recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Vahtkond** (ka: **metsavahtkond**) on metskonna osa, kus töid korraldab ja seda järele valvab üks metsavaht.

Aastal 1974 oli Eesti riigimetsades 1890 ja aastal 1995 oli 1599 vahtkonda. Ühe vahtkonna suurus oli 400–2600 ha.

Ajaloost
--------

Vahtkond kui metskonnasisene üksus oli algselt valvepiirkond, hiljem tööpiirkond, mille eest vastutas metsavaht. Ühes metskonnas oli enamasti viis kuni kümme vahtkonda keskmise pindalaga 300 ja 900 hektari vahel.

**Metsavaht** oli algselt valveametnik, hiljem vahtkonnas töö korraldaja, arvestuste, ettekannete ja aruannete koostaja metsamaterjalide ning ulukite kohta, materjalide väljastaja ostjatele, vajadusel ka metsatöö tegija. 1992. aastal vähendati vahtkondade arvu ning 1998. aasta lõpuks vahtkonnad likvideeriti.

Viited
------

1. 1 2 3  *Eesti entsüklopeedia.* 10. köide: *TÜRI–Y.* Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 1998, lk 142.
2. ↑  Sajand Harjumaa metsades ja metsanduses. Koostajad Ilmar Liimand, Toomas Tiits, toimetaja Toivo Meikar. Tallinn, 2009, ISBN 9789949184439, lk. 34-35
**Janitšarid** (osmanitürgi keeles يڭيچرى‎ *yeñiçeri* 'uus sõdur') olid Osmani sultanite eliitväeüksused, kaardivägi, ihukaitsjad ning Euroopa esimene modernne alaline armee. Üksus loodi tõenäoliselt sultan Murad I valitsusajal (1362–1389).

Väeüksus mehitati kristlikest maadest röövitud poisslastest, kes kasvatati üles islami vaimus. Janitšarid olid kuulsad oma hea väljaõppe ning distsipliini poolest. Erinevalt teistest orjadest maksti neile töö eest palka. Neilt oodati täielikku pühendumust sultani kaitsmisele, janitšaridel oli keelatud abielluda ning kaubelda. 17. sajandil janitšaride värbamisnõudeid lõdvendati, kuna osmanite sõjaväe kogusuurus oli märgatavalt kasvanud. Üksuse hea maine motiveeris paljusid tsiviilisikuid endale seal kohta ostma, sellest tulenevalt vähenes ka janitšaride väljaõppe tase ning toimus nn tsiviliseerumine. Oma algusaastatel olid janitšaride üksused maailma lahinguväljade kardetuimad, kuid lõpuks jäädi vähese uuendusmeelsuse tõttu Lääne-Euroopa innovatsioonile jalgu. Osmanite sõjavägi jäi järk-järgult oma konkurentide omadest maha, kuid kui janitšare taheti kas reformida või ratsanikega asendada, hakkasid nad mässama. Mässud olid mõlemale osapoolele ohvriterikkad ning kui keskvõimul õnnestus oma tahtmine lõpuks peale suruda, oldi ülejäänud Euroopast juba liiga kaugele maha jäädud. Janitšarid saatis 1826. aastal veriselt laiali sultan Mahmud II; nn õnneliku sündmuse käigus hukati neist vähemalt 6000.

Vaata ka
--------

* Mamelukid

Viited
------

1. ↑  Goodwin, Jason (1998). Lords of the Horizons: A History of the Ottoman Empire. New York: H. Holt, 59,179–181.
2. ↑  "The New Encyclopedia of Islam", ed. Cyril Glassé, Rowman & Littlefield, 2008, lk 129
3. ↑  Cleveland, Bunton, William, Martin (2013). *A History of the Modern Middle East*. Westview Press. Lk-d 43. ISBN 978-0-8133-4833-9.
4. ↑  Ágoston, Gábor (2014). "Firearms and Military Adaptation: The Ottomans and the European Military Revolution, 1450–1800". *Journal of World History*. **25**: 119–120.
5. ↑  Peter Mansfield, "A History of the Middle East" (1991) lk 31
Röövik
**Vahtra-noolöölane** (*Acronicta aceris*) on öölaste sugukonda kuuluv liblikaliik. Ta on levinud peaaegu üle kogu Euroopa. Levikuala ulatub lõunas kuni Marokoni ja idas Kesk-Aasiasse.

Välimus ja käitumine
--------------------

Liblika hele- kuni tumehallid esitiivad on kaetud ebaselge tumeda mustriga. Tagatiivad on valged, vahel tumedate triipudega äärtes. Tiibade siruulatus on 35–45 mm. Valmikud on öise eluviisiga ning neid meelitavad kohale valgus ja suhkur.

Erinevalt valmikust on vahtra-noolöölase röövik väga silmapaistev ja kergesti eristatav. Tema roosa keha on paksult kaetud kollaste ja oranžide karvakestega. Seljal on reas mustade äärtega valged laigud. Pea ja jalad on mustad ning otsmikul on kollane kolmnurk. Rööviku toidutaimedeks on erinevad vahtraliigid, samuti harilik hobukastan (*Aesculus hippocastanum*), suurelehine pärn (*Tilia platyphyllos*), mooruspuu, ja harilik tamm (*Quercus robur*). Vaatamata oma erksale värvusele ei ole röövik mürgine, kuid pikaajalisel kokkupuutel võib siiski nahaärritust põhjustada.

Vahtra-noolöölane talvitub nukuna, enamasti puukoore all, kuid ka lehekõdus ja samblas. Lendamas võib teda näha juunist augustini. Elutseb nii parkides, aedades kui ka metsas.

Alamliigid
----------

* *Acronicta aceris aceris* (Euroopa)
* *Acronicta aceris taurica* (Küpros)
* *Acronicta aceris judaea* (Levant)

  

* Vahtra-noolöölase röövikVahtra-noolöölase röövik
* ValmikValmik

Viited
------

1. 1 2 3  *Acronicta aceris* *www.naturespot.org.uk*. Kasutatud 23.02.2016
2. 1 2  *The Sycamore* *www.phegea.org*. Kasutatud 23.02.2016
3. ↑  *The Sycamore* (*Acronicta aceris*) *ukmoths.org.uk*. Kasutatud 23.02.2016
4. ↑  *Acronicta aceris (Linnaeus, 1758)* *www.pyrgus.de*. Kasutatud 23.02.2016

  

Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:Sycamore (moth) seisuga 23.02.2016.

Välislingid
-----------

* Vahtra-noolöölane andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes
**Ly Lehtmets-Lukk** (neiuna **Ly Lehtmets**; 18. august 1928 – 11. august 2014 Mechanicsburg, Pennsylvania) oli eesti päritolu USA arst ja sõjaväearst.

Ta sündis 18. augustil 1928 rongis Sõjamäe raba kohal. Kooliteed alustas ta Anna Tõrvand-Tellmanni Inglise Kolledži algkoolis, lõpetas põgenikuna Göttingeni Eesti Gümnaasiumi ja alustas õpinguid Balti Ülikooli arstiteaduskonnas.

Aastal 1949 jõudis ta USA-sse ja paar aastat hiljem asus ta õppima Wisconsini Ülikooli, mille ta lõpetas meditsiinidoktori kraadiga. Ta praktiseeris Philadelphias günekoloogina. Ta teenis ka USA sõjaväes sõjaväearstina, minnes erru koloneli auastmes. Ta elas pikemat aega Californias Tahoe järve ääres. Californias elades astus ta California Ülikooli ja sai magistrikraadi rahva tervishoiu alal (*Master of Public Health*).

Isiklikku
---------

Ta oli kaks korda abielus. Tema esimene abikaasa oli soomepoiss, kirjanik ja biokeemik Heino Susi, abielust sündis kaks poega ja tütar, abielu lahutati. Tema teine abikaasa oli Harry Lukk.
Palazzo Pitti eestvaade
Palazzo Pitti tagantvaade
**Palazzo Pitti** ehk **Pitti palee** on suur, peamiselt renessanss-stiilis palee Itaalias Firenzes.

Palazzo Pitti asub Arno jõe lõunakaldal Ponte Vecchio lähedal.

Palazzo põhiehitis pärineb aastast 1458. Esialgu oli see Firenze pankuri Luca Pitti residents, millest on hoone oma nimegi saanud. Hoone arhitekt oli Luca Fancelli. Giorgio Vasari andmetel oli küll arhitekt Filippo Brunelleschi ja Fancelli kõigest tema assistent, kuid tänapäeval seda ei usuta, sest selleks ajaks, mil hoonet ehitama hakati, oli Brunelleschi juba 12 aastat surnud.

1549 müüs Luca Pitti järeltulija Buonaccorso Pitti lossi Toscana hertsogi Cosimo I abikaasale Toledo Eleonorale. Cosimo käskis Giorgio Vasaril lossi laiendada ning seda rohkem kui kahekordistati täiendava tiiva ehitamisega tahaossa. Lisaks projekteeris Vasari ja laskis ehitada Vasari koridori, mis kulgeb Ponte Vecchio kaudu üle Arno jõe ning ühendab Palazzo Pittit läbi Uffizi galerii teisel pool jõge asuva Palazzo Vecchioga, mis oli Cosimo vana palee ja valitsuse asukoht.

Esialgu kasutati Palazzo Pittit hertsogi ametlike külaliste majutamiseks ja aeg-ajalt õukondlikeks ülesanneteks. Alles Eleonora poeg Ferdinando I de Medici ja tema abikaasa Austria Johanna asusid Palazzo Pittisse alaliselt elama ning tõid sinna Medicite kunstikogu.

1737 suri Medicite dünastia meesliinis välja ja 1743 suri ka viimase Medicite soost suurhertsogi õde. Seejärel läks kogu Toscana koos Palazzo Pittiga Austria päritolu Lotringi dünastiale. 1860 läks Toscana Savoia dünastiale. Pärast Itaalia ühendamist oli Firenze lühikest aega Itaalia pealinn ja kuni 1871 elas Palazzo Pittis Itaalia kuningas Vittorio Emanuele II.

Tema pojapoeg Vittorio Emanuele III kinkis lossi 1919 Itaalia riigile. Loss ja selle juurde kuuluvad hooned muudeti kunstigaleriideks ja muuseumideks, kus säilitatakse mitte üksnes selle originaalsisustust, vaid ka muid Itaalia riigi omandatud kunstiväärtusi. Külastajatele on avatud kokku 140 ruumi. Põhiliselt on need sisustatud 17. sajandi ja 18. sajandi alguse stiilis, aga mõned ka varasemas stiilis ja on hilisemaidki lisandusi, näiteks kuninga troonisaal. Tänapäeval paikneb Palazzo Pittis Firenze suurim muuseumikompleks.

2005. aastal avastati paleest üllatuslikult 18. sajandist pärit vannitoad. Selgus, et tolle aja vannitubades sarnanes torude paigutus vägagi tänapäevaste vannitubade omaga.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Palazzo Pitti** |

* Palazzo Pitti ametlik koduleht itaalia keeles
Tallinna toomkirik
**Tallinna piiskop** oli katoliikliku Tallinna piiskopkonna pea 13.–16. sajandil. Erinevalt Vana-Liivimaa teistest vaimulikest isandatest (Riia peapiiskop, Tartu piiskop, Saare-Lääne piiskop ja Kuramaa piiskop) ei olnud Tallinna piiskopil ilmalikku võimu ning ta kuulus Lundi, mitte Riia peapiiskopkonna alla.

Tallinna piiskopi ametikoht loodi pärast Tallinna vallutamist Taani poolt 1219. aastal. Esialgu haaras see ilmselt vaid Revala muinasmaakonna ala, sest ametis oli ka eraldi Virumaa piiskop. Aastatel 1227–1238 Tallinna piiskop puudus, kuna siis oli tema vaimulik valdus esialgu Mõõgavendade, hiljem Liivi ordu valduses. Koos Taani võimu taastamisega taastus ka Tallinna piiskopi ametikoht. Edaspidi oli Tallinna piiskop kogu Põhja-Eesti (Eestimaa hertsogkonna ehk Harju-Viru) hingekarjane.

1346. aastal läks Põhja-Eesti Saksa ordu valdusse. Sellest peale püüdis ordu piiskoppi ametisse määrata. Hoolimata sellest, et mitmed piiskopid olidki edaspidi orduvennad, ei saavutanud ordu aga ametlikku piiskopi ametisse nimetamise õigust ning 15. sajandi teisel poolel keeldusid Tallinna piiskopid ordusse astumast. Samuti jäid nad kuni Tallinna piiskopkonna lõpuni Lundi peapiiskopi võimu alla.

Hoolimata sellest, et Tallinna piiskopil puudus ulatuslikum ilmalik võim, piiskopi residents oli Tallinnas, Toompeal Tallinna toomkirik, talle kuulusid siiski mõningad valdused Põhja-Eestis, millest olulisimad olid Kiviloo (*Fegefeuer*) ja Porkuni (*Borkholm*) piiskopilinnused. On ka teada, et vähemalt 16. sajandil omasid Tallinna piiskopid ka ilmalikke vasalle.

Tallinna piiskopi valis tavaliselt Tallinna toomkapiitel. Mõnikord määras piiskopi ametisse ka ainuisikuliselt paavst. Esimesed piiskopid määras ametisse Taani kuningas. Ordu, nagu öeldud, ei suutnud aga piiskoppide üle sarnast võimu rakendada.

Viimaseks Tallinna piiskopiks oli hertsog Magnus, kes oli ametis aastatel 1560–1561, kui oli piiskopkonna oma eelkäijalt Mauritius von Wrangelilt ostnud. Kui Põhja-Eestis kehtestus Rootsi võim, likvideeriti ka sealsed katoliiklikud struktuurid ning Tallinna piiskopi asemel hakati ametisse määrama Eestimaa superintendente.

Vaata ka
--------

* Tallinna piiskoppide loend
* Tallinna piiskopkond
Koera põlveoperatsioon Eesti Maaülikooli loomakliinikus
**Veterinaaria** (ladina keeles *veterinaria*) ehk **loomaarstiteadus** ehk **veterinaarmeditsiin** on teadus, mis uurib looma (välja arvatud inimese) organismi normaalset ja patoloogilist ehitust ja talitlust, haiguslikke seisundeid, ravi, diagnostikat. Lisaks tegeleb loomaarstiteadus loomade toiduainete kontrolliga seotuga. Arsti, kes ravib loomi, nimetatakse veterinaararstiks (või lihtsalt veterinaariks) ehk loomaarstiks. Veterinaariaga tegelev teadlane on veterinaar ehk loomaarstiteadlane.

Veterinaarmeditsiini eriala
---------------------------

Loomaarstiõppe raamistik on Eestis korraldatud valitsuse määrusega "Arstiõppe, loomaarstiõppe, proviisoriõppe, hambaarstiõppe, ämmaemandaõppe, õeõppe, arhitektiõppe ja ehitusinseneriõppe raamnõuded".

Intradermaalse allergiatesti tegemine koeral

Veterinaarmeditsiini harud
--------------------------

Dermatoloogia – Ihtüopatoloogia – Kardioloogia – Kirurgia – Nefroloogia – Preventiivne veterinaaria

Õigusraamistik
--------------

 *Pikemalt artiklis Maailma Loomade Tervise Organisatsioon*
Maailma Loomade Tervise Organisatsioon (ingl k *World Organization of Animal Health*, lühend OIE), kuhu kuulub ka Eesti, tegeleb maismaa- ja veeloomi puudutava seadusloomega.

### Veterinaaria standard

Aastal 2012 võtsid OIE liikmesmaad vastu uue veterinaaria standardi, kus sisalduvad  Maismaaloomade Tervisekoodeks ja Veeloomade Tervisekoodeks, mis reguleerivad loomade tervise ja heaolu tagamise, loomahaigustest teavitamise korra, leviku ja raviga seotud kriteeriumid. Samuti rahvusvahelised loomsete saaduste ja nende käitlemise, kauplemise (tootmine, töötlemine, turustamine lõpptarbijale jne) eeskirjad ja loomatervishoiualased veterinaarnõuded.

Vaata ka
--------

* Veterinaaria mõisteid
* Loomaarstide loend
* Loomakliinikute loend
* Holistiline veterinaarmeditsiin

Viited
------

1. ↑  P.Bogovski, R.Kull, S.Ootsing, L. Trapido. *Meditsiinisõnastik*, lk 434, 2004, ISBN 9985-829-55-7
2. ↑  "Arstiõppe, loomaarstiõppe, proviisoriõppe, hambaarstiõppe, ämmaemandaõppe, õeõppe, arhitektiõppe ja ehitusinseneriõppe raamnõuded", valitsuse määrus, 3 peatükk "Loomaarstiõpe", § 9–13.Veebiversioon (vaadatud 14.04.2013)
3. ↑  Member Countries. World Organization of Animal Health. Veebiversioon (vaadatud 27.04.2013)
4. ↑  World Organization of Animal Health. "New standard on veterinary legislation", Pariis, mai 2012 Veebiversioon (vaadatud 27.04.2013)
5. ↑  World Organization of Animal Health 2012, "Terrestrial Animal Health Code" Veebiversioon (vaadatud 27.04.2013)
6. ↑  World Organization of Animal Health 2012, "Aquatic Animal Health Code" Veebiversioon (vaadatud 27.04.2013)

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Veterinaaria** |
**Herbert Valter Hans Evald Seeberg-Elverfeldt** (sündinud 10. novembril 1911 Peterburi – ?) on (oli?) Eesti vaimulik.

Õppis aastatel 1918–1929 Tartus eragümnaasiumis. Aastatel 1929–1931 õppis Tartu Ülikoolis matemaatikat ja keemiat, 1931–1935 usuteadust; 1935–1937 täiendas ta ennast Tübingenis ja Berliinis. Ordineeriti õpetajaks 20. oktoobril 1937.

Oli aastal 1937 vikaarõpetaja Tartus. Aastatel 1938–1939 oli ta Kuressaare Laurentiuse koguduse ülemõpetaja praost Hermann Theodor Mähle adjunkt.

Põgenes aastal 1939 Saksamaale. Oli aastatel 1939–1945 vaimulik Gotenhafenis (praegu Gdynia). Lisaks oli aastatel 1943–1945 sõjaväeteenistuses. 1946–1947 oli abiks Bad Ischlis Ülem-Austria liidumaal. 1947–1955 oli pastor Gnesaus (Kärnteni liidumaal). 1955–1976 oli pastor Spittal an der Draus (Kärnteni liidumaal). Jäi aastal 1976 emerituuri. Emerituuris olles elab (elas?) Salzburgis.

Viited
------

1. ↑  Lexikon deutschbaltischer Theologen seit 1920. Bearbeitet von Wilhelm Neander. 2 auflage 1988, bearbeitet von C. Helmut Intelmann
2. ↑  Konrad Veem Eesti Vaba Rahvakirik Dokumentatsioon ja leksikon EVR Stockholm 1988
**Janne** on eesnimi.

Kui Taanis, Norras ja Eestis on see kasutusel naisenimena, siis näiteks Rootsis ja Soomes on see kasutusel mehenimena.

Nime Janne nimepäev on 15. august.

Päritolu
--------

**Janne** on heebrea päritolu. See tähendab "Jumal on armuline". Eesti keeles on nime Janne teisendid Jana, Jane, Jaana, Jaanika, Johanna, Janeli. Eesnime Janne vennasnimed on Janno, Janar, Jaanus, Janek, Janar, Jaan, Juhan, Johannes.

Nime levik Eestis
-----------------

2018. aasta 1. jaanuari seisuga on eesnimi Janne 10 mehel ja 844 naisel. Janne on populaarsuselt 2215. mehenimi ja 208. naisenimi. 

Vanim Janne on vanuserühmas 85+, noorim vanuserühmas 0–4.

Janne on keskmiselt 38 aasta vanune.

Kõige populaarsem on eesnimi Janne vanuserühmas 45–49, kus neid on 10 000 elaniku kohta 14,14.

Kõige rohkem on eesnimega Janne sündinuid juunis, kokku 87.

Kõige populaarsem on eesnimi Janne Saare maakonnas, kus neid on maakonna 10 000 elaniku kohta 15,62.
Eesnime Janne esinemis­sagedus vanuserühma 10 000 elaniku kohta.
Eestis on Janne naise nime, Soomes, Rootsis, Norras mehe nimi.

Nime kandjad
------------

Eestis
* Janne Fridolin – koorijuht ja muusikaõpetaja
* Janne Mumme – kabetaja
* Janne Nurmik – ajakirjanik ja poliitik
* Janne Pullat – keemik
* Janne Saar – laulja
* Janne Ševtšenko – ooperilaulja

Viited
------

1. 1 2  "Nimede statistika". Originaali arhiivikoopia seisuga 20.01.2020. Vaadatud 15.11.2018.
2. ↑  "Tähendus beebi nimedel". Vaadatud 15.11.2018.
|  |
| --- |
|  **Poks** |
| Riik |  | Saksamaa |
|  |
| Kuld | 1937 | Kergekaal |
| Kuld | 1939 | Kergekaal |
|

**Herbert Nürnberg** (sündinud 16. juulil 1914 Kielis Schleswig-Holsteini liidumaal) on Saksamaa endine poksija.

Nürnberg oli kergekaalus (kuni 135 naela ehk 61,2 kg) kokku neljakordne Saksamaa meister aastatel 1937 ja 1940-1942. Ta sai kergekaalus (kuni 135 naela ehk 61,2 kg) Saksamaa meistrivõistlustel 2. koha aastatel 1939, 1943 ja 1944.

Nürnberg osales Euroopa eest kolm korda kergekaalus (kuni 135 naela ehk 61,2 kg) maavõistlusel USA Kuldkinda-turniiri võitjate meeskondadega. Ta võitis oma kohtumise 1937. aastal Chicagos ja Kansas Citys ning kaotas oma kohtumise 1938. aastal Chicagos.

Nürnberg võitis kergekaalus (kuni 135 naela ehk 61,2 kg) kuldmedali ja tuli Euroopa meistriks 5. Euroopa meistrivõistlustel (Milano, 1937) ja 6. Euroopa meistrivõistlustel (Dublin, 1939).

Nürnberg poksis oktoobrist 1945 kuni aprillini 1951 elukutselisena ning osales üldse kokku 74 kohtumisel. Ta võitis neist 51 (neist 25 nokaudiga), kaotas 4 (neist 1 nokaudiga) ning viigistas 19 kohtumist.

Viited
------

1. ↑  Saksamaa meistrivõistlused poksis 1920-1948. Tulemused inglise keeles
2. ↑  1937. aasta Euroopa – USA Kuldkinda-võistlus. Tulemused inglise keeles
3. ↑  1938. aasta Euroopa – USA Kuldkinda-võistlus. Tulemused inglise keeles
4. ↑  5. Euroopa meistrivõistlused poksis. Milano 1937. Tulemused inglise keeles
5. ↑  6. Euroopa meistrivõistlused poksis. Dublin 1939. Tulemused inglise keeles

Välislingid
-----------

* Herbert Nürnberg saidil BoxRec
Christiansen 2023. aastal
**Vetle Sjåstad Christiansen** (sündinud 12. mail 1992 Geilos) on Norra laskesuusataja. Ta debüteeris laskesuusatamise MK-etapil hooajal 2012–2013. Christianseni vanem vend Eirik Robert Christiansen on samuti laskesuusataja.

Christiansen võitis 2019. aasta maailmameistrivõistlustel Östersundis kulla 4x7,5 km teatesõidus ja segateatesõidus. Ta sai individuaalselt 20 km distantsil kaheksanda, 15 km ühisstardiga sõidus 12. 12,5 km jälitussõidus 23. ja 10 km sprindisõidus 31. koha. 2020. aasta maailmameistrivõistlustel Anterselvas suusatas ta Norra hõbeda võitnud teatemeeskonnas esimeses vahetuse. 2021. aasta maailmameistrivõistlustel Pokljukas tuli Christiansen teatesõidus maailmameistriks.

2022. aasta taliolümpiamängudel Pekingis võitis Christiansen teatesõidus kuld- ja saavutas ühisstardiga sõidus pronksmedali. Ta suusatas Norra teatemeeskonnas viimast vahetust ja kaotas 43 sekundit enne rajale pääsu, kuid võitis peaaegu poole minutiga pärast seda, kui tulistas kõik kümme märki ilma varupadruneid kasutamata. Ühisstardiga võistlusel sai ta pronksmedali. 2023. aasta MM-il Oberhofis võitis ta teatesõidus hõbeda.

2013. aastal võitis ta Euroopa meistrivõistlustel sprindis kulla ja jälitussõidus hõbeda. Paaristeatesõidus sai ta 2016. aastal pronksi, 2017. aastal hõbeda ja 2018. aastal kulla. Christiansen on ka mitmekordne noorte ja juunioride MM-i medalimees; tal on üks kuld, kolm hõbedat ja viis pronksi. EM-i noortesarjas võitis ta kaks kulda, ühe hõbeda ja ühe pronksi.
Kirik veel ilma praeguse tornita.  
Josef Hofreit. 1840
Kaguvaade üle väljaku kirikule. Ees paremal on kuningas Mátyás I kuju.  
Foto: Robert Treufeldt, 19. mai 2011
**Cluj-Napoca Püha Miikaeli kirik** (ungari *Szent Mihály-templom*; rumeenia *Biserica Sfântul Mihail*) on rooma-katoliku kirik Transilvaanias, tänapäeva haldusjaotuse järgi Rumeenias Cluji maakonna Cluj-Napoca linnas.

Algselt oli see rooma-katoliku kirik. Aastatel 1545–1566 oli see reformatsiooni tagajärjel kalvinistlik kirik, aastatel 1566–1716 oli kirik unitaarlaste valduses. Pärast seda muudeti see vastureformatsiooni käigus taas rooma-katoliku kirikuks.

Kirikust on esimene teade 1349. aastast, ehitus lõpetati aastatel 1442–1447. See on suuruselt teine kirik Transilvaanias. Pealöövi pikkus on 50 m ja laius 24 m.

Kellatorn ehitati aastatel 1511–1545, praegune torn aastatel 1837–1862. Selle kõrgus on 76 m (80 m koos ristiga) ja kirik on Transilvaania üks kõrgemaid.

Kiriku vanim osa on altar, mis pühitseti 1390. aastal.

Kirik on Rumeenia kultuurimälestis nr CJ-II-m-A-07469.

Viited
------

1. ↑  Cluj-Napoca Mihkli kirik lehel *Biserici.org*. Rumeenia keeles
2. ↑  Cluji maakonna kultuurimälestised. Rumeenia keeles

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Cluj-Napoca Püha Miikaeli kirik** |
**Türk Telekom Arena** on İstanbulis Şişli linnaosas asuv jalgpallistaadion, mis kuulub klubile Istanbuli Galatasaray.

Staadion avati 15. jaanuaril 2011 ja seal on kohti 52 652 pealtvaatajale. See on esimene Türgis asuv staadion, mis vastab 2016. aasta jalgpalli EM-ile UEFA esitatud tingimustele.

Türk Telekom Arena kerkis Ali Sami Yeni staadioni asemele, mis oli Türgi esindusstaadion ja Türgi jalgpallikoondise kodustaadion. Ali Sami Yeni staadion rajati 1940–44 ja lammutati 2011. aasta aprillis.

Türk Telekom Arenal on 52 652 kohta, kõik istekohad. Staadion on 228 m pikk, 190 m lai ja 70 m kõrge. Tema mänguvälja tasapinna suurus on 120×83 m, muruga kaetud ala suurus 111×72 m ja mänguvälja suurus 105×68 m.

Staadioni konstruktsioonide ehitamisel kasutati 190 000 m³ betooni ja 35 tuhat tonni terast. Staadioni katuse jaoks kasutati 5500 tonni terast.

Õiguse staadioni nimele ostis Türk Telekom, kes selle eest maksab järgmise 10 aasta jooksul igal aastal 10,25 miljonit USA dollarit. Staadioni põhjatribüün nimetati lennuettevõtte Pegasus Airlines järgi, kes selle eest maksab 4 miljonit eurot aastas. Idatribüüni esimene osa nimetati Ülkeri järgi, kes selle eest maksab 2 miljonit dollarit aastas. Sellele anti nimeks Ülker Family Tribune. Denizbank ostis õigused looži kõigi 157 koha nimele.

8. juulil 2011 andis staadionil kontserdi Jon Bon Jovi. See oli esimene Türk Telekom Arenal antud kontsert.

Guinnessi rekordite raamatu põhjal on Türk Telekom Arenal maailma kõige valjem publik. 18. märtsil 2011 tekitas see 131,76 dB valjuse müra, mida Guinnessi rekordite raamat nimetas rahva kõige valjemaks möirgeks spordistaadionil.
**Mutt** (ka **mutnik**) oli noot väiksemate kalade püüdmiseks.

Ehitus
------

Mutt koosnes pärast, lühikestest tiibadest ning nende pikendusena pikkadest tuudiköitest. Muti päraks oli harilikult 10  meetri pikkune tihe võrkkott, millega püüti kiiska, ahvenat jt. väikekalu nii avaveest kui jää alt. 20. sajandi algul lisati pärale ka pujus ja vitsrõngad, nii et kujunes mõrdpära. Tuudiköied ajasid põhjast üles muda ja suunasid kala pära suunas. Nende köite otsas olid lühemad veoköied.

Püügiviis
---------

Mutti kasutades käisid püüdmas ühe paadiga 2 kuni 5 inimest. Ühe tiiva veoköie ots ankurdati, paadiga kaares sõites piirati loomus sisse ning mutt tõmmati mõlemast tiivast üheaegselt vedades käsitsi paati.

Püügikohad
----------

Mutt on kujunes algselt püügivahendiks Loode-Venemaa järvede alal. Juba 19. sajandi algul oli ta kasutusel ka Peipsil ja Võrtsjärvel. Hiljem levis venelaste vahendusel seda tüüpi noodapüük ka Eesti põhjarannikule, kus ta kohandati lestapüügiks. Mõnel pool, näiteks Pärnu jõel ja Saaremaal oli mutt 4 kuni 6 cm suuruste silmadega võrk, millega püüti suuremaid kalu madalamas vees.

Viited
------

1. 1 2  Eesti etnograafia sõnaraamat 1995. Koostanud Arvi Ränk. Tallinn, AS Pakett trükikoda. Lk 119
2. 1 2  Eesti rahvakultuuri leksikon (3. trükk). 2000. Koostanud ja toimetanud Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 167

Välislingid
-----------

* Mutt, Eesti Rahva Muuseum
|  |  |
| --- | --- |
|  | **See artikkel on esitatud kustutamiseks.**
Lisateavet võid leida arutelu- või ajalooleheküljelt. Vaata ka: Vikipeedia:Artiklite kustutamise kord. Kustutamisettepaneku saad vaidlustada arutelulehel. |

**Eve Parts** (sündinud 19. veebruaril 1970 Tartus) on eesti majandusteadlane.

Elulugu
-------

Eve Parts on Tiia-Ene Partsi tütar.

Lõpetas 1988 Tartu 5. Keskkooli, 1992 Tartu Ülikooli majandusteaduskonna, 1993–96 TÜ rahvamajanduse instituudi magistrant, 1997–2007 doktorant; majandusmagister (1996, TÜ), väitekiri "Majandusarengu finantseerimine", Ph.D. (majandusteadus, 2007, TÜ), väitekiri "Sotsiaalkapitali roll siirderiikide majandusarengus". Täiendas end 1994 Taanis ja Rootsis, 1995 Poolas, 1996 USA-s, 2004 Norras ja msg kursustel.

Oli 1993–94 AS Vemo Spektraal pearaamatupidaja, 1994–96 TÜ välismajanduse õppetooli assistent, 1997–99 lektor (ühtlasi 1995–98 TÜ euroteaduskonna raamatukogu andmebaaside haldaja ja 1996–99 Audentese Erakooli lektor), 1999– majandusteooria õppetooli lektor. Õpetanud mikro- ja makroökonoomikat, majandusarengu teooriat ja praktikat, sotsiaalökonoomikat, rahvusvahelist majandust; koostanud õppevahendeid.

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkond: majandusarengu sotsiaalsed aspektid; arengumaade majandus; majandusarengu strateegiad ja finantseerimine. Projekti "Sotsiaalne kapital ja inimkapital majandusarengu teguritena" täitjaid (aastast 2003). Eesti Majandusteaduse Seltsi liige (2003). 20 teadustrükist.

Teoseid
-------

* Välisinvesteeringud maailmamajanduses. // Eesti Välismajanduse Teataja (1995) 10
* Arenguökonoomika. Tartu, 2000
* Sotsiaalne kapital ja majandusareng Euroopa Liidu kandidaatmaades. // Eesti maj-poliitika teel Euroopa Liitu. Tallinn, 2003
* The impact of social capital on economic development in the expanding European Union (kaasautorid H. Kaldaru, R. Arukaevu). // Integration in the world economy. Warsaw, 2004
* Inimkapitali, sotsiaalse kapitali ja majanduse seosed. // Majandusteadus ja haridus Eestis. Tartu, 2005
* Sotsiaalkapital, majandusareng ja ühiskondlik vastutus (kaasautor). Tartu, 2006

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  Eesti Teaduse Biograafiline Leksikon, 3. köide

Kirjandus
---------

* Tartu Ülikooli õppe-teaduskoosseisu biobibliograafia nimestik 1981–1995 (käsikiri), 126
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

Välislingid
-----------

* Eve Parts Eesti Teadusinfosüsteemis Muuda Vikiandmetes

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
Vahtang Gomelauri (2017)
**Vahtang Gomelauri** (gruusia keeles *ვახტანგ გომელაური*; sündinud 24. detsembril 1974 Thbilisis) on Gruusia poliitik. Ta on 8. septembrist 2019 Gruusia siseminister.

Ta sündis aastal 1974 Thbilisis. Ta on lõpetanud Gruusia Riikliku Kehakultuuri- ja Spordiakadeemia.

Ta töötas aastatel 1994–2003 riiklikus julgeoleku eriteenistuses. Järgmised kümme aastat töötas ta Gruusia siseministeeriumi kaitsepolitsei osakonnas, olles mitu aastat Gruusia peaministri Bidzina Ivanišvili ihukaitse ülem. 22. märtsist 2013 kuni 11. detsembrini 2014 oli ta Gruusia siseministri asetäitja. 11. detsembrist 2014 kuni 26. jaanuarini 2015 siseministri esimene asetäitja. 26. jaanuarist 1. augustini 2015 juhtis ta Gruusia siseministeeriumi (oli Eesti mõistes siseministeeriumi kantsler). 1. augustist 2015 kuni 8. septembrini 2019 oli ta Gruusia riikliku julgeolekuteenistuse juhataja. Pärast ametisse asumist nimetas ta Gruusia ees seisvate ohtude hulka Islamiriiki ja "kontrollimatut olukorda Venemaa okupeeritud Gruusia territooriumidel". Ta on julgeoleku kindralleitnant.

8. septembril 2019 nimetati ta Gruusia siseministriks. Ta lubas siseministeeriumi reformida, et parandada riigi turvalisuse taset ja kuritegude uurimise tõhusust.

Isiklikku
---------

Ta on abielus ja tal on kaks last.
Clément Grenier (2019)
**Clément Jean Camille Grenier** (sündinud 7. jaanuaril 1991 Annonay's) on Prantsusmaa jalgpallur, kes mängib ründava poolkaitsjana Hispaania kõrgliigaklubis Mallorca.

2002. aastal liitus ta Lyoni Olympique'i noorteakadeemiaga. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta Prantsusmaa kõrgliigas hooajal 2009/10. Alates hooajast 2011/12 kuulus ta Lyoni põhikoosseisu. 2012. aastal võitis ta Lyoniga Prantsusmaa karikafinaali ja superkarika. Hooaja 2016/17 teises pooles oli ta Lyonist laenul Itaalia kõrgliigaklubis AS Roma.

2018. aasta jaanuaris sõlmis ta lepingu Prantsusmaa kõrgliigaklubiga Guingamp. Sama aasta juulis sõlmis ta kaheaastase lepingu Prantsusmaa kõrgliigaklubiga Rennesi Stade. 2019. aastal võitis ta klubiga Prantsusmaa karikavõistlused.

2022. aasta märtsis sõlmis ta lepingu Mallorcaga.

Aastatel 2009–2012 mängis Grenier Prantsusmaa noortekoondistes. 2011. aastal saavutas ta Prantsusmaa kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistrivõistlustel neljanda koha. Prantsusmaa jalgpallikoondises mängis ta aastatel 2013–2014 kokku viis korda. 2014. aasta mais nimetati ta 2014. aasta maailmameistrivõistlustel osalevasse Prantsusmaa koondisse, kuid vigastuse tõttu pidi ta kohast loobuma ja ta asendati Morgan Schneiderliniga.

Saavutused
----------

Lyon
* Coupe de France: 2011–12
* Trophée des Champions: 2012

Stade Rennais
* Coupe de France: 2018–19

Välislingid
-----------

 Clément Grenier – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
**Eve Viilup** (sünninimi **Eve Kungur**; 15. aprill 1953 – 12. oktoober 2014) oli eesti teleajakirjanik ja -produtsent.

Haridus
-------

Ta lõpetas 1971. aastal Rakvere 1. Keskkooli ja 1976. aastal Tartu Riikliku Ülikooli filoloogiateaduskonna eesti keele ja kirjanduse erialal.

Töö Eesti Televisioonis
-----------------------

1976. aastast töötas Eve Viilup Eesti Televisiooni noorte- ja lastesaadete administraatorina ja toimetajana, aastatel 1991–2000 oli Lasteekraani peatoimetaja. Hiljem töötas ta ETV-s vabakutselise teleprodutsendina.

Tema kui lastesaadete toimetaja ja peatoimetaja tema käe all jõudsid eetrisse sellised saatesarjad nagu "Nõiakivi", "Hunt Kriimsilm", "Tammetõru seiklused", "Kessu", "Kadekops", "Pätu", "Pintselsabad", "Tipp ja Täpp", samuti võistlussaated "Kooli TV", "Marumüramiks", "Memoriin" jpt. Ta oli ka lastelavatuste "Lugu kutsikast, kes...", "Kikerikii" ja "Hei, pöialpoisid!" stsenarist.

Eve Viilup kirjutas laulusõnu ja muusikalavastuste stsenaariume. Ta oli mitme laulusaate – "Viisiubin", "Laulumaias" ja "7 vaprakest" – looja. Temalt said nõu saatesarjade "Kaks takti ette", "Tähed muusikas" ja "Perepidu" tegijad.

Tema lastesaatesarjadest silmapaistvaim on 1992. aastal koos Aarne Saluveeriga loodud "Laulukarussell". 

Eve Viilup oli 1990. aastast Lasteekraani Muusikastuudio juhataja. Stuudio koorid ja solistid on saavutanud edu võistlustel ja festivalidel nii Eestis kui ka välismaal.

Filmograafia
------------

* 1985 – muusikafilm "Õnneseen", stsenarist
* 1987 – muusikafilm "Koduõu", stsenarist

Isiklikku
---------

Eve Viilup oli abielus, peres oli kolm last: tütar Teele ning pojad Toomas ja Toivo.

Tunnustus
---------

* 2007 – Riho Pätsi Koolimuusika Fondi stipendium
* 2008 – UNICEFi hõbedane tänumärk
* 2013 – Valgetähe V klassi teenetemärk

Viited
------

1. 1 2  Rakvere Gümnaasium 1912–1997. Tallinna Raamatutrükikoda 1997. LII lend, lk 202.
2. ↑  Suri armastatud teleprodutsent Eve Viilup
3. 1 2  Eve Viilupi elu oli missioon. Postimees, 13. oktoober 2014.
4. ↑  Eve Viilupi saateid ERR-i arhiivis Vaadatud 17.03.2021.
5. ↑  Eve Viilup jõudis oma elus teha suuri ja olulisi asju. Postimees, 13. oktoober 2014.
6. ↑  Eesti filmi andmebaas.
7. ↑  Eve Viilupi tütar sammub ema jälgedes. Kroonika, 16. juuli 2015.
8. ↑  Lahkus kõigi laululaste teine ema Eve Viilup. ln memoriam Eve Viilup. Eesti Päevaleht 14.10.2014 Digaris.
9. ↑  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 18845

Välislingid
-----------

* Tähelaev: Eve Viilup. arhiiv.err.ee, 22. aprill 2008.
* Maire Aunaste: Eve Viilupi elu oli missioon.
* Liisi Koikson: Eve pühendas oma elu muusikat armastavate laste heaks.
* Lenna Kuurmaa: Eve Viilupi südamesse mahtusid kõikide laululaste mured ja rõõmud.
* Eve Viilup jõudis oma elus teha suuri ja olulisi asju.
* Peaminister meenutab Viilupit: Eve hoolivus ja soojus on eeskujuks meile kõigile.
* Reet Linna: "Eve sees võis olla palju pingeid, millest meie midagi ei teadnud."
Karatšai vanemad 19. sajandi lõpul
**Karatšaid** on turgi rahvas Põhja-Kaukaasias Karatšai-Tšerkessias ja naaberaladel. Kõnelevad turgi keelte kõptšaki rühma kuuluvat karatšai keelt ehk karatšai-balkaari keelt. Karatšaid on lähisugulused balkaaridega ja kasutavad sama kirjakeelt. Karatšaide hulgas on levinud sunniitlik islam.

2010. aasta rahvaloenduse andmetel elas Venemaa Föderatsioonis 218 403 karatšaid. Neist elas Karatšai-Tšerkessias 194 324 (40,7% elanikkonnast).

Eestis elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 10 karatšaid, neist 6 Tallinnas.

Karatšai rahvas on tekkinud alates 11. sajandist saabunud turgi hõimude segunemisel alaanide ja põlisasukatega. 13. sajandini kuulusid karatšaid alaanide varafeodaalsesse riiki. Mongoli–tatarlaste survel liikusid nad kõrgemale mäestikualadele. 1828. aastal ühendati karatšaide asualad Venemaaga.

Karatšaide traditsiooniline tegevusala on olnud mägikarjandus.

12. oktoobril 1943 võttis NSV Liidu Ülemnõukogu Presiidium vastu otsuse karatšaide deporteerimise kohta. 2. novembril 1943 küüditati 69 267 karatšaid Kasahstani ja Kõrgõzstani. 1957. aastal karatšaid rehabiliteeriti osaliselt ja neil lubati oma kodupaika tagasi pöörduda.

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 5. juuni 2016. Vaadatud 2. juunil 2013.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
2. ↑  Päring Statistikaameti andmebaasis
3. ↑  Eesti rahvaste raamat : rahvusvähemused, -rühmad ja -killud. Tallinn, 1999, lk. 226
**Eve Rihma** (sündinud 7. novembril 1971 Jõgeva vallas Jõgevamaal) on eesti loomakasvatusteadlane.

Elulugu
-------

Eve Rihma on töölise tütar.

Lõpetas 1990 Jõgeva 2. Keskkooli, 1994 EPMÜ loomakasvatuse erialal ja 1997 EPMÜ Loomakasvatusinstituudi magistrantuuri; magister (loomakasvatus, 1997, EPMÜ), väitekiri "Ülevaade eestikeelsest veisekasvatusalasest kirjandusest kuni 1918. aastani". Oli 1995–97 EPMÜ loomakasvatuse instituudi söötmisosakonna laborant, 1997–98 vanemlaborant, 1998–2005 teadur, alates 2005 veterinaarmeditsiini instituudi ja loomakasvatuse instituudi söötmisosakonna teadur.

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkond: söötade keemiline koostis ja toiteväärtus, veiste söötmine. NJF ja Akadeemilise Põllumajanduse Seltsi liige. Üle 10 teadustrükise.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Teoseid
-------

* The effect of barley meal on dairy cow`s dry matter intake, allantoin excretion and microbial protein synthesis in feeding alfalfa silage ad libitum. (kaasautor) // Agraarteadus (2001) 3
* Dry matter intake of the first-parity cows, bred in Estonia, at the beginning of lactation (kaasautor). // Veterinarija ir zootechnika 22 (2003) 44
* Milk urea concentration and PBV as indicators of effective protein use in feeding of dairy cattle (kaasautor). // Proc. of the conf. Animal breeding in the Baltics, 13–14. mai, Tartu (2004).

Kirjandus
---------

* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

Välislingid
-----------

Eve Rihma Eesti Teadusinfosüsteemis Muuda Vikiandmetes

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Thales Group**, on lennundus-, kaitse-, turva- ja maismaatranspordile spetsialiseerunud elektroonikakontsern, mille peakorter asub Pariisi La Défense'i linnaosas.

Thales on Pariisi börsil noteeritud ja 80 riigis tegutsev ettevõte, milles 2. aprillis 2019 töötas ~80 000 töötajat. See on üks lennuliikluse, kosmose-, kaitse-, julgeoleku- ja transpordiliikide seadmete juhtpositsioone maailmas.

Grupi algus ulatub aastasse 1998, kui *Alcatel*, *Dassault Électronique* ja *Thomson-CSF* sõjatööstuse harud ühendati uue ettevõtte moodustamiseks. 2000. aasta lõpus määrati ettevõttele praegune nimi.

Tütarettevõtted
---------------

Tehased
-------

Toodang
-------

Välislingid
-----------

* Ettevõtte koduleht

Pariisi börsi indeksi CAC 40 ettevõtted (november 2022)

* Air Liquide
* Airbus
* Alstom
* ArcelorMittal
* AXA
* BNP Paribas
* Bouygues
* Capgemini
* Carrefour
* Crédit Agricole
* Danone
* Dassault Systèmes
* Engie
* EssilorLuxottica
* Eurofins Scientific
* Hermès International
* Kering
* Legrand
* L'Oréal
* LVMH
* Michelin
* Orange
* Pernod Ricard
* Publicis
* Renault
* Safran
* Saint-Gobain
* Sanofi
* Schneider Electric
* Société Générale
* Stellantis
* STMicroelectronics
* Teleperformance
* Thales
* Total
* Unibail-Rodamco-Westfield
* Veolia
* Vinci
* Vivendi
* Worldline
**Türkmeeni keel** (türkmeeni keeles *türkmen dili*, түркмен дили) on turgi keelte oguusi rühma kuuluv keel, Türkmenistani riigikeel. Seda kõnelevad Türkmenistanis ja selle naabruses elavad türkmeenid. 

Türkmeeni keele kõnelejaid on üle 6 miljoni, kellest üle 3,5 miljoni elab Türkmenistanis.

Türkmeeni keele lähimateks suguluskeelteks peetaks türgi ja aseri keelt.

Enne 1928. aastat kasutati araabia kirja. 1928—1940 ja alates 1996. aastast kasutatakse ladina kirja. 1940. aastal mindi üle kirillitsale, mida täiendati tähtedega ә, ө, ү, җ ja ң. Iraanis, Afganistanis ja Iraagis kasutatakse türkmeeni keele kirjutamiseks siiani araabia kirja.

Tähestik
--------

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| A a | B b | Ç ç | D d | E e | Ä ä | F f | G g |
| H h | I i | J j | Ž ž | K k | L l | M m | N n |
| Ň ň | O o | Ö ö | P p | R r | S s | Ş ş | T t |
| U u | Ü ü | W w | Y y | Ý ý | Z z |

Vaata ka
--------

* Türkmeeni kirjandus
* Türkmeenikeelne Vikipeedia

Välislingid
-----------

* Türkmeeni nimede kirjutus ja hääldus EKI teatmikus
**Türreeni meri** (itaalia *Mar Tirreno*, *Tirreno*; korsika ja sardi *Mare Tirrenu*: sitsiilia *Mari Tirrenu*; prantsuse *Mer Tyrrhénienne*) on Vahemere osa Itaalia mandriosast lääne pool.

Asend
-----

Türreeni meri piirneb kirdes Apenniini poolsaarega (Itaalia maakondade Toscana, Lazio, Campania ja Calabriaga), läänes Korsika ja Sardiiniaga ning lõunas Sitsiiliaga. Ta on 80 km laiuse Korsika väina kaudu Apenniini poolsaare ja Korsika vahel (Genova lahe juures) ühenduses Liguuria merega, 3 km laiuse Messina väina kaudu Apenniini poolsaare lõunatipu (Calabria) ja Sitsiilia vahel Joonia merega ning 11 km laiuse Bonifacio väina kaudu Baleaari merega. Sardiinia ja Sitsiilia vahel on 300 km laiune ilma kindla nimeta läbipääs, mis ühendab Türreeni merd Vahemere põhiosaga. Edelast ei ole meri selgelt piiritletud, mistõttu nimetatakse Türreeni mereks ka Sardiinia lõuna- ja edelarannikut.

Sügavus
-------

Türreeni mere maksimaalne sügavus on 3785 m. 

### Türreeni mere saared

Peale Korsika, Sardiinia ja Sitsiilia, mida Türreeni meri uhub, on saari ka keset seda merd: 

* Toscana saared: Elba, Capraia, Pianosa, Montecristo, Giglio ja Giannutri
* Ponza saared: Ponza, Gavi, Palmarola, Zannone, Ventotene ja Santo Stefano
* Ischia saar
* Capri saar
* Lipari saared: Lipari, Salina, Vulcano, Stromboli, Filicudi, Alicudi ja Panarea
* Egadi saared: Favignana, Marettimo ja Levanzo

### Tähtsamad sadamad

* Apennniini poolsaarel põhjast lõunasse: Civitavecchia (Rooma), Napoli ja Salerno, samuti Massina väina äärne Reggio di Calabria
* Korsikal: Bastia
* Sardiinias: Cagliari ja Olbia
* Sitsiilias: Palermo ja Trapani ning Messina väina äärne Messina

Nimi
----

Meri on nime saanud merdsõitvate etruskide kreekakeelsest nimest *Tyrrhenoi* (türreenid). Etruskid olevat tulnud prints Tyrrhenose juhtimisel Lüüdiast ning koloniseerinud praeguse Toscana rannikuala. Nad ise olevat nimetanud seda merd Etruuria mereks või Etruskide mereks.
**Eve Pärnaste** (sündinud 19. veebruaril 1951) on Eesti ühiskonnategelane, poliitik ja vabadusvõitleja.

Ta lõpetas 1974. aastal Tartu Riikliku Ülikooli psühholoogia erialal (spetsialiseerumisega sotsiaalpsühholoogiale).

Ta oli Eesti Rahvusliku Sõltumatuse Partei algatajaid ning Hirvepargi miitingute üks eestvedajaid (alates 1988. aastast).

Ta oli Eesti Komitee sekretär. Ta oli Põhiseaduse Assamblee üks liikmeid.

2018. aastal astus Eesti Konservatiivsesse Erakonda.

Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 3 (Tallinna Mustamäe ja Nõmme linnaosad) 85 häält ning ei osutunud valituks.

Tunnustus
---------

* 2001 Riigivapi V klassi teenetemärk
* 2006 Riigivapi III klassi teenetemärk

Isiklikku
---------

Eve Pärnaste on abielus sõjaajaloolase Jüri Kotšineviga.

Viited
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 1018 (vaadatud 29.01.2016)
4. ↑  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 1196 (vaadatud 29.01.2016)
5. ↑  Eve Pärnaste – varasemast leebem, aga ikka võitluslik. Postimees, 29. aprill 2016

Välislingid
-----------

* EVE PÄRNASTE: KIILAKAS DISSIDENT PLAANIKOMITEEST
	+ Eve Pärnaste: Kiilakas dissident Plaanikomiteest Eesti Njingma Budismi Entsüklopeedia
**Andres Vainola** (sündinud 19. juulil 1966) on Eesti ettevõtja.

Vainola on lõpetanud Tallinna Polütehnilise Instituudi automaatika ja telemehaanika erialal (1987) ning Tallinna Tehnikaülikooli ärikorralduse erialal (1998). 

Ta on töötanud Eesti Muusikaakadeemia infotehnoloogia spetsialistina (1989–1991), ASi Eesti Kommertsbüroo kommertsdirektori ja juhatuse liikmena (1992–1994), Eesti Erastamisagentuuri ettevõtlusüksuse spetsialistina (1994–1997), Eesti Elektrivõrkude Ehituse juhatuse esimehena (1997–2000).

Aastatel 2000–2014 oli Vainola juhtivatel ametikohtadel elektrivõrke ja sidekommunikatsioone ehitavas Soome kontsernis Empower. Ta on 2007. aastast Eesti Liinirongid AS nõukogu liige.

Alates 2014. detsembrist on ta Eesti Energia juhatuse liige kaevandamise ja hoolduse valdkonnas ning 1. maist 2015 ka Eesti Energia Kaevanduste juhatuse esimees.

Vainola on ka Jõelähtme valla Koljunuki sadama omanik ja sadamakapten.

Tema hobideks on meresõit, kalapüük, jaht, korvpall ja reisimine.

Viited
------

1. ↑  Päring inforegister.ee andmebaasist

Välislingid
-----------

* Ülo Russak, Koljunuki sadamaks saanud emotsioonid, 31. mai 2013
* Merike Metstak, Üleöö Jõelähtme valda kerkinud Koljunuki sadam on Eestis ainulaadne Jõelähtme Vallaleht, 29. september 2014
* Sadamakaptenist uus põlevkivikuningas Põhjarannik, nr 80, 30. aprill 2015
**Andres Taklaja** (sündinud 14. oktoobril 1947 Tallinnas) on eesti tehnikateadlane ja emeriitprofessor.

Haridus
-------

Lõpetas Keila Keskkooli 1966, TPI elektrotehnika teaduskonna raadiotehnika eriala 1972 ; M. Bontš-Brujevitši nim Leningradi Elektrotehnika Sideinstituudi aspirant 1973–1978. ,

Teaduskraad ja kutse
--------------------

Doktorikraad (Обобщенный метод расчета мультипликативных помех в атмосферных оптических системах передачи информации. Laserikiire levi turbulentses atmosfääris), M. Bontš-Brujevitši nim Leningradi Elektrotehnika Sideinstituut 1985; vanemteadur 1986; dotsent 1990; professor 1993.

Teenistus
---------

Teeninduskombinaadi Harju Keila raadioremondi töökoja tehnik 1966–1968; Vabariigi Presidendi Kantselei konsultant telekommunikatsiooni alal 1992–1993. Raadioelektroonika seadmeid valmistava TTÜ spin-off-firma OÜ Rantelon omanik ja direktor.
TTÜs 1967–…: raadio-telestuudio õppemeister-operaator 1967–1969; TU sektori (raadiotehnika kateedri juures) insener 1969–1971; raadiotehnika kateedri vaneminsener 1971–1973, 1977–1979, nooremteadur 1979–1986, vanemteadur 1986–1989; raadiotehnika kateedri tunnitasuline õppejõud 1973–1987, vanemõpetaja 1989–1990, dotsent 1990–1992; raadio- ja sidetehnika instituudi dotsent (0,5 koormusega) 1992–1993, erakorraline professor ja mikrolainetehnika õppetooli juhataja 1993–1996, dotsent 1997–1998, mikrolainetehnika professor 1998–2012, raadio- ja sidetehnika instituudi direktor ja mikrolainetehnika õppetooli juhataja 2000–2009, mikrolainetehnika õppetooli teadur 2013–2015; infotehnoloogia teaduskonna emeriitprofessor 2013–…,

Teadustöö põhisuunad
--------------------

Loodusteadused ja tehnika. Info- ja kommunikatsioonitehnoloogia: mikrolainetehnika, antennid, raadiolevi, raadioside häirekindlus.
Avaldanud üle 60 teaduspublikatsiooni, omab 2 autoritunnistust. Tema juhendamisel on kaitstud 2 magistri- ja 1 doktoritööd.

Teadusorganisatoorne ja -administratiivne tegevus
-------------------------------------------------

Noorte Teadlaste nõukogu liige alates 2006; TTÜ mikrolainetehnika õppetooli rajajaid, sh õppelabori ning uurimis- ja arendustööde grupi rajamine (USA mikrolainetehnika firma MITEQ Inc. sponsoreerimisel), telekommunikatsiooni õppesuuna õppekava (3+2) koostaja, TTÜ infotehnoloogia teaduskonna nõukogu liige; tehnoloogia arenduskeskuste juhtkomitee liige; kaabeltelevisiooni seaduse väljatöötamise komisjoni liige; Eesti Elektroonikaühingu liige, esimees 2005–....; Ringhäälingunõukogu liige 1998–2000; Elektri- ja Elektroonikainseneride Ühingu (IEEE, Institute of Electrical and Electronics Engineers) liige; BECi retsensent. Olnud Eesti Kongressi saadik; Keila linna volikogu saadik 1989–1996.

Tunnustus
---------

* TTÜ kuldmärk 1994
* Valgetähe medaliklassi teenetemärk (TTÜ mikrolainetehnika professor) 2001
* EV Kaitseministeeriumi II klassi teeneterist 2006.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Tallinna Tehnikaülikooli professorid läbi aegade. Tallinn: Tallinna Tehnikaülikool, 2008, lk. 414-415
2. 1 2 3 4 5 6  Andres Taklaja Eesti Teadusinfosüsteemis
3. ↑  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 3880

Välislingid
-----------

* Andres Taklaja Eesti Teadusinfosüsteemis
**Paldiski allveelaevnike kalmistu** oli kalmistu Paldiski linnas. Kalmistu asus praeguse Lõunasadama ühe väljaku kohal.

21. novembril 1956 hukkus Pakri lahes Nõukogude allveelaev M-200. Laev vajus põhja, kuid laevas olnud mehi ei hakatud kohe päästma ning kokku hukkus allveelaevas 28 inimest. Õnnetusest pääses kuus sillal olnud inimest, teiste hulgas ka laeva kapten.

Laev tõsteti üles novembri lõpus 1956, leidmata jäi kolm meremeest. Tõenäoliselt kevadel 1957 maeti hukkunud vastrajatud uuele matmispaigale Lõunasadama lähedal. Ka kolme leidmata surnukeha asemel maeti kolm tühja kirstu.

Hiljem maeti kalmistule veel päästetöödel osalenud arst, kelle soov oli saada maetud just sellele kalmistule. Kokku oli kalmistule maetud seega 26 inimest ja seal oli veel 3 kenotaafi. Kalmistu pindala oli 0,08 ha.

Kalmistu jäi ette Lõunasadama laiendustele. 2004. aastal kaevati kõik maetud üles, et matta nad ümber Paldiski õigeusu kalmistu idaossa eraldatud matmispaigale. Ümbermatmise pidulik tseremoonia toimus 28. augustil 2004. aastal. Praegu on endise kalmistu kohal üks Lõunasadama väljak, mis on kaetud asfaltbetooniga.

Vaata ka
--------

* Paldiski allveelaevnike matmispaik

Viited
------

1. ↑  Eesti põhikaart 1999. aastast Maa-ameti Geoportaalis

Välislingid
-----------

* Allveelaev M-200 ehitus- ja hukkumislugu. Vene keeles
* Allveelaevaga M-200 hukkunud, nende auastmed ja ametinimetused. Pildid Paldiski allveelaevnike kalmistust. Vene keeles
* Anneli Ammas. Hukkunud Paldiski allveelaevnikud maeti ümber. Eesti Päevaleht, 7. jaanuar 2005
**Andres Vutt** (sündinud 24. augustil 1969 Tartus) on eesti jurist.

Tema peamised uurimisteemad on ühinguõigus ja kaubandusõigus.

Haridustee
----------

Vutt lõpetas 1993. aastal Tartu Ülikooli õigusteaduskonna *cum laude*, 2005. aastal sai sealsamas magistrikraadi ning 2011. aastal kaitses doktoriväitekirja teemal "Legal Capital Rules as a Measure for Creditor and Shareholder Protection" ("Osa- ja aktsiakapitali reeglid võlausaldajate ning osanike ja aktsionäride kaitse abinõuna", juhendaja Irene Kull).

Töökäik
-------

Andres Vutt oli aastatel 1991–1992 AS Postimees jurist ning 1993–1998 juristibüroo Fides jurist. 1993–2000 töötas ta Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas tsiviilõiguse lektorina ning 1998–2002 Villu Kõve Advokaadibüroos juristina. 

Ta oli 2000–2005 Tartu Ülikooli õigusteaduskonna tsiviilõiguse assistent ning 2002–2013 töötas advokaadibüroos Concordia juristina. Aastatel 2005–2012 oli Vutt õigusteaduskonna tsiviilõiguse lektor ning 2013–2019 advokaadibüroo Magnusson nõunik. 

Alates 2012. aastast on ta Tartu Ülikooli õigusteaduskonna äriõiguse dotsent.

Teadusorganisatsiooniline tegevus
---------------------------------

Vutt on organisatsiooni European Center of Commercial and Company Law asutajaliige. Alates 2006. aastast kuulub ta Eesti Akadeemilise Õigusteaduse Seltsi, 2012. aastast seltsi juhatusse.  

2016. aastast on ta ajakirjade Juridica ja Juridica International toimetuskolleegiumide liige ja 2018. aastast Eesti Advokatuuri kutsesobivuskomisjoni liige.

Viited
------

1. 1 2 3  "Eesti Teadusinfosüsteem. Andres Vutt". Vaadatud 10. oktoober 2020.

Välislingid
-----------

* Andres Vutt ResearchGate'is
* Andres Vutt Academia.edu-s