recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel on üldmõistest; Tallinna kohviku kohta vaata Kultus (kohvik)* |

---

**Kultus** on üleloomuliku olendi või niisuguse reaalse objekti kummardamine ja austamine, millele omistatakse religioosne või maagiline vägi; mida või keda teenitakse.

Enamasti on tegu erinevate jumala(te) käsitlustega või vaimude (deemonite), surnute (esivanematekultus) ja kuningate (valitsejakultus) austamisega ning sellega seoses olevate tavade ja kommetega.

Antiikajal tähendas kultus maagilisi toiminguid, palvetamist, hümnide laulmist, ohverdamist, tantsimist, mängimist ja midagi sellist, mida tehti kindlal päeval või aastaajal (pidustused).

Kultusepaigad (*loca sacra*) olid kas looduslikud (mäed, aasad, koopad ja allikad) või sellekohased ehitised (tempel), mida rajas ja hoidis korras riik. Neid paiku peeti jumalaile kuuluvaiks ja seega pühaks (*sacrum, fanum)*.

Roomlased eristasid niisuguseid ametlikult pühaks tunnistatud kultusekohti niinimetatud religioosseist kultusepaikadest (*loca religiosa*), nagu era- ja provintside kultusepaigad. Tekkisid ettevalmistatud preesterkonnad, kes juhtisid kultusetalitusi ja hoolitsesid kultusepaikade eest. 

Niisugune preestriseisus oli ka Idamaades. Kultusega loodeti saada kasu ja kaitset õnnetuste eest. Kultustoimingute õigest sooritamisest arvati sõltuvat kogukonna saatus, seepärast kanti kultuse järjepidevuse eest erilist hoolt.

Kultusekohti
------------

* Heraion

Viited
------

1. ↑  "Kultus" Usundiloo terminibaas, Sõnaveeb (vaadatud 5.06.2023)

Vaata ka
--------

* apoteoos
* esivanematekultus
* isikukultus
* jumalateenistus
* müsteerium
* riitus
Vassili Stassov. Portree autor Aleksandr Varnek
Narva värav Peterburis.
**Vassili** Petrovitš **Stassov** (vene *Василий Петрович Стасов*; 4. august 1769 Moskva – 5. september 1848 Peterburi) oli vene arhitekt.

1783–1794 töötas Stassov arhitekti abilisena Moskvas. 1794–1795 teenis ta kaardiväes, 1802–1807 stažeeris Lääne-Euroopas. Aastal 1811 valiti ta Peterburi Kunstide Akadeemia akadeemikuks. Ta kuulus Ehitiste ja hüdroloogiliste tööde komitee koosseisu.

Stassov töötas peamiselt Peterburis. Ta projekteeris Pavlovski polgu kasarmud (1817–1820), Jamskoi turu 1817–1819, Püha Kolmainsuse katedraali (1828–1835), Narva (1827–1834) ja Moskva (1834–1838) võiduvärava. 

Alates 1837 juhtis Stassov Leo von Klenze projekti järgi Uue Ermitaaži ehitust ja 1838–1839 Talvepalee tulekahjujärgset taastamist.

Stiili, mida ta esindab, nimetatakse vene ampiiriks. Ta pöördus sageli rangete vormide poole ja kasutas palju dooria sambaid. Teda peetakse ka vene rahvusliku stiili (pseudovene stiil) rajajaks arhitektuuris. Seda stiili esindab näiteks Aleksander Nevski mälestuskirik Potsdamis (1826). Stiililt sarnane Desjatinnaja kirik Kiievis hävis nõukogude ajal.

Vassili Stassov oli kunstikriitiku Vladimir Stassovi isa.
**Uetze** on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Hannoveri piirkonnas.

Valla pindala on 140,56 km². 31. detsembril 2017 elas seal 20 260 inimest.

Vald asub Fuhse jõe ääres, umbes 35 km Hannoverist idas.

Uetze kuulub ostfaali alamsaksa keelealasse, kuid saksa keel on peaaegu täielikult selle asendanud. Eltzes on ikka veel aktiivne kogukond alamsaksa keele kõnelejaid. Küla murde jaoks on saksa keeles sõnastik.

Uetze on idapoolseim vald Hannoveri piirkonnas. See külgneb Celle, Gifhorni ja Peine kreisiga, samuti Lehrte ja Burgdorfi linnaga, mis mõlemad asuvad Hannoveri piirkonnas.

Uetze koosneb üheksast külast, millel on autonoomia. Need külad on Altmerdingsen (sealhulgas Krausenburg ja Krätze), Dedenhausen, Dollbergen, Eltze, Hänigsen, Katensen, Obershagen, Schwüblingsen ja Uetze. Uetze on suurim asula umbes 7200 elanikuga, talle järgneb Hänigsen umbes 6000 elanikuga.

Ajalugu
-------

Uetzet on esmamainitud 1022. aastal kui "Utisson". Nimi tuleb valitsevast dünastiast "von Uttensen".

Aastatel 1552 kuni 1885 oli Uetze foogti protektoraat Meinerseni departemangus. Uetze määratleti alevina 1695. aastal.

21. aprilli pärastlõunal 1863. aastal hävines peaaegu kogu Uetze tulekahjus. Vabatahtlik tuletõrjeüksus asutati 5. juunil 1880.

1885. aastal sai Uetze osaks Burgdorfi kreisist, 1974. aastal Hannoveri kreisist ja 2001. aastal Hannoveri piirkonnast.

Viited
------

1. ↑  Alle politisch selbständigen Gemeinden mit ausgewählten Merkmalen am 31.12.2018 (4. Quartal), vaadatud 10.03.2019.
2. ↑  Register of German municipalities (4th quarter 2022), vaadatud 12.02.2023.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Uetze** |

* www.uetze.de


Hannoveri piirkonna vallad

* Barsinghausen
* Burgdorf
* Burgwedel
* Garbsen
* Gehrden
* Hannover
* Hemmingen
* Isernhagen
* Laatzen
* Langenhagen
* Lehrte
* Neustadt am Rübenberge
* Pattensen
* Ronnenberg
* Seelze
* Sehnde
* Springe
* Uetze
* Wedemark
* Wennigsen
* Wunstorf
Selim I
Selim I *tuğra*
**Selim I** (osmanitürgi keeles سليم اول *Salim I*; türgi keeles *I. Selim*; 10. oktoober 1470 – 22. september 1520), tuntud kui **Selim I Julm** (Sünge), oli Osmanite impeeriumi 9. sultan 1512–1520. Ta oli Bayezid II ja Gülbahar Hatuni poeg.

Selim sai 1481. aastal Osmanite riigi Trabzoni piirkonna asevalitsejaks ning valitses seal kuni 1510. aastani. Trabzoni piirkonna asevalitsejana vallutas ta Karsi, Erzurumi ja Artvini.

1512. aastal kukutas ta janitšaride toetusel oma isa Bayezid II võimult ning sai sultaniks.

Osmanite impeerium 1481–1683
Valitsejana jätkas ta oma vanaisa Mehmed II, Konstantinoopoli vallutaja ja Bütsantsi alistaja vallutuspoliitikat. Sultan Selim I valitsusajal vallutasid Osmanid 1514. aastal Lähis-Idas Pärsia Safaviidide käest Mesopotaamia ja Kurdistani. Safaviidide Iraani šahh (1502–1524) Ismail I oli ühendanud Iraani ja naaberalade väikeriigid tugeva keskvõimu alla. Ismaili katse tungida Osmanite riiki lõppes 1514. aastal lüüasaamisega Çaldırani lahingus Eufrati jõel Osmanite sultani Selim I vastu.

1517. aastal vallutasid Osmanid Mamelukkide sultanaadi Süüria ning Egiptuse alad ja Levanti, Jeruusalemma, viimane sultan al-Muttawakil III vangistati ning Selim I Sünge viis kaliifitiitli Istanbuli. al-Muttawakil III pidi kaliifitiitlist loobuma ning andma türklastele üle tema valduses asuvad reliikviad: prohvet Muhammadi rüü ja mõõga. Pärast mõningast resideerimist Osmanite pealinnas lasi Selim kaliifi korruptsiooni tõttu vangi heita ning omastas tema tiitli. Selimi poeg Suleiman Tore lasi kaliifi küll vangist välja, ent sundis teda vandega kõigist kaliifi õigustest loobuma. Seejärel oli kaliifi tiitel Osmanite sultanite käes kuni 20. sajandi alguseni.

Oma vallutustega kahekordistas Selim I Osmanite impeeriumi territooriumi, ta saavutas kontrolli ida-läänevaheliste kaubateede üle ning hoidis kontrolli all ka muslimite pühasid linnu, Mekat ja Mediinat.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Bayezid II** | **Türgi sultan**1512–1520 | Järgnev**Suleiman I** |
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib Tartu tänavast; Aia tänav Tallinnas on kandnud Ujula tänava nime* |

---

Kaart
**Ujula tänav** on tänav Tartus Ülejõel.

Tänav algab Sauna tänavalt ja lõpeb Puiestee tänaval. Tal on ühine ristmik Liiva ja Lubja tänavaga. Selle pikkus on umbes 1,5 kilomeetrit.

Hoonestus
---------

Ujula tänaval asub Tartu Teoloogia Akadeemia (Ujula 1), Ujula 2 tegutseb kauplus Meltsiveski (algne kauplus Leninakan).

Varia
-----

1999. aastal kogus üliõpilaspoliitik Arne Otter üle 300 allkirja protestiks Tartu linnas kavandatud üldplaneeringu vastu, mis nägi ette Otteri kodutänava, Ujula tänava asfalteerimise ja muutmise põhiteeks. Plaani kohta avaldati vastakaid arvamusi. Ujula tänaval elanud jurist ja ettevõtja Tõnu Põder leidis, et kahesuunaline sõidutee tänavale ei mahu, üldplaneeringu projekti koordinaator Indrek Ranniku oli aga vastupidisel seisukohal. Tartu Ülikooli toonase prorektori, geoloog Volli Kalmu hinnangul oli Ujula tänava lõpuosa seisnud sajandeid majadeta, mistõttu kujuneb pehme pinnase vajumisega toimetulek raskeks.

Ajalugu
-------

Ujula tänav Tartus on kandnud ajalooliselt nimetusi Meltsiveski tänav, Maltsaweske-ulits, Meltsiweski ulits, (saksa keeles *Malzmühlenstraße, Mühlen-Straße, an der Mühlenteich*, vene keeles *Солодомельничная ул, Солодо-Мельничная ул.*)

Vaata ka
--------

* Meltsi tiik, Meltsiveski allikad ja Meltsiveski

Viited
------

1. 1 2  Ekspresskataloog 2005, lk. 54. Tartu kaart mõõtkavas 1:22 000
2. ↑  Anu Mõistlik "Arne Otter päästab Tartus kodutänavat" Õhtuleht, 23. august 1999 (vaadatud 22. novembril 2012)
3. ↑  Ujula tn, EKI KNAB: Eesti - Eesti Keele Instituut, Eesti kohanimed (vaadatud 04.07.2021)
**Uitnärv** ehk **X peaajunärv** ehk **kümnes peaajunärv** (ladina keeles *nervus vagus [X]*,*nervus vagus*) on paljude kesknärvisüsteemiga loomadel kraniaalnärvide hulka liigitatud seganärvide paar.

Uitnärvi areng, anatoomia, morfoloogia ja patoloogia võivad erineda nii liigiti kui indiviiditi.

Koduloomadel kulgeb uitnärv piklikaju vastavatest tuumadest koljuõõne kägimulgu kaudu rinnaõõnde ja moodustab rohkelt harusid:

* ajukestaharu (*ramus meningeus*)
* kõrvalestaharu (*ramus auricularis*)
* neeluharud (*rami pharyngei*)
* kraniaalne kõrinärv (*n.laryngeus cranialis*
* südameharud (*rami cardiaci*)
* tagasikulgev kõrinärv (*n.laryngeus recurrens*)
* bronhiharud (*rami bronchales*)
* söögitoruharud (*rami (o)eophagei*)
* dorsaalne uitnärvitüvi (*truncus vagalis dorsalis*)
* ventraalne uitnärvitüvi (*truncus vagalis ventralis*).

Inimestel lähtub uitnärv piklikajus paiknevatest tuumadest. Uitnärvi siseelundites hargnevad sensoorsed kiud lõpevad interoretseptoritega. Peamiselt parasümpaatilisi kiude sisaldav uitnärv väljub koljuõõnest kägimulgu kaudu ja innerveerib koos harudega aju kõvakesta, väliskuulmekäigu nahka, kõrvalesta, neelu, kõri, aorti, südamelihast, bronhe, kopse, söögitoru, magu, maksa, neerusid, peensoolt, jämesoolt, kõhunääret, põrna, munandeid ja munasarju. Parasümpaatiliste kiudude sekretoorsed kiud innerveerviad kõiki rindkere- ja kõhuõõneelundite silelihaseid ja näärmeid. Motoorsed kiud innerveerivad neelu ja kõri lihaseid.

Viited
------

1. ↑  "Meditsiinisõnastik" 808:2004.
2. ↑  Enn Ernits, Esta Nahkur,"Koduloomade anatoomia", Eesti Maaülikool, Tartu, Halo Kirjastus, lk 371, 2013, ISBN 978-9949-426-28-8.
3. ↑  Meeli Roosalu. "Inimese anatoomia", Kirjastus Koolibri, lk 223, 2010, ISBN 978-9985-0-2606-9.

Välislingid
-----------

* G. H. PARKER,CARBON DIOXIDE FROM THE UNSEVERED VAGUS NERVE OF THE SNAKE, July 3, 1928. Veebiversioon (vaadatud 10.04.2014) (*inglise keeles*)
* Sissekanne Terminologia Anatomicas A14.2.01.153: nervus vagus [X]. Uitnärv
* Sissekanne *Nomina Anatomica Veterinaria-s* *Nervus vagus. Uitnärv, lk 129, 5th ed, 2012*
* Sissekanne Encyclopaedia Britannicas
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib Dagestani rahvast; vanaaja Itaalia rahva kohta vaata artiklit Rutulid (Itaalia)* |

---

**Rutulid** (varem eesti keeles *rutuulid*) on rahvas Dagestanis. Kõnelevad Dagestani keelkonna Kagu-Dagestani keelte lesgi-samuri rühma kuuluvat rutuli keelt. Rutulid on lesgide lähedane sugulasrahvas. 2010. aasta rahvaloenduse andmetel elas Venemaal 35 240 rutulit, neist Dagestanis 27 849 (1,0% elanikest). Ametlikke andmeid Aserbaidžaanis elavate rutulide arvu kohta ei ole, kuid hinnanguliselt elab seal 900 rutulit.

Rutulite asualad paiknevad Dagestani lõunaosas. Traditsiooniliselt on rutulite põhitegevusalaks olnud karjakasvatus, maaharimisega on hakatud tegelema hiljem.

Kuni 8. sajandini olid rutulid kristlased. Araabia vallutuse tagajärjel pöörati nad islami usku. Rutulite tavades ja kommetes on säilinud paganluse elemente.

Oma kirjakeelt rutulitel ei ole; 1992. aastast on hakatud seda taaslooma. Asjaajamine ja kooliharidus on venekeelsed.

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 6. september 2018. Vaadatud 15. septembril 2013.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
2. ↑  "Arhiivikoopia" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 24. september 2015. Vaadatud 15. septembril 2013.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)

Välislingid
-----------

* **rutulia.com** — Rutul rahvusliku kodulehel
* Rutulid Vene Impeeriumi rahvaste punases raamatus
**Ida-Harju Politseijaoskond** asub P.Pinna tänav 4, Tallinn. Teeninduspiirkonnaks on Lasnamäe linnaosa, Kesklinna linnaosa, Pirita linnaosa, Anija vald (sealhulgas Kehra linn), Jõelähtme vald, Kose vald, Kuusalu vald, Raasiku vald, Rae vald, Viimsi vald ning Loksa linn ja Maardu linn.

Jaoskonna koosseisus on üle 200 inimese, kes piirkonnas turvalisuse tagamisse erineval moel panustavad. Et kogukonnale lähemal olla, töötavad 15 piirkonnapolitseinikku maakonnas oma piirkondades asuvates konstaablipunktides ning linnaosi teenindavad 25 piirkonnapolitseinikku P.Pinna 4 ja Kolde pst 65 politseimajades. 

Lisaks asub jaoskonnas ka teenindusbüroo, kus lahendatakse isikut tõendavate dokumentidega seonduvaid küsimusi.

Ida-Harju politseijaoskond on üks kahest Põhja prefektuuri territoriaalsest üksusest. Teine on Lääne-Harju politseijaoskond.

Jaoskonnahoone
--------------

P. Pinna 4 (endise aadressiga Vikerlase tänav 14) hoone valmis 2004. aastal. Hoone üürimiseks on sõlmitud 2003. aastal Politsei ja Piirivalveametiga leping. Kuni 2010. aastani kuulus hoone Riigi Kinnisvara AS-ile, kes müüs selle enampakkumise korras erainvestoritele. Enne Colonnat oli hoone omanikuks investeerimisfirma Ambient Sound Investments. Colonnale kuulub alates 2015. aastast ka endine Kalevi kommivabriku peahoone aadressil Tallinnas Pärnu mnt 139, kus tegutsevad Politsei- ja Piirivalveamet ning Põhja prefektuur..

Viited
------

Välislingid
-----------

* Ida-Harju politseijaoskond Facebookis

1. ↑  Ida-Harju politseijaoskonna juht: Maardu on muutunud turvalisemaks, maaleht.delfi.ee, 15.02.2013
2. ↑  Uut Ida-Harju politseijaoskonda juhib VALTER PÄRN, sonumitooja.ee, 08.10.2014
3. ↑  Ida-Harju politseijaoskond sai uue juhi, www.postimees.ee, 2. mai 2019
4. ↑  Raasiku mees juhib Ida-Harju politseijaoskonda, www.harjuelu.ee, 10.05.2019
5. ↑  Colonna ostis Ida-Harju politseijaoskonna hoone, majandus24.postimees.ee, 30. aprill 2018
**Porhovi rajoon** (Порховский район) on haldusüksus Venemaal, Pihkva oblastis. Rajooni pindala on 3190 km², elanike arv on umbes 25 000. Rajoonis on 525 asulat, rajoonikeskus on Porhovi linn.

Pihkva asehaldurkonnas moodustati 1777. aastal Porhovi maakond, mis ligikaudselt kattub praeguse Porhovi rajooniga. Porhovi asulast sai linn ja samanimelise maakonna keskus. Pärast kubermangude kaotamist 1. augustil 1927 moodustati Porhovi rajoon Leningradi oblasti koosseisus. Pihkva oblast moodustati 23. augustil 1944 ning selle hulka arvati ka Porhovi rajoon.

Porhovi rajoon, Pihkva oblastis
Porhovi rajoon jaguneb halduslikult Porhovi linnaks ja 3 vallaks (külaasunduseks).

Viited
------

Välislingid
-----------

* Rajooni koduleht

Pihkva oblasti rajoonid ja oblastilise alluvusega linnad

Bežanitsõ rajoon | Dedovitši rajoon | Dno rajoon | Krasnogorodski rajoon | Kunja rajoon | Loknja rajoon | Neveli rajoon | Novorževi rajoon | Novosokolniki rajoon | Opotška rajoon | Ostrovi rajoon | Oudova rajoon | Palkino rajoon | Petseri rajoon | Pihkva | Pihkva rajoon | Pljussa rajoon | Porhovi rajoon | Pustoška rajoon | Puškinskije Gorõ rajoon | Põtalovo rajoon | Sebeži rajoon | Strugi Krasnõje rajoon | Usvjatõ rajoon | Velikije Luki | Velikije Luki rajoon
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib Norra vallast, Eesti endise valla kohta vaata artiklit Seli vald (Tõstamaa kihelkond), Läti valla kohta vaata artiklit Sēļi vald.* |

---

**Seli vald** on omavalitsusüksus Norras Innlandeti maakonnas. Valla halduskeskus on Otta.

Seli vald loodi 1. jaanuaril 1908, kui see eraldati Vågå vallast. Endine Heidali vald liideti Seli vallaga 1. jaanuaril 1965. 2019. aastani kuulus vald Opplandi maakonda.

Nimi
----

Vanalt Seli talult saadud nime (vanapõhja *Sil*) kannab vald (algselt kihelkond) ajast, mil sinna ehitati esimene kirik. Sõna *sil* tähendab jõe alamjooksu (mõeldud Lågeni jõge).

Vapp
----

Valla vapp on pärit lähiajast. See kinnitati 18. mail 1985. Vapil on kujutatud kuldset tüdrukut mängimas trompetit sinisel taustal. Kujutis põhineb Prillar-Guri legendil. 1612. aastal viis Rootsi teenistusse astuda sooviva Šoti palgasõdurite salga teekond läbi Seli. Kohalikud talumehed ründasid šotlasi ja said Kringeni lahingus nende üle võidu. Legend räägib, et talumehi hoiatas šotlaste eest tüdruk trompetiga.

Seli kirik

Viited
------

1. ↑  Alders- og kjønnsfordeling i kommuner, fylker og hele landets befolkning (K) 1986 - 2022

Innlandeti maakonna vallad

* Alvdal
* Åmot
* Åsnes
* Dovre
* Eidskog
* Elverum
* Engerdal
* Etnedal
* Folldal
* Gausdal
* Gjøvik
* Gran
* Grue
* Hamar
* Kongsvinger
* Lesja
* Lillehammer
* Lom
* Løten
* Nord-Aurdal
* Nord-Fron
* Nord-Odal
* Nordre Land
* Os
* Østre Toten
* Øyer
* Øystre Slidre
* Rendalen
* Ringebu
* Ringsaker
* Sel
* Skjåk
* Søndre Land
* Sør-Aurdal
* Sør-Fron
* Sør-Odal
* Stange
* Stor-Elvdal
* Tolga
* Trysil
* Tynset
* Vågå
* Våler
* Vang
* Vestre Slidre
* Vestre Toten
**Porgandijuureks** (*Dauci radix*; *Dauci carotae radix*) nimetatakse aedporgandi maa-alust saadust, mida kasutatakse kodumajapidamistes ja töönduslikult droogina (ravimtaimena) väga erinevatel eesmärkidel ja valmistusviisidel.

Droogi toime tervisele ja raviomadused
--------------------------------------

Droogina kogutakse porgandi juuri harilikult sügisel ja tarbitakse värskelt. 

### Organismide biokeemia

 *Pikemalt artiklis Porgand#Toodang, toiteväärtus ja biokeemiline koostis*
Porgandijuure tervislik toime inimesele põhineb tema biokeemilisel koostisel, taimerakud ja nende osised sünteesivad valgusenergia toimel neid pinnases, vees, süsihappegaasis ja õhus sisalduvatest mitteorgaanilistest ainetest taime elutegevuse käigus.

Organismi oksüdeerumist piiravad antioksüdantidena käituvad beetakaroteen, A-, E- ja C-vitamiin, mitmesugused ensüümid jne. 

A-vitamiini ja karotenoide (alfa-, beeta- ja gammakaroteen, lükopeen) peetakse olulisteks vähktõbe ennetavateks  ja nägemist parandatavateks aineteks.

E-vitamiini seostatakse südame- ja veresoonkoona haiguste tekke riski vähenemisega. E-vitamiini omastatavuse parendamiseks soovitatakse lisada taimeõli.

Toorelt kasutatakse hüpo- ja avitaminooside korral. 

Haavade korral soodustab juure tarvitamine kudede epitelisatsiooni (haavu parandav).

Töönduslik tähtsus
------------------

Vitamiinitööstuses kasutatakse porgandijuuri karoteeni allikana.

Juurest toodetakse välispidiselt kasutatavaid preparaate, mida kasutatakse valguslööbe ja naha pigmentatsioonihäirete korral.

### Vastunäidustused

Ülitundlikkus. 

Preparaate soovitatakse raseduse ajal vältida.

Muud kasutusalad
----------------

 *Pikemalt artiklis Porgand kulinaarias*

Ajaloolist
----------

I aastasaja keskpaiku välja antud õpetuses kirjeldas kreeklasest arst Dioskurides porgandi kasutust ravimtaimena.

Pole selge, kas silmas peeti metsikute või kultuurvormide kasutamist ravimtaimena. Tol ajal kasutati ravimina kõiki taime osi: juuri, lehti, vilju.

Viited
------

1. ↑  Koostanud Gerada Kroom, toimetanud Tiina Lias, "Porgandi raviomadused", Odamees OÜ, 2008, ISBN 978-9949-43-60-8
2. ↑  Ain Raal, "Maailma ravimtaimede entsüklopeedia", lk 285, Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2010
3. ↑  Malle Järvan, "Porgand aias ja köögis", Tallinn, Maalehe Raamat, 2000, ISBN 9985 64 102 7
4. ↑  A.Raal, "Maailma ravimtaimede entsüklopeedia", lk 285, Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2010
5. ↑  Malle Järvan, "Porgand aias ja köögis", Tallinn, Maalehe Raamat, lk 11, 2000, ISBN 9985 64 102 7

Kirjandus
---------

* Carrots Nutrition and Good Health - Part 3 - Medicinal Uses
* "Porgandi raviomadused", Odamees, 2008, 9789949432608
* Carrot juice as food, therapy and medicine, 21. aprill 2013
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib linnast; eesnime kohta vaata artiklit Emmerich (eesnimi); perekonnanime Emmerich kandjate kohta vaata lehekülge Emmerich (täpsustus).* |

---

Vaade linnale idast
**Emmerich** on linn Saksamaal Nordrhein-Westfaleni liidumaal Reini kaldal.

Emmerich asub Reini põhjakaldal Hollandi piiri lähedal. Piir asub linnast 4 km põhja ja 5 km lääne pool. Seega on Emmerich allavoolu sõites viimane Reini-äärne linn Saksamaal enne seda, kui jõgi Hollandisse jõuab.

Emmerichi asutas 700. aasta paiku anglosaksi misjonär Willibrord misjonijaamana. Esimest korda kasutati nime *Villa Embrici* 828. aastal.

1040. aastal valmis linnas Püha Martini kirik.

Emmerich sai linnaõigused 31. mail 1233. 14. sajandi lõpul sai Emmerich hansalinnaks.

1856. aastal ehitati läbi linna raudtee liinil Oberhausen–Arnhem.

6. novembrist 1914 kuni 24. veebruarini 1945 töötas 39,82 kilomeetri pikkune Wesel–Rees–Emmerichi trammiliin, millele alates 1921. aastast väljus tramm tööpäeviti igal täistunnil kella 6-st 23-ni (puhkepäeviti igal pooltunnil) ning sõiduplaani järgi kestis sõit 1 tund ja 50 minutit. 4. juunist 1903 kuni 18. septembrini 1944 töötas Hollandisse viiv trammiliin Emmerich–Zutphen.

7. oktoobril 1944 hävis brittide õhurünnakus 97% linnast.

Vaatamisväärsused
-----------------

Sild üle Reini ühendab Emmerichi jõe lõunakaldal asuva Klevega. Sild avati 1965, see on 1228 meetrit pikk ja suurim sildeava on 500 meetri pikkune, mis teeb sellest suurima sildeavaga silla Saksamaal. Silla alt sõidab läbi keskmiselt viissada laeva päevas.

1966 valmis Püha Vaimu katoliku kirik, mille rist on tehtud vanarauast.

Reini muuseumis on 130 laevamudelit, radar, kalatopiseid, Reini kaarte, ühemeheallveelaev Teise maailmasõja ajast ja linna raamatukogu. Näitused käsitlevad harilikult Reini jõe, laevanduse ja kalapüügi, samuti Emmerichi ajalugu. 

Endises Lohmanni šokolaadivabrikus asub plakatite ja postrite muuseum.

Viited
------

1. ↑  Register of German municipalities (4th quarter 2022), vaadatud 12.02.2023.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Emmerich** |

* Emmerichi koduleht
* Emmerichi plakatimuuseum
* Emmerichi vaatamisväärsused
Vaade õhust, lõuna poolt.
**Teckberg** (rahvapäraselt ka **Teck**) on 775 m kõrgune mägi Saksamaal Baden-Württembergi liidumaal Švaabi Juuras. Geograafilised koordinaadid on 48° 35′ 17″ N, 9° 28′ 14″ E. Mäe tipus on Tecki linnus. 

Teckberg tõuseb Albtraufist esile umbes 3 km põhja poolt ning ületab Albvorlandi 350 m võrra ja Lauteri jõe oru 400 m võrra. 

Teckbergist põhjas asub umbes 602 m kõrgune eelmägi Hörnle ja loodes Hohenbol. Mõlemad eelmäed paiknevad Švaabi vulkaani lõõrides. Põhjas Hörnle all on Tecki purilennuala. 

Teckbergi nõlva ülaservas on Gelber Fels ('kollane kalju'), Juura mere käsnarihv heledast lubjast. Gelber Felsi all on 31 m pikkune ja 45 m kõrgune koobas Veronikahöhle, mis on lõhede kaudu ühenduses teise koopa, Verena-Beutlins-Lochiga. Gelber Felsist idas on kolm Hallstatti ajastu (800–400 eKr) hauaküngast, mis annab tunnistust Teckbergi varajasest asustusest. Tecki linnuse all on 35 m pikkune ja 9 m kõrgune koobas Sibyllenloch, millega on seotud muistendid. Selle vastas paikneb 22 m pikkune koobas Sibyllen-Gegenhöhle, mis avastati alles 1937 tee-ehituse käigus ning uuriti läbi 1977. Väljakaevamistel Sibyllenlochis leiti aastatel 1898 ja 1899 üle 2000 koopakaru, koopalõvi, koopahüääni ja metsiku hobuse luustiku. Sellest tehti palju järeldusi jääaja loomastiku kohta.

Looduskaitseala
---------------

Stuttgardi ringkonna presiidiumi määrusega 9. novembrist 1999 kuulutati kogu Teckberg pindalaga 386,0 looduskaitsealaks nr 1.237. Kaitse alla võeti erakordselt mitmekülgne kultuurmaastik suurte nõmmede, niiskete ja kuivade aasade, parkmetsade, hekkide, metsaservade, alleede, salude, üksikpuude, kaljude, koobaste, allikate ning haruldaste, peaaegu looduslike metsakooslustega. Need biotoobid on väärtuslikeks elupaikadeks paljudele ohustatud taime- ja loomaliikidele. Alalt on leitud 464 liiki taimi.

Kirjandus
---------

* Wolfgang Roser, Jürgen Mauch: *Der Schwäbische Vulkan.* GO Druck-Media-Verlag, Kirchheim unter Teck 2003, ISBN 3-925589-29-5.
* Konrad Theiss: *Der Kreis Esslingen.* Theiss, Stuttgart 1978, ISBN 3-8062-0171-4.
* *Naturschutzgebiet Teck*, hrsg. von der Landesanstalt für Umweltschutz Baden-Württemberg (LfU). Verlag Regionalkultur, Ubstadt-Weiher 2000. ISBN 978-3-89735-142-4.
* Reinhard Wolf, Ulrike Kreh (Hrsg.): *Die Naturschutzgebiete im Regierungsbezirk Stuttgart*. Thorbecke, Ostfildern 2007, ISBN 978-3-7995-5176-2, S. 492–495

Välislingid
-----------

* Looduskaitseala
* Themenpark Umwelt
**Bernhard IV Baden-Durlachist** (1517 – 20. jaanuar 1553) oli Baden-Pforzheimi markkrahv 26. septembrist 1552 kuni oma surmani.

Elu
---

Bernhard oli Baden-Profzheimi markkrahvi Ernsti ja Elisabeth Brandenburg-Ansbachist teine poeg.

Nagu tema vanemale vennale Albrechtile, on ka Bernhardile omistatud liiderlikku elu ja teda on kirjeldatud kui metsikut olendit. Tema halb maine peatas läbirääkimised tema isa ja Kleve hertsogi, Inglismaa kuninga Henry VIII neljanda naise Kleve Anna venna vahel, et ta saaks abielluda hertsogi teise õe Amaliaga. 1537. aastal oli ta vastu oma isa territooriumi kavandatavale jagamisele isa poegade vahel ja eriti oma poolvenna Karl II õiguste vastu, väites, et tema isa teine abielu oli morganaatiline. Pärast tema venna Albrechti surma 1542. aastal andis isa talle tema varasema vastuseisu andeks ja lubas, et ta pärib Alam-Badeni.

1540. aastal omandas ta Baseli linna kodakondsuse. Samuti oli ta linna ees võlgu.

Ta valitses Alam-Badenit, sealhulgas Pforzheimi ja Durlachi linnu, samas tema poolvend Karl II valitse Ülem-Badenit. Kuid tema valitsemine kestis vaid mõned kuud, kuna ta suri ootamatult 20. jaanuaril 1553. Ta maeti Pforzheimi kollegiaalkirikusse.

Vaata ka
--------

* Badeni valitsejate loend

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Ernst** | **Baden-Durlachi markkrahv**1552–1553 | Järgnev**Karl II** |
**Otto Wilhelm Eberhard** (25. märts/5. aprill 1728 Kaiavere – 20. september/1. oktoober 1795 Paldiski) oli Eesti vaimulik.

Tema esimeseks õpetajaks oli pastor Peter Friedrich Bornwasser, edasi õppis ta Pärnu gümnaasiumis, käis aastal 1744 Salomo Heinrich Vestringi juures Pärnu Eliisabeti koguduses leeris. Usuteadust õppis ta aastatel 1750–1752 (immatrikuleeriti 2. aprillil 1750) Königsbergi ülikoolis ja aastatel 1753–1754 (immatrikuleeriti 30. aprillil 1753) Jena ülikoolis. Ta töötas aastal 1754 Vaemla mõisas (Käina kihelkonnas) koduõpetajana Heinrich Caspar von Stackelbergi juures. Ordineeriti 3. septembril/14. septembril 1755 õpetajaks.

Ta oli aastatel 1755–1769 (introdutseeriti 12. novembril/23. novembril 1755) Vastseliina Katariina koguduse õpetaja. Aastatel 1769–1792 oli ta Rapla Maarja-Magdaleena koguduse õpetaja. 24. jaanuaril 1771 sai ta Eestimaa konsistooriumi assessoriks. Aastatel 1772–1785 oli ta Paldiski kreisi teise praostkonna abipraost, aastal 1785 sai ta praostiks, aastal 1789 sai ta kogu Paldiski kreisi praostiks.

Aastal 1779 välja antud jutluseraamatus on trükitud ta kolm eestikeelset jutlust.

Isiklikku
---------

Tema vanaonu Daniel Eberhard oli Tartu Jaani koguduse abiõpetaja ja Academia Gustavo-Carolina (Pärnu ülikooli) rektor. Tema isa Johann Christian Eberhard oli Kaiavere mõisa rentnik, ema Maria Hedwig (sündinud Petersen) suri pärast sünnitust, kasuema Bertha Gertrud Roth oli pastor Martin Johann Rothi tütar, pärast isa surma abiellus Tartu Jaani koguduse ülemõpetaja Tobias Plaschnigiga. Tema poeg Johann Christian Eberhard oli Rapla Maarja-Magdaleena koguduse õpetaja.

Viited
------

1. ↑  Die evangelischen Prediger Livlands bis 1918. Böhlau Verlag Köln, Wien 1977
2. ↑  Liivi Aarma Põhja-Eesti vaimulike lühielulood 1525-1885 Tallinn 2007
Neljateistkümnes Derby krahv
**Edward George Geoffrey Smith-Stanley, neljateistkümnes Derby krahv** (29. märts 1799 – 23. oktoober 1869) oli Suurbritannia poliitik, kolmekordne Suurbritannia peaminister ja Konservatiivse Partei juht aastatel 1846–1868. Enne 1834. aastat oli ta tuntud kui *Edward Stanley* ja 1834–1851 kui *Lord Stanley*.

Tema isa oli Edward Smith-Stanley, kolmeteistkümnes Derby krahv. Ta õppis Etoni kolledžis ja Oxfordi Ülikoolis.

Ta valiti 1820. aastal parlamendi liikmeks viigide esindajana. 1830. aastal, kui viigid pääsesid võimule, oli Stanley krahv Grey valitsuses Iirimaa asjade minister. 1833. aastast oli ta sõja- ja asumaade minister. Tema ministriksoleku ajal keelati orjapidamine Suurbritannias ja suuremas osas asumaadest. 1834. aastal lahkus ta viigide parteist ja astus Konservatiivsesse Parteisse. 1841 oli ta sõjaminister Robert Peeli teises valitsuses.

1852. aasta veebruaris moodustas ta vähemusvalitsuse, mis oli ametis sama aasta detsembrini. Selles valitsuses oli rahandusministrina esimest korda ministriametis seni vähe tuntud Benjamin Disraeli, tulevane peaminister. Aastatel 1858–1859 juhtis Derby taas vähemusvalitsust. 1866–1868 oli ta kolmandat korda peaminister. Sellel ametiajal võeti vastu 1867. aasta reformiseadus, millega laiendati tunduvalt valimisõiguslike kodanike hulka. 

Tema järgi on nimetatud Falklandi saarte pealinn Stanley.
**Veebiteenus** on standardne viis, kuidas integreerida veebirakendusi interneti protokollide abil, kasutades XML-i, SOAP-i, WSDL-i ja UDDI avatud standardeid. 

Veebiteenused on nõrgalt seotud (*loosely coupled*) arvutiteenus (*computing services*), mis aitab vähendada ärirakenduste ehitamise keerukust, vähendada kulusid ja soodustada uusi ärimudeleid.
Veebiteenused aitavad pääseda juurde erinevatele arvutitele (teenuseosutajatele) olenemata nende platvormist ja keelest.

Veebiteenustega seotud standardid
---------------------------------

* XML (EXtensible Markup Language) – universaalne andmete esitamise viis ja vahetamise mehhanism.
* SOAP (Simple Object Access Protocol) – kergekaaluline, (*lightweight*) XML-i baasil protokoll andmete vahetamiseks detsentraliseeritud (*decentralized*) ja hajussüsteemides (*distributed environment*).
* WSDL (Web Service Description Language) – XML-vorming, mis kirjeldab veebiteenust.
* UDDI (Universal Description Discovery and Integration) – teenuste leidmise protokoll, nagu veebiteenuste "kollased lehed".

Veebiteenuste rollid
--------------------

Veebiteenuste rollid
* Veebiteenuse osutaja (*provider*) – loob veebiteenuse ja installeerib selle rakendusserverile. Vastutab teenuse kirjelduse loomise eest ja, et see vastaks UDDI spetsifikatsioonile.
* Veebiteenuse pärija (*requestor*) – veebiteenuse kasutaja, kes kasutab teenuse registrit, et saada infot teenuse kohta ja kutsub välja veebiteenuse.
* Veebiteenuse register (*registry / broker*) – tsentraliseeritud teenuste loetelu, mis põhineb UDDI spetsifikatsioonil ja sisaldab infot avaldatud teenuste kohta. Annab teenuse tarbijale teenuse WSDL kirjelduse ja teenuse veebilingi (URL), mis viitab teenusele.

Veebiteenuste tüübid
--------------------

Kaks peamist veebiteenuse tüüpi:

* SOAP-i veebiteenused
* RESTfuli veebiteenused

### SOAP-i veebiteenused

SOAP (Simple Object Access Protocol) kasutab XML-protokolli. Saadab XML-päringu interneti kaudu, kasutades HTTP-protokolli, ja saab vastuseks XML-i. Et veebiteenuse tarbija teaks, mis teenust kasutada, siis annab veebiteenuse pakkuja välja WSDL-i. WSDL kirjeldab teenuse meetodid, päringu ja vastuse tüübid. Veebiteenuse tarbija saab WSDL-i abil teada, kuidas teenust kasutada ja kus see asub.

### RESTful veebiteenused

REST (REpresentational State Transfer) ei ole standardite ja reeglite kogu, vaid tarkvara arhitektuuri stiil. Teenuseid, mis kasutavad seda arhitektuuri nimetatakse RESTful teenusteks. Kui SOAP keskendub tegevustele, siis REST keskendub ressurssidele. REST paneb ressursid URL-i ja tegevused, mis sellega tehakse sõltuvad transpordi protokollist (HTTP puhul GET, POST, PUT, DELETE,...). REST teenus leiab ressursi URL-i kaudu ja viib läbi tegevused vastavalt transpordi käsule. REST-i failivormingud võivad olla näiteks HTML, XML, Plain Text, PDF, JPEG või JSON .

Viited
------

1. 1 2  Vangie Beal. "Web services". *Webopedia*. Vaadatud 08.12.2018.
2. ↑  IBM. "Web services: Key roles". Vaadatud 08.12.2018.
3. 1 2 3 4  Studytonight. "Types of Web Services". Vaadatud 05.01.2019.
4. ↑  Oracle. "What Are RESTful Web Services?". Vaadatud 05.02.2019.
Blanckenhageni suguvõsa aadlivapp
**Wilhelm Johann Otto von Blanckenhagen** (10. detsember (vkj) 1867 Allaži − 31. märts 1934 Schwerin) oli Liivimaa maanõunik ja mõisaomanik.

Elulugu
-------

Ta oli rittmeister Johann Otto Gottlieb von Blanckenhageni (1830−1875) ja tema abikaasa Luise Auguste Elisabeth von Maydelli (1838−1917) poeg. Õppis 1877−1886 Tartus Zeddelmanni eragümnaasiumis. 1886. aastal immatrikuleeriti Tartu ülikooli, kus tudeeris 1890. aastani põllumajandust. 1890. aastal päris isalt Allaži mõisa, mida ta pidas kuni võõrandamiseni 1920. aastal. 1906−1913 oli Riia-Volmari kreisi kreisisaadik. 1914−1920 oli Liivimaa maanõunik, kuid asus juba 1918. aastal elama Saksamaale. Aastast 1919 oli Schwerinis liköörivabriku juhataja. Tema poja Peter Heinrich von Blanckenhageni surmaga 1990. aastal kustus Blanckenhagenite Allaži haru meesliin.

Vaata ka
--------

* Allaži mõis
* Blanckenhagen

Viited
------

1. ↑  Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften. Teil: Livland. Bd I. Görlitz: Verlag E. U. Starke, 1929, lk 20 .
2. 1 2  Album Livonorum. Lübeck: Robert Ackermann, 1972. Nr 957.
3. ↑  Richter, Adolf. Baltische Verkehrs- und Adressbücher. Bd I. Livland. Riga, 1909, veerg 247.
4. ↑  Genealogisches Handbuch des Adels. Adelige Häuser B. Band XXIII. Limburg an der Lahn: C. A. Starke Verlag, 2000, lk 52.

Kirjandus
---------

* *Album Livonorum*. Lübeck: Robert Ackermann, 1972. Nr 957.
**Aleksei Škurin** (vene keeles Алексей Калинникович Шкурин; 1904 Georgijevsk – ?) oli Nõukogude Liidu riikliku julgeoleku ja siseasjade organite juhtivtöötaja, juuniküüditamise üks läbiviijaid Eestis 1941. aastal ja Eesti kõrgemate jõustruktuuride töötajate vahistamiste korraldaja.

Škurin oli kommunistliku partei liige alates 1925. aastast ja võetud tööle NSV Liidu Siseasjade Rahvakomissariaati (NKVD-sse) 1937. aasta augustis. Julgeoleku teenistusest vabastati ta 1953. aastal. 

Koos Nõukogude invasiooniga saabus hiljemalt 1940. aasta juunis Eestisse NKVD operatiivgrupp Aleksei Škurini juhtimisel, mille esmasteks ülesanneteks oli Eesti Vabariigi jõustruktuuride juhtivametnike arreteerimine, agentuuri hoogtöökorras värbamine ning aluse panemine NKVD aparaadile. 29. augustil 1940 andis NSV Liidu Siseasjade Rahvakomissariaadi rahvakomissar Lavrenti Beria välja käskkirja Eesti NSV Siseasjade Rahvakomissariaadi organiseerimisest asukohaga Tallinnas. Rahvakomissari asetäitjaks määrati senine NKVD operatiivgrupi ülem Škurin, kellest saigi NKVD tegelik juht Eesti NSV-s. 

Juuniküüditamise ettevalmistamist ja läbiviimist juhtis liiduvabariiklikul tasandil operatiivstaap (esimees: NSV Liidu Riikliku Julgeoleku Rahvakomissariaadi (NKGB) rahvakomissar Boris Kumm; liikmed: NKVD rahvakomissar Murro, NKGB rahvakomissari asetäitja Škurin, NKGB rahvakomissari asetäitja Venjamin Gulst ja NKGB osakonnaülemad Rudolf James ja Boris Gavrilevitš).

Välislingid
-----------

* http://old.memo.ru
**Otto V** (u.1346 – 15. november 1379) oli Baieri hertsog ja Brandenburgi kuurvürst kui Otto VII. Otto oli Saksa-Rooma keisri Ludwig IV ja tema teise naise Margarethe neljas poeg.

Elulugu
-------

Baieri ühishertsogina koos oma viie vennaga 1347. aastal said tema ja ta vennad Ludwig V ja Ludwig VI pärast Baieri jagunemist 1349. aastal Ülem-Baieri ühishertsogiteks. 1351. aastal andsid tema ja Ludwig VI oma õigused Baieris ära Ludwig V-le, said vastutasuks Brandenburgi markkrahvkonna. 1356. aastal said Ludwig VI ja Otto kuurvürstitiitli.

Otto, ikka veel alaealine, kasvas üles oma ema kodumaal Hollandis oma venna Ludwig V eestkoste all. 1360. aastal sai Otto täisealiseks. Ludwig VI surmaga 1365. aastal sai Otto ainsaks Brandenburgi kuurvürstiks.

19. märtsil 1366 abiellus Otto Saksa-Rooma keisri Karl IV tütre ja Austria hertsogi Rudolf IV lese Kateřina Lucemburskága (1342–86). Lastetud hertsogid Ludwig VI ja Otto olid juba 1364. aastal lubanud Karlile järgluse Brandenburgis. Neid kokkuleppeid peeti kättemaksuks konfliktis nende venna Stephan II-ga seoses Baieri pärimisega pärast Ludwig V poja Meinhard III surma.

Karl IV tungis Brandenburgi 1371. aastal, kuna Otto oli loobunud valitsemast. Kaks aastat hiljem astus Otto suure rahalise hüvitise eest ametlikult tagasi ja taandus Baierisse. Sellega lõppes Wittelsbachi dünastia võim Brandenburgis. Otto säilitas kuurvürstitiitli elu lõpuni. Tema vend Stephan II võttis ta nimeliseks kaasvalitsejaks ka seetõttu, kuna Karl kompenseeris Ottole endise Baieri Nordgau maad, mille ta nüüd panustas. Seejärel veetis Otto aega lõbustustega Wolfsteini lossis Landshutis.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Ludwig IV** | **Baieri hertsogkoos Ludwig V, Stephan II,Ludwig VI, Wilhelm Ija Albrecht I**1347–1349 | Järgnev**Jagunes Ülem- ja Alam-Baieriks** |
| Eelnev**Tekkis Baierist** | **Ülem-Baieri hertsogkoos Ludwig VI ja Ludwig V**1349–1351 | Järgnev**Ludwig V** |
| Eelnev**Ludwig V** | **Brandenburgi markkrahvkoos Ludwig VI (1351–1365)**1351–1373 | Järgnev**Wenzel** |
| Eelnev**Uus tiitel** | **Brandenburgi kuurvürstkoos Ludwig VI (1351–1365)**1356–1373 | Järgnev**Wenzel** |
**Dessantpataljon Dallwitz** ( saksa keeles *Luftlandebataillon zur besonderen Verfügung «Dallwitz»*, valgevene keeles "Valgevene dessantpataljon "Dallwitz"": "*Беларускі дэсантны батальён „Дальвіц"")* oli Teise maailmasõja lõpufaasis valgevene vabatahtlikest Saksa Wehrmachti koosseisus moodustatud üksus, mis oli mõeldud sissivõitluseks Punaarmee tagalas.

Koosseis
--------

Pataljon moodustati Saksa armee luure Abwehri poolt 1944. aasta juulis Ida-Preisimaal Dallwitzi külas Abwehrkommando 203 alluvuses. Liikmed tulid peamiselt Valgevene Kodukaitse (BKA) ja Saksa okupatsiooni-aegsest Valgevene abipolitsei ridadest, samuti Valgevene Noorte Liidust (SBM) ja illegaalsest Valgevene Sõltumatuse Parteist (BNP). Värbamine toimus salaja. 1944. aasta sügiseks oli pataljonis üle 200 inimese, millest moodustati kaks kompaniid: 1. "Severnaja" (ülem - leitnant Andrei Rudak) ja 2. "Južnaja" (ülem - leitnant Mihhail Zui). Sõjaväelise väljaõppe eest vastutas major Ivan Gelda, personali moraali eest tema poliitiline assistent major Usevalad Rodzka. Pataljoni propagandaohvitser oli endine "Valgevene Noorte Liidu" juht Mihhail Ganko.

Tegevus
-------

1944. aasta novembri alguses paigutati pataljon ümber Walbuschi linna Bydgoszcz'i (Poola) lähedal, kus jätkati väljaõpet. Hiljem koliti Berliini piirkonda. Sõja lõpul mais 1945 mindi laiali Tšehhimaa territooriumil. Pataljoni ülem major Rodzka siirdus salga eesotsas Bialystoki piirkonda, kus arreteeriti juulis 1945 ja 22. mail 1946 mõistis Valgevene Sõjaväeringkonna Sõjatribunal ta surma. Hukati tõenöoliselt 26. mail 1946 Minskis.

1944. aasta teisel poolel visati Saksa lennukitest Valgevene territooriumile mitu Dahlwitzi salka ja ka üksikuid langevarjureid eesmärgiga viia Punaarmee tagalas ellu sabotaaži, koguda Abwehri jaoks luureteavet ja korraldada nõukogudevastast partisaniliikumist.

Ühte kauaaegsemat diversantide rühma (28 meest) juhtis Gleb Bogdanovitš, mis tegutses Vilniuse piirkonnas 1945. aasta juunini. Seejärel kolis rühm Poolasse, kus tegutses koos põrandaaluse Koduarmeega (*Armija Krajowa*) Poola võimude vastu. Jevgeni Žihhari rühm visati 1944. aasta detsembris Polotski oblastisse ja pidas seal vastu kuni 1954. aasta lõpuni, hävitades partei- ja nõukogude aktiviste, pärast lüüasaamist MGB vägede poolt läksid rühma jäänused Poolasse. Kõige kuulsamat diversantide rühma juhtis Michał Vituška. 1944. aasta novembris maandus ta langevarjuga 27-mehelise üksuse eesotsas Vilniuse piirkonnas. Järgmise kahe aasta jooksul loodi grupi baasil tugev organisatsioon, mille struktuurid olid Leedus, Valgevenes ja Ukrainas, mis on tuntud nimede "Must kass" (*"Чорны кот"*) ja "Valgevene Vabastamisarmee" all.

Viited
------

1. ↑
**Dalmaatsia neitsikummel** ehk **dalmaatsia püreeter** (*Tanacetum cinerariifolium*) on korvõieliste sugukonna soolikarohu perekonda kuuluv mitmeaastane taimeliik.

Kirjeldus
---------

Taime kõrgus 35 cm. Valgete keelõite ja kollaste putkõitega korvõied. Hallikasrohelised, alumiselt küljelt valged, sügavalt lõhestunud lehed.

Levila ja kasvukoht
-------------------

Algne levila Dalmaatsia rannik. Tänapäeval kasvatatakse teda kultuurtaimena näiteks Jaapanis, Lõuna-Aafrikas ja Kesk-Euroopas. Eelistab päikeselist kasvukohta ning vettläbilaskvat pinnast.

Kasutamine
----------

Dalmaatsia neitsikummeli õite jahu oli tuntud nime all "dalmaatsia putukamürk", nüüd tuntakse seda püreeterina. Püreeter on hea looduslik putukamürk, kuna ta on imetajatele ohutu ning ei kogune keskkonda ja organismi. Mürk ründab putukate närvisüsteemi. Püreetriga võib tõrjuda kõiki tuntud kahjureid. Püreeter segatakse piirituse ja veega ning pritsitakse hämaras, sest segu toimeained lagunevad päikese käes.
**Aleksija** (vene keeles Алексия; kodanikunimega Анна Михайловна Пляшкевич *Anna Mihhailovna Pljaškevitš*; 1847 – jaanuar 1923) oli õigeusu nunn, Pühtitsa Jumalaema Uinumise kloostri teine ülem (iguumenja).

Anna sündis õigeusu vaimuliku tütrena. Kuna isa lesestus varakult, saatis ta tütre kümneaastaselt Borodino Päästja kloostrisse (Спасо-Бородинский монастырь), kust ta hiljem läks Moskva Kannatuste kloostrisse (Московский Страстной монастырь), kus ta 14 aasta pärast võttis vastu mantia ehk väikese skeema.

1897. aastal määrati ta Pühtitsa Jumalaema Uinumise kloostri ülemaks (iguumenjaks). 1902. aastal rajati kloostri abikirik Peterburi (tegutses 1923. aastani). Aleksija, kellel oli kogemusi nii majanduslikus kui ka vaimulikus valdkonnas, laiendas iguumenja Varvara rajatud lastevarjupaika ja kooli, vaestemaja, vaestele talupoegadele mõeldud ravilat, töökodasid; avas maali- ja ikoonimaali kooli, kus õdede kätetööna sündisid pühakujud kloostri ja vaeste koguduste jaoks. Vene-Jaapani sõja ajal 1904–1905 hoolitsesid õed haavatud sõjameeste eest. 

1917. aastal evakueeriti iguumenja Aleksija koos mõne õega Kuremäelt Jaroslavli kubermangu. 1923. aastal otsustas ta Pühtitsa kloostrisse naasta, mil kloostri ülem oli Joanna (Korovnikova). Teel sai ta kopsupõletiku ja suri viis päeva pärast kohalejõudmist. Ta maeti kloostri nunnade kalmistule.

Kirjandus
---------

* Kornelius, Tallinna ja kogu Eesti metropoliit. *Kroonlinna püha õiglane Joann, õigeusklikud eestlased ja õigeusk Eestis*. Tõlkinud Toomas Hirvoja ja Natalja Lesnaja. Tallinn: Moskva Patriarhaadi Eesti Õigeusu Kiriku kirjastusosakond. Tallinn 2012.
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib 1970. aastal valminud paisust; 1902. aastal valminud paisu kohta vaata artiklit Vana Assuani pais* |

---

Assuani pais satelliidipildil
Assuani pais
**Assuani pais** on pais Egiptuses Niiluse jõel Assuani lähedal.

Paisu geograafilised koordinaadid on 23° 58′ 14″ N, 32° 52′ 40″ E. See asub umbes 7 km 20. sajandi alguses valminud vanast paisust lõuna pool.

Assuani lähedale otsustati pais rajada 19. sajandi lõpus, et reguleerida jõe veehulka ja üleujutusi kontrolli all hoida ning ühtlasi rajada põldude niisutussüsteemid. Esimene pais valmis aastal 1902. Seda ehitati kahel korral kõrgemaks, kuid 1946. aastal otsustati vana paisu ümber ehitamise asemel rajada uus.

Uue Assuani paisu ehitamist alustati 1960. aastal Egiptuse ja Nõukogude Liidu projekteerijate ja inseneride koostöös. Ülespaisutatud jõe vee alla jäi palju muistiseid, kuid muu hulgas Abū Sunbuli templid teisaldati. Umbes 60 000 inimest pidi oma elukohast lahkuma. Vee alla jäi ka ajalooline Wādī Ḩalfā linn.

Paisu pikkus on umbes 3830 m ja kõrgus 111 m. Paisu taha tekkinud Nasseri järv on üks maailma suuremaid veehoidlaid. Selle pindala on 5150 km². 

Alates 1967. aastast töötava hüdroelektrijaama 12 turbiini koguvõimsus on 2,1 GW.

Paisu asukoht Nasseri järvest põhjas
**Aktiiv** on passiivi kõrval **öeldise** **tegumoe** süntaktiline **grammatiline kategooria**, mida iseloomustab see, et tegevussubjekt on lauses alus. See tähendab, et alus ja tegevussubjekt on lauses üks ja sama moodustaja.

Tegumoevastandus maailma keeltes
--------------------------------

Maailma eri keeltele on iseloomulik tegumoevastandus, millest tuntuim on **aktiiv** *versus* **passiiv**.

Tegumoevastandus eesti keeles
-----------------------------

Kuigi eesti keelele ja teistele läänemeresoome keeltele on iseloomulik eelkõige morfoloogiline tegumoevastandus personaal *versus* impersonaal, esineb eesti keeles ka puhtalt süntaktiliselt avalduvat aktiivi - passiivi vastandust.

Süntaktilise tegumoena käsitletakse aluse ja tegevussubjekti, s.o situatsiooni tähtsaima osalise vahekorda.

### Aktiivilause

Lauseid, milles alus on identne tegevussubjektiga, nimetatakse **aktiivilauseteks**, näiteks

***Piia** kirjutab kirjandit.* Antud lauses on *Piia* nii alus kui ka tegevussubjekt – järelikult on tegemist aktiivilausega.

***Karl** magab.* Antud lauses on *Karl* nii alus kui ka tegevussubjekt - järelikult on tegemist aktiivilausega.

***Lapsed** õpivad luuletust.* Antud lauses on *Lapsed* nii alus kui ka tegevussubjekt - järelikult on tegemist aktiivilausega.

*Peenral kasvab **roose**.* Antud lauses on *roose* nii alus kui ka tegevussubjekt - järelikult on tegemist aktiivilausega.

### Aktiivilause ei ole

* passiivilause: ***See ajakiri** on läbi sirvitud.* Antud lauses on *See ajakiri* küll alus, kuid mitte tegevussubjekt (ajakiri ei sirvinud end ise) - järelikult ei ole tegemist aktiivilausega
* aluseta passiivilause: *Pärast tunde asuti õppima*
* alusega passiivilause, milles alus on ühtaegu nii tegevusobjekt kui ka teema ehk pragmaatiline subjekt:

***Köögi aknad** olid tihedalt suletud.* Antud lauses on *Köögi aknad* küll alus, kuid mitte tegevussubjekt (nad ei sulgenud end ise) - järelikult ei ole tegemist aktiivilausega

***Nad** olid tema ilust rabatud.* *Nad* on küll alus, kuid mitte tegevussubjekt (nad ei rabanud end ise) - järelikult ei ole tegemist aktiivilausega.

Vaata lisaks
------------

* isikuline tegumood
* umbisikuline tegumood

Kirjandus
---------

* M. Erelt, R. Kasik, H. Metslang, H. Rajandi, K. Ross, H. Saari, K. Tael, S. Vare, Eesti keele grammatika I. Morfoloogia sõnamoodustus. § 52
* M. Erelt, R. Kasik, H. Metslang, H. Rajandi, K. Ross, H. Saari, K. Tael, S. Vare, Eesti keele grammatika II. Süntaks. § 490
* M. Erelt, T. Erelt, K. Ross, Eesti keele käsiraamat
Walteri *Spruch* koos viisiga Münsteri fragmendi siseküljel. Kaks eri lehekülgedel paiknevat veergu on pildiks kokku paigutatud
**Münsteri fragment** (Münster, Landesarchiv Nordrhein-Westfalen / Staatsarchiv, Msc. VII, 51) on 14. sajandi käsikiri, mis sisaldab osi Walther von der Vogelweide luuletustest koos nootidega.

Ajalugu
-------

Lõuna-Vestfaali aadlisuguvõsa von Rombergide arhiivi inventariseerimisel leidis Münsteri arhiivinõunik Merx 1910. aastal pärgamendist topeltlehekülje, mida kokkuvoldituna oli aastast 1522 kasutatud viljaarvete ümbrikuna. See on siiamaani tähtsaim Walther von der Vogelweide meloodiate allikas ühe täielikult ja kahe osaliselt säilinud viisiga. Lisaks on seal poolteist rida koos viisiga nime all *Meyster Reymar*, selle autorit pole tuvastatud.

Käsikiri
--------

Saksakeelne käsikiri on pärgamendilehel mõõtudega 25,5 × 14,5 cm. Kirjutatud on gooti tekstuuris kahes veerus mõlemale poole, kokku 42 kirjarida (sh nootidesse kirjutatud read) ning leht on köitmiseks kokku murtud. Üldise kujunduse poolest sarnaneb Jena laulukäsikirjaga, osa uurijaid oletab, et leht võib olla sealt pärit. Salmide algused on märgistatud punase tindiga joonistatud lombardia versaalis initsiaalidega, mis ulatuvad üle mitme rea, ka värsipaaride (*Stollen* või *Abgesang*) algused mõnes laulus rea kõrguste punaste majusklitega. Viis Waltheri stroofi on säilinud üksnes selles allikas. Käsikiri on dateeritud ca 1330. aastasse ja selle loomise koht arvatakse olevat Kesk- või Alam-Saksamaa, kirjutajaks oletatakse vestfaallast.

Muusika
-------

Käsikiri sisaldab ühe terve laulu (Palestiina laul) ja osaliselt kolm salmilaulumeloodiat (osi *König-Friedrich-Ton*'ist ja *Zweiter Philippston*'ist koos tekstidega) kirja panduna gooti notatsioonis. Noodijoonestik on viie joonega, jooned on tõmmatud sama musta tindiga mis tekst, joonte algusesse on tähtedega märgitud c- ja f-noodi asukoht, mis lubab täpselt paika panna meloodia helikõrgused. Rütm seevastu on raskesti rekonstrueeritav, sest gooti noodikiri ei märgi noodipikkusi.

Viited
------

1. ↑

Välislingid
-----------

Münsteri fragment digiteerituna