recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib Tallinna planeeritud magistraalist autodele; veetee kohta Euraasia põhjarannikul üle Põhja-Jäämere loe artiklist Kirdeväil; veetee kohta Kanada põhjarannikul loe artiklist Loodeväil.* |

---

Valmisehitatud Põhjaväila lõik Mere puiesteel
**Põhjaväil** on Tallinna üldplaneeringus kavandatud üks linna põhimagistraale autodele, mis kulgeks ida-läänesuunaliselt vanalinnast põhjas vähendamaks liikluskoormust südalinna peatänavatel ning oleks transiiditee sadamasse.

Põhjaväil algaks Narva maantee ja Pirita tee ristmikult ehk *Russalka ristmikult* Reidi teena, mis kulgeks ligi 400 m piki mereäärt ning seejärel läbiks endisi sadamaalasid kuni Jõe/Lootsi ristmikuni. Edasi kulgeks trass mööda Põhjaväilana välja ehitatud Ahtri tänavat, Mere puiestee põhjaosa ja Põhja puiesteed. Edasine trass Balti jaama piirkonnast Paldiski maanteeni on seni lahtine. Nõukogude perioodil planeeriti Telliskivi tänava laiendamist selle äärsete puumajade arvelt ning magistraaliks muutmist. Hiljem on sellest plaanist loobutud ning otsitud alternatiive ehk nn Pelgulinna ümbersõiduteed. Suurt vastukaja on saanud plaan rajada magistraal läbi Merimetsa roheala mööda endist raudteetammi.

Algselt pandi Põhjaväila põhimõtteline teekoridor paika Tallinna generaalplaanis 1968. aastal. Reaalse ehitustegevuse kallale asuti alles 1999. aastal, kui renoveeriti senine Ahtri tänav ja sellega paralleelselt paiknev endine raudteekoridor ehitati kolmerealiseks (3 + 3) tänavaks ning seejärel 2001. aastal Mere puiestee ja Põhja puiestee lõik Suur Rannavärava tänavani. Hiljem väila idaots muutus suhteliselt Reidi tee projektiks.

Vaata ka
--------

* Lõunaväil
* Reidi tee

Viited
------

1. ↑  Üleilmne Tallinn by Linnalabor (page 4)
2. ↑  Põhjaväil paiskas Ahtri ettevõtete töö segi
3. ↑  Põhjaväil tahab juhilt lisatähelepanu
Püha Veronika rätikuga. Püha Veronika meister, 1420
**Püha Veronika meister** (saksa keeles *Meister der heiligen Veronika*, inglise keeles *Master of St Veronica*) 14. ja 15. sajandil Saksa aladel tegutsenud maalikunstnik.

Looming
-------

Aastail 1395–1415 oli ta märkimisväärseim Kölni maalija rahvusvahelise gootika laadis. Nimetuse on ta saanud 1420. aastal loodud maalide järgi Veronikast rätikuga, millest üks paiknes triptühhoni kesktahvlina algselt Kölni Püha Severinuse kirikus.

Kunstniku käekirjas on tuntav Prantsusmaa õukonnakunsti, eriti raamatumaali mõju. Oletatakse, et kunstnik õppis Dijonis ja Pariisis. Tema stiil toetub tugevalt 14. sajandi Kölni traditsioonile, kuid tema teadmised läänepoolsest kunstitraditsioonist ilmnevad 1400. aasta paiku. Veronika meistri teosed kehastavad kõige ilmekamalt 14. sajandi lõpul ja 15. sajandi algul valitsenud rahvusvahelist stiilikeelt ja see on mõjutanud ka järgmist kunstnikepõlvkonda.

Hilisemast perioodist on meistrile omistatud veel teoseid, näiteks "Madonna herneõiega" (u 1400) Saksa Rahvusmuuseumis Nürnbergis ja "Jumalaema hiireherneõiega" (1410–1415) Kölnis.

Pildid
------

* Ristikandmine. Suletud triptühhon, u 1420Ristikandmine. Suletud triptühhon, u 1420
* Triptühhon. Madonna pühakutega ja Kristuse kannatuslugu.Triptühhon. Madonna pühakutega ja Kristuse kannatuslugu.

Viited
------

1. ↑  Meister der heiligen Veronika. - Deutsche Biographie
2. ↑  Die Muttergottes mit der Erbsenblüte. - Germanisches Nationalmuseum
3. ↑  Muttergottes mit der Wickenblüte. - Bildindex der Kunst und Architektur

Välislingid
-----------

* Meister der heiligen Veronika. - Deutsche Biographie
**"Laul Põhjamaast"** (ka **"Põhjamaa"**) on Ülo Vinteri muusikalist "Pipi Pikksukk" (1969) tuntuks saanud laul, mille sõnade autor on Enn Vetemaa.

Algselt kõlas laul muusikalis stseenis, kus Pipi, Tommy ja Annika astuvad laevale, et sõita Kurrunurruvuti saarele. Enne lahkumist ütleb Tommy ja Annika ema, et ärgu lapsed iial unustagu kodu, põhjamaad, mispeale lauldakse "Laulu Põhjamaast" lastele hüvastijätuks. 

Muusikali hilisemates redaktsioonides on laul kõlanud ka stseenis, kus lapsed naasevad vaiksel talvisel õhtul lõunamaalt ning leiavad eest lumme mattunud kodulinna. Laulu on korduvalt esitatud Eesti laulupidudel ning selle järgi tantsitud mitmetel tantsupidudel (Mait Agu koreograafia).

1985. aastal jõudis laul Toomas Uibo esituses noortefilmi "Kevad südames" (režissöör Mati Põldre).

Seda laulu koos lauluga "Mu isamaa on minu arm" on pakutud Eesti riigihümni kandidaadiks.

Viited
------

1. ↑  Postimees:Kas Eesti praegune hümn tuleks välja vahetada?

Välislingid
-----------

* Laulu sõnad
Põhjaveepinna asukoht märgituna joonisel
**Põhjaveepind** on pind, millest allpool olev pinnas on veega küllastunud
.

Kohe põhjaveepinna peal asub kapillaarvöö, kus poorid on täidetud kapillaarveega.

Asustamata või suure sademetehulgaga piirkondades järgib põhjaveepind üldjoontes maapinna kuju ning tõuseb ja laskub koos sellega. Eestis, kus maapind on üsna tasane, võib põhjaveepinda paljudes kohtades lugeda enam-vähem horisontaalseks.

Allikad ja oaasid esinevad kohtades, kus põhjaveepind lõikub maapinnaga. Allikad moodustuvad tavaliselt mäekülgedel, kus nad on näha, või veekogude põhjas, kus nad on inimesele märkamatud.

Piirkondades, kus sademete hulk muutub aastaajati, võib eri aastaaegadel olla põhjaveepind eri kõrgusel, sademeterohkemal aastaajal kõrgemal.

Kaevu kaevamisel tehakse maapinda auk, mis ulatub põhjaveepinnani. Eestis põhjaveepind lähedastel aladel suures ulatuses ei erine, mistõttu üldjuhul on kõige mõistlikum kaevu kaevata võimalikult madalas kohas. Põhjaveepinna saaks kätte ka mäe otsa kaevu kaevates, ainult kaevata tuleks mäe kõrguse võrra rohkem.

Vaata ka
--------

* Põlispõhjavesi (fossiilne vesi)

Viited
------

1. ↑  Keskkonnasõnaraamat EnDic2004. Tartu : Mats; Tallinn : Tallinna Raamatutrükikoda
2. ↑  Andres Soolo. "Nõiavits ja veesoon" 18. märts 2008, skeptik.ee
Heilika Pikkov (Lilika Võsu foto)
**Heilika Pikkov** (neiupõlvenimega **Heilika Võsu**; sündinud 9. mail 1982 Tartus) on eesti dokumentalist ja kultuurikorraldaja.

Haridustee
----------

Ta lõpetas 2000. aastal Pärnu Sütevaka Humanitaargümnaasiumi ning 2004. aastal bakalaureuseõppe Tallinna Ülikoolis telerežii erialal, olles õppinud ühe semestri audiovisuaalset meediat ka Kesk-Inglismaal Prestonis asuvas Kesk-Lancashire'i ülikoolis. 2008. aastal lõpetas ta magistriõppe EELK Usuteaduse Instituudis kristliku kultuuriloo alal.

Töökäik
-------

2005. aastal töötas ta Iisraelis Ashdodi linna väikeses telejaamas, kus tegi ka oma esimest dokumentaalfilmi "Keerubite mäss" (2006).

Ta on töötanud PÖFFi animatsioonfilmide alafestivali Animated Dreams korraldajana.

2012. aastast on ta vabakutseline filmitegija.

Ta on avaldanud raamatu "Minu Jeruusalemm. Kaameraga kloostris" (Petrone Print, 2014).

Filmograafia
------------

* 2006 "Keerubite mäss"
* 2008 "Toomiku film" (dokumentaalfilm) – operaator
* 2009 "Kiri Ruhnust" (dokumentaalfilm) – režissöör, stsenarist, operaator, monteerija
* 2009 "Isa, Poeg ja Teatri Vaim" (dokumentaalfilm) – operaator
* 2010 "Normaalne"[*viide?*]
* 2013 "Õlimäe õied" (dokumentaalfilm) – režissöör, stsenarist, operaator, monteerija
* 2018 "Juured: Oodates imet" (dokumentaalfilm) – monteerija, B-kaamera operaator
* 2018 "Juured: Mu liha ja veri" (dokumentaalfilm) – režissöör, operaator, monteerija
* 2020 "Eesti nafta" (dokumentaalfilm) – operaator

Tunnustus
---------

* 2015 Go Traveli reisiraamatu preemia ("Minu Jeruusalemm")

Isiklikku
---------

Tema abikaasa on režissöör ja produtsent Ülo Pikkov.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6  Heilika Pikkov, blogi "Nädala autor", 6. jaanuar 2015
2. ↑
3. 1 2  Mari-Liis Rebane, Intervjuu: Heilika Pikkov, Müürileht, 25. oktoober 2013.

Välislingid
-----------

* Heilika Pikkov Eesti filmi andmebaasis
* Mari-Liis Rebane, Intervjuu: Heilika Pikkov, Müürileht, 25. oktoober 2013
**Põhjuslik uurimus** on põhjuse ja tagajärje suhte uurimine . Põhjuslikkuse tuvastamiseks on oluline jälgida selle muutuja varieerumist, mida arvatakse põhjustavat muutusi teistes muutujates, ning seejärel mõõta teistes muutujates toimuvat. Teised mõjutajad tuleb võtta kontrolli alla, et need ei moonutaks tulemusi. Seda saab teha kas neid mõjusid andmete kogumise ajal konstantsetena hoides või kasutades statistilisi meetodeid. Seda tüüpi uurimused on väga keerulised ning uurija ei saa kunagi päris kindel olla, et teised tegurid põhjuslikku seost ei mõjuta, seda eriti tegeledes inimeste käitumise ja motivatsioonidega. Tihtipeale on mängus palju sügavamad psühholoogilised tegurid, millest isegi uuringus osaleja teadlik ei pruugi olla.

Muutujate põhjuse ja tagajärje uurimiseks on kaks uurimismeetodit:

1. Eksperimendid (nt laboris)
2. Statistilised uuringud

Eksperimendid
-------------

Eksperimente tehakse tavaliselt laborites, kus saab tugevalt kontrolli alla võtta kas paljud või kõik katse aspektid vältimaks hüpoteetilistest kausaalsetest teguritest erinevate tegurite tõttu tekkivaid valetulemusi. Näiteks paljud uuringud füüsikas kasutavad sellist lähenemist. Alternatiivina saab teha loomulikes tingimustes eksperimente nagu näiteks meditsiinilistes uuringutes, kus katseisikutel võib olla hulk teisi omadusi, mida ei saa kontrollida, kuid kus saab varieerida vähemalt hüpoteesidest lähtuvaid võtmemuutujaid ning vähemalt mõõta mõningaid kõrvalisi muutujaid. Loomulikes tingimustes eksperimente tehakse vahel majanduses, näiteks kaks erinevat sotsiaalabi saajate gruppi saavad kaks alternatiivset stiimulite või võimaluste komplekti sissetuleku teenimiseks ja uuritakse mõju nende tööjõu pakkumisele.

Statistilised uuringud
----------------------

Sellistes valdkondades nagu majandus tehakse enamik empiirilisi uurimusi juba olemasolevate andmete põhjal, mida sageli regulaarselt riik kogub. Mitmene regressioon on hulk seotud statistilisi meetodeid, mis kontrollivad (püüavad vältida valemõju) mitmetelt uuritavatest erinevatelt kausaalsetelt mõjutajatelt. Kui andmetest ilmneb piisav variatsioon hüpoteesis olnud huvipakkuvas muutujas, saab selle mõju potentsiaalsetele mõjutatavatele muutujatele mõõta.

Viited
------

1. ↑  Brains, C. Willnat, L,, Manheim, J. Rich, R. 2011. *Empirical Political Analysis* 8th edition. Boston, MA: Longman. p. 76.
2. ↑  "Causal research". BusinessDictionary.com. Originaali arhiivikoopia seisuga 9.10.2014. Vaadatud 19.10.2014. `{{cite web}}`: välislink kohas ``|publisher=`` (juhend)
3. ↑  DJS Research Ltd. "What is Causal Research?". Market Research World. Vaadatud 19.10.2014. `{{cite web}}`: välislink kohas ``|publisher=`` (juhend)
**Heimar Peremees** (28. juuni 1930 Muhu – 14. juuli 2017) oli eesti majandusteadlane ja teadusorganisaator, aastatel 1970–1990 Eesti NSV kõrg- ja keskhariduse ministri asetäitja.

Elukäik
-------

Heimar Peremees oli kaluri poeg.

Ta lõpetas 1949. aastal Viktor Kingissepa nimelise Kuressaare Keskkooli, 1954. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi keemia-mäeteaduskonna insener-keemik-tehnoloogi erialal, majanduskandidaat (1967, Moskva), väitekiri "Проблемы повышения качества промышленной продукции (на примере производства минеральных удобрений". 

Pärast TPI lõpetamist töötas Maardu Keemiakombinaadis, oli 1969–1975 TPI majandusteaduskonna teenindusökonoomika kateedri dotsent, 1977–1978 Eesti NSV Ministrite Nõukogu teadus- ja tehnikaosakonna juhataja, 1970–1990 kõrg- ja keskhariduse ministri asetäitja, 1992–1994 TPI käitismajanduse instituudi dotsent.

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkond: tööstusökonoomika; kõrghariduse ajalugu. Olnud Keemia Rahvaülikooli esimees, ühingu Teadus juhatuse liige, Tallinna Teadlaste Maja esimehe asetäitja.

Teoseid
-------

* Neuvosto-Eestin korkeakoulu. Tallinn, 1979 (sama saksa k 1979, ingl k 1980).

Viited
------

1. 1 2 3 4  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Kirjandus
---------

* Tallinna Polütehniline Instituut 1936–1986, 352, 415, 498
* Rullingo, A. Muhumaa: loodus, aeg, inimene. Tallinn, 2001, 616.
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
Liviu Rebreanut kujutav Rumeenia postmark (1985, kujundanud Eugen Palade)
**Liviu Rebreanu** (27. november 1885 Târlișua (tänapäeval Bistrița-Năsăudi maakond) – 1. september 1944 Valea Mare, Argeși maakond) oli rumeenia kirjanik ja ajakirjanik.

Rebreanu sündis Târlișuas, mis asub tänapäeval Bistrița-Năsăudi maakonnas, ent oli toona Austria-Ungari osa. Ta oli oma pere kolmeteistkümnest lapsest teine, tema isa oli kooliõpetaja Vasile Rebreanu ja ema Ludovica Diuganu; mõlemad vanemad olid pärit talupoegade hulgast. Rebreanu isa oli olnud luuletaja ja kultuuritegelase George Coșbuci klassivend ning huvitus folkloorist.

Liviu Rebreanu sai alghariduse Maierus, kus teda õpetas tema oma isa. Edasi õppis ta Năsăudis ja Bistrițas, sõjaväekoolis Sopronis ning viimaks sõjaväeakadeemias Budapestis. Ta töötas ohvitserina Gyulas, ent läks 1908. aastal erru ning ületas 1909 ebaseaduslikult Transilvaania Alpid, suundus Rumeeniasse ja asus elama Bukaresti.

Bukarestis liitus ta kirjanduslike ringkondadega ning töötas ajakirjanikuna väljaandeis Ordinea ja Falanga literară și artistică. Austria-Ungari valitsuse nõudmisel ta arreteeriti ja anti 1910. aastal Austria-Ungarile välja. Teda hoiti vangistuses Gyulas, ent ta vabanes sama aasta augustis ning naasis Bukaresti. 1911–1912 oli ta Craiova Rahvusteatri sekretär, tema ülemuseks oli kirjanik ja režissöör Emil Gârleanu. Sel ajal abiellus ta näitleja Fanny Rădulescuga.

Kirjanikuna debüteeris Rebreanu 1912. aastal novellikoguga "Frământări". Esimese maailmasõja ajal oli ta ajalehe Adevărul reporter, ent jätkas ka novellide avaldamist: 1916 ilmusid "Golanii" ja "Mărturisire", 1919 "Răfuială". Pärast sõda sai temast oluline kaastööline kirjandusseltsis Sburătorul, mida juhtis kirjanduskriitik Eugen Lovinescu.

1920. aastal avaldas Rebreanu romaani "Ion", mida peetakse esimeseks moodsaks rumeenia romaaniks ning milles ta kujutab maaomanditülisid Transilvaania maapiirkondades (eesti keeles on romaan ilmunud Natalie Alveri ja Telma Tali tõlkes, Tallinn: Eesti Raamat, 1970). "Ioni" eest sai Rebreanu Rumeenia Akadeemia auhinna; 1939 sai temast Akadeemia liige.

Aastatel 1928–1930 oli ta Bukaresti Rahvusteatri juht, 1940–1944 Rumeenia Kirjanike Liidu president.
Koidula Piirissaare sadamas (juuli, 2010)
**Piirissaare sadam** (sadamakood EE PRE) on Piirissaarel Tooni külas asuv sadam. Sadam asub saare keskel saart põhja-lõunasuunaliselt läbiva kanali ääres.

Iseloomustus
------------

Sadamat haldab AS Saarte Liinid.

Sadam suudab vastu võtta kuni 40 m pikkusi, 10 m laiusi ja 1,7 m süvisega veesõidukeid. Sadamas on neli kaid, millest kaks on ujuvkaid.

Ajalugu
-------

Enne sadama rajamist toimus ühendus maismaaga lotjadega, mis randusid saare lõunapoolsel küljel.

Sadamat hakati Piirissaarele rajama 1930. aasta paiku, kui asuti reguleerima Peipsi järve veetaset. Selle käigus kaevati Piirissaarele kanal, mida 1935–36 süvendati. Esialgu rajati kanali äärde paadisadam ning pärast sõda mootorlaevade peatuskoht.

2010. aasta juulis lõppes Piirissaare sadama renoveerimine. Ühtlasi tehti korda ka maismaal asuv Laaksaare sadam.

Laevaühendus mandriga
---------------------

Piirissaare ja Laaksaare sadama on regulaarne laevaühendus. Laevaühendust peab AS Kihnu Veeteed parvlaevaga Koidula.

Viited
------

1. 1 2 3  Piirissaare sadam Sadamaregistris.
2. ↑  Piirissaar − saar kahe järve piiril
3. 1 2  Piirissaare sadam - 58° 23,2´ N 27° 30,9´ E
4. ↑  Raul Sulbi. Laaksaare ja Piirissaare sadam läbisid uuenduskuuri Postimees, 5. september 2010.
5. ↑  "Laaksaare - Piirissaar". Originaali arhiivikoopia seisuga 24. september 2016. Vaadatud 19. augustil 2016.

Välislingid
-----------

* Piirissaare sadam Sadamaregistris.
**Lucius Livius Andronicus** (u. 284 eKr, Tarentum – u. 205 eKr, Rooma) oli varaseim teadaolev Vana-Rooma kirjanik, kelle teoseid on säilinud. Tema sulest pärineb nii rida näidendifragmente kui ka vanim tõlge Euroopa kirjandusloos, Homerose "Odüsseia" ladina tõlge "Odusia", mida kasutati koolides õppevahendina kuni algupärase Rooma eepose "Aeneis" sünnini.

Livius Andronicus alustas tõlkija ja õpetajana, kes tõlkis kreeka kirjandust õppekasutuseks. Lavale kirjutas ta nii tragöödiaid kui ka komöödiaid, mis põhinesid kreeka moodsatel komöödiatel, kasutasid kreeka kostüümides tegelasi ning pälvisid žanrinime *comoedia palliata* ("mantlikomöödia", vastandina Rooma-ainelistele komöödiatele žanrinimega *comoedia togata* ehk "toogakomöödia"). 

Kreeka mõjude tõttu loomingus nimetas Rooma biograaf Suetonius Liviust ja Enniust "poolkreeklasteks". Hilisemad näitekirjanikud imiteerisid tema teoseid, mistõttu teda pidasid ladina kirjanduse isaks klassikalise perioodi autorid nagu Varro, Cicero ja Horatius.
**Põhjamaade Hirm** (pseudonüüm) on eesti räppar. 

Põhjamaade Hirm võitis 2005. aastal MC-Battle'i.

Ta on üks osaline hiphopiprojektis "Kuuluud" ja koostööprojektis DVPH (Dragan Volta Põhjamaade Hirm). Lisaks on ta koostööd teinud ka paljude teiste Eesti räpparitega. 

2. jaanuaril 2013 andis DVPH välja albumi "Mõtted on mujal". Album "Natuke veel" järgnes 1. detsembril 2014.

Koos Genkaga loodi projekt "12EEK Monkey", nende album "Xibalba Spa" nägi ilmavalgust 2017. aasta veebruaris.

Diskograafia
------------

* "Maailma südame põhjast" (2006, Legendaarne Records)
* "Nagu Vaataks Pilvi" (2021, Legendaarne Records)

Välislingid
-----------

* Põhjamaade Hirm andmebaasis MusicBrainz (*inglise keeles*)
* Räpparite võistluse «MC Battle» võitis Põhjamaade Hirm *Õhtuleht* 25. aprill 2005
* Kaarel Kressa. "Põhjamaade Hirm" *Eesti Päevaleht*. 3. juuni 2006
* Siim Nestor. "Kes on Põhjamaade Hirm?". *Eesti Ekspress*. 6. juuni 2006
* Siim Nestor. "Kuuluud "Kummuli kaheksa, üheksanda maailma imelik"". *Eesti Ekspress*. 1. veebruar 2008
Johannes Adamson
**Johannes Adamson** (28. november 1883 Valguta vald – 4. september 1944 Türi) oli eesti ajaloo ja kodanikuõpetuse õpetaja.

Johannes Adamson õppis Tartu linna 3. algkoolis, lõpetas 1907. aastal eksternina Tartu Reaalkooli. Jätkas õpinguid Tartu Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonnas ja kaitses ajalookandidaadikraadi 1913. aastal. Aastatel 1913-1914 osales Tartu Ülikooli keskkooliõpetajate ettevalmistuskursustel. Seejärel oli aastatel 1914–1917 tsaariarmees ohvitser.

Aastatel 1917–1928 oli Tartu Kommertskoolis, Hugo Treffneri Gümnaasiumis, Tartu Reaalkoolis ja kaubanduskoolis ajaloo-, kodanikuõpetuse-, majandusteaduse- ja geograafiaõpetaja. Aastatel 1928–1932 oli Tartu Poeglaste Gümnaasiumi direktor ja ajalooõpetaja, 1936–1940 Tartu Tütarlaste Gümnaasiumi direktor. Lahkus 1940. aasta suvel Tartu Tütarlaste Gümnaasiumi direktori ametikohalt poliitilistel põhjustel: ta oli Eesti Vabariigi ajal Isamaaliidu liige.

Aastatel 1941–1944 oli ta Türi Gümnaasiumi direktor.

Aastatel 1927–1940 oli ta Tartu Ülikooli ajaloo õppekorralduse alalise toimkonna esimees. Aastatel 1935–1940 Tartu Ülikooli didaktilis-metoodilise seminari ajaloo- ja kodanikuõpetuse õppejõud.

On koostanud õppekavasid, avaldanud majandusteaduse õpperaamatu keskkoolile, ajaloo õpperaamatud alg- ja keskkoolile ning gümnaasiumile.

Viited
------

1. 1 2  Rozental, Väinu (2019). Reveranss roosinupukestele. 100 aastat Raatuse kooli asutamisest. TORE Kirjastus
2. ↑  Adamson, Johannes. Eesti kooli biograafiline leksikon.

Välislingid
-----------

* Johannes Adamson Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
Toulouse'i Saint-Sernini palverännukiriku põhiplaan - altariruum, kooriümbriskäik ja kabelipärg paiknevad ülal, lõunapoolne transept paremal
**Palverännukirik** on keskaegne, romaanikas kõige selgemalt eristuv kirikutüüp, milliseid püstitati palverännuteele – enamik neist paikneb Prantsusmaal ja Hispaanias ja need on seotud keskaja populaarseima palverännumarsruudi Jaakobiteega. Eri piirkondades paiknevad palverännukirikud on oma funktsionaalselt ülesehituselt sarnased. See on seotud nende eesmärgiga vastu võtta võimalikult palju palverändureid. Ka detailides moodustavad keskaegsed palverännukirikud teatud sarnaste joontega rühma, mida on seletatud sellega, et palveränduritega koos liikus kiiresti edasi teave teiste ehitiste ja nende dekoori kohta.

Arhitektuur
-----------

Romaani palverännukirikud on enamasti viie-, harvem kolmelöövilised basiilikad kolmelöövilise transepti ja mitmelöövilise kooriruumiga. Välimised löövid moodustavad koori ümber paikneva kooriümbriskäigu. Samasugune liikumistee paiknes ka transeptide lõppudes. Kooriümbriskäigu ümber võis paikneda kabelipärg, samuti võisid transepti külglöövi avanevad kabelid paikneda transeptiharude idaküljel. Selline siseruumi korraldus võimaldas palveränduritel läbida kogu kirik nii, et siseneti ühest läänefassaadi kõrvalportaalist ja väljuti teisest, nii said palverändurite massid külastada kirikut ja austada selles asuvaid reliikviaid ilma kirikus toimuvaid korralisi jumalateenistusi segamata. Mõnedes palverännukirikutes (Conques) olid pikihoone empoorid kohandatud palverändurite majutamiseks.

Näiteid romaani palverännukirikutest:

* Conquesi Sainte-Foy kloostrikirik
* Toulouse'i Saint-Sernini basiilika
* Vezelay Sainte-Marie-Madeleine'i basiilika
* Santiago de Compostela katedraal

Vaata ka
--------

* Palverännukoht

Viited
------

1. ↑  Kunstileksikon. Eesti Klassikakirjastus, 2001
**Trikāta kirik** on luteri kirik Lätis Trikātas. See on Trikāta kihelkonnakirik.

Hoone on riikliku kaitse all olev muinsusmälestis. Ka kiriku altar, kantsel ja Kristust kujutav reljeef on riikliku kaitse all olevad kunstimälestised.

Ajalugu
-------

Arvatakse, et esimene kirik rajati Trikātasse juba aastal 1224, nõnda on tegemist Läti alade ühe vanima kirikuga. Aastal 1225 külastasid Trikātat Wilhelm Modenast, piiskop Albert, Sēlija piiskop Lambert ja Läti Henrik. Wartberge Hermanni Liivimaa kroonikas on mainitud, et kui Johann I von Lunen suri, olid kirikud ehitatud Volmarisse, Astijärvele, Võnnusse ja Trikātasse. Kirik on rajatud vanasse hiiepaika.

Aastal 1695 ehitati kirikuhoone ümber, selle portaalile lisati Karl XI monogramm. Aastal 1698 põles kiriku puidust osa maha. Aastal 1725 alustati kirikuhoone taastamist, ühtlasi rajati selle juurde kohalike mõisnike tarbeks ka kalmistu, mille ümber ehitati aastal 1775 kivist piirdeaed.

Aastal 1858 palkas Jaunbrenguļi mõisa omanik Nikolaus Johann von Transehe ehitusmeistri Mārcis Sārumsi, et see ehitaks kirikule uue uusgooti stiilis torni, mis valmis aastal 1859. Kiriku oreli valmistas Erfurdi orelimeister August Martin aastal 1867, kell valati Bochumis aastal 1875. Altari lasid valmistada Tiepole mõisa omanikud Torklused aastal 1896.

Aastal 1924 kirikut remonditi. Aastal 1938 võeti käsile uus remont, mille käigus uuendati kiriku interjööri. Töid juhatas arhitekt Pauls Kundziņš.

Esimene teadaolev kirikuõpetaja oli Johann von Schedingen, kes oli sealne pastor aastal 1507. Esimene teadaolev luteri pastor oli Michael Burchard, kes oli seal kirikuõpetaja aastal 1567.

* 
* 
* 
* 
*

Viited
------

1. ↑
2. ↑  Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija
3. ↑  Caune A. Ose I. Latvijas viduslaiku mūra baznīcas. 12. gs. beigas – 16. gs. sākums. Enciklopēdija. Rīga: Latvijas vēstures institūta apgāds, 2010. – 441. lk
4. ↑  Henriku Liivimaa kroonika; XXIX

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Trikāta kirik** |

* Infot kiriku kohta; fotod

Trikāta kirik
Trikāta kihelkond

**Kirik**: Trikāta kirik  

**Abikirik**: Vijciemsi kirik  

**Mõisad**: Cempi mõis | Dutka mõis | Jaunbrenguļi mõis | Jaunvāle mõis | Lipšukalnsi mõis | Lubi mõis | Plāņi mõis | Tiepole mõis | Trikāta kirikumõis | Trikāta mõis | Vecbrenguļi mõis | Vecvāle mõis | Vījciemsi mõis
**Tage Fritiof Erlander** (13. juuni 1901 Värmlandi lään, Ransäter – 21. juuni 1985 Stockholm) oli Rootsi poliitik, Rootsi peaminister 1946–1969. Ta on kõige kauem ametis olnud Rootsi peaminister.

Elukäik
-------

Tage Erlander pärines usklikust ja liberaalsest perekonnast. Õpingute ajal Lundis mõjutasid teda sotsiaaldemokraatlikud ideed ja ideaalid ning 1928. aastal astus ta Rootsi Sotsiaaldemokraatlikku Tööparteisse. 

1930. aastal valiti ta Lundi linnavolikokku ja 1932 Riigipäeva, mille liige oli ta kuni 1973. aastani. 1944–1945 oli ta sotsiaal-, 1945–1946 haridusminister.

Tage Erlander
Pärast Per Albin Hanssoni surma 1946. aastal sai Erlanderist Sotsiaaldemokraatliku Tööpartei juht ja peaminister. Ta oli neil ametikohtadel 23 aastat, kuni oktoobrini 1969. Ta on kõige kauem ametis olnud Rootsi peaminister.

Alguses suhtuti temasse kahtlevalt isegi tema enda parteis, kuid aja jooksul omandas ta suure populaarsuse. Peaministrina teostas ta sotsiaalseid reforme ja ajas neutraliteedipoliitikat.

Tage Erlander suri 21. juunil 1985 Stockholmis.

Isiklikku
---------

1930. aastal abiellus Aina Anderssoniga, kellega tal oli kaks last.

Pärast poliitikast taandumist elas koos abikaasaga Bommersvikis.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Per Albin Hansson** | **Rootsi peaminister**1946–1969 | Järgnev**Olof Palme** |
**Eesti Riigikohtu lahendis 3-3-1-85-07** oli käsitlenud Eesti kohtute kohustust tõlgendada siseriikliku õigust kooskõlas Euroopa Liidu õigusega.

Asjaolud
--------

OÜ Aiva Baltic vaidlustasid üleliigse laovaru tasu seaduse põhiseaduspärasuse. Vaidlustatud seaduse (ÜLTS) kohaselt pidi äriühing tasuma üleliigset laovaru tasu summas 56 126 688 krooni. Vaidlus puudutas Euroopa Komisjoni määrust nr 1972/2003/EÜ, mis piiras põllumajanduse valdkonnas tegutsevatele ühingutele hoida laos rohkema koguse tooteid, kui oli seadsega lubatud. Selline meede ole võetud selleks, et kaitsta siseturu, kuid tekitas hiljuti Euroopa Liiduga liitunud riikides palju vaidlusi. Üks neist oli käesolev kaasus.

Kohtuotsus
----------

Situatsioonis, kus Eesti kohtul tekib kahtlus, kas Euroopa Liidu teisene õigus on vastavuses Euroopa Liidu esmase õigusega peaks menetlust peatada. Eesti kohus peaks Euroopa Kohtult Euroopa Liidu õigusakti kehtivuse ja vajadusel paluma tõlgenduse osas eelotsust.

Riigikohus ütles, et halduskohtud peaksid esmalt kontrollima, kas Eesti sisene õigus on Euroopa Liidu õigusega vastavuses. Kontrollimisel peaks vaatlema ka mitte ainult asjassepuutuva Euroopa Liidu õigusakti, kuid Euroopa Liidu õigust laiemalt. Sõltuvalt asjast tuleks ka analüüsida, kas Eesti õigus, Euroopa Liidu teisene õigus on vastavuses Euroopa Liidu esmase õigusega. Tuleks analüüsida ka Euroopa Liidu üldprintsiipide, Euroopa Liidu tunnustatuid põhimõtteid ja ka austata põhiõigusi ja vabadusi.

Juhul, kus Euroopa Liidu teisese õigusega kahtlusi ei teki või Euroopa Kohus kinnitab selle õiguspärasuse aga tekib kahtlus Eesti õiguse vastavusest Euroopa Liidu õigusele, siis saab 
Eesti õiguse Euroopa Liidu õigusega kooskõla probleemi lahendada kahel viisil. Esimene on toetuda varasemale Euroopa Kohtu praktikale, teine variant on vajadusel paluda Euroopa Kohtult Euroopa Liidu õiguse tõlgendamiseks eelotsust. Kuid tuleb eelistada Eesti õiguse tõlgendamist võimalikult Euroopa Liidu õigusega kooskõlas. Kui selgub aga, et Eesti õigus on vastuolus Euroopa Liidu õigusega, siis peab Eesti õiguse jätta kohaldamata ilma põhiseaduslikkuse järelevalve kohtumenetluse algatamist.

Välislingid
-----------

1. ↑  "Riigikohtu lahend 3-3-1-85-07".
2. ↑  Üleliigse laovaru tasu seadus (lühend - ÜLTS)
3. ↑  Komisjoni määrus (EÜ) nr 1972/2003, 10. november 2003, Tšehhi Vabariigi, Eesti, Küprose, Läti, Leedu, Ungari, Malta, Poola, Sloveenia ja Slovakkia ühinemisel põllumajandustoodetega kauplemise suhtes võetavate üleminekumeetmete kohta
**Taheva külanõukogu** oli külanõukogu Eesti NSV-s.

Taheva külanõukogu moodustati 1954. aastal Valga rajoonis likvideeritud Hargla külanõukogu ja Koikküla külanõukogu alade liitmise tulemusel. Külanõukogu keskus asus Laanemetsa külas. 1954. aasta seisuga tegutsesid külanõukogu maadel Ždanovi-nimeline ja Molotovi-nimeline kolhoos ning Taheva Lastesanatoorium.

1960 oktoobrist eraldati Taheva külanõukogust sovhoosi "Tahe" territoorium ja liideti see Kaagjärve külanõukoguga.

1975. aastal liideti sovhoosi "Tahe" alad (8137 ha) taas Taheva külanõukoguga.

1975. aasta seisuga oli külanõukogu pindala 203 km² ja elanike arv 1662. Külanõukogu hõlmas Hargla, Ivaski, Juuristu, Juuta, Kalliküla, Karjamõisa, Keiri, Koikküla, Korkuna, Laanemetsa, Lepa, Lutsu, Matimäe, Meose, Mälgi, Pügeri, Ringiste, Sooblase, Taheva, Tammeküla, Tsirgumäe, Tõrvase ja Valliküla küla.

1978. aastast, pärast väikekülade ühendamisi hõlmas Taheva külanõukogu Hargla, Kalliküla, Koikküla, Koiva, Korkuna, Laanemetsa, Lepa, Lutsu, Ringiste, Sooblase, Taheva, Tsirgumäe ja Tõrvase küla.

30. juulil 1992 kinnitati Taheva valla omavalitsuslik staatus ja külanõukogu lõpetas tegevuse.

Viited
------

1. ↑  Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 17. juuni 1954 seadlus "Eesti NSV külanõukogude ühendamisest". Eesti NSV Teataja, 1954, 10, 104
2. ↑  Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 3. septembri 1960 seadlus "Mõnede Eesti NSV külanõukogude likvideerimise ning mõnede külanõukogude ja rajoonide piiride muutmise kohta". Eesti NSV Ülemnõukogu Teataja, 1960, 29, 83
3. ↑  Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 19. märtsi 1975 seadlus
4. ↑  Taheva külanõukogu Eesti nõukogude entsüklopeedia faksiimileversioonis (vaadatud 29.11.2017)
5. ↑  Eesti Vabariigi Ülemnõukogu Presiidiumi seadlus "Lääne-Viru maakonna Võsu alevi, Pärnu maakonna Are valla, Valga maakonna Taheva valla ning Võru maakonna Varstu valla omavalitsusliku staatuse kinnitamise kohta". RT 1992, 37, 484
**Pärnu-Jaagupi Muusikakool** on muusikakool Pärnu maakonnas Põhja-Pärnumaa vallas Pärnu-Jaagupi alevis aadressil Kooli tänav 3.

1950. aastatel tegutsesid Aleksander Marguste ja Konstantin Reinu eestvedamisel Pärnu-Jaagupi Keskkooli puhkpilliorkester ja õpilaskoorid. Endine Pärnu-Jaagupi puhkpilliorkester jätkas tegevust Halinga kolhoosi puhkpilliorkestri nime all. Muusikahuvilised lapsed said õppida Pärnu Lastemuusikakoolis. Teiste seas õppisid seal Vello Pukk ja Priit Aimla.

1979. aastal vabanes Pärnu-Jaagupis hoone aadressil Kalli maantee 9. Alev otsustas anda vabanenud ruumid asutatavale lastemuusikakoolile. Idee algataja oli Halinga kolhoosi esimees Lembit Tamvere. Tema ja Pärnu-Jaagupi Keskkooli tollase direktori Linda Lillemägi eestvedamisel avatigi 1981. aastal Pärnu-Jaagupis lastemuusikakool. Eesti NSV kultuuriministri Loti allkirjaga käskkirjas nr 276 (14. august 1981) lastemuusikakoolide avamise kohta on öeldud: "Avada 1981/82. õppeaastal Kingissepa Lastekunstikool, Paldiski Lastemuusikakool ja Pärnu-Jaagupi Lastemuusikakool." Direktori ametikohale kinnitati Madis Schmidt. Viimane töötas kuni 2000. aastani ka puhkpillieriala õpetajana. Kooli avaaktus toimus 1. septembril 1981 Pärnu-Jaagupi Keskkooli aulas. Keskkooli ruume kasutati õppetööks kuu aega, kui sisustati klasse vastremonditud hoones Kalli maanteel. Majas oli seitse klassiruumi, saal, õpetajate tuba ning direktori kabinet. Rajooni kultuuriosakond ja kultuuriministeerium muretsesid kontsertklaveri, pianiinod, akordione ja muid pille. Palju noote ja muusikainstrumente andis M. Lüdigi nimeline Vändra Muusikakool. Oma majas algas õppetöö 1. oktoobril 1981.

Alates 2002. aastast tegutseb kool uues renoveeritud majas aadressil Kooli tänav 3, kus on kaheksa klassiruumi, õpetajate tuba ning avar saal.

Välislingid
-----------

* Pärnu-Jaagupi Muusikakooli veebisait
**Korporatsioon Arminia** oli 1850. aastal Tartus asutatud baltisaksa üliõpilaskorporatsioon.

Ajalugu
-------

Korporatsiooni ajalugu ulatub 1843. aastasse, kui asutati Usu- ja Teaduselu Edendamise Selts (*Verein zur Vörderung des religiösen und wissenschaftlichen Lebens*). Korporatsiooni asutamisajaks peetakse aga siiski 1850. aastat, kui seltsi nimeks sai Teoloogiline Õhtu (*Theologischer Abend*) ning oma olemuselt hakkas organisatsioon rohkem sarnanema korporatsiooniga. Sellegipoolest oli peamiselt usuteaduse õpilastest koosnev korporatsioon vastu rohkele pidutsemisele ja kahevõitlustele. 1859. aastal otsustati asutada korporatsioon Arminia ning saadeti vastav taotlus ka *Chargiertenconventile*. Selle liikmeskorporatsioonid aga viivitasid Arminia tunnustamisega. Selts hakkas rohkem suhtlema kristlike *Burschenschaft*idega ja sai 1862. aastal neid ühendava *Wingolfsbund*i liikmeks. 3. märtsil 1865 võeti Arminia ka *Chargiertenconvent*i liikmeks, pärast Arminia liitumise suure vastase korporatsioon Curonia ajutist väljaastumist. Juba 18. mail 1866 saatis *Chargiertenconvent* korporatsioon Arminia laiali. Arminia kristlikke ideid kandsid Tartu Ülikooli juures edasi mitmed kristlikud seltsid ning korporatsiooni vilistlaskogu täiendati jätkuvalt. 1970. aastal läks laiali ka vilistlaskogu.

*Wingolfsbund*i initsiatiivil asutati 2. mail 1994 eestlaste korporatsioon Arminia Dorpatensis, mis peab end küll korporatsioon Arminia järglaseks, kuid seda järgnevust ei tunnusta enamik Eesti üliõpilasorganisatsioone.

| * v
* r
Endised Eesti üliõpilasorganisatsioonid |
| --- |
| *Chargiertenconvent* | 
Curonia • Estonia • Livonia • Fraternitas Rigensis • Ruthenia • Baltica • Arminia • Fraternitas Academica Dorpatensis • Lettonia • Baltonia • Neobaltia • Fraternitas Academica • Tarbatonia • Teutonia |
| Muud korporatsioonid | 
Polonia • Fraternitas Dorpatensis • Hasmonea |
**Himki** on linn Venemaal Moskva oblastis, Himki rajooni keskus. Asub Moskvast kirdes Moskva kanali ääres.

1850. aastal rajati Himka jõe äärde raudteelaste alev, mis 1939. aastal sai linnaõigused.

21. sajandi esimesel aastakümnel on linn püsinud rahvusvaheliste uudisekanalite huviorbiidis seoses kodanike võitlusega Himki metsa mahavõtmise vastu Moskva–Peterburi kiirtee ehitamise tõttu.

Himkis tegutseb üks Venemaa tugevamaid jalgpalliklubisid FK Himki ja korvpalliklubi BC Himki.

Elanike arv
-----------

* 117 974 (1979)
* 132 902 (1989)
* 179 700 (2005)
* 183 600 (2008)
* 186 300 (2009)
* 207 100 (2010. aasta rahvaloendus)

Sõpruslinnad
------------

* Valgevene Hrodna, Valgevene
* Ukraina Poltava, Ukraina
* Türgi Kemer, Türgi

Viited
------

1. ↑

Välislingid
-----------

* 

Moskva oblasti vapp
Moskva oblasti linnad

Aprelevka  | Balašihha  | Beloozjorski  | Bronnitsõ  | Dedovsk  | Dmitrov  | Dolgoprudnõi  | Domodedovo  | Drezna  | Dzeržinski  | Dubna  | Elektrogorsk  | Elektrostal  | Elektrougli  | Frjazino  | Golitsõno  | Himki  | Hotkovo  | Istra  | Ivantejevka  | Jahroma  | Jegorjevsk  | Kašira  | Klin  | Kolomna  | Koroljov  | Kotelniki  | Krasnoarmeisk  | Krasnogorsk  | Krasnozavodsk  | Krasnoznamensk  | Kubinka  | Kurovskoje  | Likino-Duljovo  | Ljubertsõ  | Lobnja  | Lossino-Petrovski  | Luhhovitsõ  | Lõtkarino  | Možaisk  | Mõtištši  | Naro-Fominsk  | Noginsk  | Odintsovo  | Orehhovo-Zujevo  | Ozjorõ  | Pavlovski Possad  | Peresvet  | Podolsk  | Protvino  | Puškino  | Puštšino  | Ramenskoje  | Reutov  | Rošal  | Ruza  | Sergijev Possad  | Serpuhhov  | Solnetšnogorsk  | Staraja Kupavna  | Stupino  | Šatura  | Štšolkovo  | Zaraisk  | Zvenigorod  | Žukovski  | Taldom  | Tšehhov  | Tšernogolovka  | Vereja  | Vidnoje  | Volokolamsk  | Voskressensk  | Võssokovsk
**Himmiste kihid** (inglise *Himmiste Beds*) on siluri ajastu Paadla lademe kihid. Neid hakkas esimesena eristama Einar Klaamann aastal 1970.

Kihid on nime saanud Himmiste külalt. Kihtide stratotüüp on Himmiste paemurd. Kihtide laiendatud stratotüüp on Kipi puurauk, kus kihid esinevad 9.00..16.75 meetril.

Himmiste kihid koosnevad sõlmjast ja kiltjast dolomiidist, mis sisaldab vahekihtidena teralist lubjakivi. Kihtide alumises osas on lubjakivi sisaldus suurem, ülemises osas väiksem. Kihte kaevandatakse Kaarma dolokivimaardlas. Uuemas kirjanduses arvatakse kihid Paadla kihistusse kuuluvaks.

Viited
------

1. ↑  Himmiste kihid Eesti geokogude infosüsteemis (vaadatud 16.09.2020)
2. ↑  "Stratigraafia terminoloogia". Originaali arhiivikoopia seisuga 23. aprill 2021. Vaadatud 17. septembril 2020.
3. ↑  Paadla Stage H. Heinsalu & V. Viira: Raukas, A. Teedumäe, A. (eds). 1997. Geology and Mineral Resources of Estonia. Estonian Academy Publishers, Tallinn. ISBN 9985-50-185-3.

Välislingid
-----------

* Himmiste kihid Eesti geokogude infosüsteemis
**Juzefova mõis** (*Juzefovas muiža*, ka *Jezupavas muiža*) oli mõis Lätis. Tänapäeval asub endine mõisasüda Augšdaugava piirkonnas Naujene vallas Juzefovas. Poola keeles *Józefowo*, saksa keeles *Hof zum Berge*.

Hoftenberga mõis sai alguse Liivi sõja ajal aastal 1577, mil sõjas hävinud ordulinnuse asemele ehitati uus linnus praeguses Daugavpilsi linnas. Vana kindluse juurde tekkinud mõis sai nime linnamäe järgi (*Hof zum Berg* tähendab tõlkes 'mõis mäe juures'). Sellest nimest on aja jooksul tekkinud ka Hoftenberga nimi, mis mõisa saksakeelse nimetusena jäi külge ka Juzefova mõisale.

17. sajandil olid mõisa omanikeks Szadurskid, kes jagasid mõisa kaheks, eraldades sellest Juzefova mõisa. Kuna Juzefova mõis oli uuem ja mõisadel oli sama omanik, siis kasutati elamiseks sealset häärberit, lastel vanal laguneda. Esimene uue mõisa omanik oli Juzef Szadurski, tema järgi sai mõis ka nime. 19. sajandil läks mõis Šahnode kätte.

Aastal 1900 ehitas Bogdan Šahno Wilhelm Neumanni projekti järgi Juzefova mõisale uue peahoone. Hoone põles paraku aastal 1942 maha. Kõrvalhoonetest on säilinud tall, mis ehitati aastal 1932 ümber viinaköögiks.

Park rajati XIX sajandi alguses vanade veskitiikide juurde. Park on hollandipärase kujundusega. Mõisa pargis kasvab enam kui 100 liiki taimi, domineerib hobukastan. Võõrliikidest kasvab seal veel Alpi seedermänd, korgijalakas ja hõbehaab. Pargis elab vööttigulaste hulka kuuluv *Isognomostoma isognomostomos*, see on selle liigi levilas üks põhjapoolsemaid paiku. 6,2 hektari suurune park võeti 1977. aastal kaitse alla.
Suurbritannia andis 27. veebruaril 1967 Saint Christopher-Nevis-Anguilla territooriumile "assotsieerunud maa" staatuse, mis andis neile enda põhiseaduse ja arvestatava võimuga valitsuse. Paljud anguillalased olid vastu Saint Kittsile allumisele ning 30. mail (tuntakse Anguilla päevana) aeti Saint Kittsi politseinikud saarelt välja. Ajutine valitsus palus abi USA-lt, aga tulemusetult. 11. juulil 1967 toimus referendum Saint Christopher-Nevis-Anguillast lahkumise üle. 1813 hääletanut oli poolt, viis vastu. Iseseisvusdeklaratsiooni luges avalikult ette Walter Hodge. 

Kiiresti rajati ka eraldiseisev seadusandlik institutsioon. Peter Adams oli Anguilla Saare Nõukogu esimene esimees, aga kui ta nõustus Anguilla uuesti Saint Kittsi võimu alla andma, kõrvaldati ta ametist ning asendati Ronald Websteriga. Detsembris 1967 töötasid kaks Suurbritannia parlamendi liiget välja ajutise leppe, mille kohaselt kuuluks ühele Suurbritannia ametnikule administratiivne võim Anguillas, paralleelselt sealse valitsusega. Selleks ametnikuks sai Tony Lee, kuid tema ametiaja lõpuks polnud osapooled endiselt saare valitsemise osas pika perspektiiviga lahenduseni jõudnud. 

6. veebruaril 1969 toimus teine rahvahääletus, 1739 poolt- ja nelja vastuhäälega otsustati Saint Kittsiga mitte taasliituda. Järgmisel päeval kuulutas Anguilla end iseseisvaks vabariigiks, Webster täitis esimehe kohustusi. Uus Suurbritannia saadik, William Whitlock, saabus 11. märtsil 1969 ning alustas uut ajutist Briti administratsiooni, aga ta saadeti riigist peagi välja. 19. märtsil maandusid riiki teise pataljoni, langevarjuüksuse ja politseiüksuse ametnikud, et "kord taastada". Samal sügisel asendati nad sõjaväeinseneridega, kes pidid ühiskondlike tööde läbiviimist parandama.

Tony Lee naasis 1971. aastal ja oli saadikuametis veel ühe "ajutise leppe" kehtimisajal. Pärast seda anti Anguillale lõpuks luba Saint Kittsi ja Nevise võimu alt lahkuda, sellest hoolimata sai Anguilla eraldiseisvaks sõltuvaks alaks alles 19. detsembril 1980. Saint Kitts ja Nevis sai Suurbritannia alt iseseisvaks 1983. aastal, Anguilla on brittide võimu all tänapäevani.

Vaata ka
--------

* Anguilla
Illustratsioon raamatust "The Satires of Decimus Junius Juvenalis: And of Aulus Persius Flaccus", 4. trükk (London 1711)
**Decimus Junius Juvenalis** (u 60 – pärast 127) oli Vana-Rooma luuletaja, keda hinnatakse eelkõige säravalt vaimuka satiiri pärast, mis oli suunatud muistse Rooma vastu.

Elukäik
-------

Juvenalis sündis jõukas peres ning sai hea hariduse. Ta pärines Lõuna-Itaalia linnast Aquinumist. Rooma elama asudes õpetas ta avalikku kõnepidamist. Lühikest aega teenis ta tõenäoliselt ka Rooma sõjaväes. 

Juvenalise nooruses olid Roomas teiste seas võimul keisrid Nero ja Domitianus. Nad mõlemad olid julmad ja karmid valitsejad. Domitianuse valitsusajal sai ka Juvenalis karistada, tõenäoliselt keisri kritiseerimise eest avalikul esinemisel. Ebaõiglane karistus ning valitsuses lokkav korruptsioon tegid Juvenalise väga tigedaks. Ta tundis, et Rooma ühiskonna traditsioonilisi väärtusi ignoreeritakse ning et ülemklass hoolib vaid luksuslikust elust, mitte ei hoolitse vaesemate inimeste eest.

Alles palju aastaid pärast Domitianuse surma söandas Juvenalis tulla välja oma satiiriliste teostega.

Looming
-------

Kirjanduse alale asus Juvenalis alles küpses eas. Juvenalis kirjutas 16 heksameetrilist värss-satiiri, need on koondatud viide raamatusse ja avaldatud umbkaudu aastail 110–127. Oma loomingus on ta eeskätt kirglik kombelanguse ja linnaelu pahede sarjaja. Tema ideaaliks on "vanale heale" aristokraatlikule Roomale omistatud väärtused (kasinus, lihtsus, vaprus jms), mis nüüd on langenud. Kogu Juvenalise loomingut läbivad polaarsed hea ja halva vastandused.

Oma üksikasjaliste olukirjeldustega on ta parimaid allikaid tollase Rooma argielu kohta. Juvenalise satiiridest on pärit mitmed mõtteterad ja ütlemised ("leiba ja tsirkust", "terves kehas terve vaim" jne).

Eesti keeles on Juvenaliselt ilmunud 1. ja 3. satiir ("Rooma kirjanduse antoloogia", 1971, tlk August Sang).

Isiklikku
---------

Ta pidas gladiaatoreid koledaks.

Kirjandus
---------

* Maailmakirjanduse leksikon: 1000 kirjanikku, 10 000 teost. Tallinn, TEA Kirjastus, c2012, lk 318
* Rooma kirjanduse antoloogia. Tallinn, Varrak, 2009, lk 482–483
* Rooma kirjanduse antoloogia. Tallinn, Eesti Raamat, 1971, lk 496–506 (satiirid), 660–661 (kommentaarid)

Viited
------

1. ↑  Christensen, Else (1. aprill 2023). "Prostituut, maailma peaaegu vanim elukutse". *Imeline Ajalugu*. Vaadatud 9. mail 2023.
**Anguilla lipp** on Anguilla (Suurbritannia autonoomse meretaguse ala) lipp.

Ametlik lipp
------------

 ? Anguilla ametlik lipp. Proportsioonid 1:2.
Anguilla mitteametlik lipp
Praegune lipp kinnitati ametlikuks lipuks 30. mail 1990. See on tüüpiline Suurbritannia kolooniate lipp. Sinise kanga vardapoolses ülanurgas on Suurbritannia lipp, lehvil aga Anguilla vapp. Vapp on kujundatud rahvuslipu järgi.

Rahvuslipp
----------

Rahvuslipp alates 12. juulist 1967 on valge põhivärviga. Selle alaservas on helesinine laid, valge välja keskel aga kolm oranži delfiini. Kolm delfiini tähistavad sõprust, arukust ja vastupidavust, üheskoos aga ühtsust ja jõudu; nende paiknemine ringikujuliselt kujutab järjepidavust. Valge väli sümboliseerib rahu, sinine laid merd ning võitlust, noorust ja lootust. Seda mitteametlikku lippu kasutatakse Anguillas rohkem kui ametlikku.

Vaata ka
--------

Anguilla vapp

Välislingid
-----------

* Anguilla lipp andmebaasis *Flags of the World* (*inglise keeles*)
Kaheaatomilise molekuli potentsiaalne energia funktsioonina nende aatomite omavahelisest kaugusest (Lennard-Jonesi potentsiaal). Potentsiaalset energiat tähistab sinine pidevjoon ja tema miinimum näitab potentsiaaliaugu miinimumi väärtust (tasakaaluolek). Punane joon näitab harmooniliste võnkumise potentsiaalse energia lähendust, mis langeb tegeliku potentsiaalse energiaga kokku vaid miinimumi lähedal. Seega kehtib lähendus vaid väikeste hälvete korral tasakaaluolekust
**Anharmooniliselt võngub** süsteem, mille liikumisi suurema amplituudiliste võnkumiste korral ei saa kirjeldada harmooniliste võnkumistena. **Anharmoonilisus** on süsteemi võnkumise erinevus harmoonilisest võnkumisest ja anharmoonilisust saab leida häiritusteooria abil. Suurema anharmoonilisuse korral kasutatakse ka teisi numbrilisi meetodeid anharmoonilisuse modelleerimiseks. 

Lihtsaim näide anharmoonilisest ostsillaatorist on matemaatiline pendel. Harmoonilise ostsillaatori definitsiooni järgi peavad kiirendus ja nihe olema võrdelised {\displaystyle {\ddot {x}}\propto x}. Matemaatilise pendli korral on kiirendus võrdne nihke siinusega {\displaystyle {\ddot {x}}\propto \sin(x)} ning võnkumist võib kirjeldada harmooniline võnkumisena vaid väikeste nihke väärtuste korral.

Esimeses lähenduses on anharmoonilisusest põhjustatud sageduse nihe {\displaystyle \Delta \omega =\omega -\omega \_{0}} võrdeline võnkeamplituudi ruuduga {\displaystyle A}:

{\displaystyle \Delta \omega \propto A^{2}}
Ostsillaatorite korral, mille omavõngesagedused on {\displaystyle \omega \_{\alpha }}, {\displaystyle \omega \_{\beta }}, ... tekitab anharmoonilisus lisavõnkumisi sagedustega {\displaystyle \omega \_{\alpha }\pm \omega \_{\beta }}.

Vaata ka
--------

* Harmooniline võnkumine
* Võnkumine

Viited
------

1. ↑  "Anharmonic Oscillator". *Libretextsː Chemistry*. Vaadatud 17.08.2020.
Bernburgi lipp
Bernburgi vapp
Anhalti territooriumid aastal 1853, Anhalt-Bernburg roheline
**Anhalt-Bernburg** oli Saksa-Rooma riigi vürstkond ja Saksa Liidu hertsogkond, mida valitses Askania dünastia residentsiga Bernburgis tänapäeva Saksi-Anhaltis. See tekkis Anhalti jagunemisel aastast 1252 kuni aastani 1468 ning taas aastast 1603 kuni taasühinemiseni aastal 1863.

Bernburgi loss
See loodi aastal 1252, kui Anhalti vürstkond jagati Heinrich I poegade vahel Anhalt-Ascherslebeniks, Anhalt-Bernburgiks ja Anhalt-Zerbstiks. Bernburg määrati Heinrichi teisele pojale Bernhard I-le. Kui Anhalt-Ascherslebeni liin aastal 1315 hääbus, nõudis vürst Bernhard II selle territooriumi endale, kuid ei saanud siiski oma nõo Albrechti, Halberstadti piiskopi vastu. Pärast valitseva perekonna hääbumist seoses vürst Bernhard VI surmaga aastal 1468 päris Anhalt-Bernburgi Anhalt-Dessau vürst Georg I. Koos Anhalt-Dessauga päris aastal 1561 selle Anhalt-Zerbsti vürst Joachim Ernst, kes ühendas aastal 1570 kõik Anhalti maad oma võimu alla.

Taasühinenud Anhalt jaotati taas aastal 1603 vürst Joachim Ernsti poegade vahel Anhalt-Dessau, Anhalt-Kötheni, Anhalt-Plötzkau, Anhalt-Bernburgi ja Anhalt-Zerbsti liinideks. Tema teine poeg vürst Christian I tegi oma residentsiks Bernburgi. Christiani noorem poeg Friedrich rajas aastal 1635 eraldi Anhalt-Harzgerode vürstkonna, mis eksisteeris aastani 1709. Anhalt-Bernburgi vürst Viktor Amadeus päris aastal 1665 Anhalt-Plötzkau. Seoses tema surmaga aastal 1718 tema maad jagati ja tema teisele pojale Lebrechtile loodi Anhalt-Zeitz-Hoymi vürstkond, mis taasühendati Anhalt-Bernburgiga aastal 1812.

Aastal 1803 tõsteti Anhalt-Bernburgi vürst Alexius Friedrich Christian keiser Franz II poolt hertsogiseisusse. Tema poeg, hertsog Alexander Carl suri aastal 1863 siiski pärijateta, misjärel päris Anhalt-Bernburgi Anhalt-Dessau hertsog Leopold IV, taasühendades kõik Anhalti maad oma võimu alla.

Anhalt-Bernburgi vürstid, 1252–1468
-----------------------------------

* 1252–1287 Bernhard I
* 1287–1291 Johann I, poeg, kaasvalitseja koos oma vennaga
	+ 1287–1323 Bernhard II
* 1323–1348 Bernhard III, Bernhard II poeg
* 1348–1354 Bernhard IV, poeg
* 1354–1374 Heinrich IV, vend
* 1374–1404 Otto III, vend
* 1404–1420 Bernhard V, Heinrich IV poeg, kaasvalitseja koos oma nõoga
	+ 1404–1415 Otto IV, Otto III poeg
* 1420–1468 Bernhard VI, Otto IV vend, ilma meessoost pärijateta

*Anhalt-Dessaule*

Anhalt-Bernburgi vürstid 1603–1807
----------------------------------

* 1603–1630 Christian I, Anhalti vürsti Joachim Ernsti teine poeg
* 1630–1656 Christian II, poeg
* 1656–1718 Viktor Amadeus, poeg
* 1718–1721 Karl Friedrich, poeg
* 1721–1765 Viktor Friedrich, poeg
* 1765–1796 Friedrich Albrecht, poeg
* 1796–1803 Alexius Friedrich Christian, poeg

*Tõusis hertsogkonnaks*

Anhalt-Bernburgi hertsogid 1803–1863
------------------------------------

* 1803–1834 Alexius Friedrich Christian
* 1834–1863 Alexander Carl, poeg, suri ilma järglasteta

*Taasühinenud Anhaltile*

Vaata ka
--------

* Endised riigid Euroopas pärast aastat 1815
* Anhalt
* Anhalt-Aschersleben
* Anhalt-Dessau
* Anhalt-Köthen
* Anhalt-Plötzkau
* Anhalt-Zerbst
* Anhalti vabariik