recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Johann Ungnade** (ka *Johannes Ungenade*) oli Liivi ordu maamarssal ja maameistri kandidaat 14. sajandi esimesel kolmandikul.

Ungnade pärines tõenäoliselt Tecklenburgi krahvkonnast Vestfaalist, kus sellenimeline, tõenäoliselt ministeriaalidest põlvnev suguvõsa oli Osnabrücki piiskopi vasallideks. Kuid kuna Ungnade-nimelisi suguvõsasid leidus ka mujal Saksamaal, ei saa Johanni Tecklenburgiga täiesti kindlalt seostada.

1316. aastal on Johann Ungnadet nimetatud Sigulda komtuurina, neli aastat hiljem oli ta aga kandidaat Liivi ordu maameistri ametisse. Tõenäoliselt oli tal ordu sees suurem toetus kui tema vastaskandidaadil, Madalmaadest pärineval Järva foogtil Johann von Hoenhorstil, kuid Saksa ordu kõrgmeister kinnitas meistriks siiski Hoenhorsti. Et Liivi ordu rüütelvennad seda aga ei aktsepteerinud, siis tegelikult sai orduharu juhiks hoopis viitsemeister Konrad Kesselhut. Ungnade karjäär jätkus siiski tõusvas joones, 1328. aastal on teda mainitud maamarssalina, võimalik, et ta oli selles ametis juba aastast 1324. Mõned aastad hiljem oli Ungnade siiski taas madalamatel ametipostidel: 1330. aastal Võnnu komtuur ja 1335 Dünamünde komtuur.

Kirjandus
---------

* *Ritterbrüder im livländischen Zweig des Deutschen Ordens*. Köln: Böhlau, 1993. Nr. 890 (lk 661).


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Florian** | **Sigulda komtuur**1316 | Järgnev**Ernst von Ilsede** |
| Eelnev**Heinrich** | **Liivi ordu maamarssal**1324?–1328 | Järgnev**Emeko Hake** |
| Eelnev**Reimar Hahn** | **Võnnu komtuur**1330 | Järgnev**Johann von Widen** |
| Eelnev**Godevert von Bachem** | **Dünamünde komtuur**1335 | Järgnev**Wilkin von Ilsede**

 |
Traditsiooniline *Caganer*
Puidust lõigatud Caganer
***Caganer*** on Kataloonias jõulude ajal Jeesuse sündi kujutavate stseenide juurde paigutatav roojava mehe kuju. Tavaliselt on kujutatu talupoja riietuses ning kannab traditsioonilist Kataloonia punast mütsi, tal on püksid rebadele lastud ning tagumik paljastatud. Kuju pealkiri "El Caganer" tähendabki roojajat, neid müüakse jõulude paiku turgudel ning lisaks traditsioonilisele talumehe välimusele pakutakse sarnaselt matrjoškadega neid ka tuntud inimeste nägudega.

Kombe päritolu
--------------

Kombe algupära pole täpselt teada, kuid esimesed teated sellest pärinevad 18. sajandi algusest. Oletatakse, et kuna väljaheiteid kasutatakse põldude väetamiseks, siis kujutab ka see kuju tulevast õnne ja jõukust.

Vaata ka
--------

* jõulud
* rahvakultuur
* Kataloonia

Viited
------

1. ↑  "TOP10 kentsakat jõulutraditsiooni: El Cagner teeb Kristuse sünni juures seda, mida potil tehakse!". *Delfi*. 21.12.2012. Vaadatud 3.12.2021.
2. 1 2  Mirjam Johannes. "Minu Barcelona". *Petrone Print*. Vaadatud 3.12.2021.
3. ↑  "A traditional nativity scene, Catalan-style". *BBC*. Vaadatud 3.12.2021.
4. ↑  "History of the Caganer. Where did the tradition come from?". *Tio de Nadal*. 26.7.2021. Vaadatud 3.12.2021.
*Mitte segi ajada ühendusega BRICS.*

 
**BRIC** on majandusteaduse mõiste, millega tähistatakse kiiresti arenevate turgudega riike Brasiiliat, Venemaad, Indiat ja Hiinat (inglise keeles *Brazil, Russia, India, China*).

Mõiste võttis kasutusele aastal 2001 investeerimispanga Goldman Sachs ökonomist Jim O'Neill. Panga avaldatud aruandes 2003. aastal esitatud prognoosi järgi tõusevad Brasiilia, Venemaa, India ja Hiina 2050. aastaks maailma neljaks kõige olulisemaks majanduseks. Kokku hõlmavad neli riiki rohkem kui veerandi kogu maailma maast ja 40 protsenti maailma rahvastikust, riikide ostujõu pariteedi järgi kaalutud (PPP) sisemajanduse koguprodukt (SKP) on 15,435 triljonit USA dollarit. Goldman Sachsi algne aruanne ei prognoosinud ega näinud ette Brasiilia, Venemaa, India ja Hiina poliitilist liitu ega omavahelist vabakaubanduslepet. 

2010. aastal avaldatud aruandes esitab Goldman Sachs prognoosi, mille järgi Hiina aktsiaturgude turukapitalisatsioon (ehk börsiettevõtete turuväärtus) võib Ameerika Ühendriikide oma ületada 2030. aastal. Sellega tõuseks Hiina aktsiaturg maailma suurimaks. Sama aruande järgi võib Ameerika Ühendriikide sisemajanduse koguprodukt 2020. aastal ületada Hiina oma vähesel määral. 2030. aastaks võib Brasiilia, Venemaa, India ja Hiina aktsiaturgude turukapitalisatsioon moodustada kogu maailma aktsiaturgude turukapitalisatsioonist 41 protsenti.

BRIC-i riikide tippkohtumised
-----------------------------

BRIC-i riikide valitsusjuhid on kohtunud seni kaks korda, 16. juunil 2009 Venemaal Jekaterinburgis ja 16. aprillil 2010 Brasiilia pealinnas Brasílias. Kolmas tippkohtumine on plaanitud 2011. aasta esimeses kvartalis Hiina pealinnas Pekingis. Sinna on kutsutud ka Lõuna-Aafrika Vabariigi esindaja.

Vaata ka
--------

* N-11, mis hõlmab riike, millest võivad saada koos BRIC riikidega olema lähitulevikus strateegiliselt tähtsaimad kasvupiirkonnad. Gruppi liigitab ka tähise BRIC kasutusele võtnud O'Neill sellised riigid nagu Indoneesia, Mehhiko, Türgi, Korea, Iraan, Egiptus, Nigeeria, Pakistan, Filipiinid, Bangladesh ja Vietnam.
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib perekonnast; liigi kohta vaata artiklit Harilik valgepöök* |

---

**Valgepöök** (*Carpinus* L.) on puude perekond kaseliste sugukonnas.

Süstemaatika
------------

Varasemad süstemaatikad paigutasid valgepöögi perekonna koos sarapuu (*Corylus*) ja humalpöögiga (*Ostrya*) eraldi sugukonda sarapuulised (*Corylaceae*), APG III süsteemi (2009) kohaselt kuulub valgepöök kaseliste sugukonda (*Betulaceae*).

Kirjeldus
---------

Hariliku valgepöögi oks viljadega
Valgepöögid kasvavad 10–20, harva kuni 30 meetrit kõrgeks. Lehed on 3–10 cm pikad, saagja servaga. Isas- ja emasõied kasvavad samal puul, kuid ühel oksal on kõik õied samast soost. Valgepöök on tuultolmleja. Vili on väike, 3–6 mm pikk pähkel. Pähklid kasvavad kobaras, ühes kobaras tavaliselt 10–30 pähklit.

Levila
------

Valgepöögi perekonda kuulub 30–40 liiki, mis kasvavad põhjapoolkera parasvöötmes. Kõige rohkem liike kasvab Ida-Aasias, eriti Hiinas. Euroopas kasvab üksnes kaks liiki ja Põhja-Ameerika idaosas üks.

Eestis kasvatatakse ilupuuna harilikku valgepööki (*Carpinus betulus* L.), mis tavaliselt meie oludes ei õitse. Harilik valgepöök on atlantilisel kliimaperioodil olnud Eestis pärismaine.

Ökoloogia
---------

Valgepöögil toituvad mitut liiki liblikate röövikud, näiteks *Epirrita autumnata, Hemithea aestivaria, Colotois pennaria, Amphipyra berbera* ja harilik külmavaksik.

Kasutamine
----------

Valgepöögi puit on valkjashall. Kuivanud puidu keskmine tihedus on 750 kg/m3 ja Brinelli kõvadus 3,5 kgf/mm2. Puit kuivab aeglaselt ja kasvamise käigus võivad tekkida praod, sest kuivades väheneb puidu ruumala rohkem kui teistel puuliikidel. Lõikeriistaga on puitu raske töödelda. Ilma eritöötluseta peab puit hallitusele halvasti vastu. Poleerimise suhtes on ta kapriisne.

Valgepöögist valmistatakse muusikainstrumente, spooni, tisleritooteid ja parketti. Minevikus kasutati puitu masinaehituses, eriti süstikute valmistamiseks. Pöögiparketi tarvitamisel tuleb arvestada, et niiskudes ja kuivades muutub puidu ruumala rohkem kui teistel puuliikidel.

Liigid
------

* *Carpinus betulus* – harilik valgepöök
* *Carpinus caroliniana (Carpinus caroliniana* var. *virginiana)* – karoliina valgepöök
* *Carpinus caucasica* – kaukaasia valgepöök
* *Carpinus cordata* – südajas valgepöök
* *Carpinus henryana* – henry valgepöök
* *Carpinus japonica* – jaapani valgepöök
* *Carpinus orientalis* – ida-valgepöök
**Valgesaba-pampahirv** (*Odocoileus virginianus*) on hirvlaste sugukonda kuuluv sõraline.

Valgesaba-pampahirv pärineb Põhja-Ameerikast. Ta on levinud Põhja- ja Kesk-Ameerikas ning kohati Lõuna-Ameerikas. Võõrliigina elab Kariibi mere saartel, kuid ka mõnel pool Euroopas, sealhulgas Soomes ja Uus-Meremaal. Valgesaba-pampahirved introdutseeriti 1934. aastal Soome, mille lõunapoolses osas on neist kujunenud suur populatsioon. Lisaks leidub neid peale loomaaedade ja hirvefarmide väikeste asurkondadena Tšehhis, Serbias ja Horvaatias.

Valgesaba-pampahirv on lähisuguluses mustsaba-hirvega.

Nende keskmine eluiga on looduses 2–3 aastat. Harva elavad nad looduses üle 10 aasta. Vangistuses võivad nad elada kuni 20 aastat.

Nad elavad perekondlikes seltsingutes ning talvel suuremates, kuni 25-liikmelistes karjades.

Valgesaba-pampahirved on väga kohatruud ning sageli võib neid näha suurematel lagendikel ja metsaservadel, mille läheduses on põllulapid.

Ohu korral valgesaba-pampahirved enamasti põgenevad, kuid nad võivad ka hoiatavalt maapinda trampida ja norsatavaid hääli teha. Joostes hoiavad nad saba püsti ning sabapiirkonna valge "sabapeegel" muutub nähtavaks.

Välimus
-------

Valgesaba-pampahirvel on punakaspruun karvastik. Kõht, kael, kõrvade sisemus kui ka silmade ning koonuümbrus on valge. Nad on pisut suuremad kui kabehirved ja natuke väiksemad kui punahirved. Nende saba ülapool on pruunikas, allosa aga valge.

Nende sarvedel on 3–4 krooni ning igal aastal detsembris heidetakse sarved maha.

Nende sõrgade jälg on pikk ja kitsas ning sarnaneb kabehirve jäljega. Sammupikkus on umbes 90 cm ja galopis võib jälgede vahe olla 180 cm või rohkemgi.

Mõõtmed
-------

Valgesaba-pampahirve õlakõrgus on 90–105 cm, kaal 50–135 kg, tüvepikkus ligikaudu 115–170 cm, sabapikkus 15–30 cm, sõrgade jälg on ligikaudu 7 cm pikk ja 4 cm lai.

Paljunemine
-----------

Valgesaba-pampahirv paaritub üks kord aastas. Paaritumisperiood ulatub oktoobrist detsembrini ning tiinus kestab 6 ja pool kuud. Nooremad emahirved sünnitavad tavaliselt ühe vasika, vanemad emahirved sünnitavad 2 või koguni 3 vasikat. Vasikad on kõndimisvõimelised kohe pärast sündimist.

Toitumine
---------

Valgesaba-pampahirved eelistavad hõredaid lehtmetsi ja niitusid, kuid otsivad toitu sageli ka põldudelt. Nad söövad lilli, marju, seeni, lehtpuude lehti ja kasvusid, kuid võivad närida ka okaspuid. Samuti võivad nad aedu külastades süüa õunu.

Vaata ka
--------

* Seneca valge hirv

Viited
------

1. ↑  Gallina, S. and Lopez Arevalo, H. (2016). Odocoileus virginianus. *IUCNi punase nimistu ohustatud liigid*. IUCN 2016.
2. ↑  Valgesaba-pampahirv , 16. veebruar 2019.
3. 1 2 3 4 5  *Olsen, Lars Henrik. 2012. "Loomade ja lindude märgid ja jäljed*. Tallinn: TEA kirjastus.
4. ↑  Valgesaba-pampahirv , 16. veebruar 2019.
5. ↑  Valgesaba-pampahirv, 03. juuni 2019.
6. ↑  Valgesaba-pampahirv , 03. juuni 2019.
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib rabast Põlva maakonnas; raba kohta Ida-Virumaal vaata artiklit Võhmajärve raba; küla kohta Põlva maakonnas vaata artiklit Valgesoo küla; endise küla kohta Lääne-Virumaal vaata artiklit Valgesoo küla (Rägavere)* |

---

Valgesoo raba
Vaade rabale vaatetornist
**Valgesoo** on raba Põlva maakonnas Põlva vallas Kiidjärve külas. Raba geograafilised koordinaadid on 58°08'...58°09' N, 27°04'...27°06' E. 

Valgesoo on valdavalt puisraba - esineb vaid kaks lagedamat ala, kus kasvavad kanarbikulised.

Raba on lamedapinnaline ja kaetud rabamännikutega. Raba üleminek mineraalmaaks on üsna järsk ja seetõttu piirab rabaserva vaid kitsa ribana siirdesoomets.
Turbalasundi keskmine sügavus on 1,3 meetrit. Rabaturvas asub otse liival, mis osutab asjaolule, et raba on tekkinud liivase lohu soostumise tagajärjel.

Taimestik
---------

Valgesoos kasvavad tüüpilised rabataimed: hanevits, küüvits, kukemari, sookail, tupp-villpea.

Vaata ka
--------

* Valgesoo maastikukaitseala
**Caen** (prantsuse keele hääldus: [kɑ̃]) on linn Prantsusmaal, Calvadosi departemangu ja endise Alam-Normandia piirkonna keskus. Asub Orne'i jõe ääres umbes 10 km kaugusel La Manche'ist.

Teise maailmasõja ajal, suvel 1944 toimunud Caeni lahingus hävis suur osa linnast Briti lennuväe vaippommitamise tõttu. Linna lähedal toimus Normandia dessant. Aastatel 1948–1962 ehitati linn uuesti üles.

Linnas asub William Vallutaja ajast pärinev Caeni kindlus.

Linna jalgpalliklubi SM Caen mängib riigi kõrgliigas.

Caeni kindlus

Haridus
-------

* École de management de Normandie

Sõpruslinnad
------------

Caenil on kaheksa sõpruslinna:

|  |  |
| --- | --- |
| * Bulgaaria Pernik, Bulgaaria
* Ameerika Ühendriigid Nashville, Tennessee, USA (alates 11. aprill 1991)
* Ameerika Ühendriigid Alexandria, Virginia, USA (alates 28. oktoober 1991)
* Ameerika Ühendriigid Stevens Point, Wisconsin, USA
 | * Suurbritannia Coventry, Suurbritannia
* Suurbritannia Portsmouth, Suurbritannia
* Saksamaa Würzburg, Saksamaa (alates mai 1962)
* Senegal Thiès, Senegal (alates 2. juuni 1992)
 |

Viited
------

1. ↑  Populations légales 2020

Välislingid
-----------

 Caen – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
 Caen – kasutusnäited, päritolu, sünonüümid ja tõlked Vikisõnastikus
* Caeni koduleht
**BMW S14** on neljasilindriline kahe ülanukkvõlliga (DOCH) vabalthingav bensiinimootor, mida kasutati BMW 3. seeria E30 mudelitel M3 ja 320iS.

Mootori loomisel oli aluseks võetud malmist valmistatud BMW M10 mootoriplokk ning plokikaaneks oli kahe silindrivõrra lühendatud BMW S38 alumiiniumsulamist plokikaas. 

S14-l otsest järglast ei olegi, sest järgmise põlvkonna E36 põhinev M3 sai juba kuuesilindrilise mootori tähistusega BMW S50.

S14 toodeti valdavalt 2,3-liitrisena. 2,5-liitrist kasutati 600 eksemplaris toodetud homologatsioonimudelil M3 Spoort Evolution. 2,0-liitrist kasutati mudelil 320is - sellel oli töömahtu vähendatud kolvikäigu vähendamisega 84 mm-lt 72,6 mm-ni. Seda müüdi ainult Itaalias ja Portugalis, kus üle 2-liitrise kootori töömahuga autodele kehtis kõrgem maksumäär.

| Versioon | Töömaht | Võimsus | Pöördemoment | Tootmine |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| S14B20 | 1990 cm3 | 141 kW (192 hj / 189 bhp) @ 6900 p/min | 210 N⋅m @ 4900 p/min | 1987-1990 |
| S14B23 | 2302 cm3 | 143 kW (194 hj / 192 bhp) @ 6750 p/min | 230 N⋅m @ 4750 rpm | 1986–1989 |
| 147 kW (200 hj / 197 bhp) @ 6750 p/min | 240 N⋅m @ 4750 p/min | 1986–1989 |
| 158 kW (215 hj / 212 bhp) @ 6750 p/min | 230 N⋅m @ 4600 p/min | 1989–1991 |
| S14B23 EVO2 | 162 kW (220 hj / 217 bhp) @ 6750 p/min | 245 N⋅m @ 4750 p/min | 1988-1990 |
| S14B25 EVO3 | 2467 cm3 | 175 kW (238 hj / 235 bhp) @ 7000 p/min | 240 N⋅m @ 4750 p/min | 1989-1990 |

Viited
------

1. ↑  "BMW E30 M3: Racing History and Specifications". 22. juuli 2020.
**Ossiach** (sloveeni: *Osoje*) on vald Austrias Kärnteni liidumaal Feldkircheni ringkonnas. Väike asula on tuntud peamiselt Ossiachi kloostri tõttu.

See asub Ossiacher See lõunakaldal väikese Ossiacher Tauerni mäestiku nõlval Nocki mägedes, mis on Gurktali Alpide mäestik, Villachi ja Feldkircheni vahelise maantee ääres. Valla osad on Alt-Ossiach, Ossiach, Ostriach, Rappitsch, Tauern ja Untertauern.

Ajalugu
-------

Ossiachi klooster
Ossiachi klooster asutati u 1000. aastal. Kloostrikirikut on mainitud 1028. aasta dokumendis, seega benediktlasi esimest korda Kärnteni hertsogkonnas. Kloostrist kujunes piirkonna kiriku- ja kultuurikeskus, kuigi selle ümbrusse ei tekkinud ühtegi suuremat talu. Pärast kloostri laialisaatmist 1783. aastal keiser Joseph II käsul oli maapiirkond 1850. aastast Steindorfi osa. Ossiachi vald asutati alles 1904. aastal.

Tänapäeval on kirik tuntud ka klassikalise muusika festivali "Carinthischer Sommer" poolest, mis toimub igal aastal umbes juulis ja augustis. Pianist Wilhelm Backhaus pidas 29. juunil 1969 seal oma viimase kontserdi. Alates 1974. aastast on kloostris etendatud kirikuooperite lavastusi, eriti Benjamin Britteni tähendamissõnu, aga ka muid teatrilavastusi. Mõni austerlane on festivali jaoks spetsiaalselt teoseid kirjutanud, näiteks Cesar Bresgen ("Das Spiel vom Menschen", 1982) ja Dieter Kaufmann ("Bruder Boleslaw", 1989).

Tauerni külas seisab kerguskabel. Esimest korda mainitud 1290. aastal, ehitati Tauernkirche 1519. aastal hilisgooti stiilis ümber ja sai 17. sajandil barokksisseseade, sealhulgas kõrgaltari.

Viited
------

1. ↑  Einwohnerzahl 1.1.2018 nach Gemeinden mit Status, Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 9.03.2019.

Feldkircheni ringkonna vallad

* Albeck
* Feldkirchen
* Glanegg
* Gnesau
* Himmelberg
* Ossiach
* Reichenau
* Sankt Urban
* Steindorf am Ossiacher See
* Steuerberg
Cai Mingliang (2013)
**Cai Mingliang** (Chinese:蔡明亮; pinyin: Cài Míngliàng; sündinud 27. oktoobril 1957 Malaisias Kuchingis) on Taiwani filmilavastaja.

Ta on üks silmapaistvamaid Taiwani "teise laine" filmilavastajatest koos oma kaasaegsete Hou Hsiao-Hsieni ja Edward Yangiga. Tema filmid on linastunud maailma kõige tähtsamatel festivalidel ning võitnud palju auhindu, samuti on teda ülistanud filmikriitikud.

Pärast Taiwani kolimist 1977. aastal lõpetas ta Hiina Kultuuri Ülikooli 1982. aastal näitekunsti erialal ning järgmised 10 aastat elatas end töötades teatris ning kirjutades tele- ja filmistsenaariume. 

Debüütmängufilmiga "Rebels of the Neon God" (1992) saavutas ta rahvusvahelise edu ning teda hakati võrdlema noore Rainer Werner Fassbinderiga. Lisaks viimasele on Caid mõjutanud François Truffaut, eriti tema koostöö näitleja Jean-Pierre Léaud'ga. Nii kasutab ka Cai oma filmides harrastusnäitlejat Lee Kang-Shengi, kelle roll filmis "What Time Is It There?" (2001) on pühendatud Truffaut'le. Cai stiil erineb Truffaut' omast, nimelt kasutab ta pikki staatilisi kaadreid, vähest dialoogi, minimaalselt muusikalist tausta ja olematuid lähivõtteid. Tema filme iseloomustavad teemad on indiviidi võimetus teha arusaadavaks end nii ühiskonnale kui iseendale, üksindus, sürreaalsed karakterid ja võõrdumine.

Cai on auhinnatud Berliini filmifestivalil Hõbekaruga filmide "The Wayward Cloud" (2005) ja "The River" (1997) eest. Cannes'i filmifestivalil võitis FIPRESC-i auhinna filmi "The Hole" (1998) eest, lisaks kümneid auhindu mainekatelt festivalidelt.

Filmograafia
------------

* "Rebels of the Neon God" (1992)
* "Vive l'Amour" (1994)
* "The River" (1997)
* "The Hole" (1998)
* "What Time Is It There?" (2001)
* "Goodbye, Dragon Inn" (2003)
* "The Wayward Cloud" (2005)
* "I Don't Want to Sleep Alone" (2006)
* "Face" (2009)
Jean-Jacques Rousseau, "Discours sur l'oeconomie politique", 1758
**Poliitiline ökonoomia** ehk **poliitökonoomia** on majandusteaduse haru, mis mõtestab majandusliku arengu seaduspärasusi lähtudes ühiskonna ajaloolise arengu astmetest ja majanduse analüüsil on vajalik samaaegne ühiskonna analüüs.

Mõistet "poliitiline ökonoomia" käsitles esimest korda 17. sajandi alguses Prantsusmaal Antoine de Montchrestien teoses "Poliitilise ökonoomia traktaat". Seda kasutati feodalismis tekkinud absolutistliku riigi põhiprobleemi, riikliku võimu majandusliku (rahalise) aluse analüüsiks (maksud ja nende otstarbekas kasutamine).

Arusaama, et valitseja ja riigi võimsus sõltub riigi käsutuses olevast rahast, kasutasid ka merkantilistid.

18. sajandi keskel tekkis Prantsusmaal poliitökonoomia uus suund, mida esindasid füsiokraadid, kelle arvates oli uue rikkuse loomine võimalik ainult selles majandusharus ja vaid tänu looduslikele protsessidele, mille kaudu toimub väärtuse suurenemine. Seetõttu oli maaomand füsiokraatide arvates tähtsaim rikkuse loomise eeldus. Niisugune arusaam rikkuse tekkimisest aga äratas aga valitsejates huvi oma maavalduse suurendamise ning uute maade vallutamise vastu.

Klassikalise poliitilise ökonoomia kui teaduse rajajaks peetaks Adam Smithi, kes 1776. aastal avaldas uurimuse "An Inquiry into the Nature and Wealth of Nations" ("Uurimus riikide rikkuse iseloomust ja põhjustest", eesti keeles 2005). Selles käsitluses olid seisukohad kaubanduse, kui majandusliku mehhanismi ühe osa, kasulikkusest tööjaotuse kujunemisele ühiskonnas ning tööjaotuse seosest ühiskondliku rikkusega.

Smithi mõttekäigud rikkusest ja selle allikast panid poliitilises ökonoomias aluse töö väärtusteooriale, mida arendasid edasi David Ricardo ("Principles of Political Economy and Taxation", 1817), Karl Marx (Kapital. Poliitilise ökonoomia kriitika, 1864) jpt. Nende töödes seostati tööväärtuse teooria kaupade hindadega ja selgitati, miks mõned kaubad on odavad, teised aga kallid. Marx täiendas väärtusteooriat lisaväärtusteooriaga.

Vähehaaval vähenes poliitilises ökonoomias poliitika ja majanduse sümbioosi uurimiselt otseselt majanduslike probleemide analüüsile ning mõistet "poliitiline ökonoomia" kasutati kuni 20. sajandi alguseni majandusteaduse üldises tähenduses. Hiljem asendus poliitiline ökonoomia mõiste mõistega majandusteadus (inglise keeles *economics*), mis omakorda harunes paljudeks spetsiaaldistsipliinideks.

Tunnused
--------

Poliitökonoomia omab järgmisi tunnuseid:

* Poliitökoloogiat tuleb käsitleda, kui interdistsiplinaarset teadust. Seda analüüsides, lisaks majanduslikele muutujatele, tuleb arvesse võtta ka sotsioloogiat ja poliitikat.
* Aitab mõista, kuidas raha- ja eelarvepoliitilisi otsuseid valitsuse poolt tehakse.
* Hõlmab ka ajaloolisi aspekte, arvestades eelnevaid mõttevoole ja teooriaid, et teha kindlaks, kus nad on õnnestunud ja kus mitte.
* Annab laiema ülevaate sellest, kuidas riik majandust juhib. Seletab, miks valitsuse poolt pealtnäha halvad otsused on reaalsuses kasulikud.

Vaata ka
--------

* Majandusteaduse ajalugu
* Poliitiline geograafia
* Poliitiline ökoloogia

Viited
------

1. ↑
Osooniauk Antarktika kohal, NASA foto
**Osooniauk** on osoonikihi osa, milles osooni kontsentratsioon on vähenenud.

Tavaliselt mõeldakse osooniaugu all Antarktika kohal püsivalt paiknevat hõredamat osoonikihi osa, kuid osoonikihi hõrenemist on täheldatud ka Arktika, Euroopa ning Põhja-Ameerika kohal.

Osooniaugu tekkimises on põhiliselt süüdistatud inimeste poolt õhku paisatavaid freoone. Freoon on tugev katalüsaator, mis lõhustab kolmest hapniku aatomist koosneva osooni molekuli hapnikuks ja vabaks radikaaliks.

Osooniaugu tekkimist kirjeldavad Chapmani võrrandid. Osooni tekib ja kaob stratosfääris pidevalt, kuid looduses toimub see reeglina ultraviolettkiirte, mitte freoonide toimel.

Osooniauk Antarktika kohal on tegelikult täiesti loomulik nähtus. Osoon tekib põhiliselt ekvaatori kohal olevas stratosfääris, seal on osooni teke intensiivsem kui selle lagunemine. Ekvaatorilt liigub osoonirikas õhk pooluste suunas, kus vastupidi on ülekaalus osooni molekule lõhkuvad protsessid. Osooni tungimist Antarktikasse takistavad aga ümber tolle maailmajao püsivalt puhuvad läänetuuled, mille põhjustajaks on Coriolisi efekt.

Osooniauk Antarktika kohal avastati 1970. aastate alguses. 1986 avastati osoonikihi hõrenemine ka põhjapoolkeral Arktikas; see pani rikkad tööstusriigid tegutsema. 1985. aastal allkirjastati Osoonikihi kaitsmise Viini konventsioon ja 1987. aastal sõlmiti Montréali protokoll.

Osoonikihi hõrenemine on üks vähestest globaalprobleemidest, millega võitlemisel on saavutatud teatavat edu. Ei ole siiski selge, kas osoonikihi mõningane taastumine on tingitud looduslikest rütmidest või vähenenud freoonide kasutamisest.

Teadaolevalt oli osooniauk kõige suurem 2000. aastal, kui see laius enam kui 29,9 miljonil ruutkilomeetril.

### Rahvusvahelised lepped osoonikihi kaitseks

* Osoonikihi kaitsmise Viini konventsioon
* Montréali protokoll

Vaata ka
--------

* Osoonikiht
* Osoonikihi hõrenemine
* Osoon

Viited
------

1. ↑  "Antarktika osooniauk oli tänavu üks ajaloo suuremaid" ERR Novaator, 21. oktoober 2020

Välislingid
-----------

* Osoonikihi olukord ja seda mõjutavad tegurid.
Imst
Imst vaadatuna Vordere Platteinspitzelt (2565 m)
**Imst** on linn Austrias Tirooli liidumaal. See asub Inni jõel Tirooli lääneosas, umbes 50 km Innsbruckist läänes ja kõrgusel 828 m merepinnast. Imst on Imsti ringkonna halduskeskus. Linna pindala on 113,4 km², 1. jaanuaril 2016 elas seal 10 109 inimest.

Ajalugu
-------

1282. aastast omas turuõigust. Aastani 1918 oli linn (varem ka *JMST*) osa Habsburgide monarhiast (pärast Austria-Ungari kompromissi Austria poolel), samanimelise ringkonna keskus, üks 21-st Tirooli provintsi *Bezirkshauptmannschaftist*.

Imst sai täieliku linnaõiguse 1898. aastal.

### Schemenlaufen

Igal neljandal aastal võõrustab Imst Fasnachti ehk karnevali enne paastu. Selle karnevali on UNESCO pannud oma mittemateriaalse kultuuripärandi loenditesse. Schemenlaufeni osana kannavad meestepaarid erinevalt häälestatud kellasid, tehes samal ajal tantsulisi hüppeid ja kummardusi. Koos nendega on maskeeritud tegelaskujud, kes imiteerivad sama tantsu.

Kelgurada
---------

1958. aastal rajati Imstis esimene kunstlikult külmutatud rada. Rada oli 1000,9 m pikk, 17 kurviga ja kõrguste vahega 124,8 m, mis andis rajale keskmise kalde 12,48%. Raja kurvidele nimesid ei antud.

Rada võõrustas kelgutamise maailmameistrivõistlusi aastatel 1963 ja 1978 ja kelgutamise Euroopa meistrivõistlusi aastatel 1956, 1971 ja 1974.

SOS lasteküla
-------------

1949. aastal asutas Hermann Gmeiner esimese SOS-Lasteküla Imsti Sonnbergi linnaosas. *SOS-Kinderdörfer* organisatsioonil on praegu üle 450 sellise küla kogu maailmas.

Inimesed
--------

* Theodor von Hörmann (1840-1895), maastikumaalija
* Friedrich Heinrich Suso Denifle (1844-1905), kirikuajaloolane, dominikaan, professor Grazis
* Alfons Gorbach (1898-1972), poliitik (ÖVP), Austria liidukantsler aastatel 1961 kuni 1964

Viited
------

1. ↑

Välislingid
-----------

* www.imst.tirol.gv.at

Imsti ringkonna vallad

* Arzl im Pitztal
* Haiming
* Imst
* Imsterberg
* Jerzens
* Karres
* Karrösten
* Längenfeld
* Mieming
* Mils bei Imst
* Mötz
* Nassereith
* Obsteig
* Oetz
* Rietz
* Roppen
* Sankt Leonhard im Pitztal
* Sautens
* Silz
* Sölden
* Stams
* Tarrenz
* Umhausen
* Wenns
Wanderson 2018. aastal FK Krasnodari särgis
**Wanderson Maciel Sousa Campos** (tuntud ka lihtsalt kui **Wanderson** ; sündinud 7. oktoobril 1994 São Luísis) on Brasiilia jalgpallur, kes mängib äärepoolkaitsjana Brasiilia kõrgliiga klubis Internacional.

Aastatel 2002–2009 kuulus ta Hollandi klubi Amsterdami Ajaxi noorteakadeemiasse. Seejärel liitus ta Belgia klubiga Beerschot, debüteerides Belgia kõrgliigas hooajal 2012–13. Aastatel 2013–2015 mängis ta Belgia kõrgliiga klubis Lierse.

2015. aasta juulis liitus ta Hispaania kõrgliiga klubiga Getafe. Hooajal 2016–2017 kuulus ta Austria kõrgliiga klubi Salzburgi Red Bulli koosseisu.

2017. aasta juunis sõlmis ta viieaastase lepingu Venemaa kõrgliiga klubiga FK Krasnodar. 2022. aasta märtsis läks ta laenule Internacionali.

Tema isa Wamberto mängis 1990. ja 2000. aastatel klubikarjääri jooksul Hollandi ja Belgia klubides. Wandersoni vanem vend Danilo on samuti jalgpalluril. Wandersonil on samuti Belgia kodakondsus.

Viited
------

1. ↑  "В составе "Краснодара" появился новый Вандерсон". fckrasnodar.ru. 26.6.2017. Vaadatud 19.1.2022
2. ↑  "Wanderson, la perla del Getafe, es hijo y hermano de futbolistas". Diario AS. 25.7.2015. Vaadatud 19.1.2022
Geir H. Haarde.
**Geir Hilmar Haarde** (sündinud 8. aprillil 1951 Reykjavíkis) on Islandi poliitik. 15. juunist 2006 kuni 1. veebruarini 2009 oli ta Islandi peaminister.

Ta on üks vähestest islandlastest, kellel on perekonnanimi. See tuleb sellest, et tema isa oli norralane.

Ta on lõpetanud Brandeisi Ülikooli (Massachusetts, USA) majandusteaduse bakalaureusena. Johns Hopkinsi Ülikoolist (Maryland, USA) omandas ta magistrikraadi rahvusvaheliste suhete alal ja Minnesota Ülikoolist teise magistrikraadi majandusteaduses.

Enne poliitilise karjääri algust töötas Geir Haarde rahandusministri erinõunikuna ja Islandi Keskpanga ökonomistina.

1995 aastal ta oli Põhjamaade Nõukogu president.

1987 valiti ta esimest korda Islandi parlamenti Alþingisse. Aprillist 1998 kuni septembrini 2005 oli Geir Haarde Islandi rahandusminister ja septembrist 2005 juunini 2006 Islandi välisminister. 5. juunil 2006 teatas ametist lahkuv peaminister Halldór Ásgrímsson, et Geir Haardest saab tema järeltulija peaministri ametikohal. Geiri kabinet astus ametisse 15. juunil 2006.

Ta on Iseseisvuspartei liige. Aastatel 1999–2005 oli ta partei aseesimees ja valiti pärast kauaaegse parteijuhi ning peaministri Davíð Oddssoni tagasiastumist 16. oktoobril 2005 selle esimeheks.

21.–23. augustini 2006 viibis Geir Haarde ametlikul visiidil Eestis.

26. jaanuaril 2009 teatas Geir Haarde, et tema valitsus astub majanduskriisist tingitud rahva rahulolematuse tõttu tagasi.

Välislingid
-----------

* Islandi valitsus astus tagasi Postimees, 26. jaanuar 2009

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Halldór Ásgrímsson** | **Islandi peaminister**2006–2009 | Järgnev**Jóhanna Sigurðardóttir** |
**Waltzing** [vals'ään] (prantsuse hääldus [valsɛ̃], letseburgi keeles *Walzeng*) on küla Belgias Valloonia piirkonnas Luxembourgi provintsis Arloni vallas Bonnerti osavallas. Ta jääb valla keskusest 1 km itta.

Küla on esimest korda mainitud 13. sajandil (germaanipäraselt *Waltzingen*, romaanipäraselt *Valsenges*. Nimi pärineb isanimest, mis vastab germaani nimele Walso.[*viide?*]

Waltzing paikneb Eischi jõe oru läänenõlval. Küla asetseb kolmnurgas, mille moodustavad Arloni–Merschi maantee ja Arloni–Luxembourgi maantee.

Viville kuulus enne valdade liitmist 1977. aastal endisesse Bonnerti valda.

Küla keskel on Waltzingi Saint-Bernardi kirik. Waltzingi Saint-Bernardi kihelkonnas on ka kolm kabelit:

* kihelkonnast pärit sõjas hukkunutele pühendatud kabel rue du Rhinil;
* Arsi pühale küreele pühitsetud kabel rue du Lingenthalil, kuhu asetatakse sakrament Kristuse pühima ihu ja vere suurpühal;
* neitsi Maarjale pühitsetud kabel Lingenthalis.

Nende kabelite juures peatub 2007. aastast peetav Kristuse pühima ihu ja vere suurpüha protsessioon.

La Renterti kabel ei kuulu Waltzingi kihelkonda, vaid Eischeni kihelkonda, mille keskus on Luksemburgis.

Krutsifiksid on kirikuplatsil, rue du Ponceaul ja rue du Calvaire'il.

Küla kalmistu rajati 1845.

Waltzingis on eelkool ja algkool.

Viited
------

1. ↑  David Colling. La chapelle-reposoir au Saint curé d'Ars, à Waltzing. – *Musée en Piconrue : ethnologie, légendes, art religieux et croyances populaires en Ardenne et Luxembourg*, 102, Bastogne, lk 33–37.
**Narač** (poola keeles *Narocz*, leedu keeles *Naročius*) on agrolinnake (endine alev) Valgevenes Minski oblastis Miadziełi rajoonis, Narači külanõukogu halduskeskus. Narač asub merepinnast 196 meetri kõrgusel Narači rahvuspargi territooriumil. Agrolinnakesest lõuna pool Narači järve kaldal asub Narači kuurortalevik.

Asulas on keskkool ja muusikakool, seal asuvad ka raamatukogu ja kultuurimaja. Naračis on lihakombinaat, seal valmistatakse juustu ja võid. Vaatamisväärsusteks on uusgooti stiilis katoliku kirik (1897–1901) ja õigeusu kirik (XIX sajandi teine pool). Säilinud on ka mitmed vanad hooned ja (osaliselt) XIX sajandil rajatud mõisakompleks. Asula piiridesse jääb ka krivitšite ja dregovitšite kääbaskalmistu.

Ajalugu
-------

Narači asulat mainitakse esimest korda XV sajandi keskpaigas, mil see kandis nime *Miadzieł Mały* (ladina keeles *Medal Minor*). Aastal 1463 rajati sinna mõis, mille omanikeks olid algul Svirskid, aga aastast 1527 Goštautased. Hiljem on selle omanikeks olnud teiste seas ka Zbaraskid ja Abramowiczid. Aastast 1527 kandis asula nime **Kabylnik**. 

Seoses haldusreformiga hakkas Kabylnik kuuluma Vilniuse vojevoodkonda ja Ašmiany maakonda. Asula oli toona ametlikul alev. Poola jagamisel läks Kabylnik aastal 1795 Venemaa koosseisu. Ühtlasi hakkas alev kuuluma Vilno kubermangu.

Aastal 1847 jagunes alevi ala kahe mõisa vahel, mõlema mõisa häärberid ehitati just Kabylnikusse. Aastal 1885 oli alevis 485 elanikku, seal asus kaks kirikut, lisaks veel ka sünagoog. Alevis oli üks kõrts ja üks laohoone, seal asus turg, viis korda aastas peeti Kabylnikus laata.

Pärast Esimest maailmasõda kuulus Kabylnik Poola koosseisu. Toona oli alevis 900 elanikku, laadad toimusid iga kuu. 1939. aastast kuulus asula Nõukogude Liitu, ühtlasi muudeti alev külaks. Sakslased hõivasid asula juunis 1941, aastaks 1942 olid kõik Kabylniku juudid tapetud. Aastal 1943 ründasid Kabylniku sakslastest ja valgevene politseinikest omakaitseväge Armia Krajowa üksused. Kõik sakslased tapeti, valgevenelastest politseinikud aga vabastati, et tagada kohaliku rahva toetus. Seejärel hõivasid asula nõukogude partisanid komandör Markovi juhtimisel, elanikud aeti asulast minema ja see põletati maha.

Aastast 1949 sai Kabylnikust kolhoosi Peramoha (*Перамога*) keskus. Narači nime kannab asula aastast 1964.

Pilte
-----

* Narači katoliku kirikNarači katoliku kirik
* Narači vanalinnNarači vanalinn
* NaračNarač

Tuntud elanikke
---------------

* Raścisłaŭ Łapicki – Valgevene metsavend
* Aleh Łapicki – Valgevene metsavend
* Česlovas Kudaba – Leedu-Valgevene geograaf ja koduloolane

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 29. juuni 2015. Vaadatud 29. juunil 2015.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)

Välislingid
-----------

 Narač (Kabylnik) – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Narač
* Video asula ajaloo kohta
|  |
| --- |
|  |
| Medalikohad |
| Maailmameistrivõistlused |
| **Kuld** | 2014 | jäähoki |
| **Hõbe** | 2015 | jäähoki |

**Anton Valerievitš Hudobin** (vene keeles Антон Валерьевич Худобин; sündinud 7. mail 1986 Ust-Kamenogorskis) on Venemaa jäähokimängija, kes mängib väravavahina NHL-i klubis Dallas Stars.

2007. aastal tuli ta Magnitogorski Metallurgis mängides Venemaa meistriks.

2004. aastal valiti ta NHL-i *draft* '​is Minnesota Wildi poolt 204. valikuna. Wildi meeskonnas debüteeris ta NHL-is hooajal 2009–10. NHL-is on ta mänginud veel Boston Bruinsi, Carolina Hurricanesi, Anaheim Ducksi ja alates 2018. aastast Starsi ridades.

NHL-i kõrval on ta mänginud veel American Hockey League'i klubides Houston Aeros, Providence Bruins, Charlotte Checkers ja San Diego Gulls. Hooaja 2012–13 alguses toimunud NHL-i tööseisaku ajal mängis ta KHL-i klubis Moskva oblasti Atlant.

2015. aastal tuli Hudobin Venemaa jäähokikoondisega maailmameistriks, kuid ta ei pääsenud turniiril väljakule üheski mängus.

Välislingid
-----------

* Anton Hudobin NHL.com lehel
* Anton Hudobin hockeydb.com lehel

| * v
* r
Chicago Blackhawks |
| --- |
| 
**Väravavahid**: Petr Mrázek **·** Alex Stalock |
| 
**Kaitsjad**: Jack Johnson **·** Caleb Jones **·** Seth Jones **·** Jake McCabe **·** Connor Murphy **·** Jarred Tinordi **·**  Alex Vlasic |
| 
**Ründajad**: Andreas Athanasiou **·** Colin Blackwell **·** Jason Dickinson **·** Max Domi **·**  MacKenzie Entwistle **·** Reese Johnson **·** Tyler Johnson **·** Patrick Kane **·** Boris Katchouk **·** Jujhar Khaira **·** Philipp Kurashev **·** Sam Lafferty **·** Taylor Raddysh **·** Jonathan Toews **·**  |
**Narathiwati provints** on 1. järgu haldusüksus Tais. Ta asub riigi lõunaosas, piirneb Malaisiaga.

Haldusjaotus
------------

Provints jaguneb halduslikult 13 maakonnaks (*amphoe*), mis omakorda jagunevad 77 vallaks (*tambon*) ja 551 külaks (*muban*).

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Maakondade kaartMaakondade kaart | 1. Mueang Narathiwat
2. Tak Bai
3. Bacho
4. Yi-ngo
5. Ra-ngae
6. Rueso
7. Si Sakhon
 | 8. Waeng
9. Sukhirin
10. Su-ngai Kolok
11. Su-ngai Padi
12. Chanae
13. Cho-airong
 |

Viited
------

1. ↑

Tai provintsid

Amnat Charoeni • Ang Thongi • Ayutthaya • Bangkok • Bueng Kan • Buri Rami • Chachoengsao • Chai Nati • Chaiyaphumi • Chanthaburi • Chiang Mai • Chiang Rai • Chon Buri • Chumphoni • Kalasini • Kamphaeng Pheti • Kanchanaburi • Khon Kaeni • Krabi • Lampangi • Lamphuni • Loei • Lop Buri • Mae Hong Soni • Maha Sarakhami • Mukdahan Nakhon Nayoki • Nakhon Pathomi • Nakhon Phanomi • Nakhon Ratchasima • Nakhon Sawani • Nakhon Si Thammarati • Nakhon Si Thammarati • Nani • Narathiwati • Nong Bua Lam Phu • Nong Khai • Nonthaburi • Pathum Thani • Pattani • Phangnga • Phatthalungi • Phayao • Phetchabuni • Phetchaburi • Phichiti • Phitsanuloki • Phrae • Phuketi • Prachin Buri • Prachuap Khiri Khani • Ranongi • Ratchaburi • Rayongi • Roi Eti • Sa Kaeo • Sakon Nakhoni • Samut Prakani • Samut Sakhoni • Samut Songkhrami • Saraburi • Satuni • Sing Buri • Si Sa Keti • Songkhla • Sukhothai • Suphan Buri • Surat Thani • Surini • Taki • Trangi • Trati • Ubon Ratchathani • Udon Thani • Uthai Thani • Uttaraditi • Yala • Yasothoni
**Narači järv** ehk **Naratši järv** (valgevene keeles *Возера Нарач*, vene keeles *Нарочь* (Narotš)) on järv Valgevenes Minski oblastis Miadziełi rajoonis. Järve valgala on 199 km² ja see asub merepinnast 165 meetri kõrgusel. Suurim järve voolav jõgi on lühike Skema, mis voolab välja Miastra järvest.

Narači järv on pindalalt suurim järv Valgevene territooriumil. Aastail 1921-1939 kuulus see Poolale ja oli Poola suurim järv.

Kaldajoone pikkus on 41 kilomeetrit. Järve piirab põhjast Švenčionysi kõrgustik, kohati on oru nõlvade kõrguseks 45-50 meetrit. Lõunakallas on madal, turbane ja soostunud. Kaldad on valdavalt madalad ja liivased, kohati siiski ka kõrged (2-11 meetrit) ja alluvad murrutusele. Narači järve ümbruses asub Narači rahvuspark. Järve kirdeosas asub 6,2 hektari suurune saar, mis on haruldaste linnuliikide pesitsuspaigana range kaitse all.

Järve kaldal asuvad kohati ka rannavallid, aga need on sõjategevusest rikutud. Aastal 1916 viis Venemaa keisririik järve ümbruskonnas läbi rünnaku saksa vägede vastu, ebaõnnestunud Narači operatsiooni ajal toimus järve ümbruses aktiivne lahingutegevus.

Suurim asula järve kaldal on Narač, kus asub ka Narači rahvuspargi administratsioon. 

Järve põhja katab sügavamas osas valdavalt sapropeel, kohati on seal ka liivaseid või saviseid alasid. Madalam osa on osalt liivase, osalt savise põhjaga, kohati ka kivine.

Kaldataimestikus on valdavad harilik pilliroog ja järvkaisel. Loodepoolses osas kasvavad need 1,5-2 meetri sügavuseni, kagupoolses osas aga 3,5-4 meetri sügavuseni. Veetaimestikuga on kaetud vähem kui 3 % järve pindalast. Sukeltaimed kasvavad kuni 7,5 meetri sügavuses vees, kattes 15 km² suurust ala.

Valdavaim kala järves on haug. Järves elavad veel ka nurg, linask, ahven, koger, luts, viidikas, angerjas ja särg. Lindudest elavad järvel Valgevene punasesse raamatusse kantud kalakotkas, väiketiir, kühmnokk-luik ja väikepütt.

Narači järve loetakse üheks seitsmest Valgevene imest.

Pilte
-----

* Narači järve kõrge kallasNarači järve kõrge kallas
* Saar Narači järvesSaar Narači järves
* Purjekad Narači järvelPurjekad Narači järvel
* Narači järve randNarači järve rand

Välislingid
-----------

 Narači järv – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Järv Valgevene kalapüügiportaalis (*vene keeles*)
* Narači järv (*vene keeles*)
**Helgi Muller** (kuni 1952. aastani **Helgi Orr**; 5. oktoober 1932 Viljandi – 6. detsember 1971 Tallinn) oli eesti luuletaja, tõlkija ja lastekirjanik.

Ta oli pärit töölisperekonnast. Ta lõpetas 1951. aastal Viljandi 1. Keskkooli ja astus samal aastal Tartu Riiklikku Ülikooli, kus õppis algul õigusteadust, siis loogikat ja psühholoogiat, hiljem rahvaluulet, lõpetas 1963. aastal kaugõppes ajakirjanduse alal.

Ta töötas Tallinnas Teatri- ja Muusikamuuseumis, hoiukassa sekretärina 1960–1961, ajalehe Kodumaa kaastöölisena, trikotaaživabrikus "Marat" 1962–1963 laohoidjana ja etikettijana. Alates 1963. aastast oli kutseline literaat.

Looming
-------

Helgi Mulleri laulutekste on sageli viisistatud, ta oli ka Ülo Raudmäe opereti "Kiri nõudmiseni" libreto kaasautor. 

Ta on tõlkinud näidendeid (Hella Wuolijoe "Ja mis nüüd, Niskamäe?"), ooperi- ning laulutekste, samuti tõlkis ta vene, karjala, läti, leedu ja moldaavia luuletajate loomingut eesti keelde.

Tema loomingut on tõlgitud gruusia, soome, ukraina, ungari, valgevene ja vene keelde.

### Luulekogud

* "Tähesärk" (1963)
* "Laulud ratastel" (1966)
* "Linnulina" (1970)
* "Valik luulet" (1983)

### Lasteluule

* "Saialill ja leivalill" (1970)
* "Vigurivänt" (1971)

### Kuuldemängud

* 1967 "Nimetu"
* 1968 "Viies ratas"

Viited
------

1. ↑  Oskar Kruus. "Muller, Helgi". // Eesti kirjarahva leksikon. Tallinn 1995. Lk 347

Kirjandus
---------

* Oskar Kruus. "Muller, Helgi". // Eesti kirjarahva leksikon. Tallinn 1995. Lk 346–347

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Helgi Muller** |

* Haud Tallinna Metsakalmistul
**Aado Pind** (17. jaanuar 1942 Kambja vald, Tartumaa – 23. märts 1969 Tartu) oli eesti sõudja ja spordipedagoog. 

Lõpetas 1959. aastal Tartu 3. Keskkooli ja 1964. aastal Tartu Riikliku Ülikooli (TRÜ) kehakultuuriteaduskonna.

Töötas 1964–1969 TRÜ veespordikateedris õpetajana ja oli 1965–1969 Eesti NSV sõudekoondise peatreener.

Sportlasena
-----------

Harrastas Erna ja Herbert Abeli juhendamisel suusatamist ning Erich Seileri käe all sõudmist. 

* Võitis 1967 NSV Liidu meistrivõistlustel paarisaerulisel kahepaadil pronksi.
* Tuli 4 korral (1963, 1966–1968) paarisaerulisel kahepaadil Eesti NSV meistriks.
* Võitis 1961 Eesti NSV meistrivõistlustel pronksi mäesuusatamise slaalomis.

Tunnustus
---------

* NSV Liidu meistersportlane suusatamises (1964) ja sõudmises (1967).

Isiklikku
---------

Tema abikaasa oli sõudja ja sõudetreener Inge Pind.

Viited
------

1. ↑

Kirjandus
---------

* "Aado Pind" (nekroloog). TRÜ. Tartu Riiklik Ülikool nr 10, 28. märts 1969. Lk 4

Välislingid
-----------

* Biograafia ESBL-is
* Haud Tartu Aleksander Nevski kalmistul
**Salihorsk** (transkribeerituna **Saligorsk**) on linn Valgevenes Minski oblastis, Salihorski rajooni halduskeskus. Linna ühendab Słuckiga raudtee. Salihorsk asub Sluči jõe kaldal pealinnast Minskist 137 kilomeetri kaugusel.

Linnas on kino. Haridust annavad üksteist kooli. 

Salihorskis on kaks staadioni (kokku 8000 kohta) ja jäähall, kus on 2000 kohta. Nii linna jalgpalliklubi kui ka jäähokiklubi kannavad nime *Шахтёр*.

Salihorsk on tähtis tööstuslinn, sealsed ettevõtted annavad 45% Minski oblasti tööstustoodangust. Suurim ettevõte on Belaruskali, üks suuremaid kaalisoola tootjaid maailmas. Linna ümbruses on praegu neli tegutsevat kaevandust, nende toodangut töötlevad kolm tehast. Linnas toodetakse ka kaevandustehnikat ja raudbetoondetaile. Kõige vanemas soolakaevanduses asub maa-alune sanatoorium, kus ravitakse allergia ja astmaatilise bronhiidi all kannatavaid inimesi.

Ajalugu
-------

Salihorsk asutati aastal 1958 kaevurite alevikuna. Algselt kandis see nime Novastarobinsk (*Новастаробінск*). Aastal 1959 sai asula nimeks Salihorsk, sellest sai alev (töölisasula). Aastal 1962 valmis alevit Słuckiga ühendav raudtee.

Linn sai Salihorskist aastal 1963. Aastal 1964 rajati Sluči jõele Salihorski veehoidla. Aastal 1965 sai linnast Salihorski rajooni keskus.

Pilte
-----

* Salihorski katoliku kirikSalihorski katoliku kirik
* Üks Salihorski õigeusu kirikutestÜks Salihorski õigeusu kirikutest
* Teine Salihorski õigeusu kirikutestTeine Salihorski õigeusu kirikutest
* Salihorski raudteejaamSalihorski raudteejaam
* Evangeelsete kristlaste kirikEvangeelsete kristlaste kirik

Viited
------

1. ↑  The population as of January 1, 2023 and the average annual population for 2022 in the Republic of Belarus by regions, districts, cities and urban-type settlements

Välislingid
-----------

 Salihorsk – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Salihorski linna veebileht (*inglise keeles)*
* Linna infoportaal
* Salihorsk Valgevene fotoentsüklopeedias (vene keeles)
*
Antti Kalliomäki (2007)
**Antti Tapani Kalliomäki** (sündinud 8. jaanuaril 1947) on Soome poliitik ja endine kergejõustiklane.

Ta lõpetas Helsingi ülikooli kehakultuuri alal ning töötas seejärel võimlemisõpetajana.

Antti Kalliomäki võitis teivashüppes hõbemedali Montréali olümpiamängudel ja 1978. aasta Euroopa meistrivõistlustel Prahas. Aastal 1975 tuli ta Euroopa sisemeistriks. Euroopa sisemeistrivõistlustel võitis ta lisaks kolm hõbemedalit ja ühe pronksmedali. Ta tuli kaheksa korda Soome meistriks ja parandas Soome teivashüpperekordit üheksa korda. Tema isiklik rekord teivashüppes on **5.66** (1980).

Antti Kalliomäki kuulub Soome Sotsiaaldemokraatlikku Parteisse. Aastal 1983 valiti ta esimest korda Eduskunna liikmeks, seejärel on ta kõigil järgmistel valimistel tagasi valitud.

Antti Kalliomäki oli 13. aprillist 1995 kuni 15. aprillini 1999 Paavo Lippose esimese valitsuse kaubandus- ja tööstusminister, 17. aprillist 2003 kuni 24. juunini 2003 Anneli Jäätteenmäe valitsuse rahandusminister, seejärel kuni 23. septembrini 2005 Matti Vanhase esimese valitsuse rahandusminister ja 23. septembrist 2005 kuni 19. aprillini 2007 sama valitsuse haridusminister.

Antti Kalliomäki on teatanud, et ta järgmistel parlamendivalimistel enam ei kandideeri.

Viited
------

1. 1 2  "Antti Kalliomäki". *Olympedia.org*. Vaadatud 13. mail 2023.

Välislingid
-----------

* Antti Kalliomäki saidil Olympedia Muuda Vikiandmetes
**Anton Hermann Haller** (30. oktoober/11. november 1833 Rakvere – 31. detsember 1905/13. jaanuar 1906 Tallinn) oli Eesti vaimulik.

Haller viibis aastatel 1845–1847 Gattšina orbudekodus. Aastatel 1847–1851 õppis ta Tallinna Kubermangugümnaasiumis, 1852–1856 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Prooviaastal oli ta Käina Martini koguduses (Georg Friedrich Ignatiuse juures). Ordineeriti 21. juunil/3. juulil 1859 Tallinnas õpetajaks.

Ta oli aastatel 1859–1861 Käina Martini koguduse adjunktõpetaja, 1861–1864 oli ta (kutsuti 30. augustil/11. septembril 1861, introdutseeriti 29. oktoobril/10. novembril) Noarootsi Püha Katariina koguduse õpetaja, 1864–1875 oli ta (kutsuti 11. augustil/23. augustil, introdutseeriti 27. septembril/9. oktoobril) Käina Martini koguduse õpetaja. Aastatel 1875–1886 oli ta (kutsuti 26. septembril/8. oktoobril, introdutseeriti 26. oktoobril/7. novembril) Tallinna Oleviste koguduse abiõpetaja, lisaks 1883–1886 konsistooriumi assessor. Aastatel 1886–1889 oli ta Tallinna superintendent ja Tallinna koolikolleegiumi asepresident. Aastatel 1897–1898 oli ta luterlik vaimulik Nervis (Genova lähedal Itaalias). Seejärel elas emeeritusena Märjamaal ja Tallinnas.

Haller asutas ajakirja Ristirahva Pühapäeva Leht ja andis seda välja aastatel 1875–1876. Ta kirjutas ka ajalehtedele Tallinna Sõber ja Tartu Eesti Seitung. Aastal 1872 avaldas ta jutluseraamatu "Iggapäwane Hinge toidusse ramat", jutluseraamatud ilmusid ka aastatel 1878 ja 1891.

Isiklikku
---------

Tema isa dr. med. Anton Hermann Haller (1800–1833) oli kolleegiumi nõunik, kasuisa (isa vend) Karl Haller oli Gattšinas õpetaja, poeg Gotthard Haller oli Märjamaa Maarja koguduse õpetaja. Emapoolne vanaisa Heinrich Johann Paucker oli Simuna Siimona ja Juuda koguduse õpetaja, Simuna koguduse õpetajad olid ka tema onud Heinrich Wilhelm Christoph Paucker ja Hugo Richard Paucker ning onupoeg Eduard Peter Heinrich Paucker.

Viited
------

1. ↑  Liivi Aarma Põhja-Eesti vaimulike lühielulood 1525-1885 Tallinn 2007
2. ↑  Die Pastoren des Konsistorialbezirk Estland 1885-1919. Böhlau Verlag Köln Wien

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Wilhelm Frese** | **Käina Martini koguduse õpetaja**1864–1875 | Järgnev**Ferdinand Justius Luther** |

Välislingid
-----------

* Anton Hermann Haller Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
**Salitsüülalkohol** ehk **saligeniin** ehk **2-hüdroksübensüülalkohol** ehk **2-metüloolfenool** on üks hüdroksübensüülalkoholide ehk metüloolfenoolide hulka kuuluv orgaaniline ühend.

Omadused
--------

Salitsüülalkohol on valgete liistakute kujuline tahke aine. Molaarmass on 124,14 g/mol. Tihedus on 1,1613 g/cm³. Lahustub vees (73,863 g·l−1, 25 °C), benseenis, alkoholis, eetris ja propüleenglükoolis. Sulamistemperatuur on 83–85 °C, keemistemperatuur, happesus (pKa) on –9,93.

Leidumine
---------

Leidub pajukoores, paplis ja harilikus angervaksas salitsiiniks nimetatava glükosiidi aglükoonina. Seda leidub ka mõnedes putukates.

Saamine
-------

Saadakse salitsiini ensümaatilise hüdrolüüsi või happehüdrolüüsi teel või sünteetiliselt fenoolist ja formaldehüüdist. 

Hüdrolüüsi teel vabaneb ta ka seedetraktis. Osaleb ensüüm salitsüülalkoholi beeta-D-glükosüültransferaas.

Bioloogiline funktsioon taimedes ja putukates
---------------------------------------------

Salitsüülalkohol oksüdeerub salitsüülaldehüüdiks, tugeva lõhnaga aineks, mida taimed ja putukad, kus salitsüülalkoholi leidub, kasutavad keemilise kaitsevahendina.

Farmakoloogiline toime
----------------------

Kasutatakse palavikuvastase ravimina ja kohaliku valuvaigistina. 

Salitsüülalkohol oksüdeeritakse maksas ensümaatilise hüdrolüüsi teel ensüüm salitsinaasi osalusel salitsüülhappeks, mis pärsib prostaglandiinide sünteesi, blokeerides ensüüm tsüklooksügenaasi (COX).

Kirjandus
---------

* L. Lederer. Eine neue Synthese von Phenolalkoholen. – *Journal für Praktische Chemie*, kd 50, nr 1, 1894, lk 223–226.
* Aalto-Korte, Kristiina; Välimaa, Jarmo; Henriks-Eckerman, Maj-Len; Jolanki, Riitta. Allergic contact dermatitis from salicyl alcohol and salicylaldehyde in aspen bark (*Populus tremula*). – *Contact Dermatitis*, kd 52, nr 2, 2005, lk 93–95. Resümee

Välislingid
-----------

* PubChem
* sigmaaldrich.com
* Weidenrinde, Salicin, Salicylsäure
* Ohutusnõuded (inglise keeles)
* chemicalbook.com
* chemspider.com