recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Magnus Karl von Taube
**Magnus Karl von Taube** (vene keeles *Максим Антонович Таубе*; 1826 – 5. veebruar 1907) oli baltisaksa päritolu Venemaa sõjaväelane (ratsaväekindral) ja Stepi kindralkuberner Omskis 1889–1900 ning Riiginõukogu liige.

Magnus Karl von Taube oli pärit Eestimaa rüütelkonna aadlist, Taubede suguvõsast.

Sõjaväelise hariduse sai Mihhaili suurtükiväeakadeemiast. Sõjaväeteenistusse astus ta 1845. aastal ning ülendati 1848. aastal ohvitseriks. 1858. aastal ülendati Taube polkovnikuks. 1863-1864 võttis ta 7. tragunipolgu koosseisus osa Poola ülestõusu mahasurumisest. 1866. aastal ülendati ta kindralmajoriks.

1875–1881 teenis Magnus Karl von Taube 5. ratsaväediviisi ülemana. 1876. aastal ülendati ta kindralleitnandiks.

1881–1889 teenis Taube XIII armeekorpuse ülemana, 1889. aastal Kiievi sõjaväeringkonna staabis ning 1889–1890 Siberi sõjaväeringkonna ja Siberi kasakaväe atamanina.

Alates 1900. aastast oli Magnus Karl von Taube Riiginõukogu liige ja Mihhaili suurtükiväeakadeemia auliige. 

Magnus Karl von Taube suri 5. veebruaril 1907.

Viited
------

1. ↑  "Столица Степного края". http://www.nb-media.ru. Vaadatud 21. oktoobril 2016.
2. 1 2 3  Biograafia lehel www.regiment.ru. Vaadatud 21. oktoobril 2016.
**Kuulmiksabalased** (*Mysidae*) on vähilaadsete müsiidiliste seltsi (*Mysida*) suurim sugukond enam kui tuhande liigiga umbes 170 perekonnast. Sugukonna liigid asustavad nii meresid, riimveelisi keskkondi kui ka mageveekogusid.

Tunnused
--------

Nagu teised müsiidilised, meenutavad kuulmiksabalased kujult pisut krevette, on aga õrnema kehaehitusega. Nad on poolläbipaistva kehaga ja nende silmad on suured ja varrekesel eenduvad. Kuulmiksabalased on hoogsad liikujad. Kuulmiksabalaste sugukonda eristab teistest müsiidilistest esimeste rindmikujalgade hästi arenenud välisharu. Samuti on kolmanda kuni kaheksanda jalapaari siseharu lülistunud alamsegmentideks ja sabalehviku siseharudel on tasakaaluelund vaagpõieke (statotsüst).

Kuulmiksabalased toituvad planktonist ja orgaanilisest ainest, mis on juba veidi lagunenud. Mõned kuulmiksabalaste liigid paljunevad talvel, teised aastaringselt. Kuulmiksabalaste eluiga varieerub ühest kahe aastani. Nende elupaigad on merepõhja lähedal ja kuulmiksabalaste liike leidub nii süvamere piirkonnas kui ka avatud kivise põhjaga rannikuvetes.

Viited
------

1. ↑  *Mysidae* Haworth, 1825. - WoRMS
"**Eesti kirikud**" on Muinsuskaitseameti poolt alates 2003. aastast välja antav raamatusari.

"Eesti kirikute" sari on üks kahest Muinsuskaitseameti poolt pühakodade programmi raames kirjastatavast raamatusarjast (teine on "Eesti kirikute sisustus").

Sarjas ilmunud köited (sisuliselt monograafiad) annavad süstemaatilise ülevaate kirikutest ja neis olevatest kunstivaradest. Raamatud on sarnase ülesehitusega: algavad kiriku kihelkonna ja lähima ümbruse ning hoonete ülevaatega; edasi järgneb kirikuhoone põhjalik kirjeldus ja arhitektuuri analüüs. Sellele järgneb kiriku sisustust ja vallasvara tutvustav osa. Eraldi peatutakse kiriku restaureerimisel.

Sarja on kujundanud Ulla Säre.

Sarjas ilmunud köited| Kd | Autorid | Köite pealkiri | Ilmus |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. | Markus, KerstiKersti Markus, Tiina-Mall Kreem ja Anu Mänd | "Eesti kirikud I. Kaarma kirik" | 2003 |
| 2. | Tamm, EgleEgle Tamm ja Tiina-Mall Kreem | "Eesti kirikud II. Tallinna Kaarli kirik" | 2007 |
| 3. | Alttoa, KaurKaur Alttoa (põhiautor), kaasautorid Eve Alttoa, Krista Kodres ja Anu Mänd | "Eesti kirikud III. Tartu Jaani kirik" | 2011 |

  

* Kaarma kirikKaarma kirik
* Kaarli kirikKaarli kirik
* Tartu Jaani kirikTartu Jaani kirik

Ilmumas
-------

Sarja neljanda köitena on plaanitud välja anda Kaire Toominga, Anu Männa ja Ants Heina sulest "Eesti kirikud IV. Tallinna Oleviste kirik".

Viited
------

1. 1 2 3  Pühakodade programmi trükised. sarjad. muinsuskaitseamet.ee

Välislingid
-----------

* Sarja "Eesti kirikud" raamatud Muinsuskaitseameti kodulehel. muinsuskaitseamet.ee
* Sarja raamatuid raamatukoi.ee andmebaasis. raamatukoi.ee
**Roman Rees** (sündinud 1. märtsil 1993 Freiburgis) on Saksamaa laskesuusataja. Tema suurim õnnestumine on hõbemedali võitmine Saksamaa teatemeeskonnaga 2019. aasta maailmameistrivõistlustel.

2017-1818 talvel osales Rees esialgu IBU karikasarjas. Pärast aastavahetust valiti ta MK-võistluste koondisesse ja sai Ruhpoldingis 20 kilomeetri eraldistardiga sõidus puhta laskmisega neljanda koha. See tähendab, et ta täitis Pyeongchangi 2018. aasta taliolümpia kvalifikatsiooninormi. Pyeongchangi talimängudel ta olümpial ei esinenud. Võimalik osalemine individuaalsõidus jäi tal Benedikt Dolli asenduseks tema enda haiguse tõttu. Hooajal 2018-2019 sai Rees Soldier Hollow's sprindis esikoha ja jõudis esimest korda individuaalvõistluses maailma karikasarjas kolmanda koha poodiumile. Ta osales mitmel korral Saksamaa meeste teatesõidus ning võitis 2019. aasta maailmameistrivõistlustel Östersundis koos Erik Lesseri, Arnd Peifferi ja Benedikt Dolliga hõbemedali. 2019-2020 hooajal võistles Rees valdavalt IBU karikasarjas, kus sai mitu poodiumikohta.

Alates hooajast |2020-2021 oli Rees Saksamaa laskesuusatamise koondise alaline liige. Sarja üldarvestuses paranes ta järgnevatel aastatel igal aastal mitme koha võrra: 2021. aastal lõpetas ta talve 29. 2022. aastal 16. ja 2023. aastal 9. kohaga. See tegi temast 2023. aasta paremuselt teise sakslase (pärast Simon Schemppi, Arnd Peifferi ja Erik Lesseri loobumist) Benedikt Dolli järel. Rees oli nende aastate jooksul mitu korda teatesõidus poodiumil. Ta saavutas oma teise poodiumitulemuse individuaalvõistluses maailma karikasarjas, tulles 2022. aasta detsembris Kontiolahtis sprindis kolmandaks. 2022. aasta taliolümpiamängudel Pekingis osales Rees kõigis neljas individuaalsõidus ning saavutas oma parima tulemusena jälitussõidus kuuenda ja eraldistardis seitsmenda koha. Ta tuli Pekingis meeste teatesõiduga neljandaks. 2022. aasta suvelaskesuusatamise maailmameistrivõistlustel Ruhpoldingis saavutas Rees ühisstardis rootslase Sebastian Samuelssoni järel teise koha. Samal suvel tuli ta jälitussõidus Saksamaa meistriks.

Välislingid
-----------

* Roman Rees ROK-i veebilehel
* Roman Rees IBU veebilehel
* Roman Rees Olympedia veebilehel
* Roman Rees Rahvusvaheline Suusaföderatsiooni veebilehel
* Roman Rees Biathlon.com.ua veebilehel
* Roman Rees Zoll-Ski-Team veebilehel (saksa kl.)
**Alassana Jatta** (sündinud 12. jaanuaril 1999 Sukutas) on Gambia jalgpallur, kes mängib ründajana Inglismaa tugevuselt neljanda liiga klubis Notts County.

2018. aasta novembris sõlmis ta Eesti kõrgliigasse kuuluva Paide Linnameeskonnaga kaheaastase lepingu. Enne seda mängis ta Gambia klubis Real de Banjul. Ta lõi oma Meistriliiga debüütmängus 8. märtsil 2019 Nõmme Kalju vastu kohe värava. Ta lõi 17 mänguga liigas 13 väravat ja oli Paide Linnameeskonnast lahkudes liigas resultatiivselt teine mängija. 2019. aasta juunis valiti ta Meistriliiga kuu parimaks mängijaks.

2019. aasta augustis siirdus ta Taani esiliigaklubisse Viborg FF. 21. augustil 2019 lõi ta oma debüütmängus Fredericia vastu värava. Hooajal 2019/20 lõi ta Taani esiliigas seitse väravat. 2021. aastal tõusis ta klubiga Taani kõrgliigasse. Taani kõrgliigas lõi Jatta esimese värava 1. aprillil 2022 mängus SønderjyskE vastu.

2024. aasta veebruaris siirdus ta Inglismaa tugevuselt neljanda liiga klubisse Notts County, kellega sõlmis kuni 2026. aasta juunini kehtiva lepingu. League Twos debüteeris ta 24. veebruaril 2024 mängus Crewe Alexandra vastu, kui sekkus mängu teise poolaja alguses David McGoldricki asemele.

Viited
------

1. ↑  A. JATTA. soccerway.com. Vaadatud 11.3.2019
2. ↑  "Paidega liitus Gambiast pärit noor ründemängija". Vaadatud 11.3.2019
3. ↑  "Alassana Jatta siirdus Paidest Viborgi". paidelinnameeskond.ee. 5.8.2019. Vaadatud 26.8.2019
4. 1 2   (vaadatud 25.2.2024)
5. ↑  Signing: Alassana Jatta, nottscountyfc.co.uk, 1 February 2024
6. ↑  Bekræftet: Viborgs søsterklub køber Jatta, bold.dk, 1 February 2024

Välislingid
-----------

* Profiil Paide Linnameeskonna kodulehel
Jovane Cabral 2021. aastal Lissaboni Sportingu meeskonnas
**Jovane Eduardo Borges Cabral** (sündinud 14. juunil 1998 Assomadas) on Roheneemesaarte jalgpallur, kes mängib äärepoolkaitsjana Kreeka kõrgliigaklubis Olympiakós ja Roheneemesaarte jalgpallikoondises.

Klubikarjäär
------------

Ta alustas jalgpallitreeninguid Roheneemesaartel kodulinnaklubis Grémio Nhagar. 2014. aastal liitus ta Portugali klubi Lissaboni Sportingu noorteakadeemiaga. Hooajal 2016/17 debüteeris ta Sportingu reservmeeskonnas Portugali esiliigas. Sportingu põhimeeskonnas debüteeris ta 12. oktoobril 2017 Portugali karikavõistluste kolmanda ringi mängus Oleirose vastu. Sportingu põhikoosseisu kuulus ta alates hooajast 2018/19. Portugali kõrgliigas lõi Cabral esimese värava 1. septembril 2018 mängus Feirense vastu. 3. detsembril 2018 lõi ta mängus Rio Ave vastu värava, mis valiti Portugali kõrgliiga hooaja parimaks. Hooaja 2018/19 Euroopa Liiga alagrupiturniiril lõi Cabral kaks väravat.

Hooajal 2020/21 tuli ta Sportinguga Portugali meistriks. Lisaks võitis ta klubiga 2019. aastal Portugali karikavõistlused, kolm korda Portugali liigakarika ja 2021. aastal Portugali superkarikafinaali, mille finaalis Braga vastu oli Cabral Sportingu üks kahest väravalööjast. 31. jaanuaril 2022 läks ta hooaja lõpuni laenule Itaalia kõrgliigaklubisse Rooma Lazio. Lazio meeskonnas pääses ta väljakule vaid neljas mängus. Ainsa värava lõi ta Itaalia kõrgliiga hooaja viimase vooru mängus Verona Hellase vastu. 2023. aasta augustis läks ta Sportingust laenule Itaalia kõrgliigaklubisse Salernitana. 2024. aasta veebruaris läks ta hooaja lõpuni laenule Olympiakósi.

Koondisekarjäär
---------------

Roheneemesaarte jalgpallikoondises tegi Cabral debüüdi 28. märtsil 2017 sõprusmängus Luksemburgi vastu.  2018. aasta oktoobris avaldas ta soovi esindada koondises Portugali, kuid see ei saanud teoks. Pärast viit aastat mängis Cabral uuesti Roheneemesaarte koondises 23. märtsil 2022 sõprusmängus Guadeloupe'i vastu ja lõi selles mängus ka värava. Ta kuulus Roheneemesaarte koondisse 2024. aasta Aafrika rahvaste karikavõistlustel.

Saavutused
----------

Sporting CP
* Primeira Liga: 2020–21
* Taça de Portugal: 2018–19
* Taça da Liga: 2018–19, 2020–21, 2021–22
* Supertaça Cândido de Oliveira: 2021

Viited
------

1. ↑   (vaadatud 19.1.2024)
2. ↑  "Vencedores dos prémios oficiais da Liga Portugal 2018–2019" (portugali). Liga Portuguesa de Futebol Profissional. 5. juuli 2019. Vaadatud 27. juunil 2021.
3. ↑  "Jovane Cabral è un nuovo giocatore della Salernitana" (itaalia). US Salernitana. 24. august 2023. Vaadatud 28. augustil 2023.
4. ↑  André, Sérgio (31. jaanuar 2024). "Oficial: Sporting volta a ceder Jovane Cabral" [Official: Sporting loan Jovane Cabral again]. *O Jogo* (portugali). Vaadatud 1. veebruaril 2024.
5. ↑  "Cabral joins Olympiacos". Olympiacos F.C. 1. veebruar 2024. Vaadatud 1. veebruaril 2024.
6. ↑   (vaadatud 19.1.2024)
7. ↑  Gleeson, Mark (9. oktoober 2018). "Cape Verde coach Rui Aguas understands Jovan Cabral's snub". BBC Sport. Vaadatud 9. oktoobril 2018.
Georgi Mihhailovski (1906)
**Georgi Pavlovitš Mihhailovski** (10. mai (28. aprill vkj) Singurõ, Žitomiri maakond, Volõõnia kubermang, Venemaa – 31. detsember (18. detsember vkj) 1912 Tartu) oli vene geoloog, Tartu Ülikooli geoloogia professor 1905–1912.

Mihhailovski oli mõisaomaniku poeg. Ta sündis oma isa mõisas kuue kilomeetri kaugusel Žitomirist. Ta lõpetas 1890 Odessa 2. gümnaasiumi ja õppis kuni 1904. aastani Keiserlikus Novorossiiski ülikoolis, mida tänapäeval nimetatakse Odessa ülikooliks.

Algul töötas ta Varssavi ülikoolis assistendina, seejärel oli kolm aastat sealse mineraloogiakabineti hoidja Tartu ülikooliski õppinud professor Aleksandr Lagorio alluvuses.

1898 sõitis ta Peterburi, kus töötas Geoloogiakomitees algul kaastöölise ja hiljem abilisena. Ühtlasi töötas ta Venemaa siseministeeriumi kantseleis sekretärina. Geoloogiakomitees huvitus ta põhiliselt paleontoloogiast, uuris Lõuna-Venemaa lademeid Aleksander Michalski ja Nikolai Sokolovi käe all. 1904 sai ta magistrikraadi.

1905 valiti ta Tartu ülikooli erakorraliseks professoriks ja 1912 korraliseks professoriks.

Tema algatusel korraldati esimene suurem üliõpilaste välipraktika: geoloogilis-botaaniline õppeekskursioon Tallinna ja Narva ümbrusse.

Ta oli Tartu Ülikooli loodusteaduste maja (Vanemuise 46) ehituse initsiaator ning tegi ka loodusteadlastele vajaliku ruumiplaneeringu eskiisi.

1906 osales ta Mexicos 10. rahvusvahelisel geoloogiakongressil, kus 34 riigist oli 312 delegaati. Selle reisi ajal külastas ta veel USA-d, Kuubat ja mitut Euroopa riiki, Itaalias käis ka Vesuuvi vulkaani vaatamas.

Mihhailovski kirjutas luuletusi, kuid mitte avaldamiseks; tema 1905. aasta revolutsiooni sündmustest ajendatud luuletused ei oleks mingil juhul tsensuuri läbinud.

Viimastel eluaastatel põdes ta kroonilist neerupõletikku. Ta ei jõudnud lõpetada oma ajaloolise geoloogia õpikut.

Viited
------

1. ↑  185 aastat geoloogia õpetamise algusest Tartu ülikoolis Eesti Loodus 2005/10
2. ↑  "Ülikooli loodusteaduste maja valmimise 100. aastapäeva tähistati näitusega" Tartu Ülikooli loodus- ja tehnoloogiateaduskond, 25.11.2014

Välislingid
-----------

* Foto
* Foto
**Krüptoanalüüsiks** nimetatakse tegevust, mille eesmärgiks on taastada lähtetekst ilma võtmele ligipääsu omamata. Edukas krüptoanalüüs võimaldab taastada kas lähteteksti või võtme, ka võimaldab krüptoanalüüs avastada nõrku kohti süsteemis.

Krüptoanalüüsi katset nimetatakse **ründeks**, ründeid võib jagada passiivseteks ja aktiivseteks. **Passiivse ründe** korral jälgib ründaja kommunikatsioonikanalit. Rünne ohustab ainult andmete konfidentsiaalsust. **Aktiivse ründe** korral üritab ründaja andmeid kustutada või muuta. Samuti võib ründaja mingil muul moel mõjutada andmeid ja kommunikatsioonikanalit. Aktiivne rünne ohustab lisaks andmete konfidentsiaalsusele ka nende terviklikkust ja autentsust.

Teada on neli põhilist krüptoanalüüsi meetodit, neist iga puhul eeldatakse, et krüptoanalüütik tunneb põhjalikult algoritmi.

Ainult šifreeritud tekstil põhinev rünnekrüptoanalüütiku käsutuses on mõnede teadete krüpteeritud tekstid, nende puhul on kasutatud ühte ja sama algoritmi. Tema ülesanne on taastada võimalikult suur osa lähtetekstidest.
Lähtetekstil põhinev rünnekrüptoanalüütiku käsutuses on mõnede teadete lähtetekstid ja ka nende šifreeritud tekstid. Tema ülesandeks on krüpteerimisel kasutatud võtme(te) leidmine selleks, et teisi selle võtmega krüpteeritud teateid dekrüpteerida.
Valitud lähtetekstil põhinev rünnekrüptoanalüütikul on lisaks mõnede teadete lähtetekstidele ja krüpteeritud tekstidele võimalus valida šifreerimiseks lähtetekst. Tema ülesandeks on teha kindlaks krüpteerimisel kasutatud võti ja/või algoritm.
Adaptiivsel lähtetekstil põhinev rünneon valitud lähtetekstil põhineva ründe erijuht. Krüptoanalüütikul on lisaks lähteteksti valimisele võimalik seda ka krüpteerimise tulemustest lähtuvalt täpsustada ja muuta.
Lisaks on teada mõned esoteerilisemad ründed:

Valitud šifreeritud tekstil põhinev rünnekrüptoanalüütik võib valida erinevaid šifreeritud tekste dešifreerimiseks, ka on tal ligipääs dešifreeritud tekstidele. Selline meetod sobib peamiselt avaliku võtmega algoritmide murdmiseks.
Valitud võtmel põhinev rünnekrüptoanalüütikul on mingit teavet erinevate võtmete vaheliste seosete kohta. Krüptoanalüütik valib seose kahe või enama võtme vahel, võtmed ise on talle teadmata. Andmed krüptitakse nende võtmetega. Edasi kombineeritakse seda rünnet kas lähtetekstil või valitud lähtetekstil põhineva ründega.
Bandiitlik krüptoanalüüsvõtme teadasaamiseks kasutab "krüptoanalüütik" ähvardusi, väljapressimist, altkäemaksu andmist või piinamist. Selline tegevus on tavaliselt oluliselt lihtsam ja odavam kui ülejäänud krüptoanalüüsi meetodid.
Krüptoanalüüsi puhul tuleb silmas pidada seda, et kõik algoritmid, välja arvatud Vernami šiffer ehk *one-time pad*, on põhimõtteliselt toore jõuga murtavad. Seega on krüptoanalüüs edukas siis, kui saladuse teadasaamiseks kulus vähem operatsioone, kui neid algoritmi toore jõuga murdmiseks vaja.
Rúben Vezo 2014. aastal Valencia särgis
**Rúben Miguel Nunes Vezo** (sündinud 25. aprillil 1994 Setúbalis) on Portugali jalgpallur, kes mängib kesk- või paremkaitsjana Kreeka kõrgliigaklubis Olympiakós.

Ta alustas klubikarjääri Portugali klubis Vitória Setúbal, millega liitus 2005. aastal. Portugali kõrgliigas debüteeris ta 2013. aasta augustis.

2014. aasta novembris sõlmis ta nelja-aastase lepingu Hispaania kõrgliigaklubiga Valencia. Üleminek toimus 2014. aasta jaanuaris. Esimese värava lõi ta Hispaania kõrgliigas 23. veebruaril 2014 mängus Granada, saades Valencia kõige nooremaks välismängijaks, kes on värava löönud. Hooajal 2016–2017 mängis ta Granadas laenul. 2019. aasta jaanuaris läks ta laenule Hispaania kõrgliigaklubisse Levante, kellega sõlmis sama aasta juulis püsiva viieaastase lepingu.

2024. aasta veebruaris liitus ta Olympiakósega.

Aastatel 2013–2015 mängis Vezo Portugali noortekoondistes.

Tema isa on Roheneemesaarte päritolu.

Viited
------

1. ↑  "El Levante UD y el Olympiacos FC acuerdan el traspaso de Ruben Vezo" [Levante UD and Olympiacos FC agree the transfer of Ruben Vezo] (hispaania). Levante UD. 1. veebruar 2024. Vaadatud 1. veebruaril 2024.
2. ↑  "Nélson Semedo: e Portugal lá pescou mais um «tubarão»...". Mais Futebol. 13.10.2015. Vaadatud 22.4.2022
**Žiganski uluss** ehk **Edjigeeni uluss** on 2. järgu haldusüksus (rajoon) Venemaal Sahha Vabariigi keskosas. Asub Leena jõe keskjooksul. Ulussi läbivad ka paljud Leena lisajõed, millest suuremad on Linde ja Muna jõgi.

Ulussi halduskeskus on Žiganski küla.

2002. aasta rahvaloenduse andmeil oli ulussi elanike arv 4312, neist 47% evengid, 34% jakuudid ja 14% venelased.

Uluss jaguneb neljaks kohalikuks omavalitsuseks (*nasleg*).

Viited
------

1. ↑  26. Численность постоянного населения Российской Федерации по муниципальным образованиям на 1 января 2018 года, vaadatud 23.01.2019.

Sahha ulussid

Abõi |
Aldan |
Allaihha |
Amga |
Anabar |
Bulun |
Eveeni-Bõtantai |
Gornõi |
Hangalassõ |
Kobjai |
Lensk |
Megino-Kangalassõ |
Mirnõi |
Moma |
Namtsõ |
Nerjungri |
Nižnekolõmsk |
Njurba |
Oimjakon |
Olenjok |
Oljokminsk |
Srednekolõmsk |
Suntar |
Žigansk |
Tatta |
Tompo |
Tšuraptša |
Ust-Aldansk |
Ust-Jansk |
Ust-Maja |
Verhnekolõmsk |
Verhneviljuisk |
Verhojansk |
Viljuisk
Illja Zabarnõi (2023)
**Illja Borõssovõtš Zabarnõi** (ukraina keeles Ілля Борисович Забарний; sündinud 1. septembril 2002 Kiievis) on Ukraina jalgpallur, kes mängib keskkaitsjana Inglismaa Premier League'i klubis AFC Bournemouth ja Ukraina jalgpallikoondises.

Ta alustas klubikarjääri kodulinnaklubis Kiievi Dinamo. Ukraina kõrgliigas debüteeris ta 2020. aasta septembris. 2021. aastal tuli ta Kiievi Dinamoga nii Ukraina meistriks kui ka karikavõitjaks.

2023. aasta jaanuaris sõlmis ta viie ja poole aasta pikkuse lepingu Bournemouthiga.

Ukraina jalgpallikoondises debüteeris Zabarnõi 7. oktoobril 2020 sõprusmängus Prantsusmaa vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 16. juunil 2023 EM-i valikmängus Põhja-Makedoonia vastu. Ta kuulus Ukraina koondisse 2021. aasta Euroopa meistrivõistlustel.

Saavutused
----------

Kiievi Dinamo
* Ukraina kõrgliiga: 2020–21
* Ukraina karikas: 2020–21
* Ukraina superkarikas: 2020

Viited
------

1. ↑  "Cherries complete Zabarnyi coup". AFC Bournemouth. 31. jaanuar 2023. Vaadatud 31. jaanuaril 2023.

Välislingid
-----------

* Profiil AFC Bournemouthi kodulehel

| * v
* r
Ukraina koondis  –  UEFA Euro 2020 |
| --- |
| 

* 1 Buštšan
* 2 Sobol
* 3 Sudakov
* 4 Krivtsov
* 5 Sõdortšuk
* 6 Stepanenko
* 7 Jarmolenko
* 8 Malinovskõi
* 9 Jaremtšuk
* 10 Šaparenko
* 11 Marlos
* 12 Pjatov (c)
* 13 Zabarni
* 14 Makarenko
* 15 Tsihankov
* 16 Mõkolenko
* 17 Zintšenko
* 18 Bezus
* 19 Bjesjedin
* 20 Zubkov
* 21 Karavajev
* 22 Matvijenko
* 23 Trubin
* 24 Timtšik
* 25 Popov
* 26 Dovbik
* Treener: Andri Ševtšenko

 | Ukraina |
**Vello Varik** (sündinud 25. juulil 1937 Leisis Saaremaal) on Eesti spordipedagoog.

Lõpetas 1957 Tallinna 21. Keskkooli ning 1962 kehalise kasvatuse ja laulmise õpetajana Tallinna Pedagoogilise Instituudi.

Sportima hakkas keskkoolis Bernhard Lillemäe ja Raimund Pundi suunamisel.

Võitnud Eesti meistrivõistlustel TPedI meeskonnas käsipallis ja kaheksapaadil sõudmises hõbeda. Kuulunud Kalevisse.

Spordipedagoogina
-----------------

Töötanud 1962–1968 Vaeküla Internaatkooli õpetajana ja Rakvere SK treenerina, 1968–1976 Tallinna Spordiinternaatkooli kergejõustikuosakonna vanemtreenerina ning 1976–1983 KSMK treenerina.

Olnud 1983–1990 Tallinna Lenini rajooni SK, 1990–2000 Eesti Spordigümnaasiumi ning 2000–2005 ja 2006–2007 Loo Keskkooli direktor, hiljem tegutsenud Loo Kultuurikeskuses.

Õpilasi: Ellen Viimsalu, Marina Surovtseva, Saima Tiik, Aili Alliksoo, Heli Nauts ja Ulvi Nauts, Helle Saadlo, Liina Laatspera, Rein Käärik.

Olnud tegev Kergejõustikuföderatsiooni treenerite nõukogus ning Kergejõustikuliidu ja Koolispordiliidu juhatuses. Teinud kaastööd spordiajakirjandusele.

Isiklikku
---------

Tema vend oli skulptor ja kunstipedagoog Matti Varik, õde on laulja Tiiu Varik.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Vello Varik ESBL
**"Oma laulu ei leia ma üles"** on eesti laul, mille meloodia autor on Valter Ojakäär ja sõnade autor Leelo Tungal. 

Laulu kirjutas Valter Ojakäär 1966. aastal, selle esmaesitajaks oli Heli Lääts. Videosalvestis laulust Heli Läätse esituses on osaks Eesti Telefilmi muusikafilmist "Meloodia 67". 1974. aastal salvestas plaadifirmas Meloodia laulu eesti ja vene keeles Jugoslaavia laulja Ljiljana Petrović. 1998. aastal ilmunud Valter Ojakääru kogumikalbumil "Meeletu maailm" esitab laulu Ilona Aasvere (Tiit Kikase seade).

Ansambel Metsatöll tegi laulust oma töötluse, mis ilmus 2005. aastal albumil "Terast mis hangund me hinge 10218". Metsatöllu esituses kasutati laulu 2008. aastal esilinastunud seriaali "Tuulepealne maa" tunnusmuusikana.

Valter Ojakääru 85. sünnipäeva kontserdil esitas laulu "Oma laulu ei leia ma üles" Evelin Pang. Laulu on esitanud ka Tallinna Ülikooli kammerkoor 2009. aastal Eesti Televisiooni võistlussaates "Laululahing". 2012. aastal ilmunud albumil "Kuldne põld" esitab sama laulu Maarja-Liis Ilus.

Viited
------

1. ↑  ERR arhiiv. Laulu lugu: "Oma laulu ei leia ma üles" (2014)
2. ↑  ERR arhiiv. Meoodia 67 (1967)
3. ↑  ERR arhiiv. Valter Ojakäär - 85 (2008)

Välislingid
-----------

* YouTube: "Oma laulu ei leia ma üles" esitab Heli Lääts
* "Oma laulu ei leia ma üles" andmebaasis MusicBrainz (*inglise keeles*)
**Susan Dunklee** (sündinud 13. veebruaril 1986 Bartonis) on Ameerika laskesuusataja.

Dunklee kasvas Vermonti osariigis Bartoni linnas ja hakkas suusatama kaheaastaselt. Murdmaasuusatamise võistlustel hakkas ta osalema juba seitsmeaastaselt. Ta õppis St. Johnsbury Akadeemias Vermont St. Johnsburys keskkoolis. Laskesuusatamist hakkas ta harrastama siis, kui õppis Dartmouthi kolledžis ökoloogiat. Enne seda oli ta olnud murdmaasuusatamises kahekordne Ameerika meister. 2016. aastal Presque Isle'is toimunud maailma karikasarja sprindivõistlused lõpetas ta teise kohaga. 

2012. aasta laskesuusatamise maailmameistrivõistlustel Ruhpolding sai Dunklee individuaalarvestuses viienda koha.

22. novembril 2013 nimetati Dunklee Ameerika Ühendriikide koondvõistkonda 2014. aasta taliolümpiamängudeks Sotšis Venemaal. Olümpiamängudel jäi tema parimaks tulemuseks 11. koht ühisstardiga sõidus.

19. veebruaril 2017 sai Dunklee laskesuusatamise maailmameistrivõistlustel Hochfilzenis toimunud ühisstardiga sõidus hõbemedali. See tegi temast esimese Ameerika naise, kes võitis olümpiamängudel või laskesuusatamise maailmameistrivõistlustel individuaalse medali. See tegi temast ka Lowell Bailey järel esimese naise ja teise inimese, kes kvalifitseerus järgmisse USA olümpiakoondisse. 

Ka 2020. aasta maailmameistrivõistlustel Anterselvas 7,5 km sprindis võitis ta hõbemedali.

Susani isa Stan Dunklee oli endine NCAA murdmaasuusatamise meister, kes võistles ka 1976. ja 1980. aasta taliolümpiamängudel; onu Everett Dunklee võistles murdmaasuusatamises 1972. aasta taliolümpiamängudel.

Välislingid
-----------

* Susan Dunklee koduleht
* Susan Dunklee veebisaidil BiathlonResults
* Susan Dunklee veebisaidil BiathlonWorld
* Susan Dunklee veebisaidil Biathlon.com.ua
**Femke Bol** (sündinud 23. veebruaril 2000 Amersfoortis, Utrechti provintsis) on Hollandi kergejõustiklane.

Tema põhialaks on 400 meetri tõkkejooks, kuid ta võistleb ka puhtas 400 meetri sprindis.

Tokyo suveolümpiamängudel võitis ta 400 meetri tõkkejooksus Sydney McLaughlini ja Dalilah Muhammadiga Euroopa rekordiga **52,04** pronksmedali. McLaughlin ja Muhammad ongi ainsad, kes on temast 400 meetrit tõkkeid kiiremini jooksnud.

2021. aastal tuli ta 400 meetri tõkkejooksus Teemantliiga üldvõitjaks.

2021. aastal pälvis ta Euroopa tõusva kergejõustikutähe auhinna.

2022. aastal võitis ta esimesena ühtedel Euroopa meistrivõistlustel kuldmedali nii 400 meetri jooksus kui ka 400 meetri tõkkejooksus. 400 meetri jooksu võitis ta rahvusrekordiga **49,44**. Kolmanda kuldmedali võitis ta 2022. aasta Euroopa meistrivõistlustel 4×400 meetri teatejooksus, joostes viimast vahetust ajaga 48,52.

2023. aastal püstitas Bol Hollandi meistrivõistlustel Apeldoornis 400 meetri jooksu sisemaailmarekordi **49,26**, ületades Jarmila Kratochvílovále kuulunud varasema rekordi 33 sajandikuga. Euroopa sisemeistrivõistlustel Istanbulis võitis ta ajaga 49,85 400 meetri jooksus kuldmedali. 4×400 meetri teatejooksus püstitas Euroopa meistriks tulnud Hollandi naiskond võistluste rekordi, Bol jooksis teatenelikus viimast vahetust.

Bolile kuulub ka kõigi aegade tipptulemus 300 meetri tõkkejooksus **36,86**, mille ta jooksis 31. mail 2022 Ostravas. Talle kuulub lisaks Hollandi 400 meetri siserekord **49,24** (joostud 18. veebruaril 2024 Apeldoornis).

Viited
------

1. ↑
2. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 19. veebruar 2023. Vaadatud 22. veebruaril 2023.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)

Välislingid
-----------

* Femke Bol Rahvusvahelise Kergejõustikuliidu kodulehel

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Femke Bol** |
**Erakond** ehk **partei** on inimeste ühendus, mille eesmärk on väljendada oma liikmete poliitilisi huve, mõjutada riigi poliitikat ja taotleda kahe esimese eesmärgi elluviimiseks poliitilist võimu.

Tänapäevases demokraatlikus süsteemis võib erakonda käsitleda sillana ühiskonna ja avaliku võimu vahel. Esindusdemokraatia kontekstis on erakond organisatsioon, millele kodanikud on usaldanud ühiskonnaelu juhtimise kohalikul või riiklikul tasandil.

Tavaliselt lähtub erakond oma tegevuses teatud kindlast maailmavaatest või ideoloogiast, mis väljendub erakonna põhikirjas ja programmis. Riigisiseselt võivad erakonnad koonduda valimisliitudesse ja moodustada koalitsioone. Rahvusvahelisel tasandil moodustavad sarnase ideoloogiaga erakonnad sageli koostöö edendamiseks riigiüleseid organisatsioone.

Erakonnad Eestis
----------------

Eesti erakonnaseaduses on erakond defineeritud kui Eesti kodanike vabatahtlik poliitiline ühendus, mille eesmärk on oma liikmete ja toetajaskonna poliitiliste huvide väljendamine ning riigivõimu ja kohaliku omavalitsuse teostamine. Erakond on oma olemuselt mittetulundusühing, kuid selle registreerimiseks kehtib liikmeskonna alampiiri nõue – erakonnana registreeritaval ühendusel peab olema vähemalt 500 liiget.

Erakonna liikmeks võib olla ka iga 18-aastane Euroopa Liidu kodanik, kes elab alaliselt Eestis. Korraga võib kuuluda ainult ühte erakonda.

Eestis on praegu[*millal?*] üksteist erakonda (vaata Eesti erakondade loendit), millest kuus (Isamaa, Eesti Keskerakond, Eesti Reformierakond, Sotsiaaldemokraatlik Erakond, Eesti Konservatiivne Rahvaerakond ja Eesti 200) on esindatud Riigikogus.

Sõnakasutusest
--------------

Sõna "partei" on tänapäevastesse keeltesse tulnud ladina keelest, kus sõna *pars* tähendab 'osa tervikust'. Eesti keelde on see üle võetud laenuna saksa keelest. Enne tänapäevase tähenduse omandamist kasutati seda sõna näiteks ka luure- või rüüstesalga kohta (saksa keeles *Part(h)ei*, vene keeles *партия*).

20. sajandi alguse Eestis sõltus poliitiliste liikumiste nimetus nende maailmavaatest. Vasakpoolsed, peamiselt töölisklassi huve esindavad organisatsioonid kasutasid ametlikus nimes võõrsõna "partei"; neile vastanduvad parempoolsed ja rahvuslikumad liikumised eelistasid kasutada omakeelset sõna "erakond". Kaasaegses eesti keeles see ideoloogiline eristus enam ei kehti ja põhimõistena on kinnistunud "erakond". Siiski leidub ka tänapäeva Eestis erakondi, kes eelistavad kasutada ametlikus nimes sõna "partei" (näiteks Eesti Iseseisvuspartei, Eesti Vasakpartei).

Vaata ka
--------

* Parteide loend
* Eesti erakondade loend

Viited
------

1. ↑  Raudla, Heiki. Ühiskonnaõpetus gümnaasiumile, I osa. Tallinn, Avita, 2013, lk 46.
2. 1 2  Erakonnaseadus Riigi Teataja (vaadatud 10.07.2017)
3. ↑  H. Palli. Kui raudpea läks. Tallinn, Eesti Raamat, 1967.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Partei** |

* Erakonnaseadus (praegu kehtiv redaktsioon)
* Eesti Erakondade Ajalugu, erakonnad.info
Brandon Barker 2015. aastal Manchester City särgis
**Brandon Lee Colin Barker** (sündinud 4. oktoobril 1996 Manchesteris) on Inglismaa jalgpallur, kes mängib äärepoolikuna Inglismaa tugevuselt neljanda liiga klubis Morecambe.

Ta alustas klubikarjääri kodulinnaklubis Manchester City, mille noorteakadeemiaga liitus ta 2004. aastal. Hooajal 2013/14 valiti ta Manchester City akadeemia hooaja parimaks mängijaks. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta 21. veebruaril 2016 Inglismaa karikamängus Chelsea vastu. 2015. aasta lõpus oli ta lühikest aega laenul Inglismaa esiliigaklubis Rotherham United, lüües nelja mänguga ühe värava. Hooajal 2016/17 oli ta Manchester Cityst laenul Hollandi esiliigaklubis NAC Breda, hooajal 2017/18 Šotimaa kõrgliigaklubis Hibernian ja hooajal 2018/19 Inglismaa esiliigaklubis Preston North End.

2019. aasta augustis sõlmis ta lepingu Šotimaa kõrgliigaklubiga Rangers. Hooaja 2020/21 teises pooles oli ta laenul Inglismaa tugevuselt kolmanda liiga klubis Oxford United.

2022. aasta veebruaris sõlmis ta kuni hooaja lõpuni lepingu Inglismaa esiliigaklubiga Reading.

2022. aasta juunis sõlmis ta kaheaastase lepingu Küprose kõrgliigaklubis Omonia. Viimast korda mängis ta Omonia meeskonnas 2023. aasta veebruaris, pärast seda ta enam meeskonda ei pääsenud. 17 mänguga oli ta Küprose kõrgliigas löönud ühe värava. Tema lõpetati leping 2023. aasta augustis.

2024. aasta jaanuaris naasis Barker Inglismaale ning sõlmis hooaja lõpuni lepingu.

Aastatel 2013–2016 mängis Barker Inglismaa noortekoondistes.

Viited
------

1. ↑  "Brandon Barker signs short term Royals Deal". Reading F.C. 15. veebruar 2022. Vaadatud 15. veebruaril 2022.
2. ↑  OmonoiaFC (30. juuni 2022). "Καταρχήν συμφωνία με Brandon Barker". *Omonoia FC*. Vaadatud 30. juunil 2022.
3. ↑  "«Τέλος» ο Μπάρκερ από την Ομόνοια | AlphaNews.Live". *www.alphanews.live* (kreeka). Vaadatud 30. augustil 2023.
4. ↑   "Brandon Barker is on board!". *www.morecambefc.com*. 18. jaanuar 2024. Vaadatud 18. jaanuaril 2024.
Kaapo Kähkönen 2019. aasta AHL-i tähtede mängul
**Kaapo Kähkönen** (sündinud 16. augustil 1996 Helsingis) on Soome jäähokimängija, kes mängib väravavahina NHL-i klubis New Jersey Devils.

Soome kõrgliigas debüteeris ta hooajal 2015–16 Espoo Bluesi meeskonnas. Aastatel 2016–2018 mängis ta Soome kõrgliigas Lukko ridades.

2014. aastal valis Minnesota Wild ta NHL-i *draft* '​is 109. valikuna. 2018. aasta mais sõlmis ta Wildiga kaheaastase lepingu. Aastatel 2018–2020 mängis Kähkönen põhiliselt American Hockey League'is (AHL) Minnesota Wildi noorteklubis Iowa Wild. 2019. aastal valiti AHL-i tähtede mängule. Hooajal 2019–20 pälvis ta AHL-i hooaja parimale väravavahile antava Aldege "Baz" Bastien Memorial Award'i ning valiti liiga hooaja sümboolsesse koosseisu. NHL-is debüteeris ta Wildi meeskonnas 26. novembril 2019 mängus New Jersey Devilsi vastu.

2022. aasta märtsis kaubeldi ta Wildist San Jose Sharksi.

2024. aasta märtsis kaubeldi Kähkönen Sharksist New Jersey Devilsi.

2016. aasta tuli Kähkönen Soome kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistriks.

Viited
------

1. ↑  "Sharks Acquire Kaapo Kahkonen from Minnesota". nhl.com. 21.3.2022. Vaadatud 8.4.2022
2. ↑  "Devils Acquire Kahkonen from San Jose". *NHL.com*. 8. märts 2024. Vaadatud 9. märtsil 2024.

Välislingid
-----------

* Kaapo Kähkönen NHL.com lehel
* Kaapo Kähkönen hockeydb.com lehel

| * v
* r
New Jersey Devils |
| --- |
| 
**Väravavahid**: Akira Schmid **·** Vítek Vaněček |
| 
**Kaitsjad**: Kevin Bahl **·** Dougie Hamilton **·** Luke Hughes **·** John Marino **·** Colin Miller **·** Jonas Siegenthaler **·** Brendan Smith |
| 
**Ründajad**: Nathan Bastian **·** Jesper Bratt **·** Erik Haula **·** Nico Hischier **·** Jack Hughes **·** Curtis Lazar **·** Michael McLeod **·** Timo Meier **·** Dawson Mercer **·** Tomáš Nosek **·** Ondřej Palát **·** Chris Tierney **·** Tyler Toffoli |
**Erich Girgensohn** (16. august 1878 Karksi – 30. juuli 1940 Hohenkrug, Pommeri) oli baltisaksa päritolu Eesti arst.

Ta lõpetas Tallinna Reaalkooli 1894. aastal ja õppis aastatel 1896–1901 Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas, mille lõpetas arsti astme väärilisena.

Ta omandas naiste- ja sisehaiguste eriala ning töötas Peterburis Aleksandra Instituudis ja Peterburi Evangeeliumi Haiglas naistearstina, samuti Narva-Jõesuus naisteosakonna ordinaatorina. Aastal 1921 opteerus ta Eestisse ja töötas siis Tallinnas eraarstina naiste- ja sisehaiguste erialal.

Aastal 1939 repatrieerus ta koos perega Saksamaale, kus ta aastal 1940 Hohenkrugis Stettini lähedal Pommeris suri (praegu Szczecini Zdunowo linnaosa, Lääne-Pomorze vojevoodkonnas Poolas).

Isiklikku
---------

Ta oli abielus Benita Schottländeriga. Tema isa Julius Leo Immanuel Girgensohn oli Kaarma ja Karksi Peetri koguduse õpetaja, vend Karl Gustav Girgensohn oli Tartu Ülikooli usuteaduskonna professor ja Tartu religioonipsühholoogia koolkonna rajaja, vanaisa Christoph Reinhold Girgensohn oli Jaunpiebalga koguduse õpetaja, teine vanaisa Johann Reinhold Hunnius oli Karja Katariina koguduse õpetaja.

Viited
------

1. ↑  Saksamaale asunud Tallinnast 50 arsti. Uus Eesti, nr. 309, 12 november 1939

Kirjandus
---------

* Helbe Merila-Lattik. Eesti arstid 1940–1960. Lk. 61.
Toni Koivisto 2007. aastal 
**Toni Petteri Koivisto** (sündinud 5. novembril 1982 Ylitornios) on endine Soome jäähokimängija (vasak ääreründajana).

Soome kõrgliigas debüteeris ta hooajal 1999/00 Lukko meeskonnas.

2001. aastal valis Florida Panthers ta NHL-i *draft* '​is 200. valikuna, kuid Põhja-Ameerikas ei ole ta karjääri jooksul kunagi mänginud.

Aastatel 2005–2008 mängis ta Soome kõrgliigas Tampere Ilvese ridades ja seejärel ühe hooaja Oulun Kärpätes. 2009. aastal jõudis ta Kärpätega Soome meistrivõistlustel finaali, kus kaotati JYP-ile mängudega 0:4.

2009. aasta mais sõlmis ta lepingu KHL-i klubiga Magnitogorski Metallurg. 2010. aasta mais siirdus ta Rootsi kõrgliiga klubisse Frölunda HC. 2011. aasta novembris asus ta Rootsi kõrgliigas mängima Luleå HF meeskonnas. 2013. aastal kaotas ta Luleåga Rootsi meistrivõistluste finaalis Skellefteåle mängudega 0:4.

Aastatel 2013–2021 mängis Koivisto taas Lukkos. 2021. aastal tuli ta Lukkoga Soome meistriks.

2001. aastal võitis Koivisto Soome kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistrivõistlustel hõbemedali ja 2002. aastal pronksmedali.

Välislingid
-----------

* Toni Koivisto hockeydb.com lehel
**Klaus Iohannis** (täisnimi **Klaus Werner Iohannis**, perekonnanime kirjutatakse ka kujul **Johannis**; sündinud 13. juunil 1959 Sibius) on saksa rahvusest Rumeenia poliitik, alates 21. detsembrist 2014 Rumeenia president.

Iohannis kuulub Transilvaania sakside hulka, kes on üks mitmest Rumeenia ajaloolisest vähemusrahvusest. Ta lõpetas 1983. aastal Cluj-Napocas Babeș-Bolyai Ülikooli füüsika erialal. Enne poliitikasse suundumist töötas ta aastaid füüsikaõpetaja ja haridusametnikuna. Usutunnistuselt on Iohannis luterlane.

2000. aastal valiti ta esimest korda oma sünnilinna Sibiu linnapeaks. Iohannis valiti korduvalt ametisse tagasi ja ta lahkus linnapea ametist alles 2. detsembril 2014 seoses peatse presidendiametisse asumisega.

Aastatel 2002–2013 juhtis ta erakonda Sakslaste Demokraatlik Foorum Rumeenias. 2013. aastal astus ta selle väikepartei koostööpartneri Rahvusliberaalse Partei liikmeks. Juunist detsembrini 2014 oli ta Rahvusliberaalse Partei esimees.

2009. aastal oli ta opositsiooni peaministrikandidaat, kuid president Traian Băsescu ei teinud talle ülesandeks valitsuse moodustamist.

2014. aasta Rumeenia presidendivalimistel osales Iohannis opositsiooni peamise kandidaadina ja pääses edasi teise valimisvooru. Kuigi üldiselt oli ennustatud presidendivalimiste võitu koalitsiooni kandidaadile peaminister Victor Pontale, kogus Iohannis teises voorus 54,43% antud häältest ja valiti Rumeenia presidendiks. 2019. aasta presidendivalimistel kandideeris ta ametisse tagasi, pääses enim hääli kogunud kandidaadina teise valimisvooru ja valiti 24. novembril 2019 66,1% häältega presidendiks ka teiseks ametiajaks.

Iohannis on esimene vähemusrahvusse kuuluv Rumeenia riigipea.

Tunnustus
---------

* 2021 Maarjamaa Risti ketiklassi teenetemärk

Viited
------

1. ↑  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 20211

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Traian Basescu** | **Rumeenia president**Alates 2014. aastast | Järgnev**Võimul** |
Villi Tokarev 2012. aastal
**Villi Tokarev** (vene keeles Вилли Иванович Токарев, õieti **Vilen Tokarev**; 11. november 1934 – 4. august 2019  Moskva) oli vene-ameerika šansoonilaulja ja laulukirjutaja.

Tokarev sündis Venemaal Adõgee autonoomses oblastis, tema esivanemad olid Kubani kasakad. Vanemad panid talle V. I. Lenini auks nime Vilen. 

Muusikalise keskhariduse sai ta Modest Mussorgski nimelisest Peterburi muusikakoolist kontrabassi erialal.

Juba õpingute ajal töötas ta Anatoli Krolli ja Boriss Rõtškovi orkestrites ning tegi koostööd lauljatar Gülli Tšoheliga. 
Hiljem töötas ta koos lauljatar Edita Pjehhaga ansamblis Sõprus («Дружба»).

Tokarev kirjutas lauludele nii muusikat kui sõnu. Tema tuntuim laul on „Vihm" («Дождь») Edita Pjehha esituses.

Tokarev on töötanud ka kuulsas David Gološtšokini orkestris.

Võimude tagakiusamise tõttu kolis ta 1970. aastate algul Murmanskisse, kus hakkas esitama omi laule.

39-aastaselt, 1974. aastal emigreerus Tokarev Ameerika Ühendriikidesse, kus ta töötas esialgu koristajana ja postiljonina, kuid vähese inglise keele oskuse tõttu jäi peagi töötuks. Pärast keelekursusi õppis veel medvennaks ja autojuhiks ning töötas New Yorgis taksojuhina. Mängis ja laulis restoranides ja ööklubides. Teenitud raha eest hakkas välja andma heliplaate oma lauludega.

1981. aastal ilmunud heliplaat «В шумном балагане» tõi talle tuntuse Ameerika venekeelsete immigrantide seas. Teda hakati nimetama Brighton Beachi „aujuudiks". Tokarev asutas muusikastuudio One Man Band, kus ta salvestas umbes 20 albumit.

1989. aastal sõitis ta esimest korda pärast emigreerumist Nõukogude Liitu, kus andis suure eduga 70 kontserti.

1996. aastal kolis Tokarev tagasi Venemaale ja elas kuni surmani Moskvas, kus ta lõi samuti oma helisalvestusstuudio ning jätkas esinemist lauljana.

Tokarev suri 4. augustil 2019 ja maeti 9. augustil Moskva Kalitniki kalmistule.

Viited
------

1. ↑  Suri legendaarne vene laulja Villi Tokarev

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Villi Tokarev** |
Franz Juljevitš Loewinson-Lessing
**Franz (Fjodor) Juljevitš Loewinson-Lessing** (9. märts (25. veebruar vkj) 1861 Peterburi – 25. oktoober 1939 Leningrad) oli geoloog, teoreetilise ja eksperimentaalpetrograafia rajaja.

Loewinson-Lessing oli arsti poeg. Ta lõpetas 1879 Peterburi 3. gümnaasiumi ja 1883 Peterburi ülikooli. Oli 1889–91 mineraloogia ja petrograafia eradotsent, 1892–1902 Tartu Ülikooli mineraloogia professor, 1893–99 ühtlasi füüsika-matemaatikateaduskonna dekaan. Alustas TÜ-s põhjapanevat magmakivimite uurimist. 1902–20 oli Peterburi polütehnilise instituudi ja 1920–39 Peterburi (Leningradi) ülikooli professor, 1925–29 NSVL TA Mullainstituudi ja 1930–38 NSVL TA Petrograafiainstituudi direktor. Asutas 1935 Kamtšatka vulkanoloogiajaama ja oli selle esimene direktor. Koostas tardkivimite keemilise klassifikatsiooni.

Korraldas Tartus töötades geoloogilisi ekspeditsioone Uuralitesse, Kaukaasia ja Armeenia mägedesse, Kirgiisia steppidesse, Itaaliasse, Šveitsi jm. Tema nime kannab Novaja Zemljal mägi ning Kuriili saarestikus vulkaan ja mäeahelik, tema järgi on nimetatud mineraal lessingiit.

NSV Liidu Teaduste Akadeemia liige.

Viited
------

1. ↑   TÜ õppejõud kuni 1918. Üliõpilased kuni 1918

Välislingid
-----------

* Teoseid
* Левинсон-Лессинг, Франц Юльевич (1861–1939)
* Левинсон-Лессинг, Франц Юльевич
Vostrjakovo kalmistu väravad
Fail:File:Arkady Vayner tomb.jpgArkadi Vaineri haud Vostrjakovo kalmistul
**Vostrjakovo kalmistu** (vene keeles Востряковское кладбище) on kalmistu Moskva edelaosas. Kalmistu pindala on 136,8 hektarit.

Vostrjakovo kalmistu oli 19. sajandi lõpul–20. sajandi alguses Vostrjakovo küla kalmistu. 1930. aastate algul avati senise kalmistu kõrval Uus juudi kalmistu likvideeritud Dorogomilski juudi kalmistu asemele. Sealjuures maeti mitmete lahkunute põrmud Dorogomilski juudi kalmistult ümber Uuele juudi kalmistule. Alates 1960. aastast on Vostrjakovo kalmistu linnapiiri laiendamise tõttu Moskva linna territooriumil.

Maetuid
-------

* Jevgeni Agranovitš
* Samuil Aljošin
* Jan Arlazorov
* Jelena Bonner
* Aron Gurevitš
* Jossif Kobzon
* Wolf Messing
* Andrei Sahharov

Vaata ka
--------

* Kuntsevo kalmistu
* Novodevitšje kalmistu
* Peredelkino kalmistu
* Vagankovo kalmistu
* Trojekurovo kalmistu

Viited
------

1. ↑  Востряковское кладбище в Москве расширили на 5,8 гектара moslenta.ru
**Robert Laurence Mills**
**Robert Laurence Mills** (15. aprill 1927 Englewood, New Jersey – 27. oktoober 1999) oli ameerika füüsik.

Ta oli 1995. aastast Ohio Osariigi Ülikooli emeriitprofessor. Tema peamised uurimisvaldkonnad olid kvantväljateooria, sulamite teooria ja paljude kehade teooria. 

Brookhaveni Riiklikus Laboratooriumis töötamise ajal 1954. aastal esitasid Chen Ning Yang ja Robert Mills tensorvõrrandi, mida praegu tuntakse Yangi-Millsi väljana. Maxwelli võrrandid on Yangi-Millsi teooria erijuht.

Haridus ja töökäik
------------------

Ta õppis aastatel 1944–1948 Columbia Ülikooli Columbia kolledžis. Magistrikraadi sai ta Cambridge'i Ülikoolist, doktorikraadi 1955. aastal Columbia Ülikoolist (doktoritöö juhendaja oli Norman Myles Kroll). Aastatel 1953–1955 töötas ta Brookhaveni Riiklikus Laboratooriumis teadurina. Pärast aastast järeldoktorina töötamist Süvauuringute Instituudis Princetonis, asus ta 1956. aastal tööle Ohio Osariigi Ülikooli (1962. aastast professor), kust ta 1995. aastal emeriteerus.

Tunnustus
---------

* 1980 – Rumfordi auhind (koos Chen Ning Yangiga)

Viited
------

1. 1 2  Robert L. Mills, 72. nytimes.com

Välislingid
-----------

* Remembering Robert Mills. books.google.ee
**Ilmar Arens** (29. november 1912 Kuninga küla, Pärnu-Jaagupi kihelkond – 9. jaanuar 1994 Stockholm) oli eesti õigusajaloolane.

Ta õppis 1921. aastal Roodi algkoolis ja aastatel 1922–1927 Pärnu-Jaagupi algkoolis. Aastatel 1927–1932 õppis ta Vändra Põllumajanduslikus Ühisgümnaasiumis. Aastatel 1935–1941 õppis ta Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas, mille lõpetas *cum laude*. Ta kuulus korporatsiooni Sakala.

Peale täitevkomiteede moodustamist Eesti NSVs jaanuaris 1941 määrati ta Tartu TK Rahandusosakonna juhatajaks.

Aastatel 1942–1943 oli ta ülikooli juures diplomeeritud edasiõppija ja 1943–1944 teaduslik stipendiaat. Ta tegi tollal uurimistööd Ingerimaal ja Peipsi taga, kaardistades sealseid eesti asundusi.

1944. aastal põgenes ta Saksamaale. Detsembris 1946 kaitses ta Heidelbergi Ülikoolis väitekirja "*Das Wackenrecht und die rechtliche Schichtung der bäuerlichen Bevölkerung im estnischen Kreis Wiek am Anfang des 16. Jahrhunderts*" ("Vakuõigus ja talurahva õiguslik kihistumine Eesti Lääne maakonnas 16. sajandi alguses") ja sai õigusteaduse doktori kraadi (pälvides selle kraadi esimese välismaalasena). Lisaks oli ta aastatel 1946–1948 külalislektor Balti Ülikoolis ja kuulus rahvusvahelise akadeemilise ajakirja Scholar toimetusse.

Novembris 1948 siirdus ta Rootsi, seejärel töötas ta aastatel 1948–1956 kindlustusseltsis. Aastatel 1956–1977 töötas ta teadurina Rootsi Riigiarhiivis. Samal ajal tegeles ta Uppsala Ülikoolis genealoogiliste uurimustega.

Ta oli ka Eesti Teadusliku Instituudi direktor; ta uuris õigusajalugu, pidas loenguid Eesti õigusest kuni 1963. Tema eriala olid keskaja nõiaprotsessid ja merendusajalugu. Ta avaldas saksa, rootsi ja inglise keeles uurimusi koguteostes ja perioodikas, koostas bibliograafiaid ja pidas teaduslikke ettekandeid.

Teoseid
-------

* 1956 "Põhijooni Eesti õiguse ajaloost"
* 1994 "Peipsitagused eestlased: fakte, dokumente ja mälestuspilte Ida-Peipsimaa uurimusilt 1943-1944" (toimetaja Ott Kurs). Tartu 1994

### Artikleid

* "Samolva eestlased. Üks vanemaid eesti asustuskomplekse Peipsi taga". Järva Teataja nr 24, 24. veebruar 1944. Lk 3

Isiklikku
---------

Tema vend Ernst Arens (1902–1980) oli kodu-uurija.

Tema poeg Olavi Arens on ajaloolane.

Välislingid
-----------

* TLÜAR väliseesti isikud
**Pascal Martinot-Lagarde** (sündinud 22. septembril 1991 Saint-Maur-des-Fossés's) on Prantsusmaa tõkkejooksja.

Ta tuli 2010. aastal Monctonis 110 meetri tõkkejooksus juunioride maailmameistriks.

2014. aasta Euroopa meistrivõistlustel võitis Martinot-Lagarde Sergei Šubenkovi ja William Sharmani järel pronksmedali. Neli aastat hiljem Berliinis tuli ta Šubenkovi ja Orlando Ortega ees Euroopa meistriks. 2022. aasta Euroopa meistrivõistlustel Münchenis võitis ta Asier Martíneze järel hõbemedali.

2015. aasta Euroopa sisemeistrivõistlustel Prahas tuli Martinot-Lagarde 60 meetri tõkkejooksus kaasmaalaste Dimitri Bascou ja Wilhem Belociani ees Euroopa sisemeistriks. Euroopa sisemeistrivõistlustel on ta võitnud kaks hõbedat (2017 ja 2019) ning ühe pronksi (2013)

Martinot-Lagarde on jooksnud kahel korral maailmameistrivõistluste finaalis. 2015. aastal Pekingis oli ta ajaga 13,17 neljas ning võitis 2019. aastal Dohas ajaga 13,18 pronksmedali.

Sisemaailmameistrivõistlustelt on ta võitnud 3 hõbedat (2014, 2016 ja 2022) ning ühe pronksi (2012).

Olümpiamängudel on ta olnud neljas (2016) ja viies (2020).

Martinot-Lagarde'i isiklik rekord 110 meetri tõkkejooksus 2014. aastal Monacos joostud on **12,95**. Sellega on ta Prantsusmaa rekordiomanik ning jagab kõigi aegade edetabelis Terrence Trammelliga 18. kohta.

Isiklikud rekordid
------------------

Väljas

| Ala | Tulemus | Aeg | Koht |
| --- | --- | --- | --- |
| 100 m jooks | **10,94** | 24. juuli 2013 | Prantsusmaa La Roche-sur-Yon |
| 200 m jooks | **22,27** | 14. jaanuar 2012 | Saint Kitts ja Nevis Basseterre |
| 110 m tõkkejooks | **12,95** NR | 18. juuli 2014 | Monaco Monaco |
| 400 m tõkkejooks | **55,31** | 27. aprill 2013 | Prantsusmaa Lagny-sur-Marne |

Sees

| Ala | Tulemus | Aeg | Koht |
| --- | --- | --- | --- |
| 60 m jooks | **7,07** | 16. jaanuar 2010 | Prantsusmaa Eaubonne |
| 200 m jooks | **22,44** | 13. detsember 2008 | Prantsusmaa Eaubonne |
| 60 m tõkkejooks | **7,45** | 1. veebruar 2014 | Prantsusmaa Mondeville |

Allikas: World Athletics

Isiklikku
---------

Pascal\_Martinot-Lagarde'i ema on Elevandiluuranniku päritolu. Ka Pascali vend Thomas on tõkkejooksja.

Viited
------

1. ↑

Välislingid
-----------

* Pascal Martinot-Lagarde Rahvusvahelise Kergejõustikuliidu kodulehel (inglise) Muuda Vikiandmetes

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Pascal Martinot-Lagarde** |