recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Marcella Ingeborg Morin** (neiuna **Kärk**; 11. oktoober 1910 – 27. november 2000) oli eesti pedagoog.

Ta lõpetas aastal 1928 Tallinna 1. Tütarlaste Gümnaasiumi ja ta sai õiguse ilma eksamiteta astuda ülikooli. Samal aastal astus ta Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonda, mille lõpetas aastal 1934 *cum laude*. Seejärel jätkas ta õpinguid ülikooli juures didaktilis-metoodilises seminaris ning sooritas kutseeksami, tänu millele sai ta õiguse õpetada kesk- ja kutsekoolides inglise ja saksa keelt õpetajakandidaadina. Aastal 1937 täiendas ta end Inglismaal Nottinghami Ülikoolis. Ta oli Korporatsiooni Amicitia vilistlane.

Ta töötas aastatel 1936–1940 (aastal 1938 andis Haridusministeerium talle inglise ja saksa keelte õpetaja kutse) Anna Tõrvand-Tellmanni Erakolledžis (kuni kooli likvideerimiseni). Seejärel oli ta lühikest aega õpetaja Tallinna Linna 21. Algkoolis, millele järgnes aastakümneid kestnud töö inglise keele õpetajana Gustav Adolfi Gümnaasiumis.

Marcella Morin jäi pensionile aastal 1970. Ta suri 27. novembril 2000 ja maeti 2. detsembril Rahumäe kalmistule.

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 10. juuni 2015. Vaadatud 9. oktoobril 2013.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)

Välislingid
-----------

* Marcella Morini mälestuspäev (Gustav Adolfi Gümnaasiumi kodulehel)
Rudolf von Laban
**Rudolf von Laban**, tuntud kui **Rudolf Laban** (1879–1958), oli Ungari päritolu tantsija, koreograaf ja liikumise teoreetik.

Ta oli üheks moderntantsu algatajaks Euroopas. Tema töö pani aluse Labani liikumisanalüüsi metoodikale (labanotatsioon) ning täpsemate tantsu ülesmärkimise arengutele. Teda peetakse tantsuajaloo üheks olulisemaks isikuks.

Elulugu
-------

Rudolf Laban sündis 1879. aastal Austria-Ungari impeeriumis. Oma noorusaastatel oli Laban huvitatud maalimisest ja arhitektuurist. Viimast õppis ta Pariisis, Écoles des Beaux Arts koolis. Pariisis viibides hakkas teda lähemalt huvitama liikuva keha ja seda ümbritseva ruumi vaheline suhe.

Pärast oma õpinguid Pariisis lavastas ta Münchenis karnevale. Tehes koostööd tantsija/koreograafi Heidi Dzinkowskaga hakkas Laban veelgi rohkem keskenduma liikumiskunstile. 

1915. aastal asutas Laban koreograafilise instituudi Zürichisse ning hiljem ka selle filiaale Itaaliasse, Prantsusmaale ja Kesk-Euroopasse. Samal ajal töötas koos oma õpilase Mary Wigmaniga välja tol ajal veel tundmata saksa ekspressionistliku tantsu.

1920. aastatel töötas koos oma õpilastega välja liikumise üleskirjutamise viisi – labanotatsiooni – mida ta 1928. aastal ka esitles. Sellest sai 20. sajandi tuntuim tantsukiri.

Labani koreograafia ja liikumise teooriad on aluseks tänapäevasele moderntantsule ja tantsu ülesmärkimisele. Ta töötas välja tantsu kui kunstivormi. 

Pärast Labani surma 1958. aastal viisid tema põhimõtteid edasi tema enda tunnustatud tantsijad: Mary Wigman, Kurt Jooss ja Sigurd Leeder.

Viited
------

1. 1 2
2. ↑  Karina, Lillian & Kant, Marion, (2003) (translator: Steinberg, Jonathan). "Hitler's Dancers: German Modern Dance and the Third Reich", New York & Oxford: Berghahn Books, page 8.
3. 1 2  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 16. oktoober 2016. Vaadatud 11. detsembril 2017.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
4. 1 2
5. ↑  labanotatsioon entsyklopeedia.ee
Nikolai Kaasik
**Nikolai Kaasik** (ka **Nikolai Kasik**; 22. september 1900 Kuressaare – 25. mai 1950 Stockholm) oli Eesti diplomaat.

Ta lõpetas 1919. aastal Saaremaa Eesti Segagümnaasiumi. Seejärel õppis ta 1919. aastal Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonnas ja aastatel 1920–1923 Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas. Aastal 1928 kaitses ta tööga "Ulgumere politsei" *mag jur* väitekirja, aastal 1933 tööga "Le contrôle en droit international" *dr jur* väitekirja. Ta oli EÜS Põhjala vilistlane.

Aastatel 1919–1920 võttis ta osa Vabadussõjast. Ta oli aastatel 1923–1925 ja 1927–1928 teaduslikuks stipendiaadiks Eestis, aastatel 1925–1927 teaduslikuks stipendiaadiks Pariisis. Aastatel 1931–1933 oli ta Rockefelleri fondi teaduslikuks stipendiaadiks Genfis, Viinis, Göttingenis ja Haagis. Aastatel 1928–1931 ja 1933–1944 oli ta Tartu Ülikooli õigusteaduskonna rahvusvahelise õiguse õppejõud. 9. mail 1934 nimetas riigivanem Konstantin Päts ta Tartu Ülikooli majandusõiguse dotsendiks. Aastast 1938 oli ta adjunktprofessor, aastast 1941 erakorraline professor. Aastatel 1942–1944 oli ta Tartu Ülikooli majandusteaduskonna dekaan. Lisaks oli ta aastatel 1936–1940 Välisministeeriumis poliitilise osakonna direktor ja alates 15. juunist 1940 välisministri abi kohuste täitja.

Lahkus aastal 1944 Rootsi. Rootsis olles töötas ta aastatel 1945–1950 Avaliku ja Rahvusvahelise õiguse Instituudis arhiiviassistendina. Tal on töid rahvusvahelise õiguse ja majandusõiguse alalt.

Tunnustus
---------

* 1939 Valgetähe III klassi teenetemärk

Viited
------

1. ↑  Vilistlased. Kuressaare Hariduse Kooli veebisait.
2. ↑

Välislingid
-----------

* Nikolai Kaasik Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
* TÜ üliõpilased
**Peeter Suure orden** (vene keeles *орден Петра Великого*) oli Venemaa ühiskondlik teenetemärk, mida andis välja aastatel 2000–2008 tegutsenud Julgeoleku, Riigikaitse ja Õiguskaitse Probleemide Akadeemia.

Ordenil oli kolm järku. Ordeniga võidi autasustada kodanikke "ennastsalgava teo, mehisuse, julguse ja kangelaslikkuse eest sõjaväe-, teenistus- või kodanikukohuse täitmisel; riikliku, tööstuse, teadus-, sotsiaal-, kultuuri-, ühiskondliku tegevuse või heategevuse valdkonna silmapaistvate saavutuste eest, mille eesmärk on Venemaa riigi tugevdamine".

Peeter Suure ordeniga autasustati ka mitmeid Venemaa linnu, näiteks on selle autasu pälvinud Podolsk ja Tjumen.

Julgeoleku, Riigikaitse ja Õiguskaitse Probleemide Akadeemia andis välja ka mitmeid teisi Venemaa ajalooliste suurkujude nimedega ordeneid. Akadeemia sundlikvideerimisel 2008. aastal heideti neile ette riiklikele autasudele sarnaste teenetemärkide jagamist, samuti riiklikele tunnistustele sarnaste diplomite ja tunnistuste väljastamist ning riiklikele aunimetustele sarnaste tiitlite jagamist. Akadeemia jagatud autasud tunnistati tagantjärele kehtetuks.

Viited
------

1. ↑  Описание ордена Петра Великого Академия проблем безопасности, обороны и правопорядка. Vaadatud 10. märtsil 2013.
2. ↑  Львов, Андрей. Лже-генералы навешали всему миру орденов Комсомольская правда, 6.12.2008. Vaadatud 10. märtsil 2013.
3. ↑  Орден Петра Великого Академик.ru. Vaadatud 10. märtsil 2013.
**Giulietta Masina** [Mazi:na] (õieti **Giulia Anna**; 22. veebruar 1921 – 23. märts 1994) oli itaalia filminäitleja, filmilavastaja Federico Fellini abikaasa.

Elukäik
-------

Masina sündis San Giorgio di Pianos viiuldaja Gaetano Masina ja kooliõpetaja Anna Flavia Pasqualini peres. Tal oli kolm õde-venda: Eugenia ja kaksikud Mario ja Maria. Algul õppis Masina kirjandust, kuid hiljem süüvis näitekunsti. Rooma ülikoolis õppimise kõrvalt hakkas ta praktiseerima näitetrupis ning hiljem töötas Ateneo Theatre Groupis. 

1943. aastal sai ta tuntuks kuuldemängunäitlejana: ta mängis Pallinna rolli Federico Fellini sarikuuldemängus "Cico e Pallinna", mis rääkis noorest abielupaarist. 30. oktoobril 1943 abiellus ta Felliniga. 22. märtsil 1945 sündis poeg Pierfederico (hüüdnimi Federichino), kes aga suri kuu aega hiljem – 24. aprillil.

Masina filmidebüüt oli 1948. aastal filmis "Senza pietà". Pärast seda mängis ta paljudes filmides ning 1957. aastal pälvis Cannesi filmifestivalil nimiosa eest filmis "Cabiria ööd" parima naisosatäitja auhinna. Filmis kehastas ta prostituuti, kes pidi läbi elama mitmeid elutragöödiaid. 

Märtsis 1994 suri Masina 73-aastaselt vähki. Fellini oli surnud viis kuud varem, oktoobris 1993. Nad maeti Rimini kalmistule. Nende haual on monument, mille autor on skulptor Arnaldo Pomodoro.

Filme
-----

* 1948 "Senza pietà"
* 1950 "Luci del varietà"
* 1952 "Lo sceicco bianco"
* 1952 "Europa '51"
* 1954 "Tee"
* 1955 "Il bidone"
* 1957 "Cabiria ööd"
* 1965 "Giulietta ja vaimud"

Välislingid
-----------

* Giulietta Masina andmekogus IMDb (inglise)
Halinga valla lipp
**Halinga valla lipp** on endise Eesti haldusüksuse Halinga valla lipp.

Lipu kinnitas Riigikantselei 1. märtsil 1994 ja see õnnistati Pärnu-Jaagupi kirikus 14. detsembril 1994.

Lipu autor on Priit Herodes.

Lipu kirjeldus
--------------

Kuldse välja ülemisel poolel on must karupea koos tõstetud parema käpaga. Manused on sinised. Välja alumisel poolel on kolm sinist pärlikarpi (2+1).

Vallavalitsuse piduliku kandelipu varras on sinine ja selle vardaehteks on kuldne odaots. Lipu normaalsuurus on 105x105 cm.

Tõlgendus
---------

Lipu värvused ja tunnused tähistavad Pärnumaad ja apostel Jaakobust (Pärnu-Jaagupi kihelkond).

Halinga vallavanem Ülle Vapperi sõnade kohaselt annab valla sümboolika ühtekuuluvustunde ning Halinga vapil, kui ka lipul oleva karumotiivi järgi on kõigile selge, et tegemist on Pärnumaaga. Kolmes jõekarbis näeb ta valla kolme jõe - Audru, Enge, Sauga - lättekohti. Kuldne värv aga on mõnevõrra nostalgiline, meenutab omavalitsuse alale jäänud omaaegseid tippmajandeid.

Lipu kasutamise kord
--------------------

Valla lipp heisati:

1. valitsuse hoonel ja valla hallatavate asutuste hoonetel peasissekäigu juures valla tähtpäevadel.
2. Halinga valla ja teiste kohalike omavalitsusüksuste ametlike delegatsioonide kohtumistel.
3. Halinga valla avalikel üritustel.
4. muudel üritustel, kus on esindatud Halinga vald.

Koos teiste lippudega heisates paigutati Halinga valla lipp:

1. koos Eesti riigilipuga – Eesti riigilipust vasakule;
2. koos Eesti riigilipu ja teise riigi lipuga – teise riigi lipust vasakule, mis on omakorda vasakul Eesti riigilipust;
3. koos maakonnalipuga – maakonnalipust vasakule;
4. koos teiste Eesti maakondade ja valdade lippudega – eesti tähestiku järjekorras paremalt vasakule.

Valla lipp ei tohtinud ületada riigilipu mõõtmeid. Kasutamiskõlbmatuks muutunud lipp kuulub sündsal viisil hävitamisele.

Vaata ka
--------

* Halinga valla vapp
* Pärnu maakond

Välislingid
-----------

* Halinga valla sümboolika valla kodulehel
* Omavalitsuste sümbolid Riigikantselei lehel - Halinga vald.
Eshima Ohashi silla Matsue-poolne pealesõit (foto 2014)
**Eshima Ohashi sild** (jaapani keeles 江島大橋 *Eshima Ohashi*, 'Eshima sild') on sild Jaapani edelaosas, mis ühendab Sakaiminato linna 490 m kaugusel asuva Eshima järvesaarega Nakaumi järves. Eshima saar kuulub halduslikult Matsue linna koosseisu. Eshima saarelt viib üle järve Matsue keskusse tamm.

Eshima Ohashi sild on tarinduselt paljuavaline raamsild. See on suurim raamsild Jaapanis ja maailmas suuruselt kolmas. Sild ehitati aastatel 1997–2004. See on tehtud raudbetoonist. Silla üldpikkus on 1,7 km, maksimaalne sildeava 250 m. Laius 11,5 m. Silla kõrgus veepinnast silla sõidutee alla on 44,7 m.

Sellest sillast on avaldatud arvukalt fotosid internetis selle näiva väga järsu tõusu tõttu, kuid tegelikult on Matsue-poolne sillatõus 3,5º (6,1%) ja Sakaiminato-poolne 2,9º (5,1%).

Sillal kehtib kiiruspiirang 40 km/h.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Eshima Ohashi sild** |

* Japan's crazy 'rollercoaster bridge' Eshima Ohashi. Video. youtube.com
**Halimede** (kreeka sõnast *Αλιμήδη*), teise nimega **Neptune IX**, on Neptuuni kaaslane, mis on nimetatud kreeka usundi tegelaskuju nereiidi Halimede järgi.

Avastamine
----------

Halimede avastasid 14. augustil 2002 M.Holman, JJ Kavelaars, T. Grav, W. Fraser ja D. Milisavljevic. Enne avastusest teatamist 3. veebruaril 2007 kandis kaaslane nimetust S/2002 N 1.

Füüsikaline iseloomustus
------------------------

Korrapäratu kujuga Halimede läbimõõt on ligikaudu 62 kilomeetrit ja nähtavas valguses paistab see hall. Halimede ja Neptuuni kaaslase Nereidi sarnase värvuse ja Päikesesüsteemis minevikus toimunud kokkupõrgete suure tõenäosuse (41%) tõttu arvatakse, et Halimede pärineb Nereidi küljest.

Orbiidi iseloomustus
--------------------

Halimede tiirleb Neptuuni pöörlemisega vastupidises suunas. Orbiidi ekstsentrilisuse poolest on Halimede Neptuuni kuudest teisel kohal ja orbiidi kalde poolest kolmandal kohal..

Viited
------

1. 1 2  Mall:Cite doi
2. 1 2  Mall:Cite doi
3. ↑  Mall:Cite doi
4. ↑  Williams, Dr. David R. (22.01.2008). "Neptunian Satellite Fact Sheet". NASA (National Space Science Data Center). Vaadatud 03.11.2011.

  


Neptuun
Neptuuni kaaslased

Naiad • Thalassa • Despina • Galatea • Larissa • S/2004 N 1 • Proteus • Triton • Nereid • Halimede • Sao • Laomedeia • Psamathe • Neso
**Aleksander Randviir** (1935. aastani **Aleksander Rutoff**; 1. märts 1895 Vana‑Sõtke, Vaivara vald, Virumaa – 10. juuli 1953 Tallinn) oli eesti näitleja.

Aastatel 1922–1924 ja 1932–1934 oli ta Draamastuudio Teatri näitleja. 1925–1927 oli Vaivara Külvaja seltsi näitejuht. Aastatel 1928–1932 mängis Tallinna Töölisteatris. 1934–1943 oli ta Vanemuise teatri näitleja. Aastatel 1943–1949 töötas Estonia teatris, 1949–1953 Tallinna Riiklikus Draamateatris.

Ta on mänginud filmides Mineviku varjud, Öösel, Elu tsitadellis ja Valgus Koordis.

Ta on maetud Tallinna Metsakalmistule.

Tunnustus
---------

* 1952 Eesti NSV teeneline kunstnik

Isiklikku
---------

Tema poeg oli maletaja Jüri Randviir, tütar balletitantsija Tiiu Randviir.

Näitekirjanik Kristjan Rajasaare oli tema onu.

Viited
------

1. ↑  Eesti filmi andmebaas. Aleksander Randviir
2. ↑  Kalmistute register HAUDI

Välislingid
-----------

* Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Viktor Kingissepa nimelise Tallinna Riikliku Draamateatri näitleja Randviir, Aleksander Augusti poeg (1952)
* Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Näitleja Aleksander Randviir Salami osatäitjana Ašah Tokajevi komöödias Peigmehed (1952)
**Aleksander Rulkov** (sündinud 1. aprillil 1947 Tallinnas) on eesti tehnikateadlane.

Elulugu
-------

Aleksander Rulkov on inseneri ja kooliõpetaja poeg.

Lõpetas 1965 Tallinna Kaugõppekeskkooli, 1973 Tallinna Polütehnilise Instituudi mehaanika erialal ja 1976 Ehituse Teadusliku Uurimise Instituudi aspirantuuri; tehnikakandidaat (1977, TTÜ), väitekirjas käsitles betooni tugevuse määramist betoon- ja raudbetoonkonstruktsioonides ja ehitistes skleromeetrilise magnetelastse meetodiga. Aastast 1976 Ehituse Teadusliku Uurimise Instituudis: 1976–1977 nooremteadur, 1978–1992 betooni tugevuse laboratooriumi juhataja. 1983–1989 TTÜ ehitusmehaanika kateedri õppejõud.

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkond: ehitiste ja ehitustarindide katsetamine, adestruktiivsete (mittepurustavate) meetodite väljatöötamine ja rakendamine betooni ja raudbetooni ning kivimite tugevusomaduste uurimisel, betooni tugevuse määramine raudbetoonkonstruktsioonides veealustes tingimustes, kivimite tugevusomaduste ekspressdiagnostika nii laboratoorsetes kui välitingimustes. Avaldanud 60 teadustrükist. Eesti NSV riiklik preemia (1985) (kollektiivis).

Vaata ka
--------

* Anri Rulkovi preemia

Viited
------

1. 1 2 3 4  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Teoseid
-------

* Proximate method for diagnosting rock strength. // Oil Shale 8 (1991) 4
* Microprocessor device for diagnosting building construction strength characteristics. // Materialele schimbului de experienta. Rumanie, BACAU, September, 1. 1990
* Testing old and carbonated concrete employing the impact pulse method. // XXIII International Symposium "Concrete and Reinforcedconcrete". M, 1991.

Kirjandus
---------

* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Aleksander Ratt** (23. august 1902 Ranna vald, Tartumaa – 5. september 1998 Tallinn) oli eesti põllumajandusteadlane.

Elulugu
-------

Aleksander Ratt oli talupidaja poeg.

Lõpetas 1923 Tartu Reaalkooli ja 1930 TÜ agronoomina; *mag. agr.* (1931, TÜ; 1946 ümber atesteeritud põllumajanduskandidaadiks), väitekiri "Katsed kõvade ristiku seemnetega". Olnud 1926–28 TÜ taimebioloogia katsejaama abijõud. Töötas 1927–48 Põllutööministeeriumis taimekaitse ja seemnekontrolli alal: seemnekontrolljaama laborant-kontrolör 1927–31, juhataja abi 1931–40, seemnekasvatuse ja seemnekontrolli osakonna juhataja 1941–44, seemnekontrolli ja taimekarantiini inspektsiooni ja labori juhataja 1945–48, 1934–40 ühtlasi taimekasvatuse nõunik. Olnud 1948–50 aianduskaupluse tööline, 1950–56 sovhooside maaparanduse projekteerimistrusti ökonomist ja 1956–83 Eesti Maaviljeluse ja Maaparanduse Teadusliku Uurimise Instituudi (EMMI) põllumajandusökonoomika sektori vanemteadur.

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkond: taime- ja seemnekasvatus, maaviljelus ja maaparanduse ökonoomika. Üle 220 teadustrükise.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Teoseid
-------

* Maaviljeluse käsiraamat. 1949
* Liha tootmise majanduslik efektiivsus Eesti NSV-s. 1959
* Taimekaitse aias. 1960
* Maaparanduse majanduslik efektiivsus Eesti NSV-s. 1974
* Mõnda maaviljeluse arengust Eestis läbi aegade. Tallinn, 1985
* Põllumajandusökonoomika arenguloost Eestis kuni 1940. aastani. Tallinn, 1990;

Kirjandus
---------

* EE 14, 409
* Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944. I–III. Trt, 1994, II, 278
* Agraarteadus. (1992) 3, 232.
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib tõrvast üldse; puutõrva kohta vaata artiklit Puidutõrv* |

---

Puutõrv
**Tõrv** on tume viskoosne vedelik, orgaaniliste ainete, esmajoones tahkekütuste termilisel lagunemisel moodustuv orgaaniliste ühendite segu. Tõrvaks nimetatakse ka naftas ja bitumoidides sisalduvate suure molekulmassiga heteroühendite segu.

Tõrv tekib kõrgmolekulaarsete orgaaniliste ainete (puit, turvas, kivisüsi jm) kuivdestillatsioonil. Tõrv soojendamisel muutub vedelaks ja jahutamisel vähevoolavaks.

Vanasti valmistati puutõrva tõrvaaugus või tõrvaahjus. Puid (vanad männikännud) kuumutati õhu juurdepääsuta ja välja valguv vedelik koosnes tõrvast, tärpentinist ja kergematest lenduvatest orgaanilistest ühenditest. Tõrva keedeti, et vedelad koostisosad lenduksid ja tõrv jahtunult tahkuks, et seda oleks võimalik kasutada. Tõrva kasutati paatide ja laevade veekindlaks muutmiseks. Hiljem hakati majade katuseid tõrvama või kaeti katused tõrvapapiga. Puidust elektriposte ja raudteeliipreid immutati kuumas tõrvas, et nad kauem mädanemisele vastu peaksid.

Tökat on kasetohust valmistatud tõrv, mida kasutati nii hobuserakmete, nahksaapa- kui vankrimäärdena samuti suuskade tõrvamiseks.

Puit koosneb põhiliselt tselluloosist (30–60%), hemitselluloosist (20-30%) ja ligniinist (20–30%), okaspuudes on ka vaiku. Õli ja tõrva kui sellist pole olemas ei puidus, kivisöes ega põlevkivi kerogeenis – need tekivad kõrgmolekulaarsest orgaanilisest ainest kuumutamisel ilma hapniku juurdevooluta (utmine).

Vaata ka
--------

* puutõrv
* pürolüüs
* tõrvaahi
* pigi

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Tõrv** |

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Tõrv** |

* 04. september 2017 16:11, Jaan-Juhan Oidermaa, Antropoloogid jõudsid neandertallaste liimi valmistamise saladusteni
**Tõrremäe kihistik** (inglise *Tõrremägi Member*) on ordoviitsiumi ladestu Oandu lademe Rägavere kihistusse kuuluv kihistik. Seda hakkas esimesena eristama Algimantas Grigelis aastal 1976. Kihistik on nime saanud Tõrremäe küla järgi.

Kihistiku stratotüübiks on Tõrremäe külas asuvad kuivenduskraavid. Tegemist on tavalise lahtisesse pinnasesse kaevatud kraaviga, mille seintes on lahtisi lubjakivitükke, kuid aluspõhi ei paljandu, seetõttu on tehtud ettepanek nimetada neostratotüübiks Ussimäe paljand.

Tõrremäe kihistik on Rägavere kihistu kõige alumine kihistik, mis kuulub kihistust ainsana Oandu lademesse. Sellel lasub Eesti lääneosas Kiideva kihistik, Eesti idaosas aga Piilse kihistik. Kihistiku moodustavad hele- kuni kreemikashallid nõrgalt savikad lubjakivi kihid. Kihistikule on omased lainjad katkestuspinnad, mis sisaldavad püriiti, ka moodustab kihistiku põhja selgesti eristuv suure püriidisisaldusega katkestuspind.

Viited
------

1. ↑  Tõrremäe kihistik Eesti geokogude infosüsteemis (vaadatud 12.08.2019)
2. ↑  Stratigraafia terminoloogia
3. ↑  Eesti stratotüüpsed paljandid
4. ↑  K. Suuroja, E. Morgen, T. Mardim, K. Kaljuläte, M. Shtokalenko. Eesti geoloogilisebaaskaardi Kohila (6332) leht. Seletuskiri. Eesti Geoloogiakeskus. Kaardistamise osakond, Tallinn, 2012.
5. ↑  K. Suuroja, T. All, T. Mardim, E. Morgen, M. Otsmaa, K. Ploom, T. Vahtra ja A. Veski. Eesti geoloogilise baaskaardi Kadrina (6433) leht. Seletuskiri. Eesti Geoloogiakeskus. Kaardistamise osakond, Tallinn, 2005.

Välislingid
-----------

* Tõrremäe kihistik Eesti geokogude infosüsteemis
**ICOMOSi Eesti komitee** on Rahvusvahelise Kinnismälestiste Nõukogu (ICOMOS) Eestis tegutsev rahvuslik komitee.

Komitee tegutses alates 1992. aastast seltsinguna. Komitee asutamise üks algatajaid oli Kaur Alttoa, kes 1990. aastatel ka komitee tööd esimehena juhtis (toona nimetati *ICOMOSi Eesti Rahvuskomiteeks*).

2009. aastal alustati tööd mittetulundusühinguna. Aastatel 2009–2012 oli ICOMOSi Eesti komitee esimees Robert Treufeldt, aastatel 2012–2021 oli Eesti Kunstiakadeemia dotsent Riin Alatalu, alates 2021. aastast on Ave Paulus.

ICOMOSi Eesti komitee liikmed on järgmised::

* Kristel Akerman
* Riin Alatalu
* Eve Alttoa
* Boris Dubovik
* Diana Haapsal
* Lilian Hansar
* Helve Ilves
* Laura Ingerpuu
* Villu Kadakas
* Mart Keskküla
* Juhan Kilumets
* Andri Ksenofontov
* Henry Kuningas
* Johanna Liblik
* Madis Tuuder
* Kati Lindström
* Elo Lutsepp
* Karola Mursu
* Heli Nurger
* Ave Paulus
* Anton Pärn
* Anneli Randla
* Inga Raudvassar
* Nele Rent
* Anita Staub
* Epi Tohvri
* Fredi-Armand Tomps
* Kaire Tooming
* Robert Treufeldt
* Kaarel Truu
* Madis Tuuder
* Artur Ümar

Aastatel 1992–2009 oli komitee liige Jevgeni Kaljundi (suri 2011), 1992–2013 Aet Maasik (suri 2013), 1992–2013 Heino Uuetalu (suri 2013), 1992–2013 Jaan Tamm, 1992–2015 Ants Kraut, 1992–2015 Ira Einama, 1992–2015 Hain Toss (suri 2015), 1992–2015 Kaur Alttoa, 2013–2019 Joosep Metslang ja 1993–2021 Kalli-Maia Holland (suri 2021).

Viited
------

1. ↑  ICOMOS icomos.ee
2. ↑  Robert Treufeldt etis.ee
3. ↑  Riin Alatalu. etis.ee
4. ↑  Membership. civvih.icomos.org
5. 1 2  Liikmeskond. icomos.ee

Välislingid
-----------

* Komitee koduleht
Painuva kivi
Painuva kivi
**Painuva rändrahn** ehk **Painuva kivi** on rabakivist hiidrahn Harju maakonnas Kuusalu vallas Turbuneemel Eru lahes.

Rahnu ümbermõõt on 34,1 m, pikkus 12,2 m, laius 11,0 m ja kõrgus 5,2 m ja maht 340 kuupmeetrit.

Rahnu küljed on järsud, kusjuures merepoolne külg on kumer. Kivi lagi on läänepoolses osas lame ja tasane, idapoolne osa kallak nagu tee mäkke, kumerusega kellaosuti liikumise suunas. Kivisse on puuritud augud ja nendesse löödud kaks umbes 70 cm pikkust raudora, mille külge olevat vanasti jaanipäeviti kased kinnitatud. Rahnu peale edelapoolse nurga lähedale on raiutud ankru kujutis. Merepoolne külg on lainete mõjul muutunud nii krobeliseks, et sealt on võimalik üles ronida.

Rahvapärimuse järgi on see üks Kalevipoja viskekividest. Kalevipoeg olevat tahtnud sellega Vanapaganat visata, kuid see olevat tal ebaõnnestunud, ja ta torisenud seetõttu: "Osudin Odakivesse, paiskasin aga Painuvasse".

Rahn on alates 1937. aastast üksikobjektina looduskaitse all ning jääb Lahemaa rahvuspargi territooriumile.

Vaata ka
--------

* Tiirukivi ehk Painuva suurkivi
* Eesti hiidrahnude loend

Viited
------

1. ↑  Pirrus, Enn (2009). *Eestimaa suured kivid*. Tallinn: Teaduste Akadeemia kirjastus.
2. ↑  "Painuva kivi Turbuneemel". *EELIS Infoleht*. Vaadatud 26.10.2022.
3. ↑  Kalle Suuroja (mai 2011). "Kivihiidude maa". *Eesti Loodus*. Vaadatud 23.11.2022.
4. ↑  "Painuva rändrahn". *Keskkonnaportaal*. Vaadatud 28.12.2022.

Välislingid
-----------

* Painuva kivi ürglooduse objektina Eesti looduse infosüsteemis
* Painuva rändrahn keskkonnaportaalis
Tolkuse raba õpperada
**Õpperada** on jalutusrada või matkarada, mis on varustatud õppeotstarbelise teabematerjaliga. 

Õpperajad toetavad õuesõpet.

Loodusõpperadadel ei keskenduta vaatamisväärsustele, vaid ökoloogiliste koosluste seostele, looduskaitselisele mõtteviisile ja paiga kultuuriloole.

Juhised loodusrajal liikumiseks
-------------------------------

Võimaluse korral on tuleks kavandada loodusraja läbimist hoolikalt. Tänu sellele on võimalik säästa keskkonda ning olla kursis rada ümbritseva piirkonnaga. Soovitatav on järgida järgmisi näpunäiteid .

* Eelista olemasolevaid loodus- või matkaradu, et piirata liigset keskkonna koormamist.
* Võimaluse korral kasuta liikumiseks ühistransporti või ühte autot mitme inimese transpordiks.
* Võimaluse korral paki kaasavõetav toit korduskasutatavatesse karpidesse ja kottidesse, et vähendada tekkivaid jäätmeid.
* Liigu looduses jälgi jätmata.
* Korista enda prügi ja ära jäta seda metsa.
* Pea kinni infotahvlitel olevatest piirangutest.
* Kasuta elavat tuld mõistlikult – veendu tuleohutuses.

Näiteid loodusradadest Eestis
-----------------------------

##### Nohipalu-Ilumetsa loodusrada

Loodusraja pikkus on 8 km ja rada kulgeb Nohipalu Mustjärve kaldalt Valgejärve kaldani ning jõuab Ilumetsa meteoriidikraatrini. Ilumetsa kraater, mis avastati 1938. aastal, on tekkinud meteoriidilöögi tagajärjel. Kraatri juures asub infopaviljon, kust leiab teavet Eesti meteoriidikraatrite kohta. 

##### Keila-Joa loodusrada

Loodusrada, mille pikkus on 4 km, algab maanteesilla lähedalt autoparklast, mis asub jõe vasakul kaldal. Rajal on viis infostendi, mis annavad rajaläbijale informatsiooni loodusobjektide ning pargi ajaloo kohta ning tutvustab Keila-Juga. Rada viib läbi uusgooti stiilis mõisakompleksi, rippsildade, joaaluse kanjoni ja kallastel asuva pargi. Parki on mitu korda rekonstrueeritud ning viimati tehti seda pärast 1967. aasta augustitormi. 

##### Rebastemäe loodusrada

Rebastemäe õpperaja pikkus on 1,5 km ja rada asub Hiiumaal Kõpu maastikukaitsealal. Loodusrada saab alguse Kärdla-Kõpu maantee 61. kilomeetril asuvast trepist, mis viib Rebastemäele. Rajal tutvustatakse erinevaid metsatüüpe (näiteks palu- ja salumetsad) ning iidset luitemaastikku. Kõrgeimaks punktiks teekonnal on Kaplimäe, kus kasvavad kuslapuu, lodjapuu ja kukerpuu ning luitevalli jalamitel harilik näsiniin, mis on looduskaitsealune taim. Loodusrada on tähistatud puude külge kinnitatud sinister lintidega.

Vaata ka
--------

Selli-Sillaotsa õpperada 
* Heimtali õpperada
* Hüpassaare õpperada
* Ingatsi õpperada
* Kabli looduse õpperada
* Kopraraja õpperada
* Kuuraniidu õpperada
* Lemmjõe keelemetsa õpperada
* Majakivi-Pikanõmme õpperada
* Meiekose õpperada
* Riisa õpperada
* Saarjõe õpperada
* Selli-Sillaotsa õpperada
* Sopa allika õpperada
* Vanapagana õpperada
* Öördi õpperada

Viited
------

1. ↑  "Volbrück, P. (s. a.). Looduse õpperada kui vahend õppekasvatustöös". Originaali arhiivikoopia seisuga 10. detsember 2018. Vaadatud 3. jaanuaril 2019.
2. ↑  Loodusega koos. (s. a.). Juhised looduses liikujale.
3. 1 2 3  Suuroja, M. (2005). Eesti looduse õppe- ja matkarajad. Tallinn: Tallinna Raamatutrükikoda.
**ICAO lennujaamakood** ([ikao]) on neljatäheline kood, mis tähistab kindlat lennujaama. Selline kood on antud peaaegu kõigile lennujaamadele maailmas. ICAO koode kasutavad lennujuhtimises nii piloodid kui ka lennujuhid lennuplaani koostamisel lähte- ja sihtkoha märkimisel.

ICAO koodid erinevad IATA lennujaamakoodidest, mida kasutatakse lennuliinide operatsioonides (lennugraafikutel, reisijate pagasi kleebisel jne.)

Kui üks IATA kood võib olla ka kahel või enamal lennujaamal ühine, siis ICAO koodid on regionaalse struktuuriga ja kordumatud. Üldiselt tähistab esimene täht kontinenti või piirkonda, teine täht tähistab selles piirkonnas ühte kindlat riiki ning ülejäänud kaks tähte lennujaama. Erandiks on suured riigid, kus riigi tähiseks on ainult esimene täht.

Eestis moodustatakse viimased kaks tähte harilikult lennujaamale lähima suure asula nime esimesest ja viimasest tähest – EETN (Tallinn), EETU (Tartu Ülenurme lennujaam).

Näiteid
-------

* EETN – Tallinna lennujaam
* EEKE – Kuressaare lennujaam
* EFHK – Helsingi-Vantaa
* EGLL – London-Heathrow
* LFPG – Charles de Gaulle'i rahvusvaheline lennujaam
* KJFK – John F. Kennedy rahvusvaheline lennujaam

Vaata ka
--------

* Eesti lennujaamade ja lennuväljade loend
* IATA lennujaamakood

Välislingid
-----------

* Database with extended seach functionality
ICE 3
**ICE 3** ehk **Intercity-Express 3** on Deutsche Bahni kasutatav elektrikiirrongide seeria. Seeriasse kuuluvad klassid 403 (ICE 3), 406 (ICE 3M) ja 407 (*Uus ICE 3*). Neli **ICE Internationali** nime kandvat mitmiksüsteemiga rongi kuuluvad Nederlandse Spoorwegenile (Hollandi Raudtee).

Põhinedes ICE 3M/F-ile, arendas Siemens välja enda Siemens Velaro rongiseeria nii Hispaania, Hiina, Venemaa, Suurbritannia, Türgi ning samuti koduriigi Saksamaa jaoks.

Klass 403
---------

Vaade esimesest vagunist juhikabiini poole. Pildil on näha *nutiklaasi*, mis on juhikabiini ja reisijate vahel.
ICE 3 (Klass 403) eesmärk oli luua kergem, kuid suurema võimekusega rong, kui seda olid selle eelkäijad. Selle saavutamiseks jaotati kogu rongi alla 16 veomootorit. Rong võib sõita 330 km/h ja on katsesõitudel saavutanud 368 km/h. Tavalistel Intercity-Express teenustel sõidavad nad kiirusel 300 km/h, mis on saksa kiirraudteede ülemine piirkiirus.

Kuna rongil ei ole vedavat vedurit (ing. k *powerhead*), on rongi igas vagunis reisijakohad, seehulgas esimeses vagunis. "Salongiistmed" on juhist kohe tagapool; juhi ja reisijate vahel on ainult klaasist sein.

1997. aastal telliti 50 rongikoosseisu Frankfurdi ja Kölni vahelise kiirraudteeliini jaoks. Need rongikoosseisud ehitasid Siemens ja Adtranz (nüüdne Bombardier).

Klass 406
---------

Hollandi ICE 3 sõitmas Kölni–Frankfurdi kiirrongiliinil
**ICE 3M** (M tähendab mitmiksüsteemi) arendati välja kasutamiseks nelja erineva raudteedel kasutatava elektrisüsteemiga, mida kasutatakse Euroopa peatrassidel koos erinevate rongikaitsesüsteemidega. Deutsche Bahn (DB) tellis 1994. aastal 13 sellist koosseisu, NS (Hollandi Raudtee) tellis neid ronge 4. 2007. aastal anti välja luba nende rongide kasutamiseks Hollandis, Belgias ja Prantsusmaal. Praegu sõidavad need rongid riikidevahelistel rongiliinidel Hollandis, Saksamaal, Belgias ja Prantsusmaal. Prantsuse LGV Est liinil jõuavad rongid kiiruseni 320 km/h.

Klass 407
---------

Siemens Velaro D InnoTrans 2010 näitusel
2008. aasta novembris tellis Deutsche Bahn 500 miljoni euro eest 15 rongikoosseisu. 18. aprillil 2010 esitles DB esimest Velaro D rongi Siemensi Krefeldi tehases. Mudeli valmistajakiirus on 320 km/h, kusjuures on see laiem, vaiksem ja energiasäästlikum kui eelmised mudelid. 

Uus klass 407 (*uus ICE 3*) rong pidi Saksamaal teenindamist alustama 2011. aasta lõpus, kuid seda kuupäeva on mitu korda edasi lükatud. 2013. aasta detsembris sai DB esimesed neli rongi kätte ning nendega alustati riigisisest reisijatevedu.
**Marriner David Merrill** (sündinud 27. märtsil 1937 Ameerika Ühendriikides Utah's) on Utah' Ülikooli emeriitprofessor, üks nüüdisaegse õppedisaini (ik *instructional design*) rajajaid.

Elulugu
-------

Merrill on lõpetanud Utah' Brigham Youngi Ülikooli (1961, bakalaureusekraad) ja Illinois' Ülikooli (1964, magistri- ja doktorikraad). Merrilli tegevus õppedisaini vallas algas 1959. aastal ja sellest ajast alates on ta välja töötanud mitu õppedisaini mudelit. Tuntuim neist on "Kivike tiigis" (inglise keeles *Pebble in the Pond*). Merrill on ka kahe õppimisteooria – Elaborational Theory (1980) ja Component Display Theory (1994) – autor. Merrill on üks väheseid tänapäeva angloameerika haridusteoreetikuid, kes on keskendunud pigem õpetamise kui õppimise uurimisele. Ta on sõnastanud õpetamise põhiprintsiibid (First Principles of Instruction, 2002)

Merrill on töötanud George Peabody Kolledžis, Brigham Youngi Ülikoolis, Stanfordi Ülikoolis, Lõuna-California Ülikoolis, Utah' Ülikoolis, Brigham Youngi Ülikoolis Havail ja Florida Ülikoolis.

Merrill on avaldanud 12 raamatut, üle 65 ajakirjaartikli, arvutialaseid juhendmaterjale, raamatuarvustusi jpm. Tema nimi seisab produktiivsemate hariduspsühholoogide, sagedamini tsiteeritud arvutialaste juhendmaterjalide autorite ja mõjukamate industriaaltehnoloogia asjatundjate nimistus. Ta on pälvinud AECT (Association for Educational Communications and Technology) elutöö preemia.

Õpetamise põhiprintsiibid
-------------------------

* Demonstratsiooni printsiip: kui õppijad vaatlevad demonstratsioone (nt katseid, eluliste probleemide lahendusi, juhtumianalüüse), siis see edendab õppimist;
* rakendamise printsiip: kui õppijad rakendavad uusi teadmisi, siis see edendab õppimist;
* ülesandekesksuse printsiip: kui õpetamine on üles ehitatud ülesannetepõhiselt, siis see edendab õppimist;
* aktiveerimisprintsiip: kui õppijad aktiveerivad varasemaid teadmisi või kogemusi, siis see edendab õppimist;
* lõimimisprintsiip: kui õppijad lõimivad õpitut oma igapäevase eluga, siis see edendab õppimist.

Publikatsioonid
---------------

* mdavidmerrill.com/Papers

Viited
------

* mdavidmerrill.com
* edutechwiki.unige.ch/en/Component\_display\_theory
* www.aect.org
* www.instructionaldesign.org/

Kirjandus
---------

* mdavidmerrill.com, vaadatud 4.10.2014;
* , vaadatud 10.10.2014
**Daniel Georg Balk** (23. juuni 1764 Königsberg – 1826 Tula) oli arstiteadlane, kelle erialaks olid patoloogia, meditsiinisemiootika, teraapia.

Sündis käsitöölise pojana. Õppis Königsbergi ülikoolis (1780–1787), kust sai 1787. aastal meditsiinidoktori kraadi töö eest "De derivantibus" ehk "Nahka ja limaskesta ärritavatest vahenditest". Pärast doktorikraadi saamist läks ta arstina tööle Kuramaale, kus omandas oma erialal hea reputatsiooni. 

Aastatel 1802–1817 oli Balk Tartu ülikooli esimeseks patoloogia ja teraapia professoriks ning Tartu Ülikooli kliiniku direktoriks. Aastatel 1803–1804 oli Balk ülikooli rektoriks. 

1804. aastal avas Balk majas, kus ta ise elas, ametlikult haigete vastuvõtu. Tegu oli esimese polikliinikuga Vene keisririigis. Tartu linn jaotati viimaste kursuste üliõpilaste vahel ning elanikud said pöörduda vastava üliõpilase poole. Üliõpilased pidid külastama ka haigeid kodus.

Balk sunniti 1817. aastal ülikoolist lahkuma. Ta kolis Tulasse, kus ta 1826. aastal suri.

Vaata ka
--------

* Tartu Ülikooli rektorite loend

Viited
------

1. ↑  Kalnin, Viktor 1996. Daniel Georg Balk. Rmt.: Kalnin, Viktor (toim.), *Eesti arstiteaduse ajaloost*. Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus, lk. 25–29.

Kirjandust
----------

* Kalnin, Viktor 1996. Daniel Georg Balk. Rmt.: Kalnin, Viktor (toim.), *Eesti arstiteaduse ajaloost*. Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus, lk. 25–29.
* Kasmel, Jaan 2002. Antropoloogia õpetamise algusest 1802. aastal taasavatud Dorpati (Tartu) ülikooli arstiteaduskonnas. *Eesti Arst* 81(11): 739–743. vt
* Toomsalu, Maie (koost.) 2002. *Tartu Ülikooli Vana Anatoomikumi professorid*. Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus, lk. 127–132.

Välislingid
-----------

* Daniel Georg Balk Eesti vanema kirjanduse digitaalses tekstikogus EEVA

* Daniel Georg Balk: digiteeritud kirju


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Kaiserliche Universität zu Dorpati rektor  Georg Friedrich von Parrot (1803, 1802–1803 prorektorina)** | **Kaiserliche Universität zu Dorpati rektor  Daniel Georg Balk**1803–1804 | Järgnev**Kaiserliche Universität zu Dorpati rektor  Adam Christian Gaspari (1804–1805)** |
**Õru raamatukogu** on Valga valla rahvaraamatukogu. Aastast 2018 tegutseb Valga Keskraamatukogu haruraamatukoguna.

Raamatukogu aadress on Õru alevik 46-1, 67101 Valga vald, Valga maakond.

Ajalugu
-------

Õru raamatukogu on mitu korda kolinud. Raamatukogu avamisel 1. detsembril 1944 paikneti Õruste külas ühes majas koos Õru algkooli ja rahvamajaga. 1952. aastal saadi suuremad ruumidLaatre külanõukoguga samas majas. 1963. aastal kolis raamatukogu Valga sovhoosi keskusse (praegusse Õru alevikku). 1990. aastal koliti vastvalminud elamu neljatoalisse korterisse. 

Raamatukogu kolis praegustesse ruumidesse 2005. aasta veebruaris. Uuteks ruumideks ehitati ümber 3- ja 4-toaline korter. Raamatukogu sai oma käsutusse 130 m2 põrandapinda ja 3-kohalise internetipunkti.

Algul oli raamatukogu teenindada Õru algkool ja Valga sovhoosi territooriumil elavad inimesed. Unikülas asunud Kirovi kolhoosil oli oma raamatukogu. Oma raamatukogu oli ka kolhoosil Suur Oktoober, mis asus Kikkal kontori 20 m2 suuruses toas. 1956. aastal liideti mõlema kolhoosi raamatukogu Õru raamatukoguga. 2001. aastal suletud Priipalu raamatukogust lisandus Õru raamatukokku 931 eksemplari kirjandust. Õru algkoolis tegutses laenutuspunkt kuni kooli sulgemiseni aastal 1971. Kui varasemate väikeste raamatukogude kadumise põhjuseks oli majandite liitmine, siis Priipalu raamatukogu sulgemise põhjuseks oli elanikkonna vähenemine ja raamatukogu seniste ruumide minek erakätesse.

2000. aastal jõudis raamatukokku internetiühendus. 2003. aastal hangiti arvutiprogramm RIKS ning 2006. aasta jaanuarist mindi üle täielikule elektroonilisele laenutusele.

Juhatajad
---------

* Aksel Sarv 1948–1952
* Vaike Lehes (Perlova) 1952–1969
* Reet Luik 1969–1975
* Liivi Kokla 1975–1979
* Tiina Pehme 1979–1981
* Saima Puusepp (Niklus) alates 1981

Asendajad
---------

* Maia Rätsep
* Kaie Männik
* Aime Grossberg
* Helgi Preedel
* Liivi Allik
* Katrin Jänes

Statistika
----------

Statistika 2014. aasta seisuga

Kogud:13 644

Kasutajad: 148

Külastused: 3640

Laenutused: 9536

Töökohad: 1

Kirjandus
---------

* Valgamaa rahvaraamatukogud 1920–2010. Valga, 2010
* Valga Keskraamatukogu arhiiv. Valga rajooni/maakonna raamatukogude aastaaruanded 1956–2014

Välislingid
-----------

* Õru rahvaraamatukogu
|  |
| --- |
|  **Poks** |
| Riik |  | Norra |
|  |
| Hõbe | 1920 | Poolraskekaal |
| Pronks | 1924 | Poolraskekaal |
| 4. koht | 1928 | Raskekaal |

**Sverre Sørsdal** (5. august 1900 Hamar – 21. märts 1996 Gjøviki vald) oli Norra poksija.

Sørsdal oli kokku kahekordne Norra meister poolraskekaalus (kuni 175 naela ehk 79,4 kg) aastatel 1920 ja 1924.

Sørsdal sai poolraskekaalus (kuni 175 naela ehk 79,4 kg) 1920. aasta Antwerpeni olümpiamängude poksivõistlustel hõbemedali, kaotades finaalis kuldmedali- ja olümpiavõitjale Edward Eaganile (USA) ning 1924. aasta Pariisi olümpiamängude poksivõistlustel pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale Thyge Petersenile (Taani) ja saades 3. koha kohtumises loobumisvõidu Carlo Saraudilt (Itaalia). Ta sai raskekaalus (üle 175 naela ehk 79,4 kg) 1928. aasta Amsterdami olümpiamängude poksivõistlustel 4. koha, kaotades poolfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale Nils Rammile (Rootsi) ja andes poolfinaalis saadud vigastuse tõttu 3. koha kohtumises loobumisvõidu Michael Michaelsenile (Taani).

Viited
------

1. ↑  9. Norra meistrivõistlused poksis. Trondheim 1920. Tulemused inglise keeles
2. ↑  13. Norra meistrivõistlused poksis. Skien 1924. Tulemused inglise keeles
3. ↑  7. suveolümpiamängude poksivõistlus. Antwerpen 1920. Tulemused inglise keeles
4. ↑  8. suveolümpiamängude poksivõistlus. Pariis 1924. Tulemused inglise keeles
5. ↑  9. suveolümpiamängude poksivõistlus. Amsterdam 1928. Tulemused inglise keeles

Välislingid
-----------

* Sverre Sørsdal saidil Olympedia Muuda Vikiandmetes
|  |
| --- |
|  **Poks** |
| Riik |  | Belgia |
|  |
| 2. ring | 1956 | Kukk-kaal |
|  |
| Pronks | 1955 | Kukk-kaal |

**Daniel Hellebuyck** (5. juuli 1933; Petegem(-aan-de-Leie), Deinze vald – 26. mai 2001) oli Belgia endine poksija, rahvuselt flaam.

Hellebuyck osales kukk-kaalus (kuni 54 kg) 1956. aasta Melbourne olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas 2. ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.

Hellebuyck sai kukk-kaalus (kuni 54 kg) 11. Euroopa meistrivõistlustel (Lääne-Berliin, 1955) pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Zenon Stefaniukile (Poola) j ajäädes edasisest medaliheitluselt välja.

Hellebuyck poksis juunist 1957 kuni maini 1959 elukutselisena. Ta osales kokku 13 kohtumisel ning võitis neist 9 ja kaotas 4 (neist 1 nokaudiga) kohtumist.

Viited
------

1. ↑  16. suveolümpiamängude poksivõistlus. Melbourne 1956. Tulemused inglise keeles
2. ↑  11. Euroopa meistrivõistlused poksis. Lääne-Berliin 1955. Tulemused inglise keeles

Välislingid
-----------

* Daniel Hellebuyck saidil Olympedia Muuda Vikiandmetes
* Daniel Hellebuyck saidil BoxRec
"Joll" suunab siia. Teatud paadi kohta vaata artiklit eistuk.

 1. suurpuri  

 2. eespuri  

 3. spinnaker  

 4. kere  

 5. svert  

 6. roolilaba  

 7. ahtertäävikand  

 8. mast  

 9. saaling  

10. vant  

11. suurpurje soot  

12. poom  

13. mast  

14. spinnakeripoom  

15. ahtertaak  

16. vöörtaak  

17. kontrasoot  

Punaselt on joonisel kujutatud giljotiinsvert
**Svertpaat**, ka **joll** ning **julla**, on triivi vähendava sverdiga purjekas.

Svertpaat võib olla kas sportjaht või lõbusõidujaht.

Svertpaadi stabiilsust aitab hoida purjetajate kehakaal vastukaaluna ja paadikere kujustabiilsus.
Triivi vähendamiseks kasutatakse ühte või mitut sverti. Sverte jaotatakse kuju, kinnitus- ja liigutamisviisi
järgi giljotiin-, mõõk-, sektor- ja trapetssverdiks. 

Alates 19 sajandi lõpust kasutatud sportliku võistlusjahina üle kogu maailma. Enam tuntud seda klassi jahi tüüpideks on Optimist, Star, 470 ja Finn.

Vaata ka
--------

 olümpiajoll 
* O-joll ehk olümpiajoll

  


|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Kategooria:Purjetamise svertpaadid** |

| * v
* r
Svertpaadid, ISAF-i tunnustusega rahvusvahelised svertpaatide klassid |
| --- |
| 
 14 Foot **·**  29er **·**  420 **·**  470 **·**  49er **·**  505 **·**  Contender **·**  Enterprise **·**  Europe **·**  Finn **·**  Fireball **·**  Kadett **·**  Lendav hollandlane **·**  Flying Junior **·**  Laser **·**  Laser 4,7 **·**  Laser II **·**  Lightning **·**  Mirror **·**  Moth **·**  OK **·**  Optimist **·**  Snipe **·**  Splash **·**  Sunfish **·**  Topper **·**  Vaurien **·**  Zoom 8 |  |
**Leitseauk** oli eesti etnograafias suletav auk rehetoa, sepikoja või sauna seinas leitse (suitsu ja vingu) väljalaskmiseks, võru murdes nimetati seda ava *otspaja*, saarte murdes ja kirderanniku murretes *repnaauk* või *reppen*.

Leitseauk oli ovaalne või neljakandiline ning see raiuti harilikult lae lähedal kahe palgi vahele, rehetoas aga rehealuse ukse kohale. Väljalaskeava suleti sambla- või heinatuustiga, aga ka räbalatega. Mõnel pool kaeti leitseauk neljakandilise soontes liikuva lükandluugiga, mis võeti kütmise ajal eest ära. Suurema kütmise korral lasti suitsu välja ukse kaudu.

Viited
------

1. ↑  Eesti keele seletav sõnaraamat Vaadatud 12.01.2021
2. ↑  Eesti murrete sõnaraamat Vaadatud 12.01.2021
3. ↑  Väike murdesõnastik Vaadatud 13.01.2021
4. ↑  Eesti rahvakultuuri leksikon (3. trükk). 2007. Koostanud ja toimetanud Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastus. lk 139

Kirjandus
---------

Karl Tihase, Eesti talurahvaarhitektuur. 1974. Kirjastus Kunst.

Välislingid
-----------

* Leitseauk. Eesti Rahva Muuseum
* Repnaauk. Pendi talu
**"Flower"** on PlayStation 3 arvutimäng. 

Selle lõi arvutimängufirma Thatgamecompany, kujundasid Jenova Chen ja Nicholas Clark ning seda esitleti 2007. aastal Tokyo Game Show'l. "Flower" jõudis müüki 12. veebruaril 2009 PlayStation Networki kaudu. Mäng seostub Cheni ja Thatgamecompany eelmise mänguga "flOw". 

Mängija suunab tuult, mis lennutab lille õielehte. Lilledele lähedale lennates hakkavad õielehte järgima teised õielehed. Samuti võib see mõjutada mängumaailma, näiteks tuua värve seni surnud väljadele või panna käima tuuleveskid. Mängus pole teksti ega dialoogi, tegevus areneb peamiselt pildi ja emotsioonide kaudu.

"Flower" pidi äratama mängijas eelkõige positiivseid emotsioone, mitte pakkuma väljakutseid, vaid "lõbu". Chen leidis, et meelelahutuse, sealhulgas arvutimängude põhieesmärk on mõjutada publiku tundeid ning enamiku mängude emotsiooniskaala on piiratud. Meeskond suhtus mängu kui kunsti, eemaldades sellest elemendid, mis ei tekitanud mängijais soovitud reaktsioone. Vincent Diamante muusika vastab dünaamiliselt mängija tegevustele ja on kooskõlas mängus arenevate emotsioonidega. 

Arendajate üllatuseks pälvis "Flower" kriitikute heakskiidu. Arvustajad ülistasid mängu muusikat, kujundust ja kasutajaliidest, nimetades seda ainulaadseks ja haaravaks emotsionaalseks kogemuseks. Arvutimängude auhinnaüritusel Spike Video Game Awards nimetati "Flower" 2009. aasta parimaks sõltumatu tootja mänguks ning Academy of Interactive Arts and Sciences andis sellele auhinna "Casual Game of the Year".
Florin Andone (2015)
**Florin Andone** (sündinud 11. aprillil 1993 Botoșanis) on Rumeenia jalgpallur, kes mängib ründajana Inglismaa kõrgliiga klubis Brighton & Hove Albion ja Rumeenia jalgpallikoondises.

Ta alustas karjääri Hispaania kolmandas liigas mängides. 21-aastaselt tegi ta Córdoba meeskonnas profidebüüdi. Ta skooris oma esimeses mängus Hispaania kõrgliigas 5. jaanuaril 2015, kui kohtuti Granadaga. Sama aasta 16. jaanuaril lõi ta mängus Eibari vastu värava juba kümnendal sekundil. Kokku lõi ta hooajal 2014–15 Hispaania kõrgliigas viis väravat. Pärast seda suutis Córdoba liigas allesjäänud 18 mänguga koguda vaid kaks viiki ning jäi liigas viimaseks. Järgmisel hooajal lõi Andone Hispaania esiliigas 21 väravat, millega oli ta liigas paremuselt teine väravakütt. Samal hooajal valiti ta liiga hooaja sümboolsesse koosseisu.

2016. aastal naasis Andone Hispaania kõrgliigasse, liitudes Deportivo La Coruñaga. Ka hooaeg 2016–17 oli Andone jaoks edukas, kui ta lõi liigas 12 väravat. Järgmisel hooajal langes Deportivo La Coruña aga kõrgliigast välja.

2018. aasta mais sõlmis Andone viieaastase lepingu Brighton & Hove Albioniga. Üleminekusumma oli umbes kuus miljonit eurot. Esimese värava Inglismaa kõrgliigas lõi ta 1. detsembril 2018 mängus Huddersfield Towni vastu. Suurem osa hooajast 2019–20 mängis ta laenul Türgi kõrgliiga klubis Galatasaray.

Debüüdi Rumeenia jalgpallikoondises tegi ta 13. juunil 2015 EM-i valikmängus Põhja-Iirimaa vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta sama aasta 17. novembril mängus Itaalia vastu. Ta kuulus Rumeenia koondisse 2016. aasta Euroopa meistrivõistlustel.

Viited
------

1. ↑  "Le Roumain Florin Andone du Deportivo à Brighton". L'Équipe. 25.8.2018. Vaadatud 9.2.2019

Välislingid
-----------

 Florin Andone – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis

| * v
* r
Rumeenia koondis  –  UEFA Euro 2016 |
| --- |
| 

* 1 Pantilimon
* 2 Mățel
* 3 Raț
* 4 Moți
* 5 Hoban
* 6 Chiricheș (c)
* 7 Chipciu
* 8 Pintilii
* 9 Alibec
* 10 Stanciu
* 11 Torje
* 12 Tătărușanu
* 13 Keșerü
* 14 F. Andone
* 15 Găman
* 16 Filip
* 17 Sânmărtean
* 18 Prepeliță
* 19 Stancu
* 20 A. Popa
* 21 Grigore
* 22 Săpunaru
* 23 Lung Jr.
* Treener: Iordănescu

 | Rumeenia |