recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib pinnavormist; jõe kohta Austrias vaata Silli jõgi.* |

---

Sill Edinburghis Šotimaal
**Sill** on plaatjas tardunud intrusioon, mis on paralleelne moondekivimite kildalisuse või settekivimite kihilisusega, millesse ta on tunginud.

Sillid on reeglina enam-vähem horisontaalse orientatsiooniga. Sill meenutab kihti, mis on teistsuguse litoloogiaga kivimite vahele tunginud. Erinevalt settekivimite kihtidest ei ole sill mitte settinud, vaid on vedela magmana olemasolevate kivimite vahele pressitud. Sillid on enamasti tumedat värvi.

Sill erineb daikist selle poolest, et daik lõikab kivimite kildalisus- või kihilisuspindu. Mõnikord selgitatakse silli ja daiki erinevust nii, et daik on vertikaalne plaatjas intrusioon, sill aga horisontaalne. See on aga väga lihtsustatud seletus, mis vastab tõele vähestel juhtumitel. Enamasti on küll nii, et daik on pigem vertikaalse ja sill pigem horisontaalse kui vertikaalse orientatsiooniga.

Sillid on enamasti aluselise koostisega ehk kivimiliselt basaldid või diabaasid.
"**Kummaline teekond**" (ingl. *We're on the Road to D'ohwhere*) on joonissarja Simpsonid 17. hooaja 11. jagu, mis jõudis ekraanile 29. jaanuaril 2006.

Sündmustik
----------

Bart ja Milhouse jäid salajastes koolialustes tunnelites kolamisega vahele. Direktor saatis Barti ühte Oregoni osariigi poistelaagrisse. Moe aga teatas, et ta viib oma baarikülastajad Las Vegasesse. Homer viis Barti lennujaama, et viimane saaks laagrisse lennata. Bartil aga oli lendamine keelatud:

* Piletimüüja: "Teie poeg on lennukeelu nimistus."
* Homer: "Miks, siin peab mingi viga olema."
* Piletimüüja: "Siin pole viga. Paistab, et viimane kord kui ta ilma vanemata lendas..."
* Piloot: "Tere tulemast Atlantasse. Palun hoidke oma turvavööd kinnistena, kuni me pole lõplikult seisma jäänud."
* Bart: "Keegi ei käsuta Bart Simpsonit."
* Piloot: "Suur tänu, 33C. Nüüd peame me lendama tagasi Minneapolisse ja ma olen väga väsinud."

Seetõttu pidi Homer Barti ise laagrisse viima. Kui nad jõudsid ühte teeäärsesse restorani, siis Bart põgenes. Homer sai ta kätte ja viis Barti ikkagi laagrisse. Ehkki Bartile mingil määral laagrism meeldis, tuli Homer tagasi ja otsustas Barti Las Vegasesse kaasa võtta. Seal sattus Homer kaklusesse ning viidi Nevada osariigi vanglasse.

Samal ajal müüsid Marge ja Lisa kodus vanavara. Alguses läks müük halvasti ja Marge arvas, et nad peavad kõik Päästearmeele andma. – Samal ajal sõitis üks Päästearmee auto mööda ja juht ütles, et nad ei taha seda kraami. Siis sai Marge palju raha aegunud retseptiravimite müügist ning Wiggum sai sellest teada ja Marge sattus vanglasse. 

Jao lõpus sai Lisa 2 telefonikõnet, ühe Homerilt ja teise Marge'lt, kes tahtsid, et nende kautsjonid ära makstaks. Seepeale ütles Lisa Maggie'le, et nad on mõnda aega kahekesi kodus. Lisa mainis veel, et ta otsib endale järgmisel päeval tööd.
Roqueforti juust
**Sinihallitusjuust** on juust, millele on valmistamise käigus lisatud *Penicillium*'i hallituse kultuure. Valminud juust on sinise hallituse tõttu värvunud kas täpiliselt või triibuliselt. Sel on omapärane lõhn, mis tuleneb kas hallitusest endast või selleks spetsiaalselt kultiveeritud bakteritest. 

Sinihallitusjuust on üldiselt pikantse ja soolase maitsega ning suure rasvasisaldusega. Vananedes muutub sinine hallitus rohekaks ja selle maitse intensiivistub. Juustu tugev lõhn on tingitud nii hallitusest kui ka juustul kasvavatest bakteriliikidest, näiteks *Brevibacterium linens*'ist, mis põhjustab ka mitmeid inimkeha lõhnu. Kuigi sinihallitusjuust sisaldab hallitusseeni, pole see inimesele mürgine ega kahjulik, kuna need hallitusseened kasvavad keskkonnas, kus happesuse, soolsuse, niiskuse, tiheduse, temperatuuri ja hapnikuvoolu vahekord ei lase toksiinidel tekkida. Sinihallitusjuustu peetakse koguni tervistavaks: hallitusseened *Penicillium* *roqueforti* ja *Penicillium* *glaucum* on antibakteriaalsete omadustega ning turgutavad seedimist ja immuunsüsteemi.

Ajalugu
-------

Gorgonzola juust
Teadaolevalt avastati sinihallitusjuust juhuslikult. Legendi järgi unustanud üks karjane 7. sajandil Prantsusmaal Roqueforti külas kaunist tütarlast nähes oma singi- ja juustuvõileiva ühte koopasse. Kui ta kuude pärast koopasse tagasi läks, oli juust kaetud hallitusega, nimelt *Penicillium roqueforti'*ga, mis selles koopas kasvas. Koobas oli niiske ja sealne temperatuur selle hallitusseene arenguks soodne. Nii sündinudki esimene sinihallitusjuust Roquefort.

Tuntuimad sinihallitusjuustud on Roquefort, Bresse Bleu, Stilton, Gorgonzola.

Valmistamine
------------

### Kääritamine

Kääritamiseks lisatakse piimale starterkultuurid (juuretis), mis muundavad piimasuhkru ehk laktoosi piimhappeks, mis omakorda muudab piima vedelast tahkeks.

### Kalgendamine

Kalgendamise faasis lisatakse laap, mis tagab piima parema tahkumise. Juustust lõigatakse paksud vaarud, mis soodustab vadaku eraldumist kalgendist. 

### Soolamine

Juustule lisatakse soola, parandamaks selle maitseomadusi ning säilivust.

### Vormimine

Juustule antakse kuju eri raskusega presside all, mille käigus eemaldub juustust veelgi vedelikku.

### Hallitusseente lisamine

Hallitusseened *Penicillium roqueforti* ja *Penicillium glaucum* süstitakse ehk nõelutakse juustukerasse. Tänu sellele pääseb juustu sisse ka hapnik, mis soodustab hallituse arengut.

### Laagerdamine

Sinihallitusjuust pannakse seisma ühtlase temperatuuriga keskkonda, näiteks keldrisse või koopasse, mis tagab valmiva juustu parima maitse ja tekstuuri.

Vaata ka
--------

* Sulatatud juust
* Kodujuust

Viited
------

1. ↑  "Sinihallitusjuust". 2019. Vaadatud 9. aprillil 2019.
2. ↑  "#NotAllMolds: Why is it safe to eat Bleu Cheese?". Vaadatud 9. aprillil 2019.
3. ↑  "Blue mold cheese". Vaadatud 9. aprillil 2019.

Välislingid
-----------

* Blue mold cheese
* Why is it safe?
* Blue cheese nutrients
**Palivere linnamägi** (ka **Palivere Pikajalamägi** või **Pikajalamägi** või **Pikajala mägi**) on muinaseestlaste linnamägi. Linnamägi asub Lääne maakonnas Lääne-Nigula vallas Palivere suusahüppemäel, Piirsalu metskonnas 53.

Kirjeldus
---------

Linnust katab 10–15 m kõrgune segamets.

Linnuseala piirab mõlemast otsast välisküljel kuni 2,5 m kõrgune kruusavall. Sealt on leitud tumedamat pinnast, sütt ja lagunenud tukke arvatavatest palkkonstruktsioonidest. Poolovaalse kujuga õueala on ligikaudu 10 000 – 11 000 ruutmeetri suurune, kuid selles puudub kultuurkiht. Kagupoolne, kaarjalt põhja suunas pöörduv vall on 90 m pikk. Väljaspool on kohati kuni 10–12 m laiune nõgu. Loodepoolne vall on jälgitav umbes 30 m pikkuselt, kuid see on osaliselt lõhutud. 10–12 m väljaspool on 2 m sügavune kraavinõgu.

Enam kui 70 m ulatuses linnuse ida- ja kirdeküljel vall puudub. Selle kindlustamata lõigu tõttu peetakse linnust mingitel põhjustel poolikuks jäänuks. Teise oletuse kohaselt kuulub linnus kahe otsavalliga neemiklinnuste hulka. Oletatav dateering 6.–11. saj.

Galerii
-------

* Järsem metsaga kaetud nõlvJärsem metsaga kaetud nõlv
* Põhjapoolne otsavallPõhjapoolne otsavall
* Põhjapoolse otsavalli jätkePõhjapoolse otsavalli jätke
* Palivere linnamäe õuealaPalivere linnamäe õueala
* Lõunapoolne otsavallLõunapoolne otsavall

Vaata ka
--------

* Eesti linnuste loend
* Linnamägi
* Palivere alevik
* Palivere kalmed

Viited
------

1. ↑
2. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 5. august 2020. Vaadatud 28. detsembril 2017.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
3. ↑  (J. Jung. Muinasajateadus eestlaste maalt III. Tartu, 1910, lk 227)
4. ↑  (H. Moora. Läänemaa muinasaeg. Tartu, 1942, lk 22.)
5. ↑  A. Veitmann. Lääne-Nigula kihelkonna antikvaar-topograafiline kirjeldus. 1927 (käsikiri Ajalooinstituudi arhiivis), lk 26-27)

Välislingid
-----------

* Palivere linnus veebiportaalis eestigiid.ee
* Palivere linnus kultuurimälestiste riiklikus registris
Paljassaare sadam, 2014
Botnica Paljassaare sadamas, 2013
**Paljassaare sadam** (sadama kood: EE PAS) on ASi Tallinna Sadam koosseisu kuuluv sadam, mis asub Tallinna lahe ääres Paljassaare poolsaarel Paljassaare tee 28.

Sadama territoorium hõlmab 436 000 m2 maa-ala ja 355 000 m2 veeala.

Sadamas on 11 kaid üldpikkusega 1859 m. Suurim sügavus kai ääres on 9 m. 

Suurim võimalik laev: pikkus 190 m, laius 30 m, süvis 8,6 m.

2018. aastal otsustas Tallinna Sadam loobuda sadamapidamisest ja müüa oma varad Paljassaare sadamas.

Ajalugu
-------

### Tallinna Merekalasadam

Värav Merekalasadamasse, Lõuna kaile (1973)
1949. aastal moodustati Kalarannas asunud Kalasadamas Tallinna Merekalasadam, mille ülesandeks olid kalalaevade teenindamine (laadimine lossimine, väikeremont jm), kõigi Eesti kalalaevade tehnilise seisukorra kontrollimine ja kalamajanduslikud kaubaveod. Tallinna Merekalasadama sadamaülevaatajad töötasid Pärnus, Narva-Jõesuus, Kuressaares ja Kõrgessaares. Kui 1960. aastail võeti Paljassaares järk-järgult kasutusele uusi rajatisi ookeanilaevade jaoks, müüdi senine vana kalasadam (572 m kaid, ehitised jm) 1968. aastal Kolhoosidevahelisele Laevatehasele. Sadamatehase basseinis tegutsenud tehase nr 7 (endine tehas nr 36) tootmisplats Kaubasadamas, anti mais 1960. aastal NSV Liidu mereväe poolt Eesti NSV Rahvamajanduse Nõukogule üle ja nimetati 1960. aastal ümber Tallinna Laevamehaanika Tehaseks. 1965. aastast nimetati aga Tallinna Laevaremonditehaseks. Tehases remonditi ja ehitati ookeani kalalaevu.

1969. aastal valmis Paljassaare poolsaare idakaldal uue Tallinna Merekalasadama põhikompleks (portaalkraanad, 1,5 km kaid, külmhoone mahuga 13 000 t jm). Paljassaare tee ääres asusid ka TK "Eesti Kalatööstus" Laevaremonditehas, ja hiljem Eesti Kalatööstuse Tootmiskoondise "Ookean" Laevaremonditehas; (*Судоремонтный завод Эстонского п/о рыбной промышленности "Эстрыбпром"*).

1992. aastal anti seni koondisele Eesti Kalatööstus kuulunud varad Tallinna Merekalasadamas ehk Uues Kalasadamas üle riigiaktsiaseltsile Tallinna Sadam.

Galerii
-------

* Baaslaeva värvimine (1970)Baaslaeva värvimine (1970)
* Laevaremondi töökoda 1973. aastalLaevaremondi töökoda 1973. aastal
* Krusenstern Paljassaare sadamas 1975. aastalKrusenstern Paljassaare sadamas 1975. aastal
* Suur külmutustraaler ujuvdokis (1977)Suur külmutustraaler ujuvdokis (1977)
* Põhja kai (1978)Põhja kai (1978)
* Puksiir Kalevipoeg Paljassaare sadamas 1979. aastalPuksiir Kalevipoeg Paljassaare sadamas 1979. aastal
* Fryderyk Chopin Paljassaare sadamas 1986. aastalFryderyk Chopin Paljassaare sadamas 1986. aastal
* Baaslaevad Paljassaare sadamas (1986)Baaslaevad Paljassaare sadamas (1986)
* Ujuvdokk Tallinnas Paljassaare sadamas (1988)Ujuvdokk Tallinnas Paljassaare sadamas (1988)
* Sõjalaevad Tallinnas Paljassaare sadamas (1986)Sõjalaevad Tallinnas Paljassaare sadamas (1986)

Vaata ka
--------

* Lahesuu sadam

Viited
------

1. ↑  Tallinna Merekalasadam, Eesti kalastuse entsüklopeedia (vaadatud 16.11.2020)

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Paljassaare sadam** |

* Koduleht
* Paljassaare sadam Sadamaregistris
**Antipateetiline eksitus** (inglise keeles *antipathetic fallacy*) on David Papineau järgi eksijäreldus, mille puhul asjaolust, et kolmandaisikulised mõtted teadvusliku kogemuse kohta ei kasuta mingil (võib-olla sekundaarsel, meenutuslikul) kujul seda teadvuslikku kogemust ennast, järeldatakse, et erinevalt esimeseisikulistest mõtetest ei saa kolmandaisikulised mõtted käia teadvusliku kogemuse kohta. See eksitus seletab Papineau järgi, miks paljud inimesed usuvad, et on olemas mittefüüsilisi vaimuseisundeid. 

Termin on moodustatud John Ruskini väljendi "pateetiline eksitus" (*pathetic fallacy*) eeskujul. Ruskin peab silmas subjektiivsete muljete panemist asjade eneste arvele, nagu näiteks ütluses "sünge mets". Antipateetilise eksituse puhul jäetakse see just tegemata: teadvuslikke kogemusi keeldutakse aju arvele panemast. 

Papineau kaitseb füsikalistlikku seisukohta, et teadvuslikud kogemused on identsed ajuseisunditega. Mary toa mõtteeksperimenti kasutavale teadmiseargumendile vastab ta, et värvusi esimest korda aistides omandab Mary uue viisi osutada oma füüsilistele ajuseisundile, kasutades mõisteid, mis rajanevad nende esimeseisikulisel kogemisel. Oma kogemusest esimeseisikuliselt mõeldes kasutab ta esmakogemisel moodustunud mustreid. 

Antipateetiline eksitus seletab, miks inimesed kalduvad arvama, et nad saavad oma kogemusest päriselt mõelda ainult esimeseisikuliselt, mistõttu see kogemus ise peab olema midagi füüsilisest seisundist erinevat. Nimelt tundub, nagu kolmandaisikulised mõtted käiksid ainult füüsiliste seisundite, mitte teadvuslike kogemuste kohta, sest nende puhul ei kasutata kogemust meenutavaid mustreid (mõtted ise ei sisalda kogemuslikku elementi). Et kolmandaisikulised mõtted kogemuse kohta seda kogemust ennast mitte kuidagi ei sisalda, siis tundub, nagu nad ei saaks tegelikult selle kogemuse kohta käia. Eksitus tuleneb siis kasutamise ja mainimise eristuse tegematajätmisel: sellest, et me kogemust ei kasuta, ei järeldu, et me ei saaks kogemust mainida.
**Singapuri lipp** on Singapuri ametlik lipp.

Riigi- ja rahvuslipp
--------------------

 ? Singapuri riigi- ja rahvuslipp. Proportsioonid 2:3.
Singapuri riigi- ja rahvuslipp võeti kasutusele 3. detsembril 1959. Riigilipuks sai ta Singapuri iseseisvumisel 9. augustil 1965.

Plagu jaguneb kaheks rõhtsaks väljaks, millest ülemine on punane ja alumine valge. Värvid on võetud muinasaegse Majapathiti impeeriumi lipult ja need on iseloomulikud kogu Kagu-Aasiale. Punase laiu vardapoolsel osal on kuusirp ja viis korrapärast viisnurkset tähte, mis omakorda paiknevad korrapärase viisnurga tippudes. Lipu kõrguse ja laiuse suhe on 2:3.

Kuusirp sümboliseerib noort ja tugevnevat rahvust, viis tähte aga rahva ideaale: demokraatiat, rahu, arengut, õiglust ja võrdsust. Punane (PMS 186C) sümboliseerib ülemaailmset vendlust ja võrdsust. Valge sümboliseerib läbitungivat ja igikestvat puhtust ja voorusi.

Singapuri presidendi lipp

Riigipea lipp
-------------

Presidendi standart on punane kangas, mille keskel on valged poolkuu ja viis viisnurkset tähte. Lipu külgede suhe on 2:3. Värvide ja kujundite tähendus on sama mis riigi- ja rahvuslipulgi.

Riigipea lipp heisatakse näiteks Singapuri presidendi residentsi Istana lossi ette kell 8.00 kuni 18.00, juhul kui president on parajasti lossis.

Kasutamine
----------

Singapuri teabe-, side- ja kunstiministeerium soovitab kasutada lippu mõõtmetega 915×1370, 1220×1830 või 1830×2740 mm, kuid möönab, et lubatud on ükskõik kui suured lipud ning et lippu võib heisata ükskõik millal, peaasi, et selle proportsioonid ja värvid on õiged. Sealjuures kolmest soovitatud suurusest on täpselt 2:3 proportsioonides üksnes keskmine.

Välistingimustes tohib Singapuri lippu heisata üksnes lipuvarda otsa. Näiteks autol on lipu kasutamine keelatud. Erand on tehtud Singapuri presidendile ja ministritele, kui nad ametiasjus välismaal reisivad. Kui lipp heisatakse öösel, siis peab see olema kohaselt valgustatud.

Vee- ja õhusõidukitel ei tohi Singapuri lippu heisata. Selle keelu rikkumise eest on ette nähtud trahv kuni 1000 Singapuri dollarit. Sel põhjusel ei kanna Singapuri lippu isegi Singapuri rannavalve- ja sõjalaevad, kellel on oma sümboolika.

Ilma Singapuri teabe-, side- ja kunstiministeeriumi loata ei tohi Singapuri lippu kasutada kaunistuseks, katteks ega näiteks kottidele või pakenditele trükkida. Lippu ei tohi kasutada kaubamärkides ega riietuses.

Singapuri valitsus võib käskida langetada lipud poolde masti mõne tähtsa isiku surma või rahvusliku leina puhul. Eramatustel on keelatud Singapuri lippu tarvitada. Siiski tohib sõjaväeliste või riiklike matuste korral kirstu Singapuri lipuga katta.

Kulunud või kahjustatud lippu ei tohi kasutada. Kahjustatud lipuks loetakse ka selline lipp, millele on lisatud sõnu või pilte. Seda tohib ära visata ainult mustas prügikotis, kuid mitte lahtiselt prügikasti visata. Samuti on keelatud lipu avalik hävitamine.

Vaata ka
--------

* Singapuri vapp

Välislingid
-----------

* Singapuri lipp andmebaasis *Flags of the World* (*inglise keeles*)
Sinihappe molekuli mudel
**Sinihape** ehk **vesiniktsüaniidhape** ehk **tsüaanvesinikhape** (keemiline valem **HCN**) on värvitu lenduv mõrumandlilõhnaline vedelik, mis mõjub loomsetele organismidele tugeva mürgina.

Mürgine toime on tingitud hapniku kasutamist reguleerivate rakkude rauda sisaldavate ensüümide blokeerimisest. Mürgistusnähud on kõrvetustunne, hingamisraskused, südametegevuse häired, kesknärvisüsteemi halvatus ja surm. Inimesele suukaudne surmav kogus sinihapet on 50–90 mg.

Sinihappe avastajaks peetakse Carl Wilhelm Scheelet.

Sinihapet on kasutatud nii keemiarelvades (zyklon A ja B) kui ka hukkamistel; samuti mõningate kõrgmolekulaarsete ühendite sünteesimiseks, taimekahjurite tõrjeks, väärismetallide eraldamiseks maagist jne.

Luuviljade (ploomid, kirsid, virsikud, aprikoosid) seemned sisaldavad amügdaliini, mis kergesti hüdrolüüsub, andes sinihappe, glükoosi ja bensaldehüüdi. Seetõttu ei tohiks kunagi luuviljaliste seemneid süüa ning hoidistamisel on soovitatav ploomidest ja kirssidest kivid eemaldada.

Vaata ka
--------

* Tsüanogeensed glükosiidid

Viited
------

1. ↑  Hydrogen cyanide: health effects, incident management and toxicology Vaadatud 24.02.2014
2. 1 2 3  Hergi Karik. "Luuviljad ja sinihape" Horisont, 1998

Välislingid
-----------

* Ohutuskaart
* KATHLEEN F. CASTRIC ja PETER A. CASTRIC, Method for Rapid Detection of Cyanogenic Bacteria, APPLIED AND ENVIRONMENTAL MICROBIOLOGY, veebruar 1983, lk 701-702, 45. väljaanne, nr 2
Bureau of Engraving and Printingi portree John Adams Dixist
**John Adams Dix** (24. juuli 1798 Boscawen, New Hampshire'i osariik – 21. aprill 1879 New York) oli USA poliitik ja sõjaväelane.

Ta õppis Phillips Exeter Academys ja astus 1813. aastal Ameerika Ühendriikide maaväkke. 1825. aastal sai kapteniks.

Aastatel 1833–1839 oli Dix New Yorgi osariigi sekretär. Aastatel 1845–1849 kuulus ta New Yorgi osariigi saadikuna USA Senatisse.

1861. aastal oli ta president James Buchanani valitsusaja viimasel kahel kuul Ameerika Ühendriikide rahandusminister. 

Ameerika Ühendriikide kodusõjas oli Dix Uniooni armee kindralmajor. 1861. aasta suvel vahistas ta kuus lõunameelse Marylandi osariigi seadusandlikku kogu liiget, takistades sellega piiriosariiki Unioonist eraldumast. Koos Konföderatsiooni kindrali Daniel Harvey Hilliga lõi ta ametliku vangide vahetamise süsteemi, tuntud kui Dixi–Hilli kartell.

Aastatel 1863–1865 oli Dix raudtee-ettevõtte Union Pacific Railroadi president ja 1866–1869 Ameerika Ühendriikide suursaadik Prantsusmaal. 1. jaanuarist 1873 kuni 31. detsembrini 1874 oli ta New Yorgi osariigi kuberner. 1876. aastal kandideeris ta edutult New Yorgi linnapeaks.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Philip Thomas** | **Ameerika Ühendriikide rahandusminister**1861 | Järgnev**Salmon P. Chase** |
| Eelnev**John T. Hoffman** | **New Yorgi osariigi kuberner**1873–1874 | Järgnev**Samuel J. Tilden** |
**Johannes Abraham von Törne** (15. juuli / 27. juuli 1858 Klöstitz – 8. november 1936 Mühlhausen, Tüüringi) oli luterlik pastor Eestis, Lõuna-Venemaal ja Saksamaal.

Törne sündis Bessaraabias Klöstitzis (praeguse haldusjaotuse järgi Odessa oblastis Tarutõne rajoonis Vessela Dolõnas). Ta lõpetas Kuressaares gümnaasiumi ning õppis Tartu Ülikoolis aastatel 1877–1878 filoloogiat ja 1878–1882 usuteadust. Prooviaastal oli ta Martna Püha Martini koguduses (oma isa Oskar von Törne juures). Ordineeriti 20. veebruaril / 4. märtsil 1883 õpetajaks.

Ta oli aastatel 1883–1885 Tartu Maarja koguduse adjunktõpetaja ja 1885–1887 Eestimaa vikaarõpetaja. Aastatel 1887–1895 oli ta Hersoni kubermangus Kronaus (praeguse haldusjaotuse järgi Hersoni oblastis Võssokopillja rajoonis Võssokopilljas) luterlik vaimulik. Aastatel 1895–1919 oli ta luterlik vaimulik Doni-äärses Rostovis, lisaks oli ta aastast 1898 praost 2. lõunavene praostkonnas. Aastatel 1915–1917 oli ta välja saadetud Tsaritsõnisse, aastal 1919 oli ta vangistuses. Aastast 1920 elas ta Saksamaal, oli 1921–1928 (määrati 15. mail 1921) pastor Teistungenis (Eichsfeldi kreisis Tüüringi liidumaal). Jäi aastal 1928 emerituuri; emerituuris olles elas Mühlhausenis (Unstrut-Hainich-Kreisis Tüüringi liidumaal).

Isiklikku
---------

Tema isa Oskar von Törne oli Häädemeeste, Tahkuranna, Kuressaare ja Martna Püha Martini koguduse õpetaja, vend Theodor von Törne oli luterlik vaimulik Gammalsvenskbys ja Tauria kubermangus. Onu Andreas Friedrich Lezius oli Tõstamaa ja Nõo Püha Laurentsiuse koguduse õpetaja, onupoeg Friedrich Eduard Lezius oli Rõuge Maarja koguduse adjunktõpetaja ning Greifswaldi Ülikooli õppejõud, Kieli ja Königsbergi Ülikooli professor, teine onupoeg Hermann Arnold Lezius oli Kuressaare ja Mihkli Miikaeli koguduse õpetaja.

Viited
------

1. ↑  Die evangelischen Prediger Livlands bis 1918. Böhlau Verlag Köln, Wien 1977
2. ↑  Erik Amburger "Die Pastoren der evangelischen Kirchen Rußlands" vom Ende des 16. Jahrhunderts bis 1937 Ein biographisches Lexikon Institut Nordostdeutsches Kulturwerk Martin Luther Verlag 1998
**Eduard Alexander Hesse** (8. märts 1865 Mustjala – 21. jaanuar 1930 Oederquart, Alam-Saksi liidumaa) oli baltisaksa päritolu luterlik vaimulik.

Lõpetas Tartus Kollmanni gümnaasiumi. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1885–1889. Ordineeriti õpetajaks 31. märtsil 1891 Rožištšes (ka Roschyschtsche), Volõõnias.

Oli aastatel 1891–1897 adjunkt Rožištše koguduses, 1897–1899 adjunkt Jekaterinoslavis ja 1899–1926 luteri pastor Jekaterinoslavis.

Alates 21. juunist 1927 oli ta Hannoveri Maakiriku teenistuses. 1927–1930 oli ta pastor Oederquartis (Kehdingeni kreisis, Alam-Saksi liidumaal).

Isiklikku
---------

Tema isa Theodor Heinrich Renatus Hesse oli 1871–1903 Sangaste koguduse õpetaja. Tema vend Carl Immanuel Philipp Hesse oli 1907–1918 Jõhvi koguduse õpetaja, kes mõrvati bolševike poolt; teine vend Albert Freimund Daniel Hesse oli pastor Sangaste- ja Laatre kogudustes. Tema vanaisa Conrad Eduard Hesse oli 1834–1880 Kuressaare Laurentiuse koguduse ülemõpetaja.

Viited
------

1. ↑  Lexikon deutschbaltischer Theologen seit 1920. Bearbeitet von Wilhelm Neander. 2 auflage 1988, bearbeitet von C. Helmut Intelmann
2. ↑  Erik Amburger "Die Pastoren der evangelischen Kirchen Rußlands" vom Ende des 16. Jahrhunderts bis 1937 Ein biographisches Lexikon Institut Nordostdeutsches Kulturwerk Martin Luther Verlag 1998
*Tilapia mariae*
**Tilaapia** (*Tilapia*) on suur kalade perekond ahvenaliste seltsist kirevahvenlaste sugukonnast.

Esimest korda kirjeldas tilaapiaid perekonnana Andrew Smith (1840).

Tilaapiaid on 40 liiki, kelle põhiline levila on Aafrika järvedes.

Minimaalne veetemperatuur, mida nad taluvad, on 7–13 °C.

6 tilaapialiiki kasvatatakse tiikides, sest nad kasvavad kiiresti ja sigivad hästi. Nende hulgas on triibuline sebratilaapia (*T. buttikoferi*). Eriti laialt kasvatatakse mosambiigi tilaapiat (*T. mossambica*), kes on sisse viidud Filipiinidele, Guyanasse, Iisraeli, Indohiinasse, Jaapanisse, Koreasse, Melaneesiasse, Mikroneesiasse ja Polüneesiasse. Indias kasvatatakse tilaapiat tiikides koos tähnilise kirikala (*Etropius maculatus*) ja sri lanka kirikalaga (*E. suratensis*).

Viited
------

1. 1 2  "Loomade elu", 4. kd, lk. 355

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Tilaapia** |

* Ain Lember, "Kaavi veisefarmi rajatakse Eesti esimene tilaapiakasvandus", Oma Saar, 24. aprill 2008
* Hendrik Kuusk, "Saaremaal rajatav tilaapiakasvandus ootab PRIA-lt toetust", Oma Saar, 8. august 2008
Endine Palivere raudteejaam (2014)
**Palivere raudteejaam** oli raudteejaam Lääne maakonnas Lääne-Nigula vallas Palivere alevikus. Läbi Palivere kulges kuni 2004. aastani Keila–Haapsalu raudtee. 

Palivere raudteejaamale eelnes Keila poolt tulles Vaharu ja järgnes Nigula raudteepeatus. Raudteejaamas asus kaks madalat perrooni ja kolm teed, millest keskmine oli peatee. Samuti asus jaamas lühike laadimistee ning terviklik hoonetekompleks. 

Viimane regulaarne reisirong DR1A-226, kaunistatult kuusepärja ja loosungiga "Hüvasti Haapsalu", läbis Palivere jaama 22. septembril 1995. 

Meenutades ning lootes, et tulevikus raudtee taastatakse, jäeti raudtee demonteerimisel jaamahoone ette lühikene lõik endisest I jaamateest alles.

Jaamahoone
----------

Jaamakompleks asetseb endise raudtee loodeküljel. Algsest vaksaliansamblist on lisaks jaamahoonele säilinud ka mitmed abihooned. 

Palivere jaamahoone valmis 1905. aastal. Kroonuhistoritsistlikus stiilis puithoone ehitati tüüpprojekti järgi sarnaselt Riisipere ja Risti jaamahoonetega. Ootesaali ilmestab kummaski otsas interjööri sopistuv, klaasitud tahvelustega madalam eeskoda, millele lisandub dekoratiivne profiilääris. Tähtsamaid ruume katab esinduslik risttalalagi. 

Enne reisiliikluse sulgemist aastal 1995 asusid jaamahoones piletikassa, ootesaal ja varem ka jaamakorraldaja tööruumid. 
Vallale kuuluv vaksalihoone on tänapäeval renoveeritud ja kasutusel noortekeskusena. Olulise panuse kiirelt laguneva jaamahoone taastamisesse andis kohalik elanik Elmar Piip (1918–2016).

Viited
------

1. ↑  Palivere jaama skeem (1974) Eesti Raudteeajaloo Selts
2. ↑  "Täna suletakse Riisipere–Haapsalu liinil rongiliiklus". Postimees, 22.09.1995
3. ↑  "EVR Kaart # Palivere, invent. aeg 14.06.2004". Originaali arhiivikoopia seisuga 1.03.2014. Vaadatud 1.03.2014.
4. ↑  20. sajandi Eesti raudteejaamad. Alusuuring, Lk. 16-17
5. ↑  Ajaproov: Haapsalu raudtee ERR Digihoidla
6. ↑  ""Palivere noortekeskus näeb taas välja nagu vana jaamahoone" 09.11.2009, Euroopa Liidu struktuuritoetus". Originaali arhiivikoopia seisuga 1.03.2014. Vaadatud 1.03.2014.

Välislingid
-----------

* PALIVERE | Eesti Raudteeajaloo Selts
* Pilte Baltic Trains Picture Gallery

* Palivere raudteejaama hoone tagantvaates.Palivere raudteejaama hoone tagantvaates.
* Palivere jaamahoone raudtee poolt.Palivere jaamahoone raudtee poolt.
* Palivere raudteejaam.Palivere raudteejaam.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Eelnev peatus** | **Endine raudteepeatus**  | **Järgnev peatus** |
|  Vaharu |  **Palivere** | Nigula  |
**Karlmann** (706, 708, 714 või 716 – 17. juuli või 17. august 754) oli Frangi riigi hertsog ja Austraasia majordoomus aastatel 741–747.

Karlmann oli majordoomus Karl Martelli poeg ja hilisema Frangi kuninga Pippin Lühikese vend. Tõenäoliselt oli ta viimasest mõne aasta võrra vanem. Seetõttu pärandas isa talle Austraasia majordoomuse koha, millele lisandus veel võim Alemannia üle ning Baieri kui vasall. Esialgu tegid Pippin ja Karlmann koostööd: 742. aastal vangistasid nad oma poolvenna Grifo ja saatsid ta kloostrisse. 743. aastal panid nad troonile viimase Merovingist valitseja, Childerich III. Nad aitasid üksteist ka mässuliste vasallide vastu: 742 ja 745. abistas Karlmann Pippinit Akvitaania hertsogi Hunaldi vastu, 742 ja 744 Pippin Karlmanni Baieri hertsogi Odilo vastu. Lisaks sõdisid nad 742–743 ka saksidega, võites nende hertsogit Theoderichi. 

Karlmann oli sügavalt usklik valitseja ja tema ajal algas hilisema Saksamaa territooriumil laiaulatuslik kristlik misjon, mida juhtis Püha Bonifatius. Sisepoliitikas oli ta aga karm, surudes veriselt maha alemannide vastuhaku 746. aastal korraldas Austraasia majordoomus Karlmann, Karl Martelli vanem poeg Cannstattis, kõikide alemannide ülikute kohtumise, kus Karlmann vahistas mitu tuhat ülikut, keda süüdistati Theudebaldi ja Odilo ülestõusust osavõtus, ning lõpuks hukkas nad kõik riigireetmise eest. Cannstatti verekohus kõrvaldas peaaegu kogu alemannide hõimu juhtkonna ja lõpetas Alemannia hertsogkonna iseseisvuse, seejärel mida valitsesid seda Frangi hertsogid.

747. aastal loobus Karlmann aga ootamatult ilmalikust elust ja läks kloostrisse. Võimalik, et selle taga oli tema venna Pippini salasepitsus, kuid otseseid tõendeid selle kohta pole. Karlmanni poeg Drogo sai tema asemel Austraasia majordoomuseks, kuid kõrvaldati peagi Pippini poolt võimult. 754. aastal sekkus Karlmann veel viimast korda poliitikasse, kui paavst palus Pippinilt abi langobardide vastu ja saatis Kalrmanni oma saadikuna tema juurde. Pippin keeldus aga paavsti aitamast ning vangistas oma venna. Vangistuse ajal Karlmann ka suri.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Karl Martell** | **Austraasia majordoomus**741–747 | Järgnev**Drogo**

 |
Pokardi ürgorg koos selle põhjas voolava Pokardi ojaga. Pilt on tehtud ürituse "Teeme ära" ajal
**Tikste ürgorg** ehk **Tikste org** on mandriliustikutekkeline ürgorg Tõrva linna lääneserval Tikste oja kesk- ja alamjooksul.

Järsuveereline, kohati lausa kuristikuline ürgorg saab alguse Helme kirikumõisa alt ja suubub Tõrva linna keskuse kohal linna läbivasse Õhne jõe ürgorgu. Ürgoru pikkus on umbes 2,5 km ja laius 150–250 meetrit. Pokardi oja (riikliku registri nr 147, valgala 11,4 km3) ürgoru lääneserval asub endine Helme Sanatoorne Internaatkool, mille ehitamisel peeti silmas just tollast oru looduskaunist ja saastevaba õhkkonda.

Oru serval asub niinimetatud Pokardi loss (ehitatud 1870), mille omanik oli teiste hulgas haridusminister kindralmajor Aleksander Jaakson (1892 - 1942). 2017. aasta seisuga on lossi omanikuks Küprose päritolu ärimees Nicos Kounnas.

Pokardi oja ja ürgorg on korrastamata, ojas on palju langenud puid ja prahti, vaated devonipaljanditele avamata ja varjutatud võsaga. Minevikus on Tikste veski paisjärv ja Pokardi oja olnud saastunud endise Helme Sanatoorse Internaatkooli heitveega.

Ürgorus kulgevad teerajad läbi parkmetsa, ületavad korduvalt moreenkünkaid ja oru põhjas looklevat oja, mööduvad devoni liivakivipaljanditest ja mitmest allikastest, millest suurimat nimetatakse rahvasuus Silmaallikaks selle väidetavate raviomaduste tõttu.

Orus voolaval Pokardi ojal on kaks tehislikku paisjärve, millest esimene (Pokardi paisjärv) asub oja keskjooksul ja teine (Tikste järv) alamjooksul. Piki Pokardi oja vasakkallast kulges linlaste kirikutee ja kunagi oli Pokardi paisjärve kallas kohalike seas populaarne mai- ja jaanitule toimumispaik.

Talvine Tikste ürgorg

Elustik
-------

Ojas ja paisjärvedes elutsesid kunagi arvukad jõeforelli ja ojasilmu asurkonnad, mis inimtegevuse tulemusel on nüüdseks tõenäoliselt täielikult kadunud. Orus ja seda katvas metsas elutsevad rebased, jänesed, tuhkrud, nirgid, oravad, vesirotid ja koprad. Oru põhja ja veeri katab kõrge kuusik, milles on üksikuid lagendikke. Oru lõunaosas on toominga-, sarapuu- ja halli lepa tihnikuid. Lisaks kasvab orus mitut liiki sõnajalgu.

Pokardi oja ürgorg kuulub alates 2005. aastast maastikukaitsealale (Tikste maastikukaitseala) (umbes 30 ha). 2010. aastal toimus talgute näol orus "Teeme ära" üritus, mille käigus puhastati org prügist ja üleliigsest võsast .

Vaata ka
--------

* Tikste paljand

Viited
------

1. ↑  Tikste maastikukaitseala kaitse-eeskiri
2. ↑  "Teeme ära - Tikste ürgorg - 01.05.2010". Originaali arhiivikoopia seisuga 22.09.2016. Vaadatud 30.08.2010.
Toomas Kahur (2013)
**Toomas Kahur** (sündinud 9. oktoobril 1963) on Eesti diplomaat.

Ta lõpetas 1990. aastal Eesti Muusikaakadeemia ja 1993. aastal Eesti Diplomaatide Kooli. 

1992. aastast töötas Toomas Kahur Eesti välisteenistuses. 28. septembrist 2009 oli ta Eesti suursaadik Hispaanias ja 16. novembrist 2009 kuni 30. maini 2014 suursaadik Andorras. Seejärel töötas ta Välisministeeriumi Riikliku protokolli osakonna peadirektorina kuni septembrini 2017, mil siirdus tööle erasektorisse, rahvusvahelise haardega Eesti ettevõttesse Nortal. 

Novembrist 2018 töötab Haridus- ja Teadusministeeriumi Euroopa Liidu ja rahvusvaheliste suhete osakonna peaeksperdina.

Tunnustus
---------

* 2006 Valgetähe IV klassi teenetemärk
* 2015 Hispaania Tsiviilteenete ordeni suurrist
* 2016 Soome Lõvi Rüütelkonna I järgu komandöririst

Isiklikku
---------

Kahuril on kolm last (Johanna, Helen ja Toomas Oskar).

Viited
------

1. ↑  Päring inforegister.ee andmebaasis
2. ↑  Eesti suursaadik Hispaanias andis üle volikirja[*alaline kõdulink*]. 28. september 2009, Välisministeerium. Vaadatud 27.04.2013.
3. ↑  Eesti suursaadik Andorras andis üle volikirja[*alaline kõdulink*]. 16. november 2009, Välisministeerium. Vaadatud 27.04.2013.
4. ↑  R. Lumi nimetamine ja T. Kahuri tagasikutsumine Vabariigi Presidendi Kantselei, 30.05.2014.Vaadatud 02.06.2014
5. ↑  https://es.wikipedia.org/wiki/Orden\_del\_M%C3%A9rito\_Civil
6. ↑
Eduard Aunap
**Eduard Gustav Aunap** (ka **Eduard-Gustav Aunap**; 27. juuli 1888 Viljandi – 3. detsember 1955 Tartu) oli eesti histoloog.

Aunap sündis kaupmehe pojana. Pärast Pärnu gümnaasiumi lõpetamist töötas ta poolteist aastat kaubakontoris Inglismaal. 1909. aastal astus Tartu ülikooli loodusteaduskonda, õpingud jõudsid lõpule alles 1920. Ühtlasi töötas ta aastatel 1909–1928 ülikooli histoloogia instituudis ning hakkas tegelema teadustööga prof. V. Rubaškini juhendamisel. 1913. aastal täiendas Aunap end kolme kuu jooksul Plymouthi bioloogiajaamas.

1923. aastast õppis ta Tartu ülikoolis arstiteadust, ülikooli lõpetas 1926. 1930. aastal kaitses ta doktoriväitekirja "Roti parotiserakkude tuum, ergastoplasma, mitokondrid ja vakuoom".

Aastatel 1928–1931 oli E. Aunap anatoomia instituudi prosektor, 1931–1932 anatoomia eradotsent, 1937. aastast dotsent, histoloogia ja embrüoloogia instituudi juhataja. 1938 sai ta adjunktprofessoriks. 1944. aastast kuni surmani 1955 oli Eduard Aunap Tartu ülikooli histoloogiakateedri professor ja juhataja.

Välislingid
-----------

* Tartu Ülikooli Raamatukogu inventarinimistu
* Hillar Palamets. "Kahest markantsest professorist" Kliinikumi Leht, nr 65, juuni 2004, lk 2
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib fotograafist; tõlkija kohta loe artiklist Toomas Huik (tõlkija).* |

---

Toomas Huik 1983. aastal  
Foto: Jaan Künnap
**Toomas Huik** (sündinud 15. aprillil 1959 Otepääl) on eesti pressi- ja spordifotograaf.

Huik lõpetas 1978. aastal Otepää Keskkooli, 1979. aastal Tehnikakooli nr 2 fotograafia erialal ning 1983. aastal Tallinna Pedagoogilise Instituudi kultuuriteaduskonna näitejuhtimise erialal.

1985–88 töötas Huik Eesti Telegraafiaagentuuris, 1988–89 EKE Projektis, 1989–92 kultuuriajakirjas Teater. Muusika. Kino, 1992–97 majanduslehes Kaubaleht ning 1997–2014 ajalehes Postimees fotograafina, viimati fototoimetuse vanemtoimetajana. Ta on osalenud fotograafina kolmedel olümpiamängudel (2000–2004).

2002. aastal pälvis Huik Eesti Ajalehtede Liidu pressipreemia 2001. aasta parima uudisfoto eest fotoga Eesti Raudtee erastamise kohtuistungilt.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Huik, Toomas ESBL
2. ↑  Postimehest koondati staažikad fotograafid ERR, 08.01.2014
3. ↑  Selgusid aasta parimad uudisfotod

Välislingid
-----------

* Huik, Toomas ESBL
* Postimehest koondati staažikad fotograafid ERR, 08.01.2014
**Toomakristlased** olid 30. aastatel pKr messialastest moodustunud rühmitus Galileas Palestiinas.[*viide?*] Nimetus tuleneb apostel Toomase nimest. Toomakristlastelt on pärit vanim teada olev Uue Testamendi väline tekst Tooma evangeelium.

Toomakristlus Indias
--------------------

Kui portugallased rohkem kui viissada aastat tagasi piprajahil Indiasse jõudsid, leidsid nad eest tavapäraselt tegutseva kristlaste koguduse.

India toomakristlaste pärimuse kohaselt on nende koguduse Indias rajanud apostel Toomas. See lugu Toomast on tuntud ka läänepoolsete kristlaste seas kirjas pealkirjaga "Tooma teod". Arvatavasti on tekst koostatud 3. sajandi esimesel poolel pKr süüria keeles, kindlasti sisaldab see teos aga ka vanemat pärimust. Pikka aega peeti "Tooma tegudes" kirjapandud lugu väljamõeldiseks. 19. sajandil leiti münte, millel oli India kuninga Gondopharese nimi. Too kuningas oli tõepoolest elanud ajal, mil Toomas oleks pidanud Indias tegutsema. 1. sajandil pKr olid Lähis-Ida ja India vahel üsna tihedad kaubanduslikud sidemed. Need kaudsed ajaloolised tõendid võimaldavad "Tooma tegude" lugu tõepäraseks pidada.

Kirikuloolane Eusebios kirjutab, et Aleksandria katehheetide kooli üks juhte Pantainos külastas 2. sajandi lõpupoole pKr misjonärina Indiat.

India toomakristlaste ühe osa moodustasid väljarändajad Lähis-Idast, eelkõige süürlased ja nende järeltulijad. Teine osa olid põgenikud ristiusuvaenulikust Sassaniidide Iraanist. Indiasse jäi elama ka osa kaupmehi. Teatud osa koguduseliikmeid oli (ja on tänaseni) juudi päritoluga. Indias teatakse lugu, kuidas nestoriaanlik kaupmees Kani (või Kana) Thomas tuli koos vähemalt neljasaja inimesega, nende seas ka vaimulikke ja isegi üks piiskop, Iraani (Pärsia) tagakiusamiste eest Malabari rannikule maapakku. Pärimuse kohaselt juhtus see aastal 345 pKr. Enne teda olid seal juba kristlased, kes uustulnukad sõbralikult vastu võtsid.
Aastatel 410–420 pKr allutati otseselt Indiasse suunduvale kaubateele jäänud India kristlikud kogudused Iraani nestoriaanlikule kirikule. 7. sajandi keskel pKr muutus India kirik omaette metropoliitkonnaks, mis allus otse nestoriaanide patriarhile. Toomakristlased kasutasid kirikliku keelena süüria keelt. Süüria keel on tänaseni liturgiliseks keeleks mitmes India toomakristlaste kirikus.

Toomakristlased ehk *nasranid* elavad Indias tänaseni.

Vaata ka
--------

* Toomakirjandus

Viited
------

1. 1 2 3  Alar Laats, Monofüsiidid, 3. osa (Armeenia, toomakristlased jt). Kirik & Teoloogia. 16. jaanuar 2015
**Tooma kirjanduseks** nimetatakse algkristlikke tekste, mille peategelane on apostel Toomas (üks Jeesuse kaheteistkümnest õpilasest, kellest on kirjutatud evangeeliumites Mt 10:3; Mk 3:18; Lk 6:15; Jh 11:16; 14:5; 20:24.26.27.28; 21:2) või mille autorsus omistatakse apostel Toomale.

Tähtsaim neist tekstidest on "Tooma evangeelium". Teos on tekkinud ilmselt 2. sajandil Ida-Süürias (kus apostel Toomas oli tähtis), on kokkupuutepunkte gnoosisega, kuid kokkupuutepunkte on tal ka apostel Tooma India-retke kirjeldava "Tooma tegude" raamatuga ning Nag Hammadist leitud "(Atleet) Tooma raamatuga". Vaimulaadilt lähedasteks neile teostele luges Uku Masing ka "Johannese evangeeliumi" 12 ja "Saalomoni oode" ning ta väitis, et kõik need teosed pärinevad ühest kindlast algkristluse ringkonnast.

Seda varakristluse rühmitust nimetas Uku Masing toomakristlasteks. Ta väitis, et toomakristlus oli Jeruusalemma juudakristluse ning Pauluse esindatava hellenistliku kristluse kõrval kolmas suurem algkristluse rühmitus. Uku Masing oletas, et tänapäeva India toomakristlased on antiikaegsete toomakristlaste järeltulijad. See hüpotees tugineb "Tooma tegude" raamatule, mille kohaselt apostel Toomas misjoneeris Indias. Ka India toomakristlased pidasid (ja peavad) apostel Toomast kristluse toojaks Indiasse.

Uku Masing leidis Tooma kirjandusest palju sarnasusi budismiga.
**Vsevolod Merkulov** (vene keeles Всеволод Николаевич Меркулов; 6. november 1895 Zaqatala – 23. detsember 1953 Moskva) oli NSV Liidu partei- ja riigitegelane, luuraja.

Merkulov sündis tänapäeva Aserbaidžaani territooriumil asuvas Zaqatalas. Merkulovi isa oli tsaariarmee kapten, ema grusiinlanna; mõlemad vanemad olid aadlisoost. Merkulov lõpetas 1913. aastal kuldmedaliga Thbilisi III poeglaste gümnaasiumi ning jätkas seejärel õpinguid Peterburi keiserliku ülikooli füüsika-matemaatika teaduskonnas, andis 1913. aasta septembrist kuni 1916. aasta oktoobrini eratunde. 1916. aasta oktoobris kutsuti väeteenistusse, lahingutegevuses ei osalenud.

1941. aasta veebruarist juulini oli ta NSV Liidu Riikliku Julgeoleku Rahvakomissariaadi rahvakomissar, 1943. aasta aprillist 1946. aasta märtsini NSV Liidu Siseasjade Rahvakomissariaadi ülema asetäitja.

Merkulovi panust riigi teenimisel tunnustati mitme autasu ja ametikõrgendusega. Tema vastutusalas olid nii Molotovi-Ribbentropi paktile järgnenud Lääne-Ukraina elanike represseerimine kui ka Katõni veresauna sujuv läbiviimine.

Välisluure alal olid Merkulovi vastutusalas Ameerika Ühendriikides resideerivad Nõukogude luurajad. Üheks töösuunaks oli andmete hankimine Manhattani projekti kohta.

1950. aasta oktoobrist 1953. aasta detsembrini töötas ta NSV Liidu riigikontrolli ministrina. Arreteerimise ajaks 1953. aasta sügisel (seoses Beria ja tema lähikondlaste kohtuasjaga) oli Merkulov elanud üle kaks infarkti.

23. detsembril 1953 mõisteti Merkulovile Vene NFSV Kriminaalkoodeksi § 58 järgi kõrgeim karistusmäär, mahalaskmine. Merkulov lasti maha sama päeva õhtul kell 21.20, surnukeha kremeeriti.

Viited
------

1. ↑  "Самый образованный палач" [Kõige haritum timukas] (vene). Novaja Gazeta. 30. august 2010. Originaali arhiivikoopia seisuga 8.09.2016. Vaadatud 30.08.2016.
2. ↑  1953. aastal jäeti ilma auastmest ja riiklikest autasudest.
3. ↑  "Katõni massimõrv: kuidas tõde võitis". *Communist Crimes*. Vaadatud 24.11.2020.
4. ↑  "Vsevolod Merkulov" (inglise). Spartacus Educational. Vaadatud 27. augustil 2016.
5. ↑  "«Берия стал бояться Абакумова как огня»" (vene). Kommersant. 30. juuni 2008. Vaadatud 28.08.2016.
**Keha** (võru murdes *risti(d)*) oli riist, mille peale lõimelõng kerilaualt enne kanga käärimist keriti. 

Eestis hakati kehasid kasutama 19. sajandi algul ning sajandi teisel poolel olid nad Kesk-, Ida- ja Lõuna-Eestis tavalised.

Keha koosnes kahest puuristist ja nende otsi ühendavatest kuni 60 cm pikkustest puupulkadest. Vanemal kehal olid ristide asemel ümmargused otsalauad, mis olid ühendatud nelja pulgaga. Keha pandi vastaval alusel oleva rõhtasendis puidust telje (*kehapuu*) otsa, mis kinnitati seinas või pingis olevasse auku. Kasutati ka spetsiaalset *kehajalga*. Keha telge vändast keerutades aeti lõng kehale. Lõuna-Eestis kasutati ka jalaga tallatavaid aluseid.

Kanga käärimisel pandi kehad põrandale püsti ning neilt jooksis lõng lakke kinnitatud rõnga kaudu käärpuudele.

Vaata ka
--------

* kangaspuud
* kangareha
* käärikast
* pöör
* kangakudumine

Viide
-----

1. ↑  Eesti rahvakultuuri leksikon. 2000. Koostanud Ants Viires. Tallinn, Ühiselu AS trükikoda. Lk 77

Kirjandus
---------

* Kangakäärimine Eestis, Eevi Astel. Etnograafiamuuseumi aastaraamat, 1971.

Välislingid
-----------

* Keha, Eesti Põllumajandusmuuseum
* Lõime käärimine
Goodluck Jonathan (2010)
**Goodluck Ebele Azikiwe Jonathan** (sündinud 20. novembril 1957) on Nigeeria poliitik. Ta oli 6. maist 2010 kuni 29. maini 2015 Nigeeria president. 

Goodluck Jonathan on hariduselt zooloog. Pärast ülikooli lõpetamist töötas ta haridusinspektori, lektori ja keskkonnakaitseametnikuna, enne kui 1998 läks poliitikasse.

Ta on abielus Patience Jonathaniga. Neil on kaks last.

Ta kuulub valitsevasse Rahva Demokraatlikku Parteisse. Aastatel 2005–2007 oli ta Bayelsa osariigi kuberner. 

29. mail 2007 sai ta Nigeeria asepresidendiks. 9. veebruaril 2010 nimetas senat ta haigestunud Umaru Yar'Adua asemele presidendi kohusetäitjaks. 17. märtsil 2010 saatis ta laiali Umaru Yar'Adua ametisse nimetatud valitsuse. Pärast Umaru Yar'Adua surma sai temast president.

16. aprillil 2011 toimusid Nigeeria 2011. aasta presidendivalimised. Ülejärgmisel päeval kuulutati Jonathan nende valimiste võitjaks.

Alates veebruarist 2010 on ta Lääne-Aafrika Riikide Majandusühenduse eesistuja.

2010. aasta maailmameistrivõistlustel jalgpallis jäi Nigeeria jalgpallikoondis alagrupis viimaseks. Kuigi ta ei olnud MM-i kõige viletsama tulemusega meeskond (ta sai ühe viigi ja kaks üheväravalist kaotust ning lõi mitu väravat), keelustas Jonathan kõik Nigeeria jalgpallikoondise rahvusvahelised mängud. Rahvusvaheline Jalgpalliföderatsioon FIFA mõistis presidendi otsuse hukka ja ähvardas Nigeeria FIFA liikmeskonnast välja heita. Seejärel tühistas Jonathan oma keelu.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Umaru Yar'Adua** | **Nigeeria president**2010–2015 | Järgnev**Muhammadu Buhari** |
Kalamaja talu kalmistu üldvaade.  
Foto: Robert Treufeldt, 29. november 2015
Mihkel Kase haua tähis.  
Foto: Robert Treufeldt, 29. november 2015
Tõnis Kase haua tähis.  
Foto: Robert Treufeldt, 29. november 2015
**Kalamaja talu kalmistu** on kalmistu Tartu-Maarja kihelkonnas Tartumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Vorbuse külas Tartu vallas Tartu maakonnas.

Ajalugu
-------

Kalamaja A-15 talu moodustati maareformiga Vorbuse mõisa maadest. Arvatavasti millalgi 1930. aastatel sai selle omanikuks arst ja avaliku tervishoiu tegelane Mihkel Kask. Ta alustas taluümbruse ümberkujundamist, rajas nii maanteeni viiva kaseallee kui ka tulevast kalmistuala ümbritseva kasesalu.

Arvatavasti jõudis ta enne 1940. aasta juunipööret asutada ametlikult oma talu maadele ka uue kalmistu. Kask ise arreteeriti 29. juunil 1941 poliitilistel põhjustel ning oli vangistuses GULagi erinevates kohtades Venemaal ja Siberis. Tema pere põgenes 1944. aastal Läände. Kask vabanes 1956. aastal, tuli tagasi Eestisse ning ennistati õppejõutööle Tartu Ülikoolis.

1958. aastal sai ta tagasi ka Kalamaja talu. Kui Mihkel Kask 1968. aastal suri, maetigi ta oma talu kalmistule. Hiljem on sinna maetud ka tema 2012. aastal Šveitsis surnud poeg, arhitekt Tõnis Kask.

Kirjeldus
---------

Kalmistu on ilma piireteta ringjas ala, seda ümbritseb kasesalu. Kalmistule on maetud kaks lahkunut, mõlemale on püstitatud ka maakivist hauatähis.

Kalmistule maetuid
------------------

* 1968 – Mihkel Kask (16. november 1903 – 21. märts 1968)
* ? – Tõnis Kask (21. detsember 1938 – 15. november 2012)

Viited
------

1. ↑  "Talupidaja pojast teadlaseks". Pärnu Postimees, 15. september 2003

Kirjandus
---------

* Robert Treufeldt. "Ühest vähetuntud nähtusest eesti kalmistukultuuris". Maaleht nr 43, 27. oktoober 2022. Lk 36–37

Välislingid
-----------

* Pärandkultuuri objekt: "Arstiteaduse prof Mihkel Kase haud" (831:HAU:002) Eesti looduse infosüsteemis
**Alexander Leopold Paulsen** (20. september/2. oktoober 1804 Tallinn – 14/26. aprill 1877 Ambla) oli Eestimaa vaimulik.

Kaupmees Peter Friedrich Paulseni poeg.

Õppis aastatel 1817–1822 Tallinna kreiskoolis ja gümnaasiumis. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1824–1827 (lõpetas, grad. stud.). Korporatsioon Estonia liige.

Oli seejärel koduõpetajaks Konoveres. Ordineeriti õpetajaks 13. mail 1834.

Oli aastatel 1834–1877 (kutsuti 11. veebruaril 1834) Ambla Maarja koguduse õpetaja.

Paulsen oli 5. oktoobrist 1841 Õpetatud Eesti Seltsi liige, 9. septembrist 1842 Eestimaa Kirjanduse Ühingu liige. Oli aastast 1843 Ambla abipiibliseltsi juhataja. Oli genealoogiahuviline, kogus baltisaksa suguvõsade andmeid, tema käsikirjad on säilinud Eesti Ajalooarhiivis.

Isiklikku
---------

Tema abikaasa oli Tallinna raehärra Christian Wilhelm Lutheri (1774–1841) tütar Karoline.

Kirjandust, tema autoriks
-------------------------

* 40 Laulo nore rahwa kassuks ja römuks, ühhe ehk kahhe heälega laulda [Noot]/ Mis kirja pannud Aleksander Leopold Paulsen. Tallinn: F. Wassermann, 1853 (Leipzig: Breitkopf ja Härtel)

Viited
------

1. ↑  Die evangelischen Prediger Livlands bis 1918. Böhlau Verlag Köln, Wien 1977
Alexander Isak 2019. aastal Rootsi koondises
**Alexander Isak** (sündinud 21. septembril 1999 Solna vallas) on Rootsi jalgpallur, kes mängib ründajana Inglise kõrgliiga klubis Newcastle United ja Rootsi jalgpallikoondises.

Ta sündis Solnas Eritrea päritolu vanemate peres ning alustas klubikarjääri Rootsi klubis AIK, mille noorteakadeemiaga liitus ta 2005. aastal. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta 2016. aasta veebruaris Rootsi karikavõistlustel. 2016. aasta hooajal lõi Isak Rootsi kõrgliigas 10 väravat ja valiti liiga hooaja parimaks uustulnukaks.

2017. aasta jaanuaris sõlmis ta lepingu Saksamaa kõrgliiga klubiga Dortmundi Borussia. Klubi põhimeeskonnas lõi ta ainsa värava 24. oktoobril 2017 Saksamaa karikavõistluste mängus 1. FC Magdeburgi vastu. 2019. aasta jaanuaris läks ta laenule Hollandi kõrgliiga klubisse Willem II. 16 liigamängnuga lõi ta Hollandis 13 väravat.

2019. aasta juunis sõlmis Isak viieaastase lepingu Real Sociedadiga. Esimesel hooajal lõi ta Hispaania kõrgliigas üheksa väravat. 21. veebruaril 2021 tegi ta mängus Deportivo Alavési vastu kübaratriki, saades esimeseks Rootsi mängijaks alates 1949. aastast pärast Henry Carlssoni, kes on Hispaania kõrgliigas kübaratriki teinud.

Ta liitus 2022. aasta suvel ligi 70 miljoni euro eest Inglise klubiga Newcastle United.

Rootsi jalgpallikoondises tegi Isak debüüdi 8. jaanuaril 2017 sõprusmängus Elevandiluuranniku vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta oma teiseses koondisemängus sama aasta 12. jaanuaril Slovakkia vastu, saades sellega 17 aasta, 3 kuu ja 22 päeva vanuselt Rootsi koondise läbi aegade noorimaks väravalööjaks.

| * v
* r
Rootsi koondis  –  UEFA Euro 2020 |
| --- |
| 

* 1 Olsen
* 2 Lustig
* 3 Lindelöf
* 4 Granqvist (c)
* 5 Bengtsson
* 6 Augustinsson
* 7 S. Larsson
* 8 Ekdal
* 9 Berg
* 10 Forsberg
* 11 Isak
* 12 Johnsson
* 13 Svensson
* 14 Helander
* 15 Sema
* 16 Krafth
* 17 Claesson
* 18 Jansson
* 19 Svanberg
* 20 Olsson
* 21 Kulusevski
* 22 Quaison
* 23 Nordfeldt
* 24 Danielson
* 25 J. Larsson
* 26 Cajuste
* Treener: Andersson

 | Rootsi |