recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Vlade Divac** (sündinud 3. veebruaril 1968) on Serbia korvpalliametnik ja endine elukutseline korvpallur, kes mängis aastatel 1989–2005 korvpalliliigas NBA.

Divac tuli Jugoslaavia korvpallikoondisega 1990. ja 2002. aastal maailmameistriks, 1989. 1991. ja 1995. aastal Euroopa meistriks ning võitis 1988. ja 1996. aasta olümpiamängudel hõbemedali. Divac on valitud nii FIBA kui ka Naismithi nimelisse korvpalli kuulsuste halli.

Karjäär Euroopas
----------------

Divac hakkas korvpalli mängima kodulinnas Prijepoljes ja alustas profikarjääri 1983. aastal Kraljevo Sloga meeskonnas. 1986. aastal siirdus Divac Belgradi Partizani, kus mängis 1989. aastani.

Karjäär NBA-s
-------------

Divac värvati 1989. aasta NBA *draft'*i 26. valikuna Los Angeles Lakersisse, kus ta mängis NBA karjääri esimesed seitse hooaega. Oma parimal, 1994/95. hooajal tõi Divac keskmiselt 16 punkti, 10,4 lauapalli, 4,1 resultatiivset söötu, 1,4 vaheltlõiget ja 2,2 viskeblokeeringut mängus.

1. juulil 1996 vahetati Divac Kobe Bryanti *draft'*ist valimise õiguse eest Charlotte Hornetsisse, kus ta mängis kaks hooaega.

Divac liitus 1998. aastal Sacramento Kingsiga, kus mängis kuus hooaega kaasmaalase Peja Stojakovići kõrval ja kogus keskmiselt 11,4 punkti ja 7,8 lauapalli mängus.

Divac liitus karjääri viimaseks hooajaks esimese NBA koduklubi Lakersiga, kuid sai seljaprobleemide tõttu kaasa teha vaid 15 mängus. 14. juulil 2005 teatas 37-aastane Divac, et lõpetab 16 aastat kestnud NBA ja kokku 22 aasta pikkuse profikorvpalluri karjääri.

Saavutused
----------

* NBA tähtede mäng (2001)
* NBA uustulnukate sümboolne teine viisik (1990)
* Jugoslaavia meister (1987)
* Jugoslaavia karika võitja (1989)
* Parim Euroopa mängija (1989)
* FIBA 50 parima mängija hulgas (1991)
* FIBA kuuluste hall (2010)
* Naismithi nimeline kuulsuste hall (2019)
* Olümpiaorden (2016)

Rahvuskoondis
-------------

Divac tuli Jugoslaavia korvpallikoondisega 1990. ja 2002. aastal maailmameistriks, 1989. 1991. ja 1995. aastal Euroopa meistriks ning võitis 1988. ja 1996. aasta olümpiamängudel hõbemedali. Lisaks võitis ta 1986. aasta maailmameistrivõistlustel ning 1987. ja 1999. aasta Euroopa meistrivõistlustel pronksmedali.

Viited
------

1. ↑  FIBA Hall of Famers – Vlade Divac FIBA, 20.08.2010.
2. ↑  The Naismith Memorial Basketball Hall of Fame – Vlade Divac Naismith Memorial Basketball Hall of Fame, 2019.

Välislingid
-----------

* Vlade Divac – NBA.com
* Vlade Divac – Basketball-Reference.com
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib rohumaast; karjamaaks võidakse kõnekeeles nimetada ka aasa; teiste tähenduse kohta vaata artiklit Karjamaa (täpsustus)* |

---

Karjamaa Põhja-Ameerikas Minnesota osariigis
**Karjamaa** on rohumaa, kus karjatatakse kariloomi.

Karjamaal kasvavad tavaliselt üheidulehelised ja kaheidulehelised rohttaimed, põõsad ja puud. Puudega karjamaid nimetatakse puiskarjamaadeks.

Eristatakse looduslikke karjamaid, mis on pärandkooslused, ning kultuurkarjamaid, mis on külvatud rohustuga.

Enne kunstlike toitude ja jõusööda leiutamist oli karjamaa peamine kariloomade (näiteks veiste, lammaste, kodukitsede, hobuste ja sigade) toiduallikas.

Karjamaid kasutati minevikus sageli ekstensiivselt: loomi saadeti karjamaale enam-vähem iga päev seni, kuni nad karjamaa nii-öelda paljaks sõid, seejärel saadeti nad mõnele teisele karjamaale. Niisugune eluviis on tüüpiline nomaadidele, kes koos karjaga paremate karjamaade otsingutel ringi rändavad. Tänapäeval on karjamaade ekstensiivne kasutamine koos nomaadlusega tunduvalt vähenenud, ehkki seda esineb mõnelgi pool maailmas.

Vaata ka
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Karjamaa** |

* Koppel
* Sookarjamaa
**Subaru Legacy** on Jaapani autotootja Subaru poolt toodetav keskklassi sõiduauto, mida toodetakse alates 1989. aastast ning millele on iseloomulik boksermootor ja nelikvedu. 

Keretüüpidest on saadaval olnud kuue põlvkonna jooksul sedaan ja universaal ning viimane 7. põlvkond on tootmises vaid sedaankerega ning mida müüakse ainult Põhja-Ameerika turul.

1996. aastal toodi turule selle versioon nimega Legacy Outback, mida saatis müügiedu ja mis arendati 2008. aastaks eraldiseisvaks mudeliks Subaru Outback.

Austraalia turul müüdi Subaru Legacyt kuni 2020. aastani Subaru Liberty all.

5. põlvkonna Legacyt müüdi 2014 märtsis Eestis 31 tükki.

* 1. põlvkonna sedaan1. põlvkonna sedaan
* 1. põlvkonna universaal1. põlvkonna universaal
* 2. põlvkonna sedaan2. põlvkonna sedaan
* 2. põlvkonna universaal2. põlvkonna universaal
* 3. põlvkonna sedaan3. põlvkonna sedaan
* 3. põlvkonna universaal3. põlvkonna universaal
* 4. põlvkonna sedaan4. põlvkonna sedaan
* 4. põlvkonna universaal4. põlvkonna universaal
* 5. põlvkonna sedaan5. põlvkonna sedaan
* 5. põlvkonna universaal5. põlvkonna universaal
* 6. põlvkonna sedaan6. põlvkonna sedaan
* 7. põlvkonna sedaan7. põlvkonna sedaan
**Lucca hertsogkond** oli väike Itaalia riik aastatel 1815–1847. Selle keskus oli Lucca linn. 

1815. aasta Viini kongressil otsustati hertsogkond tagastada Toscanale, kui selle Bourboni valitsejasugu lõpeb, mis juhtus aastal 1847. Toscana annekteeriti Sardiinia kuningriigi poolt aastal 1860.

Hertsogkond moodustati aastal 1815 Viini kongressil, arvestamata endist Lucca vabariiki ning Lucca ja Piombino vürstkonda, mida oli valitsenud Élisa Bonaparte. See loodi, et kompenseerida Bourbon-Parma dünastiale Parma hertsogkonna kaotust, mis anti Austria Marie-Louisele.

Aastal 1817 võttis endine Hispaania infanta ja Etruuria kuninganna, Hispaania María Luisa Lucca valitsemise. Ta oli ka Parma pärija Carlo Lodovico ema. Sellele eelnes Pariisi leping (1817), mis kinnitas nii tema suverääni staatuse Luccas, kui ka tema poja staatuse Parma pärijana Marie-Louise järglasena.

Pärast María Luisa surma aastal 1824 võttis Carlo Lodovico hertsogkonna valitsemise. Aastal 1847 päris Carlo Parma hertsogkonna ja jättis Lucca, mille annekteeris Toscana suurhertsogkond.

Aastatel 1815–1818 oli Lucca lipp horisontaalse kollase ja punase väljaga. 7. novembrist 1818 kuni 1847. aastani oli lipp valge, millel María Luisa vapp ja kollane-punane lipp nurgas.

Lucca hertsogid (1815–1847)
---------------------------

* María Luisa (1815–1824)
* Carlo I (1824–1847) (*kukutati*)
Billungite mark (punane) 11. sajandi alguse paiku
**Billungite mark** (saksa: *Billunger Mark* või *Mark der Billunger*) oli 10. sajandil piiriala kaugel Saksimaa hertsogiriigi kirdeservas. See sai nime Billungite perekonna järgi, kes seda haldas.

Mark ulatus Elbe jõelt Läänemereni ja *Limes Saxoniae*st Peene jõeni idas, laias laastus tänapäeva Ida-Holsteini, Mecklenburgi ja osaliselt Lääne-Pommeri territoorium. Saksa ekspansioon Billungite margi piirkonda oli "loomulik" ja ümberasumine "tõeline kolonisatsioon". Sellele võib vastandada *Marca Geronise* sõjalise okupatsiooni, Gero suurmark Billungitest lõunas.

Billungite mark moodustati aastal 936, kui Saksimaa hertsog ja Ida-Frangi kuningas Otto I tegi Hermann Billungist *princeps militiae* (markkrahv, sõnasõnalt "miilitsavürst"), andes talle kontrolli piiril, valitsemisega lääneslaavi obodriidi hõimude üle, sealhulgas polaabid, varnid ja vagrid, samuti redarid, tsirtsipanid ja kessinid veletite hõimuliidust ning daanid, kes korduvalt territooriumi rüüstasid. Suur osa ljutitšite ja hevellide maad asus väljaspool Hermanni mõjusfääri *Marca Geronises*.

Selle piirkonna slaavlased olid sageli omavahel vaenus ja nii ei tekkinud organiseeritud vastupanu. Sellest hoolimata kasutas obodriidi pealik Nakon aastal 955 võimalust ja asus liitu Hermanni vennapoegade, Saksi krahvide Wichmann II ja Ekbert Ükssilmaga nende kodutülis oma onuga. Nende avalik mäss tipnes Raxa lahingus, kus obodriidid said kuningas Otto vägedelt lõplikult lüüa.

Hermann sai oma margis üpris suure autonoomia ja mõnikord kutsuti teda "Saksimaa hertsogiks" (millist tiitlit kandis tegelikult Otto) suure võimu tõttu, mille kuningas talle, kui oma saadikule delegeeris. Idamarkide germaniseerimise killustatus viis sajanditepikkuse vaenutegevuseni; kuid katoliku kirik, "ettenägelikum, kui kroon ... kasutas kümnist koloniaalmaadel päris algusest alates".

Nagu külgnev Põhjamark, kaotati Billungite mark lõplikult pärast obodriidide ja veletite ülestõusu aastal 983.
Avatša abajas ja kaljud "Kolm venda"
**Avatša abajas** (vene keeles Авачинская бухта ehk Авачинская губа) on aastaringselt jäävaba laht Vaikse ookeani idaosas Kamtšatka poolsaare kagurannikul, Avatša lahe siseosa. Selle pikkus on 24 km, suurim laius 3 km, pindala 215 km² ja sügavus kuni 26 meetrit. See on suuruselt teine abajas maailmas. Sinna mahuks kogu maailma laevastik.

Vaade Petropavlovsk-Kamtšatskile ja Korjaki sopkale Avatša abajast
Avatša abajasse suubuvad Avatša ja Paratunka jõgi. Abaja rannikul paiknevad Petropavlovsk-Kamtšatski ja Viljutšinsk. Petropavlovsk-Kamtšatskis on kala- ja kaubasadam ning mereväebaasid. 

Avatša abajas NSV Liidu postmargil (1966)
Avatša abaja omapäraseks sümboliks on abaja suudmealas paiknevad kaljud "Kolm venda" ("Три брата"). Legendi järgi olid need kaljud muinasajal kohalike hõimude noormehed. Elanikele tõi suurt kahju tsunamid, mille eest vennad otsustasid oma rahvast kaitsta. Nad seisid abaja suudmesse ega lubanud hiidlainetel randa jõuda. Niimoodi seisavadki nad siiani.

Venelased avastasid Avatša abaja 1703. aastal.

Avatša lahe ja Avatša abaja satelliidipilt

Viited
------

1. 1 2 3  Камчатка. Авачинская бухта.

Välislingid
-----------

* Экологические проблемы Авачинской бухты.
Lucas Pérez (2011)
**Lucas Pérez Martínez** (sündinud 10. septembril 1988 A Coruñas) on Hispaania jalgpallur, kes mängib ründajana Hispaania kõrgliiga klubis Cádiz.

Ta alustas klubikarjääri Hispaania klubides. Aastatel 2007–2009 mängis ta Madridi Atlético kolmandas meeskonnas ja aastatel 2009–2011 Rayo Vallecano reservmeeskonnas. Rayo Vallecano põhimeeskonnas pääses ta kuuel korral väljakule Hispaania esiliigas ja lõi ühe värava.

2011. aasta jaanuaris liitus ta Ukraina kõrgliiga klubiga Lvivi Karpatõ, kus mängis kokku kolm hooaega. Hooajal 2013–14 mängis ta Kreeka kõrgliiga klubis PAOK.

Hooajal 2014–15 suundus ta laenule Hispaania kõrgliiga klubisse Deportivo La Coruña. 2015. aasta augustis sõlmis ta klubiga püsiva lepingu. Hooajal 2015–16 lõi ta liigas koguni 17 väravat.

2016. aasta augustis liitus ta Inglismaa kõrgliiga klubiga Arsenal. Üleminekusumma oli 17,1 miljonit naelsterlingit. Esimese värava Inglismaa kõrgliigas lõi ta 3. jaanuaril 2017 mängus AFC Bournemouthi vastu. Hooaja 2017–18 mängis ta taas Deportivo La Coruñaga laenul Hispaania kõrgliigas.

2018. aasta augustis sõlmis Pérez kolmeaastase lepingu West Ham Unitediga. Arvatav üleminekusumma oli 4 miljonit naelsterlingit. 4. detsembril 2018 lõi ta mängus Cardiff City vastu kaks väravat. Ta sai sellega esimeseks West Ham Unitedi mängijaks pärast Paulo Wanchope'i, kes on vahetusmängijana kaks väravat löönud.

2019. aasta mais siirdus ta tagasi Hispaania kõrgliigasse, liitudes Deportivo Alavésiga. 2021. aasta augustis sõlmis ta üheaastase lepingu Elchega. 2022. aasta jaanuaris sõlmis ta 18 kuu pikkuse lepingu Cádiziga.

Saavutused
----------

Arsenal
* FA Cup: 2016–17

Viited
------

1. ↑  "Arsenal sign Shkodran Mustafi for more than £35m and Lucas Perez for £17.1m". BBC Sport. 30.8.2016. Vaadatud 7.2.2019
2. ↑  "West Ham: Lucas Perez and Carlos Sanchez complete transfer deadline day moves". BBC Sport. 9.8.2018. Vaadatud 7.2.2019
3. ↑  "West Ham United 3–1 Cardiff City". BBC Sport. 4.12.2018. Vaadatud 18.8.2019

Välislingid
-----------

 Lucas Pérez – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
**Lucca ja Piombino vürstkond** loodi juulis 1805 Napoleon I poolt oma armastatud õele Élisa Bonaparte'ile. Riik paiknes Apenniini poolsaare keskosas (tänapäeva Itaalia), rahuldades Napoleoni Prantsusmaa vajadusi.

Moodustamine
------------

Riik tekkis, kui annekteeriti Lucca vürstkond (rajati 22. juunil 1805; endine Lucca vabariik, Prantsusmaa poolt 1799. aasta lõpust okupeeritud) ja iidne Piombino vürstkond, mille vürstinna oli märtsist alates Élisa. Ühendatud vürstkondi valitseti seejärel ühe monarhiana. Élisa oli Piombino ja Lucca valitsev vürstinna. Tema abikaasa Felice Pasquale Baciocchi oli Piombino titulaarvürst.

Valitsemine
-----------

Vürstkonna põhiseadus kirjutati Napoleoni poolt 22. juunil 1805, sellega loodi vürstinnale abiks riiginõukogu ja seadusandlik senat.

Vürstkond võttis valuutana kasutusele Prantsuse frangi, kuigi vermiti ka mõned erilised kohalikud mündid.

3. märtsil 1809 asutas tema vend Napoleon Fontainebleau lepingu osana Toscana suurhertsogkonna, mida Élisa valitses Firenzest kui kogu Toscana suurhertsoginna. Piirkond oli annekteeritud Prantsuse keisririiki kaks aastat varem endisest Etruria kuningriigist (1801–1807). Edaspidi sai Lucca ja Piombino vürstkond Toscana suurhertsogkonna osaks ja järelikult Prantsuse esimese keisririigi territooriumiks. Ta sai eristaatuse ning kohale nimetati prefekt (Antoine-Marie-Pierre de Hautmesnil). Siiski ei nimetatud territooriumi kunagi Prantsusmaa departemanguks.

Lõpp
----

Aastal 1814 okupeeris Austria armee Lucca, lõpetades Prantsuse kontrolli seoses Napoleoni langemisega. Viini kongressil anti Piombino Toscana suurhertsogkonnale ja Elba maapakku saadetud Napoleonile.

Lucca taastati eraldi riigi staatuses kui Lucca hertsogkond (1815–1847). Viini kongress (1814–1815) andis hertsogkonna maapaos olevale Hispaania María Luisa de Borbónile (1782–1824), kellest sai Lucca hertsoginna ja kes jättis tähelepanuta põhiseaduse, mille kongress keshtestas, ja valitses absolutistlikult.

Vaata ka
--------

* Villa Reale di Marlia – Élisa Bonaparte'i residents vürstkonnas
**FN MAG** on Belgias toodetud 7,62-millimeetrise kaliibriga kuulipilduja.

Ajalugu
-------

Kuulipilduja FN MAG konstrueeris Belgia relvatööstuses Fabrique Nationale Ernest Vervier 1950. aastate algul. Relvatööstuse lühendist tulevad ka relva nime kaks esimest tähte. Relva ülejäänud nimi MAG on lühend prantsuskeelsetest sõnadest *Mitrailleuse d'Appui Général* ('üldotstarbeline kuulipilduja'). Relva toodetakse alates 1958. aastast. 

FN MAG-i sööte- ja päästemehhanismid põhinevad Saksa päritolu kuulipilduja MG42 omadel.

Relv on olnud kasutuses rohkem kui 80 riigis ja mitmes riigis on FN MAG-i litsentsi alusel toodetud.

Fabrique Nationale'i litsentsi alusel Rootsis valmistatud FN MAG-i varianti **KSP 58** kasutavad ka Eesti kaitsevägi ja Kaitseliit, kus kuulipilduja on kasutusel nii jao kui ka rühma relvana.

Relva standardversioon MAG 60.20 on automaatne õhkjahutusega kuulipilduja, milles laadimine toimub tagasilöögigaaside jõul ja mis kasutab NATO 7,62×51 mm kuulipildujalinti. See on mõeldud kasutamiseks jalaväes. Tehaseversioonid on veel MAG 60.30, mis on mõeldud paigaldamiseks õhusõidukile, MAG 60.40, mis on mõeldud paigaldamiseks soomukile, ja džungliversioon MAG 10.10. Teised riigis toodavad MAG-e tavaliselt palju rohkemates versioonides.

### Relva tootja esitatud tehnilised ja taktikalised andmed

* Kaliiber: 7,62 mm
* laskemoon 7,62×51 mm NATO
* Mass: 11,79 kg
* Pikkus: 1263 mm
* Tehniline laskekiirus: 650-1000 lasku minutis
* Kuuli algkiirus: 840 m/s
* Efektiivne laskekaugus: 600 meetrit
* Maksimaalne laskekaugus: 1500 m kolmjalalt

Selle artikli kirjutamisel on kasutatud ingliskeelset artiklit en:FN MAG seisuga 28.09.2012

Kasutajad
---------

* Ukraina

Viited
------

1. ↑  Тероборонівці Запоріжжя почали освоєння кулемета M240 (vaadatud: 16.08.2022)
Faas puitprussil (näidatud jämedama joonega)
Kahest otsast faasitud tüübel
**Faas** on metallplaadi, puitklotsi, ehituskivi, klaasi vms terava serva eemaldamisel tekkinud kitsas kaldpinnariba. Faasipinna tegemise protsessi nimetatakse **faasimiseks**. Faasimise eesmärk on vähendada detailide teravate servadega vigastamise riski (tavaline on peegliservade faasimine), samuti kasutatakse faasi ergonoomilistel (monteerimise hõlbustamiseks) ja dekoratiivsetel eesmärkidel.

Alternatiivne servatöötlus faasimisele on ümardamine.

Protsess
--------

Ümardetailide puhul faasitakse silindri kandid maha treipingil, sirgete detailide puhul kasutatakse faasimiseks freesimist või hööveldamist. Käsitsi töötades võidakse faas tekitada ka noa või viili abil, raiddetailide puhul meisliga. Ümarates õõnsustes võib faasi tekitada avardamisega. Valatud betoondetailidele tekitatakse faaspind kolmnurkliistude abil.

Tavaliselt on faas detaili pinna suhtes 45-kraadise nurga all. Ümardetailide sisepindadel on kasutatav ka 60-kraadine nurk.

Pildid
------

* Faasitud otsaga ümarlattFaasitud otsaga ümarlatt
* Faas laetalal, selle ots on kujundatud nõgusa rihvanaFaas laetalal, selle ots on kujundatud nõgusa rihvana
* Faasitud kant mööbliesemelFaasitud kant mööbliesemel
* Faasitud seinapiilar nurgalehetaolise motiiviga, Eymoutiers' St-Étienne'i kirik, Haute-VienneFaasitud seinapiilar nurgalehetaolise motiiviga, Eymoutiers' St-Étienne'i kirik, Haute-Vienne
* Muhu kiriku portaali teravkaare faasitud siseserva kaunistavad ristiga raidmotiivid faasi otstesMuhu kiriku portaali teravkaare faasitud siseserva kaunistavad ristiga raidmotiivid faasi otstes

Vaata ka
--------

* Fassett
* Rihv

Viited
------

1. ↑  Kunstileksikon. tallinn, 2001
Siarhiej Kaścicyn (2013)
**Siarhiej Alehavič Kaścicyn** (valgevene keeles Сяргей Алегавiч Касціцын; sündinud 20. märtsil 1987 Navapołackis) on Valgevene jäähokimängija, kes mängib Kesk-Euroopa jäähokiliiga klubis Bratislava Capitals ründajana vasakäärel.

Ta alustas klubikarjääri hooajal 2002–03 kodumaa klubis HK Gomel. 2005. aastal valis Montreal Canadiens ta NHL-i *draft* '​is 200. valikuna. Esimesed kaks hooaega Põhja-Ameerikas mängis ta Ontario Hockey League'i klubis London Knights ning seejärel ühe hooaja American Hockey League'i klubis Hamilton Bulldogs. 2007. aasta detsembris tegi ta Canadiensi meeskonnas oma NHL-i debüüdi. Hiljem mängis ta veel Nashville Predatorsis.

Pärast karjääri lõppu Põhja-Ameerikas suundus Kaścicyn KHL-i, mängides esmalt alates hooajast 2012–13 Omski Avangardis ning hiljem veel Kaasani AK Barsis, Nižni Novgorodi Torpedos ja Minski Dinamos.

Valgevene jäähokikoondist on ta esindanud mitmetel maailmameistrivõistlustel ja 2010. aasta taliolümpiamängudel.

Ka tema vanem vend Andrej Kaścicyn on jäähokimängija.

Välislingid
-----------

* Siarhiej Kaścicyn KHL.ru lehel
* Siarhiej Kaścicyn NHL.com lehel
* Siarhiej Kaścicyn hockeydb.com lehel
* Siarhiej Kaścicyn eliteprospects.com lehel
**Sint-Gillis-Waas** on hollandikeelne vald Belgias Flandria piirkonnas Ida-Flandria provintsis.

Asulad
------

Sint-Gillis-Waas jaguneb järgmisteks osavaldadeks, asulateks ja piirkondadeks:

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Suuremas kirjas Rooma numbritega on tähistatud osavallad. Kollakaks toonitatud alad tähistavad linnastunud piirkondi | 

| # | Nimi | Pindala(km²) | Elanikke(2011) |
| --- | --- | --- | --- |
| I    (V)(VI)(VII) | Sint-Gillis-Waas-Sint-Gillis-Waas-'t Kalf-Hoogeinde-Peisels en Verre |  |  |
| II | Sint-Pauwels |  |  |
| III    (VIII) | Meerdonk-Meerdonk-Kemzeke |  |  |
| IV | De Klinge | 2,72 | 3550 |
|

 |

Loodusalad
----------

Sint-Gillis-Waasi territooriumil on mitmeid loodusalasid:

* Panneweel
* Saleghem Krekengebied
* Grote Saleghemgeul
* Sint-Jakobsgat
* De Kieldrechtese Watergang
* De Karnemelkputten
* Het Reigersbosje (Haigrusalu)

* De KlingeDe Klinge
* 
* MeerdonkMeerdonk
* 
* 
* Hallhaigur ReigersbosjesHallhaigur Reigersbosjes

Sõpruslinnad
------------

* Portugal – Águeda

Viited
------

1. ↑  Wettelijke Bevolking per gemeente op 1 januari 2018, vaadatud 9.03.2019.

Välislingid
-----------

 Sint-Gillis-Waas – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Koduleht (hollandi keeles)

Ida-Flandria provintsi vallad

Aalst | Aalter | Assenede | Berlare | Beveren | Brakel | Buggenhout | De Pinte | Deinze | Denderleeuw | Dendermonde | Destelbergen | Eeklo | Erpe-Mere | Evergem | Gavere | Gent | Geraardsbergen | Haaltert | Hamme | Herzele | Horebeke | Kaprijke | Kluisbergen | Knesselare | Kruibeke | Kruishoutem | Laarne | Lebbeke | Lede | Lierde | Lochristi | Lokeren | Lovendegem | Maarkedal | Maldegem | Melle | Merelbeke | Moerbeke | Nazareth | Nevele | Ninove | Oosterzele | Oudenaarde | Ronse | Sint-Gillis-Waas | Sint-Laureins | Sint-Lievens-Houtem | Sint-Martens-Latem | Sint-Niklaas | Stekene | Temse | Waarschoot | Waasmunster | Wachtebeke | Wetteren | Wichelen | Wortegem-Petegem | Zele | Zelzate | Zingem | Zomergem | Zottegem | Zulte | Zwalm
**Haapsalu Viigi Kool** (lühend **HVK**) on erikool Lääne maakonnas Haapsalus aadressil Suur-Mere tänav 17. Haapsalu Viigi Kooli direktor on Kristi Kivipuur.

Kool asutati 1960. aastal, et võimaldada lastele 1950. aastate lõpus Eestit tabanud lastehalvatuse epideemia järgset ravi. Kool nimi oli **Haapsalu Sanatoorne Internaatkool**. Esimesel õppeaastal oli koolis 120 last. 1998. aastal lõpetas Haapsalu Sanatoorse Internaatkooli viimane keskkooliklass (35. lend). Algusaastatel oli suurem osa õpilastest neuroloogiliste ja ortopeediliste diagnoosidega, kes vajasid palju füsioteraapiat ja neuroloogilist ravi. Viimastel aastatel on liikumispuudega lapsi järjest vähem, enim on liitpuudega lapsi, kellel on lisaks näiteks aktiivsus-tähelepanuhäire, kõne- või tundeeluprobleemid. Algusaastatel õppis koolis lapsi üle Eesti, siis tänapäeval on Haapsalu Viigi Kool eeskätt piirkondlik kool.

19. jaanuaril 1999 oli Haapsalu Sanatoorses Internaatkoolis tulekahju.

2013. aastal ühines Haapsalu Sanatoorne Internaatkool Vidruka Kooliga ja kooli uueks nimeks sai **Haapsalu Viigi Kool**. Kool tegutseb kolmes majas: Haapsalus Suur-Mere tänav 17 ja Kastani tänav 9 ning Vidruka külas. Koolis õpivad lapsed lihtsustatud õppekava järgi. 2021. aastal oli põhikooli riiklikul õppekaval 26 õpilast, lihtsustatud õppekaval 41, toimetulekuõppel 22 ja hooldusõppel neli õpilast. Klassides on neli kuni kaheksa õpilast, osa on ka liitklassid.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Ajalugu. Haapsalu Viigi Kooli veebisait.
2. 1 2 3  Vapper, Tiina. Haapsalu Viigi kooli kuus aastakümmet. Õpetajate Leht, 8. jaanuar 2021.
3. ↑  Ilves, Lehte. Vidruka ja sanatoorsest koolist saab Viigi kool. Lääne Elu, 19. aprill 2013.

Välislingid
-----------

* Haapsalu Viigi Kooli veebisait
Haapsalu Jaani kirik (2011)
**Haapsalu Jaani kirik** on Eesti Evangeelsele Luterlikule Kirikule kuuluv kirik Haapsalus, Kooli tänav 4.

Kirikuhoone
-----------

Kirik on ehitati 16. sajandil, seda on esmamainitud 1524. aastal. Haapsalu linnakirik on ehitatud 15. sajandi lõpul või 16. sajandi alguses ümber aidast, seetõttu on see erandlikult põhja-lõunasuunaline. Kirik oli pühitsetud Pühale Nikolausele, Hiljem, 18. ja 19. sajandil, on Haapsalu linnakiriku ja Haapsalu toomkiriku kaitsepühakud vahetusse läinud, mistõttu tänapäeval kannab pühakoda Jaani kiriku nime.

Esialgu pühitseti see Nikolai kirikuna. Kiriku oli esialgu katoliiklik kirik, 1524. aastal, kui piiskop Johannes IV Kievel andis õiguse kuulutada luteri usku, sai linnakirikust luterlik kirik. 18. sajandil, pärast Põhjasõda, päris kirik kasutamiskõlbmatuks muutunud Haapsalu toomkirikult apostel Johannese nime (Jaani kirik). 1858. aastal valmis Haapsalu Jaani kiriku uus torn.

Kirikut kasutab Haapsalu Püha Johannese kogudus.

Kirikuaed
---------

Jaani kiriku kirikuaed
Jaani kiriku krundil asub Jaani kiriku kirikuaed. Kalmistu piiridena võiks tinglikult kujutada joont, mis kulgeb Jaani ja Kooli tänavate kirikupoolsest servast 2,5 m eemalt, vana kalmistu lõunapiir on ebaselge. Praegu piirneb kalmistu endise Haapsalu raekoja (muuseum) krundiga. Krunti piirab kivimüür, lõunas muuseumiõu, põhja pool lage õueala, mille lääneserva jääb püha Johannese koguduse kantseleihoone.

Viited
------

1. 1 2  "Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku leht". Originaali arhiivikoopia seisuga 10. mai 2012. Vaadatud 2. oktoobril 2011.
2. ↑  Koostaja: Ülla Paras, HAAPSALU LINNA ÜLDPLANEERINGU MUINSUSKAITSE ERITINGIMUSED HAAPSALU VANALINNA MUINSUSKAITSEALALE JA SELLE KAITSEVÖÖNDILE, Haapsalu, 2020 , lk 18
3. ↑  Jaani kiriku kirikuaed kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 20.05.2023)

Välislingid
-----------

* Haapsalu Jaani kirik kultuurimälestiste riiklikus registris Muuda Vikiandmetes

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Haapsalu Jaani kirik** |
Kosta Barbarouses (2013)
Kosta Barbarouses 2017. aasta FIFA konföderatsioonide karikaturniiril
**Konstantinos Barbarouses** (sündinud 19. veebruaril 1990 Wellingtonis) on Uus-Meremaa jalgpallur. Ta mängib äärepoolkaitsjana Austraalia kõrgliiga klubis Sydney.

Ta on Kreeka päritolu.

Ta alustas karjääri Uus-Meremaa kõrgliiga klubis Team Wellington. 2007. aastal liitus ta Austraalia kõrgliigas mängiva Wellington Phoenixiga. Hooajal 2010–2011 mängis ta teises Austraalia kõrgliiga klubis, Brisbane Roaris, kellega võitis sel hooajal nii Austraalia liiga põhihooaja kui ka finaalseeria. Hooajal 2010–2011 valiti ta Austraalia liiga sümboolsesse koosseisu. Aastatel 2013–2016 mängis ta Melbourne Victorys. Hooaegadel 2014–15 ja 2017–18 võitis ta klubiga Austraalia liiga finaalseeria, hooajal 2014–15 põhihooaja ning lisaks 2015. aastal Austraalia karika. Hooajal 2015–2016 valiti ta taas Austraalia liiga sümboolsesse koosseisu. Hooajal 2016–17 mängis ta taas Wellington Phoenixis ning valiti 2017. aastal Wellington Phoenixi aasta mängijaks. 2017. aastal liitus ta taas Melbourne Victoryga, kus mängis kaks hooaega. 2019. aasta juunis sõlmis ta lepingu Sydneyga.

Lisaks Austraalia ja Uus-Meremaa klubidele on Barbarouses mänginud hooajal 2011–12 Venemaa esiliigas Alania Vladikavkazis ning hooajal 2012–13 Kreeka kõrgliigas PAE Panathinaikόses.

Barbarouses tegi debüüdi 19. novembril 2008 MM-i valikmängus Fidži vastu. Esimese värava lõi ta koondise särgis 23. mail 2012 sõprusmängus El Salvadori vastu. Ta on kuulunud Uus-Meremaa koondisse 2008. 2012. ja 2016. aasta Okeaania meistrivõistlustel ning 2017. aasta FIFA konföderatsioonide karikaturniiril. Lisaks kuulus ta Uus-Meremaa meeskonda 2012. aasta suveolümpiamängudel.

Saavutused
----------

Brisbane Roar
* A-League'i Premiership: 2010–11
* A-League'i Championship: 2010–11

Melbourne Victory
* A-League'i Premiership: 2014–15
* A-League'i Championship: 2014–15, 2017–18
* FFA Cup: 2015
**Siberi kuusk** (*Picea obovata*) on männiliste sugukonda kuuluv puuliik.

Siberi kuusk on igihaljas okaspuuliik, mis võib kasvada kuni 40 meetri kõrguseks. Siberi kuuske võib leida taiga- või boreaalsetest metsadest. Siberi kuusk moodustab 5,7% boreaalse metsa kogupindalast.

Botaanilised tunnused
---------------------

Siberi kuuse tüve läbimõõt võib ulatuda kuni ühe meetrini. Koore värvus on tumehall. Puu oksad on suunatud veidi allapoole, mistõttu meenutab puu veidi püramiidi või koonust. Selle kuju tõttu langeb lumi kergemini okstelt maha ja ennetab okste murdumist. Võrsed on kollakad või rohekad ning võivad olla veidi läikivad. Okkad on küllaltki väikesed, pikkusega 10–18 mm, ning paiknevad tihedalt koos. Okkaid katab paks vahakiht, mis muudab need veekindlaks ja kaitseb neid tuulte kuivatava mõju eest. Okaste värvus võib olla nii heleroheline kui ka sinakasroheline. Käbid on silindrilise kujuga. Algul on käbid lillad, hiljem kasvades muutuvad pruuniks. Seemned on tumepruunid ning umbes 5 mm suurused.

Levik ja asukoht
----------------

Siberi kuusk levib peamiselt Uurali mäestikust idas Magadani oblastini ja arktilisest puupiirist lõunasse Altai mägedesse Loode-Mongoolias.

Paljunemine ja kasv
-------------------

Siberi kuusk võib kasvada 40 meetri kõrguseks. Tüve läbimõõt võib ulatuda 1 meetrini. Kuusk paljuneb käbi sees olevate seemnete abil.

Kasutamine
----------

Siberi kuuse metsad on oluline osa Venemaa puidutööstuses. Puitu kasutatakse ehitusmaterjalina hoonete ehitamisel ning samuti müüakse ka sae materjalina. Siberi kuuse võrsed on toiduks põtradele ning seemned toiduks lindudele.

Viited
------

1. ↑  Farjon, A. (2013). Picea obovata. *IUCNi punase nimistu ohustatud liigid*. IUCN 2013.
2. 1 2  Siberian Spruce - Encyclopedia of life
3. 1 2 3  Picea obovata / Siberian spruce
4. 1 2 3  Blue Plant Biomes - Siberian Spruce
5. ↑   Siberian Spruce Picea obovata
Haapsalu Aleksander Nevski õigeusu kirik
**Haapsalu Neeva Vaga Õigeusulise Suurvürsti Aleksandri kirik** ehk **Haapsalu Aleksander Nevski õigeusu kirik** on kirik, mis asub Haapsalu vanal kalmistul. Kirik on arvele võetud ehitismälestisena.

Kirik kalmistul
Tegu on aastatel 1896–1897 (kellatorn 1899) tüüpprojekti järgi ehitatud õigeusu kirikuga.

1896. aastal valmis Haapsalu vanal kalmistul kabel, mis pühitseti püha Neeva Aleksandri auks. Mõne aasta pärast ehitati kabel ümber abikirikuks. Kiriku ehitamiseks tegid annetusi paljud ülikud ja kultuuritegelased, sealhulgas suurkaupmees ja kaevanduste omanik Aleksei Vekšin. Kalmistukirikut kasutati külmal ajal teenistuspaigana ning aastaringselt matmiskirikuna.

Kuni 1962. aastani kasutati Haapsalus mõlemat kirikuhoonet. Samal aastal tuli võimude poolt korraldus sulgeda kalmistukirik, mis jäi kaheks aastaks kasutuseta. Vältimaks kiriku rüüstamist viidi kiriku sisustus Kiviõli kirikusse, kus see asub tänaseni. Samal ajal jätkati teenimist peakirikus Promenaadil.

1964. aasta augustis tuli korraldus sulgeda peakirik. Nüüd pakuti kogudusele võimalust taas kasutada teenistuspaigana kalmistukirikut. Selle kohta sõlmiti vastav leping Haapsalu Linna TSN Täitevkomitee ja koguduse vahel. Ümberkolimine toimus 1964. aasta augustis-septembris. Kuna kirik oli kahe tühjaltoleku-aasta jooksul kannatada saanud, tehti kiire siseremont, mille käigus taastati ka kaunid laemaalingud. Seejärel sai kogudus kasutusse Aleksander Nevski kiriku ja sellest ajast oli kogudusel topeltnimi: Maarja Magdaleena — Aleksander Nevski kogudus.

Tühjaks jäänud Maria-Magdaleena kirikut kasutas linn kommunaalosakonna laoruumina.

1985. aastal anti lagunev Maria-Magdaleena kirik Haapsalu Linna RSN Täitevkomitee otsusega Seitsmenda Päeva Adventistide Haapsalu koguduse kasutusse.

Koguduse arhiiv (meetrika ja kroonika) asub Tartu Ajalooarhiivis, säilik f.1884.

1960.–1970. aastatel suleti peaaegu kõik Läänemaa õigeusu pühakojad: Mäemõisa, Väike-Lähtru, Kõmsi, Kullamaa (Silla), Vormsi, Lihula, Haapsalu Maria-Magdaleena kirik. Ainsana lubati taasavada Haapsalu püha Neeva Aleksandri abikirik.

Pärast Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku registreerimist Siseministeeriumis 1993. aastal tekkis peagi olukord, mil osa EAÕK kogudusi soovis taastada õigusjärgset EAÕK-d Konstantinoopoli patriarhaadi kanoonilises alluvuses. Nende hulgas ka osa Haapsalu koguduse liikmetest, kes kirjutasid vastavasisulise avalduse Siseministeeriumile. Selle tulemusena toimus koguduse kahestumine.

Moskva Patriarhaadi Eesti Õigeusu Kirikule alluv Haapsalu Maarja Magdaleena (Neeva Aleksandri) Kogudus jätkas teenimist Haapsalu vanal kalmistul asuvas püha Neeva Aleksandri kirikus.

Viited
------

1. ↑  Haapsalu Neeva Vaga Õigeusulise Suurvürsti Aleksandri kirik kultuurimälestiste riiklikus registris

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Haapsalu Neeva Vaga Õigeusulise Suurvürsti Aleksandri kirik** |

Välislingid
-----------

* Kiriku veebileht
* Haapsalu Neeva Vaga Õigeusulise Suurvürsti Aleksandri kirik kultuurimälestiste riiklikus registris
**Loomingu aastapreemia** on Eesti kirjandusauhind, mis antakse välja igal aastal ajakirja Looming parimatele kaastöölistele. Loomingu toimetus hakkas aastapreemiaid pidevalt jagama aastast 1972.

Aastapreemiate laureaadid
-------------------------

2004. aasta loomingu eest said auhinna Sven Sildnik, Igor Kotjuh, Jan Kaus, Juhani Salokannel, Kadri Liik, Vaino Vahing.

2009. aastal anti auhind välja viies kategoorias ja kuuele autorile. Kategooriad olid järgmised: parimad luuletused, parim novell, parim artikkel, parim raamatu arvustus ja tunnustatuim tõlkija. Auhinna said Mari Vallisoo, Eeva Park, Vaapo Vaher, Johanna Ross, Andrus Kivirähk, Kalle Kasemaa.

2013. aastal avaldatud loomingu eest said auhinna Indrek Hirv, Rein Vahisalu, Lauri Sommer, Ilmar Taska, Mart Kangur, Krista Mits.

2018. aastal sai ajakirja Looming luulepreemia Triin Soomets; parima näidendi auhinna sai Andrus Kivirähki "Vaimude tund Koidula tänavas"; parim artikkel oli Vaapo Vaheri "Asta Willmann ja tema hiiumaisus"; parimate arvustuste autor on Alvar Loog ja novelliauhinna pälvis Kairi Look oma teose "Relaps" eest.

2021. aastal pälvisid Loomingu aastapreemia Kalju Kruusa luuletused, Kai Aareleiu novell „­Vikerkaar", Linnar Priimäe artikkel „Keele hääled. Neli lühiesseed", Jaan Sudaki „Kiri Kotkajärvelt Tõnu ­Õnnepalule" ja Mart Velskri arvustus „Kuuleb oma mõtete keelt". „Loomingu Raamatukogu" preemia pälvis Anu Saluäär Albert Engströmi teose „Moskoviidid" tõlke eest.

2022. aasta preemia pälvisid luuletaja Kristjan Haljak, Kai Kask (Kai Arrak) novelli "Äärealadele" eest, Janika Kronberg artikli "Elu ja surm New Yorgis. Märkmeid Karl Asti viimasest kümnendist" eest ning Hasso Krull arvustuse "Mõttešaakalid kläfivad neetud poeedi pääle" (Jürgen Rooste "Veider aeg (Meeleheite laulud I)", "Sagittarius A\*. (Meeleheite laulud II)", "Signaal surnud tähelt. Meeleheite laulude 3. ja viimane osa") eest.

2023. aasta preemia pälvisid Tõnis Vilu luuletuse (Loominr nr 3) eest, Lilli Luuk novelli "Mäed" (Looming nr 2) eest, Paul-Eerik Rummo näidendi "L-hunt. Pildikesi kohalikult taevakehalt" (Looming nr 1) eest, Märt Väljataga W. B. Yeatsi luuletuste tõlgete inglise keelest (Looming nr 9) ning Jaan Kaplinski luuletuste tõlgete vene keelest (Looming nr 12) eest, Asta Põldmäe artikli "Raamatuga nalja ei ole. Kirjanikud ja nende liit" (Looming nr 10) eest, Ott Kilusk arvustuse "Reaalsus – hüsteerias loodud illusioon" (mis käsitleb Piret Raua novellikogu "Nimepanija") (Looming nr 12) eest ja Karola Karlson novelli "Roosiaed" (Looming nr 5) ning arvustuse "Sünge polüfoonia globaalse küla äärel" (mis käsitleb raamatut "Eesti novell 2022") (Looming nr 8) eest.

Viited
------

1. ↑  "Selgusid ajakirja Looming aastapreemiad" Postimees, 16. aprill 2005
2. ↑  "Anti välja Loomingu aastapreemiad" Eesti Ekspress, 27. aprill 2010
3. ↑  "Looming jagas aastapreemiad" ERR Kultuur, 22. aprill 2014
4. ↑  Selgusid Loomingu aastapreemiate laureaadid. ERR Kultuur, 27. aprill 2018.
5. ↑  Loomingu koduleht. Kroonikat
6. ↑  Viilup, Kaspar (27.04.2022). "Kirjandusajakiri Looming jagas välja aastapreemiad". *err.ee*. Vaadatud 09.03.2023.
**Haapsalu-Noarootsi märgala** on Ramsari märgalade nimekirja kuuluv rahvusvahelise tähtsusega märgala Loode-Eestis Lääne maakonnas. 

Haapsalu-Noarootsi märgala hõlmab Silma looduskaitseala koosseisu kuuluva Haapsalu Tagalahe ning Noarootsi poolsaare jäänukjärvede piirkonna, samuti Osmussaare maastikukaitseala ja Nõva-Osmussaare hoiuala. Haapsalu-Noarootsi märgala kanti Ramsari nimekirja 8. veebruaril 2011. Märgala kogupindala on 274,5 km², sh 42,8 km² maismaad ja 231,7 km² merd.

Haapsalu-Noarootsi märgala hõlmab haruldasi ja ainulaadseid märgalatüüpe. Seal esineb rannikulõukaid, rannaniitusid ja veealuseid karisid.

Haapsalu Tagalahe aladel pesitseb 225 linnuliiki. Laht on tähtis kevadrände vahemaandumispaik valgepõsk-laglele ja väike-laukhanele. Ala on üks Läänemere põhjaosa tähtsamaid aulide talvitumispiirkondi, hinnanguliselt talvitub Osmussaare ümbruses kuni 50 tuhat auli. Märgalal pesitseb ka Läänemere piirkonnas väheneva arvukusega niidurüdi.

Vaata ka
--------

* Ramsari konventsioon

Viited
------

1. ↑  "Keskkonnaministeerium. Eesti esitab rahvusvahelisse märgalade nimekirja veel ühe ala". Originaali arhiivikoopia seisuga 17. detsember 2014. Vaadatud 17. detsembril 2014.
2. ↑  Tallinna Ülikooli Ökoloogia Instituut (2011). Eesti märgalade integreerimine EL veepoliitika raamdirektiiviga. Metoodika
3. ↑  "Keskkonnaministeeriumi pressiteade. Eesti esitab rahvusvahelisse märgalade nimekirja veel ühe ala. 01.07.2010". Originaali arhiivikoopia seisuga 17. detsember 2014. Vaadatud 17. detsember 2014.
4. ↑  "Keskkonnaamet. Eesti märgalad ja ökoturism on maailmas eeskujuks". Originaali arhiivikoopia seisuga 17. detsember 2014. Vaadatud 17. detsember 2014.
5. ↑  Loode-Eesti rannikust saab suur kaitseala. Eesti Päevaleht Online 07.04.2010
Petri tass
Agarsöötmega Petri tassid
Petri tassid laboris
**Petri tass** on klaasist või plastist (läbipaistvast polüstüroolist) madal lame silindriline kaanetatud läbipaistev anum, milles mikrobioloogid kasvatavad mikroobikultuure. Petri tasse kasutatakse ka rakukultuuride kasvatamiseks ja muul laboratoorsel otstarbel.

Ta on saanud nime Julius Richard Petri järgi. Petri leiutas selle 1887 Robert Kochi assistendina töötades.

Tassi kõrgus on sageli 15 mm ning läbimõõt 50 või 100 mm (siseläbimõõt u 90 mm).

Petri tassid asetatakse tavaliselt üksteise peale. Kui on tarvis tugevamat õhuvahetust tassi sisemusega, tehakse kaas sellise ehitusega, et naabertasside vahel oleks õhku.

Klaasist Petri tasse saab pärast steriliseerimist taaskasutada. Steriliseerimiseks kasutatakse näiteks autoklaavi või kuiva kuumutamist kuuma õhuga ahjus 160 °C juures tunni jooksul). Katsete puhul, kus saastumine eelmise katse materjaliga võib olla probleemiks, kasutatakse plastist Petri tasse, mis on mõeldud ühekordseks kasutamiseks. Tänapäeval kasutatakse bioloogias ja meditsiinis peaaegu eranditult plastist tasse.

Kasutamine mikrobioloogias
--------------------------

Mikrobioloogias kasutatakse väga sageli agarsöötmega või muu geelja substraadiga Petri tassi. Anum on osaliselt täidetud sooja vedela agariga, millesse on segatud toitaineid, lambaverd, sooli, suhkruid, värve ja aminohappeid ning mõnikord antibiootikume. Pärast agari tahkestumist (toatemperatuuril) on tass valmis mikroobide pealekandmiseks. Agarsööde varustab organisme vee ja toitainetega ning hoiab nad paigal, nii et kultuur levib ainult aktiivse kasvu, mitte segunemise tõttu.
Geelja söötme eelised on järgmised:

* saasted jäävad lokaalseks ning on enamasti äratuntavad;
* vastava pealekandmistehnika korral on äratuntavad ja isoleeritavad üksikutest rakkudest põlvnevad kolooniad;
* võimalik on vaadelda tüüpilisi kasvuvorme;
* kasvurindel on alati saadaval noored kultuurid, mitte kasvavate ja surevate rakkude segu.

Petri tasse inkubeeritakse ülevalt alla (agar jääb ülespoole), et kaas oleks vajutuse all ja steriilsus säiliks ja üleliigne vesi kõrvalduks.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Petri tass** |
**Loomulik liik** ehk **loomulik rühm** ehk **looduslik liik** (inglise keeles *natural kind*) on asjade kategooria, mille piirid on määratud asjade enestega, mitte inimeste ettekujutuste või arusaamadega asjadest. Loomuliku liigi tüüpiliseks näiteks on liigid ja ka teised taksonid bioloogilises süstemaatikas, mis põhineb evolutsioonil.

Filosoofias on vaidluse all, kas loomulikud liigid eksisteerivad.

Richard Boydi järgi on loomulikud liigid "homöostaatilised omaduste kobarad". Sellisesse kobarasse kuuluvad omadused esinevad sageli koos, nad etendavad osa induktsioonis ja seletuses ning on ka olemas põhjuslikud mehhanismid, mis tingivad nende omaduste koosesinemise.

Loomuliku liigi lõhenemine
--------------------------

Kui selgub, et teatud omaduste komplekti võivad esile kutsuda mitu erinevat põhjuste komplekti, mille tõttu selliste omadustega asjade teised omadused on erinevad, siis loomulikuks liigiks peetud kategooria lõheneb mitmeks loomulikuks liigiks. Näiteks on vaalad ja delfiinid, kes on arvatud kalade nime all kaladega ühisesse kategooriasse, teistsuguse päritoluga kui kalad, ning neil on ka olulisi erinevaid omadusi.

Lõhenemise tagajärjeks on kas alakategooriate moodustumine (juhul kui kategooriatel, milleks kategooria lõhenes on olulisi ühiseid omadusi), kategooriast loobumine teaduses või kategooria piiride muutumine.

Viited
------

1. ↑  Richard Boyd. "What realism implies and what it does not". *Dialectica*, 1989, 43, 5–29; Richard Boyd. "Realism, anti-foundationalism, and the enthusiasm for natural kinds". *Philosophical Studies*, 1991, 61 (1–2), 127–148.

Kirjandus
---------

* Hilary Putnam. Is Semantics Possible?. – H. Kiefer, M. Munitz (toim). *Languages, Belief and Metaphysics*, *Contemporary Philosophic Thought: The International Philosophy Year Conferences at Brockport*, State University of New York Press, kd 1. 1970. Ümbertrükk: Hilary Putnam. *Mind, Language and Reality*, *Philosophical Papers*, kd 2, 1975, lk 139–152.
**Haapsalu Kunstiklubi** on Haapsalus tegutsev mittetulundusühing, mille tegevuse eesmärk on kohaliku kunstielu edendamine, Läänemaa kunstihuviliste koondamine, näituste korraldamine.

Haapsalu Kunstiklubi on Eestis üks vanemaid kunstiklubisid. 

11. juunil 1960 ilmus tollases Haapsalu rajooni ajalehes Töörahva Lipp artikkel, kus teatati, et 24.–26. juunini korraldatakse Haapsalu kultuurimajas Haapsalu rajooni kujutava ja tarbekunstinäitus. Artiklis mainiti, et kujutava kunsti vallas oli registreeritud 70 teost (autorid Hans Kütt, Gunnar Meyer, Aleksander Nurges, Lembit Põld, Mihkel Päri, Bernhard Raba, Robert Rannast, Helju-Laine Zauram, Robert Tamverk jt).

Välja pandi 35 teost. Kujutava kunsti osa näitusel seadis kokku Robert Rannast, kataloogi koostas Robert Tamverk.

See oli ajaloolise Läänemaa kunstnike esimene ühisnäitus, millega pandi alus Haapsalu Kunstiklubi loomisele. Klubi loomise eestvedajad olid Mihkel Päri ja Robert Rannast.

MTÜ-na tegutsetakse 2005. aastast. Klubisse kuulub eri vanuse jas haridusega inimesi, keda ühendab kunstiga tegelemine.

Klubi juhataja on Valve Fihlman.

2011. aasta kevadel oli klubil 43 liiget, nende seas 32 maalikunstnikku ja 11 keraamikut.

Aprillis 2011 sai klubi oma galeriitoa käsitöö- ja kunstikojas aadressil Ehte 4.

Liikmed
-------

* Mai Aavasalu
* Ursula Aavasalu
* Ritva Arponen-Sauso
* Valve Fihlman (õli, graafika, segatehnika)
* Ljudmilla Funika-Müür
* Kaja Kasemaa
* Aarne Keldrimaa
* Kauko Kosonen
* Ahto Laadoga (õli, pastell, segatehnika)
* Aide Leit-Lepmets
* Aili Lembra
* Mariliis Malken
* Sveta Malken
* Liivi Pais (õli, segatehnika)
* Katrin Rihm
* Inge Roandi
* Kätlin Sandvik-Soon
* Anu Tamme
* Ülo Telgmaa (õli, pastell, akrüül)
* Taimi Ungerson
* Anu Vingisaar

Viited
------

1. 1 2  "Haapsalu kunstiklubi näitus"[*alaline kõdulink*]. Eesti Elu, 4. märts 2011
2. ↑  "Haapsalu kunstiklubi näitab maale ja keraamikat". Lääne Elu, 1. august 2012
3. ↑  "Haapsalu kunstiklubi avas galerii"[*alaline kõdulink*]. Läänlane, 5. aprill 2011

Kirjandus
---------

* Tarmo Õuemaa. "Kunstiklubi teeb juubeliks kaks suurnäitust". Lääne Elu nr 86, 31. juuli 2010. Lk 3

Välislingid
-----------

* Koduleht
Foto, millel on tõenäoliselt kujutatud Umihana Čuvidinat
**Umihana Čuvidina** (1794–1870), oli Bosnia luuletaja, esimene Bosnia naispoeet, kelle luuletused on tänapäevani säilinud.

Elulugu
-------

Umihana sündis aastal 1794 tänapäeva Bosnia ja Hertsegoviina aladel Sarajevos. Tema vanemad olid bosnialastest restoraniomanikud.

Aastal 1813 kihlus ta Mujo Čamdži-bajraktari nime kandva mehega; see langes aga Esimese Serbia ülestõusu mahasurumisel. Umihana otsustas seepeale mitte kunagi abielluda; ühtlasi asus ta oma kihlatust ja tema kaassõduritest luuletusi kirjutama. Umihana lõi oma teosed lauldes esitamiseks – need on osa sevdalinkast, mis on üks Bosnia rahvamuusika vorme. Ainus teos, mis täiel määral on säilinud ja mille autorsuses ei kahelda, on "Sarajlije iđu na vojsku protiv Srbije".

Umihana suri aastal 1870 Sarajevos, tema haua asukoht on teadmata.

Mälestamine
-----------

Aastal 1970 avati Sarajevos Umihana nime kandev algkool (Umihana Čuvidina Osnovna Škola).

Aastal 2011 eraldasid Sarajevo linnavõimud 80 000 konverteeritavat marka luuletaja kodumaja ja selle ees oleva tänava rekonstrueerimiseks.

Teoseid
-------

Ainus täielikult säilinud teos, mille autorsus on kindel, on 79 värsiga teos "Sarajlije iđu na vojsku protiv Srbije" (Sarajevo mehed lähevad sõtta Serbia vastu). Teisi tuntumaid poeeme:

* "Žal za Čamdži Mujom" (Igatsedes Čamdži Mujot)
* "Čamdži Mujo i lijepa Uma" (Čamdži Mujo ja imekaunis Uma)

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 10. jaanuar 2014. Vaadatud 29. mail 2016.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
2. ↑   Voices in the Shadows: Women and Verbal Art in Serbia and Bosnia
3. ↑
4. ↑  "Dosta oštećenih kaldrma u Starom Gradu: Za sanaciju 80.000 KM". avaz.ba. 24. mai 2011
5. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 2. aprill 2018. Vaadatud 29. mail 2016.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
Vaade Kostivere karstialale linnulennult 
Droonivideo Kostivere karstialast 2021. aasta kevadel
Jäänukpankadest on tuntuim 2,8 meetri kõrgune Kivilaud.**Kostivere karstiala** on Kostivere alevikus Jõelähtme vallas asuv karstiala, mille on kujundanud Lasnamäe lademe lubjakivist läbi voolav Jõelähtme jõgi.

Karstiala on 2,5 km pikk ja 0,5 km lai. Ala geograafilised koordinaadid on 59° 26′ 17″ N, 25° 6′ 30″ E.

See on rikas mitmesuguste karstivormide poolest. Näiteks esineb seal arvukalt pikki ja kitsaid avalõhesid, karstilehtreid ning jäänukpankasid. Koobastest on suurim Karjakelder, millel on pikkust 6 m, laiust 4 m ja kõrgust 2,5 m.

Karstialal eristatakse kahte enamkarstunud piirkonda – Suurt langatusala ja Väikest langatusala. Suur langatusala algab umbes 700 meetri kaugusel kurisust, kui maapind läheb üle avalõhedest liigestatud veertega 300 meetri pikkuseks ja muutliku laiusega langatusoruks. Selle pindalaks on umbes 15 ha ja see on moodustunud kahe erineva lõhesüsteemi ristumiskohas. Mõnisada meetrit edasi asub aga Väike langatusala, kus jõesäng täitub veega vaid lühikeseks ajaks kevadperioodil.

Karstiala järgi on nime saanud Väo kihistu Kostivere kihistik.

Karstiala parimal paljandil on ülemised 1,4 meetrit Koljala kihistiku lubjakivid. Järgneb 40 cm sama kihistiku paksukihilist lubjakivi, seejärel 10 cm savikat lubjakivi. Allpool on kolm meetrit Kostivere kihistiku puhast paksukihilist lubjakivi.

Pilte
-----

* Kostivere kurisuKostivere kurisu
* Kostivere seenKostivere seen
* Kostivere karstialaKostivere karstiala
* Kostivere karstKostivere karst
* Kostivere karstiala pinnamoodustisedKostivere karstiala pinnamoodustised

Vaata ka
--------

* Kostivere maastikukaitseala

Viited
------

1. ↑  Kostivere kihistik Eesti Stratigraafia Komisjoni andmebaasis (vaadatud 17.08.2019)
2. ↑  Eesti stratotüüpsed paljandid

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Kostivere karstiala** |

* Kostivere maastikukaitseala Eesti looduse infosüsteemis
* Kostivere karstiala Rebala muinsuskaitseala
* Karstinähtused Eestis Tartu Ülikooli geoloogiamuuseum
**Loomulik ontoloogiline hoiak** (inglise keeles *natural ontological attitude*; lühend *NOA*) on teadusfilosoofiline positsioon, mille esitas Arthur Fine artiklis "The Natural Ontological Attitude" (1984).

Loomulik ontoloogiline hoiak piirdub realismi ja antirealismi debatis väitega, et teaduslike teooriate väited on tõesed samas mõttes nagu tavaelus tõeseks peetavad väited ja teoreetilised objektid on olemas samas mõttes nagu tavaelus olemasolevaks peetavad objektid. Loomulik hoiak ei täpsusta tõe ega ka olemasolu jms loomust. Realism ja antirealism jagavad loomulikku ontoloogilist hoiakut, kuid lisavad sellele täiendavaid väiteid. 

Positsiooni nimi rõhutab positsiooni minimalistlikkust ja loomulikkust: ei ole tegemist järjekordse "ismiga". 

Lühendit *NOA* tuleb Fine'i järgi inglise keeles hääldada nagu pärisnime *Noah* ('Noa'). Loomuliku ontoloogilise hoiaku kandjat nimetab Fine ka *NOAer* ning teatab, et seda sõna tuleb hääldada nagu sõna *knower* ('teadja').

Vaata ka
--------

* sisemine realism
* semantiline realism
* epistemoloogiline biheiviorism
* konstruktiivne empirism