama ja esileedi Michelle Obama.

Järgmised talimängud toimuvad 2017. aastal Graz ja Schladmingis Austrias. Salzburgis ja Schladmingis toimusid ka viiendad eriolümpia talimängud 1993. aastal - esimesed eriolümpia maailmamängud väljaspool USA-d.

Eriolümpia maailmamängude moto on: "Las ma võidan ja kui ma ka ei võida, olen ma andnud endast parima."

Eestis tegeleb sportlaste ettevalmistusega eriolümpia maailmamängudeks Eriolümpia Eesti Ühendus. 2015. aastal osales mängudel Eestist kõigi aegade suurim, 30-liikmeline delegatsioon, kuhu kuulus 20 sportlast. Kokku võitsid Eesti sportlased Los Angelese eriolümpia maailmamängudel 14 medalit, neist kuus kulda, neli hõbedat ja neli pronksi. Eesti sportlased võistlesid ühendavas korvpallis, kergejõustikus, iluvõimlemises, *bocce*'s ja *bowling*'us.

Viited
------

1. ↑  "Special Olympics: World Games Overview". *specialolympics.org*. Originaali arhiivikoopia seisuga 8. september 2017. Vaadatud 7. augustil 2015.
2. 1 2  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 23. veebruar 2010. Vaadatud 7. augustil 2015.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
3. ↑  "Special Olympics: History of Special Olympics". *specialolympics.org*.
4. ↑  "Welcome World Winter Games PyeongChang 2013". 2013sopoc.org. Vaadatud 16.08.2012.
5. ↑  "Special Olympics World Summer Games – Los Angeles 2015". La2015.org. Vaadatud 16.08.2012.
6. ↑  Austria to host 2017 Special Olympics World Winter Games. October 12, 2012. Special Olympics official website. Vaadatud 21.06.2014.
7. ↑  Eriolümpia Eesti Ühendus
8. ↑  Eesti võitis eriolümpialt 14 medalit ERR 3.08.2015
9. ↑  Eesti Eriolümpia delegatsioon suundub Los Angelese maailmamängudele, Eriolümpia Eesti Ühenduse koduleht, 13. juuli 2015

Välislingid
-----------

* Eriolümpia koduleht
* Eriolümpia Eesti Ühenduse koduleht
* Eesti Eriolümpia Facebookis
* Eesti võitis eriolümpialt 14 medalit ERR 3.08.2015
**U-vitamiin** ehk **S-metüülmetioniinkloriid** ehk **antihaavandiline faktor** (ka vitamiinilaadne biomolekul) on kliiniliselt tõestatud haavandivastase toimega looduslikult leiduv toitumisfaktor, ka vitamiinilaadne faktor.

U-vitamiini biofunktsiooniks on ilmselt metüülrühmade doonori roll. U-vitamiini avastas ja nimetuse andis (1950) ligi kümme aastat kestnud uurimistöö käigus Stanfordi ülikooli meditsiinikooli töötaja dr Garnett Cheney. Täpsed andmed tema vajaduse, vaeguse ja toksilisuse kohta puuduvad. U-vitamiini leidub sellistes toiduainetes nagu kapsas, hapukapsas, spargel, petersell, tomatid, oder, harilik lutsern, seller, pastöörimata piim, toores munakollane.

Meditsiinis on kasutatud S-metüülmetioniinkloriidi nii haavandiravis – haavandtõve, maohaavandi kui ka kaksteistsõrmiksoolehaavandi ravis – kui ka lipiidide metabolismi häirete ravis. U-vitamiini haavandivastase toime aluseks olid katsed merisigadega (neil ennetas see histamiinitekkelisi haavandeid) ja kliinilised katsed kinnipeetavatega. Kliiniliste katsete tulemused näitasid, et U-vitamiinil, manustatuna värske kapsa mahlana, on ravitoime haavandtõve korral, vähendades sümptomeid (valu, ebameeldivustunnet kõhus) ning kiirendades haavandi paranemist.

Viited
------

1. ↑  National Center for Biomedical Ontology. "Methylmethionine Sulfonium Chloride". Originaali arhiivikoopia seisuga 14. aprill 2013. Vaadatud 26. juulil 2013.
2. 1 2  "Medicine: U for Ulcers", Monday, Jan. 24, 1949,  Osaline veebiversioon (vaadatud 26.07.2013)
3. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 22. juuli 2013. Vaadatud 26. juulil 2013.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
4. ↑  Garnett Cheney, *RAPID HEALING OF PEPTIC ULCERS IN PATIENTS RECEIVING FRESH CABBAGE JUICE*, Calif Med. 1949 January; 70(1): 10–15. PMCID: PMC1643665,
**Leandro Damião da Silva dos Santos** (sündinud 22. juulil 1989) on Brasiilia jalgpallur, kes mängib ründajana Jaapani kõrgliiga klubis Kawasaki Frontale.

Leandro Damião sündis Paraná osariigis Jardim Alegres. Klubikarjääri alustas ta Atlético Ibiramas.

2009. aastal sõlmis ta lepingu Brasiilia kõrgliiga klubiga Internacional. Klubiga tuli ta 2010. aastal Lõuna-Ameerika klubide meistrivõistluste Copa Libertadores võitjaks. Finaalmängudes võideti Mehhiko klubi Guadalajarat. Aastatel 2011, 2012 ja 2013 võideti Rio Grande do Suli osariigi meistrivõistlused Campeonato Gaúcho ning 2011. aastal Lõuna-Ameerika superkarikas Recopa Sudamericana.

2013. aasta suvel sai ta pakkumise Inglismaa klubilt Tottenham Hotspur ja Itaalia klubilt Napoli. Ta oli lähedal Napoliga liitumisele, kuid sponsorlepingute tõttu ei saanud see võimalikuks.

2014. aasta jaanuaris suundus ta Brasiilia kõrgliiga klubisse Santos. Üleminekusumma oli 41 miljonit Brasiilia reaali, mis oli suurim summa, mida Brasiilia klubi kodumängija eest välja käinud oli.[*viide?*]

Kuigi ta lõi 2014. aasta liigahooajal 26 mängus kokku kuus väravat, sai ta tugevalt kriitikat, peamiselt aeglase reageerimise ja liiga väheste väravate eest.

Pärast võrdlemisi ebaedukat hooaega Santoses, sõlmis Leandro Damião laenulepingu eelmise hooaja meistri Cruzeiroga. Kuigi ta oli Minas Geraisi osariigi meistrivõistlustel Campeonato Mineiro üheksa väravaga suurim väravakütt, ebaõnnestus taas hooaeg kõrgliigas, kui ta lõi 23 mängus kokku ainult neli väravat.

4. veebruaril 2016 sõlmis Leandro Damião laenulepingu Hispaania La Liga klubiga Real Betis. Debüüdi La Ligas tegi ta 27. veebruaril mängus Rayo Vallecano vastu. Pärast seda mängis ta klubi meeskonnas veel ainult kahes kõrgliiga kohtumises.

Seejärel mängis ta ühe hooaja laenul Brasiilia kõrgliiga klubis Flamengo.

2017. aasta hooaja alguses suundus ta laenule Brasiilia esiliiga klubisse Internacional. Ta lõi 17 liigamängus kokku kaheksa väravat, aidates klubil jõuda tagasi kõrgliigasse.

2012. aasta suveolümpiamängude jalgpalliturniiri käigus lõi ta kuus väravat, seehulgas ka kaks väravat poolfinaalis Lõuna-Korea vastu.

Brasiilia rahvuskoondises mängis ta aastatel 2011–2013 kokku 17 mängus ja lõi neis kolm väravat. Debüüdi Brasiilia koondises tegi ta 27. märtsil sõprusmängus Šotimaa vastu. Esimese värava lõi ta koondise kasuks 5. septembril sõprusmängus Ghana vastu.

Saavutused
----------

Internacional
* Copa Libertadores: 2010
* Campeonato Gaúcho: 2011, 2012, 2013
* Recopa Sudamericana: 2011

Flamengo
* Campeonato Carioca: 2017

Kawasaki Frontale
* Japanese Super Cup: 2019

Viited
------

1. ↑  "Agent: 'Damiao-Napoli ruined by sponsors'". football-italia.net. 6.8.2013. Vaadatud 25.3.2018
2. ↑  "Leandro Damião dirige bonde e é recebido com festa por torcedores do Santos FC". Santos FC. 9.1.2014. Vaadatud 25.3.2018
3. ↑  "Manucho es un puntazo". Marca. 27.2.2016. Vaadatud 25.3.2018

Välislingid
-----------

* "Leandro Damiao: I've achieved my dream". FIFA.com. 21. aprill 2011
**Hierviaty** (transkribeerituna **Gervjatõ**, valgevene keeles Гервяты, leedu keeles *Gervėčiai*, on küla (endine alev) Valgevenes Hrodna oblastis Astravieci rajoonis, Hierviaty külanõukogu halduskeskus. Asulas oli aastal 2006 494 elanikku, aastal 2009 aga 537 elanikku. Hierviaty asub Łoša jõe kaldal.

Hierviatys on keskkool ja kultuurimaja. Vaatamisväärsusteks on aastal 1903 ehitatud katoliku kirik ja XIX sajandist pärinev vesiveski. Asula on Valgevenes elavate leedulaste kogukonna keskuseks, koolis õpetatakse leedu keelt juba alates algklassidest.

Ajalugu
-------

Esimest korda mainitakse Hierviatyt aastal 1434. Aastal 1536 ehitati asulasse kirik, aga aastal 1563 sai Hierviatyst alev. 

Poola jagamisel läks Hierviaty aastal 1795 Venemaa koosseisu. Toona oli asula valgevene päritolu Domeykode suguvõsa valduses. Aastail 1899–1903 valmis asulas uus uusgooti stiilis katoliku kirik. Kuni 1917. aastani oli Hierviaty Venemaa Keisririigi koosseisus, 1919–1939 kuulus Poolale, 1939–1991 kuulus Nőukogude Liidu koosseisu. Aastal 1940 sai Hierviatyst küla.

Pilte
-----

* Hierviaty vesiveskiHierviaty vesiveski
* Hierviaty kirikHierviaty kirik

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 2. juuni 2015. Vaadatud 24. juunil 2015.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)

Välislingid
-----------

* Hierviaty YouTube'is
* Hierviaty Valgevene fotoentsüklopeedias
**Žamysłaŭl**, ka **Žemłasłaŭ** (valgevene keeles Жамыслаўль või Жэмласлаў, transkribeerituna **Žamõslavl** või **Žemlaslav**) on küla (endine alev) Valgevenes Hrodna oblastis Iŭje rajoonis Subotniki külanõukogus. Aastal 1861 oli külas 475 elanikku. Poola keeles on küla nimi *Żemłosław*. Küla asub Gauja jõe kaldal.

Esimest korda on Žamysłaŭli mainitud aastal 1587. Toona oli küla nimi *Пятроўшчына* ja seal asus Zenowiczitele kuulunud Kandraciški mõisa süda, mille ostsid Roskad. 

Poola jagamisel läks Žamysłaŭl aastal 1795 Venemaa koosseisu. Aastal 1807 ehitas mõisa Kenewiczitelt ostnud krahv Umiastowski külasse lossi. Umiastowskite valdusse asula ka jäi. 

Kuni 1917. aastani oli Žamysłaŭl Venemaa Keisririigi koosseisus, 1919–1939 kuulus Poolale, 1939–1991 kuulus Nőukogude Liidu koosseisu.

Pilte
-----

* Mõisa aitMõisa ait
* Mõisa jääkelderMõisa jääkelder
* ŽamysłaŭlŽamysłaŭl

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 2. juuni 2015. Vaadatud 24. juunil 2015.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Žamysłaŭl** |

* Žamysłaŭl Valgevene fotoentsüklopeedias
**Raduń** on alev (endine linn) Valgevenes Hrodna oblastis Voranava rajoonis. Alev on Raduńi külanõukogu halduskeskuseks. Asula nimi on leedu keeles *Rodūnia*. Nimi tuleb Valgevene keeleteadlaste arvates asulat läbiva Radunka jõekese nimest, leedu keeleteadlased seostavad seda aga preislaste Barta muinasmaakonnas austatud jumalusega. 

Alevis on kaks keskkooli, laste muusikakool ja internaatkool, lisaks asuvad seal veel kaks raamatukogu ja kultuurimaja. Vaatamisväärsusteks on katoliku kirik aastast 1933 ja XIX sajandil ehitatud sünagoog.

Ajalugu
-------

Alevit mainitakse esimest korda aastal 1387 kui Jogailale kuulunud alevit. XIV–XVII sajandil seisis alevi juures ka kindlus.

Aastal 1649 sai Raduń linnaõigused. Kuni XVIII sajandi teise pooleni allus linn otse kuningale.

Alates kolmandast Poola jagamisest aastal 1795 oli linn Venemaa koosseisus. Asula kaotas linnaõigused. Pärast Esimest maailmasõda kuulus Raduń Poola koosseisu, 1939. aastast Nõukogude Liitu. Kuni Teise maailmasõjani oli Raduńis suur juutide kogukond.

Pilte
-----

* Raduń XX sajandi algulRaduń XX sajandi algul
* Raduń tänapäevalRaduń tänapäeval

Tuntud elanikke
---------------

* Piatro Bitel – Valgevene luuletaja
* Chofetz Chaim – juudi rabi

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 2. juuni 2015. Vaadatud 24. juunil 2015.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Raduń** |

* Alev YouTube'is
**"Suecia antiqua et hodierna"** (ee "Vana- ja uusaegne Rootsi") on Erik Dahlberghi (1625–1703) eestvedamisel loodud graafiliste lehtede kogu. Raamat koostati 17. sajandil eesmärgiga näidata Rootsit Euroopa suurvõimuna. Tänapäeval hoitakse "Suecia antiqua et hodierna" tegemisel kasutatud vaskplaate Rootsi Rahvusmuuseumis ja gravüürplaatide jooniseid Stockholmi Kuninglikus raamatukogus.

Valmimine
---------

Erik Dahlbergh alustas tööd "Suecia antiqua et hodierna" kallal 1660. aastal, kuid raamat valmis alles peale tema surma 1729. aastal. Lõplik versioon koosnes 353 gravüürist, mis olid jaotatud kolme osasse. Lisaks Dahlberghile töötas raamatu kallal ka palju teisi inimesi, kuid suurema jao piltidest joonistas ta siiski ise. Teose koostamist toetas rahaliselt Rootsi riik, kuna raamatust pidi saama rahvuslikult oluline töö. 

1697. aastal toimus Rootsi kuningalossis suur tulekahju, mille käigus läks kaotsi ja sai kannatada väike osa vaskplaatidest ja juba valminud gravüüridest, mida seal hoiti.

Ülesehitus
----------

Esialgse plaani kohaselt pidi "Suecia antiqua et hodierna" koosnema neljast osast, millest igaüks tutvustab Rootsi kuningriigi eri piirkondi: esimene osa Stockholmi ja Upplandi, teine Sveamaad ja Norrlandi, kolmas Götalandi ja neljas Soomet ning Rootsi alasid Baltimaades. Plaani järgi sai valmis vaid esimene osa, teises osas jäi Norrlandi kujutamine puudulikuks, kolmandas ei kajastatud piisavalt Skånet ja Blekinget. Neljas ja viimane osa jäi täielikult lõpetamata. 

Raamat koosneb graafilistest lehtedest, millel kujutatakse peamiselt linnavaateid, losse, mälestusmärke ja muid olulisi rajatisi ning kohti. Teosest leiab pilte ka hoonetest, mis on tehtud vaid jooniste põhjal ja mille ehitamiseni kunagi ei jõutud. Muu hulgas ilustas Dahlbergh sageli ka linnavaateid, lisas majadele piltidel korruseid juurde ja kujutas puitmajasid kivimajadena.

Piltidele olid esialgu mõeldud ka ladina-, prantsus-, rootsi- ja saksakeelsed saatetekstid, ent ka see plaan jäi lõpuks teostamata.

Viited
------

1. ↑  "Sweden Ancient and Modern". *Library of Congress*. Vaadatud 4. märts 2023.
2. 1 2 3 4  "Historien om Suecia..." *archive. today*. Originaali arhiivikoopia seisuga 7. jaanuar 2014. Vaadatud 4. märts 2023.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: robot: algne URL-i olek teadmata (link)
3. 1 2  "Erik Dahlbergh and the Suecia antiqua et hodierna". *Suecia*. Vaadatud 19. juuni 2023.
**Celebrity Eclipse** on ettevõttele Celebrity Cruises kuuluv ristluslaev, mis on ehitatud 2010. aastal Meyer Werfti tehases Papenburgis Saksamaal.

Celebrity Eclipse on Solstice-klassi laev, ta sõsarlaevad on Celebrity Solstice ja Celebrity Equinox ning 2011. aastal valminud Celebrity Silhouette ja 2012. aastal valminud Celebrity Reflection. Solstice-klassi laevad on keskkonnasõbralikud: neil on päikesepatareid, nende kere projekti ja värvkatet on täiustatud ja valgustussüsteem kasutab valgusdioode. Nende täiustuste tõttu kasutab Solstice-klassi laev 30% vähem energiat kui teised sama suured laevad.

Ajalugu
-------

Laev telliti juulis 2006 Saksamaalt Meyer Werfti laevatehaselt Papenburgis. Kiil pandi 23. jaanuaril 2009, laev lasti vette 28. veebruaril 2010. 15. aprillil 2010 anti valmis laev omanikule üle. Laeva ehitamine maksis kolmveerand miljardit USA dollarit. Laev ristiti 24. aprillil 2010 Southamptonis, ristiema on purjetaja Emma Pontin. 29. aprillil 2010 asus Celebrity Eclipse oma esmareisile Southamptonist Iirimaa Cobhi.

Laeva kasutamine
----------------

Suviti sõidab Celebrity Eclipse Euroopas ja reisid väljuvad Southamptonist. Talviti sõidab laev Kariibi merel ning reisid väljusid 2010. ja 2011. aasta lõpul Miamist, aga 2012. aasta lõpul Fort Lauderdale'ist. Laev sõidab Malta lipu all.

Celebrity Eclipse'i üks esimesi reise toimus veel enne ristimist. 2010. aastal suleti Eyjafjallajökulli vulkaani purske tõttu Suurbritannia õhuruum ja paar tuhat Briti turisti ei saanud Hispaaniast kodumaale tagasi. Hea tahte märgina saatis reeder Celebrity Eclipse'i neid ära tooma. Laev lahkus Southamptonist Bilbaosse 21. aprillil ja jõudis tagasi 23. aprillil, päev enne ristimist.
Celebrity Eclipse võib peale võtta 2852 reisijat, laevaperes on 1271 liiget.

Tehnilised andmed
-----------------

Celebrity Eclipse on 317,14 m pikk ja 36,8 m lai, süvisega 8,3 m ja kogumahutavusega 121 878. Laeval on 17 tekki.

Celebrity Eclipse'il on neli Wärtsilä diiselmootorit W16V46, mille koguvõimsus on 67,2 MW, laeva kiirus on 24 sõlme. Laeva sõuseadme moodustavad 3 Wärtsilä põtkurit CT300, millest igaühe võimsus on 3 MW.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  DNV (inglise keeles)
2. ↑  Ungewöhnliche Taufpatin für Celebrity Eclipse (saksa keeles)
3. ↑  Fakta om fartyg (rootsi keeles)
4. ↑  Celebrity Eclipse Celebrity Cruisese kodulehel (inglise keeles)
5. ↑  Celebrity Eclipse Cruise (inglise keeles)

Välislingid
-----------

* Celebrity Eclipse Celebrity Cruisese kodulehel (inglise keeles)