recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Mulla struktuur** näitab mulla tahkete osade asetust ja nende vahel asuvaid poore. See sõltub mullagraanulite kogumist ja nendevahelistest ühendustest (hoiavad kokku) ning see mõjutab pooride asetust nende vahel. Mulla struktuuril on suur mõju mullavee ja –õhu liikumisele. See mõjutab ka bioloogilist aktiivsust mullas, juurestiku arenenemist ning seemnete idanemist.

Mulla struktuuri sõltumine
--------------------------

Mulla struktuuri muutumine taime juurte toimel
Mulla struktuur sõltub sellest, kuidas ja mis pinnasel muld arenenud on. Mulla struktuuri kvaliteet langeb peaaegu kõikide viljelemisvormidega – mulla mehaanilise segunemise tõttu muld tiheneb ja kuhjub ning sellega täidab poorid ning ainete liikuvus mullas on takistatud. Seetõttu eraldub mullast rohkem orgaanilist ainet.

Struktuursuse uurimine
----------------------

Struktuursuse uurimiseks sobivad mullad, mis on momendiniiskuse astmelt kas kuivad või värsked. Niiske või märja mulla korral tuleks oodata, kuni muld on piisavalt tahenenud. Mulla struktuursuse hindamiseks tuleks võtta labida peale umbes 1 kg mulda ja see siis 1 meetri pealt siledale alusele maha kukutada. Mulla maha kukutamise tulemusena saadud struktuuragregaatide liigid on võimalik Zahharovi joonise järgi ära määrata. Selline n-ö labidaproov aitab hinnata mulla tihenemist.

Mulla struktuuri parandamine
----------------------------

Mulla struktuuri parandamise eelised taimede kasvu edendamiseks, põhiliselt põllumajanduslikel taimedel on: vähenenud erosioon tänu mulla agregaatide suurenenud tugevusele ja sellega seoses ka üleujutuste vähenemine; tugevam juure tungimine mulda ja toitainete parem kättesaamine taimel; seemned idanevad lihtsamini tänu vähenenud pudele mulla pinnal; parem vee imbumine mulda ning parem mulla poorsus.

Vaata ka
--------

* Terasuurus
* Muld
* Maakoor

Viited
------

1. ↑  Marshall, TJ. Holmes JW. (1979). Soil Physics. Cambridge: Cambridge University Press
2. ↑  Young, A. Young, R. (2001). Soils in the Australian landscape. Melbourne: Oxford University Press
3. 1 2  Astover, A. Kõlli, R. Roostalu, H. Reintam, E. Leedu, E. (2012). Mullateadus. Õpik kõrgkoolidele. Tartu: Eesti Maaülikool. 486 lk.
**Silmsi** on küla Harju maakonnas Kose vallas Paunküla veehoidla ääres.

Kuni 2013. aastani kuulus küla Kõue valda.

Külas asub arheoloogiamälestiseks arvatud asulakoht.

Küla läbib Tallinna–Tartu–Võru–Luhamaa maantee.

Viited
------

1. ↑  Maa-amet, vaadatud 21.11.2020.
2. ↑  Statistikaamet, vaadatud 10.11.2020.
3. ↑  Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
4. ↑  18563 Asulakoht kultuurimälestiste riiklikus registris

Kose valla lippKose valla lipp
Kose valla asulad

**Alevikud:** Ardu | Habaja | Kose | Kose-Uuemõisa | Ravila   

**Külad:** Aela | Ahisilla | Alansi | Harmi | Kadja | Kanavere | Kantküla | Karla | Kata | Katsina | Kirivalla | Kiruvere | Kolu | Krei | Kuivajõe | Kukepala | Kõrvenurga | Kõue | Laane | Leistu | Liiva | Lutsu | Lööra | Marguse | Nutu | Nõmbra | Nõmmeri | Nõrava | Ojasoo | Oru | Pala | Palvere | Paunaste | Paunküla | Puusepa | Rava | Raveliku | Riidamäe | Rõõsa | Saarnakõrve | Sae | Saula | Silmsi | Sõmeru | Sääsküla | Tade | Tammiku | Triigi | Tuhala | Uueveski | Vahetüki | Vanamõisa | Vardja | Vilama | Virla | Viskla | Võlle | Äksi
**Koyama kuusk** (*Picea koyamae*) on igihaljas okaspuu kuuse perekonnast.

Levila ja ökoloogia
-------------------

Noored võrsed
Koyama kuusk on Jaapani endeem ning tema väga väike levikuala asub Honshū saare keskosas, Yatsugadake mägede põhjanõlvadel, 1500–2000 m kõrgusel merepinnast. Ta kasvab 10–20 puust koosnevate rühmadena või segunenult peamiselt järgmiste puuliikidega: jaapani lehis (*Larix kaempferi*), kahevärvilise kuuse teisend *Picea alcoquiana* var. *acicularis*, Maximowiczi kuuse teisend *Picea maximowiczii* var. *senanensis* ning veel mõned põõsa- ja lehtpuu liigid.

Levikuala kliima on niiske, jahe ja lumerohke, aasta jooksul esinevate sademete hulk on vahemikus 1000–2000 mm.

Koyama kuuse killustunud populatsioonid kasvavad vähem kui 100 km2 suurusel maa-alal. Arvukuse vähenemise põhjused on läbi ajaloo olnud metsaraied, taifuunid, metsapõlengud ja maalihked. Viimasel ajal on nendele lisandunud kliimamuutused (sademete hulga kõikumine, raskete ilmastikuolude sagenemine), mille tõttu koyama kuuse populatsioonid järk-järgult vähenevad.

Kirjeldus
---------

Koyama kuusk on madalakasvuline, kasvab 15–20 (25) m kõrguseks. Tüve läbimõõt on 0,3–0,5 (1,0) m. Puukoor on noorelt pruun ja õhukeste laastudena kestendav, vananedes muutub tumehalliks ja rõmeliseks.

Okkad on rombja läbilõikega, 8–12 mm pikkused, kahvaturohelised, noorena teravad, hiljem tömbid, vaigukäike on üks kuni kaks.

Õitseb mais-juunis, isasõisikud on silinderjad, punakas-pruunid, arvukate tolmukatega. Käbid on silinderjad, 4–6 cm pikkused ja läbimõõduga 2–2,5 cm, punakaspurpurjad, valminult helepruunid. Seemnesoomused õhukesed, pruunid, ca 15 mm pikkused ja 13–16 mm laiusega.

Seemned on 2–3 mm pikkused, tumepruunid, ovaalsed, ca 10 mm pikkuse tiivakesega.

Viited
------

1. 1 2  Katsuki, T. & Gardner, M. (2010). *Picea koyamae*. *IUCNi punase nimistu ohustatud liigid*. IUCN 2010.

Kirjandus
---------

* Gymnosperm Database: *Picea koyamae*

Välislingid
-----------

* Koyama kuusk andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes

  


|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Koyama kuusk** |
**Recklinghauseni kreis** [ʁɛklɪŋˈhaʊzən] on omavalitsus Saksamaa Nordrhein-Westfaleni liidumaa keskosas.

Peale Hannoveri regiooni on Recklingshauseni kreis rahvaarvult suurim mittelinnaline ringkond Saksamaal.

Ajalugu
-------

Keskajal oli tänapäeva Recklinghausenit ümbritsev ala tuntud kui *Vest* Recklinghausen, territoorium kuulus Kölni kuurvürstkonnale. Aastatel 1446-1576 oli see ala renditud Gemeni isandkonnale (nüüd Borkeni linna osa) ja Schaumburg-Lippele. 1811. aastal liideti territoorium Bergi suurhertsogkonnaga ja 1815. aastal sai sellest Preisimaa Vestfaali provintsi osa.

Kreis loodi 1816. aastal. Pärast mitut muudatust omandas see tänased piirid, viimane muudatus toimus 1975–76. See on ka üks vanemaid kreise Saksamaal.

Geograafia
----------

Recklinghauseni kreis asub Ruhrimaa põhjaosas, Ruhrimaa linnalised osad lõunas ja maapiirkond *Münsterland* põhjas. Lippe jõgi voolab läbi kreisi.

Linnad ja vallad
----------------

Linnad ja vallad Recklinghauseni kreisis
1. Castrop-Rauxel
2. Datteln
3. Dorsten
4. Gladbeck
5. Haltern am See
6. Herten
7. Marl
8. Oer-Erkenschwick
9. Recklinghausen
10. Waltrop

Sõprusomavalitsused
-------------------

* Wodzisławi maakond, Poola
* Södermanland, Rootsi

Viited
------

1. ↑
2. ↑
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib mütoloogilisest olendist; August Kitzbergi näidendi kohta vaata artiklit Libahunt (Kitzberg); Eesti filmi kohta vaata Libahunt (film); Hitleri peakorteri kohta vaata Libahunt (peakorter).* |

---

Saksa puulõige 1722. aastast
**Libahunt** (vananenud kirjanduses ka *ebahunt*) on paljude rahvaste usundis ajutiselt või alaliselt hundiks muutunud või muudetud inimene. 

Libahundi (ka koduhunt, Saaremaal *inimesehunt*, lõunaeesti murretes *soend*) kujutelm on tuntud ka eesti rahvausundis; võimalik, et laenuna germaani ja slaavi rahvastelt. Eestlaste uskumuste järgi võis libahundiks saada nõia loitsimise (needmise) läbi või ise teatud maagilisi toiminguid sooritades (hundinaha selga tõmbamine, kolm korda ümber nõiutud kivi käimine, enda erilise nõiutud võidega määrimine, nõiasõnade lugemine).

Usuti, et libahundid murravad koduloomi, harvem ka inimesi. Usuti ka, et libahunte eristab tavalistest huntidest valge märk kaelal – jälg kaelas kantud sõlest, preesist vms ehteasjast. 

Et libahunti taas inimeseks muuta, tuli talle leiba süüa anda. Vahel lisandus nõue, et leiba pidi ulatama sepistatud rauast teraga, näiteks noa otsas.

Libahundiks nimetati ka tavalise hundi kümnendat (ka seitsmendat, üheksandat, kaheteistkümnendat) poega, kes pidavat koduloomi murdma ja sööma mitte kõri kallale hüpates, vaid tagaotsa poolt. 

Kirjapandud rahvaluuleline ainestik pärineb ajast, mil Jakob Hurda eestvedamisel hakati Eesti rahvapärimust koguma. Rahvaluule kõneles ka soenditest ja libadest. Kogumistöös osales aktiivselt noor kirjamees August Kitzberg. Nimetatud motiivile tuginedes kirjutas ta jutustuse "Libahunt". Hiljem dramatiseeris ta selle ja samanimelist tragöödiat võib pidada eesti näitekirjanduse üheks tippsaavutuseks.

Hilisemas eesti kirjanduses on libahundi motiivi kasutanud Matt Barker, August Gailit, Juhan Jaik, Andrus Kivirähk jt.

Vaata ka
--------

* "Naine libahundiks" (ATU 409)
* Must koer

Kirjandus
---------

* August Kitzberg. *Libahunt*.
* August Gailit. *Libahunt*; Võrguversioon
* Matthias Johann Eisen. *Eesti mütoloogia*.
* Matt Barker. *Leegitsev täiskuu*.
* Juhan Jaik. *Hõbedane karjakell*.
* Oskar Kuningas, "Libahundi motiive Aadu Hindi loomingus" – Keel ja Kirjandus 1985, nr 1, lk 13–18
* Tiina Vähi, "Libahundikujutelmade teoloogilis-demonoloogilised tõlgendused" (pdf-vormingus) – Usuteaduslik Ajakiri 2006, nr 1, lk 93–122
* Tiina Vähi, "Libahundiuskumused arhailise õiguse ja moraali kontekstis" – Ajalooline Ajakiri 2008, nr 1/2, lk 101–154

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Libahunt** |

* Merili Metsvahi, Muundumised libahundimuistendeis
***Oberstgruppenführer*** (juunist 1942 ***Oberst-gruppenführer***) oli SS-i (Schutzstaffel) auaste Kolmandas Riigis, mis vastas *Generaloberst*'ile Wehrmachtis või kindralkoloneli ja kindralpolkovniku auastmele teistes armeedes. Auaste loodi 1942. aastal ja see oli SS-i kõrgeim komandöri auaste.

*Oberstgruppenführer*'i auaste oli ühe astme võrra kõrgem *Obergruppenführer*'ist ja ühe astme võrra madalam *Reichsführer'*ist.

Alates Relva-SS-i (Waffen-SS) moodustamisest dubleeriti SS-kindrali auastmega isiku määramisel relvajõududesse SS-i auaste mitte-SS-i kindrali auastmega *SS-Oberstgruppenführer und der Generaloberst der Waffen-SS*.

### *SS-Oberstgruppenführer*'i auastme saanud sõjaväelased

* Kurt Daluege (20. aprill 1942) – Saksa Korrapolitsei peaameti ülem

(*SS-Oberstgruppenführer und Generaloberst der Polizei*)

* Franz Xaver Schwarz (20. aprill 1942) – NSDAP-i *Reichsleiter* ja laekur (*SS-Oberstgruppenführer*)
* Sepp Dietrich (1. august 1944) – (*SS-Oberstruppenführer und Generaloberst der Waffen-SS*) – I Soomuskorpuse *Leibstandarte Adolf Hitler* ja 6. SS-Tankiarmee komandör

(*SS-Oberstgruppenführer und Panzer-Generaloberst der Waffen-SS*)

* Paul Hausser (1. august 1944) – (*SS-Oberstgruppenführer und Generaloberst der Waffen-SS*) – II SS-Soomuskorpuse komandör.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **SS-Rank** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelmine auaste***Obergruppenführer*** | **SS-i auastmed*****Oberstgruppenführer*** | Järgmine auaste***Reichsführer-SS*** |
**Kozmodemjansk** ehk **Tsikmä** (mäemari Цикмä) on linn Venemaal Mari Eli Vabariigis. Tegemist on nii mäemari rahva kui ka Mäemari rajooni keskusega. Linn asub Volga (Tšeboksarõ veehoidla) parempoolsel kaldal.

Ajalugu
-------

1551. aastal maabus maride kindluse Tšikma juures Ivan Julm pärast Kaasani vallutamist. Pärast maride alistamist venelaste poolt 1583. aastal rajati Kozmodemjansk kindlusena samale kohale. Linn on nime saanud pühakute Kuzma ja Demjanini järgi, sest nende nimepäeval oli Ivan Tšikma alla saabunud.

Volga ääres paiknevast Kozmodemjanskist kujunes arvestatav kaubanduskeskus ning linn sai linnaõigused 1781. aastal. Sealt läks läbi Moskva–Pekingi kaasaegne kaubatee ja toimusid suured kaubalaadad. 1858. aastaks elas linnas viis tuhat elanikku ja linn oli kogu 19. sajandi jooksul puidukaubanduse keskus. Esimene haigla asutati 1868. aastal, pank 1875. aastal, raamatukogu 1882. aastal ja trükikoda 1891. aastal.

1989. aastal elas seal 24 400 elanikku, kellest 29% moodustasid marid.

Vaatamisväärsused
-----------------

Tänapäeval Kozmodemjansk kaubalinnana ei toimi ja linn areneb nagu tüüpiline Kesk-Venemaa linn. Hästi ja kompleksselt on linna madalamas osas säilinud 19. sajandil ehitatud puunikerdustega majad, mäel asuvad peaasjalikult nõukogudeaegsed majad. 2010. aasta rahvaloenduse andmetel võib linna elanikkonna laias laastus jagada venelasteks (2/3) ja marideks (1/3), loomulikult on vähesel määral esindatud ka teised rahvused.

Mari esimese suure kunstniku, ühiskonnategelase ja akadeemiku Aleksandr Grigorjevi nime kandev kunsti ja koduloomuuseum asub Kozmodemjanskis. Muuseumi allkorrusel asub ajalooline väljapanek, üleval kunst.

Kõrgel Volga jõe kaldal tegutseb mäemari vabaõhumuuseum, mis avati 1983. aastal Kozmodemjanski linna 400. aastapäevaks. Selle rajamisel ühendasid oma jõud Mäemari rajoonivalitsus ning kohalikud kolhoosid-sovhoosid. Muuseumis on üle 60 hoone. Kunagi oli muuseum teinud koostööd ka Eesti vabaõhumuuseumiga.

Tuuleveski Mari Etnograafiamuuseumis

Viited
------

1. ↑
2. ↑
3. 1 2 3 4  Jaak Prozes (25.03.1993). ""Marid, kes elavad "mägedes""". *Päevaleht*.
4. 1 2 3  Heiko Kruusi (01.01.2019). *Soome-ugri sõbrad bussiga Marimaale ja tagasi*. Soome-Ugri sõlmed. Lk 141-143.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Kozmodemjansk** |

*
**Bataat** ehk **maguskartul** (*Ipomoea patatas*) on perekonda lehtertapp kuuluv taimeliik, mille tärkliserohkeid magusaid mugulaid pruugitakse paljudes maades toiduks.

Vaatamata nimele on bataat ehk maguskartul eestlastele tuttava kartuliga vaid kauge sugulane. Vahel nimetatakse bataati ekslikult jamsiks, mis on tegelikult täiesti teistsugune aedvili ning pärineb Aafrikast ja Aasiast.

Bataat on igihaljas vääntaim. Söödav juureosa ehk risoom on pikergune, selle sile pealispind on kollane, valge, oranž, punane, pruun, lilla või beež ning sisu valge, punane, roosa, lilla, kollane või oranž. Valge või kollase sisuga bataadid on vähem magusad ja niisked kui punased, roosad ja oranžid.

Bataat arvatakse pärinevat kas Kesk- või Lõuna-Ameerikast. Kesk-Ameerikas kasvatati seda vähemalt 5000 aastat tagasi. Peruust on leitud bataadijäänuseid ajast 8000 eKr. Aedviljana oli see enne eurooplaste tulekut tuntud ka Polüneesias, Cooki saartelt leitud jäänused on dateeritud 1000 pKr ümbrusse. Arvatavasti tõid polüneeslased bataadi Lõuna-Ameerikast ning levitasid seda oma merereisidel ka Hawaii saartele ja Uus-Meremaale. Seemnete kandumine merevees ei ole usutav, pealegi levib kultuurbataat mitte seemnete, vaid istikute kaudu.

Bataadimugulad
100 grammis bataadis on 360 kJ (86 kcal) energiat. Süsivesikuid on selles 20,1 g, sellest tärklist 12,7 g, suhkruid 4,2 g ja kiudaineid 3,0 g. Rasvu on 100 g bataadis 0,1 g, valke 1,6 g, A-vitamiini ekvivalenti 709 μg, tiamiini (B1-vitamiini) 0,1 mg, riboflaviini (B2) 0,1 mg, niatsiini (B3) 0,61 mg, pantoteenhapet (B5) 0,8 mg, B6-vitamiini 0,2 mg, foolhapet (B9) 11 μg, C-vitamiini 2,4 mg, E-vitamiini 0,26 mg, kaltsiumit 0,26 mg, rauda 0,6 mg, magneesiumi 25,0 mg, fosforit 47,0 mg, kaaliumit 337 mg, naatriumi 55 mg ja tsinki 0,3 mg.

Toidu- ja Põllumajandusorganisatsiooni (FAO) andmeil toodeti 2004. aastal maailmas 127 miljonit tonni bataati. Suurem osa toodangust tuli Hiinast, kus 49 000 ruutkilomeetril kasvatati 105 miljonit tonni. Umbes pool Hiina saagist kulus loomasöödaks.

Toodang inimese kohta on suurim maades, kus bataadil on inimeste igapäevatoidus tähtis roll. Juhtival kohal on Paapua Uus-Guinea umbes 500 kiloga inimese kohta aastas. Järgnevad Saalomoni saared 160 kg, Burundi ja Rwanda 130 kg ning Uganda 100 kiloga.

Viited
------

1. ↑  nutritiondata.com
2. ↑  "USDA Nutrient Database". Originaali arhiivikoopia seisuga 3. märts 2015. Vaadatud 12. detsembril 2012.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikisõnastiku artikkel: **bataat** |
**SS-korpus** oli operatiiv-taktikaline väekoondis, mis kuulus II maailmasõja aegsesse Relva-SSi (*Waffen-SS*) ja allus Wehrmachti operatiiv-taktikalisele juhtimisele. 

Korpus koosnes harilikult 2–4 diviisist või brigaadist ja eriotstarbelistest väeosadest ning tagalaüksustest. 

Korpuse suurus ning sinna kuuluvate väeüksuste koosseis ja struktuur ei olnud kindlaks määratud. Seda muudeti vastavalt korpuse lahinguülesannetele ja rinde vajadustele. 

SS-korpuseid hakati eraldi moodustama alles 1943. aasta teisel poolel. Kuni selle ajani oli Relva-SS-i kuuluvate väeüksuste arv liiga väike, et iseseisvalt suuremaid väekoondisi luua. Kuni 1943. aastani kuulus sinna ainult 8 diviisi ja brigaadi, mis võitlesid Wehrmachti väeüksuste (korpuste ja armeede) koosseisus.

Uute Relva-SS-i väeüksuste (diviiside, korpuste) moodustamiseks andis tõuke 14. märtsil 1943 toimunud Harkovi tagasivallutamine SS-korpuse poolt, kuhu *Obergruppenfürer* Paul Hausselil oli õnnestunud koondada kolm tugevat SS-diviisi: LAH, "Das Reih" ja "Totenkof". See oli sakslaste suurim võit üle pika aja. Pärast seda andis Hitler loa uute Relva-SS-i üksuste ja ka korpuste moodustamiseks, mis tõi kaasa nende arvu kiire kasvu.

Ajavahemikus 1943–1945 moodustati 16 SS-korpust, kuigi nende numeratsioon ei ole järjepidev nagu SS-diviisidel.

Moodustatud SS-korpused
-----------------------

* I. SS-Soomuskorpus LAH (*I. SS-Panzerkorps LAH*)
* II. SS-Soomuskorpus (*II. SS-Panzerkorps*)
* III. Germaani SS-Soomuskorpus (*III. Germanisches SS-Panzerkorps*)
* IV. SS-Soomuskorpus (*IV. SS-Panzerkorps*)
* V. Mägikorpus (*V. Gebirgskorps*)
* VI. Läti SS-Armeekorpus (*VI. Lettisches SS-Armeekorps*)
* IX. Mägikorpus (*IX. Gebirgskorps*)
* X. SS-Armeekorpus (*X. SS-Armeekorps*)
* XI. SS-Soomuskorpus (*XI. SS-Panzerkorps*)
* XII. SS-Armeekorpus (*XII. SS-Armeekorps*)
* XIII. SS-Armeekorpus (*XIII. SS-Armeekorps*)
* XIV. SS-Armeekorpus (*XIV. SS-Armeekorps*)
* XV. Kasakate SS-Ratsaväekorpus (*XV. Kosaken SS-Kavalleriekorps*)
* XVI. SS-Armeekorpus (*XVI. SS-Armeekorps*)
* XVII. Relva SS-Korps (*XVII. Waffen-SS-Korps*)
* XVIII. SS-Armeekorpus (*XVIII. SS-Armeekorps*)

Ei ole teada, kas rohkem korpuseid moodustati ja millised üksused moodustati ja kas neid üldse moodustati numbrite 7 ja 8 all. Pidevalt muutus ka moodustatud korpuste koosseis. 

Ebastandardse koosseisuga olid ka IX. Mägikorpus (*IX. Gebirgskorps*), kuhu kuulusid kaks ratsaväediviisi. 

XV. Kasakate SS-Ratsaväekorpus (*XV. Kosaken SS-Kavalleriekorps*) eksisteeris korpusena ainult paberil. Selle korpuse koosseisu paberite järgi kuulunud ratsaväelased ei kuulunud Relva-SS-i ega kannud selle vormi.
**Basuutomaa** oli Suurbritannia koloonia, mis rajati 1884. aastal, kui Kapimaa koloonia ei saanud territooriumi haldamisega hakkama. Koloonia jagunes seitsmeks administratiivseks piirkonnaks: Berea, Leribe, Maseru, Mohales Hoek, Mafeteng, Qacha's Nek ja Quthing.

Basuutomaa iseseisvus 4. oktoobril 1966 ja nimetati Lesotho kuningriigiks.

Ajalugu
-------

Aastatel 1856-1868 oli Basuuto kaasatud konflikti Oranje Vaba Riigiga. Kuningas Moshoeshoe I lootis saada brittidelt kaitset. Ta kirjutas 29. augustil 1865 kirja Sir Philip Edmond Wodehouse'ile, kes oli Kapimaa koloonia kuberner. 

> „Ma annan enda ning oma riigi tema majesteedi valitsuse kontrolli alla teatud tingimustel, mille osas võime, teie kõrgeausus ja mina, jõuda kokkuleppele õige pea."
> 
> 
> 

Juulis 1866, viidates eelnevatele kirjadele, kirjutas Basuuto pealik:

> „Kõik mis ma teie kätesse eelmisel aastal andsin...jäävad endiselt teile. Ma jään tema majesteedi alandlikuks teenijaks."
> 
> 
> 

Lõpuks sai kuberner jaanuaris 1868 dokumendi, mille oli 9. detsembril 1867 allkirjastanud koloniaalsekretär ning millega anti luba liita Basuutomaa Nataliga (mitte Kapimaaga nagu Wodehouse oli soovinud). 12. märtsil 1868 anti teada, et basuutod on saanud Briti alamateks ning Basuutomaa Briti territooriumiks. Basuutomaa ei liidetud Nataliga, vaid anti Lõuna-Aafrika kõrge komisjonäri hallata. 

Kolm aastat hiljem liideti Basuutomaa Hea Lootuse Neeme parlamendi otsusega siiski Kapimaa kolooniaga; otsus kinnitati 3. novembril 1871. Kuna Kapimaaga liitumine polnud rahva seas populaarne, sai Basuutomaast 1884. aastal eraldi koloniaalala, mis oli kohaliku kõrge komisjonäri kaudu otseses kuninganna (ning Briti seadusandliku ja täidesaatva võimu) alluvuses.
**Linnaaluste** on küla Rapla maakonnas Kehtna vallas Keava aleviku kõrval.

Külas asus Keava mõisa keskus. Paljud mõisahooned või nende varemed on arvatud kultuurimälestisteks.

Küla territooriumile jääb Keava linnamägi.

Looduskaitsealustest objektidest asub külas Keava kahar mänd. Sinna jääb ka Keava-Esku oos ning osaliselt Keava raba.

Küla põhjapiiri puudutab ja selle idapiiril kulgeb lühidalt Vigala jõgi. Küla läänepiiri märgib Tallinna–Viljandi raudteeliin.

* Keava linnamägiKeava linnamägi
* Keava rüütlimõisa kuivatiKeava rüütlimõisa kuivati
* Keava mõisa tuuleveski varemedKeava mõisa tuuleveski varemed

Viited
------

1. ↑  Maa-amet, vaadatud 21.11.2020.
2. ↑  Statistikaamet, vaadatud 10.11.2020.
3. ↑  Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.

Kehtna valla vapp
Kehtna valla asulad

**Alev:**Järvakandi **Alevikud:** Eidapere | Lelle | Keava | Kehtna | Kaerepere  

**Külad:** Ahekõnnu | Ellamaa | Haakla | Hertu | Hiie | Ingliste | Kaerepere | Kalbu | Kastna | Kehtna-Nurme | Kenni | Koogimäe | Koogiste | Kumma | Kõrbja | Käbiküla | Kärpla | Laeste | Lalli | Lau | Lellapere | Lellapere-Nurme | Linnaaluste | Lokuta | Metsaääre | Mukri | Nadalama | Nõlva | Ohekatku | Pae | Palasi | Paluküla | Põllu | Põrsaku | Reonda | Rõue | Saarepõllu | Saksa | Saunaküla | Selja | Sooaluste | Valtu-Nurme | Vastja
**Hilda-Elfriede Leesmann** (abielludes **Rosenberg**; 16. detsember 1891 – 1. veebruar 1928 Nièvre, Prantsusmaa) oli eesti balletiõpetaja ja pianist, Alfred Rosenbergi esimene abikaasa.

Hilda Leesmanni isa oli kalatööstur Joosep Leesmann, kelle hea varanduslik seis võimaldas oma lastele hea hariduse anda. 1910. aastal läks Hilda Leesmann Pariisi plastilist tantsu õppima. Umbes sel ajal tutvus ta ühel rongireisil Alfred Rosenbergiga, kellele Hilda silmaring sügavat muljet avaldas. Tunnetades iseenda silmaringi piiratust, luges Rosenberg Hilda suunamisel läbi hulga ilukirjanduslikke ja filosoofilisi teoseid. Hilda Leesmann ja Alfred Rosenberg abiellusid 10. märtsil 1915 Riias.

1917. aastal lõid Hilda Rosenbergil Peterburis välja tuberkuloosi alged ning arstide soovitusel sõitis ta sama aasta suvel Krimmi tervislikumasse kliimasse tervist kosutama. Abikaasa sõitis talle sinna kolmeks kuuks järele, kuid pidi siis diplomitöö ja eksamite tõttu tagasi Moskvasse pöörduma. Uuesti saadi kokku 1918. aastal Tallinnas, kust Alfred Rosenberg aasta lõpus ilma abikaasata koos lahkuvate Saksa vägedega Saksamaale lahkus.

Vabadussõja järel sõitis Hilda Rosenberg ravile Šveitsis Arosas asuvasse kuurortisse ja seejärel sanatooriumi Saksamaale. Vahepeal oli Alfred Rosenberg teinud kiiret kärjääri natsiparteis ning abikaasade suhted jahenesid. 1923. aasta juulis Rosenbergid lahutasid, kusjuures Müncheni magistraadikohtus esines Hilda Rosenberg hagejana ja Alfred Rosenberg kostjana.

Hilda Leesmann suri 1. veebruaril 1928 Prantsusmaal Nièvre'is. Matused toimusid Tallinnas Kaarli kirikus sama aasta 8. märtsil ning ta maeti Tallinna Vana-Kaarli kalmistule.

Viited
------

1. 1 2 3  Heili Reinart. "Natside ühe olulisima ideoloogi Alfred Rosenbergi esimene naine, tallinlanna Hilda, jättis mehe Hitleri-vaimustuse tõttu maha". Postimees, 17. juuli 2018
2. ↑  Leinakuulutus. Revaler Bote nr 53, 6. märts 1928

Välislingid
-----------

* Heili Reinart. "Natside ühe olulisima ideoloogi Alfred Rosenbergi esimene naine, tallinlanna Hilda, jättis mehe Hitleri-vaimustuse tõttu maha". Postimees, 17. juuli 2018
Smiłavičy mõisa peahoone
**Smiłavičy mõis** ehk **Smilavitšõ mõis** (*маёнтак Смілавічы*) on mõis Valgevenes Minski oblasti Červieńi rajooni Zalesse külanõukogu Smiłavičy asulas.

Algul kandis mõis Bakšty nime. Esimest korda on seda mainitud aastal 1451. Algul Kęsgailadele ja hiljem Sapiehadele kuulunud asula jagunes XVI sajandil Zaviszade ja Szemiotite vahel. 

XVII sajandi alguses pärisid Szemiotidele kuulunud osa mõisast Ogińskid. Tol ajal hakati nende valduses olevat osa kutsuma Smiłavičy-Dukoraks. Teine pool Smiłavičyst kuulus jätkuvalt Zaviszadele. Seda poolt teati kui Smiłavičy-Bakstyt. Aastal 1660 suri Marcjan Michał Ogiński ja tema osa valdusest läks üle Krzysztof Stanisław Zawiszale. Pärast seda oli terve Smiłavičy ühe omaniku käes.

Aastal 1760 pärisid Smiłavičy taas Ogińskid, aga aastal 1771 ostsid selle Moniuszkod. XIX sajandi lõpus läks Smiłavičy abielu teel Wańkowiczite valdusse.

Sealse mõisakompleksi rajasid XIX sajandi alguses Moniuszkod. Peahoone ehitati kahes osas – vana peahoone ehitas Stanisław Moniuszko (helilooja Stanisław Moniuszko vanaisa. Hoone juures kasutati gooti stiili elemente, hoonet liigendavad karniisid. Peafassaadi liigendab kolmekorruseline torn, mille asumist osa kaunistab rustika. Hoone ise muudeti uue korpuse rajamisel galeriiks, see ehitati anfilaadina ümber, sealsetele koridoridele lisati silindervõlvid.

Uus peahoone valmis XX sajandi alguses, seda ühendas vana hoonega kasvuhoone. Hoone on uusgooti stiilis, asümmeetrilise plaaniga. Seda ehtisid viisnurksed erkerid. Sissepääs asus hoone lääneküljes, seda piirasid püloonid.

Aastal 1973 rekonstrueeriti hoone uuem osa, tänapäeval asub seal põllumajanduskolledž. Vana hoone osa seisab praegu tühjalt. 

* Mõisa uus peahooneMõisa uus peahoone
* Vana ja uus hoone aastal 1917Vana ja uus hoone aastal 1917
* Mõisa parkMõisa park
* Allee mõisa pargisAllee mõisa pargis

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Smiłavičy mõis** |

* Mõis valgevene fotoentsüklopeedias
* Fotod mõisa varemetest
**Hilda Üprus** (16. märts 1904 Riidaja – 12. juuni 1986 Tallinn) oli eesti maalikunstnik.

Ta on lõpetanud Viljandi Eesti haridusseltsi gümnaasiumi, ta on mänginud Viljandi ja Tartu orkestrites viiulit. Ta õppis 1930. aastate teisel poolel Pallase ettevalmistuskursustel ja aastast (?) Kõrgematel Kujutava Kunsti Kursustel (Aleksander Vardi ateljees). Maaliõpingud lõppesid Tartu Riiklikus Kunstiinstituudis diplomitööd kaitsmata, sest Pallase vaimus tehtud paljufiguuriline maal "Teatrikostüümide ateljees" (1948) ei vastanud tollastele dogmaatilistele ja jäikadele norminõuetele.

Aastast 1950 elas ta Tallinnas, jätkates portreede, lillepiltide ja maastike maalimist 1930. aastate Pallase maalikooli impressionistlikus laadis. Esmaülevaate tema loomingust andis aastal 1987 Tartu Kunstimuuseumis toimunud mälestusnäitus.

Isiklikku
---------

Tema õde oli kunstiteadlane Helmi Üprus, vend oli neuroloog Voldemar Üprus.

Kirjandus
---------

* Eesti kunsti ja arhitektuuri biograafiline leksikon. Tallinn 1996
*1937 vastu võetud seaduse kohta vaata Ülikoolide seadus.*
**Ülikooliseadus** (lühend ÜKS) on Eesti seadus, mis võeti vastu 12. jaanuaril 1995 ja jõustus 18. veebruaril 1995 ning kehtis kuni 31. augustini 2019.

ÜKSi ülesanne oli "sätestada ülikooli asutamise, ühinemise, jagunemise ja tegevuse lõpetamise kord, tegutsemise alused, autonoomia piirid, juhtimise põhimõtted, kõrghariduse omandamise vormid ja tingimused, ülikooli varade õiguslik seisund, finantseerimise kord, õppejõudude ja üliõpilaste põhiõigused ja -kohustused ning haldusjärelevalve ülikooli tegevuse üle."

Ülikooliseaduse kehtivuse ajal oli Eestis kahel ülikoolil, Tartu Ülikoolil ja Tallinna Tehnikaülikoolil, ka oma seadus. Tartu Ülikooli tegevust reguleerib 16. veebruaril 1995 vastu võetud ja 21. märtsil samal aastal jõustunud Tartu Ülikooli seadus ning Tallinna Tehnikaülikooli tegevust 4. juunil 2014 vastu võetud ja 1. septembril samal aastal jõustunud Tallinna Tehnikaülikooli seadus.

Alates 1. septembrist 2019 kehtib kõrgharidusseadus, mille jõustumisega kaotas ülikooliseadus kehtivuse.

Viited
------

1. 1 2   (vaadatud 01.06.2017)
2. ↑  "Tartu Ülikooli seadus". *Riigi Teataja*. Vaadatud 13. detsembril 2022.
3. ↑  "Tallinna Tehnikaülikooli seadus". *Riigi Teataja*. Vaadatud 13. detsembril 2022.
4. ↑  "Kõrgharidusseadus". *Riigi Teataja*. Vaadatud 13. detsembril 2022.

Välislingid
-----------

* Ülikooliseadus eRTis
Marcus Foligno 2016. aastal Buffalo Sabresis mängimas
**Marcus Foligno** (sündinud 10. augustil 1991 Buffalos New Yorgi osariigis) on Ameerika Ühendriikides sündinud Kanada jäähokimängija, kes mängib NHL-i klubis Minnesota Wild ründajana vasakäärel. Ta on klubi meeskonna asekapten.

Aastatel 2007–2011 mängis ta Ontario Hockey League'i klubis Sudbury Wolves.

2009. aastal valis Buffalo Sabres ta NHL-i *draft* '​is 104. valikuna. Sabresiga sõlmis ta lepingu 2011. aasta mais. Suurem osa hooajast 2011–12 mängis ta American Hockey League'is Sabresi tütarklubis Rochester Americans. NHL-is debüteeris Foligno Sabresi meeskonnas 20. detsembril 2011 mängus Ottawa Senatorsi vastu. Tema järgmine mäng NHL-is oli 10. märtsil 2012, mil kohtuti taas Senatorsiga ning Foligno lõi selles mängus ka oma NHL-i karjääri esimese värava. Debüüthooajal sai ta 14 mänguga kirja kuus väravat ja seitse väravat.

2017. aasta juunis kaubeldi Foligno Minnesota Wildi.

2011. aastal võitis Foligno Kanada kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistrivõistlustel hõbemedali.

Tema isa Mike Foligno mängis NHL-is 15 hooaega. Tema vanem vend Nick Foligno mängib samuti NHL-is.

Viited
------

1. ↑  "Tyler Ennis guides Sabres to SO victory vs. Senators". ESPN. 10.3.2012. Vaadatud 4.4.2022
2. ↑  "Wild acquires Tyler Ennis and Marcus Foligno". nhl.com. 30.6.2017. Vaadatud 4.4.2022

Välislingid
-----------

* Marcus Foligno NHL.com lehel
* Marcus Foligno hockeydb.com lehel

| * v
* r
Minnesota Wild |
| --- |
| 
**Väravavahid**: Marc-André Fleury **·** Filip Gustavsson |
| 
**Kaitsjad**: Calen Addison **·** Jonas Brodin **·** Matt Dumba **·** Alex Goligoski **·** John Klingberg **·** Jon Merrill **·** Jacob Middleton **·** Jared Spurgeon |
| 
**Ründajad**: Matthew Boldy **·** Connor Dewar **·** Brandon Duhaime **·** Joel Eriksson Ek **·** Marcus Foligno **·** Frédérick Gaudreau **·** Ryan Hartman **·** Marcus Johansson **·** Kirill Kaprizov **·** Gustav Nyquist **·** Ryan Reaves **·** Mason Shaw **·** Sam Steel **·** Oskar Sundqvist **·** Mats Zuccarello |
Türi linna lipp
**Türi lipp** oli Eesti haldusüksuse Türi linna lipp.

2005. aasta oktoobris ühinesid Türi linn ja vald ning Oisu ja Kabala vald ühtseks omavalitsusüksuseks: Türi vallaks.

Lipp kinnitati 24. juulil 1992. 

20. detsembril 1992 õnnistas lipu EELK Türi koguduse õpetaja Teet Hanschmidt. Sellest ajast lehvib linna lipp Türi Linnavalitsuse ja -volikogu hoone peasissepääsu kohal.

Lipu kirjeldus
--------------

Rohelisel kangal paikneb valge rist, risti keskosas paikneb Türi linna vapi kujutis. 

Lipu normaalmõõtmed on 105×165 cm ning laiuse ja pikkuse suhe 7:11.

Lipu kasutamise kord
--------------------

Türi linna lipp heisatakse alaliselt Türi linna ametiasutuse hoonel ning linna lippu võib heisata ka:

1. Türi linna ja teiste kohalike omavalitsusüksuste ametlike delegatsioonide kohtumistel.
2. Türi linna avalikel üritustel.
3. Muudel üritustel, kus on esindatud Türi linn.
4. Teise lipuna Eesti riigilipu kõrval riiklikel pühadel.
5. Teistel juhtudel linnavalitsuse loal.

Vaata ka
--------

* Türi vapp
* Türi valla lipp
* Oisu valla lipp
* Kabala valla lipp
* Järva maakond
**Ülisuurslaalom** või ka **supersuurslaalom (super-G)** on mäesuusatamise ala, kus on ühendatud kiirlaskumise ja suurslaalomi tehnika. Kiirlaskumist meenutab see sellepärast, et harilikult võisteldakse kiirlaskumisrajal, mida on paarisaja meetri võrra lühendatud ja võistlustel on üks laskumine ning laskumine kestab enam-vähem sama kaua kui kiirlaskumises. Kiirus ei tõuse ülisuurslaalomis nii suureks kui kiirlaskumises ja rajal on rohkem kurve. Suurslaalomiga võrreldes on super-G kiirem.

Ülisuurslaalomis on meeste raja kõrgustevahe 500–600 meetrit ja naistel vastavalt 350–600 meetrit. Kurvide maksimummäär on 10% kõrgustevahest. Minimaalselt on meestel 35 ja naistel 30 väravad, kuid mitte arvestades stardi- ja finišiväravat. Ülisuurslaalomis on kasutusel kahte moodi väravaid: horisontaalsed (lahtine) ja vertikaalsed (kinnine). Lahtised väravad on 6–8 meetrit laiad ja asuvad üksteisest vähemalt 25 meetri kaugusel, kinnised väravad on 8–12 meetrit laiad ja nendevaheline kaugus on vähemalt 15 meetrit.

Ülisuurslaalomis kasutatakse samu suuski kui kiirlaskumises ja need on 208–235 cm pikkused.

Ülisuurslaalom oli maailmameistrivõistluste kavas esimest korda 1987. aastal ja olümpiamängude kavas 1988. aastal.

Vaata ka
--------

* Slaalom
* Suurslaalom
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib praegusest vallast; varasema valla kohta vaata artiklist Türi vald (2005)* |

---

**Türi vald** on vald Järva maakonnas.

Türi vallavanem on alates 9. märtsist 2023 Sulo Särkinen. Vallavolikogu esimees on Marge Hirtentreu.

Kahe ühinemise järel kuuluvad Türi valda Türi linn ning Oisu, Kabala, Türi, Käru ja Väätsa piirkond.

Asustus
-------

Türi vallas on 1 linn (Türi), 4 alevikku (Käru, Oisu, Särevere, Väätsa) ja 53 küla.

Külad: Aasuvälja, Arkma, Jõeküla, Jändja, Kabala, Kahala, Karjaküla, Kirna, Kolu, Kullimaa, Kurla, Kõdu, Kädva, Kändliku, Kärevere, Laupa, Lauri, Lokuta, Lungu, Lõõla, Meossaare, Metsaküla, Mäeküla, Näsuvere, Ollepa, Pala, Pibari, Piiumetsa, Poaka, Põikva, Rassi, Raukla, Reopalu, Retla, Rikassaare, Roovere, Röa, Saareotsa, Sagevere, Saueaugu, Sonni, Taikse, Tori, Tännassilma, Türi-Alliku, Vilita, Villevere, Vissuvere, Väljaotsa, Väljataguse, Äiamaa, Änari, Ülejõe

Ajalugu
-------

Türi vald moodustati 1992. aasta 30. jaanuaril.

16. oktoobril 2005 liideti senise Türi vallaga Kabala ja Oisu vald ning Türi linn.

2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformi käigus ühinesid senine Türi vald, Käru vald Rapla maakonnast ja Väätsa vald Järva maakonnast.

Muuseumid
---------

Vallas tegutsevad:

* Eesti Jalgrattamuuseum
* Eesti Ringhäälingumuuseum
* Käru muuseum
* Türi muuseum
* Türi valla ja Türi tehnika- ja maamajanduskooli muuseum
* Vanatehnikaklubi Retrom muuseum

Viited
------

1. ↑  Maa-amet, vaadatud 11.03.2018.
2. ↑  Statistikaameti statistika andmebaas, vaadatud 4.06.2021.
3. ↑  Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator
4. ↑  "Türi Vallavolikogu valiti juhtima Marge Hirtentreu - Uudised - Türi Vallavalitsus". *www.tyri.ee*. Vaadatud 9. märtsil 2023.
5. ↑  "Türi uueks vallavanemaks sai Sulo Särkinen - Uudised - Türi Vallavalitsus". *www.tyri.ee*. Vaadatud 9. märtsil 2023.
6. ↑  Järva maakonna Koigi ja Türi valla ning Valga maakonna Tõrva linna ja Karula valla omavalitsusliku staatuse kinnitamise kohta (vastu võetud 30.01.1992)
7. ↑  Haldusterritoriaalse korralduse muutmisest. Riigiteataja.
8. ↑  Kohalik võim Türi vald

Välislingid
-----------

* Türi valla koduleht

Järvamaa vappJärvamaa vapp
Järva maakonna omavalitsused

Järva vald  **·**  Paide linn  **·**  Türi vald
**Ulmo** ka **Ulubôz**, **Ullubôz** või **Ulumō** on tegelane Tolkeni mütoloogias. Ta ilmub esmakordselt Silmarillionis kui haldjate jumal või Valar, kes sarnaneb vanakreeka Poseidoni, vanarooma Neptunuse, keldi Manannán mac Liri ja skandinaavia Ægir-iga. Ulmo on tiitel, mis tähenda "*See kes valab*." Ta oli üks Arda (maailma) peaarhitekte. 

Ulmole allub igasugune vesi Keskmaal, olgu tegemist mere, järve, jõe või vihma, udu või kastega. Täheajastul aitas Ulmo haldjatel jõuda Surematutele Maadele ning ta õpetas neile muusikat ja merendust. Ulmo ei võtnud kuigi sageli kuju, aga kui võttis, oli ta tavaliselt hiiglaslik merekuningas, kes tõusis vetesügavustest lainetest ja vahuharjalise kiivriga ning hõbeda ja smaragdidega kaunistatud rüüs. Tema hääl oli tugev ja sügav ning kui ta puhus oma valgeid merekarp-sarvi ulumuure, kaikus nende heli vastu kogu merel.

Ulmo mängis olulist rolli ka Tuori seiklustes. Kui Tuor oli minemas Gondolini kuningas Turgonit hoiatama, oli just Ulmo see, kes Tuori juhatas ja hoiatas.
Ulmot kartsid eriti päkapikud ja orkid.

Vaata ka
--------

* Valarid

Viited
------

1. ↑  Marek Laane 2002, "Tolkieni entsüklopeedia". OÜ Greif, lk 238

Kirjandus
---------

* David Day, tõlk. Marek Laane (2002) "Tolkieni entsüklopeedia" 1977

| * v
* r
Ainurid J. R. R. Tolkieni teostest |
| --- |
| Valaritest Kuningad | 
Manwë **·** Ulmo **·** Aulë **·** Oromë **·** Mandos (Námo) **·** Lórien (Irmo) **·** Tulkas |
| Valaritest Kuningannad | 
Varda **·** Yavanna **·** Nienna **·** Estë **·** Vairë **·** Vána **·** Nessa |
| Vaenlased | 
Morgoth (Melkor) |
| Maiarid | 
Eönwë **·** Ilmarë **·** Ossë **·** Uinen **·** Salmar **·** Sauron **·** Melian **·** Arien **·** Tilion **·** Istar **·** Saruman (Curunír) **·** Gandalf (Olórin) **·** Radagast (Aiwendil) **·** Sinised Võlurid **·** Balrog **·** Gothmog **·** Durini Hukk |
Dominik Furch 2013. aastal Slavia Prahas mängimas
**Dominik Furch** (sündinud 19. aprillil 1990 Prahas) on Tšehhi jäähokimängija, kes mängib väravavahina Rootsi kõrgliiga klubis Färjestad.

Ta alustas klubikarjääri Praha Slavias, mille koosseisus debüteeris ta Tšehhi kõrgliigas hooajal 2007–08.

Aastatel 2015–2018 mängis ta KHL-is Omski Avangardi ridades. Hooajal 2018–19 mängis ta Tšerepovetsi Severstalis. Hooajal 2019–20 mängis ta Rootsi kõrgliiga klubis Örebro HK. Seejärel naasis Furch KHL-i, liitudes Minski Dinamoga, kus mängis hooajal 2020–21.

2021. aasta augustis liitus ta Tšehhi kõrgliiga klubiga Plzeň, kuid juba pärast kuute liigamängu siirdus ta tagasi Rootsi kõrgliigasse, liitudes 2021. aasta oktoobris Färjestadiga.

Furch on kuulunud Tšehhi jäähokikoondisse 2016. ja 2017. aasta maailmameistrivõistlustel ning 2018. aasta taliolümpiamängudel. 2016. aasta maailmameistrivõistlustel oli ta parima tõrjeprotsendiga väravavaht (96%), samuti lasi ta keskmiselt mängus sisse kõige vähem väravaid (0,94 väravat mängus).

Välislingid
-----------

* Dominik Furch KHL.ru lehel
* Dominik Furch hockeydb.com lehel
Türi valla vapp
**Türi valla vapp** on Järva maakonnas asuva Eesti haldusüksuse Türi valla vapp.

Vabariigi Valitsuse 30. juuni 2005. aasta määruse nr 153 "Kabala valla, Oisu valla, Türi linna ja Türi valla haldusterritoriaalse korralduse ja sellega seonduvalt Vabariigi Valitsuse määruste muutmine" alusel senise Kabala valla, Oisu valla, Türi linna ja Türi valla ühinemisel moodustati kohalik omavalitsusüksus Türi vald. Valla praegune vapp on kasutusel sellest ühinemisest.

Praegune vapp
-------------

Rohelisel kilbil on hõbedane rist. Selle peal omakorda on punane südakilp, millel kuldne õun.

Ühinenud haldusüksuse vapp lähtub eelistatavalt ühinenud omavalitsuse sümbolitest ja värvidest. Roheline tähistab maamajandust, lootust ja tasakaalustatud ellusuhtumist. Roheline on ka kõigi ühinenud omavalitsuste sümbolite üks põhivärve. Rist märgib Türi valla paiknemist Eesti keskosas ühendusteede ristumiskoha ümber. Rist jagab vapikilbi neljaks väljaks, mis siin sümboliseerivad ühinenud omavalitsusüksusi. Südakilp eristab ühendvalla vappi ja lippu varasema Türi valla vapist ja lipust ning Türi linna lipust. Südakilbi punane ja kuldne värvus ja õunakujund pärinevad endiselt Türi vapilt.

Vana vapp
---------

2005. aastani kasutusel olnud vapp
2005. aastani kasutusel olnud vapp kinnitati 9. veebruaril 1995. aastal.

Rohelisel kilbil on hõbedane rist, mille keskel allikamärk. Vapi roheline väli tähistab valla tuntust põllumajandus- ja aianduspiirkonnana. Rist on usu sümbol ning osutab ühtlasi valla paiknemisele Eestimaa keskosas. Heraldiline allikamärk tähistab nii looduslikke kui ka vaimulätteid.

Vaata ka
--------

* Türi valla lipp
* Türi vapp
* Oisu valla vapp
* Kabala valla vapp

Välislingid
-----------

* Türi valla vapp valla kodulehel
* Türi valla sümboolika Riigikantselei kodulehel
**Ulrich Horstmann** (sündinud 31. mail 1949 Bündes) on saksa kirjandusteadlane ja kirjanik; avaldab ka pseudonüümide Horst-Ulrich Mann ja Klaus Steintal all.

Laiema tuntuse sai tänu 1983. aastal avaldatud kirjutisele "Elajas" ("Das Untier"), milles esitas tolle aja rahuliikumise taotlustele diametraalselt vastupidiseid filosoofilisi positsioone: ta propageeris "inimpõgenemise" ("Menschenflucht") perspektiivi, mille kohaselt inimkond peab saavutama kumuleerunud tuumarelvaarsenali kasutamise abil enesekadumise kui (kultuur)ajaloo sihtpunkti. Teos kutsus esile Ida-Saksa kommunistliku partei ajalehe Neues Deutschland mureliku küsimuse, "millal professor Horstmann viimati oma närviarstiga konsulteeris". Horstmanni "eventualiteedifilosoofia" viis tema eeskuju Schopenhaueri pessimismi gnostilise äärmuseni.

Tsitaat
-------

* "Elaja ajalugu on lõpule viidud ja alandlikult ootab ta topeltsurma - füüsilist hävitamist ja mälestuse kadumist iseendast."

― Ulrich Horstmann "Elajas. Inimpõgenemise filosoofia kontuure"
**Schnackenburg** on linn Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Lüchow-Dannenbergi kreisis. Linna pindala on 23,70 km². 31. detsembril 2017 elas seal 562 inimest. Linn asub Elbe vasakkaldal. Asudes Alam-Saksimaa idaservas, piirneb linn kõigist külgedest peale lääne endise Ida-Saksamaa territooriumiga. See on kõige hõredamini asustatud linn ("Stadt") endisel Lääne-Saksamaal, kuigi endisel Ida-Saksamaal oli üheksa linna veel hõredamini asustatud (peamiselt Brandenburgis).

Nimi
----

Schnackenburgi polaabi nimi on *Godegord* (vanemas Saksa viitematerjalis ka *Godegür*), arvatavasti sõnadest *god* (< slaavi \**gadă*) 'madu' ja *gord* (< slaavi \**gordă*) 'linnus', 'linn'. Saksa nimi Schnackenburg on tuletatud alamsaksa sõnadest *Snaak* või *Snack* 'madu' (mitmus *Snaken* või *Snacken*) ja *Borg* 'linnus', 'linn'.

Ajalugu
-------

Aastatel 1945 kuni 1990 oli Schnackenburg Saksamaa sisepiiri ületuskoht Elbe siseveeteel. Ületuskoht oli avatud laevade liiklemiseks Tšehhoslovakkia, Nõukogude okupatsioonitsooni (1949. aastani, seejärel Ida-Saksamaa) või Lääne-Berliini ning Briti okupatsioonitsooni (1949. aastani, seejärel Lääne-Saksamaa) vahel. Liiklus oli tsoonidevahelise liikluse regulatsioonide teema, millele järgnesid Lääne-Saksamaa ja Lääne-Berliini vahelised eriregulatsioonid: Transiidileping (1972).

Viited
------

1. ↑  Alle politisch selbständigen Gemeinden mit ausgewählten Merkmalen am 31.12.2018 (4. Quartal), vaadatud 10.03.2019.
2. ↑  Register of German municipalities (4th quarter 2022), vaadatud 12.02.2023.

Välislingid
-----------

* www.gartow.de


Lüchow-Dannenbergi kreisi vallad

* Bergen an der Dumme
* Clenze
* Damnatz
* Dannenberg
* Gartow
* Gorleben
* Gusborn
* Göhrde
* Hitzacker
* Höhbeck
* Jameln
* Karwitz
* Küsten
* Langendorf
* Lemgow
* Luckau
* Lübbow
* Lüchow
* Neu Darchau
* Prezelle
* Schnackenburg
* Schnega
* Zernien
* Trebel
* Waddeweitz
* Woltersdorf
* Wustrow
Dominic Calvert-Lewin 2017. aastal Evertoni särgis
**Dominic Nathaniel Calvert-Lewin** (sündinud 16. märtsil 1997 Sheffieldis) on Inglise jalgpallur. Ta mängib Premier League'i klubis Everton.

Ta alustas klubikarjääri kodulinnas Sheffield Unitedis, mille noorteakadeemiaga liitus ta 2005. aastal. Klubi esindusmeeskonnas tegi ta Inglismaa kolmandas liigas debüüdi hooajal 2014–15. Hooajal 2014–15 oli ta laenul ka Inglismaa tugevuselt kuuenda liiga klubis Stalybridge Celtic ja hooajal 2015–16 neljanda liiga klubis Northampton Town, paistes mõlemal hooajal silma paljude löödud väravatega.

2016. aasta augustis liitus Calvert-Lewin 1,5 miljoni naelsterlingi eest Evertoniga. Debüüdi klubi meeskonnas tegi ta 13. detsembril 2016 mängus Arsenali vastu. Esimese värava ja ühtlasi oma esimese värava Premier League'is lõi ta 18. märtsil 2017 mängus Hull City vastu. 3. mail 2017 mail sõlmis ta Evertoniga viieaastase lepingu.

2017. aastal tuli ta Inglismaa kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistriks. Ta lõi turniiril kaks väravat, sealhulgas Inglismaa võiduvärava finaalis Venezuela vastu.

Viited
------

1. ↑  "Everton sign Dominic Calvert-Lewin from Sheffield United". Sky Sports. Sky. 1.9.2016. Vaadatud 24.1.2019
2. ↑  "New Deal For Calvert-Lewin". Everton F.C. 3.5.2017. Vaadatud 24.1.2019

Välislingid
-----------

 Dominic Calvert-Lewin – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Profiil Everton FC kodulehel
**Urve Miller** (sünninimi **Urve Tarning**; 11. august 1930 Tallinn – 30. juuni 2015 Stockholm) oli eesti paleontoloog, Stockholmi Ülikooli emeriitprofessor ja Tartu Ülikooli audoktor.

Elulugu
-------

Alates 1944. aastast elas Rootsis. Aastatel 1957–1985 töötas Rootsi Geoloogiateenistuses, esmalt assistendi ja geoloogina, 1965–1966 riigigeoloogina, 1966–1985 vanemriigigeoloogina, 1964–1985 ka mikropaleontoloogia labori juhatajana. 1977. aastal kaitses Lundi Ülikoolis doktorikraadi. 1982. aastast Stockholmi Ülikooli abiprofessor. 1993. aastast Eesti Geoloogia Seltsi auliige.

Teadustöö
---------

Urve Miller tegeles keskkonnaajaloo uurimisega Läänemere regioonis fossiilsete ränivetikate kaudu. Tema teadustöö oli suuresti suunatud mikrofossiilide leviku ja nende stratigraafilise ja paleogeograafilise tähenduse selgitamisele. Ta on käsitlenud jäävaheaegade taimestiku, keskkonna ja kliima arengut ning tõestas esimesena Eemi jäävaheaja eelsete setete olemasolu Rootsis. Tähtis osa tema teadustegevuses on olnud Läänemere piirkonna keskkonna ja inimasustuse ajaloo seoste uuringutel. Nende uuringute interdistsiplinaarsus on viinud loodusteaduslike meetodite laialdase kasutamiseni arheoloogias, mis on aidanud kaasa uute arheoloogiliste leiukohtade, eelkõige rannasidusate asulakohtade avastamisele ning varase asustuse looduslike eelduste ja keskkonna mõistmisele.

Tunnustus
---------

* 1992 Karl Ernst von Baeri medal
* 2001 Valgetähe medaliklassi teenetemärk
* 2011 Eesti Eluteaduse Hoidja
* 2013 Tartu Ülikooli audoktor

### Valitud teadusakadeemia liikmeks

* Euroopa Teaduste ja Kunstide Akadeemia ‎(1992)
* Kuninglik Kirjanduse, Ajaloo ja Muististe Akadeemia ‎(2005)

Viited
------

1. ↑  Anto Raukas. Urve Miller – Eesti Geoloogia Seltsi uus auliige. Proceedings of the Estonian Academy of Sciences, Geology 1993
2. ↑  "Tartu Ülikooli audoktorid". *Tartu Ülikool*. Vaadatud 13. detsembril 2022.

Välislingid
-----------

* Tiivel, Toomas 2008. Vetikad aitavad uurida keskkonnamuutusi. (Intervjuu Urve Milleriga.) *Horisont* 3: 16–22.
* Suri tunnustatud teadlane Urve Miller
***Provocator*** ("väljakutsuja") oli üks Vana-Roomas levinud gladiaatoritüüpidest. 

Provocatori relvastus ja varustus olid kuni Rooma vabariigi ajajärgu lõpuni suhteliselt sarnased Rooma leegionäride omale.  Hiljem lähtuti varustuse valimisel kohaliku areeni trendidest. *Provocatoreid* on tihti kujutatud kandmas niudevööd, pikka säärekaitset vasakul jalal, *manicat* paremal käel ja peas mõlemalt küljelt sulgedega kaunistatud, visiiriga kiivirit. Nad olid ainukesed gladiaatorid, kes kandsid rinnaturvist (*cardiophylax*). Relvadest kasutasid nad pikka nelinurkset kilpi ja gladiust.

*Provocatorid* võitlesid areenil ainult teiste *provocatoritega*. Praegu ollakse seisukohal, et nad olid algajad, keda testiti ning hiljem mõnda teise gladiaatorite kategooriasse ümber paigutati.

Viited
------

1. ↑  Junkelmann 2000, lk 57-59
2. ↑  Junkelmann 2000, lk 37 ja 57-59
3. ↑  Martin van Creveld. Sõjamängud. Gladiaatoritest gigabaitideni. Tallinn, AS Äripäev, 2015. lk 112

Kirjandus
---------

* Anne Bernet. Gladiaatorid. Tallinn, Olion, 2004
* Philip Matyszak. Rooma areenivõitleja käsiraamat. Tallinn, AS Äripäev, 2017
* Martin van Creveld. Sõjamängud. Gladiaatoritest gigabaitideni. Tallinn, AS Äripäev, 2015