recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel on filmilavastaja kohta, jalgpalluri kohta vaata artiklit Aleksei Aleksejev (jalgpallur).* |

---

Aleksei Aleksejev
**Aleksei Aleksejev** (ka Alexei Alexeev; sündinud 16. oktoobril 1974 Joškar-Olas Mari Eli Vabariigis Venemaal) on mari päritolu Eesti õpetaja ja filmilavastaja.

Elulugu
-------

Ta on lõpetanud 1994. aastal Marimaa Muusikakolledži näitlejana ja töötanud näitlejana Mari Noorsooteatris. 2000. aastal lõpetas Tallinna Pedagoogikaülikooli kultuuriteaduskonna filmi ja video erialal dokumentaalfilmi režissöör-operaatorina. 2001. aastal täiendas end teatriajaloo alal Soomes Tampere Ülikooli humanitaarteaduskonna professori Panu Rajala juures. 2008. aastal lõpetas Tallinna Ülikooli Balti Filmi- ja Meediakooli magistriõppe professor Rein Marani juures filmirežissööri erialal. On õpetanud Eesti Kunstiakadeemias dokumentaalfilmi aluste kursust ja andnud Tallinna Ülikoolis mari keele algõppe kursust. On töötanud Tallinna Ülikoolis e-õppekeskuses videospetsialistina ja Saue Gümnaasiumis meediaõpetuse õpetajana.

1997. aastal osales ta Euroopa Liidu projektis „MUS-E", mille raames tutvustas mari kultuuri ja õpetas mari folkloori Brüsselis, Milanos ja Budapestis.

2003. aastal asutas ta MTÜ Etnomeedia ja on selle juhataja.

Tunnustus
---------

* 2000 – Pärnu Rahvusvahelise Dokumentaal- ja Antropoloogiafilmide Festivali noore looja preemia
* 2008 – Eesti kodakondsus eriliste teenete eest

Filmograafia
------------

* „Seitsme järve vahel" (1997)
* „Mari rahva pulmad" (1998)
* „Püha mägi" (2000)
* „Laulupidu Marimaal" (2005)
* „Ohvriallikas" (2009)
* „Sülem" (2010)
* „Hiiepuu vägi" (2011)
* „Südasuvi" (2013)
* „Loomingurõõm" (2014)
* „Lõikuspüha" (2016)

Viited
------

1. ↑  MA ELAN SIIN. Marilane Aleksei Aleksejev
2. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 5. mai 2017. Vaadatud 10. mail 2017.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
3. ↑

Välislingid
-----------

* 
* Rein Sikk, Mari õpetaja keel läks sõlme Ehitajate teel, EPL, 27. oktoober 2012
* Aleksei Aleksejev Eesti filmi andmebaasis
* Laul „Ma lendan"
* Mees, keda president Meri kutsus külla, Harju Elu, 25. märts 2011
* Koolis käisid kauged sugulased, Valgamaalane, 31. oktoober 2012
**Jõhvi Issanda Ristimise kirik** (ka *Jõhvi Jumalailmumise kirik*) on 1895. aastal ehitatud õigeusu kirik Jõhvis Ida-Virumaal.

Kirikuhoonet ja selle juures paiknevat kinnistut kasutab Eesti Vabariigi ja Moskva Patriarhaadi Eesti Õigeusu Kiriku vahel sõlmitud lepingu alusel Jõhvi Jumalailmumise kogudus.

Maakivist ja punasest tellisest historitsistlik kirik ehitati seoses Eestimaa kuberneri Sergei Šahhovskoi kavaga teha Jõhvist vene õigeusu keskus Kirde-Eestis ja kiriku pühitses sisse Riia ja Miitavi piiskop Arseni 13. augustil 1895. aastal.

Jõhvi lähedale Kuremäele asutati Pühtitsa Jumalaema Uinumise nunnaklooster.

* Jõhvi Issanda Ristimise kirik (2013)Jõhvi Issanda Ristimise kirik (2013)
* Jõhvi Issanda Ristimise kirik (2014)Jõhvi Issanda Ristimise kirik (2014)
* Aleksius II mälestusmärk Jõhvis (2021)Aleksius II mälestusmärk Jõhvis (2021)

Tuntud vaimulikke
-----------------

Kiriku (vene k *Богоявленская церковь*) ehitustööd lõpetati eesti õigeusu preestri Antoni Orgusaare juhatusel, kes teenis Jõhvi õigeusu kogudust aastail 1894–1907. 1907. aastal viidi isa Antoni üle Sindi õigeusu kogudusse.

Pärast preestriks pühitsemist 17. aprillil 1950 teenis Jõhvi Issanda Ristimise kirikus koguduse esipreestrina seitse aastat Aleksei Ridiger, pärastine Vene Õigeusu Kiriku Moskva ja kogu Venemaa patriarh Aleksius II.

Viited
------

1. 1 2  "Riik annab Moskva Patriarhaadi Eesti Õigeusu Kiriku kasutusse kuus kirikuhoonet" siseministeeriumi pressiteade (vaadatud 6. augustil 2011)
2. ↑  "Jõhvi Issanda Ristimise kirik" puhkaeestis.ee (vaadatud 6. augustil 2011)
3. ↑  Валентин Никитин "Святейший Патриарх Алексий II: Жизнь и деяния во славу Божия" Москва: Астрель, 2009. Стр. 74

Välislingid
-----------

 Jõhvi Issanda Ristimise kirik – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
**Erüteem** (ladina keeles *erythema*) on osadel loomadel ja inimestel esinev patoloogiline seisund, mis avaldub veresoonte laienemise tagajärjel tekkinud nahapunetusena.

Inimesel
--------

### Klassifikatsioon

Erüteemi puhul on tegemist haiguslike seisundite rühmaga ja diagnoosi ning võimaliku ravi saamiseks tuleks pöörduda arstide poole. 

#### Liigid

* fototoksiline erüteem – (*erythema phototoxicum*)
* krooniline lööve – (*erythema dyschromicum perstans*)
* krooniline reljeefne erüteem – (*erythema elevatum diutinum*)
* kuumuserüteem – (*erythema caloricum*)
* mitmekujuline erüteem – (*erythema multiforme*)
* mähkmelööve – (*erythema gluteale*)
* mürgistuserüteem – (*erythema toxicum*)
* nakkuserüteem – (*erythema infectiosum*)
* nodoosne erüteem – (*erythema nodosum*)
* planttarerüteem – (*erythema palmoplantare*)
* põgus erüteem – (*erythema fugax*)
* päikesepõletus – (*erythema solare*)
* reumaatiline anulaarerüteem – (*erythema anulare rhemumaticum*)
* rändav erüteem – (*erythema chronicum migrans*)
* vastsündinu mööduv punasetäpiline lööve – (*erythema toxicum neonatorum*) jt.

### Põhjused

Erüteemi võivad põhjustada nii kehavälised kui seesmised tegurid.

Välisteks erüteemi põhjustavateks teguriteks võivad olla massaaž, elektriravi, liigne füüsiline treening, päikesekiirgus (päikesepõletus) jt. 

Sisemisteks erüteemi põhjustavateks teguriteks on infektsioonid, Lyme'i tõbi, akneravimid, allergiad, A-vitamiini ja niatsiini manustamine jpm. 

Erüteem on kiiritusravi üsna levinud kõrvalnäht.

Enamikul juhtudest võib erüteemi põhjus jääda selgusetuks.

Viited
------

1. ↑  "Meditsiinisõnastik" 190:2004.

*Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:Erythema seisuga 28.12.2013.*
**Andres Sevtšuk** (sündinud 1981 Tartus) on Eesti päritolu arhitekt ja linnakujundaja. 

Ta on õppinud Eesti Kunstiakadeemias, Pariisi arhitektuurikoolis École d'architecture de la ville & des territoires à Marne-la-Vallée arhitektuuri ja linnaplaneerimise erialal ja Massachusettsi Tehnoloogiainstituudis (MIT) USA-s, kus tema põhiline uurimisalad olid tänavakaubanduse asukohavalikud, mobiilne positsioneerimine ja linnaplaneerimine. Doktoriõppe ajal töötas Sevtšuk ka MIT Meedia Laboratooriumi Smart Cities grupis ning osales mitmes Massachusettsi Tehnoloogiainstituudi suurprojektis, mis leidsid tee mõjuvõimsa USA ajakirja Time aasta leiutiste sekka. Väljavalituks osutusid MIT SENSEable City laboratooriumi teos "Digitaalne veepaviljon" ja MIT Media Labi uudse elektrilise linnaauto projekt, kus ta osales disainerina.

Andres Sevtšuk on töötanud arhitekti, linnakujundaja, õppejõu ja teadlasena Eestis, Prantsusmaal, USAs ja Singapuris. Ta on avaldanud artikleid linna kujundamisest ja ruumilisest analüüsist ja varem õpetanud linnaplaneerimist MIT arhitektuuri ja linnaplaneerimis osakonnas, Singapuri Tehnoloogia ja Disaini Ülikoolis. Praegu elab ja töötab ta USA-s Bostonis, õpetab Harvardi Ülikoolis Graduate School of Design linnaplaneerimist ning juhib linnauuringute laborit City Form Lab.

Viited
------

1. ↑  Kadri Karro (3. märts 2012). "Eesti arhitekt Singapuris". Eesti Ekspress. Originaali arhiivikoopia seisuga 22. veebruar 2014. Vaadatud 18. veebruaril 2014.

Välislingid
-----------

* "Püramiidi tipus", ETV, 11. märts 2012
* Kadri Karro: "Eesti arhitekt Singapuris" Eesti Ekspress, 2012
* "Eesti teadlase juhitud MIT uurimisrühm lõi uue linnavõrgustiku analüüsivahendi" HEI, 2011
* Urmas Oja: "Eesti arhitekt osaleb linnaauto disainimises" Forte, 2008
* "Eestlane on kaastegev kahe Time'i aasta leiutise juures" Eesti Ekspress, 2007
**Oste** on jõgi Saksamaal Alam-Saksimaa põhjaosas, Elbe vasakpoolne lisajõgi. 

See voolab läbi Harburgi, Rotenburgi, Stade ja Cuxhaveni kreiside ning suubub Elbesse Otterndorfi juures. 

Jõe pikkus on 149 km. Valgla on 1715 km² ning lähte ja suudme vaheline langus on 31 m. Lisajõed on Ramme, Aue, Twiste, Bade, Bever ja Mehe.

Oste on 2004. aasta mais loodud "Deutsche Fährstraße" osa, institutsioon, mis sarnaneb Ameerika National Scenic Bywayga. See ühendab mitmeid kohti Bremervörde ja Kieli vahel seoses parvlaevade ja jõgede ületamise ajalooga, nagu ajaloolised laevasillad Rendsburgis ja Ostenis. Ka Ostel on kaks praami, Gräpelis ja Brobergenis. Gräpeli praam on tegelikult käsitsi juhitav.

Kuigi tunnistatud ametlikult veeteeks, ei ole Ostel palju laevaliiklust.

Jõe lähe on Tostedti juures Lüneburgi nõmme piiril, sealt voolab läände, läbides Sittenseni ja Zeveni, suundub põhja ja läbib Bremervörde, kus algab loodete mõju, Hemmoori ja Neuhausi.

Välislingid
-----------

* Das Ostesperrwerk
* Arbeitsgemeinschaft Osteland e. V.
* Der stille Strom
* Die Oste
* Deutsche Fährstraße
* Schwebefähre in Osten an der Oste
* Linkliste zur Oste
Olivier Ntcham 2018. aastal Celticu särgis
**Jules Olivier Ntcham** (sündinud 9. veebruaril 1996 Longjumeau's) on Prantsusmaal sündinud Kameruni jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Türgi kõrgliigaklubis Samsunspor.

Noorena kuulus ta mitmesse Prantsusmaa klubisse. 2012. aastal liitus ta Inglismaa klubiga Manchester City. Manchester City põhimeeskonnas ei mänginud Ntcham üheski ametlikus mängus. Aastatel 2015–2017 oli ta laenul Itaalia kõrgliigaklubis Genoa.

2017. aasta juulis sõlmis ta nelja-aastase lepingu Šotimaa kõrgliigaklubiga Celtic. Celticuga tuli ta neli korda Šotimaa meistriks. Hooaja 2020/21 teises pooles oli ta laenul Prantsusmaa kõrgliigaklubis Marseille Olympique.

2021. aasta septembris siirdus ta Inglismaa esiliigaklubisse Swansea City.

2023. aasta augustis sõlmis ta kolmeaastase lepingu Samsunsporiga.

Aastatel 2011–2019 mängis Ntcham Prantsusmaa noortekoondistes. Ta on Kameruni päritolu. Kameruni jalgpallikoondises debüteeris ta 23. septembril 2022 sõprusmängus Usbekistani vastu. Ta kuulus Kameruni koondisse 2022. aasta maailmameistrivõistlustel.

Saavutused
----------

Celtic
* Scottish Premiership: 2017–18, 2018–19, 2019–20
* Scottish Cup: 2017–18, 2018–19
* Scottish League Cup: 2017–18, 2018–19, 2019–20

Viited
------

1. ↑  "Celtic delighted to sign highly-rated Olivier Ntcham on 4-year deal". Celtic. 12. juuli 2017. Vaadatud 12. juulil 2017.
2. ↑  "OLIVIER NTCHAM JOINS SWANSEA CITY". *swanseacity.com*. 1. september 2021. Vaadatud 1. septembril 2021.
3. ↑   (vaadatud 22.8.2023)
4. ↑  "FOOT : le conte de fées de Olivier Ntcham". 29. november 2012.
5. ↑  "Highlights and goals: Cameroon 0-2 Uzbekistan in international friendly | 09/23/2022". *VAVEL*. 23. september 2022.

| * v
* r
Kameruni koondis  –  2022. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused |
| --- |
| 

* 1 Ngapandouetnbu
* 2 Mbekeli
* 3 Nkoulou
* 4 Wooh
* 5 Ondoua
* 6 Ngamaleu
* 7 Nkoudou
* 8 Zambo Anguissa
* 9 Nsame
* 10 Aboubakar (c)
* 11 Bassogog
* 12 Toko Ekambi
* 13 Choupo-Moting
* 14 Gouet
* 15 Kunde
* 16 Epassy
* 17 Mbaizo
* 18 Hongla
* 19 Fai
* 20 Mbeumo
* 21 Castelletto
* 22 Ntcham
* 23 Onana
* 24 Ebosse
* 25 Nouhou
* 26 Marou
* Treener: Song

 | Kamerun |
**Erna Abel** (kuni 1940. aastani **Erna Kull**; 19. detsember 1915 Kivijärve – 31. august 1999 Tartu) oli eesti suusataja ja treener.

Õppis Kivijärve algkoolis, 1934. aastal lõpetas Tartu Pedagoogiumi. 

Aastatel 1935–1941 töötas ta õpetajana Urvaste algkoolis. Sel ajal alustas suusatreeninguid. 

1945. aastal lõpetas Abel Tartu Riikliku Ülikooli kehakultuuriteaduskonna. Aastatel 1945–1949 oli ta Tartu Riikliku Ülikooli suusaspordikateedri assistent, 1959–1970 vanemõpetaja, 1967–1970 juhataja.

Suusatajana võitis ta aastatel 1941–1964 Eesti meistrivõistlustel 53 medalit, neist 32 kulda. Võistles nii murdmaa- kui ka mäesuusatamises.

Ta oli Herbert Abeli abikaasa. Koos abikaasaga rajas ta Supilinna saepururaja.

Ta on maetud Tartusse Raadi kalmistule.

Tunnustus
---------

* 1964 (üldse Eesti esimene) Eesti NSV teeneline sporditegelane
* 1998 Valgetähe V klassi teenetemärk

Kirjandus
---------

* "Erna ja Herbert Abel. Suusatamine kogu elu". Eesti Spordimuuseum 2004 ISBN 9985956222

Välislingid
-----------

* Biograafia ESBL-is
* "Suusaleedi Erna Abel tähistab juubelit" Eesti Päevaleht, 19. detsember 1995
* "Tartu suusakodu perenaisel on juubel" Postimees, 19. detsember 1995
* Foto, 1961
* Dmitri Tiikvee joonistus
Ignacio Fernández 2018. aastal River Plate'i särgis
**Ignacio Martín Fernández** (sündinud 12. jaanuaril 1990 Castellis) on Argentina jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Argentina kõrgliigaklubis River Plate.

Ta alustas klubikarjääri Gimnasia La Platas, mille noorteakadeemiaga liitus ta 2003. aastal. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta Argentina kõrgliigas hooajal 2010–11. Hooajal 2011–12 mängis ta laenul Temperleys. Gimnasia La Plata põhikoosseisu kuulus Fernández alates hooajast 2012–13.

Aastatel 2016–2021 mängis ta Argnentina kõrgliigaklubis River Plate, kellega võitis muuhulgas Lõuna-Ameerika klubide meistrisarja Copa Libertadorese ja kaks korda Lõuna-Ameerika superkarika.

2021. aasta veebruaris sõlmis ta kolmeaastase lepingu Brasiilia kõrgliigaklubiga Atlético Mineiro. 2021. aastal tuli ta klubiga Brasiilia meistriks. Samal aastal valiti Fernández Brasiilia kõrgliiga hooaja sümboolsesse koosseisu.

2022. aasta detsembris naasis Fernández River Plate'i.

Argentina jalgpallikoondises debüteeris Fernández 13. juunil 2017 sõprusmängus Singapuri vastu.

Saavutused
----------

River Plate
* Copa Argentina: 2015–16, 2016–17, 2018–19
* Recopa Sudamericana: 2016, 2019
* Supercopa Argentina: 2017
* Copa Libertadores: 2018

Atlético Mineiro
* Campeonato Mineiro: 2021

Atlético Mineiro
* Campeonato Brasileiro Série A: 2021
* Copa do Brasil: 2021
* Campeonato Mineiro: 2021, 2022
* Supercopa do Brasil: 2022

Viited
------

1. ↑  "Craque argentino na área: Nacho Fernández é Galo!". atletico.com.br. 20.2.2021. Vaadatud 12.8.2021
2. ↑  "Nacho Fernández" (hispaania). Club Atlético River Plate. 22. detsember 2022. Vaadatud 23. detsembril 2022.
**Eesti Arhitektide Liit** (lühend **EAL**) on Eesti arhitektide, maastikuarhitektide ja arhitektuuriteadlaste organisatsioon.

Ajalugu
-------

Eesti Arhitektide Liidu eelkäija **Eesti Arhitektide Ühing** asutati 8. oktoobril 1921 ning see tegutses kuni 1940. aastani. Ühingu asutajad olid Karl Burman seenior, Ernst Ederberg, Eugen Habermann, Erich Jacoby, Herbert Johanson, Edgar Johan Kuusik, Ernst Kühnert, Christian Lehbert, Aleksander Oklon, Aleksander Poleštšuk, Viktor Reinhardt, Anton Soans, Nikolai Thamm jun, Karl Tarvas ja Franz de Vries. Ühingu esimees oli Eugen Habermann.

1945. aastal alustas tegevust **Eesti Nõukogude Arhitektide Liit**, mis 1956–1990 tegutses nime all **Eesti NSV Arhitektide Liit**. Selle esimehed olid Alar Kotli (1945–1950), Otto Keppe (1950–1955), Mart Port (1955–1979), Voldemar Herkel (1980–1983) ja Jüri Jaama (1984–1989).

Taasasutatud EAL
----------------

Eesti Arhitektide Liit taasasutati 27. juunil 1989. Selle esimeheks sai Ike Volkov. Aastatel 1992–1993 oli EAL esimees Margus Koot, 1994–1997 Hain Toss, 1998–2001 Kalle Vellevoog, 2002–2003 Tõnu Laigu, 2004–2005 Margit Mutso, 2006–2007 Ülar Mark. 2008–2010 oli Liidu esimeheks taas Ike Volkov. 4. veebruaril 2010 valiti esimeheks Peeter Pere ja 27. veebruaril 2014 Indrek Allmann.

Alates 1995. aastast toetab EALi tegevust Eesti Kultuurkapital. Liit annab välja ajakirju Maja ja Ehituskunst, kataloogi Projekt ja Ehitus; korraldab näitusi ja seminare. EAL osaleb ka seaduste ettevalmistamisel ja aitab kaitsta arhitektide autoriõigusi.

Väljaandeid
-----------

* Eramu, EALi juubelinäituse kataloog, 2001, ISBN 9985783352
* Ehituskunst, ISSN 14060213

Vaata ka
--------

* Eesti Maastikuarhitektide Liit
* Eesti Sisearhitektide Liit

Viited
------

1. ↑  Mait Väljas, Arhitektid juubeldavad, www.sirp.ee, 07.10.2011
2. ↑  EKABL, Loomingulised ühendused

Välislingid
-----------

* Eesti Arhitektide Liidu koduleht
Nerida Wilson (2018)
**Nerida G. Wilson** on Austraalia molekulaarbioloog, kes on spetsialiseerunud mereselgrootute liigilise mitmekesisuse, taksonoomia, fülogeenia ja fülogeograafia uurimisele. 

Nerida Wilson sai bakalaureusekraadi 1998. aastal Melbourne'i Ülikoolist ja 1999. aastal Queenslandi Ülikoolist ning doktorikraadi (PhD) 2004. aastal Queenslandi ülikoolist.

Ta oli järeldoktor aastatel 2005–2006 Auburni ülikoolis ja 2007–2010 Scripps Institution of Oceanographys. 2010. aastal naasis Wilson Austraaliasse, kus esialgu töötas teadurina Austraalia muuseumis. Alates 2014. aastast töötab ta Lääne-Austraalia muuseumis (vanemteadurina kuni 2017. aastani, seejärel molekulaarse süstemaatika üksuse juhina).

Viited
------

1. 1 2  Marine Biodiversity and Evolution. Nerida G. Wilson. biodiversitymarine.com.edu

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Nerida Wilson** |

* Koduleht
* Marine Biodiversity and Evolution. Nerida G. Wilson. biodiversitymarine.com
**Lissaboni börs**, ametliku nimega **Euronext Lisbon**, on Lissabonis tegutsev väärtpaberibörs. Tegemist on Portugali suurima börsiga. Börsi operaatorettevõte on Euronext N.V. ja see on osa Euronexti börsist.

Lissaboni börsil saab kaubelda siin noteeritud aktsiate, fondide osakute (ETF), garantiide ja võlakirjadega. Börsil kaubeldakse eurodes.

Lissaboni börsile teostab järelevalvet Portugali Keskpank (*Banco de Portugal*).

Portugalis on ka teine börs – OPEX – mis on väike, kuid tegutseb samuti Lissabonis. Käesolev artikkel räägib Euronext Lisbonist.

Ajalugu
-------

* 1769. aastal börs asutati.
* 1974. aastal börs suleti paariks aastaks, kui sõjavägi riigis võimu üle võttis.
* 2002. aastal liitus Lissaboni börs Euronexti börsiga, kui Euronext N.V. börsi omandas.
* Aastatel 2007–2014 oli börs New Yorgi börsi osa. Euronext eraldus, kui Intercontinental Exchange võttis üle New Yorgi börsi.

Lissaboni börsi suurus
----------------------

2020. aasta detsembris tehti Lissaboni börsil päevas tehinguid keskmiselt 93,5 miljoni euro väärtuses ning börsil noteeritud ettevõtete koguväärtus (turuosa) oli 73,3 miljardit eurot. See moodustab umbes 1% Euronexti börsi päevasest käibe mahust ja 2% Euronexti börsi turuosast. Aastaga on börsi turuosa suurenenud 16,3%. Tegemist on väikseima Euronexti sisebörsiga.  

2020. aasta 31. detsembri seisuga oli Lissaboni börsi reguleeritud turul noteeritud 40 ettevõtte aktsiad. Euronext Growthi turul oli noteeritud 2 ja Euronext Accessi turul 12 ettevõtte aktsiad. Fondidest oli noteeritud 3 investeerimisfondi osakud ja 8 ETFi. Börsil on noteeritud 175 võlakirja.

Aktsiate hinnaliikumisi iseloomustavad indeksid
-----------------------------------------------

PSI 20 – hõlmab 20 enim kaubeldava ja suurima turuosaga ettevõtte aktsiaid Lissaboni börsil. Indeks on kasutusel alates 31. detsembrist 1992. Indeksi baasväärtus on 3000. Indeksis olevaid ettevõtteid vaadatakse üle 2 korda aastas.

2020. aastal vähenes indeksi väärtus aasta alguse 5214,14 punktilt aasta lõpu 4898,36 punktini (-6,1%). Indeksi oli 2020. aastas suurim 19. veebruaril, mil indeksi väärtus oli 5454,21 punkti, ja väikseim 18. märtsil, mil indeksi väärtus oli 3500,02 punkti.

Enim kaubeldud aktsiad
----------------------

2020. aastal kaubeldi börsil enim järgnevate ettevõtete aktsiatega (käibe alusel, enim kaubeldud aktsia on toodud esimesena):

1. EDP
2. GALP ENERGIA-NOM
3. J.MARTINS,SGPS
4. EDP RENOVAVEIS
5. B.COM.PORTUGUES
6. NOS, SGPS

Vaata ka
--------

* Euroopa börside loend
* Euronext
* OPEX

Viited
------

1. ↑  "A brief exchange history of the Netherlands". Vaadatud 8.12.2020.
2. ↑  "CASH – DAILY". Vaadatud 23.01.2021.
3. 1 2 3  "CASH – MONTHLY". Vaadatud 23.01.2021.
4. ↑  "PSI-20". *Wikipedia*. Vaadatud 8.12.2020.

Välislingid
-----------

* Euronext – Lisbon
**Jüri Ojamaa** (16. juuni 1932 – 27. september 2017) oli eesti tõlkija ja toimetaja. Ojamaa on kasutanud pseudonüümi **Jüri Aam**.

Ojamaa lõpetas Tallinna 2. Keskkooli 1952. aastal ja õppis Moskva Riikliku Ülikooli ajakirjandusteaduskonna toimetamis- ja kirjastamisosakonnas. Ta töötas aastatel 1957–1973 kirjastuses Eesti Raamat poliitilise kirjanduse toimetuse toimetajana, tõlkekirjanduse toimetuse juhatajana ja peatoimetaja asetäitjana. Aastail 1973–1983 oli Ojamaa Loomingu Raamatukogu toimetaja (toimetuse juht), seejärel kutseline tõlkija ning aastail 1986–1993 ajakirjade Vikerkaar ja Raduga vastutav sekretär.

Eesti Kirjanike Liidu liige aastast 1984. NLKP liige aastail 1965–1990.

Tõlkija
-------

Jüri Ojamaa on vahendanud peamiselt vene kirjandust, teiste seas Boriss Pasternaki, Juri Trifonovi, Mihhail Bulgakovi, Sergei Dovlatovi ja Ljudmila Ulitskaja loomingut. Varjunime **Jüri Aam** all on ta tõlkinud Andrei Bitovi raamatu "Lahkuv Monahhov" (Loomingu Raamatukogu, 1978).

Isiklikku
---------

Jüri Ojamaa abikaasa oli Maarja Ojamaa, kes on töötanud kirjastuses Eesti Raamat toimetajana. Luuletaja Liisi Ojamaa oli nende tütar.

Kirjandus
---------

* Kalle Kurg. "Vaade siseõue taevasse." (Jüri Ojamaa 50). – Looming 1982, nr. 6, lk 854–855.
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib hellenistliku Egiptuse viimasest valitsejast; teiste tähenduste kohta vaata Kleopatra (täpsustus).* |

---

**Kleopatra VII** (jaanuar 69 Aleksandria – 12. august 30 eKr) oli hellenistliku Egiptuse viimane valitseja aastatel 51–30 eKr. Ta on ilmselt Ptolemaioste dünastia tuntuim liige. 

Kleopatra oli Ptolemaios XII tütar ning Ptolemaios XIII ja Ptolemaios XIV õde ja nominaalne abikaasa, kuna Egiptuse traditsioonide kohaselt ei võinud kuninganna valitseda ilma meessoost kuningata.

Aastatel 55 eKr – 51 eKr oli ta isa kaasvalitseja. 48. aastal eKr tõugati ta õukonna poolt troonilt ja asendati alaealise Ptolemaios XIV-ga. 

Rooma keisririigis Julius Caesari ja alaealiste Ptolemaioste kaitsjaks Rooma senati poolt määratud Pompeiuse vahelises kodusõjas taandus Pompeius Egiptusse, kus ta aga 48 eKr tapeti ja pea saadeti Caesarile. Sõjavägedega Egiptusse saabunud Julius Caesar taastas võimule ka Kleopatra, kaitstes võimu Aleksandrias pool aastat kestnud piiramise kestel Ptolemaios XIII eest.

Ptolemaioste kuningriigi ja Rooma riigi alad 43. aastal eKr
Julius Caesari surma järel naasis Kleopatra Roomast Egiptusse. Caesari tapjate Brutuse ja Cassiusega peetud kodusõja tulemusel sai Augustus (Octavianus) keisririigi lääneosa ja Marcus Antonius keisririigi idaosa valitsejaks.

Vendadega Kleopatral lapsi ei olnud, kuid suhtest Rooma väejuhi ja riigimehe Julius Caesariga sündis Kleopatral poeg Caesarion (ametlikult Ptolemaios XV). 

Hiljem abiellus Kleopatra Marcus Antoniusega. Neil oli kolm last: kaksikud Kleopatra Selene ja Aleksander Helios ning nende noorem vend Ptolemaios Philadelphos. Poisslaste edasine saatus on teadmata (võimalik, et nad surid juba lapseeas), Kleopatra Selene aga jõudis täisikka ja temast sai oluline poliitiline figuur.

Kui Antonius Octavianuselt Rooma vabariigi viimase sõja (32–30 eKr) Aktioni lahingus lüüa sai, tegid Kleopatra ja Antonius enesetapu 30 eKr.

Viited
------

1. ↑  "Cleopatra's Daughter | History Today". *www.historytoday.com*. Vaadatud 2. augustil 2023.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Ptolemaios XII** | **Egiptuse kuninganna**51 eKr–30 eKrkoos Ptolemaios XIII, Ptolemaios XIV ja Ptolemaios XV-ga | Järgnev**Egiptus liideti Rooma riigiga** |

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Kleopatra** |
**Thomas Henry Huxley** (4. mai 1825 Ealing – 29. juuni 1895 Eastbourne) oli inglise loodusteadlane, kes oli tuline Charles Darwini evolutsiooniteooria pooldaja – seetõttu on teda nimetatud ka **Darwini buldogiks**.

Huxley kuulus debatt Oxfordi piiskopi Samuel Wilberforce'iga oli aluseks Darwini evolutsiooniteooria laialdasele heakskiidule, samuti Huxley enda populaarsusele. Wilberforce'i ärritas enim evolutsiooniteooria väide, et inimene on (fülogeneetiliselt) lähedalt seotud ahvidega.

Vaatamata sellele, et mõnes Darwini idees (näiteks gradualism ja looduslik valik) polnud ta päris kindel, toetas ta avalikes väljaastumistes alati ühepoolselt Darwinit.

Huxley oli esimene, kes argumenteeris lindude põlvnemise roomajatest. Sellele järeldusele jõudis ta pärast ürglinnu arheopterüksi luustiku võrdlemist väikese kahel jalal kõndiva lihasööja sisaliku *Compsognathuse* luustikuga.

Oma religioossetelt vaadetelt oli Huxley agnostik. Ehkki jumala(te) olemasolus on kaheldud juba aastatuhandeid, leiutas Huxley terminid "agnostik" ja "agnostitsism" (avalikus kirjasõnas esmakordselt 1870). Sellega vastandas ta end oma kaasaegsetele intellektuaalidele, kes väitsid metafüüsilist tõde teadvat ning keda ta nimetas "istideks" ja võrdles gnostikutega varakristlikus tähendustes – nendega, kes valdavad vaimulikku tõde. Tema sõnakasutuses on nähtud ka vihjet tundmatule jumalale, kellele Ateenas oli altar püstitatud, kuid Huxley ise eitas seda.
**Tuneesia** (araabia keeles ‏تونس‎) on riik Põhja-Aafrikas. Riik piirneb läänes Alžeeriaga ja kagus Liibüaga.

Haldusjaotus
------------

Riik jaguneb 24 kubernerkonnaks.

|  |  |
| --- | --- |
| * Ariana kubernerkond
* Béja kubernerkond
* Ben Arous' kubernerkond
* Bizerte'i kubernerkond
* El Kefi kubernerkond
* Gabèse kubernerkond
* Gafsa kubernerkond
* Jendouba kubernerkond
* Kairouani kubernerkond
* Kasserine'i kubernerkond
* Kebili kubernerkond
* La Manouba kubernerkond
* Mahdia kubernerkond
* Médenine'i kubernerkond
* Monastiri kubernerkond
* Nabeuli kubernerkond
* Sfaxi kubernerkond
* Sidi Bou Zidi kubernerkond
* Siliana kubernerkond
* Sousse'i kubernerkond
* Zaghouani kubernerkond
* Tataouine'i kubernerkond
* Tozeuri kubernerkond
* Tunise kubernerkond
 | Tuneesia kubernerkonnad |

Kubernerkonnad jagunevad 264 ringkonnaks, mis jagunevad valdadeks.

Ajalugu
-------

 *Pikemalt artiklis Tuneesia ajalugu*
Tuneesia alale rajasid foiniiklased alates 12. sajandist eKr Foiniikia kolooniaid, millest tähtsaimaks sai 9. sajandil eKr rajatud Kartaago, mis domineeris kaubanduses Põhja-Aafrikas 5. sajandiks eKr. Kartaago võimuvõitlus Vahemerel Roomaga viis Puunia sõdadeni. Ajavahemikul 265–133 eKr kujunes Rooma ülemvõim Vahemere piirkonnas ja toimunud Puunia sõdades löödi sõjaliselt Kartaagot ja Rooma tõusis Vahemere lääneosa tugevaimaks suurriigiks, Kartaago vallutati ja hävitati 146 eKr.

Vaata ka
--------

* Eesti-Tuneesia suhted
* Tuneesia jalgpallikoondis
* Tuneesia rahvusliku dialoogi nelik

Viited
------

1. ↑
2. ↑  Maailmapanga andmebaas, vaadatud 27.07.2019.
3. ↑  Maailmapanga andmebaas, vaadatud 22.10.2018.
4. ↑  Maailmapanga andmebaas, vaadatud 27.05.2019.

Välislingid
-----------

 Tuneesia – kasutusnäited, päritolu, sünonüümid ja tõlked Vikisõnastikus

Aafrika maad

**Iseseisvad riigid:** Alžeeria | Angola | Benin | Botswana | Burkina Faso | Burundi | Djibouti | Egiptus | Ekvatoriaal-Guinea | Elevandiluurannik | Eritrea | Etioopia | Gabon | Gambia | Ghana | Guinea | Guinea-Bissau | Kamerun | Keenia | Kesk-Aafrika Vabariik | Komoorid | Kongo Vabariik | Kongo Demokraatlik Vabariik | Lesotho | Libeeria | Liibüa | Lõuna-Aafrika Vabariik | Lõuna-Sudaan | Madagaskar | Malawi | Mali | Maroko | Mauritaania | Mauritius | Mosambiik | Namiibia | Niger | Nigeeria | Roheneemesaared | Rwanda | Sambia | São Tomé ja Príncipe | Senegal | Seišellid | Sierra Leone | Somaalia | Sudaan | Svaasimaa | Zimbabwe | Tansaania | Togo | Tšaad | Tuneesia | Uganda  

 **Sõltuvad alad:** Briti India ookeani ala | Ceuta | Chafarinase saared | Kanaari saared | Madeira | Mayotte | Melilla | Peñón de Alhucemas | Peñón de Vélez de la Gomera | Réunion | Saint Helena  

 **Tunnustamata riigid ja okupeeritud alad:** Edela-Somaalia | Jubaland | Lääne-Sahara | Puntland | Somaalimaa

 **Aafrika maad** | Aasia maad | Austraalia ja Okeaania maad | Ameerika maad | Euroopa maad
**Szamotuły** (saksa *Samter*) on linn Poolas Suur-Poola vojevoodkonnas, Szamotuły maakonna ja Szamotuły valla halduskeskus. Szamotuły asub Poznańi kesklinnast 32 km loodes.

Szamotułyt on esmamainitud 1231. aastal, linnaõigused sai ajavahemikul 1394–1398. Kuni 17. sajandini oli linn Szamotulskite perekonna omanduses ja kujunes oluliseks käsitöö ja kaubanduse keskuseks. 16. sajandil oli Szamotuły tähtsaim protestantismi keskus Suur-Poolas. 17. sajandi keskpaiku Poola-Rootsi sõja ajal hävis linn peaaegu täielikult. Teise Poola jagamise tulemusel läks linn 1793. aastal Preisi kuningriigi võimu alla (vahepeal oli aastatel 1807–1815 Varssavi hertsogiriigi koosseisus). Raudteeühenduse sai Szamotuły 1848. aastal. 19. sajandi teisel poolel kujunes linn poola rahvusliku liikumise üheks keskuseks Suur-Poolas. Tagasi Poolale läks linn 1919. aastal.

Galerii
-------

* 
* 
* 
*

Viited
------

1. ↑  Szamotuły. Local history[*alaline kõdulink*] Virtual Sztetl
2. ↑  Szamotuły Encyklopedia PWN
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib 1939–1950 eksisteerinud vallast; varasema valla kohta vaata artiklit Paasvere vald (Simuna kihelkond).* |

---

Virumaa valdade piirid enne ja pärast 1939. aasta vallareformi
**Paasvere vald** oli vald Viru maakonnas aastail 1939–1950.

Väljavõte Vabariigi Presidendi otsusest nr. 88 – 7. oktoobrist 1938 (RT 1938, 87, 776):

> „17. Paasvere vald – maa-alaga, mis moodustub: a) senise Paasvere valla maa-alast, välja arvatud Laekvere mõisa järgi olevate talude Ädara nr. A-15, Lageda ja Arulepiku, heinamaatükkide nr. III, VI, VII, 16, 17 ja Vihmanni heinamaa nr. 34-c, Suigu metsavahikoha ning Küüska metsandiku kvartaalide nr. 1–12 maa-alad; b) senise Venevere valla maa-alast, välja arvatud Imokvere küla, Västriku küla talude nr. 560, 575, 579 ja 599 lahustükkide ning talude nr. 548, 549, 551 ja 554 osade maa-alad; c) senise Avanduse valla Rohu ja Paasvere mõisade järgi olevate talude Sonda-Mustvee raudtee ääres asuvate heinamaatükkide maa-aladest; d) senise Salla valla Tammiku mõisa järgi Lustisaare maakoha piirkonnast, välja arvatud talu nr. A-44 maa-ala."
> 
> 
> 

Paasvere valda kuulusid: Laekvere, Joodiku, Paasvere-Aru küla II külavanema piirkond, Salutaguse küla, Moora asundus, Kellavere küla, Rahkla külast I külavanema piirkond, Laekvere-Aru küla, Sarapiku, Rahkla-Raja, Muuga-Raja, Muuga asundus, Metsaküla, Paasvere-Metsaküla, Paasvere asundus, Paasvere-Aru küla I külavanema piirkond, Kurme küla, Muuga-Aru küla, Rahkla asundus, Vassivere küla, Arukse I ja II küla, Illisvere küla, Sakssaare talu, Tõiga metsavahi koht, Regisaare küla, Kullisaare ja Poomi talud, Anguse küla, Luusika küla ja Metsaküla..

Vaata ka
--------

* Paasvere

Viited
------

1. ↑  590. Viru Maavanema otsus Viru maakonna vallavolikogude valimisringkondade arvu ja nende piiride kohta. Riigi Teataja, nr. 75, 9 september 1939
Tête de l'Estrop - lõunakülg

Provence'i Alpid ja Eelalpid (Prantsusmaa)Provence'i Alpid ja Eelalpid
Asukoht Prantsusmaal
**Provence'i Alpid ja Eelalpid** (prantsuse: *Alpes et Préalpes de Provence*) on mäestik Alpide edelaosas, paiknedes Provence-Alpes-Côte d'Azuris (Prantsusmaa). Provence'i Alpid ja Eelalpid hõlmavad Prantsuse Eelalpide edelapiirkonda.

Etümoloogia
-----------

*Provence* ([pʁɔvɑ̃s]) on ajalooline piirkond, tänapäeval Provence-Alpes-Côte d'Azuri halduspiirkonna osa.

Geograafia
----------

Halduslikult kuulub mäestik Vaucluse'i, Alpes-Maritimesi ja Alpes-de-Haute-Provence'i departemangudesse.

Mäestiku läänenõlvad kuivenevad Durance'i ja teiste lisajõgede kaudu Rhône'i jõkke, samas kaguosa kuivendavad Var ja mitu väiksemat jõge, mis voolavad otse Vahemerre.

Tähtsamad tipud
---------------

Luberon mäestiku edelaosas; vaade loodest
Mõned mäestiku tähtsamad tipud on:

| Nimi | Kõrgus, m |
| --- | --- |
| Tête de l'Estrop | 2961 |
| Grande Séolane | 2909 |
| Trois-Évêchés | 2818 |
| Montagne du Cheval Blanc | 2323 |
| Mourre de Chanier | 1930 |
| Mont Ventoux | 1912 |
| Montagne de Lure | 1826 |
**Fuscherkarkopf**, mõnikord saksa keeles ka *Fuscher-Kar-Kopf* ja varem ka *Fuschereiskarkopf*, on üks mäe kaksiktippudest Kesk-Ida-Alpide Kõrg-Tauerni mäestiku peaaheliku (*Mittleren Tauernhauptkamm*) keskosas Glockneri rühmas. Mägi asub otse Austria Salzburgi ja Kärnteni liidumaade vahelisel piiril. Peamine tipp on 3331 m kõrge, kuid loodetipp on vaid 3252 m kõrge. Kaks tippu on u. 500 m vahega ja seotud kõvera firniga kaetud harjaga. Edasised teravad, silmatorkavad seljandikud jooksevad loode ja lääne suunas, moodustades Tauerni peaharja. Edelasse hargneb Heiligenbluti avatud sein (*Heiligenbluter Freiwand*), võimas külghari, mis algab kaguservana (*Südostgrat*) Fuscherkarkopfi juurest. Loodetipul on suurepärane 650 m kõrgune läänesein (*Westwand*), mis oli varem kaetud firniga, kuid nüüd on kaetud lahtiste kiviplaatidega. Mäele pääseb hõlpsasti Hofmanni hütist üle edelaharja (*Südwestgrat*) ning sealt avaneb hea vaade Großglocknerile ja Pasterze liustikule. Tippu ronis esmakordselt 1840. aastatel jahimees Gregor Maier Fuschist, tuntud kui *Badhans*.

Ümbruskond
----------

Fuscherkarkopf on ümbritsetud liustikest, välja arvatud kagus. Läänes asub Joanurk (*Wasserfallwinkel*), mis on *Bockkarkeesese* liustiku lõunapoolne, alumine osa; põhjas on väike *Fuscherkarkees* ja läänes suhteliselt tähtsusetu *Freiwandkees*. Lõpuks lõunas on Pasterze liustik, suurim liustik Ida-Alpides. Lähimad mäed piki loodeharja, eraldatuna *Fuscherkarscharte* tuulevahega (kuni 2841 m), on *Breitkopf* (3115 m) ja sellest kaugemal Keskmine Bärenkopf (*Mittlere Bärenkopf*, 3358 m). Piki lääneharja, mis moodustab Tauerni peaharja ja on eraldatud piluga (*Einschartung*) nimega *Der Rinner* (3145 m), on *Sinabeleck* (3261 m). Veel ida pool järgnevad sellele *Kapuziner* (2852 m) ja *Spielmann* (3027 m). Kagus, piki Heiligenbluti avatud seina ja eraldatuna *Freiwandschartega* (2975 m) tõusevad *Freiwandspitzi* (3034 m) ja *Freiwandkopfi* (2854 m) tipud. Kahest tipust lõunas 600 m kaugusel on *Gamsgrube*, massiivne kausikujuline tsirkusorg. Lähim mis tahes tähtsusega asula on Heiligenblut am Großglockner Kärntenis, mis asub linnulennult u. 8 km eemal. Hea 15 km kirdes asub Salzburgi küla Fusch an der Großglocknerstraße.
Nurgjul Salimova (2022)
**Nurgjul Salimova** (bulgaaria keeles Нургюл Салимова *Nurgyul Salimova*; sündinud 2. juunil 2003 Tǎrgovište piirkonnas) on Bulgaaria maletaja, naiste suurmeister (2019). 

Salimova hakkas malet mängima 4-aastaselt. Ta tuli 2015. aastal Pórto Karráses noorte maailmameistriks neidude U12-vanuseastmes. 2017. aastal võitis ta Bulgaaria naiste malemeistrivõistlused. 

Aprillis 2019 võistles ta Antalyas Euroopa naiste meistrivõistlustel, kus 130 osavõtjaga turniiril mängiti šveitsi süsteemis. Salomova kogus 11 voorust 7 punkti, millega jagas 15.–25. kohta. Buchholzi koefitsiendi alusel fikseeriti talle 20. koht (sama palju punkte sai Aleksandra Gorjatškina, kes kuu aega hiljem sai Kaasanis naiste maailmameistrivõistlustel tiitlipretendendiks).

Salimova sai FIDE-lt 2018. aastal naiste rahvusvahelise meistri ja 2019. aastal naiste suurmeistri nimetuse.

Välislingid
-----------

* Nurgjul Salimova – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Nurgjul Salimova FIDE andmebaasis
**Paul Rodgers** (sündinud 17. detsembril 1949) on Briti-Kanada laulja, laulukirjutaja ja multiinstrumentalist. Ta oli paljude bändide, sealhulgas Free, Bad Company, The Firm ja The Law juhtiv vokalist. Ta on esinenud ka sooloartistina ja teinud koostööd Queeni ülejäänud aktiivsete liikmetega nime all Queen + Paul Rodgers.[1][2] Ajakirja Rolling Stone küsitluses pandi ta "100 kõigi aegade suurima laulja" edetabelis 55. kohale.[3] 2011. aastal sai Rodgers Briti Akadeemia Ivor Novello auhinna silmapaistva panuse eest Briti muusikasse.[4]

Rodgersit on mainitud kui olulist mõju paljudele märkimisväärsetele rokklauljatele. 1991. aastal nimetas John Mellencamp Rodgersi "parimaks rokklauljaks üldse". Eriti meeldis Freddie Mercuryle Rodgers ja tema agressiivne stiil.[3]

Varajane karjäär
----------------

Paul Bernard Rodgers sündis Inglismaal Middlesbrough's. Ta mängis bassi[6] bändis nimega The Roadrunners. Algselt oli Colin Bradley esihääl, kuid ta veenis Rodgersi laulma ja bändi eesotsas, kuna teda huvitas eelkõige rütmikitarri mängimine ja tema vanim vend Joe (kes bändi juhtis) toetas seda ideed. Vahetult enne Middlesbrough'st lahkumist Londoni muusikamaastikule muutis bänd oma nime The Wildflowersiks. Selle bändi teised liikmed olid Micky Moody (hilisem Whitesnake) ja Bruce Thomas (hilisem Elvis Costello ja The Attractions).
**Piz Fora** on mägi Bernina mäestikus (Alpid) Itaalia ja Šveitsi piiril. Mägi on kolmikpunkt Val Fedozi, Val Fexi (mõlemad Graubündeni kantonis) ja Val Malenco (Lombardias) orgude vahel.

Sassa di Fora, Piz Fora, on massiivne ja keeruline mägi, mis asub Alpide ahela keskel Valmalenco ja Alta Engadina vahel. See moodustab viimased läänepoolsed kõrged kõrgused ja selle tipu kohal kõrgub Bernina rühm; kolm erinevat ja kergelt kaldus seljandikku.

Nende seljandike loodekülg moodustab Val Fedozi pea ja on tavaliselt Vadrec da Fedozi poolt; suur jääaegne platoo tipu all. Kirdekülg, samuti jääga kaetud, on lääneküljega võrreldes järsema kaldega, kuid vähem muljetavaldavate vaadetega, peamiselt Vadret dal Güzile ja Vadret da Fexile, mis moodustab Val Fexi läänetipu. Lõunaküljel asub Bernina rühma kõige muljetavaldavam struktuur, Goldi kuru. Fuorclast Chapütschini idas on selle ulatus 3 km ja mõnes piirkonnas on üle 600 m kõrge. Fora otsiku järskude nõlvade all on lõunanõlva ainus liustikulaiendus väike Sassa Fora liustik.

Ekspeditsioonid selle kauni mäe tippu algavad Chiareggios Valmalencos või Sils-Marias Engadinis. Mõlemal marsruudil on sarnased raskused ja läbimisajad. Lõunapoolse tee eeliseks on see, et see on palju maalilisem ja avatum, vähendades samal ajal ka 300 meetrit kõrgust, kuid see on keerulisem. Mõlemal juhul ei hõlbusta ükski tugipunkt pikka ja väsitavat tõusu. Matk sobib ainult hästi treenitud mägironijatele.
**Wildkogel** on 2224 m kõrge rohune mägi Kitzbüheli Alpides Austria Salzburgi liidumaal. See asub Salzachi jõe orust ning Neukirchenist ja Brambergist põhja pool.

*Wildkogelhaus* (ehitatud 1898. aastal) 2005 m kõrgusel võib majutada kuni 100 külalist (restoranid, saun ja disko). Siit algab 14 km pikk kelgurada.

Talviti on seal suur suusapiirkond, kus on 55 km hooldatud suusaradu, 45% sinised, 40% punased ja 15% mustad. Kõrgeim tõstuk viib reisijad 2150 m kõrgusele. Seal on 6-kohaline trossteetõstuk vahepeatustega, 6-kohaline tooltõstuk, kaks 4-kohalist tooltõstukit, üks topelt tooltõstuk, viis lift-e ja neli T-bar tõstukit. Laskuda on võimalik Neukirchenisse (1300 m, pikkus 5 km) ja Brambergi (pikkus 14 km).

Mäel asub pikim rada ("Pinzga") Salzburgi liidumaal, 200 km.

Suviti on palju matkamisvõimalusi (kõrgusmatkamine). Wildkogel pakub jalgrattasõitu maastikujalgratastele ( "Bike-Arena") ja ka igal aastal peetaval Transalpil osalejad peavad ületama. Mägi on ka populaarne paraplaaniga murdmaalendude alguspunkt, kuna Pinzgau on termiliselt väga töökindel.

360-kraadine Wildkogeli panoraam
**Ahto Veerme** (26. juuli 1933 – 11. november 2004) oli Eesti muusik (kitarrist), ansamblijuht, helilooja ja muusikatoimetaja.

Džäss ja Kevade ansambel
------------------------

1960. aastatel oli Ahto Veerme Eesti džässi edendaja, poolenisti põrandaaluste džässifestivalide korraldaja ja muusik, koos pianist Harald Grünbergiga vastavatud Tallinna Kaubamaja IV korrusele rajatud moodsa restorani Kevad ansambli juht ja peamine lugude arranžeerija. Lugusid kuulati õhtuti ja öösiti (Nõukogude võimu poolt keelatud või vähemalt taunitud) välismaistest raadiojaamadest ning kanti sageli ette juba järgmisel õhtul restoranis. Toona oli restoraniansamblitel tavaks, hiljem koguni nõudeks, et enne tantsuosa mängiti "esimene tund" ehk "esimene sett" niinimetatud meeleolumuusikat ning selles osas said Eesti esmaesituse paljud, kui mitte enamus uusi tantsu-, pop- ja džässipalu laiast maailmast. Kevade ansambli solist oli Els Himma, lühikest aega musitseeris koosseisus 16-aastane Lembit Saarsalu; ansamblis mängisid põhikoosseisus kontrabassist, rohkem purjesportlasena tuntud Jüri Pližnik, trummar Lembit Himma; ansamblis musitseerisid lühemat aega või asendajatena paljud Eesti tuntud ja vähem tuntud muusikud. Uno Naissoo ja teised heliloojad tõid Veermele oma uusi lugusid esmaesituseks. Selle ansambli tegevus vajab Eesti džässi ja tantsumuusika ajaloo vaates põhjalikumat uurimist ja talletamist.

Töö Eesti Raadios
-----------------

Ahto Veerme töötas aastakümneid Eesti Raadios muusikatoimetajana[*viide?*], kus koos kolleegide Vello Miku, Toomas Velmeti, Anne Ermi, Aarne Vahuri ja teistega laoti vundament džäss- ja klassikalise muusika elujõulisele kohale tänases ringhäälingus[*viide?*].

1980. aastad
------------

1980. aastatel töötas Ahto Veerme kitarristi ja arranžeerijana peamiselt Viru Varietees tegutsenud ansamblis Peijarid[*viide?*], mille terviktrupi kunstiline juht oli Mait Agu ja ansambli liider akordionist Jaan Sommer. Ansamblis musitseerisid veel klarnetist Rein Karin, viiuldajad Erki Aavik ja Priit Bernhardt, kontrabassimängija Erko Klesment ning löökriistamängija Rein Saue; vokaalsolistid olid Ele Kõlar, Kaja Kõlar ja Uno Loop, varem lühikest aega ka Ahti Männik, asendajatena Mare Väljataga, Hans Miilberg.

Pikka aega oli Ahto Veerme S. M. Kirovi nimelise näidiskalurikolhoosi kultuuriosakonna vokaal-instrumentaalansambli Ankur (ametlik nimi!) juht ja basskitarrist.[*viide?*] Selles ansamblis musitseerisid akordionist Jaan Sommer, saksofonist Ants Laas, trummar ja laulja Rein Saue; sagedaste asendajatena viiuldaja Erki Aavik ja saksofonist Reedik Võrno.

Ahto Veerme oli muusikute hulgas hinnatud nii oma teadmiste kui ka muusikaliste oskuste poolest ning oli juba noorena teeninud kolleegide hulgas hüüdnime Dotsent.

Tema üks tuntumaid laule on "Maailm samme täis" (Heldur Karmo sõnad).

Ahto Veerme on maetud Tallinna Metsakalmistule (V, 6, 3320).

Viited
------

1. ↑  Ahto Veerme. "Maailm samme täis". *Vikipeedia*.

Välislingid
-----------

* Laul "Maailm samme täis" Georg Otsa ja Eesti Raadio orkestri esituses Estonia kontserdisaalis 1970, dirigent Peeter Saul, telerežissöör Elmo Lööve. YouTube
**Kevin Orez Lyde** (sündinud 12. märtsil 1980) on Ameerika Ühendriikide elukutseline korvpallur, kes mängis Eesti klubis BC Kalev/Cramo keskmängijana. 

Kevin Lyde on 206 cm pikkune ja kaalub 122 kg. Ta on mänginud Temple'i kolledžis ning viimased hooajad NBA tütarliigas klubides Greenville Groove, Columbus Rivercats, Fayetteville Patriots ja Dakota Wizards. 

Lyde mängis kolledžikorvpalli neli aastat. Temast sai kolledži läbi aegade kolmas mängija, kes on võtnud maha hooaja jooksul 1000 lauapalli ja visanud 1000 punkti. Peale selle blokeeris ta klubis Owls mängides kuni 219 viset. Oma esimesel hooajal NCAA liigas juhtis Lyde liigat ründelauapallide poolest (4,1 mängu kohta). 2002. aastal ei saanud Lyde NBA *draft*'is kohta ja alustas mängimist NBA tütarliigas. Sinna jäi ta mängima neljaks hooajaks. Neljandal hooajal olid tema keskmised näitajad mängus 9,6 punkti, 6,4 lauapalli ja 1,4 viske blokeerimist kuni 24,6 minuti kohta. 2008. aasta suvel oli Lyde taas väga lähedal NBA-sse sattumisele, kuid viimasel hetkel ütles temast ära klubi Utah Jazz. Järgmisena pakkus Lyde'ile lepingut BC Kalev/Cramo, selle võttis Lyde vastu ja alustas korvpalli mängimist Euroopas. Tema keskmised näitajad Balti korvpalliliigas on 12,8 punkti, 6 lauapalli ja 1,5 resultatiivset söötu. Balti korvpalliliiga edetabelis asub Lyde visete blokeerimises teisel kohal, blokeerides keskmiselt 1,4 viset.

Kevin Lyde on väga jõuline ja oma suuruse kohta kiire mängija. Enamiku punktidest viskab ta küll korvi alt, kuid on võimeline viskama ka kolmepunktiviskeid. Lyde tuli Kaleviga Eesti meistriks.[*viide?*]

Välislingid
-----------

* Profiil bbl.net
* Profiil bckalev.ee
* Tutvustus jazzbots.com
* Tutvustus nba.com
* Tutvustust espn.com
**Lennart Sasi** (6. jaanuar 1935 Tallinn – 11. aprill 2011) oli eesti tehnikateadlane.

Elulugu
-------

Ta lõpetas 1953. aastal Tallinna 2. Keskkooli ja 1958. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI) tööstus- ja tsiviilehituse erialal, mille järgselt ta suunati tööle Eesti Projekti, kus ta töötas aastatel 1958–1962 inseneri ja vaneminsenerina. Sel ajal osales ta Tallinna Laululava projekteerimises ja ehitamises, tema tehtud kavandi järgi ehitati laululava kaarte külgtoed. Tema valmistatud laululava makett on näitusel Eesti Arhitektuurimuuseumis.

Aastatel 1962–1965 oli ta TPI-s Leo Jürgensoni juures aspirantuuris, keskendudes soojuskiirguse mõõtmisele ja vastava mõõteseadme (ehk termokaamera) valmistamisele. 1967. aastal kaitses ta tehnikakandidaadi väitekirja. Aastatel 1965–1977 töötas ta TPI arhitektuurikateedris ja ehitusmaterjalide kateedris assistendi ja vanemõpetajana, stažeerides ka Helsingi Tehnikaülikooli kütte ja ventilatsiooni laboris, millest algas Helsingi Tehnikaülikooli ja TPI koostöö sisekliima, energiatõhususe ja ehitusfüüsika teadlaste ja õpilaste vahel. Aastatel 1977–2009 töötas Sasi dotsendina, peamisteks õppe- ja teadustöö valdkondadeks olid ehitusfüüsika, sisekliima, energiatõhusus ja hoonepiirete kujundamine. Ta õpetas ka disaineritele tehnilist konstrueerimist ja arhitektidele ehituslikku soojusfüüsikat.

Sasi oli 1962. aastast Eesti Arhitektide Liidu liige, 1976. aastal asutatud vanasõidukite klubi Unic asutajaliige ja iga-aastaste vanasõidukite ürituste korraldaja. Ta oli ka TPI kujunduskomisjoni esimees, ülesandeks vastutada ülikooli ruumide sisekujunduse eest.

Isiklikku
---------

Lennart Sasi abikaasa oli kujunduskunstnik ja sisustusarhitekt Malle Sasi.

Viited
------

1. 1 2  "Eesti teaduse biograafiline leksikon. 4. köide, Sar-Y. Lisa". 2013.
2. 1 2 3 4  "Sirp 29 aprill 2011 — DIGAR Eesti artiklid". *dea.digar.ee*. Vaadatud 27. augustil 2023.

Välislingid
-----------

* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 4. köide: *Sar-Y. Lisa* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013
* Haud Tallinna Pärnamäe kalmistul

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
Pärnu mudaravila
**Mudaravi** on iidne loodusravimeetod, millel on soojustoime, bioaktiivne ja mehaaniline toime. 

Mudaravi oli tuntud juba Vana-Egiptuses, samuti muistses Kreekas ja Roomas, ülejäänud Euroopasse jõudis keskajal ja hiljem. Muda kasutati kas üldvannidena või määriti kehale ja lasti päikese käes kuivada, mis soojendas organismi sügavuti väga efektiivselt. Mudaravi eesmärk ongi soojendada kudesid. Kudede temperatuuri tõustes intensiivistub naha vereringe ja sugeneb pulss (temperatuur kudedes võib tõusta 45–55 °C ja püsida pikka aega). Ravikuur leevendab valu, parandab ainevahetusprotsesse ja kudede troofikat, viib organismist välja liigset vedelikku ja jääkaineid.

Mudaravi Eestis
---------------

Eestis rajas esimese muda- ja kümblusasutuse Friedrich von Buxhoeveden 1824. aastal Saaremaale Kihelkonna lähedale Rootsikülla. Peagi kerkisid analoogilised ehitised ka Haapsallu, Kuressaarde, Pärnusse ja Narva-Jõesuusse.

Kuressaares rajati 1840. aastal Weise mudaraviasutus. Muda võeti samast lähedal olevast lahest, kus poisikesed supluse ajal alati ennast üleni mudaga sisse määrisid ja seisid nõnda meres vähemalt 15–20 minutit. 1856. aastal rajas puusepp Jakop Weise lesk pargi äärde mudaravila. Selle kuulsus ulatus ka Peterburi günekoloog-akušööri Wladislaw von Szeliga-Mierzeyewskini, kes oli juba pikka aega põdenud reumaatilist liigeste põletikku. Pärast Weise ravilas saadud mudaravikuuri paranes ta seisund tunduvalt. Järgmisel aastal võttis ta Kuresaarde minnes Peterburist kaasa neli reumahaiget, ka nende tervis paranes. 

Wladislaw Mierzejewski otsustas ehitada Kuressaarde teise mudaravila, mis valmis juba 1876. aastal Peterburi ja Itaalia arhitektide juhendamisel. Ühtlasi rajas ta raudteerööpad, et muda hobuvagonettidega Suurest lahest ravilasse transportida. 19. sajandi teisel poolel tegutses Kuressaares kokku kolm mudaraviasutust, nende patsientide arv kasvas pidevalt. 1889. aastaks ulatus see 715 inimeseni. Enamasti tuli ravi saama Peterburist, Moskvast ja mujalt Venemaalt. 1900. aastal oli supelvõõraid 592 perekonda. Bruno Pao andmetel käis 1900. aastal Kuressaare mudaravilas jalga ravimas Soome marssal Carl Mannerheim (1867–1951). Kokku viibis ta Kuressaares ravil kuus nädalat. Arvatavasti oli ta Roomassaare mudaravilas dr med Wladislaw Mierzejewski juures.

Mudaravila hävines Teise maailmasõja ajal pommirünnakute tagajärjel. 

Suviti toimub Kuressaares endise Mierzejewski mudaravila territooriumil loodusravi mess.

Viited
------

1. ↑  "Lokaalne mudaravi". *www.itk.ee*. Vaadatud 18. mail 2023.
2. ↑  Meie Maa, 28.02.1998.