recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Rudolf Herrnstadt (paremal) vestlemas Walter Ulbrichtiga (vasakul), 1951
**Rudolf Herrnstadt** (18. märts 1903 Gleiwitz (tänapäeval Gliwice, Poola) – 28. august 1966 Halle) oli juudi päritolu Saksa ajakirjanik ja Saksa DV riigitegelane.

Rudolf Herrnstadt oli pärit Sileesiast juudi perekonnast. Tema isa oli jõukas advokaat. 

Gümnaasiumi lõpetamise järel õppis ta 1922. aastal Berliinis ja Heidelbergis õigusteadust, kuid jättis õpingud varsti pooleli. 

Aastatel 1922–1924 töötas ta Ülem-Sileesias Krappitz tselluloosivabrikus eri ametikohtadel. 1924–1928 töötas Herrnstadt Berliinis kirjastuste lektorina. 1928. aastast töötas ta ajalehe Berliner Tageblatt toimetuses. 

1931. aastal astus Rudolf Herrnstadt Saksamaa Kommunistlikku Parteisse, alates 1930. aastast oli ta GRU kaastöötaja. 1930–1936 oli ta esmalt Berliner Tageblatti ja seejärel Praha saksakeelsete ajalehtede väliskorrespondent Prahas, Varssavis ja Moskvas. 1936–1939 oli Herrnstadt ajakirja L'Europe ja mitme Praha saksakeelse ajalehe väliskorrespondent Varssavis. Pärast Saksamaa kallaletungi Poolale 1939. aasta septembris põgenes ta Nõukogude Liitu. 1940–1943 oli ta Punaarmee kindralstaabi töötaja ja lühikest aega ajalehe Das freie Wort toimetaja. 1943–1945 oli Rudolf Herrnstadt Vaba Saksamaa Rahvuskomitee töötaja ja ajalehe Freies Deutschland peatoimetaja. 1945. aasta mais pöördus ta Berliini tagasi. 1945–1949 oli ta ajalehe Berliner Zeitung peatoimetaja. 1949. aasta juunist kuni 1953. aasta juulini töötas ta ajalehe Neues Deutschland peatoimetajana. 1949–1950 oli ta Ajutise Rahvakoja ja 1950–1954 Rahvakoja liige. Alates 1950. aasta juulist oli Rudolf Herrnstadt Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee liige ja Keskkomitee Poliitbüroo liikmekandidaat.

1953. aasta juunis ja juulis kritiseeris Rudolf Herrnstadt Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee esimest sekretäri Walter Ulbrichti ja kavatses koos Saksa DV riikliku julgeoleku ministri Wilhelm Zaisseriga Ulbrichti võimult kõrvaldada. Kuid Ulbrichtil õnnestus siiski poliitbüroos võimuvõitluses peale jääda ja 26. juulil 1953 vabastati Herrnstadt "fraktsioonilises tegevuses" süüdistatuna Neues Deutschlandi peatoimetaja ametikohalt ja parteilistest ametitest. 1954. aasta jaanuaris heideti Rudolf Herrnstadt välja Saksamaa Sotsialistlikust Ühtsusparteist ja ta pidi loobuma Rahvakoja saadiku kohast.

Alates 1954. aastast kuni surmani töötas Rudolf Herrnstadt Saksa Keskarhiivi ajaloo-osakonnas Merseburgis.

Viited
------

1. ↑  Herrnstadt, Rudolf (Ps. R. E. Hardt) \* 18.3.1903, † 28.8.1966 : SED-Funktionär, Chefredakteur des SED-Zentralorgans "Neues Deutschland" Bundesstiftung zur Aufarbeitung der SED-Diktatur
2. ↑  SED-Führungsgremien :Übersicht über die Mitglieder und Kandidaten des Politbüros des ZK der SED (1949-1989) Bundesarchiv. SED- und FDGB-Archivgut
3. ↑  Heiko Weckbrodt. Die Affäre Herrnstadt-Zeisser: Wie der Aufstand 1953 Ulbricht "rettete" Oiger
4. ↑  Juli 1953 – Kriegsende in Korea und der Beginn der kubanischen Revolution Was War Wann?
5. ↑  Herrnstadt, Rudolf Chronik der Mauer
6. ↑  Thomas Kuczynski.
 Der "Fall" Herrnstadt Ossietzky, 1/2009
**Petseri Postimees** oli ajaleht, mis ilmus aastatel 1909–1910.

*Petseri Postimeest* trükiti Tartus *Postimehe* trükikojas ning selle vastutav väljaandja ja toimetaja oli Anton Jürgenstein. Üksiknumbri maht oli 8 lehekülge, see ilmus kaks korda kuus, esialgu ebakorrapäraselt, hiljem iga kuu 1. ja 15. päeval. Kokku ilmus lehte ajavahemikus 6. juuni 1909 – 1. aprill 1910 19 numbrit. Ajaleht pandi seisma majanduslikel põhjustel.

Lehe eesmärgiks oli anda eesti keelt kõnelevatele Petseri ümbruse elanikele, eestkätt setudele, teavet laiema maailma, eriti Eesti olustiku kohta, ning harida neid rahvuslikus vaimus, soovides teha neist "tõelised eestlased". Lehes avaldati mitmeid artikleid Eesti rahvuslike sõlmküsimuste, nagu emakeelse koolihariduse ja rahvuskultuuri edendamise, asjus, aga ka spetsiifilisemalt Setumaad puudutavates küsimustes, näiteks eestikeelse vaimulikkonna loomise ning setude eestikeelse ja -meelse harimise asjus. Lisaks sellele tegeleti ajalehes ka aktiivselt karskusliikumise propageerimisega ning avaldati mitmeid populaarteaduslikke artikleid, eriti põllumajanduse kohta. Lehe lõpuosa oli pühendatud uudistele, need olid jagatud mitmeks osaks. Esikohal olid kohalikud uudised, kus puudutati nii Petseri ümbruskonnas toimunut kui ka Lõuna-Eesti, eriti Võrumaa sündmusi. Järgnevalt vaadeldi sündmusi Lätis, kuid mõnikord jäeti see osa ka vahelt ära ning vaadeldi kohe juhtumisi mujal Venemaal. Päris lõpus olid välisuudised, mis olid enamasti pühendatud Euroopa sündmustele ja kus domineeris tugevalt toonase tehnika tippsaavutuse, lennukiga (ehk *tuulelaevaga*) seonduv.

Lehe keeleline külg oli väga ebaühtlane. Väljaandjad püüdsid ühteaegu olla nii arusaadavad setudele, püüdes samas siiski säilitada ka võimalikult palju kirjakeelsust, mille tulemusel võisid ühes numbris mitmete sõnade kirjapildid üksteisest erineda (näiteks *Vastseliina* ja *Vahtseliina*). Lõppkokkuvõttes ei õigustanud selline lähenemine ennast, sest enamikku setudest jättis leht külmaks ning selle põhilisteks tellijateks olid Pihkvamaale asunud eestlastest asunikud. Kuid ka nende seas polnud leht eriti populaarne, seda enam, et selle suunitlus oli selgelt setudest õigete eestlaste kasvatamine. Seetõttu sattus ajaleht peagi majanduslikesse raskustesse ning see pandi seisma juba vähem kui aasta pärast. Uuesti püüti *Petseri Postimeest* Karl Ustavi eestvõttel välja andma hakata 1919. aastal, kuid see nurjus Vabadussõja-aegsete raskete olude tõttu.
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib üldmõistest; 1914. aastal valminud Cabanne filmi kohta vaata artiklit Vesiliiv (Cabanne film 1914); 1914. aastal valminud Melfordi filmi kohta vaata artiklit Vesiliiv (Melfordi film 1914)* |

---

Hoiatussilt vesiliiva esinemisest, mille juures olevasse veekogusse ei tohi ujuma minna
**Vesiliiv** on veest üleküllastunud liiv, mis esineb enamasti liivaste kallastega jõgede suudmealal.

Vesiliiv tekib siis, kui liiv on veest üleküllastunud. Veest küllastatus tähendab seda, et liivaterade vahel, kus enne oli õhk, on nüüd vesi. See aga ei tohiks hõõret terade vahel vähendada, mistõttu peab vesiliiv olema veest üleküllastunud. See tähendab seda, et vett on veel rohkem, mis sunnib kohati liivaterasid üksteisest eemalduma ja vähendab nendevahelist hõõrdumist, mistõttu vesiliiv ei kanna enam inimest nii nagu kuiv või veest küllastunud liiv. Veest küllastunud liiv kannab inimest isegi paremini kui kuiv liiv. Seda on ilmselt rannas kõik tähele pannud, et märg liiv on astumisel palju kindlam toetuspind kui kuiv. Selle põhjuseks on see, et hõõrdumisele liivaterade vahel lisanduvad veemolekulide vahelised sidemed. Seetõttu saab märjast liivast ehitada liivalosse jms, mis kuiva liiva puhul on võimatu. 

Vastupidi levinud arvamusele ei ole vesiliiv eriti ohtlik. Vesiliiva vajunud inimene võib sellesse uppuda vaid sel juhul, kui ta rabeldes ennast sügavamale liiva kaevab. Vesiliiva tihedus on umbes 2 g/cm³, mis teeb sellesse uppumise ligi kaks korda väiksema tihedusega inimesele suhteliselt keeruliseks. Pealegi ületab vesiliiva paksus väga harva ühte meetrit. 

Vesiliiva veerežiimi võib muuta kuivamine ja vee lisandumine ning selle tagajärjel võib vesiliiva kandvus muutuda; seda arvestatakse ehitiste kavandamisel ja rajamisel.

Vesiliiva esineb ka Eestis.

Vaata ka
--------

* Ujupinnas
* Ebavesiliiv
* Ehtvesiliiv
**Rudolf Allabert** (3. september 1939 Gattšina – 10. märts 2011 Tallinn) oli eesti lavastaja, teatrinäitleja ja pedagoog.

Rudolf Allabert lõpetas 1957. aastal Rakvere I Keskkooli, aastatel 1957–1959 õppis Rakvere Teatri õppestuudios. Seejärel oli Rakvere Teatri näitleja. Aastatel 1961–1965 Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedris, mille lõpetas II lennus. Tema juhendajad olid Voldemar Panso ja Vello Rummo.

Ta oli lavakunstikateedri II lennu lõpetajana 1965. aastal üks Eesti NSV Riikliku Noorsooteatri asutajaid, töötas seal näitleja ja lavastajana kuni 1993. aastani. Aastatel 1986–1992 oli ta Eesti NSV Riikliku Noorsooteatri kunstiline juht.

Allaberdi tuntumad lavastused olid Astrid Lindgreni "Karlsson tembutab jälle" (1972), Mark Twaini "Tom Sawyeri seiklused" (1974), Yves Jamiaque'i "Härra Amilcar" (1983), James Goldmani "Lõvi talvel" (1985) ja David Pownalli "Meistriklass" (1988). Mälestusväärseteks on peetud tema rolle Kalju Komissarovi lavastustes "Protsess" (1975), "Veri mullal" (1976) ja "Prokurör" (1978) ning Mati Undi lavastuses "Ma armastasin sakslast" (1980).

Aastatel 1977–2001 oli ta Tallinna Pedagoogikaülikooli kultuurhariduse õppetooli õppejõud (aastast 1986 dotsent). 

Ta on mänginud enam kui 30 filmis, teleseriaalides ja kuuldemängudes. Samuti on ta kirjutanud dramatiseeringuid. Temast on Urmas Vadi näidend "Rudolf Allaberdi testament" (2012).

Tunnustus
---------

* 1980 Eesti NSV teeneline kunstnik
* 2006 Valgetähe IV klassi teenetemärk

Teatrirolle
-----------

* "Veri mullal" – Lauri Pent
* "Peaproov" – Juhan/Johannes
* "Prokurör" – Bojan
* "Pandimaja" – pandimajapidaja

Filmirollid
-----------

* "Keskpäevane praam" (Jumbu; 1967)
* "Inimesed sõdurisinelis" (Kalm; 1968)
* "Metskapten" (Lauri; 1971)
* "Tuuline rand" (Tüürimees; 1971)
* "Verekivi" (Kaspar; 1972)
* "Indrek" (1975)
* "Surma hinda küsi surnutelt" (1977)
* "Karikakramäng", "Salakütt" (Robert; 1977)
* "Tuulte pesa" (Jüri Piir; 1979)
* "Metskannikesed" (Andres; 1980)
* "Naerata ometi" (1985)
* "Saja aasta pärast mais" (1986)
* "Dubultnieks" (1986)
* "Viktoriya" (1988)
* "Surmatants" (Lübecki raehärra; 1991)
* "Wikmani poisid" (Härra Tooder; 1995)

Isiklikku
---------

Ta oli alates 1960. aastast abielus näitleja ja rekvisiitor Illi Allaberdiga.

Viited
------

1. ↑
2. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 30. märts 2016. Vaadatud 7. juunil 2016.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
3. ↑  Tallinna Linnateater. Ajalugu.
4. ↑  Jaagant, Urmas. Lahkunud on näitleja ja lavastaja Rudolf Allabert. Eesti Päevaleht, 10. märts 2011.
5. ↑  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 4950

Välislingid
-----------

* Rudolf Allabert 70: lurjused, roosamanna ja aednikukutse / Rudolf Allaberti intervjueerinud Madis Kolk; kommenteerinud Margo Teder ja Urmas Vadi – Postimees 3. september 2009, lk 14–15
* Vastab Rudolf Allabert (PDF-fail) / intervjueerinud Jaanus Kulli – Teater. Muusika. Kino 2009, nr 12, lk 4–20; intervjuu järg: TMK 2010, nr 1, lk 40-43
* Suri näitleja ja lavastaja Rudolf Allabert – Postimees.ee 10. märts 2011
**Petseri tulekahju** oli 24. mail 1939 Petseris toimunud tulekahju, milles hävis kolmandik linnast. See on 20. sajandi Eesti ala üks suuremaid rahuajal toimunud tulekahjusid.[*viide?*]

Tulekahju kestis vaid neli tundi ja selle käigus hävis Petseri 650 elumajast 212. Tulekahjus hukkus 3 inimest ja tõsiseid põletushaavu said 8 inimest.

Tuli tekkis Jaan Poska tänaval asunud Terešihhini pärijate maja kuuridest Uue tänava ja Kiriku tänava vahelises osas. Tugeva tuulega paiskus see kohe laiali üle linna. Vaevalt olid jõudnud tulekustutusabinõud Terešihhini majani, kui juba uuest õnnetusest teatati ligi pool kilomeetrit eemal asunud Rätsepa kaupluse juures Tartu tänaval. Samas oli kohe süttinud ka Riia tänaval asunud Kleinsoni maja. Tugev tuul kandis põlevate katuste laaste ja pappi sadade meetrite kaugusele. Petseri linnast enesest oli tule võimuses rajoon, mis piirdus peamiselt Tartu, Võru ja Riia tänavatega.

Petseri kesklinnas hävinesid Petseri linnavalitsuse hoone, tuletõrje pritsihoone, Petseri Majaomanikkude Ühispank, Petserimaa Kaubanduse Ühispank, restoran Must Kass, suur kinohoone, Alfred Meomutteli apteek jne, kokku üle paarikümne kahekorruselise maja.

Viited
------

1. ↑  Eesti ajalugu: kronoloogia. 2007. Koostanud Sulev Vahtre. Teine trükk. Kirjastus Olion.
2. ↑   (vaadatud 08.08.2018)
3. ↑  Petseri tules ja suitsus, Postimees (1886-1944), nr. 140, 25 mai 1939
**Pittakos Mytilenest** (umbes 648 eKr – umbes 569 eKr) oli vanakreeka poliitik ja üks seitsmest targast.

Arvatavasti oli Pittakos aristokraatlikku päritolu. Tema ema pärines Lesbose saare ülikutest ja isa Traakia kesk- või ülemklassist. Pittakose poliitilised vastased väitsid seevastu, et ta olevat olnud madalat päritolu ning veetnud oma lapsepõlve õnnetult ja alanduses. Pittakos koolitas ennast ise ja reisis palju.

Pittakos valiti Mytilene valitsejaks peale ateenlaste sõjakäiku Lesbosele, kus Pittakos tõestas ennast eduka väejuhina.
Väidetatavasti valitses ta õigluse vaimus, edendas linna kaubandust ning koostas uusi seadusi. Näiteks andis ta välja seaduse, mis sätestas topeltkaristuse kõigi purjuspäi sooritatud kuritegude eest. 589 eKr valiti ta Mytilene *aisymnentes'*eks, kellele usaldati sisetülide ajal linnas absoluutne võim. Kui Pittakos tundis, et on oma poliitilise programmi ammendanud, astus ta omal algatusel tagasi ja veetis viimased kümme aastat lihtkodanikuna.

Ta kinkis vabaduse oma poja mõrtsukale, öeldes põhjenduseks, et "andestus on parem kui kahetsus".

Pittakose hauakivile on graveeritud epigramm: "Siiraste pisaratega leinab pühitsetud Lesbos Pittakost, kelle ta sünnitas ja kes nüüd on surnud."

Kirjandus
---------

* Georgios Papadogeorgos, "Vana-Kreeka suurkujud: Elu ja looming", lk 14-15. Tõlkinud Anneli Kritšmann. Kirjastus Ilo, 2004.


|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Pittakos** |
**Pittem** on hollandikeelne vald Belgias Flandria piirkonnas Lääne-Flandria provintsis Tielti haldusringkonnas.

Asulad
------

Pittem jaguneb kaheks osavallaks:

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Rooma numbritega on tähistatud osavallad. Kollakaks toonitatud alad tähistavad linnastunud piirkondi. | 

| # | Nimi | Pindala(km²) | Elanikke (2009) |
| --- | --- | --- | --- |
| I | Pittem |   | 5110 |
| II | Egem |   | 1593 |

 |

Sõpruslinnad
------------

* Ameerika Ühendriigid – Shawnee

* EgemEgem
* PittemPittem
* EgemEgem

Viited
------

1. ↑  Wettelijke Bevolking per gemeente op 1 januari 2018, vaadatud 9.03.2019.
2. ↑  Algemene gegevens, vaadatud 14.09.2012 (hollandi keeles).

Välislingid
-----------

 Pittem – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Koduleht (hollandi keeles)

Lääne-Flandria provintsi vallad

Alveringem | Anzegem | Ardooie | Avelgem | Beernem | Blankenberge | Bredene | Brugge | Damme | De Haan | De Panne | Deerlijk | Dentergem | Diksmuide | Gistel | Harelbeke | Heuvelland | Hooglede | Houthulst | Ichtegem | Ieper | Ingelmunster | Izegem | Jabbeke | Knokke-Heist | Koekelare | Koksijde | Kortemark | Kortrijk | Kuurne | Langemark-Poelkapelle | Ledegem | Lendelede | Lichtervelde | Lo-Reninge | Menen | Mesen | Meulebeke | Middelkerke | Moorslede | Nieuwpoort | Oostende | Oostkamp | Oostrozebeke | Oudenburg | Pittem | Poperinge | Roeselare | Ruiselede | Spiere-Helkijn | Staden | Tielt | Torhout | Veurne | Vleteren | Waregem | Wervik | Wevelgem | Wielsbeke | Wingene | Zedelgem | Zonnebeke | Zuienkerke | Zwevegem
Jan Weiler Leipzigi raamatumessil (2014)
**Jan Weiler** (sündinud 28. oktoobril 1967 Düsseldorfis) on saksa ajakirjanik ja kirjanik.

Elu
---

Jan Weiler kasvas üles Meerbuschis. Kooliajal tegi ta kaastööd Westdeutsche Zeitungile. Pärast abituuriumi ja tsiviilteenistust kolis ta Düsseldorfi ühiskorterisse ning töötas alates 1987. aastast reklaamitekstide loojana, kuni lõpetas 1993. aastal Münchenis Saksa ajakirjanduskooli (Deutsche Journalistenschule). Weiler oli 1994. aastast Süddeutsche Magazini toimetaja ning 2000–2004 koos Dominik Wichmanniga selle peatoimetaja. 2002. aastal kirjutas ta Itaalia erinumbri jaoks artikli oma äiast, kes tuli kunagi võõrtöölisena Itaaliast Saksamaale. Autor ise oli artikli suhtes skeptiline, ent pärast avaldamist leidis see ootamatult positiivset vastukaja. Aasta hiljem sõitis ta äia Antonioga Itaaliasse, et lasta seal endale tema elulugu jutustada. Sellest sündis raamat "Maria, ihm schmeckt’s nicht!" ('Maria, talle ei maitse!'), mida ta soovitab võtta väljamõeldise, mitte eluloona. Raamatus segunevad humoorikal moel väljamõeldud elemendid äia jutustuste ja Weileri muljetega oma Itaalia perekonnast. 2005 ilmus raamatule järg "Antonio im Wunderland" ('Antonio imedemaal').

2004. aastast reisib ta mööda Saksamaad ringi ja loeb oma raamatuid ette. Nii sündinud reisipäevik "In meinem kleinen Land" ilmus kirjanduslikult töödelduna aastal 2006. Alates 2007 kirjutab Weiler iganädalast kolumni "Mein Leben als Mensch" ('Minu elu inimesena'), mis ilmus esialgu sternis ja alates 2009 ilmub Welt am Sonntagis. Alates 2012 loeb ta oma kolumne ka raadiojaamas Bayern 2 ja alates 2019 on need saadaval *podcast*’ina.

2009 jõudis Saksa kinodesse film "Maria, ihm schmeckt's nicht", millele Weiler kirjutas stsenaariumi. Samuti on film tehtud romaanist "Antonio im Wunderland" ("Antonio, ihm schmeckt's nicht!"), "Das Pubertier – der Film" ning "Kühn hat zu tun" ("Kühnil on tegemist").

Raamatuid
---------

* "Maria, ihm schmeckt's nicht!" 2003, kuulderaamat 2004
* "Antonio im Wunderland", 2005, ka kuulderaamatuna
* "In meinem kleinen Land", 2006, ka kuulderaamatuna
* "Mein Leben als Mensch", 2009, ka kuulderaamatuna
* "Das Pubertier" (Pubertieri sarja 1. osa), 2014
* "Kühn hat zu tun" (Martin Kühni sarja 1. osa), 2015, ka kuulderaamatuna
* "Im Reich der Pubertiere" (Pubertieri sarja 2. osa), 2016
* "Und ewig schläft das Pubertier" (Pubertieri sarja 3. osa), 2017
* "Kühn hat Ärger" (Martin Kühni sarja 2. osa), 2018, ka kuulderaamatuna
* "Kühn hat Hunger" (Martin Kühni sarja 3. osa), 2019, ka kuulderaamatuna
* "Die Ältern" (Pubertieri sarja 4. osa), 2020
* "Der Markisenmann", 2022

Kuuldemänge
-----------

* "Liebe Sabine", 2007
* "Maria, ihm schmeckt's nicht!", 2008
* "MS Romantik", 2009
* "Eingeschlossene Gesellschaft", 2017

Eesti keeles ilmunud
--------------------

* "Ohtlik liik: harilik pubekas", tõlkinud Kadi Mustasaar, Tänapäev, Tallinn 2018
* "Kühnil on tegemist", tõlkinud Eve Sooneste, Ühinenud Ajakirjad, Tallinn 2021
* "Kühnil on pahandus", tõlkinud Eve Sooneste, Ühinenud Ajakirjad, Tallinn 2022

Viited
------

1. ↑  Jan Weiler über das Altern
2. ↑  daserste.de
Töödeldud pilt
**Fototöötlus** on protsess, mille käigus muudetakse varem tehtud fotosid. Digifotograafias kasutatakse selleks fototöötlusprogramme.

Manipulatsiooni mõte
--------------------

Fototöötlus teenib mitmesuguseid eesmärke. Küllap tähtsaim või vähemasti levinuim on pildistatava objekti või stseeni võimalikult täpne, kvaliteetne ja tehniliselt pädev edastamine vaatajatele. Sellest eesmärgist lähtudes on ideaalne fototöötlus niisugune, kus tehakse vaid hädatarvilik. Lõpptulemuse kvaliteet sõltub seega enim hetkest, mil foto tehakse – hilisem töötlus saab seda paremuse suunas mõjutada vähe.

Tihti mõistetakse fototöötluse all ka protsessi, kus fotot moonutatakse sedavõrd, et see ei kujuta enam olukorda, mis oli pildi tegemise ajal. Sellisel juhul võib olla tegu kunstiliste ja esteetiliste taotlustega, aga ka näiteks sooviga õppe-eesmärgil rõhutada mõnd objekti või objekti omadust.

Ajalugu
-------

Enne arvutiajastut saavutati fotomanipulatsiooni efekte tindi, mitmekordse särituse ning fotode või negatiivide kokkusobitamisel. Samuti kasutati värvipüstoleid, pliiatseid ning kõikvõimalikke vahendeid, mis soovitud tulemuseni jõudmisel kaasa aitasid. Sellist tüüpi fototöötlust peeti omaette kunstivaldkonnaks, kuna nõudis palju oskusi ja annet.

Vaata ka
--------

* Fotograafia

Välislingid
-----------

* Sissejuhatus pilditöötlusesse
**Pihtla Kool** on üldhariduskool Saare maakonnas Saaremaa vallas Püha külas. Koolis on kaks liitklassi (1.–4. klassini) ja kaks lasteaia liitrühma.

Ajalugu
-------

Püha kiriku juures tegutses kool juba 1722. aastal, omaette majas aga alates 1861. aastast. Tsaariajast pärit koolimajad olid kitsad ja pimedad, endised ministeeriumikoolid sobisid õppetöö jaoks paremini. Pärast Eesti Vabariigi sündi otsustas Saaremaa koolivalitsus ära kasutada endised mõisa härrastemajad. Nii näiteks rajati Pihtla valla 15 kooli asemele viis ajakohast algkooli, sh muudeti senine Püha kihelkonnakool Püha 6-klassiliseks algkooliks, mis alustas tööd endises Pihtla mõisas. Pihtla, Sagariste ja Kõljala kool liideti Kaali algkooliks, mis alustas tööd endises Kaali mõisas jne.

Aastatel 1893–1932 oli Pühal ka kurttummade laste kool (Püha Kurttummadekool) 1895. aastal ehitati sellele koolile uus maja. Kui Püha Kurttummadekool rahapuuduse tõttu 1932. aastal suleti, ostis Pihtla vald maja Püha algkooli jaoks. Püha algkool alustas selles koolimajas tööd 1933. aastal. Sama aastat peetakse ka Pihtla Kooli asutamisaastaks. Aja jooksul on koolil olnud eri nimesid. 

11. veebruaril 1976 puhkes koolimajas tulekahju. Maja vana puitosa põles maha, säilis vaid juurdeehitus. Pärast tulekahju töötas kool 4-klassilisena, vahepeal ka 6-klassilisena. Kui kool oli 8-klassiline, tegutses õhtuses vahetuses töölisnoorte õhtukool.

2005. aasta kevadel otsustas Pihtla vallavolikogu Sandla lasteaia ja Pihtla Algkooli töö ümber korraldada. Selle tulemusel tegutsevad alates 1. septembrist 2005 Püha külas ühe asutusena nii kool kui ka lasteaed. Koolis oli alguses viis õpilast, lasteaias oli kaks rühma. 2005. aastal olid koolis liidetud 1. 2. ja 3. klass. 2010. aastal avati 4. klass. Õpilaste arv on aasta-aastalt kasvanud.

Kooli nimed
-----------

* 1933–1945 Püha algkool
* 1945–1949 Püha Mittetäielik Keskkool

* 1949–1962 Pihtla 7-klassiline Kool
* 1962–1978 Pihtla 8-klassiline Kool

* 1978–2005 Pihtla Algkool
* 2005–2011 Pihtla Lasteaed-Algkool
* 2011–2012 Pihtla Lastead-Kool
* alates 1. septembrist 2012 Pihtla Kool

Viited
------

1. ↑  Pihtla Kooli põhimäärus. Saaremaa Vallavolikogu, RT IV, 15.06.2021, 3.
2. 1 2  Tutvustus. Pihtla Kooli veebisait.
3. 1 2 3 4  Ajalugu. Pihtla Kooli veebisait.
4. ↑  Trei, A. (2012). Pildikesi Püha kihelkonnast. Tallinn: Tallinna Raamatutrükikoda.
5. ↑  Loel, Rita. Koolide ümberkorraldamine on kestnud ajast aega. Postimees, 24. september 2008.
6. ↑  Kurtide laste õpetamise ajaloost Eestis. Eesti Kurtide Liidu veebisait.
7. 1 2 3 4  Pihtla Kooli arengukava 2021-2025. Pihtla Kooli veebisait.
8. ↑  Metsmaa, Monika. AJA LUGU ⟩ Pihtla kooli põleng algas lühisest käimlas. Saarte Hääl, 30. mai 2020.

Välislingid
-----------

* Pihtla Kooli veebisait
**Chandigarh** on India linn-liiduala, mis on pealinnaks kahele osariigile – Pandžabile ja Haryanale.

Ajalugu
-------

Pärast Briti India Indiaks ja Pakistaniks jagamist 1947. aastal jagati ka Pandžab, kusjuures pealinn Lahore jäi Pakistanile. India Pandžabile otsustati rajada uus pealinn, mis sai nimeks Chandigarh jumalanna Chandile pühendatud Chandi Mandiri templi järgi. Chandīgarh tähendab Chandi kindlust. Linna üldplaani projekteerisid arhitektid Albert Mayer ja Matthew Nowicki.

Pärast hindikeelse elanikkonnaga asustatud Pandžabi eraldumist ja Haryana osariigi loomist 1966. aastal jäi Chandigarh mõlema osariigi pealinnaks ja sai sõltumatu liiduala staatuse.

Mitmed hooned linnas on projekteerinud Le Corbusier.

Chandigarhi sümboliks on avatud lahtise labakäe kujutis.

* Avatud käe monumentAvatud käe monument
* Le Corbusier projekteeritud osariigi parlamendihooneLe Corbusier projekteeritud osariigi parlamendihoone

Viited
------

1. ↑  2011 census of India

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Chandigarh** |

* Chandigarhi valitsus

India 1. järgu haldusüksused

**Osariigid**: Andhra Pradesh **·**  Arunachal Pradesh **·**  Assam **·**  Bihar **·**  Chhattisgarh **·**  Goa **·**  Gujarat **·**  Haryana **·**  Himachal Pradesh **·**  Jharkhand **·**  Karnataka **·**  Kerala **·**  Lääne-Bengal **·**  Madhya Pradesh **·**  Maharashtra **·**  Manipur **·**  Meghalaya **·**  Mizoram **·**  Nagaland **·**  Odisha **·**  Pandžab **·**  Rajasthan **·**  Sikkim **·**  Tamil Nadu **·**  Telangana **·**  Tripura **·**  Uttarakhand **·**  Uttar Pradesh

**Liiduterritooriumid**: Andamanid ja Nicobarid **·**  Chandigarh **·**  Dadra ja Nagar Haveli ja Daman ja Diu **·**  Delhi **·**  Jammu ja Kashmir **·**  Ladakh **·**  Lakshadweep **·**  Puducherry
Jan Trefulka
**Jan Trefulka** (15. mai 1929 Brno – 22. november 2012 Brno) oli tšehhi kirjanik, tõlkija, kirjanduskriitik ja publitsist. 

Ta käis samas koolis kirjanik Milan Kunderaga ja oli tema lähedane sõber.

Et ta oli kriitiline kommunistliku režiimi suhtes, heideti ta 1950. aastal koos Kunderaga "parteivastase tegevuse eest" kommunistlikust parteist välja. Samal ajal visati ta välja ka Karli Ülikoolist, kus ta õppis kirjandust ja esteetikat. Trefulka kirjutas oma esimeses romaanis "Pršelo jim štěstí" ("Õnne sajab neile" 1962) kommunistliku parteiga seotud seikadest. Trefulka oli seotud samizdatiga ning kirjutas alla Harta 77-le.

Trefulkal oli seetõttu keeruline tööd leida ning pärast Nõukogude invasiooni Tšehhoslovakkiasse aastal 1968 pidi ta leiba teenima lihttöölisena ja sageli olema ka töötu.

Pärast Sametrevolutsiooni ja kommunistliku režiimi kokkuvarisemist 1989. aastal lülitus ta aktiivsemalt avalikku ellu.

Teoseid
-------

* "Õnne sajab neile" ("Pršelo jim štěstí") (1962)
* "Õnnistatud olgu rumalad" ("O bláznech jen dobré") (1973)
* "Kriminaalne tõus" ("Zločin pozdvižen") (1978)
* "Võrgutatud ja reedetud" ("Svedený a opuštěný") (1983)
* "A Fool's Reader" ("Bláznova čítanka") (1998)

Viited
------

1. ↑  "Czech writer, dissident Jan Trefulka dies". *Česká tisková kancelář*. 22. november 2012.

Välislingid
-----------

* Google Books, A handbook of Czech prose writing, 1940–2005
**Elazar Menachem Man Shach** (heebrea: אלעזר מנחם מן שך, Elazar Shach; 1. jaanuar 1898 Vabalninkas, Kaunase kubermang, Venemaa Keisririik (tänapäeval Leedu) – 2. november 2001 Bnei Berak, Tel Avivi ringkond, Iisrael) oli silmapaistev ultraortodoksne rabi, kes juhtis mittehasiidseid Leedu õigeusklikke seitsmekümnendate algusest kuni surmani. Ta oli Tarkade Nõukogu president ning koos Shmuel Rozovski ja Dovid Povarskyga Bnei Brakis asuva Poneveži Ješiva ​​kolm kaasdekaani. Erimeelsuste tõttu poliitilise partei Agudat Yisrael hassiidi juhtkonnaga liitus temaga Ovadia Yosef - fal, kellega ta asutas 1984. aastal partei Shas. Hiljem 1988. aastal kritiseeris Shach teravalt Ovadia Yosefi, öeldes, et "Sefaradi juudid ei ole veel juhtivateks kohtadeks valmis", ning asutas seejärel poliitilise partei Degel HaTorah, mis esindab litvakke (Leedu juute) Iisraeli Knessetis.[*viide?*]

 Shach (1980. aastate lõpp), istub paremal ja vaatab alla raamatusse. Vasakul on Josef Shalom Eliashiv ja Chaim Kanievsky.

Holokaust
---------

Shach õpetas, et holokaust oli jumalik karistus juudi rahva pattude eest ja selle eest, et nad loobusid oma usupraktikatest, et saada valgustust. Ta tekitas Iisraeli ilmalikus meedias nördimust, kui kuulutas, et "Püha, õnnistatud olgu Ta, hoidis arvele sadu aastaid, kuni kogus kuus miljonit juuti". Oma kaitseks ütles Haredi MK, et tema kommentaare on valesti tõlgendatud ja need ei olnud mõeldud natside julmuste õigustamiseks. Shach uskus, et mõnede iisraellaste ilmalikkus põhjustab järjekordse holokausti, ja ütles kord, et kui haridusministeerium antaks Meretz MK Shulamit Aloni kätte, oleks "rohkem kui miljon Iisraeli last sunnitud usust taganema". ja see oleks hullem kui see, mis juhtus juudi lastega holokausti ajal." Soovides vältida kõrvalekaldeid kehtestatud palvekorrast, oli ta vastu uute palvete koostamisele holokaustiohvrite mälestuseks.[*viide?*]

Surm
----

 Shachi haud Bnei Brakis
Shach suri 2. novembril 2001, kaks kuud enne oma 103. sünnipäeva (kuigi teiste andmete kohaselt oli tema vanus 108). Tema matustel Bnei Brakis osales 400 000 inimest.[*viide?*]

Töötab
------

* *Avi Ezri* – Rambam Yad HaChazaka erinevate mõistete ülevaated ja selgitused
* *Michtavim u'Maamarim – Shachi kirjade kogu, mis ilmus 4-6 köites erinevates väljaannetes.*

Edasine kirjandus
-----------------

* *Harav Schach: Shehamafteach B'yado*, Moshe Horovitz. Keter Publishing, Jeruusalemm. 1989. aasta
* *Nägemismees: rabi Shachi ultraortodoksne ideoloogia* (Ish HaHashkafah: HaIdeologia HaHaredit al pi HaRav Shach), autor Avishay Ben Haim, Mosaica Publishers
* *Maran Rosh HaYyeshiva Rav Shach* – (mõeldud noortele lugejatele) rabi Yechiel Michel Stern. Esimene põhjalik biograafiline visand, mis avaldati heebrea keeles pärast rabi Shachi surma – väljaandja Israel Book Shop
* *Path to Greatness – The Life of Maran Harav Elazar Menachem Man Shach, Vol I: Vaboilnik to Bnei Brak (1899–1953)* by Asher Bergman, tõlkinud Yocheved Lavon. Feldheimi kirjastus 634 lk.

Märkmed
-------
Changi saare asukoht.
Hat Klong Prao rand.
**Chang** ehk **Ko Chang** (tai keeles เกาะช้าง 'Elevandisaar') on Taile kuuluv saar Tai lahes Kambodža piiri lähedal. Saare geograafilised koordinaadid on 12° 0′ N, 102° 23′ E.

Changi ümbritseb 51 pisisaart. 

Saare pindala on 154,8  või 217 (teiste andmete järgi 492) ruutkilomeetrit. See on Tai suuruselt teine saar. 

Saarel elab 2005. aasta seisuga 5356 inimest.

Nimi
----

Saart nimetatakse kohalikus keeles Elevandisaareks tema kuju järgi. Elevandid seal looduslikult ei ela (kodustatud elevandid on saarele sisse toodud).

Loodus
------

Saar on mägine, ulatudes merepinnast 744 m kõrgusele. 

Ko Changil on kolm aastaaega: jahe (novembrist veebruarini), kuum (märtsist maini) ja vihmane (juunist oktoobrini). Aasta keskmine sademete hulk on umbes 4000 mm.

Saarel on liivarandu, koski ja vihmametsi. Vihmametsad on turismi tõttu kannatunud.

Saare lähedal korallrahusid. Saarel elab metsikuid koeri.

Rahvastik
---------

Saarel elab 2005. aasta seisuga 5356 inimest. Osa elanikest on välismaa pensionärid, kes on tulnud vanaduspõlve veetma.

Saarel on 9 küla. Lähiminevikus oli saar peaaegu asustamata. Teise maailmasõja ajal elas seal ainult paar peret.

Majandus
--------

Teise maailmasõja ajal kasvatasid saare vähesed elanikud kookospähkleid ja teisi puuvilju.

Saarel on sadam, lennuväli aga puudub. Saarele pääseb vesilennukiga, aga enamik rahvast saabub saarele praamiga. 

Ehitatud on palju hotelle.

Turismi tõttu on maa hind saarel väga palju tõusnud.

Ajalugu
-------

Teise maailmasõja ajal oli Tai Jaapani okupatsiooni all. Jaanuaris 1941 toimus Changist kagus merelahing Tai ja Prantsusmaa laevastiku vahel. Prantslased lasksid Tai laeva põhja ja võitsid lahingu.

Turism
------

Alles 1980. aastatel hakkas seal turism arenema. Umbes 2000. aastaks likvideeriti saarel malaaria, saar kuulutati rahvuspargiks ja saarele tulek muudeti tasuliseks. Sinna tuleb aastas 655 tuhat külastajat, kaks kolmandikku neist tailased. Rahvuspargi pindala on 650 km² ja sellest 70% asub mandril.

Saarel saab mootorrattaid nii üürida kui taksona kasutada. Üürida saab ka jahte. Turistidele pakutavad tegevused on matkamine, elevandiga sõitmine, kanuusõit mangroovimetsades, sukeldumine ja toruujumine.

Changil on olemas riigitelevisiooni, satelliit-TV ja kaabel-TV levi, kohalik televisioon (*Koh Chang Television*), telefoniliinid, satelliittelefonisüsteem, mobiiltelefonilevi ja Interneti-ühendus. Saarel on postkontor, paaris raamatupoes müüakse rahvusvahelisi ajalehti ja ajakirju.

Viited
------

1. ↑  "koh-chang.com". Originaali arhiivikoopia seisuga 23. mai 2009. Vaadatud 26. augustil 2009.
2. ↑  Koh Chang Geography & Climate
3. ↑  "Ко Чанг: рай на острове Слона". Originaali arhiivikoopia seisuga 19. märts 2011. Vaadatud 26. augustil 2009.
**Alfred Luts** (10. august 1899 Helme, Viljandimaa – 6. august 1991 Como, Panola maakond, Mississippi osariik, USA) oli Eesti sõjaväelane (kolonelleitnant), viimane Eesti Vabariigi Sõjavägede Staabi operatiivosakonna ülem (1939-1940).

Teenistuskäik
-------------

Sõjaväe Ühendatud Õppeasutuste Sõjakooli kuulipildurite kompanii ülem kapten Alfred Luts 1930. aastal
Läks koolipoisina vabatahtlikult Vabadussõtta.

1930. aastal lõpetas Tallinnas Kõrgemas Sõjakooli, kus jätkas ka teenistust majori auastmes kuulipildurite kompanii ülemana 1933. aastani.

1934. aastal oli ta 10. Üksiku jalaväepataljoni ülem. Alates 1934. aastast ta töötas käsundusohvitserina ja hiljem kuni 1938. aastani operatiivosakonna ülema abina Kaitsevägede Staabis. 

1938–1939 oli ta Sõjavägede Staabi VI osakonna ülem.

1. maist 1939–1940 Sõjavägede Staabi I osakonna (operatiivosakonna) ülem.

Pärast Eesti okupeerimist NSV Liidu poolt, 1940. aasta juunipööret ning Eesti kaitseväe liitmist NSV Liidu Punaarmeega määrati ta 182. Eesti Laskurdiviis luurejaoskonna ülemaks.

Teise maailmasõjas Nõukogude-Saksa sõja puhkemisest alates saadeti ta koos diviisiga Pihkvamaale, kus ta läks lahingutes Porhovi all koos paljude eesti sõduritega üle Saksa poolele.

Algul viibis ta vangistuses Pärnu sõjavangilaagris, pärast aga vangidest moodustatud Saksa armee tõlkide grupis Wi-Kdo "Görlitz", kust 12. juulil 1941 vabastati vangistusest.

Tuli Eestisse ja määrati Tallinna linna saksa komandandi kindralleitnant Raitz von Frentzi poolt 1941. aasta septembri esimestel päevadel Tallinna prefekti abiks ning vastvallutatud Tallinna-Nõmme Omakaitse juhiks. 1941. aasta lõpus töötas politseiprefektina Pihkvas. 1942. aasta augustist oli ta Saaremaa politseiprefekt (Kuressaares).

 *Pikemalt artiklis Politsei ja Omakaitse Valitsus*
Alates 1. veebruarist 1944 määrati ta Eesti SS kindralinspektuuri staabiülemaks.

Alfred Luts põgenes 1944. aasta sügisel koos perega Rootsi.

Teosed
------

* Alfred Luts, Heitluste keerises. I trükk - Stockholm: Välis-Eesti & EMP; I kd 1975, II kd 1976. II trükk – Tallinn: Olion, 2004.

Tunnustus
---------

* 1977 Henrik Visnapuu preemia ("Heitluste keerises")
* 1939 Soome Valge Roosi Rüütliordu 1. klassi aumärk

Kirjandust
----------

* Villem Saarsen, *See mis ma nägin*, Stockholm, 1978.
* Harald Roots, *Kui võitluseta murdus mõõk*, Tartu: Ilmamaa, 2010. (I trükk: Toronto, 1993).
* Ülo Uluots, *Nad täitsid käsku: Eesti ohvitseride saatus [1940-1941]*, Tallinn, 1999.

Välislingid
-----------

* Ohvitseride andmekogu
**Elda poolsaar** (ka *Atla poolsaar*)[*viide?*] on poolsaar Saaremaal. See jääb Atla küla ja Vilsandi rahvuspargi alale.

Rahvuspargi lõunaosas paikneval Elda poolsaarel on esindatud peamiselt loopealsed ning kinnikasvanud puisniidud. Loopealsed on kasvukohaks erinevatele orhideeliikidele nagu jumalakäpp (*Orchis mascula*) ja kärbesõis (*Ophrys insectifera*). Kauneid vaateid merele saab nautida Soeginina ja Elda pankadelt.

Soeginina pangal leidub siluri ajastu kivistisi ning pangapealses lehtmetsas kasvab rohkelt kaitsealust luuderohtu (*Hedera helix*) ja karulauku (*Allium ursinum*), rannikuäärsetel klibuvallidel aga salukõdrik (*Alliaria petiolata*). Soeginina pangalt avaneb vaade Innarahule, kus käivad lesimas ja jäävaestel talvedel poegimas hallhülged (*Halichoerus grypus*).

Elda pank on oma ümbruse poolest Soegininast erinev: pangapealne on lage ning mererannal paljandub ilus paepõrand. Pangalt lääne suunas paistab Salavamaa, mille taha jääb Eesti maismaa kõige läänepoolseim punkt – Nootamaa. Loode suunas asub rahvuspargi suuruselt teine saar – Loonalaid, põhja pool piirab vaadet Vilsandi saar tuletorniga.

Viited
------

1. ↑  "Vilsandi rahvuspargi koduleht". Originaali arhiivikoopia seisuga 15. juuli 2018.
Jan Łyseki haud Cieszyni luteri kalmistul.
**Jan Łysek** (7. juuli 1887 Jaworzynka, Sileesia, Austria-Ungari – 5. november 1915 Kostjuhnivka lahing Stõri jõe ääres, Vene keisririik) oli poola õpetaja, kultuuri- ja valgustustegelane ning luuletaja, kelle tegevus oli seotud peamiselt Cieszyni ja Cieszyni Sileesiaga.

Jan Łyseki vanemad oli Jan ja Ewa Łysek (*née* Heczko). Ta lõpetas esmalt rahvakooli Istebnas ning seejärel Cieszyni Hertsogkonna Haridusseltsi (Macierz Szkolny dla Księstwa Cieszyńskiego) Cieszynis. Lõpetanud poolakeelse klassi Cieszyni õpetajate seminaris 1908. aastal, töötas Łysek õpetajana Datynie Dolnes, Sucha Średnias ja Jaworzes, kus alates 1912. aastast oli ka koolijuhataja. Łysek tegutses Poola Õpetajate Seltsis ning oli üks skautluse algatajaid Cieszyni Sileesias. Ilukirjanduslikke teoseid avaldas ta peamiselt kvartalikirjas Sileesia Koidik (Zaranie Śląskie), tema väljapaistvamaks teoseks sai draama "Magavad rüütlid" ("Śpiący rycerze").

1914. aastal astus Jan Łysek Sileesias moodustatud Sileesia Leegioni (Legion Śląski), mis tegutses Austria-Ungari armees loodud Poola Leegionite raames. Łysek juhtis II brigaadi kuulunud kompaniid, teenides välja leitnandi auastme. Ta hukkus Austria-Ungari ja Vene vägede vahel peetud Kostjuhnivka lahingus Stõri jõel Volõõnias (nüüdses Ukrainas Lvivi oblastis). Postuumselt autasustati Łysekit Virtuti Militari V klassi ristiga, Iseseisvusristiga (Krzyż Niepodległości) ja Vapruseristiga (Krzyż Walecznych).

1929. aastal toodi Łyseki põrm Cieszynisse ja sängitati luteri kalmistule. Tema nime kannab üks Cieszyni tänavaist. 1939. aastani seisis Jaworze kooli seinal ka Łyseki mälestustahvel, mis Saksa okupatsiooni algul maha võeti; tahvel on kavas taastada 2016. aastal.

Kazimierz Nitsch nimetas Jan Łysekit "Sileesia Tetmajeriks", viidates Poola kirjanikule Kazimierz Przerwa-Tetmajerile; Sileesia kirjandusteadlane Zdzisław Hierowski võrdles teda aga Noor-Poola liikumises silma paistnud kirjaniku Władysław Orkaniga.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  Natasza Gorzołka Śląski Tetmajer i legionista. O Janie Łysku w Grodźcu Ox.pl, 29.02.2016
2. ↑  "Alicja Sęk, "Szlakiem Legionu Śląskiego ziemi cieszyńskiej"". Originaali arhiivikoopia seisuga 11. jaanuar 2011. Vaadatud 11. juulil 2016.
3. ↑  K. Kiereś, *Jan Łysek – poeta i żołnierz*, "Kalendarz Cieszyński 2008", Cieszyn 2007, s. 124.

Kirjandus
---------

* Orszulik B. *Poeta i legionista*, "Kalendarz Cieszyński 1990", Cieszyn 1989, lk 125–127

Välislingid
-----------

* Natasza Gorzołka Śląski Tetmajer i legionista. O Janie Łysku w Grodźcu Ox.pl, 29.02.2016
**Alfred Karl Kurlents** (19. detsember 1902 Soe – 18. detsember 1990 Montréal) oli eesti rahvaluuleteadlane, kirjandusteadlane, kirjanik ja tõlkija. Tema kirjaniku pseudonüüm on Ain Kurmes. 

Alfred Kurlents sündis Helme kihelkonnas Hummuli vallas Soe külas. Tema isa oli rätsep. 

Alfredi koolitee algas 1909 Valga Linnakoolis. Alates 1922 oli ta Tartu Ülikoolis vabakuulaja ja 1923–1931 üliõpilane, 1931 omandas ta samas ülikoolis magistrikraadi folkloristikas. 1952 sai Montréali McGilli Ülikoolis bakalaureusekraadi raamatukogunduses ja 1962 samas ülikoolis doktorikraadi slavistikas. Alfred Kurlents oli Eesti Üliõpilaste Seltsi liige

Enne teist maailmasõda ja veel sõja ajal töötas ta Narvas ja Tartus kooliõpetajana. 1944 põgenes Rootsi. 1949 läks Kanadasse, kus asus elama Montréali.

Kirjanduslik tegevus
--------------------

Alfred Kurlents alustas kirjanduslikku tegevust Tartus kirjandus- ja rahvaluulealaste artiklitega ja lühiromaaniga "Loterii meetod" (1929). Romaan "Kindluse-ehitajad" ilmus 1939. Kurlents esitas "Looduse" romaanivõistlusele 1940. aastal oma romaani "Naise jälgedel", mis aga jäi trükis avaldamata. Ta on tõlkinud vene keelest järgmised ilukirjandusteosed: Aleksandr Kuprini ulmejutu "Vedel päike" (1929), Aleksandr Jakovlevi novellikogu "Hiina vaas" (1929), Aleksandr Grini novelli "Sunnitööline" (1929), Aleksei Tolstoi romaani "Aeliita" (1930), Aleksandr Neverovi romaani "Viljalinn Taškent" (1930), Aleksandr Puškini romaani "Kapteni tütar" (1931), Lev Nikulini romaani "Saladuse müüjad" (1931) ja Nikolai Nikitini romaani "Kiirik Rudenko roim" (1933).

Viited
------

1. ↑  Koostaja: Kruus, Oskar. Eesti kirjarahva leksikon. Tallinn: Eesti Raamat, 1995: 244
2. ↑  Eesti Üliõpilaste Selts paguluses: liikmete nimekiri 1975. EÜS-i Vanematekogu, Rootsi, Uppsala 1975: 32
3. ↑  Koostaja: Kruus, Oskar. Eesti kirjarahva leksikon. Tallinn: Eesti Raamat, 1995: 245
4. ↑  Kangro, Bernhard. Eesti kirjakuulutaja eksiilis. Eesti Kirjanike Kooperatiiv (Sweden) 1989: 141
5. ↑  Koostaja: Kruus, Oskar. Eesti kirjarahva leksikon. Tallinn: Eesti Raamat, 1995: 245

Välislingid
-----------

* 
* Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944
Matt Doherty 2017
**Matthew James Doherty** (sündinud 16. jaanuaril 1992 Dublinis) on Iirimaa jalgpallur, kes Inglismaa kõrgliiga klubis Tottenham Hotspur ja Iirimaa jalgpallikoondises paremkaitsjana.

Doherty alustas profikarjääri 2010. aastal Wolverhampton Wanderersis. Enne seda oli ta mänginud Iirimaa klubi Bohemian noortemeeskonnas. Debüüdi Wolverhampton Wanderersi meeskonnas tegi ta 8. jaanuaril 2011 Inglismaa karikamängus Doncaster Roversi vastu. Debüüdi Premier League'is tegi ta 24. septembril 2011 mängus Liverpooli vastu. Suurem osa hooajast 2011–12 oli ta Šotimaa kõrgliiga klubis Hibernian. Hooajal 2012–13 veetis ta kolm kuud laenul Inglismaa tugevuselt kolmanda liiga klubis Bury.

2013. aasta jaanuaris sai ta Wolverhampton Wanderersi meeskonnas regulaarmängijaks ning alates järgmisest hooajast kuulus ta meeskonna põhikoosseisu. 2016. aastal valiti ta Wolverhampton Wanderersi aasta parimaks mängijaks. Hooajal 2017–18 võideti Inglismaa esiliiga ja tõusti esimest korda pärast kuut hooaega tagasi kõrgliigasse. 6. oktoobril 2018 toimunud mängus Crystal Palace'i vastu lõi ta esimese värava Inglise kõrgliigas. 2018. aasta septembris sai ta Professional Footballers' Associationi fännide valitud parima mängija auhinna.

2020. aasta augustis sõlmis ta nelja-aastase lepingu Tottenhamiga.

Debüüdi Iirimaa koondises tegi Doherty 23. märtsil 2018 mängus Türgi vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 18. novembril 2019 EM-i valikmängus Taani vastu.

Saavutused
----------

Wolves
* Football League One: 2013–14
* EFL Championship: 2017–18

Viited
------

1. ↑  "Wolves' Matt Doherty voted PFA Fans' Player of the Month". Express & Star. 8.10.2018. Vaadatud 30.11.2018
2. ↑  "Matt Doherty: Tottenham sign defender from Wolves". BBC Sport. 30.8.2020. Vaadatud 29.8.2020

| * v
* r
Tottenham Hotspur FC mängijad  –  Premier League |
| --- |
| 

* 1 Lloris
* 4 Skipp
* 5 Højbjerg
* 6 Sánchez
* 7 Son
* 9 Richarlison
* 10 Kane
* 12 Emerson
* 14 Perišić
* 15 Dier
* 16 Danjuma
* 17 Romero
* 19 Sessegnon
* 20 Forster
* 21 Kulusevski
* 23 Porro
* 25 Tanganga
* 27 Lucas
* 29 Sarr
* 30 Bentancur
* 33 Davies
* 34 Lenglet
* 38 Bissouma
* 48 Paskotši
* Treener: Mason

 |
Elbridge Gerry. 1861. aasta maal.
**Elbridge Thomas Gerry** (17. juuli 1744 Marblehead, Massachusetts – 23. november 1814 Washington) oli Ameerika Ühendriikide riigimees ja diplomaat.

Garry sündis kaheteistlapselises peres kolmanda lapsena. 14-aastaselt astus ta Harvardi ülikooli ja lõpetas selle arstina. Ta töötas oma isa laevandusäris ja sai kuulsaks võitlusega ärimaksude vastu.

Mais 1772 valiti ta britivastase valimisplatvormi alusel Massachusettsi üldkogusse. 1776–1780 ja 1783–1785 esindas ta Massachusettsit Kontinentaalkongressis. 1787 osales ta USA põhiseaduse vastuvõtmisel ja oli üks kolmest saadikust, kes selle vastu oli ega kirjutanud sellele alla. 1789 valiti ta USA kongressi Esindajatekotta, kus ta oli 1793. aastani.

1796. aasta USA presidendivalimistel toetas ta John Adamsit ja vastutasuks määras Adams ta diplomaadiks Prantsusmaale, kuhu jäi 1798. aastani.

Ta kandideeris edutult Massachusettsi kuberneriks 1800, 1801, 1802 ja 1803. Seejärel pidas ta 7 aastat pausi ja oli viiendal katsel edukas. Ta oli Massachusettsi kuberner 1810–1812 ja alates 1813 USA 5. asepresident James Madisoni ajal. Ta suri oma ametiajal Washingtonis südamerabandusse ja on maetud kongressi kalmistule.

Gerry järgi on poliitikasse tulnud mõiste "gerrymandering", mis tähendab valimisringkondade piiride muutmist eesmärgiga soosida üht erakonda. See termin tekkis 1812, kui Gerry kandideeris tagasi Massachusettsi kuberneriks, aga teda see ei aidanud, sest teda ei valitud tagasi.

1786 abiellus ta rikka New Yorgi kaupmehe tütre Ann Thompsoniga, kes oli temast 21 aastat noorem.

| * v
* r
Ameerika Ühendriikide asepresidendid |
| --- |
| 

* Adams
* Jefferson
* Burr
* Clinton
* Gerry
* Tompkins
* Calhoun
* Van Buren
* R. Johnson
* Tyler
* Dallas
* Fillmore
* King
* Breckinridge
* Hamlin
* A. Johnson
* Colfax
* Wilson
* Wheeler
* Arthur
* Hendricks
* Morton
* Stevenson
* Hobart
* Roosevelt
* Fairbanks
* Sherman
* Marshall
* Coolidge
* Dawes
* Curtis
* Garner
* Wallace
* Truman
* Barkley
* Nixon
* L. Johnson
* Humphrey
* Agnew
* Ford
* Rockefeller
* Mondale
* Bush
* Quayle
* Gore
* Cheney
* Biden
* Pence
* Harris

 | USA asepresidendi pitsat |
Karl XIV Johan, Bernadotte´i dünastia rajajaBernadotte´ide vapp
**Bernadotte'i dünastia** on Rootsi kuningadünastia, mis on valitsenud alates 1818. aastast. 1818–1905 valitsesid Bernadotte'id ka Norrat.

Ajalugu
-------

Vene–Soome sõjas 1807–1809 pidi Rootsi loovutama Venemaale suured maa-alad, nimelt Soome Suurvürstiriigi. Selle tulemusena pidi senine kuningas Gustav IV Adolf tagasi astuma ja troonile tõusis tema lastetu onu Karl XIII. See oli ajutine lahendus ja otsima hakati troonipärijat. 1810 valis Riksdag troonipärijaks Taani printsi Christian Augusti, kes võttis endale uueks nimeks Karl August, kuid suri samal aastal.

Mujal Mandri-Euroopas valitses Napoleon I kas vahetult või sõltuvate riikide kaudu. Tema vennad juhtisid Vestfaali, Hispaania ja Hollandi kuningriiki, otsustas Rootsi valida kroonprintsi, keda Napoleon aktsepteerib. 21. augustil 1810 valis Riksdag kroonprintsiks Prantsusmaa marssali Jean-Baptiste Bernadotte'i. Karl XIII lapsendas Bernadotte'i.

Jean-Baptiste Bernadotte
------------------------

Bernadotte sündis Prantsusmaal Bearni provintsis Pau linnas. 1798. aastal abiellus ta jõuka siiditöösturi ja kaupmehe tütre Désirée Claryga ja sai seeläbi Napoleoni venna Josephi naise õemeheks. 1804. aastal ülendas Napoleon Bernadotte'i Prantsusmaa marssaliks. 

Rootsi kroonprintsina võttis Bernadotte endale nimeks Karl Johan ja valitses Karl XIII eest regendina. Tema naine võttis endale nimeks Desideria. 1814. aastal ühendas ta Rootsi ja Norra. Ta valitses Rootsit pärast Karl XIII surma Karl XIV Johanina ja Norrat Karl III Johanina kuni oma surmani 1844. aastal. Talle järgnes troonil tema ainus laps Oskar I, kes sündis veel enne kui ta isa marssaliks sai.

Dünastia pärast Karl XIV Johanit
--------------------------------

1905 kukutati Bernadotte'i dünastia Norra kuninga kohalt, sest Norra ja Rootsi personaalunioon lõpetati. Viimane Bernadotte Norra kuninga kohal oli Oskar II. Norra valis endale uue kuninga, kelleks sai Taani prints, pärastise nimega Haakon VII.

Bernadotte'i dünastia praegune pea on Rootsi kuningas Karl XVI Gustav.

Bernadotte'i dünastia kuningad
------------------------------

* 1818–1844 Karl XIV Johan
* 1844–1859 Oscar I
* 1859–1872 Karl XV
* 1872–1907 Oscar II
* 1907–1950 Gustaf V
* 1950–1973 Gustaf VI Adolf
* 1973–... Carl XVI Gustaf
|  |
| --- |
|  |
| Medalikohad |
| Maailmameistrivõistlused |
| **Kuld** | 2016 |  |

**Mathew Dumba** (sündinud 25. juulil 1994 Reginas) on Kanada jäähokimängija, kes mängib kaitsjana NHL-i klubis Minnesota Wild.

Ta on ema poolt filipiini ning isa poolt Rumeenia päritolu.

Aastatel 2009–2013 mängis ta Western Hockey League'i (WHL) klubis Red Deer Rebels. Hooajal 2010–11 pälvis Dumba WHL-i hooaja parimale uustulnukale antava Jim Piggott Memorial Trophy.

2012. aastal valis Wild ta NHL-i *draft* '​is seitsmenda valikuna. Hooaja 2012–13 lõpus debüteeris ta American Hockey League'is Wildi noorteklubis Houston Aeros. NHL-is tegi ta debüüdi 5. oktoobril 2013 mängus Anaheim Ducksi vastu, saades esimeseks filipiini päritolu mängijaks NHL-is. Esimese värava lõi ta liigas sama aasta 12. oktoobril mängus Dallas Starsi vastu. Hooaja 2013–14 teises pooles mängis ta WHL-i klubis Portland Winterhawks. Hooaeg 2015–16 oli Dumba jaoks läbimurdehooajaks, kui ta kuulus NHL-is Wildi koosseisu kõigis põhihooaja mängudes peale ühe.

2012. aastal võitis Dumba Kanada kuni 18-aastaste koondisega omavanuste maailmameistrivõistlustel pronksmedali ning ta oli turniiril resultatiivseim mängija (5+7). 2016. aastal tuli Dumba Kanada jäähokikoondise koosseisus maailmameistriks.

Dumba oli jäähokis rassismi ja sallimatuse vähendamise jaoks loodud Hockey Diversity Alliance'i üks asutajaliikmeid. Selle eest pälvis ta hooaja 2019–20 lõpus King Clancy Memorial Trophy.

Viited
------

1. ↑  "Passion On Ice". NHL.com. 14.7.2012. Vaadatud 15.4.2021
2. ↑  "Dumba of Wild wins King Clancy Trophy". nhl.com. 7.9.2020. Vaadatud 15.4.2021

Välislingid
-----------

* Matt Dumba NHL.com lehel
* Matt Dumba hockeydb.com lehel