recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Bukonys** (vene keeles vanasti Буканце, saksa keeles *Bukantz*) on küla Leedus Jonava rajoonis, Bukonysi valla halduskeskus. Külas on põhikool, postkontor ja raamatukogu. 
Vaatamisväärsusteks on sealne mõisakompleks ja aastal 1829 valminud kirik.

Sealset mõisa mainiti esimest korda aastal 1584. Aastal 1787 ehitati selle juurde puidust kihelkonnakirik. Bukonysi küla läbis Peterburi ja Varssavi vahelise maantee varasem trass, aga pärast uue tee valmimist XIX sajandil jäi küla sellest kõrvale. Nõukogude ajal oli Bukonys kohaliku sovhoosi keskasulaks. .

* BukonysBukonys
* KoolimajaKoolimaja
* KirikKirik

Viited
------

1. ↑  2011 m. surašymas. Lietuvos statistikos departamento, vaadatud 08.06.2017.
2. ↑  Bukonys. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 584 lk.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Bukonys** |

* Küla portaalis vietoves.Lt
**Ilir Boçka** (sündinud 10. jaanuaril 1950 Gjirokastëris) on Albaania diplomaat ja poliitik.

Ilir Boçka lõpetas Tirana Ülikooli õigusteaduskonna 1975. aastal ja töötas seejärel ajakirjanikuna Albaania Uudisteagentuuris. 1981. aasta juunist töötas ta Albaania Välisministeeriumis, kus sai pressi ja informatsiooni osakonna juhatajaks. Aastatel 1986–1990 oli ta Albaania suursaadik Saksa DV-s. 1991. aasta juunist detsembrini oli ta Albaania asevälisminister ja 1991. aasta detsembrist kuni 1992. aasta aprillini Albaania välisminister. 1992–1997 töötas ta ersektoris juristi ja konsultandina. 1997. aasta oktoobrist kuni 1998. aasta maini oli ta Albaania peaministri büroo teabe- ja meediaosakonna juhataja. 1998. aasta maist kuni 2000. aasta augustini oli Ilir Boçka Albaania asekaitseminister. Novembrist 2000 kuni juulini 2007 oli ta Albaania suursaadik NATO juures ja Albaania esindaja Euro-Atlandi Partnerlusnõukogus. 2008. aasta jaanuarist kuni 2010. aasta septembrini oli ta Albaania esinduse juht New Delhis. 2010. aasta septembrist kuni 2014. aastani töötas ta välisministeeriumis osakonnajuhatajana. 2014. aastast on Ilir Boçka Albaania suursaadik Serbias.

Viited
------

1. ↑  Curriculum vitae Albanian Embassy in Serbia. Vaadatud 23. aprillil 2023
|  |
| --- |
|  |
| Medalikohad |
| Euroopa meistrivõistlused |
| **Kuld** | 2021 |  |

**Alessandro Bastoni** (sündinud 13. aprillil 1999 Casalmaggiores) on Itaalia jalgpallur, kes mängib keskkaitsjana Itaalia kõrgliigaklubis Milano Internazionale ja Itaalia jalgpallikoondises.

Ta alustas klubikarjääri Atalantas, mille noorteakadeemiaga liitus ta 2006. aastal. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta hooajal 2016/17.

2017. aasta augustis sõlmis ta lepingu Milano Internazionalega. Hooajaks 2017/18 jäi ta laenule Atalantasse. Hooajal 2018/19 oli ta laenul Itaalia kõrgliigaklubis Parma. Internazionale põhikoosseisu on Bastoni kuulunud alates hooajast 2019/20. Hooajal 2020/21 tuli ta Internazionalega Itaalia meistriks, lisaks valiti Bastoni sel hooajal Itaalia kõrgliiga sümboolsesse koosseisu.

Aastatel 2014–2019 mängis Bastoni Itaalia noortekoondistes. Itaalia jalgpallikoondises debüteeris ta 11. novembril 2020 sõprusmängus Eesti vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 14. juunil 2022 UEFA Rahvuste Liiga mängus Saksamaa vastu. 2021. aastal tuli ta Itaalia koondisega Euroopa meistriks.

Saavutused
----------

Milano Inter
* Serie A: 2020–21
* Coppa Italia: 2021–22
* Supercoppa Italiana: 2021, 2022
* UEFA Euroopa Liiga: Teine koht 2019–20

Viited
------

1. ↑  "A Grifo brace and goals from Bernardeschi and Orsolini secure a comfortable win against Estonia". www.figc.it. 11. november 2020. Vaadatud 12. novembril 2020.
2. ↑  "Italy vs. Estonia - Football Match Report - November 11, 2020 - ESPN". *ESPN.com*. 11. november 2020. Vaadatud 12. novembril 2020.
3. ↑  "Italy 4-0 Estonia: Grifo lights up experimental Azzurri". www.football-italia.net. 11. november 2020. Vaadatud 12. novembril 2020.

Välislingid
-----------

 Alessandro Bastoni – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Profiil Milano Internazionale kodulehel

| * v
* r
Itaalia koondis  –  UEFA Euro 2020 |
| --- |
| 

* 1 Sirigu
* 2 Di Lorenzo
* 3 Chiellini (c)
* 4 Spinazzola
* 5 Locatelli
* 6 Verratti
* 7 Castrovilli
* 8 Jorginho
* 9 Belotti
* 10 Insigne
* 11 Berardi
* 12 Pessina
* 13 Palmieri
* 14 Chiesa
* 15 Acerbi
* 16 Cristante
* 17 Immobile
* 18 Barella
* 19 Bonucci
* 20 Bernardeschi
* 21 Donnarumma
* 22 Raspadori
* 23 Bastoni
* 24 Florenzi
* 25 Tolói
* 26 Meret
* Treener: Mancini

 | Itaalia |
Tundra taimkate Suur-Muksalma saare rannajoonel
**Suur-Muksalma** (vene:Большая Муксалма) on väikesaar Solovetsi saarestikus. Pindala 17 km². 

Saarel ei kasva Solovetsile iseloomulikku kõrget metsa ega ole järvesid. Puud on kidurad, valdavalt võsastunud rohumaad on kivise ja liivase pinnasega. Saare kagu osa on soine. Suur-Muksalma ja Suur-Solovetsi saart ühendab 1,2 km pikkune kivist tamm, mida kutsutakse Solovetsi kivisillaks. 

Saar oli asustatud teisel aastatuhandel eKr. Alates Solovetsi kloostri rajamisest arenes saarel karjakasvatus, seal kasvatati linde, sigu, veiseid ja hobuseid. Loomakasvatus jätkus Gulagi aegu kuni sovhoosi lõpuni, mis hääbus pärast mereväebaasi likvideerimist 1991. aastal. Hooned on varemeis. Taastamisel on Püha Sergiuse kirik, mis oli nõukogude ajal muudetud laohooneks. 

Saarel ei ole alalisi elanikke. Põhiliselt külastatakse saart meritsi, harvem jalgsi ja jalgrattaga. Saarelt on kaunid vaated kitsukeste kiviribadega palistatud väinadele. Rannajoonel kasvab merikapsas. Dekoratiivsed on rohelised pohlavarred ja sügisel punaseks värvuvad rootsi kukitsa (*Cornus suecica*) lehemättad, mida Eestis ei kohta. 

* Jalgrattaga Muksalma saarelt suunaga Solovetsi saarele Jalgrattaga Muksalma saarelt suunaga Solovetsi saarele
* 1,2 kilomeetri pikkune kivisild ühendab Suur-Muksalma ja Suur-Solovetsi saart1,2 kilomeetri pikkune kivisild ühendab Suur-Muksalma ja Suur-Solovetsi saart
* Suur-Muksalma saare kängunud kased Suur-Muksalma saare kängunud kased
* Tee randumissillale ja kauguses paistva heinaküüniniTee randumissillale ja kauguses paistva heinaküünini
* Rohelised pohlavarred ja punaseks värvunud rootsi kukitsa lehemättad Rohelised pohlavarred ja punaseks värvunud rootsi kukitsa lehemättad
* Palverändurid jõudmas Suur-Muksalma saarele Palverändurid jõudmas Suur-Muksalma saarele
* Püha Sergiuse kirik (Gulagi ajal laagrihoone) tornide taastamise olus Püha Sergiuse kirik (Gulagi ajal laagrihoone) tornide taastamise olus

Kirjandus
---------

* Suur-Muksalma
* Aleksander Kaasik. Vabaduse mõtteis Karjalas. ISBN 978-9949-30-997-9
Gruusia suur riigivapp
Väike vapp
**Gruusia vapp** on Gruusia riigivapp.

Praegune vapp
-------------

26. mail 2004 teatati Gruusia uuest vapist ning deviisist "ძალა ერთობაშია" (*Dzala Ertobashia*, "Jõud on ühtsuses"). Vapi autor on Mamuka Gongadze, deviisi autoreiks Valeri Bahtadze ja Tamaz Naniašvili.

Gruusia uue vapi esialgsel kavandil oli vapikilp jagatud neljaks väljaks. 1. ja 4. väljal oli Gruusia kuningadünastia Bagratiidide vapp – lohet tappev püha Jüri valgel ratsul. 2. väljal oli Kharthli vapp (kahest noolest läbistatud tulemägi) ning 3. väljal Imerethi vapp (Kuldvillak). Välju lahutas üle kilbi ulatuv kuldne rist, mille keskel asus väike kilp Kristuse surilina kujutisega. Vapikilbi kohal oli kuningakroon ning teda toetasid mõlemalt poolt sammuvad lõvid.

1. oktoobril samal aastal kinnitas parlament uue vapi muudetud kujul – vapikilp on jagamata ja sellel on kujutatud Bagratiidide vappi, lohet tapvat püha Jüri. Vapil on kaks kuju – suur ja väike vapp. Väike vapp koosneb vapikilbist ja kuningakroonist selle kohal.

Vanad vapid
-----------

Gruusia eelmine vapp oli kasutusel aastatel 1918–1922 ja 1991–2004. Vapi aluseks oli võetud Gruusia kuningriigi aegne (Bagrationi dünastia) vapp. Vapi ümmargusel gruusia kilbil on kujutatud püha Jüri (*Terti Giorgi*) valgel ratsul. Püha Jüri paremas käes on oda ja vasakus kilp. Kilbi allosas on näha mäeharja.

Lisati päikese, kuu ja kaheksaharuliste tähtede kujutised. See on seotud gruusia folklooris levinud taevakehade kultusega. Paganlikus Gruusias kandsid nädalapäevad taevakehade nimesid. Megreli keeles on pühapäev siiani pühendatud päikesele (*žašha*), esmaspäev kuule (*tutašha*) ning neljapäev taevale (*tsašha*).

Kilpi ümbritsev seitsmeharuline täht oli Kharthli riigi sümbol aga juba 1. sajandist saati. Mõne allika andmeil oli vapp 1918–1920 ilma seitsmeharulise täheta.

* 1918–19211918–1921
* 1921–19221921–1922
* 1922–19361922–1936
* 1936–19901936–1990
* 1990–20041990–2004

Välislingid
-----------

* Gruusia riigivapi seadus 1. oktoobrist 2004
CFS Alerti kompleks 2016. aasta mais
Õhukeemia observatoorium Alertis
**Alert** on asula Kanadas Nunavutis Ellesmere'i saare põhjatipu lähedal. See on maailma põhjapoolseim püsivalt asustatud paik. Alert asub 817 km kaugusel põhjapoolusest. Asula geograafilised koordinaadid on 82°28' N, 62°30' W.

2016. aasta rahvaloenduse andmeil elas seal 62 inimest. Lisaks neile viibivad seal ajutiselt ilmajaama ja Kanada relvajõudude raadiojaama töötajad.

Alertis on lennuväli.

Kliima
------

Alertis on arktiline kliima.

Aasta keskmine õhutemperatuur Alertis on –18,0 °C. Ainult juuli ja augusti keskmine temperatuur on positiivne, vastavalt +3,3 ja +0,8 °C. Detsembrist märtsini on kuu keskmine temperatuur alla –30 °C, kõige madalam veebruaris: –33,4 °C.

Absoluutne miinimum on mõõdetud veebruaris (–50,0 °C). Novembrist aprillini on täheldatud temperatuure alla –43 °C. Lund võib sadada ükskõik millal. Märtsis ja aprillis pole kordagi plusskraade täheldatud, teistel kuudel on. Absoluutne maksimum on mõõdetud juulis (+20,0 °C), juuni ja augusti rekord on samuti üle +18 °C.

Aasta keskmine sademete hulk on 153,8 mm. Suved on märjemad: juulis on 27,8 mm sademeid, detsembrist märtsini 6,3–7,0 mm.

Kui sademed lüüa lahku vihmaks ja lumeks, siis vihma tuleb ainult juunist septembrini, kokku 16,1 mm, sellest 11,1 mm juulis ja 4,0 mm augustis. Lund sajab kõige rohkem septembris: 33,6 mm. Juuli on 17,3 mm-ga augusti ja oktoobri (mõlemad 18,0 mm) järel neljandal kohal. Detsembrist märtsini sajab 7,5–8,7 mm lund.

Viited
------

1. ↑  "Alert, Nunavut Canada". *Come Explore Canada*. Vaadatud 20. november 2020.
2. ↑  "Life north of 80: Meet the people living at the top of the world". *CBC*. Vaadatud 20. november 2020.
**Suur-Aru mõis** (saksa keeles *Suurarro*) oli Tuula mõisa karjamõis Keila kihelkonnas Harjumaal.

1851. aastal müüs Reinhold Wilhelm von Samson-Himmelstjerna  Tuula mõisa karjamõisa Suur-Aru Toompea vabade inimeste oklaadi sissekirjutatud Hans Johani p Thalheimile.

Tänapäevase haldusjaotuse järgi jääb kunagine mõisasüda Harju maakonna Saue valla Tuula küla territooriumile.

Viited
------

1. ↑  Suur-Aru mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris (vaadatud 21.05.2020)
2. ↑  Tuula mõis (Keila khk), Kinnistute register Eesti Rahvusarhiivis

Välislingid
-----------

* Suur-Aru mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris

Keila kirik
Keila kihelkond

**Kirik**: Keila kirik  

**Pastoraat**: Keila kirikumõis  

**Peamõisad**: Haabersti mõis | Harku mõis | Jõgisoo mõis | Jälgimäe mõis | Keila mõis | Keila-Joa mõis | Klooga mõis | Kumna mõis | Laulasmaa mõis | Lehola mõis | Naissaare mõis | Ohtu mõis | Rahula mõis | Rannamõisa mõis | Saku mõis | Saue mõis | Tuula mõis | Tännassilma mõis | Valingu mõis | Vana-Karjaküla mõis | Vanamõisa mõis | Voore mõis | Vääna mõis | Ääsmäe mõis | Üksnurme mõis  

**Kõrvalmõisad**: Humala mõis | Hüüru mõis | Käesalu mõis | Maeru mõis | Meremõisa mõis | Muraste mõis | Mustamäe mõis | Peetri mõis | Uue-Karjaküla mõis | Vana-Pääla mõis | Viti mõis  

**Poolmõisad**: Koppelmaa mõis | Kuivaveski mõis | Kõltsu mõis | Luka mõis | Niitvälja mõis | Tiskre mõis | Vismeistri mõis  

**Karjamõisad**: Aru mõis | Juuliku mõis | Kalda mõis | Kiisa mõis | Laabi mõis | Laoküla mõis | Lehmja mõis | Nahkja mõis | Pällu mõis | Suur-Aru mõis
**Pöögle** on küla Viljandi maakonnas Mulgi vallas (varem Karksi vallas).

Külas asub Pöögle järv. Küla põhjapiiril voolab Halliste jõgi ja edelapiiril Pöögle oja, mis suubub küla loodetipus Halliste jõkke.

Rahvaarv 1. jaanuari seisuga
----------------------------

| Aasta | Rahvaarv |
| --- | --- |
| 1999 | 81 |
| 2000 | 83 |
| 2001 | 80 |
| 2002 | 82 |
| 2003 | 83 |
| 2004 | 83 |
| 2005 | 78 |
| 2006 | 73 |
| 2007 | 68 |

Viited
------

1. ↑  Maa-amet, vaadatud 21.11.2020.
2. ↑  Statistikaamet, vaadatud 10.11.2020.
3. ↑  Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.

Välislingid
-----------

* Traagilise põlengu põhjuseks oli kuum tuhk, Postimees

Mulgi valla asulad

**Linnad:** Abja-Paluoja • Karksi-Nuia • Mõisaküla   

**Alevikud:** Halliste • Õisu   

**Külad:** Abja-Vanamõisa • Abjaku • Ainja • Allaste • Atika • Ereste • Hirmuküla • Hõbemäe • Kaarli • Kalvre • Kamara • Karksi • Kulla • Kõvaküla • Laatre • Lasari • Leeli • Lilli • Maru • Metsaküla • Morna • Mulgi • Muri • Mõõnaste • Mäeküla • Naistevalla • Niguli • Oti • Penuja • Polli • Pornuse • Põlde • Päidre • Päigiste • Pärsi • Pöögle • Raamatu • Raja • Rimmu • Räägu • Saate • Saksaküla • Sammaste • Sarja • Sudiste • Suuga • Tilla • Toosi • Tuhalaane • Umbsoo • Univere • Uue-Kariste • Vabamatsi • Vana-Kariste • Veelikse • Veskimäe • Äriküla • Ülemõisa
**Gruusia keel** ehk **georgia keel** on ligikaudu 4 miljoni kõnelejaga kartveli ehk Lõuna-Kaukaasia keel. Kasutatakse gruusia kirja. See on ametlik keel Gruusias.

Gruusia kiri
------------

Gruusia kiri on teada 5. sajandist. See pärineb ajalooliselt idaaramea kirjast[*viide?*]. Loetakse vasakult paremale.

Gruusia kirja kasutavad gruusia ja megreli keel ning seda on lühikest aega kasutatud ka osseedi keele kirjutamisel Lõuna-Osseetias.

Gruusia tähestik
----------------

Gruusia tähestikus puuduvad suurtähed. Tabeli esimeses reas toodud suurtähed on loodud hiljuti ja kirjas juurdumata. Teises reas on traditsioonilised gruusia tähed (arhailised tähed on selles reas halliga); kolmandas, valges reas tähtede latinisatsioon (Gruusia ametlik latinisatsioon aastast 2002) ja neljandas, hallis reas eesti transkriptsioon (Õigekeelsuskomisjon, 1976).

Vaata ka
--------

* megreli keel
* lazi keel
* svani keel

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Gruusiakeelne Vikipeedia** |

* Gruusia nimede kirjutus ja hääldus EKI teatmikus
**Harry Visman** VR I/3 (18. jaanuar 1897 Leetse mõis, Harjumaa – 29. oktoober 1973 Montréal, Kanada) oli Eesti sõjaväelane, kirjastaja, ajakirjanik ja riigiametnik.

Visman lõpetas 1916. aastal Nikolai gümnaasiumi (praeguse Gustav Adolfi gümnaasiumi) Tallinnas ja õppis seejärel Riia polütehnikumi mehaanika osakonnas. Astus 1918 Üliõpilasselts Liivika liikmeks. 

Esimese maailmasõja ajal, aastail 1916–1917 teenis ta vabatahtlikuna Peeter Suure merekindluse õhusõiduroodus. Visman suunati 1917. aastal Petrogradi insenerlipnike kooli, kuid nõukogude võim saatis kooli 1918. aasta algul laiali, mistõttu Visman kooli lõpetada ei jõudnud ning pöördus tagasi Tallinna.

Visman määrati 12. novembril 1918 Kaitseliidu Nõmme osakonna ülemaks. Tema juhtimisel võttis Eesti Vabariik Nõmmel võimu üle. Wismann jõudis Nõmme malevkonna pealik olla 21. novembrini, kui ta viidi üle inseneripataljoni.

Aastal 1944 emigreerus Visman Saksamaale, kust siirdus 1947. aastal Inglismaale ja edasi Kanadasse.

Viited
------

1. ↑  Leho Lõhmus. Nõmme Kaitseliit. Tallinn: Koolibri 2009, lk 68–70. ISBN 978-9985-0-2282-5

Välislingid
-----------

* Harry Visman Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
**Gustav Axel Conrad Oehrn** (9. juuni / 21. juuni 1855 Võnnu – 24. september 1922 Riia) oli baltisaksa päritolu Eesti vaimulik ja Liivimaa kindralsuperintendent.

Algõpetuse sai ta aastatel 1862–1866 koduõpetaja käest. Aastatel 1866–1874 õppis ta Tartus gümnaasiumis. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1874–1878. Oli aastatel 1878–1879 prooviaastal Räpina Miikaeli koguduses Friedrich Gustav Heinrich Wilhelm Masingi juures. Ordineeriti 25. märtsil 1879 õpetajaks.

Ta oli aastatel 1879–1892 Võnnu Jakobi koguduse õpetaja. Aastatel 1892–1901 oli ta Tartu Jaani koguduse ülemõpetaja. Lisaks oli ta aastatel 1890–1897 Võru praostkonna praost. Aastatel 1901–1906 oli ta Liivimaa kindralsuperintendent ja Liivimaa konsistooriumi asepresident. Aastatel 1907–1918 oli ta Venemaa luterlike koguduste toetusfondi Lõuna-Liivimaa piirkonnakomitee direktor.

Isiklikku
---------

Tema isa Gustav Oskar Oehrn oli Võnnu Jakobi koguduse õpetaja, poeg Gustav Hermann Axel Oehrn oli Kärla Maarja-Magdaleena koguduse õpetaja ning hiljem Saksamaal Posenis Stolpi kreisis (praeguse haldusjaotuse järgi Mikorowos Słupski kreisis Pomorze vojevoodkonnas) Mickrow koguduse õpetaja.
**Harry Veber** (ka **Veeber**, **Weber**, Prantsusmaal ka **Henri Weber**; 26. juuni 1913 Peterburi – 2. juuni 2000 Québeci provints, Kanada) oli eesti poksija.

Veber lõpetas 1932. aastal Tartu linna poeglastegümnaasiumi. 

Ta läks sama aasta mais kaitseväkke ja teenis oma aega mereväe õppekompaniis Tallinnas. Ta teenistusaeg sai läbi jaanuaris 1934, tema auaste oli siis 1. järgu madrus.

Ta asus Tartu Ülikooli õppima keemiat, kuid loobus sellest varsti. Akadeemiliselt oli ta Fraternitas Liviensise liige.

Harrastuspoksijana
------------------

Ta oli 1934. aastal Eesti meister poolraskekaalus (kuni 175 naela ehk 79,4 kg).

Elukutselise poksijana
----------------------

Ta elas 1934–1936 peamiselt Prantsusmaal ja üritas valmistuda profipoksija karjääriks. Ta läks 1936. aastal Madalmaadesse ja Belgiasse ning 1938. aastal USA-sse ning poksis septembrist 1936 kuni oktoobrini 1939 elukutselisena. Ta pidas kokku 12 kohtumist, millest võitis 6 (neist 3 nokaudiga) ja kaotas 4 (neist 1 nokaudiga) ning 2 kohtumist jäi viiki. 

Veber jäi pärast profikarjääri lõppu 1939. aastal USA-sse edasi ja jätkas õpinguid kõrgkoolis kehalise kasvatuse alal. Ta asus 1950. aastal ümber Kanadasse ning töötas seal kindlustusametnikuna.

Kirjandus
---------

* "Poksija Weeber elukutseliseks". Postimees, 28. september 1934. Lk 7
* *Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918 - 1944*. 3. kd. Tartu Ülikool, Eesti Ajalooarhiiv, Eesti Teadusfond. Tartu 1994. Lk 178

Välislingid
-----------

* *Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944*
* TLÜAR väliseesti isikud
* Harry Veber lehel *BoxRec*. Inglise keeles
Alessandro Allori. "Venus ja Cupido" (umbes 1586, *Musée Fabre*, Montpellier)
**Alessandro di Cristofano di Lorenzo del Bronzino Allori** (31. mai 1535 Firenze – 22. september 1607 Firenze) oli Itaalia maalikunstnik, hilise Firenze koolkonna maneristliku suuna esindaja.

Tema isa suri 1540 ja isa lähedane sõber kunstnik Agnolo Bronzino kasvatas Alessandro üles. Seetõttu kutsus Allori Bronzinot onuks ja nimetas iseennastki mõnikord Bronzinoks. Bronzino kasvatas ka Allori kunstnikuks.

Teine Allori mõjutaja oli Michelangelo, kelle töödega kunstnik tutvus Roomas aastatel 1554–1559. Ta oli ka Giorgio Vasari õpilane. Mõjutusi sai Allori ka Antwerpeni koolkonnalt.

Allori oli omal ajal tuntud kui suurepärane aktimaalija ja portretist. Kuid tema lihvitud figuurid on ebaloomulikes asendites, mis jätavad mulje külmadest marmorkujudest. Kui 16. sajandi alguseks hakkas mujal Euroopas levima barokk, mille figuuridest kiirgas elu, siis Allori kujutatud inimesed nägid endiselt välja natuke kivikujude moodi. Selles mõttes õnnestusid tal paraadportreed natuke paremini, sest seal ongi kujutatav pisut skulptuuri moodi.

Tuntud kunstnik oli ka Allessandro poeg Cristofano Allori. Giovanni Maria Butteri oli tema kaastööline ja Giovanni Bizzelli oli tema tähtsaim õpilane. Tema õpilased olid ka Cesare Dandini, Aurelio Lomi ja Giovanni Battista Vanni.

2006 kinkis Saksamaal töötanud Suurbritannia väliskorrespondent Charles Wheeler Berliini maaligaleriile Alessandro Allori originaalmaali. Ta oli selle saanud 1952 pulmakingiks, aga alles hiljaaegu sai ta aru maali tõelisest autorist ja väärtusest. Britid olid maali Teises maailmasõjas röövinud. Maalil oli kujutatud Firenze hertsoginna Toledo Eleonora (1522–1562) ja maali mõõtmed olid 12 × 16 cm.

Teosed
------

* "Herakles ja muusa" (1568, Firenze, Uffizi galerii)
* "Venus ja Cupido" (u 1586, Montpellier, Musée Fabre)
* "Venus ja Cupido" (u 1570, Firenze, Uffizi galerii)
* "Iisaku ohverdamine" (u 1602, Firenze, Uffizi galerii)
* "Fiacrius" (u 1602, Firenze, San Spiritu)
**Gustav-Leo Kivirand** (sündinud 12. augustil 1982) on eesti muusik. 

Ta alustas klaveriõpinguid 1989. aastal Tallinna Muusikakeskkoolis õpetaja Merike Bürgeri klaveriklassis ja jätkas 1995. aastast Katrin Kuldjärve juures. Aastatel 1998–2001 õppis Tallinna Vanalinna Hariduskolleegiumis, õppides samal ajal orelit Piret Aidulo juures. 2001. aastal astus Gustav-Leo Kivirand EELK Usuteaduse Instituudi kirikumuusikaosakonda, kus ta jätkas oreliõpinguid. 2007. aastal lõpetas ta Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia oreli eriala bakalaureuse- ja 2008. aastal magistriõppe professor Andres Uibo juhendamisel. Ta on õppinud ka klavessiini algul Marju Riisikampi juures ja hiljem Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias Imbi Tarumi juhendamisel.

Kivirand andis oma esimese soolokontserdi 16-aastaselt Tallinna Kaarli kirikus. Ta on osalenud meistrikursustel, mida on juhendanud Christoph Krummacher, Peter van Dijk, Marie-Louise Langlais, Christopher Stembridge, Edoardo Bellotti, Joel Speerstra, Ben van Oosten jt. Mänginud orelit Eestis, Lätis, Venemaal, Saksamaal ja Rootsis.

Ta on osa võtnud Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias toimunud Buxtehude-konkursist 2007. aastal ja Lübeckis II rahvusvahelisest Buxtehude-konkursist 2009. aastal.

Lisaks on Kivirand laulnud organistide-koorijuhtide segakooris KOSK, dirigent Riho Ridbeck; vanamuusikaansamblis Linnamuusikud Taivo Niitvägi juhendamisel, kammerkooris Noored Eesti Hääled, dirigendid Evelin Seppar ja Martin Sildos; Tallinna Piiskopliku Toomkoguduse kooris Laudate Dominum, dirigent Veljo Reier ning Stockholmi Eesti Segakooris, dirigendid Epp Jaansoo, Henry Turu ja Toomas Tuulse. Laulmist on ta õppinud Vilja Žlisevski juures.

2008–2009 oli Kivirand Eesti Orelisõprade Ühingu juhatuse liige, alates 2010 töötas ta EELK Kirikumuusika Liidu peasekretärina. 2013-2016 töötas ta EELK Stockholmi koguduses organisti ja sekretärina. Alates 2017 vabakutseline organist.

2014. aastast on ta Rootsis asuva Eesti Teadusliku seltsi liige.
Tadhg Mac Dhonnagáin
**Tadhg Mac Dhonnagáin** [taig mak gunnagaanj] (sündinud 1961) on iiri keeles kirjutav iiri kirjanik ja muusik.

Tadhg Mac Dhonnagáin on pärit Aghamore'ist Mayo krahvkonnast. 1982. aastal lõpetas ta Püha Patricku Kolledži Dublinis ja töötas seejärel õpetajana iirikeelses algkoolis Kildare'i krahvkonnas Leixlipis. 1987. aastal hakkas ta tööle iirikeelsete lastesaadete juhina televisioonis. Koos Paul Mercieri ja Telegaeliga lõi ta telesarja "Aifric", mis võitis kolmel aastal järjest Iiri Filmi- ja Televisiooniakadeemia auhinna. Kirjaniku noorsooteosed on jõudnud trükki ja teleekraanile nii Euroopas kui ka Aasias, Austraalias ja Lõuna-Ameerikas.

Ta on oma teoste eest võitnud mitmeid auhindu. Tema 2006. aastal ilmunud lastelaulude kogumik "Gugalaí Gug" pälvis kuldplaadi. Ta kirjutas Antaine Ó Raftearaí biograafia "Mise Raftearaí an Fíodóir Focal", mis pälvis Uí Sulleabáini auhinna ja kuulutati aasta raamatuks 2015. 2021. aastal ilmunud romaan "Proua Lazare" kandideeris Euroopa Liidu 2022. aasta kirjandusauhinnale. See oli esimene kord, kui iirikeelne teos on sellele auhinnale nomineeritud. Kuigi romaan ei võitnud esimest auhinda, valiti see žürii poolt viie parima teose hulka ning pälvis eripreemia (5000 eurot). 2023. aastal ilmus romaan eesti keeles.

Viited
------

1. 1 2

Välislingid
-----------

* "Kirjanik Tadhg Mac Dhonnagáin: iiri keel on kunst" ERR kultuur, 6. juuli 2023
**Gustav Adolph Oldekop** (2. detsember 1755 Haapsalu – 8. mai 1838 Tartu) oli Eesti vaimulik, luuletaja ja ajakirjanik.

Õppis Tallinna Toomkoolis, alates 12. septembrist 1774 Halle ülikoolis, omandas seal aastal 1780 cand. theol. astme. Ta ordineeriti 19. detsembril 1781 õpetajaametisse.

Aastal 1781 sai ta Põlva koguduse õpetajaks, aastal 1805 nimetati abipraostiks. Loobus aastal 1819 ametist ja asus elama Tartusse, kus ta aastal 1838 suri.

Looming
-------

Koostas Johann Michael Gerhard Grenziuse kirjastuse väljaandel 1796 ilmuma hakanud "Tarto-Ma Rahwa Kalendri" kaks esimest aastakäiku, andis 1806 Johann Philipp von Rothi abiga välja 41 numbrit lõunaeestikeelset ajakirja Tartomaa rahwa Näddali-Lehte, mida peeti pikka aega hävinuks, kuid osad numbrid avastati 1995. aasta Peterburist. Aastal 1824 andis ta Tartus välja veel 5 numbrit Kulutamisse Lehte, mille väljaandmist O.W. Masing jätkas nime "Tallorahwa kulutaja" all. Tema muust loomingust on tähtsamad järgmised eestikeelsed lood: Otto Wilhelm Masingu põhjaeestilise tõlke põhjal koos Ludwig Wilhelm Moritziga tehtud lõunaeestiline "Liiwlandi Marahwa Säedus" (Tartus 1820, 190+21 lk); Sturmi järele, ilmalik-vaimuliku sisuga "Mötlemisse Jummala teggude päle" (ibid. 1822, IV+130+2 lk), neli lõunaeestimurdelist luuletust Johann Heinrich Rosenplänteri Beiträge XVI (a. 1823), neist kaks on tõlked saksa keelest ("Pimmeda innimise kaibdus" ja "Ello rööm") ja kaks küllaltki heal tasemel algupärandit ("Päiwlik" ja "Warblanne"). Tema luuletused (üle 40 lõunaeestikeelse algupärandi ja tõlke) on ilmunud koguna "Suve õdang" (1985).

Pere
----

Gustav Adolph Oldekop oli kaks korda abielus. Esimese abikaasa Dorothea (1762–1804) vend oli Kanepi Jaani koguduse õpetaja Johann Philipp von Roth. Teine abikaasa oli Dorothea Jürgens (1785–1853).

Esivanemad
----------

|  |
| --- |
|  **Gustav Adolph Oldekopi esivanemad**  |
| **Gustav Adolph Oldekop(1755–1838)** | Hans Heinrich Oldekop(1721–1764) | ... | ... |
| ... |
| ... | ... |
| ... |
| Juliane Christiane Hasselblatt(1714–1796) | Christian Hasselblatt(1653–1718) | Isaac Svenonis Hasselblatt(1608–1682) |
| Brigitta Jhering(1619–1685) |
| Anna Elisabeth Rühel | Matthias Ernst Rühel |
| Anna Büchau |

Viited
------

1. ↑  Die evangelischen Prediger Livlands bis 1918. Böhlau Verlag Köln, Wien 1977
2. ↑  Eesti Biograafiline Leksikon K./Ü. Loodus, Tartus, 1926–1929

Välislingid
-----------

* Gustav Adolph Oldekop Eesti vanema kirjanduse digitaalses tekstikogus EEVA

* Sissekanne Haapsalu koguduse sünnimeetrikas
* G. A. Oldekopi luulõtuisi lõunõeesti keelen (Helüait.ee lehel)
|  |
| --- |
|  **Poks** |
| Riik |  | Poola |
|  |
| 1. ring | 1956 | II kerge-keskkaal |
| Hõbe | 1960 | II keskkaal |
| Pronks | 1964 | II keskkaal |
|  |
| Hõbe | 1957 | I keskkaal |
| Hõbe | 1959 | II keskkaal |
| Kuld | 1961 | II keskkaal |
|

**Tadeusz Walasek** (15. juuli 1936 Elżbiecin, Piątnica vald, Łomża maakond, Podlaasia vojevoodkond – 4. november 2011 Kobyłka, Wołomini maakond, Masoovia vojevoodkond) oli Poola poksija.

Walasek oli kokku seitsmekordne Poola meister II keskkaalus (kuni 75 kg) aastatel 1958-1964. Ta sai Poola meistrivõistlustel II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) 1956. aastal 2. koha. Ta võistles Poola eest maavõistlustel 32 korda ning võitis neist 28 ja kaotas 4 kohtumist.

Walasek sai II keskkaalus (kuni 75 kg) 1960. aasta Rooma olümpiamängude poksivõistlustel hõbemedali, kaotades finaalis kuldmedali- ja olümpiavõitjale Edward Crookle (USA). Ta sai II keskkaalus (kuni 75 kg) 1964. aasta Tōkyō olümpiamängude poksivõistlustel pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale kuldmedali- ja olümpiavõitjale Valeri Popentšenkole (NSV Liit) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja. Ta osales II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) 1956. aasta Melbourne'i olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas 1. ringis hilisemale hõbemedalivõitjale Frederick Tiedtile (Iirimaa) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.

Walasek võitis II keskkaalus (kuni 75 kg) 14. Euroopa meistrivõistlustel (Belgrad, 1961) kuldmedali ning tuli Euroopa meistriks. Ta sai hõbemedali I keskkaalus (kuni 71 kg) 12. Euroopa meistrivõistlustel (Praha, 1957), kaotades finaalis kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Giovanni Benvenutile (Itaalia) ning II keskkaalus (kuni 75 kg) 13. Euroopa meistrivõistlustel (Luzern, 1959), kaotades finaalis kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Gennadi Šatkovile (NSV Liit).

Viited
------

1. ↑  17. suveolümpiamängude poksivõistlus. Rooma 1960. Tulemused inglise keeles
2. ↑  18. suveolümpiamängude poksivõistlus. Tōkyō 1964. Tulemused inglise keeles
3. ↑  16. suveolümpiamängude poksivõistlus. Melbourne 1956. Tulemused inglise keeles
4. ↑  14. Euroopa meistrivõistlused poksis. Belgrad 1961. Tulemused inglise keeles
5. ↑  12. Euroopa meistrivõistlused poksis. Praha 1957. Tulemused inglise keeles
6. ↑  13. Euroopa meistrivõistlused poksis. Luzern 1959. Tulemused inglise keeles

Välislingid
-----------

* Tadeusz Walasek veebisaidil Olympedia Muuda Vikiandmetes
Loodna valla vapp
**Loodna valla vapp** on Rapla maakonnas asuva endise Eesti haldusüksuse Loodna valla vapp.

Praegune Märjamaa vald, mis loodi 20. oktoobril 2002 ühinenud Märjamaa alevi, endise Märjamaa valla ja Loodna valla ühinemise tulemusena, võttis oma vapiks endise Märjamaa valla vapi. Endise Märjamaa valla vapina oli see kasutusel juba alates 21. oktoobrist 1996. Märjamaa alevi ja Loodna valla sümbolid kuulutati kehtetuks.

Vapi kirjeldus
--------------

Kuldsel kilbil on rohelist värvi kaks neljaharulist ristikulehte, hobuseraud ja pärnalehelõikeline vapitüvi.

Neljaharulised ristikulehed sümboliseerivad põllumajandust. Lehed meenutavad ka kristliku maailma universaalseimat sümbolit – risti, mis vapil koosneb ühinenud südametest, viidates sõbraliku koostöö tähendusele. 

Hobuseraud sümboliseerib edasiliikumist nii majanduses kui ka vaimuvallas. Hobuseraud on ajast aega olnud ka turvalisuse ja õnne talisman. 

Vapitüve pärnalehe lõige osutab sellele, et vallas asub loodusharuldus – Sipa pärn, omaliigiliste seas Eesti suurim. 

Vapi kuldne toon tähistab viljapõldusid ja muid inimkätega loodud rikkusi, roheline valla mitmekesist loodust: soid-rabasid, niitusid, metsi ning neist inimestesse hoovavat ürgset rahu ja hingejõudu.

Vaata ka
--------

* Loodna valla lipp
* Märjamaa valla vapp
* Märjamaa valla lipp
* Märjamaa alevi lipp
* Märjamaa alevi vapp
* Rapla maakond

Välislingid
-----------

* Loodna valla sümboolika Riigikantselei kodulehel
**Loodusajakirjandus** ehk **keskkonnaajakirjandus** on ajakirjandus, mille teemaks on loodus, keskkond, elukooslused, ökosüsteemid. 

Eestis on pikka aega ilmunud loodusajakiri Eesti Loodus. Eesti Televisioonis oli aastatel 1965–1986 loodusteemaliste saadete sari "Lugedes looduse raamatut" ja on alates 1993. aastast keskkonnasaadete sari "Osoon". 

Loodusajakirjandus on minil määral olemas olnud juba alates 17. sajandist, kuid järsult laienes see alates 1960ndaist (Neuzil 2008). Sellele andis märgatava tõuke ajakirjanik Rachel Carsoni teos "Hääletu kevad" (1962, eesti keeles 1968). 

Loodusajakirjanduses eristuvad mõnevõrra keskkonnaprobleemidele pühenduv suund (nimetatakse ka keskkonnaajakirjanduseks – *environmental journalism*) ning eluslooduse liike ja kooslusi käsitlev suund (inglise keeles *wildlife journalism* või ka *nature journalism*).

Eestikeelsed loodusajakirjad
----------------------------

* Loodus, 1922–1924
* Loodusevaatleja, 1930–1938
* Eesti Loodus, 1933–1941, 1958–
* Loodus, 1997–2006
* Loodusesõber, 2007–2015

Vaata ka
--------

* Eesti Teadusajakirjanike Selts
* loodusajakirjanik
* teadusajakirjandus

Viited
------

1. ↑  Loodusajakirjanduse ajajoon.

Kirjandus
---------

* Neuzil Mark 2008. *The Environment and the Press: From Adventure Writing to Advocacy*. Evanston: Northwestern University Press.
**Baluošas** või **Baluošai** on järv Leedus Švenčionyse rajoonis, merepinnast 138,7 meetri kõrgusel. Põhjakaldal piirneb Baluošas Molėtai rajooniga. 

Järve säng asub jääajal tekkinud tunneloru kohal. Kaldad on üldiselt kõrged, idas ja läänes kohati ka madalad ja soostunud. Kaldavöönd on liivane. Kaldajoone pikkus on 12,14 kilomeetrit. Järves on neli metsaga kaetud saart: Orališkiai saare pindala on 1,74 ha, ülejäänute pindalad on 0,22 ha, 0,11 ha ja 0,06 ha.

Järve suubub põhjast Žverna, idast nimetu oja. Välja voolab Asveja järve suubuv Baluoša. Baluošas jääb Asveja regionaalparki. Vee läbipaistvus on suvel 2,8 meetrit.

Kaladest elavad järves roosärg, särg, koger, nurg, linask, angerjas, kiisk, koha, luts, karpkala, meritint, viidikas, ahven, rääbis, latikas ja haug. Külad järve kaldal on Čistabora, Baluoša ja Orališkiai. Edelakaldal asub Baluoša linnamägi, põhjakaldal turismitalu, lõunakaldale on rajatud laagriplats.

Järve nimi tuleneb kas murdesõnast *balas*, mis tähistab valget, või sõnast *bala*, mis tähistab tüma paika, sood.

Viited
------

1. ↑  Marija Vasiliauskienė. Baluošas (Švenčionių r.). Tarybų Lietuvos enciklopedija, Kd. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. 198 lk.
2. ↑  Aleksandras Vanagas. *Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas.* 57 lk. – Vilnius: Mokslas, 1981.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Baluošas (Švenčionyse rajoon)** |
Juudi vähemusrahvuse IV kultuurnõukogu valiti 7. ja 8. juunil 1936.

I valimisringkond (Virumaa)
---------------------------

* 1.Mooses Schermann

II valimisringkond (Narva linn)
-------------------------------

* 1.Samuel Kriegmann
* 2.Joosep Sagorje

III valimisringkond (Järva- ja Viljandimaa)
-------------------------------------------

* 1.Abram Hoff

IV valimisringkond (Harju-, Lääne- ja Saaremaa)
-----------------------------------------------

### Rahvusliku kultuuri ja kasvatuse eest nimekirjade ühenduse järgi

* 1.Hirsch Aisenstadt
* 2.Elchonon Gendel
* 3.Haja Itschkovitsch
* 4.Josep Goldberg
* 5.Motel Scitomirsky
* 6.Meier Rogovsky
* 7.Moses Turetsky

### Juudi kultuuri ja kasvatuse eest nimekirjade ühenduse järgi

* 8.Afroim Rochlin
* 9.Siimon Perlmann
* 10.Judel-Julius Genss

### Majandusrühma nimekirjade järgi

* 11.Heinrich Gutkin

V valimisringkond (Pärnumaa)
----------------------------

* 1.Abram Levin
* 2.Chaim-Jakob Flaks

VI valimisringkond (Tartumaa)
-----------------------------

### Rahvusliku kultuuri ja kasvatuse ühenduse nimekirjade ühenduse järgi

* 1.Schmuel-Gerschon Levitin
* 2.Jakob Blumenfeld
* 3.Aron-Lev Prisant
* 4.Mark Kolovsky
* 5.Boris-Ber Kropman

### Rahvuslik-Edumeelne Ühenduse nimekirjade ühenduse järgi

* 1.Jossel-Ber Kropman
* 2.David Pasternak

VII valimisringkond (Valgamaa)
------------------------------

* 1.Samuel Polykovski
* 2.Elias-Itsik Kats

VIII valimisringkond (Võru- ja Petserimaa)
------------------------------------------

* 1.Meier Goldberg
**Marsi talu kalmistu** on kalmistu Stukolova külas Laura vallas Setumaal. Tänapäeval asub see Venemaa territooriumil ning on sealse haldusjaotuse järgi Pihkva oblasti Petseri rajooni Laura valla Stukolova külas.

Kirjeldus
---------

Kalmistu omanik oli perekond Gružan (Gružāns), ka enamik maetud on pärit nende suguvõsast. Teadaolevalt on kalmistule maetud umbes 15 inimest, viimati pärast 1995. aastat.

Kalmistu asub Eesti ja Venemaa vahelisest ajutisest kontrolljoonest umbes 500 m kaugusel.

Ajalugu
-------

Kalmistu rajati juba 1919. aastal Marsi talu maadele, kui Nõukogude okupatsiooni aegu mais 1919 sai juhuslikust kuulist surma talu perenaine Dore Gružan (Gružāne). Kalmistule maeti kuni 1935. aastani veel 5 lahkunut.

Talu peremees Otto Gružan (Gružāns) taotles 3. märtsil 1935 ametlikku luba kalmistu rajamiseks Marsi talu maadele ehk siis juba olemasoleva kalmistu seadustamist.

Kalmistule maetuid
------------------

* 1919 – Dore Gružan (Gružāne) (sündinud Ulas; 1859-1919), Otto ema
* ? – Lotte Ulas, Otto ema õde
* 1932 – Aleksandrs Gružan (Gružāns), Otto isa
* 1932 – Alfreds Vēciņš, Otto õe Milda mehevend
* 1933 – Pēteris Vēciņš, Otto õe Milda äi
* 1933 – Ina Kolk (20. september 1933 – 1. detsember 1933), Otto õe Olga tütre Jenny tütar
* ? – Maria (Marija) Grozīte (sündinud Gružan (Gružāne)), Otto õde
* 1952 – Milda Vēciņa (sündinud Gružan (Gružāne)), Otto õde
* 1969 – Eduards Vēciņš, Otto õe Milda abikaasa

Viited
------

1. ↑  Taotlus erakalmistu asutamiseks Marsi talu maadele. ERA 40-1-6490, leht 156-159
**Incantatio. An International Journal on Charms, Charmers and Charming** (ka **Incantatio**) on ingliskeelne eelretsenseeritav Eesti teadusajakiri, mis avaldab akadeemilisi originaaluurimusi folkloristikast, keskendudes loitsude, loitsimise ja loitsijate võrdlevale uurimisele. Ajakirja koostab Rahvusvahelise Rahvajutu-Uurijate Seltsi "Loitsude, loitsimise ja loitsijate uurimise töörühm", väljaandja on EKM Teaduskirjastus.

Ajakiri ilmub aastast 2011 kord aastas. Aastatel 2015 ja 2016 ajakirja numbrid ei ilmunud.

Eraldi rubriigis avaldatakse erialaraamatute, helikandjate jm ülevaateid ja arvustusi, konverentside ja välitööde tutvustusi jmt.

Ajakirja toimetajad on Mare Kõiva, Haralampos Passalis, James Kapalo, Jenny Butler, Jonathan Roper, Svetoslava Toncheva, Emanuela Timotin, Daiva Vaitkevičienė, tegevtoimetaja Liisa Vesik, Jonathan Roper, raamatututvustuste ja uudiste toimetaja Svetoslava Toncheva.

Toimetuskolleegiumisse kuuluvad Alaric Hall, Claude Lecouteux, Lea Olsan, Éva Pócs, Jonathan Roper, Will Ryan, Emanuela Timotin, Andrei Toporkov ja Daiva Vaitkevičienė.

Viited
------

1. 1 2  Incantatio
2. 1 2   (vaadatud 24.02.2018)

Välislingid
-----------

* Ajakirja koduleht
* Incantatio EKM Teaduskirjastuse kodulehel
* Ajakirja DOI: 10.7592/Incantatio
**Riisselja–Orajõe raudtee** oli kitsarööpmelise raudtee raudteeharu, mis algas Pärnu-Mõisaküla-Valga liini Riisselja raudteejaamast.

Riisselja–Orajõe raudtee
------------------------

Riisselja–Orajõe raudteeharu ehitamise eelduseks oli 1919. aastal ehitatud paari kilomeetri pikkune kitsarööpmeline metsaveoks kasutatud raudteeharu. Haruteed hakati ümber ehitama ja Orajõeni pikendama 1920. aastal, valminud raudteeliin avati 22. jaanuaril 1923. 1925. aastal pikendati raudteed Orajõelt Iklasse. 

Lätis asuv Heinaste jaam ühendati selle raudteega Teises maailmasõjas Saksa okupatsiooni ajal. 

Riisselja–Ikla raudtee suleti 30. septembril 1975.

Raudteepeatused Riisselja–Orajõe raudteel
-----------------------------------------

* Riisselja raudteejaam
	+ Ristiküla
	+ Timmkanal
	+ Laiksaare raudteejaam
	+ Massiaru raudteejaam
	+ Teaste
* Orajõe raudteejaam

Aastal 1925 pikendati raudteed Iklani, kus avati Ikla raudteejaam. Teise maailmasõja ajal ühendati see raudtee Ainaži–Valmiera–Smiltene raudteega, nii et uueks lõppjaamaks kujunes Heinaste raudteejaam.

Välislingid
-----------

* Riisselja-Ikla raudtee raudtee.eu
* Endised kitsarööpmelise raudtee liinid > Riisselja-Ikla(Ainaži)
Isane vööt-käbilind
**Käbilind** (*Loxia*) on linnuperekond vintlaste sugukonnast.

Käbilindude nokk on ristamisi üksteisest üle ulatuvate otstega. Käbilinnud elavad põhjapoolkeral. Nad on hulgulinnud ja nende liikumised sõltuvad okaspuude seemnete saagikusest.[*viide?*]

Nad alustavad pesitsemist kevadtalvel, vahel juba uusaasta paiku, sest seemnetoidulistena ei pea nad ootama pungade puhkemist ega ilmade soojenemist. Pesa on paksuseinaline kausike. Kurnas on 3–6 muna, mida haub emaslind. Poegade eest hoolitsevad mõlemad vanemad.[*viide?*]

Liikide täpne arv pole teada. Käbilinnud on sarnased ning neid eristatakse pea kuju ja noka suuruse järgi.[*viide?*]

Tavaliselt eristatakse nelja liiki:

* Kuuse-käbilind *Loxia curvirostra*, eelistab toituda kuusel, aga mõned asurkonnad männil või ebatsuugal
* Männi-käbilind *Loxia pytyopsittacus*, eelistab toituda harilikul männil
* Vööt-käbilind *Loxia leucoptera*, eelistab toituda lehisel ja tsuugal
* Šoti käbilind *Loxia scotica*, eelistab toituda harilikul männil ja euroopa lehisel.[*viide?*]

Vahel eristatakse veel viiendat liiki, *Loxia megaplaga*, mida varem peeti vööt-käbilinnu alamliigiks.[*viide?*]

Evolutsioon
-----------

Mitokondriaalse DNA analüüs näitas, et käbilinnud on väga lähedased vintidele: nad lahknesid 8 miljonit aastat tagasi miotseenis. DNA erinevuse põhjal peaksid nad kuuluma pigem ühte perekonda, mille nimeks peaks olema "käbilind". Siiski erinevad vindid käbilindudest mitte küll DNA, kuid ometi välimuse ja eluviisi poolest piisavalt, et nad eraldi perekonda eristada.[*viide?*]

Kõige varasem käbilinnu fossiil 2 miljonit aastat vana. See on leitud Bulgaariast Varšecist ja see kuulus väljasurnud liiki *Loxia patevi*.[*viide?*]

Tänapäeva käbilinnuliikide DNA erineb üksteisest nii vähe, et on oletatud, et käbilinnuliigid suudavad mingil määral üksteisega sigimisvõimelisi järglasi anda. Praktikas pole seda siiski täheldatud. Seda takistavad küll erinevused sigimiskäitumises ja sigimisperioodis.[*viide?*]

Põhja-Ameerikas on kuuse-käbilinnul 8-9 asurkonda, mille liikmed omavahel ei ristu ja mis eelistavad toituda eri liiki puudel. On võimalik, et seal hakkab üks liik lahknema mitmeks. Teisalt on seda tõlgendatud ka nii, et Euroopa käbilinnuliike tuleb omavahel ühendama hakata, sest need ei erine üksteisest palju rohkem.[*viide?*]
Riislingi viinamarjad
**Riisling** (saksa keeles *Riesling*) on traditsiooniline Saksamaa ja Alsace'i valge viinamarjasort, mida kasutatakse eelkõige riislingiks nimetatava veini valmistamiseks.

Tegemist on väga vana sordiga, esimene kirjalik märge riislingi kohta on aastast 1435. Peale Saksamaa ja Prantsusmaa kasvatatakse seda ka Austrias ja Põhja-Itaalias.

Austrias on riisling kasvatatavuselt teisel kohal, kohe pärast viinamarjasorti "Grüner Veltliner". 

Riislingi viinapuid kasvatatakse ka Austraalias, seal ta on valgetest viinamarjadest kasvatatavuse poolest 2.-3. kohal olev viinamarjasort.

Riislingist valmistatud veinide omadused
----------------------------------------

Veini potentsiaalse kvaliteedi poolest on riisling võrdne Chardonnay'ga, kuid pole sugugi nii populaarne. Riisling on tihti kuiv, väga aromaatne, tsitruseline, lilleline ja mineraalne vein. Kui enamik valgeid veine on kahe- kuni nelja-aastase normaalse elutsükliga, siis riislingil hakkab sel ajal alles teine hingamine ning tänutäheks hoidmise eest täieneb aroomibukett petrooliste ja kuivatatud puuviljaliste nootidega, mis on intelligentse veini puhul lausa suurepärased aroomibuketi lisandid. Ka on riisling vastupidav ilmastikuoludele, mis võimaldab kasvatada seda ka külmadel ja põhjapoolsetel aladel. Heal riislingil on spetsiifiline, veidi bensiini meenutav aroom.

Sarnase nimega viinamarjasordid
-------------------------------

On mitu viinamarjasorti, kus vaatamata sellele, et nimes sisaldub sõna "riesling", ei ole mingit moodi seotud eespool nimetatud viinamarjasordiga.

* "Welschriesling" – see viinamarjasort on levinud sellistes riikides nagu Austria, Horvaatia, Tšehhi, Ungari ja Rumeenia. Vaatamata sarnasele nimele ei ole tal midagi ühist päris riislingiga.
* "Schwarzriesling" ('must riisling') – tegu on saksakeelse nimetusega viinamarja "Pinot Meunier" kohta.
* "Gray Riesling" – seda viinamarjasorti tuntakse ka "Trousseau grisi" nime all. Seos tegeliku riislingi viinamarjaga puudub.
* "White Riesling" – see on nn 'õige' riisling, mõnikord kutsutakse seda ka "Johannisbergi Rieslingiks". Nimi tuleneb Johannisbergi lossist (Schloss Johannisberg). Samuti on levinud väljend "Reini jõe riisling".

Välislingid
-----------

* "Riesling – viinamarjade kuninganna"
**Riisselja** oli küla Pärnumaal Saarde vallas.

Kohanimekäändeks on Riisselga, aga võib öelda ka Riisseljale või Riisseljasse.

Ajalugu
-------

Riisseljat esmamainiti 1858, kui nimetati *Rehhesilla* metsavahikohta. 1866 kirjutati metsavahikoht vene keeles kujul *Рисилла*. Koht asus Saarde kihelkonnas ja kuulus Pati mõisale. Kui 1923 avati külas raudteejaam, kirjutati selle nimi Riiselja. Külaks sai Riisselja alles 1970, aga juba 1977 liideti ta Kalda külaga. Hiljem viidi see paik üle Saunametsa küla koosseisu.

Riisseljas oli raudteejaam Pärnu–Mõisaküla–Viljandi raudteel. Riisseljast hargnes Riisselja–Orajõe raudteeharu, mida 1925 pikendati Iklasse ja maailmasõja ajal Heinastesse.

1977 liideti Surju valla 20 asulat, sh. Riisselja. 1997 tehti ettepanek endise kohanime taastamiseks.

Kohanime päritolu
-----------------

Raudteejaama nimi tuleb arvatavasti metsavahikoha nimest. Algusosa tuleb sõnast "rehi", mida kohalikus murdes öeldi *rihi* või *riih*. Lõpuosa -selja ja -silla vaheldumist on Eestis mujalgi juhtunud.

Viited
------

1. 1 2 3  Eesti kohanimeraamat, lk 557
2. ↑  Riisselja raudteejaam, Eesti kitsarööpmelised raudteed, veebiviide, 4. veebruar 2013.
3. ↑  "Aiaraudtee pildigalerii: Riisselja-Ikla(Ainaži)". Originaali arhiivikoopia seisuga 11. jaanuar 2012. Vaadatud 4. veebruaril 2013.
4. ↑  Kohanimenõukogu asustusnimede töörühma arvamused ja ettepanekud: PÄRNUMAA, 23.09.1997
Nitraatammooniumlämmastik
**Lämmastikväetis** ehk **N-väetis** on mineraalväetis, mida kasutatakse taimede lämmastikutarbe rahuldamiseks.

Erinevalt orgaanilisest väetisest, mis on laialt levinud põllumajanduses erinevate põllukultuuride kasvatamisel on teaduslikult kindlaks tehtud, et erinevad kultuurid vajavad soovitud saagi (SV) kätte saamiseks kas lämmastik-, fosfor- või kaaliumväetisi.

Ajalugu
-------

Lämmastikväetiste kasutamisel, näiteks loomasõnniku näol, on pikk ajalugu. Haljasväetiseid kasutati laialdaselt Kesk-Aasia põllumajanduses. Mineraalväetised tulid kasutusele hiljem, sest teadus polnud veel nii palju arenenud. Esimeseks väetiseks oli naatriumnitraat, mis saadi 19. sajandi keskel Tšiili looduslikest ressurssidest. 1900. aastatel kasutati väetist keskmiselt 300000 tonni. Järgnevatel aastatel hakati tootma ammooniumsulfaati, kaltsiumtsüanamiidi ja kaltsiumnitraati. 1913. aasta lämmastikväetiste maailmatoodang oli ligikaudu 700 000 tonni. Tootmine suurenes 1966. aastal kuni 19 200 000 tonnini, kõige suuremateks tootjateks olid Ameerika Ühendriigid, Lääne-Saksamaa ja Prantsusmaa.

2018. aastaks oli lämmastikväetiste maailmatoodang kerkinud 115,7 miljoni tonnini. Kõige suuremateks tootjateks Hiina, Ameerika Ühendriigid ja India.

Kasutus
-------

Lämmastiku (N) sisaldus lämmastikväetistes jääb vahemikku 24-27%, millest lähtuvalt tuleb agronoomil kindlaks teha soovitud lämmastiku kogus mulda viimiseks.Taimed vajavad lämmastikku kogu kasvuperioodi jooksul, millest lähtuvalt sõltub N omastamine taimede kasvu faasist ning mulla pH-st. Eristatakse kahte erinevat lämmastikku lämmastikväetistes:

1. Nitraatlämmastik- omastatakse kiirelt ja kohe
2. Ammooniumlämmastik- taimele kätte saadav pikema perioodi jooksul

Viited
------

1. ↑  Linnutaja, Marek (15. detsember 2018). "Väetamise ABC". *yara.ee*. Vaadatud 10.05.2022.
2. ↑  TURCHIN, F. V (2010). "Nitrogenous Fertilizers". *The free dictionary by farlex*. Vaadatud 10.05.2022.
3. ↑  Fernández, Lucía (24. november 2021). "Production volume of nitrogen fertilizer worldwide in 2018, by country". *Statista*. Vaadatud 10.05.2022.
4. ↑  "Lämmastikväetised. Liigid. Kasu Ja Kahju. Hoiustamise Reeglid". *mygardenspaces.com*. Vaadatud 10.05.2022.
**Inda Rajasalu** (aastani 1963 **Inda Varik**, 24. november 1938 Tartu – 13. oktoober 2010) oli eesti ajaloolane.

Elulugu
-------

Inda Rajasalu oli Tarvo Rajasalu ema.

Lõpetas 1957 Valga 1. Keskkooli ja 1965 Tartu Riikliku Ülikooli; ajalookandidaat (1980, TRÜ), väitekiri "Деятельность коммунистической партии Эстонии по руководству лекционной пропагандой в республике в 1966–1970 гг". Oli 1965–1966 Tartu Riikliku Ülikooli NSV Liidu ajaloo kateedri vanemlaborant, 1966–1968 NLKP ajaloo kateedri õppekabineti juhataja, 1968–1974 õpetaja, 1974–1977 aspirant, 1977–1979 õpetaja, 1979–1982 vanemõpetaja, 1983–1989 dotsent, 1989–1990 Tartu Ülikooli sotsialismi ajaloo kateedri dotsent, 1990–1992 lähiajaloo kateedri dotsent, 1992–1996 ajaloo-osakonna dotsent, 1996–1998 eesti ajaloo õppetooli dotsent.

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkond: Eestimaa Kommunistliku Partei tegevus loengulise propaganda alal, tsensuuri ajalugu, vene kogukonna elu Eestis. Üle 30 teadustrükise.

Tunnustus
---------

* 1999 Tartu Ülikooli medal

Teoseid
-------

* Loengulise töö osast internatsionalismi ja rahvaste sõpruse kasvatamisel vabariigis aastatel 1966–1970. // TÜ Toim 299 (1972)
* Eestimaa Kommunistlik Partei tegevus loengupropaganda efektiivsuse tõstmisel aastatel 1966–1970. // Töid Eestimaa Kommunistlik Partei ajaloo alalt 9 (1982)
* Eesti NSV Ühingu "Teadus" TÜ organisatsiooni asutamine ja tegevus. // TÜ ajaloo küsimusi 13 (1983).

Viited
------

1. 1 2 3  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide
2. ↑  "Tartu Ülikooli medali kavalerid". *Tartu Ülikool*. Vaadatud 5.12.2022.

Kirjandus
---------

* Tartu Riikliku Ülikooli õppe-teaduskoosseisu biobibliograafia nimestik 1944–1980. Trt, 1987, 466
* Tartu Ülikooli õppe-teaduskoosseisu biobibliograafia nimestik 1981–1995 (käsikiri), 142.
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*