recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Pidustusel osalejad
**"Valge hobuse tants"** (Leedu keeles *Šyvio šokdinimas*) on traditsiooniline pidustus Leedus Vilkaviškise rajoonis Gražiškiais. 

Pidustusi kujutatakse ka Gražiškiai vapil. Tegemist on kohaliku *užgavėnės* tsükli juurde kuuluvat traditsiooniga, mis kuulub jõulude ja kolmekuningapäeva kommete juurde. Seda traditsiooni on filmitud aastail 1977 ja 2000.

"Valge hobuse tantsu" on esimest korda kirjalikult mainitud XVIII sajandil, mil see oli veel levinud kogu piirkonnas. Tänapäeval on see komme säilinud ainult Gražiškiais. Arvatakse, et see traditsioon on laenatud preislastelt.

Tantsul osalevad 16–20 kostümeeritud tantsijat, kes liiguvad talust tallu. Tegelaste seas on valge hobune, väepealik, neli sõdurit, kojamees, kellamees, kaks moosekanti, võlur karuga, toonekurg, kurat, arst, laekur, juut ja mustlased. Rongkäik külastab ohvitseri ja sõdurite juhtimisel Gražiškiai maju, esitades soovijatele tantsu. Moosekante juhendab kojamees, sõdurid laulavad, ülejäänud tegelased tantsivad (igaühel on oma kindel roll). Etenduse lõpul kogub laekur tasu ja rongkäigus osalejad jätavad pererahvaga hüvasti.

Viited
------

1. ↑  "Liaudies kultūra", 2001 a. Nr 6. 26-34 lk.

Välislingid
-----------

* Informatsioon; pildid (*leedu keeles*)
**Valter Luts** (30. märts 1923 Narva – 11. jaanuar 2003) oli Eesti draama- ja muusikateatri näitleja ja lavastaja. 

Valter Lutsu teatritee algas juba koolipoisina operetikooris ja noorsootükkides ning Jorh Aadniel Kiirt kehastades (Narvas Võitleja seltsis). 

Lõpetanud 1946. aastal Draamastuudio eriklassi, sai Valter Lutsust 22 aastaks Estonia teatri näitleja, ooperisolist ja -lavastaja. Hea karakteersuse ja musikaalsusega lõi ta seal Paul Mägi menuoperetis "Rahutu õnn" Borissi ja "Rummu Jüri" Värdi, hea tantsukoolitus ja sisemine liikuvus viis Valter Lutsu ka balletiosadeni: Ludvig Minkuse don Quijoteni ja nimirollini "Doktor Aibolitis".

Ta aitas Paul Mägi kõrval rikastada teatri repertuaari selliste operetiklassika tippudega nagu Kįlmįni "Mariza" ja "Bajadeer" ning Kemény "Kusagil lõunas". Nende lavastuste kavvavõtt andis pärast pikki Siberi-aastaid lavale tagasituleku võimaluse operetitäht Gerda Murrele.

Valter Luts juhtis aastaid (1962–1987) populaarset Paul Pinna nimelist Rahvateatrit. Hakanud töö kõrvalt Estonia teatris algul Nõmme kultuurimaja näiteringi juhendama, kujundas ta hiljem trükitööliste ametiühingu klubist välja teatri (praegu Von Krahli Teater), mille repertuaar koosnes näitekirjanduse väärtteostest. Muu hulgas pakkus ta seal tööd sellistele lavastajatele nagu Ilmar Tammur, Eino Baskin (ajal, mil vanglast saabununa mujal tööd ei saanud). Lutsule kuulub ka Hella Wuolijoe Niskamäe näidendite sõjajärgsele eesti teatrilavale tagasitoomise au. Ta käis sageli lavastamas Soome harrastusteatrites, sai seal ka aasta parima lavastuse autasu – kuldmedali. 

Valter Lutsu kunagine garderoobikaaslane Estonias, näitleja ja laulja Kalju Karask on öelnud: 

> „"...Valter oli hea jutumees, lausa oraator, alati seltskonna hing. Vaevalt meenub kellelegi see kikilipsuga härrasmees muserdatuna või pahas tujus. Ka siis, kui Valteril mõni asi ei õnnestunud, ei kustunud optimistlik säde ta silmades. Valter Luts oli paratamatu ja parandamatu optimist. Teatriveri ei andnud talle rahu.""
> 
> 
>

Tunnustus
---------

* 1978 – Eesti NSV teeneline kultuuritegelane

Välislingid
-----------

* Valter Luts. ETBL
**Marcelo Pereira Surcin** (tuntud nimega **Marcelinho Carioca** või ka lihtsalt **Marcelinho**; sündinud 31. detsembril 1971 Rio de Janeiros) on Brasiilia endine jalgpallur, poolkaitsja.

Ta alustas klubikarjääri Flamengos, kus mängis aastatel 1988–1994. 1992. aastal tuli ta Flamengoga Brasiilia meistriks ja 1990. aastal võitis Brasiilia karika. 1991. aastal võideti Rio de Janeiro osariigi meistrivõistlused Campeonato Carioca.

Aastatel 1994–2001 mängis ta klubis Corinthians Paulista kokku 420 mängus ja lõi 206 väravat, millega on klubi kõige aegade väravaküttide edetabelis kuuendal kohal. Ta tuli Corinthiansega Brasiilia meistriks 1998. ja 1999. aastal. 1995. aastal võitis ta Corinthiansega Brasiilia karikavõistlused Copa do Brasil ning võitis klubiga aastatel 1995, 1997 ja 1999 São Paulo osariigi meistrivõistlused Campeonato Paulista. 2000. aastal võideti esimest korda toimunud klubide maailma karikavõistlused.

1999. aastal võitis ta Brasiilia kõrgliiga hooaja parima mängija auhinna Bola de Ouro.

2003. aasta hooajal mängis ta Vasco da Gamas ja valiti samal hooajal Brasiilia kõrgliiga sümboolsesse koosseisu. 

Vaatamata muidu edukale klubikarjäärile ei õnnestunud tal Brasiilia jalgpallikoondises ühelgi suurturniiril mängida.

Koondisekarjäär
---------------

Brasiilia jalgpallikoondises mängis ta aastatel 1998–2001 kolm mängu ja lõi kaks väravat.

| Brasiilia jalgpallikoondis |
| --- |
| Aasta | Mänge | Väravaid |
| 1998 | 2 | 2 |
| 1999 | 0 | 0 |
| 2000 | 0 | 0 |
| 2001 | 1 | 0 |
| Kokku | 3 | 2 |

Välislingid
-----------

* Marcelinho Carioca saidil National Football Teams
Heinrich VII
**Heinrich (VII) Hohenstaufen** (1211–1242) oli keiser Friedrich II poeg ning Saksamaa kuningriigi kaaskuningas 1220–1235 ja Sitsiilia kuningas.

Heinrich VII kuningaks kroonimine
Heinrich oli Saksa-Rooma keiser Friedrich II ja Aragóni Constanza poeg. 1212. aastal lasi isa Friedrich II Rooma paavstil Heinrichi Sitsiilia kuningaks kuulutada. 

1217. aastal viis ta aga poisi Saksamaale ning lasi ta 1220. aastal (pärast seda, kui ta ise oli Saksa-Rooma keisriks valitud) Saksa kuningaks valida. Mõne aja pärast siirdus Friedrich II Itaaliasse, et keskenduda sealsetele probleemidele. Heinrich jäi Baieri hertsogi Ludwig I hoolde. Kuid varsti hakkas Ludwig Heinrichit süüdistama paavstimeelses poliitikas ja oma isa vastu vandenõu plaanitsemises. Heinrich suutis Ludwigi võimuringkondadest kõrvaldada ning hakkas iseseisvalt Saksamaa kuningriiki valitsema. 

Ent kuna ta poliitika oli isale vastumeelne (Heinrich sõlmis liite Friedrich II vastastega), siis kuulutas Friedrich II 1234. aastal ta Saksa kuninga troonilt tagandatuks. Seepeale hakkas Heinrich isa vastu avalikult mässama ja liitus keisrivastase Lombardia Liigaga. Kuid 1235. aastal sai ta lüüa ja vangistati. 

Isa Friedrich II andis tema tiitlid (Saksa ja Sitsiilia kuningas) üle oma teisele pojale Konradile. Heinrich pandi vangi ning ta suri seal 1242. aastal.

Heinrich VII asutas Eestis Tartu piiskopkonna ja Saare-Lääne piiskopkonna[*viide?*].

Vaata ka
--------

* Sitsiilia kuningriik
* Lombardia Liiga, Gvelfid ja gibelliinid
**Volvo C300** on Rootsis valmistatud kergete taktikaliste veoautode seeria. Rootsi armees kasutusel nimetus *Volvo Terrängbil (Tgb)* + tüübinumber. Tootmine on lõpetatud, kuid on jätkuvalt militaarkasutuses.

Masinad on tänu kõrgele kliirensile ja väiksele laiusele hea maastikuläbitavusega. Probleeme võib aga seoses suure kõrgusega esineda püstivusega. 

Põhivariandid:

* **C303** – 2-teljeline, tuntud ka, kui Tgb 11

 Volvo C303 tuletõrjeautona 
* **C304** – 3-teljeline, tuntud ka, kui Tgb 13

* **C306** – 3-teljeline pikendatud raamiga, tuntud ka, kui Tgb 20 või 21.

Seeria eelkäija oli Volvo C202 – tuntud ka kui Volvo Laplander. Kokku on toodetud umbes 8000 C300 seeria masinat, enamik militaarstruktuuridele. Katsetati ka 4-teljelist versiooni. 

Kasutusel ka Eesti Kaitsejõududes.

Vaata ka
--------

* Volvo Bandvagn 202 = AB Bolinder-Munktell Bv 202
* Hägglunds Bandvagn 206 = Bv 206
* BvS 10
* Pinzgauer ehk Steyr-Puch Pinzgauer
* Volvo C202 = Volvo L3314 = Laplander

  


|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Volvo C300** |
Capella graeca Priscilla katakombides. Postkaart u 1920
**Priscilla katakombid** on muistis Itaalias Roomas Via Salaria ääres, kus Rooma riigi ajal asus kivimurd. Alates 2. sajandi lõpust 4. sajandi lõpuni kasutati seda matmiskohana. Katakombid arvatakse olevat nimetatud konsul Manius Acilius Glabrio abikaasa järgi, kes olevat olnud kristlane ja hukatud Domitianuse käsul. Katakombi seintel leiduvad seinamaalingud kujutavad stseene vanast ja uuest testamendist ning on ühed varasemad, kus on äratuntavad paljud hilisema kristliku ikonograafia süžeed (Madonna lapsega, Hea karjane, Püha õhtusöömaaeg jt).

Tänapäevane sissekäik katakombidesse on Via Salaria tänavalt läbi Priscilla benediktlaste kloostri ristikäigu.

Pildid
------

* Hea karjase kujutis Priscilla katakombide ühe uhkemalt kaunistatud ruumi, nn Kreeka kabeli laesHea karjase kujutis Priscilla katakombide ühe uhkemalt kaunistatud ruumi, nn Kreeka kabeli laes
* Maarja lapsega, täht tema pea kohal, ja mees, kes osutab neileMaarja lapsega, täht tema pea kohal, ja mees, kes osutab neile
* ArmastussöömaaegArmastussöömaaeg
* Joona heidetakse merreJoona heidetakse merre
* Palvetav naine, temast vasakul abielu sõlmimine, paremal emadus. 3. sajandPalvetav naine, temast vasakul abielu sõlmimine, paremal emadus. 3. sajand

Matused
-------

Et Priscilla katakombidesse oli maetud seitse paavsti paavstluse varajasest ajajärgust ja palju märtreid, nimetati seda kohta juba hilisantiikajal "katakombide kuningannaks". Sinna maetud paavstide Marcellinuse ja Marcellus I märtrisurm on kujutatud paavstide Damasus I, Siriciuse, Coelestinus I ja Vigiliuse tellitud piltidel. Paavstide Silvester I, Stephanus I ja Dionysiuse arvatavad säilmed kaevati välja ja maeti Rooma San Martino ai Monti kiriku peaaltari alla.

Märtrite Praxedese ja Pudentiana säilmed olid maetud Priscilla katakombidesse, kuni paavst Paschalis I viis nad 9. sajandil ümber ehitatud Rooma Santa Prassede basiilikasse. Sinna olid maetud ka märter Philomena säilmed.

Viited
------

1. ↑  THE QUEEN OF THE CATACOMBS. - Catacombe di Priscilla

Välislingid
-----------

* Catacombs of Priscilla. - Catacombe d'Italia
* The secrets of the Santa Priscilla catacombs. - BBC Culture
* Video: Catacomb of Priscilla, Rome. - Smarthistory
|  |
| --- |
|  **Poks** |
| Riik |  | Venezuela |
|  |
| Pronks | 1984 | Helveskaal |
| 2. ring | 1988 | Helveskaal |

**José Marcelino Bolívar** (sündinud 14. juulil 1964 Ciudad Bolívaris Bolívari osariigis) on Venezuela endine poksija.

Bolívar sai helveskaalus (kuni 48 kg) 1984. aasta Los Angelese olümpiamängude poksivõistlustel pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale kuldmedali- ja olümpiavõitjale Paul Gonzalesile (USA) ning jäädes edasisest medaliheitlusest välja. Ta osales helveskaalus (kuni 48 kg) 1988. aasta Seouli olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas 2. ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.

Bolívar poksis juulist 1989 kuni augustini 1994 elukutselisena ning pidas kokku 21 kohtumist, millest võitis 17 (neist 16 nokaudiga) ja kaotas 4 (neist 3 nokaudiga) kohtumist.

Viited
------

1. ↑  23. suveolümpiamängude poksivõistlus. Los Angeles 1984. Tulemused inglise keeles
2. ↑  24. suveolümpiamängude poksivõistlus. Seoul 1988. Tulemused inglise keeles

Välislingid
-----------

* Marcelino Bolívar veebisaidil Olympedia Muuda Vikiandmetes
* Marcelino Bolívar saidil BoxRec
**Volvo XC90** on Volvo suurim kolme istmereaga linnamaastur, mida on toodetud 2002. aastast ning millest 2020. aasta seisuga on tootmises teine põlvkond.

1. põlvkond
-----------

Tegu oli Volvo esimese suure linnamaasturiga, mida esitleti 2002. aasta jaanuaris Põhja-Ameerika autonäitusel. Kasutusel oli Volvo P2 platvorm, mida kasutati ka mitme muu Volvo mudeli (näiteks S80, V70 jt) juures. 

Mootorivalik oli lai: saadaval olid 2,4-liitrised R5-diiselmootorid, 2,5-, 3,0- ja 3,2-liitrised bensiinimootorid ning võimsaim jõuallikas oli Yamaha toodetud 4,4-liitrine V8-bensiinimootor, mille võimsus oli algusaastatel 215 kW ja hiljem 232 kW. 

* Volvo XC90 (2007)Volvo XC90 (2007)
* Volvo XC90 (2009)Volvo XC90 (2009)

2. põlvkond
-----------

2. põlvkonna autosid hakati tootma 2014. aastal ning auto on ehitatud täiesti uuele Scalable Product Architecture (SPA) platvormile. 

Saadaval on nii bensiini- kui ka diiselmootorid, mis on kõik 4-silindrilised ja 2,0-liitrised. Saadaval on ka pistikuhübriid, mille mootoritähiseks on T8 Twin-Engine. 

Kõik autod on varustatud 8-käigulise automaatkäigukastiga. Istekohtade arv sõltub konkreetsest turust ja mootori versioonist ning saadaval on 4-, 5-, 6- ja 7-istmelised versioonid. 

Uus XC90 sai 9-tollise puuteekraani.

* Volvo XC90 (2019)Volvo XC90 (2019)
* Volvo XC90Volvo XC90

Viited
------

1. ↑  "First pics: Volvo joins the off-road boom". 29. november 2001.
2. ↑  "Volvo P2 Platform".
3. ↑  "Volvo XC90 gets the state-of-the-art V8 powertrain". 10. jaanuar 2005.
4. ↑  "New Scalable Product Architecture enables Volvo Car Group to move faster towards a crash-free future". 12. detsember 2013.
**Rälby** (*`räälbi*, rootsi *`räälbü*, kohalikus pruugis *Rälbi (`räälbi)* või *Rälbe (`räälbe)*) on küla Vormsi vallas Lääne maakonnas.

Nimi
----

Küla kohta kasutati aastal 1526 nime *Reuelbue*, aastal 1540 *Reualbwͤ*, aastal 1566 *Räffle by*, aastal 1637 *Räffwalby* ja aastal 1689 *Rewell By*. Aastail 1977–1997 kandis küla ametlikult nime **Rälbi**.

Rootsi kohanimedes tähendab liigisõna *by* küla. Nime algusosa seletatatakse mitut moodi: kas häälduslikult väga lähedase Tallinna saksa- ja rootsikeelse nimega *Reval, Revel* või rannamadalat ehk leetseljakut märkiva sõnaga *revel*, Vormsi murdes *rävul*. Carl Russwurm tuletab viimast eelistades nii linna kui ka küla nime sõnast *revel*, viidates leetseljakute rohkusele Eesti rannavetes. Paul Johansen peab seevastu usutavaks, et Tallinna mõjukad isikud on rootsi ümberasujaid suunanud Vormsi idaossa, seega on Rälby nime saanud Tallinna järgi. Per Wieselgren toetab seda seletust, lisades, et kui lähtuda üksnes rootsi sõnast *revel*, tuleks kõiki Rewal- või Räffle-kujulisi vanu nimevariante pidada kas rahvaetümoloogiaks või üleskirjutajate ja ametnike väärassotsiatsioonideks. Ka E. Lagmani arvates on Johanseni seletus usutav, kuna Vormsi asustamise ajal olid seal levinud siirdnimed.

Külas on Rälby bussipeatus.

Rälbysse jääb osa Vormsi maastikukaitsealast.

Pildid
------

* Lehmihaka
* Rälby 1934

Viited
------

1. ↑  Maa-amet, vaadatud 21.11.2020.
2. ↑  Statistikaamet, vaadatud 10.11.2020.
3. ↑  Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
4. ↑  Eesti kohanimede leksikon
5. ↑

Välislingid
-----------

* Rälby küla virtuaaltuur (panoraamfotod)

Vormsi valla asulad

**Külad:** Borrby | Diby | Fällarna | Förby | Hosby | Hullo | Kersleti | Norrby | Rumpo | Rälby | Saxby | Sviby | Suuremõisa | Söderby
Reaalse vooluallika aseskeem
Püsivooluallika tingmärke
**Püsivooluallikas** on elektriahelate teoorias aktiivne kaksklemm (kahe väljekontaktiga ahelalüli), mille genereeritav (tekitatav) vool jääb püsivaks sõltumata temaga ühendatud koormustakistuse suurusest. Seega püsivooluallika vool ei sõltu tema klemmipingest.

Niisugusel ideaalsel vooluallikal on lõpmatult suur sisetakistus. Reaalne vooluallikas stabiliseerib voolu seda paremini, mida suurem on allika sisetakistus *Ri* temaga rööbitise koormustakistuse *RL* suhtes.

| * v
* r
Elektriahelad |
| --- |
| Analoogelektroonika | 
Vooluallikas • Pingeallikas • Pingejagur • Voolujagur • Võimendi • Atenuaator • Antenn • Ostsillaator • Alaldi (sildalaldi) • Inverter • Segusti • Pingestabilisaator (lineaarne) • Vooluregulaator • Impulsstoiteallikas (pinge) • Filter (pinnalainefilter • RC-filter) |  |
| Digitaalelektroonika | 
Analoog-digitaalmuundur • Digitaal-analoogmuundur • Kooder • Dekooder |
| Vaata ka | 
Elektriskeem • Tingmärgid |
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib taimeliigist; perekonna kohta vaata artiklit Seatapp (perekond)* |

---

Viljad
**Tara-seatapp** (*Calystegia sepium* (L.) R.Br.) (ehk lihtsalt **seatapp**) on kassitapuliste sugukonda seatapu perekonda kuuluv mitmeaastane taim.

Liigil eristatakse 9 alamliiki, millest 6 kasvavad Põhja-Ameerikas, üks Euraasias, üks Lääne-Euroopas ja üks Siberis. Kaks viimast on roosade õitega. Seatapp kasvab parasvöötmes (üks alamliik ka Põhja-Ameerika lõunaosas). Ta on sisse viidud ka Austraaliasse ja Argentinasse. Liik on Eestis tavaline. Ta kasvab jõekallastel ja aedades. 

Seatapp on vääntaim, mis keerdub vastupäeva ümber teiste taimede. Ta kasvab 2–4, vahel kuni 5 m pikaks. Lehed paiknevad varrel spiraalselt, nad on lihtsad, nooleotsakujulised, 5–10 cm pikad ja 3–7 cm laiad.

Õied kasvavad hiliskevadest suve lõpuni. Õienupud on kaetud suurte tupplehtedega, mis katavad kattelehti. Avatud õied on trompetikujulised, 3–7 cm läbimõõduga, valged või kahvaturoosad valgete triipudega. Õielehti on 5.

Viljaks on peaaegu kerakujuline kupar, mille läbimõõt on 1 cm ja mis sisaldab 2–4 musta seemet.

Tara-seatapp on meeldiva välimuse ja ilusate õitega taim. Ent tema kiire kasvu ja klammerduvate väätide tõttu võib ta istutatud puid-põõsaid ümber mähkida ja ära kägistada. Tara-seatapu seemned võivad eluvõime säilitada kuni 30 aastat. Tema roomavad juured võivad olla kuni 3–4 m pikad. Seetõttu on tara-seatapp mõnel pool klassifitseeritud ohtlikuks umbrohuks. Temast on raske lahti saada; parima tulemuse annab järjekindel umbrohutõrje.

Vaata ka
--------

* harilik kassitapp

Välislingid
-----------

* Tara-seatapp andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes
**Volvo 850** on kompaktne Rootsi päritolu sõiduauto. Aastatel 1991–1997 valmistati seda Rootsis Volvo autotehases ning selle disainer oli Jan Wilsgaard. 

Volvo 850 toodeti tehti kaht tüüpi kerega: sedaan ja universaal. 

Volvo 850 oli esimene esisillaveoline Volvo mudel, mida hakati Põhja-Ameerikasse eksportima.

Mudelid
-------

### 850

Volvo 850 tutvustati Euroopas sedaankerega 1991. aasta juunis ning 1993. aastal lisaks ka universaalkeret. 850 omas mitmeid uuendusi võrreldes varasemate Volvo mudelitega, näiteks ristiasetusega 5-silindriline mootor, Delta-link tagasild, SIPS (Side Impact Protection System) ja automaatselt pingutav turvavööde rihmarull.

1994. aastal tuli välja mudelivärskendus, mille käigus auto sai uued esimese ja tagumise kaitseraua, uued esi- ja suunatuled ja ka värskenduse interjööris. Lisaks tutvustati 1994. aastal 850 turbomudelit T-5 võimsusega 166 kW, mis tagas 0-100 km/h kiirenduse 7.1 sekundit. 

Volvo 850 järeltulijad olid Volvo S70 ja V70.

### 850 T-5R

Volvo 850 T-5R
Aastal 1995 tõi Volvo turule limiteeritud versiooni 850-st, mis sai mudelitähiseks T-5R ning mida tehti 6964 tükki vaid aastal 1995. Volvo 850 T-5R mootor põhineb 850 B5234T3 (Itaalia turul B5204T) T-5 turbomootoril, mille mootori juhtaju (koodi lõpp Bosch #628 USA turul ning #629 Euroopa turul) annab turbolaadurile 30 sekundiks juurde 0,1 baari võrra suurema ülelaaderõhu. Tänu sellele tõusis mootori võimsus 177 kWni. 

Hoolimata kere kandilisusest suudeti T-5R-i õhutakistustegurit vähendada 0,29-ni (tavamudelil 0,32), mis aitas palju kaasa kiirendusele ning lõppkiirusele. T-5R-i kiirendus 0–60 mph 5,8–6 s (oleneb käigukastist ja kere tüübist). Tippkiiruseks sai 249 km/h. T-5R oli esimene mudel, kus oli salongis neli turvapatja.

Mudeli väljatöötamisel andis oma panuse ka Porsche, kes lisas interjööri Alcantara istmed. Kõik T-5Rid tulid standardvarustuses kõikide tollal 850-l saada olevate lisadega (va. tagumised istmesoojendused, mida sai juurde tellida).

850 T-5R toodeti ainult kolme värvitooniga:

* Kollane *(T-Gul)* - 2537 tk (millest sedaane 1117 ja universaale 1420)
* Must *(T-Swart)* - 2516 tk (millest sedaane 954 ja universaale 1562)
* Roheline *(T-Grön)* - 1911 tk (millest sedaane 329 ja universaale 1582)

### 850 R

Pärast Volvo 850 T-5R-i hakati tootma Volvo 850 R-i. Täiustatud T-5R-i mudeli tippkiiruseks sai 254 km/h ja mootori võimsus kuni 190 kW 180 kW asemel. Eri allikate põhjal toodeti neid mudeleid 5000–7000 tükki.

Veermik
-------

Volvo 850-l on eriline tagavedrustus, mida kutsutakse poolsõltumatuks tagavedrustuseks. Volvol on patent tagasillapuksidele, mis toetuvad alusvankrile ja annavad Volvo 850-le passiivse tagasilla pööramise. Hoolimata mudeli pikast kerest on pöörderingi diameeter kõigest 10,2 m.

Viited
------

1. ↑  "History of the Volvo 850 Saloon/Sedan".
2. ↑  "volvo850t-5r.com".
3. ↑  "Volvo 850 2.0 10v (1995)".
Reaalse pingeallika aseskeem
Pingeallika tingmärk
**Püsipingeallikas** ehk **pingeallikas** on elektriahelate teoorias aktiivne kaksklemm (kahe väljekontaktiga ahelalüli), mille klemmipinge (genereeritav pinge) jääb püsivaks sõltumata temaga ühendatud koormustakistuse suurusest. Seega püsipingeallika klemmipinge ei sõltu teda läbivast voolust.

Niisuguse ideaalse pingeallika sisetakistus on null. Reaalne pingeallikas stabiliseerib pinget seda paremini, mida väiksem on allika sisetakistus *Ri* temaga järjestikuse koormustakistuse *RL* suhtes.

Välislingid
-----------

* Parameetrilised stabilisaatorid
* Konstantspannungsquelle

| * v
* r
Elektriahelad |
| --- |
| Analoogelektroonika | 
Vooluallikas • Pingeallikas • Pingejagur • Voolujagur • Võimendi • Atenuaator • Antenn • Ostsillaator • Alaldi (sildalaldi) • Inverter • Segusti • Pingestabilisaator (lineaarne) • Vooluregulaator • Impulsstoiteallikas (pinge) • Filter (pinnalainefilter • RC-filter) |  |
| Digitaalelektroonika | 
Analoog-digitaalmuundur • Digitaal-analoogmuundur • Kooder • Dekooder |
| Vaata ka | 
Elektriskeem • Tingmärgid |
**Normaalelastsusmoodul** ka **Youngi moodul** (tähis *enamasti E*, vahest *Y*) on suurus, mis näitab elastses olekus materjali mingi normaalpinge korral vastupanu normaali suunalisele deformatsioonile. Normaalelastusmoodul see avaldub normaalpinge ja normaalmoonde kaudu kujul:

{\displaystyle E={\frac {\sigma }{\varepsilon }}}
kus **{\displaystyle \sigma }** on normaalpinge, **{\displaystyle \varepsilon }** on normaalmoone.

Normaalelastsusmoodul iseloomustab materjal jäikust. Jäikus on keha võime avaldada välisjõu deformeerimisele vastupanu keha materjali elastsuspiiri ulatuses. 

{\displaystyle E={\frac {\mbox{normaalpinge}}{\mbox{normaalmoone}}}={\frac {\sigma }{\varepsilon }}={\frac {F/S}{\Delta l/l\_{0}}}={\frac {Fl\_{0}}{S\Delta l}}}
kus

F on rakendatud jõud;
S on pind, millele mõjub koormus;
Δl on keha pikkuse muutus;
l0 on keha algne pikkus.
Mõõtühik:

{\displaystyle 1\;{{\text{N}} \over {\text{m}}^{2}}=1\;{\text{Pa}}}

Normaalelastusmoodulite väärtusi
--------------------------------

Erinevate materjalide normaalelastsusmoodulite väärtusi| Materjal | Elastsusmoodul E, GPa |
| --- | --- |
| Terased | 190...220 |
| Titaansulamid | 110...120 |
| Alumiiniumsulamid | 70...75 |
| Puit, piki kiudu | 8...12 |
| Kapron | 1,0...1,4 |
| Löögikindel polüstüreen | 0,5...0,7 |
| Kummi | 0,7...4,0 |

Vaata ka
--------

* Elastsusmoodul
**Rändaja** on Eesti muusikaansambel, mis on kujunenud Indrek Tammoja ümber. 

Esitatakse eestikeelseid laule kitarri ja muude pillide saatel, kusjuures "loomingu keskmes on austav ja hoidev toon looduse ning elu suure müsteeriumi suhtes"

RÄNDAJA esinejanime taga seisab laululooja Indrek Tammoja, kes põimib mahedakõlalisel kitarril emakeelseks seisundimuusikaks põhjamaiste juurtega elu- ja ilmakäsitlust. 

Rändaja loomingut iseloomustab rahulik, lihtne, mõtlik ja igatsuse värviline helipilt, mis viib kuulaja teekonnale, et luua ruumi visioonidele iseendaks olemise taipamistest. 

Sõnumi kandjaks on Indreku iseloomulik hääl ja tugeva sõnumiga emakeelne luule, mis valdavalt Rändaja enda, kui ka teiste luuletajate sulest. Laulud jutustavad lugusid nii rändurile avanevast maailmast meie ümber, kui ka kordumatust lõpmatusest iga inimese sees.

Salapäraste ja lihtsuses sügavamate värvingute kõrval jääb muusika valdavalt helgeks ning pehmekõlaliseks, omandades muusikateraapilise väärtuse. 

  

Rändaja loomes põimuvad erinevad stiilid ning dünaamiliselt mitmekesised lahendused alternatiivsest indiest, autorilaulu, folgi ja rock-popi vahel. 

Helialbumitel on muusikalist pilti kujundanud paljud muusikud - Paavo Eensalu, Johanna Mängel, Liis Kibuspuu, Eno Kollom, Jonas Kaarnamets, Margus Kokk, Mihkel Mälgand, Siim Roos, Iiris Vesik, Martin Petermann, Triinu Taul, Gerda Lõokene, Taavi Paomets, Kostja Tsõbulevski, Tiiu Õunapuu, Marlis Timpmann, ... ja veel.

Loomingu keskmes on austav ja hoidev toon looduse ning elu suure müsteeriumi suhtes.

Rändaja on välja andnud 4 heliplaati

2014 – **Teekond**

2016 – **Tammetsõõr**

2019 – **Hinge kodu**

2021 - **Maailmatuum**

Looming
-------

* Album "Rändaja – teekond" (2014)
* Muusikavideo "Hinge kodu" (2019) – režissöör Triin Ruumet, esinevad Indrek Tammoja, Iiris Vesik, Ilona Maria Abiline, Kelly Tomson, Paavo Eensalu, Gerda Nurmeots, Deniss Vinogradov ja Kristjan Jõemägi.
* "Kasseriin", albumil "Metsa Kene – Estonia meets Amazonia" (2020)
* "Kuldtäht", sõnad Andres Lehestik YouTube'is

Viited
------

1. ↑  Ansambli tutvustus
2. ↑  Artikkel muusikavideost ERR-s.

Välislingid
-----------

* Ansambli koduleht
**Kolumbuste põlvkond** oli 1920. aasta paiku sündinud poola kirjanike põlvkond, kes jõudsid täisikka Teise maailmasõja päevil. Nende loomingut kujundas ennekõike sõjakogemus. Põlvkonna nimetus tuleneb Roman Bratny 1957. aastal ilmunud jutustusest "Kolumbowie. Rocznik 20" ("Kolumbused. 1920. aasta"), mis viitab põlvkonnale, kes "avastas Poola" justnagu Christopher Kolumbus avastas Ameerika.

Põlvkonda kuulusid näiteks järgmised kirjanikud: Jan Józef Szczepański (sünd. 1919), Gustaw Herling-Grudziński (sünd. 1919), Anna Kamieńska (sünd. 1920), Lech Bądkowski (sünd. 1920) Krzysztof Kamil Baczyński (sünd. 1921), Zdzisław Stroiński (sünd. 1921), Roman Bratny (sünd. 1921), Witold Zalewski (sünd. 1921), Tadeusz Różewicz (sünd. 1921), Tadeusz Borowski (sünd. 1922), Tadeusz Gajcy (sünd. 1922), Andrzej Trzebiński (sünd. 1922), Bohdan Czeszko (sünd. 1923) ja Józef Hen (sünd. 1923), kuid sellesse põlvkonda kuuluvaks on loetud näiteks ka Zbigniew Herbert, Stanisław Lem ja Karol Wojtyła. Peaaegu kõik nad jõudsid küpsuseksamiteni 1939. aastal. Tulenevalt nende saatustest ja saadud kogemustest jaguneb põlvkond kahte rühma.

Esimesse rühma kuuluvad kirjanikud, kes võtsid osa Varssavi põrandaalusest tegevusest ja debüteerisid sõja ajal põrandaalustes väljaannetes. Nad lähtusid sõdadevahelise aja poeetikast, aga esseistikas jäljendasid 1910. aasta põlvkonna eeskuju. Töötati välja oma esteetika ja räägiti probleemidest, millega ei jätkatud poola kirjanduses pärast 1945. aastat. Selle rühma kirjanikud ei elanud sõda üle (Baczyński, Stroiński, Gajcy ja Trzebiński).

Teises rühmas on kirjanikud, kes debüteerisid vahetult pärast sõda ja kelle loomingul puudub side sõdadevahelise perioodiga. Neid kutsuti sageli "ellujäänuteks". Nende ühine kogemus oli relvastatud võitlus saksa okupantidega, konspiratsioon, sissisõda ja 1944. aastal toimunud Varssavi ülestõus. Kohe pärast laagrikogemusi või partisanisõja lõppu lahkumist keskendusid nad kirjanduslikule tegevusele – sõjakogemused asendasid neile kirjandusharidust. Sõja ajal moodustas Kolumbuste põlvkond ühise kogukonna, kuid pärast sõda sidemed katkesid (suuresti poliitilistel põhjustel) ning iga kirjanik debüteeris iseseisvalt. Peamiselt viitasid neile kogemustele nende teostes levinud "surmanakkuse" tunne ja kõigi varasemate väärtuste lõpp; Teine maailmasõda jättis nende loomingusse sügava jälje.

Viited
------

1. ↑  Zbigniew Jarosiński: Pokolenia literackie. W: Słownik literatury polskiej XX wieku. Wrocław: Zakład Narodowy im. Ossolińskich, 1992, s. 830, seria: Vademecum polonisty. ISBN 83-04-03942-7.

Kirjandus
---------

* Zbigniew Jarosiński: Pokolenia literackie. W: Słownik literatury polskiej XX wieku. Wrocław: Zakład Narodowy im. Ossolińskich, 1992, s. 830, seria: Vademecum polonisty. ISBN 83-04-03942-7.
Norfolki lipp
**Norfolki saare lipp** on Norfolki saare lipp.

See koosneb kolmest vertikaalsest laiust (kahest rohelisest ja nende vahel olevast valgest) ja keskmisel laiul olevast araukaaria kujutisest. Lipu laiuse ja pikkuse suhe on 1:2.

Külgmised rohelised laiud sümboliseerivad Norfolki taimestiku rikkust.

Lipp sarnaneb Kanada lipuga, kuna kasutab samuti kahte värvi vertikaalseid laide, mille vahel on valge laid kohalikule loodusele iseloomuliku taime kujutisega. Keskmine triip on äärmistest laiem, kuid mitte nii lai kui Kanada lipul, kus ta hõlmab poole lipu laiusest, vaid triipude laiuse suhe on 7:9:7.

Norfolki saare lipp võeti kasutusele 17. jaanuaril 1980. Vastav seaduseelnõu esitati 7 kuud varem, kusjuures lipu kavandi autor on teadmata. Lipu seadus ei sätesta, kuidas araukaaria täpselt välja näeb, ei tema suhtelist suurust ega okste arvu, erinevalt Liibanoni lipust, kus keskmisel laiul oleva puu suurus on täpselt määratletud.

Araukaaria võeti Norfolki sümboolikas kasutusele 1856. aastal Norfolki vapil.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Norfolki lipud** |

* Norfolki lipu seadus (inglise keeles)
Adda Djørup (2011)
**Adda Djørup** (sündinud 18. augustil 1972 Aarhusis) on taani luuletaja ja proosakirjanik.

Tal on bakalaureusekraad võrdleva kirjandusteaduse alal Kopenhaageni Ülikoolist. Ta elab Kopenhaagenis.

Tema esimene avaldatud teos oli 2005 ilmunud luulekogu "Monsieurs monologer". 2007. aastal ilmus tema novellikogu "Hvis man begyndte at spørge sig selv", mille mitme novelli tegevus leiab aset Lõuna-Euroopas ning mis olid suuresti autobiograafilised, põhinedes ajal, mil autor elas Hispaanias ja Itaalias. Djørupi looming tegeleb eksistentsiaalsete ja filosoofiliste teemadega, mida esitatakse sageli iroonilises ja kergelt humoorikas võtmes. Tema 2009. aastal ilmunud romaan "Den mindste modstand" ("Vähim vastupanu") võitis 2010. aastal Euroopa Liidu kirjandusauhinna.

Djørupi loomingut on tõlgitud albaania, bulgaaria, ungari ja serbia keelde.

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 26. jaanuar 2020. Vaadatud 22. jaanuaril 2020.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)

Välislingid
-----------

* Adda Djørupi koduleht
Saîf-Eddine Khaoui Tuneesia koondises 2018. aasta MM-il
**Saîf-Eddine Khaoui** (araabia keeles سيف الدين خاوي; sündinud 27. aprillil 1995 Pariisis) on Prantsusmaal sündinud Tuneesia jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Prantsusmaa kõrgliiga klubis Clermont ja Tuneesia jalgpallikoondises.

Hooajal 2013–14 debüteeris ta Prantsusmaa esiliigas Toursi meeskonnas.

2016. aasta juunis liitus ta Prantsusmaa kõrgliiga klubiga Marseille Olympique. Hooajal 2017–2018 mängis ta Marseille Olympique'ist laenul Prantsusmaa kõrgliiga klubis Troyes ja 2018–19 SM Caenis.

2021. aasta augustis sõlmis ta kaheaastase lepingu Clermont'ga.

Tuneesia jalgpallikoondises debüteeris Khaoui 23. märtsil 2018 sõprusmängus Iraani vastu. Koondisekarjääri kaks esimest väravat lõi ta 15. novembril 2019 Aafrika rahvuste karikavõistluste valikmängus Liibüa vastu. Ta on kuulunud Tuneesia koondisse 2018. aasta maailmameistrivõistlustel ja 2022. aasta Aafrika rahvaste karikavõistlustel.

Viited
------

1. ↑   (vaadatud 16.1.2022)
2. ↑   (vaadatud 16.1.2022)

| * v
* r
Tuneesia koondis  –  2018. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused |
| --- |
| 

* 1 Ben Mustapha
* 2 S. Ben Youssef
* 3 Benalouane
* 4 Meriah
* 5 Haddadi
* 6 Bedoui
* 7 Khaoui
* 8 F. Ben Youssef
* 9 Badri
* 10 Khazri
* 11 Bronn
* 12 A. Maâloul
* 13 Sassi
* 14 Ben Amor
* 15 Khalil
* 16 Mathlouthi (c)
* 17 Skhiri
* 18 Srarfi
* 19 Khalifa
* 20 Chaalali
* 21 Nagguez
* 22 Hassen
* 23 Sliti
* Treener: N. Maâloul

 | Tuneesia |
**Püstijalakoosolek** (inglise keeles *stand-up meeting*) on kohtumine, kus osalejad seisavad püsti. Väidetav ebamugavustunne seismisel aitab hoida koosolekut lühikesena.

Püstijalakoosolekud tarkvaraarenduses
-------------------------------------

Mõned tarkvaraarenduse metoodikad näevad ette iga päev meeskonna koosolekut, et võimaldab osalejatel anda teada potentsiaalsed väljakutseid ja samuti kooskõlastada lahendusi, et lahendada raskeid ja/või aega nõudvaid küsimusi. See on eriti kasulik agiilise tarkvara arendamise protsessis, nagu Scrum, kuid seda võib kasutada mis tahes tarkvara arendamise metoodikas.

Kohtumised kestavad tavaliselt 5–15 minutit ja toimuvad püsti seistes, et inimestele meelde tuletada, et hoida kohtumised lühikesed ja teemale keskenduv. Püstijalakoosolekut nimetatakse mõnikord ka kui "hommikune koosolek" või "igapäevane Scrum".

On kolm küsimust, mida iga päev küsida ja vastata. Kuigi see ei pruugi olla otstarbekas kehtestada kõikide arutelu nendele kolmele küsimusele, mille eesmärgiks on jääda võimalikult täpselt nendele küsimustele:

* Mida ma eile saavutasin?
* Mida ma teen täna?
* Mis takistavad minu edu?

Koosolek toimub tavaliselt samal ajal ja kohas igal tööpäeval. Kõiki meeskonna liikmed julgustatakse osalema, kuid kohtumist ei lükata edasi, kui mõned meeskonnaliikmed puuduvad. Kõige olulisem omadus on, et koosolek on mõeldud suhtlemiseks meeskonnaliikmete vahel.

Kuigi see on mõnikord viidatud kui üks tüüp koosolekuid. Koosoleku struktuur on mõeldud selleks, et edendada läbirääkimisi, samuti tuvastada probleeme, enne kui nad muutuvad liiga problemaatiliseks.
Praktikas see muudab suhted tihedamaks ja tänu lühikestele rääkimistele muudab kõnelused vägagi sisutihedaks. Kõik meeskonna liikmed räägivad kordamööda, mõnikord hoiab meeskonna liige mingit eset, mida hoides on tal õigus rääkida. Iga liige räägib progressist mis toimust ajavahemikul eelmise ja praeguse koosoleku vahele. Lisaks räägivad mis neil kavas on ja mis neid takistavad. Nad võivad küsida ka abi teistel liikmetelt. Liikmed võivad küsida lühidalt selgitust ja ka anda lühikese avalduse umbes, et „me räägime sellest rohkem peale koosolekut". Koosolekul ei tehta väga pikki arutelusid.
**Prantsuse teine keisririik** (prantsuse keeles ***Second Empire***) oli Napoléon III. imperialistlik režiim aastatel. See järgnes Prantsuse teisele vabariigile ja eelnes kolmandale vabariigile. 

2. detsembril 1851 viis vabariigi presidendiks valitud Louis-Napoléon Bonaparte läbi riigipöörde, millega saatis laiali Rahvusassamblee ja sai Prantsusmaa ainuvalitsejaks.

Keisririigi lõpp
----------------

Preisimaa tugevnemine 1860. aastatel põhjustas Prantsuse Rahvusassamblees palju ärevust, mis kulmineerus kriisiga 1870. aasta juulis. 15. juulil kuulutas Émile Ollivieri valitsus Preisimaale sõja Hohenzollernite dünastia kandideerimise pärast Hispaania troonile. See oli ettekääne, et püüda peatada Preisimaa ulatuslikku laienemist Euroopas. 1870. aasta juulis ja augustis kaotas Prantsuse keiserlik armee ühe lahingu teise järel ning sai Sedani lahingus lõplikult lüüa. Prantsuse armee ja Napoleon III alistusid preislastele 2. septembril. Uudised Sedani lahingust jõudsid Pariisi 4. septembril ning sama päeva pärastlõunal moodustasid Pariisi Saadikutekoda uue valitsuse. 

Vabariiklane Léon Gambetta kuulutas Pariisi raekojas teise keisririigi lõppu ja kolmanda vabariigi asutamist.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Prantsusmaa Teine Vabariik** | **Prantsuse teine keisririik**1852–1870 | Järgnev**Prantsusmaa Kolmas Vabariik** |

Vaata ka
--------

* Prantsuse-Preisi sõda
* Teise keisririigi stiil
Adelbert von Chamisso portree, autor teadmata (avaldatud 1864)
**Adelbert von Chamisso** (ka **Ludolf Karl Adalbert von Chamisso**, sündinud **Louis Charles Adélaïde de Chamissot**; 30. jaanuar 1781 Champagne, Prantsusmaa – 21. august 1838 Berliin) oli prantsuse päritolu saksa botaanik, romantismiaegne novellist ja luuletaja.

Vanast aadlisuguvõsast pärit Chamisso oli Prantsuse revolutsiooni aastail sunnitud emigreeruma Saksamaale. Hiljemgi elas ta aastaid Saksamaal ja Šveitsis, kuuludes Madame de Staëli ringkonda.

Chamisso tuntuim teos on "Peter Schlemihl": lugu mehest, kes müüs maha oma varju. Tema luuleloomingu üks tuntumaid osi on tsükkel "Frauenliebe und -leben" (1830), millele on kirjutanud muusikat Robert Schumann, Carl Loewe ja Franz Paul Lachner,

1815–1818 osales ta loodusteadlasena Otto von Kotzebue juhitud ümbermaailmareisil prikil "Rjurik", kus töötas koos Eestist pärit laevaarsti Johann Friedrich Eschscholtziga. Tema 1821. aastal ilmunud reisikiri annab ülevaate ekspeditsioonist Vaikse ookeani ja Beringi mere piirkonnas. Reisil leidis Chamisso nüüdse San Francisco lahe kandis mitmeid uusi taimeliike, millest mõned nimetas ta Eschscholtzi järgi, näiteks *Eschscholzia californica* (läänemaguna). Eschscholtz omakorda nimetas mõned taimed Chamisso auks, nende seas perekond *Camissonia*.

Pärast reisilt naasmist 1818. aastal nimetati Chamisso Berliini botaanikaaia juhiks ning valiti Teaduste Akadeemiasse. 1819. aastal abiellus ta oma sõbra Julius Eduard Hitzigi kasutütre Antonie Piastega (1800–1837). Tõrjumaks Kotzebue süüdistusi, avaldas ta 1827. aastal oma reisimärkmed ning ümbermaailmareisi üksikasjaliku kirjelduse.

Chamisso nimelühend botaanilises nomenklatuuris on **Cham**.

Viited
------

1. ↑  Tiiu Speek "Botaanikud Chamisso ja Eschscholtz Californias" Akadeemia 5/2012, lk 835-879

Kirjandus
---------

* Tiiu Speek "Botaanikud Chamisso ja Eschscholtz Californias" Akadeemia 5/2012, lk 835-879
**Saône-et-Loire'i departemang** on 2. järgu haldusüksus (departemang) Prantsusmaal Bourgogne-Franche-Comté piirkonnas. 

Departemang on nime saanud kahe jõe järgi: Saône ja Loire.

2015. aastani kuulus departemang Burgundia piirkonda.

Departemang jaguneb halduslikult:

| Ringkond | Elanike arv(2010) | Pindala(km²) | Valdu |
| --- | --- | --- | --- |
| Autun | 88 349 | 1900 | 91 |
| Chalon-sur-Saône | 198 688 | 1726 | 144 |
| Charolles | 100 735 | 2500 | 126 |
| Louhans | 54 836 | 1248 | 88 |
| Mâcon | 113 055 | 1200 | 122 |

Vaata ka
--------

* Saône-et-Loire'i departemangu haldusüksuste loend

Viited
------

1. ↑  Populations légales 2019

Prantsusmaa departemangud

Ain **·** 
Aisne **·** 
Allier **·** 
Alpes-de-Haute-Provence **·** 
Alpes-Maritimes **·** 
Ardèche **·** 
Ardennes **·** 
Ariège **·** 
Aube **·** 
Aude **·** 
Aveyron **·** 
Bas-Rhin **·** 
Belfort **·** 
Bouches-du-Rhône **·** 
Calvados **·** 
Cantal **·** 
Charente **·** 
Charente-Maritime **·** 
Cher **·** 
Corrèze **·** 
Corse-du-Sud **·** 
Côte-d'Or **·** 
Côtes-d'Armor **·** 
Creuse **·** 
Deux-Sèvres **·** 
Dordogne **·** 
Doubs **·** 
Drôme **·** 
Essonne **·** 
Eure **·** 
Eure-et-Loir **·** 
Finistère **·** 
Gard **·** 
Gers **·** 
Gironde **·** 
Guadeloupe **·** 
Haut-Rhin **·** 
Haute-Corse **·** 
Haute-Garonne **·** 
Haute-Loire **·** 
Haute-Marne **·** 
Haute-Saône **·** 
Haute-Savoie **·** 
Haute-Vienne **·** 
Hautes-Alpes **·** 
Hautes-Pyrénées **·** 
Hauts-de-Seine **·** 
Hérault **·** 
Ille-et-Vilaine **·** 
Indre **·** 
Indre-et-Loire **·** 
Isère **·** 
Jura **·** 
Landes **·** 
Loir-et-Cher **·** 
Loire **·** 
Loire-Atlantique **·** 
Loiret **·** 
Lot **·** 
Lot-et-Garonne **·** 
Lozère **·** 
Maine-et-Loire **·** 
Manche **·** 
Marne **·** 
Martinique **·** 
Mayenne **·** 
Meurthe-et-Moselle **·** 
Meuse **·** 
Morbihan **·** 
Moselle **·** 
Mayotte **·** 
Nièvre **·** 
Nord **·** 
Oise **·** 
Orne **·** 
Pariis **·** 
Pas-de-Calais **·** 
Prantsuse Guajaana **·** 
Puy-de-Dôme **·** 
Pyrénées-Atlantiques **·** 
Pyrénées-Orientales **·** 
Réunion **·** 
Rhône **·** 
Saône-et-Loire **·** 
Sarthe **·** 
Savoia **·** 
Seine-Maritime **·** 
Seine-et-Marne **·** 
Seine-Saint-Denis **·** 
Somme **·** 
Tarn **·** 
Tarn-et-Garonne **·** 
Val-d'Oise **·** 
Val-de-Marne **·** 
Var **·** 
Vaucluse **·** 
Vendée **·** 
Vienne **·** 
Vosges **·** 
Yonne **·** 
Yvelines
**Püstikuühik** (inglise keeles *rack unit*, tähis **U**, harvemini **RU**, saksa keeles **HE**) on mõõtühik, mis kirjeldab standardsesse, 19 või 23 tolli laiusesse püstikusse või seadmekappi paigaldatavate elektroonikaseadmete kõrgust. Üks U on 1,75 tolli ehk 44,45 mm kõrge.

Ühe püstikuühiku kõrgust seadet tähistatakse "1U", kahe ühiku kõrgust "2U" jne.

Kui mingit seadet kirjeldatakse poole püstiku laiusena (*half-rack*), siis see tähendab, et ta võtab enda alla vaid poole 19 tolli laiuse seadmekapi laiusest. Nii näiteks "4U, pool püstikut" (*4U half-rack*) tähistab seadet, mille kõrgus on 4U ehk 7 tolli ja laius 9,5 tolli. Teoreetiliselt peaks selliseid seadmeid saama seadmekappi paigutada kaks tükki kõrvuti.

Seadmete esipaneelid ei ole siiski täpselt 1,75 tolli kõrged. Selleks, et lihtsustada seadmete paigaldamist, on esipaneelid 1/32 tolli (0,79 mm) madalamad kui U-ühik ise. Kasutades *n* ühikut kõrget seadet, on tema esipaneeli kõrgus *h* arvutatav valemiga h = (1,750n − 0,031) tolli = (44,45n − 0,79) mm.

U on täpselt võrdne samuti Inglise tollil põhineva vana Vene pikkusühiku verssokiga.

U põhineb seadmekappide spetsifikatsioonil, mis on määratletud standardiga EIA-310.

Välislingid
-----------

* EIA-310 standard Electronic Industries Alliance'i kodulehel.
Prantsuse valgustajad olid Euroopa valgustusliikumise kõige väljapaistvamad eestvõitlejad, kes uskusid optimistlikult, et uut ühiskonda, mis arvestab inimese vajadusi, on võimalik ehitada mõistuse toel. 

Valgustajad pidasid inimeste hädade põhjuseks harimatust ja vaimupimedust. Seega pidid mõistuse ja teaduse arenemine, hariduse ning teadmiste levitamine kindlustama õnneliku elu. 

Valgustusfilosoofia teiseks ideaaliks oli loomulik inimene. Looduse ees on kõik inimesed võrdsed ja neil on ka võrdne õigus ennast arendada ning teostada. Kunagi varem polnud filosoofide ideed nii otseselt mõjutanud rahvast ja sotsiaalseid protsesse kui valgustusajal. 

Valgustajate vabameelsed mõtted jõudsid kõikjale. Valgustajate huvide ring oli väga lai ning isiksustena olid nad erakordselt mitmekülgsed: tegutsesid ühtaegu filosoofidena, publitsistidena, ajaloolastena, majanduskriitikutena, teaduse edasiarendajatena; hindasid kõrgelt kirjanduse ja kunsti rolli ühiskonna arengus. Kuulutades vabadust ja võrdsust, uskusid nad samas „valgustatud monarhi" teooriasse.

Vaata ka
--------

* Valgustusajastu
* Valgustusfilosoofia
Lõunapoolkera
**Lõunapoolkera** on ekvaatorist lõuna pool asuv osa Maast.

Lõunapoolkera keskmistel ja kõrgematel laiustel asuvatel aladel on talve keskpunkt juunis-juulis. Ka lähistroopilise kliimavöötme kuivaperiood on sel ajal. Vihmaperiood on aga põhjapoolkera mõistes talvel. Maa on periheelis ehk lähimas punktis Päikesele jaanuaris ehk põhjapoolkera talvel, seega on lõunapoolkera talved karmimad kui põhjapoolkera talved samal laiusel. Seda reeglit siiski pimesi järgida ei saa, sest kliimale avaldab märksa suuremat mõju näiteks kaugus meredest ja ookeanidest. 

Lõuna pool ekvaatorit elab tunduvalt vähem inimesi kui põhjapoolkeral. Selle põhjuseks on mandrite asend. Põhjapoolkera on mandrite ja merede suhe peaaegu võrdne, lõunapoolkeral on aga maismaa pindala väike võrreldes merede pindalaga.

Lõunapoolkeral paistab Päike keskpäeval põhja suunast.

Mandritest asuvad täielikult lõunapoolkeral Austraalia ja Antarktis ning osaliselt Lõuna-Ameerika ja Aafrika.

Vaata ka
--------

* Lõunataevas

Maa poolkerad

Põhjapoolkera • Lõunapoolkera • Läänepoolkera • Idapoolkera • Maismaapoolkera • Ookeanipoolkera
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib müntide valmistamisest; bioloogia mõiste kohta vaata artiklit Vermimine (bioloogia)* |

---

**Vermimine** on kujutise metalli pinnale või sisse muljumine tugeva surve kaasabil. Vermitakse peamiselt münte, vermimise sünonüüm on **müntimine**.

Müntide valmistamiseks kasutatakse mitmesuguseid metallisulameid. Sobivast sulamist tehakse metallileht, millest stantsitakse välja ringikujulised münditoorikud. 

Müntide vermimine tähendabki seda, et mündi pinnale pressitakse etteantud kujundusega reljeef. Selleks tuleb kõigepealt valmistada tööriistad. Mündi kujunduse järgi valmistatakse esimesena ematempel, mille põhjal toodetakse töötemplid. Töötemplitega vermitakse masinate abil toorikutest mündid. Mündi massi ja diameetrit kontrollib vermimismasin automaatselt, lisaks tehakse pisteliselt müntide visuaalset kontrolli.

Vaata ka
--------

* valamine
* müntimiskoda
* müntimisõigus

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 1. november 2019. Vaadatud 1. novembril 2019.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
Saško Kedev (2009)
**Saško Kedev** (makedoonia keeles Сашко Кедев; sündinud 6. juulil 1962 Štipis) on Põhja-Makedoonia poliitik, arstiteadlane (kardioloog) ja alpinist. 

Ta töötab Skopje ülikooli arstiteaduskonnas korralise professorina. Aastatel 2002–2006 oli ta Makedoonia parlamendi liige, 2004. aastal kandideeris ta Makedoonia presidendiks, kuid kaotas teises voorus Branko Crvenkovskile.

Kolmanda Makedoonia alpinistina tõusis ta 2009. aastal Džomolungma (8848 m) tippu.

Haridustee ja töökäik
---------------------

Ta lõpetas 1986. aastal Skopje ülikooli arstiteaduskonna. Magistrikraadi kliinilises kardioloogias sai ta 1989. aastal. 1998. aastal kaitses ta Skopje ülikooli arstiteaduskonna kardioloogiakliinikus filosoofiadoktori kraadi kardioloogias väitekirjaga "Primary coronary angioplasty versus intravenous thrombolysis in acute myocardial infarction".

Aastatel 1991–1993 töötas ta kliinikus Bethesdas Marylandis. 1999–2002 juhatas ta kardioloogiakliinikut Skopjes. 2003. aastal töötas ta külaliprofessorina Põhja-Carolina Ülikooli kardioloogiainstituudis. 2008. aastal sai ta Skopje ülikooli kaasprofessoriks ja 2013. aastal korraliseks professoriks.

Tunnustus
---------

* 2015 – valiti Makedoonia Teaduste ja Kunstide Akadeemia korrespondentliikmeks

Isiklikku
---------

Ta valdab inglise ja itaalia keelt. Tema abikaasa on neuroloog Diana Kedeva. Peres kasvab kaks tütart.

Viited
------

1. 1 2 3  Проф. д-р Сашко Кедев. manu.edu

Välislingid
-----------

* CV. transradialworld.com
* Ќе ми беше чудно ако мојот маж не им се допаѓаше на жените. star.vest.com, 10. aprill 2004
* Part 4 - "7 Summits" by Dr. Kedev "Climbing Everest.youtube.com
**Kade** on eesti perekonnanimi.

Statistika
----------

2022. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Kade 113 inimesel: 47 mehel ja 66 naisel. Perekonnanimede levikult oli Kade meeste puhul 2261. kohal ja naiste puhul 1628. kohal.

Kade oli levinumaks nimeks vanuserühmas 85+ aastat, kus seda oli 10 000 elaniku kohta 1,28. Perekonnanimi Kade oli kõige sagedasem Põlva maakonnas, kus sellist nime kandis maakonna 10 000 elaniku kohta keskmiselt 11,45 inimest.

19. sajandi algul pandi pärisorjusest vabastamise käigus Võru maakonna Rõuge kihelkonna Haanja, Tartu maakonna Puhja kihelkonna Vana-Kavilda ja Võru maakonna Põlva kihelkonna Vana-Koiola mõisavaldades talupoegadele perekonnanimeks Kadde.

1930. aastate nimede muutmise kampaania käigus vahetati perekonnanimi Kade kahel korral välja, uuteks nimedeks võeti Kaldre ja Tammoja.

Nime kandjaid
-------------

* Ervin Kade, eesti poksija ja treener (1977–)
* Milde Kade, eesti kergejõustiklane (1944–)
* Urve-Anne Kade, eesti kaubandustegelane (1943–2015)
* Vello Kade, eesti veemotosportlane, poksitreener ja sporditegelane (1937–)

Viited
------

1. ↑  Statistikaamet: Nimede statistika (vaadatud 31.05.2022)
2. ↑  Onomastika andmebaas. Nimede panemine: (algne nimekuju): Kade.
3. ↑  Onomastika andmebaas. Nimede eestistamine: (vana nimekuju): Kade.

Välislingid
-----------

* Kade statistikaameti andmebaasis
**Saône** (hääldub *son*) on jõgi Prantsusmaal, Rhône'i parempoolne lisajõgi.

Jõe pikkus on 473 km ja valgla 29 950 km². Suudmele lähemad 407 kilomeetrit on jõgi kanaliseeritud. Jõe vooluhulk suudmes on 480 m³/s.

Saône algab Lorraine'is umbes 405 meetri kõrgusel merepinnast. Kõigest mõne kilomeetri võrra põhja pool algab Meuse, mis suubub Hollandis Põhjamerre. Saône voolab valdavalt lõunasse. Varsti pärast allikat ületab ta Franche-Comté piiri, seejärel suubub temasse vasakpoolne lisajõgi Lanterne. Edasi voolab Saône läbi Gray ja ületab Burgundia piiri, kus temasse suubub vasakult Ognon. Pärast Auxonne'i läbimist pöördub jõgi edelasse ning temasse suubuvad paremalt Tille ja vasakult Doubs. Chalon-sur-Saône'is pöördub Saône taas lõunasse ja voolab Bresse'i madalikul, kus temasse suubuvad paremalt Grosne ja siis, pärast Tournus' läbimist, vasakult Seille. Viimane on oma alamjooksul Rhône-Alpesi piirijõgi ja ka Saône voolab mõnda aega piirijõena. Sel ajal läbib ta Mâconi, temasse suubub vasakult Veyle. Pärast Crêches-sur-Saône'i läbimist voolab Saône juba täielikult Rhône-Alpesi provintsis. Ta läbib Belleville'i ja Villefranche-sur-Saône'i ning suubub Lyonis paremalt Rhône'i jõkke. Jõesuue on umbes 165 m kõrgusel merepinnast, mis teeb jõe languks 240 m. Jõe veed voolavad Rhône'i kaudu Vahemerre. 

Jõe nimi on tulnud gallia jõejumalanna Souconna nimest. Roomlased nimetasid jõge **Arar**.

Viited
------

1. ↑  Suur maailma atlas, lk. 58-59

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Saône** |