recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Kustas Kikerpuu** (19. oktoober 1937 Tallinn – 20. oktoober 2008 Tallinn) oli Eesti džässmuusik ja helilooja, orkestrijuht ja muusikapedagoog. 

Kustas Kikerpuu kirjutas ligi kakssada laulu, millele kirjutas ka tekstid tavaliselt ise.

Kustas Kikerpuu lõpetas aastal 1956 Tallinna 2. Keskkooli ja aastal 1961 Tallinna Muusikakooli koorijuhtimise erialal. Ta töötas muu hulgas Filharmoonias muusikuna, Eesti Televisioonis muusikatoimetaja ja ansamblijuhina, Eesti Reklaamfilmi muusikajuhina, Eesti Raadio kontsertorkestri ja bigbändi dirigendina, Georg Otsa nimelise Tallinna Muusikakooli õpetajana, Eesti Muusikaakadeemia õppejõuna.

Aastatel 1965–1976 töötas ta Eesti Televisioonis meelelahutussaadete toimetajana, juhatades selle kõrvalt ka televisiooniansamblit, mis osales paljudes saatesarjades, näiteks "Horoskoop" (1968–1973), "Entel-tentel" (1968–1969), "Trika-trei" (1970–1971), "Big-bänd" (1991), "Ahvatluste tund" (1970). Telest siirdus ta Eesti Reklaamfilmi muusikatoimetajaks, lõi seal olles ka ansambli Admiral, mis esineski peamiselt just «Reklaamiklubi» saadetes. 

Aastatel 1985–1991 oli ta Eesti Televisiooni ja Raadio Estraadiorkestri dirigent.

Ta mängis Tõnu Sal-Salleri ansamblis; oli ansambli Admiral juht ja orkestri Levimo dirigent.

Laule ja arranžeeringuid
------------------------

* "Horoskoop"
* "Langevate lehtede aegu"
* "Meie kaks"
* "Suudluse ma saan"
* "Mul meeles veel"
* "Kannikesed emale"
* "Sulle kõik nüüd ütlen"
* "Väike neiu"
* "Lõppenud on päevad"
* "Korraks vaid"
* "Pilvevatimees"
* "See kaunis maa"

Teoseid
-------

* "Laule" (40 laulu tekst ja noodid). Eesti Raamat, Tallinn 1977, 96 lk
* "Jazzharmoonia" (õpik). SP Muusikaprojekt, Tallinn 2006, 68 lk

Albumid
-------

* "Kustas Kikerpuu 48 parimat laulu" ("Eesti kullafondi" sarjast; 2007)

Tunnustus
---------

* 1983 Eesti NSV muusika aastapreemia
* 2001 Valgetähe IV klassi teenetemärk
* 2006 Eesti Kultuurkapitali helikunsti sihtkapitali aastapreemia (aastatepikkune viljakas tegevus helilooja-, dirigendi ja pedagoogina ning sisuka jazzharmoonia õpiku eest)

Viited
------

1. ↑  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 3510

Välislingid
-----------

* Suri muusik ja helilooja Kustas Kikerpuu Postimees, 20. oktoober 2008
* Suri muusik ja helilooja Kustas Kikerpuu Õhtuleht, 20. oktoober 2008
* Kustas Kikerpuu 70 Jazzkaar, 9.oktoober 2007
* Kaur Garšnek. Kustas Kikerpuu – missiooniga hitimeister, Eesti Päevaleht, 21. oktoober 2008
* Jaak Ojakäär. Kustas Kikerpuu – mees, kes oli nagu orkester, Postimees, 21. oktoober 2008
**Albert Hansen** (7. september 1902 Tallinn – 23. detsember 1983 Tallinn) oli eesti puidu- ja metallikunstnik ning kunstipedagoog.

Elulugu
-------

Albert Hansen sündis 1902. aastal Tallinnas. 1918. aastal astus ta Riigi Kunsttööstuskooli, mille lõpetas puutöö alal 1924, omandades ühtlasi õiguse õpetada joonistust, joonestamist ja käsitööd. Pärast koolilõpetamist töötas Hansen Narva Ühis- ja Kommertsgümnaasiumites joonistamise ja poeglaste käsitöö õpetajana ühe aasta, siis teenis aastatel 1925–1926 aega kaitseväes. Seejärel kutsuti Hansen Riigi Kunsttööstuskooli tööle – juhtima ja arendama puutöö osakonda. Osakonda juhatas ta aastail 1926–1937, tema 16 õpilase hulgast on tuntumad Otto Tammeraid, Harry Tertsius, Arseni Mölder ja Osvald Pallase. Noil aastail oli puutöökunsti järele üsna suur nõudlus. Hanseni ja ta õpilaste oskusi vajati nii ühiskondlikes hoonetes (Oru loss) kui ka arvukates eluruumides (laevalgustid, toolide seljatoed, mööblireljeefid, küünlajalad, raamatutoed, kirjutuslaua garnituurid, dekoratiivne plastika).

Õppetöö vaheaegadel käis Hansen 1927 ja 1928 Saksamaal Bad Warmbrunni puutöökoolis end täiendamas.

Kuulus rakenduskunstnike ühendusse Dekoor.

Isiklikku
---------

Alberti onu oli kirjanik Anton Hansen Tammsaare. Tema abikaasa oli tekstiilikunstnik Ellen Hansen. Arhitekt Tiit Hansen on nende poeg. Tekstiilikunstnik Aet Ollisaar on tema tütretütar.

Viited
------

1. ↑  EKMA 110.8.39
2. ↑  Maire Toom. Albert Hansen – kunstnik ja õpetaja või vastupidi? Sirp 2002,
**Eritrea lipp** on Eritrea ametlik lipp.

Riigi- ja rahvuslipp
--------------------

 ? Eritrea riigi- ja rahvuslipp. Proportsioonid 1:2.
5. detsembril 1995 kasutusele võetud Eritrea riigi- ja rahvuslipp on kompromiss kahe vabastusliikumise, EPLF-i (Eritrea People's Liberation Front) ja ELF-i (Eritrea Liberation Front) lipust. EPLF-i lipu kollane sotsialismitäht asendati riigi iseseisvuse sümboli õlipuulehtedest vanikuga, mis on pärit autonoomse Eritrea lipult, ja seda kasutas ka ELF. 1995. aastal suurendati vanikut nii, et see sarnaneks ÜRO lipul oleva pärjaga.

Lipu väljad on jaotatud kolmeks, vardapoolsest üla- ja alanurgast kulgeb punane kolmnurk üle kanga lehvipoolsesse keskkohta. Sellest ülespoole jääb roheline ja allapoole sinine väli. Õlipuuokstest vanik paikneb punase kolmnurga vardapoolsel osal.

Punane (PMS 185C) sümboliseerib vabadusvõitluses toodud vereohvrit, roheline (PMS 361C) põllumajandust, kollane (PMS 123C) maavarade rikkust ja sinine (PMS 279C) mereande. Õlipuuokste 30 oksa meenutavad Aafrika 20. sajandi kõige pikema sõja kestust.

Riigipea lipp
-------------

Eritrea presidendi lipp
Eritrea presidendi lipuks on rahvuslipp, mille õlipuuokstest vanik on asendatud Eritrea vapiga. Lipp võeti kasutusele 1995. aastal ja selle proportsioonid on 1:2.

Eritrea ajaloolised lipud
-------------------------

Aastatel 1952–1962 oli Eritrea Etioopia autonoomne osa ja selle lipuks oli sinine kangas, mille keskel oli roheline õlipuuokstest pärg. See lipp oli Eritrea riigi tunnuseks ka 1993. aasta maist kuni 1995. aasta detsembrini.

Välislingid
-----------

* Eritrea lipp andmebaasis *Flags of the World* (*inglise keeles*)
#TARTU2024 maamärk Raekoja platsil
**Euroopa kultuuripealinn Tartu** on rahvusvaheline nimetus, mida Tartu kannab koostöös 19 Lõuna-Eesti omavalitsusega 2024. aastal Euroopa kultuuripealinna programmi raames. 
Rahvusvaheline sõltumatu eksperdikomisjon valis Eestist Euroopa 2024. aasta kultuuripealinnaks Tartu, kes edestas Narvat, ning teavitas sellest Tallinnas avalikkust 28. augustil 2019.

Kaastöö
-------

Ühtekokku kannab 2024. aastal Euroopa kultuuripealinna nimetust kaastöös kaks linna Euroopa Liidust ja üks linn kandidaatriikidest või majanduspiirkonnast. Lisaks Tartule hakkavad seda nimetust kandma Bad Ischl Austrias ja põhjapolaarjoonetagune Bodø Norras.

Koostöö
-------

Kaasava kultuuripealinna kaart
Lisaks Tartu linnale töötavad üheksateist omavalitsust ühiselt kultuuriaasta ettevalmistamise ja elluviimise nimel:

* Antsla vald
* Elva vald
* Kambja vald
* Kanepi vald
* Kastre vald
* Luunja vald
* Nõo vald
* Otepää vald
* Peipsiääre vald
* Põlva vald
* Räpina vald
* Rõuge vald
* Setomaa vald
* Tartu vald
* Tõrva vald
* Valga vald
* Viljandi linn
* Võru linn
* Võru vald

Kontseptsioon
-------------

Üks kahesajast kandidatuuripealkirja väljakuulutamisele eelnenud kohtumisest linna huvigruppidega
Tartu kultuuripealinna hüüdlause ja kandidatuuriraamatu pealkiri on "Ellujäämise kunstid" (inglise keeles "Arts of Survival"). See koosneb kunsti-, kultuuri-, sotsiaal- ja haridusprogrammist ning tegevuskavadest, mida turundatakse ja viiakse ellu järgmise kolme aasta jooksul.

Kandidatuuriraamatu koostaja on Berk Vaher ning kandidatuuripealkiri taaskasutab kirjandusfestivali Prima Vista 2010. aasta pealkirja "Ellujäämise kunst".

Ajalugu
-------

Tartu kandideeris Euroopa kultuuripealinnaks ka aastal 2011, kuid toona sai selleks pealinn Tallinn pealkirjaga "Mereäärsed lood" (inglise keeles "Stories of the Seashore").

Vaata ka
--------

* Euroopa kultuuripealinn Tallinn

Viited
------

1. ↑  "MIKS KANDIDEERIB TARTU 2024. AASTA EUROOPA KULTUURIPEALINNAKS?". Originaali arhiivikoopia seisuga 29. august 2019. Vaadatud 8. novembril 2023.
2. ↑  Euroopa kultuuripealinnaks valiti Tartu, ERR uudised, 28. august 2019
3. ↑  Kõik kolm 2024. aasta Euroopa kultuuripealinna on selgunud, Tartu Postimees, 12. november 2019
4. ↑  Tartu sõnum kultuuripealinnaks kandideerimisel on "Ellujäämise kunstid", Tartu linnavalitsuse pressiteade, 8. märts 2018
5. ↑  ""ELLUJÄÄMISE KUNSTID" ehk "Arts of Survival"". Originaali arhiivikoopia seisuga 29. august 2019. Vaadatud 8. novembril 2023.
6. ↑  "Kontakt — Tartu 2024". Originaali arhiivikoopia seisuga 2. oktoober 2019. Vaadatud 30. septembril 2019.
7. ↑  Prima Vista on Ellujäämise kunsti elav tõestus, Sirp, 3. mai 2010

Välislingid
-----------

### Veebilehed

* Tartu 2024 kultuuripealinna koduleht
* Bodø 2024 kultuuripealinna koduleht
* Bad Ischl 2024 kultuuripealinna koduleht

### Artiklid

* "Berk Vaher: Tartu 2024 – kirglikult kestlik koos Euroopaga" ERR, 26. august 2019
* "SUUR LUGU | Tartu 2024 avalavastus pani publiku nägemisvõime proovile. Mis läks õigesti, mis valesti?" Eesti Päevaleht, 1. veebruar 2024
**Pastavy rajoon** (transkribeerituna Pastavõ rajoon) on rajoon Valgevenes Viciebski oblastis. Rajoon piirneb läänes Leeduga.

Rajooni pindala on 2096 km². 2014. aasta seisuga elas seal 37348 inimest.

Rajoon loodi 1940. aastal. Rajoon koosneb järgmistest külanõukogudest: Duniłavičy, Jareva, Juńki, Kamai, Kazłoŭščyna, Kurapolle, Łyntupy, Navasiołki, Šyrki, Varapajeva ja Vaŭki külanõukogu.

Halduskeskus on Pastavy linn. Teised tähtsamad asulad on Varapajeva ja Łyntupy alevid, huvipakkuv on veel vana kindluskirikuga Kamai agrolinnake.

* PastavyPastavy
* Pastavy keskväljakPastavy keskväljak
* ŁyntupyŁyntupy
* KamaiKamai

Rajooni suurimad jõed on põhjapiiril voolav Dzisna jõgi. Rajoonist algab ka Nemunase jõgikonda kuuluv Strača jõgi. Kõrgeim koht on Rynkjany küla lähistel – 240,4 meetrit. Madalaim koht asub Dzisna ääres – 120 meetrit üle merepinna.

Rajooni elanikest olid 2014. aasta seisuga 85,81% valgevenelased, 8,99% venelased, 2,73% poolakad, 1,26% ukrainlased ja 1,21% muude rahvaste esindajad. 72,86% elanike emakeeleks oli valgevene keel, 25,31% elanike emakeeleks oli vene keel. Koduse keelena kõneles valgevene keelt 54,16% elanikke, vene keelt aga 43,95% elanikke.

Viited
------

1. ↑  Численность населения на 1 января 2023 г. и среднегодовая численность населения за 2022 год по Республике Беларусь в разрезе областей, районов,

Välislingid
-----------

 Pastavy rajoon – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Rajooni täitevkomitee koduleht (*vene keeles*)
* Rajooni kaart

| * v
* r
Viciebski oblasti rajoonid |
| --- |
| 
Biešankovičy rajoon • Brasłaŭ rajoon • Čašniki rajoon • Dokšycy rajoon • Dubroŭna rajoon • Haradoki rajoon • Hłybokaje rajoon • Lepieli rajoon • Lozna rajoon • Miory rajoon • Orša rajoon • Pastavy rajoon • Połacki rajoon • Rasony rajoon • Sianno rajoon • Šarkaŭščyna rajoon • Šumilina rajoon • Tałačyni rajoon • Ušačy rajoon • Vierchniadźvinski rajoon • Viciebski rajoon |
**Ingmar Ott** (sündinud 14. septembril 1955 Tartus) on eesti botaanik ja limnoloog.

Elukäik
-------

Ta lõpetas aastal 1974 Tartu 10. Keskkooli ja aastal 1980 Tartu Riikliku Ülikooli bioloogina. Bioloogiakandidaat (1987). 

1984. aastast töötanud EPMÜ Zooloogia ja Botaanika Instituudis (1991–1992 sealsamas hüdrobioloogiaosakonna juhataja ja aastast 1992 Võrtsjärve Limnoloogiajaama juhataja). 2001–2004 samas asutuses vanemteadur ja hüdrobioloogia õppetooli juhataja kt. Alates 2004. aastast on ta hüdrobioloogia ja kalanduse õppetooli korraline professor, alates 2021. a. emeriitprofessor. 

Aastatel 1992–1993 oli ta Tartu ülikooli lektor, 1993–1999 dotsent.

Ajavahemikul 1998 kuni 2023 Eesti Teaduste Akadeemia Looduskaitse Komisjoni liige.

Ta on uurinud mikrovetikate floorat ja nende ökoloogiat, Eesti järvede tüpoloogiat ja arengusuundi. Ta on viljelenud rakenduslikku ja teoreetilist limnoloogiat.

Tunnustus
---------

* 1982 üleliidulistel noorteadlaste võistlustel II koht
* 2007 Peeter Nõges ja Ingmar Ott, Eesti Vabariigi teaduspreemia monograafia «Verevi järv – teravalt kihistunud hüpertroofne veekogu» ja siseveekogude ökoloogiat käsitlevate teadusartiklite eest
* 2023 Eesti looduskaitsemärgi laureaat

Isiklikku
---------

Tema isa oli metsateadlane Paul Ott, ema Pia-Astrid Ott oli arst. Tema emapoolne vanaema oli laulja Olga Mikk-Krull, vanaisa dirigent ja muusikapedagoog Arkadius Krull. Tema õde Kristi Ott on arst.

Välislingid
-----------

* Ingmar Ott Eesti Teadusinfosüsteemis Muuda Vikiandmetes
**Tałačyni rajoon** (transkribeerituna Talatšõni rajoon) on rajoon Viciebski oblastis Valgevenes.

Rajooni pindala on 1499 km². 2014. aasta seisuga elas seal 26 280 inimest.

Rajoon moodustati 1924. aastal. Rajoon koosneb järgmistest külanõukogudest: Abolcy, Aziercy, Kochanava, Sierkavicy, Słaŭnaje, Tałačyni, Vałosava ja Voŭkavičy külanõukogu.

Halduskeskus on Tałačyni linn. Teine tähtsam asula on Kochanava alev. Rajoonis asub veel iidne piirkondlik keskus Druck.

* TałačynTałačyn
* TałačynTałačyn
* KochanavaKochanava
* ManastyrManastyr

Rajoon asub põhiliselt Orša kõrgustikul. Kõrgeim koht on Sierkavicy küla lähistel (255 meetrit). Tähtsamad jõed on Dnepri lisajõed Druć ja Adroŭ.

2014. aasta seisuga olid elanikest 92,05% valgevenelased, 5,46% venelased ja 2,49% oli teistest rahvustest. 77,01% elanike emakeeleks oli valgevene keel, 20,21% elanike emakeeleks oli vene keel. Koduse keelena kõneles valgevene keelt 43,11% elanikke, vene keelt aga 48,38%.

Välislingid
-----------

 Tałačyni rajoon – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Rajooni täitevkomitee koduleht (*vene keeles*)
* Rajooni kaart

| * v
* r
Viciebski oblasti rajoonid |
| --- |
| 
Biešankovičy rajoon • Brasłaŭ rajoon • Čašniki rajoon • Dokšycy rajoon • Dubroŭna rajoon • Haradoki rajoon • Hłybokaje rajoon • Lepieli rajoon • Lozna rajoon • Miory rajoon • Orša rajoon • Pastavy rajoon • Połacki rajoon • Rasony rajoon • Sianno rajoon • Šarkaŭščyna rajoon • Šumilina rajoon • Tałačyni rajoon • Ušačy rajoon • Vierchniadźvinski rajoon • Viciebski rajoon |
TEP60-0905
Mootorvedur TEP60-0924 Haapsalus
**TEP60** (**ТЭП60**) on 1950. aastate lõpus konstrueeritud diiselveduriseeria, mida tootis Kolomna veduritehas Venemaal.

TEP60 oli mõeldud raskete reisi- ja kiirrongi koosseisude vedamiseks Nõukogude Liidu sisestel raudteedel, rööpmelaiusele 1520 mm.

Nõukogude mootorvedurite seeria nimetused tähistavad veduri tüüpi ja projekti numbrit. TEP60 puhul tähistab täht T mootorveduri üldtunnust, E - elektriülekannet ja P - reisirongi vedurit.

Aastatel 1960–1987 ehitati 1472 TEP60 vedurit, lisaks 116 kaksikvedurit 2TEP60. Kokku toodeti 1704 vedurit. Pärast Nõukogude Liidu lagunemist on TEP60 töötanud Venemaal, Ukrainas, Valgevenes, Lätis, Leedus ja Eestis.

Eestis on TEP60 vedureid kasutatud alates 1961. aasta aprillist, nendega veeti kuni 18-vagunilisi kiirronge kaaluga 1050 t. 

Pärast Eesti taasiseseisvumist sai Eesti Raudtee TEP60 omanikuks 1992. aastal, kui Lätis asunud reisivedurite park jaotati kolme Balti riigi vahel. TEP60 vedurid sõitsid Eesti Raudteel kuni 20. sajandi lõpuni. Ainuke Eestis säilinud TEP60 numbriga 0924 asub Haapsalu Raudteemuuseumis. TEP60 vahetasid välja uuemad ja võimsamad TEP70 seeria mootorvedurid.

Tehnilised andmed
-----------------

* Pikkus – 19 250 mm
* Kiirus – 160 km/h
* Töökaal – 129 t
* Võimsus – 2205 kW (3000 hj), 750 p/min
* Mootor – kahetaktiline turbolaadimisega V16-diiselmootor, 11Д45А (16ДН23/30)

Viited
------

1. ↑  100 AASTAT EESTI RAUDTEED, Lk 284; Kirjastus "Eesti Raamat". Tallinn 1970
2. ↑  Mida ma nägin ja kuulsin Kolomnas; Eesti Raudteelane : Eesti Raudtee Valitsuse ja Ametiühingu Vabariikliku Komitee häälekandja, nr. 43, 11. aprill 1961 (DIGAR)

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **TEP60** |

* Video: TEP60 veduri dokumentaal (inglise k subtiitritega) YouTube'is
* Pilte
**Lassi Etelätalo** (sündinud 30. aprillil 1988) on Soome odaviskaja.

Ta tegi täiskasvanute tiitlivõistluste debüüdi 2014. aasta Euroopa meistrivõistlustel Zürichis, kui sai 4. koha tulemusega 83.16.

Pärast mitut vigastuste tõttu ebaõnnestunud hooaega pääses Etelätalo taas tiitlivõistlustele 2019. aastal, kui sai maailmameistrivõistlustel Dohas 82.49-ga 4. koha. 

Suveolümpiamängudel Tokyos sai ta tulemusega 83.28 8. koha.

2022. aasta maailmameistrivõistlustel Eugene'is oli Etelätalo 82.70-ga kuues. 2022. aasta Euroopa meistrivõistlustel Münchenis viskas ta finaalis isikliku rekordi **86.44** ja võitis Julian Weberi ja Jakub Vadlejchi järel pronksmedali.

2023. aasta maailmameistrivõistlustel Budapestis jäi ta esimest korda karjääris tiitlivõistluste finaalist välja, kui sai kvalifikatsioonis tulemusega 78.19 18. koha.

Välislingid
-----------

* {{IAAF}} mallil puudub kood Vikiandmetes.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Lassi Etelätalo**
 |
**Eesti Linnade ja Valdade Liit** (lühend **ELVL**; varem *Eesti Linnade Liit*, varasemas kirjanduses ka *Eesti Linnadeliit*) on üleriigiline omavalitsusliit. 2013. aasta seisuga oli ELLi liikmete seas 30 Eesti linna, 15 valda ja 1 alev, 2019. aasta juunikuu seisuga aga 77 omavalitsust, milles rahvastikuregistri andmeil elas 99% Eesti rahvastikust. 2021. aastast juhib ELVLi Tallinna linnapea Mihhail Kõlvart.

Ajalugu
-------

1920. aasta 19. septembril toimus Tallinnas Eesti Linnade Liidu asutamiskoosolek. Liidu asutajateks on Tallinn, Tartu, Narva ja Pärnu. Eesti Linnade Liidu põhikiri võeti vastu 11. aprillil 1920 ja registreeriti Tallinn-Haapsalu Rahukogus 28. juunil 1920. 18. mail 1922. aastal registreeriti Tallinna-Haapsalu Rahukogus ka Eesti Maakondade Liidu põhikiri ja 1926. aastal muudeti Maakondade Liidu põhikirja, nüüd võisid liikmeteks astuda ka vallaomavalitsused. 31. augustil 1927. aastal muudeti Eesti Maakondade Liidu põhikirja ning nime ja liit hakkas kandma nime Eesti Maaomavalitsuste Liit.

1940. aasta 17. augustil likvideerisid Eesti Linnade Liidu ja Eesti Maaomavalitsuste Liidu ja nende organite tegevuse 24. augustist 1940. a. Eesti NSV võimud. ENSV konstitutsioon sätestas, et kogu võim ENSVs kuulub töötavale linna- ja maarahvale rahvasaadikute nõukogude kaudu. Liidu tegevus taastati 1990. aastal. 27. veebruarist 2018 on liidu uus nimi Eesti Linnade ja Valdade Liit..

Juhatuse esimehed läbi aegade
-----------------------------

* 1920–1940 Tallinna linnapea Anton Uesson, Eesti Linnade Liidu juhatuse esimees

---

* 1990 Toomas Mendelson
* 1992 Väino Sassi
* 1994 Tiit Vähi
* 17.04.1995 – 24.01.1997 Raivo Murd
* 24.01.1997 – 07.05.1997 Tõnis Lukas
* 07.05.1997 – 07.04.1999 Raivo Murd
* 07.04.1999 – 23.11.2000 Andrus Ansip
* 23.11.2000 – 15.02.2006 Jaanus Tamkivi
* 15.02.2006 – 05.06.2007 Margus Lepik
* 05.06.2007 – 16.02.2010 Urmas Kruuse
* 16.02.2010 – 02.05.2019 Taavi Aas

* 14.05.2019 – nov 2021 Tiit Terik
* alates nov 2021 Mihhail Kõlvart

Vaata ka
--------

* Eesti Maaomavalitsuste Liit

Viited
------

1. ↑   (vaadatud 10.10.2013)
2. ↑  "ELVL liikmed". 27.08.2019.
3. ↑  Liikmed, Eesti Linnade ja Valdade Liit (vaadatud 17.03.2019)
4. 1 2  Juhatus. Eesti Linnade ja Valdade Liidu veebisait
5. ↑  Ajalugu, Eesti Linnade ja Valdade Liit (vaadatud 17.03.2019)

Välislingid
-----------

* ELVLi koduleht
* 25 AASTAT EESTI KOHALIKU OMAVALITSUSE SÜSTEEMI JA ÜLERIIGILISTE LIITUDE TAASTAMISEST, Tallinn 2015. Koostajad: Sirje Ludvig, Sulev Lääne, Sulev Mäeltsemees. ISBN 978-9949-38-447-1
Anti Toplaan 2022. aastal
**Anti Toplaan** (sündinud 25. juulil 1968 Tallinnas) on eesti luterlik vaimulik, aastast 2023 EELK Lääne piirkonna piiskop. 

Ta lõpetas aastal 1988 liftielektromehaanikuna Tallinna 19. Tehnikakooli, õppis aastatel 1989–1997 EELK Usuteaduse Instituudis, praegu õpib Tartu Ülikooli magistrantuuris religiooniantropoloogia alal. Ta ordineeriti 7. novembril 1991 diakoniks ja 16. detsembril 1992 aseõpetajaks ning õpetaja õigused sai 1. aprillil 1997. 

Aastatel 1991–1993 oli ta Püha ja Mustjala koguduse õpetaja, aastast 1993 on ta Püha ja Kuressaare koguduse õpetaja. 

Aastatel 1999–2007 ja uuesti 2020–2024 oli ta EELK assessor (tema 
töövaldkonnad on olnud meedia- ja kommunikatsioon, sh kõik mis on seotud kirikliku meediatöö koordineerimisega ajalehes Eesti Kirik, kristlikes ja muudes erameediakanalites, samuti rahvusringhäälingus). 

Ta on pikalt (alates 1999. aasta oktoobrist kuni 21. detsembrini 2023) olnud ka Kuressaare linnavolikogu liige. 
2007. aastal õnnistas ta Kuressaares sadamaaida, 2010. aastal Roomassaares laeva Saaremaa. 2013. aastast on ta Kuressaare linnavolikogu liige ja linnakodanike komisjoni esimees. 

28. novembril 2023 Tallinnas kogunenud Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku XXXI Kirikukogu otsustas toetada peapiiskop Urmas Viilma ettepanekut valida Kuressaare Laurentiuse koguduse õpetaja praost Anti Toplaan 
EELK piiskopiks, tema ametiaeg piiskopina algab 25. detsembril, samal koosolekul valiti piiskoppideks ka Tallinna Nõmme Rahu koguduse õpetaja Ove Sander ja Viljandi Jaani koguduse õpetaja praost Marko Tiitus.

Poliitiline tegevus
-------------------

Anti Toplaan kuulus alates 31. maist 2021 kuni 2. detsembrini 2023 erakonda Isamaa. Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 5 (Hiiu-, Lääne- ja Saaremaa) 435 häält ning ei osutunud valituks.

Tunnustus
---------

* 2022 – erakonna Isamaa aasta isa (7 lapse isa Toplaane valisid viie nominendi seast välja Isamaa perede ühenduse ja Isamaa naiskogu juhatuse liikmed).

Isiklikku
---------

Anti Toplaan on abielus, tal on neli tütart ja kolm poega.

Välislingid
-----------

* Heli Salong. Teel riigikokku. EKD kandidaat. Meie Maa, 27. veebruar 2007
**Philipp I Badenist** (6. november 1479 – 17. september 1533) võttis 1515. aastal üle oma isa valdustes Badeni (Baden-Badeni), Durlachi, Pforzheimi ja Altensteigi ning Ebersteini, Lahri ja Mahlbergi osade haldamise ja valitses kubernerina, kuni päris 1527. aastal need territooriumid. Aastatel 1524–1527 tegutses ta ka keiserliku kubernerina teises keiserlikus valitsuses.

Elu
---

Philipp oli markkrahv Christoph I ja Ottilie von Katzenelnbogeni viies poeg. Tema isa kavatses vältida pärandi jagamist ja pidas Philippi oma kõige võimekamaks pojaks, nii et ta tahtis, et Philipp päriks suveräänsuse kõigi tema territooriumide üle. Ta kavatses naida Philippi Hachberg-Sausenbergi (Badeni koja kõrvalliin) markkrahvi Philippi pärijanna Johannaga, nii et Philippist saaks märkimisväärse territooriumi suverään. Plaan nurjus Prantsusmaa kuninga vastuseisu tõttu.

Philippi ilmalike vendade vastupanu tõttu muutis Christoph hiljem kaks korda oma testamenti. Philippi vend Bernhard III päris valdused Reini vasakkaldal, tema vend Ernst päris Hachbergi, Usenbergi, Sausenburgi, Röttelni ja Badeni linnuse parunkonnad Badenweileris Lõuna-Badenis.

Philipp võitles Itaalia sõdades prantslaste poolel. 1501. aastal juhatas ta Prantsuse laevastiku laeva, mis toetas Veneetsiat sõjas türklaste vastu.

Oma valitsemisajal seisis Philipp kogu Lõuna-Saksamaal silmitsi mässulainega. Bundschuh-liikumise jätkuna ja taas Joß Fritzi juhtimisel tõusid talupojad üles ja võitlesid oma õiguste eest. See tõi sageli kaasa väärkohtlemise ja vägivalla. Mässulised marssisid Durlachi kaudu Gottesaue kloostrisse, mis markkrahvi silme all rüüstati ja hävitati. Ta vastas mässuliste elamute ründamisega, näiteks Berghausenis pandi kolm maja põlema. Tegelik siht oli aga Speyeri piiskopi Georgi territoorium, kes pages lõpuks Pfalzi kuurvürsti õukonda Heidelbergis. Alles 1525. aastal suutsid kuurvürst Ludwig V ja tema armee mässule lõpu teha. 25. mail 1525 sõlmis Philipp I oma talupoegadega Rencheni lepingu.

Ta suri 1533. aastal ilma neessoost järglasteta. Tema kuuest lapsest elas temast üle ainult tütar Maria Jakobäa (1507–1580). Tema kaks venda Ernst ja Bernhard III jagasid tema valduse omavahel – tekkinud Baden-Durlachi ja Baden-Badeni markkrahvkonnad taasühendati 1771. aastal.

Haud
----

 Badeni Philipp I haud
Markkrahv Philipp I haud asub Baden-Badeni kollegiaalkirikus. Tema hauda ehib raudrüüs, kuid ilma kiivrita elusuuruses skulptuur.

Hauakivi tegi 1537. aastal Christoph von Urach.

Abielu ja lapsed
----------------

Markkrahv Philipp I abiellus 3. jaanuaril 1503 kuurvürst Philippi tütre Elisabethiga (16. november 1483 – 24. juuni 1522). Nad said järgmised lapsed:

* Maria Jakobäa (25. juuni 1507 – 16. november 1580)
* Philipp (1508–1509)
* Philipp Jakob (sündis ja suri 1511. aastal)
* Marie Eva (sündis ja suri 1513. aastal)
* Johann Adam (sündis ja suri 1516. aastal)
* Max Kaspar (sündis ja suri 1519. aastal)

Vaata ka
--------

* Badeni valitsejate loend

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Christoph I** | **Badeni markkrahv**1515–1533 | Järgnev**Ernst  kui Baden-Durlachi markkrahv,  Bernhard III  kui Baden-Badeni markkrahv** |
**Sava Savanović** (Serbia kirillitsa: Сава Савановић) on üks kuulsamaid vampiire Serbia folklooris.

Legend
------

Legendi järgi elas ta Rogačica jõe ääres vanas vesiveskis, kus tappis veskile vilja jahvatama tulnud talupoegi ja jõi nende verd.

Veski
-----

Vana veski oli töökorras veel 1950. aastatel, mil selle ostis perekond Jagodić, kes hiljem ehitasid selle ümber turismiatraktsiooniks. 

2012. aastal kukkus veski kokku ja see põhjustas ümbruskonnas paanika, sest elanikud võtavad legendi täie tõsidusega ja kardavad, et vampiir võib hakata uut elukohta otsima. Kohalik omavalitsus palus elanikel varuda küüslauku ja paigaldada igasse eluruumi kristlik rist, et vampiiri endast eemal hoida. Teateid oli ka selle kohta, et vanast veskist on kostnud imelikke urinaid, mis pole ühegi looma ega inimese hääle moodi, ning selle kõrval olla ööpimeduses nähtud seismas pikka kasvu tõmmut isikut. Kohalikud soovisid veski kiiresti korda teha, aga saabuva talve tõttu oli remont võimalik alles kevadel.

Viited
------

1. ↑  "Serbia võimud hoiatavad rahvast taaselustunud vampiiri eest". Originaali arhiivikoopia seisuga 4. detsember 2012. Vaadatud 1. detsembril 2012.
**Vágner Love** (õieti **Vágner Silva de Souza**; sündinud 11. juunil 1984 Rio de Janeiros) on Brasiilia jalgpallur, kes mängis ründajana viimati Brasiilia esiliigaklubis Sport Club do Recife.

Ta alustas klubikarjääri 2000. aastate alguses kodumaal Palmeirases. Klubikarjääri jooksul on ta mänginud veel Venemaa kõrgliigas Moskva CSKA-s, Brasiilia kõrgliiga klubides Flamengo ja Corinthians, Hiina kõrgliigaklubis Shandong Luneng, Prantsusmaa kõrgliigas Monacos, Türgi klubides Alanyaspor ja Beşiktaş, Kasahstani kõrgliigaklubis Kairat ja Taani kõrgliigaklubis Midtjylland.

Moskva CSKA-ga tuli ta kolm korda Venemaa meistriks. 2008. aastal valiti ta ajalehe Sport Express poolt Venemaa liiga parimaks mängijaks.

Aastatel 2004–2007 kuulus Vágner Love Brasiilia jalgpallikoondisse.

Saavutused
----------

Palmeiras
* Campeonato Brasileiro Série B: 2003

Moskva CSKA
* Premjer Liga: 2005, 2006, 2012–13
* Venemaa karikas: 2004–05, 2005–06, 2007–08, 2008–09, 2010–11, 2012–13
* Venemaa superkarikas: 2006, 2007, 2009, 2013
* UEFA karikas: 2004–05

Shandong Luneng
* Chinese FA Cup: 2014

Corinthians
* Campeonato Brasileiro Série A: 2015
* Campeonato Paulista: 2019

Kairat
* Kasahstani kõrgliiga: 2020
* Kasahstani karikas: 2021

Sport
* Campeonato Pernambucano: 2023
Jan Paul van Hecke (2022)
**Jan Paul van Hecke** (sündinud 8. juunil 2000 Arnemuidenis) on Hollandi jalgpallur, kes mängib kaitsjana Inglismaa Premier League'i klubis Brighton & Hove Albion.

Ta alustas klubikarjääri Hollandis. Hooajal 2019/20 debüteeris ta Hollandi esiliigaklubis NAC Breda.

2020. aasta septembris sõlmis ta lepingu kolmeaastase lepingu Brighton & Hove Albioniga. Hooajal 2020/21 oli ta Brighton & Hove Albionist laenul Hollandi kõrgliigaklubis SC Heerenveen ja hooajal 2021/22 Inglismaa esiliigaklubis Blackburn Rovers. 2022. aastal valiti ta ka Blackburn Roversi hooaja parimaks mängijaks.

Brighton & Hove Albioni meeskonnas debüteeris Van Hecke lõpuks 24. augustil 2022 EFL Cup'i teises ringi mängus Forest Green Roversi vastu. Inglismaa kõrgliigas tegi ta debüüdi kolm päeva hiljem mängus Leeds Unitedi vastu. 2023. aasta juulis sõlmis ta Brighton & Hove Albioniga uue lepingu.

Aastatel 2022–2023 mängis Van Hecke Hollandi kuni 21-aastaste koondises.

Viited
------

1. ↑  Owen, Brian (10. september 2020). "Albion confirm deal - and line up a loan - for rising Dutch defender van Hecke". *The Argus* (inglise). Vaadatud 4. märtsil 2021.
2. ↑  Sharpe, Rich. "Jan Paul van Hecke thanks fans as he is named player of the year". *Lancashire Telegraph* (inglise). Vaadatud 2. mail 2022.
3. ↑  "Van Hecke signs new Brighton deal". 13. juuli 2023.

| * v
* r
Brighton & Hove Albion FC mängijad  –  Premier League |
| --- |
| 

* 1 Sánchez
* 2 Lamptey
* 4 Webster
* 5 Dunk
* 6 Colwill
* 7 March
* 10 Mac Allister
* 13 Groß
* 14 Lallana
* 15 Moder
* 18 Welbeck
* 19 Sarmiento
* 20 Enciso
* 21 Undav
* 22 Mitoma
* 23 Steele
* 25 Caicedo
* 26 Ayari
* 27 Gilmour
* 28 Ferguson
* 29 van Hecke
* 30 Estupiñán
* 34 Veltman
* 40 Buonanotte
* Treener: De Zerbi

 |
**Indrek Leibur** (pärisnimega **Taavo Einsoo**) (31. juuli 1977 – 17. märts 2022, Kostivere) oli tuntud kui sensitiiv **Nõia-Ints.**

Taavo Einsoo oli pärit paljulapselisest perest, kuid koos kuue venna ja kolme õega viidi nad juba väikeste lastena Viiratsi lastekodusse. Lastekodust võeti väike poiss koos kaksikõe Ingaga kasuperre, kes elas Võrus. Kasuperes pandi tema uueks nimeks Indrek Puusepp. Nimemuutus Leiburiks toimus 2007. aastal, kui Indrek abiellus Tartu vanglas naisvangiga, kelle nimi oli Karmen Leibur.

Mees sai tuntuks 2009. aastal saatest "Selgeltnägijate tuleproov", kuid esines ka 2010. aastal Kanal 2 saates "Tõehetk", kus Nõia-Ints jahtis miljonit krooni. Selles saates tuvastati valedetektori abil, kas inimene valetab või vastab tõepoolest absoluutselt ausalt.

2015. aastal rääkis ta avameelselt Tartu Ekspressile antud intervjuus enesevigastamisest. *"Lõikasin parema kõrva maha, sest hääled mu peas ütlesid, et saan siis kosmosekuningriigi valitsejaks."*

Indrek Leibur oli 22 aastat olnud erinevates vanglates ja kinnipidamisasutustes, viimane neist oli Jämejala Psühhiaatriakliinik.

Viited
------

1. 1 2  "Suri Nõia-Intsuna tuntud Indrek Leibur". *Kroonika*. 18. märts 2022. Vaadatud 18. märts 2022.
2. ↑  Anu Saagim. "Nõia-Ints: naised, palun ärge kirjutage mulle siivutuid kirju ja soovige minuga kokku saada!". *Õhtuleht, 11. aprill 2021*.
**John Timothy Dunlap** (sündinud 16. aprillil 1957) on Kanada jurist, kes on 3. maist 2023 Malta Suveräänse Sõjalise Ordu 81. suurmeister.

Dunlap on esimene mitteaadlikust ja mitteeurooplasest Malta ordu suurmeister. Aadlipäritolu nõue eemaldati koos eluaegse teenistuskohustusega suurmeistri ametilt 2022. aasta septembris, mil võeti vastu Vatikani ja paavsti suunitlusel koostatud uus põhikiri. Reforme peeti vajalikuks, et tagada ametile tulevikus laiem võimalike kandidaatide ring.

Haridus ja karjäär juristina
----------------------------

Dunlop sündis 16. aprillil 1957 Ottawas Ontario provintsis Kanadas. Ta sai bakalaureusekraadi Ottawa Ülikoolist ja kaitses juuradoktori kraadi Lääne-Ontario Ülikooli juures.

Dunlop on New Yorki ja Ontario advokatuuri liige. 1986. aastal liitus ta New Yorki advokaadibürooga Dunnington, Bartholow & Miller ja sai 1993. aastal büroos partneriks. Ta keskendus äri- ja immigratsiooniseaduseid puudutavale juriidikale. 1997. aastast oli ta juriidiline nõunik Püha Tooli alalisele vaatlejale ÜRO juures.

Malta ordus
-----------

Ta astus ordusse 1996. aastal ja andis 2008. aastal rüütlivanded. 2009. aastal valiti ta viieks aastaks ordu Suveräänse nõukogu liikmeks, uuesti 2014. ja 2019. aastal 13. juunil 2022 nimetas paavst Franciscus Dunlapi ordu suurmeistri leitnandiks. 3. mail 2023 valis Roomas Villa del Priorato di Maltas kogunenud Riigi Täisnõukogu ta kolme kandidaadi seast ordu suurmeistriks. Ta vannutati samal päeval Santa Maria del Priorato kirikus ametisse. Dunlapi ametiaeg on 10 aastat.

Viited
------

1. ↑  Nicole Winfield (3. mai 2023). "Ancient Knights of Malta get their 1st non-aristocratic head". *Associated Press* (inglise). Vaadatud 31. jaanuar 2024.
2. 1 2 3  "Fra' John T. Dunlap is the new Lieutenant of the Grand Master" (inglise). Malta ordu. 13. juuni 2022. Vaadatud 31. jaanuar 2024.
3. 1 2 3  "Fra' John Dunlap 81st Grand Master of the Order of Malta" (inglise). Malta ordu. 3. mai 2023. Vaadatud 1. veebruar 2024.
4. ↑  "JCU Trustee Fra' John T. Dunlap Elected Prince and Grand Master of the Order of Malta" (inglise). John Caboti Ülikool. 8. mai 2023. Vaadatud 1. veebruar 2024.

Välislingid
-----------

* John T. Dunlap – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Asier Illarramendi (2016)
**Asier Illarramendi Andonegi** (sündinud 8. märtsil 1990 Mutrikus) on Hispaania jalgpallur, kes mängib kaitsva poolkaitsjana Hispaania kõrgliiga klubis Real Sociedad.

Ta alustas Real Sociedadis ka klubikarjääri. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta 2010. aasta juunis, mil Real Sociedad mängis veel Hispaania esiliigas. Aastatel 2008–2011 mängis ta põhiliselt klubi reservmeeskonnas Hispaania madalamates liigades. Real Sociedadi põhimeeskonnas hakkas ta enam mänguaega saama hooajal 2011–12. Hooajal 2012–13 valiti Illarramendi Hispaania kõrgliiga hooaja parimaks noormängijaks ja parimaks kaitsvaks poolkaitsjaks.

2013. aasta juulis sõlmis Illarramendi kuueaastase lepingu Madridi Realiga. Üleminekusumma oli 32,2 miljonit eurot, millega sai Illarramendi läbi aegade kallimaks Madridi Reali siirdunud Hispaania jalgpalluriks. 22. veebruaril 2014 lõi ta mängus Elche vastu oma esimese värava Hispaania kõrgliigas. Hooajal 2013/14 võitis ta Madridi Realiga UEFA Meistrite Liiga, kuid Illarramendi finaalis Madridi Atlético vastu väljakule ei pääsenud. Lisaks võitis Illarramendi Madridi Realiga 2014. aastal veel kolm tiitlit.

2015. aasta augustis naasis ta Real Sociedadi.

2007. aastal saavutas Illarramendi Hispaania kuni 17-aastaste koondisega noorte maailmameistrivõistlustel teise koha. 2013. aastal tuli ta Hispaania kuni 21-aastaste koondisega omavanuste Euroopa meistriks. 2013. aastal debüteeris ta Baskimaa jalgpallikoondises. Hispaania jalgpallikoondises tegi ta debüüdi 7. juunil 2017 sõprusmängus Colombia vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 9. oktoobril 2017 MM-i valikmängus Iisraeli vastu.

Saavutused
----------

Real Madrid
* Copa del Rey: 2013–14
* UEFA Meistrite Liiga: 2013–14
* UEFA Superkarikas: 2014
* Klubide maailmameistrivõistlused: 2014

Real Sociedad
* Copa del Rey: 2019–20

Viited
------

1. ↑  "Producto nacional a precio 'galáctico'". El Mundo.13.7.2013. Vaadatud 2.5.2022
**Franz Josef Hoop** (14. detsember 1895 Eschen – 19. oktoober 1959 Vaduz) oli Liechtensteini poliitik, aastatel 1928–1945 Liechtensteini valitsusjuht.

Liechtensteini Maapäev valis Hoopi 4. augustil 1928 riigi uueks valitsusjuhiks. Temast sai Josef Ospelti järel teine Progressiivse Kodanikepartei esindaja sellel ametikohal.

Märtsis 1938 pidas ta läbirääkimisi nii Viinis kui ka Berliinis, et välja selgitada Liechtensteini tulevik pärast Austria okupeerimist natsionaalsotsialistliku Saksamaa poolt. Hitlerilt sai ta kinnituse, et kääbusriik ei paku Saksamaale mingit huvi ja selle liitmist Saksamaaga ei kavandata.

Alates 30. märtsist 1938 juhtis ta koalitsioonivalitsust, kuhu kuulusid nii Progressiivne Kodanikepartei kui ka Isamaaline Liit. Hoopi ajal alguse saanud süsteem, kus valitsuses oli alati esindatud nii valimised võitnud kui ka kaotanud partei, toimis aastani 1997.

Tema valitsus ei teinud kaua aega takistusi juudi päritolu emigrantidele, kes põgenesid Austriast Liechtensteini. Alles Šveitsi valitsuse poliitiline surve sundis ka Hoopi valitsust 1. detsembril 1938 juutide sissesõidu Liechtensteini keelustama.

9. novembril 1944 pikendas Maapäev tema volitusi peaministrina veel kuueks aastaks. Järgmise aasta 3. septembril astus Hoopi valitsus siiski ametist tagasi ja uueks valitsusjuhiks nimetati tema erakonnakaaslane Alexander Frick.

Hiljem oli Josef Hoop Liechtensteini saadik Austrias ja aastatel 1958–1959 Liechtensteini Maapäeva president. Ta kandis vürstliku õigusnõuniku (*Fürstlicher Justizrat*) tiitlit.

Tema nime kannab üks tema sünnilinna Escheni tänavatest (*Dr. Josef Hoop Strasse*).


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**prints Alfred Roman (kohusetäitja)** | **Liechtensteini valitsusjuht**1928–1945 | Järgnev**Alexander Frick** |

Liechtensteini valitsusjuhid

 Ospelt | Feger\* | Gubelmann\* | Schädler | Prints Alfred Roman\* | Hoop | Frick | Batliner | Hilbe | Kieber | Brunhart | Büchel | Frick | Hasler | Tschütscher | Hasler | Risch 

  
\* valitsusjuhi kohusetäitja
Joe Rodon Walesi koondises 2021. aasta EM-il
**Joseph Peter Rodon** (sündinud 22. oktoobril 1997 Swanseas) on Walesi jalgpallur, kes mängib keskkaitsjana Inglismaa esiliigaklubis Leeds United ja Walesi jalgpallikoondises.

Ta alustas klubikarjääri kodulinna klubis Swansea City, mille noorteakadeemiaga liitus ta 2005. aastal. Hooaja 2017–18 teises pooles mängis ta laenul Inglismaa tugevuselt neljanda liiga klubis Cheltenham Town. Swansea City meeskonnas debüteeris Rodon Inglismaa esiliigas hooajal 2018–19.

2020. aasta oktoobris siirdus ta 11 miljoni naelsterlingi eest Inglismaa kõrgliigaklubisse Tottenham Hotspur, kellega sõlmis viieaastase lepingu. Inglismaa kõrgliigas tegi ta debüüdi 26. oktoobril 2020 mängus Burnley vastu. Hooajal 2022/23 oli ta Tottenham Hotspurist laenul Prantsusmaa kõrgliigaklubis Stade Rennais. 2023. aasta augustis läks ta laenule Leeds Unitedi.

Walesi jalgpallikoondises debüteeris Rodon 6. septembril 2019 EM-i valikmängus Aserbaidžaani vastu. Ta kuulus Walesi koondisse 2021. aasta Euroopa meistrivõistlustel ja 2022. aasta maailmameistrivõistlustel.

Viited
------

1. ↑  "Joe Rodon: Tottenham sign Wales centre-back from Swansea for £11m". BBC Sport. 16.10.2020. Vaadatud 26.6.2021
2. ↑   (vaadatud 26.6.2021)

Välislingid
-----------

* Profiil Tottenham Hotspur F.C. kodulehel

| * v
* r
Walesi koondis  –  UEFA Euro 2020 |
| --- |
| 

* 1 Hennessey
* 2 Gunter
* 3 N. Williams
* 4 B. Davies
* 5 Lockyer
* 6 Rodon
* 7 Allen
* 8 Wilson
* 9 T. Roberts
* 10 Ramsey
* 11 Bale (c)
* 12 Ward
* 13 Moore
* 14 C. Roberts
* 15 Ampadu
* 16 Morrell
* 17 Norrington-Davies
* 18 J. Williams
* 19 Brooks
* 20 James
* 21 A. Davies
* 22 Mepham
* 23 Levitt
* 24 Cabango
* 25 Colwill
* 26 Smith
* Treener: Page

 | Wales |

| * v
* r
Wales koondis  –  2022. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused |
| --- |
| 

* 1 Hennessey
* 2 Gunter
* 3 N. Williams
* 4 B. Davies
* 5 Mepham
* 6 Rodon
* 7 Allen
* 8 Wilson
* 9 Johnson
* 10 Ramsey
* 11 Bale (c)
* 12 Ward
* 13 Moore
* 14 Roberts
* 15 Ampadu
* 16 Morrell
* 17 Lockyer
* 18 J. Williams
* 19 Harris
* 20 James
* 21 A. Davies
* 22 Thomas
* 23 Levitt
* 24 Cabango
* 25 Colwill
* 26 Smith
* Treener: Page

 | Wales |
**Daniel Risch** (sündinud 5. märtsil 1978) on Liechtensteini poliitik (Isamaaline Liit).

Daniel Risch lõpetas Vaduzis gümnaasiumi 1998. Aastatel 1999–2003 õppis ta ärijuhtimist St. Galleni Ülikoolis, Zürichi Ülikoolis ja Müncheni ülikoolis. Ta lõpetas Zürichi Ülikooli litsentsiaadikraadiga majandusteaduse erialal. Seejärel omandas ta Freiburgi Ülikoolis doktorikraadi äriinformaatika erialal, töötades selle kõrvalt aastatel 2004–2007 Baselis asuvas Loode-Šveitsi Rakenduskõrgkoolis E-äri kompetentsikeskuses teaduri assistendi ja õppejõuna. Aastatel 2006–2007 oli ta külalislektor Austraalias Melbourne'i Ülikoolis. 2007. aastast töötas Risch juhtivatel ametikohtadel e-äri konsultatsioonifirmas Unic AG. Muuhulgas oli ta Unic Groupi müügijuht ja turundusjuht. 2015. aasta jaanuaris pöördus Daniel Risch Liechtensteini tagasi. 2015. aastast kuni valitsusse minekuni 2017. aastal töötas ta aktsiaseltsis Liechtensteinische Post turundusjuhina ning vastutas turunduse, müügi, infotehnoloogia ja e-äri eest.

30. märtsist 2017 kuni 25. märtsini 2021 oli ta Liechtensteini valitsusjuhi asetäitja (asepeaminister).

Alates 25. märtsist 2021 on ta Liechtensteini valitsusjuht.

Viited
------

1. ↑  Dr. Daniel Risch Vaterländische Union
2. ↑  Countries L. Liechtenstein rulers.org

Liechtensteini valitsusjuhid

Liechtensteini lipp Ospelt | Feger\* | Gubelmann\* | Schädler | Prints Alfred Roman\* | Hoop | Frick | Batliner | Hilbe | Kieber | Brunhart | Büchel | Frick | Hasler | Tschütscher | Hasler | Risch Liechtensteini lipp

  
\* valitsusjuhi kohusetäitja
Päike pildistatuna 23. juunil 2022 läbi teleskoobi ja lairiba filtri. Paremal üleval suurendus päikeseplekkide rühmast, millest suurem kannab tähist AR3038. All vasakul Päikese mõõtmete võrdlus Päikesesüsteemi planeetidega. Autor: Tõrva Astronoomiaklubi
**Päikeseplekk** ehk **Päikese laik** on tumedam, ümbrusest umbes 1000 kelvini kraadi võrra jahedam piirkond Päikese nähtaval pinnal (fotosfääris). Päikeseplekid on põhjustatud magnetilistest protsessidest Päikese fotosfääri ehk nähtava "pinna" all. 

Päikeseplekkide arv ja suurus iseloomustavad Päikese aktiivsuse taset, nende hulk muutub Päikese 11-aastase aktiivsustsükli käigus oluliselt.

Sarnaselt Päikesega on plekid ka paljudel teistel tähtedel, kuid erinevalt Päikesest võivad need olla väga suured, kattes suure osa tähe ühest poolkerast.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Päikeseplekk** |

* Jaan-Juhan Oidermaa. "Päikeseplekid võivad aastakümneteks kaduda". ERR Teadus, 16. september 2010
Alexander Frick
**Alexander Frick** (18. veebruar 1910 Schaan – 31. oktoober 1991 Schaan) oli Liechtensteini poliitik, aastatel 1945–1962 Liechtensteini valitsusjuht ja aastatel 1966–1970 Liechtensteini Maapäeva president (parlamendi esimees). Ta kandis vürstliku nõuniku tiitlit.

Aastast 1929 töötas ta Liechtensteini maksuametis ja nimetati 1936. aastal selle ametkonna juhiks. Maksuameti juhatajaks jäi ta oma peaministriks nimetamiseni sügisel 1945.

Lisaks teenistusele riigiametis oli Frick aktiivne ka ühiskondlikus elus. 1931. aastal asutas ta Liechtensteini esimese skaudiühingu, millest kujunes hiljem välja kohalik skaudi- ja gaidiorganisatsioon *Pfadfinder und Pfadfinderinner Liechtensteins*. Aastatel 1935–1937 oli ta ühtlasi Liechtensteini rahvusliku olümpiakomitee liige. 

Pärast doktor Josef Hoopi valitsuse tagasiastumist 3. septembril 1945 valiti samuti Progressiivsesse Kodanikeparteisse  kuuluv Frick Maapäeva poolt riigi uueks valitsusjuhiks. Välispoliitikas toetas Frick peaministrina senisest veelgi tihedamat koostööd Šveitsiga, sisepoliitikas pööras suurt tähelepanu natsionaalsotsialistlikult meelestatud jõudude kõrvaldamisele aktiivsest poliitikast ja arendas riigi sotsiaalsüsteemi.

Tema valitsuse ajal kehtestati 1952. aastal riiklik vanadus- ja pensionikindlustus. 1957. aastal hakati maksma lastetoetusi ja 1958. aastal kodutoetusi. Aastal 1959 seati sisse invaliidsuskindlustuse süsteem.

Aastal 1961 sai ta Fribourgi Ülikooli audoktori kraadi rakendusliku geograafia alal. 

Pärast valitsusjuhi ametist lahkumist 16. juulil 1962 jätkas Frick tegutsemist poliitikas. Aastatel 1966–1970 oli ta Liechtensteini Maapäeva president ja 1970–1974 asepresident.

Alexander Fricki ja tema abikaasa Hildegardi poeg Hansjörg Frick on samuti olnud poliitikas tegev, kuuludes aastatel 2001–2005 Liechtensteini valitsusse.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Josef Hoop** | **Liechtensteini valitsusjuht**1945–1962 | Järgnev**Gerard Batliner** |

Liechtensteini valitsusjuhid

Liechtensteini lipp Ospelt | Feger\* | Gubelmann\* | Schädler | Prints Alfred Roman\* | Hoop | Frick | Batliner | Hilbe | Kieber | Brunhart | Büchel | Frick | Hasler | Tschütscher | Hasler | Risch Liechtensteini lipp

  
\* valitsusjuhi kohusetäitja
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib arvutiviiruse loojast; teadusfilosoofi kohta vaata artiklit Robert L. Morris* |

---

Robert Tappan Morris (2008)
**Robert Tappan Morris** (sündinud 8. novembril 1965) on tuntud esimese internetis leviva ussviiruse loojana. 

Oma nn "Morrise ussi" lõi ta Cornelli ülikoolis esimese kursuse tudengina. 1989. aastal, olles viimasel kursusel, sai temast esimene inimene, kes on mõistetud süüdi virtuaalses kuriteos. Morrist süüdistati nn Morrise ussi loomises ja laialisaatmises. Morrise ussi peetakse esimeseks arvutiussiks, mis internetis levib. Ussi saatis ta välja Massachusettsi tehnoloogiainstituudi arvutitest, et vältida kahtluse langemist Cornellile.

Hiljem väitis Morris, et lõi programmi puhtteaduslikust huvist ja tema eesmärgiks oli hoopis interneti suuruse mõõtmine. Ussi ülekandmissüsteemis olla aga tekkinud viga, mille tagajärjel mõned nakatunud arvutid hakkasid ussi üha taastootma, kuni nad muutusid kasutuskõlbmatuteks. Morrise uss rikkus niimoodi hulga süsteeme. Andmed kahju ulatuse kohta on ebaselged, samuti pole täpselt teada, paljud süsteemid ja arvutid otseselt kahjustatud said. Teada on aga see, et Morris sai 10 000 dollarit trahvi ning 3-aastase katseajaga karistuse.

Massachusettsi tehnoloogiainstituut näib aga olevat talle andestanud – Morris töötab seal praegu dotsendina.
**Paavo Matti Väyrynen** (sündinud 2. septembril 1946 Keminmaa vallas) on Soome poliitik, Matti Vanhase teise valitsuse ja Mari Kiviniemi valitsuse väliskaubandusminister.

Paavo Väyrynen on ühiskonnateaduste doktor. Ta kuulus 2018. aastani Soome Keskerakonda ning tuli poliitikasse Urho Kekkose soosikuna. Aastatel 1972–1980 oli ta erakonna aseesimees ja 1980–1990 oli ta erakonna esimees.

Aastal 1982 põhjustas skandaali asjaolu, et Väyrynen oli kasutanud väljaspool Helsingit elavatele parlamendiliikmetele makstavat toetust, mis pärast maksude mahaarvamist oli 4100 Soome marka kuus. Kuid tema koduks nimetataval aadressil Keminmaa vallas Lapimaal oli üksnes mõne ruutmeetri suurune teisaldatav aiamaja, kus Väyrynen oma perega tegelikult ei elanud.

Aastal 1988 kirjutas ta doktoritöö, milles püüdis näidata, et NSV Liit on igavene ja Lääne-Euroopa integratsioon jääb tulevikus seisma. Edgar Savisaare hinnangul ei pooldanud Väyrynen välisministrina Eesti iseseisvust.

Ta on olnud eduskunna liige alates 1970. aastast. Aastatel 1995–2007 kuulus ta Euroopa Parlamenti, kuigi osutus valituks ka eduskunda nii 1995. kui ka 1999. aasta valimistel. Alates 2007. aastast on ta uuesti eduskunna liige.

Ta on olnud Soome haridusminister (1975–1976), tööminister (1976–1977) ja välisminister (1977–1982, 1983–1987 ja 1991–1993). 

Paavo Väyrynen oli Keskerakonna presidendikandidaat 1988. aastal, mil kaotas Mauno Koivistole, ja 1994. aastal, mil jäi esimeses voorus Martti Ahtisaari ja Elisabeth Rehni järel kolmandaks.

Aastal 1982 toetas Väyrynen Keskerakonna presidendikandidaadi valimisel Ahti Karjalaist, kes kaotas hiljem Johannes Virolaisele. Hiljem on ilmnenud, et Väyrynen oli otsinud Karjalaisele salaja toetust Venemaa suursaatkonnast.

Enne Soome liitumist Euroopa Liiduga oli ta üks häälekamaid liitumise vastaseid.

9. septembril 2011 valis Keskerakond Paavo Väyryse oma kandidaadiks 2012. aasta jaanuaris peetavatel presidendivalimistel. Ta tuli valimiste 1. voorus 3. kohale kogudes 17,6% häältest.

2018. aastal asutas ta uue erakonna, Seitsme Tähe Liikumise. Ta sai 2019. aasta Soome parlamendivalimistel Uusimaa valimisringkonnas 1235 häält ja ei osutunud valituks.

Viited
------

1. ↑  Paavo Väyrysen oudot päivärahat Suomen Kuvalehti 1982 (soome keeles)
2. ↑  Former Estonian PM criticises Finnish leaders' actions during independence process. Helsingin Sanomat (inglise keeles)
3. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 17. august 2020. Vaadatud 3. jaanuaril 2019.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
4. ↑

Välislingid
-----------

* Koduleht
* Seitsme Tähe Liikumine
**Helsingi Kunstiülikooli Sibeliuse akadeemia** (soome keeles *Taideyliopiston Sibelius-Akatemia*, lühend **SibA**) on üks Helsingi Kunstiülikooli kolmest akadeemiast. See on ainus muusikakõrgkool Soomes ning üks suuremaid Põhjamaades.

Ajalugu ja nimed
----------------

Sibeliuse akadeemia on asutatud 1882. aastal Helsingi Muusikainstituudi nime all, 1924. aastast kannab see nime Helsingi Konservatoorium ja 1939. aastast Sibeliuse Akadeemia. 2013. aastal liideti see vastloodud Helsingi Kunstiülikooliga. Kõrgkooli nimi pärineb soomlaselt heliloojalt Jean Sibeliuselt, kes õppis seal aastatel 1885–1889 ning õpetas mõnda aega 1890. aastatel. Sibeliuse akadeemia kirikumuusika osakond asub Kuopios.

Kasvandikud
-----------

Enamik Soome kutselistest muusikutest on koolitatud Sibeliuse akadeemias. Seal on õppinud rohkelt eesti muusikuid ja heliloojaid, sealhulgas Jüri Reinvere, Märt-Matis Lill, Andrus Kallastu, Mikk Murdvee ja Lauri Õunapuu. Koolis õpib umbes 1700 üliõpilast.

Vaata ka
--------

* Jean Sibelius

Viited
------

1. ↑  "Sibelius-Akatemian historia". *Helsingi Kunstiülikooli veebisait*. Vaadatud 15.11.2018.

Välislingid
-----------

* Sibeliuse akadeemia veebisait