recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Saksi-Römhild** (saksa: *Sachsen-Römhild*) oli Ernestiinide hertsogkond Tüüringi metsa lõunajalamil. See eksisteeris vaid 30 aastat, 1680 kuni 1710.

Glücksburgi loss Römhildis.

Ajalugu
-------

Pärast Saksi-Gotha hertsogi Ernst Vaga surma 26. märtsil 1675 Gothas jaotati vürstiriik 24. veebruaril 1680 tema seitsme elusoleva poja vahel. Saksi-Römhildi maad läksid neljandale pojale, kellest sai Saksi-Römhildi hertsog Heinrich (1650–1710). Uude vürstiriiki kuulusid Römhildi, Königsbergi (mis kaotati aastal 1683 Saksi-Hildburghausenile) ja Themari kreisid, Behrungeni viinamägi, Milzi kloostrimõis ja mõned Mespelbrunni Echteri perekonna maad, mis kaotati aastal 1665 Saksimaale. Kuid hertsog Heinrich ei saanud kunagi täielikku suveräänsust oma uutes valdustes. Tegelik valitsemine jäi kõrgemale võimule Gothas – niinimetatud "*Nexus Gothanus*" – kuna see oli Heinrichi vanima venna residents, kes valitses kui Saksi-Gotha-Altenburgi hertsog Friedrich I.

Pärast lastetu Heinrichi surma aastal 1710 jagati tema valdused nelja hertsogkonna vahel – Saksi-Gotha-Altenburg, Saksi-Coburg-Saalfeld, Saksi-Meiningen ja Saksi-Hildburghausen. Saksi-Gotha-Altenburg võttis 7/12 Themari kreisist. Saksi-Coburg-Saalfeld sai 5/12 Themari kreisist ja 1/3 Römhildi kreisist. 2/3 Römhildi kreisist läks Saksi-Meiningenile. Saksi-Hildburghausen sai ülejäänu – Behrungeni viinamäe, Milzi mõisa ja Echteri valdused.

Ernestiinide hertsogkondade ümberkorraldamisega aastal 1826 koondati kõik endise Saksi-Römhildi hertsogkonna territooriumid vaid ühte – Saksi-Melningeni hertsogkonda.

Saksi-Römhildi hertsog
----------------------

* 1680–1710 : Heinrich (1650–1710)
**Alexander Boecking** (17. detsember 1897 München–3. veebruar 1946 Riia) oli Teise maailmasõja ajal SA-Standartenführer.

Elulugu
-------

1914. aastal astus Boecking 16-aastasena vabatahtlikult 7. Baieri välisuurtükiväerügementi ning teenis kuni Esimese maailmasõja sõja lõpuni lääne- ja idarindel. Viimased paar kuud enne sõja lõppu oli ta Baieri hävitajate eskadrilli nr. 16 piloot ja tulistas vahetult pärast relvarahu algust kaks Inglise lennukit alla.

Pärast sõda õppis ta Hamburgi kunsti- ja käsitöökoolis ning töötas aastatel 1920–1934 Braunschweigis arhitekti ja aiakujundajana. Kommunistide mässude ajal Hamburgis aastatel 1919–1920 oli ta Lettow-Vorbeck Freikorpsi liige, mida kasutati aktiivselt kommunistide vastu. 1931. aastal liitus ta NSDAP ja SA-ga. 

Kolm aastat hiljem sai temast täiskohaga SA juht ja sellel ametikohal osales ta ka Poola kampaanias.

1940. aastal astus ta sõjaväkke, osaledes kampaaniates Belgias ja Prantsusmaal ning võitles ka idarindel 1941. aastal, kus oli ooberstleitnant ja kuulipildujakompanii ülem. Hiljem kutsuti ta tagasi ringkonnakomissariks.

Boecking teenis oma sõjaväekarjääri ajal välja Esimese maailmasõja raudristi II klassi, EK 1939 klambri ja lenduri märki.

5.detsembril 1941 määrati Tallinn-maa (hõlmab Harjumaad ja Järvamaad) ringkonnakomissariks. 1944. aastal määrati Valga, Võru ja Petserimaa ringkonnakomissariks.

12.augustil 1944 langes Boecking Rõuges Punaarmee kätte vangi, olles sel hetkel Petseri ringkonna komissar. 

Pärast sõda poodi ta avalikult 3.veebruaril 1946 Riias ülesse.

Viited
------

1. ↑  "Revaler Zeitung 27 jaanuar 1942 — DIGAR Eesti artiklid". *dea.digar.ee*. Vaadatud 10. oktoobril 2023.
**Hubert Pärnakivi** (kuni 1936 **Hubert Bernhardt**; 16. oktoober 1932 Tallinn – 28. oktoober 1993 Tartu) oli eesti kergejõustiklane ja loomaarst.

Lõpetas 1952. aastal Viljandi 2. Keskkooli ja 1957. aastal Eesti Põllumajanduse Akadeemia veterinaariateaduskonna.

Ta töötas a-st 1963 Tartu Loomakliinikus loomaarstina, 1977–1991 oli kliiniku juhataja.

1982. aastal pani ta vilistlasena aluse kooli iga-aastastele jooksuvõistlustele.

Sportlasena
-----------

Oli 1959. aasta maailma edetabelis 10 000 m jooksus 8. kohal, 1958. aastal nii 5000 m kui ka 10 000 m jooksus 12. kohal

Võistles aastatel 1952–1963 36 korral Eesti NSV ja 7 korral NSV Liidu koondises.

Ta võitis 11 korda järjest Viljandi järve jooksu.

Tunnustus
---------

* 1958 NSV Liidu meistersportlane
* 1970 NSV Liidu teeneline meistersportlane
* 1991 Kalevi auliige

Mälestuse jäädvustamine
-----------------------

Viljandi koolide jooksuvõistluse korraldamist on jätkatud tema auks ka pärast tema surma.

Viljandis Ranna puiesteel avati 22. juulil 1990 Hubert Pärnakivi kujutav skulptuur „Jooksja", mille autorid on skulptor Riho Kuld ja arhitekt Ülo Stöör.

Isiklikku
---------

Ta oli abielus Aime Pärnakiviga.

Viited
------

1. ↑  HEINRICH, HILDA, HUBERT BERNHARDT perekonnanime muutmine PÄRNAKIVI 17.05.1935-23.01.1936. Eesti Rahvusarhiiv, RA ERA.5201.2.29341
2. ↑  Ardma, Elmar (28. juuli 1990). "Ausammas ümber järve jooksule". *Sakala*.

Kirjandus
---------

* Erlend Teemägi. "Spordimehe sünd. Heino Lipp, Hubert Pärnakivi, Peeter Varrak, Mart Paama, Kaupo Metsur". Eesti Riiklik Kirjastus. Tallinn 1963. 168 lk
* "Legendaarne Hubert Pärnakivi". Koostaja Aime Pärnakivi. Eesti Spordimuuseum, Eesti Spordiajaloo Selts; tõlked: vene keelest Ville Sonn, soome keelest Kulle Raig ja Tarmo Hellat; toimetajad Aime Pärnakivi, Rait Männik (fotod) ja Kaie Voolaid (fotod), Ilmar Kask (kirjad); eessõna: Mart Siimann. Kuma. Tartu 2007. 336 lk; ISBN 9789985983225
* Priit Pullerits. "Eesti tipud jäävad jooksuveteranidele alla". Tartu Postimees, 19. oktoober 2007

Välislingid
-----------

* Biograafia ESBL-is
* Haud Tartu Pauluse kalmistul
**Julius Tehver** (14. detsember 1900 Uru küla, Tori vald – 7. veebruar 1990 Tartu) oli eesti loomaarstiteadlane.

Tema peamiseks uurimisvaldkonnaks oli loomade histoloogia.

Ta oli Tartu Ülikooli üliõpilaskonna kuraator ja Akadeemilise Loomaarstiteadusliku Seltsi esimees.

Ta oli veterinaarteaduste doktor ja Eesti Põllumajanduse Akadeemia professor.

Tunnustus
---------

* 1938 Valgetähe IV klassi teenetemärk
* 1957 Eesti NSV teeneline teadlane

Teoseid
-------

* Julius Tehver. *Põllumajandusloomade anatoomia ja füsioloogia*. Tallinn: Eesti Riiklik Kirjastus. 1957.
* Julius Tehver. *Üldhistoloogia: õppevahend kõrgematele õppeasutustele*. Tallinn: Eesti Riiklik Kirjastus. 1959.
* Julius Tehver. *Loomade histoloogia*. 2. parand. tr. Tallinn: Eesti Riiklik Kirjastus. 1962.

Isiklikku
---------

Alates 1929. aastast oli ta abielus Gabriele Kristine Maurusega (1894–1978), kes oli enne olnud abielus Juhan Auliga. Taimeparasitoloog Anu Riispere on tema tütar.

Kirjandus
---------

* *Teadus Eesti põllumajanduse arenguloos. II osa (1918–1940)* Tartu 2003. Lk 185
**Ferdinand Rei** (24. veebruar 1896 Kabala vald − 20. jaanuar 1977) oli eesti ajakirjanik, poliitik ja põllumees.

Ta lõpetas eksternina keskkooli ja töötas 1913 ajalehe Olevik toimetuses. Aastatel 1917 ja 1918 oli ta ajalehtede Kiir ja Tööline ajakirjanik, töötades koos Viktor Kingissepa, Hans Pöögelmanni ja Jaan Anveltiga. Ta sattus Aleksandr Koltšaki kätte vangi. Ta oli VK(b)P liige. Aastatel 1919 ja 1920 oli ta ajalehe Siberi Tööline toimetaja. VK(b)P Siberi oblastibüroo Eesti agitatsiooni ja propaganda osakonna otsusega heideti ta parteist välja parteidistsipliini rikkumise ja parteivastase kihutustöö pärast. Ajalehe *Sovetskaja Sibir* (Nõukogude Siber) 1920. aasta 4. juuni numbris ilmus selle kohta isegi teade.

Aastal 1920 opteerus ta venna abiga Eestisse tingimusel, et ei osale enam poliitilises tegevuses. Ta elas seejärel Imaveres Kadastiku talus (54 hektarit), oli peremees ja tegelik põllumees. Aastast 1927 oli ta Imavere valla volikogu liige. Lisaks oli ta üle kümne aasta Imavere masinatarvitajate ühistu juhatuse liige, aastast 1931 Imavere veeühistu juhatuse liige ja üle kümne aasta ühispiimatalituse revisjonikomisjoni liige. 

Enne 1941. aasta juuniküüditamist sai ta sellest teada ja hoiatas inimesi. 1949. aasta märtsiküüditamise eel määrati ta küüditavate nimekirja, kuid teda ei küüditatud. 1949–1953 varjas ta end naiseõdede juures Paide lähedal. 

Ta arreteeriti 5. märtsil 1953 ja Eesti NSV Ülemkohus mõistis ta § 58-10 lõike 2 alusel 25 aastaks vangilaagrisse ja 5 aastaks asumisele. Ta saadeti Mordva ANSV-sse Dubravlagi, kust vabanes 1955. Seejärel elas ta Paides.

Isiklikku
---------

Tema vend oli poliitik August Rei.

Viited
------

1. ↑  Võitlev Sõna 25. jaanuar 1977 (surmakuulutused, ilma surmakuupäevata)
2. ↑  geni.com
3. ↑  Heiki Raudla. Pilistvere kihelkond – Eestimaa Taani. Viljandi muuseum 2012
4. ↑

Välislingid
-----------

*
**Buda-Kašalova** (valgevene-eesti transkriptsioonis *Buda-Kašaljova*, poolakeelne nimekuju *Buda Koszelewska*) on linn Valgevenes Homieli oblastis, Buda-Kašalova rajooni halduskeskus. Buda-Kašalova asub merepinnast 147 meetri kõrgusel, Homieli linnast 48 ja Minskist 256 kilomeetri kaugusel.

Linna läbib raudtee. Seal asub linakombinaat, Buda-Kašalovas valmistatakse mööblit, seal on juustutehas, õlivabrik, linnuvabrik, konservitehas, leivatehas.

Haridust annavad kaks keskkooli, muusikakool ja laste spordikool. Lisaks annab haridust veel agraartehnoloogiline kolledž.

Elanikkond
----------

|  |  |
| --- | --- |
| * 487 (1897)
* 3400 (1939)
* 4600 (1959)
* 7200 (1969)
* 8900 (1991)
 | * 9500 (2006)
* 9400 (2008)
* 8551 (2016)
* 8683 (2018)
 |

1939. aastal elas Buda-Kašalovas 2562 valgevenelast, 496 juuti, 129 venelast ja 88 ukrainlast.

Ajalugu
-------

Asula kohta on esimesed kirjalikud teated aastast 1824. Toona kandis see lihtsalt Buda nime, asudes Kašalova mõisa maadel ja Kašalova vallas.

1873. aastal avati Liibavi-Romno raudtee. Küla juurde rajati 1877. aastal raudteejaam, mis hakkas kandma nime Buda-Kašalova. Raudteejaama järgi nimetati ümber ka Buda küla, kuigi kohalikud jätkasid paiga Budaks kutsumist. Raudteejaam kujunes tähtsaks puidu väljaveo paigaks, nii rajati selle juurde ka telegraafijaam ja 1888. aastal puidutöötlemisettevõte. 

1897. aastal oli Buda-Kašalovas tuulik ja magasiait, seal asusid kõrts ja pood ning tegutses kihelkonnakool. 1911. aastal avati kooli juures raamatukogu. 

1918. aastal hakkas asula kuuluma Valgevene rahvavabariiki, 1919. aastal võttis Valgevene NSV juhtkond vastu otsuse, et alev kuulub Valgevene koosseisu. Reaalselt läks Buda-Kašalova Valgevene NSV koosseisu 1924. aastal, kus sellest sai samanimelise rajooni halduskeskus. 1930. aastal sai külast kohaliku kolhoosi keskasula, 1932. aastal avati seal masina-traktorijaam.

1938. aastal sai asula alevi staatuse. 15. augustist 1941 kuni 27. novembrini 1943 oli alev Saksa vägede valduses. Detsembris 1941 hukkasid karistussalklased 485 alevi elanikku. Linnaõigused sai Buda-Kašalova 1971. aastal. 1995. aastal rajati linna õigeusu kirik.

* Buda-KašalovaBuda-Kašalova
* VeetornVeetorn
* Õigeusu kirikÕigeusu kirik

Viited
------

1. ↑  "Численность населения на 1 января 2018 г. и среднегодовая численность населения за 2017 год по Республике Беларусь в разрезе областей, районов, городов и посёлков городского типа". Originaali arhiivikoopia seisuga 5. aprill 2018. Vaadatud 29. novembril 2020.
2. ↑
3. ↑  150 пытанняў і адказаў з гісторыі Беларусі / Уклад. Іван Саверчанка, Зьміцер Санько. — Вільня: Наша Будучыня, 2002. — 238 lk. ISBN 9986-9229-6-1.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Buda-Kašalova** |

* Poola Kuningriigi geograafiline leksikon
* Linn Valgevene fotoentsüklopeedias
**Olga Ivanova** (sündinud 15. oktoobril 1984 Narvas) on Eesti poliitik, XIII Riigikogu liige.

2004. aastal lõpetas ta Kohtla-Järve Ühisgümnaasiumi. Samal aastal asus ta Tallinna Tehnikaülikoolis õppima haldusjuhtimist.

Ta astus Eesti Keskerakonda jaanuaris 2006.

Aastatel 2006–2010 töötas ta Tallinna linnakantseleis, seejärel veebruarist 2010 kuni oktoobrini 2011 Põhja-Tallinna linnaosa vanema asetäitjana. 5. oktoobril 2011 kinnitati ta Lasnamäe linnaosa vanemaks. Detsembris 2013 kinnitati ta uuesti samasse ametisse.

Ajaleht Eesti Ekspress meenutas 2013. aastal Keskerakonna juhi Edgar Savisaare sõnavõttu 2011. aastast, kus too lubas teha erakonnast lahkunud poliitiku Deniss Boroditši asemele "uue Boroditši", võrreldes kunagi kiiresti tuntuks saanud Boroditši karjääri Olga Ivanova omaga, kes tõusis Lasnamäel Savisaare järel teisele kohale kahe aastaga.

Ta kandideeris 2015. aasta Riigikogu valimistel valimisringkonnas nr 2, sai 1948 häält ning osutus valituks.

2017. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel kandideeris ta Edgar Savisaare valimisliidu ja Tegusa Tallinna nimekirjas ning sai 569 häält, kuid valituks ei osutunud, sest valimiliidu nimekiri ei ületanud 5% künnist.
Valimisliidus kandideerimise tõttu heideti ta 2017. aasta septembris Keskerakonnast välja. Hoolimata erakonnast väljaheitmisest jäi ta siiski kuni ametiaja lõpuni Keskerakonna Riigikogu fraktsiooni liikmeks; niisamuti kuulus ta jätkuvalt kuni 2018. aasta augustini ka erakonna juhatusse.

Viited
------

1. ↑  "Olga Ivanova CV". Originaali arhiivikoopia seisuga 27. september 2013. Vaadatud 25. septembril 2013.
2. ↑  Dannar Leitmaa Savisaare salapärane lemmik - Olga Lasnamäelt Eesti Ekspress, 08.08.2013.
3. ↑  .
4. ↑  .
5. ↑  .
6. ↑
7. ↑

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Olga Ivanova** |

* Kandidaat nr. 1070 Olga Ivanova
* Dannar Leitmaa Savisaare salapärane lemmik - Olga Lasnamäelt Eesti Ekspress 8. august 2013
* Raseduspuhkusel Ivanova sai sellegipoolest ametisse! 13. detsember 2013
**Pärnu metanoolitragöödia** oli Pärnu linnas ja Pärnu maakonnas 9. septembril 2001 alanud ja mitu päeva kestnud inimeste massiline mürgitumine metanoolist valmistatud salaviinaga. Pärnu Haiglas hospitaliseeriti mõnepäevase perioodi jooksul 154 mürgistuskahtlusega patsienti. Hukkus 68 inimest. Lisaks jäi 40 inimest I grupi invaliidiks ja 3 inimest II grupi invaliidiks.[*viide?*]

6. septembril 2001 varastasid AS Baltfetti töötajad 17-aastane Deniss Pletškin ja 18-aastane Robert Petrov Suigus asuvast AS Baltfetist kümme 200-liitrist metanoolivaati. Varguse oli tellinud firma Maseko 34-aastane laadija Sergei Maistrišin. Varastatud vaadid viidi väikebussiga ära ja peideti Tahkuranna valda Maistrišini vanemate koju. Hiljem asendas Petrov Baltfeti territooriumilt varastatud vaadid kümne tühja vaadiga. Maistrišin müüs varastatud metanooli piirituse pähe maha Pärnu salaviinakaupmehele Aleksandr Sobolevile, kes maksis kauba eest 76 000 krooni. Sellest 63 000 krooni sai Maistrišin endale, ülejäänud summa said teised asjaosalised.[*viide?*]

9. septembri varahommikul sai Pärnu politseikorrapidaja teate, et Liiva tänava ühiselamus on 59-aastane naine surnud. Varsti hakkas politseikorrapidajale saabuma teateid üha uutest hukkunutest ja mürgistunutest nii Pärnus kui ka Pärnu maakonna valdades. Iga surma fakti kohta algatati krimiaalmenetlus kriminaalkoodeksi § 105 alusel. Politsei hoiatas kohaliku raadio kaudu Pärnumaa rahvast salaviina joomise eest. 15. septembri õhtul leidsid politseinikud koha, kust metanool oli varastatud. Filma Baltfett territooriumilt leiti 40 200-liitrist vaati. Metanooli oli ostetud mitmest firmast ja seda kasutati diislikütuse tootmiseks. Mõni päev hiljem tabas politsei metanoolivargad.[*viide?*]

11. septembril 2002 anti kohtu alla 18 inimest, kellest üheksat süüdistati surma põhjustamises ettevaatamatuse tõttu. Süüdistaja väitis, et Maistrišin teadis, et ta müüb just nimelt metanooli. Maistrišin ise eitas seda.

27. jaanuaril 2003 langetas kohus otsuse. Sergei Maistrišinit karistati 5-aastase vanglakaristusega ja Aleksandr Sobolevi 2,5-aastase vanglakaristusega. Lühiajaline vanglakaristus mõisteti veel kuuele süüalusele.[*viide?*]

2013. aastaks oli surnud, enamasti alkoholi tõttu, 26 metanoolitragöödias ellujäänut.

Viited
------

1. ↑  Raido Paasma "Clinical study of methanol poisoning: handling large outbreaks, treatment with antidotes, and long-term outcomes" Tartu Ülikool
2. ↑  "Metanoolitragöödia rahastaja: pätt müüs viina edasi, teades, et see tapab!" Õhtuleht, 9. september 2011
3. ↑  TV3: Metanoolitragöödiast pääsenutest jõid paljud end surnuks. Delfi.ee, 08.11.2013.

Kirjandus
---------

* Tiiu Põld. "Eesti kohtueksperdid ja nende lahendatud lood". Tallinn 2008
* Raido Paasma: "Clinical study of methanol poisoning: handling large outbreaks, treatment with antidotes, and long-term outcomes" doktoritöö Tartu Ülikoolis, 2013

Välislingid
-----------

* "20 AASTAT METANOOLITRAGÖÖDIAST | Patsient nr 1 räägib oma loo: ma ei suuda uskuda, et arst mind elude kaotuses süüdistab" Delfi, 10. september 2021
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib õhulukust; laeva kohta vaata artiklit Quest (laev).* |

---

Quest
James Reilly missiooni STS-104 ajal Questis
**Quest Joint Airlock** on Rahvusvahelise kosmosejaama peamine õhulukk.

Õhuluku tõi jaama kosmosesüstik Atlantis 2001. aastal missiooniga STS-104.

Questi kaudu saavad avakosmosesse väljuda nii Extravehicular Mobility Unitit kui ka Orlani skafandreid kandvad astronaudid. Varem oli jaamast avakosmosesse väljumisel võimalik kasutada ainult Orlani skafandreid ja avakosmosesse sai väljuda ainult Zvezda mooduli kaudu. NASA skafandreid sai enne Questi saabumist kasutada ainult kosmosesüstiku jaamas viibimisel.

Questi pikkus on 5,5 meetrit ja diameeter on 4 meetrit. Moodul kaalub 6064 kg.

Viited
------

1. ↑  "STS-104 Mission Overview". *NASA*. Vaadatud 21.01.2020.
2. ↑  "ISS Elements: Joint Airlock "Quest"". *SpaceRef*. Vaadatud 21.01.2020.[*alaline kõdulink*]
3. ↑  "Joint Quest Airlock Overview". *NASA*. Vaadatud 21.01.2020.
**Jakob Pöltl** (sündinud 15. oktoobril 1995 Viinis) on Austria elukutseline korvpallur, kes mängib 2018. aastast NBA klubis San Antonio Spurs. 

Pöltl on esimene austerlane, kes on mänginud NBA-s.

Karjäär
-------

Enne USA-sse Utah' ülikooli siirdumist mängis Pöltl ühe hooaja (2013/14) Austria meistriliigaklubis Traiskirchen Lions.

Pöltl värvati 2016. aasta NBA *draft*'i 9. valikuna Toronto Raptorsisse, kelle eest kogus oma avahooajal keskmiselt 3,1 punkti ja 3,1 lauapalli mängus. Pöltl esindas debüüthooajal korduvalt ka Raptorsi G-liiga sõsarklubi Raptors 905.

2017/18. hooajal Raptorsi kasuks keskmiselt 6,9 punkti ja 4,8 lauapalli toonud Pöltl vahetati 2018. aasta suvel koos DeMar DeRozaniga Kawhi Leonardi ja Danny Greeni vastu San Antonio Spursi. Spursis kogus Pöltl hooajal 2018/19 keskmiselt 5,5 punkti ja 5,3 lauapalli ning hooajal 2019/20 keskmiselt 5,6 punkti, 5,7 lauapalli ja 1,4 viskeblokeeringut mängus.

Rahvuskoondis
-------------

Pöltl tegi debüüdi Austria koondises 30. juulil 2015, kui kogus 52 : 64 kaotusmängus Saksamaa vastu 5 punkti, 5 lauapalli ja 4 viskeblokeeringut.

Saavutused
----------

* Pete Newelli nimeline auhind (2016)
* Kareem Abdul-Jabbari nimeline auhind (2016)
* NCAA Pac-12 konverentsi aasta parim mängija (2016)

Isiklikku
---------

Pöltli vanemad on olnud rahvuskoondise tasemel võrkpallurid.

Viited
------

1. ↑  NBA Draft: Toronto Raptors draft Jakob Poeltl 9th CBC, 23.06.2016.
2. ↑  NBA-Hoffnung Pöltl gab starkes Debüt für ÖBV-Herren Oberösterreichische Nachrichten, 30.07.2015.
3. ↑  Jakob Poeltl's path to Utah is paved with promise USA TODAY Sports, 15.03.2015.

Välislingid
-----------

* Jakob Pöltl – NBA.com
* Jakob Pöltl – Basketball-Reference.com
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib linnast Viciebski oblastis; asula kohta Mahiloŭ oblastis vaata artiklit Haradok (Hłusk Pahareły).* |

---

**Haradok** (transkribeerituna **Garadok**) on linn Valgevenes Viciebski oblastis, Haradoki rajooni halduskeskus. Leedu keeles *Haradokas* või *Gorodokas*, poola keeles *Horodek*.

Linna läbib Viciebskist Nevelisse viiv raudtee. Haradokis on kaks keskkooli ja põhikool, laste kunstikool ja spordikool. Linnas asub koduloomuuseum, seal on ka kultuurimaja ja kaks raamatukogu. Linnas ilmub ajaleht «Гарадоцкі весьнік».

Tööstusettevõtetest on Haradokis metsatööstus, toiduainetetööstus ja kergetööstus. Asulas on piimakombinaat ja Talačyni konservitehase filiaal. 

Linnas on XIV–XVII sajandil rajatud kindlus. Vaatamisväärsusteks on veel XIX sajandi lõpul ja XX sajandi algul rajatud vanalinn ning XIX sajandi keskpaigas ehitatud postijaam.

Ajalugu
-------

Haradokki mainitakse esimest korda aastal 1128. Kaart aastast 1579 näitab praeguse linna koha peal kaht asulat, Suurt ja Väikest Haradokki. Aastal 1613 on kaardile kantud kui üks asula – Haradoki alev. Selleks ajaks oli asula juurde juba rajatud ka kindlus, kuigi pole teada, millal see täpselt rajati ja kes selle ehitas. 

Aastal 1772 läks alev esimesel Poola jagamisel Vene impeeriumi koosseisu ja samal aastal sai ka linnaõigused. Aastal 1860 hakati asulas tootma potast. Aastal 1904 avati linnast kaks kilomeetrit idas raudteejaam ja seejärel laienes linn raudteeni. 1924. aastal liideti Valgevene NSV-ga. Teises maailmasõjas kaotas Haradok ja linna ümbruskond 8000 inimest, linna külje alla rajati aga laager, kus hukkus 2500 inimest.

Pilte
-----

* HaradokHaradok
* Haradoki vanalinnHaradoki vanalinn

Haradoki elanikke
-----------------

* Anatol Erašaŭ – Valgevene viroloog
* Juzef Maraleŭski – Valgevene luuletaja
* Ber Aršanski – Valgevene kirjanik
* Iehezkel Sarna – Iisraeli rabi
* Angel Bogdanovitš – Vene publitsist
* Kanstancin Vieranicyn – Valgevene kirjanik
* Anton Hrynievič – Valgevene helilooja

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 25. juuni 2015. Vaadatud 24. juunil 2015.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)

Välislingid
-----------

* Haradok
* Linn Valgevene fotoentsüklopeedias
**Igor Gaspl** (*Игоръ Гаспл*; 24. veebruar 1924 Voronež – 6. juuni 2001 Maardu) oli nõukogude Eesti ajakirjanik ja propagandist, mitme eesti metsavendlust mustava teose autor.

Elulugu
-------

Aastatel 1943–1947 kuulus Gaspl komsomoli ning oktoobris 1951 sai kommunistliku partei liikmeks. 1947–1952 õppis Voroneži Riiklikus Ülikoolis vene keelt ja kirjandust ning lõpetas ülikooli kiitusega. Sõja ajal 1943. aastal kuulus Voronežis hävituspataljoni. 

1952. aastast töötas ta Tallinnas ajalehe Sovetskaja Estonija toimetuses, kuhu jäi kuni pensionile minekuni 1980. aastate esimesel poolel. Suri 6. juunil 2001 Maardus.

Tema metsavendluse kuvandit ilmestava propagandistliku loomingu lipulaevaks on 1960. aastal avaldatud dokumentaaljutustuste kogumik „Tõestisündinud lood", milles esitatud kuuest novellist kaks – „„Hunt" püünises" ja „Jätis" – käsitlevad relvastatud vastupanu.

1964. aastal ilmus ajalehes Noorte Hääl jutustus „Langenud teenistuskohustuste täitmisel", mille võib leida ka 1966. aasta kogumikust „Mehised inimesed" pealkirjaga „Langenud teenistuskohustuste täitmisel. Dokumentaaljutustus tšekist Jaan Põdrast". Sama lugu ilmus ka 1984. aasta eestikeelses kogumikus „Kompromiss on välistatud. Lugusid Eesti tšekistidest", kus see kannab pealkirja „Teenistuskohustuste täitmisel". Samast kogumikust võib leida veel ühe Gaspli lühijutu – „Lõksu „„penidele".

Viited
------

1. ↑  Kadi Mikk, "Metsavendade kujutamine nõukogude propagandakirjanduses", (magistritöö, Tartu Ülikool, 2013), 64–66.
2. ↑
3. ↑  Igor Gaspl, "Tõestisündinud lood : [riikliku julgeoleku organite juurdlusmaterjalide põhjal koostatud dokumentaaljutustused]." Tallinn : Eesti Riiklik Kirjastus, 1960
4. ↑  Mehised inimesed. Koostanud I. Trull. Tallinn : Eesti Raamat, 1966
5. ↑  Kompromiss on välistatud : lugusid Eesti tšekistidest. Koostajad I. Papulovski, V. Nikišin ; tõlkinud Gondo Olevsoo ; toimetuskolleegium: V. Porõvkin (peatoimetaja)... jt. ; eessõna: Karl Kortelainen. Tallinn : Eesti Raamat, 1984
*Mitte segi ajada Alutaguse rattamaratoniga*

---

Ajalugu
-------

Alutaguse Maratoni nime all hakati 1. Tartu suusamartonist innustatuna suusasõite korraldama juba 1962. aastal kohalike suusaaktivistide Jüri Schmidti ja Arvi Abeli eestvedamisel.

Ajaloo esimesed maratonid proovisid mitmeid erinevaid marsruute piirkonnas ning kasvatasid samm-sammult osalejaskonda. Radade ettevalmistamisel oli suur roll Alutaguse matkaklubil.

1982. aastal võttis Eesti Põlevkivi juhtotsad enda kätte ning maratoni start ja finiš toodi Estonia kaevanduse territooriumile.

Taassünd
--------

Taasiseseisvumise keerulistel aegadel maratoni korraldamise traditsioon katkes, aga 2006. aastast taaskäivitati korraldamine Robert Peetsi ja Alutaguse Suusaklubi poolt. Maratonist on kujunenud piirkonna olulisim ja suurim talvine spordisündmus, mis toob igal aastal pea tuhat spordisõbra Pannjärvele, Alutaguse Puhke- ja Spordikeskusesse.

Senise osavõturekord pärineb 2013. aastast, mil maratonil osales pea 1200 inimest. Kelle jaoks on tegemist lihtsa meeleoluka sportliku päevaga, kelle jaoks viimase ettevalmistusega nädal hiljem toimuvaks Tartu maratoniks, kõik leiavad oma. Lisaks maratoni 43 km põhidistantsile on populaarsust kogumas 22 km distants.

Maraton kuulub Eesti pikamaasuusatamise sarja Estoloppet ja on Rahvusvahelise Suusaliidu (FIS) kalendris.

Öömaraton
---------

Viimaste aastate uuendusena on maratoni eelõhtul kavas öömaraton, kus osalejad saavad täiesti uue elamuse läbides poolmaratoni 22km raja pilkases pimeduses vaid pealampide valguses. Aega ei võeta, see sõit on puhtaks nautimiseks. Öömaraton saab 2024.aastal juba 5 aastaseks.

  

2024. aastal toimub maraton omal traditsioonilisel ajal nädal enne Tartu maratoni 9.-10. veebruaril.

Võitjad
-------

* ...
* 2015 Kein Einaste ja Heidi Raju
* 2016 Martti Himma ja Heleri Kivil
* 2017 Martti Himma ja Reeda Tuula
* 2018 Martti Himma ja Triin Ojaste
* 2019 Martti Himma ja Aveli Uustalu
* 2020 maraton jäi ära lumepuudusel
* 2021 Mart Kevin Põlluste ja Tatjana Mannima
* 2022 Andres Juursalu ja Tatjana Mannima
* 2023 Henri Roos ja Merilin Jürisaar
* 2024 ...

Viited
------
Suurvesi Soomaal
Droonivideo Soomaa üleujutusest ja kanuumatkajatest Tõramaa küla juures 2023. aasta aprillis
Liikumine suurvee ajal
**Soomaa suurvesi** on iga-aastane nähtus (suurvesi) Soomaa maastikurajoonis. See on Soomaa üks tuntumaid vaatamisväärsusi, mida nimetatakse ka kui **viies aastaaeg**. 

Üleujutused tekivad enamasti kevaditi kiire lumesulamise ja jäämineku ajal. Sakala kõrgustiku lumeveed, mis valguvad Soomaale suuremate jõgede kaudu, ei mahu enam jõesängidesse ja ujutavad üle madalad tasandikud. Üksnes Halliste jõe kaudu pääseb vesi liikvele.

Veetase võib olla keskmisest 5 m kõrgem. Päevas võib vesi tõusta kuni 1 m. Suurimate üleujutuste ajal võib vee all olla Võrtsjärve-suurune ala.

1927. aastal rajati Riisale veemõõdujaam eesmärgiga uurida üleujutuste tekkepõhjuseid ja mõjusid. Selleks paigaldati jõekaldasse betoonpostid, mille abil mõõdeti kolm korda päevas veeseisu.

Üleujutuste ajaks rajatakse veematkatrassid, mis pakuvad veesõidukiga liiklejatele head ülevaadet üleujutatud alast. Talvel pakuvad jäätunud veteväljad võimalusi uisutamiseks ja tõukekelgutamiseks.

Galerii
-------

* Suurvesi Soomaal aprillis 2010Suurvesi Soomaal aprillis 2010
* Suurvee tõttu suletud sõidutee aprillis 2011Suurvee tõttu suletud sõidutee aprillis 2011
* Üleujutatud sõidutee aprillis 2010Üleujutatud sõidutee aprillis 2010
* Tõramaa puisniit talvel, 19. jaanuar 2020Tõramaa puisniit talvel, 19. jaanuar 2020

Viited
------

1. 1 2 3 4  Kaldur, Marko (2016). *Avasta Soomaa*. Tänapäev.
**Tiina Talumees** (sündinud 28. septembril 1973 Tallinnas) on eesti moedisainer.

Ta lõpetas 1991. aastal Tallinna Reaalkooli, seejõrel õppis Eesti Kunstiakadeemia 1992–1994 nahakunsti ja 1994–1997 moekunsti erialal. 

1998. asutas ta Tiina Talumees Moestuudio OÜ, mis on tegutsenud Tallinnas Maakri kvartalis. Stuudiol on olnud kaks brändi: eeskätt pidulikku rõivastust loov Tiina Talumees Couture ning igapäevarõivaste bränd TIINA by Tiina Talumees. Mõlema brändi kollektsiooni on esitletud kaks korda aastas – kevadel ja sügisel. 

Suure osa Tiina Talumehe loomingust hõlmavad pruutkleidid ja iga-aastase presidendi vastuvõtu tualetid.

Tunnustus
---------

* 2004 nominatsioon Kuldnõelale kollektsiooniga "Sefiir"
* 2009 nominatsioon Kuldnõelale kollektsiooniga "17 tulipunast nelki"
* 2012 Kuldnõel

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  Ingrid Veidenberg, "Tiina Talumees: trendid on rahva lollitamiseks", Postimees, 31. märts 2012

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Tiina Talumees** |

* Piret Kooli, "Moelooja Tiina Talumehel on nipiga peegel" Delfi, 13. november 2009
* Piret Kooli, "*Rojo Negro* ehk mummud, tikitud nelgid ja lehvikud" Delfi, 21. november 2009
* Piret Kooli, "Täna õhtul jõuab vaatajate ette sügise oodatuim moeetendus" Delfi, 16. november 2009
* "Kuldnõel: Tiina Talumehe kollektsioon" Delfi TV, 7. märts 2009
**Jaana Padrik** (sündinud 23. juunil 1958 Tallinnas) on Eesti ajakirjanik, poliitik ja suhtekorraldaja. 

Ta on lõpetanud 1977. aastal Tallinna 20. Keskkooli ning 1982. aastal Tartu Riikliku Ülikooli *cum laude* ajakirjanduse erialal.

Aastatel 1982–1999 töötas Eesti Raadios, kus käsitles ühiskonnaelu probleem- ja konfliktteemasid ning viljeles raadioreportaaži žanrit. Aastast 1987 tegi Eesti Raadios saatesarjade "Avalikud asjad", "Argipäev", "Kriminaaltango" saateid ja muid ühiskonnaelu probleemsaateid. 

1998. aastal juhtis ETV-s ühiskonnaelu saadet "Otseliin", aastatel 1993–1998 oli lepinguline kaasautor Raadios Vaba Euroopa.

Aastal 1998 oli uuriva ajakirjanduse õppejõud Tartu Ülikoolis[*viide?*] ja Tallinna Pedagoogikaülikoolis[*viide?*].

1999–2003 kuulus ta Riigikokku (IX koosseisus), olles Isamaaliidu fraktsioonis ning ka Tallinna Linnavolikokku.

Töötas 2004–2012 Õiguskantsleri Kantseleis avalike suhete nõunikuna.[*viide?*]

Töötas 2013–2018 Siseministeeriumi haldusala päästeasutuses Häirekeskus avalike suhete juhina.[*viide?*]

Tunnustus
---------

* 1996 parim eetriajakirjanik
* 1997 aasta ajakirjanik

Isiklikku
---------

Ta on Estonia ooperisolisti Paula Padriku ning draamanäitleja ja raadiodiktor Endel Padriku tütar.
**Gootide reduut** on Põhjasõja ajal Toompea lääneküljel 1704. (1710) aastaks ehitatud Tallinna muldkindlustusvööndi osa. Gootide reduut (rootsi keeles *Redouten Giötha*) kujutas endast viisnurkset muldkindlustust eskarpmüüri ja kaitserinnatisega väliskülgedel, reduudi siseküljel paiknes kahepoolne trepp ja rajatise peale mahtus kümmekond suurtükki. 

Taastatud Tallinna muldkindlustusvööndi Gootide reduut
Tallinna muldkindlustusvöönd enne 1710. aastat
Taastatud Tallinna muldkindlustusvööndi Gootide reduut
Tallinna muldkindlustusvööndi osana planeeriti algselt Götamaa ehk Gootide bastioni, mida aga Põhjasõja tõttu enam ellu ei teostatud. Bastioni ehitust alustati 1690. aastatel, Rootsi riigi kindlustustööde juhi Erik Dahlbergi projekti järgi, kui kaevati lahti pooles ulatuses bastioni eskarpmüüri vundamendikraav, kuid seejärel ehitus peatus. 

Rootsi Sõjamuuseumis säilinud andmete kohaselt valmis reduut 1704. aastal ja kujutas endast viisnurkset muldkindlustust, millele mahtus kümme suurtükki ja mida ümbritses varjatud tee glassiivalliga. Reduudi väliskülgedel oli pinnasega täidetud eskarpmüür ja avatud siseküljel kahepoolne trepp. Reduut sai nime Rootsi lõunaosa ajaloolisest nimetusest Götamaa.

Venemaa keisririigi ajal 1740ndail aastail, täiendati reduuti ja ehitati välja külgnevad muldvallid koos vallikraaviga, mis ulatusid ümber reduudi.

Aastatel 1905–1907 lammutati aga reduudi põhjakülg valli peale viiva jalgtee rajamiseks, üle vallikraavi ehitati sild ja reduudile istutati puid. 1920.–1930. aastatel täideti vallikraav ja osale lagunenud müürist laoti uus fassaad.

2020. aastal avati Toompargis Gootide reduut restaureerituna, millega jõudis lõpule üks oluline osa Snelli tiiki ümbritseva Toompargi korrastamistöödest. Reduudi korrastamise käigus taastati algsel kujul vallid ja seal paiknenud kolm suurtükiambrasuuri, samuti restaureeriti müürid ning paigaldati nendele valgustid.
Gootide reduudi (Nunne 17) restaureerimisprojekti ja tööde järelevalvet teostasid arhitekt Olavi Nõmmik ning restaureerimisettevõte Oma Fassaad OÜ.

Vaata ka
--------

* Tallinna muldkindlustusvöönd

Viited
------

1. ↑  Gootide reduut ja Rootsi bastion. Arhiivsed uuringud, Muinsuskaitseameti digiteeritud arhivaalid (vaadatud 07.11.2021)
2. ↑  Revali muldkindlustused, linnamuuseum.wiseman.ee (vaadatud 07.11.2021)
3. ↑  Täna avati värskelt restaureerituna enam kui 300 aasta vanune Gootide reduut Toompargis, pealinn.ee, 22. detsember 2020
4. ↑  Tallinn tunnustas parimaid restaureerimistöid, kiita said ka elamud, kodu.geenius.ee, 22. juuni 2021
Võduvere Ristamäe Vabadussõja mälestussammasVõduvere Ristamäe Vabadussõja mälestussammas (2023)
**Võduvere Ristamäe Vabadussõja mälestussammas** (ka **Ristamäe lahingu mälestussammas** ja **Ristamäe Vabadussõja mälestussammas**) on Virumaal Ristamäe ja Võduvere küla piiril asuv Vabadussõja Ristamäe lahingus langenutele püstitatud mälestusmärk.

Algne mälestussammas avati 23. juunil 1937. See oli aiaga piiratud platsil, inimesekõrgune punasest graniidist kivi, mis kandis ühel siledakslihvitud küljel kirja Ristamäe-Mäoküla lahingute kohta.

Nõukogude okupatsiooni ajal 18. juunil 1941 see hävitati.

Suvel 1997 pani Võduvere tolleaegne külavanem Kaljo Viise samba asukohta tähistava sildi. Silt asus tegelikust mälestuskivi asukohast paarkümmend meetrit ida pool, sest kunagine asukoht oli kruusakarjääri laienemise tõttu kadunud.

23. juunil 2021 pühitseti sisse uus mälestusmärk. Mälestusmärgi valmistasid ja aitasid püstitada Rakvere Ametikooli poisid. Mälestusmärk koosneb metallkarkassist, millele on valatud peale betoon.

Viited
------

1. 1 2 3  Ain Krillo, Jaak Pihlak, Mati Strauss ja René Viljat. Vabadussõja mälestusmärgid. 1. kd. Keila, 2002. Lk 243
2. 1 2  "Eesti monumentide e-kataloog - Võduvere Ristamäe Vabadussõda". *www.monument.ee*. Vaadatud 17. septembril 2023.
3. 1 2 3  Saul-Gorodilov, Piret (24. juuni 2021). "Võduveres pühitseti võidupühal sisse vabadussõja mälestusmärk". *Virumaa Teataja*. Vaadatud 17. september 2023.
**Vesihobulased** (*Gomphidae*) on kiililiste seltsi kuuluv kiilide sugukond.

Kirjeldus
---------

Tiivakolmnurgad on neil ees-ja tagatiibadel sarnased, pikisuunas välja venitatud, silmad ei puutu kokku. Nende valmikud on kiire lennuga ja lendavad peamiselt vooluvete läheduses.

Vastsed on lameda, karvase keha ning neljalüliliste tundlatega. Vastsed on reofiilid, eelistavad elupaikadena hõreda taimestikuga, kruusaseid või õhukese mudakihiga vooluveekogusid. Vastseiga kõigub liigist olenevalt kahest kuni nelja aastani.

Liigid
------

"Fauna Europaea" andmetel esineb Euroopas vesihobulaste sugukonnast 12 liiki, millest Eestis elavad:

* näps-vesihobu (*Onychogomphus forcipatus*)
* rohe-vesihobu (*Ophiogomphus cecilia*)
* ida-vesihobu (*Gomphus flavipes*)
* harilik-vesihobu (*Gomphus vulgatissimus*)

Galerii
-------

* 
* Ophiogomphus cecilia Rohe-vesihobu*Ophiogomphus cecilia* Rohe-vesihobu
* Onychogomphus forcipatus isaneOnychogomphus forcipatus isane
* Gomphus PulchellusGomphus Pulchellus
* Gomphus vulgatissimus harilik-vesihobu*Gomphus vulgatissimus* harilik-vesihobu
* Austrogomphus gueriniAustrogomphus guerini

Viited
------

1. ↑
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib limonaadi maskotist; limonaadi kohta vaata artiklit Limpa limonaad.* |

---

Limonaadipõrsas Viru Keskuse pannkoogirestorani "BannCook" seintel, 2007.
**Limpa** on Eesti limonaadi maskott ehk limonaadipõrsas. Seda hakkas karastusjookide tootja A Le Coq kasutama traditsioonilise limonaadi turustamisel 2001. aastal. Limpa autor on kunstnik Anni Mäger. 

Turustamise eesmärgil on Limpa kujutist kasutatud nii toitlustusasutustes (*vt pilt*) kui ka näiteks mobiiltelefonidel.

Kasutamine kultuuris
--------------------

2004. aastal ilmus kirjastuses Varrak Andrus Kivirähki lasteraamat "Limpa ja mereröövlid", kus Limpa seikleb koos kahe sõbra Limmo ja Limmaga. Raamatu loo põhjal on Limpast loodud mitu teatrilavastust.

Viited
------

1. ↑  Gorski, Jevgenija (11. detsember 2006). "В BannCook!". *Molodjož Estonii* (vene keeles). Vaadatud 18. detsembril 2016.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: tundmatu keel (link)
2. ↑  Limonaadi ajalugu. Limpa limonaadi veebisait.
**Luureteave avalikust allikast** (inglise keeles *open-source intelligence*, lühendatult **OSINT**) on "luureteave, mille aluseks on nii avalikult kättesaadav kui ka muu salastamata, kuid piiratud leviku või ligipääsuga ametkondlik informatsioon".

Avalikud allikad võivad pakkuda mitmesugust luure seisukohalt vajalikku teavet. Suletud ühiskondade puhul võidakse avalike allikate (näiteks ajalehed, biograafilised andmed) põhjal jälgida sealset kaadripoliitikat (ametikõrgendused ja -kaotused, ümbersuunamised jne), et selgitada välja võtmeisikute omavahelisi suhteid ja nende üldist positsiooni võimuhierarhias.

On vaieldud, kuivõrd oluliseks tuleks avalikke allikaid luure seisukohalt pidada. Abram Shulsky ja Gary J. Schmitt osutavad, et levinud arvamuse kohaselt võib avalikest allikatest saadud teave näiteks pakkuda olulist konteksti ja tausta, kuid võtmetähtsusega faktid võivad olla hangitavad ainult mitteavalikest kanalitest, inimluure või tehniliste vahendite kaudu. Samas on näiteks Ameerika Ühendriikide ajaloolane Sherman Kent pidanud avalikke allikaid välisluureinfo hankimisel väga oluliseks.

Viited
------

1. 1 2  "OSINT". *sonaveeb.ee*. EKI | Sõnaveeb | Militerm | sõjanduse, julgeoleku- ja kaitsepoliitika terminibaas. Vaadatud 22. oktoobril 2023.
2. ↑  "open source intelligence | leheluure". *cyber.ee*. Cybernetica AS. Vaadatud 22. oktoobril 2023. olemus // teabe (näiliselt salajase) kogumine ja tuletamine avalikest allikatest, sealhulgas ajalehtedest
3. ↑  Abram N. Shulsky & Gary J. Schmitt (2013). *Varjatud sõda. Sissevaade luureteenistuse maailma*. HEA LUGU. lk 75. ISBN 9789949538102
4. ↑  Shulsky & Schmitt 2013, lk 73.

Välislingid
-----------

* Jhon Herrera, Paulo Alonso Gaona-García, Salvador Sánchez-Alonso. Open-Source Intelligence Educational Resources: A Visual Perspective Analysis. ResearchGate, oktoober 2020. DOI:10.3390/app10217617
* Open-source intelligence – it’s incredible what you can find from public sources. nixu.com, 8. aprill 2020
* What Is Open Source Intelligence and How Is it Used? recordedfuture.com, 19. veebruar 2022
|  |  |
| --- | --- |
|  | **See artikkel on esitatud kustutamiseks.**
Põhjus: **tähelepanuväärsus tõestamata** 
Lisateavet võid leida arutelu- või ajalooleheküljelt. Vaata ka: Vikipeedia:Artiklite kustutamise kord. Kustutamisettepaneku saad vaidlustada arutelulehel. |



Jälgi Rando tegemisi Twitteris: @RooseRando

Rando Roose - Eesti korvpallur (1,86cm/ 66kg)
sündinud 19.06.2004, Tallinn, Eesti

ema- Margit Roose (endine Teeääre)

isa- Marno Roose

Õde- Nataly Roose

at Kaunas Zalgiris (Lithuania)at College basketball (Italy)
Treeningud:

2007- 2011 Audentese Spordikool Mudilaste ÜKE

2011- 2020 Korvpalliklubi Viimsi (Eesti)- treenerid: Sulev Särekanno, Zilvinas Strazdas, Valdo Lips

2020- 2022 Kaunase Žalgiris (Leedu)- treener: Edgaras Voronovas

2022- 2023 Pallacanestro College Basketball (Itaalia)- treener Alex Sarama

2023-2024 BC Viimsi (Eesti) -treener Dmytro Kolomyichenko

Õpingud:

1-6 klass - Merivälja kool (2011-2017)

7-9 klass - Rocca-al-Mare kool (2017-2020)

10 klass - Kuristiku gümnaasium (2020/2021)

11 klass - Kehta Kutsehariduskeskus e-gümnaasium (2021/2022)

12 klass - Kehtna Kutsehariduskeskus e-gümnaasium (2022/2023)

  

Vaata lisaks Youtube: Rando Roose (@randoroose9237)
**Keemilise ja Bioloogilise Füüsika Instituut** (lühend **KBFI**; inglise keeles *National Institute of Chemical Physics and Biophysics*, lühendatult *NICPB*) on Eesti avalik-õiguslik juriidiline isik, mis teeb alusuuringuid ja rakendusuuringuid. Instituut asub Tallinnas aadressil Akadeemia tee 23.

Ajalugu
-------

KBFI loodi 11. novembril 1979, kui ühise rühma lõid Füüsika Instituudi molekulaarbioloogia rühm ja ENSV TA Küberneetika Instituudi füüsika ja biokeemia sektor. Reaalselt asus KBFI tööle Teaduste Akadeemia instituudina 1980. aastal. Rahvasuus nimetati seda Lippmaa instituudiks, sest selle rajaja ja esimene direktor (1982–2001) oli Endel Lippmaa. 

Aastatel 2001–2006 oli instituudi direktor Ago Samoson ja aastatel 2006–2016 Raivo Stern. 2016. aastast on KBFI direktor Urmas Nagel.

Kui Eesti Teaduste Akadeemia instituudid liideti enamasti 1990. aastatel ülikoolidega, siis ühena vähestest jäi KBFI riiklikuks avalik-õiguslikuks uurimisinstituudiks, millise staatuse tagas aastal 1998 Riigikogus vastu võetud Keemilise ja Bioloogilise Füüsika Instituudi seadus.

Tegevus
-------

KBFI teadusliku tegevuse põhirõhk on suunatud moodsate füüsikaliste meetodite rakendamisele füüsikas, keemias ja biokeemias:

1. madalatemperatuurne füüsika
2. keemiline füüsika
3. kõrge energia füüsika
4. molekulaarne neurobioloogia
5. vähibioloogia molekulaarsed mehhanismid
6. molekulaardiagnostika
7. taimede geenitehnoloogia
8. taimede viroloogia
9. raku energeetiline metabolism ja regulatsioon
10. immunoloogia
11. biomakromolekulide struktuuri analüüs

KBFI tegeleb geeni- ja biotehnoloogia, keskkonnatehnoloogia ja informaatika uusimate teadussuundade alal.

KBFI laboratooriumid:

* Keemilise füüsika laboratoorium
* Keskkonnatoksikoloogia laboratoorium
* Bioorgaanilise keemia laboratoorium (kõrge energia ja arvutusfüüsika laboratoorium)
* Keemilise bioloogia laboratoorium (endine bioenergeetika laboratoorium)

Keemilise ja Bioloogilise Füüsika Instituudis asus (2001–2007):

* Analüütilise spektromeetria tippkeskus

### John Ellise uurimisrühm

Tuntud teadlane Londoni Kuningliku Seltsi liige John Ellis kutsuti 2017. aastal KBFI-isse oma uurimisrühma looma. Ellis nõustus ja asus teadusprojekti "Beyond the Standard Model of Particle Physics" ('elementaarosakeste standardmudeli edasiarendused'; 2017–2022) vastatavaks täitjaks. Projekti uurimistoetuse kogusumma on 0,75 miljonit eurot. Projekti on kaasatud 11 KBFI teadlast.

Viited
------

1. ↑  Margus Maidla. Akadeemiline Keskus. Nii mõnigi peab Endel Lippmaad Eesti rahva auks, mõistuseks ja südametunnistuseks. Margus Maidla käis lugupeetavaga kohtumas Kes-kus.ee, 05.12.2008.

Välislingid
-----------

* Asutuse koduleht.
* Keemilise ja Bioloogilise Füüsika Instituudi seadus. Riigi Teataja (RT I 1998, 101, 1664). Vastu võetud 29.10.1998
Moetahvel ajakirjast "Journal des Luxus und der Moden" 1786. Tekstis selgitus: "Naine kleidis *à la Turque*, peas sulgede ja lintidega kaunistatud kübar *à la nouvelle Omphale*, 'anneaux unis' kõrvarõngastega. Kaela ja rinda katab ees asuva lehviga fišüü. Kleit on valmistatud *nacarat*-värvi atlassist või siidtaftist. Volangiga seelik ja pihik valgest siidtaftist. Vasakul käel käevõru ja paremas peos tihedalt kokkuvolditud lehvik."
***Nacarat*** [nakaʀa] on prantsuskeelsetes tekstides esinev vanaaegne, tänapäeval harva kasutatav värvinimetus, mis tähistab roosakaspunast kuni punakasoranži värvust. Nimetus on tähenduselt pigem hinnalisele materjalile ja selle sädelevale helgile viitav. Värvinimetust kasutati eelkõige moes, eriti 18. sajandi lõpul ja direktooriumistiili perioodil ja 19. sajandi algul; tänapäeval ka kosmeetikatoodete värvuse tähistamiseks.

Kirjeldus
---------

*Nacarat* '​ tooni täpne määratlus oli juba 18.–19. sajandi tekstides vaid ligikaudne. Sõna esineb ka varem, 17. sajandi allikates, näiteks 1663. aastal välja antud prantsuse-itaalia sõnastikus, kus seda kirjeldatakse oranži taolisena "spezie di colore come rancio".

Etümoloogia
-----------

Sõna on seletatud hispaaniakeelse *nacarado* 'pärlmutter' kaudu, teistel andmetel araabiakeelse sõnaga *nakarat*, mis tähistab mingit punast värvitaime[*viide?*].

Viited
------

1. ↑  Couleurs #N. - code-couleur.com
2. ↑
3. ↑  Nacarat. – Collins English Dictionary
4. ↑  Nacarat. – Centre National de Ressources Textuelles et Lexicales
5. ↑  Costume du Directoire Excécutif (costume ordinaire). – Bibliotheque numerique du Limousin
6. ↑  D. Waquet. Costumes et vêtements sous le Directoire. Signes politiques ou effets de mode? – Cahiers d'histoire. Revue d'histoire critique, № 129, 2015
7. ↑  J. Paillot de Montabert. Traité complet de la peinture. T. 7 / par M. Paillot de Montabert. Paris, 1829–1851, lk 377–378
8. ↑  Nacarat. – Centre National de Ressources Textuelles et Lexicales
9. ↑  A. Oudin. Dictionnaire italien et françois. Partie 2. A. de Sommaville (Paris), 1663
10. ↑  Nacarat. - Merriam-Webster Dictionary
Štokmani maardla asukoht
**Štokmani gaasimaardla** (vene keeles Штокмановское месторождение) on Barentsi meres 600 kilomeetrit Koola poolsaarest põhja pool asuv gaasileiukoht, mille Venemaa lootis esialgu tarvitusele võtta 2013.–2015. aastal. Gaasiväli on üks maailma suuremaid, selle varusid hinnatakse 3,8 triljonile kuupmeetrile.

Venemaa gaasiliidu juht Valeri Jazev on tunnistas 2008. aasta sügisel, et seoses globaalse finantskriisiga võib maardla kasutuselevõtt lükkuda plaanitust hilisemale ajale. 2010. aasta veebruaris teatas Gazprom seoses nõudluse vähenemisega Euroopas ja kildagaasi võidukäiguga Ameerika Ühendriikides, et lükkab Štokmani maardla tarvituselevõtu edasi 2016. aastasse. 

Maardla avastati 1988. aastal ja nimetati saksa päritolu nõukogude geofüüsiku Vladimir Štokmani järgi. Arendamist takistasid ekstreemsed arktilised tingimused ja sügav meri (enam kui 300 meetrit).

Štokmani gaasi kavatseti esialgu müüa veeldatud kujul USA turule. Hiljem teatas Gazprom, et suurem osa müüakse hoopis Euroopasse, transpordiks kasutatakse Nord Streami torujuhet.
Veeldatud gaasi tootmist kavatseti uue plaani järgi alustada 2014. aastal, rajades selleks tehase Murmanskist 100 kilomeetrit kirdes asuvasse Teribjorka külasse. Seoses nõudluse vähenemisega maailmaturul on tehase rajamine muutunud küsitavaks.

Štokmani leiukoha arendamiseks on kavatsetud kasutusele võtta ujuvtuumaelektrijaam.

Maardla gaasitootmisõigused kuuluvad Gazpromi tütarettevõttele Sevmorneftegaz.

Infrastruktuuri ehitamise ja opereerimisega tegelev ettevõte on Shtokman Development AG, milles Gazpromil on 51% osalus, 25% kuulub Prantsusmaa ettevõttele Total ja 24% Norra Statoilile. Venelastel endil pole maardla arendamiseks avameretehnoloogiat. Vähemusosanikud on aga kohustatud oma osaluse 25 aasta möödumisel maardla tootmiskõlbulikkuse saavutamisest Gazpromile loovutama.

Viited
------

1. ↑  "Moskva viitas raskustele Nord Streami rahastamisel" Postimees, 28. oktoober 2008

Välislingid
-----------

* Штокмановский проект Gazpromi kodulehel
**Mullatüüp** on muldade klassifikatsiooni põhiühik. Ühe mullatüübi alla kuuluvad mullad, mida iseloomustab teatud kindla mullatekkeprotsessi suund.

Iga muld kuulub kindlale mullatüübile, mida iseloomustab kindel omaduste kogum. Aga see mõiste on abstraktne ja looduses mullatüübid puuduvad, vaid esinevad mingit mullatüübi hulka kuuluvad mullad. 

Mullatüübi määramiseks kasutatakse enamasti tunnuseid, mis on mullatekkeprotsesside tulemus (nagu Saksamaa muldade süstemaatikas). Muudes süsteemides kasutatakse nii mullatekkepõhiseid kui ka lähtekivimiga seotud tunnuseid (nagu USDA *Soil Taxonomy* ja Muldade liigitamine WRB järgi). Mõnedes süsteemides pole tähtis, kas mulla omadused on mullatekkeprotsesside tulemus või mitte (nagu Austraalia muldade klassifikatsioon).

Mullatüübi määramiseks võiks olla mugav mullahorisontide arvestamine, aga pole see alati võimalik, sest mullatekke algfaasis võivad nad puududa. Mõnede mullatüüpide määramisel on mugavam arvestada muldade mõningaid omadusi, mis on kogu mullaprofiilile iseloomulikud. Näiteks *Arenosols* rühma koosseisu kuuluvaid muldi määratakse liiva sisalduse järgi. Paljude muldade areng toimub inimtegevuse mõjul.

Vaata ka
--------

* Mulla klassifikatsioon

Viited
------

1. ↑  Alar Astover. Eesti mullastik ja muldade kasutussobivus. Tartu, 2005.
**Aleksander Tois** (27. september 1897 Sindi – 25. juuni 1982) oli Eesti metallitööline ja poliitik.

Ta osales Esimeses maailmasõjas ja vabatahtlikuna Vabadussõjas. Töötas 1921–1930 Arsenalis ja alates 1930. aastast AS Franz Krullis, kus oli töölisvanem ja käitisnõukogu liige. Eesti Vabadussõjalaste liidu Tallinna osakonna juhatuse liige. 1934. aastal kandideeris ta Vabadussõjalaste Rahvaliikumise Tallinna linnavolikogu valimistel (271. kolmikus koos Alfred Alliku ja August Lauferiga) ja oli üks 77 hääleõiguslikust kodanikust, kes kirjutas alla Andres Larka riigivanema kandidaadi esitamiskirjale. 1938. aastal kandideeris ta I Riigivolikogu valimistel 2. valimisringkonnas ja sai 1141 häält.

Arreteeriti NKVD poolt Tallinnas. Viibis Sverdlovski oblastis Vosturallagis ja Sevurallagis, pärast karistuse kandmist 1951 saadeti asumisele Novosibirski oblastisse. 1953 lubati asuda Kilmezi abikaasa juurde, vabastati asumiselt 3. mail 1956. Vaps.

Aleksander Tois on maetud Sindi uuele kalmistule.

Viited
------

1. 1 2  Kalmistute register HAUDI
2. ↑
3. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 7. märts 2014. Vaadatud 10. novembril 2013.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)