recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Kvantteleportatsioon** on kvantfüüsikale tuginev infoedastusviis, milles kvantinformatsiooni edastamine ei toimu füüsilise meediumi kaudu, vaid põimumiseks nimetatava kvantefekti abil. Põimunud kvantsüsteemide antud juhul oluliseks omadusesks on asjaolu, et mõõtes üht süsteemidest, saadakse automaatselt teada, millises olekus on teised süsteemid.

On levinud väärarusaam, et kvantteleportatsioon võimaldab informatsiooni edastada hetkeliselt ning läheb seega vastuollu relatiivsusteooriaga, mille järgi valguse kiirus suurim võimalik infoedastuskiirus on. Nii see pole, sest kvantteleportatsiooni teostamiseks on siiski tarvilik klassikalise signaali edastamine. 

Erinevalt teadusulmest tuntud teleportatsioonist ei edastata kvantteleportatsiooni teel mitte energiat ega mateeriat, vaid informatsiooni.

Kirjeldus
---------

Kvantteleportatsiooni skeemis nimetatakse saatjat tavaliselt *Alice'iks* (*A*) ja vastuvõtjat *Bobiks* (*B*). Skeemi toimimiseks peavad Alice ja Bob jagama põimolekus kvantsüsteemide (näiteks aatomite, elektronide, footonite vms) paari (*CA*,*CB*), mille üks osa *CA* on Alice'i ja teine *CB* Bobi käes. Kvantteleportatsioon toimub järgnevates etappides:

1. Alice kodeerib saadetava informatsiooni mõnele kvantsüsteemile *X*, ent viib selle tema valduses oleva süsteemi *CA* lähedusse.
2. Seejärel sooritab Alice *ühise* mõõtmise süsteemidel *X* ja *CA*, mille tagajärjel kustub Alice'i süsteemile *X* kodeeritud informatsioon. Et paar (*CA*,*CB*) on põimolekus, muutub mõõtmise tagajärjel ka Bobi süsteem *CB*, mida järgmisel sammul ära kasutatakse.
3. Alice saadab oma mõõtmise tulemused Bobile. Bob oskab neist tulemustest järeldada kuidas tema süsteem muutuma pidi ning teab kuidas ta oma süsteemi CB mõjutama peab, et sellel (esialgselt Alice'i süsteemil *X* salvestatud) informatsioon taastada.

Nii toimides saab Alice'i esialgselt süsteemil kodeeritud informatsiooni põimolekus kvantsüsteemide paari abil Bobi süsteemile *CB* üle kanda. Tuleb rõhutada, et pelgalt Alice'i mõõtmistulemustest ei piisa, et esialgset informatsiooni taastada. Seda asjaolu peegeldab üldisemat mittekloonitavuse printsiip kvantfüüsikas.

Kirjeldatud skeem on üks lihtsamaist. Leidub ka teisi skeeme.

Eksperimendid
-------------

* Esmakordselt teleporteeriti footoneid aastal 1997.
* Aatomitele salvestatud kvantinformatsiooni edastamine õnnestus esmakordselt aastal 2004 nii USA kui ka Austria teadlastel. Kui 2004. aasta eksperimendis edastati kvantinformatsiooni kõigest paari mikromeetri kaugusele, siis 2009. aastal õnnestus USA teadlastel põimunud footonite vahendusel teleporteerida aatomitele salvestatud kvantinformatsiooni ligikaudu meetri kaugusele.

Vaata ka
--------

* Kvantinformatsioon

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 1. märts 2009. Vaadatud 10. märtsil 2009.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
2. ↑
3. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 12. veebruar 2009. Vaadatud 10. märtsil 2009.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)

Kirjandus
---------

* Ioonid pandi teleporteeruma. – *Horisont*, 2009, nr 2, lk 3 (intervjuu Hardi Veermäega.
Rahva teenrid 2021. aasta Arvamusfestivalil. Saates on Mirko Ojakivi (ERR), Urmo Soonvald (EPL) ja Marti Aavik (Postimees).
**"Rahva teenrid"** on Eesti Rahvusringhäälingu raadiosaade Vikerraadio programmis, kus ajakirjandusväljaannete ja meediakanalite juhtivtoimetajad analüüsivad Eesti nädalasündmusi. Tunnipikkuse iganädalase saate otse-eetris on kolm ajakirjanikku. "Rahva teenrid" on eetris laupäeviti kell 11.05.

Saate algatasid Neeme Brus ja Mart Ummelas. Saade oli esmakordselt eetris 4. aprillil 1998. Seoses Neeme Brusi siirdumisega tööle Kaitseliitu ja Mart Ummelase loobumisega aprillis 2007 juhtisid saadet Aarne Rannamäe ja Lauri Hussar. 2019. aastal juhtisid saadetkas Taavi Eilat või Mirko Ojakivi. 2021. aastal on saatejuhid Mirko Ojakivi või Huko Aaspõllu.

Viited
------

1. ↑  Vikerraadio "Rahva teenrid" saab 10-aastaseks / ERR - Pressiteated, 3. aprill 2008
2. ↑  Liivi Šein. Vikerraadio kuulajate lemmik Mart Ummelas jätab saate "Rahva teenrid". / Eesti Päevaleht, 23. aprill 2007
3. ↑  "Rahva teenrid". *Vikerraadio*. Vaadatud 23.08.2021.

Välislingid
-----------

* Koduleht

### Artiklid

* Ülo Strandberg: "Rahva teenrid" Kesknädal, 13. detsember 2006
**Weekend Festival** on Soomes alates 2012. aastast toimuv, Rootsis 2016. aastal toimunud ning Eestis aastatel 2015–2018 toimunud elektroonilise muusika festival. Esimest korda toimus Weekend Festival Soomes Espoo Luukki linnaosas 17.–18. augustil 2012. Alates 2013. aastast toimub üritus Soomes Helsingi Kyläsaari Kalasatama festivalialal. Weekend Festivalil esinevad peamiselt elektroonilise tantsumuusika artistid, kuid esindatud on olnud ka teised stiilid.

Festivalil on käinud aastate jooksul keskmiselt 40 000 inimest aastas. Festivalil on iga aasta erinev teema, mida kujutatakse festivali visuaalsel poolel. 2013. aasta teemaks oli avarus ja tulevik, 2014. aasta teemaks Electro Disco-edition ja 2015. aasta teemaks Super Digital-edition. Festivalil on esinenud sellised rahvusvaheliselt tuntud artistid nagu Skrillex, David Guetta, Calvin Harris, Armin van Buuren ja deadmau5, samuti nii Soome kui ka Eesti artiste. Weekend Festivali piletid on Soomes igal aastal välja müüdud. 2013. ja 2014. aastal hääletati Soome raadiokanalil YleX Weekend Festival suve parimaks festivaliks.

Weekend Festivali meediajuht on Gunnar Wiese.

Weekend Festival Baltic
-----------------------

 *Pikemalt artiklis  Weekend Festival Baltic*
Eestis toimus Weekend Festival esimest korda 2015. aastal Pärnu rannas 6.–8. augustil. Festivali teema 2015. aastal oli Super Digital Baltic-edition.

Viimane Weekend Festival Pärnus toimus 2018. aastal. 2019. aastal plaaniti korraldada festivali Tallinnas, kuid lõpuks sellest loobuti.

27.02.2019 kuulutati välja festivali korraldaja Weekend Festival Baltic OÜ pankrot. Ettevõttel oli kogunenud üle 2,5 miljoni euro kohustusi ning varasid oli vaid 4000 eurot.

Weekend Festival Rootsis
------------------------

Detsembris 2015 anti ametlikult teada, et 2016. aastal toimub Weekend Festival ka Rootsis Stockholmis.

Weekend Festival Sweden toimus 5.-6. augustil 2016 Stockholmis. Peale üritust kuulutati välja ka 2017. a. festival, kuid seda siiski ei toimunud.

Viited
------

1. ↑  Sarah Adamson (2. august 2017). "Ahelsuitsetajate mõju Eesti noortele. Pärnu näide". *Eesti Ekspress*. Ekspress Meedia AS. Originaali arhiivikoopia seisuga 2. august 2017.
2. ↑  "Weekend Festival läks pankrotti". *Äripäev Online*. 27.02.2019.

Välislingid
-----------

* Festivali koduleht
* Weekend Festival Facebook
* Weekend Festival Twitter
* Weekend Festival Baltic Facebook
* Weekend Festival Baltic Twitter
* Weekend Festival Sweden Facebook
**Kveekerid** ehk **Sõprade Kirik** ehk **Sõprade Usuline Selts** (*Religious Society of Friends*) on rühm religioosseid organisatsioone, mis kasvasid välja 17. sajandi keskpaiga kristlikust liikumisest Inglismaal ning mis keskenduvad tavaliste üksikisikute enda Kristuse-kogemusele.

Kveekerite rahvuslikud või piirkondlikud organisatsioonid (mida tavaliselt nimetatakse Aastakokkutulekuks – *Yearly Meeting*) on autonoomsed; ei ole üht Sõprade Usulist Seltsi, mis nende üle valitseks. 19.-20. sajandi vältel kestnud arengu tulemusel on Aastakokkutulekute vahel märgatavad teoloogilised erinevused. Mõned neist, mida nimetatakse konservatiivseteks, on säilitanud Sõprade algse usu igavese Kristuse juhatusse, samas kui teised on liikunud evangelismi poole, pannes rõhu pühakirjale, piibli eksimatusele ja lunastusele. Mõned Aastakokkutulekud on lähenenud ka kristlikule liberalismile, rõhutades individuaalset tõlgendust, nii et mõned nende liikmed kalduvad isegi universalismi või mitteteismi.

Kveekerite jumalateenistused on mitmes vormis. Mõnel neist kogunetakse kindla programmi ja juhita (peamiselt Euroopas, Austraalias, Uus-Meremaal ning mõnel pool Põhja-Ameerikas), mõne jumalateenistusi korraldab pastor, neil loetakse pühakirja ja lauldakse hümne (peamiselt Aafrikas, Aasias ja mõnel pool Põhja-Ameerikas). Mõnes organisatsioonis kombineeritakse mõlema stiili elemente.

Enamik Sõprade Usulise Seltsi harusid on tuntud selle poolest, et nad tunnistavad oma usku enda tegudes ja eluviisis. Selle viisid võivad suuresti erineda, ent tuntud ajaloolised näited Põhja-Ameerikast ja Suurbritanniast on kveekerite keeldumine sõdades osalemisest, ühiskondlik tegevus sotsiaalse õigluse ja võrdsuse nimel, sealhulgas osalus orjandusvastases liikumises 19. sajandi Põhja-Ameerikas ning võitluses naiste õiguste eest, lihtsate, ilustusteta riiete kandmine, kõigi inimeste poole sarnaselt pöördumine (nt tiitliteta nagu "härra" ja "proua") ning keeldumine vandeandmisest.

Koos vennastekoguduste, mennoniitide ja amišitega kuulub Sõprade Usuline Selts rahukirikute hulka. Nende kõigi õpetuses on oluline osa kristlikul patsifismil. Neil kirikuil on teisigi teoloogilisi sarnasusi, sealhulgas mäejutluse sõnasõnaline tõlgendus, rõhk kõne ja rõivastuse lihtsusel ning usutunnistuste puudumine.

Viited
------

1. ↑  Pink Dandelion, *The Quakers: a very short introduction* (2008), lk 2-3
Pukktuulik Muhu saarel
Pukktuulik Eesti Vabaõhumuuseumis
**Pukktuulik** on tuulikutüüp, mis koosneb tuuliku jalast ja selle otsas asuvast täielikult ümber telje pööratavast tuulikukerest. Pukktuulikul on üks paar veskikive. Tuulik on jaotatud enamasti kaheks korruseks: ülemisel korrusel asetsevad liikuvad mehhanismid (veskikivid ja hammasrattad), esimesele korrusele suunatakse valmis jahu. Pukktuulikud on oma konstruktsioonilt ja sisseseadelt primitiivsemad tuulikud kui hiljem levima hakanud hollandi tüüpi tuulikud.

Pukktuulikud on Eesti aladel levinud eelkõige saartel ja Lääne-Eestis. Tänapäeval on pukktuulikuid säilinud enim Saaremaal ja Hiiumaal. Pukktuulikuid on võimalik vaadelda oma algses asukohas grupina paiknevana Saaremaal Anglas. Muuseumidesse ületoodud pukktuulikuid on võimalik näha Eesti Vabaõhumuuseumis ja Eesti Põllumajandusmuuseumis.

Pukktuuliku ehitus
------------------

Pukktuulik toetub kogu kere raskusega emapuule, mis on 30–50 cm jämedune puitpost. Emapuu on vanematel pukktuulikutel rammitud otsapidi maasse, uuematel algab see maapinnalt alusraamiga samalt kõrguselt. Pukktuulikutel on enamasti raud- või paekivist sideaineta laoga kivijalg, mille sees asuvad alusraami ja emapuu vahele kiilutud diagonaaltoed - titsid.

Tuulikukere põhilise raskuse võtab enda kanda emapuu otsa ümartapi abil kinnitatud söömer. Söömer kinnitub mõlemast otsast kere raamistikule ning söömri peal on kohe ülemise korruse põrand, mille peal asuvad veskikivid. Tuuliku nurgapostid ja paarid on kere jäigastamiseks omavahel seotud diagonaalidega. Tuuliku kere alla kinnituvad sõle või raudpoldi abil põlvepakud, mille otsad ulatuvad tahapoole kere alt välja. Põlvpakkude pealne on harilikult vormistatud piirdega ääristatud platvormina, mille ühest servast tuleb trepp maapinnalt platvormini. Põlvpakkude vahele on kiilutud vihmer (tuuliku saba), millest tuulik on võimalik tuulde pöörata.

Tuulikukere ja ka katus on kaetud laudadega. Katuselauad on valmistatud kuusest ning on veesoontega, seinalaudis on poolpunnlaudis. Tiivad on pukktuulikutel kaetud laudluukide või purjedega. Tuuliku tiib ei ole igas lõigus ühesuguse kaldenurgaga, vaid nurk tiiva erinevates lõikudes muutub, olles üldjuhul tiiva keskel suurim. Kõik neli tiiba on aga täpselt samasugused. Tiivad kinnituvad tiivavõllile igede vahendusel rangide ja raudpoltide abil.

Tiivavõll ulatub läbi tuulikukere ja kinnitub sabaga tuuliku tagumise seina ülemisele paarile. Tiivavõlli kael toetub esiseinal kaelakivile, mis on pealt kaarjas paekiviplokk. Tiivavõlli külge kinnitub suur ratas. Suure ratta ümber asetseb puidust pidur – pärss, mis võimaldab tuulikut jahvatamiselt maha pidurdada. Pärssi vajutatakse tuulikus sees oleva pärsikangi abil. Suur ratas annab tuule jõu edasi värklile, mis on ümar kodaratega hammasratas. Värkel on kinnitatud rauast võllile (harkpillile), mis ajab ringi pealmist veskikivi. Alumine kivi seisab jahvatamise ajal paigal. Kivide ümber on kivitõrs, mis suunab jahvatatud jahu põrandas asuva jahutoru kaudu esimesel korrusel asuvasse jahukirstu.

Vaata ka
--------

* hollandi tuulik

Välislingid
-----------

 Pukktuulik – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
**Kveenimaa** (muudes keeltes ka **Kvenland**, **Kvänland**, **Cwenland** ja **Kænland**) on piirkond.

Kveenimaa, s.o Peräpohjola ehk Pärapõhjala ning rootsi keeles Norrbotten vastab enam-vähem ajalooallikatest tuntud Kainuu aladele. 

Algset olnud suurem maa-ala, kattis pool praegusest Rootsi riigist ja ulatus nn Sabme, s.o saamide asualani Põhjalas. Soome pool Põhjalahte ehk Botnia lahte ulatus see ala aga peaaegu Turu linna haldusaladeni välja.

1070. aasta paiku on maininud kroonik Bremeni Adam, et maal, mida valitsetakse Helsinglandist ja kus elavad nn skrithifinnid (suusataja-laplased?), on „naiste maa", Terra feminarum, (rootsi keeles en kvinna – naine). Kveenimaa nimi olevatki seotud asjaoluga, et sealsed mehed, kelle elualaks oli jahipidamine, jäid oma n-ö Põhja-retkedel kauaks kodust ära ning majapidamine oli naiste kanda.

Vaata ka
--------

* Kveenid
* Kveeni keel
* Metsasoomlased

Viited
------

1. ↑  "Usutlus meäkeelse rahva vaimse juhi Bengt Pohjaneniga". *Maavalla Koja veebileht*.
2. ↑  "Teabelisa: meälased ja kveenid". *Sirp*.
**Carnival Spirit** on esimene Spirit-klassi ja ettevõttele Carnival Corporation & plc kuuluv ristluslaev.

Ristluslaeva sõsarlaevad on Carnival Legend, Carnival Miracle, Carnival Pride ning teistsuguse korstnaga Costa Atlantica ja Costa Mediterranea.

Carnival Spirit on ehitatud Kvaerner Masa-Yards AB laevatehases Helsingis. Ta on 293,52 m pikk ja 32,31 m kõrge. Tema süvis on 7,77 m. Laeva kogumahutavus on 85 900. Laeval on 12 tekki.

Laeva peamasina moodustavad 6 Wärtsilä diiselmasinat 9L46D, millest igaühe võimsus on 62,37 MW. Nende koguvõimsus on seega 374,22 MW. Laeva sõuseadme moodustavad 2 ABB põtkurit, millest kummagi võimsus on 17,6 MW ja koguvõimsus seega 35,2 MW. Laev suudab arendada kiirust 22 sõlme.

Laev võib peale võtta 2680 reisijat. 80% kajutitest on vaatega merele ja neist omakorda 80% on rõduga. Laevaperes on 961 liiget.

Leping laeva valmistamiseks sõlmiti 24. veebruaril 1998. Kiil pandi laevale 16. novembril 1999. Laev lasti vette 17. juulil 2000. Esimesed käigukatsetused toimusid 2001. aasta jaanuaris. 11. aprillil 2001 anti laev tellijale üle ja ta lahkus Helsingist. USA-sse Miamisse saabus ta 24. aprillil.

Ta ristiti 27. aprillil 2001 ja ristiemaks sai USA poliitik Elizabeth Dole. Dole on abielus Robert Dole'iga, kes 1996 kandideeris USA presidendiks, ning ta ise valiti 2002 Põhja-Carolinast USA senaatoriks. Laeva kodusadam on Panamá ja laeva esmareis toimus 29. aprillil 2001 läbi Panama kanali.

Suvekuudel, mai keskpaigast septembri lõpuni seilab Carnival Spirit Alaskas. Reisid algavad Victorias, mis asub Vancouveri saarel, ning laev külastab Juneaud, Skagwayd ja Ketchikani ning sõidab läbi Lynni kanali. Minevikus on laev peatunud ka Sitkal ja sõitnud isegi märksa kaugemal kirdes olevasse Prints Williami lahte, samuti on reisid alanud suurematest linnadest, nimelt Kanadast Vancouverist või USA-st Seattle'ist.

Talvekuudel seilab Carnival Spirit Mehhiko läänerannikul. Reisid algavad USA-st San Diegost või Los Angelesest ning külastatakse Ensenadat, Cabo San Lucast, Manzanillot, Puerto Vallartat, Mazatláni ja La Pazi.

Kevadel ja sügisel külastab Carnival Spirit Hawaiil mitut sadamat, sealhulgas üsna väikeseid. Mõnikord jääb laev Hawaiile rohkem kui kuuks, aga mõnikord on see üksnes vahepeatuseks teel Alaskalt Mehhikosse.

Pärast seda, kui Carnival Spirit lõpetab oma 2012. aasta Alaska-hooaja, sõidab ta sealt Austraaliasse ja jääb sinna alaliselt. Sellest saab esimene kord, kui Carnival Cruises saadab laeva alaliselt väljapoole Põhja-Ameerikat.

Viited
------

1. 1 2 3  "Fakta om fartyg". Originaali arhiivikoopia seisuga 5.09.2012. Vaadatud 3.08.2013. (rootsi keeles)

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Carnival Spirit** |

* Carnival Spirit Carnivali kodulehel (inglise keeles)
**Harilik murukera** (*Scleroderma citrinum*) on murukeraliste sugukonda murukera perekonda kuuluv seeneliik.

Murukera kasvab metsades, teeservadel, parkides. Ta on üsna sage, kuid ei kasva kõrges rohus. Viljakehad on näha hilissügiseni, aga Inglismaal, kus lumikatet ei teki, ka kogu talve jooksul. Viljakeha on 3–10 (maksimaalselt 18) cm läbimõõdus, kerajas või neerjas, jalata, kollakas või oranž, ülaosas tahvlitena lagunev, soomuste ja näsadega. Kest on väga paks (kuni 4 mm) ja kõva. Noorelt on ta valge, küpselt pruunikas kuni must. Seenel ei ole jalga. Lõhn on ebameeldiv. Eosed on ümarad, läbimõõduga 8–12 μm. Harilik murukera on nõrgalt mürgine.

Murukera näeb välja üsna söödava murumuna moodi. Peamine erinevus on selles, et murumunal on ülaosas ava, mille kaudu eosed vabadusse pääsevad, ent murukera läheb lihtsalt katki, et eosed välja pääseksid. Murukera viljaliha on palju kõvem.

Murukera söömine ja kokkupuutumine eostega võib põhjustada pisaravoolu, nohu ja limavoolu ninast. Silmad võivad punaseks minna. Terviserike ilmneb 6 tunni jooksul.

Välislingid
-----------

* Harilik murukera andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes
**Mandariinipuu** (*Citrus reticulata*) on ruudiliste sugukonda tsitruse perekonda kuuluv igihaljas viljapuu. 

Teaduslikult kirjeldas harilikku mandariinipuud esimesena Francisco Manuel Blanco (1778–1845).

Välimus
-------

Olenevalt sordist on harilik mandariinipuu 4–6 meetri kõrgune. Vanad puud võivad kasvada ka kuni 7,5 meetri kõrguseks. Puu on ogaline, igihaljad lehed on lai- või kitsassüstjad, munajad või elliptilised. Õied puhkevad üksikult või paarikaupa lehtede kaenlaist. Õied on valged.

Mandariiniõisi tolmeldavad putukad, eriti mesilased. Kuid kõige tavalisemalt viljastatakse õis tema enese tolmukatest pärit tolmuteradega. Mõni sort, näiteks satsuma, on partenokarpne, ei vaja viljastamist ja on seetõttu seemneteta.

### Viljad

Terve ja poolitatud mandariin
Mandariinipuu vilju nimetatakse mandariinideks. Nad on värvilt ja pisut ka kujult apelsinide moodi, pöördellipsoidsed, läbimõõduga 4–6 cm. Koor on ereoranž või punakasoranž. Vilja on lihtne koorida. Valminud vili eraldub kergelt viiludeks, mida on tavaliselt 10–12. Viilud on sama värvi mis koor. Seemned on väikesed, ühest otsast teravad, seest rohelised.

Mandariini saab kergesti sõrmede abil koost lahti viiludeks võtta. Mandariinil on küllalt paks koor, aga kui alustada vilja ülemises otsas olevast õnarusest, siis rebeneb see kergesti. Kooritud vilja saab omakorda viiludeks võtta, ilma et viiludest mahl välja pritsiks. See muudab mandariinide söömise mugavaks, sest selleks pole mingeid lõikeriistu ega muid abivahendeid tarvis.

Kauplustes müüakse konservitud mandariiniviilusid. Enne konservimist on mandariinid vaja viilutada, muidu muudab viilusid eraldav valge nahk vilja mõruks. Neid viilutatakse füüsikaliste protsesside abil. Kõigepealt vilju loputatakse kuumas vees, et nahk viilude ümbert lahti tuleks, siis nõrgas leeliselises lahuses, mis naha lahustab. Selle käigus viilud eralduvad üksteisest. Lõpuks loputatakse viilusid mitu korda puhta veega.

Ajalugu
-------

Mandariin on saanud nime ühest päritolupiirkonnast, Mauritiuse saarelt, kus pärismaalased kutsusid selle puu vilju mandaraks. Euroopasse toodi mandariinikultuur 1805 ja Ameerikasse umbes 40 aastat hiljem .

Kasvatamine
-----------

Toores mandariin
Mandariinipuu on Kagu-Aasia viljapuu, pärit Vietnamist ja Lõuna-Hiinast. Kõige rohkem kasvatatakse teda Aasias, eriti Jaapanis, Hiinas, Indias ja Malaisias. Levinud on ta ka Vahemere maades ning Lõuna- ja Põhja-Ameerikas. Kuna ta lepib pisut jahedama kliimaga kui apelsinipuu, siis on tema kasvatamine hakanud hoogsalt levima Musta mere ääres.

Mandariinipuu ise talub kuivust paremini kui tema vili. Mandariinid on õrnad ja külmad kahjustavad neid kergesti. Sellepärast saab neilt vilju üksnes ekvatoriaalses, lähisekvatoriaalses ja troopilises kliimas.

Mandariinist on aretatud palju sorte, mille hulka kuuluvad satsuma, ovari, klementiin ja tangeriin. Mandariini ja apelsini ristandit nimetatakse tangoriks.

Viited
------

1. ↑  A. Raal. "Tervist ja vürtsi maailma maitsetaimedest". Tallinn, "Valgus" 2005

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Harilik mandariinipuu** |
**Yamagata prefektuur** on Jaapani prefektuur Honshū saare põhjaosas, Jaapani mere kaldal.

Haldusjaotus
------------

Yamagata prefektuur on jaotatud 35 omavalitsusüksuseks, millest 13 on linnad (市 *shi*).

### Linnad

* Higashine
* Kaminoyama
* Murayama
* Nagai
* Nan'yo
* Obanazawa
* Sagae
* Sakata
* Shinjo
* Tendo
* Tsuruoka
* Yamagata
* Yonezawa

Viited
------

1. ↑  山形県の人口と世帯数（推計）（令和3年3月1日現在）について | 山形県, vaadatud 1.04.2021.

Välislingid
-----------

* Yamagata prefektuuri koduleht

Jaapani prefektuurid

Aichi **·**  Akita **·**  Aomori **·**  Chiba **·**  Ehime **·**  Fukui **·**  Fukuoka **·**  Fukushima **·**  Gifu **·**  Gumma **·**  Hiroshima **·**  Hokkaidō **·**  Hyōgo **·**  Ibaraki **·**  Ishikawa **·**  Iwate **·**  Kanagawa **·**  Kagawa **·**  Kagoshima **·**  Kōchi **·**  Kumamoto **·**  Kyōto **·**  Mie **·**  Miyagi **·**  Miyazaki **·**  Nagano **·**  Nagasaki **·**  Nara **·**  Niigata **·**  Ōita **·**  Okayama **·**  Okinawa **·**  Ōsaka **·**  Saga **·**  Saitama **·**  Shiga **·**  Shimane **·**  Shizuoka **·**  Tochigi **·**  Tokushima **·**  Tōkyō **·**  Tottori **·**  Toyama **·**  Wakayama **·**  Yamagata **·**  Yamaguchi **·**  Yamanashi
See artikkel See artikkel räägib liigist.  Perekonna kohta vaata artiklit Maokeel (perekond).  

---

**Harilik maokeel** (*Ophioglossum vulgatum*) on maokeeleliste sugukonda maokeele perekonda kuuluv sõnajalgtaim.

Levila ja kasvukoht
-------------------

Harilik maokeel kasvab Euraasias, Loode-Aafrikas, Põhja-Ameerika idaosas ja Mehhikos kõrgusel kuni 800 m merepinnast.

Harilik maokeel kasvab mõõdukalt niisketel ja märgadel rohumaadel, samuti kaljulõhedes ja rohustel teeservadel. Luidete vahel on kohatud neid kasvamas sadade kaupa. Ta talub kasvukohti, mida aeg-ajalt üle ujutatakse, ning Saksamaal kasvab ta isegi soodes ja rabades. Neid kasvukohti ühendab asjaolu, et neis on vähe toitaineid.

Eestis esineb harilik maokeel suhteliselt harva.

Kirjeldus
---------

Taim (kõrgus kuni 20 cm) koosneb lehest, millel on umbes 10 cm pikkune leheroots ja kaks osa: viljakas ja viljatu. Viljatu leheosa sarnaneb tavalise lehega, see on ovaalne, kuni 8 cm pikk ja kõige laiemas kohas 4 cm lai. Viljakas osa koosneb varrest (3–18 cm), mille otsas on 5 cm pikk ja 1–4 mm jäme tõlvikusarnane viljapea tüüpi eostega sporangium. Eosed valmivad juulis-augustis. Taime leht on väga lühikese, umbes 1 cm kõrguse varre otsas.

Maa all on taimel umbes 20 juurt, mille läbimõõt on 0,3–0,9 mm ja mis suunduvad kiirtena varrest eemale. Juured ei ole karvased.

Hariliku maokeele kõige lähedasim sugulane on *O. pusillum*, kuid ta eristub sellest nahkjama lehe ja väiksemate eoste poolest.

Hariliku maokeele isendid Euroopas ja Indias on diploidsed, 480 kromosoomiga. Seevastu Apalatšides kasvavad isendid, mille kromosoomide arv on umbes 1320. See on kõige suurem teadaolev kromosoomiarv kogu taimeriigis.

Saadused
--------

Droogiks valmistatakse ürti (*Ophioglossi vulgati herba*), harvemini juuri ja lehti. Hariliku maokeele ürdil on mikroobidevastane, okseleajav, vere hüübimist soodustav ja haavu parandav toime.

Raviannustes loetakse ohutuks. Hariliku maokeele mahla juuakse sisemiste verejooksude korral, kuid andmete vähesuse tõttu ei ole seespidine tarvitamine soovitatav.

Viited
------

1. ↑  "Maailma ravimtaimede entsüklopeedia" 2010:623

Välislingid
-----------

 Harilik maokeel – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Harilik maokeel andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes
* Ophioglossum vulgatum L. subsp. africanum Pocock ex J.E. Burrows
**Carnival Pride** on ettevõttele Carnival Corporation & plc kuuluv Spirit-klassi kruiisilaev.

Ristluslaeva sõsarlaevad on Carnival Spirit, Carnival Legend, Carnival Miracle ning teistsuguse korstnaga Costa Atlantica ja Costa Mediterranea.

Carnival Pride ehitati 2001 Soomes STX Finlandi laevatehases. Laev läks maksma 375 miljonit USA dollarit. Laeva ristis 30. detsembril 2001 USA astronaut Tamara Jernigan. Avareisile läks laev 12. jaanuaril 2002.

Carnival Pride on 294 m pikk ja 32 m lai, tema süvis on 7,8 m.

Laeva jõuseadme moodustavad kuus Wärtsilä diiselmasinat 9L46D, millest igaühe võimsus on 10 395 MW. Kokku on nende võimsus 62 370 kW. Sõuseadme moodustavad kaks põtkurit, millest kummagi võimsus on 17,6 MW. Laev suudab arendada kiirust 22 sõlme.

Laeval on 12 tekki ja 1062 kajutit. Neist 80% on merevaatega ja viimastest omakorda 80% on oma rõduga. Laev võib peale võtta 2124 reisijat ja laevaperes on 930 liiget.

Carnival Pride sõidab Panama lipu all, aga tema kodusadam on Baltimore.

Välislingid
-----------

 Carnival Pride – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Carnival Pride Carnival Cruise Line'i kodulehel (inglise keeles)
* Laeva pilt MarineTraffici leheküljel
**Yala provints** on 1. järgu haldusüksus Tais. See asub riigi lõunaosas, piirneb Malaisiaga.

Viited
------

1. ↑

Tai provintsid

Amnat Charoeni • Ang Thongi • Ayutthaya • Bangkok • Bueng Kan • Buri Rami • Chachoengsao • Chai Nati • Chaiyaphumi • Chanthaburi • Chiang Mai • Chiang Rai • Chon Buri • Chumphoni • Kalasini • Kamphaeng Pheti • Kanchanaburi • Khon Kaeni • Krabi • Lampangi • Lamphuni • Loei • Lop Buri • Mae Hong Soni • Maha Sarakhami • Mukdahan Nakhon Nayoki • Nakhon Pathomi • Nakhon Phanomi • Nakhon Ratchasima • Nakhon Sawani • Nakhon Si Thammarati • Nakhon Si Thammarati • Nani • Narathiwati • Nong Bua Lam Phu • Nong Khai • Nonthaburi • Pathum Thani • Pattani • Phangnga • Phatthalungi • Phayao • Phetchabuni • Phetchaburi • Phichiti • Phitsanuloki • Phrae • Phuketi • Prachin Buri • Prachuap Khiri Khani • Ranongi • Ratchaburi • Rayongi • Roi Eti • Sa Kaeo • Sakon Nakhoni • Samut Prakani • Samut Sakhoni • Samut Songkhrami • Saraburi • Satuni • Sing Buri • Si Sa Keti • Songkhla • Sukhothai • Suphan Buri • Surat Thani • Surini • Taki • Trangi • Trati • Ubon Ratchathani • Udon Thani • Uthai Thani • Uttaraditi • Yala • Yasothoni
**Patendiraamatukogu** on tööstusomandialase informatsiooni tutvustamise ja levitamise keskus, mille põhimõttelise statuudi kehtestab Tööstusomandi kaitse Pariisi konventsiooni (vastu võetud 20. märtsil 1883, uuesti läbi vaadatud Brüsselis 14. detsembril 1900, Washingtonis 2. juunil 1911, Haagis 6. novembril 1925, Londonis 2. juunil 1934, Lissabonis 31. oktoobril 1958 ja Stockholmis 14. juulil 1967 ning parandatud 28. septembril 1979) artikli 12 lõige 1, mille kohaselt iga liidu liikmesriik kohustub looma eriameti tööstusomandi õiguskaitse asjade ajamiseks ja üldsusele patentide, kasulike mudelite, tööstusnäidiste ja kaubamärkide tutvustamise keskuse.

Patendiraamatukogu funktsioone täitvate keskuste loomine on kohustuslik kõigile tööstusomandi kaitse Pariisi konventsiooniga liitunud riikidele. Konventsiooniga on praeguseks liitunud absoluutne enamus maailma riike. Eri riikide patendiraamatukogude vahel toimub reeglina ka tööstusomandialase informatsiooni vastastikune vahendamine, et levitada oma asukohariigi tööstusomandialast dokumentatsiooni teistesse riikidesse. Vastastikusteks vahetus- või müügiobjektideks on tööstusomandialase informatsiooni kandjad (bülletäänid, elektroonilised infokandjad või mikrokandjad).

Eestis täidab nimetatud keskuse funktsioone Eesti Intellektuaalomandi ja Tehnoloogiasiirde Keskus, mis vahendab Eesti Patendiameti publitseeritavate tööstusomandialaste dokumentide kohta infot nii siseriiklikule kui ka rahvusvahelisele tarbijaskonnale.

Allikad
-------

* Eesti Intellektuaalomandi ja Tehnoloogiasiirde Keskus
* Patendiamet

Välislingid
-----------

* Tööstusomandi kaitse Pariisi konventsiooni eestikeelne versioon
* Tööstusomandi kaitse Pariisi konventsiooni ingliskeelne versioon
**Pasīne** (ka **Posīne** või **Pasiene**, poola keeles *Posiń*) on küla (*vidējciems*) (endine alev) Lätis Ludza piirkonnas, Pasiene valla halduskeskus.

Pasīne asub merepinnast 149 meetri kõrgusel Zilupe jõe ääres. Asula jääb piirkonna keskusest Zilupest 12 ning Riiast 314 kilomeetri kaugusele. Külas on põhikool, raamatukogu, postkontor ja rahvamaja.

Elanikkond
----------

|  |  |
| --- | --- |
| * 1000 (1887)
* 328 (1935)
* 385 (2008)
 | * 327 (2015)
* 312 (2017)
* 286 (2020)
 |

Ajalugu
-------

Pasiene kohta on esimesi teateid XVI sajandist. XVII sajandist on pärit esimesed teated sealsest mõisast. Samal sajandil omandasid Pasiene dominiiklased, kes rajasid sinna oma kloostri, kooli, kiriku ja raamatukogu. Aastal 1753 põles klooster koos sealse kirikuhoonega maha. Praegune katoliku kiriku hoone valmis aastal 1761.

Pärast Poola esimest jagamist aastal 1772 hakkas alev kuuluma Vitebski kubermangu. Klooster suleti aastal 1832; selle hooned läksid kohalike käsitööliste ja sealse mõisa teenijate kasutusse. XIX sajandi teisel poolel sai asulast Posiņa valla halduskeskus. Tsaariajal oli asula venekeelne nimekuju Посинь või Посиня. Aastal 1882 põles sealne alev maha.

Aastal 1818 vallutasid küla Saksa väed. Pasīne hakkas 25. märtsil 1918 kuuluma Valgevene Rahvavabariiki. 1. jaanuaril 1919 võttis Valgevene NSV juhtkond vastu otsuse, et asula kuulub Valgevene koosseisu. Aastal 1920 läks asula Läti koosseisu. Aastal 1933 sai Pasīnest küla. Küla oli nõukogude perioodil Pasiene sovhoosi keskasulaks.|

Aastal 2014 toimusid külas Valgevene kultuuri päevad. Aastail 2009–2021 kuulus küla Zilupe piirkonda.

Viited
------

1. ↑  Läti Ruumiandmete Agentuur
2. ↑  Latvijas Enciklopēdija. Rīga. SIA «Valērija Belokoņa izdevniecība». — 2007. a. ISBN 9984-9482-0-X. Pasiene
3. ↑  Vietvārdu datubāze
4. ↑  Карта Витебской губернии из Атласа А. А. Ильина 1876 года
5. ↑  Вялікі гістарычны атлас Беларусі. Kd. 4. — Мінск, 2018. Lk. 20.
6. ↑  Latvijas pagasti. Enciklopēdija. Rīga : A/S Preses nams. 2001—2002. ISBN 9984-00-412-0.
7. ↑  Административно-территориальное деление Латвийской ССР 1978 год. — Рига: Лиесма, 1978. — 137 lk.
8. ↑  Міцкевіч А. Дні беларускай культуры ў Пасіні, Саюз беларусаў Латвіі,

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Pasīne** |

* Poola Kuningriigi geograafiline leksikon (vanem versioon)
* Poola Kuningriigi geograafiline leksikon (uuem versioon)
* Linn portaalis vietoves.Lt
**Tulundusühistu** on äriühing, mille eesmärk on toetada ja soodustada oma liikmete majanduslikke huve läbi ühise majandustegevuse. Tulundusühistute tegevust reguleerivad tulundusühistuseadus ja äriseadustik. 

Tulundusühistu nimetus ei ole päris korrektne, sest ühistulise ettevõtlusvormi eesmärk ei ole tulu teenimine ning kasumi jagamine, nagu see on äriühingute puhul, vaid liikmete vajaduste rahuldamine. Samas aga katab tulundusühistu oma tegevuskulud majandustegevuse abil, mitte annetuste ja/või liikmemaksude abil, nagu on tavapärane mittetulunduslikele organisatsioonidele. 

Kui ühistu tarbija ja omanik on samad isikud, muutub mõttetuks tarbijalt kõrgema hinna nõudmine lisandväärtuse vormis, sest parimal juhul saab sama isik omanikuna kasumi vormis pisut vähem tagasi sellest summast, mille ta tasus tarbijana. Rahvusvahelises praktikas kasutatakse ühistu puhul määratlust *not-for-profit*, mida eesti keeles võiks määratleda kasumit mitte eesmärgiks seadva ettevõttena.

Tulundusühistu asutamine
------------------------

Tulundusühistu liige ei vastuta isiklikult ühistu kohustuste eest, kui põhikirjaga ei ole ette nähtud teisiti. Kui tulundusühistu põhikirjaga ei ole ette nähtud ühistu liikmete isiklikku vastutust ühistu kohustuste eest, peab osakapital olema vähemalt 2500 eurot. Tulundusühistu vastutab oma kohustuste eest oma varaga. Tulundusühistu liige ei saa olla riik.

Tulundusühistu võtab vastu uusi liikmeid oma põhikirjas sätestatud tegevuspiirkonnas. Juhul kui liikmeks vastuvõtmisest keeldutakse, peab seda taotlejale alati kirjalikult teatama, selleks edastatakse taotlejale ärakiri ühistu juhatuse vastavasisulisest otsusest.

Eestis kehtivad järgnevad tingimused: 

* igal tulundusühistu liikmel alati ainult üks hääl, sõltumata osamaksu suurusest;
* tulundusühistul peab olema vähemalt kaks liiget;
* tulundusühistu osakapital koosneb liikmete osamaksudest;
* tulundusühistut ei saa ümber korraldada osaühinguks ega aktsiaseltsiks.
* tulundusühistu asutamiseks sõlmivad asutajad asutamislepingu ja kinnitavad põhikirja.
* tulundusühistu asutamisleping ja sellega kinnitatud põhikiri peavad olema notariaalselt tõestatud ja neile kirjutavad alla kõik asutajad.

Vaata ka
--------

* Ühistu
* Tööühistu
* Hoiu-laenuühistu
* Ühistupank
* Majandusdemokraatia

Viited
------

1. ↑   "Kas ühistu on kolhoos?". Eesti Ühistegeline Liit. Vaadatud 25.12.2010.
2. ↑  "Tulundusühistu". *looveesti.ee*. Vaadatud 19.7.2017.
3. 1 2 3  "Ettevõtlusvormid". Tallinna Polütehnikum. 08.03.2010. Originaali arhiivikoopia seisuga 25.01.2011. Vaadatud 20.12.2010.

Välislingid
-----------

* Eesti Ühistegeline Liit
* Rahvusvaheline Ühistute Liit (ICA)
* Tulundusühistuseadus
* Äriseadustik
**Hugo Valma** (ka **Hugo Walma**; 1. juuni 1891 Haapsalu – 1. juuli 1977 Tallinn) oli eesti eripedagoog ja kirikutegelane, Sisemisjoni Seltsi paranduskasvatusnõunik ja inspektor. 

Lõpetas 1912 Johannese Seltsi keha- ja vaimupuuetega laste hoolekande õppeasutuse. Täiendas end seejärel Saksamaal ning Põhjamaades. Paranduskasvatuse loojaid Eestis.

Ta töötas 1913–1915 Pärnu-Jaagupi nõrgamõistuslike laste koolkodu juhatajana. 1918–1922 töötas Lääne maavalitsuses ning 1922–1929 Udriku nõrgamõistuslike kodu juhatajana. Algatas 1936. aastal Kosejõe koolkodu kujundamise tütarlaste varjupaigaks.

1943. aastal rajati tema algatusel Kose-Uuemõisa mõisa härrastemajja erivajadustega laste koolkodu, mis eksisteeris kuni 2020. õppeaasta lõpuni ja kandis viimati nime Kosejõe Kool. Algselt oli koolkodu eesmärk aidata sõjas orvuks jäänud lapsi ja õpetada vaimselt alaarenenud lapsi, hiljem oli tegemist erivajadustega lastele mõeldud üldhariduskooliga.

Hugo Valma oli esimene, kes eestindas IQ testid ning töötas välja õpilaste vaatluspäeviku.

25. märtsil 1945 (koos August Eero ja Agu Põlluga) ordineeriti Hugo Valma aseõpetajaks. Aastatel 1945–1946 oli ta Kose ja Tuhala koguduse õpetaja, aastatel 1946–1950 Hanila Pauluse koguduse ja Lihula Eliisabeti koguduse hooldajaõpetaja, lisaks hooldas ta aastatel 1946–1948 veel Varbla Püha Urbanuse kogudust. Aastatel 1951–1964 oli ta Jüri koguduse õpetaja. Aastatel 1964–1965 oli ta Tallinna Püha Vaimu koguduse hooldajaõpetaja. Aastatel 1965–1975 oli ta Harju-Jaani Ristija Johannese koguduse hooldajaõpetaja.

Teosed
------

* Skout: Inglismaal ja mujal, Haapsalu, 1919
* Mõnda nõdramõistuslikkude laste eest hoolekandest ja nende kaswatusest, Haapsalu 1921
* Püha kohus: Eesti Ev. Lut. Kiriku Sisemisjoni Seltsi lendleht Tallinn: Eesti Sisemisjoni Selts, 1923-1933
* Nõdramõistuslikkude laste kasvatusasutuste ja asutuskooli tegevuse, ehk, Paranduskasvatustöö põhijooned, Tartu 1926
* Vabadussõjas langenud läänlaste mälestusalbum 1918-1920, Haapsalu Kaunistamise Selts, 1926
* Isikuraamat: paranduskaswatuslik isiklikkude andmete ja waatluste kogu: [formular], Udriku 1925 ja Tallinn 1927
* Suur sõit: üks rannapoiste seiklusjutt, Tallinna 1930

Tõlkinud
--------

* Sven Hedin, Polaarsõidud : kogust "Poolusest pooluseni". / I osa / Tallinn 1923
* Sven Hedin, Polaarsõidud : kogust "Poolusest pooluseni". / II osa / Tallinn 1924
* Intelligentsi-katseleht Binet-Simon-Bobertag'i järele, Tallinn 1928 (Tallinna Eesti Kirjastus-Ühisus)
* Sven Hedin, Uue maailma avastuslugu : [Ameerika avastamisest], Tallinn 1929

Vaata ka
--------

* Kosejõe Kool

Allikad
-------

* Harju-Jaani kogudus
* Kosejõe Kool
* E-kataloog ESTER
* Nad tegid nii, nagu varem polnud tehtud
* Kose vald
* EELK Tallinna Püha Vaimu koguduse ajalugu
* EELK Harju-Jaani Ristija Johannese koguduse õpetajad läbi aegade

Välislingid
-----------

* Hugo Valma Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
Tuluskivid Pärnu Muuseumis
**Tuluskivi** oli vanemal ja keskmisel rauaajal peamiselt Läänemere ümbruses (Skandinaavias, Soomes, Baltimaades) kasutusel olnud enamasti kvartsiidist või ka peeneteralisest liivakivist tulesüütamisvahend.

Tuluskivid olid harilikult ovaalsed, keskele süvistatud joonega ja neid kanti vööl. Noa otsa või muu terava raudesemega vastu tuluskivi lüües sai tekitada sädeme, mis püüti kuivale puuseenele (taelale).

Tuluskivi kui esemetüüp on tõenäoliselt pärit Visla alamjooksu alalt, kust see rooma rauaajal põhja ja lääne poole levis.

Eesti ja Soome tuluskivid
-------------------------

Eestist on leitud umbes 100 tuluskivi. Enamik neist on juhuleiud peamiselt metsastelt ja soistelt aladelt, kust rauaaja kinnismuistiseid teada ei ole (Pärnu jõgikonnast, Võrumaalt Hargla ümbrusest, Ruhnust). Mõned tuluskivid on saadud ka kalmetest: nii kivikalmetest kui Kagu-Eesti põletusmatustega kääbastest. Ka Soome tuluskividest on paljud leitud aladelt, kust kinnismuistiseid ei teata, kuigi need on asunud headel põllumaadel.

On oletatud, et Soome tuluskivid ohverdati jahi- ja kalaretkede käigus kõnnumaale rajatud alepõldudele. Kuju tõttu on tuluskive seostatud vulvasümboolikaga, mis koos asjaoluga, et neid on leitud ennekõike põlluharimiseks sobilikelt maadelt, on viinud nende seostamisele viljakusmaagiaga. Andres Tvauri on tähelepanu juhtinud, et viljakusmaagiaga seostatud lohukivide kasutamine lõppes umbes samal ajal, kui tulid kasutusele tuluskivid, ja välja pakkunud, et lohukivide roll viljakusriitustes kandus üle tuluskividele.

Vaata ka
--------

* Tulused

Viited
------

1. 1 2  Tuluskivi. Eesti Entsüklopeedia
2. 1 2 3 4  Andres Tvauri. Rahvasterännuaeg, eelviikingiaeg ja viikingiaeg Eestis, Estonian Archaeology 4, Tartu 2012. Lk 67–68
3. ↑  Tuluskivid ehk tulekivid. Histrodamus
4. ↑  Andres Tvauri 2012, lk 68, 229
**Viljandi linnastaadion** on jalgpalli ja kergejõustiku staadion Viljandis. Staadion on Meistriliiga klubi JK Viljandi Tulevik kodustaadion. Eesti jalgpallikoondis on staadionil pidanud kolm mängu. Kaks korda on kohtutud sõprusmängus Aserbaidžaaniga ja korra Balti turniiril Leeduga. Kõige rohkem rahvast on igal aastal staadionil 1. mail, siis toimub Suurjooks ümber Viljandi järve.

Viljandi linnastaadion asub Viljandi järve ääres, aadressil Ranna puiestee 1.

Ajalugu
-------

Staadioni ehitust alustati 1928. aastal, mil Viljandi linnapeaks oli August Maramaa. Seoses majandussurutisega ei saanud staadion valmis enne II maailmasõda. 2009. aastal lõppes staadionil põhjalik remont ja staadionile jäi pealtvaatajate jaoks 1006 kohta, millest 400 oli katuse all.

Vaata ka
--------

* Viljandi kunstmuruväljak

Viited
------

1. ↑  "Spordirajatised ja spordibaasid". EOK. Originaali arhiivikoopia seisuga 15.07.2012.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: robot: algne URL-i olek teadmata (link)

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Viljandi linnastaadion** |

* Viljandi linnastaadion Eesti spordiregistris
Tumala mõisa kalmistu kabeli varemetega
**Tumala mõisa kalmistu** on kalmistu Pöide kihelkonnas Saaremaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Tumala külas Saaremaa vallas Saare maakonnas.

Ajalugu
-------

Kalmistu rajasid arvatavasti 1833. aasta paiku Tumala mõisa tollased omanikud Stackelbergid, sest siis toimus seal esimene matus. Sinna on üldse maetud umbes 15 lahkunut.

Kirjeldus
---------

Kalmistu jääb kunagisest mõisa südamest linnulennult umbes 500 m kaugusele põhjakirdesse. Kalmistu on praegu jäetud maha ja rüüstatud, kuid seal säilinud on hauatähiseid ja nende osasid.

Kalmistu kabel
--------------

Kalmistul paikneb klassitsistlikus stiilis matusekabel. See rajati arvatavasti 1846. aastal ning oli kaunistatud dolomiidist raiddetailidega. Praegu on kabel varemetes, kuid sellele on paigaldatud ajutine katus.

Viited
------

1. ↑  Ketlin Sirge. Eesti mõisakalmistud. // Magistritöö Tartu Ülikooli usuteaduskonna võrdleva usuteaduse õppetoolis. Tartu 2013. Lk 70

Kirjandus
---------

* Valdo Praust. "Tumala mõis (*Thomel*)". // Saaremaa mõisad. Tänapäev. Tallinn 2006. Lk 165
* Alo Särg. "Tumala (*Thomel*)". - Saaremaa mõisad ja mõisnikud. Argo. Tallinn 2007. Lk 146
* Taavi Pae. Eesti kalmistute kujunemine ja paiknemise seaduspärasused. // Magistritöö Tartu Ülikooli Geograafia Instituudis. Tartu 2002

Välislingid
-----------

* Kultuurimälestis nr 4146 "Tumala mõisa kalmistu kabeli varemetega"
**Viljandi muinaslinnus** on Henriku Liivimaa kroonikas kolm korda põhjalikult mainitud muinaseestlaste linnusekoht, mis asub tänapäeval Viljandi ordulinnuse kohal Viljandis Viljandi maakonnas.

Asukoht
-------

Muinaslinnuse täpse asukoha suhtes ei ole arheoloogid tänapäevani üksmeelele jõudnud. Selleks on välja pakutud Viljandi suusahüppemäge, Kaevumäge ja I Kirsimäge. Kinnitamata andmetel võis sakalaste muinaslinnus asuda Kaevumäel, sest 2004 aastal sooritatud arheoloogilistel kaevamistel leiti Musumäelt ja Kirsimäelt hulgaliselt ammunooleotsi ning kiviheitemasinate aluspostide jälgi, mida on seostatud muinaslinnuse piiramisega 1211. aastal, 1223. aasta 29. jaanuari ja 1223. aasta augustis tähtsates sündmustes eestlaste muistse vabadusvõitluse ajal. 
Seda kinnitab ka asjaolu, et Musumägi ei ole looduslik küngas, vaid muinaslinnuse piiramise ajal lähimatelt aladelt kokku kantud küngas.
Muinaslinnus oli tõenäoliselt kõigist külgedest piiratud vallidega ja hõlmas arvatavasti 3000–4000 m² ala.

Arheoloogilised uuringud
------------------------

Arheoloogilistel kaevamistel aastatel 1939 (A. Tuulse), 1998 (A. Tvauri), 2000–2004, 2006 (A. Haag) ja 2007 (A. Lillak ja R. Juurik) on leitud 10–15 cm paksune muinasaegne kultuurikiht, mis sellest leitud esemete põhjal on dateeritud viikingiaega. Senini ei ole leitud jälgi muinasaja lõpust.

Vaata ka
--------

* Viljandi ordulinnus

Viited
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  Evald Tõnisson. Eesti muinaslinnused, muinasaja teadus 20, lk 275-277

Välislingid
-----------

* leidudest Viljandi muuseumi kodulehel
* Nooleleidudest ajalehes Sakala
**Xəlil Ğali uğlı Əbcəlilev** (tatari keeles kirillitsas Хәлил Гали улы Әбҗелилев, vene keeles Халил Галеевич Абжалилов; 17. september (29. september) 1896, Mustafino, Orenburgi kubermang – 18. märts 1963 Kaasan) oli tatari näitleja. 

Ta sündis puusepa perekonnas. Mõnda aega õppis medreses. Kui perekond kolis Orenburgi, töötas ta poes jooksupoisina. Esimeses maailmasõjas oli ta rindel, kuid pöördus haavatuna tagasi. 

Ta hakkas 1916. aastal mängima väikesi osi Orenburgi draamatrupis Širkat. 1919. aastal asutas ta samas Idamaa Teatri. Kui valged 1919. aastal linna vallutasid, läks ta Kesk-Aasiasse. Ta näitles Taškendis, Buxoros ja Xivas usbeki teatris ja filmides. Buxoros lõi ta ise usbeki teatri ning lavastas seal. Buxoros mängis ta esimest korda filmis. Aastatel 1924–1928 mängis ta Taškendi filmistuudios.

1928. aasta sügisest mängis ta Kaasanis Kamali-nimelises Tatari Riiklikus Akadeemilises Teatris. Ta mängis seal sadu rolle, sealhulgas kuningas Leari.

1944. aastast oli ta NLKP liige, aastatel 1941–1953 Üleliidulise Teatriühingu Tatari osakonna esimees.

Ta on maetud Kaasani Novo-Tatarskaja slobodaa kalmistule.

Tunnustus
---------

* 1939 Tatari ANSV teeneline kunstnik
* 1940 Vene NFSV teeneline kunstnik
* 1944 Tatari ANSV rahvakunstnik
* 1950 Vene NFSV rahvakunstnik
* 1957 NSV Liidu rahvakunstnik
* 1958 Tatari ANSV riiklik preemia

Välislingid
-----------

* Foto
* Foto: Hodži Nasreddini osas Isanbeti samanimelises näidendis
**Prokopi Saltõkov** (Прокопий Ермолаевич Салтыков; 26. juuni 1934 – 1. august 1994) oli handi luuletaja, proosakirjanik, ajakirjanik ja pedagoog.

Prokopi Saltõkov sündis Jamali Neenetsi autonoomses ringkonnas Šurõškari rajoonis Nartõgorti külas kaluri perekonnas. Juba kooliõpilasena kaotas ta vanemad. 1955. aastal lõpetas ta Muži keskkooli ja asus õppima Leningradi A. I. Herzeni nimelises Pedagoogilises Instituudis, mille lõpetas 1960. aastal vene keele ja kirjanduse õpetajana. 1960–1964 töötas Saltõkov Salehardi pedagoogikakoolis handi keele õpetajana. 1964–1969 töötas ta Šurõškari rajooni koolides õpetajana. Seejärel töötas ta 17 aastat Jamali Neenetsi autonoomse ringkonna tele- ja raadiokomitee handikeelsete raadiosaadete toimetaja ja saatejuhina. Hiljem oli ta Põhjarahvaste kultuurimaja teadustöötaja. Prokopi Saltõkov tegeles ka handi keele šurõškari murde uurimisega ja hantide folkloori kogumisega

Prokopi Saltõkovi esimene luulekogu "Самем арийл" ('Süda laulab') ilmus 1964. aastal Tjumeni raamatukirjastuses. Seejärel avaldas ta luuletusi ajakirjanduses, almanahhides ja kogumikes. 1990. aastal ilmus Sverdlovski raamatukirjastuses ta luulekogu "Мурхи сун" ('Murakakorv').

Eesti keeles on 1973. aastal ajalehes Täheke nr. 11 ilmunud Prokopi Saltõkovi luuletus "Põhjamaa".

Viited
------

1. ↑  Салтыков Прокопий Ермолаевич - хантыйский поэт и прозаик, собиратель фольклора народа ханты Государственный архив Ямало-Ненецкого автономного округа
2. ↑  Салтыков Прокопий Ермолаевич Родина Тюмен
**Prokne** ja **Philomela** olid vanakreeka mütoloogias Ateena kuninga Pandion I ja **Zeuxippe** tütred ning kuninga Erechtheuse õed. Nagu paljud Ateena kuningasoo liikmed, olid nemadki tuntud oma traagilise saatuse poolest.

Vanem õde Prokne pandi mehele sõjajumala Arese pojale Tereusele, kes oli Traakia kuningas. Nad said poja **Ityse**. Kui too sai 5-aastaseks, palus Prokne luba Philomela külla kutsuda. Tereus läks isiklikult oma naiseõele Ateenasse järele. Ta armus Philomelasse, kes oli väga kaunis (ning Proknest ka üksjagu noorem).

Kui nad laevalt maale tulid, teatas Tereus, et oli saanud teate Prokne surmast, ning vägistas Philomela. Philomela ähvardas selle avalikuks teha. Selle vältimiseks lõikas Tereus Philomelal keele suust, pani ta vangi ja läks Prokne juurde teatega, et Philomela on surnud.

Philomela ei saanud oma saatusest küll rääkida ning ta oli ka kirjaoskamatu, ent ta oli hea kuduja. Ta kudus vanglas kangastelgedel suure vaiba, millel kujutas oma saatust, ja saatis selle Proknele. Prokne tundis nägude järgi kohe oma õe ja mehe ära ning laskis salaja Philomela enda juurde kutsuda.

Kättemaksuks tappis Prokne pistodahoobiga oma poja Ityse, sest see oli väga oma isa moodi, valmistas tema lihast eine ja viis selle samal õhtul Tereusele. Pärast sööki teatas Prokne, mida ta oli mehele sisse söötnud. Tereus ehmatas nõnda, et ei saanud end esialgu liigutadagi, ning Prokne ja Philomela põgenesid. Pärast tuli mehele eluvaim sisse ning ta tormas naisi taga ajama.

Daulise lähedal jõudis Tereus neile järele ja tahtis neid juba surmata, kui jumalad muutsid nad lindudeks: Prokne ööbikuks ja Philomela pääsukeseks, kes ainult sädistab ega saa laulda, sest tal on keel ära lõigatud. Roomlased ajasid nad segamini ning kinnitasid, et Philomelast sai ööbik, mis aga tundub absurdsena. Philomela esineb vahel ka inglise kirjanduses ööbikuna. Tereuse muutsid nad haukaks, vaenukäoks või kanakulliks.

Peter Paul Rubens on maalinud "Tereuse eine".
Hiidplaneedid
**Hiidplaneedid** ehk **Jupiteri tüüpi planeedid** on Päikesesüsteemi suure massiga planeedid, mis koosnevad valdavalt erinevatest gaasidest ning jääst. Hiidplaneetidel pole tahket pinda, vaadeldav on vaid pilvkatte välispind. Sisemuses asub tõenäoliselt vedelas olekus mineraalidest ja gaasidest tuum. 

Meie päikesesüsteemis on neli hiidplaneeti, mis kauguse järgi Päikesest järjestuvad järgmiselt:

* Jupiter
* Saturn
* Uraan
* Neptuun

Kõige suurem mass on Jupiteril (317,8 Maa massi), järgnevad Saturn (95,152 Maa massi), Neptuun (17,147 Maa massi) ja Uraan (14,536 Maa massi).

Päikesesüsteemi hiidplaneete iseloomustavad rõngad ja arvukad kaaslased. Teleskoobis silmaga nähtavad rõngad on vaid Saturnil, kuid täpsete maapealsete vaatluste või kosmoseaparaatide abil on avastatud rõngad ka Jupiteril, Uraanil ja Neptuunil.

Alates 1990. aastatest on ka teiste tähtede ümbert planeete avastatud. Suurem osa neist nn eksoplaneetidest on massilt ja läbimõõdult Jupiteri-sarnased või isegi suuremad, seega võiks ka neid liigitada hiidplaneetideks.

Vaata ka
========

* Maa tüüpi planeedid