recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Heiki Potter** (sündinud 4. aprillil 1934 Viiratsi vallas Viljandimaal) on eesti geodeet ja kartograaf.

Elulugu
-------

Heiki Potter on teenistuja poeg.

Lõpetas 1954 Saku Maakorraldus- ja Maaparandustehnikumi, 1962 Moskva Maakorraldusinseneride Instituudi geodeesiaosakonna. Oli 1963–1988 Põllumajanduse Ministeeriumi Maakorralduse Valitsuse (hilisem Eesti Põllumajandusprojekt) maakorraldusinsener, grupijuht ja peageodeet, 1988–1990 firma Eesti Fotogramm-meetria Arhitektuuris (EFA) geodeesia ala grupijuht, 1990–1996 Maa-ameti geodeesia ja kartograafia osakonna peaspetsialist, 1996–2003 Eesti Kaardikeskuse AS peakartograaf.

Teadustöö
---------

Esindanud Põllumajanduse Ministeeriumi Eesti NSV maafondi kaardistamisel üleliiduliste spetsialiseeritud ettevõtete poolt, kohandanud Eesti tingimustele üleliidulisi juhendmaterjale maafondi kaardistamiseks ja riiklike maade arvestuse pidamiseks. Osalenud taasiseseisvunud EV geodeesia- ja kartograafiateenistuse loomisel, sh Eesti ala põhikaardi (1:10000/1:20000) riikliku programmi ning Eesti digitaalse baaskaardi (1:50000) Eesti-Rootsi ühisprojekti koostamisel ja käivitamisel. Osalenud eksperdina Eesti-Vene riigipiirilepingute ettevalmistamisel ja Siseministeeriumi kohanimekomisjoni töös. Eesti Geodeetide Ühingu taasasutajaliige (1989) ja ühingu väljaande Geodeet toimetajaid (aastast 1991). Avaldanud töid Eesti ala geodeesiast ja kartograafiast ning ajaloost. Üle 30 teadustrükise, sh 2 monograafiat (kaasautor) ja 1 käsiraamat.

Teoseid
-------

* Pindalade määramine (kaasautor J. Randjärv). Tallinn, 1977
* Algamas on uus Rootsi aeg Eestimaa kaardistamisel. // Geodeet 5 (1993)
* Topograafilise kaardistamise reljeefandmed ja nende kasutamine. // Geodeet 18 (1999)
* Eesti õhuruumi lennukaart. // Geodeet 20 (1999)
* Kaitseväe topograafia käsiraamat. Tallinn, 2002
* Põhikaardistamise ajaloost // Geodeet 28 (2004)
* Liivimaa atlase lugu. 250 aastat baltisaksa kartograafi krahv L. A. Mellini sünnist. // Geodeet 28 (2004)
* Struve ja Tenner. // Geodeet 31 (2005)
* Eesti Geodeetide Ühing 1926–2006 (kaasautor). Tartu, 2006
* Geoinformaatika lastehaigusest. // Geodeet 32 (2006)

Viited
------

1. 1 2 3 4  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Kirjandus
---------

* EE 14, 378
* Geodeet 28 (2004), 82–83
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

Välislingid
-----------

* Heiki Potter ajalehes KesKus: Eesti riigi idapiirid, Delfi, 18. veebruar 2014

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
SA **Eesti Inimõiguste Keskus** (**EIK**) on 2009. aastal loodud sõltumatu valitsusväline inimõigusorganisatsioon.

Keskus tegeleb Eesti inimõiguste olukorra seire ja inimõiguste alase teavitustööga, korraldab avalikke arutelusid, nõustamist, huvikaitset ning strateegilist hagelemist.

EIK korraldab oma tegevust vastavalt ühiskondlikele vajadustele. Meie fookuses on võrdne kohtlemine ja mitmekesisuse edendamine, varjupaigataotlejate ja pagulaste inimõigused ning andmekaitse ja digitaalõigused. Oleme Eesti mitmekesisuse kokkuleppe koordinaatorid. Jälgime üldist inimõiguste olukorda Eestis ning avaldame 2007. aastast aruannet inimõiguste olukorrast Eestis. Oleme ÜRO pagulasameti UNHCR partnerid Eestis.

EIK on Arengukoostöö Ümarlaua, Eesti Mittetulundusühingute ja Sihtasutuste Liidu, Euroopa Liidu Põhiõiguste Agentuuri põhiõiguste platvormi ja Inimõiguste ümarlaua liige.

Inimõiguste keskust juhib nõukogu, mis esindab ühiskonna mitmekesisust. Igapäevast tegevust juhib juhataja Egert Rünne.

Vaata ka
--------

* Inimõiguste Instituut
* Inimõiguste Teabekeskus

Viited
------

1. 1 2 3  "Lühitutvustus" Eesti Inimõiguste Keskuse kodulehel (vaadatud 9. veebruaril 2013)

Välislingid
-----------

* Eesti Inimõiguste Keskuse koduleht
* Linda Pärn "Eesti inimõiguste keskus: sündinud lapsel on õigus elule" Postimees, 2. märts 2012
* Merike Teder "Raport: inimõiguste rikkumise lõpetamiseks pole poliitilist tahet" Postimees, 11. aprill 2012
* "Ilmub järjekordne aastaaruanne inimõigustest Eestis" ERR, 11. aprill 2012
* "Inimõiguste aastaaruanne: Eesti hooldusraviasutustes võib esineda piinamist" Delfi, 11. aprill 2012
* Heidi Ojamaa, Teelemari Loonet "Inimõiguste keskus: Eestil oleks võimekust rohkem pagulasi vastu võtta" Postimees, 20. november 2012
* "Inimõiguste keskus: piiripunktides tuleb kindlustada erapooletu monitooring" Delfi, 27. november 2012
Nurgyul Salimova (2022)
**Nurgyul Salimova** (bulgaaria keeles Нургюл Салимова; sündinud 2. juunil 2003 Tǎrgovište piirkonnas) on Bulgaaria maletaja, naiste suurmeister (2019). 

Salimova hakkas malet mängima 4-aastaselt. Ta tuli 2015. aastal Pórto Karráses noorte maailmameistriks neidude U12-vanuseastmes. 2017. aastal võitis ta Bulgaaria naiste malemeistrivõistlused. 

Aprillis 2019 võistles ta Antalyas Euroopa naiste meistrivõistlustel, kus 130 osavõtjaga turniiril mängiti šveitsi süsteemis. Salomova kogus 11 voorust 7 punkti, millega jagas 15.–25. kohta. Buchholzi koefitsiendi alusel fikseeriti talle 20. koht (sama palju punkte sai Aleksandra Gorjatškina, kes kuu aega hiljem sai Kaasanis naiste maailmameistrivõistlustel tiitlipretendendiks).

Salimova sai FIDE-lt 2018. aastal naiste rahvusvahelise meistri ja 2019. aastal naiste suurmeistri nimetuse.

Välislingid
-----------

* Nurgyul Salimova – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Nurgyul Salimova FIDE andmebaasis
Ameerika Ühendriikide kodaniku pass
**Ameerika Ühendriikide kodaniku pass** on dokument, mida väljastatakse Ameerika Ühendriikide kodanikele. Neid väljastab ainult USA välisministeerium. Peale passi (brošüüri kujul) väljastab sama valitsusasutus piiratud kasutusega passikaarte samade nõuete alusel. USA kodanikel on ebaseaduslik siseneda Ameerika Ühendriikidesse või sealt lahkuda ilma kehtiva USA passi või Läänepoolkera reisialgatuse[*viide?*] nõuetele vastava passi asendamise dokumendiga, kuigi on palju erandeid, erandeid antakse tavaliselt Ameerika Ühendriikide kodanikele, kes naasevad ilma passita, ja väljumise nõuet ei täideta.

USA passiraamatud[*viide?*] vastavad Rahvusvahelise Tsiviillennunduse Organisatsiooni (ICAO) soovitatud standarditele (s.o suurus, koostis, paigutus, tehnoloogia). Passibrošüüre on viit tüüpi. Alates 2007. aasta augustist antakse välja ainult biomeetrilisi passe, kuigi mittebiomeetrilised passid kehtivad kuni nende kehtivusaja lõpuni. Ameerika Ühendriikide passid on Ameerika Ühendriikide omand ja need tuleb nõudmisel USA valitsusele tagastada.

Seaduse kohaselt on kehtiv Ameerika Ühendriikide pass (või passikaart) veenev (mitte ainult esmapilgul usutav) tõend USA kodakondsuse kohta ja tal on sama jõud ja mõju kui Ameerika Ühendriikide kodakondsuse tõendina kodakondsuse või kodakondsuse tõendina, kui see on välja antud USA kodanikule kogu seadusega lubatud ajavahemiku jooksul. USA seadus ei keela USA kodanikel hoida teiste riikide passe, kuigi nad on kohustatud kasutama USA passi USAsse sisenemiseks ja sealt lahkumiseks.
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib Eesti kirjanikust ja kunstnikust; jalgpalluri kohta vaata artiklit Andrei Anissimov (jalgpallur).* |

---

Andrei Anissimov 27. veebruaril 2014 esinemas Tallinna Keskraamatukogu võõrkeelse kirjanduse osakonnas
**Andrei Anissimov** (sündinud 1943. aastal Moskvas) on Eesti kunstnik, näitekirjanik ja lavastaja. 

Tema teosed on ilmunud peamiselt Venemaal.

1980. aastal kolis Anissimov Kohilasse ning mõni aasta hiljem avas Tallinnas autorikeraamika salongi. Sel perioodil avaldas ta esmakordselt oma proosateoseid Eesti venekeelsetes kirjandusajakirjades Vikerkaar ja Tallinn.

2006. aastal ilmus kirjastuses Aleksandra tema põnevusromaan "Nudistid golfi ei mängi" (eesti keelde tõlkinud Tiito Himma). Selle romaani järgi on tehtud 16-osaline teleseriaal "Kaksikud", mida on näidatud mitu korda nii Venemaal kui ka muudes riikides. Usbekistanis keelati film ideoloogilistel kaalutlustel ära.

Talle meeldib kalal käia.

Välislingid
-----------

* Ilona Martson, Andrei Anissimov - Kohila mees Vene raamatuturul, Eesti Päevaleht, 24. september 2005
* Mees, kes rääkis, nagu mõtles, Postimees, 12. november 2010
* Andrei Anissimov: kuningas ei surnud, elagu kuningas!, Postimees, 7. märts 2012
* Andrei Anissimov: siis kõneles kilu inimkeeli, Postimees, 17. jaanuar 2014
Charles Louis de Bourbon
Naundorffide vapp alates 1879. aastast.
**Charles Louis de Bourbon** (2. november 1933 Nijmegen – 16. november 2022 Toronto) oli naundorffistlik Prantsusmaa trooninõudleja **Charles XIII** ja Provence'i krahvi nime all.

Tema vanemad olid Louis Jean Henri Charles Adelberth de Bourbon ("Louis-Adelberth I"; 1908–1975) ja Gudrune Marie Naumann. Pärast isa surma 8. jaanuaril 1975 oli ta Naundorffide noorema (Kanada) haru pea **Charles XII** nime all. Pärast Naudorffide vanema liini väljasuremist 21. detsembril 2008 oli ta kõigi Naudorffide pea ja trooninõudleja **Charles XIII** nime all, kuna viimane Prantsusmaa Naundorff Charles de Bourbon oli ka Charles XII.

Tema abikaasa oli Arline-Marie Winchester (sündinud 1933, tsiviilabielu 1953 Markhamis, kiriklik abielu 3. aprillil 1982 Pariisis) ja nende lapsed on:

* Philippe-Charles de Bourbon (1953–1955)
* Marie-Louise de Bourbon (sündinud 1955), abiellus John Albert Richard Knightiga
* Michel-Henri de Bourbon (sündinud 10. veebruaril 1957 Torontos), abiellus 1976 Deborah Deaniga (sündinud 1956), lahutatud 1984; abiellus Jacqueline Anne Rodrigues'ga; abiellus Yvonne Serdariga
* Jean-Edmond de Bourbon (sündinud 1960), abiellus Laura Linda Rudyga
**Andmekaitse Inspektsioon** (mitteametlik lühend **AKI**) on Justiitsministeeriumi valitsemisalas tegutsev sõltumatu järelevalveasutus.

Inspektsioon teostab järelevalvet isikuandmete kaitse seaduse, avaliku teabe seaduse ja elektroonilise side seaduse täitmise üle.

Isikuandmetega seotud õiguste kaitsmisel valvab inspektsioon, et inimeste eraeluline teave oleks piisavalt kaitstud.

Avaliku teabe valdkonnas valvab inspektsioon, et teave asutuste tegevuse kohta oleks piisavalt kättesaadav.
Õigus isikuandmete kaitsele ja õigus avalikule teabele on põhiseaduslikud õigused. Samuti annab põhiseadus õiguse igaühel küsida, milliseid andmeid on tema kohta kogutud.
Elektroonilise side seaduse üle teostab Andmekaitse Inspektsioon kontrolli osas, mis puudutab reegleid elektrooniliste sidevahendite kaudu tehtava otseturustuse kohta (rämpspostitused, SMS-reklaam).

1. oktoobrist 2008 kuni 30. septembrini 2018 oli Andmekaitse Inspektsiooni peadirektor Viljar Peep. 2018. aastal peadirektori ametikohale toimunud konkursi luhtumise tõttu, kuivõrd uus peadirektor ei läbinud Kaitsepolitseiameti tehtud taustakontrolli, täidab peadirektori ülesandeid kohakaasluse alusel õigusdirektor Raavo Palu.[*viide?*]

Alates 19. augustist 2019 on inspektsiooni peadirektor Pille Lehis.

Viited
------

1. ↑  Elektrooniline Riigi Teataja. Vabariigi Valitsuse 12.09.2018 korraldus nr 400 "Andmekaitse Inspektsiooni peadirektori ametisse nimetamine". Avaldamismärge: RTL 2008, 78, 1107.
2. ↑  Elektrooniline Riigi Teataja. Vabariigi Valitsuse 06.09.2018 korraldus nr 213 "Andmekaitse Inspektsiooni peadirektori ametikohalt vabastamine". Avaldamismärge: RT III, 11.09.2018, 1.
3. ↑  "Vabariigi Valitsuse 6.05.2019 korraldus nr 125 Andmekaitse Inspektsiooni peadirektori ametikohale nimetamine". *Riigi Teataja*. 16.05.2019. Vaadatud 16.08.2019.

Välislingid
-----------

* Andmekaitse Inspektsiooni koduleht
* Isikuandmete kaitse seadus
* Avaliku teabe seadus
* Elektroonilise side seadus
* Andmekaitse müüdid
György Dragomán
**György Dragomán** (rumeenia keeles *Gheorghe Dragoman*; sündinud 10. septembril 1973 Târgu Mureșis) on Ungari kirjanik.

Ta on sündinud Transilvaanias Rumeenias. 1988. aastal kolis ta perega Ungarisse.

Dragomán on seni kirjutanud kaks romaani. 2002. aastal ilmus "Hävimise raamat" ja 2005. aastal "Valge kuningas". Viimasega saavutas ta kuulsuse ning seda on tõlgitud juba üle 30 keelde. Temalt on ilmunud ka jutte ja muid lühemaid tekste sellistes väljaannetes nagu The Paris Review, The New York Times, Le Monde, Die Zeit, Neue Zürcher Zeitung ning ka mitmes ungari ajakirjas. 

Tõlkijana on ta ungari keelde vahendanud mitme tuntud autori loomingut; nende seas on Samuel Beckett, James Joyce, Ian McEwan, Irvine Welsh, Sebastian Barry, Mickey Donelly, Isaac Bashevis Singer ja teisi. 

Ta elab Budaörsi linnas ja on külaliskirjanik Helsingi Ülikooli juures. 

György Dragomán on kirjandusfestivali Prima Vista raames külastanud 2014. aastal ka Eestit.

Tunnustus
---------

* 2006 Sándor Márai auhind

Välislingid
-----------

* Prima Vistale tuleb ungari kirjanik György Dragomán
**Linmaa** on eesti perekonnanimi.

Statistika
----------

2023. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Lindmaa 75 inimesel: 37 mehel ja 38 naisel. Perekonnanimede levikult oli Lindmaa meeste puhul 3077. kohal ja naiste puhul 3272. kohal. Kõige levinum oli perekonnanimi Lindmaa vanuserühmas 5–9, kus neid on 10 000 elaniku kohta 0,94. Nimi oli kõige sagedasem Rapla maakonnas, kus sellist nime kandis maakonna 10 000 elaniku kohta 2,35 inimest.

Nimede eestistamisel võeti Lindmaa aastatel 1935–1940 uueks perekonnanimeks 26 korral isikute poolt, kelle perekonnanimi oli varem Durst, Kelindemann, Liidermann, Linde, Lindeberg, Lindeman (3 juhul), Lindemann, Lindemann-Mullika, Lindman (3), Lindmann (8), Lindter, Linkmann, Linkstein ja Muhhin.

Nime kandjaid
-------------

* Liis Lindmaa, eesti näitleja (1988–)
* Marek Lindmaa, eesti teleajakirjanik (1984–)
* Meelis Lindmaa, eesti jalgpallur (1970–)

Viited
------

1. ↑  Statistikaamet: Nimede statistika (vaadatud 2.09.2023)
2. ↑  Onomastika andmebaas. Nimede eestistamine: (uus nimekuju): Lindmaa.

Välislingid
-----------

* Lindmaa statistikaameti andmebaasis
**Eesti maatragunieskadron** (rootsi k. *Estländsk landtdragonskvadron*) oli 1700–1701 tegutsenud Rootsi ratsaväeüksus, mis kuulus Wolmar Anton von Schlippenbachi armeesse ning osales Põhjasõja ajal Eesti sõjategevuses. Üksus hävis Räpina lahingus.

Üksuse teenistusajalugu
-----------------------

Eesti maatragunieksadron moodustati 1700. aasta Eestimaal riigirentnike poolt. Üksuse ülemaks sai major Andreas Ludwig von Rosen.

1701. aasta mais tegeles üksus Roosna-Alliku ja Viisu mõisa talupoegade protesti maha summutamisega. Samal aastal korraldas Hans Heinrich von Lieweni jalaväepataljon Võrumaale sõjakäigu, mis kulmineerus lahinguga Muska veski juures. Lahingus osales ka ligi 100 tragunit Roseni rügemendist, kes olid Liewewnile appi tulnud. Lahing lõppes Rootsi võiduga.

Samal aasta septembris alustasid Vene väed Boriss Šeremetjevi juhtimisel sõjategevust Kagu-Eestis. Roseni kuskil 490-meheline maatragunieskadron, mille juurde oli veel lisaks saadetud 60 sõdurit, paiknes Räpina ümber. Rosen liikus oma väega Võhandu jõe äärde, kust avas oma kahe kahuriga venelaste pihta tule. Lõpuks piirati aga tema üksus ümber ning paljud kogemusteta värvatud põgenesid. Mitu tundi kestnud võitlus lõppes venelaste võiduga. Lahingus hukkus ka Rosen ning mitmed teised ohvitserid. Peale seda liideti üksuse riismed Saaremaa maatragunieskadroniga.

Teadaolevad ohvitserid
----------------------

* Major Andreas Ludwig von Rosen
* Kapten Otto Reinhold Wrangell
* Kapten Hermann Reinhold von Strassburg
* Kornet Caspar von Dannenfeld

Viited
------

1. 1 2  "Svenska arméns regementen 1700-1718". Vaadatud 02.09.2023.
2. ↑  *Eesti rahva ajaloost Põhjasõja aastail 1700-1721*. 1960. Lk 112.
3. 1 2  Kelch, Christian (2009). *Liivimaa kroonika järg*. Lk-d 169–170.
**"Jäälätted"** on Bernard Kangro 1958. aastal ilmunud psühholoogiline romaan. Tegemist on Kangro Tartu-tsükli esimese kaksiktriloogia (sinna kuuluvad veel "Emajõgi", "Tartu", "Kivisild", "Must raamat" ja "Keeristuli") esimese romaaniga. 

Romaani tegevus toimub Tartus 1930. aastate lõpul, täpsemalt 1937. aasta sügisel ja järgmise aasta kevadel. Tudengipoisid Naatan Üirike, Juku Leebram, Verner Taklaja ja Tõive Pärdijaak otsustavad teha psühholoogilise eksperimendi – hakata jälgima tudeng Asse Jairust, ning igaühe muljete põhjal luua neiust pilt. Loo kulgemisse sekkub ka minajutustajana Benno Maran, kelle lapsepõlvesõber Asse on. Algselt süütu ettevõtmine võtab aga dramaatilise pöörde: Asse murrab ülejäänute teadmata nende kõigi südame, elab üle raseduse katkemise ning tapab lõpuks "igavese tudengi" Villi Oona, kes on pannud ta ultimaatumi ette. 

Romaani nagu ka hiljem ülejäänud tsüklis kasutas Kangro rohkelt uudseid kompositsiooni- ja stiilivõtteid, nii et seda on võimalik nimetada eesti romaaniuuenduse tähtsaks verstapostiks. Romaanid vahelduvad vaatenurgad (kirjeldamine eri tegelaste vaatepunktist, (fiktiivsete) kirjadena, kõiketeadva jutustaja kommentaaridena). Kangro möönis, et talle oli eeskujuks André Gide’i romaan "Valerahategijad" (1925). 

Raamat anti uuesti välja 1990. (kirjastaja Eesti Raamat, ISBN 5450012136) ja 2009. aastal (kirjastaja Eesti Päevaleht, sarjas "Eesti lugu", ISBN 9789949431830).

Retseptsioon
------------

On leitud, et kuigi tegu on pagulaskirjandusega, ei ole Kangro niivõrd püüdnud jäädvustada Tartut, kuivõrd tudengielu ja -hinge. Kirjanik Karl Ristikivi märkis, et Kangro soovis tabada midagi üldisemat, ja pakub välja, et see võiks olla "Tartu hing".

Kirjanik ja kirjandusteadlane Lauri Sommer on leidnud, et Tartu romaanid, aga eriliselt just "Jäälätted" on nagu selgroog, millega liitub sujuvalt kõik muu, mida tollest ajast teatakse, ning haakub õhustikult hästi teise toda ajastut kujutava romaani, Jaan Krossi "Wikmani poistega" (1988).

Viited
------

1. ↑  Linda Kaljundi "Eesti lugu: Bernard Kangro "Jäälätted"". Eesti Päevaleht, 6. märts 2009 (kasutatud 4. detsembril 2012)
2. ↑  Lauri Sommer "Lõuna-Eesti märgid Bernard Kangro loomingus"[*alaline kõdulink*]. Sirp, 5. november 2010 (kasutatud 4. detsembril 2012)

Välislingid
-----------

* Linda Kaljundi "Eesti lugu: Bernard Kangro "Jäälätted"". Eesti Päevaleht, 6. märts 2009
Ewald Ammende Donostias (1933)
**Ewald Ammende** (3. jaanuar 1893 Pärnu (vkj. 22. detsember 1892) – 15. aprill 1936 Peking) oli baltisaksa publitsist ja ühiskonnategelane.

Ta pärines jõukast kaupmeeste suguvõsast. Tema isa Hermann Leopold Ammende (1855–1934) oli lisaks kaupmehele veel Pärnu linnaduuma nõunik ja linna maksuameti juhataja. Tal oli 6 last, tütar (lastest vanim) ja 5 poega, kellest Ewald oli eelviimane. Kõik lapsed said suureks. Isa laskis oma tütre (Ewaldi õe) pulmadeks ehitada Ammende villa, mis valmis 1904–05.

Ewald Ammende lõpetas kohaliku gümnaasiumi. Tema klassikaaslased olid Jüri Uluots, Johannes Semper ja Johannes Vares-Barbarus.

Seejärel õppis ta kaubandust Riias, majandust Kölnis ja Tübingenis ning sai doktorikraadi politoloogia alal Kielist.

1922 oli ta Euroopa Saksa Vähemuste Liidu üks asutajaid. Liidu esindajana pidas ta läbirääkimisi Eesti valitsusega, kes koostas rahvusvähemuste seadust. Seadus võeti vastu 1925 ja Ammende oli selle kaasautor.

Ta oli Euroopa rahvusvähemuste kongressi peasekretär 1925–1936. Ammende osales teabe hankimise kampaanias näljahäda kohta Volga-äärses piirkonnas ja külastas Nõukogude Venemaad 1921. aastal Eesti Punase Risti missiooni koosseisus. 1931–1932 jälgis ta Ukraina näljahäda sündmusi, seejärel andis välja raamatu "Kas Venemaa peab nälgima?" ("Muss Russland hungern?", 1935), mis sisaldas Alexander Wienerbergeri aastatel 1932–1933 Harkivi piirkonnas tehtud fotosid.

Ewald Ammende suri 15. aprillil 1936 Saksa haiglas Pekingis ebaselgetel asjaoludel. Tema järel võttis Euroopa rahvusvähemuste kongressi juhtimise üle tema vend Erich Ammende (1889 – 1936 Viin), kes oli varem oli olnud Ewaldi parem käsi, kuid Erich suri kõigest 7 kuud hiljem.

Ewald Ammende on maetud Pärnu Alevi kalmistule. Kuni surmani säilitas ta Eesti kodakondsuse.

Teoseid
-------

* *Die Hilfsaktion für Petersburg.* R. Ruetz Riga, 1920.
* *Die Agonie einer Weltstadt. Helft Petersburg!* R. Ruetz Riga, 1920.
* *Europa und Sowjet-Rußland.* Curtius-Verlag Berlin, 1921.
* *Die Gefährdung des europäischen Friedens durch die nationale Unduldsamkeit.* Karl Jaspers Wien, 1927.
* *Nationalitäten in den Staaten Europas.* Braumüller Universitäts-Verlagsbuchhandlung Wien und Leipzig, 1931.
* *Muss Russland hungern? Menschen und Völkerschicksale in der Sowjetunion.* Wilhelm Braumüller Universitäts-Verlagsbuchhandlung Wien, 1935.
* *Human Life in Russia.* G. Allen & Unwin London, 1936.

Välislingid
-----------

* Ewald Ammende saidil "BBLD - Baltisches biografisches Lexikon digital"
**Tallinna sünagoog** on sünagoog Tallinnas Karu tänav 16.

Tallinna ajalooline sünagoogi hoone (Maakri tänava sünagoog), mis valmis 1884. aastal arhitekt Nikolai Thamm vanema projekti järgi ja pühitseti 1885. aastal, hävis Teises maailmasõjas.

Uue hoone projekteerisid KOKO arhitektid Tõnis Kimmel ja Kaur Stöör. Ehitustööd algasid 2005. aasta augustis.

Uue sünagoogi ehituseks kulus üle 22 miljoni krooni. Sünagoog avati 16. mail 2007. Hoone moodustab osa kompleksist, kuhu kuuluvad lisaks sünagoogile Tallinna Juudi kooli hoone ja Juudi Kogukonna keskus.

Teisel korrusel asub jumalateenistustel kasutatav, 105 inimest mahutav saal. Palveruumi põrandal on 105 istekohta meestele ja rõdul 65 naistele.

Galerii
-------

* 
* 
* 
* 
* 

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Tallinna sünagoog** |

Viited
------

1. 1 2 3  "Tallinnas avati pidulikult sünagoog" ERR, 16. mai 2007
2. ↑  "Esmaspäeval algas Tallinnas sünagoogi ehitus" ERR, 18. august 2005
3. ↑  "Uues sünagoogis alustati jumalateenistuste pidamist" ERR, 26. aprill 2007
‹ Kaart ajutiselt peidetud (?) ›
**Kase tänav** on tänav Tartus Vaksali linnaosas. See saab alguse Kastani tänavalt ning kulgeb käänuliselt edela, kagu ja seejärel taas edela suunas kuni suubumiseni Kase põiku.

Tänava eestikeelne nimi on fikseeritud 1915. Saksakeelne nimi Birkenstraße on fikseeritud 1909.

Vaatamisväärsused
-----------------

Kase tänav 6 asub psüühiliste erivajadustega inimeste kodu. 2020. aastal, kui Tartu linnavalitsus teatas AS-i Hoolekandeteenused plaanist rajada Kase 6 krundile kahekorruseline 4 korteriga elamu 24 psüühilise erivajadusega inimesele, tekitas see naabruskonna inimestes vastuseisu ning 2022. aastal koostati selle vastu petitsioon. AS Hoolekandeteenused tellis Tartu Ülikoolilt uuringu võimaluste kohta, soodustamaks psüühilise erivajadusega inimeste lõimumist kogukonda. Maja valmis 2023. aasta kevadel ning asutus avati 8. juunil 2023.

Viited
------

1. ↑  Armas Riives, "Linn plaanib erivajadusega inimestele kodu, naabrid pole päri", Postimees, 2. november 2020 (vaadatud 02.09.2023)
2. ↑  Armas Riives, "Ülikool aitab erivajadustega inimeste suhtes pingeid maha võtta", Postimees, 24. november 2020 (vaadatud 02.09.2023)
3. ↑  Veiki Ojaperv, "Riidu tekitanud Kase kodu ootab elanikke", Postimees, 12. mai 2023 (vaadatud 02.09.2023)
4. ↑  Egeli Raudmäe, "Psüühilise erivajadusega inimeste kortermaja Kase 6 avati pidulikult", Postimees, 8. juuni 2023 (vaadatud 02.09.2023)
Jaan-Juhan Oidermaa 2022. aastal
**Jaan-Juhan Oidermaa** on teadusajakirjanik ja korralduslik juht Eesti Rahvusringhäälingu teadusuudiste portaalis Novaator.

Tunnustus
---------

Aastal 2020 tunnustas Eesti teadusajakirjanike selts teda tubli tegija auhinnaga Ökuli muna. Esile tõsteti tema usinust, millega ta toob eesti lugejani maailma teadlaste mõtted ja tööd, olles võrreldaval tasemel maailma tippteadusajakirjadega. Samuti oskuslikku multimeedia kasutamist lugeja tähelepanu püüdmisel kireval ja killustunud meediamaastikul.

Aastal 2021 pälvis ta Eesti teaduse populariseerimise teise koha auhinna kategoorias "parim teaduse ja tehnoloogia populariseerija".

2022 – Eesti Teaduste Akadeemia medal "panuse eest Eesti Rahvusringhäälingu portaali Novaator arendamisse ning teaduste akadeemia kolme minuti loengute korraldamisse. Ta on portaali ja selle taga oleva toimetuse üles ehitanud professionaalseks teaduse kajastamise keskkonnaks, mis on võrreldaval tasemel maailma tipp-populaarteadusajakirjadega. Akadeemia kolme minuti loengute ettevõtmisse tõi ta mõne aasta eest juurde olulise dimensiooni, õpetades konkursi osalejaid kirjutama arvamusartiklit.".

Viited
------

1. ↑  "ERR-i teadusportaal Novaator laiendab oma tegevust". *ERR*. 2. märts 2020. Vaadatud 25.01.2021.
2. ↑  "Teadusajakirjanduse sõber on Irja Lutsar". *Teadusajakirjanike selts*. 14. november 2020. Originaali arhiivikoopia seisuga 19.01.2021. Vaadatud 25.01.2021.
3. ↑  "Teaduse populariseerimise elutööpreemia pälvis Tõnu Viik". *ERR Novaator*. 11.11.2021. Vaadatud 11.11.2021.
4. ↑  "Selgusid Karl Ernst von Baeri ja teaduste akadeemia medalite laureaadid". *ERR*. 7. detsember 2022. Vaadatud 7. detsembril 2022.
**Harjuoru võimla** on hoone Tallinna kesklinnas aadressil Toompea 3.

Juugendstiilis Toomkooli spordihoone projekteeris 1907. aastal insener Arthur von Hoyningen-Huene.

Ajalugu
-------

1908. aastal valminud Eestimaa Rüütelkonna Toomkooli spordihoone juurde rajati tenniseväljak, mida talvel kasutati liuväljana.

EKNK Toompea Keskus, Toompea 3, Tallinn
Enne teist maailmasõda oli Harjuoru võimla Noorte Meeste Kristliku Ühingu valduses.

Pärast  teist maailmasõda läks hoone spordiklubi Dünamo kasutusse.

7. augustil 1993 avati hoones Eesti esimene *squash*'i-klubi Tallinna Squashiklubi.

1994. aasta kevadel toimusid klubis esimesed Eesti meistrivõistlused *squash*'is.

2005. aasta novembris ostis hoone 45 miljoni krooni eest Eesti Kristlik Nelipühi Kirik.
Ligikaudu 20 miljonit krooni maksma läinud renoveerimistööde käigus ehitati katusealuses välja kontoriruumid ja kaevati juurde keldriruumid.

2007. aastast tegutseb hoones Eesti Kristliku Nelipühi Kiriku Toompea keskus.

Allikad
-------

* Ajaleht Eesti Kirik
* Ajaleht Eesti Päevaleht
* EOK kodulehel *squash*'ist
**SCE E-piim** on Eesti äriregistrisse kantud Euroopa äriühingu omandivormiga mitmes Euroopa Liidu liikmesriigis (Eestis ja Lätis) tegutsevate piimatootjate ühistu. Ettevõtte registreerimisaadress on Järva maakond, Järva vald, Järva-Jaani alev, Pikk tn 16.

1997. aastal ühinesid Eesti ettevõtted Järva Jaani Piimandusühistu ja Ühistu Haimre Piim ning moodustasid piimandusühistu Epiim TÜH, millega liitus Põltsamaa Piimaühistu 1998 ning 27. veebruaril 2020. aastal ühinesid Läti Jaunpilsi valla põllumajandusteenuste kooperatiiv „Piena celš" ja piimandusühistu Epiim ning moodustasid *SCE Epiim*.

Ettevõtte tegevusaladeks on: piima töötlemine, piimatoodete ja juustu tootmine, jaemüük muudes spetsialiseerimata kauplustes
ja kaubavedu maanteel.

SCE E-piimale kuulub enamusosalus Eesti juustu- ja kohupiima ning muude piimatoodete tootmisega tegelevast AS E-Piim Tootmisest, AS Dessert, OÜ Epiim Transport, OOO Epiim RUS Venemaal ja osalus biokompetentsikeskuses BioCC.

Viited
------

1. ↑  Piiratud Vastutusega SCE E-Piim
2. ↑  Societas Cooperativa Europaea (SCE) Epiim, www.epiim.ee
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib koolmeistrist; vaimuliku kohta vaata artiklit Jaan Adamson (kirikuõpetaja).* |

---

Jaan Adamson
**Jaan Adamson** (7. november (vkj järgi 26. oktoober) 1824 Kurnuvere küla, Vastemõisa vald (Suure-Jaani kihelkond) – 27. aprill (15. aprill) 1879 Holstre vald) oli eesti koolmeister ja organist, eesti rahvusliku liikumise tegelane, Eesti Aleksandrikooli mõtte peamisi algatajaid.

Omandas algõpetuse kodus ning õppis aastail 1839–1840 Suure-Jaani kihelkonnakoolis. Samal ajal õppis iseseisvalt orelimängu. Sooritas 1850. aastal vallakoolmeistri eksami ja töötas seejärel õpetajana Viljandimaal Morna koolis (1850–1852) ja aastail 1852–1879 Holstre valla Pulleritsu külakoolis. Oli aastast 1854 kuni surmani Paistu kiriku organist. Koolmeistrina võttis kasutusele eesti keele uue kirjaviisi. Adamsoni tuntumad õpilased olid keeleteadlane ja luuletaja Mihkel Veske ning õpetaja ja kirjanik Juhan Kunder.

Osales eestlaste rahvusliku ärkamisaja sündmustes. Oli Eesti Aleksandrikooli mõtte algatajaid (koos Tarvastu köstri ja kihelkonnakooli õpetaja Hans Wühneriga) ning Eesti Aleksandrikooli peakomitee liige. Ta kuulus Eesti Kirjameeste Seltsi asutajaliikmete hulka, oli Õpetatud Eesti Seltsi kirjavahetajaliige ning Viljandi Eesti Põllumeeste Seltsi kassahoidja. Adamson lävis teiste rahvusliku ärkamisaja tegelastega, pidades muuhulgas kirjavahetust Jakob Hurda, Johann Köleri, Carl Robert Jakobsoni, Mihkel Veske, Friedrich Reinhold Kreutzwaldi, Lydia Koidula jt.

Adamson asutas Paistu kihelkonnas laulu- ja mänguseltse ning isikliku laenuraamatukogu. Samuti asutati tema eestvedamisel Viljandis 1965. aastal peamiselt koorilaulu ja näitemänguga tegelenud selts Koit.

Adamson tegeles vanavara kogumisega ning saatis Õpetatud Eesti Seltsile etnograafilist materjali (esemeid ja rahvapärimust). Tegi kaastööd Perno Postimehele, Eesti Postimehele ja Sakalale. Ta oli seotud 1864. aasta palvekirjade aktsiooniga.

Viited
------

1. ↑  Karelson, M. Jaan Adamson – Eesti Aleksandrikooli asutamise mõtte algatajaid. – Eesti Aleksandrikool ja põllumajanduslik haridus. 100 aastat kooli asutamisest. Koostaja M. Karelson. Tallinn: Valgus, 1988, lk 23.

Kirjandus
---------

* Reiman, V. Jaan Adamson. Tartu: Postimees, 1913.
* Karelson, M. Jaan Adamson – Eesti Aleksandrikooli asutamise mõtte algatajaid. – Eesti Aleksandrikool ja põllumajanduslik haridus. 100 aastat kooli asutamisest. Koostaja M. Karelson. Tallinn: Valgus, 1988, lk 21–28.

Välislingid
-----------

* Jaan Adamson Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
**Kairit Olenko** (sündinud 21. detsembril 1985) on eesti kergejõustiklane, mitmekordne kurtide olümpiavõitja, maailma- ja Euroopa meister ning maailmarekordiomanik.

Kairit Olenko on õppinud Porkuni kurtide koolis, Tallinna Heleni koolis ja IT-kolledžis.

Tema treener on Timo Tõnisma.

2005. aastal Melbourne'is toimunud kurtide olümpiamängudel võitis Kairit Olenko kuldmedali seitsmevõistluses ja 100 m tõkkejooksus ning pronksmedali odaviskes. 

Aastal 2009 Taipeis toimunud kurtide olümpiamängudel võitis Kairit Olenko kolm kuldmedalit. 100 m tõkkejooksu võitis ta ajaga 14,40, mis on uus kurtide maailmarekord. Seitsmevõistluse võitis ta 4846 punktiga ja odaviske tulemusega 44.56. Lisaks võitis ta pronksmedali 4×100 m teatejooksus. 

Aastal 2016 Poolas Torunis toimunud kurtide sisekergejõustiku Euroopa meistrivõistlustel võitis Kairit Olenko kuldmedali 60 meetri tõkkejooksus ajaga 9,06 ning pronksmedali kaugushüppes tulemusega 5,58.

Tunnustus
---------

* Eesti Paraolümpiakomitee aasta parim sportlane 2003, 2005, 2007, 2009
* Eesti aasta parasportlane 2009

Viited
------

1. ↑  Eesti kurtide koondis võitis sisekergejõustiku EMilt kolm medalit (vaadatud 20.2.2016).

Välislingid
-----------

* Are Eller. Kurtide olümpiavõitja Kairit Olenko pürib IT-spetsialistiks Eesti Päevaleht, 19. detsember 2005
* Aet Süvari. Kairit Olenko treenib kolme olümpiakulla nimel, EPL, 17. detsember 2007
* Biograafia ESBL-is
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib liigist; perekonna kohta vaata artiklit Hammastuvi* |

---

1901. aastal hammastuvist tehtud foto
**Hammastuvi** (*Didunculus strigirostris*, samoa keeles *Manumea*) on Samoa endeemne tuvi, Samoa rahvuslind.

Hammastuvi elab üksnes Samoal. Ülejäänud maailma jaoks avastas selle linnu 1839. aasta oktoobris-novembris USA ekspeditsioon, mida juhatas kapten Wilkes. Linnu avastamisest teatas esimesena 1844. aasta septembris briti ornitoloog Hugh Edwin Strickland (1811–1853) kes oli omandanud hammastuvieksemplare koos teiste haruldustega selle ekspeditsiooni koosseisus olnud loodusteadlaselt Titian Peele'ilt. Esimesena kirjeldas hammastuvi teaduslikult Stricklandi äi William Jardine (1800–1874). Jardine andis linnule perekonnanimeks *Gnathodon*, aga hiljem seda muudeti, sest seda kasutati juba ühe molluski kohta.

Süstemaatika
------------

Hammastuvil pole lähedasi elavaid sugulasi. Arvati, et ta on ühendav liik tuvide ja väljasurnud dodo vahel. *Didunculus* tähendab 'väike dodo'.

21. sajandi DNA uurimise tulemuste järgi on hammastuvi lähedasimad sugulased Uus-Guineal elav põhja-kroontuvi, Nicobaridel elav lakktuvi *Caloenas nicobarica*, Rodriguesel elanud väljasurnud rodriguese dodo *Pezophaps solitaria* ja Mauritiusel elanud dodo. 2002 avaldatud uurimus pidas nendest esimesena eraldunuks hammastuvi, 2007 avaldatud uurimus põhja-kroontuvi.

Hammastuvi lõua ja keele ehitus ning papagoi nokaga sarnanev nokk on vihjanud tema sugulusele papagoidega, kuid mainitud iseärasused viitavad pigem tema kitsale toitumiskohastumisele, kui reaalsele sugulusele papagoidega.

Välimus
-------

Hammastuvi on umbes kaelustuvi suurune tume lind. Ta on umbes 31 cm pikk. Keha alapool, pea ja kael on mustad nõrga sinirohelise läikega. Selg, päranipuala, saba, tiiva kattesuled ja küünarhoosuled on kastanpruunid, labahoosuled mustjad. Kõht on mustroheline. Jalad ja paljas nahk silma ümber on punased. Suur, kõver ja konksja tipuga nokk on tüvikuosas punane, tipus kollane. Alanokal on kaks "hammast", mille tipud ulatuvad ülanokale. 

Sugupooled on sarnased, noorlind on tuhmim ja oranži tüvikuga musta nokaga.

Eluviisid
---------

Hammastuvi elab Upolu ja Savai‘i mäenõlvade vanades metsades merepinnast kuni 1600 meetri kõrgusel, samuti nende kahe vahelisel Nu'ulua pisisaarel.

Ta on kohastunud toituma peaaegu ainult vinapuu (*Dysoxylum*) viljadest, kasutades oma ebatavalist nokka vilja kiulise kesta läbijäramiseks.

Kurnas on tõenäoliselt kaks muna.

Kaitse
------

Hammastuvi on väljasuremisohus liik. Täiesti võimalik, et lähitulevikus kantakse ta kriitilises seisundis liikide hulka.

Ohutegurid on elupaiga jätkuv vähenemine, piiratud levik, väike arvukus, jahipidamine ja juhuslikud loodusõnnetused: 1990ndatel vähenes hammastuvide arvukus järsult taifuunide tõttu. Tõenäoliselt vähendavad hammastuvi arvukust saartele sisse toodud kassid ja rotid.

Viited
------

1. ↑  Tooth-billed Pigeon Didunculus strigirostris. - IUCN Red List

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Hammastuvi** |

* Sissekanne Birdlife'i leheküljel
**Oleg Peeter Valdek Marnot** (7. märts 1915 – 31. juuli 1941 Kautla) oli Eesti sõjaväelane (lipnik, 1939). 

Ta lõpetas 1935. aastal Tallinna Reaalkooli. 

Lipnik Marnot organiseeris sõjasuvel 1941 Tartumaal metsavendade salga ja osales lahingutes Tartu all. Sakslased viisid ta üle Riia lennukiga Helsingisse ja sealt Eestisse tagasi, et tugevdada Erna gruppi ohvitseridega.

Kautla lahing
-------------

31. juulil 1941. aastal ründas Oleg Marnoti 13-meheline salk ülekaalukat punaarmee üksust, kes sõitis kohale 28 veoauto ja bussiga. Punaarmeelastele, kelle arv võis küünida 500 meheni, avati äge tuli püstolkuulipildujaist ning samaaegselt sadasid punaarmeelaste sõidukeisse käsigranaadid. Langevarjurite kuulid ja granaadid tegid venelaste seas kohutava hävitustöö. Kohalikud elanikud, kes hiljem nägid langenud ja haavatud punaarmeelaste äravedu, arvestavad punaarmeelaste kaotusi kuni paarisajale mehele.

Vaenlase ülekaal oli siiski nii ränk, et langevarjurid lõpuks pidid taanduma. Keset ägedaimat heitlust sai Marnot kuulipilduja valangust rängalt haavata, kuid ta jäi võitluspositsioonile, et oma kuulipildujaga katta kaaslaste taandumist. Omakorda ei lahkunud võitlusplatsilt ka seersant Jüri Rosin, et aidata Marnotil pääseda. Nad mõlemad langesid. 

Leitnant Marnoti ja seersant Jüri Rosina laibad leiti hiljem metsikult purustatuina, nii et neid õnnestus ära tunda üksnes riietuse järgi. Leitnant Marnoti õe Anita Marnoti kohaselt oli Oleg Marnot hävituspataljonlaste kätte langedes veel elus. Informatsiooni saamiseks piinati mees surnuks. Neli päeva pärast Kautla lahingut vangistati Tallinnas Oleg Marnoti õed Anita Marnot ja Helmi Marnot. Arreteerida taheti ka Marnoti venda major Rudolf Marnotit, kellel õnnestus aga põgeneda. 

Koos võidelnud ja koos langenud langevarjurid maeti Kautla lahinguväljale ühishauda. 1942. aastal korraldas vend Rudolf Oleg Marnoti ümbermatmise Maarjamäe Sõjaväekalmistule.

Välislingid
-----------

* Oleg Marnot Eesti Ohvitseride andmekogus
**Kirgas unenägu** ehk **teadvusel uni** (inglise keeles *lucid dream*) on unenägu, mille nägija on teadlik sellest, et ta näeb und ja saab selle käiku mõjutada. Tavaliselt nähakse seda une REM-faasis.

Kirkas unenäos saab inimene kontrollida unes toimuvate sündmuste käiku ja tal on võimalik teha asju, mis ärkveloleku ajal oleksid talle füüsiliselt võimatud. Kirgas unenägu võib tunduda vägagi reaalne ja elav olenevalt inimese eneseteadvuse tasandist unenäo jooksul.

Kirgas unenägu võib alata mitmel viisil. Esimene on inglise keeles *dream-initiated lucid dream* (DILD), mis algab nagu tavaline unenägu ja mille käigus saab und nägev isik mingil hetkel aru, et tegu on unenäoga ning hakkab unenäomaailma eeliseid järele proovima. Teine viis on inglise keeles *wake-initiated lucid dream* (WILD), mille puhul unenägija inimene jõuab unefaasi otse ärkvel oleku faasist, ilma, et teadvusel olek katkeks. Neid kirka unenäo nägemise (nendeni jõudmise) viise on veel.

Kirgaste unenägude nägemist on teaduslikult uuritud ja nende olemasolu on tõestatud. Teadlased, nagu Allan Hobson on neurofüsioloogilise lähenemisega unenäole aidanud avada kirka unenäo tagamaid.

Teaduslik minevik
-----------------

Esimene teadaolev raamat, mis viitab kirgastele unenägudele ja nende teaduslikule potentsiaalile, oli 1968. aastal avaldatud Celia Greeni teos "Kirkad unenäod". See andis ülevaate varasemast kirjandusest ja tema enda uuringute käigus avastatust. Green analüüsis selliste unenägude karakteristikat ja jõudis järeldusele, et need on uus kogemuste kategooria, mis on üsna kaugel tavalisest unenäost. Ta ennustas, et need võivad olla seotud REM-unega. Green oli esimene, kes viis kirkad unenäod kokku nn võltsärkamise fenomeniga.

Filosoof Norman Malcolmi 1959. aastal avaldatud tekst "Dreaming" vaidles unenägude aruande täpsuse kontrollimise võimalusele vastu. Arusaam, et silma liikumine unenägudes mõjutas und nägeva inimese füüsilisi silmi, lõi siiski võimaluse tõestada, et tegusid, mis on magaja elu jooksul aset leidnud, oleks võimalik uuesti esile kutsuda ja läbi elada kirkas unenäos. Esimese tõestuse selle kohta esitas 1970. aastate lõpus Briti parapsühholoog Keith Hearne. Vabatahtlik nimega Alan Worsley kasutas silma liikumist, et anda märku *kirkuse* olemasolust, mis talletati polüsomnograafiga (polüsomnograafia või PSG on mitmeparameetriline test, mida kasutatakse une õppimisel. Testi tulemust kutsutakse polüsomnogrammiks [< kr *poly* 'palju', lad *somnus* 'uni', kr *graphein* 'kirjutama'].)

Hearne'i tulemusi ei levitatud väga laialt. Esimese artikli avaldas paar aastat hiljem Stephen LaBerge Stanfordi ülikoolis, kes iseseisvalt leiutas sarnase tehnoloogia oma doktoriõpingute käigus.

1980. aastate jooksul levis kirgaste unenägude uurimine laiemalt. Teaduslikud uuringud kinnitasid, et kirgaste unenägude nägijad on suutelised uurijatele demonstreerima, et nad on oma une käigus täiesti ärkvel (kasutades silma liigutamise signaali).

Viited
------

1. ↑  "Lucid Dreaming: Techniques, Benefits, and Cautions". *Healthline* (inglise). 15. mai 2019. Vaadatud 4. augustil 2023.
Ralf R. Parve 1998. aastal.   
Foto: Jaan Künnap
**Ralf R. Parve** (6. mail 1946 – 6. veebruar 2008) oli Eesti ajaloolane, humorist, ajakirjanik ja poliitik. 

Ta oli Eesti Raadios huumori ja satiiri saatesarja "Nätsti!" saatejuht. Humoristina tegi ta kaastööd RAMETO-le ja Eesti Raadio saatele "Meelejahutaja" ning huumoriühendusele Aara. Hariduselt ajaloolasena kirjutas ta 1970.–1980. aastatel ajalooteemalisi artikleid mitmes väljaandes. 

1994. aastal ilmus tema humoreskikogumik "Irveid iseseisvuse võitluspäevilt" (Meelejahutaja, 1994). Ta oli ka 1996. aastal ilmunud huumorikogumiku "Meie nätsti" koostaja ja kaasautor (koos Raimo Aasa ja Jüri Paetiga; Meelejahutaja, 1996). Ta koostas mälumängude jaoks küsimusi ning oli ka mälumänguteemaliste kogumike kaasautor. Mälumängutemaatikat uuris ta ka oma ülikooli ajakirjandusstuudiumi lõputöös "Enigmaatika trükisõnas ja eetris" (Tartu Riiklik Ülikool, Žurnalistika kateeder, 1986; juhendaja Andrus Saar).

Ta kuulus 1992–1995 VII Riigikogus Kuningriiklaste fraktsiooni. Hiljem töötas ajalehes Kesknädal ja kuulus Eesti Keskerakonda.

Isiklikku
---------

Ta oli kirjanike Ralf Parve ja Lilli Prometi poeg.

Viited
------

1. ↑  Ralf R. Parve teoseid. ESTER. Vaadatud 19.08.2023.
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib egiptuse jumalast; muude tähenduste kohta vaata artiklit Bes (täpsustus).* |

---

Besi kujutav amulett
**Bes** oli üks Vana-Egiptuse jumalatest.

Besi seostati eelkõige mitmesuguste naudingutega: muusika, pidustuste, alkoholi pruukimise ja seksiga. Teda peeti sünnitajate kaitsjaks ja teda kutsuti sageli appi sünnitusel.

Vana-Egiptuse jumalate panteonis oli Bes vähetähtsal kohal, kuid lihtrahva seas väga populaarne.

Besi kujutati teiste Egiptuse jumalatega võrreldes ebatüüpiliselt, otsevaates, samal ajal kui enamikku jumalaid ja inimesi kujutasid vanad egiptlased profiilis. Bes oli suure pea, punnis silmade, suust esile ulatuva keele, kõverate jalgade, koheva sabaga, tavaliselt sulekrooni kandev kääbus, kelle groteskne välimus pidi inimesi lõbustama ja peletama kurbust. Samuti on arvatud, et Besi välimus peletas eemale kurje vaime.

Tema kujud paigutati sageli sünnitusmajadesse ja magamistubadesse. Besi kujutisi on leitud peeglitelt, amulettidelt, voodipäistelt, lusikavartelt ja kosmeetika hoidmiseks kasutatud anumatelt.

Besi on austatud ka mujal Vahemere maades, iseäranis Foiniikias ja Küprosel, aga ka Vana-Roomas, kus teda kujutati sageli leegionäri riietuses. Tema kujunemislugu on ebaselge ja teda on peetud ka kuni 10 varasema jumala kokkusulandumise teel tekkinud jumaluseks. Mõned teadlased arvavad, et Bes pärineb algselt tänapäevase Musta Aafrika aladelt.

Besi koos vanakreeka jumala Paaniga on peetud ka inspiratsiooniallikaks Kuradi kujutamisel kristlikus kunstis.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Bes** |

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  Sooke, Alastair. How Egyptian god Bes gave the Christian Devil his looks **BBC Culture**, 19.06.2013 (vaadatud 17.01.2014).
2. ↑  Bes (Egyptian god) **Encyclopedia Britannica** (vaadatud 17.01.2014).
Gregor Kobel (2023)
**Gregor Kobel** (sündinud 6. detsembril 1997 Zürichis) on Šveitsi jalgpallur, kes mängib väravavahina Saksamaa kõrgliiga klubis Dortmundi Borussia.

2014. aastal liitus ta Saksamaa klubiga TSG 1899 Hoffenheim. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta 2017. aasta augustis Saksamaa karikavõistluste mängus Rot-Weiß Erfurti vastu. Hoffenheimi meeskonnas mängis Kobel ainsal korral Saksamaa kõrgliigas 25. septembril 2018 mängus Hannover 96 vastu. Hooaja 2018–19 teises pooles mängis ta laenul Saksamaa kõrgliiga klubis FC Augsburg.

Hooaja 2019–20 eel läks ta Hoffenheimist laenule VfB Stuttgardi, mis mängis toona Saksamaa esiliigas. 2020. aasta juulis sõlmis ta Sttugardiga püsiva lepingu.

2021. aasta mais sõlmis ta viieaastase lepingu Dortmundi Borussiaga. Üleminekusumma oli 15 miljonit eurot.

Aastatel 2014–2018 mängis Kobel Šveitsi noortekoondistes. Ta kutsuti Šveitsi jalgpallikoondisse 2020. aasta Euroopa meistrivõistlustel, kus ta asendas varuväravavahi kohal Jonas Omlini.

Viited
------

1. ↑  "Borussia Dortmund sign Gregor Kobel from VfB Stuttgart". bundesliga.com. Vaadatud 17.8.2021
**Georg Kiviste** (kuni aastani 1923 **Georg Steinfeldt**; 14. aprill 1866 Tapa – 28. september 1941 Narva) oli eesti vaimulik.

Õppis vallakoolis, aastatel 1878–1881 Ambla kihelkonnakoolis, 1884–1887 Hugo Treffneri Gümnaasiumis Tartus, 1887–1890 Tartu Kubermangugümnaasiumis. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1891–1896. Prooviaastal oli ta Viru-Jaakobi koguduses. Ordineeriti õpetajaametisse 8. veebruaril 1898.

Oli 1898–1905 vikaar Teškovo eesti koguduses Ingerimaal. Aastatel 1905–1910 töötas ta Harju-Jaani koguduse õpetajana. Aastatel 1910–1937 oli ta Narva Peetri koguduse õpetaja, olles 1919–1923 sõjaväevaimulik 1. diviisi juures. 1910–1934 oli tegev usuõpetajana. Siirdus aastal 1937 emerituuri.

Isiklikku
---------

Tema poeg Georg Wilhelm Kiviste oli Kõpu Peetri koguduse õpetaja, teine poeg Einar Kiviste oli Narva Peetri koguduse, hiljem Sidney Jaani koguduse õpetaja ja Austraalia praostkonna praost.

Vaata ka
--------

* Raasiku raamatukogu

Viited
------

1. ↑  Die Pastoren des Konsistorialbezirk Estland 1885-1919. Böhlau Verlag Köln Wien
2. ↑  Konrad Veem Eesti Vaba Rahvakirik Dokumentatsioon ja leksikon EVR Stockholm 1988
3. ↑  Erik Amburger "Die Pastoren der evangelischen Kirchen Rußlands" vom Ende des 16. Jahrhunderts bis 1937 Ein biographisches Lexikon Institut Nordostdeutsches Kulturwerk Martin Luther Verlag 1998
Kaan Ayhan (2019)
**Kaan Ayhan** (sündinud 10. novembril 1994 Gelsenkirchenis) on Saksamaal sündinud Türgi jalgpallur, kes mängib kaitsva poolkaitsjana Türgi kõrgliigaklubis Galatasaray ja Türgi jalgpallikoondises.

1999. aastal liitus ta Schalke noorteakadeemiaga. 2012. aasta jaanuaris sõlmis ta klubiga profilepingu. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta 2013. aasta oktoobris. Esimese värava Saksamaa kõrgliigas lõi ta 3. mail 2014 mängus SC Freiburgi vastu. Hooaja 2015–16 teises pooles oli ta laenul Eintracht Frankfurtis.

Aastatel 2016–2020 mängis Ayhan Düsseldorfi Fortunas. Hooajal 2017–18 võitis ta klubiga Saksamaa esiliigas, misjärel tõusti Bundesligasse.

2020. aasta liitus ta Itaalia kõrgliigaklubiga Sassuolo. 2023. aasta jaanuaris läks ta laenule Galatasaraysse, kellega sõlmis hooaja lõpus püsiva lepingu.

Aastatel 2009–2012 mängis Ayhan Saksamaa noortekoondistes. Türgi jalgpallikoondises debüteeris ta 31. augustil 2016 sõprusmängus Venemaa vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 25. märtsil 2019 EM-i valikmängus Moldova vastu. Ta kuulus Türgi koondisse 2021. aasta Euroopa meistrivõistlustel.

Saavutused
----------

Fortuna Düsseldorf
* 2. Bundesliga: 2017–18

Galatasaray
* Süper Lig: 2022–23

Viited
------

1. ↑  "CALCIOMERCATO: KAAN AYHAN CEDUTO AL GALATASARAY" (itaalia). U.S. Sassuolo Calcio. 30. jaanuar 2023. Vaadatud 30. jaanuaril 2023.

| * v
* r
Türgi koondis  –  UEFA Euro 2020 |
| --- |
| 

* 1 Günok
* 2 Çelik
* 3 Demiral
* 4 Söyüncü
* 5 Yokuşlu
* 6 Tufan
* 7 Ünder
* 8 Toköz
* 9 Karaman
* 10 Çalhanoğlu
* 11 Yazıcı
* 12 Bayındır
* 13 Meraş
* 14 Antalyalı
* 15 Kabak
* 16 Ünal
* 17 B. Yılmaz (c)
* 18 R. Yılmaz
* 19 Kökçü
* 20 Ömür
* 21 Kahveci
* 22 Ayhan
* 23 Çakır
* 24 Aktürkoğlu
* 25 Müldür
* 26 Dervişoğlu
* Treener: Güneş

 | Türgi |
|  |
| --- |
|  **Poks** |
| Võistkond |  | SÜV |
|  |
| Veerand-finaal | 1952 | II keskkaal |
| Veerand-finaal | 1956 | II keskkaal |
| Riik |  | Lääne-Saksamaa |
|  |
| Kuld | 1953 | II keskkaal |
| Pronks | 1955 | II keskkaal |
|

**Dieter Wemhöner** (sündinud 18. augustil 1930 Berliinis) on Saksamaa ühendvõistkonna ja Lääne-Saksamaa endine poksija.

Wemhöner oli kolmekordne Lääne-Saksamaa meister II keskkaalus (kuni 75 kg) aastatel 1952–19544.

Wemhöner osales Saksamaa ühendvõistkonna eest võisteldes II keskkaalus (kuni 75 kg) 1952. aasta Helsingi olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas veerandfinaalis hilisemale pronksmedalivõitjale Boris Nikolovile (Bulgaaria) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja ning 1956. aasta Melbourne'i olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas veerandfinaalis hilisemale pronksmedalivõitjale Víctor Zalazarile (Argentina) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.

Wemhöner võitis Lääne-Saksamaa eest võisteldes II keskkaalus (kuni 75 kg) 11. Euroopa meistrivõistlustel (Lääne-Berliin, 1955) kuldmedali ja tuli Euroopa meistriks. Ta sai II keskkaalus (kuni 75 kg) 12. Euroopa meistrivõistlustel (Praha, 1957), pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Gennadi Šatkovile (NSV Liit) ja jäädes edasisest medaliheitlusest välja.

Wemhöner poksis märtsist 1957 kuni detsembrini 1961 elukutselisena ning pidas kokku 43 kohtumist. Ta võitis neist 36 (neist 8 nokaudiga), kaotas 4 (neist 1 nokaudiga) ja viigistas 3 kohtumist.

Viited
------

1. ↑  Lääne-Saksamaa meistrivõistlused poksis 1949–1989. Tulemused inglise keeles
2. ↑  15. suveolümpiamängude poksivõistlus. Helsingi 1952. Tulemused inglise keeles
3. ↑  16. suveolümpiamängude poksivõistlus. Melbourne 1956. Tulemused inglise keeles
4. ↑  11. Euroopa meistrivõistlused poksis. Lääne-Berliin 1955. Tulemused inglise keeles
5. ↑  12. Euroopa meistrivõistlused poksis. Praha 1957. Tulemused inglise keeles

Välislingid
-----------

* Dieter Wemhöner saidil Olympedia Muuda Vikiandmetes
* Dieter Wemhöner saidil BoxRec