recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Carl Johannes Masing** (ka **Karl Johannes Masing**; 9. oktoober 1811 Rakvere – 22. veebruar 1878 Peterburi) oli Eesti vaimulik.

Õppis aastatel 1823–1831 Tallinna kubermangugümnaasiumis ja 1832–1834 Tartu Ülikoolis usuteaduskonnas. Ordineeriti õpetajaks 20. novembril 1835 Kuressaares.

Oli aastatel 1835–1860 Mustjala Anna koguduse õpetaja ja 1860–1878 Peterburi Mihkli koguduse õpetaja.

Masing oli agar haridustegelane oma kogudustes ja esines silmapaistvalt vaimuliku kirjanduse alal. Kirjutas õigeusku siirdumise vastase lendlehe.

Kirjandus
---------

Isiklikku
---------

Tema poeg Albert Ludwig Immanuel Masing oli Peterburis luteri pastor (saksa-vene Maria koguduses), poeg Gotthilf Leonhard Masing oli slaavi keelte professor Tartu Ülikoolis. Vend Ferdinand Magnus Masing oli luteri pastor Samaras ja hiljem Jämaja Kolmainu koguduses. Pojatütre mees (Gotthilf Leonhardi väimees) Hermann Johannes Ederberg oli Hargla ja Koeru koguduse pastor. Pojapoeg (Albert Ludwig Immanueli poeg) Johannes Konstantin Masing oli luteri pastor Peterburis (saksa-vene Maria koguduses).

Viited
------

1. ↑  Erik Amburger "Die Pastoren der evangelischen Kirchen Rußlands" vom Ende des 16. Jahrhunderts bis 1937 Ein biographisches Lexikon Institut Nordostdeutsches Kulturwerk Martin Luther Verlag 1998
2. ↑  Eesti Biograafiline Leksikon K./Ü. Loodus, Tartus, 1926-1929

Välislingid
-----------

* Carl Johannes Masing Eesti vanema kirjanduse digitaalses tekstikogus EEVA
**Udo Parrest** (kuni 08.09.1937 **Udo Paukson**) (21. aprill 1908 Tartu – 29. veebruar 1944 Vepsküla) oli Eesti sõjaväelane (kapten, 1940) ja Teises maailmasõjas 43. SS-vabatahtlike rügemendi ja 46. Relva-SS Grenaderirügemendi pataljoniülem (SS-Sturmbannführer).

Udo Parrest teenis Eesti kaitseväes, nooremleitnandina (1928) ja leitnandina (1932) 3. Üksikus Jalaväepataljonis. 08.09.1937. aastal eestistas perekonnanime Udo Paukson -> Udo Parrest.

Kõrgema Sõjakooli lõpetamise järel jätkas teenistust Sõjavägede Staabi, V osakonna (mobilisatsiooniosakond), A jaoskonnas ülema abina, ülendati 16.02.1940 kapteniks.

Teise maailmasõja alguses ja Saksa okupatsiooni ajal Eestis teenis ta 1942. aastal Eesti Julgeolekupolitsei ja SD personali- ja väljõppeteenistuses. 

1943. aasta novembrist nimetati U. Parrest 3. Eesti SS-vabatahtlike brigaadi 43. SS-vabatahtlike rügemendi II Pataljoni ja hiljem I Pataljoni ülemaks. Novembris 1943 nimetati rügement ümber 46. Relva-SS-i grenaderirügemendiks, mis allutati jaanuaris 1944 20. Eesti SS-vabatahtlike diviisile.

Udo Parrest langes 1944. aasta 29. veebruaril Vepsküla juures, Punaarmee vägede sillapea likvideerimisel.

Viited
------

1. ↑  "82 RAUDRISTI EESTI BRIGAADILE". *Postimees (1886-1944)*. 12. veebruar 1944. Vaadatud 23.03.2019.
2. ↑  Udo Parrest, EESTI SÕJAMUUSEUM - KINDRAL LAIDONERI MUUSEUM. EESTI OHVITSERID 1918-1940.

Välislingid
-----------

* Udo Parrest, EESTI SÕJAMUUSEUM - KINDRAL LAIDONERI MUUSEUM. EESTI OHVITSERID 1918-1940.
|  |
| --- |
|  |
| Medalikohad |
| Aafrika rahvaste karikavõistlused |
| **Pronks** | 2022 | jalgpall |

**Pierre Kunde Malong** (sündinud 26. juulil 1995 Limbes) on Kameruni jalgpallur, kes mängib keskpoolkaitsjana Kreeka kõrgliigaklubis Olympiakós ja Kameruni jalgpallikoondises.

Ta alustas klubikarjääri Hispaania klubis Alcobendas. 2013. aastal liitus ta Madridi Atléticoga. Alates hooajast 2014/15 mängis ta klubi reservmeeskonnas. Hooajal 2016/17 oli ta laenul Hispaania tugevuselt kolmanda liiga klubis Extremadura ja hooajal 2017/18 Hispaania esiliigaklubis Granada.

2018. aasta juulis sõlmis Kunde nelja-aastase lepingu Saksamaa kõrgliigaklubiga 1. FSV Mainz 05.

2021. aasta juunis sõlmis ta kolmeaastase lepingu Olympiakósega. Hooajal 2021/22 tuli ta Olympiakósega Kreeka meistriks.

Kameruni jalgpallikoondises debüteeris Kunde 27. mail 2018 sõprusmängus Burkina Faso vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 26. märtsil 2021 Aafrika rahvaste karikavõistluste valikmängus Roheneemesaarte vastu. Ta on kuulunud Kameruni koondisse 2019. ja 2022. aasta Aafrika rahvaste karikavõistlustel ning 2022. aasta maailmameistrivõistlustel.

Viited
------

1. ↑   (vaadatud 29.11.2022)

| * v
* r
Kameruni koondis  –  2022. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused |
| --- |
| 

* 1 Ngapandouetnbu
* 2 Mbekeli
* 3 Nkoulou
* 4 Wooh
* 5 Ondoua
* 6 Ngamaleu
* 7 Nkoudou
* 8 Zambo Anguissa
* 9 Nsame
* 10 Aboubakar (c)
* 11 Bassogog
* 12 Toko Ekambi
* 13 Choupo-Moting
* 14 Gouet
* 15 Kunde
* 16 Epassy
* 17 Mbaizo
* 18 Hongla
* 19 Fai
* 20 Mbeumo
* 21 Castelletto
* 22 Ntcham
* 23 Onana
* 24 Ebosse
* 25 Nouhou
* 26 Marou
* Treener: Song

 | Kamerun |
Keila juga suvel 2011
Droonivideo Keila joast ja ümbruskonnast 2022. aasta juunis
Keila juga koos hüdroelektrijaamaga
**Keila juga** on juga Harju maakonnas Lääne-Harju vallas Keila-Joa alevikus.

Keila juga asub Keila jõel. See on tekkinud paika, kus jõgi jõuab Keila-Joa klindilaheni.

See on 6 m kõrgune ja 60...70 m laiune ning on Eesti jugadest võimsuselt Narva ja Jägala joa järel kolmas. 

Joaastangus paljanduvad ülemises osas Kunda lademe lubjakivid. Alumise osa moodustab Hunnebergi lademe glaukoniitliivakivi.

Galerii
-------

* Keila juga 2016Keila juga 2016
* Keila jugaKeila juga
* Keila juga 2008Keila juga 2008
* Keila juga 19. sajandilKeila juga 19. sajandil
* Keila juga aprillis 2010Keila juga aprillis 2010
* Keila Juga öösKeila Juga öös
* Keila Juga öös IIKeila Juga öös II
* Keila Juga öös IIIKeila Juga öös III

Vaata ka
--------

* Eesti jugade loend
* Keila-Joa hüdroelektrijaam

Viited
------

1. ↑  Kalle Suuroja *Põhja-Eesti klint Eesti looduse sümbol*, Tallinn 2006, lk. 95

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Keila juga** |

* Keila juga keskkonnaportaalis
* Pilt Keila joast 19. sajandil
* 360° aeropanoraam / aerofoto
* virtuaaltuur e. virtuaalgiid faktide ja linkidega muinsuskaitsealustele hoonetele ja loodusobjektidele
* keila-joa.info virtuaaltuur
**Udo Petersoo** (8. mai 1934 Tallinn – 14. mai 2006 Mississauga, Ontario, Kanada) oli Eesti Evangeeliumi Luteriusu Kiriku peapiiskop aastail 1990–2006.

Nõukogude okupatsiooni eel siirdus ta koos vanematega pagulusse Rootsi, hiljem Kanadasse.

Udo Petersoo on lõpetanud Waterloo Luterliku Ülikooli, Waterloo Luterliku Seminari ja Toronto Ülikooli Pedagoogiumi, omandades teoloogilise ja pedagoogilise kõrghariduse. Ta oli Eesti Üliõpilaste Seltsi auvilistlane (1995).

Pärast ülikooli lõpetamist töötas ta 17 aastat kooliõpetajana. Aastail 1973–1981 oli ta Eestlaste Kesknõukogu Kanadas esimees.

Udo Petersoo ordineeriti vaimulikuks 1975. aastal. Ta teenis üle 30 aasta väliseesti kogudusi. 1987. aastal valiti ta E.E.L.K. Kanada praostkonna praostiks ja E.E.L.K. Konsistooriumi assessoriks. 9. detsembril 1990 pühitses peapiiskop Konrad Veem Udo Petersoo Toronto Vana-Andrese kirikus Eesti Evangeeliumi Luteriusu Kiriku peapiiskopiks.

Tunnustus
---------

* 2000 Valgetähe IV klassi teenetemärk

Isiklikku
---------

Tema isa Elmar Petersoo oli Jõelähtme koguduse pastor.

Viited
------

1. ↑  Auvilistlased Eesti Üliõpilaste Selts

Välislingid
-----------

* TLÜAR väliseesti isikud
* Udo Petersoo kõne Eesti Vabariigi 71. aastapäeva tähistamisel Torontos (kõne algus 01:56)
Ratasrist endisaegsel Keila kalmistul (juuni 2011)
**Keila (vana) kalmistu** on endine kalmistu Harju maakonnas Keilas.

Kalmistu rajati 1823. aastal seetõttu, et Keila kirikuaed, Keila kiriku juures oli jäänud kitsaks. Hiljem laiendati seda aastatel 1849 ja 1872. 

Kalmistu sai täis Teise maailmasõja ajal. Üksikuid matuseid oli veel pärast 1945. aastat.

1966. aastal hävitati mahajäetud kalmistu buldooseriga tasandades ja muudeti pargiks, mille nimeks sai Alice Tisleri nimeline park. Hiljem ehitati sinna veetorn, selle ehituse tõttu kaevati üles mitmed hauad. Tühi veetorn lammutati 2016. aastal. 

Juunis 1991 avati kalmistu mälestuseks rist. Pärast Eesti iseseisvuse taastamist nimetati park ümber **Keskpargiks**. Pargi kohal olnud endine kalmistu tunnistati 2006. aastal kultuurimälestiseks.

Viited
------

1. 1 2  Keila kalmistu kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 4. august 2021)

Välislingid
-----------

* Keila kalmistu kultuurimälestiste riiklikus registris
* I maailmasõjas hukkunute ühishaud kultuurimälestiste riiklikus registris
* II maailmasõjas hukkunute ühishaud kultuurimälestiste riiklikus registris
**Jeji keel** (varasemad eestikeelsed nimetused *jeje keel*, *vajeje keel*, *jeje-guba keel*) on Namiibias ja Botswanas räägitav Benue-Kongo keelkonda bantu keelte R-rühma kuuluv keel. Seda kõneleb 24 000 inimest, kellest UNESCO andmetel 20 000 elab Botswanas. WOLP (World Oral Literature Project) järgi räägib jeji keelt aga 25 200 inimest. Etniline populatsioon Botswanas on 47 000.

Jeji keelt on mõjutanud juu keel. Jeji keeles on teiste bantu keeltega võrreldes kõige rohkem imihäälikuid: hammashäälikud (dentaalid), hammasvallhäälikud (alveolaarid), kõvasuulaehäälikud (palataalid) ja külghäälikud (lateraalid). Jeji keelt räägitakse kahes Aafrika piirkonnas, suurim kõnelejate grupp elab Okavango delta lähedal, mis on Põhja-Botswanas ja tuntud Ngamilandina. Jeji keelt eelistavad tavakõnes vaid vanemad rääkijad, lastele õpetatakse seda mõnes üksikus külas. Samas oskavad jeji keeles kirjutada 15–29-aastastest elanikest 95%. Kirjutamisel kasutatakse ladina tähestikku.

### Imihäälikud

Tabel 1. Sommer & Voßen (1992) uuringute käigus leitud imihäälikud

| Imihäälik | Kirjeldus |
| --- | --- |
| ǂʰ | hõngushäälik |
| ǂ | teenuisklusiil |
| ᶢǂ | heliline häälik |
| ᵑǂ | ninahäälik |
| ŋᶢǂ | prenasaalne häälik |
| ǂʔ | glottaliseerunud |
| ŋǂʔ | nasaalne ejektiiv |
| ǂχ | uvulaarne frikatiiv |
| ǂqʼ | uvulaarne ejektiiv |

Tabel 2. Fulop *et al.* (2002) uuringute käigus leitud imihäälikud

| Imihäälik | Kirjeldus |
| --- | --- |
| ǂʰ | hõngushäälik |
| ǂ | pikad ja peened vokaalid |
| ᶢǂ | helitu häälik |
| ᵑǂ | ninahäälik |
| ǂʔ | glottised |
| ǂqʼ | uvulaarne ejektiiv |

Tabel 3. Miller (2011) ühisuuringute käigus leitud imihäälikud

| Imihäälik | Kirjeldus |
| --- | --- |
| ǂʰ | hõngushäälik |
| ǂ | pikad ja peened vokaalid |
| ᶢǂ | heliline häälik |
| ᵑǂ | ninahäälik |
| ǂʔ | glottised |
| ᵑ̊ǂʔ | glottiseeritud ninahäälik |
| ǂ͡qχ | lingvopulmonaalne häälik |
| ǂ͡qχʼ | lingvaglotaalne häälik |

### Piirkond

Jeji keelt kõneldakse loode piirkonnas: Mauri Shorobest Mababeni, Sankoyo, Daunara, Nokaneng, Gumare, Sepopo, Ikoga, Shakawe ja Seronga. Samuti keskpiirkonnas: Lerihakane, Xumu, Rakopa, Motopi ja ka Namiibias.

### Tüpoloogia

Jeji keeles on neli prefiksit ja üks sufiks. Verbi afiksid märgivad isikuid, numbreid ja sugusid, nimisõna afiksid aga käänet. Jeji keel on atonaalne. Põhisõnajärg keeles on SVO ehk subjekt-verb-objekt. Aafrika keeltes kasutatakse väga palju konsonante. Paljud bantu keeled, sh jeji, on tuntud selle poolest, et konsonantide hulka on suurendatud, laenates imihäälikuid ja helisid, mida tavaliselt Khoisani rühmas ei kasutata. Täishäälikuid on jeji keeles 5-6. Silbisüsteem on mõõdukalt keeruline.

### Murded

Shirwanga keel pole väga lähedalt jeji keelega seotud, leksikaalseid sarnasusi on lujana keelega 47% ja herero keelega 30%.

Vaata ka
--------

* Jejid

Viited
------

1. ↑  Linguae
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
**Konsap** on eesti perekonnanimi.

Statistika
----------

2022. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Konsap 140 inimesel: 77 mehel ja 63 naisel. Perekonnanimede levikult oli Konsap meeste puhul 1166. kohal ja naiste puhul 1730. kohal.

Konsap oli kõige levinum perekonnanimi vanuserühmas 75–79 aastat, kus neid on 10 000 elaniku kohta 1,60. Nimi oli kõige sagedasem Põlva maakonnas, kus sellist nime kandis maakonna 10 000 elaniku kohta keskmiselt 15,95 inimest.

19. sajandi algul pandi pärisorjusest vabastamise käigus Võrumaal Räpina kihelkonnas Ruusa mõisavallas talupojale nimeks Konsap.

Nimede eestistamise käigus loobuti 1935. ja 1940. aastal nimest Konsap 2 korral, kui võeti uueks nimeks Kiveste ja Valjala.

Nime kandjaid
-------------

* Edgar-Johannes Konsap, eesti sõjaväelane (1913–1941)
* Linda Konsap, eesti näitleja ja tantsija (1908–1993)
* Voldemar Konsap, eesti koorijuht, muusikapedagoog, helilooja ja orkestrant (1902–1976)

Viited
------

1. ↑  Statistikaamet: Nimede statistika (vaadatud 23.08.2022)
2. ↑  Onomastika andmebaas. Nimede panemine (algne nimekuju): Konsap.
3. ↑  Onomastika andmebaas. Nimede eestistamine: (vana nimekuju): Konsap.

Välislingid
-----------

* Konsap statistikaameti andmebaasis
**Jehoova** on Jumala nime Jahve (YHWH; JHWH; JHVH; יהוה) üks hääldusvariante, mille tunnustamise lõpetasid keeleteadlased 20. sajandil. 

Nimi *Jehoova* tekkis piiblitõlgetesse sellepärast, et judaismis on nime *JHVH* hääldamine keelatud. JHVH hääldamisel kasutatakse pigem nime Jahve, kuna vana testamendi tekstides on ka teisi sedalaadi vorme (nt Jah, Jaah). 

Hääldus *jehoova* on oletuslik. Seepärast ei saa ka väita, et vanemates piiblitõlgetes olev Jumala nimekuju *Jehoova* oleks täpne. Uuemates ristiusukiriku tõlgetes kasutatakse JHVH või Jehoova asemel Issand.

Sellegipoolest pole piiblis nime JHVH hääldamine keelatud. Seda nime tohib kasutada, kuid mitte asjatult. Sama kehtib häälduse *jehoova* kohta. 

Tegemist on kahe erineva sõna häälikute kombinatsiooniga. JHVH kohal öeldakse juudi pärimuse kohaselt *Adonai* ('mu Isand'). Nime יהוה kohale paigutatakse tekstis sõna *Adonai* vokaalimärgid, et lugejale meenuks öelda *Adonai*. Kui lugeda nime יהוה nende vokaalimärkidega, saadaksegi *Jehoova*. 

Jehoova tunnistajad on võtnud omale nimetuse kirjakoha Jesaja 43:10 põhjal, kus on sõnad "Teie olete minu tunnistajad, ütleb Jehoova" (1968. aasta piiblitõlge).
Pierre Gringoire'i Narride Ema tegelaskuju
Pierre Gringoire'i kujutis reljeefil Caenis Prantsusmaal
**Pierre Gringoire** (prantsuse hääldus [pjɛʁ ɡʁɛ̃ɡɔʁ]; u 1475 Normandia – 1538 Lorraine) oli Prantsusmaa luuletaja ja näitekirjanik.

Elu ja looming
--------------

Pierre Gringoire (sünninimega Gringon, mille ta ise hiljem muutis) sündis Normandias Thury-Harcourtis, kuid täpsem sünnikoht ja aeg pole teada.

Aastail 1506–1512 tegutses ta näitekirjaniku ja näitleja ning etenduste korraldajana Pariisis. Tema esimene teos, allegooriline poeem "Le Chasteau de Labour" ilmus juba 1499. aastal, kuid rohkem on tuntud tema Pariisi-perioodi satiirilised luuletused ja näitemängud (sotiid), mille ta kirjutas komöödiatrupile Confrérie des Enfants Sans Souci ehk Sots ('narrid'). Kirjanik sai kuningas Louis XII soosikuks; kuningas lasi trupil oma etteastetes heita nalja paavsti ja kiriku üle. Gringore kirjutas mitu salvavat näidendit paavst Julius II kohta, näiteks "La Chasse du cerf des cerfs" (1510), milles sõna *cerf* 'hirv' ja *cerf des cerfs* viitab paavsti tiitlile *servus servorum*, ja 1511. aastal valminud triloogia "Le Jeu du Prince des Sots et Mère Sotte" ('mäng narride vürstist ja narride emast'). Viimases kujutab Mère Sotte'i ehk Narride Ema tegelaskuju paavste või kirikut laiemalt.

1514. aastal kirjutas ta müsteeriumi Louis Püha elust "Vie Monseigneur Sainct Loys par personnaiges" Pariisi müürseppade ja puuseppade gildi jaoks, mida mõned uurijad peavad tema meistriteoseks. 1518. aastal sai ta Lorraine'i õukonna heeroldiks, tiitliga Vaudemont, ja abiellus aadlisoost neiuga. Kuna pärast 1538. aasta jõule puuduvad kirjalikes allikates viited talle palga maksmise kohta, arvatakse, et ta suri 1539. aastal.

Tegelaskuju kirjanduses
-----------------------

Pierre Gringoire on kõrvaltegelane Victor Hugo romaanis "Jumalaema kirik Pariisis".

Gringoire on ka Théodore de Banville'i lühinäidendi "Gringoire" (1866) peategelane.

Alphonse Daudet' lühilugu "Härra Seguini kits" kogumikus "Kirjad minu veskilt" (1869) on kirjutatud Gringoire'ile adresseeritud kirjana.

Viited
------

1. ↑  Gringoire. - theodora.com

Välislingid
-----------

* Gringoire (artikkel veebientsüklopeedias theodora.com)
* Pierre Gringore. - britannica.com
**Konsa** on perekonnanimi.

Statistika
----------

2022. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Konsa 147 inimesel: 72 mehel ja 75 naisel. Perekonnanimede levikult oli Konsa meeste puhul 1289. kohal ja naiste puhul 1365. kohal.

Konsa oli kõige levinum perekonnanimi vanuserühmas 75–79 aastat, kus neid on 10 000 elaniku kohta 1,80. Perekonnanime Konsa kandja oli keskmiselt 44 aasta vanune (mediaanvanus on 45).

19. sajandi algul pandi pärisorjusest vabastamise käigus Tartumaal Võnnu kihelkonnas Mäksa, Kastre ja Poka mõisavaldades, Kambja kihelkonnas Suure-Kambja ja Vana-Kuuste mõisavallas ning Kodavere kihelkonnas Pala mõisavallas talupoegadele nimeks Konsa.

Nime kandjaid
-------------

* Amalie-Luise Konsa, eesti näitleja (1873–1949)
* Ezri Konsa, Inglismaa jalgpallur (1997–)
* Jaarek Konsa, eesti sõudekohtunik (1988–)
* Kurmo Konsa, eesti ajaloolane ja bioloog (1965–)
* Marge Konsa, eesti arheoloog (1973–)
* Neeme Konsa, eesti laulja (1951–1992)
* Oliver Konsa, eesti jalgpallur (1985–)

Viited
------

1. ↑  Statistikaamet: Nimede statistika (vaadatud 19.08.2022)
2. ↑  Onomastika andmebaas. Nimede panemine (algne nimekuju): Konsa.

Välislingid
-----------

* Konsa statistikaameti andmebaasis
**Nardid** on Põhja-Osseedi rahva eepos, mis jutustab iidsete osseetide ja nende eelkäijate kangelastest. Osseetide lood on raamatuks kokku pandud 20. sajandi keskel, ilmus trükis algkeelsena 1946. aastal. Eepost «Nardid» tuleb hinnata kui osseetide kõlbeliste reeglite omapärast kogumit ja kui entsüklopeediat nende ettekujutusest ümbritseva maailma, looduse ja ühiskonna kohta. 

Osseetidelt on säilinud kaks mõneti erinevat nardieepost, põhjaosseetide proosavormis eepos ja lõunaosseetide luulevormis eepos. 

Ehituselt on «Nardid» peaaegu klassikaline. Algus juhatab lugeja nardi kangelaste esivanemate juurde ja mainib ära põhilised taevaolendid. Edasi tuleb juttu tähtsamatest tegelastest: Urõzmag, Hamõts, Sõrdon, Soslan, Batradz ja müütiline emand šataana. Eepose lõpetab lugu "Nartide hukk".

Kirjandust:
-----------

"Nardid". Tõlk. Elbert Tuganov. Varrak, 2005

Vaata ka
--------

* Nardieepos

Välislingid
-----------

* "Eepos, mis pandi kirja 20. sajandi keskel", Jaak Rand, Postimees
***Jazz fusion*** (ingl k sulam) (ka **džässrokk**) on muusikastiil, mis ühendab džässi selliste muusikastiilidega nagu popmuusika, rokkmuusika, folk, *reggae*, funk, *metal*, kantri, RnB, hiphop, elektrooniline muusika ja maailmamuusika.

Stiil sündis Ameerika Ühendriikides 1960. aastate keskel, kui džässartistid hakkasid kasutama elektroonilisi pille ning souli ja RnB rütme.

Esimesteks *jazz fusion*'i plaatideks peetakse Gary Burtoni "The Time Machine'i" (1966) ja Larry Coryell'i (The Free Spiritsi) "Out of Sight And Soundi" (1966). Samuti oli suur mõju *jazz fusion*'i arengule Miles Davise 1968. aasta plaadil "Miles in the Sky", kus Davis kasutab esmakordselt elektroonilisi instrumente. Samal ajal hakkasid rokkansamblid, näiteks Cream ja The Grateful Dead, samuti Blood, Sweat and Tears ja Frank Zappa's Mothers of Invention kasutama oma muusikas džässielemente ja -harmooniaid ning katsetama vabaimprovisatsiooniga.

Tuntumaid stiili esindajaid on Weather Report, Mahavishnu Orchestra, The Tony Williams Lifetime, Return to Forever, Headhunters, Soft Machine, Colosseum, Caravan, Nucleus, Blood, Sweat and Tears, Chicago, If, Frank Zappa, Santana, The Eleventh House jt.

*Jazz fusion* Eestis
--------------------

Eestis tekkisid esimesed *fusion*-ansamblid 1980-ndatel (Kaseke (1981), VSP Projekt (1986) ja Radar). Uus *fusion*'ilaine sai alguse 1990-ndate keskel, kui hakkasid tegutsema Weekend Guitar Trio, Meggan (hiljem Megan Quartet), Beggar's Farm, Phlox, F1 Guitars ning 2000-ndatel Lippajad, Meelis Vind, Juhan, Kirke Karja jne,
**Pierre Alechinsky** (sündinud 19. oktoobril 1927 Brüsselis) on Belgia kunstnik. 

Ta on viljelenud muu hulgas tašismi, abstraktset ekspressionismi ja lüürilist abstraktsionismi. 

Alechinsky astus 1944. aastal Brüsseli kunstikooli La Cambre. Ta õppis illustreerimist, trükikunsti ja fotograafiat. Aastal 1945 avastas ta enda jaoks Henri Michaux' ja Jean Dubuffet' teosed ning sõbrunes kunstikriitik Jacques Putmaniga. 1949. aastal moodustas Pierre koos Christian Dotremonti, Karel Appeli, Constanti, Jan Nieuwenhuysi ja Asger Jorniga kunstiühingu Cobra. Ta esitles oma töid Cobra näitustel. Hiljem õppis ta gravüüri Stanley William Hayteri ateljees Atelier 17. 

Alates 1951. aastast on ta elanud ja töötanud Pariisis. 1954. aastal toimus tema esimene isikunäitus Pariisis. Samal ajal hakkas ta huvi tundma idamaise kalligraafia vastu. 1950. aastate alguses sai Pierre Alechinskyst Jaapani ajakirja Bokubi (mis tähendab armastust tindi vastu) korrespondent Pariisis. Aastal 1955 sõitis ta Henri Storcki ja Luc de Heuschi innustusel koos abikaasaga Jaapanisse. Ta esitles oma töid Kurashiki Ōhara kunstimuuseumis ning tegi filmi Jaapani kalligraafiast. Christian Dotremont kirjutas filmile kommentaari. Filmi muusika autor oli André Souris.

1960. aastatel sai ta rahvusvaheliselt tuntuks. Tema teoseid eksponeeriti ühisnäitustel Londonis, Bernis, Veneetsia biennaalil, Pittsburghis, New Yorgis, Amsterdamis ja Silkeborgis. 

Ta tegi koostööd Walasse Tingi, Christian Dotremonti ja André Bretoniga.

Tema rahvusvaheline karjäär jätkus 1970. aastatel. Aastal 1983 sai temast maaliprofessor Pariisi kunstikoolis École nationale supérieure des Beaux-Arts. Aastal 1994 nimetati ta Brüsseli Vaba Ülikooli audoktoriks. Aastal 1995 kasutati tema kujundust Belgia postmarkidel. 

Pierre Alechinsky teostega saab tutvuda Belgia Kuninglikus Kaunite Kunstide Muuseumis, Suurbritannias Tate Gallerys, Saksamaal Kölnis Museum Ludwigis, New Yorgi Moodsa Kunsti Muuseumis  ja Walkeri kunstikeskuses Minneapolises.

Viited
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑

Kirjandus
---------

* Mueller-Yao, Marguerite: Der Einfluss der Kunst der chinesischen Kalligraphie auf die westliche informelle Malerei, Diss Bonn, Koeln Koenig 1985, ISBN 3-88375-051-4 (pbk)

Välislingid
-----------

* Pierre Alechinsky teoste näiteid
* Lelongi galerii, Pariis
* Pierre Alechinsky Moodsa Kunsti muuseumis
Konsoolidele toetuv karniis. Suure-Kõpu mõis Viljandimaal. T. Tiidor, 29.09.2014
Tänapäevane konsool. Riiulikandur
**Konsool** (prantsuse keeles *console*, saksa keeles *Konsole*) on seinast (*seinakonsool*) või mujalt eenduv tugi simsi, karniisi, frontooni, katuse, skulptuuri vm kandmiseks.

Ka võlvid ja kaared võivad toetuda konsoolidele. Klassikalises antiikarhitektuuris olid konsoolid ornamentaalsed tugikivid, mis liigendusid pealisplaadiks ehk tallaks ja kandeosaks, mis koosnes sageli kahest vastassuunalisest S-kujulisest voluudist. Antiigis, keskajal ja hiljem kaunistati konsoolid stiilikohaste figuuride või reljeefornamendiga (kapiteelidega sarnaselt). Sageli asendati konsoolid ka lühikese sambakesega ehk rippkolonnetiga või kärbitud liseeniga ehk rippliseeniga.

Konsool esineb ka mööblikunstis. Eksterjööris eristatakse seinaäärseid konsoolriiuleid ja konsoollaudu.

Nüüdisajal on konsool igasugune eenduv kandetarind.

Voluutkonsool. Pearson Scott Foresman/Wikimedia Commons

Viited
------

1. ↑  *Eesti arhitektuur. Oskussõnastik.*, Tallinn: Valgus 1993.
2. ↑  *Kunstileksikon*, Tallinn: Eesti Klassikakirjastus 2001.
3. ↑  *Kunstileksikon*, Tallinn: Kirjastus Kunst 2000.
|  |
| --- |
|  |
| Medalikohad |
| Olümpiamängud  |
| **Kuld** | 2018 | jäähoki |
| Maailmameistrivõistlused |
| **Kuld** | 2014 | jäähoki |
| **Hõbe** | 2015 | jäähoki |

**Jegor Konstantinovitš Jakovlev** (vene keeles Егор Константинович Яковлев; sündinud 17. septembril 1991 Magnitogorskis) on Venemaa jäähokimängija, kes mängib kaitsjana KHL-i klubis Magnitogorski Metallurg.

KHL-is debüteeris Jakovlev hooajal 2010–11 Kaasani AK Barsi meeskonnas.

Aastatel 2012–2015 mängis ta KHL-is Jaroslavli Lokomotivi ja 2015–2018 Peterburi SKA ridades. 2017. aastal võitis ta SKA-ga Gagarini karika.

2018. aasta mais sõlmis ta üheaastase lepingu NHL-i klubiga New Jersey Devils. NHL-is debüteeris ta Devilsi meeskonnas 11. novembril 2018 mängus Winnipeg Jetsi vastu. Esimese värava lõi ta liigas sama aasta 3. detsembril mängus Tampa Bay Lightningu vastu.

2019. aasta mais naasis Jakovlev KHL-i, sõlmides kaheaastase lepingu Magnitogorski Metallurgiga.

2018. aasta taliolümpiamängudel võitis Jakovlev Venemaa olümpiavõistkonnaga kuldmedali. Lisaks tuli ta 2014. aastal Venemaa jäähokikoondise koosseisus maailmameistriks.

Välislingid
-----------

* Jegor Jakovlev NHL.com lehel
* Jegor Jakovlev hockeydb.com lehel
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib praegusest vallast, varasemate valdade kohta vaata artiklitest Antsla vald (1999) ja Antsla vald (1939).* |

---

**Antsla vald** on vald Võru maakonnas.

Antsla vald moodustati 2017. aastal senise Antsla valla ja Urvaste valla ühinemisel.

2022. aasta seisuga on Antsla vallavanem Avo Kirsbaum.

Asustus
-------

Vallas on üks linn (Antsla), kaks alevikku ja 38 küla.

Alevikud: Kobela, Vana-Antsla

Külad: Anne, Antsu, Haabsaare, Jõepera, Kaika, Kassi, Kikkaoja, Kirikuküla, Koigu, Kollino, Kraavi, Kuldre, Kõlbi, Litsmetsa, Luhametsa, Lusti, Lümatu, Madise, Mähkli, Oe, Pihleni, Piisi, Rimmi, Roosiku, Ruhingu, Savilöövi, Soome, Säre, Taberlaane, Toku, Tsooru, Uhtjärve, Urvaste, Uue-Antsla, Vaabina, Viirapalu, Visela, Ähijärve

Pilte
-----

* Antsla vallavalitsuse hooneAntsla vallavalitsuse hoone
* Kuldre KoolKuldre Kool
* Kraavi kirikKraavi kirik
* Savilöövi tellisetehasSavilöövi tellisetehas
* Suur SaarjärvSuur Saarjärv
* Tamme-Lauri tammTamme-Lauri tamm
* Tsooru mõisa aitTsooru mõisa ait
* VaabinaVaabina
* Vana-Antsla mõisa meiereiVana-Antsla mõisa meierei

Viited
------

1. ↑  Maa-amet, vaadatud 11.03.2018.
2. ↑  Statistikaameti statistika andmebaas, vaadatud 14.06.2021.
3. ↑  , vaadatud 4.11.2017.

Välislingid
-----------

* Antsla valla koduleht

Võrumaa vapp
Võru maakonna omavalitsused

Antsla vald **·**  Rõuge vald **·**  Setomaa vald **·**  Võru linn **·**  Võru vald
2022. aasta maikuus avaldatud kujutis
**Sagittarius A\*** on ülimassiivne must auk, mis asub Linnutee keskosas Amburi ja Skorpioni tähtkuju piiril.

Sagittarius A\* sarnaneb nendega, mida arvatakse olevat enamiku kui mitte kõigi spiraal- ja elliptiliste galaktikate keskosades. Sagittarius A\* asub Maast umbes 26 000 valgusaasta kaugusel.

Allikat ei saa vaadelda nähtavas valguses, sest selle vaatlemist Maalt takistab kosmiline tolm. Sagittarius A\*-d on uuritud raadioastronoomia abil ning 2018. aastal tehtud mõõtmiste kohaselt on antud raadiolainete allika diameeter 60 miljonit km. Sagittarius A\* läheduses tiirlevate tähtede, eriti S2 vaatlemisel on tuvastatud, et need tiirlevad tunduvalt kiiremini kui teised Linnutee tähed.

12. mail 2022 avaldasid Event Horizon Telescope'i astronoomid esimese foto Sagittarius A\*'st, mis koostati 2017. aastal kogutud vaatlusandmetega. Foto kinnitas, et see on must auk ning see on Messier 87 musta augu järel teine must auk, millest on avaldatud foto.

Viited
------

1. 1 2 3  "Sagittarius A". *Constellation Guide*. Vaadatud 26. august 2019.
2. ↑  "Supermassive Black Hole Sagittarius A\*". *NASA*. Vaadatud 26. august 2019.
3. ↑  "Hypervelocity Star Flung Out of Milky Way May Have Unusual Origin". *ExtremeTech*. Vaadatud 26. august 2019.
4. ↑  "Detection of Intrinsic Source Structure at ~3 Schwarzschild Radii with Millimeter-VLBI Observations of SAGITTARIUS A\*". *The Astrophysical Journal*. Vaadatud 26. august 2019.
5. ↑  "Astronoomid avaldasid esimese pildi Linnutee suurest mustast august". *ERR Novaator*. Vaadatud 15. mai 2022.
6. ↑  "Black hole: First picture of Milky Way monster". *BBC News*. Vaadatud 15. mai 2022.

Välislingid
-----------

 Sagittarius A\* – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* The Milky Way’s Black Hole Comes to Light | The Event Horizon Telescope has once again caught sight of the "unseeable." *The New York Times*, 12. mai 2022
* Jonathan O'Callaghan. Black Hole Image Reveals the Beast Inside the Milky Way’s Heart. *Quanta Magazine*, 12. mai 2022
Eppingi torn, suvi 2009
Eppingi torn, talv 2010
Eppingi torn (vasakult teine)
**Eppingi torn** on torn Tallinna linnamüüri loodelõigus, mis on nime saanud selle ehitusjuhi raehärra Tideman Eppinci (Thiderico Eppingh) järgi. 15. sajandil nimetati seda torniks Oleviste pastoraadi taga (*thorn achter sunte Olaues wedeme*). Torn asub aadressil Laboratooriumi tänav 31, Tallinn.

Torn rajati tõenäoliselt 1370. aasta paiku ning seda täiendati 1400. ja 1510. aasta paiku. Esimene torn oli hoburauakujulise põhiplaaniga, 3-korruseline ja 11 m kõrgune. All oli ladu, järgnes kaks kaitsekorrust ning mõlemas välisseinas oli viis laskeava.

Teises ehitusjärgus lisati kaks uut kaitsekorrust. 1530. aastaks oli torn 22,5 m kõrgune ja juba kuuekorruseline. Vanad laskeavad suleti ning allkorruseid kasutati laoruumidena. Tänaseni on säilinud torni ülaossa ehitatud kaks uut müüritreppidega ühendatud kaitsekorrust.

Ehitisel oli tugev lagi ja kõrge kivikatus, kõikidel ruumidel olid puitpõrandad. Torn oli selline veel 18. sajandil, mil seal oli püssirohuladu. 19. sajandi teisel poolel torni sisemus lammutati.

1935.-1936. aasta korrastustööde käigus kaeti torn kivikatusega. Eesti NSV ajal asus tornis KGB ja siseministeeriumi katlamaja. Väidetavalt põletati seal 1980ndate lõpus mittevajalikke dokumente. Torn restaureeriti 2005. aastaks ning seda on kasutatud ajutiste näituste ja muude kultuuriürituste tarbeks.

Vaata ka
--------

* Tallinna linnamüür
* Tallinna tornistik

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Eppingi torn** |

* Eppingi torni interaktiivne näitus
**Antoninus Pius** (Imperator Caesar Divi Hadriani Divi Traiani Titus Aelius Hadrianus Antoninus Augustus Pius; sünninimi **Titus Aurelius Fulvus Boionius Arrius Antoninus**; 19. september 86 Nemausus – 7. märts 161) oli Vana-Rooma keiser alates 10. juulist 138 kuni surmani.

Omandatud tiitlid: Pius (138), Germanicus (157), Dacicus (157).

Antoninus oli pärit Galliast maaomanike ja senaatorite perest.

Ta oli 120 konsul, seejärel Aasia prokonsul.

25. veebruaril 138 adopteeris Hadrianus Antoninuse ja määras ta oma järglaseks. Antoninus saavutas Hadrianuse kuulutamise jumalaks ja ehitas talle mausoleumi. Selle eest andis senat, keda Antoninus väga soosis, talle hüüdnime Pius ('heasoovlik, heategev, õiglane').

Antoninuste valitsemisajal säilitas Rooma riik oma piirid. Ta laskis Šotimaale rajada Antoninuse valli Firth of Clyde'ist Firth of Forthini ning valmis ehitada piirivalli Germaanias ja Reetias.

110. ja 115. aasta vahel abiellus ta Faustinaga, kes suri 140. aastal. 146 naitis Antoninus oma tütre Faustina Marcus Aureliusega, kelle ta lapsendas ja nimetas tseesariks. Sellega rajas ta Antoninuste dünastia, mis püsis Commoduse surmani 192.

Antoninus suri loomulikku surma. 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Hadrianus** | **Vana-Rooma keiser**138–161 | Järgnev**Marcus Aurelius ja Lucius Verus** |
**Salevere linnus** asub Salumäel Lääneranna vallas Pärnu maakonnas.

Kirjeldus
---------

Linnus asetses 24 m merepinnast kõrgemale tõusva paepanga põhjaservas. Põhjaküljelt kaitseb linnusekohta panga 15 m kõrgune, järsult langev põhjakallas, edelast, lõunast ja kagust poolkaares kulgev, 5–6 m laiune ja keskelt 1 m kõrgune kividest ja mullast vall. Sealt on leitud ka puitkonstruktsioonide söestunud jäänused. Lõunas asetseb vall kivikülvina, milles esineb kuni 1,5 m läbimõõduga raudkive. Kaguosas leidub valliserva ritta veeretatud 1 m suuruste kividega vallilõike. Segmendikujulise põhiplaaniga linnuseõu on ida-lääne suunas 270 m pikk ja põhja-lõuna suunas kuni 100 m lai.

### Dateering

Muinaslinnuse vanim asustusjätk ulatub II aastatuhandesse eKr. Edasi oli muinaslinnus dateeringute alusel kasutuses I aastatuhande II poolel eKr, I aastatuhande algul pKr.  

### Muinaslinnuse avastamine ja arheoloogilised uuringud

Linnuse avastas 2001. aastal arheoloog Mati Mandel.
2008. aastal toimusid linnusel arheoloogilised proovikaevamised, mille käigus saadi I aastatuhande II poole keraamikat.
2009. aasta suvel kaevati arheoloog Helena Kaldre poolt lahti linnuse peavall.
2010. aastal jätkati arheoloogilisi uurimistöid, mille käigus leiti vallist söestunud puitkonstruktsioonide jäänuseid.

Vaata ka
--------

* Linnus
* Eesti linnuste loend

Viited
------

1. ↑  Mati Mandel. Arheoloogiga Läänemaa radadel. Eesti ajaloomuuseum, lk 100–105.
2. ↑  Helena Kaldre, Kristel Kivi, Liia Vijand. Archaelogical Investigations on the hill of Salumägi at Salevere. AVE 2008. Tallinn 2009, 104–113

Välislingid
-----------

* Karnau, Andres. Arheoloog avastas muinaslinnuse. Lääne Elu. 17. mai 2001
**Sali Ram Berisha** (sündinud 15. oktoobril 1944 Viçidolis) on Albaania poliitik, endine president ja peaminister.

Ta lõpetas Tirana ülikooli 1967 ja spetsialiseerus kardioloogiale. Ta hakkas tööle Tirana keskhaiglas ja samal ajal töötama Tirana ülikooli abiprofessorina. Ta abiellus lastearst Liri Ramaga ning neil on tütar Argita ja poeg Shkëlzen. Ta sai ülikooli professoriks ja 1978 täiendas end 9 kuud Pariisis. Pärast tagasitulekut hakkas ta juhatama vereringe, täpsemalt hemodünaamika uurimise programmi, mis äratas tähelepanu välismaalgi. 1986 valiti ta Euroopa arstiteaduse uuringukomiteesse, kus ta töötas välja teadusuuringute strateegia "Tervis kõigile".

Berisha sai 1992. aastal Albaania esimeste demokraatlike valimiste tulemusena riigi presidendiks. Tema ametiajal viidi ellu mitmeid olulisi vabaturumajanduslikke reforme, kuid samuti lasti tegutseda spekulantidel. 1995 sai Albaania Euroopa Nõukogu liikmeks. Berisha ise sai tuntuks karmi käega valitsejana, kes nõudis opositsiooniliidri Fatos Nano vangistamist.

26. mail 1996 võitis Berisha juhitav Demokraatlik Partei valimised. Valimisi saatsid süüdistused valimistulemuste võltsimises ja opositsiooni rahumeelsete protestide vägivaldses mahasurumises. Demokraatlik Partei keeldus tühistamast valimisi, milles ametlikel andmetel oli Demokraatlik Partei saanud 80% parlamendikohtadest.

Pärast majanduslikke tagasilööke tema populaarsus vähenes ja 1997 teda enam tagasi ei valitud, kuid 2005 tõusis ta peaministrina taas Albaania poliitika tippu. Ta oli peaministri ametis 11. septembrist 2005 kuni 10. septembrini 2013.

29.–30. aprillil 2008 viibis Berisha visiidil Eestis. Ta kohtus siin presidendi Toomas Hendrik Ilvese, Riigikogu esimehe Ene Ergma ja peaminister Andrus Ansipiga.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Sali Berisha** |

* 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Ramiz Alia** | **Albaania president**1992–1997 | Järgnev**Rexhep Meidani** |
| Eelnev**Fatos Nano** | **Albaania peaminister**2005–2013 | Järgnev**Edi Rama** |
**Termoregulatsioon** ehk **soojusregulatsioon** on organismi, organismide koosluse või isereguleeruva tehnilise süsteemi omadus toimida viisil, mis hoiab tema temperatuuri kindlais piirides ja sõltumatuna või vähesõltuvana ümbruse temperatuurist.

Temperatuuri homöostaas esineb täiskasvanud imetajatel ja lindudel, vähemal määral ka üksikuil roomajatel ja kaladel (nt. kuukala).

Inimese termoregulatiivne keskus on hüpotalamus, mis paikneb peaajus, seal kontrollitakse 
pidevalt vere temperatuuri. Samuti antakse hüpotalamusele naha termoretseptorite vahendusel informatsiooni väliskeskkonna temperatuuri muutustest.

**Sotsiaalse termoregulatsiooni** näiteiks on pesatemperatuuri hoidmine (regulaarse haudumise kaudu) püsisoojastel lindudel, samuti temperatuuri reguleerimine sipelgapesas.

Teataval määral on termoregulatiivsed ka ökosüsteemid ja Maa biosfäär tervikuna.

**Tehnilised termoregulatsiooni süsteemid** põhinevad soojusandurite kaudu lahendatud tagasisidel. Sel põhimõttel hoitakse kindlat temperatuuri näiteks külmkapis, samuti konditsioneeritud ruumides.

Vaata ka
--------

* ektotermia
* endotermia
* homöotermia
* poikilotermia
**Johannes Lindemann** (15. märts 1874 Oisu vald, Järvamaa – 11. august 1941 Nõmme) oli Eesti poliitik (Nõmme alevivanem ja linnapea) ning kaitseliitlane.

1893 alustas ta 19-aastaselt tööd kooliõpetajana Riisipere vallakoolis. Hiljem oli ta põllupidaja Märjamaal, olles pikka aega Nissi põllumeeste seltsi esimees. 1905. aasta revolutsiooni aegu tuli Lindemannil kaks ja pool kuud Tallinnas vanglas karistust kanda. Vabanemise järel pöördus ta tagasi Nissi.

1917. aastal asus Lindemann Nõmmele, kus ta samal aastal valiti alevivanemaks. 1926. aastal sai Nõmme alevist linn ja Lindemannist sai esimene Nõmme valitud linnapea.

1. jaanuaril 1925 valiti ta koos Ludvig Mühlbachi ja Jaan Vagaga taastatud Nõmme Kaitseliidu ajutisse juhatusse.

Viited
------

1. 1 2 3  "Nõmme teated. Nõmme linnapea J. Lindemann 60-aastane." Päevaleht, 15. märts 1934, lk 4
2. ↑  kalmistud.ee
3. ↑  Leho Lõhmus. Nõmme Kaitseliit. Tallinn: Koolibri 2009, lk 24–25, 52. ISBN 978-9985-0-2282-5

Kirjandus
---------

* "Nõmme teated. Nõmme linnapea J. Lindemann 60-aastane." Päevaleht, 15. märts 1934. Lk 4


|  |  |
| --- | --- |
|  | ***Portaal Nõmme***  |
1939. aastal vermitud **1-sendine** on viimane sõjaeelses Eesti Vabariigis käibelelastud münt. Reaalselt jõudis münt käibele 25. juulil 1940, neli päeva pärast Eesti NSV väljakuulutamist, ning see oli kasutusel kuni 25. märtsini 1941.

Mündid vermiti Riigi Trükikojas. Need pidid välja vahetama 1929. aasta ühesendised mündid, mille kujundus erines teistest sendimüntidest.

Kujundus
--------

Münt on punakaspruuni värvi ning kaalub 1,9 grammi, läbimõõt on 1,6 sentimeetrit, paksus 1 millimeeter ning selle serv on sile.

### Avers

Mündi esiküljel on legend "EESTI VABARIIK" ning nimiväärtus nii numbriga "1" kui ka sõnadega "ÜKS SENT".

### Revers

Mündi tagaküljel on kolme lõvi kujutis ning vermimise aasta "1939".

Väljavõte Riigi Teatajast
-------------------------

**Majandusministeeriumi Rahandusosakonna teadaanne Eesti Vabariigi 1-sendise 1939. a. väljaande metallvahetusraha kupüüri käibelelaskmise kohta**

RTL 1940, 66.

Rahaseaduse (RT 1933, 30, 208) § 4 põhjal Majandusministeeriumi Rahandusosakond laseb käibele, alates 25. juulist 1940, Vabariigi Valitsuse 4. detsembri 1939 otsuses (RT 1939, 111, 855) määratud nõuete kohaselt münditud 1-sendised metallvahetusrahad 1939. a. väljaandena.

Tallinnas, 22. juulil 1940. Nr. 31460/L.

Majandusministeeriumi Rahandusosakonna direktori as. A. Reiman.

Laenude büroo juhataja R. Muremaa.

Vaata ka
--------

* Ühesendine münt (1929)

| * v
* r
Eesti Vabariigi mündid |
| --- |
| Euro | 
Eesti euromündid |
| Eesti kroon 1992–2011 | 
5 senti | 10 senti | 20 senti | 50 senti | 1 kroon (hõbedane, kuldne, EV 90) | 5 krooni (1993, 1994) |
| Eesti kroon 1928–1940 | 
1 sent (1929, 1939) | 2 senti | 5 senti | 10 senti | 20 senti | 25 senti | 50 senti | 1 kroon (1933, 1934) | 2 krooni (1930, 1932) |
| Eesti mark | 
1 mark (1922, 1924, 1926) | 3 marka (1922, 1925, 1926) | 5 marka (1922, 1924, 1926) | 10 marka (1925, 1926) |
**Termodünaamika teine seadus** käsitleb looduslike protsesside mittepööratavust. Tal on hulk omavahel ekvivalentseid sõnastusi. 

Clausiuse sõnastus:

> Isoleeritud süsteemis kulgevad kõik protsessid entroopia kasvu suunas.
> 
> 

Clausiuse sõnastus (teine variant):

> Soojus ei saa iseenesest üle minna külmalt kehalt kuumemale, st ei ole võimalik niisugune protsess, mille ainsaks tulemuseks on soojuse ülekandumine külmemalt kehalt kuumemale.
> 
> 

Thomsoni (lord Kelvini) sõnastus:

> Ei ole võimalik ehitada perioodiliselt töötavat masinat, mis muudaks pidevalt soojust tööks ainult ühe keha jahtumise arvel, nii et ümbritsevates kehades ei esineks mingeid muutusi (st kogu soojust ei ole võimalik täielikult konverteerida tööks).
> 
> 

Ostwaldi sõnastus:

>  Teist liiki *perpetuum mobile* on võimatu.
> 
> 

Termodünaamika teine seadus väljendab termodünaamiliste protsesside statistilist iseloomu ja on aluseks nii entroopia kui ka temperatuuri mõiste defineerimisel termodünaamikas.

Kirjandus
---------

* "Energia, Entroopia, Elukeskkond", autor Karl Rebane. 2021, Tartu. ISBN 9789916405086

Vaata ka
--------

* Termodünaamika esimene seadus
* Termodünaamika kolmas seadus
**Endel Innos** (19. mai 1932 Tallinn – 15. november 1992 Tallinn) oli eesti insener, tööstusjuht ja sporditegelane.

Ta lõpetas 1950. aastal Tallinna 1. Keskkooli ja 1955. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi mehaanikainsenerina.

Aastatel 1961–1975 oli ta algul tehase Metallist direktor, hiljem Tallinna Ekskavaatoritehase direktor. Aastatel 1975–1981 oli ta koondise Talleks peadirektor. 1981. aastast oli ta Eesti NSV Ministrite Nõukogu Asjadevalitsuse referent, hiljem OÜ Termest peadirektor.

Endel Innos suri 15. novembril 1992 Tallinnas ja maeti 20. novembril 1992 Pärnamäe kalmistule.

Tunnustus
---------

* 1966 – Kalevi auliige
* 1970 – Nõukogude Eesti preemia
* 1977 – Eesti NSV teeneline tööstustöötaja
* 1977 – NSV Liidu riiklik preemia

Viited
------

1. ↑  Õhtuleht 18. november 1992 (surmakuulutused; Eesti majanduse biograafilises leksikonis on surmaaeg valesti antud)
2. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 16. detsember 2013. Vaadatud 17. septembril 2013.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
3. ↑

Kirjandus
---------

* Eesti majanduse biograafiline leksikon 1951–2000 AS Kirjastus Ilo, 2003 (surmaaeg on seal vale)

Välislingid
-----------

* Biograafia ESBL-is
Esimese termotuumaseadme/laengu plahvatus 1. novembril 1952 Enewetakil
**Termotuumarelv**, tuntud ka kui **vesinikupomm** ja **termotuumapomm**, on massihävitusrelv, milles kasutatakse relva hävitava jõu saavutamiseks termotuumareaktsiooni ehk tuumasünteesireaktsiooni, kus kergete aatomituumade ühinemisel (tuumasüntees) vabaneb plahvatuslikult väga suur kogus energiat.

Termotuumalaenguna kasutatakse vesiniku isotoope deuteeriumi (²H) ja triitiumi (³H). Vesinikupomm on tavaliselt koostatud kahejärgulisena: termotuumareaktsiooni esilekutsumiseks kasutatakse uraan-235 lõhustamise või plutooniumi ahelreaktsiooni tulemusena vabanenud energiat. Raskete aatomituumade (uraan-235) või plutooniumi lagunemine (tuumalõhustumine) on seega aatomidetonaatoriks, millest saadud energia arvel saavutatakse termotuumareaktsiooniks (²H + ³H → 4He + n) vajalik ülikõrge temperatuur (umbes 10 MK) ja rõhk.

Termotuumarelva katsetusi on teinud kuus riiki: USA, Venemaa, Suurbritannia, Prantsusmaa, Hiina ja India. Inimkonna esimese termotuumalaengu plahvatuse korraldas USA 1952. aastal.

Tsaarpomm
---------

30. oktoobril 1961 lõhkas Nõukogude Liit Novaja Zemlja polügoonil 50-megatonnise termotuumapommi RDS-220. See on suurim tehislik plahvatus. Pomm kaalus 27 tonni. Selle transpordiks kohandati pommituslennuk Tu-95. Pomm ei mahtunud tervenisti lennuki pommišahti, see jäi lennuki kere all osaliselt väljaulatuvaks. Pomm heideti lennukilt Tu-95 10,5 km kõrguselt langevarjuga alla, mis lõhkes, nagu plaanitud, 4 km kõrgusel. Nii jäi pommi kandval lennukil aega eemalduda 39 km kaugusele. Pommituslennukit saatev vaatluslennuk Tu-16 oli plahvatuse hetkeks jõudnud 53,5 km kaugusele plahvatuse epitsentrist. Plahvatuse lööklaine tabas Tu-95 115 km kaugusel. Kontroll lennuki üle säilis ning see jõudis tagasi Koola poolsaarele, kust see pommiga startis. Plahvatuse tuumaseen ulatus 67 km kõrgusele ja kasvas 95 km läbimõõduni. Saja kilomeetri raadiuses purunesid puumajad, kivimajad kaotasid katused. Plahvatuse lööklaine põhjustas aknaklaaside purunemise kuni 900 km raadiuses, aknaklaase purunes ka Soomes ja Norras. Plahvatuse jõud oli võrreldav umbes viiepallise maavärinaga. 2020. aasta augustis postitati YouTube'i dokumentaalfilm RDS-220 lõhkamisest.

6. jaanuaril 2016 teatas Põhja-Korea vesinikupommi katsetusest, kuid seda pole sõltumatud allikad kinnitanud.

Vaata ka
--------

* W87, USA termotuumalõhkepea

Viited
------

1. ↑  Tehnikaleksikon. Valgus. Tallinn 1981. Lk 513, 543.
2. ↑  Big Ivan, The Tsar Bomba.
3. ↑  RDS-220 lõhkamine YouTube'is.
Riia Stradiņši Ülikooli peahoone
**Riia Stradiņši Ülikool** (läti *Rīgas Stradiņa universitāte*) on Riias põhiliselt kõrgemat meditsiinilist haridust andev õppeasutus. Peahoone asub Riias aadressil Dzirciema iela 16.

Ajalugu
-------

Meditsiinialast kõrgharidust hakati Läti Ülikoolis andma 1919. aastal avatud arstiteaduskonnas. 

Arstiteaduskonna põhjal loodi 1950. aastal Riia Meditsiiniinstituut (*Rīgas Medicīnas institūts*). Selle rajamise eestvedaja oli Pauls Stradiņš ja esimene direktor oli Ernsts Burtnieks. Algul oli instituudis stomatoloogia- ja arstiteaduse osakond, aga juba järgmisel aastal lisandus farmaatsiaosakond. 

1990. aastal nimetati Riia Meditsiiniinstituut ümber Läti Meditsiiniakadeemiaks (*Latvijas Medicīnas akadēmija*) ja õppetöö korraldati põhjalikult ümber. 

2002. aastal hakkas akadeemia kandma nime Riia Stradiņši Ülikool Pauls Stradiņši järgi. Tänapäeval on ülikoolis võimalik lisaks meditsiinierialadele õppida ka sotsiaal- ja loodusteadusi.

Rektorid
--------

* Ernsts Burtnieks (1950–1958)
* Vasilijs Kalbergs (1958–1963)
* Vladislavs Korzāns (1963–1992)
* Jānis Vētra (1992–2007)
* 3. jaanuarist 2008 on ülikooli rektor Jānis Gardovskis

Organisatsioon
--------------

Riia Stradiņši Ülikool koosneb kaheksast teaduskonnast:

* Euroopa õpingute teaduskond
* Farmaatsiateaduskond
* Õigusteaduskond
* Kommunikatsiooniteaduskond
* Arstiteaduskond
* Rehabilitatsiooniteaduskond
* Rahvatervise- ja sotsiaalhoolekandeteaduskond
* Stomatoloogiateaduskond

ja järgmistest osakondadest:

* täienduskoolituse osakond
* doktoriõppe osakond
* välisõpilaste osakond
* Liepāja filiaal, mille juurde kuulub ka Punase Risti meditsiinikolledž.

Ülikooli põhisuunitlus on endiselt meditsiinialase hariduse andmine.

Viited
------

1. ↑
2. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 5. jaanuar 2010. Vaadatud 5. detsembril 2015.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)

Välislingid
-----------

* Ülikooli koduleht (läti keeles)
**Endel Laul** (21. aprill 1927 Torma vald – 25. september 2014 Tallinn) oli eesti ajaloolane, hariduse ja kooliajaloo uurija.

Haridustee
----------

Õppis aastail 1936–1940 Kõnnu algkoolis, 1940–1942 Torma algkoolis, 1942–1944 Mustvee Gümnaasiumis ja 1945–1947 Tartu 6. Keskkoolis. 1947–1952 õppis ta Tartu Riiklikus Ülikoolis NSV Liidu ajaloo erialal spetsialiseerumisega Eesti ajaloole. 1962. aastal kaitses ta väitekirja Eesti töölisajakirjanduse kujunemisest aastani 1917 ja sai ajalookandidaadi kraadi.

Töökäik
-------

1952. aastal asus ta tööle Eesti NSV Teaduste Akadeemia Ajaloo Instituuti, algul noorem-, seejärel vanemteadurina. 1970. aastal sai temast TA Ajaloo Instituudi rahvahariduse ajaloo sektori juhataja, kellena töötas 1990. aastani. Aastail 1990–1993 töötas Ajaloo Instituudi juhtivteadurina, samal ajal Eesti Teadlaste Liidu vabakutselise uurijana. 1997–2003 Tallinna Pedagoogikaülikooli vanemteadur.

Ajaloolasena on Laul uurinud töölisajakirjanduse ajalugu, Eesti kooli ja hariduse ajalugu ning Eesti ajalooteaduse (historiograafia) ajalugu.

Teoseid
-------

Laul on koguteose "Eesti kooli ajalugu neljas köites" 1. (1989) ja 2. (2010) köite toimetaja ja kaasautor ning veel mitme kollektiivse koguteose koostaja ja autor, sh "Tallinna 1. Keskkool 1631–1981" (1981), "Gustav Adolfi Gümnaasium 375" (2006), "Torma Album" II – V (1997–2007).

Avaldanud publikatsioone ka kodu-uurimise metodoloogia alalt.

Ühiskondlik tegevus
-------------------

Oli aastail 1978–1990 Eesti Teaduste Akadeemia Kodu-uurimise Komisjoni aseesimees ning Eesti Kodu-uurimise Seltsi taasasutajaid. Oli 1989. aastal B. G. Forseliuse Seltsi asutajaid, praegu selle nõunik. Oli Tormalaste Kodupaigaühenduse asutajaliige ja juhatuse liige, ühenduse trükiste koostaja ja autor.

Tunnustus
---------

* 1977 Eesti NSV riiklik teaduspreemia
* 1994 B. G. Forseliuse Seltsi Suur Ignatsi Jaagu medal
* 2002 B. G. Forseliuse Seltsi Medal Suur Kuldtukat
* 2004 Valgetähe V klassi teenetemärk

Isiklikku
---------

Endel Laulu abikaasa Silvia Laul ja tütar Mare Sokolovski on arheoloogid. Poeg Mart Laul on Eestis tuntud kaktusekasvataja.

Kirjandus
---------

* Sirje Tohver. Maine tuleb tööga. Õpetajate Leht, 26. aprill 2002