recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Haquinus Platinus** (1611 Öjaby (praegu Växjö), Småland, Rootsi – 1684 Urshult) oli Rootsi filosoof ja vaimulik.

Elulugu
-------

Haquinus Platinus oli talupidaja poeg.

Õppis Academia Gustaviana (AG) (stipendiaat 1638–43) filosoofiateaduskonnas, eeskätt astronoomiat, füüsikat ja praktilist filosoofiat, seejärel aastani 1645 teoloogiat. Kaitses 1643 AG-s J. Erici juhendamisel filosoofiamagistri kraadi, väitekiri "Ülimast kodanikuhüvest" (De summo bono civili; Dorpat, 1643). J. Erici juhendamisel valmis tal mitu disputatsiooni astronoomiast ja füüsikast: "Astronoomia loomusest" (De astronomiae natura; Dorpat, 1641) on tõenäoliselt esimene disputatsioon AG-s, mis määratleb üldiselt astronoomia kui teaduse asendi teaduste süsteemis; "Taevast" (De coelo; Dorpat, 1642) ja "Füüsilisest kuulmisest" (De naturali auscultatione; Dorpat, 1642; kommentaar Aristotelese "Füüsika" juurde) käsitlevad vastavate teemade uurimise üldisi metodoloogilisi aluseid. Teoloogiateaduskonnas disputeeris A. Virginiuse juhendamisel Uue Testamendi eksegeesi alal: "Johannese evangeeliumi 12. ptk. salmide 1–20 kohta" (In c. XII à v. 1. usque ad v. 20 D. evangelistae Iohannis; Dorpat, 1645), milles demonstreeris lisaks väljapaistvale teoloogia süstemaatilisusele head juudi ajalooallikate tundmist ja etümoloogilist leidlikkust. Tartu-perioodist on temalt säilinud ka ladina- ja kreekakeelset juhuluulet (5 ladina ja 1 kreeka keeles). Oli 1646–52 Växjös lektor, aastast 1652 Urshultis pastor, aastast 1664 samas praost.

Viited
------

1. 1 2 3  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Kirjandus
---------

* Tering, A. Album Academicum der Universität Dorpat (Tartu) 1632–1710. Tallinn, 1984, 179
* Tartu ülikooli ajalugu: kolmes köites. Tallinn, 1982, I, 223
* Tartu ülikooli (Academia Gustaviana) senati protokollid 1632–1656, II: 1637–1644. Koost, tõlk ja komm Arvo Tering (Publicationes Biblioth. Univ. Litterarum Tartuensis, VII). Tartu, 1994, 212–213
* E.-L. Jaanson. Tartu ülikooli trükikoda 1632–1710: ajalugu ja trükiste bibliograafia. Tartu, 2000, 228, 237, 249, 269
* www.ut/klassik/neolatina (Tartu juhuluule elektrooniline tekstikorpus).
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Happeline oksiid** on oksiid, mis reageerib kas 

* alusega, moodustades soola ja vee või
* veega, moodustades vastava happe või
* aluselise oksiidiga, moodustades soola.

Happeliste oksiidide hulka kuuluvad peamiselt mittemetallioksiidid või kõrgete oksüdatsiooniastmetega metallioksiidid, näiteks vääveldioksiid, tetrafosfordekaoksiid, kroomtrioksiid.

Reaktsioone
-----------

Happeline oksiid + vesi → hape:

SO2 + H2O → H2SO3

Happeline oksiid + alus → sool + vesi:

CO2 + Ca(OH)2 → CaCO3 + H2O

Soola aniooniks on CO3−2, kuna CO2-le vastav hape on H2CO3.

Happeline oksiid + aluseline oksiid → sool:

SO3 + MgO → MgSO4

Molekulivalem
-------------

Oksiidi molekuli koostises olevate aatomite oksüdatsiooniastmete summa peab olema null, sellepärast otsitakse elektrilaengute vähim ühiskordne ning lisatakse alaindeks, millega laengu korrutamisel saadakse vähim ühiskordne. IUPAC-i järgi kirjutatakse keemilised elemendid molekulivalemis elektronegatiivsuse kasvavas järjekorras. Praegusel juhul kirjutatakse hapnik lõppu.

Näited:

* Cl+12O−2 diklooroksiid
* Cl+32O−23 klooroksiid
* Cl+52O−25 kloor(V)oksiid ehk dikloorpentoksiid ehk dikloorpentaoksiid
* Cl+72O−27 dikloorheptaoksiid
Sentinumi arheoloogiapark
Sentinumist pärinev rikkaliku mustriga raamis mosaiikpõrand, millel on kujutatud jumalused Aion ja Tellus (Glüptoteek, München).
**Sentinum** oli Vana-Rooma linn, mis asus 21. sajandi alguse haldusjaotuse järgi Itaalia Marche maakonnas. Linn asus madalas kohas, ligikaudu kilomeeter lõunas tänapäevase Sassoferrato omavalitsusüksuse keskusest. Linna varemed määrati kindlaks 1890. aastal ja leid avaldati trükis T. Buccolini poolt.

Säilinud on linnamüüri alusmüürid ja leitud on ka linna väravaid, tee, veehoidlad ja elumajade riismeid. Tähelepanuväärsed kultuuriliselt tähtsaid leiud sisaldavad ka mitmeid 3. sajandi viimasest poolest pärinevaid mosaiiksillutisi ja raidkirju; viimaste hulka kuuluvad ka kolm tähtsat *tabulae patronatus'*'t ehk ametlike patroonide määramise õiguslike ratifitseerimiste jäädvustust.

Sentinumi lähedal toimus aastal 295 eKr Sentinumi lahing, milles roomlased alistasid samniidide ja gallide ühisväed. 40. aastatel eKr toimunud Rooma kodusõdade ajal asus Sentinum Marcus Antoniuse poolele, kuid seepeale linn hävitati väejuht Salvidienus Rufuse juhitud Octavianuse vägede poolt. Linn planeeriti, ehitati ja linnastati uuesti ning Sentinumist sai keisririigi linn, millel olid munitsiipiumi ning (nagu vahel on oletatud) ka koloonia privileegid.

Linnas asunud keisririigi algusaega dateeritud termidest on leitud suur mustriline mosaiik, mida säilitatakse Marche riiklikus arheoloogiamuuseumis (*Museo archeologico nazionale delle Marche*). Münchenis asuvas Glüptoteegi muuseumis säilitatakse Sentinumist leitud 2. sajandist pärinevat värvilist Mithra-Soli kujutavat mosaiiki. Vana-Rooma ajast on säilinud ka mithraistlikud loomi kujutavad bareljeefid, mis esindasid pühendatud isiku arengu etappe, kuid need kasutati ära sealses Santa Croce kirikus; lisaks on jäädvustatud ka mitrahistlikke raidkirju.

Arvatakse, et Sentiumi linlik elu kukkus kokku 5. sajandi esimestel aastatel toimunud Alaric I sissetungi ajal ja hiljem see ei taastunud.

Linna asukohas ja seda ümbritsevatel aladel on tehtud arheoloogilisi väljakaevamisi Genova Ülikooli ja Urbino Ülikooli koostöös (töödejuhatajad olid vastavalt Maura Medri ja Sergio Rinaldi Tufi). Koht on kaitse all kui Sentinumi arheoloogiline park.

Vaata ka
--------

* Urbs Salvia arheoloogiline park
* Ricina
* Septempeda
* Suasa

Viited
------

1. ↑  "Princeton Encyclopedia of Classical Sites", *s.v.* "Sentinum".
2. ↑  T. Buccolini. "Notizie degli scavi", 1890, 346.
3. ↑  Cassius Dio 48.13.2.5; Appianos "Kodusõjad" 5.30.
4. ↑  C. Ramelli. "Monumenti mitriaci di Sentinum" (1863); *Corpus Inscriptionum Latinarum* XI, 5736-37.
5. ↑  Zosimus Historicus. 5.37.

* Chisholm, Hugh, ed. (1911). Encyclopædia Britannica (11th ed.). Cambridge University Press.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Sentinum** |

* Soprintendenza per i Beni Archeologici delle Marche
**Tuudi jõgi** (alamjooksul ka *Suitsu jõgi*) on jõgi Pärnumaal Lääneranna vallas Kiska, Alaküla, Kirikuküla, Kunila, Parivere, Tuhu, Tuudi ja Valuste külas.

Jõkke suubuvad paremalt Oidrema peakraav (15,1 km suudmest) ja Riisa oja (13,3 km suudmest) ning vasakult Kuitsa oja (19,7 km suudmest), Uduma oja (12,7 km suudmest) ja Petaaluse kraav (3,4 km suudmest). Jõe lähtealale jääb Tuhu maastikukaitseala (Tuudi raba, Tuhu soo), jõe suudmealale jääb Matsalu rahvuspark. Jõe keskjooksust itta jääb Lihula maastikukaitseala (Lihula raba). Jõgi suubub vasakult Kasari jõkke 0,5 km kaugusel viimase suudmest.

Tähtsaim sild üle Tuudi jõe on Risti–Virtsu maantee 46. kilomeetril (Tuudi sild), sildu on mujalgi (Kunila sild).

Jõgi on avalik veekogu, mille piiranguvöönd on 100 m.

Tuudi jõe keskkonnaregistri kood on VEE1117900.

* Jõgi talvelJõgi talvel
* Hütid jõe alamjooksulHütid jõe alamjooksul
*

Viited
------

1. 1 2  Tuudi jõgi. Keskkonnaregister, vaadatud 26.04.2022.

Välislingid
-----------

 Tuudi jõgi – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
**Narva piiripunkt** (ka **Narva maantee piiripunkt**, ka **Narva-1 piiripunkt**) on piiripunkt Narvas Peterburi maantee 1, Tallinna-Narva maanteel Eesti-Vene kontrolljoonel.

Peterburi maantee ja Sõpruse sild

Narva piiripunkt
----------------

Narva Tuleviku tänav, Koidula tänav, Vestervalli tänav ja Narva-1 piiripunkti veokite terminal
Narva piiripunkti kompleksi kuuluvad: Narva piiripunktihoone, piirivalvehoone, kontrollkabiinid, varjualused, varikatusealused, piiripunkti piirdeaed ja kontrolliväljak.

Narva piiripunkt, Leningradi maanteel (detsember, 1991)
Narva piiripunkt, 2012
Narva piiripunkt Peetri platsil enne renoveerimist
Narva maantee piiriületuspunkt (piiriületuspunkt Narva-1) on mõeldud mootorsõidukitele, piiriületuspunkt Narva-2 on mõeldud vaid jalakäijatele. Piiripunkti sisenemine ja väljumine toimub Tuleviku tänava kaudu. 

1. novembril 1990 võeti vastu Vabariigi Valitsuse määrus nr 219 Eesti Vabariigi majanduspiiri alaliste kontrollpunktide loomise kohta, millega moodustati Narva maantee kui raudtee piiripunktid. 1. novembril 1990 määras valitsus kindlaks 27 alalist kontrollpunkti ja seda päeva peetakse ka Eesti piirivalve taasloomise aastapäevaks. Eesti Vabariigi majanduspiiril teostasid kontrolli politsei-, piirikaitseteenistuse ja tolliameti töötajad.

2. juulil 1991 otsustas Narva linnavolikogu likvideerida 5. juuliks Narvas asuvad EV majanduspiiri tollipunktid. Piirikaitseamet avas oma ajutise kontrollpunkti Narva-Tallinna maanteel, Narva ja Sillamäe vahel 19. kilomeetril.

2015. aasta 15. juulil avati Narva piiripunkti uus jalakäijate ja sõiduautode terminal, ümberehituse käigus lammutati vana 1990. aastatel ehitatud 500-ruutmeetrine jalakäijate terminal ja selle asemele ehitati uus, ligi kolm korda suurem kaasaegne terminalihoone. Selle juurde on rajatud 8 rada jalakäijatele, 12 sõidurada sõiduautodele ja 2 eraldiseisvat sõidurada bussidele. Enne rekonstrueerimist koosnes Narva-1 piiripunkt kolmest terminalist: sõiduautode ja busside, jalakäijate ning veoautode terminalist. 15. juulil 2015 suleti Narva piiripunkti ajutine jalakäijate terminal Vestervalli tänaval. Samal ajal avatati jalakäijate piiriületus Narva piiripunkti uues hoones Peetri platsil.

Ivangorodi kontrollpunkt (november, 2015)

Vaata ka
--------

* Narva raudtee piiripunkt, Narva raudteejaamas
* Narva-2 piiripunkt, Narva, Kose tänaval

Viited
------

1. ↑  Vabariigi Valitsus korraldus, Riigi Kinnisvara Aktsiaseltsi aktsiakapitali suurendamine ja riigivara üleandmine, RTL 2001, 139, 2072
2. ↑  Närvide mäng majanduspiiril, Päevaleht, nr. 162, 14 juuli 1991
3. ↑  Narvas avatakse piiripunkti uus jalakäijate ja sõiduautode terminal, Õhtuleht, 20. juuli 2015
4. ↑  Narva piiripunkti jalakäijate terminal,

Kirjandus
---------

* Kuldar Kurvits, PIIRIVALVEVALDKONNA ÜLESANNETE JA ISIKKOOSSEISU SEOS NARVA MAANTEEPIIRIPUNKTI NÄITEL, Sisekaitseakadeemia Politsei- ja piirivalvekolledž, Muraste 2015

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Narva piiripunkt** |

* Ivangorodi ja Narva piiriületuspunktide kompleksne rekonstrueerimine, Riigi Kinnisvara
Kukka kivi (2019)
**Kukka kivi** on porfüürsest graniidist hiidrahn Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas Kukka küla lähedal. Kukka kivi on mahult Hiiumaa suurim ja Eestis üheksas.

Kivi ümbermõõt on 42,1 m, pikkus 16,0 m, laius 11,3 m ja kõrgus 3,9 m, maht on 324 kuupmeetrit. Suurte mõõtmete tõttu loetakse Kukka kivi hiidrahnude hulka.

Rahn on rombja põhiplaani, püstiste külgede, lameda, tasase, peaaegu rõhtsa, veidi itta kaldu laega ja ümarakontuuriliste piirjoontega. Lael on pragusid. Rahnu edelakülge läbib üks rõhtne ja üks vertikaalne lõhe. Lael on väike lohk, kuhu koguneb sageli vesi. Rahn asub suuremalt jaolt maa sees.

Rahn on alates 1937. aastast üksikobjektina looduskaitse all.

Kukka kivi lähedal kagu suunas asub teinegi kaitsealune rändrahn, Kukka põllukivi.

Vaata ka
--------

* Eesti hiidrahnude loend

Viited
------

1. ↑  Pirrus, Enn (2009). *Eestimaa suured kivid*. Tallinn: Teaduste Akadeemia kirjastus.
2. ↑  "Kukka kivi". *Keskkonnaportaal*. Vaadatud 28.12.2022.

Kirjandus
---------

* Volli Mäeumbaed, Haide-Ene Rebassoo. "Hiiumaa", Tallinn 1973.

Välislingid
-----------

* Kukka kivi ürglooduse objektina Eesti looduse infosüsteemis
* Kukka kivi keskkonnaportaalis
Narva linnamüür 1600. aasta linnaplaanil. Müür on märgitud punase joonega. Kaardi põhjaserv on paremal
Narva linnamüür 16. sajandil
Narva linnamüür 18. sajandi keskel
**Narva linnamüür** oli Narva linna ümber ehitatud ja tänapäevaks mittesäilinud linnamüür.

Narva linnamüür ehitati Liivimaa ordu ajal 14. sajandi lõpus. Kunstiajaloolase Kaur Alttoa arvates polnud algselt linnamüür linna ümber tervikuna, oletatavasti puudus see looduslikult hästi kaitstud idaküljel.

Linnamüüri pikkus oli umbes üks kilomeeter, paksus oli kuni kaks meetrit ja ülemises osas olid kaitsekäigud ja laskeavad. Narva Hermanni linnuse (2,60 ha) ja linna (14,60) ringmüüriga ümbritsetud pindala oli 17,20 hektarit.

Narva linnamüüris oli neli väravat: Viru värav läänes, Karjavärav põhjas, jõesadamasse viiv Vana värav idas ja Vee- ehk Väikevärav kagus. Väravad olid üle löödud raudplaatidega, nende ees olid tõstesillad. Linnamüüri kindlustasid vähemalt seitse torni, mille nimed pole teada. Nad asetsesid müüride perimeetril ja paiknesid peamiselt väravate juures.

Müüri ümbritses vallikraav.

Ordu aja lõpu poole linnamüüri täiendati eesväravatega. Keskaegsed müüritornid kohandati suurtükitornideks ehk rondeelideks ja võeti kasutusele suurtükkide tarbeks. Hiljem ehitati need ümber. Kaks rondeeli on tänapäevani linnuse läänehoovi nurkades säilinud.

1558 vallutasid Liivimaa ordult Narva linna venelased, neilt 1581 aga omakorda rootslased, kes tulistasid linnamüüri sisse kahe päeva jooksul suured augud. Pärast Narva vallutamist alustati Rootsi kuninga Johan III käsul uuendustöid, mille käigus tugevdati olemasolevaid kindlustusi. Linnamüüri nurkadesse ehitati keskaegsete tornide asemel mullaga täidetud tornid ehk basteid. 17. sajandi alguses kindlustati linnamüüri mullavallidega.

1582. aastal alustati väravate kohale bastionide ehitamist. Väravavaheline keskaegne linnamüür jäeti kurtiinvalli, mis ühendas kindluse kaht bastioni ühendav tagasiastuv sirge peavallilõiguna, tugimüüriks.

1777. aastal anti korraldus Narva linnamüüri jäänuste lammutamiseks.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Keskaegsest Narvast - linnast ja müürist
2. ↑  Valner Krinal, EESTI MAJANDUSAJALUGU. Õppevahend majandusteaduskonna I kursuse üliõpilastele. TARTU ÜLIKOOL, TARTU 1992. lk 46
3. 1 2 3 4  Narva bastionid
4. ↑  Jevgeni Kaljundi. "Uusaegsed kindlustused". // "Narva". Eesti arhitektuur 3. Harjumaa. Järvamaa. Raplamaa. Lääne-Virumaa. Ida-Virumaa. Üldtoimetaja Villem Raam. Valgus. Tallinn 1997. Lk 181
5. ↑  Jevgeni Kaljundi. "Keskaegsed kindlustused". // "Narva". Eesti arhitektuur 3. Harjumaa. Järvamaa. Raplamaa. Lääne-Virumaa. Ida-Virumaa. Üldtoimetaja Villem Raam. Valgus. Tallinn 1997. Lk 181

Kirjandus
---------

* Jevgeni Kaljundi. "Keskaegsed kindlustused". // "Narva". Eesti arhitektuur 3. Harjumaa. Järvamaa. Raplamaa. Lääne-Virumaa. Ida-Virumaa. Üldtoimetaja Villem Raam. Valgus. Tallinn 1997. Lk 181
* Jevgeni Kaljundi. "Uusaegsed kindlustused". // "Narva". Eesti arhitektuur 3. Harjumaa. Järvamaa. Raplamaa. Lääne-Virumaa. Ida-Virumaa. Üldtoimetaja Villem Raam. Valgus. Tallinn 1997. Lk 181–183
Matsi poeg Matsi esikaas (1908)
**Matsi poeg Mats** oli 1908. aastal Tallinnas ilmunud satiiriajakiri.

Matsi poeg Mats oli järjeks eelnevalt ilmunud Matsi poeg Ats väljaandele, kasutades ka samasugust kujundust.

Ajakirja andis välja kirjastus Teadus ja trükiti Tallinnas Voldemar Ehrenpreisi (Woldemar Constantin Ehrenpreis) trükikojas.

Ajakirjas oli 16 lk. Ilmus ainult 1 number, hinnaga 10 kopikat.

### Teised autorid

* August Jansen - illustreerija ja karikaturist, pseudonüümiga *Jaan Seen*
* Aleksander Promet - illustreerija ja karikaturist, pseudonüümiga *Parmumeter.* Esikaane kujundus.

Vaata ka
--------

"Meie Mats" (1902) > "Nalja Madis" (1903) > "Nalja Liisa" (1904) > "Meie Matsi vastane" (1905) > "Uus Meie Mats" (1906) > "Meie Mats" > "Päris Meie Mats" (1907) > "Matside Mats" (1907) > "Sakste Mats" (1908) > "Matsi poeg Ats" (1908) > "Matsi poeg Mats" (1908) > "Meie Mats Ise" (1908) > "Vana Meie Mats" (1914)

Viited
------

1. ↑  "ERB". *Matsi poeg Mats*. Originaali arhiivikoopia seisuga 12.09.2018. Vaadatud 12.09.2018.
**Narva linna vene gümnaasium** (vene keeles *Нарвская городская русская гимназия*) oli keskkool Narvas aastatel 1921–1944. See paiknes aadressil Sepa tänav 24/26. 

See moodustati Narva Poeglaste Gümnaasiumi ja Narva Tütarlaste Gümnaasiumi liitmisel kui vene õppekeelega kool. Gümnaasiumi nimi muutus mitu korda: 1919/1920. õppeaastal – **Narva vene keskkool** (*Нарвская русская средняя школа*); 1921/1922. õppeaastal – **Narva 2. reaalgümnaasium** (*Нарвская 2-я реальная гимназия*) ja seejärel **Narva linna vene gümnaasium** (*Нарвская городская русская гимназия*). ja Narva II Gümnaasium.

1921. aastal viidi kool üle endise Püha Vladimiri kaheklassilise kooli (*Братская Св. Владимирская двухклассная школа*) hoonesse aadressil Sepa tänav 26. Gümnaasiumis oli kaks osakonda: humanitaarosakond (ülekaalus keelte õppimine) ja reaalosakond (ülekaalus täppisteaduste õppimine). Õpilased valisid osakonna teise klassi lõpus. Õppekava oli tsaariaegse omaga sarnane, lisandus vaid eesti keele õpetus.

Koolis asutati Narva vene gümnaasiumi vilistlaste selts, mille tegevuse peamiseks suunaks oli annetuste kogumine vaeste gümnasistide toetamiseks. 1927. aastal vähendati Haridusministeeriumi ettepanekul klasside arv 10-st 7-ni.

1940. aastal koolid riigistati ja nimetati ümber keskkoolideks, 19. augustist 1940 vabastati Sergei Dobrõševski Narva II Gümnaasiumi direktori ametikohalt ja 19. augustil 1940 sai Sergei Dobrõševski Narva II Keskkooli direktori kohuste täitjaks.

Kooli direktorid
----------------

* 1921–1928 – Aleksei Davidenkov (*Давиденков Алексей Иванович*)
* 1928–1941 – Sergei Dobrõševski (*Добрышевский Сергей Никанорович*)

Viited
------

1. 1 2 3  Нарвская городская русская гимназия
2. ↑  Нарвская мужская гимназия
3. ↑  1103. Vabariigi Presidendi käskkiri nr. 261. Riigi Teataja, nr. 108, 23 august 1940
4. ↑  1104. Vabariigi Presidendi käskkiri nr. 265. Riigi Teataja, nr. 108, 23 august 1940
5. ↑  Давиденков Алексей Иванович
6. ↑  Добрышевский Сергей Никанорович
**Oulu Ülikooli haigla** (soome keeles *Oulun yliopistollinen sairaala*; lühend OYS) on Soome Põhja-Pohjanmaa tervishoiupiirkonda kuuluv haigla. See on Põhja-Soome suurim haigla. Haiglas on umbes 6000 töötajat ja on personalilt Soome suurim haigla.

Meditsiiniharidust hakati Oulu Ülikoolis andma 1960. aastast. Oulu Ülikooli haigla alustas tegevust 1973. aastal Oulu Ülikooli Keskhaiglana (OYKS). Oulu Ülikooli Keskhaigla loomise järel on see ühtlasi Oulu Ülikooli arstiteaduskonna üliõpilaste praktikabaas.

OYS asub umbes kaks kilomeetrit Oulu linna keskusest idas Kontinkangase linnaosas.

Haiglal on ka helikopteri maandumisplats (ICAO: EFHO).

Ajalugu
-------

Soome Siseministeerium korraldas 1965. aastal haigla projekti jaoks avaliku konkursi. Konkursi võitja kuulutati välja jaanuaris 1966 ja selleks oli Reino Koivula. Haigla ehitustööd algasid 1968. aasta jaanuaris ja nurgakivi pani toonane Soome president Urho Kekkonen sama aasta detsembris. Viimasena valmis pediaatriakliinik 1975. aastal. Haigla õnnistati sisse 3. septembril 1976.
Matsa
**Matsa** ehk **hapnemata leib** ehk **hapendamata leib** (heebrea keeles מצה) on õhuke leib, mida religioossed ja tavadest kinni pidavad juudid paasapühade ajal söövad. Matsat valmistatakse veest ja nisust, rukkist, odrast, kaerast või speltanisust ilma juuretiseta.

Usutraditsioon
--------------

Matsat süüakse iisraellaste legendaarse Egiptusest väljarändamise mälestuseks. Toora järgi polnud neil aega tainast leiva jaoks hapneda lasta: *Ja rahvas viis ära oma taigna, enne kui see oli hapnenud; neil olid nende leivakünad üleriietesse seotuina õlal.* (2Ms 12:34)

Riitus
------

Et paasapüha nädalal välditakse peale hapnemata leiva ka kõike muud, mis võib käärida (näiteks tainatooteid, jahu, aškenazid ka kaunvilju ja riisi), siis küpsetatakse matsast või matsajahust kooke. Ortodokssed juudid ei tarvita paasapüha ajal ka mitte nõusid, mis on juuretisega valmistatud toiduga kunagi kokku puutunud. Paljudes nende majapidamistes on sellepärast spetsiaalsed paasapühade nõud, tagasihoidlikumad majapidamised piirduvad sellega, et kõik potid, taldrikud ja söögiriistad keedetakse rituaalselt pikalt läbi. 

Matsat süüa on kästud ainult paasapüha esimesel õhtul sederil (15. nisani algus; juudi diasporaas kaks päeva: 15. ja 16. nisan). Nädala teiste päevade kohta kehtib ainult, et ei tohi süüa midagi hapnenut (hamets). Sederi õhtul peab laual olema kolm erilist matsat, mis on tavaliselt käsitsi küpsetatud ja tavalisest paksemad. Ülemine matsa sümboliseerib templipreestreid (koheneid), teine templiteenreid (leviite) ja alumine iisraellasi. Iga matsa on teistest rätikuga eraldatud. 
Igal juudil on kästud tükike matsat süüa. Tükike matsat (afikoman) "peidetakse" ja "leitakse".

Valvatud matsa
--------------

 *Pikemalt artiklis Valvatud matsa*
Peale tavalise matsa on veel olemas valvatud matsa (*matsa šmura*). Tavalise matsa puhul jälgitakse, et see alates terade jahvatamise ajast ei hapneks. Valvatud matsat jälgitakse aga juba lõikusest saadik, et see palavuse, niiske õhu ega liigse sõtkumise tõttu ei hapneks.

Käsumatsad
----------

 *Pikemalt artiklis Käsumatsad*
Varem valmistati matsad sederiks sama päeva pärastlõunal oma käega. Neid nimetati käsumatsadeks (*matsot mitsva*), sest nad on mõeldud käsust kinnipidamiseks.

Rahvateaduslikud oletused
-------------------------

Rahvateadlased on oletanud seost mõne Kaananimaa vana esimese kevadise lõikuse rituaaliga. Iisraellaste puhul on seda seostatud esimeste kevadel sündinud kariloomade ohverdamisega.

Vaata ka
--------

* Matsapuder
* Hostia
* Oblaat

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Matsa** |

* Karl William Weyde. Mazzen / Mazzotfest – Michaela Bauks, Klaus Koenen, Stefan Alkier (toim). *Das wissenschaftliche Bibellexikon im Internet*
Sigismund. Wolfgang Kiliani vasegravüür
**Sigismund von Habsburg** (1427–1496) oli Tirooli hertsog 1439–1490, ertshertsog alates 1477. Ta oli hertsog Friedrich IV poeg.

Sigismund valitses lisaks Tiroolile ka mõningaid alasid Švaabimaal (Elsassis) ja Šveitsi lähedal, enamasti resideeris ta aga ikkagi Innsbruckis. Kuni 1446. aastani oli ta oma nõo, hilisema Saksa-Rooma keisri Friedrichi eestkoste all. Seejärel sai ta aga Tirooli ainuvalitsejaks ja et Friedrich oli püüdnud talt tema valdusi kätte saada (või seal vähemalt oma ülemvõimu kehtestada), siis isoleeris Sigismund end muudest Habsburgidest. Ta oli kaks korda abielus, kuid järglasi tal polnud. 

Tirooli krahvkonna ja Austria Habsburgide valdused (oranž) 1477. aasta paiku
1469 pantis või müüs Sigismund oma valdused Elsassis Burgundia hertsogile Charles Südile, ilmselt seetõttu, et need oleks Vana Šveitsi Konföderatsiooni eest paremini kaitstud. 1474 muutis ta meelt ning ostis oma valdused tagasi, liitudes Šveitsi Konföderatsiooniga võitluses Charles Südi vastu.

Sigismund alustas ka uute rahade müntimist, millest hiljem kujunes välja taaler. Tirool sai kiiresti väga jõukaks, kuid hiljem hakkas Sigismund pillavalt elama, lisandus ka sõda Veneetsiaga, mis lõppes 1487 eriliste tulemusteta. 

Rahulolematus rahva seas kasvas ja nii pidi Sigismund 1490. aastal Tiroolist ja Kaugemast Austriast oma nõo, keiser Friedrichi poja Saksa kuninga Maximilian I kasuks. Sellega liitis Maximilian I uuesti kõik Habsburgide maad oma võimu alla. Aastal 1500 omandas Maximilian I ka ülejäänud Gorizia (*Görz*) territooriumid Lienzi ja Pusteri oru ümbruses.

Vaata ka
--------

* Tirooli krahvkond
* Austria hertsogkond
***Ousia*** [us'iia] (ka: *usia*, *oysia*; vanakreeka *οὐσία*; eesti 'olemus, olevus, olemine', ladina *essentia*, saksa *das Wesen*) on vanakreeka filosoofia üks olulisemaid sõnu.

Sõna võttis filosoofilises tähenduses kasutusele Platon, kellega polemiseerib *ousia* tähenduse üle tema õpilane Aristoteles.

Platoni filosoofias on *ousia* enamasti see, mis olev (*to on*) tõeliselt on, st oleva olemine või mis-olu. Platon kasutab sõna *ousia* ka laiemalt olemise tähenduses, st oleva kui sellise olemise ehk kõikvõimalike olevate mis-olu tähenduses.

Kas Platon kasutab sõna *ousia* abstraktses tähenduses olemise kui sellise kohta, selle üle uurijate seas vaieldakse.

Sõna *ousia* tõlgitakse filosoofilises kontekstis enamasti "olemuseks", mis on moodustatud ma-inifinitiivist "olema" ja tuletisliitest "-us". Keeleliselt täpsem oleks lähtuda oleviku kesksõna vormist "olev" ja tuletisliitest, mis annaks tõlkeks "olevus". Selle tõlke eeliseks on *ousia* jäämine seotuks olevaga ja antiikfilosoofia konteksti jaoks liigse abstraktsuse vältimine (infinitiiv on sõnatuletuse aluseks liiga ebamäärane), kuigi "olevust" kasutatakse peamiselt olendi tähenduses.

Olevus/olemus oleks seega see, mis kuulub oleva juurde selle määratletusena mis-olu mõttes (nt "selle oleva, so leivanoa olevus on lõigata leiba"). *Ousia* tähendusväli vanakreeka keeles kätkeb endas ka inimesele vajalikke asju nagu majapidamises kasutatavaid tööriistu, kogu maist vara, st inimese pärust, mistõttu olevus/olemus on loomusest inimlikum ja võiks olla see, mille kaudu inimene asjade loomusele läheneb või end nende suhtes mõistab.

Platon kasutab sõna *ousia* oma dialoogides vahel ka traditsioonilises, st päruse tähenduses.

Vaata ka
--------

* Olemus
* *Logos*
* *Physis*
* Loomus
* Loodus
* *Entitas*
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib funktsioonide klassist; sigmoidfunktsiooniks võidakse nimetada ka logistilist funktsiooni* |

---

**Sigmoidfunktsioonid** on matemaatikas funktsioonid, mille sümbolil on iseloomulik S-tähte meenutav kuju. 

Sageli nimetatakse lihtsalt sigmoidfunktsiooniks logistilist funktsiooni, mis on üks sigmoidfunktsioonidest: 

{\displaystyle S(t)={\frac {1}{1+e^{-t}}}}
Sigmoidfunktsoonide hulka kuuluvad ka Gompertzi kõver (kasutatakse süsteemide modelleerimisel, mis küllastuvad suurtel t väärtustel) ning Ogee kõver (kasutatakse paisusilmades). Sigmoidfunktsioon omab väärtust 0 kui aktiveerija "t" väärtus läheneb -lõpmatus ning väärtust 1 kui aktiveerija "t" läheneb +lõpmatus. Harva omab väärtust -1st 1ni. 

Mitmeid sigmoidfunktsioone kasutatakse laialdaselt aktiveerivate funktsioonidena (logistiline funktsioon ja hüperboolne tangentsfunktsioonid)) tehislikel neuronitel. Samuti kasutatakse Sigmoid kurve statistikas kumulatiivsete jaotuste funktsioonidena (võtavad väärtusi 0 kuni 1) nagu (logistiline jaotus), normaaljaotus, Student'i tõenäosustiheduse funktsioon.

Välislingid
-----------

* Sigmoidfunktsioonid – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
**Bullerjani ahi** on Kanadas välja töötatud küttekolde liik. 

Bullerjani ahju köetakse saepuru, puidujäätmete, puitlaastude, turba või puithalgudega. Kütus põleb koldes hõõguvpõlemisena, seega võib kütus Bullerjani ahjus põleda kaheksa või rohkem tundi. Bullerjani ahi töötab gaasigeneraatori tööpõhimõttel. 

Bullerjani ahjul on kaks kambrit – alumine ja ülemine. Kütus pannakse alumisse kambrisse. Alumises kambris toimub kütuse hõõguvpõlemine, mis saavutatakse väikese õhu juurdepääsuga kambrisse. Hõõgumise käigus tekivad ahjugaasid, mis juhitakse ülemisse järelpõlemiskambrisse. Järelpõlemiskambris ahjugaasid põlevad sinna antud täiendava õhu abil. Täiendavat õhku antakse õhutorude kontuuride sisseehitatud düüside abil. Sel viisil saavutatakse Bullerjani ahjus kuni 75% kasutegur.

Kuivõrd Bullerjan ahju kasutamisel on ahjust väljuvad suitsugaasid väga madala temperatuuriga, ei soovitata Bullerjani ahju kasutada telliskivikorstna korral. Korstna kaitsmiseks kasutatakse roostevabast terasest korstnahülsse, mis paigaldatakse korstnasse. 

Bullerjani ahju ei tohi kütta kütusega, mis sisaldab plasti, kummi ja liimi.

Bullerjani ahi on välja töötatud Kanadas, kus seda kasutati eeskätt taigas töötavate metsatööliste küttekoldena. Inglise keeles on Bullerjani ahjul palju nimetusi (buleryan, buller, breneran), sageli kutsutakse seda Buller oven'iks – Bulleri ahjuks.

Viited
------

1. ↑  Do-it-yourself Buleryan oven. Buleryar Furnace Device, Principle of Operation, Installation Econadzor, 04.04.2019.
Ruhnu tuulepark (Eesti)Ruhnu tuulepark
Asendikaart
**Ruhnu tuulepark** ehk **Sjustana tuulepark** on tuulepark Eestis, mis asub Saare maakonnas Ruhnu vallas Ruhnu saarel.

Ruhnu tuulepark rajati Ruhnu saare edelaosas Süstaku nina juurde 2007. aastal. Tuulepargis on kaks kasutatud Vestase elektrituulikut, mis kuuluvad Eesti Energia AS-ile. Pargi koguvõimsus on 0,15 MW. Tuulikute rahvapärased nimed olid Malle ja Pille.

2012. aasta seisuga ei töötanud üks tuulik rikkiläinud tuulegeneraatori tõttu. Teine tuulik oli töökorras, kuid vajas remonti. Remonti vajas ka tuulikute tööd toetav diiselgeneraator. Ruhnu vallavanema Aare Sünteri andmetel oli Eesti Energial kavas vanad tuulegeneraatorid uute vastu välja vahetada.

2018. aastal ehitas Eesti Energia taastuvenergia ettevõte Enefit Green saarele elektritootmislahenduse võimsusega 160 kW, mis koosneb päikesepaneelidest, elektrituulikust, akupangast ja biodiislikütusega töötavast diiselgeneraatorist. Investeeringute maht oli ligikaudu 500 000 eurot. Üks tuulik oli plaanis demonteerida.

Viited
------

1. 1 2  "Olemasolev tuuleenergia Eestis". Originaali arhiivikoopia seisuga 3. juuli 2019. Vaadatud 7. juulil 2019.
2. ↑  Ruhnu seisvad tuulikud nimega Malle ja Pille, Andres Tarto aerofotoblogi Taevapiltnik.ee (vaadatud 08.07.2019).
3. 1 2  Eesti Energia lennutas Ruhnul miljoneid tuulde. Postimees, 29.11.2012.
4. ↑  Ruhnu tuulepark seisab jõude. Postimees 30.11.2012.
5. ↑  Enefit Greenil valmis Ruhnu saare taastuvenergialahendus, BNS, 26.11.2018.
6. ↑  Ruhnu saab diiselgeneraatorite asemel järgmise aasta lõpuks tuulikud ja päikesepaneelid, Maaleht, 11.12.2017.
7. ↑  Ruhnu saar saab piirkonnas unikaalse taastuvenergialahendus. Forte, 25.08.2018.
**Nokkmüts** on peamiselt meeste kantav peakate.

Nokkmüts võeti Eestis kasutusele 1850.–1870. aastatel vene sõjaväemütside eeskujul ning oli 19. sajandi lõpuks meeste peamine peakate.

Neid valmistati tumesinisest või mustast villasest riidest ning need olid lameda põhja, voodri, suhteliselt kõrge ääre ja kõva läikiva sirmiga ehk nokaga mütsid.

Nokkmüts oli Eesti eri piirkondades erineva nimetusega: *ulaga müts* (saarte murdes), *nokats* (lõunaeesti murdes), *lakats* (Võru murdes ja Tartu murdes), *lakaga müts*, *sirmiga müts*, *vene müts*, *nokamüts* jne. 

Tänapäeval valmistatakse nende mütside laiad nokad üldjuhul eelpainutatult ja tekstiilsest materjalist (v.a kaptenimütsid, sõjaväemütsid jms). Nokkmütse toodetakse villasegusest, puuvillasest või polümeersest kangast, voodriga või ilma, tagapaelaga, suurust reguleeriva takjakinniti või rihmaga, klõpskinnitusega, ka tuule- ja veekindlatena või perforatsiooniga.

Vaata ka
--------

|  |  |
| --- | --- |
| * Peakatete loend

Eestis varem kantud vanemat tüüpi mütse:* härjasüdamemüts
* kabimüts
* kikk-kõrvamüts
* ketasmüts
* lontmüts
* murumüts
* nelja sopi müts
* netsmüts
 | * pottmüts
* punane kübar
* rannamüts
* ratasüll
* rumm-müts
* sariküll
* topsmüts
* tuttmüts
* udarmüts
* võrkmüts
 |

Viited
------

1. ↑  Eesti etnograafia sõnaraamat. 1996. Koostanud Arvi Ränk. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus. Lk 94
2. ↑  Eesti rahvakultuuri leksikon (3. trükk). 2007. Koostanud ja toimetanud Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 180
3. ↑  Eesti etnograafia sõnaraamat. 1996. Koostanud Arvi Ränk. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus. Lk 121

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Nokkmüts** |

* Sirmiga müts. Virumaa Muuseumid
Murelid puul
**Murel** ehk **morell** ehk **morellkirss** ehk **griott** ehk **magusveiksel** on murelipuu (*Prunus cerasus* var. *austera*) vili. Murelipuu on hapu kirsipuu teisend.

Kaubandusvõrgus müüakse murelite nime all sageli hoopis maguskirsse, mis on magusa kirsipuu (*Prunus avium*) viljad.

Murelid on eristatavad teistest hapukirssidest tumepunase värvuse, viljaliha ja mahla poolest. Vastandina on amarellkirsid heledamad ning ka nende mahl on õrnalt punakas või isegi peaaegu värvitu.

Mureleid kasutatakse eelkõige kookide, mooside ja muude hoidiste valmistamisel. Samuti kasutatakse mureleid mitmesuguste magustoitude valmistamisel.

Viited
------

1. 1 2  ""Eestikeelsete taimenimede andmebaas"". *www.ut.ee*. Originaali arhiivikoopia seisuga 19.01.2015. Vaadatud 16.01.2015.
2. 1 2  ""What is a Morello Cherry?"". *www.wisegeek.com* (Inglise keeles). Vaadatud 16.01.2015.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: tundmatu keel (link)
3. ↑  ""Amarelle Cherries"". *www.cooksinfo.com* (Inglise keeles). Vaadatud 16.01.2015.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: tundmatu keel (link)
**EN 15038:2006** on Euroopa Standardikomitee (CEN) 2006. aastal avaldatud standard, mis esitas kvaliteedinõudmised tõlketeenusele. Standard seadis kindlad nõuded tõlketeenuse osutajale tehniliste ressursside, tööjõu, kvaliteedi- ja projektijuhtimise, lepingute põhitingimuste ja teenuse osutamise korra kohta. 2015. aastal võttis CEN standardi tagasi ja võttis Euroopa tõlkestandardina kasutusele standardi ISO 17100.

Spetsiaalselt tõlketööstusele suunatud kvaliteedistandard koostati, kuna kvaliteedijuhtimise standard ISO 9001 ei käsitlenud selliseid tõlkepõhiseid protsesse, mida paljud tõlkijad peavad kvaliteeditulemuste määramisel oluliseks.

**Tööjõu osas** on standardis EN 15038 nõudmised tõlkija tekstilise ja keelelise pädevuse, tõlkimispädevuse, infotöötlusoskuse, kultuurilise ja tehnilise pädevuse osas. Eelduseks, et inimene saaks tõlkijana tegutseda, peab tal olema vähemalt üks järgnevatest pädevustest:

* kõrgharidus tõlkimise alal (akadeemiliselt tunnustatud kraad);
* samaväärne haridus mõnel muul erialal ja vähemalt kaheaastane dokumenteeritud tõlkekogemus;
* vähemalt viieaastane dokumenteeritud tõlkekogemus.
|  |
| --- |
| **Pfalz-Birkenfeld-Zweibrücken** |
|  |
| **1731–1797** |
|  |
| **PealinnRingkondHaru** | ZweibrückenÜlem-ReiniVürstide nõukogu |
| Pfalz-Zweibrücken-Birkenfeld | 1731 |
| Loovutati Prantsusmaale | 1797 |
|

**Pfalz-Birkenfeld-Zweibrücken** oli Saksa-Rooma riigi osastisriik Zweibrückeni hertsogkonna ümbruses tänapäeva Rheinland-Pfalzis, Saksamaal.

Pfalz-Birkenfeld-Zweibrücken loodi aastal 1731, kui Pfalz-Zweibrücken-Birkenfeldi Christian III päris Zweibrückeni hertsogkonna. Christian suri varsti aastal 1735 ja tema järglaseks oli tema poeg Christian IV. Christian IV alustas oma valitsemist poliitiliselt soodsate tingimuste saamisega oma riigile ja lõpupoole kujundas ta lähedased suhted Prantsusmaa õukonnaga. Kuigi ta pankrotistas oma riigi läbi oma alkeemia, kunstikollektsiooni, ehitustööde ja nurjunud katse rajada Zweibrückenis portselanitööstus, peeti teda heaks hertsogiks, eriti võrreldes tema vennapoja Karl III kes järgnes talle aastal 1775.

Karl III alustas oma valitsemist absolutistliku valitsejana ning esimesel kahel aastal püüdis ta loobuda kohtust ja taastada riigi rahanduslikku seisundit. Ta laiendas suuresti hertsogkonna õukonda, mis arenes kiiresti rahaliseks koormuseks, suurendades veelgi tema ebapopulaarsust. Aastatel 1778/9 võitlesid Kartulisõjas Karli nimel Preisimaa ja Saksimaa, et takistada Baieri hertsogil Karl Theodoril Baieri hertsogkonda Austria Madalmaade vastu vahetada, kui Karl oli Baieri pärija. Kui puhkes Prantsuse revolutsioon, suutis ta hoida oma riigi neutraalsena, kuid aastal 1795 tungisid prantslased sisse ja annekteerisid Zweibrückeni ning Karl põgenes Mannheimi ja hiljem Heidelberg-Rohrbachi. Tema tiitli päris aastal 1795 tema vend Maximilian Joseph. Aastal 1797 loovutati Pfalz-Birkenfeld-Zweibrücken ametlikult Prantsusmaale, kuigi kaks aastat hiljem päris Maximilian Baieri.

| Nimi | Valitsemine | Märkused |
| --- | --- | --- |
| Christian III | 1731–1735 | Zweibrücken-Birkenfeldi pfaltskrahv |
| Christian IV | 1735–1775 |  |
| Karl III | 1775–1795 |  |
| Maximilian Joseph | 1795–1797 | Baieri kuningas |
|
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib jõest Dnepri jõgikonnas; jõe kohta Nerise jõgikonnas vaata artiklit Uša (Neris), Nemunase lisajõe kohta vaata artiklit Uša (Nemunas)* |

---

Už
**Už** ehk **Uša** (ukraina keeles Уж või Уша) on jõgi Polesje lääneosas, Prõpjatsi parempoolne lisajõgi.

Jõe pikkus on 256 km, sellest 159 km asub Žitomõri oblastis ja 97 km Kiievi oblastis. Jõe valgla pindala on 8080 km². Jõe lang on 0,47 m/km.

Už saab alguse Žitomõri oblastis Žitomõrist loodes ja Novograd-Volõnskist idas. Ta voolab algul põhja, aga enne Jablunetsi pöördub kirdesse. Ta voolab läbi Korosteni ja pöördub pärast seda itta. Narodõtšis suubub temasse vasakult Žeriv ja varsti pärast seda samuti vasakult Norõn. Seejärel ületab ta Kiievi oblasti piiri. Už suubub Kiievi veehoidlasse 28 km kaugusel Prõpjatsi suudmest.

Už on käänuline ja haruline. Jõeoru laius on 1–7 km, jõesängi laius 5–40 m. 

Už kattub jääga detsembris, jää sulab märtsi lõpus.

Pärast Tšornobõli katastroofi asub Už täies ulatuses maa-alal, kus radiatsioon ületab lubatu piirid.

Viited
------

1. ↑  Suur maailma atlas, lk. 70

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Už (Dnepr)** |
Flavius Claudius Iulianus
*Ioulianou autokratoros ta sozomena*, 1696
**Julianus Apostata** [keisrinimi **Dominus Noster Flavius Claudius *Iulianus* Nobilissimus Caesar** (355–361) ja **Dominus Noster Flavius Claudius *Iulianus Augustus*** (361–363)] (ka **Julianus Usutaganeja**; sünninimi **Flavius Claudius Julianus**; 332 Konstantinoopol – 26. juuni 363 Ktesiphoni lähedal) oli Rooma keiser aastast 361 kuni surmani.

Ta oli üks esimesi Vana-Rooma keisreid, kes oli saanud range kristliku kasvatuse, ja viimane, kes püüdis riiki valitseda antiigi tavade järgi. Sellest sai ta hüüdnime Apostata (kreeka keeles 'taganeja'). Ka on teda nagu Marcus Aureliustki nimetatud filosoofiks keisritroonil.

Ta oli ka edukas väejuht, kuid innustatuna Aleksander Suure tegudest alustas aastal 363 sõda Pärsia vastu, lükkas tagasi soodsa rahupakkumise ja jätkas sõda, kuid ei suutnud vallutada Pärsia pealinna Ktesiphoni. Ta hukkus ratsaväepiigi torkest. Võimalik, et Julianuse reetis mõni kristlasest sõdur. Legendi järgi hüüdis ta enne oma surma: "*Vicisti, Galilaee*!" ('Võitsid, galilealane!' Julianus kutsus oma keelepruugis kristlasi galilealasteks.) Keskaegsetes allikates on väidetud, et tegemist oli taevaste jõudude sekkumisega.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Constantius II** | **Vana-Rooma keiser**361–363 | Järgnev**Jovianus** |
**Mureși maakond** on Rumeenia 1. järgu haldusüksus. Asub Transilvaanias.

Rahvastik
---------

Elanikest on 52,6% rumeenlased, 37,8% ungarlased ja 8,8% mustlased.

Maakonnas on 103 omavalitsust, millest 11 on linnad.

Linnad
------

* Iernut
* Luduș
* Miercurea Nirajului
* Reghin
* Sărmașu
* Sângeorgiu de Pădure
* Sighișoara
* Sovata
* Târgu Mureș
* Târnăveni
* Ungheni

Välislingid
-----------

* Mureși maakonna koduleht


Rumeenia maakonnad ja keskalluvusega linn

Alba **·**  Arad **·**  Argeș **·**  Bacău **·**  Bihor **·**  Bistrița-Năsăud **·**  Botoșani **·**  Brașov **·**  Brăila **·**  Bukarest **·**  Buzău **·**  Caraș-Severin **·**  Călărași **·**  Cluj **·**  Constanța **·**  Covasna **·**  Dâmbovița **·**  Dolj **·**  Galați **·**  Giurgiu **·**  Gorj **·**  Harghita **·**  Hunedoara **·**  Ialomița **·**  Iași **·**  Ilfov **·**  Maramureș **·**  Mehedinți **·**  Mureș **·**  Neamț **·**  Olt **·**  Prahova **·**  Satu Mare **·**  Sălaj **·**  Sibiu **·**  Suceava **·**  Teleorman **·**  Timiș **·**  Tulcea **·**  Vaslui **·**  Vâlcea **·**  Vrancea
**Suurbritannia suursaatkond Tallinnas** (ka **Briti suursaatkond Tallinnas**) on Suurbritannia diplomaatiline esindus (suursaatkond) Tallinnas. Suursaatkond asub aadressil Wismari tänav 6.

Tegutseb ka Eesti suursaatkond Londonis.

Enne teist maailmasõda asus Suurbritannia ja Iirimaa Ühendkuningriigi saatkond Helsingis, Tallinnas tegutses konsulaat ja peakonsul Vivian H. Bosanquet, James Edmond Peter Leslie Henry Montgomery Grove, Wilfred Hansford Gallienne (1935–1940).

Suurbritannia ja Iirimaa Ühendkuningriigi saadikud (inglise keeles *Envoy Extraordinary and Minister Plenipotentiary to the Republics of Estonia, Latvia and Lithuania*) Eestis, Lätis ja Leedus: Ernest Wilton (1921–1922), Sir Tudor Vaughan (1922–1927), Joseph Addison (1928–1930), Hughe Knatchbull-Hugessen (1930–1934), Sir Edmund Monson (1935–1937), Sir Charles William Orde (1938–1940)

Vaata ka
--------

* Eesti suursaatkond Londonis
* Suurbritannia suursaadik Eestis

Viited
------

1. ↑   (vaadatud 22.03.2019)
2. ↑  Wiimased teated. Hr. Wiltoni äraolekul täidab tema kohuseid Tallinnas Briti konsul hr. Leslie. Tallinna Teataja (1910-1922), nr. 59, 13 märts 1921
3. ↑  Aktus Inglise kuninga auks, Sakala (1878-1940), nr. 53, 8 mai 1935
4. ↑  Briti saadik esitanud wolitused. Päewaleht, nr. 105, 19 aprill 1928
5. ↑  SUPPLEMENT TO THE LONDON GAZETTE, 3 JUNE, 1929. , www.thegazette.co.uk, 3 JUNE, 1929
Vaade Sighișoara vanalinnale, keskel on Tunnitorn (2014)
**Sighișoara ajalooline kesklinn** (prantsuse keeles *Centre historique de Sighișoara*, inglise keeles *Historic Centre of Sighișoara*, rumeenia keeles *Centrul Istoric Sighișoara*, ungari keeles *Segesvár történelmi központja*) on UNESCO maailmapärandi objekt nr 902 Transilvaanias, tänapäeva haldusjaotuse järgi Rumeenias Mureși maakonnas Sighișoara linnas. 

Maailmapärandi objekt on 12. sajandil Saksimaa väljarändajate (hiljem tuntud kui Transilvaania sakside) poolt asutatud ja 14.–18. sajandil välja ehitatud kindluslinn (ladina keeles *Castrum Sex*), millel oli sajandite jooksul oluline osa Kesk-Euroopa sõjanduses ja kaubanduses. Praegu on keskaegne kindluslinn Sighișoara ajalooline keskus.

Objekti pindala on 33 ha (umbes 30% Tallinna vanalinna pindalast) ja selle kaitsetsooni pindala on 145 ha. Objekt kanti maailmapärandi loendisse 1999. aastal.

Sighișoara ajalooline kesklinn on ka Rumeenia kultuurimälestis nr MS-II-a-A-15805.

Vaata ka
--------

* Tunnitorn
* Plekkseppade torn
* Lihunike torn

Viited
------

1. ↑  Uute objektide lisamine Maailmapärandi objektide nimistusse. 2. detsember 1999
2. ↑  Mureși maakonna kultuurimälestised. Rumeenia keeles

Välislingid
-----------

 Sighișoara ajalooline kesklinn – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Sighișoara ajalooline kesklinn UNESCO Maailmapärandi Komitee kodulehel. Prantsuse ja inglise keeles
**Sigaste** on küla Pärnumaal Saarde vallas.

Kohanimekäändeks on "Sigastesse".

Sigastele lähimad külad on Lodja lõunas ja Marana kagus. Kaugemale põhja jääb Saunametsa. Sigastet läbib Lodja–Saunametsa tee. Muudest paikadest jäävad kagusse Kikepõhja, lõunasse Pändi ning loodesse Riisselja endine küla ja raudteejaam.

Sigaste ojaks nimetatakse Kivioja, mis on Reiu jõe parempoolne lisajõgi. 1950. aastate paiku kaevati oja maaparanduse käigus sirgeks. Varem leidus Kiviojas palju kalu, aga pärast kopratammide teket ei ole kalad sinna kudema pääsenud. Praegu esineb ojas vähesel määral lepamaimu ja särge.

Sigastet on mainitud 1584 ja 1839 külana. 1758 nimetati Kikepera küla järel olevat hajatalu, kus elas *Auf Sigaste Marcus Land Sigaste Hans*. Küla asus Saarde kihelkonnas ja kuulus Kilingi mõisale. Eesti kohanimede seas erandlikuna on külanime kirjutatud sajandite viisi üksnes tänapäevasel kujul. 1977. aasta külade reorganiseerimise käigus liideti Sigastega edelas olev Lodja asundus ning kirdes olevad Kivilaane ja Kutja.

Kivilaanet esmamainiti 1816, kui nimetati *Kiwwilane* talu. 1839 nimetati *Kiwwilane* kõrtsi ja 1900. aasta paiku Кивиланы küla. Kivilaanest põhja jääb Mölke-nimeline koht.

Kutja oli 1930-ndatel omaette küla. Nõukogude ajal arvati ta Suitsuküla koosseisu. 1977 Suitsuküla kaotati ja selle läänepoolne ots Kutja ühendati Sigastega.

Sigastest lõunas olevat Pändit esmamainiti 1797 *Bente* taluna. Maailmasõdade vahelisel ajal oli Pändi omaette küla.

Läbi Sigaste kulges kuni 2008. aastani Pärnu–Mõisaküla raudtee, mis omakorda oli osa Tallinna–Pärnu–Riia raudteest. Külas oli Sigaste raudteepeatus.

Külanimi tekkis sõnast "siga" kas otse või isikunime vahendusel. -ste-lõpp tähendab sugunime.

Viited
------

1. ↑  Maa-amet, vaadatud 21.11.2020.
2. ↑  Statistikaamet, vaadatud 10.11.2020.
3. ↑  Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
4. 1 2 3 4 5 6  Eesti kohanimeraamat, lk. 606
5. ↑  Eesti kohanimeraamat, kaart 29

| * v
* r
Saarde valla asulad |
| --- |
| Linn | 

* Kilingi-Nõmme

 |  |
| Alevik | 

* Tihemetsa

 |
| Külad | 

* Allikukivi
* Ilvese
* Jaamaküla
* Jäärja
* Kalda
* Kalita
* Kamali
* Kanaküla
* Kikepera
* Kõveri
* Kärsu
* Laiksaare
* Lanksaare
* Leipste
* Lodja
* Lähkma
* Marana
* Marina
* Metsaääre
* Mustla
* Oissaare
* Pihke
* Rabaküla
* Reinse
* Reinu
* Ristiküla
* Saarde
* Saunametsa
* Sigaste
* Surju
* Tali
* Tuuliku
* Tõlla
* Veelikse
* Viisireiu
* Väljaküla

 |
**Nerjungri uluss** (jakuudi *Nüörüŋgürü*) on 2. järgu haldusüksus (rajoon) Venemaal Sahha Vabariigi lõunaosas. Asub Aldani mägismaal.

Ulussi halduskeskus on Nerjungri.

1989. aasta rahvaloenduse andmeil oli ulussi elanike arv 120 157. 2002. aasta rahvaloenduse andmeil oli ulussi elanike arv 89 796, neist 76% venelased, 9% ukrainlased ja 2% jakuudid.

Uluss jaguneb seitsmeks kohalikuks omavalitsuseks.

Suuremad asulad on Nerjungri linn ning Tšulmani, Berkakiti, Zolotinka, Serebrjanõi Bori, Hani ja Nagornõi alevid.

Viited
------

1. ↑  26. Численность постоянного населения Российской Федерации по муниципальным образованиям на 1 января 2018 года, vaadatud 23.01.2019.

Välislingid
-----------

* Nerjungri ulussi valitsus

Sahha ulussid

Abõi |
Aldan |
Allaihha |
Amga |
Anabar |
Bulun |
Eveeni-Bõtantai |
Gornõi |
Hangalassõ |
Kobjai |
Lensk |
Megino-Kangalassõ |
Mirnõi |
Moma |
Namtsõ |
Nerjungri |
Nižnekolõmsk |
Njurba |
Oimjakon |
Olenjok |
Oljokminsk |
Srednekolõmsk |
Suntar |
Žigansk |
Tatta |
Tompo |
Tšuraptša |
Ust-Aldansk |
Ust-Jansk |
Ust-Maja |
Verhnekolõmsk |
Verhneviljuisk |
Verhojansk |
Viljuisk
Vaade varemeis Murkmeli külale Tšažasi poolt. Pildilt on ka näha, kuidas miski ei takista lumelaviinide pääsu küla kallale.
**Ušguli** (gruusia უშგული) on osaliselt UNESCO kaitse all olev algupärane kogukond Gruusias Ülem-Svanethis (Samegrelo–Zemo Svanethi piirkonnas Mestia rajoonis).

Ušguli asub Kaukasuse ühe kõrgeima tipu Šhara jalamil. Seal elab ligi 70 perekonda (umbes 200 inimest), nende jaoks on olemas ka väike kool. Kuus kuud aastas katab piirkonda lumi, mis sageli katkestab piirkonna ainsa ühenduse välismaailmaga: maantee Mestiasse. Külasid iseloomustavad rohked Svanethile ainuomased kaitsetornid. Kaitsetornidega miljöö kaitsmiseks on osa hoonestust võetud UNESCO maailmapärandi nimekirja.

Ušguli koosneb 5 külast:

* Žibiani   (gruusia ჟიბიანი) – asub 2100 m kõrgusel üle merepinna
* Tšvibiani (gruusia ჩვიბიანი)
* Tšažaši  (gruusia ჩაჟაში)
* Murkmeli (gruusia მურყმელი)
* Lamjurishi (gruusia ლამჯურიში).

Piirkonna kõrgusvahemik on 2086–2200 meetrit. Euroopas ei asu ükski küla nii kõrgel.

Kõrgeim, Žibiani küla on korrapärase edela–kirdesuunalise planeeringuga. Külast kirdesse jääval künkal asub Lamaria kiriku ansambel, mis pärineb 12. sajandist. Lamaria kiriku seinamaalingud on suurepäraseks näiteks Gruusia renessansiaja maalikunstist.

Pärimuse kohaselt oli Murkmeli küla kohal kõrgemal järsakul paistvais varemeis legendaarse Gruusiat 11. ja 12. sajandi vahetusel valitsenud kuninganna Tamari suveresidents, Tšažaši küla kõrval asuval künkal asuvais varemeis aga tema talveresidents.

1987. aasta veebruaris põhjustas mitu nädalat katkematult kestnud lumesadu Svanethis katastroofiliste tagajärgedega lumelaviinide laine, mille tulemusena hävisid külade uuemad ehitised ja hukkus suur hulk elanikke. Üksnes enamus ajaloolistest tornidest ja tugevamad hooned jäid püsti. Laiema üldsuse eest varjutas selle katastroofi aasta varem toimunud Tšornobõli katastroofi tagajärgede likvideerimine. Tänaseni on Murkmeli küla valdavalt varemeis. Kunagisest 45 perekonnast elab seal vaid mõni üksik.

Viited
------

1. ↑  Maailmapärandi nimekiri, leht 709: Ülem-Svanethi 1993-10-28
2. ↑  Svanethi and Its Inhabitants Roland Topchishvili, nplg.gov.ge
3. ↑  DCP: 43 degrees north, 43 degrees east confluence.org, 'Ušgulit on nimetatud Euroopa kõrgeimaks külaks. Minu GPSi järgi asub küla kõrgusel 2086m', 2006-08-27
4. ↑  Maailmapärandi nimekiri, leht 709: Ülem-Svanethi 1993-10-28
5. ↑  З. Шаншиев. По Сванетии (часть 3 (Ушгули)) 2006-09-18

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Ušguli** |

* Ushguli – Svanetia
* По Сванетии
* Sarnaste kaitsetorn-elamute kohta Põhja-Kaukasuse põhjanõlvadel Tšetšeenias ja Dagetanis vt: Аркадий Гольдштейн. Башни в горах. Москва : Советский художник, 1977 / Tartu Linnaraamatukogus