recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Peter Heinrich Frey** (a-st 1795 **von Frey**) (6. märts (ukj 17. märts) 1757 Erastvere – 18. aprill (ukj 30. aprill) 1833 Püha) oli Eesti vaimulik.

Elulugu
-------

Ta oli Vana-Kuuste rentniku Johann Gustav Frey, alates 1795 von Frey (vkj 10. juuni 1722 Kuressaare - vkj 21. september 1806 Püha) ja Catharina Charlotta Frosti poeg; tema ema oli ilmselt Kambja pastori Heinrich Johann Frosti õde. Algõpetuse sai Frey koduõpetajalt, kelleks oli pastor Frost. Seejärel õppis ta Riia lütseumis ja aastal 4. juulil (vkj) 1777 immatrikuleeriti Halle ülikooli, kus tudeeris 1780. aastani usuteadust. Liivimaale naasnuna oli koduõpetajaks esmalt polkovnik von Bolschwingi ja hiljem Liepupe mõisniku von Mecki juures. Aastal 1785 oli ta aprillist oktoobrini Kuressaare Laurentiuse koguduse diakon ja samaaegselt Kuressaare linnakooli rektor. Aastatel 1785–1833 oli ta Püha Jakobi koguduse õpetaja.

Frey tähtsus
------------

Lisaks oma otsestele ametikohustustele oli ta kodu-uurija ja esimese eestikeelse aritmeetikaõpiku "Arropiddamise ehk Arwamisse-Kunst" (Tartu, 1806) autor. Aastal 1793 ilmus tema toimetamisel kogumik "Uued waimolikud laulud", kusjuures selle tõlkeliste laulude hulgas oli ka ilmalikke. Seda lauluraamatut hinnati kõrgelt, kohati asendas ta ametlikku lauluraamatut. August Wilhelm Hupel nimetas neid laulutõlkeid lausa klassikalisteks, sest neis oli evangeeliumide sisu edasi antud kaasahaaravalt, ka proosasse oli põimitud värsikatkeid. Luuletõlkijana huvitasid teda eesti poeetika probleemid ja stiil, kuid kuna tema eesti keel oli konarlik, kritiseeris teda Otto Wilhelm Masing. Sellele vaatamata on teda peetud eesti luule esimeseks teoreetikuks, kuna ta püüdis oma võimete kohaselt sõnastada tulevase eesti rahvuskirjanduse programmi.

Vaata ka
--------

* Frey (Liivimaa aadlisuguvõsa)

Viited
------

1. ↑  Die evangelischen Prediger Livlands bis 1918. Köln-Wien: Böhlau Verlag, 1977. Nr 494.

Kirjandus
---------

* *Die evangelischen Prediger Livlands bis 1918*. Köln-Wien: Böhlau Verlag, 1977. Nr 494.
* Schmidt, Arved von. *Die Pastoren Oesels seit der Reformation*. – Abhandlugen des Instituts für wissenschaftliche Heimatforschung an der Livländischen Gemeinnützigen u. Ökonomischen Sotzietät herausgegeben von Prof. Dr. Dr. e. h. Ed. Spohr. Tartu: J. G. Krüger, 1939. Lk 27.

Välislingid
-----------

* Helgi Allik Peter Heinrich von Frey – 250. Saarte Hääl, 16. märts 2007
* Peter Heinrich von Frey Eesti vanema kirjanduse digitaalses tekstikogus EEVA
Louis-Claude Daquin (1694–1772)
**Louis-Claude Daquin** (d`Acquin) (4. juuli 1694 Pariis – 15. juuni 1772 Pariis) oli prantsuse organist, klavessinist ja helilooja.

Elu
---

Louis-Claude Daquin sündis kristlaseks hakanud juudi peres. Daquini perekond olid pärit Itaaliast ja seal kandis see suguvõsa nime D`Acquino. Üks tema vanaonusid oli Colleghe de France'is heebrea keele professor.

Juba kuueaastaselt esines Louis-Claude Louis XIV õukonnas. Louis-Claude õppis prantsuse organisti Louis Marchandi juures. 12-aastaselt ta organisti koha Saint-Chapelle'is ja 13-aastaselt sai temast organist Pariisis Petit St. Antoine'i kirikus. 1727 sai ta organistiks Pauluse kirikus Pariisis. 1732 suri Marchand ja Daquin sai tema järglasena Cordeliersi organistiks. 1739 sai ta kuninglikuks organistiks. 1755 sai ta Pariisi Jumalaema kiriku organistiks. 

Louis-Claude Daquin oli oreli- ja klavessiinivirtuoos. Ta oli aadli hulgas austatud ja tema orelikontserdid olid sageli rahvarohked. Ta oli tuntud oma muusika muutumatu täpsuse ja ühtluse poolest.

Looming
-------

Louis-Claude Daquin hakkas varakult muusikat kirjutama. Juba kaheksa-aastaselt dirigeeris ta enda loodud kooriteost "Beatus Vir". Tema säilinud muusikapalade seas on 4 klavessiinisonaati, kristlike pastoraalide seadeid ja kantaate, mis kuuluvad barokkmuusika hulka.

1735 ilmus talt klavessiinimuusikakogumik. Sellest kogumikust on tuntud palad "Kägu" ("Le Coucou") ja "Šveitsi jõulud" ("Noëls Suisse").

1757 ilmus talt kogumik "Noveau livre de Noëls", mis sisaldas improvisatsioone klavessiinile.

"Trois cadenses" on tema muusika kogumik, mille palades on kasutusel kolmekordne triller.

Välislingid
-----------

* / Werner Music Archive
**SmartFTP** on FTP klientrakendus Windowsi jaoks.

Omadused
--------

SmartFTP toetab protokolle SSL/TLS ja IPv6, FXP-d, proxyt, tulemüüri, samuti chmod võimalusi. Programmil on graafiline kasutajaliides, mis on tõlgitud rohkem kui kümnesse keelde, sh eesti, hiina, inglise, prantsuse, saksa ja soome keelde. On saadaval versioonid nii 32- kui ka 64-bitise Windowsi jaoks.

Litsentsid
----------

Enne 2008. aasta juulit oli see programm tasuta, kui seda kasutati isiklikuks, hariduslikuks või mittetulunduslikuks tarbeks või tegevuseks. Kuid 7. juulil 2008 teatati SmartFTP foorumis, et litsentsimismudelit muudeti ja SmartFTP kasutamine ei ole enam tasuta.

Home-versiooni kasutuslitsents maksab 36,95 USA dollarit. On ka lisavõimalusi (nagu skriptimise, krüpteerimise, SFTP protokolli tuge) pakkuv Professional-versioon, mille kasutuslitsents maksab 49,95 dollarit. Kui soovitakse omandada korraga palju litsentse, kehtib soodushinnakiri (seda nii Home- kui ka Professional-versiooni puhul).

Viited
------

1. ↑  "License Model Change, SmartFTP is no longer free to use". *SmartFTP Forums* (inglise keeles). 07.07.2008. Vaadatud 16.01.2009.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: tundmatu keel (link)[*alaline kõdulink*]
2. ↑  "License and Pricing". *SmartFTP* (inglise keeles). Vaadatud 16.01.2009.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: tundmatu keel (link)

Välislingid
-----------

* SmartFTP ametlik koduleht
**Raduha** (transkribeerituna **Raduga**) on agrolinnake (endine küla ja alev) Valgevenes Homieli oblasti Vietka rajoonis, Raduha külanõukogu halduskeskus. Asula asub oblasti keskusest Homielist 25 ja rajooni keskusest Vietkast 7 kilomeetri kaugusel Soži jõe kaldal.

Asulas on kultuurimaja, raamatukogu, keskkool ja postkontor.

Aastal 1922 sündis külas Nõukogude tankiväekomandör Michaił Batrakoŭ.

Elanikkond
----------

|  |  |
| --- | --- |
| * 687 (1885)
* 1089 elanikku külas, 16 elanikku mõisas (1897)
* 1324 (1909)
 | * 1052 (1959)
* 587 (2004)
* 598 (2010)
 |

Ajalugu
-------

Asula ümbrus on ammuse asustusega. Küla juures asuvad linnamägi ja Vana-Vene riigi ajalkasutusel olnud asulakoht. Kirjalikke teateid on asula kohta alates XVIII sajandist, mil see kuulus Minski vojevoodkonda ja Rečyca maakonda.

Seoses Poola jagamisega läks Raduha aastal 1772 Venemaa koosseisu, kus hakkas kuuluma Mogiljovi kubermangu ja Gomeli maakonda. Aastal 1788 sai asula alevi staatuse, järgmisel aastal läks see Chaleckite valdusse. Aastal 1830 rajati sinna kirik. Aastal 1877 kuulus sealsele mõisale 414 tiinu maad. Raduhas oli toona magasiait. Aastal 1885 valmis vana puidust kirikuhoone asemele uus kivist kirik. Aastal 1889 kaotas asula alevi statause. Aastal 1897 olid külas magasiait, kihelkonnakool ja kaks tuulikut Aastal 1909 kuulus küla elanikele 1616 tiinu maad, seal asusid kirik, semstvokool, viinaköök ja veski. 

Aastal 1921 moodustati külas samanimeline sovhoos. Aastal 1926 avati asulas sidejaoskond. Samal aastal sai külast samanimelise külanõukogu halduskeskuseks. Aastal 1929-1930 moodustati külas veel kaks kolhoosi, külas olid tuulik ja neli sepikoda. Veebruaris 1943 põletasid karistussalklased maha 70 maja. Nõukogude väed vabastasid küla 27. novembril 1943, lahingus küla pärast hukkus 243 Nõukogude sõdurit. Sõjas hukkus 149 küla elanikku. Aastast 1959 oli küla samanimelise kolhoosi keskasula.

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 11. oktoober 2020. Vaadatud 22. märtsil 2021.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
2. ↑  "ГОСКАРТГЕОЦЕНТР". Originaali arhiivikoopia seisuga 28. september 2018. Vaadatud 22. märtsil 2021.
3. ↑  Гарады і вёскі Беларусі: Энцыклапедыя. Kd.1, 1. raamat Гомельская вобласць/С. В. Марцэлеў; Рэдкалегія: Г. П. Пашкоў (галоўны рэдактар) і інш. — Мн.: БелЭн, 2004. 632 lk. ISBN 985-11-0303-9 ISBN 985-11-0302-0
**Karl Luckin** (16. veebruar 1874 Võrumaa, Kaagjärve – 1941) oli eestlasest misjonär Aafrikas ja harrastusfotograaf.

Elulugu
-------

Aastal 1841. aastal ühines Eesti Luteri kirik Leipzigi misjoniseltsiga, mis võimaldas eestlastest misjonihuvilistel saada vastav koolitus Saksamaal. Selline areng aitas kaasa siinse misjonitegevuse populaarsuse kasvule. 1891. aastal loodi Eesti Misjonikonverents, mis hakkas käima koos kord aastas ja kuhu kuulusid peaaegu kõik Eestimaa kirikuõpetajad. Konverentsi raames hakati välja andma eestikeelset misjonilehte ja traktaate, lisaks korraldati kogudustes misjonitunde. 1897. aastal otsustas Soome Misjoniselts hakata eestlastest õpilasi oma misjonikooli vastu võtma.

Üks nendest, kes misjonitegevusest huvituma hakkas, oli Karl Luckin. Pärast ebaõnnestunud katset liituda Soome misjoniseltsiga õnnestus tal oma puudulikust haridusest ning vähesest saksa keele oskusest hoolimata pääseda Leipzigi misjoniseltsi abiga tislerikursustele.

Kuigi 1896. aastal olid Ida-Aafrikas misjonäridena hukkunud Leipzigi misjoni liikmed Evald Oviir ja tema lätlasest kolleeg Karl Segebrok, suundus 1900. aastal ehitusmeistrina samasse piirkonda Karl Luckin. Esimesed aastad möödusid tal Leipzigi misjonijaamas Jimbas, tänapäeva Keenia aladel. Pärast kogemuste saamist liikus ta koos Hermann Albert Fokkeniga Kilimanjaro juures asunud Meru mäe jalamile, kus olid aastaid varem tapetud Oviir ja Segebrok. 8365-liikmelise Waarusha kommuuni juurde rajati koos Luteri keskus. Karl Luckini eestvedamisel ehitati piirkonda esimene kirik, mis on tänapäevani säilinud ning kasutusel muuseumina.

Karl Luckin õpetas kohalikele puutööd, andis algharidust ning leidis võimaluse neile ka orel ehitada. Lisaks tegeles ta aafriklaste eluolu, etnograafiliste esemete, sealsete loomade ja looduse sihipärase fotografeerimisega. Selline kirg oli ilmselt pärit vend Johannes Luckinilt, kes kodusel Kaagjärvel koolmeistri ameti kõrvalt ka külafotograafina leiba teenis.

1908. aastal koju tagasi jõudes esitas ta kodustele värvitud klaaspositiive koos põnevate jutustustega. 1910. aastal naasis Karl misjonärina Aafrikasse.

Tänapäeval hoiustatakse Karl ja Johannes Luckini fotonegatiive Tallinna Linnamuuseumi Fotomuuseumis.

Viited
------

1. ↑
2. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 2. november 2011. Vaadatud 3. mail 2010.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
3. 1 2  Tooming, Peeter. Ikka fotost. Eesti Raamat, 1995.
4. 1 2  IBIDEM
5. 1 2  Tooming, Peeter. Foto! Foto? Foto... Eesti Raamat, Tallinn 1983.
6. ↑
7. 1 2  Tooming, Peeter. Tähelepanu, pildistan! Eesti foto minevikust 1840-1940. Kunst, 1986.
**Derek Bickerton** (25. märts 1926 – 5. märts 2018) oli USA keeleteadlane. Ta oli Hawaii Ülikooli emeriitprofessor. 

Tuginedes oma uurimistööle Guyana ja Hawaii kreoolkeelte alal, on ta esitanud teooriaid keele päritolu ja inimese keelelise arengu kohta. 

Raamatus "Roots of Language" püüdis ta vastata küsimustele, kuidas on tekkinud kreoolkeeled, kuidas lapsed keelt omandavad ja kuidas tekkis inimese keelevõime.

Raamatus "Language and Species" pakub ta neile küsimustele vastuse, mille kohaselt keele päritolu on tagasi viidav representatsioonisüsteemide ja sümbolilise mõtlemise arengule, millele hiljem lisandus formaalse süntaksi kujunemine. Vaimsetest mudelid allusid rööbiti arenevate algeliste kommunikatsioonivõimete toel kultuurilisele evolutsioonile. 

William Calviniga kahasse kirjutatud raamatus "Lingua ex Machina: Reconciling Darwin and Chomsky with the Human Brain" on võetud arvesse ka sümbolilise representatsiooni bioloogilisi aluseid ning nende mõju aju evolutsioonile.

Isiklikku
---------

Kunstnik Ashley Bickerton on Derek Bickertoni poeg.

Välislingid
-----------

* Lühike enesekirjeldus
Georges-Louis Leclerc, krahv de Buffon, kunstnik François-Hubert Drouais' maalitud portreel
**Georges-Louis Leclerc de Buffon** (7. september 1707, Montbard, Burgundia, Prantsusmaa – 16. aprill 1788, Pariis, Prantsusmaa) oli prantsuse loodusteadlane, matemaatik, kosmoloog ja entsüklopedist.

Tema teosed mõjutasid kaht järgnenud loodusteadlaste põlvkonda, kelle seas olid Jean-Baptiste Lamarck ja Georges Cuvier. Buffon avaldas oma eluajal 36-köitelise kvartköites "Loodusloo" (*Histoire Naturelle*), millele järgnesid kahe aastakümne vältel postuumsed lisaköited tema raamatumärkmete ja muude uurimuste põhjal.

Teadusloolane Ernst Mayr kirjutas: "Buffon oli tõepoolest isaks kogu loodusloolisele mõttele, mis 18. sajandi teisel poolel ilmavalgust nägi."

Buffon tegutses intendandi, tänapäeva mõistes direktorina Kuninga Aias (Jardin du Roi), mida tänapäeval nimetatakse Taimeaiaks ehk botaanikaaiaks (Jardin des Plantes).

Viited
------

1. ↑  Farber, Paul. 2000. *Finding Order in Nature*. Baltimore: Johns Hopkins University Press, lk 14
2. ↑  Mayr, Ernst 1981. *The Growth of Biological Thought*. Cambridge: Harvard. p 330

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Georges-Louis Leclerc de Buffon** |
Derbyshire'i sõsarlaeva Kowloon Bridge'i mudel
**Derbyshire** oli Suurbritannia puistlastilaev, mis ehitati aastatel 1975–1976. 

Laeva kodusadamaks oli registreeritud Liverpool. Alus kuulus Briti ettevõttele Bibby Line. 

11. juulil 1980 väljus Derbyshire Kanadast Sept-Îlesi linnast Jaapani suunas, lastiks 157 446 tonni rauamaaki. 

Ligi 300 m pikkune ja 91,655-tonnine alus uppus ootamatult 9. septembril 1980 Jaapanist lõunas orkaani tagajärjel. 

Uppumine toimus nii kiiresti, et ei jõutud saata isegi hädasignaali. Kõik pardal olnud 42 meeskonnaliiget ja kahe meeskonnaliikme abikaasad hukkusid.

2000. aastal lõppenud uurimine tuvastas, et ülitugeva tormi käigus tungis vesi mitme päeva jooksul märkamatult läbi vööris asuvate ventilatsiooniavade laeva sisemusse, põhjustades vööri vajumise järjest sügavamale lainetesse. Eelneva tulemusel hakkasid hiidlained järjest intensiivsemalt langema vööritekile, põhjustades ahelreaktsioonina vööriluukide avanemise ja sellest lähtuvalt ka laeva sisemuse veega täitumise. Derbyshire uppus umbes kahe minutiga.

Laevavrakk leiti 1994. aasta juunis 4 km sügavuselt.

Viited
------

1. ↑  "The sinking of MV Derbyshire". *National Museums Liverpool*. Vaadatud 9. mail 2021.
2. ↑  "Derbyshire crew cleared of blame". *BBC News*. Vaadatud 9. mail 2021.
Igor Moissejev (2006)
Igor Moissejev Suure Teatri laval (1932)
**Igor Aleksandrovitš Moissejev** (vene keeles Игорь Александрович Моисеев; 21. jaanuar (vkj 8. jaanuar) 1906 Kiiev, Kiievi kubermang – 2. november 2007 Moskva) oli prantsuse ja rumeenia juurtega Nõukogude Liidu ja Venemaa balletitantsija, koreograaf ja rahvatantsuansambli juht. Elas 101-aastaseks.

Loomekarjäär
------------

Igor Moissejev lõpetas 1924. aastal Moskvas Suure Teatri Balletikooli. Aastatel 1924–1939 oli ta Moskva Suure Teatri balletiartist (solist alates 1931. aastast). Ballettmeistrina tegutses alates 1931. aastast. 1930 aastatel oli ka Moskvas Punasel väljakul korraldatud kehakultuurlaste paraadide lavastajaid. 

1937. aastal lõi Moissejev valitsuse heakskiidul riigis esimese professionaalse rahvatantsuansambli (tänapäeval Igor Moissejevi Riiklik Akadeemiline Rahvatantsuansambel) ja oli selle eesotsas kunstiline juhina kuni oma elu lõpuni.

Tunnustus
---------

* 1942 – Vene NFSV teeneline kunstnik
* 1944 – Vene NFSV rahvakunstnik
* 1950 – Moldaavia NSV teeneline kunstnik
* 1953 – NSV Liidu rahvakunstnik
* 1976 – Kirgiisi NSV teeneline kunstnik
* 1976 – sotsialistliku töö kangelane
* 1999 – Ukraina orden Teenete eest, 3 järk
* 2006 – Vürst Jaroslav Targa V järgu orden

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Igor Moissejev** |
**UUCP** ehk **Unix-to-Unix Copy Protocol** (vaba tõlge 'Unixist Unixisse kopeerimise protokoll') on protokoll, mis on mõeldud Unixi ja Unixi-laadsete operatsioonisüsteemidega arvutite andmevahetuseks. Eelkõige on seda protokolli kasutatud e-kirjade ja uudisegruppide jutulõimekirjade liigutamiseks. 

Algselt kirjutas UUCP Mike Lesk firmas AT&T Bell Laboratories. 1978. aastaks oli see kasutusel 82 UNIXiga arvutis Belli süsteemis, peamiselt tarkvara jagamiseks. See lasti turule 1979. aastal Unixi 7. versiooni osana. Algse UUCP kirjutasid ümber AT&T uurijad Peter Honeyman, David A. Nowitz ja Brian E. Redman. Toda versiooni nimetatakse HDB või HoneyDanBer uucp'ks. Hiljem seda laiendati, parandati vead ja nimetati see ümber BNU UUCP-ks ("Basic Network Utilities UUCP").

Tänapäeval kasutatakse UUCP-d harva sissehelistamisega ühendustes, kuid vahel ka TCP/IP-s. Üks näide praegusest UUCP-kasutusest on jaekaubanduses, kus Epicor CRS Retail Systems tarvitab seda batch-failide edastamiseks korporatiivse süsteemi ja poesüsteemide vahel üle TCP- ja sissehelistamisühenduste SCO OpenServeri, Linuxi versiooni Red Hat ning Microsoft Windowsi all (Cygwiniga). 2006. aasta alguses kasutas UUCP-d 1500-2000 süsteemi 60 ettevõttes. UUCP pikaealisuse põhjused on selle madalad või nullkulud, ulatuslik logimine ja hea veataluvus sissehelistamisühenduse korral.

Unixis ja sarnastes operatsioonisüsteemides on protokolli kasutamiseks käsk **uucp** (lühend ingliskeelsest mõistest ***U**nix to **U**nix **C**o**p**y* ehk Unixist Unixisse kopeerimine).
**Rainbow** (ka **Ritchie Blackmore's Rainbow**) on Suurbritannia rokkansambel, mille asutas 1975. aastal kitarrist Ritchie Blackmore.

Algselt koosnes ansambel Ronnie James Dio juhitud endise ansambli Elf liikmetest, kuid pärast ansambli debüütalbumi "Ritchie Blackmore's Rainbow" ilmumist 1975. aastal vallandas Blackmore taustaliikmed ja jätkas tegevust Dioga. Dio salvestas Rainbow'ga veel kaks stuudioalbumit – "Rising" (1976) ja "Long Live Rock 'n' Roll" (1977) –, misjärel liitus 1979. aastal Black Sabbathiga.

Algusaastatel viljeles Rainbow peamiselt neoklassikalist *metal*'it ja laulud olid sageli müstilise sisuga. Pärast Dio lahkumist võttis ansambel rohkem poprokile orienteeritud suuna. 1979. aastal liitusid ansambliga laulja Graham Bonnet, klahvpillimängija Don Airey ja endine Deep Purple'i basskitarrist Roger Glover. Samal aastal andis ansambel välja oma neljanda stuudioalbumi "Down to Earth", millelt pärinev "Since You Been Gone" sai ansambli esimeseks hittsingliks (Suurbritannias #6). 1980. aastate alguses jätkus ansambli edu albumitega "Difficult to Cure" (1981), "Straight Between the Eyes" (1982) ja "Bent Out of Shape" (1983). 1984. aastal läks ansambel laiali, kuid 1993. aastal moodustas Blackmore selle uue koosseisuga uuesti. 1995. aastal anti välja kaheksa ja seni viimane stuudioalbum "Stranger in Us All". Seejärel keskendus Blackmore roki asemel põhiliselt renessansist ja keskajast mõjutatud muusikale. 1997. aastal läks ansambel teist korda laiali, kuid alates 2015. aastast on aeg-ajalt kontserte antud.

Ansambli tegevusaja jooksul on selle ainus püsiv liige olnud Blackmore. Pärast Bonnetit täitsid ansambli solisti kohta Joe Lynn Turner ja Doogie White. Ansambli praeguse koosseisu moodustavad lisaks Blackmore'ile laulja Ronnie Romero, taustalaulja Candice Night, klahvpillimängija Jens Johansson, basskitarrist Bob Curiano ja trummar David Keith.

Diskograafia
------------

* "Ritchie Blackmore's Rainbow" (1975)
* "Rising" (1976)
* "On Stage" (kontsertalbum; 1977)
* "Long Live Rock 'n' Roll" (1978)
* "Down to Earth" (1979)
* "Difficult to Cure" (1981)
* "Straight Between the Eyes" (1982)
* "Bent Out of Shape" (1983)
* "Stranger in Us All" (1995)
**"Ubavoj nam Crnoj Gori"** oli Montenegro Kuningriigi ametlik riigihümn.

Selle sõnade autor on Jovan Sundečić ja lõpliku muusikalise kuju andis sellele Jovo Ivanišević. 

Hümn võeti kasutusele 1870. aastal. Esiettekanne oli 17. oktoobril 1870 Cetinje lugemissaalis. 

**Убавој нам Црној Гори**

Убавој нам Црној Гори с поноситим брдима,  

Отаџбини што не двори, коју нашим мишицама  

Ми бранимо и држимо презирући невољу, -  

Добри Боже, сви Т' молимо: живи Књаза Николу!  

Здрава, срећна, моћна, славна, - обћем врагу на ужас,  

Врлим претцим' у свем равна, свом народу на украс;  

Добрим блага, злијем строга; крста, дома, слободе  

Заштитника ревноснога, - храни нам Га, Господе!  

Од коварства и напасти чувај Њег' и Његов Дом;  

Који сније Њем' пропасти - нека буде пропаст том!  

А коју му вјеру крши, - правда тог укротила,  

Крјепки Боже, све растр'си што нам злоба ротила.  

Куд Он с нама, свуд' ми с Њиме крв смо љеват готови  

за Њ' за вјеру, наше име и за браћу у окови!  

Томе ћемо свету дугу одзивати се сваки час, -  

Боже, свеј нам буд'у у кругу, благосиљај Њег' и нас!
Raimund von Zur-Mühlen u. 1899
**Raimund von zur Mühlen** (10. november 1854 Uusna mõis – 11. detsember 1931 Wiston, Inglismaa) oli baltisaksa tenor ja lauluõpetaja.

Ta oli Auguste Hohenschildti, Felix Schmidti, Adolf Schulze, Julius Stockhauseni ja Clara Schumanni õpilane. 

Esimese esinemise tegi 1878. aastal Riias, koos samuti Viljandimaalt pärit Hans Schmidtiga.

Tema õpilased olid Lula Mysz-Gmeiner (kes õpetas Elisabeth Schwarzkopfi), Mark Raphael, Hans Lissman, Eva Jekelius-Lissman, Rose Walter, Eide Norena, Martha Lipton, Georg A. Walter, Fanny Opfer, Hermann Weissenborn ja paljud teised.

Sugupuu
-------


|  |
| --- |
|  **Raimund von zur Mühleni esivanemad**  |
| **Raimund von zur Mühlen** | Hermann Kaspar von zur Mühlen | Kaspar von zur Mühlen | Hermann Johann von zur Mühlen |
| Justina Charlotte von Wehren |
| Charlotta Katharina von Vogdt | Johann Gottfried von Vogdt |
| Friederika Christina von Schwaan |
| Johanna von Holst | Leopold von Holst | ... |
| ... |
| Johanna Edle von Essen | ... |
| ... |

Vaata ka
--------

* Zur Mühlen

Välislingid
-----------

* Biograafia (saksa keeles)
* Väljavõte Liivimaa rüütelkonna genealoogilisest käsiraamatust, 1 osa, 1 köide: Görlitz 1929, lk. 267
**Joseph Campbell** (26. märts 1904 – 30. oktoober 1987) oli Ameerika õpetlane, kirjanik ja kõnemees. Ta on peamiselt tuntud oma võrdleva mütoloogia ja võrdleva usundiloo alaste tööde poolest.

Joseph Campbell sündis New Yorgis. Pärast Buffalo Billi Metsiku Lääne etenduse külastamist lapsena tekkis tal huvi Ameerika põlisrahvaste folkloori vastu ning ta luges läbi kogu kirjanduse, mis kohalikus raamatukogus nende kohta leidus. Ta sai bakalaureusekraadi keskaegses kirjanduses ning magistrikraadi Inglise kirjanduses Columbia ülikoolist. Ta õppis mõnda aega ka Pariisis ja Münchenis. Aastatel 1934–1972 õpetas ta Sarah Lawrence College'i kirjanduse osakonnas Yonkersis. Aastatel 1956–1973 oli ta külalislektor Foreign Service Institute'is.

Campbelli peateos on "Tuhandenäoline kangelane".

Tunnustus
---------

* 1973 – valiti Ameerika Kunstide ja Kirjanduse Akadeemia tegevliikmeks

Vaata ka
--------

* monomüüt

Välislingid
-----------

* Joseph Campbell Foundation
	+ Biograafia
	+ Bibliograafia
* Biograafia Author's Calendaris
**Rain Kärner** (sündinud 21. jaanuaril 1991) on eesti korvpallur. 

Ta kuulus hooaegadel 2006/07 ja 2008/09 Eesti noortekoondisse. Veel on mänginud KK Pärnu, Märjamaa Sk, KK Pärnu-Jaagupi noortevõistkondades ja EYBL-s ka KK Raplas. Ta alustas oma korvpalluriteed Pärnu-Jaagupis ja tema esimene treener oli Priit Pihelgas. 

2009/10 hooaeg lõppes Rain Kärneri enda jaoks statistiliselt päris edukalt, ta suutis peaaegu kõiki oma näitajaid kahekordistada. Keskmiselt siis G4S Eesti Korvpalli Meistriliigas 27.87 minutit/keskmiselt 8.44 p, 3.68 lp, 1.84 rs, 2.04 vl, 2,64 pk. Kindlasti võib välja tuua vaheltlõiked, millega ta oli liiga statistikatabelis kuues mängija. 

Pärast 2010/11 hooaega, mille jooksul Rain Kärner mängis 32 mängu ja sai platsil olla keskmiselt mängus 31.49 minutit, särasid tema statistika lehel hooaja lõppedes järgmised statistilised numbrid. Hooaja keskmised olid siis 8.81 p, 3.38 lp, 2.34 rs, 2.09 vl, 3.25 pk. Vaheltlõigetega hoidis ta tabelis viiendat kohta, millega oli ta meeskonna parim.
Kärner on esindanud Eestit ka U16- ja U18-koondises. Aastal 2011 oli ta Eesti U20-koondise kandidaat.

Välislingid
-----------

* Rain Kärneri andmed Eesti Korvpalliliidu lehel
**Lamberti pind** on perfektselt valgust ja energiat hajutav pind. Sealt tulev heledus (sära) on konstantne igast vaadatavast küljest kooskõlas Lamberti koosinusseadusega. Kuna inimene hindab ainult heledust oma silmadega, näib selline Lamberti materjal vaatesuunast olenemata olevat sama ere. Lamberti pinna tähendus tuleneb Šveitsi polümaadi Johann Heinrich Lamberti perfektse hajumise teooriast, mida nimetatakse Lamberti koosinusseaduseks ehk Lamberti seaduseks.

Matemaatiline kirjeldus
-----------------------

Võimalik {\displaystyle \theta } nurk vastu normaalset pinda ja {\displaystyle A} suuruse, siis on kiirgusintensiivsus {\displaystyle I(\theta )}proportsionaalsed nurga ja pinna koosinusega:

{\displaystyle I(\theta )\sim A\cos(\theta )}
Kiirgustugevuse ja vähendatud ala (projitseeritud vaatlussuunas), proportsionaalsuse tegur on konstantne valgusvihu tihedus {\displaystyle L} piirkonnas:

{\displaystyle L={\frac {I(\theta )}{A\cos(\theta )}}}

Näited
------

Tegelikult ei ole ühtegi materjali, mis vastab täpselt Lamberti seadusele. Eelkõige on iga pinna valgustihedusel suunav sõltuvus ja see muutub siis, kui suund, millest pind valgustatud on, muutub. Isegi mõõteriistade kalibreerimiseks kasutatavaid normaale saab Lamberti seadustega teatavates peegeldussuundades ja lainepikkuse vahemikes hästi kirjeldada. Lainepikkustel väljaspool nähtavat spektraalvahemikku ja peegeldus- või valgustussuundades, mis on üle 10° vertikaalsed, võivad Lamberti seadusele esineda mitmed 100% kõrvalekalded isegi normaalsetes tingimustes. 

Lamberti pinnaga võrreldavaid materjale, mis tunduvad peaaegu sama eredad inimese silma kõigis vaatlussuundades:

* Spectralon – kõige lähedasem Lamberti pinnale
* Mattpaber
* Difuusor/piimaklaas
* Valgust kiirgavate dioodide heitleespind

Viited
------

* Pedrotti & Pedrotti (1993). *Introduction to Optics*. Prentice Hall. ISBN 0135015456.
* Koppal S.J. (2014) Lambertian Reflectance. In: Ikeuchi K. (eds) Computer Vision. Springer, Boston, MA.
**Lamborghini Espada** [lamborg'iini esp'aada] on Gran Turismo klassi sportauto, mida Itaalia autotootja Lamborghini tootis aastail 1968–1978.

Auto baseerus Lamborghini Marzalil, mida esitleti 1967. aasta Genfi autonäitusel. Espada eesmärgiks oli täita tühimik Lamborghini mudelivalikus, kust seni puudus neljakohaline auto. Kokku valmistati 1217 Espadat.

Auto disaineriks oli Marcello Gandini Bertone disainistuudiost. *Espada* tähendab hispaania keeles mõõka, mida kasutatakse härjavõitluses härgade tapmiseks.

Algselt paigaldati Espadale neljaliitrine V12-mootor võimsusega 325 hj (242 kw), täielikult sõltumatu vedrustus ja neli ketaspidurit. Enamik autosid oli manuaalkäigukastiga.

Kümne tootmisaasta jooksul toodeti kolme Espada mudelit: S1 (1968–1970), S2 (1970–1972), S3 (1972–1978). Igal uuel mudelil oli mõnevõrra võimsam mootor kui eelmisel. Auto väliskujus esines vaid väiksemaid uuendusi, kuid auto interjööri muudeti iga uue mudeli puhul tugevasti.

Mõni aeg enne tootmise lõpetamist töötas Bertone välja ka neljaukselise mudeli, kuid see ei jõudnud tootmisse.

1999. aastal töötati Espada uue versiooni kallal, kuid kuna samal ajal tegeleti ka Lamborghini Diablole järglase loomisega, jäi asi katki.

* Lamborghini Espada
* 
* 
* 
* 
*
Joseph Bodin de Boismortier
**Joseph Bodin de Boismortier** (23. detsember 1689 Thionville – 28. oktoober 1755 Roissy-en-Brie) oli prantsuse barokkhelilooja.

Ta sündis Lotringis Metzi lähedal. Tema isa oli algul sõjaväelane, pärast kondiiter. Muusikalise hariduse sai ta sel ajal hästituntud motettide heliloojalt Joseph Valette de Montignylt. Kui Montingy kolis Perpingnani, siis järgnesid Boismortier'd talle 1713. Seal sai Boismortier tööd kuninglikus tubakakontrolliametis. Ta abiellus 1720 rikka kullassepa tütre Marie Valette'iga, kes oli tema õpetaja sugulane.

1724 asus Boismortier oma naisega Pariisi elama. Seal algas tema viljakas heliloojakarjäär. Ta kirjutas muusikat paljudele muusikainstrumentidele ja häältele. 1747. aastaks oli ta avaldanud juba üle saja mitmesuguse teose. Tema muusika oli väga populaarne ja tegi ta rikkaks patroonide abitagi. Ta oli esimene prantsuse helilooja, kes suutis end omaenese heliloominguga ära elatada. 1753 lõpetas ta aktiivse loomingu ja suri paar aastat hiljem.

Boismortier oli esimene prantslane, kes lõi instrumentaalkontserte. Seni olid seda teinud peamiselt itaallased. Boismortier kirjutas 6 kontserti 5 flöödile. Hiljem kirjutas ta kontserte teistelegi instrumentidele, näiteks 1729 valmisid tal instrumentaalkontserdid tšellole, *viola la gamba*'le ja fagotile. Kõige suurem osa tema muusikast on siiski mõeldud flöödile.
Carmelo Bossi (1960)

| Medalikohad |
| --- |
| Itaalia esindaja |
|  Olümpiamängud |
| Teine koht | 1960 | Pool-raskekaal |
| Euroopa meistrivõistlused |
| Teine koht | 1959 | II kerge-keskkaal |

**Carmelo Bossi** (15. oktoober 1939 Milano – 23. märts 2014) oli Itaalia poksija.

Bossi sai poolraskekaalus (kuni 81 kg) 1960. aasta Rooma olümpiamängude poksivõistlustel hõbemedali, kaotades finaalis kuldmedali- ja olümpiavõitjale Wilbert McClure'ile (USA).

Bossi sai II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) 13. Euroopa meistrivõistlustel (Luzern, 1959) hõbemedali, kaotades finaalis kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Leszek Drogoszile (Poola). 

Bossi poksis märtsist 1961 kuni oktoobrini 1971 elukutselisena. Ta osales kokku 51 kohtumisel ning võitis neist 40 (neist 10 nokaudiga), kaotas 8 (neist 2 nokaudiga) ja viigistas 3 kohtumist. Ta oli elukutseliste Itaalia ning erinevate kaalukategooriate ja poksiorganisatsioonide Euroopa ja maailmameister.

Viited
------

1. ↑  17. suveolümpiamängude poksivõistlus. Rooma 1960. Tulemused inglise keeles
2. ↑  13. Euroopa meistrivõistlused poksis. Luzern 1959. Tulemused inglise keeles

Välislingid
-----------

* Carmelo Bossi veebisaidil Olympedia Muuda Vikiandmetes
* Carmelo Bossi saidil BoxRec
Lamba tükid.
**Lambaliha** on kodulamba liha, mida tarvitatakse kulinaarias.

Lambalihal on tähtis roll Kaukaasia, Kesk-Aasia ja Araabia köögis. 21. sajandil süüakse kõige rohkem lambaliha Pärsia lahe äärsetes riikides, Uus-Meremaal, Austraalias, Kreekas, Uruguays, Suurbritannias ja Iirimaal. Neis maades süüakse 3–18 kilo liha inimese kohta aastas. Lambaliha on populaarne ka Prantsusmaal, Aafrikas (eriti Maghribis), Kariibi mere saartel, Lähis-Idas, Indias ja mõnes Hiina piirkonnas. Sageli tuleneb see lambakasvatustraditsioonist. Samas tarvitab keskmine USA elanik lambaliha aastas vaid pool kilo või vähem; selle asemel süüakse aastas keskmiselt 22 kilo sea- ja 29 kilo veiseliha.

Eriti just neis riikides võidakse levinud või traditsioonilisi toite valmistada rupskitest. Mitmel pool maailmas peetakse lamba munandeid delikatessiks. Üks tavatumaid toite on šoti rahvusroog *haggis*: lamba siseelundid küpsetatakse koos kaerakruupide ja hakitud sibulatega lambamaos. Norra rahvustoitude hulka kuulub lambapeast valmistatud *smalahove*. Traditsiooniliselt valmistatakse ka Kesk-Aasias, Kaukaasias ning Lähis-Idas populaarset pilaffi ja šašlõkki just lambalihast.

Eestis tarvitatakse lambaliha toiduks suhteliselt vähe, kuid tänapäevases eesti köögis pole see siiski tundmatu. Paljud võõrastavad lambaliha nn lanoliinimaitse pärast, mis tuleneb lammaste valest toidust ja valmistusviisist. Enamasti lambaliha küpsetatakse või hautatakse, Eestis seda tavaliselt ei keedeta.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Lambaliha** |
**Carmel-by-the-Sea** (sageli lihtsalt **Carmel**) on linn USA-s California osariigis Monterey maakonnas. See asub Vaikse ookeani ääres Monterey poolsaarel San Franciscost umbes 190 km lõunas ja Montereyst 5 km lõunas.

Elanike arv on 2020. aasta rahvaloenduse seisuga 3220. Aastal 2010 oli elanikke 3722.

Linnaõigused sai Carmel-by-the-Sea 31. oktoobril 1916.

Carmel-by-the-Seas valitseb California rannikualadele iseloomulik jahedate suvedega lähistroopiline vahemereline kliima. Keskmine õhutemperatuur on jaanuaris 6−15°C, juulis 15−21 °C. Sajab 517 mm aastas. Sademeid langeb peamiselt oktoobrist aprillini. Suvekuudel sajab harva. Suved on sageli pilvised.

Linn on tuntud oma looduskauni maastiku ja rikka kultuuriajaloo poolest. 1910. aastal kirjutati, et 60% linna hoonetest olid ehitanud inimesed, kelle töö oli seotud esteetilise kunstiga. Linnas on elanud palju kultuuriinimesi, näiteks kirjanik Jack London ja fotograaf Edward Weston. Paljud linna volikokku valitud esindajad on olnud seotud kunstiloomega, samuti on Carmel-by-the-Sea linnapeade seas olnud palju kunstnikke ja luuletajaid. Aastatel 1986–1988 oli Carmel-by-the-Sea linnapea filminäitleja ja -lavastaja Clint Eastwood.

1910. aastal avati Carmel-by-the-Seas esimene Kaljumäestikust läänes paiknev vabaõhuteater Forest Theater.

1935. aastast peetakse Carmel-by-the-Seas Johann Sebastian Bachi muusikafestivali.

Viited
------

1. ↑  2020 United States Census, vaadatud 1.01.2022.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Carmel-by-the-Sea** |

* Koduleht
* Carmel-by-the-Sea turismileht
**Joseph Michael Acaba** (sündinud 17. mail 1967) on Ameerika Ühendriikide õpetaja, hüdrogeoloog ja NASA astronaut.

1990. aastal sai Acaba California Ülikoolist bakalaureusekraadi geoloogia erialal ning 1992. samal erialal magistrikraadi Arizona Ülikoolist. Acaba oli kaks aastat Rahukorpuse vabatahtlik, õpetades aastatel 1994-1996 Dominikaani Vabariigis. Ta on aasta töötanud ka matemaatikaõpetajana. 2004. aastal valiti ta NASA astronaudiks, olles esimene Puerto Rico juurtega astronaut.

Acaba esimene missioon oli Space Shuttle'i programmi STS-119, mis startis 2009. aastal ja viis Rahvusvahelisse Kosmosejaama (ISS) viimase komplekti päikesepaneele. Maist kuni septembrini 2012 oli ta ISS-i 31. ja 32. ekspeditsiooni liige ja 2017. aastal 53. ja 54. ekspeditsiooni liige.

Viited
------

1. ↑  [peacecorps.gov/news/library/astronaut-and-returned-peace-corps-volunteer-joe-acaba-speaks-students-space "Astronaut and returned Peace Corps volunteer Joe Acaba speaks with students from space"]. *Peace Corps*. Vaadatud 8. juuni 2020. `{{netiviide}}`: kontrolli parameetri `|url=` väärtust (juhend)
2. ↑  "Joseph M. Acaba NASA Astronaut". *NASA*. Vaadatud 8. juuni 2020.
**Tallinna Tehnikaülikooli infotehnoloogia teaduskond** on Tallinna Tehnikaülikooli teaduskond, mis tegeleb info- ja kommunikatsioonitehnoloogia õpetamisega ning uurimistööga nendes valdkondades. 

Teaduskond asub Tallinnas aadressil Akadeemia tee 15a ning selle dekaan on professor Gert Jervan.

Teaduskonna struktuur
---------------------

### Arvutisüsteemide instituut

Arvutitehnika instituudi eekäija elektronarvutite kateeder loodi 1966.aastal.
Arvutisüsteemide instituut loodi 01. jaanuaril 2017 TTÜ struktuurireformi raames endiste Arvutitehnika instituudi, Automaatikainstituudi automaatjuhtimise teaduslabori ja Biorobootika keskuse baasil ja on üks neljast instituudist Infotehnoloogia teaduskonnas.

### Tarkvarateaduse instituut

### Tervisetehnoloogiate instituut

### Thomas Johann Seebecki elektroonikainstituut

 *Pikemalt artiklis Thomas Johann Seebecki elektroonikainstituut*
### IT kolledž

 *Pikemalt artiklis Tallinna Tehnikaülikooli IT Kolledž*

Viited
------

1. ↑  TTÜ Arvutitehnika instituut
2. ↑  TTÜ Arvutisüsteemide instituut

Välislingid
-----------

* Infotehnoloogia teaduskonna koduleht
**Hiis** oli usuühing (koguduste liit), mis 1930. aastatel koondas enamikku Eesti aktiivseid taarausulisi. 

Taarausuliste liikumise tuumik kujunes 1920. aastate algul Tallinnas. Algselt oli selle juht Aleksander Põrk, kes hiljem jäi liikumisest kõrvale. Esimene taaralaste nime all kokkusaamine toimus mais 1925 ühe hilisema peaideoloogi Kustas Utuste juhtimisel. Usuühing "Hiis" loodi 1930. aastal, kuid kinnitati ametivõimude poolt alles 3. juulil 1931. Usuküsimusi korraldas üheksa eluks ajaks valitud askot, kes moodustasid Tarkade Nõukogu. Muud juhtorganid sarnanesid teiste ühingute omadega.

1930–1933 ilmus neli numbrit ajakirja Hiis, milles avaldati liikumise põhiseisukohad. Majandusraskuste tõttu asendati ajakiri 1934. aastal käsilevikulise ringkirjaga Hiie Teated. Ajakiri Vaimne Vabadusvõitlus ilmus 1939–1940 ja sisaldas peamiselt poleemikat kristluse ja selle mõjude üle.

Liikumise peaeesmärk oli rahvusliku maailmavaate levitamine ning võõrmõjude väljajuurimine eestlaste mõttemaailmast. Töötati välja uus ajaarvamine, kalender ja tähtpäevastik ning abiellumis-, pühitsus- ja matuseriitused (taiad). Toetati mitmeid riiklikke üritusi (nt nimede eestistamist).

Taaralaste tähtsaima püha – jüripäeva kui kunagise vabadusvõitluse ühe tähtsündmuse ja seega vabaduspüha tähistamisega oli seotud mälestushiie rajamine Sõjamäele. Projektivõistlus korraldati 1932, töid alustati 1933, projekti koostas 1934. aastal arhitekt Johann Ostrat. Hiis oli 1940. aastal pooleli, enamiku tehtust hävitasid II maailmasõda ja 1950–1960. aastatel rajatud tööstusettevõtted. Tänapäeval on osa sellest teostatud Jüriöö pargina.

Liikumine laienes ka Tallinnast väljapoole – 1938–1940 asutati iseseisvad hiied Harju- ja Võrumaal. Tallinna hiies oli 1940. aastal üle 500 liikme, mujal Eestis oli neid ca 200. 1930. aastate II poolel kavandati taarausuliste kalmistu rajamist Rahumäe kalmistu idaossa.

Nõukogude võim saatis ühingu laiali, kuid usulist tegevust esialgu väga ei piiratud – nt sügisel 1940 maeti taarausu kommete järgi liikumise üks peaideolooge Maarda Lepp-Utuste; seejärel tegutsemine soikus ning hiljem represseeriti enamikku üksikliikmeid.

Hiit on 1960. aastate lõpul püüdnud taastada Läänes elavad taaralased. Viimane iseseisvusaegne asko Hengo Tulnola maeti jaanuaris 1986 Rahumäe kalmistule, matusetaia viis läbi pühitsetud taaralane Jüri-Rajur Liivak. Praegu tegutsevad taaralased läbi Taarausuliste ja Maausuliste Maavalla Koja.

Vaata ka
--------

* Jaan Org

Kirjandus
---------

* Küllo Arjakas. "Taaralastest ja Kustas Utuste kirjakogust". Looming 7, 1987
* Kaupo Deemant. "Taarausulistest". Edasi, 30. aprill 1988; 7. mai 1988
* Robert Treufeldt. "Hiis". // Entsüklopeedia Tallinn 1 (A-M). Eesti Entsüklopeediakirjastus. Tallinn 2004. Lk 120
**Mõõteelektroonika õppetool** oli õppetool Tallinna Tehnikaülikooli Elektroonikainstituudis.

Õppetool ja professuur moodustati TTÜ reformi käigus 1992. aastal Mõõtesüsteemide labori baasil. 

Mõõteelektroonika õppetooli loojaks ja esimeseks juhatajaks oli mõõteelektroonika professor Mart Min. Tema järel sai õppetooli hoidjaks vanemteadur Toomas Parve.

Õppetool teostas õppetööd mõõteelektroonikaga (*electronic measurements, Messelektronik*) ja biomeditsiinielektroonikaga (*biomedical electronics*) seotud ainetes magistri- ja doktoriõppe osas. Õppetooli teadus- ja arendustegevus oli seotud samade valdkondadega, eeskätt signaali sünkroondetekteerimisel põhinevate mõõtevahendite loomisega elektrilise bioimpedantsi mõõtmisel põhinevate meditsiinilise diagnostika vahendite jaoks, kuid ka tehnilise diagnostika jaoks.

Õppetooli koosseisu kuulus **mõõtesüsteemide laboratoorium**, mis tegeles õppe- ja teadustööga mõõtesüsteemide alal. Laboratooriumi juhataja oli Aivar Usk. Laboratooriumis lasti käiku üks esimesi üle Interneti toimivaid välisõhu temperatuuri pideva mõõtmise süsteeme Eestis - temperatuuriserver, mis toimis pikka aega (üle 10 aasta). 

Õppetöö osas oldi Eestis esimeste hulgas üle Interneti teostatavate laboratoorsete tööde osas.

Õppetool suleti seoses Elektroonikainstituudi poolt teostatava õppetöö korraldamise üleviimisega ühte Kognitiivse elektroonika õppetooli. Õppetooli uurimisgruppide ja mõõtesüsteemide laboratooriumi baasil moodustati Siduselektroonika uurimislaboratoorium.
  

Märkus:  

Lühiajaliselt kandis üksus ka nimetust Rakenduselektroonika õppetool, mida ei maksa aga segamini ajada varasema Rakenduselektroonika õppetooliga.
Carlos Montoya, 1954
**Carlos Montoya** (13. detsember 1903 Madrid, Hispaania – 3. märts 1993 New Yorgi osariik) oli silmapaistev flamenkokitarrist, populaarse tänapäevase flamenkostiili looja.

Lapsepõlv ja karjäär
--------------------

Carlos Montoya sündis 13. detsembril 1903 Hispaanias Madridis mustlasperekonnas. Tunnustatud flamenkokitarristi Ramón Montoya sugulasena oli ta justkui sündinud flamenkokitarri mängima. Suurimaks takistuseks flamenkoõpingutel sai aga just tema kuulus onu, kes keeldus Carlosele oma nõkse õpetamast. Carlos hakkas kitarri õppima koos oma emaga ja juuksurist naabriga, kelleks oli Pepe el Barbero (tõlgituna Pepe Juuksur). 14-aastaselt saatis ta kitarril tantsijaid ja lauljaid Madridi kohvikutes.

1920.–1930. aastatel esines ta juba Euroopas, Põhja-Ameerikas ja Aasias. II maailmasõja puhkemine viis ta Ameerika Ühendriikidesse, kus said alguse tema edukaimad aastad muusikuna ning sagedased tuurid tantsijaga La Argentina. II maailmasõja ajal (u 1941. aastal) New Yorki sisseelanuna hakkas ta käima ringreisidel, tuues oma tulise stiili kontserdisaalidesse, ülikoolidesse ja orkestritesse. 

Montoya oli küll aasta läbi ringreisidel, kuid naasis alati jõuluks oma kodumaale Hispaaniasse, et veeta pühad koos perega.

Kitarrimängu stiil
------------------

Montoya mängustiil oli isikupärane. Brook Zerni andmetel olevat ta kord öelnud:

*"Ma ei mängi nii, nagu ma mängin, et publikule meelejärele olla, kuigi see nii on, vähemalt siiani, viiel mandril, ja ükski teine flamenkokitrarrist ei täida kunagi Houston Astrodome'i nii, nagu mina seda olen teinud. Ei, ma mängin nii enda pärast, sest minu jaoks flamenkokitarr just täpselt nii peabki kõlama. Mulle tundub veider, et teadmatu publik sellega nõustub, kuid tõelised flamenko* aficionado*'d on selgelt vastu... aga nii see juba on."*

Tema stiil ei leidnud erilist tunnustust tõsistelt flamenkoõpilastelt, kes lugesid selle vähem hiilgavaks, kui paljud teised stiilid, kaasaarvatud Montoya onu Ramóni oma. Carlose enda lemmikflamenkokitarrist, toetudes Zernile, oli Currito de la Geroma. See, et ta oli *aficionado*'de seas ebapopulaarne kitarrist, võlgneb tõenäoliselt palju asjaolule, et Montoya õppis ebatraditsioonilisel viisil, mis hülgas *compás*'e, mis oli arenenud koos flamenkoga sadade aastate jooksul. Paljud tema tööd ei pea isegi kinni täiuslikust tempost, tõstes ja langetades seda peaaegu pentsikult.
Teda imetleti tema kiirete *picados*'de tõttu ja kahtlemata tõi silmnähtavalt muljetavaldav tempo talle populaarsuse rahvusvahelisel laval, kuid *aficionado*'le pole kiirus midagi ilma *compás*'eta (võte kiirete ja ilusate *falsetta*'de mängimiseks, ilma rütmist või raamistikust välja minemata).

See on tema unikaalne töö, mis eraldas flamenkokitarri ainult tantsijale saateks olemisest ja andis sellele ome elu ja žanri. Tänapäevase flamenko definitsioon on loodud toetudes Carlos Montoya töödele.

Surm
----

Montoya suri flamenkolegendina 89-aastaselt südamerabandusse Long Islandil Wainscotti linnas.
**Lambda-arvutus** (**λ-arvutus**) on formaalne arvutuste esitusviis. Seda kasutatakse matemaatilises loogikas ja funktsionaalprogrammeerimises.

Lambda-termid
-------------

Avaldis λ-arvutuses koosneb kolme tüüpi λ-termidest:

* Muutuja {\displaystyle x} on λ-term.
* Kui {\displaystyle t} on λ-term ja {\displaystyle x} on muutuja, siis {\displaystyle \lambda x.t} on λ-term, mis on **abstraktsioon**.
* Kui {\displaystyle t} ja {\displaystyle s} on λ-termid, siis {\displaystyle ts} on λ-term, mis on **aplikatsioon**.

**Abstraktsioon** on λ-arvutustes funktsiooni kirjeldus kujul {\displaystyle \lambda x.t}, kus {\displaystyle x} on funktsiooni sisend ja {\displaystyle t} avaldis, mida arvutatakse. Näiteks {\displaystyle \lambda x.x+2} tähistab funktsiooni {\displaystyle f(x)=x+2}. Kirjeldatud funktsioon on anonüümne ehk nimetu.

**Aplikatsioon** {\displaystyle ts} tähistab funktsiooni {\displaystyle t} väljakutsumist sisendiga {\displaystyle s}. Näiteks {\displaystyle \lambda x.x+2\,3} tähistab funktsiooni {\displaystyle \lambda x.x+2} väljakutset sisendiga {\displaystyle 3}: {\displaystyle f(x)=x+2=3+2=5}.

Viited
------

1. ↑  Varmo Vene. "Funktsionaalprogrammeerimine – Loengumaterjal" (PDF). Vaadatud 18.02.2015.
Kuul leiduv anortosiit Apollo 15 maandumispaigalt
**Anortosiit** on faneriitne süvakivim, mis koosneb peamiselt plagioklassist.

Rahvusvahelise geoloogiaühingu tardkivimite klassifikatsiooni järgi sisaldab anortosiit kvartsi 0–5% (protsent kvartsi ja päevakivide koguhulgast), päevakividest moodustab plagioklass üle 90% ning värviliste mineraalide sisaldus on alla 10%. Värvilistest mineraalidest on anortosiidi koostises tavalisemad pürokseen, oliviin ja Fe-Ti oksiidid. 

Anortosiit moodustab kooslusi aluseliste süvakivimitega, näiteks gabroga. Et plagioklassi tihedus on raua- ja magneesiumirikastest värvilistest mineraalidest väiksem, on anortosiidi puhul tegemist enamasti kumulaatkivimiga. Erinevalt enamikust kumulaatidest ei ole anortosiiti moodustavad mineraalid vajunud intrusiooni alaossa, vaid vastupidi tõusnud ülespoole, moodustades seal valdavalt plagioklassist koosneva kivimi. Erinevalt enamikust süvakivimeist ei ole anortosiidil vulkaanilist ekvivalenti.

Anortosiit on levinud kivim näiteks Kuul. Kuu mägismaad koosnevadki peamiselt anortosiidist, "mered" aga basaldist.

Vene koolkonna mõjul on mõnede Eesti geoloogide seas siiani levinud anortosiidi nimetamine labradoriidiks. Seda seepärast, et anortosiit koosneb peamiselt mineraal labradorist (plagioklassi number 50–70). Seetõttu arvatakse mõnikord, et ju siis anortosiit koosneb anortiidist (plagioklassi number 90–100), mis aga ei ole tõsi. Anortosiit koosneb peamiselt labradorist, vahel ka oligoklassist, andesiinist ja bütauniidist, kuid otsmisi plagioklassi rühma mineraale anortiiti ja albiiti anortosiit reeglina ei sisalda.
**Lamborghini Urus** on Itaalia sportautotootja Lamborghini poolt toodetav sportlik linnamaastur.

Lamborghini Urus on kergem kui enamik tema konkurente (st BMW X6 M, Bentley Bentayga ja Rolls-Royce Cullinan, kuid mitte kergem Porsche Cayenne'ist) ja kaalub vähem kui 2200 kg peamiselt süsinikkiuga tugevdatud polümeeride laialdase kasutamise tõttu, kuigi see põhineb samal platvormil nagu Audi Q7, Bentley Bentayga, Porsche Cayenne ja Volkswagen Touareg. Lamborghini Urus avalikustati 4. detsembril 2017. a.

Mootori maksimaalne võimsus on 478 kW (650 hj) @6000 p/min ja maksimaalne pöördemoment 850 N⋅m @2250–4500 p/min. Urusel on mootor ees ja nelikvedu. Tippkiirus on 305 km/h (190 miili tunnis), mis teeb sellest ühe maailma kiirema maasturi. 0–100 km/h (62 mph) kiirendab Urus 3,6 sekundiga ja 0–200 km / h (124 mph) 12,8 sekundiga.

Lamborghini on Uruse jaoks välja töötanud maailma suurima süsinikkeraamiliste ketaspidurite komplekti, mille ees on 440 mm (17,32 tolli) kettad ja taga 370 mm (14,57 tolli) kettad, kasutades kümnekolvilisi pidurisadulaid ees ja ühe kolviga sadulaid taga. Uruse nelikveosüsteem saadab tavasõidul 40% mootori pöördemomendist esiratastele ja 60% tagaratastele. Samuti kasutab see pöördemomendi vektoriseerimist, et vajadusel saata 70% ette või 87% taha. Maasturil on ka tagarataste keeramine ja õhkvedrustussüsteem, mis võimaldab maastikul kasutada maksimaalselt 250 mm (9,8 tolli) kliirensit. Maastur on saadaval koos lisavarustusse kuuluva maastikupaketiga, mis sisaldab muudetud eesmisi ja tagumisi kaitseraudu.

Urus on varustatud turbolaaduriga 4,0-liitrise V8-ga (641 hj, pöördemoment 627 naela-jalga), kaheksakäigulise topeltsiduriga automaatkäigukastiga, nelikveoga, 21-tolliste ratastega, süsinik-keraamiliste piduritega, tagatelje veojõu vektorimissüsteemiga ja tagarataste pööramisega. Seestpoolt on Urusega simuleeritud seemisnahast vooder ja nahast istumispinnad. Esiistmetel on 12-suunaline võimsuse reguleerimine, asendimälu ja istmesoojendus. Ja juht saab vaadata 12,3-tollist digitaalset armatuurlauda. Tagaistmeid saab seadistada kas kolme või kahe inimese sportistmeteks ning standardvarustuses on nelja tsooniga automaatne kliimaseade. 

Nagu kõik Lamborghini praegused mudelid, pakub ka Urus valikut sõidurežiime, mis kohandavad vedrustust ja muid auto omadusi, et parandada auto jõudlust valitud sõidutingimustes. Lamborghini Urus pakub valikut Strada (tänav), Sport, Corsa (rada), Terra (maastik), Sabbia (liiv) ja Neve (lumi) sõidurežiimide vahel, kusjuures kolm viimast on saadaval ainult pakutava maastikupaketi puhul. Uruse istekohad on neli kuni viis inimest

Viited
------

1. ↑  "Lamborghini Urus". *Lamborghini*. Vaadatud 3. veebruaril 2021.