recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
See artikkel See artikkel räägib Priekuļi piirkonna asulast.  Smiltene piirkonna asula kohta vaata artiklit  Jāņmuiža (Smiltene piirkond).  

---

**Jāņmuiža** (vanasti *Jāņamuiža*) on küla (*lielciems*) Põhja-Lätis Cēsise piirkonnas Priekuļi vallas. 

Küla asub merepinnast 55 meetri kõrgusel. Külas asub Valga–Riia raudteeliini Jāņamuiža raudteepeatus, seal on ka Jāņmuiža bussipeatus.

Haridust annavad keskkool ja algkool. 

Jāņmuiža jääb Gauja rahvusparki. Külas kasvav pärn ümbermõõduga 4,45 ja kõrgusega 20 meetrit, ning tamm ümbermõõduga 4,65 ja kõrgusega 26 meetrit on looduskaitse all.

Jāņmuižat mainiti esimest korda aastal 1757, mil seal asus Võnnu linnale kuulunud linnamõis. Praegune küla tekkis Jāņmuiža mõisa (saksa keeles *Johannenhof*) hoonetekompleksi juurde selle tükeldamisel aastal 1920. Nõukogude ajal rajati sinna kutseharidust andev keskkool. Aastal 2004 avati mõisa häärberis sealse kutsekeskkooli ajaloomuuseum. Aastail 2009–2021 jäi küla Priekuļi piirkonda.

Jāņmuiža mõisa häärber, selle mansardkorrus, nelja toa laed ja üks uks, on muinsusmälestistena riikliku kaitse all.

Aastal 2015 oli külas 589 elanikku. Aastal 2017 oli elanikke 570, aastal 2022 aga 524.

Viited
------

1. ↑  Autotransporta direcija
2. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS
3. ↑  Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija. Valsts aizsargājamo nekustamo kultūras pieminekļu saraksts
4. ↑  Vietvārdu datubāze

| * v
* r
Priekuļi valla asulad |
| --- |
| 
Bušugrava **·**  Dukuri **·**  Garkalne **·**  Inkuļi **·**  Jāņmuiža **·**  Jaunkalni **·**  Jaunrauna **·**  Kunči **·**  Ķingas **·**  Leukādijas **·**  Mežciemi **·**  Pieškalni **·**  **Priekuļi **·****  Smurģi **·**  Spāriņi **·**  Strautmaļi **·**  Šautuves **·**  Vaives dzirnavas **·**  Vīstuči |
**Arechaŭsk**, ka **Arechi-Vydryca** (transkribeerituna **Arehhavsk**,poola keeles **Orzechowsk**, vanasti ka **Wydryce**) on alev Valgevenes Viciebski oblastis Orša rajoonis. Arechaŭski külanõukogu halduskeskus.

Alevis asub keskkool, kultuurimaja, raamatukogu, lisaks on seal veel muusikakool.

Arechaŭski alevis asub kondensaatorite tehas «Лантан», linnuvabrik, lina töötkemise ettevõte. Lisaks toodetakse ehitusmaterjale. Arechaŭskis asub Valgevene vanim elektrijaam.

Ajalugu
-------

Arechaŭsk ilmub ajalooareenile XVII sajandil kui Arechi küla. Algul kuulus küla Sapiehadele, seejärel Potjomkinitele. Aastast 1792 Ljubamirskite valduses. XIX sajandi 30. aastatel ehitati asulasse kirik. Aastal 1910 rajati küla lähedale puidu kuivdestilleerimise tehas ja selle juurde Vydryca töölisasula. Kui tehas aastal 1917 suleti, siis sai töölisasulast tavaline küla. 

Aastast 1924 Valgevene NSV osa. Aastal 1929 rajati elektrijaam ning Vydryca ja Arechi liideti Arechi-Vydryca asulaks. Ametlikult sai asulast alev aastal 1946, siis muudeti ka asula nimi Arechaŭskiks.

* Arechaŭski kirik Arechaŭski kirik
* Arechaŭski kirik, sisevaade Arechaŭski kirik, sisevaade

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 25. juuni 2015. Vaadatud 24. juunil 2015.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)

Välislingid
-----------

* Arechaŭsk võrguentsüklopeedias
* Arechaŭsk YouTube'is
* Arechaŭsk Valgevene fotoentsüklopeedias
**Jāņukalns** on küla (*vidējciems*) Lätis Madona piirkonnas Kalsnava vallas.

Jāņukalns asub valla lääneosas Svirēja jõe kaldal. Küla jääb valla keskusest Jaunkalsnavast 9,5, piirkonna keskusest Madonast 27 ja Riiast 145 kilomeetri kaugusele.

Külas on õigeusu kirik, seal on asunud ka rahvamaja, postkontor ja kool. Sinna jääb Jāņukalnsi bussipeatus.

Jāņukalns on tekkinud endise Kalsnava vallamaja, vallakooli ja õigeusu kiriku juurde. Apostel Johannesele pühitsetud kirikult on küla ka nime saanud.

Looduskaitse all on sealne vaher ümbermõõduga 3,54 meetrit.

Aastal 2008 oli külas 54 elanikku, aastail 2019 ja 2022 oli elanikke 67.

Kalsnava õigeusu kirik

Viited
------

1. ↑  Autotransporta direcija
2. ↑  Latvijas pagasti. Enciklopēdija. 1. sējums. Rīga : A/S Preses nams. 2001. 444. lk. ISBN 9984-00-412-0.
3. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS
4. ↑  Vietvārdu datubāze

| * v
* r
Kalsnava valla asulad |
| --- |
| 
Aiviekste **·**  Apšuriņķis **·**  Aronieši **·**  **Jaunkalsnava** **·**  Jāņukalns **·**  Lāči **·**  Liepnieki **·**  Maisi **·**  Mārtiņēni **·**  Ramuļēni **·**  Stepes **·**  Tuteni **·**  Veckalsnava |
Minski raekoda
**Centralny rajoon** on 2. järgu haldusüksus (rajoon) Minski linna koosseisus Valgevenes. Rajooni pindala on 22 km². 2018. aasta seisuga elas seal 118 257 inimest.

Rajoon loodi aastal 1969. Aastal 2001 arvati selle koosseisu osa Frunzenski rajooni maid. Tänapäevastes piirides on see aastast 2014, mil selle koosseisu arvati mitmed Minski ümberringteest sissepoole jäänud külad, mis seni Minski koosseisu ei kuulunud. Rajoon asub Svisłači jõe kallastel.

Täitevkomitee hoone asub aadressil вул. Мэльнікайтэ 6, rajooni juhib Dmitri Petruša, kes oli ametisse astudes kõige noorem Valgevene rajoonijuht. Tööstusettevõtetest asuvad seal mitmed toiduainetetööstuse ettevõtted, elektroonikatehas Horizont, Minski kodumasinate tehas Atlant ja Silvano Fashionile kuuluv Euroopa suurim nahatöötlemivabrik Milavitsa. Raamatukogusid on neli, lisaks asuvad seal veel viis teatrit ja kolm kino.

Rajooni läbib Minski metroo. Selle territooriumile jääb Minski ajalooline linnasüda koos linna raekojaga ja arvukate ajalooliste kirikutega, arhitektuuri- ja kultuurimälestistega. Rajoonis asuvad Valgevene Muusikaakadeemia, Valgevene Riiklik Kehakultuuriülikool, Valgevene Ooperi- ja Balletiteater ning Parlamentarismi ja Ettevõtluse Instituut. Kutsekoole on seal kaks: Valgevene riiklik muusikakolledž ja Minski Suvorovi sõjaväekool. Aastal 2001 ehitati sinna Vabariigi Palee nimeline kultuuri- ja konverentsikeskus. Centralny rajoonis asuvad ka kaks linna tähtsamat näituseväljakut.

Rajooni territooriumile jäävad sellised linnaosad nagu Lebiadziny, Asmałoŭka ja Navinki.

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 9. september 2018. Vaadatud 9. septembril 2018.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
2. ↑   Vaadatud 10. september 2018.
3. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 9. september 2018. Vaadatud 9. septembril 2018.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
4. ↑   Савет па разьвіцьці прадпрымальніцтва ў Рэспубліцы Беларусь сваё чарговае пасяджэньне правёў на базе ЗАТ «Мілавіца» // Зьвязда — 6 detsember 2011. — № 232 (27096). — Lk. 8. — ISSN 1990-763x
5. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 9. september 2018. Vaadatud 9. septembril 2018.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)

Välislingid
-----------

* Rajooni koduleht (*vene keeles*)

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Centralny rajoon** |

| * v
* r
Minski haldusjaotus |
| --- |
| 
Centralny rajoon • Frunzienski rajoon • Kastryčnicki rajoon • Leninski rajoon • Maskoŭski rajoon • Partyzanski rajoon • Pieršamajski rajoon • Saviecki rajoon • Zavodski rajoon |
Kuressaare ooperimaja (must) ees paistab valge ooperikohvik, taga on Kuressaare loss
**Saaremaa ooperipäevad** (aastatel 1999–2006 *Kuressaare ooperipäevad*) on alates 1999. aastast Kuressaares toimuv rahvusvaheline ooperifestival.

Kuressaare ooperipäevad
-----------------------

Ooperipäevade idee autor oli Ludmilla Toon, kes korraldas festivali Saaremaa Muusikahariduse Sihtasutuse kaudu aastatel 1999–2006.

Aastal 2006 sattus sihtasutus tõsistesse rahalistesse raskustesse ja soovides saada 2007. aasta ürituse toimumiseks riigilt toetust, pidi 2007. aastal ooperipäevi korraldama Ludmilla Tooni tütrele Mariliis Toonile kuulunud MTÜ Operafest. Riigilt raha ei saadud ja 2007. aastal jäid ooperipäevad toimumata. Tagantjärele selgus ka, et korraldajad ei olnud kinni pidanud Kuressaare linnaga sõlmitud lepingust.

Saaremaa ooperipäevad
---------------------

Aastast 2008 korraldab ooperipäevi Eesti Kontsert ja üritus kannab nime *Saaremaa ooperipäevad*. Ooperipäevade kunstiline juht on alates 2008. aastast olnud Arne Mikk.

Ooperipäevadeks seatakse Kuressaare lossi hoovi üles ooperimaja, mis mahutab umbes 2000 pealtvaatajat.

Viited
------

1. ↑  Kokk, Aili. Kuressaares algab rahvusvaheline ooperifestival. Õhtuleht, 25. juuli 1999.
2. ↑  Ooperipäevade alustala Ludmilla Toon pole seniajani ooperit unustanud. Saarte Hääl, 25. juuli 2014.
3. ↑  Loog, Alvar. Seni parimad ooperipäevad. Postimees, 2. august 2016.
4. ↑  Kallas, Liise. Võlausaldajad lasevad ooperipäevadel veel toimuda. Saarte Hääl, 2. aprill 2007.
5. ↑  Linnavalitsus soovib kriminaalmenetlust ooperipäevade korraldaja suhtes. Saarte Hääl, 20. märts 2008.
6. ↑  Brinkmann, Koit. Saaremaa aasta naine jättis 24 ettevõtet rahata. Delfi Ärileht, 21. juuni 2007.
7. ↑  Saaremaa Ooperipäevade veebisait.

Välislingid
-----------

* Saaremaa ooperipäevad Eesti Muusikafestivalide veebisait.
Horvaatia (rohelisega) ja Sloveenia (oranžiga)
Vaidlustatud piirid Pirani lahes
**Horvaatia ja Sloveenia vahelised piirivaidlused** kestavad alates 1991. aastast kui Horvaatia ja Sloveenia kuulutasid end iseseisvateks vabariikideks. Kuna riikidevaheline piir ei olnud pärast liitriigi Jugoslaavia lagunemist täpselt kindlaks määratud, siis vaieldi mitme piirilõigu üle nii maismaal kui ka merel, eriti Pirani lahes.

Horvaatia Statistikabüroo andmetel jagavad need kaks riiki umbes 668 kilomeetrit piiri. Sloveenia Statistikaameti andmetel on piir 670 km pikkune. Piir kulgeb enamasti mööda edela-kirde telge.

Riigid on püüdnud vaidlust lahendada, seda eelkõige 2001. aasta Drnovšeki–Račani kokkuleppega, mille ratifitseeris küll Sloveenia, kuid mitte Horvaatia. Vaidlustatud piiri tõttu blokeeris Sloveenia Horvaatia liitumiskõnelused Euroopa Liiduga, kuni mõlemad riigid ja ühendus jõudsid kokkuleppele lahendada vaidlus siduva arbitraaži teel.

2017. aasta 29. juunil tegi Alaline Arbitraažikohus piiri puudutava siduva otsuse. Sellega tehti otsus maismaapiiri vaidlusaluste osade kohta, tõmmati piir Pirani lahes ja otsustati, et Sloveenial peaks olema otsepääs Aadria mere põhjaosa rahvusvahelistele vetele, kasutades Horvaatia veeteid ületavat koridori. Samuti otsustati sellega mitmed teised vaidlusalused piirialad.

Sloveenia tervitas otsust, kuid Horvaatia teatas, et ei hakka seda ellu viima. Horvaatia loobus protsessist juba 2015. aastal, viidates Sloveenia valitsuse esindaja ja vahekohtu liikme vahel avastatud kõnelustele kui vahekohtureeglite rikkumisele. Sloveenia rakendas otsuse 29. detsembril 2017 Horvaatia jätkuva vastuseisuga.

Viited
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑
7. ↑
8. ↑
9. ↑
10. ↑

Vaata ka
--------

* Horvaatia-Sloveenia suhted
**Kalnmuiža** (ka **Kalnamuiza**) on küla (*mazciems*) Lätis Tukumsi piirkonnas Kandava vallas.

Küla asub valla edelaosas merepinnast 75 meetri kõrgusel Amula jõe kaldal ja jääb valla keskusest Kandavast 11 ning Riiast 104 kilomeetri kaugusele.

Asula on tekkinud endise Kalna mõisa (*Hohenberg*) keskuse juurde. Aastail 1999–2021 kuulus küla Kandava piirkonda.

Küla jääb Abava ürgoru looduspargi territooriumile. Sinna jääb looduskaitsealune 14 meetri kõrgune paljand Kalnamuiža kaldapealne. Looduskaitse all on Kalnmuiža elupuu ümbermõõduga 1,97 ja kõrgusega 14 meetrit, mänd ümbermõõduga 2,5 ja kõrgusega 22 meetrit, mänd ümbermõõduga 2,9 ja kõrgusega 20 meetrit, mänd ümbermõõduga 2,58 ja kõrgusega 18 meetrit, mänd ümbermõõduga 2,54 ja kõrgusega 22 meetrit, raagremmelgas ümbermõõduga 2,07 ja kõrgusega 14 meetrit, raagremmelga ümbermõõduga 2 ja kõrgusega 16 meetrit, saar ümbermõõduga 3,5 ja kõrgusega 22,5 meetrit, saar ümbermõõduga 4,25 ja kõrgusega 24 meetrit, saar ümbermõõduga 4,39 ja kõrgusega 26 meetrit, saar ümbermõõduga 4,27 ja kõrgusega 19 meetrit, saar ümbermõõduga 4,06 ja kõrgusega 17 meetrit, saar ümbermõõduga 3,7 ja kõrgusega 16 meetrit, saar ümbermõõduga 3,5 ja kõrgusega 24,5 meetrit, saar ümbermõõduga 4,45 ja kõrgusega 34 meetrit ning läänepärn ümbermõõduga 2,9 ja kõrgusega 23 meetrit.

Aastal 2006 oli külas 19 elanikku.

Kalnmuiža veski varemed

Viited
------

1. ↑  Vietvārdu datubāze
2. ↑  Latvijas pagasti. Enciklopēdija. 1. sējums. Rīga : A/S Preses nams. 2001. 454. lk. ISBN 9984-00-412-0.
3. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS

| * v
* r
Kandava valla asulad |
| --- |
| 
Aizdzire **·**  Griepciems **·**  Kalnmuiža **·**  Kandavas stacija **·**  Kurzemnieki **·**  Līgas dzirnavas **·**  Līgciems **·**  Mazrūmene **·**  Mežmuiža **·**  Mustene **·**  Plosti **·**  Rēzesciems **·**  Rūmene **·**  Žagariņi **·**  Valdeķi |
**Voŭpa** (transkribeerituna **Vovpa**, valgevene keeles Воўпа, poola keeles *Wołpa*) on agrolinnake (endine alev) Valgevenes Hrodna oblastis Vaŭkavyski rajoonis. Asula on Voŭpa külanõukogu halduskeskus.

Asulas on keskkool, raamatukogu ja kultuurimaja. Vaatamisväärsusteks on katoliku kirik aastast 1773 ja õigeusu kirik aastast 1859. Asula suurimaks vaatamisväärsuseks oli aga puidust sünagoog, mis oli üks uhkemaid terves Ida-Euroopas. See hoone hävis Teise maailmasõja ajal.[*viide?*]

Ajalugu
-------

Voŭpat mainitakse esimest korda XV sajandil, mil seal asusid riigimõis ja selle juurde kuulunud küla. Aastal 1449 kingiti see paik Sudimantaitistele. Hiljem läks paikkond üle Halšanyst pärit Alšėniškistele. Toona kuulus Voŭpa Navahradaki vojevoodkonda ja Vaŭkavyski maakonda.[*viide?*]

XVI sajandil kuulus asula Sapiehadele. Toona mõisteti seal omavoliliselt kohut kuningavõimu toetanud hetman Wincenty Korwin Gosiewski üle. XVIII sajandil müüdi alev Jabłonowskitele, aleviks sai Voŭpa aastal 1792. Aastal 1773 valmis puidust ehitatud katoliku kirik, samuti rajati asulasse uhke puidust sünagoog, mida kaunistasid meisterlikud nikerdused.[*viide?*]

Alates kolmandast Poola jagamisest aastal 1795 oli alev Venemaa koosseisus, kuuludes nüüd algul Słonimi kubermangu, hiljem aga Hrodna kubermangu. Seoses Poola ülestõusudega konfiskeerisid tsaarivõimud asula Jabłonowskitelt ja sellest sai taas riiklik omand.[*viide?*]

Pärast Esimest maailmasõda kuulus Voŭpa Poola koosseisu, 1939. aastast Nõukogude Liitu. Alev muudeti külaks. Teise maailmasõja ajal põletati kahjus maha seal asunud sünagoog.[*viide?*]

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 2. juuni 2015. Vaadatud 24. juunil 2015.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Voŭpa** |

* Voŭpa YouTube'is
Huntair Pathfinder Mark 1
**Ülikerglennuk** on väike, hästi kerge, fikseeritud tiivaga/tiibadega, ühe või kahe istekohaga lennuk. (Riigiti on määrangud erinevad) 

Ülikerglennuki maksimaalne stardimass (MTOM):

1) 300 kg üheistmelise lennuki puhul; 

2) 450 kg kaheistmelise lennuki puhul; 

3) 330 kg üheistmelise amfiib-, või vesilennuki puhul;

4) 495 kg kaheistmelise amfiib-, või vesilennuki puhul.

Ülikerglennukite liigitus
-------------------------

1) A klassi ülikerglennukid, mida juhitakse kas osaliselt või täielikult lennuki raskuskeskme asendi muutmise (balanseerimise) teel kandepinna suhtes;

2) B klassi ülikerglennukid, mille kandepind on lennuki kerega ühendatud jäigalt ja mida juhitakse aerodünaamiliselt (juhtpindade abil).

Ajalugu
-------

Üheks ülikerglennuki revolutsiooni algatajaks oli John Moody, insener Ohio osariigist, kes paigaldass 1976. aastal Icarus II deltaplaanile kahetaktilise sisepõlemismootori. Sel ajal muutus tavapäraste väikelennukitega lendamine harrastajaile üha kallimaks. Paljudel soovijatel ei jätkunud raha, et osaleda lennukursustel, rentida või osta väikelennuk. Innukad lennuharrastajad, nagu Moody, kes soovisid lennata odavamalt, alustasid lendamist deltaplaanidega.

1970. aastatel oli deltaplaaniga lendamine pop. Nendega lennati kõrgemate rannikualade kohal, mille muutlik reljeef seda võimaldas. Kui harrastus laiemalt levis, hakkati deltaplaanidele paigaldama mootoreid. Ülikerglennunduse levikut võimaldasid kerged kompaktsed kahetaktilised sisepõlemismootorid.

Ülikerglennukite kasutus
------------------------

1. maist 2004 väljastatakse ülikerglennukitele lennundustegevuse tehnilise teostamise lubasid, mis ei anna õigust lennuki kasutamiseks ärilistel eesmärkidel. Lennukõlblikussertifikaate väljastatakse üksnes õhusõidukitele, millel on tüübisertifikaat. Kuna ülikerglennukite ehitus ei vasta Rahvusvahelise Tsiviillennunduse Organisatsiooni nõuetele, siis ei anta neile ka tüübisertifikaati.

Oma väikeste mõõtmete ja massi tõttu on ülikerglennukid ilmastikust suuresti mõjutatud ning seetõttu äritegevuseks vähe sobivad. Vajalike regulatsioonide puudulikkusele viitasid Euroopa Liidu ühinenud lennuametite ametnikud. Ärilistel eesmärkidel on ülikerglennukeid kasutatud näiteks põllumajanduses ja huvilendude korraldamisel.

Viited
------

1. 1 2 3  "Ülikergõhusõiduki käitamise eeskiri". *Riigi Teataja*. Vaadatud 18. aprill 2023.
2. 1 2  Wright, Tim (detsember 2014). "The Pioneering Age of Ultralights". *Smithsonian magazine*.
3. 1 2  "Ülikerglennukite kasutamine ärieesmärkidel keelatud". *Eesti Rahvusringhääling*. 26. mai 2004. Vaadatud 6. aprill 2023.
**Katuži** (vanasti ka **Kraģišķi**) on küla (*skrajciems* ehk hajaküla) Lätis Lõuna-Kuramaa piirkonnas Rucava vallas. Aastani 2021 kuulus küla Rucava piirkonda.

Küla asub valla lõunaosas.

Mazkatuži muinaskalmed on muinsusmälestistena riikliku kaitse all.

Külas kasvav mänd ümbermõõduga 2,76 meetrit, pärnad ümbermõõtudega 4,74 meetrit, 3,51 meetrit ja 4,26 meetrit, vaher ümbermõõduga 3,62 meetrit ning tammed ümbermõõtudega 4,65 meetrit, 4,22 meetrit ja 5,36 meetrit on looduskaitse all. Šventoji jõe kallas jääb Sventāja jõe oru hoiualale.

Viited
------

1. ↑  Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija. Valsts aizsargājamo nekustamo kultūras pieminekļu saraksts
2. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS

| * v
* r
Rucava valla asulad |
| --- |
| 
Bajāriņciems **·**  Ģeistauti **·**  Ģigas **·**  Jūči **·**  Ķāķišķe **·**  Katuži **·**  Līkuma ciems **·**  Meirišķe **·**  Mikņu ciems **·**  Nida **·**  Palaipe **·**  Pape **·**  Peši **·**  Pirkuļi **·**  **Rucava** **·**  Rucavas muiža **·**  Sviļu ciems **·**  Zīrnāja |
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib linnast Hyōgo prefektuuris, linna kohta Fukuoka prefektuuris vaata artiklit Ashiya (Fukuoka).* |

---

Vaade Ashiyale raudteejaamast JR West
**Ashiya** (jaapani 芦屋) on linn Jaapanis Hyōgo prefektuuris.

Ta asub Hyōgo prefektuuris Ōsaka ja Kōbe vahel. Ta piirneb läänes Kōbe ja idas Nishinomiyaga. Halduspiires on linna lindala 18,47 km² ja 2009. aasta seisuga elab seal 93 094 inimest.

Esitatud tulumaksudeklaratsioonide põhjal on Ashiya elanike keskmine sissetulek suurem ükskõik missuguse teise Jaapani linna elanike keskmisest sissetulekust. Suure hulga rikaste ja kuulsate elanike tõttu on Ashiyat nimetatud Jaapani Beverly Hillsiks. Ashiyas elab ka Ryōji Nayori, kes pälvis 1991. aastal Nobeli keemiaauhinna.

Ashiya asutati alevina 1871. 20. sajandi algul määrati see linnalise asustuse piirkonnaks. See põhjustas Osaka lahe äärsetele mäenõlvadele suurte ühepereelamute ehitamise, mille juurde kuulusid tenniseväljakud, ujulad, teemajad jne. Linnaks sai Ashiya 10. novembril 1940.

1945 keelustati Ashiyas hasartmängud ja meelelahutusasutused ning väikesed tootmisettevõtted. Need seadused kehtivad tänapäevani ja üheski teises Jaapani omavalitsuses ei ole sääraseid ettekirjutusi.

Alates 24. maist 1961 on Ashiya sõpruslinnaks USA California osariigis asuv Montebello.

1964 avati Ashiya ülikool, 1991 Ashiya kunsti- ja ajaloomuuseum.

1991 valisid linlased linnapeaks 11. juulil 1928 sündinud Harue Kitamura. Ta oli esimene naine Jaapanis, kellest sai suure linna linnapea. Kitamura oli linnapea ka 17. jaanuaril 1995 toimunud Kobe maavärina ajal.

Alates 2008 on Ashiyas keelustatud väiksema kui 4269 m² suuruse kinnisvara ostmine, müümine ja rajamine.

Ashiyat teenindab neli raudteejaama. Keskne raudteejaam on Ashiya JR West. Linnas on ka Hanshini Ashiya ja Uchide raudteejaamad, rahulikumas põhjaosas on Hankyu Ashiyagawa jaam.

Linna tunnuspuu on jaapani must mänd ja tunnuslill on asalea.

### Elanike arv

* 2008 – 93 100
* 2009 – 93 500

Viited
------

1. ↑  兵庫県／推計人口　兵庫県, vaadatud 31.03.2021.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Ashiya, Hyogo** |

* Ashiya koduleht (jaapani ja inglise keeles)
"RCAF" suunab siia. Teiste tähenduste kohta vaata lehekülge RCAF (täpsustus).
"Kanada õhuvägi" suunab siia. Aastal 1918 asutatud üksuse kohta vaata artiklit Kanada õhuvägi (1918–1920). Aastal 1920 asutatud üksuse kohta vaata artiklit Kanada õhuvägi (1920–1924).

**Kanada kuninglik õhuvägi** (inglise keeles *The Royal Canadian Air Force* (RCAF)m prantsuse keeles *Aviation royale canadienne* (ARC)) on Kanada riigi õhuvägi. RCAF on Kanada relvajõudude üks kolmest põhilisest väeliigist. 2013. aastal oli Kanada õhuvägede koosseisus 14 500 tegevväelast ja 2600 reservväelast, toeks 2500 tsiviilisikut. RCAF-i käsutuses on 258 mehitatud ja 9 mehitamata õhusõidukit. Kanada kuningliku õhuväe ülem on kindralleitnant Al Meinzinger.

Kanada õhuvägi vastutab kõikide Kanada relvajõudude õhuoperatsioonide eest, turvab Kanada õhuruumi ning toetab õhust Kanada mereväe ja maaväe tegevust. Põhja-Ameerika õhu- ja kosmosekaitse väejuhatuse (NORAD) raames kaitstakse koostöös Ameerika Ühendriikide õhuväega Põhja-Ameerika õhuruumi. RCAF-i haldusalasse kuulub ka Riiklik Otsingu ja Pääste Programm.

RCAF-i juured ulatuvad aastasse 1920, kui asutati Kanada õhuvägi. 1924. aastal muutis kuningas George V selle kuninglikuks õhuväeks. Aastal 1968 toimus Kanada relvajõudude ühinemine ning RCAF, merevägi ja maavägi ühinesid Kanada relvajõududeks. Õhuväe isikkoosseis ja varustus jagunes mitme väejuhatuse vahel: õhutõrje väejuhatus, õhuveo väejuhatus, mobiilne väejuhatus, mereväejuhatus ning väljaõppe väejuhatus.

1975. aastal kaotati osa neist väejuhatustest ning kõik üksused viidi õhuväejuhatuse alla (AIRCOM). Õhuväejuhatus võttis nime "Kanada kuninglik õhuvägi" uuesti kasutusele 2011. aasta augustis. Kanada õhuvägi on lahingutes osalenud teises maailmasõjas, Korea sõjas, lahesõjas ning mitmetel NATO ja ÜRO missioonidel. XX sajandi teisel poolel oli RCAF-il NATO raames üksusi ka Euroopas.

Viited
------

1. ↑  "Purpose – General Information." Arhiiviversioon seisuga 17. jaanuar 2008 *National Defence*, 23. aprill 2008. Vaadatud: 2. september 2009.
2. ↑  "Sic Itur ad Astra – Traditions Motto/Words." Arhiiviversioon seisuga 22. mai 2013 *National Defence*, 23. aprill 2009, Vaadatud: 1. aprill 2013.
3. ↑  Royal Canadian Air Force. "Royal Canadian Air Force - Mission". Her Majesty the Queen in Right of Canada as represented by the Minister of National Defence. Originaali arhiivikoopia seisuga 6. märts 2016. Vaadatud 19. märts 2016.
4. ↑  Berthiaume, Lee. "Air force's new name got lost in translation, documents show." Arhiiviversioon seisuga 17. oktoober 2013 *Postmedia News*, 29 November 2011.
5. ↑  "Royal Canadian Air Force command changes hands - Skies Mag". *Skies Mag* (inglise). Originaali arhiivikoopia seisuga 5. mai 2018. Vaadatud 4. mai 2018.
6. ↑  "Canadian Forces name." Arhiiviversioon seisuga 17. september 2011 *CBC*. Vaadatud: 26. september 2011.

Välislingid
-----------

* Kanada õhuväe varustus
* CanadianWings.com Kanada õhuväe mitteametlik veebileht
* "Roundel Round-Up"
* "Will The Royal Canadian Air Force Pass The British Army's Drill Test? | Forces TV"
* *The Royal Canadian Air Force in the Arctic and Sub-Arctic* Manuscript Dartmouthi kolledži raamatukogu
2007. aasta ehitustööd Jakutskis
**Jakutsk** (vene keeles Якутск; jakuudi keeles Дьокуускай [dʒoˈkuːskaɪ], varem ka Якутскай) on linn Venemaal, Sahha (Jakuutia) Vabariigi pealinn.

Asub Leena jõe vasakul kaldal ja on ehitatud igikeltsale. Jaanuari keskmine õhutemperatuur on –40 °C.

Ajalugu
-------

Jakutsk on rajatud 1632. aastal. Linnaõigused sai 1643. aastal. Linn hakkas arenema 19. sajandi lõpus, kui läheduses leiti kulda. 1922. aastal sai Jakutsk Jakuudi ANSV pealinnaks.

Loodus
------

### Geograafiline asend

Linn asub Leena jõe vasakul kaldal Tuimaada orus. Linna pindala on 122 km². Jakutsk on suurim igikeltsale rajatud linn.

### Kliima

Jakutskis on järsult mandriline kliima pika külma talve ja lühida palava suvega. Kõige külmem kuu on jaanuar keskmise õhutemperatuuriga –38,6 °C, kõige soojem kuu on juuli keskmise õhutemperatuuriga 19,5 °C. Õhutemperatuuri absoluutne miinimum on –64,4 °C (veebruar 1891) ja maksimum 38,4 °C (juuli 2011). Sademeid on 237 mm aastas.

Rahvastik
---------

2010. aastal oli linna arvestuslik elanike arv 269 500. 2002. aasta rahvaloenduse andmetel olid elanikest 42% jakuudid ja 46% venelased. 2010. aasta rahvaloenduse andmetel oli elanikest jakuute 47% ja venelasi 38%.

Rahvaarv rahvaloenduste andmetel (tuhat inimest):

| Aasta | Rahvaarv |
| --- | --- |
| 1897 | 6,5 |
| 1926 | 11 |
| 1939 | 52,9 |
| 1959 | 74 |
| 1970 | 108 |
| 1979 | 152,4 |
| 1989 | 187,7 |
| 2002 | 210,6 |
| 2010 | 269,5 |
|

Transport
---------

Jakutski lennujaam
Jakutskis on jõesadam ja 2 tsiviillennujaama: Jakutsk ja Magan. Jõe vastaskaldal asuvasse Nižni Bestjahhi viib föderaalmaantee M56 Lena ja raudtee Berkakit–Tommot–Kördöm–Nižni Bestjahh. Linnas lõpeb umbes 3000 km pikkune föderaalmaantee Viljui, mis saab alguse Tulunist.

Haridus
-------

Kirde föderaalülikool
Linnas asub 1956. aastal asutatud Jakutski Riiklik Ülikool (nüüd Kirde föderaalülikool), Arktika Riiklik Kunstide ja Kultuuri Instituut, põllumajandusakadeemia ja mitu teadusinstituuti.

Kultuur
-------

### Teatrid

Linnas tegutsevad jakuudikeelne Oiunski-nimeline Sahha akadeemiline teater ja Puškini-nimeline Riiklik Akadeemiline Vene Draamateater.

### Muuseumid

Linnas asub mammutimuuseum.

Sõpruslinnad
------------

* Lõuna-Korea Changwon, Lõuna-Korea
* Ameerika Ühendriigid Fairbanks, Alaska, USA
* Jaapan Murayama, Jaapan
* Hiina Harbin, Heilongjiang, Hiina
* Kanada Yellowknife, Loodealad, Kanada

Vaata ka
--------

* Sahha teaduste akadeemia
* Jakuudi teaduskeskus
* Sahhatsirk
* Jakutski rahvusvaheline filmifestival

Viited
------

1. ↑
2. ↑  26. Численность постоянного населения Российской Федерации по муниципальным образованиям на 1 января 2018 года, vaadatud 23.01.2019.
3. ↑  Jakutski ilm ja kliima
4. ↑  "Rahvaloenduse andmed". Originaali arhiivikoopia seisuga 30. august 2011. Vaadatud 6. mail 2011.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Jakutsk** |

* 

Jakuutia vapp
Jakuutia linnad

Aldan  | Jakutsk  | Lensk  | Mirnõi  | Nerjungri  | Njurba  | Oljokminsk  | Pokrovsk  | Srednekolõmsk  | Tommot  | Udatšnõi  | Verhojansk  | Viljuisk
Baublys
**Bijotai** on küla Leedus Šilalė rajoonis, Bijotai valla halduskeskus. Küla asub Pela jõe kaldal. Bijotais on postkontor, põhikool ja raamatukogu. Vaatamisväärsusteks on Dionizas Poška muuseum, vana mõisakompleksi park ja Bardziai mõisa vesiveski.

Sealset mõisa on esmamainitud XVI sajandil, see kuulus algselt Poška-Paškevičiauste suguvõsale. Küla on nime saanud selle esimese omaniku Beata Paškevičienė järgi. Sealses mõisas elas ka leedu kirjanik Dionizas Poška. Kuna ta oma isaga läbi ei saanud, jagunes sealne mõis toona Bijotai ja Bardziai mõisaks. Aastal 1812 avas ta oletatavalt tuhandeaastase tammepuu õõnsuses esimese ajaloomuuseumi Leedu aladel (tamme kõrgus oli 12,5 meetrit). Taolise konstruktsiooni nimetas ta Baublysiks. Lisaks suurimale on muuseumikompleksis veel kaks sama tüüpi ehitist. Aastal 1847 ostsid mõlemad mõisad Volmerid, kes lasid sealsed mõisakompleksid lammutada. Aastal 1819 avati külas kool. Nõukogude ajal oli küla kohaliku kolhoosi keskasulaks.

Viited
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  Bijotai. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 717 lk.

Välislingid
-----------

* Küla portaalis vietoves.Lt
**Daujėnai** on alev Leedus Pasvalysi rajoonis, Daujėnai valla halduskeskus. Alev asub Orija jõe kaldal.

Alevis on põhikool ja kultuurimaja. Seal valmistatav leib on Euroopa Liidu kaitsealune päritolunimetus. Vaatamisväärsusteks on aastal 1803 valminud katoliku kirik, selle läheduses asuv Šventabala allikas ja Daujėnai kalme.

Ajalugu
-------

Alevi lähedal asub kalme, mida kasutasid III–V sajandil seelid. Asulat on esimest korda mainitud aastal 1644. Aastal 1750 ehitati sinna esimene kirik, aga aastal 1803 ehitati selle asemele praegune hoone.

Knygnešystė ajal tegutses alevis raamatukaupmees Jurgis Bielinis, keda varustasid raamatutega mitmed salakaubavedajad. Sealsed elanikud osalesid 1905. aasta revolutsioonis. Aastal 1919 asus sadakond sealset elanikku võitlusse asula hõivanud Nõukogude Liidu vägedega. Daujėnai on katoliku kihelkonna keskuseks aastast 1923.

Ka pärast teist maailmasõda tegutsesid Daujėnai ümbruses Leedu metsavennad. Nõukogude võimu ajal oli asula kohaliku kolhoosi keskuseks. Daujėnaist sai alev aastal 1976.

Pilte
-----

* Paisjärv Orija jõelPaisjärv Orija jõel
* Daujėnai kirikDaujėnai kirik
* Kiriku kellatornKiriku kellatorn
* PastoraatPastoraat
* Daujėnai keskusDaujėnai keskus
* ŠventabalaŠventabala

Viited
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Daujėnai** |

* Alev portaalis vietoves.Lt
Stromatoliit Saaremaal Kübassaare rannal
Stromatoliit Saaremaal Kübassaare rannal
**Stromatoliit** on lubiainest moodustis, mis tekib vees tsüanobakterite (ehk sinivetikate) või teiste mikroorganismide elutegevuse toimel.

Stromatoliidid on kuni 1,2 m kõrged ja nende pikkus võib ulatuda mitme meetrini. Kujult on nad korrapäratud, mügarjad, koorikjad või sammasjad. Ehituselt on nad peenekihilised, kiirjad või teralised.

Stromatoliidid koosnevad peamiselt karbonaatsetest mineraalidest, savist ja liivast.

Kõige rohkem leidub stromatoliite troopilises madalas merevees, kus vee soolsus kõigub. Tänapäevaseid stromatoliite moodustavad fotosünteesivad koloonialised tsüanobakterid ekvaatori lähedal, näiteks Bahama saartel, Mehhiko lahes ja Lääne-Austraalias Shark Bays.

Stromatoliidid on sageli väga vanad. Vanimad stromatoliite meenutavad struktuurid on 3,5 miljardit aastat vanad. 1950. aastatel leiti Austraalias ja Kanadas 2 miljardi aasta vanuseid stromatoliite. Eestis on nad eriti iseloomulikud siluri lademetele.

Eestis saab stromatoliite kohata Saaremaal, näiteks Soeginina panga jalamil Atla poolsaare läänerannal ja Kübassaare panga keskmistes kihtides.

William Schopf leidis 1980 Lääne-Austraaliast 3,5 miljardi aasta vanuseid stromatoliidisarnaseid kivimeid ja pidas neid stromatoliitideks. Kui need oleksid stromatoliidid, oleks tegemist kõige vanema jäljega elu olemasolust Maal. Kuid viimasel ajal[*millal?*] on selles hakatud kahtlema. On oletatud, et need on hüdrotermaalsed moodustised, mis on tekkinud elusolendite abita. Esimesena seadis Schopfi leiu kahtluse alla Martin Brasier 1999.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Mare Isakar. Stromatoliit www.ut.ee
2. 1 2 3 4  Aave ja Aivo Lepland. Elu jäljed ürgses kivis "Eesti Loodus" 2002
3. ↑  Saima Kaarna. Bioloogilise evolutsiooni tõendid ja elu areng Maal
4. ↑  Geoturism Eestis ja Lõuna-Soomes. Saaremaa pangad www.geoeducation.info
President Barack Obama tervitamas "Hamiltoni" muusikali näitlejaid ja tegijaid, 2015
**"Hamilton: Ameerika muusikal"** (inglise keeles **"Hamilton: An American Musical"**) on muusikal Ameerika Ühendriikide ühe rajaja Alexander Hamiltoni elust. 

Muusikali muusika, libreto ja raamatu on koostanud Lin-Manuel Miranda. Lavastus on inspireeritud 2004. aastal avaldatud ajaloolase Ron Chernow' elulooraamatust "Alexander Hamilton".

Muusikali esiettekanne, mis müüdi välja, toimus 2015. aasta veebruaris The Public Theatre'is, mitte Broadwayl. Hamilton viidi üle Broadway lavale 2015. aasta augustis Richard Rodgers Theatre'isse, kus see sai kriitikutelt heakskiidu ja ennenägematu varajase piletimüügiedu.

Auhindu
-------

2016. aastal sai "Hamilton" rekordilise 16 Tony auhinna nominatsiooni, võites 11, sealhulgas parima muusikali kategoorias. Seda auhinnati ka 2016. aasta Grammy auhinnaga parima muusikateatri albumi eest ja Pulitzeri preemiaga draama kategoorias. Selleaegne Broadway-väline "Hamilton" võitis 2015. aasta Drama Deski auhinna parima muusikali kategoorias lisaks seitsmele võidetud auhinnale 14 võimalikust nominatsioonikategooriast.

Muusikali produktsioon algas eeletendustega 2016. aasta septembris.

Viited
------

1. ↑
2. ↑

Välislingid
-----------

* Muusikali koduleht
Krape luteri kirik
**Krape** (ka **Veckrape**) on küla (*vidējciems*) Lätis Ogre piirkonnas, Krape valla halduskeskus. Asula asub merepinnast 90 meetri kõrgusel Lobe jõe ääres ja jääb piirkonna keskusest Ogrest 44 ning Riiast 80 kilomeetri kaugusele.

Külas on põhikool, rahvamaja, postkontor ja raamatukogu. Sinna jäävad Krape kalmistud. Külas on Krape bussipeatus.

Nii Krape õigeusu kirik kui ka Krape luteri kirik on regionaalse kaitse all olevad muinsusmälestised. Looduskaitse all on pärn ümbermõõduga 3,79 meetrit.

Asula rajati nõukogude perioodil Krape mõisa lähistele vallakooli ja kirikute juurde kui külanõukogu halduskeskus ja Lenini kolhoosi keskasula.

Varem nimetati Krape külaks Lobe küla. Krape oli siis vastavalt Veckrape (Vana Krape).

Aastal 2018 oli külas 177 elanikku, aastal 2021 oli elanikke 172.

Viited
------

1. ↑  Vietvārdu datubāze
2. ↑  Autotransporta direcija
3. ↑  Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija. Valsts aizsargājamo nekustamo kultūras pieminekļu saraksts
4. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS
5. ↑  Latvijas pagasti. Enciklopēdija. Rīga : A/S Preses nams. 2001—2002. ISBN 9984-00-412-0.

| * v
* r
Krape valla asulad |
| --- |
| 
**Krape** **·**  Krapes muiža **·**  Lobe **·**  Veckrapes Kalns |
**Nomenklatuur**iks nimetati Nõukogude Liidus ja teistes sotsialismimaades juhtivaid ja strateegilisi ametikohti riigiasutustes ja parteis, millele määratud inimesed pidi kinnitama kommunistlik partei.

Nomenklatuurseteks ametikohtadeks loeti NLKP parteiaparaat ja selle allüksuste töötajad, valitsusasutuste töötajad (üldjuhul kuni osakonnajuhataja tasemeni), asutuste juhid, peainsenerid, juhtide asetäitjad (suuremates asutustes), koolide direktorid jne. Kõneldi ka konkreetsete asutuste või ametkondade nomenklatuurist (nt SARKi/SM/RJRK/KGB nomenklatuur).

Sõna on laenatud vene keelest (*номенклатура*), kus see pärineb ladinakeelsest sõnast *nomenclatura* - 'nimekiri'. Mõiste tulenebki sedalaadi ametikohtade nimekirjast.

Nomenklatuursetele ametikohtadele esitatud isikuid kinnitasid ja määrasid ametikohale sõltuvalt ametikoha tähtsuses kas VK(b)P – ÜK(b)P – NLKP KK Organisatsiooniline büroo või madalamad ametikohad VK(b)P – ÜK(b)P – NLKP KK Arvestus-jaotussektor (*Учраспред ЦК*). 1922–1923 kinnitas ja määrast arvestus-jaotussektor ametisse 10 351 isikut.

Kõnekeeles kutsuti nomenklatuuriks niisugustel ametikohtadel töötanud inimesi, keda võib pidada nõukogude ühiskonna eliidiks. Üldiselt oli nomenklatuursetel ametikohtadel töötavatel inimestel rohkem privileege, mis sarnanesid riiklikus ideoloogias halvustatavate kapitalistliku ülemklassi privileegidega. Samas oli ka nomenklatuuri ülemistel ja alumistel astmetel suur vahe. Kõik privileegid ei olnud piiratud nomenklatuuriga, näiteks võidi eliithaiglate kasutamist lubada ka riiklikult tunnustatud loometöötajatel.

Üldjuhul pidid nomenklatuursetele kohtadele määratud inimesed kuuluma Nõukogude Liidu Kommunistlikku Parteisse (NLKP) või NLKP allorganisatsiooniks olevasse kommunistlikku parteisse, samas ei olnud see nomenklatuuri alumistel astmetel alati kohustuslik. Nii oli NLKP Keskkomitee sekretariaadi nomenklatuuris kirjas ka Moskva patriarh.

Nomenklatuuri kõrgeimal astmel oli NLKP Keskkomitee nomenklatuur. 1980. aastal kuulus sellesse umbkaudu 22 500 töötajat.

Viited
------

1. ↑  Meelis Saueauk, "Erikaader": nomen klatuur ja julgeolekuorganid Eesti NSV-s 1940–1953, Ajalooline Ajakiri, 2015, 4 (154), 407–440
2. ↑  Земляной Сергей Николаевич, Невидимая рука Учраспреда, «Отечественные записки», № 2 за 2004 г.
3. ↑  (Mihhail Voslenski) Восленский, Михаил Сергеевич "Номенклатура. Господствующий класс Советского Союза" М: Захаров 640 с. 2005 ISBN 5-8159-0499-6

Kirjandus
---------

* Mihhail Voslenski "Номенклатура. Господствующий класс Советского Союза"] Moskva: Захаров, 2005

Välislingid
-----------

* Jaanus Kulli. Nomenklatuur ja privileegid, kuurordituusikud ja ümbrikupalgad, ÕL, 5. oktoober 2014
**Ivar Soone** (sündinud 6. juulil 1975 Tallinnas) on eesti majandusteadlane. 

Tema põhivaldkonnad konsultandi ja koolitajana on turundus, kommunikatsioon, kliendisuhete juhtimine, teenindus ja tarbijapsühholoogia. Ta on "Kliendilojaalsuse kuldraamatu" (Äripäev, 2010) autor. 

Ivar Soone on lõpetanud Tallinna Tehnikaülikooli majanduse erialal ökonomistina (diplom võrdsustatud magistrikraadiga) ning Tallinna Pedagoogikaülikooli reklaami ja meedia erialal. Magistriõppe läbis Ivar Soone Tallinna Tehnikaülikoolis ja Urbino Ülikoolis Itaalias. Teise magistrikraadi omandas ta McGill Universitys Kanadas strateegia ja turunduse valdkonnas.[*viide?*] Doktoriväitekirja, mis käsitles inimeste tarbimisvalikuid ja -käitumist, kaitses Tallinna Tehnikaülikoolis.[*viide?*]

Alates 2018. aastast on ta sertifitseeritud *coach*.[*viide?*]

Ta on 30. märtsist 2007 Erakonna Eestimaa Rohelised liige. Selles nimekirjas kandideeris ta nii 2007 ja 2011. aasta Riigikogu valimistel, kuid kummalgi korral ta ei pääsenud riigikokku (aastal 2007 sai ta 25 häält ja 2011. aastal 58 häält). 2019. aastal kandideeris ta Riigikogu valimistel erakonna Eesti 200 nimekirjas, sai 104 häält ning valituks ei osutunud.

Soone esines Eesti Televisiooni saates "Pealtnägija", mis käsitles LHV Panga noore börsimaakleri Hendrik Koppeli petuskeeme, mille ohvriks langesid ka mitmed teised panga investeerimiskliendid.

Viited
------

1. ↑  Soone, I. (2010), Kliendilojaalsuse kuldraamat: kuidas võita ja hoida kliente. Äripäev.
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑
7. ↑

Välislingid
-----------

* Ivar Soone Eesti Teadusinfosüsteemis Muuda Vikiandmetes
**Krišjāņi vald** (läti *Krišjāņu pagasts*) on vald Lätis Balvi piirkonnas.

Vald piirneb sama piirkonna Bērzpilsi ja Tilža vallaga, samuti ka Rēzekne piirkonna Nautrēni ja Gaigalava vallaga ning Ludza piirkonna Salnava vallaga.

Valla pindala on 71 km². 2016. aasta seisuga elas seal 387 inimest. Aastal 2011 elas vallas 367 lätlast, 13 venelast, 2 valgevenelast ja 1 ukrainlane Valla keskus on Krišjāņi küla. Vallamaja asub aadressil Jaunatnes iela 3, vallavanem on Jāzeps Ludboržs.

Ajalugu
-------

Aastal 1945 moodustati Tilža vallas Krišjāņi külanõukogu, aastal 1949 likvideeriti aga Tilža vald ametlikult. Aastal 1954 liideti Krišjāņi külanõukoguga likvideeritav Krampiņi külanõukogu. Aastal 1955 ühendati kolhoosi Plēsums maad Beļava külanõukoguga. Vald moodustati külanõukogust aastal 1991. Enne 2009. aasta haldusreformi kuulus vald Balvi rajooni. 2009. aastast kuulub Krišjāņi vald Balvi piirkonda.

Kaitstavad objektid
-------------------

Muinsusmälestistest on kohaliku kaitse all Putrāni kalmistu kabel ja Krišjāņi muinaskalmed ehk Sõjahauad. Looduskaitse all on Bišulīči tamm, lisaks asub vallas veel kolm nimetut looduskaitsealust põlispuud. Valla lääneosa jääb osaliselt Lubānsi märgala hoiualale.

Külad
-----

Vallas on üksteist küla. Valla keskuses Krišjāņis (*vidējciems*) oli aastal 2018 133 elanikku. Kümme valla küla on staatusega *skrajciems* – Krampines 25 elanikuga aastal 2018, Mežupe 53 elanikuga aastal 2018, Nagleiši 29 elanikuga aastal 2018, Putrāni 24 elanikuga aastal 2018, Pūrines 10 elanikuga aastal 2018, Runcine 20 elanikuga aastal 2018, Zaltupe 8 elanikuga aastal 2018, Žogi 50 elanikuga aastal 2018, Vakšinīki 7 elanikuga aastal 2018 ja Veituli 6 elanikuga aastal 2018. Ülejäänud valla elanikud elavad külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.

Viited
------

1. ↑  Iedzīvotāju skaits pēc tautības reģionos, pilsētās, novados, pagastos, apkaimēs un blīvi apdzīvotās teritorijās gada sākumā (pēc administratīvi teritoriālās reformas 2021. gadā) 2021 - 2022, vaadatud 2.10.2023.
2. ↑  Latvijas iedzīvotāju skaits pašvaldībās. Pilsonības un migrācijas lietu pārvalde.
3. ↑  Ethnic composition of Latvia 2011
4. ↑  Balvu novads, vaadatud 27.11 2018
5. ↑  Okupētās Latvijas administratīvi teritoriālais iedalījums. Latvijas Valsts arhīvu ģenerāldirekcija. Rīga, 1997. ISBN 9984-9256-0-9
6. ↑  Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija, vaadatud 24.11 2018
7. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS, vaadatud 29.06 2017
8. ↑  Vietvārdu datubāze. Latvijas Ģeotelpiskās informācijas aģentūra.

Välislingid
-----------

 Krišjāņi vald – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis

| * v
* r
Balvi piirkonna haldusjaotus |
| --- |
| 

* Baltinava vald
* Balvi linn
* Balvi vald
* Bērzkalne vald
* Bērzpilsi vald
* Briežuciemsi vald
* Krišjāņi vald
* Kubuli vald
* Kuprava vald
* Lazdukalnsi vald
* Lazduleja vald
* Medņeva vald
* Rugāji vald
* Susāji vald
* Šķilbēni vald
* Žīguri vald
* Tilža vald
* Vectilža vald
* Vecumi vald
* Vīksna vald
* Viļaka linn

 |
Sint-Audomaruse kirik
**Alveringem** on hollandikeelne vald Belgias Flandrias Lääne-Flandria provintsis Veurne haldusringkonnas.

Alveringemi pindala on 80,01 km². 2012. aastal elas vallas 5001 inimest, mis tegi rahvastiku tiheduseks vallas 62,5 in/km². Viimastel aastakümnetel on elanike arv pigem vähenenud.

Kuni 1970. aastateni oli Belgias palju pisikesi valdu. 1971 liideti Alveringemiga Hoogstade, Oeren ja Sint-Rijkers ning 1977 veel Leisele ja Stavele. Sealjuures 1971 oli Leiselega liidetud Gijverinkhove ja Izenberge ning Stavelega Beveren.

Cyriel Verschaeve, kes pärast Teist maailmasõda kollaborandina tagaselja surma mõisteti, oli aastakümneid Alveringemis preester.

Asulad
------

Alveringem jaguneb järgmisteks osavaldadeks ja piirkondadeks:

|  |
| --- |
| Rooma numbritega on tähistatud osavallad.Kollakaks toonitatud on linnastunud alad. |
| Nr | Nimi | Pindala | Elanikke(31. dets 2008) |
| I | Alveringem | 18,98 km² | 1599 |
| II | Oeren | 2,89 km² | 51 |
| III | Sint-Rijkers | 3,72 km² | 110 |
| IV | Izenberge | 4,51 km² | 367 |
| V | Leisele | 15,38 km² | 809 |
| VI | Hoogstade | 5,66 km² | 371 |
| VII | Gijverinkhove | 3,92 km² | 320 |
| VIII | Beveren | 12,35 km² | 691 |
| IX | Stavele | 12,63 km² | 660 |

* Alveringem,Sint-Audomaruse kirikAlveringem,  
Sint-Audomaruse kirik
* AlveringemAlveringem
* IzenbergeIzenberge
* OerenOeren
* BeverenBeveren
* StaveleStavele
* LeiseleLeisele
* LeiseleLeisele

Viited
------

1. ↑  Wettelijke Bevolking per gemeente op 1 januari 2018, vaadatud 9.03.2019.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Alveringem** |

* Alveringemi koduleht (hollandi keeles)

Lääne-Flandria provintsi vallad

Alveringem | Anzegem | Ardooie | Avelgem | Beernem | Blankenberge | Bredene | Brugge | Damme | De Haan | De Panne | Deerlijk | Dentergem | Diksmuide | Gistel | Harelbeke | Heuvelland | Hooglede | Houthulst | Ichtegem | Ieper | Ingelmunster | Izegem | Jabbeke | Knokke-Heist | Koekelare | Koksijde | Kortemark | Kortrijk | Kuurne | Langemark-Poelkapelle | Ledegem | Lendelede | Lichtervelde | Lo-Reninge | Menen | Mesen | Meulebeke | Middelkerke | Moorslede | Nieuwpoort | Oostende | Oostkamp | Oostrozebeke | Oudenburg | Pittem | Poperinge | Roeselare | Ruiselede | Spiere-Helkijn | Staden | Tielt | Torhout | Veurne | Vleteren | Waregem | Wervik | Wevelgem | Wielsbeke | Wingene | Zedelgem | Zonnebeke | Zuienkerke | Zwevegem
Vaade alevile
**Pilviškiai** on alev Leedus Vilkaviškise rajoonis, Pilviškiai valla halduskeskus. Alev asub Šešupė jõe kaldal, paigas, kus sellega ühinevad Višakis ja Pilvė. Alevit läbib Peterburi–Berliini raudtee Vilniusest Kaliningradi viiv haru.

Alevis on gümnaasium ja raamatukogu. Pilviškiais kaevandatakse savi, seal asub ka viljaelevaator. Kirikuist asuvad seal aastal 2003 valminud metodisti kirik ja aastal 1947 valminud katoliku kirik.

Ajalugu
-------

Asula tekkis XVI sajandi esimesel poolel Kaunasest Preisimaale viiva tee äärde. Aastal 1536 andis Bona Sforza asulale alevi staatuse. Aastal 1567 hakkas alev kuuluma Sapiehadele. Aastal 1656 rajati sinna esimene katoliku kirik. Aastal 1758 sai Pilviškisest kohaliku kihelkonna keskus.

27. veebruaril 1792 andis Stanisław II alevile vapi ja kinnitas Magdeburgi õigused, aga juba järgmisel aastal tühistas seim selle otsuse. Vaidlustele tegi lõpu Poola jagamine, mille tagajärjel kuulus alev aastail 1795–1807 Preisi kuningriigile. Pärast seda kuulus Pilviškiai Venemaa koosseisu.

Alev kannatas rängalt Napoleoni sõdades. Aastaks 1808 oli sinna jäänud 350 elanikku. Aastal 1840 ehitati sinna luteri kirik.

Asula kasvule pani alguse aasta 1865, mil rajati Peterburi–Berliini raudtee Vilniusest Königsbergi viiv haru, mis asulat küll ei läbinud, aga selle lähedusse rajati Pilviškiai raudteejaam. Alev sai omale turuplatsi ja seal hakati pidama laatasid. Aastaks 1923 oli alevis 2358 elanikku.

Teise maailmasõja ajal hukkasid Saksa okupatsiooniväed 1800 kohalikku elanikku. Aastal 1941 põles maha sealne katoliku kirik. Aastal 2001 liideti aleviga ümbritsevad külad Dvarnieji, Padurpinyčys ja Stotis (viimases asus Pilviškiai raudteejaam).

Pilte
-----

* RaudteejaamRaudteejaam
* Metodisti kirikMetodisti kirik
* Katoliku kirikKatoliku kirik
* GümnaasiumihooneGümnaasiumihoone

Tuntud elanikke
---------------

* Kazys Grinius – Leedu sõjaväelane
* Bronius Babkauskas – Leedu näitleja

Viited
------

1. ↑

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Pilviškiai** |

* Alev portaalis vietoves.Lt
* Alevi koduleht
**Loo** on perekonnanimi.

Malaisias oli Loo 2014. aastal sageduselt 130. perekonnanimi, nimekandjaid oli üle 51 000 ja USA–s oli sellenimelisi isikuid rohkem kui 5500. Eesti oli nimekandjate arvult riikide hulgas 16. kohal.

Statistika Eestis
-----------------

2023. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Loo 239 inimesel: 111 mehel ja 128 naisel. Perekonnanimede levikult oli Loo meeste puhul 706. kohal ja naiste puhul 654. kohal. Kõige levinum oli perekonnanimi Loo vanuserühmas 0–4, kus neid on 10 000 elaniku kohta 2,37. Nimi oli kõige sagedasem Järva maakonnas, kus sellist nime kandis maakonna 10 000 elaniku kohta 4,02 inimest.

19. sajandi algul pandi pärisorjusest vabastamise käigus talupoegadele Järvamaal Järva-Madise kihelkonnas, Saaremaal Pöide kihelkonnas, Läänemaal Ridala kihelkonnas ja Harjumaal Jõelähtme kihelkonnas nimeks Lo ja Loo.

Nimede eestistamisel võeti Loo aastatel 1935–1940 uueks perekonnanimeks 87 korral isikute poolt, kelle perekonnanimi oli varem Andresson, Brockner, Burdukov, Eichelmann, Flint, Habermann, Jakobson, Johannson, Kirkmann, Krainev, Lähker, Lahze, Lammas, Langfeldt, Leimann, Leinbok, Leümann, Limberg, Lindeberg (2), Lipstok (2), Loberg, Loden, Logberg, Logvinenko, Lohmann, Lohv, Lomann (2), Lõmps, Loo-Lahker, Loolähker, Looman, Loomann (16), Loomsman, Loomsmann (2), Loopmann, Lorenberg (4), Lossmann (5), Mikalovitch, Mikonovitch, Morosov (2), Pallopson, Roosmann, Saaberg, Sopp, Stern, Suurmann, Tärn (4), Tompsohn, Tschätinikov ja Vinkelberg (3).

Nime kandjaid
-------------

* Charles-André van Loo, prantsuse maalikunstnik (1705–1765)
* Jean-Baptiste van Loo, prantsuse portreemaalija (1684–1745)
* Katrin Loo, eesti jalgpallur (1991–)
* Laine Loo, eesti arst (1920–2018)
* Martin Loo, eesti jalgrattur (1988–)
* Raine Loo, eesti näitleja (1945–2020)
* Rudolf Loo, eesti maadleja (1902–1983)
* Verner Loo, eesti balletitantsija (1932–1997)

Viited
------

1. ↑  Loo Surname. Vaadatud 1. oktoober 2023.
2. ↑  Statistikaamet: Nimede statistika (vaadatud 1.10.2023)
3. ↑  Onomastika andmebaas. Nimede panemine: Loo.
4. ↑  Onomastika andmebaas. Nimede eestistamine: (uus nimekuju): Loo.

Välislingid
-----------

* Loo statistikaameti andmebaasis