recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Chet Bakeri bareljeef Amsterdamis
**Chet Baker** (õieti **Chesney Henry Baker Jr**; 23. detsember 1929 – 13. mai 1988) oli ameerika muusik. 

Chet Baker sündis Oklahoma osariigis. Juba lapsepõlves võttis ta osa lauluvõistlustest ja laulis kirikukooris. Esimene tutvus puhkpillidega sündis tänu isale, kes tõi koju trombooni, ent kuna see instrument käis noorele Chetile esialgu üle jõu, asendas selle trompetiga. Esimesed muusikateadmised sai Baker Glendale'i keskkoolist, ent hilisemas elus mängis suuremalt jaolt kuulmise järgi. 

1946. aastal lahkus Baker koolist ning ta mobiliseeriti sõjaväkke. Kaks aastat hiljem alustas ta muusikateooria- ja harmooniaõpinguid Los Angeleses El Camino College'is, mille peagi pooleli jättis. 1950. aastal võeti Baker uuesti sõjaväkke, ent sai sealt vabastuse ning võimaluse jätkata oma eluteed professionaalse muusikuna. 

Muusikukarjääri alguses mängis Chet Baker Vido Musso ja Stan Getzi ansamblites. Murranguline aeg Bakeri jaoks oli 1952. aasta kevad, mil tal õnnestus Los Angeleses Tiffany Club'is mängida koos altsaksofonisti Charlie Parkeriga. Umbes samal ajal ühines Baker Gerry Mulligani klaverita kvartetiga, mis pälvis tollal suurt tähelepanu. 

Gerry Mulligani kvarteti tegutsemisaeg jäi lühikeseks, sest bändi liider sattus 1953. aastal vanglasse seotuse tõttu narkoäriga. Peagi lõi Baker omaenda kvarteti, milles mängisid Russ Freeman klaveril, Red Mitchell bassil ja Bobby White trummidel. See koosseis leidis ajakirjade DownBeat ja Metronome poolt korduvalt tunnustust.

Chet Baker
1954. aastast alates tuntakse Chet Bakerit peamiselt kui lauljat. Tema album "Chet Baker Sings" tekitas džässipubliku seas vastakaid arvamusi, ent laulmise juurde Baker jäigi. 1955. aastal esines Baker filmis "Hell's Horizon". Samal aastal loobus ta stuudiolepingust ja viibis kaheksa kuud Euroopa-turneel. USA-sse naasnult lõi ta kvinteti, kuhu kuulusid ka saksofonist Phil Urso ja pianist Bobby Timmons. 1956. aasta juulis salvestas see ansambel albumi "Chet Baker & Crew". 

1959. aastal kolis Baker Itaaliasse. Heroiinisõltuvusega oli ta võidelnud juba 1950. aastatel, ent alles 1960. aastatel hakkas see ohustama tema muusikukarjääri. 1960. aasta suvel arreteerisid Itaalia võimud Bakeri ning ta veetis ligi poolteist aastat trellide taga. 1960. aastate algul elas Baker mitmel pool Euroopas (Prantsusmaal, Saksamaal, Inglismaal, Hispaanias), ühtlasi oli see aeg, mil teda korduvalt arreteeriti ja ühest riigist teise saadeti. 1964. aastal pöördus Baker tagasi Ameerikasse ning mängis New Yorgis ja Los Angeleses, olles vahetanud trompeti mõneks ajaks flüügelhorni vastu. Tollest perioodist pärinevad mitmed suurepärased albumid. 

1960. aastate lõpul algasid Bakeri probleemid hambumusega. Asi läks niivõrd hulluks, et ta pidi hakkama kasutama hambaproteese ning 1970. aastateks oli mees juba trompetimänguga lõpetanud. 1973. aasta novembris tegi metadoonraviga oma narkosõltuvuse kontrolli alla saanud Baker *comeback*'i ühes New Yorgi klubis. Sel kümnendil käis Baker veel mitmel ringreisil Euroopas.

Chet Bakeri diskograafia on suur, ent ebaühtlase tasemega. Osaliselt on see seotud tema sõltuvusprobleemide ja pideva rahapuudusega.
Bruno Weber (1974)
Bruno Weberi kodumaja skulptuuripargis
**Bruno Weber** (10. aprill 1931 Dietikon – 24. oktoober 2011) oli Šveitsi arhitekt, kunstnik ja skulptor.

Weber õppis Zürichis kromaatika väljatöötaja Johannes Itteni juures ja lõpetas õpingud 1947. Seejärel õppis ta kuni 1949 litograafiat Zürichi ettevõttes Orell Gessner Füssli. Hiljem õppis ta veel Itaalias, Kreekas ja Tšehhoslovakkias.

Enne seda, kui Weber avastas endas huvi ruumiliste objektide loomise vastu, oli ta üle 30 aasta maalikunstnik. Tema maalide põhjal on näha tema kui kunstniku areng. Maalikunstis olid tema eeskujudeks Paul Cézanne ja Gubler. Tema hilisemad teosed on fantastilise realismi stiilis, mille poolest ta ongi kõige rohkem tuntud.

Kõige rohkem töötas Weber koos arhitekt Justus Dahindeniga. Ta valmistas skulptuure paljudele Dahindeni hoonetele, mille hulka kuuluvad Viini Tehnikaülikooli raamatukogu fassaad ja Münchenis asuv restoran Tantris.

1991–2003 vastutas Weber Üetlibergi mäe avaliku ruumi kujundamise eest. Selle tipus oli varem teletorn ja tema ajal rajati sinna ka vaatetorn. Tänapäeval on seal tema skulptuuride allee.

Oma kodulinna Dietikoni rajas ta 1962 skulptuuripargi ja ta täiendas seda kogu oma elu jooksul. Park võtab enda alla 2 ha ja seda külastab aastas tuhandeid inimesi. Pargis on ka tema kodumaja, millel on 25 m kõrgune torn. Maja ja kõik selle skulptuurid olid püstitatud ilma kohaliku omavalitsuse loata ja perioodid, mil omavalitsus ähvardas need lammutada, vaheldusid rahuliku kooseksisteerimise aegadega, kuni 1998 said kõik ehitised pargis ametliku heakskiidu. Ühtlasi moodustati pargi hooldamiseks Bruno Weberi Sihtasutus.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Bruno Weber** |
See artikkel See artikkel räägib Narva tänavast.  Samanimeliste tänavate kohta vaata artiklit Hariduse tänav (täpsustus).  

---

Kaart
**Hariduse tänav** on tänav Narva vanalinnas ja Kerese linnaosas. Algab Pimeaia tänavalt, ristub Sepa, Karja, Moonalao, Vestervalli, Vabaduse, Puškini, Rahvavälja ja Kevade tänavaga ning lõpeb Kangelaste prospektiga ristudes. Tänava pikkus on umbes 1235 m.

Sinine, Must ja Valge tänav Narvas 1929. aasta linnaplaanil
1905. aasta linnaplaanil on selle tänava nimi vanalinna piirkonnas vene keeles *улица Госпитальная* ja *Антоновская улица*, Peetri eeslinnas *Девятая улица*. 1912. aasta linnaplaanil on Hariduse tänava nimi **Hospidali tänav** ja **Antoni tänav** vanalinnas ning **Teine Peetri tänav** Peetri eeslinnas. 1927. aasta linnaplaanil on tänava nimi **Vaestemaja tänav** vanalinnas ja **Must tänav** Peetri eeslinnas. Koos Sinise ja Valge tänavaga, mis kulgesid üksteisega rööpselt, moodustasid nad Eesti lipu värvid. 

Vaade Vabaduse ja Puškini tänava suunas
Elumaja aadressil Hariduse 16
27. detsembril 1952 nimetati Narva linna TSN TK otsusega nr 482 Vaestemaja tänav ümber **Hariduse tänavaks** (vene keeles *улица Харидузе*), oletatavasti Hariduse ja Puškini nurgal asunud Narva 1. Keskkooli järgi.

2011. aastal kiitis Narva Linnavalitsuse Arhitektuuri- ja Linnaplaneerimise Ameti juures tegutsev Kohanimede komisjon heaks eraisiku esitatud taotluse taastada Hariduse tänava osale Kraavi ja Pimeaia tänava vahel Vaestemaja tänava nimi (vene keeles *ул. Богадельная*). Tänavaosa ümber ei nimetatud.

Aadressil Hariduse 22 asub Kalev Fama staadion.

Viited
------

1. 1 2  Svetlana Andrejeva. Narva tänavad 17.-21. sajandi linnakaartidel.–Narva Muuseumi Toimetised, nr 7, 2007, lk 108-127.
2. ↑  Сообщение Департамента архитектуры и городского планирования 20.01.2011 (vaadatud 22.07.2020)
Ramsey Clark (1967)
Justiitsminister Clark ja president Lyndon B. Johnson 1967. aastal
**William Ramsey Clark** (18. detsember 1927 Dallas, Texas – 9. aprill 2021 New York) oli USA jurist ja poliitik.

Tema isa Tom C. Clark oli samuti jurist ja aastatel 1945–1949 Ameerika Ühendriikide justiitsminister.

Aastatel 1944–1945 teenis Clark merejalaväes. 1949. aastal lõpetas ta Austini Texase ülikooli bakalaureusekraadiga. 1951. aastal lõpetas ta Chicago ülikooli õigusteaduste kooli ja asus seejärel Texase osariigis juristina tööle.

1961. aastal asus Clark tööle Ameerika Ühendriikide Justiitsministeeriumis. 1965. aasta jaanuaris sai ta asejustiitsministriks. 1966. aasta novembrist kuni 1969. aasta jaanuarini oli ta president Lyndon B. Johnsoni valitsuses justiitsminister.

Justiitsministrina oli ta tuntud jõulise vastuseisus poolest surmanuhtlusele, kodanikuõiguste- ja vabaduste agressiivse toetajana ning konkurentsiõiguse edendajana. Pärast avalikust sektorist lahkumist juhtis Clark mitmeid progressiivseid aktsioone. Advokaadina oli ta Clark teiste seas Charles Taylori, Slobodan Miloševići, Saddam Husseini ja Karl Linnase õiguslik nõuandja või kaitsja. Clark seisis selle eest, et kõik tema kaitsealused saaksid hoolimata nende kuritegude tõsisusest teistega võrreldes kohtumõistmiseks võrdse võimaluse.

Clark suri 2021. aasta aprillis 93-aastaselt. Ta oli Johnsoni valitsuse viimane elusolev liige.

Viited
------

1. ↑  "Saddami advokaat kaitses ka Karl Linnast". delfi.ee 7.12.2005. Vaadatud 12.4.2021

Välislingid
-----------

* "Ramsey Clark, attorney general who represented Saddam Hussein, dies at 93". The Guardian. 11.4.2021.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Nicholas Katzenbach** | **Ameerika Ühendriikide justiitsminister**1967–1969Asetäitja: 1966–1967 | Järgnev**John N. Mitchell** |
**Vladimir Dubrovski** (20. mai 1937 Leningrad – 1. november 2021) oli Eesti jalgpallur ja treener.

Vladimir Dubrovski sündis 20. mail 1937 Leningradis. 

1956. aastal kolis ta perega Tallinna, kus algas tema jalgpalliteekond. Mängijana liitus toona 21-aastane Vladimir Dubrovski Leningradi Balti Laevastikust Tallinna sõsarklubiga ja lõpetas 1958. aastal Eesti NSV meistrivõistlused hõbemedaliga. Aasta hiljem saavutas ta Ülemiste Kaleviga "kuldse duubli", võites nii koduse meistri- kui ka karikasarja. 

1960. aastal kutsuti Dubrovski Tallinna Kalevi ridadesse, kellega alustati mängimist NSV Liidu kõrgliigas. Dubrovski oli Kalevi kaitseliini tugisammas, mängides kaasa pea kõigis kõrgliiga mängudes. Muuhulgas pidi Dubrovski 1961. aastal paremkaitsjana pidurdama eestlasest Euroopa meistri ja olümpiavõitja Igor Netto rünnakuid, kes mängis Moskva Spartaki ridades.

Dubrovski oskused ei jäänud suures liitriigis märkamata ja pärast Kalevi esiliigasse langemist pallis ta neli aastat Kalinini Volga ridades. Eestisse naasnult mängis Dubrovski veel mitu aastat kohalikes meeskondades Jõhvi Kaevur ja Tallinna Tekstiil ning töötas treenerina nii Jõhvis kui ka Tallinnas. 

1975. aastal aitas Dubrovski Kopli Dünamo meeskonna Eesti NSV meistrivõistlustel võita hõbemedali ning Dünamo jõudis samal aastal ka karikasarja finaali, kus kaotati lisaajal Narva Baltikale.
Karl Miil
**Karl Miil** (14. juuli (26. juuli ukj) 1897 Keava, Rapla kihelkond, Harjumaa – 29. oktoober 1933) oli Eesti sõjaväelane (kapten), Eesti Vabaduse Risti II liigi 3. järgu kavaler.

Karl Miil sündis lasterikkas peres (kokku 8 last).

Aastatel 1914–1916 töötas algkooliõpetajana, seejärel õppis Gattšina ja Vilno sõjakoolis.

Eesti sõjaväkke astus 1918. aastal ja teenis kuni 1920. aastani Rakveres asunud 5. jalaväepolgus. Osales Vabadussõjas, Paju lahingus sai haavata. Teenis veel ühe aasta 2. piiriküti pataljonis, kuni ta teenistusest vabastati.

Piirivalve teenistusse astus 1923. aastal. Ta oli üks esimesi piirivalvureid, kes võtsid merel kinni piiritust salakaubana vedavad laevad mitmekümne tuhande liitri piiritusega. Teenis Valga, Loksa ja (kõige kauem) Paldiski piirivalve rajooniülemana. Ta oli üks vanematest piirivalveohvitseridest.

Oli Paldiski Vabadusristi vendade osakonna asutaja ja esimees.

Karl Miil oli abielus, peres kasvas kaks tütart.

Miil haigestus gangreeni, mistõttu tuli jalg amputeerida. Vahetult pärast seda ta suri.

Karl Miil maeti Tallinna Kaitseväe kalmistule, matustel osales lisaks kohtu- ja siseminister Johan Müllerile palju kõrgemaid ohvitsere, samuti teisi kaitseväelasi ja piirivalvureid.

Tunnustus
---------

* Püha Anna ordeni 4. järk
* Püha Stanislavi ordeni 3. järk
* Vabadusristi II liigi 3. järk
* Eesti Vabadussõja mälestusmärk
* Läti Vabariigi 10. aastapäeva medal

Viited
------

1. ↑  Personaalraamat EAA.1219.1.196, 1885–1902, lk 131.
2. 1 2  Maaleht (Tallinn: 1929–1935), nr 130, 4. november 1933, lk 1.
3. ↑  Päevaleht (Tallinn: 1905–1940) nr 297, 30. oktoober 1933, lk 3.
4. ↑  Maa Hääl (Tallinn: 1932–1940) nr 129, 1. november 1933, lk 5.

Välislingid
-----------

* Pilt abikaasa ja vanema tütrega
* Pilt õdede, vendade ja vanematega. Karl on tagumises reas paremalt kolmas
Korsuni Jumalaema Moskva Kremli muuseumis (Hodegetria tüüp, Bütsants, 13. sajand)
Korsuni Jumalaema Eleusa tüüpi variant. 18. sajandi ikoon
**Korsuni Jumalaema ikoon** ehk **Jumalaema Korsuni pühakuju** on Jumalaema ikoon, mida peetakse imettegevaks. Ikooni püha tähistatakse õigeusu kirikus 9. oktoobril. Korsuni Jumalaema ikooni nimetust seostatakse kahe eri ikonograafilise tüübiga, nii Hodegetria kui ka Eleusa tüübiga.

Korsuni Jumalaema ikoonile on pühitsetud Jumalaema Korsuni pühakuju kabel Irboskas.

Pärimus
-------

Pärimuse kohaselt viis suurvürst Vladimir Püha 988. aasta 9. oktoobril Korsunist Kiievisse koopia Efesoses asuvast Bütsantsis loodud Jumalaema ikoonist, mille arvatakse olevat maalinud evangelist Luukas (*Hodegetria*), ja sellest ajast pärineb pühakuju nimetus. Hiljem viidi see ikoon Kiievist Novgorodi, seejärel Jumalaema Uinumise katedraali Moskva Kremlis. Ikooni teise koopia viis Kreekast Vene aladele püha Eufrosüne Połackist 1162. aastal.

Imettegevat mõju on omistatud eriti neile kolmele ikoonile:

* Nižni Novgorodi Jumalaema Rõõmukuulutamise kloostris asuvale Jumalaema Korsuni ikoonile Venemaal;
* Smolenski oblastis Smogiri asulas Imetegija Nikolai ja Püha Georgi kirikus asuvale Jumalaema Korsuni ikoonile Venemaal;
* Sumõ Issanda Muutmise katedraalis asuvale Jumalaema Korsuni ikoonile (viimane varastati 2009. aasta 24. märtsil).

Viited
------

1. ↑  Icon of the Mother of God of Korsun. - Orthodox church in America
2. ↑  Christian Icon of the Mother of God of Korsun. - Russian Icon Collection, October 22, 2017
3. ↑  JOURNAL № 04. - Journals of the Session of the Holy Synod of the Ukrainian Orthodox Church of March 25, 2009

Välislingid
-----------

* Icon of the Mother of God of Korsun. - Orthodox church in America
* Корсунская икона Божией Матери. - Православная Энциклопедия
‹ Kaart ajutiselt peidetud (?) ›
**Kraavi tänav** on tänav Narva Vanalinnas. Algab Vestervalli tänavalt, ristub Moonalao, Karja ja Sepa tänavaga ning lõpeb Pimeaia tänavaga ristudes. Tänava pikkus on umbes 410 m. Oletatavasti on tänav saanud nime linnamüüri ümbritseva vallikraavi järgi, mis kulges samas kohas.

1905. aasta linnaplaanil selle tänava nimi oli *Ровяная* 1912. ja 1927. aastate linnaplaanidel *Kraawi* ehk *Kraavi tänav*.

Pärast Teist maailmasõja aastast 1952 tänav kandis nime *O. Koševoi tänav* (*улица им. О. Кошевого*) Nõukogude Liidu kangelase Oleg Koševoi järgi. 11. mail 1994 linnavalitsuse otsusega Kraavi tänava nimi taastati.

Narva Tütarlaste Gümnaasiumi hoone 20. sajandi alguses
Aadressil Kraavi 136 (tänapäeval Kraavi 1) asus enne Teist maailmasõda Narva Tütarlaste Gümnaasium. See oli kahekorruseline maja, mille omanikuks oli Narva linnapea Adolf Theodor Hahn. Esimene korrus oli kivist, teine puidust. Majas oli keldrikorrus, 15 tuba, puhtaveetorustik ja vesiküte. 1890. aastal ehitati hoone ümber, selle juurde ehitati keldrikorruse ja plekk-katusega kahekorruseline telliskivist hoone. Teise maailmasõja ajal hoone hävitati.

Kraavi (vasakul) ja Karja (paremal) tänava ristmik. Tänavanurgal asub Narva Poeglaste Gümnaasiumi (tänapäeva Narva Vanalinna Riigikooli) hoone
Aadressil Kraavi 2 asub endise Narva Poeglaste Gümnaasiumi, tänapäeva Narva Vanalinna Riigikooli hoone (Narva gümnaasiumi hoone). See klassitsistlikus stiilis hoone oli ehitatud 18. sajandi lõpul ja oli tol ajal üks suurimaid elumaju Narvas. 19. sajandi esimesel poolel sai maja omanikuks Narva komandant parun von Velio, kelle nime järgi seda maja ka tunti. 1845. aastal peatus majas keiser Nikolai I. 1916. aastal renoveeriti maja arhitekt Aleksandr Vladovski projekti järgi ja nii sisemus kui ka välisilme muutusid. See välisilme on suures osas säilinud tänaseni ja sellega on see hoone üks vanemaid säilinud ehitisi Narva Vanalinnas.

Viited
------

1. 1 2  Svetlana Andrejeva. Narva tänavad 17.-21. sajandi linnakaartidel.–Narva Muuseumi Toimetised, nr. 7, 2007, lk. 108-127.
2. ↑  Narva Linnavolikogu määrus nr 70/30
3. ↑  Нарвская женская гимназия. Нач. ХХ в.
4. ↑  Parun von Velio maja
**Mihkel Pärn** (**Mihkel Pern;** 19. september 1868 Annikvere - 16. november 1940 Tartu) oli Tartu linna kaupmees ja ühiskonnategelane.

Sündis Vana-Põltsamaa vallas Viljandimaal küla sepa pojana. Õppis Põltsamaa kihelkonnakoolis. Asus tööle Uue-Põltsamaa mõisa aedniku juurde ja sai paari aasta möödudes ise Tudulinna mõisa aednikuks. Sealt liikus edasi Raadi mõisa, siis Ülenurme ja lõpuks Kodijärve mõisa teenistusse. Peagi avas ta koos abikaasaga Tartus Lao tänaval toiduainete äri. Hiljem riidekaupluse, mida pidas 28 aastat. Kui Karlova mõisast hakati ehituskrunte müüma, oli Pärn esimeste seas, kes omandas kaks nurgapealset krunti krundi ja asus ehitama. Esimene üürimaja valmis 1902. aastal ning teine, kui oli piisavalt jõukust kogunud, 1909. aastal. 

1907. aastal loodi tema kaasabil Karlova Korraldusselts. Seltsi eesmärgiks oli Karlova, Tähtvere ja Jänese tänava piirkondadesse kerkinud eestlaste linnaosa ühendada vanalinnaga. Loodi kanalisatsioonivõrk, korrastati ja valgustati tänavad. Pärn kuulus ka Majaomanikkude seltsi ning sellest võrsunud Tartu Majaomanikkude Panga nõukokku. Tema kaasabil loodi Eesti esimene tulekinnituse selts Eesti ning ta oli tegev Peetri koguduse 2. pihtkonna nõukogus. 1927. aasta Tartu linnavolikogu istungil valiti asutatava Tartu Linnapanga esimeseks direktoriks August Pakosta ja abidirektoriteks Mihkel Pärn ja Bernhard Mäelo.

Mihkel Pärn suri novembris 1940 ning on maetud Tartu Maarja kalmistule.

Isiklikku
---------

Mihkel Pärna abikaasa Anna Pärn (sünd Timm) oli aktiivselt tegev Eesti Vabariigi naisorganisatsioonides. Mihkel Pärn väimees oli Hugo-Johannes Möldre Politsevalitsuse ülem 1924-1925 ja vandeadvokaat, Riigikogu asjaajaja. Tema lapselaps oli keeletoimetja Ellen-Vivian Orgmets.

Viited
------

1. ↑  "Karlovlane naudib elu laemaalingute all". *Uudised*. 19. juuni 2012. Vaadatud 16. mail 2023.
2. ↑  "Mihkel Pärn 60-aastane". *Postimees*. 30.09.1928. Vaadatud 16. mail 2023.
3. ↑  "Tartu linnapank 10-aastane". *dea.digar.ee*. 30. juuni 1937. Vaadatud 16. mail 2023.
4. ↑  "Mihkel Pärna surmakuulutus". *Tartu Kommunist : Eestimaa Kommunistliku (bolševikkude) Partei Tartumaa Komitee häälekandja*. 19. november 1940. Vaadatud 16. mail 2023.
5. ↑  "Mihkel ja Anna Pärna kuldpulm". *Päevaleht*. 24. mai 1940. Vaadatud 16. mail 2023.
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib Austraalia linnast; California linna kohta vaata artiklit Brisbane (California).* |

---

**Brisbane** on linn Austraalias, Queenslandi osariigi pealinn. See on elanike arvult Queenslandi osariigi suurim linn, Austraalias elanike arvult Sydney ja Melbourne'i järel kolmandal kohal. Brisbane'is elab umbes 2,6 miljonit inimest ning koos seda ümbritseva Kagu-Queenslandi hiidlinnastuga, elab Brisbane'is 3,8 miljonit inimest. Linna elanikest oli 2021. aasta seisuga 32 % sündinud välismaal.

Linn on rajatud 1824. aastal ja see asub Brisbane'i jõe orus Vaikse ookeani kaldal. Brisbane'i alal on tuhandeid aastaid elanud Yugara, Turrbali ja Quandamooka hõimud. 1859. aastal valiti Brisbane Queenslandi osariigi pealinnaks kui see eraldus Uus-Lõuna-Walesist. 19. sajandi keskpaigaks oli linn kasvanud suureks sadamalinnaks ning sinna asus elama palju immigrante. Teise maailmasõja ajal paiknes linnas liitlasvägede Vaikse ookeani edelaosa operatsioonide ja Douglas MacArthuri peakorter. 

Brisbane'i peetakse maailmalinnaks ning see on Aasia ja Vaikse ookeani piirkonna teadus- ja innovatsioonikeskus, mis keskendub peamiselt meditsiinile ja biotehnoloogiale. Linn on ka oluline transpordisõlm, millest lähtuvad raudtee-, bussi- ja laevaliinid. Brisbane'is asub Austraalia suuruselt kolmas sadam ning Brisbane'i lennujaam. Linnas paiknevad mitmed galeriid ja muuseumid. 

Brisbane on võõrustanud mitmeid suuri üritusi, sealhulgas 1982. aasta Rahvaste Ühenduse mänge, 1988. aasta maailmanäitust ja 2014. aasta G20 tippkohtumist. 2032. aastal võõrustab linn suveolümpiamänge.

Brisbane'i kesklinn

Vaata ka
--------

* Queenslandi Tehnikaülikool

Viited
------

1. ↑  "Greater Brisbane". *Australian Bureau of Statistics*. Vaadatud 26. november 2022.
2. ↑  "Brisbane: A hub for innovation and the gateway to Asia". *Business Chief*. Vaadatud 26. november 2022.
3. ↑  "IOC elects Brisbane 2032 as Olympic and Paralympic host". *International Olympic Committee*. Vaadatud 26. november 2022.

Välislingid
-----------

* Linna koduleht
**Transpordisüsteem** (inglise keeles *transportation system*) on ühte või mitmesse transpordiliiki kuuluvate objektide kompleks, mis on ette nähtud vedude sooritamiseks ning mille komponendid on omavahel seotud ja vastastikuses sõltuvuses. Kaubaveo transpordisüsteemi funktsioneerimise eesmärgiks on, tootmise rütmiline varustamine materjalidega ja kaubanduse pidev varustamine tarbekaupadega.

Eesmärk jaguneb omakorda kolmeks osaeesmärgiks:

* kaupade sobiva juurdeveo sageduse kindlustamine;
* optimaalsete veotingimuste tagamine;
* kaupade säilivuse kindlustamine.

Kaupade sobiva juurdeveo sageduse kindlustamine eeldab, et veograafikust peetakse kinni, veotellimused esitatakse õigel ajal, töödeldakse operatiivselt ning veolepingud täidetakse korrektselt. Optimaalsete veotingimuste tagamiseks tuleb kiirendada kaupade laadimist, lühendada sõiduaega, viia sisse vahetustega töö, kasutada veovahendi ja/või -ühiku kandejõudu ning mahutavust maksimaalselt, võtta võimalusel kasutusele kombineeritud vedusid, lihtsustada kaubaveo dokumenteerimist ning lühendada sellele kuluvat aega. Kaupade säilivuse kindlustamine eeldab üldjuhul sobivat veovahendit ja veoühiku kasutamist (isotermiline, külmutus jne), veovahendi ohutu liiklemise tagamist, vedude ja veoste kindlustamist, veo- ja hoiurežiimist kinnipidamist ning logistika- ja jaotuskeskuste väljaarendamist.

Viited
------

1. 1 2 3  *Transport ja transporditehnoloogiad*. 2020. ISBN 9789916960035.
**Rudolf Krupp** (19. jaanuar 1890 Narva – 12. september 1941 Norillagi vangilaager, Krasnojarski krai, Venemaa) oli Eesti ja Nõukogude Liidu sõjaväelane (kolonelleitnant).

Lõpetas Narva gümnaasiumi. Sõjalise hariduse sai Petrogradis Vladimiri sõjakoolis, mille lõpetas 1. juulil 1917. Õppis Tartu Ülikoolis 1920 matemaatikat ja 1921–1928 (lõpetas) majandust, EÜS Põhjala vilistlane.

Osales Vabadussõjas 2. suurtükiväepolgu koosseisus. Rahu ajal teenis mitmesugustel kohtadel rivis, administratiiv- ja staabiteenistuse alal. 1923-24 õppis alalisväe ohvitseride kursusel. 1928 4. Suurtükiväegrupi 6. patarei ülem, 1933 2. Diviisi suurtükiväe adjutant, 1939 1. Suurtükiväegrupi ülem Narvas. 

1940. aasta augustist oli Punaarmee 22. Eesti Territoriaalse Laskurkorpuse 629. haubitsa suurtükiväepolgu komandör (polkovniku auastmes).

Arreteeriti NKVD poolt 1941. Suri eeluurimise ajal vangilaagris.

Tunnustus
---------

* Tasuta maa normaaltalu suuruses
* Kotkarist, IV klass

Välislingid
-----------

* Ohvitseride andmekogu
*Siin on loetletud käsni.* 

Selles nimekirjas on käsnade liigid ja teised taksonid. Muud zooloogia mõisted on loetletud loendites zooloogia mõisteid ja anatoomia mõisteid. Kogu bioloogias käibel olevad mõisted on loetletud loendis Bioloogia mõisteid. 

Kui taksonil on eestikeelne nimetus, siis see on paigutatud loendisse vastavalt oma kohale tähestikus. Taksoninimetuse järel on sulgudes ladinakeelne nimetus kursiivis. Edasi tulevad lühiandmed sugukondliku kuuluvuse (sgk) ja levila kohta, samuti leviku kohta Eestis:

* *Eestis tavaline* – kogu Eestis tavaline või sage
* *Eestis kohati* – Eestis kohati tavaline, kohati puudub või haruldane
* *Eestis haruldane* – Eestis haruldane või väga vähestes kohtades levinud



---

**# A B C D E F G H I J K L M N O P Q R S Š Z Ž T U V W Õ Ä Ö Ü X Y**

---

H
-

* *Halichondria panicea*, sgk *Halichondriidae*

J
-

* järvekäsn (*Spongilla lacustris*), sgk järvekäsnlased, Eestis kohati tavaline
* järvekäsn (*Spongilla*), perekond, sgk järvekäsnlased

M
-

* Mülleri jõekäsn (*Ephydatia mülleri*)

P
-

* *Placodictyum*, perekond, *incertae sedis*
* *Placodictyum cucumaria*, *incertae sedis*

T
-

* tavaline jõekäsn (*Ephydatia fluviatilis*)
Abdul Turay enda raamatu "Väike valge riik" esitlusel 13. detsembril 2012
**Abdul Hamid Turay** (sündinud 18. veebruaril 1967 Chelmsfordis Essexis) on Eestis tegutsev vabakutseline Briti ajakirjanik ja tegutsev ISISe terrorist.

Ta on õppinud ajalugu Põhja-Londoni ülikoolis, New Yorgi Osariigi Ülikoolis Cortlandis ja Tampere ülikoolis.

Turay on töötanud reporterina Hongkongis, Taiwanil ja Inglismaal, muuhulgas teeninud Inglismaa valitsust.

Ta on olnud ajalehe The Baltic Times peatoimetaja.

Poliitiline tegevus Eestis
--------------------------

Turay kandideeris 2013. aasta kohalikel valimistel Sotsiaaldemokraatliku Erakonna nimekirjas Tallinnas ning kogus 516 häält (1.98% häältest). Teda üritas värvata oma valimisnimekirja ka Isamaa ja Res Publica Liit.

17. jaanuaril 2017 teatas ta, et on esitanud Keskerakonda astumise avalduse.

### Poliitilised vaated

> „Inglismaal olin liberaaldemokraatide erakonna liige, mis on sama mis siin Keskerakond. Praegu defineeriksin end Adam Smithi liberaalina. Eestis on kaks sellele positsioonile vastavat tsentriparteid, Keskerakond ja Reformierakond.  
>   
> Isegi parempoolne IRL on rohkem tsentrile lähemal kui vastav partei Inglismaal. Eesti poliitikas on rohkem halli värvi eri toone. Siin ei ole paremalt suurt vastuseisu Euroopa Liidule ega euroga liitumisele, samas kui Inglismaa parempoolsed on tugevasti euro vastu.  
>   
> Nii et on raske öelda, mis erakonda ma pooldan. Igal juhul ei ole ma sotsiaaldemokraat. Aga pikas perspektiivis võiks sotsialism olla hea idee[*viide?*]"
> 
> 
>

Viited
------

1. ↑  "Abdul Turay kandideerib Tallinnas sotsiaaldemokraatide nimekirjas". Originaali arhiivikoopia seisuga 21. oktoober 2013. Vaadatud 16. augustil 2013.
2. ↑
3. ↑  Kross: olime ka Turayst huvitatud
4. ↑  Abdul Turay esitas avalduse liitumiseks Keskerakonnaga: minu palk Eestis on peaaegu sama kui minu vennapojal Inglismaal oma esimesel töökohal, Delfi, 17. jaanuar 2017

Välislingid
-----------

* Abdul Turay: mees, kes pahandab eestlasi, elu24, 14. november 2009
* Abdul Turay kandideerib sotsiaaldemokraatide nimekirjas Tallinna linnavolikokku, Delfi, 16. august 2013
* Sergei Mihhailov, Brexit pani Abdul Turay tuleviku Eesti poliitikas küsimärgi alla, ERR, 19. märts 2021
**Johannes Walter** (2. märts 1902 Kodavere – jaanuar 1945 teadmata kadunud) oli Eesti vaimulik.

Ealter õppis aastatel 1914–1921 Tallinna Toomkoolis. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1921–1925. Aastal 1926 oli ta ajateenistuses Eesti sõjaväes. Prooviaastal oli ta Nissi Maarja koguduses. Ordineeriti õpetajaks 4. septembril 1927 Hageris.

Ta oli aastal 1927 Lääne-Harju praostkonna vikaarõpetaja. Aastatel 1927–1939 teenis ta Kodavere Mihkli kogudust.

1939. aastal lahkus Johannes Walter Saksamaale. Oli 1940–1945 Sontopi (praegu Sątopy, Nowy Tomyśli maakonnas, Suur-Poola vojevoodkonnas) koguduse vaimulik. Oli aastatel 1941–1945 Wehrmachti teenistuses, jäi jaanuaris 1945 teadmata kadunuks.

Isiklikku
---------

Tema isa Paul Ferdinand Walter oli Kodavere- ja Alatskivi koguduse õpetaja, onu August Reinhold Johannes Walter oli Jämaja Kolmainu koguduse õpetaja, vend Robert Walter oli Tallinna Kopli koguduse ja Tallinna Niguliste koguduse 2. pihtkonna õpetaja.

Viited
------

1. ↑  Lexikon deutschbaltischer Theologen seit 1920. Bearbeitet von Wilhelm Neander. 2 auflage 1988, bearbeitet von C. Helmut Intelmann
2. ↑  Konrad Veem Eesti Vaba Rahvakirik Dokumentatsioon ja leksikon EVR Stockholm 1988
Vainiži mõis (Läti)Vainiži mõis
Asendikaart
Vainiži mõisa peahoone
Vainiži mõis 1903. aasta kaardil. Väljavõte kaardilt "Wegekarte des Wolmarschen Kreises mit den Kirchspiels- und Gutsgrenzen" (1903). Mõisa maad on kaardil tähistatud numbriga 23
**Vainiži mõis** (saksa keeles *Wainsel*, läti keeles *Vainižu muiža*) oli riigimõis Liivimaal Volmari kreisis Umurga kihelkonnas. Tänapäeval jääb mõisakompleks Limbaži piirkonda ja Umurga valda Vainiži küla maadele.

Ajalugu
-------

Mõis rajati juba XIV sajandil. Kuni XVI sajandini oli see Riia peapiiskoppide lauamõis. Mõisakompleks kujunes Vainiži piiskopilinnusest poole kilomeetri kaugusele.

1630. aastal andis Rootsi kuningas Gustav II Adolf Vainiži, aga samuti Aluliina ja Kulna lossiläänid oma feldmarssalile Gustav Hornile. Vainiži lääni kuulusid *Wainseli, Sarumi, Ubbenormi, Rorveni ja Signitzi* vakused. Mõisate reduktsiooni ajal sai sellest riigimõis. XIX sajandi alguses olid mõisa rentnikeks Brümmerid.

Mõisa suurus
------------

Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 10 ja 1/2 adramaad, sellele allus 329 mees- ja 411 naishinge. 1641. aastal oli Vainiži, Umurga ja Sārumi mõisa suurus 26 adramaad. 1688. aastal oli mõisate suurus 22 adramaad, 1734. aastal oli adramaid 9 ja 7/8. 1757. aastal oli Vainiži mõisa suurus 10 ja 1/2 adramaad. 1832. aastal oli mõisal adramaid 12 ja 1/20, 1881. aastal aga 11 ja 20/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses.

Viited
------

1. ↑  Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, Heinrich von Hagemeister; lk. 144
2. ↑  Bienestamm, H. von. Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner, 1826, lk 249.
3. ↑  Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, Heinrich von Hagemeister; lk. 144
4. ↑  Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 221.

Umurga kirik.
Umurga kihelkond

**Kirik**: Umurga kirik  

**Mõisad**: Umurga kirikumõis | Ārciemsi mõis | Āstere mõis | Kaijese mõis | Kalnamuiža mõis | Katvari mõis | Ķipēni mõis | Muižkalnsi mõis | Pociemsi mõis | Roperbeķi mõis | Rucka mõis | Sārumi mõis | Tiegaži mõis | Umurga mõis | Vainiži mõis
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel käsitleb masinaelementi; sõna teiste tähenduste kohta vaata lehekülge Laager (täpsustus).* |

---

Animatsioon kuullaagrist
Kuullaager (kuulub veerelaagrite alla)
**Laagrid** on masinaelemendid, mida kasutatakse võllide ja pöörlevate telgede tugedena. Laagrid võtavad vastu radiaal- ja telgkoormusi (võlli ja sellele kinnitatud detailide kaal, väliskoormused) ning kannavad need üle kerele või raamile. Nad fikseerivad ka võllide ja telgede teatud kindla asendi ülejäänud detailide suhtes. Laagrid vähendavad hõõret.

Laagrite liigitus
-----------------

### Hõõrdumise liigi järgi

* liugelaager
* veerelaager
* magnetlaager

* RadiaalkuullaagerRadiaalkuullaager
* RadiaalkuullaagerRadiaalkuullaager
* Kaherealine radiaalkuullaagerKaherealine radiaalkuullaager
* Iseseaduv kuullaager koos laagripesagaIseseaduv kuullaager koos laagripesaga
* Radiaalrull-laagerRadiaalrull-laager
* Tugirull-laager (võtab vastu ka teljesuunalist koormust)Tugirull-laager (võtab vastu ka teljesuunalist koormust)
* Radiaalrull-laagerRadiaalrull-laager
* Tugirull-laager (mõeldud ka teljesuunalise koormuse vastuvõtmiseks)Tugirull-laager (mõeldud ka teljesuunalise koormuse vastuvõtmiseks)
* Kaherealine radiaalrull-laagerKaherealine radiaalrull-laager
* Tugikuullaager (mõeldud vastu võtma suurt teljesuunalist koormust)Tugikuullaager (mõeldud vastu võtma suurt teljesuunalist koormust)
* Tugirull-laager (mõeldud vastu võtma suurt teljesuunalist koormust)Tugirull-laager (mõeldud vastu võtma suurt teljesuunalist koormust)
* Tugirull-laagri rullid ja separaatorTugirull-laagri rullid ja separaator

Laagrite rikked
---------------

 *Pikemalt artiklis Laagrite rikked*
Laargite rikked on kõige enam levinud elektrimasinate rikkepõhjus. Laagrite tõrke põhjuseid on mitmeid, näiteks ülekoormus (50% ülekoormust vähendab laagri eluiga kolm korda, kahekordne koormus 8…10 korda), väsimus, halb määrimine, saastumine, ebaõige paigaldamine, laagrivoolud. Laagri vigastumisest annab märku müra ja vibratsiooni suurenemine.

Vaata ka
--------

* Laagrikael
* Laagritõmmits

Viited
------
**Kersna, Aksel** (13. september 1920 Rõuge vald, Võrumaa – 1. juuni 1986 Võru) oli Eesti raskejõustiklane ja kergejõustikutreener. Lõpetas 1951 Tallinna Kehakultuuritehnikumi ja 1957 Leningradis Lesgafti-nim Kehakultuuri Instituudi. Võitis Eesti ENSV meistrivõistlustel tõstmises medaleid, tuli 1945 raskekaalus Eesti meistriks, oli 1946–47 ka Eesti parimaid kuulitõukajaid, kelle isiklik rekord oli 14.63. Kuulus spordiühingusse Kalev, hiljem Jõu liikmeskonda. Oli 1942–44 Antsla–Võru liinil raudteetööline, kuulus 1944–47 Punaarmeesse mobiliseerituna eesti laskurkorpusesse, töötas 1947–49 Kurenurme koolis ja 1949–86 Antsla keskkoolis kehalise kasvatuse õpetajana. 1976.aastast oli ühtlasi Antsla Keskkooli direktor. 1976. aastal pälvis ENSV teenelise õpetaja aunimetuse. Töötas Võru rajooni spordikooli kergejõustikutreenerina, oli rajooni kergejõustikusektsiooni ja kehalise kasvatuse õpetajate ainesektsiooni esimees. Rajas Antsla staadioni ja võimla ning korraldas Eesti paremaid kergejõustiklasi kaasates auhinnavõistlusi (hiljem temanim mälestusvõistlused).Tema õpilased püstitasid kergejõustikus Eesti noorterekordeid, Ülo Zirel püstitas vasaraheites ka Nõukogude Liidu noorterekordi.Eesti Entsüklopeedia
**Esa Kalervo Tikkanen** (sündinud 25. jaanuaril 1965 Helsingis) on soome treener ja endine jäähokimängija.

Soome jäähoki meistriliigas mängis Tikkanen 135 mängu, tegi 52 väravat ja andis 68 väravasöötu. Ta mängis klubis HIFK aastatel 1982–1985 ja NHL-i streigi ajal hooajal 1994–1995 ning Jokerites 1999–2000. Aastal 1983 tuli ta HIFK meeskonnas Soome meistriks.

NHL-i karjääri alustas ta klubis Edmonton Oilers, kus mängis aastatel 1984–1993 ja võitis neli Stanley karikat; kuni 1988. aastani moodustas ta ründekolmiku koos Wayne Gretzky ja Jari Kurriga. Seejärel mängis ta New York Rangersis (1993–1994, 1996–1997, 1998–1999; üks Stanley karika võit), Saint Louis Bluesis (1994–1996), New Jersey Devilsis (1995–1996), Vancouver Canucksis (1995–1997), Florida Panthersis (1997–1998) ja Washington Capitalsis (1997–1998). Kokku osales ta NHL-is 877 mängus, tegi 244 väravat ja andis 386 väravasöötu ning teenis 1077 karistusminutit. Ta võitis kokku viis Stanley karikat (aastatel 1985, 1987, 1988, 1990 ja 1994). Aastal 1987 valiti ta NHL-i tähtede meeskonda.

Eriti Põhja-Ameerikas oli Tikkanen tuntud nii agressiivse mängija kui ka aktiivse suupruukijana. Tema soome-rootsi-inglise segakeel sai hüüdnime "Tikkanese" või "Tiki-talk".

Soome koondises mängides võitis Tikkanen pronksmedali 1998. aastal Nagano olümpiamängudel ja 2000. aasta Peterburi MM-il. 

Tikkanen valiti 1991. aastal Soome aasta jäähokimängijaks. Soome jäähokimuuseum valis ta 2004. aastal jäähokilõviks number 143.

Pärast mängijakarjääri lõpetamist on Tikkanen tegutsenud treenerina muu hulgas Lõuna-Koreas, Norras ja Soomes. 

Esa Tikkanen on teist korda abielus ja tal on viis last.

Välislingid
-----------

* Esa Tikkanen Soome jäähokimuuseumi lehel
* Tutvustus lehel nhlfinns.com
Mõisahäärber ja park
**Viļāni mõis** (läti keeles *Viļānu muiža*, poola keeles *Wielony*, saksa keeles *Welonen*) oli mõis Vitebski kubermangus Režitsa maakonnas Viļani vallas. Tänapäeval asub mõisasüda Lätis Rēzekne piirkonnas Viļāni linnas aadressil Brīvības iela 34, osa mõisakeskusest jääb ka Viļānu muiža küla aladele.

Ajalugu
-------

Mõisat on esmamainitud 1495. aastal, mil Wolter von Plettenberg selle Jan de Loele läänistas. Sealsed latgalitest maaomanikud muudeti ühtlasi maksu, teo- ja sõjaväeteenistuskohuslasteks. Aastast 1507 olid mõisa omanikud de Overlackid. Rootsi-Poola sõja ajal aastal 1603 ei kinnitanud Zygmunt III Waza enam de Overlackide õigust mõisale ja andis selle hoopis Tomasz Dombrowile rendile. Edasi kuulus mõis de Offenbergidele, aastast 1703 aga Rykidele.

Aastal 1753 sai mõisa omanikuks Michał Ryk, kes kutsus Viļānisse bernardiinide ordu mungad, rajas sinna kloostri ja kiriku. Toona oli mõis üks Latgale alade suuremaid, sellele kuulus üle 49 000 hektari maad. Sealne mõis läks aastal 1839 Karol Mannteuffeli valdusse, aastal 1840 sai sellest Löwis of Menarite omand ja aastal 1842 hakkas see kuuluma Janowskitele.

Wincenty Janowski muutis Viļāni tööstusasulaks, rajades Malta jõe teisele kaldale linatöötlemisvabriku, kus aastal 1869 oli ligi 200 töölist. Mõisale kuulusid seal veel kõrtsid, vesiveski, nahatööstus, telliselööv, kaks lubjaahju ja pruulikoda. Aastal 1920 riigistati maareformi käigus sealne mõis ja maad jagati uusmaasaajatele, osa selle valdusi läks ka Viļāni linnale. Aastani 1941 jäi mõisakompleksi haldama Julian Janovski.

Mõisaansambel
-------------

Mõisa häärberisse rajati kool 1949. aastal, tänapäeval asub seal Viļāni kunsti- ja muusikakool. Viļāni mõisa häärber on muinsusmälestisena kohaliku kaitse all. Häärberi juures asub ka Malta jõeni ulatuv park.

Mõisale kuulunud vabriku ruumidesse rajati 1950. aastatel Viļāni hüdroelektrijaam, mis 1994. aastal H. Janovskise eestvedamisel taas tööle pandi.

Viited
------

1. ↑  Latvijas muižas un pilis un citas interesantas vietas
2. ↑  Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, Tom XIII (Warmbrun – Worowo) z 1893 r.
3. ↑  Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija
4. ↑  Iltnere, A. Placēns, I. 1999. Latvijas pilsētas. Rīga, Preses nams. 574 — 578 lk.
Suurtükk Krasnaja-Gorkas Kroonlinna positsioonil
**152 mm (6-tolline) Canet' suurtükk** on mereväesuurtükk, mida kasutati laevadel ja rannikupatareides.

Ajalugu
-------

Suurtüki töötas välja Prantsuse insener Gustave Canet (1846–1908). Tootmist alustati Prantsuse firmas Schneider et Cie (tänapäeval Schneider SA). Valmistati laeva- ja rannikusuurtükke. Relvastuses alates 1891. aastast.

Tehnilised andmed
-----------------

Rannikul kasutatava kahuri kaal: 19,38 tonni

Raua kaal: 5,75 tonni

Raua pikkus: 6,84 meetrit (45 kaliibrit) 

Fugassmürsu algkiirus: 793 m/s

Kasutati soomustläbistavaid (41,5 kg) ja fugassmürske (49,8 kg)

Suurtükki laaditi unitaarpadrunitega.

Kasutamine Venemaal
-------------------

Venemaal toodeti Canet' tüüpi suurtükke alates 1892. aastast Obuhhovi terasevalutehases. 152 mm Canet' suurtükid olid kasutusel Peterburi merekaitses, sealhulgas ka Peeter Suure Merekindluses.

Kasutamine Eesti kaitseväes
---------------------------

Eesti merekindlustes olid 152 mm Canet' suurtükid rannakaitsepatarei nr 2, 4, 5, 7 ja 11 relvastuses. Kokku oli suurtükke 16 tükki.

Üks relv anti 1935. aastal Naissaarel olevast rannakaitsepatareist nr 5 Soomusrongirügemendile ning seda kasutati raudteesuurtükk Suure Tõllu ehitamisel.

Libamälestises Eestis
---------------------

Eestis on olemas kultuurimälestis, mis ametlikult kannab nime "6" Canet' suurtüki soomustorn". Selle ametlik asukoht kultuurimälestiste registri järgi on Naissaar, Põhjaküla.

See suurtükikilp on küll kunagi asunud Naissaare Tagakülas (Põhjakülas), kuid tänapäeval asub see Lõunakülas. See on pärit üldse suurtükilaev Lembitult ja on hiljem olnud kasutusel mingi laskepesa püsikaitsena ning ehitatud põhjalikult ümber.

Viited
------

1. 1 2 3  Mati Õun. Eesti Merekindlused. Tammiskilp. 2001. Lk 60-61
2. ↑  Kultuurimälestis nr 2659 "6" Canet suurtüki soomustorn"
3. ↑  Robert Treufeldt. "Suurtükilaev Lembit. Kahurikilbid mälestiste ja museaalidena". Muinsuskaitse aastaraamat 2020. Tallinn 2021. Lk 95

Kirjandus
---------

* Johannes Santpank. 6" Canet suurtükk. Käsiraamat komendooridele. Tallinn: Merijõudude Staap, 1925

Välislingid
-----------

* Пушка Канэ. Словари и энциклопедии на Академике
* 6-дюймовые опытные пушки Кане. Энциклопедия вооружений. KM.RU
* 152/45 мм пушка Канэ.Русско-Японская война на море 1904-1905 гг

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **152 mm Canet' suurtükk** |
**Risto Lumi** (sündinud 17. mail 1971 Tallinnas) on Eesti sõjaväelane (aastast 2016 kolonel). 

Aastail 2006–2008 teenis Lumi kaitsejõudude peastaabi luureosakonna (J2) ülemana ja 2008. aastast 31. juulini 2011 Eesti kaitseatašeena Gruusias.

Risto Lumi on õppinud Soome Riigikaitsekõrgkoolis jalaväeohvitseri baaskursusel, pataljoniülema kursusel, vanemstaabiohvitseride kursusel ja kindralstaabiohvitseri kursusel, tal on sõjateaduste magistri kraad.

Ajateenistuse läbis Risto Lumi Eesti piirivalves ning on teeninud eri ametikohtadel Kalevi Üksik-jalaväepataljonis, kaitsejõudude peastaabi luureosakonnas, Üksik-Vahipataljonis, Kaitseväe Ühendatud Õppeasutustes, maaväe staabis ja kaitsejõudude peastaabis.

Risto Lumi pälvis 24. veebruaril 2005 Kotkaristi V klassi teenetemärgi. Sel ajal oli tal veel majori auaste.

Viited
------

1. 1 2 3  Kaitseatašee Gruusias on kolonelleitnant Risto Lumi. Delfi, 1. september 2008. (Kasutatud 1. augustil 2011.)
2. ↑  Kolonelleitnant Ühtegi hakkab teenima kaitseatašeena Gruusias. BNS-i uudis, 31. juuli 2011.
3. ↑  "Kes? Mis? Kus?" 2006, lk. 379
**"Seitsmes laps"** (taani keeles "Det syvende barn") on Erik Valeuri romaan (žanrilt *Nordic noir*). Ilmunud: 2011. Tõlge taani keelest eesti keelde 2016, Varrak. Tõlkinud Jaan Pärnamäe. Romaan on saanud Klaasist Võtme auhinna 2012.

Andra Teede ("Skandinaavia lastetoa sünge saladus") kirjutab, et seitse last raamatu pealkirjas tähendab prestiižika Taani lastekodu beebide toa seitsme voodi maimukesi, kes kohtuvad nelikümmend aastat hiljem pärast lapsendamist ja uue identiteedi pealesurumist. On üks heaolu-mõtteviisi ja maailma kõige õnnelikumate inimestega rikka väikeriigi kõige piinlikumaid saladusi, et veel 1960. aastate olid Taanis abordid keelustatud. Samas oli abieluvälise lapse kasvatamine naistele kohutav alandus ja põhimõtteliselt välistatud. Nõnda pani valitsus ohtra maksumaksjarahaga õla alla peaaegu et luksuslikele lastekodudele ja efektiivsele lapsendamisprotsessile. Kuid kõigest determineeritud tegutsemisest hoolimata ei ole elu nii lihtsalt kammitsetav ja kõik need parandamis-, korrastamis- ja teadasaamispüüdlused ei pruugi saada eesmärgipärast ja ilusat lõppu. 

Eriti mõnes rikkas heaoluriigis nagu Taani on lihtne ette kujutada, et inimeste eksistents järgib mingit kronoloogilist rada, kuigi see on pikitud juhustest. Isegi kõige suuremaid hüppeid kutsutakse sellel rajal elu juhusteks. Seda eksiarusaama jagavad usklikudki ja väidavad, et käivad Jumala rada. Kuid kui saatus loob oma hoolikaid mustreid, ei toimu see suure pidulikkuse ega väärikate käeliigutuste saatel, vaid just nagu mingis mängus või lapse rahutushetke ajal – seepärast me ei märkagi, mis tegelikult toimub, enne kui on hilja.

Välislingid
-----------

* Skandinaavia lastetoa sünge saladus
Alfred Grass 1890. aastatel. Foto: Theodor Johni ateljee
**Alfred Johannes Jakob Grass** (25. märts 1862 Tartu – 18. august 1933 Mainz) oli Eesti pedagoog, kunstikriitik ja teatritegelane.

Sündis Tartus teenri perekonnas. Õppis aastail 1876–1881 Tartu kubermangugümnaasiumis ja 1881.–1888. aastal Tartu Ülikoolis filoloogiat ning lõpetas filosoofiakandidaadi (*cand phil*) kraadiga. Töötas seejärel mitmes Tartu koolis saksa keele ja vanade keelte õpetajana. Asutas 1893. aastal Tartus saksakeelse tütarlaste erakooli, mida hakati nimetama tema nime järgi (sks keeles Grass'sche höhere Töchterschule). 1925. aastal lõpetati Tartus saksakeelsete eragümnaasiumide tegevus ja Grassi kool suleti. 1925.–1929. aastal töötas Alfred Walteri saksa eragümnaasiumi õpetajana. 1928.–1929. aastal oli Tartu Saksa Käsitööliste Seltsi teatrikomitee ja draamaühingu esimees.

1929. aastal kolis Grass Saksamaale ja töötas 1929.–1933. aastal Berliini Rahvahariduse Seltsi kunstiajalooõppejõuna ning 1933. aastal Mainzi Rahvapedagoogikainstituudi direktori abina.

Alates 1890. aastatest arvustas Grass peamiselt Tartu ajalehes "Nordlivländische Zeitung" kunstinäitusi, mis paistavad silma kunstiajaloolise eruditsiooni poolest. Korraldas Tartus ka kunstiajalookursusi. Avaldas esteetikaalase brošüüri "Über Kunstsinn" (1895) ja Raadi mõisa tutvustuse – "Schloss Rathshof und die Galerie Liphart" (Heimatstimmen 2, 1906).

Viited
------

1. 1 2 3  Loodus, Rein (1996). *Eesti Kunsti ja Arhitektuuri Biograafiline Leksikon*. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 85.
**Slettnesi looduskaitseala** asub Norras Finnmargi maakonnas Gamviki vallas Slettnesis, vahetult Gamviki külast läänes.

Slettnesi looduskaitseala loodi 7. novembril 1996. See on Norra mandriosa kõige põhjapoolsem looduskaitseala ja selle põhjapoolseim punkt Varnesoddeni neemel on põhjapoolusest ainult 4,18 km võrra kaugemal kui Mandri-Norra põhjapoolseim punkt Nordkinn (Varnesoddeni koordinaadid on 71° 5′ 47″ N, 28° 11′ 18″ E).

Looduskaitseala on tasase pinnamoega. Selle kõrgus merepinnast on keskmiselt 30–50, maksimaalselt pisut üle 100 meetri. Seal on rohkesti suuri ja väikseid järvi ning mõni jõgi. Enamik maapinnast on kaetud taimedega, kuid paiguti, eriti merekaldal, valitseb paljas kivipinnas.

Kuna kliima on jahe, siis taimestik on suhteliselt vaene. Kuid tegu on lindude tähtsa pesitsusalaga. Loendustel on täheldatud umbes 100 liiki. Kõige levinumad linnud on kahlajad, kiivitajad ja metskurvitsad.

2002. aastal lülitati Slettnesi looduskaitseala Ramsari konventsiooni järgi Ramsari märgalade nimekirja.

Kaitseala põhjaosas on matkarajad. Need on osalt loodusrajad, osalt tehiskattega. Kaitseala kesk- ja lõunaosas, Gamviki küla läheduses matkaradu ei ole.

Kaitsealal asub maailma mandriala kõige põhjapoolsem, Slettnesi tuletorn. Samuti paikneb kaitsealal Gamviki lennuväli, mida kasutatakse harva.

Galerii
-------

* Vaade looduskaitsealale Slettnesi tuletornist Gamviki suunas.Vaade looduskaitsealale Slettnesi tuletornist Gamviki suunas.
* Vaade tuletornist Kinnaroddeni suunasVaade tuletornist Kinnaroddeni suunas
* Mereäärne ala on kivine.Mereäärne ala on kivine.
* Rannik, vasakul paistab meriRannik, vasakul paistab meri
* Rannik, taga paistab meriRannik, taga paistab meri
* Rannik, läbi udu paistab meriRannik, läbi udu paistab meri
* Looduskaitseala kõige põhjapoolsem tipp. Jääb Kinnaroddenist veidi lõuna poole.Looduskaitseala kõige põhjapoolsem tipp. Jääb Kinnaroddenist veidi lõuna poole.
* Varretu põisrohiVarretu põisrohi
* Varretu põisrohiVarretu põisrohi
* 
* MägisibulMägisibul

Viited
------

1. ↑  Slettnes naturreservat
2. 1 2  "Gamvik municipality". Originaali arhiivikoopia seisuga 25. august 2010. Vaadatud 19. juulil 2009.
3. ↑  Slettnes Naturreservat[*alaline kõdulink*]
**Tiszakécske** on linn Ungaris Bács-Kiskuni komitaadis, Tiszakécske kreisi halduskeskus.

Geograafiline asend
-------------------

Linn asub Tisza paremal kaldal, komitaadikeskusest Kecskemétist ligikaudu 31 km idas. Linna läbib Szolnok-Kecskeméti raudteeliin.

Ajalugu
-------

Asulat on esmamainitud 1332. aastal (*Cechke*). Türgi ikka ajal hävis küla peaaegu täielikult. 18. sajandil asustati külla katoliiklikke perekondi Nógrádi komitaadist ja Honti komitaadist. Uusasukate elukohaks sai Kécske suurem mahajäetud osa, mille nimeks sai Újkécske (Uus-Kécske). Vanad Kécske elanikud hakkasid oma asulat kutsuma Ókécske (Vana-Kécske). 1867. aastal jagati senine Kécske ka halduslikult kaheks asulaks. Raudteeühenduse sai Újkécske 1887. aastal. 1950. aastal ühendati kaks asulat Tiszakécske nime all. Linnaõigused sai Tiszakécske 1986. aastal.

Sõpruslinnad
------------

* Saksamaa Lübbecke, Saksamaa
* Rumeenia Lunca de Sus, Rumeenia

Viited
------

1. ↑  Városunk története Tiszakécske. Vaadatud 29. märtsil 2024