recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Anne Noortekeskuse hoone aadressil Uus 56, Tartu
**Anne Noortekeskus** on Tartus Annelinnas aadressil Uus 56 tegutsev noorsootööasutus.

Hoones on kokku kaks noortekeskust: 1. korrusel noortekeskus sihtrühmale vanuses 12–19 ning 2. korrusel sihtrühmale vanuses 7–11 eluaastat. Anne Noortekeskused on osa Tartu Noorsootöö Keskusest. Noortekeskus lähtub enda tegevuses avatud noorsootöö põhimõtetest, on noorele vabatahtlikud ja tasuta. Tänu Tartu Aleksander Puškini kooli lähedusele pööratakse Anne mõlemas noortekeskuses erilist tähelepanu muu emakeelega noorte kaasamisele tegevustesse (lõimumine). Noorsootöötajad viivad läbi nii noortekeskuste ruumides kui välialadel tasuta hariduslikke töötube klassidele ja muudele noortegruppidele. Lisaks on Anne Noortekeskuse hoone põhistaap ka Tartu Noorte Töömalevale, mis on samuti üks Tartu Noorsootöö Keskuse tegevusaladest.

Anne Noortekeskus 7–11-aastastele
---------------------------------

Anne noorema sihtrühma noortekeskuse köök
Anne Noortekeskus vanuserühmale 7-11 eluaastat tegutseb hoone 2. korrusel ning on avatud esmaspäevast reedeni kella 12-18.

Noortekeskuses toimuvad erinevad huvitegevused, igapäeva tegevustes tähelepanu noorte motoorsete oskuste arendamisele (meisterdamine, kokaklubi jne).

Anne Noortekeskus 12–19-aastastele
----------------------------------

Vanemale vanuserühma, st 12–19-aastastele suunatud noortekeskus asub hoone 1. korrusel ning on avatud õppeaasta keskel iga päev: esmaspäevast neljapäevani kella 12-19, reedel kella 13-21 ning laupäeval ja pühapäeval kella 13-17.

Anne vanema sihtrühma noortekeskus
Anne vanema sihtrühma noortekeskuse fookussuund on noorte tööhõive ning vastavalt sellele toimuvad tegevused nagu Tartu noorte töömalev, ettevõtlikkuse arendamine läbi projektide kirjutamise koos noortega, vabatahtliku tegevuse populaarsuse tõstmine, koolivaheaja tegevuste ja sündmuste planeerimine. Lisaks pööratakse igapäeva tegevustes tähelepanu noorte motoorsete oskuste arendamisele (meisterdamine ning kokaklubi) ning avardatakse noorte silmaringi ettevõtlikkuse klubis. Sotsiaalseid oskuseid arendatakse läbi noorelt-noorele tegevuste, vestlusringides ja lauamänguõhtutel. 

Noortekeskuses saavad noored mängida lauamänge, suhelda eakaaslastega, kuulata muusikat, mängida lauatennist, lauahokit või xboxi. Kõik noortekeskuses toimuvad tegevused on noortele tasuta ja avatud osavõtuga.

Tartu Noorsootöö Keskus
-----------------------

Tartu Noorsootöö Keskuse Lille maja hoone, Lille 9 Tartu
Tartu Noorsootöö Keskus on Tartu linnavalitsuse kultuuriosakonna allasutus, mis korraldab noorsootööd Tartu linnas. Keskusel on kokku viis noortekeskust- kaks Anne Noortekeskust (vanusele 7-11 ning 12-19 eluaastat) aadressil Uus 56, Tartu; kaks Lille Noortekeskust (vanusele 7-11 ning 12-19 eluaastat) aadressil Lille 9, Tartu ning Ilmatsalus üks noortekeskus (vanusele 7-19 eluaastat), aadressil Järve tee 8, Ilmatsalu.

Viited
------

Välislingid
-----------

* Anne Noortekeskuse info Tartu Noorsootöö Keskuse kodulehel
* Tartu Noorsootöö Keskuse koduleht
Vedur C30-7 Ameerikas (1984)
Vedur C30-7Ai-1562 Tapa raudteejaamas (2005)
Maha kantud vedur C30-7Ai-1569 Tapa depoos
**GE C30-7Ai** on kuueteljeline diiselvedur, mida tootis aastatel 1976–1986 Ameerika Ühendriikide ettevõte GE Transportation Systems. 

C30-7A on diiselveduri U30C edasiarendus. Veduri jõuallikas on 12-silindriline ja 3000 hj (2200 kW) FDL-seeria diiselmootor, mis võib arendada tippkiiruse kuni 105 km/h. Vedurit toodeti kokku 1137 ühikut algselt Põhja-Ameerika raudteede teenindamiseks. 

Algselt rööpmelaiusele 1435 mm valmistatud vedurid ehitati Eesti Raudteele ostmise järel ümber rööpmelaiusele 1520 mm (indeks „i" tähistab rööpmelaiuse ümberehitamist).

2001. aastal ostis EVR (Eesti Raudtee) kokku 77 kasutatud C-seeria vedurit: 19 C30-7Ai-d ja 58 tema edasiarendust C36-7i. Enne Eestisse toomist 2002. aastal vedurid moderniseeriti ning viidi üle 1520 mm rööpmelaiusele. C30-7Ai ja C36-7i vahetasid Eestis välja enamiku vanadest Vene veduritest nagu 2TE116 ja M62. Eestis kannavad C30-7Ai vedurid järjekorranumbreid 1558–1576.

Võrreldes Vene päritolu veduritega on C-seeria veduritel mõnevõrra suurem teljekoormus, mistõttu ei saanud kasutada vedureid piiriülesteks vedudeks.

Seoses transiidi olulise vähenemisega on C30-7Ai vedurid tänaseks Eesti Raudtee ekspluatatsioonist eemaldatud. 

2017. aastal valmis Tapa depoos C30-7Ai raamil ja veermikul põhinev uus diiselvedur C30-M, mis on esimene taasiseseisvusperioodil Eestis valmistatud vedur.

2023. aasta lõpul müüs riigiettevõte Operail 32 Ameerika diiselvedurit vanarauaks.

Viited
------

1. ↑  C30-7i; Rongimees
2. ↑  Riik jätab Ameerika vedurid ka edaspidi Eesti Raudteele, Vaadatud 24.01.2024
3. ↑  Galerii ja video: Eestis valmis üle hulga aja uus vedur; ERR Uudised
4. ↑  Operail müüs pea pooled oma veduritest vanarauaks; Äripäev, 07.01.2024
5. ↑  Operaili vanad vedurid lähevad vanarauaks; ERR'i uudised, 23.01.2024

Välislingid
-----------

* 
* 
* 
* 
* Ametilood: Vennad vedurijuhid; ERR Videoarhiiv
Vladimir Vassiljev (1972)
 Vladimir Vassiljev ja Jekaterina Maksimova Suure teatri laval Ludwig Minkuse "Don Quijote'is" (1971)
**Vladimir Viktorovitš Vassiljev** (vene keeles Владимир Викторович Васильев; sündinud 18. aprillil 1940 Moskvas) on vene balletitantsija, ballettmeister, koreograaf ja näitleja.

Pärast Suure Teatri Koreograafiakooli lõpetamist 1958. aastal asus Vassiljev balletisolistina tööle Moskva Suures teatris. Juhtiva balletisolistina jäi ta seal kuni 1988. aastani. Koreograafina on ta töötanud alates 1971. aastast. 

Pärast GITIS-e režiiteaduskonna ballettmeistriosakonna lõpetamist 1982. aastal on ta tegutsenud samas koreograafia õppejõuna (kuni aastani 1995), aastatel 1985–1995 oli ta koreograafiakateedri juhataja. 1989. aastast on ta professor.

Ta on olnud aastatel 1995–2000 Suure Teatri direktor ja balletitrupi kunstiline juht.

Tunnustus
---------

* 1964 – Varna rahvusvahelise balletikonkursi *Grand Prix of Varna*
* 1964 – Vene NFSV teeneline kunstnik
* 1969 – Vene NFSV rahvakunstnik
* 1970 – Lenini preemia
* 1973 – NSV Liidu rahvakunstnik
* 1976 – Lenini orden
* 1977 – NSV Liidu riiklik preemia
* 1995 – Lomonossovi-nimelise Moskva Riikliku Ülikooli auprofessor
* 2000 – orden Teenete eest Isamaa ees IV järk
* 2008 – orden Teenete eest Isamaa ees III järk
* 2021 – valiti Venemaa Kunstide Akadeemia auliikmeks

Isiklikku
---------

Tema abikaasa oli Suure Teatri priimabaleriin Jekaterina Maksimova (1939–2009).

Viited
------

1. ↑  Presidendi ukaas, 18. aprill 2000
2. ↑  Presidendi ukaas, 1. detsember 2008

Välislingid
-----------

 Vladimir Vassiljev – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
**Otto Johan von Rosen** (u 1660 – 1709) oli Rootsi sõjaväelane, kes osales Põhjasõjas, juhatades Liivimaa aadlilipkonda.

Elulugu
-------

Otto Johan von Rosen sündis 1660. aastate paiku Liivimaal. Tema vanemad olid Otto von Rosen ja Dorothea Maria von Kahlden.

1677. aastal oli ta lipnik Riia garnisonis ning hiljem kapten-leitnant Tavastehusi ja Nylandi jalaväerügementides. 1686. aastal asus ta teenistusse Liivimaa aadlilipkonda ning teenis seal ka Põhjasõja ajal. 1702. aastal tekkis tal konflikt Johan Christoffer von Schreiterfeldtiga, kelle ta maha lasi. Sellest hoolimata sai ta oma sõjaväekarjääri jätkata.

1703. aastal sai ta Liivimaa aadlilipkonna juhiks ning ooberstleitnantiks.

1705. aastal ülendati ta ooberstiks. Tema aadlilipkond kuulus Lewenhaupti armeesse, mis 1709. aastal Venemaale marssis. Ta osales samal aastal Lesnaja lahingus.

Selles lahingus Otto Johan von Rosen ka suri.

Isiklik elu
-----------

Otto Johan von Rosen abiellus Anna Margaretha von Rothauseniga.

Neil oli viis last: Dorothea Sophie von Rosen, Anna Elisabeth von Rosen, Sigrid Juliane von Rosen, Charlotte von Rosen ja Margaretha Jakobina von Rosen.

Viited
------

1. 1 2 3 4  "Otto Johann von Rosen, a. Kl.-Roop". Vaadatud 14.03.2023.
2. 1 2 3  "Karl XII:s officerare. Biografiska anteckningar". Vaadatud 14.03.2023.
3. ↑  "Officers of Charles XII. Biographical Notes". Vaadatud 14.03.2023.
4. 1 2 3  "The regiments of the Swedish army 1700–1718". Vaadatud 14.03.2023.
**Jaan Taklaja** VR II/3 (27. oktoober (vkj 15.) 1898 Kaarli vald – 3. august 1942 Sevurallagi vangilaager, Sverdlovski oblast, Venemaa) oli Eesti ajakirjanik.

Noorus ja haridus
-----------------

Sündis Rimmu talus sepa pojana. Õppis Rimmu algkoolis 1908–1911, Kõpu kihelkonnakoolis 1911–1913, A. Kamseni kaubanduskoolis Viljandis 1915–1918, Tartu Kommertskoolis 1918–1920 (vaheaegadega), Tartu Ülikooli kaubandusteaduse osakonnas 1920–1922 ja Berliini Kaubandusülikoolis 1922–1925. EYS Veljesto liige.

Vabadussõda
-----------

Vabadussõjas osales vabatahtliku kooliõpilasena 6. detsembrist 1918. Oli algul Tartu Vabatahtlikkude Pataljoni maakuulajate komandos, siis 2. roodus. Ülendati veebruaris 1919 kapraliks ning viidi seoses õpingute jätkamisega üle pataljoni reservroodu (nimetatud ka Tartu kooliõpilaste reservrooduks) ning vabastati otsesest sõjaväeteenistusest. Alates maist 1919 Tartu Kooliõpilaste Pataljonis, algul 2. siis 3. roodus ning juunist muusikakomandos. Ülendati nooremallohvitseriks juulis 1919. Vabastati sõjaväest märtsis 1920.

Vabariigi Valitsuse otsusega 17. augustist 1920 anti Tartu Kooliõpilaste Pataljoni kapralile Jaan Taklajale Vabadusristi II liigi 3. järk nr 542, 

> „"hinnates wahwust, mis [ta oli] ülesnäitanud lahingus 30. jaanuaril 1919 a. Hummuli mõisa juures""
> 
> 
> 

Lisandus 10 000 marka, prii kool kuni kõrgkooli lõpuni ja Vabadussõja Mälestusmärk. Sai tavalises korras 4,39- hektarilise talukoha Kaarli valla Saksa karjamõisast, mis ristiti Sepise taluks ja mille pidajaks oli isa. Koht kinnistati tema nimele 1932. aastal.

Elu pärast sõda
---------------

Pärast sõda tegutses Kauba Panga ametnikuna Tartus 1920–1922, Eesti ajalehtede korrespondendina Berliinis 1922–1925. Oli ajalehe Elu toimetaja Võrus 1926–1928 ning 1928–1940 Päevalehe majandusosakonna toimetaja.

Ühiskondlikult tegev Berliini Eesti Seltsi esimehena 1923–1924, Eesti Ajakirjanikkude Liidu juhatuse abiesimehena 1929–1934 ja esimehena 1934–1940, Kultuurkapitali Ajakirjanduse Sihtkapitali valitsuse esimehena 1929–1934 ja esinduskogus esimehena 1934–1940, Eesti Telegraafi Agentuuri juhatuses 1929–1932, Estonia Seltsi juhatuses 1934–1940 ning VRVÜ Tallinna osakonna juhatuses 1931–1940.

Arreteeriti NKVD poolt 14. juunil 1941 Tallinnas ning viidi Sverdlovski oblastisse Sevurallagi vangilaagrisse. Mõisteti NSVL SARKi Erinõupidamise otsusega 15. juulil 1942 surma.
Jaan Taklaja lasti maha 3. augustil 1942 Sevurallagis. Matmispaik teadmata.

Isiklikku
---------

Abiellus 1926 Leida-Marianne Krebsiga (1897–1950). Lapsed: Tiina-Mai (1929) ja Jaan-Peeter (1935). Abikaasa ja lapsed küüditati juunis 1941 Kirovi oblastisse. Poeg tuli tagasi Eestisse 1947 ja lapsendati hiljem onu poolt, päästmaks teda uuest küüditamisest. Tütar jõudis samuti tagasi 1947, kuid viidi 1949. aastal uuesti Kirovi oblastisse. Pääses Eestisse 1956. Abikaasa põgenes asumiselt kodumaale 1947, kuid vangistati ning suri kolm aastat hiljem Valga vangilaagris vähki.

Välislingid
-----------

* Jaan Taklaja Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
Jaunburtnieki mõis 1903. aasta kaardil. Väljavõte kaardilt "Wegekarte des Wolmarschen Kreises mit den Kirchspiels- und Gutsgrenzen" (1903). Mõisa valdused on kaardil tähistatud numbriga 87
**Jaunburtnieki mõis** (saksa keeles *Sternhof*, läti keeles *Jaunburtnieku muiža*) oli rüütlimõis Liivimaal Volmari kreisis Astijärve kihelkonnas. Nüüdisaegse haldusjaotuse järgi asub mõisasüda Valmiera piirkonnas Bērzaine vallas Bērzaines.

Ajalugu
-------

Mõisa kohta on esimesi teateid XVII sajandist, mil see kuulus Astijärve mõisa koosseisu. Viimane läänistati XVII sajandi alguses riigikantsler Axel Oxenstiernale. Reduktsiooni ajal redutseeriti mõis tema järeltulijatelt ja see oli kuni 1762. aastani riigimõis. Aastail 1703–1748 olid mõisa rendivaldajateks Vietinghoffid, seejärel oli see kaks aastat vabahärra Gustav Reinhold von Mengdeni valduses. Aastail 1750–1752 oli rentnikuks Narva kindluse komandant vabahärra Heinrich Wilhelm von Stein, seejärel Viiburi kubermangu nõunik Abraham Hegge. Seejärel valdasid seda Buddenbrockid. 1762. aastal doneeriti mõis Burchard Christoph von Münnichile ja tema abikaasale. Münnichitele kuulus mõis aastani 1774, mil see läks Rönnede valdusse. Vahepeal kuulus mõis veel Chreptowiczitele, aadliseisusse mitte kuulunud Schickide perele ja Smolianidele. Viimane omanik oli aastatel 1910−1920 vabahärra Axel Woldemar von Nolcken (1883−1954).

Mõisa suurus
------------

Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 16 ja 5/8 adramaad, sellele allus 316 mees- ja 317 naishinge (neist osa olid Matīši kihelkonna hingekirjas). Aastal 1688 oli mõisa suurus 16 ja 1/4 adramaad. Aastal 1734 oli adramaid 15 ja 1/8, aastal 1757 aga 15 ja 7/8. Aastal 1823 oli mõisa suurus 12 ja 11/20 adramaad. Aastal 1832 oli mõisal adramaid 12 ja 11/20, aastal 1881 aga 6 ja 70/80, lisaks allus mõisale 16 ja 20/80 adramaad mõisadele kuuluvate talude valduses.

Mõisaansambel
-------------

Mõisakompleksist on säilinud härrastemaja, mõisavalitseja maja, laut-tall, ait, sepikoda, piiritusevabrik ja park.

Karjamõisad
-----------

Mõisa koosseisu kuulus aastal 1816 mainitud karjamõis, mis jäi Matīši kihelkonda: *Sehmel*.

Viited
------

1. ↑  Jaunburtnieku muiža.
2. ↑  Bienestamm, H. von. Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner, 1826, lk 241.
3. ↑  Hagemeister, Heinrich von. Materialen zu einer Geschichte der Landgüter Livlands. Erster Theil. Riga: Eduard Frantzen´s Buchhandlung, 1836, lk 115.
4. ↑  Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 137.

Astijärve kirik
Astijärve kihelkond

**Kirik**: Astijärve kirik  

**Mõisad**: Astijärve kirikumõis | Astijärve mõis | Baloži mõis | Briede mõis | Dūre mõis | Ēķini mõis | Jaunburtnieki mõis | Labrenči mõis | Lizdēni mõis | Luteri mõis | Rantsna mõis | Rūte mõis | Sauļi mõis | Seķi mõis | Svenne mõis | Zvārte mõis
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel on juristist ja toimetajast; tema samanimelise isa kohta vaata artiklit Arnold von Tideböhl.* |

---

Tideböhli suguvõsa aadlivapp
**Arnold Johann Heinrich von Tideböhl** (10. aprill (vkj) 1860 Riia − 14. jaanuar 1919 Tartu) oli jurist, toimetaja ja poliitik.

Elulugu
-------

### Päritolu ja haridustee

Põlvnes XVIII sajandi 30. aastatel Eestimaale rännanud Pommeri suguvõsast. Tema isa oli Liivimaa kindralkuberneri kantselei direktor salanõunik Arnold von Tideböhl (1818−1888). Ema Franziska (Fanny) Marie Josepha von Eltz (1822−1892) pärines Korneti mõisnike suguvõsast. Hariduse omandas Peterburis Anna koolis, Viljandi maagümnaasiumis ja Tartu gümnaasiumis. 1879−1883 ja 1884 tudeeris ta Tartu ülikoolis õigusteadust. Stuudiumi lõpetas 1885. aastal õigusteaduse kandidaadi kraadiga.

### Tegevus juristina

Pärast ülikooliõpinguid teenis aastatel 1886−1887 Riia rae auskultandina. Seejärel oli kuni 1889. aastani Riias rae- ja õuekohtu advokaat. Siirdus Venemaale ja oli kaks aastat (1889−1891) Tiflisi apellatsioonikohtu auskultant.

### Riias ja Tartus

Naasis oma sünnilinna Riiga ja oli aastatel 1892−1902 väljaande Baltische Monatsschrift toimetaja. 1903. aastal kolis elama Tartusse. Alates 1903. aastast oli Tartu-Võru aadli eestkosteasutuse sekretär. Ta oli Liivimaa Saksa Seltsi asutajaid (1906); aastatel 1906−1912 oli ta selle Tartu osakonna (grupi) viitsepresident ja seejärel kuni 1914 president (esimees). 1906. aastal Tartu linnavolikogu valimiste eel juhtis Saksa valimisbürood. Aastatel 1914−1915 oli ta Küüni tänaval asunud pangakontori omanik. 1915. aastal küüditati ta sise-Venemaale Tomski kubermangu, kuid naasis kaks aastat hiljem. Seejärel oli taas Tartus pangakontori omanik. 1917 ja 1918 oli ta väljaande Dorpater Nachrichten toimetaja.

### Surm

Mõrvati enamlaste poolt Tartu Krediitkassa keldris 14. jaanuaril 1919. Maetud Raadi (Tartu Vana-Jaani) kalmistule.

Isiklikku
---------

Naitus 1908. aastal Elisabeth Louise Emma von Rieckhoffiga (1881−1932). Sellest liidust sündis tütar Franziska Bertha Dorothea (Dori) von Tideböhl (1911−1990), kes abiellus Riiast pärit õigusteaduse magistri Hermann Gustav Friedrich Theodor von Hirschheydtiga (1899−1973).

Viited
------

1. ↑  EEVA: Arnold von Tideböhl jun. (1860−1919). Jurist, ajakirjanik, publitsist, poliitik.

Välislingid
-----------

* Arnold von Tideböhl veebisaidil "BBLD - Baltisches biografisches Lexikon digital"
Malvaste kalmistu hilissügisel.  
Foto: Kalervo Kinnunen, 02.12.2009
Malvaste kalmistu kevadel.  
Foto: Kalervo Kinnunen, 28.05.2011
**Malvaste kalmistu** on kalmistu Reigi kihelkonnas Hiiumaa saarel Läänemaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Malvaste külas Hiiumaa vallas Hiiu maakonnas.

Malvaste kalmistu rajati 1925. aastal. Kalmistu on alates 1999. aastast riiklik ajaloomälestis.

Kalmistu loodeosas asub Malvaste kabel. Kalmistu on praegu kasutusel ning on üldiselt hooldatud. Malvaste kalmistu pindala on 0,46 hektarit ja kalmusid on kokku umbes 200. Sealsed riikliku kaitse all olevad mälestised on Malvaste kabeliaed ja Malvaste õigeusu kabel.

Kalmistul asub ristpalkidest vana kabel, mille edelaküljele on hiljem juurde ehitatud puidust kellatorn. Kabeli ehitaja Peeter Holm on maetud kabeli juurde.

Esimene matmine Malvaste kalmistule toimus 1925. aastal. Samal aastal toodi kalmistule kabeli ehituseks vajalikud palgid, mis pärit Puski raamatukaupluse hoonest.

Vaata ka
--------

* Malvaste kabel

Viited
------

1. ↑  "Malvaste kalmistu". - Hiiumaa kalmistud. Hiiumaa Muinsuskaitse Selts. Kärdla 2013. Lk 104
2. ↑  Kultuurimälestis nr 22281 "Malvaste kabeliaed"

Kirjandus
---------

* "Malvaste kalmistu". - Hiiumaa kalmistud. Hiiumaa Muinsuskaitse Selts. Kärdla 2013. Lk 103-108

Välislingid
-----------

* Malvaste kalmistu kultuurimälestiste riiklikus registris Muuda Vikiandmetes
* Kultuurimälestis nr 23451 "Malvaste õigeusu kabel"
* Malvaste kalmistu Veljo Ranniku kogus. Muinsuskaitseameti fotokogu
* Kõrgessaare valla hallatavate kalmistute kasutamise eeskiri
Moussa Niakhaté 2018. aastal Mainz 05 särgis
**Moussa Niakhaté** (sündinud 8. märtsil 1996 Roubaix's) on Prantsusmaal sündinud Senegali jalgpallur, kes mängib keskkaitsjana Inglismaa Premier League'i klubis Nottingham Forest ja Senegali jalgpallikoondises.

Ta alustas klubikarjääri Prantsusmaal. Aastatel 2004–2011 kuulus ta Lille'i noortesüsteemi. Hooajal 2014/15 debüteeris ta Prantsusmaa esiliigas Valenciennes'i meeskonnas. Hooajal 2017/18 mängis ta Prantsusmaa kõrgliigaklubis FC Metz.

Aastatel 2018–2022 mängis Niakhaté neli hooaega Saksamaa kõrgliigaklubis Mainz 05.

2022. aasta juulis sõlmis ta kolmeaastase lepingu äsja Inglismaa kõrgliigasse tõusnud Nottingham Forestiga.

Aastatel 2014–2019 mängis Niakhaté Prantsusmaa noortekoondistes. Senegali jalgpallikoondises tegi ta debüüdi 24. märtsil 2023 Aafrika rahvaste karikavõistluste valikmängus Mosambiigi vastu.

Viited
------

1. ↑  "FOREST COMPLETE MOUSSA NIAKHATÉ SIGNING". nottinghamforest.co.uk. 6.7.2022. Vaadatud 9.7.2022

| * v
* r
Nottingham Forest FC mängijad  –  Premier League |
| --- |
| 

* 1 Turner
* 3 Tavares
* 4 Worrall
* 5 Mangala
* 6 Sangaré
* 7 Williams
* 8 Kouyaté
* 9 Awoniyi
* 10 Gibbs-White
* 11 Wood
* 12 Santos
* 13 Hennessey
* 14 Hudson-Odoi
* 15 Toffolo
* 16 Domínguez
* 18 Felipe
* 19 Niakhaté
* 21 Elanga
* 22 Yates
* 23 Vlachodímos
* 24 Aurier
* 26 McKenna
* 27 Origi
* 28 Danilo
* 29 Montiel
* 30 Boly
* 32 Omobamidele
* 34 Horvath
* 38 G. Shelvey
* 40 Murillo
* 41 Aguilera
* 43 Aina
* Treener: Nuno

 |
Aleksei Parnabas
**Aleksei (Aadu) Parnabas** (1. jaanuar 1919 Velise – 26. jaanuar 1986 Velise) oli Eesti põllumees ja dendropargi rajaja, kodu-uurija.

Elulugu
-------

Aleksei Parnabas sündis Velise vallas Sillaotsa külas Veski talus pere teise lapsena.

1927. aastal alustas ta õpinguid Velise 6-klassilises algkoolis, kus osales õpilaskarskusringis, kõne- ja kirjandikirjutamisvõistlustel ning aitas toimetada kooliajakirja Koidik.

1935. aastal, pärast isa surma, katkes Aleksei koolitee, sest kogu kodune majapidamine jäi tema kanda. Kõik, mis puudutas põllupidamist ja taimekasvatust, õppis Aleksei Parnabas iseseisvalt raamatutest ja ajakirjadest. 1937. aastal hakkas ta talu plaanipäraselt ümber kujundama ning alustas tööd ka Velise külaraamatukogus.

1940. aastal saadeti ta ajateenistusse, kuid kehva tervise tõttu sai augustis 1940 sõjaväeteenistusest vabastuse, naasis kodutallu ning jätkas tööd Velise külaraamatukogu juhatajana.

1945. aastal sai Aleksei Parnabasist Velise rahvamaja juhataja. 1951–1952 töötas ta Sipa ja Valgu MTJ agronoomina. 1960. aastal tegeles taimekasvatusega ning kuulus kolhooside likvideerimiskomisjoni. 1961. aastast töötas ta Valgu sohvoosis mesinikuna, hiljem Velise osakonna brigadiri ja osakonnajuhatajana, 1967–1970 mesiniku ja metsatehnikuna ning kuni 1977. aastani metsavahina.

Aleksei Parnabas on maetud Velise kalmistule.

Isiklikku
---------

Aleksei Parnabas sündis Aadu Parnabasi ja Maria (Mari) Parnabasi teise lapsena. Esimene laps suri I Maailmasõja ajal, nii kasvas Aadu üles pere ainsa lapsena. Varakult tuli võtta üle talu juhtimise roll ja jätkata isa elutööd.

Aleksei Parnabas abiellus 1951. aastal Mai Savimaaga, kes töötas Valgu 7-klassilises koolis õpetajana. Koos jätkati tegelemist aianduse ja haljastusega. Köögiviljakasvatuses olid Aleksei ja Mai väga edukad, saades erinevaid diplomeid ja tunnustusi Rapla rajooni põllumajandusnäitustelt.

Alekseil ja Maril endal ei olnud järglasi ning peale Aleksei lahkumist jätkasid tema elutööd Sillaotsa talumuuseumis perekond Kusminid ning hiljem Velise Kultuuri ja Hariduse Selts.

Ühiskondlik tegevus
-------------------

Aleksei Parnabas oli ühiskondlik kultuurimälestiste ja looduskaitseinspektor.

1965. aastal hakkas ta oma kodu juurde looma dendroparki ning 1967. aastal rajama metsaparki. 1981. aastal kuulutati Sillaotsa dendropargid Rapla Täitevkomitee otsusega kohalikuks looduskaitse objektiks. Dendaariumis on kokku ligi 170 puu- ja põõsaliiki ning nende vorme.

Ta on Sillaotsa talumuuseumi rajaja. Pärast abikaasa surma kogus ta oma isatallu Sillaotsas säilinud, aga ka külaelanike annetatud töö- ja tarberiistu. Muuseum loodi ametlikult 23. detsembril 1983 ja see oli Mahtra Talurahvamuuseum filiaal. Talumuuseumis on käsikirjadena hoiul ka tema koduloolised uurimused.

Ta oli Eesti Rahvamuuseumi kirjasaatja, 1984. aastast aukorrespondent. Tema kirjatöid ilmus ka kohalikus rajoonilehes Ühistöö.

Vaata ka
--------

* Velise Sillaotsa Talumuuseum
* Velise

Viited
------

1. 1 2 3 4
2. 1 2
3. ↑

Välislingid
-----------

* 
* 
* 
* 
*
**Mathias Giezing** (1664–1710) oli Rootsi sõjaväelane, kes osales Põhjasõjas ning juhatas Saaremaa maatragunieskadroni.

Elulugu
-------

Mathias Giezing (mõnes allikas ka Giging) sündis 1664. aastal Liivimaal.

1679. aastal oli ta musketär Campenhauseni jalaväerügemendis. 1681. aastal oli ta kapral von der Pahleni ratsarügemendis. 1685. aastal sai ta Riia kubernerirügemendis lipnikuks ning 1695. aastal leitnandiks.

1700. aastal sai Giezing kapteniks Saaremaa maatragunirügemendis (ka tema sugulane oli seal kapten), mille ülemaks oli sel ajal Jakob von Kaulbars. 1702. aastal sai ta majoriks.

Von Kaulbars hukkus 1705. aastal Gemauerthofi lahingus ning peale teda sai Giezing rügemendijuhiks. Selles ametis oli ta kuni 1710. aastani, mil üksus Riia piiramisel hävis.

Mathias Giezing suri piiramise ajal 20. mail 1710 katku.

Isiklik elu
-----------

Mathias Giezing abiellus Eva von Schwengelmiga.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  "Karl XII:s officerare. Biografiska anteckningar". Vaadatud 16.03.2023.
2. ↑  "Svenska arméns regementen 1700-1718". Vaadatud 16.03.2023.
Aždahaki kraater (2009)
**Aždahak** (armeenia keeles Աժդահակ, Գեղ, aserbaidžaani keeles *Acdağ*, *Qızıldağ* ('punane mägi'), vene keeles Аждаак, Кызыл-даг, pärsia keeles آژیدهاک (*Azhdahāk*), *Karmirsar* 'punane mägi') on vulkaan Armeenias Gegharkhunikhi maakonnas, Geghama aheliku kõrgeim tipp (3597 m). Aždahak on Armeenia kõrguselt kolmas mägi Aragatsi ja Kaputdžughi järel. 

Mäe nimi tuleb pärsia keelest, kus *Azhdahāk* tähendab 'suur ja võimas'.

Aždahaki geograafilised koordinaadid on 40°13′30″N ja 44°57′00″E.

Aždahak kuulub Geghama aheliku vulkaanivälja, kus viimati toimus purse 1900 eKr (± 1000 aastat). Vulkaani kraatris on lumesulamisveest toituv järv. Mäe tipult avaneb maaililine vaade ümbritsevatele mägedele (Ararat, Hadis, Ara, Aragats), Sevani järvele, kogu Geghama ahelikule ja Kotajkhi orule.

Mäe läheduses on vulkaanilist päritolu Akna järv (armeenia keeles Ակնալիճ *Aknalitš*); "Akn" tähendab armeenia keeles allikat. Geghama aheliku lõunapoolsel jalamil on Hosrovi metsakaitseala.

Aždahaki vulkaanikoonuse läbimõõt on kuni 1600 m ja suhteline kõrgus 370 m. Vulkaani ümber on umbes 8 km² suurune maa-ala, mis on kaetud osaliselt erodeerunud laavaga. Vulkaanikoonus koosneb räbust, lapillidest, laavarahnudest, vulkaanilistest pommidest, vulkaanilisest tuhast, liivast ja rusudest.

Geghama aheliku linnustikku kuulub 250 liiki, mis moodustab 70% Armeenia linnustikust. Kivised kaljuseinad on väärtuslik elupaik paljudele röövlindudele. Muu hulgas elab Aždahaki nõlvadel mitut liiki raisakotkaid.

Aždahaku lähedal elavad pruunkarud.

Turismi arendamist Aždahaki ümbruses takistavad halvad ilmaolud. Esineb äikesetorme, rahet ja lumesadu ning udu, mille korral nähtavus väheneb paari meetrini.

Kaljujoonised
-------------

Vulkaani ümbrusest on leitud arvukalt kaljujooniseid. Enamik neist kujutab küttivaid ja võitlevaid inimesi, taevakehi ja ilmastikunähtusi (Kuu, Päike, tähtkujud, tähistaevas, välk jne).

Viited
------

1. ↑  Global Volcanism Program. Ghegan Ridge (inglise keeles) Vaadatud 15. jaanuaril 2012
**Dej** (ungari keeles *Dés*, saksa keeles *Deesch*, *Burglos*) on linn Rumeenias Transilvaanias Cluji maakonnas. 

Linn asub Someșul Mare jõe ääres, maakonnakeskusest Clujist ligikaudu 45 km põhjakirdes.

Linna haldusalasse kuulub neli küla: Ocna Dejului (*Désakna*), Peștera (*Pestes*), Pintic (*Oláhpéntek*) ja Șomcutu Mic (*Kissomkút*).

Ocna Dej külas asub üks Rumeenia suuremaid soolakaevandusi.

Asulat on ürikutes esmamainitud 1061. aastal. Deji kindlus ehitati aastatel 1214–1235. Ungari kuningas András II (valitses aastatel 1205–1235) andis Dejile vaba kuningalinna õigused.

2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Deji elanike arv 33 497, neist rumeenlasi 81,79%, ungarlasi 11,28%, mustlasi 1,02% ja teistest rahvustest inimesi 0,14%. Rahvus oli teadmata 5,74%-l elanikest.

Viited
------

1. ↑  2021 Romanian census
2. ↑  We read through hundreds of news items each week so that you don't have to Earthmovers
3. ↑  Dej Erdélyi Utazás

Välislingid
-----------

 Dej – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Kersti Karu oma töökojas ARSi majas. 
Kersti Karu on keraamikuna tegutsenud üle 45 aasta, sh viimased 15 aastat juhendanud ka noori savitöös. Kersti peres kasvab kokku viis lapselast.
**Kersti Karu** (sündinud 25. detsembril 1946 Tallinnas) on eesti keraamik ja maalikunstnik.

Haridus
-------

Kersti Karu on lõpetanud ERKI 1971. aastal keraamika erialal.

Töökäik
-------

Aastatel 1971–1980 töötas ta Tallinna Kunstitoodete Kombinaadis ARS tehnoloogina, aastatel 1980-1996 autoritiraaži kunstnikuna. 1996-2003 töötas OÜ ARS Keraamikas kunstnikuna. Alates 2003. aastast on ta tegutsenud vabakutselise keraamikuna ning Lasnamäe Noortekeskuse savistuudio juhendajana.

Looming
-------

Kersti Karu tööd asuvad nii Eesti Tarbekunsti- ja Disainimuuseumis kui ka erakogudes üle maailma. Tema loomingust on toimunud seitse isikunäitust, sealhulgas Tammsaare muuseumis (1996), Adamson-Ericu muuseumis (2016), Tallinna Ülikooli Akadeemilises Raamatukogus (2006, 2017).
Koos abikaasa Valeriy Sakoviga on ta korraldanud ka maalinäitusi.

Kersti Karu kuulub Eesti Kunstnike Liitu alates 1984. aastast ja Eesti Keraamikute Liitu alates 1992. aastast.

Isiklikku
---------

Kersti Karu on abielus vene maali- ja monumentaalkunstniku Valeriy Sakoviga, kellega tal on kaks tütart. Kirjandusteadlane Aija Sakova on Kersti Karu tütar.

Viited
------

1. ↑  "Autorist - Kersti Karu". *kerstikaru.com*. Vaadatud 29.10.2021.
2. ↑  "Tagasivaade Kersti Karu keraamilistele suurvormidele läheneva 70. juubeli puhul". *Sirp*. 08.09.2016. Vaadatud 15.11.2018.
3. ↑  "Avaneb Kersti Karu keraamika ülevaatenäitus". *kultuur.err.ee*. 05.01.2017. Vaadatud 15.11.2018.
4. ↑  Oleg Serebrjakov (06.05.2016). "Arvustus. Me oleme sinuga ühe jõe kaks kallast". *kultuur.err.ee*. Vaadatud 15.11.2018.
**Gustav Rose** (18. märts 1798 Berliin – 15. juuli 1873 Berliin) oli saksa mineraloog. Tema isa oli farmakoloog Valentin Rose (1762–1807), tema vend Heinrich Rose (1795–1864) oli samuti mineraloog ja tema poeg Edmund Rose (1836–1914) oli tunnustatud kirurg.

Ta õppis Berliini Ülikoolis mineraloog Christian Samuel Weissi (1780–1856) käe all. Lisaks õppis ta Stockholmis füüsikalise keemiku Jöns Jakob Berzeliuse käe all. Stockholmis tutvus ta Eilhard Mitscherlichiga (1794–1863), kellest sai tema eluaegne sõber ja kellel ta aitas kristallide isomorfismi seadust välja töötada. Temast sai 1826. aastal Berliini ülikooli mineraloogia abiprofessor, aastal 1856 sai temast Berliinis asuva Kuningliku Mineraloogiamuuseumi direktor ja alates 1863. aastast kuni oma surmani oli ta Saksa Geoloogiaühingu president.

Ta osales 1829. aastal toimunud teaduslikus ekspeditsioonis Venemaale koos Alexander von Humboldti ja Christian Gottfried Ehrenbergiga. Ekspeditsiooni ajal uuris ta mineraale Altai ja Uurali mäestikes ning Kaspia mere äärses piirkonnas. Aastal 1850 käis ta koos Mitscherlichiga geoloogilisel uurimisreisil Vesuuvi ja Etna juures ning Lipari saartel. Aastal 1852 uuris ta Lõuna-Prantsusmaa kustunud vulkaane ja 1856. aastal sooritas ta geognostilisi uurimusi Krkonošes.

Gustav Rose uuris kristallograafiat ja petroloogiat. Tema tuntumad uurimistööd käsitlesid meteoriite ja kondreid. Koos Gustav Tschermak von Seyseneggi ja Aristides Brezinaga (1848–1909) töötas ta välja süsteemi meteoriitide klassifitseerimiseks: Rose-Tschermak-Brezina klassifikatsiooni.

Eriti huvitasid teda mineraalide kristallstruktuuri ja füüsikaliste omaduste seosed. Ta uuris kristallide vormi ja elektrilise polarisatsiooni seoseid, samuti kaltsiumkarbonaadi heteromorfismi. Teda peetakse sellise mineraalide süsteemi koostajaks, mis arvestab mineraalide keemilist koostist, isomorfismi ja morfoloogiat. Ta uuris kvartsi, päevakivi ja graniiti, põikintrusiivsete tardkivimite komponente jne. Roset peetakse peegeldava goniomeetri esmakasutajaks Saksamaal.

Ta avastas listeniidi leiukoha Berjozovskis tänapäeva Sverdlovski oblastis.

Tema järgi on nimetatud roosat värvi mineraal roseliit ja teda peetakse perovskiidi avastajaks. Perovskiit sai nime Vene mineraloogi Lev Aleksejevitš von Perovski (1792–1856) järgi. Teda peetakse terminite "hovardiit" ja "enkriit" väljamõtlejaks.

Valitud teosed
--------------

* *Elemente der Krystallographie* (1830)
* *Mineralogischgeognostische Reise nach dem Ural, dem Altai and dem Kaspische Meere* (1. kd. 1837, 2. kd. 1842)
* *Das Krystallo-chemische Mineralsystem* (1852)
* *Beschreibung und Eintheilung der Meteoriten* (1863)

Viited
------

1. ↑  Harry Y. McSween, (1999). *Meteorites and Their Parent Planets (2. ed. ed.)*. Cambridge [u.a.]: Cambridge University Press. ISBN 0-521-58303-9.

Kirjandus
---------
**Pärnu Muusikafestival** (varasema nimega *Järvi Suvefestival*) on Eesti üks hinnatumaid klassikalise muusika festivale. Festival on toimunud Pärnu Kontserdimajas alates 2011. aastast ning on saavutanud kõrge taseme tänu Neeme Järvi ja festivali kunstilise juhi Paavo Järvi suurele pühendumisele.

Festivalil osaleb igal aastal ligi 300 muusikut kuni 20 riigist. Lisaks orkestrimuusikale saab kuulata ka suurepäraseid soliste ning kammermuusikat. 

Rahvusvahelisel tasandil on festivali kahel aastal valitud mainekasse Euroopa festivali koondavasse väljaandesse ResMusica. 2015. aastal anti festivalile EFFE (Europe for festivals, festivals for Europe) 2015-2016 kvaliteedimärgis.

Ajalugu
-------

2011. ja 2012. aastal toimus Pärnus **Järvi Suvefestival**, mis kasvas välja aastaid edukalt toimunud Järvi dirigentide meistrikursustest. Järvi Suvefestivalil oli kolm tahku:

1. Klassikalise muusika kontserdid, mida juhatasid Neeme ja Paavo Järvi. Solistidena astusid üles Teet ja Maarika Järvi.
2. Dirigentide meistrikursus, mida juhendasid Neeme ja Paavo Järvi.
3. Festivalil loodav Eesti Festivaliorkester, mis koondas nii mujal maailmas kui ka Eestis tegutsevaid, peamiselt noorema põlvkonna muusikuid ning mida juhatas Paavo Järvi.

Järvi Suvefestivali korraldasid Kristjan Hallik, Jüri-Ruut Kangur ja Marius Järvi. Festivali kunstiline juht oli Paavo Järvi.

2013. aastal nimetati festival ümber **Pärnu Muusikafestivaliks**, mille raames toimus ka Järvi Akadeemia. Sellest ajast on Järvi Akadeemia Pärnu Muusikafestivali lahutamatu osa. Järvi Akadeemia koosneb kolmest osast: dirigeerimiskursusest ning kursustest keelpilli- ja puhkpillimängijatele.

Viited
------

1. ↑  Pärnu Muusikafestivali koduleht
2. ↑  EFFE kvaliteedimärgisest
3. ↑  Järvi Suvefestivali koduleht
**Koila mõis** (saksa keeles *(Gut) Koil*) oli mõis Simuna kihelkonnas Virumaal Koilas.

Hooned
------

Koila mõisa hoonetest oli 1970. aastal osaliselt säilinud puidust peahoone, mis oli maha jäetud ja halvas seisundis. Hoonel oli laastukatus. Hoones oli 2 mantelkorstent. Peahoonest on pilte Eesti Rahva Muuseumi fotokogus 1906. ja 1938. aastast. Ümber pargi paiknenud kõrvalhooned olid 1970. aastal kas varemeis või ümber ehitatud.

Park
----

Keskmise suurusega vabakujulise pargi tagaosas oli alleede fragmente. Pargil oli ringteega piiratud esiväljak. Domineerisid vaher, pärn ja saar. Park oli 1970. aastal hävimas, maha jäetud ja väga metsistunud. 

Nõukogude ajal kasutas hooneid Rakke külanõukogu Salla sovhoos.

Viited
------

1. ↑  Koila mõis (Koil), härrastemaja 1906. Simuna khk kh, ERM Fk 887:579
2. ↑   Koila mõis (Koil), härrastemaja. Simuna khk, ERM Fk 887:580
3. ↑  Koila mõis (Koil), härrastemaja 1938. Simuna khk, ERM Fk 887:581
4. ↑  Koila mõis, Eesti NSV mõisate esialgne ülevaade. Rakvere rajoon (kolmes köitesäga). Köide I - nr-d. 1-50. Veljo Ranniku. Tallinn 1978. A-228

Välislingid
-----------

* Koila mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris
* Koila mõis (Simuna khk), Kinnistute register

Simuna kirik
Simuna kihelkond

**Kirik**: Simuna  

**Mõisad**: Aru mõis | Avanduse mõis | Edivere mõis | Emumäe mõis | Härma mõis | Imukvere | Kellavere mõis | Koila mõis | Kuremaa mõis | Käru mõis | Laekvere mõis | Lasinurme mõis | Liinemõisa mõis | Luusika mõis | Lõusa mõis | Moora mõis | Muuga mõis | Mõisamaa mõis | Määri mõis | Orguse mõis | Paasvere mõis | Pallasvere mõis | Pudivere mõis | Rahkla mõis | Rohu mõis | Salla mõis | Simuna kirikumõis | Selli mõis | Sootaguse mõis | Tammiku mõis | Tillika mõis | Tuulivere mõis | Venevere mõis | Võivere mõis | Väiküla mõis | Vägeva mõis | Vända mõis
**Ahhurjani veehoidla** (armeenia keeles Ախուրյանի ջրամբար ,türgi keeles *Arpaçay Baraj Gölü*) on veehoidla Ahhurjani jõe ääres Armeenia ja Türgi vahel.  Veehoidla pindala on 54 km² ja maht 525 miljonit kuupmeetrit.  See on üks suurimaid veehoidlaid Kaukaasias, kuigi väiksem kui Mingacheviri veehoidla ja Shamkiri veehoidla Aserbaidžaanis.

Selle vett kasutatakse Armeenia Aragatsotni, Armaviri ja Širaki maakondade  ja Türgi Karsi ja Ardahani provintsides niisutamiseks.

Asutamine
---------

25. aprillil 1963 sõlmisid Türgi ja Nõukogude Liit (mille osaks Armeenia tol ajal oli) lepingu Ahhurjani jõele tammi ehitamiseks ja nelja jõe veehoidlasse juhtimiseks.  See ehitati aastatel 1975–1980  ja seda hakati kasutama 1980. aastal.

Reostus
-------

Armeenia teadlaste sõnul on "veesüsteem reostunud raskmetallide ja erinevate mürgiste materjalidega".

Viited
------

1. 1 2 3  Հայաստանի Հանրապետության Ֆիզիկաաշխարհագրական օբյեկտների համառոտ տեղեկատու-բառարան [*Dictionary of Physical-Geographic Objects in the Republic of Armenia*] (PDF) (armeenia). State Committee of the Real Estate Cadastre. 2007. Lk 7. Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 17. mai 2018. Vaadatud 1. augustil 2013.
2. ↑  "DSİ". Originaali arhiivikoopia seisuga 3. märts 2016. Vaadatud 7. märtsil 2014.
3. ↑  Sedat Laçiner; Mehmet Özcan; İhsan Bal (2010). *USAK Yearbook of International Politics and Law 2010, Vol. 3*. USAK Books. Lk 232. ISBN 9786054030262.
4. ↑  "Agro.am" Շիրակի մարզի ջրային ռեսուրսների գյուղատնտեսական արդյունավետ օգտագործումը բերքատվության բարձրացման նպատակով (armeenia). AgroWeb Armenia. Vaadatud 9. augustil 2013.
Antonio Negri
**Antonio ("Toni") Negri** (1. august 1933 – 16. detsember 2023) oli Itaalia marksistlik poliitiline filosoof. Negri tuntuimad teosed on ilmselt koos Michael Hardtiga kirjutatud "Impeerium" (inglise keeles "Empire") ning tema tööd Spinozast.

Ta sündis Itaalias Padovas, mille ülikoolis sai temast poliitilise filosoofia professor. Negri asutas 1969. aastal koos Oreste Scalzone ja Franco Pipernoga kommunistliku rühmituse Potere Operaio ('tööliste jõud') ja oli Autonomia Operaia juhtiv liige. 1970ndatel süüdistati teda mitmes kuriteos, sealhulgas rühmituse Punased Brigaadid nõustamises ja mais 1978 toimunud Aldo Moro atentaadis. Ta mõisteti 1984. aastal 30 aastaks vangi riigivastase tegevuse eest. Kaks aastat hiljem lisati veel 4,5 aastat. Selle vastu protestisid nii Amnesty International kui paljud filosoofid, mõistes hukka Itaalia terrorismivastase võitluse seadused. Kuna 1983. aastal valiti ta parlamenti, tõi see talle puutumatuse seisundi.

Negri läks Prantsusmaale ja õpetas Université de Vincenneses ja Collège International de Philosophies koos Jacques Derrida, Michel Foucault' ja Gilles Deleuze'iga. 1997 pöördus ta tagasi Itaaliasse, et oma karistus lõpuni kanda. Ta vabanes vangist 2003. aastal. Ta elas vaheldumisi Veneetsias ja Pariisis koos elukaaslase prantsuse filosoofi Judith Revaliga.

Välislingid
-----------

* Impeerium, ­natsionalism ja Lenini tagasitulek Anders Härm, EE, 31. juuli 2008
**Valdur Prenge** (22. veebruar 1951 – 1. veebruar 2004) oli eesti muusik. 

Valdur Prenge oli põline Sindi elanik. Puusepaks õppinud mees töötas ka kinomehaanikuna Sindi Seltsimaja juures (toonane 1. Detsembri nimelise Tekstiilivabriku klubi) ja automehaanikuna Pärnu lähistel. Ta tegutses muusikuna (kitarristi, klahvpillimängija ja bändijuhina) Sindi linnas aastatel 1968–2004, kirjutas laule, laulis ja luuletas ning juhendas noori muusikuid. 

Ta tegutses Sindis ja Pärnus ansamblites Vibro, Mikser, MIX, Sindi Seltsimaja bänd, Hermese bänd ja duetis Ilme ja Valdur Prenge. Ta esines 1969. aastal rokifestivalil Sindi Rock. 

Valdur Prenge luuletekste ja heliloomingut on helisalvestistel tema ja ta abikaasa Ilme Prenge esituses.

Välislingid
-----------

\*Valdur Prenge portreefoto 

\*Album *KUMMARDUS: Ma nägin und, Lapsepõlves, Kaardisõit, Öö on öö, Korallid Emajõel, Kummardus, Omad, Pilk, Suvi Paulsiga, Tuuletallaja, Ühele hullule, Mu juurde voogas, Raudahjus põlesid puud, Sipelgas, Põhjatu taevas, Puhas lumi, Sõbrad, Maailm.* 

\*Laul *Rännutee* 

\*Laulud *Emand, Kuu lummus, Naerukild, Räägi tasa minuga, Pärnu, Üksinduse varjus* 

\*Valdur Prenge Sindi muusika ajaloos 

\*Meenutus Sindi Rocki ajaloost
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib füüsikalisest suurusest; sõna teiste tähenduste kohta vaata lehekülge Kaal (täpsustus)* |

---

**Kaal** on vektoriaalne füüsikaline suurus, mis näitab jõudu, millega keha mõjub alusele, keskkonnale või riputusvahendile Maa külgetõmbe tõttu*.* Tähis *P*. SI-süsteemi mõõtühik N.

{\displaystyle {\overrightarrow {P}}=m{\overrightarrow {g}}}, kus *P* on kaal, *m* on keha mass ja *g* on raskuskiirendus.
Vastav inglisekeelne mõiste *weight* omab kaht tähendust, mida tuleb eristada konteksti põhjal: füüsikalise suurusena võib *weight* tähistada nii kehale mõjuvat jõudu kui keha poolt avaldatavat jõudu. Sellest lähtudes kasutatakse kaalu mõistet mõnikord ekslikult, tähistades jõudu, millega kehale mõjub gravitatsioon. Eesti keeleruumis on siiski kombeks rääkida kaalust kui keha poolt avaldatavast jõust, sest sel viisil on kergem aru saada ka kaaluta oleku mõistest. Kaaluta olekus mõjub kehale samuti raskusjõud, kuid kaaluta olekus ei mõjuta keha alust või riputusvahendit.

Kiirendusega liikuv keha
------------------------

Kiirendusega liikuva keha kaal:

{\displaystyle {\vec {P}}=m({\vec {g}}-{\vec {a}})}, kus *a* on keha kiirendus.
### Kaaluta olek

 *Pikemalt artiklis Kaaluta olek*
Kui keha kiirendus on võrdne raskuskiirendusega, siis on selle kaal 0:

{\displaystyle {\vec {a}}={\vec {g}}\Longrightarrow {\vec {P}}=0}.
Kui keha kaal on 0, siis öeldakse, et keha on kaaluta olekus.

Viited
------

1. ↑  "Definition of WEIGHT". *www.merriam-webster.com* (inglise). 13. september 2023. Vaadatud 26. septembril 2023.
2. ↑  Cambridge Dictionary (2023). "Weight (noun)". *Cambridge University Press & Assessment*. Vaadatud 26.09.2023.
3. ↑  "Kaal ja kaalutus. Toereaktsioon (Mehaanika)". *opik.fyysika.ee*. Vaadatud 26. septembril 2023.
4. ↑  "Raskusjõud, keha kaal | Digiõppevaramu". *vara.e-koolikott.ee*. Vaadatud 26. septembril 2023.
5. ↑  "DÜNAAMIKA". *Füüsika põhivara* (inglise). 16. november 2016. Vaadatud 26. septembril 2023.

Vaata ka
--------

* Mass
* Kehakaal
Andraž Šporar 2021. aastal Sloveenia koondises
**Andraž Šporar** (sündinud 27. veebruaril 1994 Ljubljanas) on Sloveenia jalgpallur, kes mängib ründajana Kreeka kõrgliigaklubis Panathinaikόs ja Sloveenia jalgpallikoondises.

Ta alustas klubikarjääri NK Interblockis, millega debüteeris ta hooajal 2011–12 Sloveenias esiliigas. Ta lõi sel hooajal liigas 21 mänguga kümme väravat.

2012. aasta juunis liitus ta Sloveenia kõrgliigaklubiga Ljubljana Olimpija. Hooajal 2014–15 lõi ta liigas 13 väravat ja 2015–16 hooaja esimeses pooles 18 mänguga koguni 17 väravat. Kuigi ta lahkus klubist pärast poolt hooaega, jäi ta kahe teise mängijaga jagama hooaja suurima väravaküti tiitlit. 2015. aasta detsembris sõlmis ta nelja ja poole aasta pikkuse lepingu Šveitsi kõrgliigaklubiga FC Basel. 2016. aasta veebruaris vigastas ta end soojendusel, mistõttu sel hooajal enam väljakule ei pääsenud. Kuigi ta tuli järgmine hooaeg Baseliga Šveitsi meistriks ja võitis karika, ei olnud hooaeg Šporari jaoks individuaalselt edukas, kui ta lõi 25 mänguga kokku vaid ühe värava.

Hooaja 2017–18 esimeses pooles mängis ta laenul Saksamaa esiliigaklubis, lüües üheksa mänguga kaks väravat. 2018. aasta jaanuaris sõlmis ta lepingu Slovakkia kõrgliigaklubiga Bratislava Slovan. Hooajal 2018–19 tuli ta klubiga Slovakkia meistriks. Ta lõi liigas 29 väravat, millega oli liiga suurim väravakütt, ja ta valiti liiga hooaja parimaks mängijaks. Ta jätkas väga võimsalt ka järgmine hooaeg, lüües liigas 11 esimese mänguga 12 väravat.

2020. aasta jaanuaris sõlmis ta viieaastase lepingu Portugali kõrgliigaklubiga Lissaboni Sporting. Üleminekusumma oli kuus miljonit eurot, mis tegi temast Slovakkia kõrgliiga kõige kallima jalgpalluri. Portugali kõrgliigas lõi ta esimese värava 23. veebruaril 2020 mängus Boavista vastu. 2021. aasta veebruaris läks ta Sportingust laenule SC Bragasse, kus ta lõi 16 mänguga kolm väravat. 2021. aasta augustis läks ta üheks hooajaks laenule Inglismaa esiliigaklubisse Middlesbrough, kus ta lõi 35 mänguga 8 väravat.

2022. aasta juulis sõlmis ta nelja-aastase lepingu Panathinaikόsega.

Debüüdi Sloveenia jalgpallikoondises tegi Šporar 2016. aasta novembris mängus Malta vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 21. märtsil 2019 EM-i valikmängus Iisraeli vastu.

Saavutused
----------

Basel
* Šveitsi Super League: 2015–16, 2016–17
* Šveitsi karikas: 2016–17

Bratislava Slovan
* Slovakkia liiga: 2018–19
* Slovakkia karikas: 2017–18

Sporting
* Taça da Liga: 2020–21

Braga
* Taça de Portugal: 2020–21

Viited
------

1. ↑  "Šporar bo pet let mreže tresel v dresu Sportinga". RTV Slovenija. Vaadatud 7.7.2020
2. ↑  "Στον Παναθηναϊκό ο Άντραζ Σπόραρ" [Andraz Sporar to Panathinaikos]. Panathinaikos F.C. 27. juuli 2022. Vaadatud 28. juulil 2022.
**Mārupe** on linn Lätis, Mārupe piirkonna halduskeskus. Linn asub Riia linna piiri ääres, Mārupīte oja kaldal, merepinnast 10 meetri kõrgusel. Linna staatuses on Mārupe 1. juulist 2022.

Lisaks piirkonnavalitsusele asuvad linnas ka piirkonna kultuurimaja, lennukompanii SmartLynx Airlines ja Läti Jääpalli Liidu peakorter. Haridust annavad keskkool ja muusika- ning kunstikool.

* Mārupe vallamajaMārupe vallamaja

Viited
------

1. ↑  Reģionu, novadu, pilsētu un pagastu kopējā un sauszemes platība gada sākumā, vaadatud 18.01.2023.
2. ↑  Iedzīvotāju skaits pēc tautības reģionos, pilsētās, novados, pagastos, apkaimēs un blīvi apdzīvotās teritorijās gada sākumā (pēc administratīvi teritoriālās reformas 2021. gadā) 2021 - 2022, vaadatud 3.10.2023.

Läti linnad

Ādaži | Ainaži | Aizkraukle | Aizpute | Aknīste | Aloja | Alūksne | Ape | Auce | Baldone | Baloži | Balvi | Bauska | Brocēni | Cesvaine | Cēsis | Dagda | Daugavpils | Dobele | Durbe | Grobiņa | Gulbene | Iecava | Ikšķile | Ilūkste | Jaunjelgava | Jelgava | Jēkabpils | Jūrmala | Kandava | Kārsava | Ķekava | Koknese | Krāslava | Kuldīga | Ķegums | Lielvārde | Liepāja | Limbaži | Līgatne | Līvāni | Lubāna | Ludza | Madona | Mārupe | Mazsalaca | Ogre | Olaine | Pāvilosta | Piltene | Pļaviņas | Preiļi | Priekule | Rēzekne | Rīga | Rūjiena | Sabile | Salatsi | Salaspils | Saldus | Saulkrasti | Sigulda | Seda | Skrunda | Smiltene | Staicele | Stende | Strenči | Subate | Talsi | Tukums | Valdemārpils | Valka | Valmiera | Vangaži | Varakļāni | Ventspils | Viesīte | Viļaka | Viļāni | Zilupe
**Liebenfels** (sloveeni: *Lepo Polje*) on turulinn Austria Kärnteni liidumaa Sankt Veit an der Glani ringkonnas.

Vaade Schneebauerbergilt üle Sörgi ja Liebenfelsi lossi
Omavalitsusala asub Gurktali Alpide lõunanõlval. See asub u 6 km Sankt Veit an der Glanist läänes ja Klagenfurdist põhjas. Omavalitsuse kõrgeim punkt on Schneebauerberg (1338 m) ja madalaim on Glani jõe org (477 m).

Omavalitsuse osad on Freundsam, Glantschach, Gradenegg, Hardegg, Liebenfels proper, Liemberg, Pflausach, Rosenbichl, Rottschaft Feistritz, Sörg ja Sörgerberg.

Ajalugu
-------

Kuigi vanimad arheoloogilised leiud piirkonnas pärinevad neoliitikumist, avastati iidse templi vundament Hohensteini küla lähedal künkal. Hoone püstitati 2. sajandil, kui ala oli osa Rooma Noricumi provintsist. Tempel oli pühitsetud kohalikule keldi jumalannale Noreiale.

Kiriku ehitamine Glantschachi külla on dokumenteeritud ajavahemikus 958–991. Asudes Kärnteni hertsogkonna Zollfeldi ala keskkoha lähedal, on Liebenfels arvukate keskaegsete losside ja residentside paik, olulisim on Liebenfelsi loss, mida on esmamainitud 1312. aasta dokumendis kui *Liewenvelse*.

Viited
------

1. ↑  Dauersiedlungsraum der Gemeinden Politischen Bezirke und Bundesländer - Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 10.03.2019.
2. ↑  Einwohnerzahl 1.1.2018 nach Gemeinden mit Status, Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 9.03.2019.

Sankt Veit an der Glani ringkonna vallad

* Althofen
* Brückl
* Deutsch-Griffen
* Eberstein
* Frauenstein
* Friesach
* Glödnitz
* Gurk
* Guttaring
* Hüttenberg
* Kappel am Krappfeld
* Klein Sankt Paul
* Liebenfels
* Metnitz
* Micheldorf
* Mölbling
* Sankt Georgen am Längsee
* Sankt Veit an der Glan
* Straßburg
* Weitensfeld im Gurktal