recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Lüüs** on eesti perekonnanimi.

Statistika
----------

2023. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Lüüs 154 inimesel: 71 mehel ja 83 naisel. Perekonnanimede levikult oli Lüüs meeste puhul 1322. kohal ja naiste puhul 1209. kohal. Kõige levinum oli perekonnanimi Lüüs vanuserühmas 55–59, kus neid on 10 000 elaniku kohta 1,50. Nimi oli kõige sagedasem Põlva maakonnas, kus sellist nime kandis maakonna 10 000 elaniku kohta 4,51 inimest.

19. sajandi algul pandi pärisorjusest vabastamise käigus talupoegadele Võrumaal Põlva ja Urvaste kihelkonnas; Virumaal Viru-Nigula kihelkonnas ja Tartumaal Kodavere kihelkonnas 4 korral nimeks Lüüs.

Nimede eestistamisel võeti perekonnanimi Lüüs aastatel 1936–1940 kasutusele 10 korral isikute poolt, kes kandsid varem nime Lilienthal (2), Lius (3) Lüse (2), Ontlik, Orntlik ja Venkel.

Nime kandjaid
-------------

* Aado Lüüs, Eesti sõjaväelane (1896–1980)
* Aadu Lüüs, eesti arstiteadlane (1878–1967)
* Alfred Lüüs, eesti agronoom (1900–1990)
* Ella Lüüs, eesti graafik (1915–1996)
* Juhan Lüüs, eesti arhitekt (1970–)
* Karin Lüüs, eesti sisustusarhitekt (1940–)
* Karl Lüüs, eesti arhitekt (1905–1996)
* Kristjan Lüüs, eesti näitleja (1991–)
* Lembit Lüüs, Eesti NSV riigitegelane (1910–1999)
* Maie Lüüs, eesti tõlkija
* Rein Lüüs, eesti tennisist ja ehitusinsener (1935–2020)
* Urmas Lüüs, eesti kunstnik ja disainer (1987–)
* Villem Lüüs, eesti kabetaja ja vikipedist (1971–2020)

Viited
------

1. ↑  Lüüs Surnames. Vaadatud 24. november 2023.
2. ↑  Statistikaamet: Nimede statistika (vaadatud 24.11.2023)
3. ↑  Onomastika andmebaas. Nimede panemine: Lüüs.
4. ↑  Onomastika andmebaas. Nimede eestistamine: (uus nimekuju): Lüüs.

Välislingid
-----------

* Lüüs statistikaameti andmebaasis
**Arnold Aleksander Kerem** (27. oktoober (vkj)/ 8. november 1893 Karula vald, Võrumaa – 4. jaanuar 1942 Kirovi oblast) oli eesti vaimulik.

Ta lõpetas Tartu Aleksandri Gümnaasiumi. Ta õppis aastatel 1914–1918 ja 1920–1923 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas (lõpetas 1923) ning aastatel 1926–1927 filosoofiateaduskonnas. Akadeemiliselt oli ta Eesti Üliõpilaste Seltsi liige.

1918–1919 võttis ta 7. Jalaväerügemendi koosseisus osa Vabadussõjast. 

Oli 1920–1921 Berliini saatkonna sekretär. Seejärel töötas ta Tallinna Teataja vastutava toimetaja ja 1922–1925 Postimehe toimetuse sekretärina. Prooviaastal oli ta Tartu Maarja ja Ülikooli koguduses. Ordineeriti õpetajaks 12. oktoobril 1924.

Ta oli 1924–1925 Ülikooli koguduse abiõpetaja. 1925–1940 oli ta Palamuse Püha Bartholomeuse koguduse õpetaja. 31. oktoobril 1935 avaldas Palamuse kihelkonna kodanike koosolek üksmeelselt talle umbusaldust, paludes ta koguduse sisemise rahu mõttes paigutada ümber mõne teise koguduse peale. 1940–1941 oli ta Tartu Jaani koguduse õpetaja. 

Arreteeriti NKVD poolt 4. juunil 1941 ja viidi Vene NFSVsse, kus ta Kirovi oblastis suri jaanuaris 1942.

Arnold Kerem oli Kaitseliidu Tartu maleva liige.

Isiklikku
---------

Tema vend minister oli August Kerem. Tema väimees Ago Aunver oli arst (praost Jakob Aunveri poeg).

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 23. august 2011. Vaadatud 28. mail 2011.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
2. ↑  Nõutakse õp. Keremi lahkumist. Uus Sõna nr 256, 2. november 1935. Lk 3
3. ↑  Konrad Veem Eesti Vaba Rahvakirik Dokumentatsioon ja leksikon EVR Stockholm 1988
4. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 27. mai 2011. Vaadatud 3. mail 2011.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)

Välislingid
-----------

* *Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944*
* Eesti kommunismiohvrid 1940–1991
**Howard Fletcher Frier** (sündinud 31. märtsil 1976) on Eestis elav korvpallitreener ja endine Ameerika Ühendriikide elukutseline korvpallur, kes tuli Ehitustööriista / BC Kalev/Cramoga kahekordseks Eesti meistriks ning valiti hooajal 2004/05 Eesti Korvpalli Meistriliiga põhihooaja ja finaalseeria kõige väärtuslikumaks mängijaks.

Karjäär
-------

Eestis hakkas Frier mängima 2004. aastal, kui liitus Tallinna klubiga Ehitustööriist (praegune BC Kalev/Cramo), kus murdis end peagi algkoosseisu ja pälvis 2004/05. põhihooaja kõige väärtuslikuma mängija tiitli.

2005. aasta Eesti meistritiitli heitluses alistati 4 : 3 Tartu Ülikool/Rock. Suur teene võitmisel oli Frieril, sest just tema viimaste sekundite tabavad kaugvisked päästsid Ehitustööriista. Frieri arvele jäi väljalangemismängudes keskmiselt 13,9 punkit ja 3 lauapalli ning ta valiti finaalseeria kõige väärtuslikumaks mängijaks.

Frier pikendas Kalev/Cramoga lepingut ka 2005/06. hooajaks. 2006. aasta meistriliiga finaalseerias alistati taas Tartu Rock, Frier tõi väljalangemismängudes keskmiselt 12,9 punkti ja 4,1 lauapalli. 

Seejärel lühikest aega Rootsis ja Poolas mänginud Frier liitus 2007. aastal meeskonnaga BC Kraft Mööbel/Kohila, kus ta oli samuti põhimees, visates keskmiselt 13 punkti mängus. 2007. aastal naasis Frier Kalevisse, kus alustas mänge pingilt ja tõi meistriliigas keskmiselt 7 punkti ja 1,7 lauapalli ning Balti liigas keskmiselt 5,9 punkti ja 1,5 lauapalli mängus. Kohalikus tiitliheitluses jäädi Rockile alla mängudega 0 : 4.

2008. aastal mängis Frier Soome kõrgliigaklubi Tampere Pyrintöga ühe mängu, kus viskas kolm punkti ja hankis ühe lauapalli. Pärast seda pakkus Poola kõrgliigaklubi Victoria Gornik Wabrzych Frierile tunduvalt paremat lepingut ning Frier siirduski sinna. Seejärel veel Uppsala korvpalliklubi esindanud Frier naasis hooajaks 2010/2011 Eestisse, kus esindas lühikest aega BC Rakvere Tarvast.

Pärast eduka profikorvpalluri karjääri lõpetamist 2011. aastal on Freir tegutsenud Eestis peamiselt naiste ja noortetreenerina. Võitnud treenerina naisteliiga Eesti meistritiitli 2016/2017 klubiga FCR Media/Rapla KK. Olnud aastal 2019 ka Audentese Spordigümnaasiumi poiste osakonna treener, aga alates novembrist 2019 tüdrukute U14 koondise peatreener .

Saavutused
----------

* 2-kordne Eesti meister (2005, 2006)
* Eesti korvpalli meistriliiga hõbe (2008)
* Eesti korvpalli meistriliiga kõige väärtuslikum mängija (2005)
* Eesti korvpalli meistriliiga finaalide kõige väärtuslikum mängija (2005)

Isiklikku
---------

Frier on lahutatud. Tal on tütar Kayla Jade, kes samuti mängib korvpalli Eesti naiste esiliigas G4S Noorteliiga võistkonnas ja kuulub Eesti U16 tütarlaste korvpallikoondisesse.

Howard Freir kehastas 2022. aasta sügisel linastunud Eesti mängufilmis "Kalev" USA korvpallurit George Jacksonit.

Välislingid
-----------

* Tutvustus BC Kalevi lehel (arhiiviversioon)
* Howard Frier: isarollist, korvpallist, Eestist ja poliitikast, Postimees, 12. detsember 2014



1. ↑
2. ↑
3. ↑  "G4S Noorteliiga võitis haaravas finaaletenduses naiste esiliiga, Audentesele hõbemedalid". *basket.ee*. 15. aprill 2022. Vaadatud 25.09.2022.
4. ↑
**Gryfino maakond** (poola *powiat gryfiński*) on 2. järgu haldusüksus (maakond) Poolas Lääne-Pomorze vojevoodkonna lääneosas, Szczecinist lõunas. Piirneb edelas ja läänes Saksamaaga. Maakonna keskus asub Gryfino linnas.

Gryfino maakond likvideeriti 1975. aastal, kuid taastati 1999. aastal.

Haldusjaotus
------------

Maakonnas on kuus linna: Cedynia, Chojna, Gryfino, Mieszkowice, Moryń ja Trzcińsko-Zdrój.

Gryfino maakonnas on üheksa valda:

* Banie vald
* Cedynia vald
* Chojna vald
* Gryfino vald
* Mieszkowice vald
* Moryńi vald
* Stare Czarnowo vald
* Trzcińsko-Zdrój vald
* Widuchowa vald

Viited
------

1. ↑  O powiecie Starostwo Powiatowe w Gryfinie. Vaadatud 19. septembril 2023

Lääne-Pomorze vojevoodkonna vapp
Lääne-Pomorze vojevoodkond

**maakonnaõigustega linnad:** Koszalin |
Szczecin |
Świnoujście  

**maakonnad:** Białogard |
Choszczno |
Drawsko Pomorskie |
Goleniów |
Gryfice |
Gryfino |
Kamień Pomorski |
Kołobrzeg |
Koszalin |
Łobez |
Myślibórz |
Police |
Pyrzyce |
Sławno |
Szczecinek |
Stargard |
Świdwin |
Wałcz
**Mamelodi** on linn (*township*) Lõuna-Aafrika Vabariigis Gautengi provintsis Tshwane linnaringkonnas.

Mamelodi on asutatud 1953. aastal.

Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Mamelodi elanikest mustanahalisi aafriklasi 98,89%, värvilisi 0,40%, India või Aasia päritolu inimesi 0,22%, valgeid 0,14% ja teisi 0,34%. Pedi keelt pidas emakeeleks 42,35% inimesi, suulu keelt 12,15%, tsonga keelt 10,68%, ndebele keelt 8,82%, sotho keelt 6,70%, tsvana keelt 6,56%, svaasi keelt 2,83%, venda keel 2,51%, koosa keelt 2,21%, inglise keelt 2,08%, afrikaani keelt 0,82%, viipekeelt 0,39% ja teisi keeli 1,88%.

Ajalugu
-------

Asula rajati 1953. aasta juunis, kui Vlakfonteini farmi maadele ehitati 16 maja. Hiljem muudeti asula nimi Mamelodiks. Group Areas Act määras Mamelodi ainult mustanahaliste piirkonnaks, kuigi see muutus vaieldavaks pärast apartheidi langemist 1994. aastal. 1960. aastatel viidi mustanahalised kodanikud jõuga välja Pretoria Lady Selbourne'i eeslinnast Mamelodisse, Ga-Rankuwasse ja Atteridgeville'i. Apartheidivastane aktivist reverend Nico Smith jutlustas Mamelodis aastatel 1982–1989 ja sai loa seal elada aastatel 1985–1989. Sel perioodil olid tema ja ta naine Ellen ainsad valged, kellel oli seaduslikult lubatud Mamelodis elada. 2010. aasta seisuga on linnas endiselt tunduvalt rohkem mustanahalisi kui ühegi teise rühma esindajaid.

Alates 2001. aastast on Mamelodil olnud suur AIDSi teavitusprogramm, mis on aidanud tuhandeid kogukonna orbusid. Mamelodis asub Lõuna-Aafrika suurim AIDSi hospiitsikeskus, kus on 140 tasuta voodikohta.

Viited
------

1. ↑  Mamelodi Gauteng
2. ↑
3. ↑  Hevesi, Dennis (21. juuni 2010). "Nico Smith, valge minister, kes võitles apartheidiga, suri 81-aastaselt". `{{cite news}}`: eiran tundmatut parameetrit `|ajaleht=` (juhend); eiran tundmatut parameetrit `|juurdepääsukuupäev=` (juhend)
**Friedrich Adolf von Stackelberg** (6. august 1754–18. september 1814) oli Stackelbergide aadlisuguvõsast pärit baltisaksa mõisnik, kellele kuulusid Krootuse ning alates 1790. aastast Abja mõis.

Elulugu
-------

Friedrich Adolf von Stackelberg sündis 6. augustil 1754 Georg Gustav von Stackelbergi ja Charlotte Eleonore von Stackelebergi (sünninimega Freytag von Loringhoven) perre.

Stackelberg abiellus 1777. aasta 10. märtsil Caroline Johanna Possega. Abielust sündis kolm poega: Georg Gotthard, Karl Gustav ja Friedrich von Stackelberg.

Stackelberg liitus ka sõjaväega ning oli 1790. aastaks tõusnud kaardiväelipnikuks. Sama aasta 20. mail ostis ta 50 000 kuldrubla eest oma abikaasa venna, Karl Magnus Posse omanduses oleva osa Abja mõisast. Mõisa osa kirjutati tema nimele 70 aastaks. 17. augustil 1794 pantis Stackelberg oma osast poole Gotthard Possele. 1799. aasta 6. märtsil sai Stackelberg oma omandusse terve mõisa, selle eest pidi ta Gustav Possele maksma 5000 kuldrubla.

Stackelberg sai tuntuks kui julm mõisaomanik, kes oma talupoegi tihti ka peksta lasi. Seepärast määrati talle Eestimaa maanõunike kolleegiumi poolt 500 rubla trahvi. Tema ajal ehitati välja ka Abja mõisa esindushooned, park jm.

Oma elu lõpus kahetses Stackelberg oma vägivaldset käitumist, öeldes, et ta ei ole väärt, et teda pühitsetud mulda maetaks. Friedrich Adolf von Stackelberg suri 1814. aasta 18. septembril Tartus. Ta maeti mõisa lähedale Mõnsikille karjamõisa maadele.

Viited
------

1. 1 2 3  "Friedrich Adolf von Stackelberg". Vaadatud 23.12.2023.
2. ↑  (*Genealogisches Handbuch der estländischen Ritterschaft*)
3. ↑  Lk 8-9 (Lehesmets, 2004)
4. 1 2  Lk 11 (Lehesmets, 2004)
5. ↑  "Vägivaldse paruni säilmed said päästetud". *Sakala*. 5.03.2017. Vaadatud 23.12.2023.

### Kasutatud kirjandus

* Lehesmets, Helju. Abja mõis läbi aegade. 2004.
* Stackelberg, Otto Magnus von. Genealogisches Handbuch der estländischen Ritterschaft. Görlitz. Kd. 1. Lk 339. 1931.
David Lammy 2019. aastal
**David Lindon Lammy** (sündinud 19. juulil 1972) on leiboristist Suurbritannia poliitik, alates 2000. aastast Tottenhami valimisringkonda esindav Suurbritannia parlamendi alamkoja liige, Sir Keir Starmeri varikabineti liige.

Varasem elukäik ja haridus
--------------------------

Lammy sündis 19. juulil 1972 Whittingtoni haiglas Põhja-Londonis Guyana päritolu David ja Rosalind Lammy peres. Isa lahkus pere juurest, kui Lammy oli 12-aastane. Ta kasvas üles Tottenhamis ja käis kohalikus algkoolis. 10-aastaselt sai ta stipendiumi, et ta saaks laulda Peterborough' katedraali kooris ja õppida samas linnas asuvas The King's Schoolis. Bakalaureusekraadi omandas ta õigusteaduse alal Londoni Ülikoolis ja magistrikraadi esimese mustanahalise britina Harvardi Ülikooli õigusteaduskonnas 1997. aastal.

Poliitiline karjäär
-------------------

2000. aastal valiti ta Leiboristliku Partei esindajana Londoni Assamblee liikmeks. Samal aastal valiti ta järelvalimistel Tottenhami ringkonda esindajana Suurbritannia parlamendi alamkotta. 2005. aasta üldvalimiste järel sai temast kultuuriminister Tony Blairi kabinetis ja 2007–2010 oli ta innovatsiooni- ja kõrgharidusminister Gordon Browni kabinetis. 2020. aastast on ta Keir Starmeri varikabineti justiitsminister.

Isiklikku
---------

David Lammy on alates 2005. aastast abielus maalikunstnik Nicola Greeniga, neil on kolm last.
**Melanie Kaarma** (sündinud **Melanie Lõhmus**; 4. august 1923 Tsooru – 26. august 2009 Tallinn) oli eesti kostüümikunstnik, rahvarõivaste uurija ja rekonstrueerija.

Ta sündis Võrumaal Tsoorus väiketaluniku perekonnas. Haridusteed alustas ta Sangaste algkoolis ja jätkas aastatel 1940–1942 Valga naiskutsekoolis.

Erialase hariduse omandas Melanie Lõhmus aastatel 1942–1944 Tallinna Kujutava ja Rakenduskunsti Koolis ja seejärel 1944–1948 Tallinna Riiklikus Tarbekunsti Instituudis. Instituudi lõpetas ta kunstilise kostüümi erialal. Tarbekunsti instituudis õppimise kõrvalt õppis tulevane kunstnik Tallinna Kergetööstuse Tehnikumis, mille lõpetas samuti 1948. aastal.

Tema esimesed moejoonised avaldati ajakirjas Eesti Naine veel ajal, mil ta õppis. Pärast tarbekunsti instituudi lõpetamist 1948. aastal asus Melanie Kaarma tööle Kunstitoodete Kombinaadi tekstiiliateljee moekunstnikuna. Sellel ametikohal töötas ta 1957. aastani, olles ühtlasi perioodil 1952–1957 moeajakirja Moealbum kunstnik ja vastutav toimetaja.

Aastatel 1954–1976 oli Melanie Kaarma Leningradis ilmunud moeajakirjade Moda ja Modeli Sezona kunstnik ja kujundaja.

Ta oli arvukate teatri- ja koorikostüümide autor. Melanie Kaarma lavakostüüme kasutati Vanemuise 1949. aasta lavastustes "Põikpead" ja "Nahkhiir", Estonia 1950. aasta lavastuses "Traviata" ja 1963. aasta lavastuses "Minu veetlev leedi". Tema rahvarõiva motiivides kostüümides on laulupidudel esinenud mitmed koorid ja koorijuhid.

Kaarma oli hinnatud rahvarõivaste restaureerija, kelle teeneid kasutasid nii Eesti, Soome kui ka Venemaa etnograafiamuuseumid. Paljud tema restaureeritud rahvarõivad ja loodud kostüümid on tänapäeval hoiul Eesti Rahva Muuseumis, Eesti Kunstimuuseumis ning Eesti Teatri- ja Muusikamuuseumis.

Koos Aino Voolmaaga oli Melanie Kaarma 1981. aastal ilmunud ja tänini nõutud teatmeteose "Eesti rahvarõivad" autor. Samuti osales ta Eesti entsüklopeedia rahvarõivaid ja ajaloolist riietust kujutavate värvitahvlite kujundamisel.

Ta suri 26. augustil 2009 ja maeti sama aasta 28. augustil Tallinna Metsakalmistule.

Isiklikku
---------

Tuntud olid ka Melanie Kaarma õed: vanem õde Marta Lõhmus oli ajaloolane, noorem õde Susanna Otema keraamik. Tema abikaasa oli intarsia- ja mööblikunstnik Voldemar Kaarma. Melanie Kaarma lapsed on raamatugraafik Jüri Kaarma (1950–2011), tekstiilikunstnik Mari Kaarma ja vaimulik Juvenalius (Märt) Kaarma.

Kirjandus
---------

* Melanie Kaarma: nekroloog. – **Sirp**, 4. september 2009, lk 7.
**Balti karikavõistlused jäähokis** toimusid aastatel 2004–2005 ning neist võtsid osa Eesti, Läti, Leedu ja Poola meeskonnad. Neljavooruline turniir toimus kõigis neis riikides.

2004–2005 hooaeg
----------------

Neli kolmepäevast turniiri toimusid 27. augustist 2004 kuni 7. veebruarini 2005, et iga riik saaks turniiri võõrustada.

Tallinnas toimus turniir 2004. aasta 27.–29. augustini, Leedus Elektrėnais 2004. aasta 5.–7. novembrini, Poolas Gdańskis 2004. aasta 17.–19. detsembrini ja Lätis Ogres 2005. aasta 5.–7. veebruarini.

Esimesed kolm turniiri võitis Stoczniowiec Gdańsk ja viimase ehk neljanda võitis ASK/Ogre.

| Koht | Klubi | MM | V | LV | Viike | LK | K | Väravaid | Punkte |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Poola Stoczniowiec Gdańsk | 12 | 9 | 1 | 1 | 1 | 0 | 63:27 | 31 |
| 2. | Läti ASK/Ogre | 12 | 4 | 2 | 1 | 0 | 5 | 44:38 | 18 |
| 3. | Leedu SC Energija | 12 | 5 | 0 | 1 | 1 | 5 | 48:58 | 18 |
| 4. | Eesti Eesti | 12 | 1 | 0 | 1 | 1 | 9 | 25:57 | 4 |

Vaata ka
--------

* Balti Jäähoki Liiga

Viited
------

* Hooaeg portaalis hockeyarchives.info
**Edise mõis** (saksa keeles *Schloss Etz*) oli rüütlimõis Jõhvi kihelkonnas Virumaal. Nüüdisajal jääb mõis Ida-Viru maakonda Jõhvi valda. Mõisa kõrvalmõis oli Konju mõis.

Keskajal oli mõis ehitatud vasallilinnuseks (Edise vasallilinnus). Liivi sõjas, 1558. aasta mais vallutasid linnuse Vene väed ja purustatud linnust tõenäoliselt hiljem ei taastatud.

Mõisat on esimest korda mainitud 1477 ja siis kuulus see Tuvedele (hilisemad Taubed). 17. sajandil said mõisa omanikuks Maydellid, hiljem on omanikud olnud Rosenid. Mõisa viimased (enne 1919. aasta võõrandamist) omanikud olid Sofie von Jermalov ja Katharine von Baer. Pärast võõrandamist sai mõisasüdame omanikuks sõjaväelane ja poliitik Aleksander Tõnisson.

Mõisas asunud ait-kuivati on tänapäeval muudetud söögikohaks Valge Hobu Trahter.

Vaata ka
--------

* Edise mõisa kalmistu

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Edise mõis Eesti mõisaportaalis (vaadatud 16.05.2015)

Välislingid
-----------

* Edise mõis Eesti mõisaportaalis
* Edise mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris

Jõhvi Mihkli kirik
Jõhvi kihelkond

**Kirik**: Jõhvi kirik  

**Mõisad**: Amula mõis | Apandiku mõis | Atsalama mõis | Dubniku mõis | Edivere mõis | Edise mõis | Ereda mõis | Illuka mõis | Järve mõis | Jõetaguse mõis | Jõhvi mõis | Jõhvi kirikumõis | Kalina mõis | Kiikla mõis | Kohtla mõis | Konju mõis | Kukruse mõis | Kurtna mõis | Mäetaguse mõis | Ohakvere mõis | Ontika mõis | Oru mõis | Paate mõis | Pagari mõis | Peeri mõis | Päite mõis | Pühajõe mõis | Rutiku mõis | Sompa mõis | Tammiku mõis | Tarakuse mõis | Toila mõis | Vaivina mõis | Voka mõis | Võhma mõis
**Giorgi Abdaladze** on Gruusia pressifotograaf, kes 2011. aasta juulis mõisteti süüdi Venemaa kasuks spioneerimises.

Abaladze koos Zurab Kurtsikidze, Irakli Gedenidze ja Natia Gedenidzega vahistati 7. juulil 2011 ning mõisteti kokkuleppemenetluse korras tingimisi süüdi 22. juulil. Süüalused vabastati, kuid mõisteti kriminaalhoolduse alla ja neil keelati riigist lahkuda. Abdaladzele ja Irakli Gedenidzele mõisteti tingimisi kolm, Kurtsikidzele kaks ja Natia Gedenidzele pool aastat vanglakaristust. Gruusia seaduste järgi karistatakse salastatud info tõendatud üleandmist välisriikide eriteenistustele 5–12-aastase vanglakaristusega.

Väidetavalt edastas Abdaladze Kurtsikidzele salajasi dokumente, millele ta pääses juurde ajal, kui ta töötas Gruusia Välisministeeriumi lepingulise fotograafina. Kurtsikidze omakorda saatnud info Venemaale.

Eeluurimisperioodil avaldati Abdaladze kiri, kus ta oletas, et ajakirjanike vahistamise tegelik põhjus võis olla president Mihheil Saakašvili pahameel selle üle, et fotograafid jäädvustasid ja jagasid maailmaga fotosid opositsiooni meeleavalduste vägivaldsest laialiajamisest 26. mail.

Vene ajakirjanduse andmetel olid fotograafide vahistamise põhjuseks presidendi ihufotograafi Irakli Gedenidze tehtud fotod meeleavalduse laialiajamisest. Gedenidze pidi nende allikate andmetel tegema sündmustest fotosid siseministeeriumi tarbeks ja tal võimaldati tegutseda tingimusel, et ta ei lekita fotosid välismeediale. Fotograaf otsustas aga teenida topelt ning müüs osa fotodest Kurtsikidzele ja Abdaladzele. Gruusia politoloogi Malhaz Tšatšava sõnul loeti sellisel viisil valminud fotod salajaseks informatsiooniks ja nende levitamist kriminaalkuriteoks.

Vahetult enne seda, kui süüdistaja esitas kokkuleppemenetluse taotluse, loobus Abdaladze oma advokaatidest Eka Beseliast ja Lado Matšarašvilist. Beselia oli avalikult väitnud, et Abdaladze, kes algul oma süüd ägedalt eitas ja eeluurimisvangistuses näljastreiki pidas, andis ülestunnistusavalduse psühholoogilise surve all. Ka Kurtsikidze kaitsja väitis, et tema kaitsealune esines tunnistusega oma vaba tahte vastaselt, misjärel kaitsealune tema teenetest loobus.

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 9. juuli 2011. Vaadatud 24. juulil 2011.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
2. 1 2
3. 1 2
4. ↑
5. ↑
6. ↑
Matthias Calonius
**Matthias Calonius** (7. jaanuar (27. detsember 1737 vkj) 1738 Saarijärvi – 13. september 1817) oli Soome õigusteadlane ja riigimees.

Calonius sündis pastori pojana. Ta õppis Turu Akadeemias. Hiljem sai ta seal lektoriks ja 1773 korraliseks professoriks. Akadeemiku tiitlit ei saanud ta iialgi: selleks oli ta liiga vaene ja tal puudusid perekondlikud sidemed. Ta oli Stockholmis asuva Rootsi Ülemkohtu liige. Pärast Soome sõda ja Porvoo maapäeva oli ta Soome suurhertsogiriigi senatis prokuraator ehk tänapäeva mõistes õiguskantsler.

Caloniuse mõju avaldus peamiselt tema eraõiguse kohta peetud loengutes, mis levisid tudengite hulgas 19. sajandil. Esimest korda avaldati need alles 1908 pealkirja all "*Praelectiones in Jurisprudentiam Civilem*". Oma ajale iseloomulikult kaitses ta loomuõigust, õigustades sellega oma kaasaja õigussüsteemi.

Calonius on kirjutanud akadeemilisi teoseid õigusteaduse ja ajaloo valdkonnas.

Calonius on maetud Turu Püha Katariina kiriku kalmistule. Tema auks on nimetatud Turu Ülikooli õigusteaduskonna peahoone Calonia. Helsingis Töölös on tema auks nimetatud tänav Caloniuksenkatu. Soomes tegutseb Matthias Caloniuse ühing.
**Hanna Knjazeva-Minenko** (sündinud 25. septembril 1989 Perejaslav-Hmelnõtskõis) on Iisraeli kergejõustiklane (kolmik- ja kaugushüppaja).

Kuni 2013. aastani esindas ta rahvusvahelistel võistlustel Ukrainat. 2007. aasta juunioride Euroopa meistrivõistlustel võitis ta Kaire Leibaku järel hõbemedali. 2012. aasta suveolümpiamängudel saavutas ta kolmikhüppes tulemusega 14.56 m neljanda koha.

2013. aasta alguses kolis ta Iisraeli ja sai Iisraeli kodakondsuse. 2013. aasta juulis püstitas ta Iisraeli meistrivõistlustel kolmikhüppes riigi rekordiks 14.50 m. Hiljem samal kuul saavutas ta Teemantliiga etapil Londonis kolmikhüppes tulemusega 14.29 m kolmanda koha. 2013. aasta septembris saavutas IAAF World Challenge'il Zagrebis kolmikhüppes tulemusega 14.38 m teise koha.

2014. aasta Iisraeli meistrivõistlustel võitis ta esikoha kaugushüppes, hüpates rahvusrekordiks 6.52 m. 2015. aasta Euroopa sisemeistrivõistlustel Prahas võitis ta kolmikhüppes pronksmedali. Tulemus 14.49 m oli Iisraeli siserekord. 2015. aasta Euroopa mängudel võitis ta võistkondlike Euroopa meistrivõistluste raames kolmikhüppes esikoha. Pekingi maailmameistrivõistlustel võitis ta hõbemedali, püstitades Iisraeli rekordiks 14.78 m.

2016. aasta Euroopa meistrivõistlustel Amsterdamis võitis ta 14.51-ga hõbemedali. 2016. aasta suveolümpiamängudel Rio de Janeiros jäi ta 14.68-ga viiendaks.

2017. aasta maailmameistrivõistlustel Londonis saavutas ta kolmikhüppes tulemusega 14.42 neljanda koha.

Ta on abielus Iisraeli endise kümnevõistleja Anatoli Minenkoga. Tema treener on Alex Merman, kes on treeninud varem Iisraeli kõrgushüppajat Konstantin Matusevitši.

Isiklikud rekordid
------------------

### Välisrekordid

| Ala | Tulemus | Aeg | Koht |
| --- | --- | --- | --- |
| Kaugushüpe | **6.52** | 17. juuli 2014 | Iisrael Tel Aviv |
| Kolmikhüpe | **14.78** | 24. august 2015 | Hiina Peking |

### Siserekordid

| Ala | Tulemus | Aeg | Koht |
| --- | --- | --- | --- |
| Kolmikhüpe | **14.49** | 8. märts 2015 | Tšehhi Praha |

Viited
------

1. ↑  "Israel's Hanna Knyazyeva leaps to finals in Moscow". i24news. 14. august 2013. Kasutatud 27.06.2015
2. ↑  Allon Sinai (9. märts 2015). "Israeli Knyazyeva-Minenko wins historic medal in Euro indoors; 25-year-old's next target will be the World Championships in Beijing, China in August.". The Jerusalem Post. Kasutatud 27.06.2015
3. ↑  Oren Aharoni (10. märts 2015). "Medal-winning athlete gets hero's welcome upon return to Israel; Hanna Knyazyeva-Minenko, who won bronze in triple jump at European championships, says it feels natural to represent Israel.". ynet. Kasutatud 26.06.2015
4. ↑  "Baku 2015 1St European Games – Athletes – KNYAZYEVA MINENKO Hanna". Baku 2015. Kasutatud 26.06.2015
5. ↑  "Triple Jump Women - Final"
6. ↑  Simon Griver (9. märts 2015). "Euro bronze for Knyazyeva-Minenko". The Jewish Chronicle. Kasutatud 26.06.2015
7. ↑  "Israeli jumper wins bronze medal at European Indoor Championships". JNS.org. 9. märts 2015. Kasutatud 26.06.2015

Välislingid
-----------

 Hanna Knjazeva-Minenko – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Hanna Knjazeva-Minenko Rahvusvahelise Kergejõustikuliidu kodulehel Muuda Vikiandmetes
**Valdeko Paavel** (sündinud 1. juulil 1956 Tartus) on eesti sotsiaalteadlane.

Elulugu
-------

Lõpetas 1975. aastal Tartu 1. Keskkooli ja 1982. aastal Tellinna Pedagoogilise Instituudi, filosoofiamagister (1992, TÜ), väitekiri "Sotsiaaltöö võimalusi Eesti kurtide probleemide lahendamisel".

Oli 1986. aastal Tartu Riikliku Ülikooli tehisintellekti labori insener ja vaneminsener, 1987 nooremteadur, 1988–1990 käitumishälvete sotsioloogia labori nooremteadur, 1990–1992 psühhomeetria ja psühhofüsioloogia labori teadur ja sotsioloogia õppetooli lektor, 1992– sotsioloogia õppetooli lektor. Lugenud käitumise sotsioloogia ja sotsiaalteaduse kursusi.

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkond: sotsiaalhoolekanne, -kaitse ja -teenused.

Teoseid
-------

Üle 10 teadustrükise.

* Eesti riikliku hoolekandesüsteemi arengusuunad. // Hoolekandesüsteemi areng Eestis. Tallinn, 1999
* Eluasemeteenuste kvaliteet Eesti psüühiliste erivajadustega inimeste hoolekandeasutustes. // Hoolekandesüsteemi areng Eestis. Tallinn, 1999
* Eesti sotsiaalpoliitilised arengusuunad. // Sotsiaaltöö (1999), erinumber: Psüühiliste erivajadustega inimeste hoolekanne Eestis (kaasautor). Tallinn, 2001
* Hoolekande ebamugavaid küsimusi. 1–3. // Sotsiaaltöö (2003) 3, 4, 6
* Koduta inimeste hoolekanne Eestis. Tallinn, 2003
* Sotsiaaltöö ümbermõtestamine. Tallinn, 2004

Viited
------

1. 1 2 3 4  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Kirjandus
---------

* Tartu Ülikooli õppe-teaduskoosseisu biobibliograafia nimestik 1981–1995 (käsikiri), 122

Välislingid
-----------

* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib liigist; perekonna kohta vaata artiklit Turpiallased (perekond)* |

---

**Tihnikuturpial** (*Icteria virens*; varasema nimega **suursäälik**) on turpiallaste sugukonda kuuluv lind.

Süstemaatika
------------

Karl Linné andis liigile teadusliku nime *Turdus virens*. Pikka aega peeti tihnikuturpiali kuuluvaks sääliklaste sugukonda, seetõttu käsitleti teda varem ka suursääliku nime all.

Levik
-----

Liigi pesitsusaegne levila hõlmab peamiselt Ühendriike, lisaks Mehhiko põhjaosa ning natuke Kanada edela- ja lõunaosa. Talvitab Mehhikost kuni Panamani.

Välimus
-------

Tihnikuturpiali pikkus on 17-19 cm ja kaal 20-33 g. Laul koosneb krooksuvate ja vilehäälte seeriatest ning lühikestest korduvatest fraasidest, ta võib ka matkida teiste linnuliikide hääli. Ta laulab ka aeglaste tiivalöökidega ning rippuvate jalgadega mängulennul. Tihnikuturpial laulab sageli öösel.

Elupaik ja pesitsemine, toit
----------------------------

Tihnikuturpial asustab madalat tihedat taimestikku, siseveekogude kallaste ning soo- ja metsaservade, raiesmike, põlendike ja söötide sageli läbimatuid võsasid. Ta rajab tihedasse põõsasse koguka tassikujulise pesa, mis koosneb taimekoore ribadest, rohust, rohuvartest ja lehtedest ning on vooderdatud peenema rohuga, traatjate taimevartega, männiokastega ja vahel juurte ning karvadega. Kurnas on kolm kuni viis muna.
Tihnikuturpial on segatoiduline lind, ta sööb peamiselt putukaid ja marju, kaasa arvatud põõsasmurakaid, karumurakaid ja viinamarju.

Viited
------

1. ↑  "Maailma lindude nimetused". *eoy.ee*. Vaadatud 11. detsembril 2023.
2. 1 2
3. ↑  "Yellow-breasted Chat | Audubon Field Guide". *www.audubon.org* (inglise). Vaadatud 11. detsembril 2023.
4. ↑   "Yellow-breasted Chat Overview, All About Birds, Cornell Lab of Ornithology". *www.allaboutbirds.org* (inglise). Vaadatud 11. detsembril 2023.
5. ↑  "Yellow-breasted Chat Life History, All About Birds, Cornell Lab of Ornithology". *www.allaboutbirds.org* (inglise). Vaadatud 11. detsembril 2023.

Välislingid
-----------

* Avibase
* Birds of North America Online
* Animal Diversity Web
* Online Guide to North American Birds
Tsooru mõisa ait
Tsooru tuuleveski
**Tsooru mõis** (saksa keeles *Fierenhof*) oli Võrumaal Rõuge kihelkonnas asunud rüütlimõis. Nüüdisajal jääb mõis Võru maakonda Antsla valda.

Mõisast on teateid alates 1516. aastast.

Tsooru mõisa peahoone põles 1949. aastal. Ümberehitatud kujul on säilinud hoone läänetiib.

Mõisa ait, möldrimaja, park ja tuuleveski on arvatud kultuurimälestisteks.

* PeahoonePeahoone
* Peahoone keldri võlvidPeahoone keldri võlvid
* ParkPark
* MöldrimajaMöldrimaja
* TuuleveskiTuuleveski

Vaata ka
--------

* Tsooru vasallilinnus

Viited
------

1. ↑   (vaadatud 25.01.2016)
2. ↑  Tsooru mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris (vaadatud 25.01.2016)
3. 1 2  14057 Tsooru mõisa park kultuurimälestiste riiklikus registris
4. ↑  14056 Tsooru mõisa ait, 19. saj II pool kultuurimälestiste riiklikus registris
5. ↑  14059 Tsooru mõisa möldrimaja, 19. saj kultuurimälestiste riiklikus registris
6. ↑  14058 Tsooru mõisa tuuleveski, 19. saj kultuurimälestiste riiklikus registris

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Tsooru mõis** |

* Tsooru mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris

Rõuge kirik
Rõuge kihelkond

**Kirik**: Rõuge Püha Neitsi Maarja kirik  

**Mõisad**: Rõuge kirikumõis | Haanja mõis | Juba mõis | Krabi mõis | Kõrgepalu mõis | Kõrgessaare mõis | Leevi mõis | Luutsniku mõis | Mäesaare mõis | Otsa mõis | Pindi mõis | Plaani mõis | Rogosi mõis | Rõuge kirikumõis | Sänna mõis | Tsooru mõis | Uue-Saaluse mõis | Vana-Kasaritsa mõis | Vana-Nursi mõis | Vana-Roosa mõis | Vana-Saaluse mõis | Vastse-Kasaritsa mõis | Vastse-Nursi mõis | Viitina mõis |
Kura kuninga naine rahvariietes (1895)
**Kura kuningad** (saksa keeles *Kurische Könige*; läti keeles *kuršu ķoniņi*; vene keeles *куршские короли*) oli sotsiaalne grupp Kuramaal tänapäeva Lätis, kes elas mitmetes külades praeguse Kuldīga piirkonna territooriumil. 

Kura kuningad olid algselt läänimehed, vabastatud maksudest ja teotööst, kuid väeteenistuskohustusega. Nad võisid pidada veskit, kalastada ja küttida. On teada, et 17. sajandil olid kura kuningatel oma vapid. Eristaatus võimaldas neile teatavat vabadust ka religiooni osas ja mõnede paganlike, eriti hiiemetsadega seotud uskumuste praktiseerimist. Teistest läänimeestest eristas kura kuningaid asjaolu, et neil puudus oma maaomand ja alluvad talupojad. Kirjaliklt on neid esmamainitud 1320. aja 1333. aasta lääniraamatutes. Kura kuningate (*Cursken konyngh*) nime all märgitakse neid esimest korda 1504. aastal. Kuigi kura kuningate algupära täpselt teada ei ole, näitavad kaudsed tõendid, et vähemalt osa neist, Turlava lähedastes külades asunud, pärines 13. sajandi kuralaste ülikutest. Nimelt paiknesid sealsed nende külad ühtsel alal Lipaiķi linnamäe ja tõenäoliselt sellega kokku kuulunud Elka hiiekoha lähedal ning ühe sealse suguvõsa nime Tontegode (mainitud juba 1320. aastal) etümoloogiaks on peetud skandinaavia sõnu *tomte* "majavaim" ja *godi* "preester või väike isand", mis võib viidata neile kui kunagistele hiie omanikele. Ka on Peniķiste suguvõsa saanud õiguse kura kuningate hulka kuuluda vapruse eest Smolino lahingus 23. augustil 1504 Wolter von Plettenbergilt (see oli ka viimane selle staatuse saanud pere).

Friedrich Kruse, *Kurische Könige (aus Necrolivonica*, 1842)
Aja jooksul kura kuningate õigusi vähendati ja 18.–19. sajandiks olid nad langenud sisuliselt tavalise talupoja staatusesse. 1860. aastal kuulus kura kuningate hulka 833 inimest (403 meest ja 430 naist). Põhiliselt elasid nad Kuldīga kihelkonna seitsmes vabakülas (Ķoniņciems, Pliķi, Ziemeļi, Kalēji, Viesalgi, Dragūni, Sausgaļi-Kamburnieki). Pärast 1810. kuni 1884. aastani kestnud võitlust oma endiste õiguste eest nende privileegid taastati. 

Kura kuningate eriline seisund kaotati lõplikult Läti Vabariigis 1920. aasta maareformi ja 1929. aasta seadusega, mis nende vabakülad üksiktaludeks jagas. Kura kuningate järglased on sellised tänapäeva perekonnad nagu (läti kirjakeeles): Peniķis, Tontegode, Vidiņš, Dragūns, Sirkants jt.

Viited
------

1. ↑  Agris Dzenis. Divi dokumenti par Kurzemes brīvajiem latviešu zemturiem 18. gs. otrajā pusē lk. 44

Kirjandus
---------

* Carl Eduard Napiersky. Einige Nachrichten von den sogenannten Curischen Königen. Inland, 22.–29. jaanuar 1836, nr. 4–5.
* Laime, Sandis. *The Sacred Groves of the Curonian Ķoniņi: Past and Present*. Folklore : Electronic Journal of Folklore. Vol 42 (2009). lk 67–80.
* Kuršu ķoniņi, letonika.lv
* Ķoniņi, vesture.eu

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Kura kuningad** |
**Georg Otto Lellep** (29. september 1884 Viljandi – 18. oktoober 1975 Fort Myers (Cape Coral, Florida, USA) oli leiutaja ja metallurgiainsener. 

Otto Georg Lellep sündis 1884. aastal Jüri Lellepi (1841-1908) ja Liisu Lellepi (sünd. Pender, 1839-1893) lapsena Viljandi lähedal talus ja käis Tallinna Peetri Reaalkoolis (Petri-Realschule zu Reval). Aastatel 1906-1910 õppis ta Clausthali Tehnikaülikoolis metallurgiat. Seejärel pidi ta minema Moskvasse kaheaastaseks sõjaväeteenistuseks. Aastatel 1912-1914 juhtis ta Narvas ettevõtet "Gebr. Lellep". Esimese maailmasõja alguses sai ta Łódźi lahingus haavata. Sõja ajal leiutas ta lihtsustatud protsessi nikli väävlitustamise jaoks. Kui ta läks 1917. aastal USAsse, et hankida nikli kaevandamise komponente, takistas oktoobrirevolutsioon tema tagasipöördumist. Pärast seda, kui ta demonstreeris New Yorgi Columbia Ülikoolis oma protsessi moneli metalli eraldamiseks hapniku leegiga, hakkas ta International Nickel Company nimel välja töötama vastavaid sulatusahjusid. 1923. aastal sai ta Ameerika Ühendriikide kodanikuks. 1930. aastal sai ta Braunschweigi Tehnikaülikoolist doktorikraadi inseneriteaduse alal.

Aastatel 1936-1940 oli Lellepil võimalus Gutehoffnungshütte's teha katlakiviahju ja konverteri katsetusi kontsentreeritud hapniku abil. 1936-1940 töötas ta Polysiuse insenerina ja leiutas Lepol-ahju, mis vähendas tsemendi tootmiseks ja rauamaagi töötlemiseks vajaliku energia hulka.
1940 läks Lellep tagasi USAsse ja täiustas "Lepol"-ahju. Hiljem tegeles ta metallilise magneesiumi graanulite tootmisega merevees. Alates 1949. aastast oli tal tööleping "Allis Chalmers Company" Milwaukee's.

Tema inseneritöö tunnustuseks anti talle 1960. aastal koos Robert Durreriga Saksa Raudsepatööliste Liidu Carl Luegi mälestusmünt.

Kirjandus
---------

* Kesaya E. Noda (Editor), "The Unshakeable Faith of an Inventor: Otto G. Lellep: Remembering and Remembered". Brandt & Maher Publishing 2022. ISBN 978-1-954744-83-7.

Viited
------

1. ↑  Dietmar Kramer: *Zementindustrie: seit 150 Jahren up to date[*alaline kõdulink*]*, in: heidelbergcement.com vom 17. Oktober 2021, eingesehen am 1. August 2022.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Georg Otto Lellep** |

* Günter Bauhoff, "Lellep, Otto". In: Neue Deutsche Biographie 14 (Berliin 1985), ISBN 3-428-00195-8, S. 179. (saksa keeles)
Ilve-Teisi Remmel 2023. aastal ajakirja Eesti Õde kaanel. Fotograaf Magnus Heinmets
Teisi Remmel, september 2009
**Ilve-Teisi Remmel** (sündinud 15. detsembril 1938 Narvas) on eesti tervishoiutöötaja.

1957. aastal lõpetas ta Tallinna Meditsiinikooli velskri erialal. Ta on töötanud Tallinna Raudtee Lastehaiglas, Eesti Meremeeste Haiglas ja Tallinna sotsiaal- ja tervishoiuametis. Ametiteks olid velsker, polikliiniku vanemõde, ülemõde, õendusala juhtivspetsialist, tegevjuht.

1981. aastast kuulus Remmel Eesti Õdede Ühingu juhatusse, aastatel 1988–2002 oli ta ühingu president. 1990–1993 oli ta Baltimaade Õdede Ühingu president. Ta kuulub Eesti Tervishoiujuhtide Kolleegiumi ja SA Tallinna Koolitervishoid juhatusse.

2003. aasta Riigikogu valimistel kandideeris ta Eesti Kristliku Rahvapartei liikmena.

Erialalt on ta meditsiiniõde, tegutsenud kümme aastat ka Eesti Õdede Ühingu presidendina.

Tunnustus
---------

* 1999 Eesti Punase Risti IV klassi teenetemärk
* 2006 Tallinna teenetemärk õendusabi korraldamise eest

Viited
------

1. 1 2  Kõrgkooli auliige Ilve-Teisi Remmel Tartu Tervishoiu Kõrgkool (vaadatud 12.12.2014)
2. ↑  Kandidaat nr 982
3. ↑  Marge Teppan, "Õed plaanivad streiki", Õhtuleht, 27. veebruar 1999
4. ↑  Aukodanikud Tallinna linna veebileht (vaadatud 12.12.2014)

Välislingid
-----------

* Teisi Remmel. "Kui jõuluajal on teistel kõigil keegi..." Teekäija 12/2008
Gustave Moreau' teos "Hesiodos ja muusa", 1857
**Hesiodos** [hees'iodos] (vanakreeka keeles Ἡσίοδος, 8.–7. sajand eKr) on vanimaid teadaolevaid vanakreeka luuletajaid.

Hesiodos kirjutas samasuguses eepilises keeles ja värsimõõdus (heksameetris) nagu Homeros. Talle omistatud teostest on tervikuna säilinud kolm. 

"Jumalate põlvnemine" ("Theogonia") sisaldab Kreeka jumalate genealoogiat ning kirjeldab maailma tekkimist Kaosest Erose kui ürgse korrastava jõu kaasmõjul.

"Tööd ja päevad" ("Erga ka hēmerai") ülistab ausat põllumeheelu, esitab manitsusi ja ähvardusi ning praktilisi nõuandeid. Teos sisaldab ka kirjeldust viiest maailmaajastust.

Kolmas tervikuna säilinud teos on "Kilp" ("Aspis"), mille autor ei olnud arvatavasti Hesiodos. See jutustab Heraklese võitlusest Kyknosega ning sisaldab pikka Heraklese kilbi kirjeldust.

Katkendeid on säilinud veel Hesiodosele omistatud "Naiste kataloogist", mis sisaldab kangelassuguvõsade genealoogiaid nende esiemadest lähtuvalt.

Viited
------

1. ↑  Eesti keeles ilmunud tervikuna: *Vanakreeka kirjanduse antoloogia*, Tallinn: Varrak, 2006, lk 46–69 (tõlkinud August Annist, Annika Kuuse, Mari Murdvee, Neeme Näripä, Kristjan Pruul, Janika Päll ja Karl Reitav).
**Kadri Tüür** (sündinud 15. detsembril 1975) on eesti kirjandusteadlane, semiootik ja ökofeminist.

Haridus
-------

Ta on lõpetanud 1994. aastal hõbemedaliga Saaremaa Ühisgümnaasiumi.

1999. aastal lõpetas ta Tartu Ülikooli bakalaureusekraadiga eesti kirjanduse erialal (bakalaureusetöö Karl Ristikivi romaanidest). 2002. aastal sai ta Tartu Ülikoolist magistrikraadi võrdleva kirjandusteaduse alal (magistritöö Anja Kauraneni romaanidest) ja aasta hiljem teise magistrikraadi semiootika alal (tööga eesti looduskirjandusest).

2017. aastal kaitses ta Tartu Ülikoolis väitekirja "Semiotics of Nature Representations: on the Example of Nature Writing" (*Looduskujutuse semiootika: looduskirjanduse näitel*; juhendajad Kalevi Kull, Peeter Torop, Ulrike Plath) ning sai doktorikraadi semiootika ja kultuuriteooria alal.

Poliitiline tegevus
-------------------

Kadri Tüür on olnud Muhu vallavolikogu liige (2002–2009) ja volikogu esimees (2005–2009).

Teadustegevus
-------------

Ta on töötanud teadurina Eesti Kirjandusmuuseumis, Underi ja Tuglase Kirjanduskeskuses ja Karl Ristikivi muuseumis. 

Aastatel 2005–2010 oli ta Muhu Muuseumi juhataja.

Ta on olnud Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemia teadusajakirja Studia Vernacula peatoimetaja.

Seltsiline kuuluvus
-------------------

Ta kuulub Euroopa Kirjandusökoloogia Assotsiatsiooni (EASLCE), Eesti Kirjanduse Seltsi, Eesti Semiootika Seltsi, Eesti Loodusuurijate Seltsi ja on Muhu Pärandikooli liige. Ta on ka üliõpilasorganisatsiooni EYS Veljesto vilistlane.

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 19. september 2010. Vaadatud 7. jaanuaril 2016.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
2. 1 2 3 4  "Kadri Tüür | Tartu Ülikooli kultuuriteaduste instituut". Tartu Ülikool. Originaali arhiivikoopia seisuga 4. detsember 2019. Vaadatud 15. jaanuar 2020.
3. ↑  Kadri Tüüri tutvustus valimisliidu Vabakund kodulehel. Vaadatud 08.01.2016.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Kadri Tüür** |

* Kadri Tüür Eesti Teadusinfosüsteemis Muuda Vikiandmetes
**Leida-Tiia Järg** (sündinud 27. augustil 1943 Tallinnas) on eesti muusikateadlane ja pedagoog.

Ta lõpetas 1961. aastal Tallinna 2. Keskkooli, 1965. aastal Tallinna Muusikakooli ja 1972. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi (TRK) ning 1976. aastal Moskva konservatooriumi aspirantuuri.

Aastatel 1965–1970 oli Leida-Tiia Järg Kärdla Lastemuusikakooli direktor, 1970–1973 Tallinna 21. Keskkooli muusikaõpetaja ja aastatel 1972–1973 ühtlasi ka Teatri- ja Muusikamuuseumi teadur. Aastatel 1976–1997 oli ta Tallinna Muusikakeskkoolis muusikaajaloo õppejõud ja 1976. aastast alates töötab õppejõuna Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias.

Tunnustus
---------

* 2008 Eesti Kultuurkapitali helikunsti sihtkapitali aastapreemia (pedagoogilise tegevuse ja Klassikaraadio saatesarjade eest)
* 2010 Heino Elleri nimeline muusikapreemia
* 2013 Eesti Muusikanõukogu muusikapreemia
* 2015 Valgetähe V klassi teenetemärk
* 2019 Eesti Rahvuskultuuri Fondi eristipendium

Viited
------

1. ↑  *Eesti entsüklopeedia.* 14. köide: *Eesti elulood.* Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2000, lk 116.
2. ↑  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 19249
**"Kurvilise tee legendid"** on 2023. aastal valminud eesti dokumentaalfilm. Film kujutab 1980. aastate olusid ja räägib sellest, kuidas Eesti rallisõitjad võistlesid Nõukogude Liidus raudse eesriide taga.

Selles filmis tegid kaasa ka Ott Tänak ja Markko Märtin.

Lühikirjeldus
-------------

Filmi "Ott Tänak – The Movie" tegijate uus film "Kurvilise tee legendid" on lugu Eesti tipp-rallisõitjatest sportlastena Nõukogude Liidu absurdses süsteemis.

Nõukogude Liidu koondise sõitja koha nimel käis tihe rebimine, seal sõitmine oli iga võidusõitja unistus teiselgi põhjusel - riigis, kus kõik oli defitsiit, sõltus välismaale pääsemisest ka meeste majanduslik heaolu.

Filmis saab osa ka nelja peategelase, Ilmar Raissare, Vello Õunpuu, Hardi Metsa ja Vallo Sootsi, kunagiste autode taassünnist. Tänaseks kultusobjektiks saanud Lada VFTS-e toodeti Leedus teeneka võidusõitja Stasys Brundza juhtimisel. Kuigi need olid 1/6 planeedi kiireimad ralliautod, oli ikkagi tegemist "vene tehnikaga". Legendaarse spordireporteri Are Elleri sõnul isegi tollased välismaised tipp-rallisõitjad imestasid, milliseid imetegusid meie mehed nende kastidega maailmas korda saatsid.

Sisu
----

Film keskendub Eesti autorallile kuldsel ajastul – 1980. aastatele, kus autosport oli suure au sees. Rallisõitjad olid ühiskonnas justkui kosmonaudid, keda kõik teadsid ning kelle tegemiste vastu rohkelt huvi tunti ja kelle tegemisi jälgis isegi kurikuulus KGB. Sõitjaid oli Eestis palju ning kõikidel oli üks ja sama kindel soov – jõuda oma ala tippude hulka. Toona tähendas see kuulumist koondisse, kus kõikidel sõitjatel oli kasutada tollase aja tipptehnika – Lada VFTS. Koondisesse kuulumine ning selle kaudu ka välisvõistlustel osalemine oli see, milleni üldse Eesti rallisportlased sel ajal jõuda said. Välismaailma tiimidesse kuulumisest, nõnda nagu tänapäeval võimalik, võisid 1980. aastate võidusõitjad ainult unistada. Siiski jagus rohkelt neid eestlasi, kes suutsid end tõestada nii palju, et kuulusid vähemalt NSV Liidu koondisse ning sellega teenisid auga välja võimaluse kasvõi natuke raudse eesriide taha piiluda. Kohati oli aga isegi pahandusi ja pahameelt sellest, et eestlased olid autospordis nii andekad ja moodustasid poole NSV Liidu koondisest.

Viited
------

1. ↑  "Kurvilise tee legendid". Vaadatud 28. augustil 2023.
2. ↑  "Filmis «Kurvilise tee legendid» teevad kaasa ka Märtin ja Tänak". 25. aprill 2023. Vaadatud 28. augustil 2023.
3. ↑  "Kurvilise tee legendid". Originaali arhiivikoopia seisuga 2. juuni 2023. Vaadatud 28. augustil 2023.
4. ↑  ""Kurvilise tee legendid" – emotsionaalne ajarännak rallimaailma". 25. aprill 2023. Originaali arhiivikoopia seisuga 28. august 2023. Vaadatud 28. augustil 2023.

Välislingid
-----------

* Kurvilise tee legendid andmebaasis IMDb

* Kurvilise tee legendid Eesti Filmi andmebaasis
**Lillo** on perekonnanimi. 

Kõige levinum on perekonnanimi Lillo Tšiilis, kus selline nimi oli 2014. aastal rohkem kui 14 000 inimesel. Eesti oli nime kandjate arvult maailmas 9. kohal.

Nimest Eestis
-------------

2023. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Lillo 163 inimesel: 86 mehel ja 77 naisel. Perekonnanimede levikult oli Lillo meeste puhul 1020. kohal ja naiste puhul 1330. kohal. Kõige levinum oli perekonnanimi Lillo vanuserühmas 55–59, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 2,36. Nimi oli kõige sagedasem Põlva maakonnas, kus sellist nime kandis maakonna 10 000 elaniku kohta 12,31 inimest.

19. sajandi algul pandi pärisorjusest vabastamise käigus talupoegadele Tartumaal Kodavere, Rannu, Võnnu ja Maarja-Magdaleena kihelkondades, Võrumaal Rõuge ja Põlva kihelkonnas, Läänemaal Hanila kihelkonnas, Harjumaal Jõelähtme kihelkonnas ning Viljandimaal Pilistvere kihelkonnas üheksal korral nimeks Lillo.

Nimede eestistamisel võeti Lillo 1936. aastal uueks perekonnanimeks isiku poolt, kelle perekonnanimi oli varem Malin. Nimi Lillo vahetati ühe isiku poolt 1939. aastal nime vastu Randmäe.

Nime kandjaid
-------------

* Erik Lillo, eesti spordiajakirjanik (1944–)
* Indrek Lillo, eesti vandeadvokaat (1977–)
* Kalev Lillo, eesti poliitik (1966–)
* Merike Lillo, eesti pedagoog (1944–)
* George Lillo, inglise näitekirjanik (1693–1739)
* Giuseppe Lillo, itaalia helilooja (1814–1863)

Viited
------

1. ↑  Surname Lillo. Vaadatud 9.7.2023.
2. ↑  Statistikaamet: Nimede statistika (Vaadatud 9.7.2023)
3. ↑  Onomastika andmebaas. Nimede panemine: Lillo.
4. ↑  Onomastika andmebaas. Nimede eestistamine: (vana nimekuju): Lillo.

Välislingid
-----------

* Lillo statistikaameti andmebaasis
Kuriste õigeusu kirik linnulennult (2013)
**Kuriste Jumalasünnitaja Sündimise kirik** on õigeusu kirik Taterma külas Hiiumaa vallas Hiiumaal.

Kuriste kirikut ehitati aastatel 1884–1890. Kiriku ehitajad olid saarlased. Kollased tellised toodi kohale hobuste ja härgadega Riiast.

Kirik pühitseti 27. juulil 1890. Pühitsemisel osales ka tollane Eestimaa kuberner Sergei Šahhovskoi, kes kinkis kogudusele raha kroonlühtri ostmiseks.

Kuriste koolimaja
Kuriste maakivist kirikuhoone kõrvale rajati surnuaed ja ehitati Kuriste koolimaja ning elamu preestrile.

Kuriste kirik on praegu ainus tegutsev õigeusu kirik Hiiumaal. Kirikut kasutab Hiiumaa Jumalasünnitaja Sündimise kogudus.

Tänapäeval tegutseb vanas õigeusu koolimajas Kuriste Haridusselts.

* Kuriste õigeusu kirikVaade edelast
* Kuriste õigeusu kirik lõunakülgVaade lõunast
* Kuriste õigeusu kirik ja koolimajaKuriste kirikukompleks

Vaata ka
--------

* Kuriste kalmistu
* Kuriste õigeusu kiriku koolimaja

Viited
------

1. ↑  Saarlane.ee

Välislingid
-----------

* Kuriste kirik kultuurimälestiste riiklikus registris

Hiiumaa kirikud

Emmaste kirik | Kassari kirik | Kuri õigeusu kirik | Kuriste õigeusu kirik | Kõpu õigeusu kirik | Käina kirik | Kärdla kirik | Mänspe kirik | Paluküla kirik | Puski õigeusu kirik | Pühalepa kirik | Reigi kirik