recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Traktuuriks** nimetatakse oreli mängumehhanismi.

Traktuuri järgi jaotatakse orelid mehaanilisteks, pneumaatilisteks ja elektrioreliteks.

Mehaaniline orel
----------------

Kõla tekib kohe pärast klahvi vajutamist, ei hiline. Klahv on ühendatud abstrakti abil ventiiliga, mis asetseb tuulepõhjas. Kui ventiil avaneb, siis õhk pääseb vilesse ja tekib kõla. Mehaanilise traktuuriga orelitel on sobiv esitada erinevates stiilides orelimuusikat. Mehaanilised orelid on vastupidavad külmades ja niisketes kirikutes. Kuna kirikutes on temperatuur ja õhuniiskus muutlik, on vaja aeg ajalt oreli traktuuri reguleerida. Seda peab oskama teha organist või teeb oreliehitaja.

Pneumaatiline orel
------------------

Kõla tekib hilinemisega pärast klahvi vajutamist. Õhk pääseb vilesse toonkanalite kaudu ja see võtab aega, sellepärast kõla hilineb. Kõla hilinemist pneumaatilisel orelil saab reguleerida väiksemaks. Pneumaatilised orelid olid levinud 19. sajandi lõpust kuni umbes 1940. aastani. Eestis on palju pneumaatilise traktuuriga oreleid. Pneumaatilise traktuuriga orelid ei ole nii vastupidavad ja seetõttu tänapäeval neid ei ehitata või kui ehitatakse, siis teatud stiili taotluse jaoks. Pneumaatilised orelid on parimad romantismi perioodi orelimuusika esitamiseks.

Elektriorel ehk elektritraktuuriga orel
---------------------------------------

Kõik tööprintsiibid toimuvad elektri või elektroonika abil. Iga vile all on elektrimagnet, mis avab tuulele pääsu vilesse. Elektrioreli kõla erineb "elavast", st mehaanilise või pneumaatilise traktuuriga orelist. See meenutab süntesaatori oma, kuid mõned head elektriorelid suudavad jäljendada ka maailmakuulsate orelite kõla. Külmades ja niisketes kirikutes ei pea aga elektriorel vastu ja seepärast ei soovita sinna elektriorelit paigaldada. Kõige sobivam on muutliku temperatuuri ja õhuniiskusega kirikusse ehitada mehaaniline orel.
**Trakši** (ka **Trākši**) on küla (*mazciems*) Lätis Madona piirkonnas Prauliena vallas.

Trakši asub valla keskosas merepinnast 99 meetri kõrgusel. Küla jääb valla keskusest Praulienast 7, piirkonna keskusest Madonast 12 ja Riiast 178 kilomeetri kaugusele. Sinna jääb Trākši bussipeatus.

Trakši kohal asus XVI sajandil Dzinteli või Zinteli küla, mis läks sel sajandil Prauliena mõisa valdusse. 1839. aastal rajati sealt läbi Praulienat Saikavaga ühendav talitee, mille äärde tekkis ka Trakši. 1860. aastatel osteti sealse kandi maa põlistaludena välja. 1940. aastal rajati sinna Prauliena piimaühistu Kate uus meierei, mis tegutses aastani 1951. Nõukogude perioodil avati külas raamatukogu, aastal 1971 ehitati sinna viljakuivati. Aastal 1971 liideti Trakšiga endine Toce küla.

Külas on elanud Läti luuletaja Jānis Medenis.

Trakši muinaskalmed on kohaliku mälestisena muinsuskaitse all.

2008. aastal oli külas 30 elanikku.

Viited
------

1. ↑  Autotransporta direcija
2. ↑  Trakšu senkapi
3. ↑  Vietvārdu datubāze

| * v
* r
Prauliena valla asulad |
| --- |
| 
Baltiņi **·**  Būdāni **·**  Graviņas **·**  Kaļpi **·**  Kamatauskas **·**  Lazdona 1 **·**  Lūza **·**  **Prauliena** **·**  Saikava **·**  Silkaļpi **·**  Skaistkalni **·**  Slavieši **·**  Trakši **·**  Vecpoļi **·**  Vecsaikava |
**Kasesalu** on eesti perekonnanimi.

Statistika
----------

2022. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Kasesalu 167 inimesel: 70 mehel ja 97 naisel. Perekonnanimede levikult oli Kasesalu meeste puhul 1340. kohal ja naiste puhul 969. kohal.

Perekonnanimi Kasesalu oli kõige levinum vanuserühmas 85+ aastat, kus seda oli 10 000 elaniku kohta 3,19. Nimi oli kõige sagedasem Saare maakonnas, kus sellist nime kandis maakonna 10 000 elaniku kohta keskmiselt 3,87 inimest.

Nimede eestistamise käigus võeti 1935.–1940. aastal Kasesalu uueks nimeks kokku 83 korral, mille hulgas loobuti nimedest Birkenbaum, Birk, Krüppelmann ja Keldorf kolmel, Arroson, Bachmann, Birkenthal, Kasesaba, Kasperg, Kuurmann, Märtsin, Treimuth kahel juhul. Lisaks loobuti ka nimedest Götsch, Hinrikmann, Ibraham, Indus, Kabun, Kiilstom, Köbler, Kookmann, Kussem, Orrik, Rääks, Sabalson, Tassenberg jne.

Nime kandjaid
-------------

* Andres Kasesalu, eesti õpetaja (1962–2009)
* Anna Kasesalu, Eesti jurist (1949–)
* Ants Kasesalu, eesti karikaturist (1950–2006)
* Helmuth Kasesalu (Kasperg), eesti kirjastustegelane (1929–2007)
* Priit Kasesalu, eesti programmeerija ja tarkvaraarendaja (1972–)

Viited
------

1. ↑  Statistikaamet: Nimede statistika (vaadatud 08.07.2022)
2. ↑  Onomastika andmebaas. Nimede eestistamine:(uus nimekuju): Kasesalu.

Välislingid
-----------

* Kasesalu statistikaameti andmebaasis
Sumner Welles
**Benjamin Sumner Welles** (14. oktoober 1892 – 24. september 1961) oli president Franklin D. Roosevelti valitsemise aegne Ameerika Ühendriikide asevälisminister, kes mängis oma rolli USA välispoliitika piirjoonte kujundamisel Teise maailmasõja eel ja algul, mil USA oli sunnitud isolatsionismilt üle minema suurema rolli etendamisele maailmapoliitikas.

Sumner Welles avaldas 23. juulil 1940 USA deklaratsiooni (nn Wellesi deklaratsiooni), millega tunnistati kehtetuks Balti riikide anneksioon Nõukogude Liidu poolt ja kinnitati jätkuvat poolehoidu eestlastele, lätlastele ja leedulastele nende seaduspäraste diplomaatiliste esindajate tunnustamisega Washingtonis ja New Yorgis.

See deklaratsioon oli aluseks USA poliitikale Baltimaade rahvaste ja riikide suhtes, mida tuntakse mittetunnustamispoliitikana. Sumner Wellesi avaldus oli USA valitsuse reaktsiooniks Punaarmee tääkide all korraldatud nn Balti valimistele, mille tulemusel kogunesid nukuparlamendid, kes avaldasid neile Moskva emissaride poolt ette kirjutatud deklaratsioonid Eesti, Läti ja Leedu liidendamiseks Nõukogude Liiduga.

Vaata ka
--------

* Wellesi deklaratsioon

Viited
------
**Liiva** on küla Saare maakonnas Muhu vallas. See on Muhu valla keskus ja elanike arvult suurim küla.

Küla rajati 18. sajandil ja algselt tunti küla Muhu külana. Külast sai Muhu saare keskus alles pärast Teist maailmasõda.

Nõukogude okupatsiooni ajal oli küla Muhu kolhoosi keskasula.

1. jaanuaril 2003 oli külas 220 registreeritud elanikku.

Külas asub 13. sajandil rajatud Muhu Katariina kirik. Seal tegutseb Muhu Katariina kogudus.

Muhu kirikumõisa hooneid märgiti esimest korda kaardile juba 17. sajandil. Tänapäevani säilinud pastoraadi peahoone rajati pastor Gottlieb Alexander von Schmidti ajal 1832. aasta.

Liiva külas tegutsevad põhikool, raamatukogu ja lasteaed.

* Muhu PõhikoolMuhu Põhikool
* BussipeatusBussipeatus
* KalakohvikKalakohvik
* Muhu pastoraadi peahooneMuhu pastoraadi peahoone
* SpordihallSpordihall

Viited
------

1. ↑  Maa-amet, vaadatud 21.11.2020.
2. ↑  Statistikaamet, vaadatud 10.11.2020.
3. ↑  Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
4. ↑  *Baltisches historisches Ortslexikon. Teil I. Estland (Einschliesslich Nordlivland).* Begonnen von Hans Feldmann, herausgegeben von Heinz von zur Mühlen, bearbeitet von Gertrud Westermann. Böhlau Verlag Köln - Wien, 1985. Lk 307.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Liiva (Muhu)** |

Muhu valla vapp
Muhu valla asulad

**Külad:** Aljava | Hellamaa | Igaküla | Kallaste | Kantsi | Kapi | Kesse | Koguva | Kuivastu | Külasema  | Laheküla | Lalli | Leeskopa | Lehtmetsa | Lepiku | Levalõpme | Liiva | Linnuse | Lõetsa | Mõega | Mõisaküla | Mäla | Nautse | Nurme | Nõmmküla | Oina | Paenase | Pallasmaa | Piiri | Põitse | Pädaste | Päelda | Pärase | Raegma | Rannaküla | Raugi | Rebaski | Ridasi | Rinsi | Rootsivere | Rässa | Simiste | Soonda | Suuremõisa | Tamse | Tupenurme | Tusti | Vahtraste | Vanamõisa | Viira | Võiküla | Võlla
Liiva jaamahoone
**Liiva raudteejaam** on raudteejaam Tallinnas Nõmmel Liiva asumis, Männiku tee ja Vabaduse puiestee ristumiskoha lähedal. 

Liiva raudteejaam asub Balti jaamast mööda raudteed 7 kilomeetri kaugusel. Jaamas peatuvad kõik Elroni edelasuunalised reisirongid (liiguvad Viljandi, Türi, Lelle ja Rapla suunas), kokku umbes 20 väljumist päevas. Jaamas võib toimuda ka kaupade rongidele ning neilt maha laadimine.

Liiva peatusele eelneb kõikidel Tallinnast väljuvatel rongiliinidel Tallinn-Väike ning järgneb Männiku (välja arvatud Viljandi kiirrongide puhul, kus järgnev on Saku). Piletihinnalt kuulub peatus I tsooni, mille piires liiklemine on tallinlasele tasuta, ja II tsooni.

Jaamas paikneb seitse raudteeharu. Tõsi, aegade jooksul on nende koguarv vähenenud (näiteks harutee Liiva jaamast üle Kalmistu tee laoplatsile).

Ajalugu
-------

Kuni 1971. aastani oli jaamas kitsarööpmeline raudtee.

1913–1971 algas jaamahoone ja veetorni vahelt algse Peeter Suure Merekindluse kindlusraudtee Liiva – Nõmme-Väikse raudteelõik, mis oli kuni 1962. aastani osa Liiva–Vääna raudteest. Raudtee üheks silmapaistvamaks osaks oli Rahumäe viadukt üle laiarööpmelise raudtee. Harutee selle lõigu Rahumäe kitsarööpmelise jaama juurest viis Tondile, Koplisse ja Mustamäe suurtükiladudesse. Liiva–Nõmme-Väikse raudtee jätkus Nõmme-Väikse–Sõrve raudteena ja sellel liikusid Tallinna–Vääna reisirongid.

Liiva ja Männiku jaamade vahel asus algusaastatel Valdeku raudteepeatus, mis vahepeal likvideeriti, ent taastati aastal 2017.

Liivalt sai sõita kuni 8. detsembrini 2018 ka Pärnusse.

Jaamahoone
----------

Liiva jaamahoone valmis 1917. aastal Peeter Suure merekindluse raudtee tüüpkavandi järgi. Praeguse laiarööpmelise raudtee lääneküljel asub ühes jaamahoonega ka 1917. aastal valminud veetorn. Jaamahoone kuulub Edelaraudteele ja on tänaseni kasutuses.

Pilte
-----

* Edelaraudtee reisirong DR1 Liiva jaamasEdelaraudtee reisirong DR1 Liiva jaamas
* Liiva raudteejaam vaatega lõunasseLiiva raudteejaam vaatega lõunasse
* Liiva raudteejaam vaatega põhjaLiiva raudteejaam vaatega põhja
* Liiva raudteejaama veetorn (ehitatud 1917, foto 2011)Liiva raudteejaama veetorn (ehitatud 1917, foto 2011)
* Liiva jaama uus perroon veebruaris 2020Liiva jaama uus perroon veebruaris 2020

Viited
------

1. ↑

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Liiva raudteejaam** |

* Liiva jaam Eesti kitsarööpmeliste raudteede lehel (allikas)
* Infot jaama kohta; fotod (*vene keeles*)
* Jaamahoone kultuurimälestiste riiklikus registris
* Veetorn kultuurimälestiste riiklikus registris

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Eelnev peatus** |  **Raudteepeatus lõunasuunalistel reisirongiliinidel** | **Järgnev peatus** |
|  Tallinn-Väike |  **Liiva** | Valdeku  |

  



|  |  |
| --- | --- |
|  | ***Portaal Nõmme***  |
Vircava jõgi Leedus
**Vircava**, (leedu keeles *Virčiuvis,* poola keeles *Wierszyta*) on jõgi Lätis ja Leedu põhjaosas, Lielupe vasakpoolne lisajõgi. Jõgi voolab Zemgale madalikul. Jõe pikkus on 69 km (sellest Lätis 45 km) ja valgla on 466 km², sellest 153 km² on Läti territooriumil. Jõe lang on 0,3 m/km.

Arvatakse, et jõe nimi on soome-ugri päritolu ja tuleneb sõnast "virts".

Vircava algab Pakruojise rajoonist Pašvitinysi alevi lähistelt ja voolab läbi Joniškise rajooni põhja poole. Drąsutaičiai küla juures on jõel 23 hektari suurune paisjärv. Läti ja Leedu vahelise piiri ümbruskonnas on jõe sängi maaparandustööde käigus õgvendatud.

Lätis läbib jõgi Jelgava piirkonda. Seal asuvad jõe ääres Vircava ja Bērvircava külad. Jõgi suubub Lielupe jõkke Jelgava linnas.

Viited
------

1. ↑   Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. 387 lk. – Vilnius: Mokslas, 1981.
2. ↑  Virčiuvis. Tarybų Lietuvos enciklopedija, Kd. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. 573-574 lk.
3. ↑  "Latvijas daba"

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Vircava jõgi** |
**Tuulehaldjatel** on mitu nime. Kõige rohkem teatakse tuule-ema ja marumemme, aga on ka veel tuuletaat. Tuule-ema on tuulehaldjas ja marumemm on maruhaldjas. Tuule-ema peetakse veidi vanemaks naiseks, aga tal on siiani noorusjõudu ja värskust, et võtta osa tantsupidudelt.

Uskumused
---------

Usutakse, et kui väljas sajab ja tuul puhub, siis tuule-ema nutab, sest inimestes on palju paha. Vanarahvas uskus, et tuul ei too ainult haigust ja hädasid, vaid ka abi, aga marumemm on alati paha peal väljas. Tema lõhub purustab ja hävitab.

Suguvõsa
--------

Tuule-ema sugulased on õnneema ja tee-ema. Tuule-emal ja –isal on ka lapsed, tavaliselt kas tuulepojad või –tütred.

Loodusnähtused
--------------

Tuule-emaga on seotud mitmeid loodusnähtuseid. Kui pilved on madalal, siis neid kutsutakse tuulepilvedeks. Pilvises taevas olev joon ehk „triip" on tuulepesa ning selle järgi ennustati tormi. Kaheharuline pilvejoon on tuuletee ja arvatakse et tuul liigub selles suunas, kus teede otsad kokku saavad. Ka maapeal on näha tuule-ema jälgi. Näiteks on kaskedel, pedajal ja kuuskedel kasvanud okstest kokku tomp, nagu pesa või juuksed, siis öeldakse, et need on tuule-ema juuksed. Või siis on puudel oksad nii maad ligi, et tuulega kraabivad vaod maasse, siis need on tuule-ema luuad.

Kui tuulepesad on majadele väga lähedal, siis vanarahvas arvas, et see on väga halb enne, seal pidavat õnnetusi juhtuma. Samas aga mainiti, et seal tuul maja ei lõhu. Tuule-ema pesasid kasutati ka arstirohuna. Kui lapsel oli punatõbi, siis soovitati tuule-ema pesa alla võtta, ära keeta ja last selle vee sees pesta, muidugi ka natuke sisse joota. Lapsed pidid siis kosuma ja terveks saama. 

Merel on ka omad nipid, kuidas käituda, et ei jääks tormi kätte. Kui on aru saada, et torm on tulekul, siis visatakse tuule-emale ühte ja teist meeleheaks ja samal ajal palutakse: „Taevataat, päästa sa meid ise, sinu kätte anname oma hinged, ja kui sa ei päästa, siis meie hukkume". Kui on aga tuulevaikus merel, siis vilistatakse ja otsitakse kirp, see visatakse merre või kaabitakse küüntega masti, siis pidavat hea tuul tõusma.

Viited
------

1. ↑  Loorits, O. 1998. Liivi rahva usund I lk 63–64

Kirjandus
---------

* Eisen, Matthias Johann. 1919. Eesti mütoloogia lk 67–68
* Loorits, Oskar. 1998. Liivi rahva usund I lk 60–81
Ajalooline foto Linnuse tänava sillalt vaatega Tuula teele ja raudteeületuskohale enne, kui polnud veel ehitatud jalakäijate tunnelit
Kaart
**Tuula tee** on tänav, mis asub Keila linnas.

Tuula tänav algab Keila kiriku kõrvalt ja läheb üle raudtee, sealt edasi suundub Keila mõisapargi vahele. Autoga on liigeldav vaid kuni raudteeni, edasi läheb jalakäijate ja kergliiklustee tunnel raudtee alt läbi. Teisel pool raudteed saab liigelda jälle autoga, teest hargneb seal mõisaparki suunduv Linnuse tänav. Tuula tee jätkub Keila jõe serva pidi Keila piirini, kus see ühtib Keila-Ääsmäe teega.

Ajalugu
-------

See on üks vanimaid Keila tänavaid, mis tänapäevani kulgeb mööda keskaegset trajektoori. Tuula tee ühendas juba keskajal kiriku ümber tekkinud asulat jõesaare vasallilinnuse ja asulaga. 1884. aastal oli Keila mäel (Tuula tee ääres) Keila kiriku kõrval magasiait (Tuula tee 2) ja teisel pool teed köstri ja kirikumehe majad. Varem toimus Tuula tee kaudu raudteeületus, see koht on olemas juba 19. sajandi viimasest veerandist pärit Keila kaardil. Samas ülesõidu kõrval asus ka raudteevahi majake.

Galerii
-------

* Keila kirik Tuula tee pooltKeila kirik Tuula tee poolt
* Keila kirik Tuula teeltKeila kirik Tuula teelt

Viited
------

1. ↑  KEILA KESKLINNA MILJÖÖALA ANALÜÜS - OÜ Sfäär Planeeringud (28.08.2019)
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel on Eesti ettevõttest; Norra ettevõtte kohta vaata ABB AS (Norra)* |

---

**ABB AS** on energeetika ja automaatikaga tegelev Eesti aktsiaselts. ABB AS kuulub ettevõttele ABB. Ettevõtte peakontor asub Harju maakonnas Jüril.

Aasta 2021 seisuga asus Jüris kolm tehast: ühes toodetakse mootoreid ja generaatoreid, teises sagedusmuundureid ning kolmandas elektrijaotusseadmeid. Aga augustis sai teada, et aasta lõpuks otsustati elektrijaotusseadmete tootmisüksuse sulgeda ja umbes sada töötajat koondada.

Ettevõte asutati 31. detsembril 1991.

Seisuga 2016 töötas ettevõttes umbes 1500 inimest, 2019. aastal 1296 inimest, 2020. aastal 1184 inimest.

2008 pälvis ettevõte aasta ettevõtte aunimetuse. Mitmel aastal on saadud aasta investori aunimetus.

2019. aastal oli käive 158,2 mln. eurot

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  ABB sulgeb Eestis ühe tehastest, koondab aasta lõpuks sadakond töötajat ERR, 19.08.2021 (vaadatud 21.08.2021)
2. 1 2 3 4   (vaadatud 30.01.2019)
3. ↑  ABB закрывает часть производства в Эстонии dv.ee 18.08.2021 (vaadatud 21.08.2021)

Välislingid
-----------

* Koduleht
* "ABB sulgeb Eestis finantsteenuste keskuse" ERR, 19. veebruar 2022
**ABC-analüüs** on kategoriseerimise viis, kuidas oma kliente, tooteid või varusid prioriteetsuse alusel segmenteerida ja paremini juhtida.

ABC-analüüsi aluseks on Pareto printsiip ehk Pareto reegel. Põhjused, sisendid ja tööpanused jagunevad kahte kategooriasse: enamik, millel on tühine mõju, ja väike osa, millel on valitsev mõju.

Analüüsi eesmärk on jaotada uuritav valdkond gruppideks ning kohandada neile erinevaid juhtimispõhimõtteid ja tegevusi. Uuritavad objektid võivad olla tooted, kliendid, hankijad või tarnijad. Nende grupeerimisel jaotatakse uurimisobjektid kolme rühma: A-, B- ja C-rühma. Kui kolmest rühmast ei piisa, kasutatakse ABCD- või ABCDEF-analüüsi. Täpsema ja adekvaatsema lõpptulemuse saamiseks kasutatakse ka teisi jaotuspõhimõtteid.

ABC-analüüsi puudus on, et see ei arvesta nõudluse stabiilsuse tunnuseid. Nõudlust saab uurida XYZ-analüüsi tegemisega, mis näitab, missugustel uurimisobjektidel on regulaarne või pidev nõudlus. Eristatakse ka ebaregulaarset, ebastabiilset või haruldast ja kordumatut nõudlust. Mõlema analüüsi tulemustest moodustatakse maatriks, kus uurimisobjektid jagatakse AX-, AY- ,AZ-, BX-, BY-, BZ-, CX-, CY-, CZ-rühmadesse. Maatriksi tulemustest saab teada, millist varude juhtimise meetodit tuleb kindla uurimisaluse tarvis kasutada.

ABC-analüüsi tulemus näitab, millised tooted on sortimendis kasumlikud ning millised kaubad on üleliigsed. Kui antud analüüsi kasutada klientide kasumlikkuse määramisel, saab teada, millised kliendid on ettevõttele väga tähtsad. Tulemusi analüüsides saab järeldada, mis kliendid, tooted strateegiad on ettevõttele majanduslikult kõige efektiivsemad.

Käibe või kasumi suurendamiseks on firmadel vajadus pöörata tähelepanu A-rühma toodetele, mis on kõige tulutoovamad kasutades Pareto 20/80 reeglit, annavad 20% toodetest 80% käibest, 20% klientidest osatavad 80% kaubast ja 20% tarnijatest tarnivad 80% toodetest.

Analüüsi koostamise eelduseks on info, mille põhjal klassifitseerimist tegema hakata. Infos peab sisalduma näiteks toodete nimetused, müüdud toodete arv, konkreetse toote käive. Tähtis on see, et info oleks kogutud kindla ajaperioodi jooksul. Seejärel jaotatakse tooted rühmadesse.

A-rühma tooted on kõige tähtsamad ettevõtte seisukohast, selle rühma tooted moodustavad kindla ajaperioodi jooksul suurima käibe ja kasumi. Protsentuaalselt on käibe suurus kogu toodete käibest 70–80%. B-rühma tooted on ettevõttele vähem vajalikud ja moodustavad käibest 15–20%. C-rühma tooted on kõige vähem tähtsad ja moodustavad käibest 5–10%.

Kuna A-rühma tooted on firmale kõige tulusamad, ei tohi need tooted mitte kunagi laost otsa saada, selle rühma kliendid on tellimuste täitmisel prioriteetsed, samuti tarnijad. Järgmistes gruppides osatähtsused langevad, sest need tooted, kliendid ja tarnijad ei ole majanduslikud nii tulusad kui A-rühma tooted, kliendid või tarnijad.
**ABC** on Hispaania konservatiivne ja monarhistlik ajaleht, üks kolmest Hispaania suurest kvaliteetlehest lehtede El País ja El Mundo kõrval ning nende järel tiraažilt kolmas päevaleht. Ta ilmub Madridis.

See alustas ilmumist 1. jaanuaril 1903 nädalalehena, juunist 1903 hakkas see ilmuma kaks korda nädalas ja 1. juunist 1905 päevalehena. 

ABC asutas Torcuato Luca de Tena y Álvarez-Ossorio. Praegu annab seda välja Diario ABC S.L, mis kuulub Vocento gruppi. 

Praegu ilmuvad Madridi piirkonna, Valencia piirkonna, Kataloonia, Castilla-Leóni, Andaluusia, Galiitsia ja Kanaari saarte ning Sevilla, Córdoba ja Toledo linna eriväljaanne. Brüsselis ilmub välismaa väljaanne. 

Aastani 1912 ilmus see ainult pealinnas, siis hakati välja andma ka provintside väljaannet. Alates 1929 ilmub Sevilla kohalik väljaanne. Kui kuulutati välja teine Hispaania vabariik, hakkasid kõik nimekad monarhia pooldajad kirjutama selles väljaandes. Kui 18. juulil 1936 algas Hispaania kodusõda, võttis Rahvarinde valitsus Madridis ABC üle. Kodusõja ajal ilmus seetõttu kaks ABC versiooni: Madridis anti välja vabariiklaste väljaannet, Sevillas andsid algsed omanikud välja rahvuslaste lehte. 

Kui Francisco Franco väed 28. märtsil 1939 Madridi sisse marssisid, anti ABC Madrid algsetele omanikele tagasi. Juba järgmisel päeval avaldasid nad oma esimese uue väljaande. See ilmus numbriga 10 345, mis järgnes vahetult 18. juulil 1936 ilmunud lehe numbrile. Franco ajal sai ABC jälle Hispaania kõige ostetumaks leheks. 

Nüüd on see langenud kvaliteetlehtede seas kolmandale kohale, ja ka spordipäevalehel Marca on suurem tiraaž. Aastal 2006 müüdi päevas keskmiselt 240 225 eksemplari. 

ABC on praegu ainuke leht Hispaanias, mis ilmub foolioformaadis klambriga köidetuna. Esiküljel on värviline pilt. Tuntud on kolmanda lehekülje artikkel. Stiil on kõrge, konservatiivne ja monarhistlik. Lehel on palju tuntud kolumniste.

Välislingid
-----------

* ABC Twitteris
* ABC veebiväljaanne
* The ABC, artikkel ABC kohta
20. kromosoomi ehitus
**Inimese 20. kromosoom** ehk **kromosoom 20** on inimese üks väiksemaid kromosoome. Nagu kõiki teisi autosoome ehk mittesugukromosoome, on inimesel ka 20. kromosoomi kaks koopiat.

Inimese 20. kromosoom sisaldab umbes 63 miljonit aluspaari ehk ligikaudu 2% kogu inimese DNA-st.

Selles kromosoomis on leitud 1025 geeni, mille seas on ka 541 valke kodeerivat ja 204 pseudogeeni. 

On leitud seoseid 20. kromosoomis paiknevate geenide ja selliste haiguste vahel nagu Alagille'i sündroom, Creutzfeldti-Jakobi tõbi, tsöliaakia, leukeemia, Okihiro sündroom, brahhüdaktüülia (lühisõrmsus).

Viited
------

1. 1 2  *Chromosome Statistics* VEGA, seisuga märts 2011

Välislingid
-----------

* National Institutes of Health: "Chromosome 20" Genetics Home Reference
* Human genome overview

| * v
* r
Inimese kromosoomid |
| --- |
| Autosoomid | 
1 **·**  2 **·**  3 **·**  4 **·**  5 **·**  6 **·**  7 **·**  8 **·**  9 **·**  10 **·**  11 **·**  12 **·**  13 **·**  14 **·**  15 **·**  16 **·**  17 **·**  18 **·**  19 **·**  20 **·**  21 **·**  22 |
| Sugukromosoomid | 
X **·**  Y **·**  Pseudoautosoomsus |
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib eesti ajakirjanikust. Samanimelise põllumajandustegelase kohta vaata artiklit Margus Muld (põllumees).* |

---

Margus Muld intervjueerimas eestikeelse Vikipeedia esindajat 6. augustil 2009 Saaremaal Viki külas toimunud vikipedistide kokkutuleku teemal
**Margus Muld** (sündinud 8. novembril 1965 Saaremaal Liiva külas) on eesti ajakirjanik.

Ta on Eesti Rahvusringhäälingu Saaremaa korrespondent.

Margus Muld läks Eesti Televisiooni Saaremaa stuudiosse tööle mõni aasta pärast selle loomist, mis toimus 1996. aastal. Alates 2000. aastast on ta ametis üksinda ning teeb ise nii operaatori, monteerija kui ka toimetaja töö.

Viited
------

1. ↑  Päring inforegister.ee andmebaasis[*alaline kõdulink*]
2. ↑  "ETV Saaremaa stuudiol täitub kümme aastat"[*alaline kõdulink*] ETV, 18. august 2006

Välislingid
-----------

* Merike Pitk "Kaamera õlal ja Saaremaa õ suus" Maaleht, 9. jaanuar 2003
* Ene Kallas "Margus Mulla film Vilidu tuulikust ja sellest, mis sest sai" Meie Maa, 19. jaanuar 2009
**Margus Kukk** (sündinud 26. veebruaril 1959 Tallinnas) on eesti ujuja ja treener.

Lõpetas 1977. aastal Tallinna 2. keskkooli ja 1983 Tallinna Pedakoogilise Instituudi kehakultuuri teaduskonna. 

Alustas sportimist 1965 Kalevi Ujumiskoolis, jõudis treener Elvira Miku juhendamisel Nõukogude Liidu meistrivõistluste finaali. Tulnud vaba-, rinnuli-, liblik- ja teateujumises 33 korda suvistel (1975–1982) ja ühe korra talvistel meistrivõistlustel (1985) Eesti meistriks. Parandanud lühikeses ja pikas ujulas 36 korda Eesti rekordit, sh 18 korda teateujumises. 

Võitnud 1989 meisterujumise EM-il hõbemedali (50 m liblikat). Parimad tulemused: 25-m ujulas 100 m vabalt 52,5 (1981); 50-m ujulas 50 m vabalt 23,6 (1980), 100 m vabalt 53,06 (1979), 100 m liblikat 57,81 (1978) ja 200 m liblikat 2.11,37 (1978). Meistersportlane (1976). Kuulunud 1975–1982 Eesti koondisse. Eesti parim meesujuja 1977 ja 1978. 

Olnud 1988–1992 tegev Eesti Jahtklubide Liidus ja Finni Liidus. Kuulunud 1998–2002 Ujumisliidu juhatusse. Töötanud 1983–1992 Laevastiku Tallinna Spordiklubis ja Tallinna Kalevi purjetamiskoolis purjetamistreenerina. Õpilasi: Katri Dragunevitš, Tiit Vihul. Olnud 1993–1998 Eesti Kütuse kommertsdirektor, 1998. aastast tegutsenud ettevõtluses.

Viited
------

1. ↑  ESBL (16.04.2015). "Kukk, Margus". Vaadatud 8.08.2019.
**Margus Luuk** on eesti sarimõrvar.

1991. aastal Valeri tahtlik tapmine Kehras, 8 aastat vabadusekaotust.

1995. aastal Jaanuse tahtlik tapmine Rummu vanglas, 10 aastat ja 6 kuud vabadusekaotust.

2002. aastal narkootikumide hoidmine ja tarvitamine vanglas, 7 kuud vabadusekaotust .

2002. aastal narkootikumide tarvitamine ja hoidmine vanglas, 4 aastat ja 7 kuud vabadusekaotust .

Ta vabanes 2007. aasta septembris vanglast, olles kaks korda tapmiste eest karistatud. 

3. novembril 2007 umbes kell 2.30 pussitas ta Harjumaal Anija vallas Mustjõe küla puhkekeskuses peetud sünnipäevapeol nelja noormeest, kellest üks suri kohapeal ja teised said viga. 

14. augustil 2008 mõistis Harju Maakohus 38-aastase Margus Luugi eluks ajaks vangi.

Viited
------

1. ↑  Kohtuotsus 27. veebruarist 2002[*alaline kõdulink*] (pdf-fail)
2. ↑  Kohtuotsus 3. maist 2002[*alaline kõdulink*] (pdf-fail)

Välislingid
-----------

* 
* Kohus mõistis nooruki pussitaja eluks ajaks vangi, Postimees.
* "Ära sa nuga küll kaasa võta!", Postimees.
Kaart
**Nortsu tee** on tänav Rakveres ja paikneb linna põhjaosas. Kaugus linna keskväljakust linnulennul mõõdetuna on 1,1–1,9 km. Tänava nimi on tulnud saksakeelsest nimest Nord, kuna tee kulgeb põhja suunas.

Nortsu tee on 932 meetrit pikk, keskmiselt 22,0 meetrit lai ning asub Lennuvälja linnaosas. 20. sajandi esimeses pooles oli tänava ümbrus veel hoonestamata, seal paiknes kohalik tee.

Tänav saab alguse Raudtee tänava ristmikult, kulgeb põhja suunas ja lõpeb Papiaru tänava ringristmikul.
Nortsu tee ristub lääne poolt Kasarmu tänavaga ja ida poolt Lennuki tänavaga.

Praeguse Nortsu tee ja Kasarmu tänava ristmiku juurde (Nortsu tee 3) ehitati 1927. aastal Eesti kaitseväe suur punastest tellistest. 5. jalaväepataljoni kasarm (tuntud ka kui Nortsu kasarm), oli osa sõjaeelsest Rakvere sõjaväelinnakust. Kasarmuhoone arhitekt oli Johann Ostrat. 1. diviisi 2. Suurtükiväegrupi kasarmuhoone Nortsu teel valmis 1924 ja on nüüdseks hävinud.

Eesti NSV ajal paiknesid kasarmus Nõukogude väeosa staap, komandopunkt ja juhtkonnadivisjon. NSV Liidu strateegiliste raketivägede 23. kaardiväe raketidiviisi 304. kaardiväe raketipolgu staap, komandopunkt ja juhtkonnadivisjon asusid endises 5. jalaväepataljoni kasarmus Nortsu tee alguses. Raketipolgu elamud asusid Lennuki tänaval. 1980ndail aastail aga NSV Liidu õhukaitsevägede 14. õhukaitsediviisi 207. seniitraketi- ehk õhutõrjeraketibrigaadi juhtkond ja teenindusallüksused. Brigaadi staap asus Nortsu kasarmus. Nortsu tee 13 asusid maa-alune komandopunkt ja lasketiir. 1990. aastate alguses toimus hoones tulekahju, mille käigus katusekonstruktsioonid hävisid. Praegu on hoone välisseinad konserveeritud. 1996–2012 haldas lasketiiru (0,5 ha) ja maa-alust juhtimispunkti (0,5 ha) Kaitseliidu Lääne-Viru malev.

Nortsu tee idakülje kesk- ja põhjaosas asuvad tootmisettevõtete kinnistud ja hooned, mis on 21. sajandil rajatud Rakvere tööstuspargi detailplaneeringu alusel. Lääneküljel paiknevad riigikaitsemaa ja tootmismaa kinnistud. Tänava lõunaosas asuvad Nõukogude Liidu aegsed tootmishooned.

Tänav on rajatud välisvalgustuse, asfaltkattega sõidutee ning kergliiklusteega.

Viited
------

1. ↑  Nimi ei riku tänavat. Virumaa Teataja 7. aprill 2016
2. ↑  Kohalike teede nimekiri Vaadatud 20.10.2021
3. ↑  Rakvere linnaosad
4. ↑  Rakvere interaktiivne kaart
**Niplispits** ehk **niplis** on tekstiilitehnika, mille tulemus (pitsiline pind) saadakse pulkadele poolitud niitide keeramisel ja ristamisel.

Eesti keelde on sõna "niplispits" tulnud rootsikeelsest sõnast *knyppling*. Kasutatakse ka **klöppelpitsi** nimetust. Niplist nimetatakse ka "pulkadega kootud pitsiks" ehk **pulgapitsiks**.

Niplispitsi valmistamist nimetatakse **niplamiseks**.

Ajalugu
-------

Niplistehnikat tunti juba 14. sajandi Itaalias, kust see jõudis 16. sajandil Sileesiasse, Baierisse ja Böömimaale ning sajandi lõpuks Hollandisse. Pitsi niplamise õitseaeg oli 17.-18. sajandil Belgias. Sellest ajast on säilinud pitse, mille 1 cm laiune pind on niblatud 80 pulgaga, 8 cm vastavalt siis 640 pulgaga ning nii peenest niidist, et niidi rebenemise vältimiseks tuli töötada ainult niiskes keldris. Mustri autoriks oli reeglina kunstnik, teostajateks käsitöölistest niplajad. 

Selles tehnikas valmistati peakatteid, õlarätte, kraesid, käiseid, voodipesu vahepitse jne. Niplipitsi hiilgeaeg kestis kuni 1815. aastani, mil alustati pitsi valmistamist masinatel.

Eestis valmistati niplispitsi omakedratud linasest lõngast ning seda on kasutatud mitmel pool rahvariiete kaunistamiseks.

Niplispitsi valmistamiseks kasutatakse niplamispatja, niplamispulki (nuiad) ja niplamisnõelu (pinnud).

Pitsipadi
---------

Eestis on olnud erinevaid niplispitsipatjade tüüpe:

* kerakujulised, mis asetati vakkadesse või korvidesse
* piklikud kotid, mis olid täidetud liiva, tuha, takkude, sõkalde või heinapepredega
* silindrikujulised pikkade õlgedega täidetud kotid, mis võisid olla kinnitatud laud-alusele
* rõngakujulised, puukoorest seesmise kerega, mille peal asetses samblast või takkudest polsterdus.

ERM-i kogudes on Ruhnus ja Mustjalas kasutusel olnud ümmargused keerleva telje ja jalgadega padjad. Esines ka kiilutaolist patja, mille pind oli ettepoole längus. Pitsipadjad on kaetud jämeda linase riidega, mis on reeglina tume, et kergendada valgete niitidega niplamist

Niplamispulgad
--------------

Niplamispulki on kahte liiki – pulgad ja nuiad. 

Pulgad lõigati enamasti kooritud kadaka või kuuseokstest, hiljem ka sirelist või koorimata kaseokstest. Pulgad olid reeglina kaunistusteta. 

Niplamisnuiade materjal oli reeglina sama, kuid need olid rohkem kaunistatud.

Nõelad
------

Nõelad ehk pinnud olid 4–5 cm pikkused kasest või kadakast pinnukesed, millega pits padjale kinnitati. Rannikul ja saartel kasutati kala oimuluud, hiljem olid kasutusel omatehtud vasknõelad või poenõelad.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Das Klöppeln, Gertrud Zschorsch, Berlin 1923
2. 1 2 3 4 5  "Eesti pitsid" ERM aastaraamat IV, Tartu, 1931
|  |  |
| --- | --- |
| 41 | 
1121882 |
| Nb
92,906 |
| Nioobium |

**Nioobium** on keemiline element järjenumbriga 41.

Tal on üks stabiilne isotoop massiarvuga 93.

Omadustelt on nioobium metall. Tema tihedus normaaltingimustel on 8,57 g/cm³ ja sulamistemperatuur 2477 Celsiuse kraadi. Nioobium on teist tüüpi ülijuht temperatuuril alla 9.2 K.

Ajalugu
-------

Nioobiumi avastas Charles Hatchett 1801 kolumbiidimaagis, mille 1750. aastatel esimene Connecticuti kuberner John Winthrop Inglismaale tõi.

Nioobiumi ja talle lähedast tantaali aeti korduvalt segi, kuni 1846. aastal Heinrich Rose ja Jean Charles Galissard de Marignac elemendi uuesti avastasid. Olles Hatchetti tööst teadmatuses, nimetasid nad elemendi tema sarnasuse tõttu tantaaliga nioobiumiks vanakreeka mütoloogia tegelaskuju Niobe järgi, kes oli Tantalose tütar. 1864. aastal sai Christian Blomstrand esimesena puhast nioobiumi nioobiumkloriidi kuumutamisel vesinikus.

Hatchett nimetas elemendi **kolumbiumiks** (Cb), ent Rahvusvaheline Puhta ja Rakenduskeemia Liit (IUPAC) nimetas alles 1950. aastal pärast sajandipikkust vaidlust 41. elemendi nioobiumiks. See oli teatud mõttes kompromiss, sest euroopa nimetuse eelistamisele nioobiumi puhul vastas ameerika nimetuse eelistamine, kus volframi ingliskeelseks nimetuseks võeti "*tungsten*". Kõik ameeriklased ei nõustunud sellega ja tänini nimetavad paljud USA metallurgid ja metallitootjad nioobiumi kolumbiumiks.



|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Keemiliste elementide perioodilisussüsteem |
| --- |
| Metallid | Poolmetallid | Väärisgaasid | Mittemetallid | Leelismetallid | Leelismuldmetallid | Lantanoidid | Aktinoidid |
| Berüllium - Magneesium - Alumiinium - Skandium - Titaan - Vanaadium - Kroom - Mangaan - Raud - Koobalt - Nikkel - Vask - Tsink - Gallium - Ütrium - Tsirkoonium - Nioobium - Molübdeen - Tehneetsium - Ruteenium - Roodium - Pallaadium - Hõbe - Kaadmium - Indium - Tina - Hafnium - Tantaal - Volfram - Reenium - Osmium - Iriidium - Plaatina - Kuld - Elavhõbe - Tallium - Plii - Vismut - Poloonium - Rutherfordium - Dubnium - Seaborgium - Bohrium - Hassium - Meitneerium - Darmstadtium - Röntgeenium - Koperniikium - Nihoonium - Fleroovium - Moskoovium |

 |
**Niobe** oli vanakreeka mütoloogias Teeba kuninganna, Amphioni naine. Ta oli Tantalose tütar.

Niobel oli 7 poega ja 7 tütart, keda nimetatakse **niobiidideks**. Niobe kiitles nendega, pidades end paremaks jumalanna Letost, kel oli ainult üks poeg ja üks tütar. Ta käskis linlasi, et need peavad Leto templis hoopis temale ohverdama. Karistuseks lasksid Leto lapsed Apollon ja Artemis mürgitatud nooltega maha kõik Niobe lapsed; Apollon tappis pojad ja Artemis tütred. Ainsana pääses noorim tütar Chloris, kes jooksis ema sülle ja kellele Niobe armu palus. Mõne autori järgi tapeti ka Chloris.

Amphion tappis seda nähes end ise, kuid mõne autori järgi tappis Apollon ka Amphioni.

Niobe sõitis seejärel isakoju Väike-Aasiasse Früügiasse, kus ta südamevalust muutus lõpuks Sipylose mäeks, millest voolab välja allikas. See mägi koosneb poorsest lubjakivist ja vihmavesi imbub läbi kivimi. Mäel väidetakse olevat naise nägu.

Niobe järgi on nimetatud nioobium.

Niobe kunstis
-------------

Antiikkirjanduses kirjeldas Niobe lugu täielikult üksnes Ovidius, kuigi vihjati sellele sageli.

Seevastu kunstis käsitleti seda teemat laialt. Üks tundmatu 5. sajandi kreeka kunstnik on tuntud niobiidide maalijana.

Niobiidide tapmist on maalinud Abraham Bloemaert, Anicet-Charles-Gabriel Lemonnier, Christian Friedrich Tieck ja Tintoretto.

Amandus Adamson on teinud puuskulptuuri "Niobe pea" (arvatavasti 1875).
Issanda Muutmise peakirik Nevjanski kesklinnas
**Nevjansk** on linn Venemaal Sverdlovski oblastis Neiva jõe kaldal, 75 km Jekaterinburgist põhjas. 

Linn on Nevjanski linnaringkonna halduskeskus. 

Elanike arv oli 2010. aastal 25 147.

Ajalugu
-------

Nevjansk asutati Peeter I ukaasiga seoses malmi- ja rauasulatustehaste rajamisega. Tootmine läks käima 15. detsembril 1701 ja seda kuupäeva peetakse Nevjanski – maailma esimese linn-tehase – asutamise päevaks. Järgmisel aastal andis tsaar Peeter I oma ukaasiga riigile kuuluvad tehased üle Demidovite suguvõsa rajaja Nikita Demidovi omandisse.

18. sajandi esimesel veerandil muutus Nevjanski tehas Venemaa üheks suuremaks ja eesrindlikumaks ettevõtteks. Üks neljast Nevjanski kõrgahjust oli maailma võimsaim ja tootis ööpäevas neli korda rohkem malmi kui Inglismaa võimsamad kõrgahjud.

Peaaegu 100 aastat oli Nevjanski tehases toodetud raua peamiseks ekspordiriigiks Inglismaa. Kuid 18. sajandi lõpul lõi Inglismaa oma võimsa metallurgiatööstuse ja peaaegu lõpetas metalli importimise Venemaalt. Vaid kõrgkvaliteedilist rauda, mida nende oma ahjud ei suutnud sulatada, vedas Inglismaa jätkuvalt sisse Venemaalt.

Tehase laienemisega kasvas ka asula selle juures. Tegelikult nimetatigi asulat ja tehast kokku **Nevjanski Zavodiks** (*Невьянский Завод*, 'Nevjanski Tehas'), sest kõik kuulus tehase omanikule. Sisuliselt oli Nevjansk linna mõõtu asula Uuralites, sest elanike arvult edestasid Nevjanskit sealkandis vaid Jekaterinburg ja Orenburg. Akinfi Demidovi „valitsemise" ajal (suri 1745) oli Nevjanskis 800 maja, aastal 1770 juba poolteist korda rohkem – 1200 maja.

Nevjanski Zavodi nime kandis asula aastani 1919. Asula sai linnaõigused aastal 1919.

Vaatamisväärsused
-----------------

Nevjanski viltune torn on Kesk-Uuralite tuntuim arhitektuurimälestis, ehitatud 18. sajandi esimesel poolel. Torni kõrgus on 57,5 meetrit. 

Issanda Muutmise peakirik (*Спасо-Преображенский собор*) on ehitatud 19. sajandil. Nõukogude ajal valmistati selles kaitsetööstuse tellimusel pomme. Kellatorni kõrgus on 64 meetrit.

Viited
------

1. ↑  Краткая история Невьянский городской округ (vene)
2. ↑  Становление города 1704 год История Невьянска (vene)
3. 1 2  Весь XVIII век Невьянский завод являлся лучшим История Невьянска (vene)

Välislingid
-----------

* Nevjansk vanadel fotodel
* Nevjanski ajaloost ja videolõik Nevjanski tornist ja peakirikust

Sverdlovski oblasti vapp
Sverdlovski oblasti linnad

Alapajevsk  | Aramil  | Artjomovski  | Asbest  | Berjozovski  | Bogdanovitš  | Degtjarsk  | Irbit  | Ivdel  | Jekaterinburg  | Kamensk-Uralski  | Kamõšlov  | Karpinsk  | Katškanar  | Kirovgrad  | Krasnoturjinsk  | Krasnoufimsk  | Krasnouralsk  | Kušva  | Lesnoi  | Mihhailovsk  | Nevjansk  | Nižni Tagil  | Nižnije Sergi  | Nižnjaja Salda  | Nižnjaja Tura  | Novaja Ljalja  | Novouralsk  | Pervouralsk  | Polevskoi  | Rež  | Revda  | Serov  | Severouralsk  | Sredneuralsk  | Suhhoi Log  | Sõssert  | Zaretšnõi  | Talitsa  | Tavda  | Turinsk  | Verhni Tagil  | Verhnjaja Põšma  | Verhnjaja Salda  | Verhnjaja Tura  | Verhoturje  | Voltšansk
**New Foot-ball Club** (ka **New Football Club**) on endine Madridi jalgpalliklubi, mis algselt loodi (Sociedad) **Sky Football** nime all 1897. aastal, kuid mida muudeti 1901. aastal. Mõned aastad hiljem aga lõpetati tegevus sisekonfliktide ja mängijate lahkumise pärast. 

1900. aastal leidis aset esimene mängijate suurem lahkumine, mille vastu klubi president don Ángel Mayora ei saanud midagi teha. See ettevõtmine, mille eesotsas olid Julián Palacios ning vennad Carles ja Joan Padrós, pani aluse meeskonnale, mis loodi New Foot-ball Clubist lahkunute abiga ja mis sai nimeks Madrid Foot-ball Club ja mis hiljem hakkas kandma nime Real Madrid Club de Fútbol.

Aasta hiljem muutus olukord veelgi keerulisemaks, kui klubist lahkusid järgmised mängijad eesmärgiga luua kolmas klubi, mis kandis nime Club Español de Madrid (Madridi Españoli klubi), et eristada seda Barcelona klubist Club Español de Football.

Saavutused
----------

### Hispaania

* La Copa de la Coronación poolfinalist (1902).

Presidendid
-----------

* Ángel Mayora
* Manuel Vallarino

Viited
------

1. 1 2  Jesús Ramos. "El Madrid arranca con ímpetu" (hispaania). Vaadatud 16.30.2013. `{{netiviide}}`: kontrolli kuupäeva väärtust: `|Kasutatud=` (juhend)
2. ↑  Pedro Montoliú Camps: "Historia de Madrid, 1900. Inicios del foot-ball."[*alaline kõdulink*]
3. ↑   José del Olmo (november 2009). "La Copa de 1902" (hispaania). Vaadatud 16.03.2013.
**Sakala tee matkarada** on Põhja-Sakala vallas, Viljandi maakonnas asuv matkarada, osa Oandu–Ikla matkateest.

Raja tutvustus
--------------

Matkarada on 12 kilomeetri pikkune, seal asuvad Kabelimäe lõkkekoht, Luite lõkkekoht, Saeveski metsaonn, Mullasamba ning Maltsaare puhkekohad. Raja lõunaosa kulgeb mööda Vanaõue luiteid. Rada on võimalik läbida nii jalgsi kui ka jalgrattal. Rada on tähistatud kollase-punase triibuga märgistatud postidega.

Huvitavat
---------

Matkarada kulgeb mööda metsateid, mille kaudu Carl Robert Jakobson oma kodust Kurgjalt Viljandisse ajalehte Sakala toimetamas käis.

Üritused
--------

Märtsikuus korraldavad RMK külastuskorraldusosakonna Lõuna-Eesti piirkond ja Carl Robert Jakobsoni talumuuseum rajal Sakala tee matkapäeva, mida on korraldatud aastast 1961.

Viited
------

1. 1 2 3  RMK. "Sakala tee matkarada". Vaadatud 8. oktoobril 2017.
2. ↑  "18. MÄRTSIL OOTAME SAKALA TEE MATKALE". *C. R. Jakobsoni Talumuuseum*. 22. veebruar 2018. Originaali arhiivikoopia seisuga 15. märts 2018.
3. ↑  RMK. "Matkapäev Sakala teel". Vaadatud 8. oktoobril 2017.
Vana munakivitee Sakas
**Saka** on küla (*mazciems*) Lätis Lõuna-Kuramaa piirkonnas, Saka valla halduskeskus. 

Küla asub Tebra ja Durbe ühinemispaigas merepinnast 5 meetri kõrgusel, Riiast 212 ja endisest piirkonna keskusest Pāvilostast 5 kilomeetri kaugusel. Seal asuvad vallamaja ja raamatukogu, lisaks veel luteri ja babtisti kirik, neist esimene on muinsusmälestisena riikliku kaitse all. Muinsuskaitse all on ka Saka vasallilinnus ja Saka linnamägi. Sakas asuvad Sakas C. P. ja Darbnīcase bussipeatus.

Küla on esmamainitud 1230. aastal *Saccze* või *Sacese* nimega. Hiljem rajati sinna Saka vasallilinnus (*Sackenhausen*) Linnus rajati aastal 1386, kaitsmaks Saka jõe kaldaid ja sissepääsu toona laevatatavale Tebra jõele. Aastani 2021 kuulus küla Pāvilosta piirkonda.

Küla oli Nõukogude perioodil kohaliku kolhoosi keskasula. 2005. aastal oli Sakas 293 elanikku, 2018. aastal 29 ja 2020. aastal 30.

| * v
* r
Saka valla asulad |
| --- |
| 
Ķoniņciems **·**  Mežaine **·**  Mežvidi **·**  Ostbaha **·**  Rīva **·**  **Saka** **·**  Saļiena **·**  Strante **·**  Ulmale **·**  Upsēde |

Viited
------

1. ↑  Vietvārdu datubāze
2. ↑
3. ↑
4. ↑  Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija. Valsts aizsargājamo nekustamo kultūras pieminekļu saraksts
5. ↑  IS Mantojums
6. ↑   S. Rusmanis, I. Vīks "Kurzeme". Izdevniecība "Latvijas Enciklopēdija", 1993. a. ISBN 5-89960-030-6
7. ↑  Административно-территориальное деление Латвийской ССР 1978 год. — Рига: Лиесма, 1978. — 137 lk.
Joastik veerohkel suvel, juunis 2010
**Saka joastik** (ka **Kivisilla joastik**) asub Ida-Viru maakonnas Toila vallas omaaegse Saka mõisa (millest ka joastiku nimi) maa-alal ja laskub alla Saka pangast.

Joastik koosneb kolmest suuremast (ülalt alla vastavalt 6,0 m, 2,0 m ja 7,5 m) astangust ning mitmest madalamast (kuni 1 m) astangust. Joastik laskub pangalt mereni jõudmiseks umbes 48 meetrit.

Joastikku toidab 2 meetri sügavune Ranna peakraav, mis raiuti paesesse pinnasesse juba 19. sajandi keskel.

Saka panga astangu ülaosas paljandub umbes nelja meetri ulatuses Kesk-Ordoviitsiumi Aseri lademe Kandle kihistu lubjakivi. Sellest allpoole paljanduvad umbes meetri ulatuses Kesk-Ordoviitsiumi Kunda lademe Loobu kihistu lubjakivi ja selle all umbes meetri jagu Sillaoru kihistu Voka kihistiku raudooide sisaldav lubjakivi. Veel umbes kahe meetri ulatuses paljandub Kesk-Ordoviitsiumi Volhovi lademe Toila kihistu glaukoniiti sisaldav lubjakivi, enamjaolt rusukalde alla maetud Alam-Ordoviitsiumi umbes meetripaksune Leetse kihistu glaukoniitliivakivi, meetri jagu Türisalu kihistu graptoliitargilliiti, edasi paljandub oobolusliivakivist (fosforiidist) aluskiht ning edasi umbes 8 meetri paksune Kambriumi liivakivikiht, mis jätkub liivakivi ja sinisavi kihtidega. 

Kivisilla juga kuulub Eesti kolme kõrgeima joa hulka. Oma 22,8-meetrise langusega on ta teisel kohal. Esikohal on Valaste juga 30,5-meetrise ja kolmandal Karjaoru juga 12-meetrise langusega.

Nõukogude ajal oli sealne piirkond tsiviilelanikele suletud, kuna Saka mõisas asus piirivalvekordon.

Galerii
-------

* Kivisilla juga, märtsis 2008Kivisilla juga, märtsis 2008
* Joale nime andnud kivisild ja magistraalkraav, märtsis 2008Joale nime andnud kivisild ja magistraalkraav, märtsis 2008
* Saka jugaSaka juga
* Talvine Saka jugaTalvine Saka juga

Vaata ka
--------

* Eesti jugade loend

Viited
------

1. ↑  Kalle Suuroja *Põhja-Eesti klint Eesti looduse sümbol*, Tallinn 2006, lk. 93
**SA Sakala Teatrimaja** (varem **SA Vanalinna Teatrimaja**) on Tallinnas tegutsev Eesti sihtasutus, mis rendib ruume etenduskunstide vallas tegutsejatele.

Sihtasutus asutati 1997 ja selle algne eesmärk oli ehitada Vanalinnastuudiole teatrimaja Sauna tänavale.

Hiljem pakuti Vanalinnastuudiole kasutamiseks hoonet Sakala tänaval ja nii sai sihtasutus Sakala 3 kinnistu haldajaks. 2013. aastal sõlmiti pikaajaline leping teatriga NO99, mis võimaldas teatril ruumide tasuta kasutamist.

Sihtasutuse asutajad olid Eesti riik kultuuriministeeriumi kaudu, Tallinna linn linnavalitsuse kaudu ja SEB Pank.

2020. aastal andis Kultuuriministeerium teada soovist nimetada asutus ümber sihtasutuseks Sakala Teatrimaja. Tallinna linn tegi selle peale ettepaneku üldse sihtasutus lõpetada. Nimemuutus jõustus sama aasta juunis.

Viited
------

1. 1 2 3  Sihtasutusest (vaadatud 11. mail 2021)
2. 1 2  "Riik tahab muuta Vanalinna Teatrimaja nime ja saada selle juhtimises suuremat sõnaõigust" ERR, 25. veebruar 2020
3. ↑  "Tallinna linnavõim tegi ettepaneku SA Vanalinna Teatrimaja tegevus lõpetada" ERR kultuur, 18. märts 2020
Felix Kotta kunagine eluase Elvas, Pargi tänav 38, millel on ka Kotta mälestustahvel.
**Felix Kotta** (25. juuni 1910 Tartu – 11. oktoober 1963 Tartu) oli eesti kirjanik.

Kotta kasvas Tomskis, lõpetas 1938 Herzeni-nimelise Leningradi Pedagoogikainstituudi eesti filoloogina. Töötas Siberis õpetajana ning 1958–1960 oli Tartu Linna TSN TK esimehe asetäitja.

Looming
-------

Esimesed luuletused ilmusid 1926. Avaldanud luulekogusid ning 8 luuleraamatut lastele. Katsetanud ka näitekirjanikuna ning viljelnud ka valmi ja kirjanduslikku paroodiat. Lisaks tõlkinud Vladimir Majakovski luulet.

Teosed
------

### Luulekogud

* "Ründ" (1948)
* "Kindlal sammul" (1950)
* "Räägib Mati" (1951)
* "Vaat mis juhtus" (1951)
* "Kaheksas sügis" (1952)
* "Tublid loomad" (1952)
* "Mänguasjad" (1953)
* "Metsapere laulikud" (1955)
* "Vares, vaga linnuke" (1956)
* "Tublid loomad" (1956)
* "Näojooned" (1958)
* "Päikesepaiste" (1960)
* "Hiirejaht" (1963)
* "Valitud värsse" (koostanud A.-R. Jürimäe) (1971)

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Felix Kotta** |

* Felix Kotta Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
**Felix Johannes von Berg** (24. juuni (ukj 6. juuli) 1868 – 18. veebruar 1932) oli põllumees ja mõisnik.

Elulugu
-------

Ta põlvnes XVIII sajandi lõpul Saksimaalt Zwickaust Liivimaale siirdunud literaadiperekonnast. Sündis arst Karl Ernst von Bergi (1830−1888) ja Wilhelmine Friederike Julie von Siversi (1834–1908) pojana; tema vanavanaisa oli Liivimaa kindralsuperintendent Karl Ernst von Berg (1773−1833). Õppis aastatel 1879−1885 Tallinna Rüütli- ja Toomkoolis. Seejärel oli põllumees Harmi ja Suure-Konguta mõisas. 1890−1892 tudeeris Leipzigi ja Halle ülikoolis põllumajandust. 1892. aastal oli ta põllumees Vana-Kuuste mõisas.

Mõisavaldused
-------------

1896. aastal ostis ta Pärnumaal Are mõisa, mille kinkis ära 1904. aastal. 1903. aastal omandas Tartumaal Rannu mõisa, mida pidas kuni võõrandamiseni 1919. aastal.

Perekond
--------

Abiellus 16. (ukj 29. mail) 1903 Amalie (Anna) Annette Fanny Marie von Grotega. Sellest liidust sündis viis poega ja viis tütart.

Vaata ka
--------

* Rannu mõis

Viited
------

1. ↑  Are mõis Rahvusarhiivi Kinnistute registris.
2. ↑  Rannu mõis Rahvusarhiivi Kinnistute registris.

Välislingid
-----------

* Felix von Berg võrguküljel Geni.com
* Väljavõte Liivimaa rüütelkonna genealoogilisest käsiraamatust