recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Wood Buffalo rahvuspargi kopratamm** on maailma suurim kopratamm. See asetseb Põhja-Kanadas Alberta provintsis Wood Buffalo rahvuspargis. Tamm on vähemalt 850 m pikk ning kulgeb mööda rahvuspargi lõunaäärt. Kopratamm on nii suur, et seda on võimalik näha satelliitide piltidelt. Selle ehitus on alanud 1970-ndate keskel, kuna tugev roheline taimestik on katnud terve tammi ja uusi puuoksi pole nähtud. Tammi on ehitanud uurijate sõnul vähemalt kaks kopra perekonda.

### Kopratammi ajalugu

Kanada ökoloog Jean Thie avastas Wood Buffalo kopratammi oktoobris 2007. aastal. Avastus tehti juhuslikult, kuna Thie eesmärk oli uurida Põhja-Kanada igikeltsa sulamist. Thie on öelnud, et tammi on suure tõenäosusega edasi arendanud mitu koprapere põlvkonda. Eksperdid on arvamusel, et sellise kopratammi ehitamine on kestnud vähemalt 30 aastat.

### Kopratammi ülesehitus

Tammi iseloomustab roheline taimkate, mis on tekkinud aja jooksul. Tamm koosneb okstest, kividest, võrsetest ja mudast. Värskeid puuoksi ei ole näha. Osa tammist on valminud tänu tormis langenud puudele, mis on veekogu peale kukkunud. Kobrastele on see suur eelis, sest vahed saab täita oma materjaliga. Ökoloogid on leidnud ka kaks väiksemat kopratammi, millel on perspektiiv 10 aasta jooksul liituda suure kopratammiga ja moodustada hiigeltamm, mille ulatus on 1 km.

### Kopratammi ehitamise põhjus

Koprad ehitavad tamme, et tekiks sügav ja stabiilne veekogu, kus nad saavad kaitset kiskjate, Põhja-Ameerikas näiteks karude ja koiottide eest. Rahuliku vooluga vesi aitab toimetada ehitusmaterjali ja toidu sihtpunkti. Samuti on tamm kasulik teistele loomadele ja keskkonnale, sest hoiab ära suuremad üleujutused. Ökoloog Thie arvab, et Põhja-Ameerika koprad on naasnud oma vanadesse pesitsuskohtadesse ja hakanud paljunema. Eelmisel sajandil kütiti massiliselt kopraid nende karusnaha tõttu, nüüd on kobraste arvukust hakanud taastuma .

Viited
------

1. ↑  "Suurim kopratamm on kosmosest nähtav: "Seeker"". *2010*. 3:00. `{{netiviide}}`: kontrolli kuupäeva väärtust: `|aeg=` (juhend)
2. ↑  "Maailma suurim kopratamm: "Atlas Obscura"".
3. ↑  "Suurim kopratamm on kosmosest nähtav: "Seeker"". *2010*. 3:00. `{{netiviide}}`: kontrolli kuupäeva väärtust: `|aeg=` (juhend)
4. ↑  "Maailma kõige suurem kopratamm: "MentalFloss"". *2018*.
5. ↑  "Suurim kopratamm on kosmosest nähtav: "Seeker"". *2010*. 3:00. `{{netiviide}}`: kontrolli kuupäeva väärtust: `|aeg=` (juhend)
6. ↑  "Maailma kõige suurem kopratamm on nähtav kosmosest: "The Telegraph"". *2010*. 9:42. `{{netiviide}}`: kontrolli kuupäeva väärtust: `|aeg=` (juhend)
7. ↑  "Suurim kopratamm on kosmosest nähtav: "Seeker"". *2010*. 3:00. `{{netiviide}}`: kontrolli kuupäeva väärtust: `|aeg=` (juhend)
|  |
| --- |
| **Laskesuusatamine 1964. aasta taliolümpiamängudel**
  |
| Korraldaja Austria  Austria, Innsbruck |
| **<**: **Squaw Valley 1960** | **Grenoble 1968** :**>** |

**Laskesuusatamine 1964. aasta taliolümpiamängudel** toimus 4. veebruaril Innsbrucki lähedal Tiroolis Seefeldis, mille maksimaalne kõrgus merepinnast on 1356 meetrit. Maksimumini jõuti üheksa kilomeetri pärast. Kogu distantsil oli kokku 792 meetrit tõuse, pikim katkematu tõus oli 96 meetrit ülesmäge. Nagu 1960. aastal, peeti ainult üks laskesuusatamise võistlus, meeste 20-kilomeetrine individuaalvõistlus. Selles saavutasid Nõukogude Liidu sportlased kaksikvõidu: Vladimir Melanin triumfeeris Aleksander Privalovi ees.

Olümpiaspordina oli laskesuusatamine vastuoluline nii enne olümpiamänge kui ka pärast neid. Eriti kritiseeriti, et kahe karistusminuti saamisel suusatamisega ei suudetud kuidagi seda vahet korvata. Paljude vaatlejate sõnul oli headel laskuritel parimate suusatajate ees selge eelis. Teisest küljest oli korraldaja ülevaade väga positiivne, eriti seetõttu, et pealtvaatajate arv oli oluliselt suurem kui eelmistel olümpiamängudel 1960. aastal.

Tulemused
---------

### 20 km


| Koht | Rinnanr. | Sportlane | Riik | Aeg | Laskmine | Kaotusvõitjale |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 23 | Vladimir Melanin |  NSVL | 1:20.26,8 | 0 (0+0+0+0) |  |
|  | 38 | Aleksandr Privalov |  NSVL | 1:23.42,5 | 0 (0+0+0+0) | + 3.15,7 |
|  | 32 | Olav Jordet |  Norra | 1:24.38,8 | 1 (0+0+0+1) | + 4.12,0 |
| 4. | 45 | Ragnar Tveiten |  Norra | 1:25.52,5 | 3 (1+1+0+1) | + 5.25,7 |
| 5. | 21 | Vilmos Gheorghe |  Rumeenia | 1:26.18,0 | 2 (0+1+0+1) | + 5.51,2 |
| 6. | 44 | Jozef Rubis |  Poola | 1:26.31,6 | 2 (1+0+0+1) | + 6.04,8 |
| 7. | 2 | Valentin Pšenitsõn |  NSVL | 1:26.59,0 | 2 (0+0+0+2) | + 6.32,2 |
| 8. | 41 | Hannu Kalevi Posti |  Soome | 1:27.16,5 | 1 (1+0+0+0) | + 6.49,7 |

Kuupäev: 4. veebruar
  
Osavõtjaid: 51 võistlejat
  
Riike: 14
  
Olümpiavõitja 1960: Rootsi Klas Lestander

Medalid
-------

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Koht | Riik | **Kuld** | **Hõbe** | **Pronks** | Kokku |
| 1. |  NSVL | 1 | 1 | 0 | 2 |
| 2. |  Norra | 0 | 0 | 1 | 1 |
| Kokku 2 riiki | **1** | **1** | **1** | **3** |

  


| * v
* r
Laskesuusatamine olümpiamängudel |
| --- |
| 

* 1960
* 1964
* 1968
* 1972
* 1976
* 1980
* 1984
* 1988
* 1992
* 1994
* 1998
* 2002
* 2006
* 2010
* 2014
* 2018
* 2022

 |  |
**Oksüdatsiooniaste** on keemias arv, mis näitab aatomi oksüdeerituse astet keemilises ühendis.

Formaalne oksüdatsiooniaste on hüpoteetiline elektrilaeng, mis aatomil oleks keemilises ühendis, kui kõik selle aatomi keemilised sidemed teiste keemiliste elementide aatomitega oleksid ioonilised.

Oksüdatsiooniastet märgitakse araabia või Rooma numbriga, mis on positiivne, negatiivne või nullis.

Oksüdatsiooniastme suurenemine keemilise reaktsiooni käigus on oksüdeerumine, oksüdatsiooniastme vähenemine aga redutseerumine. Selliste reaktsioonide puhul toimub formaalne elektronide ülekanne: elektronide summaarne formaalne juurdesaamine on redutseerumine ja elektronide summaarne formaalne loovutamine on oksüdeerumine.

IUPAC-i "Keemiaterminoloogia käsiraamat" annab oksüdatsiooniastmele järgmise definitsiooni: "Oksüdatsiooniaste on aatomi oksüdeerituse astme mõõt aines. Seda defineeritakse laenguna, mis aatomil võiks olla, kui loendada elektrone kokkulepitud reeglistiku järgi:

l) vaba elemendi (ühinemata neutraalse aatomi) oksüdatsiooniaste on 0;

2) lihtsa (monoaatomilise) iooni puhul on oksüdatsiooniaste võrdne iooni summaarse elektrilise laenguga;

3) enamikus ühendites on vesinikul oksüdatsiooniaste 1 ja hapnikul oksüdatsiooniaste -2. (Siin on eranditeks, et vesinikul on aktiivsete metallide hüdriidides, näiteks LiH, oksüdatsiooniaste -1 ning hapnikul näiteks ülihapendites, näiteks H2O2 oksüdatsiooniaste -1, samuti ühendites fluoriga);

4) neutraalse molekuli aatomite oksüdatsioonisastmete algebraline summa peab olema 0 ning ioonide puhul peab nende koosseisus olevate aatomite laengute algebraline summa olema võrdne iooni laenguga. Näiteks on väävli oksüdatsiooniastmed ainetes H2S, S8 (väävel lihtainena), SO2, SO3 ja H2SO4 vastavalt -2, 0, +4, +6 ja +6. Mida kõrgem on antud aatomi oksüdatsiooniaste, seda suurem on tema oksüdeerituse aste; mida madalam on tema oksüdatsiooniaste, seda suurem on tema redutseerituse aste." 

Lihtaines on iga aatomi oksüdatsiooniaste 0. Liitainetes on kõigi aatomite oksüdatsiooniastmete summa 0.

A-rühmade metallide oksüdatsiooniaste ühendites on tavaliselt rühma number, B-rühmade metallide oksüdatsiooniastmed on varieeruvad, enamasti 2. Mittemetallidel on muutuv oksüdatsiooniaste: maksimaalne oksüdatsiooniaste on rühma number ja minimaalne oksüdatsiooniaste on rühma number miinus 8.

Tavalisimad oksüdatsiooniastmed

Viited
------

1. ↑  "IUPAC Gold Book". Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 30. märts 2016. Vaadatud 25. juulil 2008.
**Johannes Aulinus** (1650 Tallinn – 1710 Tallinn) oli Eesti vaimulik.

Ta õppis Tallinna Gümnaasiumis, seejärel õppis ta (immatrikuleeriti 4. septembril 1672, oli kohal veel aastal 1676). Ordineeriti 13. novembril/23. novembril 1676 õpetajaks.

Ta oli aastatel 1676–1687 Tallinna Mihkli koguduse abiõpetaja, aastatel 1687–1696 oli ta sama koguduse õpetaja. Aastal 1696 sunniti ta lahkuma Tallinnast, põhjuseks hooletu suhtumine ametisse (laulatas abielus naise, kes väitis, et on lesk). Aulinus ise oli ametikoha vahetuse vastu, ta väitis kirjas kuningale, et ta ei oska eesti keeles jutlustada ning keele õppimiseks on ta liialt vana. Oli aastatel 1696–1709 (kuigi oli mitu korda Stockholmis kohtuprotsessidel) Harju-Madise koguduse õpetaja. Aastatel 1709–1710 oli ta uuesti (pärast Gabriel Herlini surma) Tallinna Mihkli koguduse abiõpetaja. Ta osales 28. märtsil 1710 Tallinnas Eestimaa piiskopi valimistel ja hääletas Jacob Langi poolt.

Ta kirjutas aastal 1696 leinajutluse pietismist mõjutatud Rootsi leskkuninganna Hedwig Eleonora surma puhul, see jutlus trükiti (ja on säilinud) Stockholmis.

Aulinus suri aastal 1710 (pärast aprilli) Tallinnas katku.

Isiklikku
---------

Tema isa Peter Aulinus oli samuti Tallinna Mihkli koguduse õpetaja. Tema tütre Maria Elisabethi (1685–1713) abikaasa Carl Philipp Knieper oli Viru-Jaakobi ja Vaivara koguduse õpetaja, teise tütre Gerdrutha Elisabethi (u. 1690–1748) abikaasa Paul Johann Knieper oli Jõhvi Mihkli koguduse õpetaja.

Viited
------

1. ↑  Liivi Aarma Põhja-Eesti vaimulike lühielulood 1525–1885 Tallinn 2007
**Wommelgem** on hollandikeelne vald ja asula Belgias Flandria piirkonnas Antwerpeni provintsis.

* 
* 
* 
* 
*

Viited
------

1. ↑  Wettelijke Bevolking per gemeente op 1 januari 2018, vaadatud 9.03.2019.

Välislingid
-----------

 Wommelgem – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Koduleht (hollandi keeles)

Antwerpeni provintsi vallad

Aartselaar **·** Antwerpen **·** Arendonk **·** Baarle-Hertog **·** Balen **·** Beerse **·** Berlaar **·** Boechout **·** Bonheiden **·** Boom **·** Bornem **·** Borsbeek **·** Brasschaat **·** Brecht **·** Dessel **·** Duffel **·** Edegem **·** Essen **·** Geel **·** Grobbendonk **·** Heist-op-den-Berg **·** Hemiksem **·** Herentals **·** Herenthout **·** Herselt **·** Hoogstraten **·** Hove **·** Hulshout **·** Kalmthout **·** Kapellen **·** Kasterlee **·** Kontich **·** Laakdal **·** Lier **·** Lille **·** Lint **·** Malle **·** Mechelen **·** Meerhout **·** Merksplas **·** Mol **·** Mortsel **·** Niel **·** Nijlen **·** Olen **·** Oud-Turnhout **·** Putte **·** Puurs-Sint-Amands **·** Ranst **·** Ravels **·** Retie **·** Rijkevorsel **·** Rumst **·** Schelle **·** Schilde **·** Schoten **·** Sint-Amands **·** Sint-Katelijne-Waver **·** Stabroek **·** Turnhout **·** Vorselaar **·** Vosselaar **·** Westerlo **·** Wijnegem **·** Willebroek **·** Wommelgem **·** Wuustwezel **·** Zandhoven **·** Zoersel **·** Zwijndrecht
**Johannes Brasche** (21. jaanuar 1877 Paide – 8. mai 1960 Potsdam) oli Eesti vaimulik.

Õppis Paides erakoolis ja aastatel 1890–1894 Tallinna Kubermangugümnaasiumis. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1897–1904. Oli prooviaastal Karusel, Tallinnas ja Paides. Ordineeriti õpetajaks 11. juunil 1906 Tallinnas.

Oli aastal 1906 Tallinna Toompea Kaarli koguduse vikaarõpetaja, aastal 1907 oli Eestimaa vikaarõpetaja. Aastatel 1908–1927 oli ta Harju-Madise koguduse õpetaja. Jäi 1. mail 1928 emerituuri. Emerituuris olles elas Kloogal.

Põgenes 1939. aastal Saksamaale. Suri 1960. aastal Potsdamis.

Isiklikku
---------

Tema onu Johann Heinrich Brasche oli Saarde ja Tallinna Toompea Kaarli koguduse õpetaja, onupoeg Christfried Brasche oli Juuru Mihkli koguduse õpetaja, onupoeg Arvid Leopold Brasche oli Kullamaa Püha Johannese koguduse õpetaja. Äi Immanuel Rinne oli Reigi ja Karuse koguduse õpetaja.

Viited
------

1. ↑  Die Pastoren des Konsistorialbezirk Estland 1885-1919. Böhlau Verlag Köln Wien
2. ↑  Konrad Veem Eesti Vaba Rahvakirik Dokumentatsioon ja leksikon EVR Stockholm 1988
**Einar Vapper** (14. november 1929 Männikvälja, Virumaa – 7. aprill 1992 Tallinn) oli eesti õpetaja ja koolijuht.

Aastatel 1945–1948 õppis ta Rakvere Õpetajate Seminaris. 1951. aastal lõpetas Tallinna Õpetajate Instituudi, kus oli õppinud ajalugu. 1953. aastal astus Tallinna Pedagoogilisse Instituuti, mille lõpetas kaugõppes keskkooli ajalooõpetaja kutsega.

Aastatel 1948–1949 töötas ta Rakvere 2. 7-klassilises Koolis algklassiõpetajana, 1949–1951 Kose-Lükati Sanatoorses Metsakoolis õpetajana, 1951. aastast oli Tallinna 22. Keskkooli õppealajuhataja.

Aastatel 1959–1964 oli ta Tallinna 18. Keskkooli direktor, 1964–1971 Tallinna 22. Keskkooli direktor. 1971. aastast töötas ta Tallinna Pedagoogilises Instituudis, 1972. aastast selle pedagoogika ja psühholoogia kateedri juhatajana. 

1972. aastal kaitses ta Tartu Riikliku Ülikooli pedagoogika kateedri juures kandidaadiväitekirja "Kodumiljöö mõju õpilase õppejõudlusele" (juhendaja Heino Liimets) ning sai pedagoogikakandidaadi kraadi. 1973. aastast oli ta Tallinna Pedagoogilise Instituudi kaugõppeprorektor, 1977. aastast teadusala prorektor ja 1981. aastast kaugõppeosakonna juhataja.

Ta on maetud Tallinna Metsakalmistule.

Viited
------

1. 1 2  Einar Vapper (nekroloog). Õpetajate Leht, 18 aprill 1992
2. ↑  Vabriku tänava koolimaja kroonika 1915–1965
3. ↑  E-kataloog ESTER. Vapper, Einar. Kodumiljöö mõju õpilase õppejõudlusele. Tartu Riiklik Ülikool 1972
4. ↑  Kalmistute register HAUDI

Välislingid
-----------

* Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Vapper, Einar – Tallinna 18. Keskkooli direktor (1962)
* Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Linnanõukogu hariduskomisjoni esimehe asetäitja, Tallinna 22. keskkooli direktor Einar Vapper Tallinna Töörahva Saadikute Nõukogu XI koosseisu V istungjärgul esinemas (1970)
**Greip** (ka **Saturn LI**, esmane tähis **S/2006 S 4**) on üks Saturni teadaolevast 62 kuust. Selle avastasid Scott S. Sheppard, David C. Jewitt, Jan Kleyna ja Brian G. Marsden, kes teatasid selle kuu olemasolust 26. juunil 2006. Andmed põhinesid 2006. aasta 5. jaanuarist kuni 1. maini tehtud vaatlustel.

Greip on umbes 6-kilomeetrise diameetriga. Ühe tiiru tegemiseks ümber Saturni kulub tal 937,14 ööpäeva. Tema orbiidi keskmine pikem pooltelg on 18 457 000 km. Orbiidi kalle ekliptika suhtes on 174,8° ja ekstsentrilisus on 0,3146. Ta tiirleb ümber Saturni selle pöörlemisele vastupidises suunas (retrograadne orbiit).

Saturni kuu Greip on saanud nime mitte tsitruselise greibi, vaid Skandinaavia mütoloogiasse kuuluva naishiiu Greipi järgi.

Viited
------

1. ↑  Institute for Astronomy Saturn Satellite Data. Vaadatud: 18.04.2014
2. 1 2 3  Planetary Satellite Mean Orbital Parameters JPL. Vaadatud: 18.04.2014

Välislingid
-----------

* MPEC 2006-M45: *Eight New Satellites of Saturn* 26. juuni 2006 (andmeid) Vaadatud: 18.04.2014

Saturni kaaslased

S/2009 S 1 • Pan • Daphnis • Atlas • Prometheus • Pandora • Epimetheus • Janus • Aegaeon •  Mimas • Methone • Anthe • Pallene • Enceladus • Tethys • Telesto • Kalypso • Dione • Helene • Polydeuces • Rhea • Titan • Hyperion • Iapetus • Kiviuq • Ijiraq • Phoebe • Paaliaq • Skathi • Albiorix • S/2007 S 2 • Bebhionn • Erriapus • Skoll • Siarnaq • Tarqeq • S/2004 S 13 • Greip • Hyrrokkin • Jarnsaxa • Tarvos • Mundilfari • S/2006 S 1 • S/2004 S 17 • Bergelmir • Narvi • Suttungr • Hati • S/2004 S 12 • Farbauti • Thrymr • Aegir • S/2007 S 3 • Bestla • S/2004 S 7 • S/2006 S 3 •  Fenrir • Surtur • Kari • Ymir • Loge • Fornjot
**Philip J. Corso** (1915 – 16. juuli 1998) oli USA sõjaväelane. 

Pärast sõjaväeteenistusest lahkumist sai ta tuntuks raamatuga, milles avalikustas oma väidetava tegevuse seoses Roswelli rundmatu objekti juhtumiga.

Elulugu
-------

Pärast kooli lõpetamist õppis ta rändkinooperaatoriks. Töötanud mõne aja sellel alal, astus ta USA 1933. aasta majandusliku madalseisu ajal relvajõududesse. Ta töötas aastaid eri ametikohtadel armee suurtükivägedes ning täiendas end tehnoloogia ja informatsiooni kogumise vallas.

1943. aastal saadeti Corso Itaaliasse juba luureohvitserina. Korea sõja ajal töötas ta kindral Douglas MacArthuri alluvuses luureohvitserina. Aastal 1961 töötas ta Pentagonis ja alates 20. juunist asus juhtima välistehnoloogia osakonda, kus tema ülesandeks oli analüüsida luurekanalite kaudu saabunud tehnoloogiat. 

Karjääri jooksul autasustati teda 19 medaliga ning mitme teenetemärgi ja aukirjaga eeskujuliku teenistuse eest. Ta teenis välja koloneli auastme.

Pärast erruminekut 1963. aastal töötas ta senaatorite James Eastlandi ja Strom Thurmondi büroos riikliku julgeoleku nõunikuna. Hiljem töötas mitmes erafirmas konsultandina. 

1983. aastal ilmus tema raamat "Day After Roswell" ("Päev pärast Roswelli"), mis on esitatud autobiograafia vormis. Raamatus väitis ta, et kui ta 1961. aastal oli Penatgonis välistehnoloogia osakonna ülem, andis kindral Trudeau tema käsutusse 1947. aastal Roswellis alla kukkunud tulnukate kosmoselaeva tükid. Tema ülesandeks olevat olnud neid esemeid analüüsida ja leida väljund tööstusse, et arendada Ameerika üleolekut teistest riikidest. Tulnukatelt üle võetud tehnoloogia uurimine viis tema raamatu andmetel selleni, et on meil on tänapäeval kiudoptika, mikrokiip, ööbinoklid, kevlar, laser ja veel palju muid tehnikasaavutusi.

Kui raamatus väidetu on tõsi, siis on P. Corso esimene (ja esialgu ainuke) USA ohvitser, kes on möönnud, et Roswellis kukkus 1947. aastal alla tundmatu lendav objekt, mis ei pärinenud meie planeedilt.

Kirjandus
---------

* *The Day After Roswell: A Former Pentagon Official Reveals the U.S. Government's Shocking UFO Cover-up,* by Philip J. Corso, William J. Birnes. 1998. Pocket Books. ISBN 0-671-01756-X.

Välislingid
-----------

* Katkend raamatust (sissejuhatus), inglise keeles
* Kriitiline käsitlus, inglise keeles
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib 16. sajandi alguse Vindavi komtuurist, 15. sajandi Tallinna komtuuri kohta vaata: Wolter von Loe (Tallinna komtuur)* |

---

**Wolter von Loe** oli Liivi ordu liige ja Vindavi komtuur 16. sajandi alguses.

Tema vanemad olid tõenäoliselt Reiner von Loe ja Elisabeth von Kalkum. Ta pärines Vest Recklinghausenist Kurkölnist Loe kojast Marli lähedalt. Tema suguvõsa omas lääne nii Kölni peapiiskopkonnas, Brabantis kui ka Geldernis. Tema vanem vend Wessel von Loe oli Tartu piiskopi vasall aastatel 1457–1471.

Wolteri kohta pole teada, millal ta täpselt Liivimaale saabus, kuid 1499. aastal on teda märgitud Vindavi komtuurina. Selles ametis oli järgmised kaheksa aastat. 1507 on teda nimetatud endiseks Vindavi komtuuriks ja seejärel teated temast lõppevad.

Kirjandus
---------

* *Ritterbrüder im livländischen Zweig des Deutschen Ordens*. Köln: Böhlau, 1993. Nr. 558 (lk 426).

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Christian von Seelbach** | **Vindavi komtuur**1499–1507 | Järgnev**Johann Clodt**

 |
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib 15. sajandi Tallinna komtuurist, 16. sajandi Vindavi komtuuri kohta vaata: Wolter von Loe (Vindavi komtuur)* |

---

**Wolter von Loe** oli Liivi ordu liige ja Tallinna komtuur 15. sajandi esimesel poolel.

Tema vanemad olid Heinrich von Loe ja Hilla von Westerholt. Ta pärines Vest Recklinghausenist Kurkölnist Loe kojast Marli lähedalt. Tema suguvõsa omas lääne nii Kölni peapiiskopkonnas, Brabantis kui ka Geldernis. 

Wolteri kohta pole teada, millal ta täpselt Liivimaale saabus, kuid 1431. aastal oli ta Dünaburgi komtuur. Seejärel, 1436. aastal, sai ta Tallinna komtuuriks. 1446 oli ta Rēzekne foogti ametis. 1448. aastal vabastati ta aga sugulaste palvel Liivi ordust ja järgmisel aastal oli ta Utrechti orduprovintsis Saksa ordu ametnikuna.

Kirjandus
---------

* *Ritterbrüder im livländischen Zweig des Deutschen Ordens*. Köln: Böhlau, 1993. Nr. 557 (lk 425–426).

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Heinrich von der Vaerst** | **Dünaburgi komtuur**1431 | Järgnev**Bruno von Hirschberg** |
| Eelnev**Heinrich von der Vaerst** | **Tallinna komtuur**1436–1442 | Järgnev**Johann von Mengede-Osthof** |
| Eelnev**Matthias von Boningen** | **Rēzekne foogt**1446 | Järgnev**Erwin von Bellersheim**

 |
Greta Van Susteren, 2008
**Greta Conway Van Susteren** (sündinud 11. juunil 1954 Wisconsini osariigis) on Ameerika Ühendriikide teleajakirjanik, kes juhib alates 2002 Fox News Channeli saadet "On the Record w/ Greta Van Susteren".

Ta oli 1994–2002 CNNi saate "Burden of Proof" kaassaatejuht koos Roger Cossackiga. Van Susteren mängis saates kaitsjat, Cossack süüdistajat.

Ta on lõpetanud Wisconsini ülikooli, kus õppis geograafiat ja majandust. Majanduses sai ta sealt bakalaureusekraadi. 1979. ja 1982. aastal sai ta Georgetowni Ülikooli õigusteaduskonnast doktori- ja magistrikraadi. 1984–1999 töötas ta Georgetowni Ülikooli abiprofessorina.

Isiklikku
---------

Greta Van Sustereni õde Lisa Van Susteren on kohtupsühhiaater ja kandideerinud Demokraatliku Partei esindajana senatisse. Nende vend Dirk Van Susteren on ajakirjanik, kes oli pikka aega ajalehe Vermont Sunday toimetaja.

Ta on abielus John P. Coale'iga. See oli Coale'ile kolmas ja van Susterenile esimene abielu. Nad elavad Florida osariigis. 

Mõlemad on saientoloogid. Van Susteren hakkas saientoloogiks pärast abiellumist. Ta on annetanud saientoloogia kirikule rohkem kui 100 000 USA dollarit. .

Coale on advokaat, kes on spetsialiseerunud eraisikute hagidele suurettevõtete vastu. Sealhulgas on ta esindanud saientoloogia kiriku lihtliikmeid hagides saientoloogiavastaste organisatsioonide vastu.

Viited
------

1. ↑  Greta Van Sustereni elulugu FOX Newsi kodulehel
2. 1 2 3  Mary Jacoby. High profile couple never pairs church and state - St. Petersburg Times, 13.12.1998

Välislingid
-----------

* Saate "On the Record w/Greta Van Susteren" kirjeldus FOX Newsi kodulehel
Philip Billing (2019)
**Philip Anyanwu Billing** (sündinud 11. juunil 1996 Kopenhaagenis) on Taani jalgpallur, kes mängib keskpoolkaitsjana Inglismaa esiliiga klubis AFC Bournemouth.

Kuni 2013. aastani kuulus ta Taani klubi Esbjergi noorteakadeemiasse. Seejärel liitus ta Inglismaa klubiga Huddersfield Town. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta Inglismaa esiliigas 2014. aasta aprillis. Enam hakkas ta põhimeeskonnas mänguaega saama hooajal 2015–16 ning lõi 13. veebruaril 2016 mängus Nottingham Foresti vastu oma esimese värava Inglismaa esiliigas. Aastatel 2016–2018 mängis ta Huddersfield Towniga Inglismaa kõrgliigas.

2019. aasta juulis sõlmis ta lepingu Bournemouthiga. Üleminekusumma oli 15 miljonit naelsterlingit.

Taani jalgpallikoondises debüteeris Billing 7. oktoobril 2020 mängus Fääri saarte vastu.

Tema ema on taanlanna ja isa Nigeeria päritolu.

Viited
------

1. ↑  "Transfer roundup: Bournemouth sign Huddersfield's Philip Billing for £15m". The Guardian. 29.7.2019. Vaadatud 12.8.2021
2. ↑  "'I told Rohr I wanted to play for Denmark' – Super Eagles target Billing". goal.com. 21.5.2020. Vaadatud 12.8.2021
Aleksander III mälestusmärk
Jaan Kristin. Pullapää mälestussammas algsel kujul
**Pullapää** on endine küla Läänemaal Haapsalu linnas. Asub mere ääres Haapsalust läänes, halduslikult osa Nõmme külast. Seal asub Pullapää neem ja pankkallas.

Külas on 1896 avatud mälestusmärk tsaar Aleksander III-le, kes Pullapää rannas sageli koos perega puhkas.

Küla järgi sai nime Pullapää kriis.

Pullapääl asuv prügila suleti 1. jaanuaril 2007.

Ajaloost ja loodusest
---------------------

Kohta on esmamainitud 1391. aastal nimega *Pulenpe* ja räägitud kui rootslaste asualast.

Omapärane on Pullapää kõrge paelava loodus. Kevaditi võib liigirikka taimestikuga loopealsetel näha õitsemas ohtralt käpalisi.

Paarisaja meetri kaugusel Pullapää poolsaare rannast asub umbes 200 m pikkune ja 4 m kõrgune alamsiluri kivististerikas Juuru lademe Tamsalu kihistu. Oma murdunud servadega on ta Eesti pankrannikutest üks ainulaadsemaid. Veel 1960. aastate algul korraldati sinna igal kevadel kooliekskursioone.

Astangu all kasvab haruldane loomännik.

Kunagi asus antud paikkonnas ka Nõmme küla. Nõukogude perioodil muudeti see militaarseks piirkonnaks: rajati raketibaas, ehitati sõjaväelinnak ja paigaldati radarid. Eiglast otse Pullapääle ehitatud tee sai nimeks *Prospekt Mira* (Rahu tee). Praeguseni võib uudistada raketihoidlat Pullapää astangu lähedal, mis oli ette nähtud maa-õhk tüüpi rakettide hoidmiseks.

Pullapää neem on olnud sajandeid Haapsalu suvitajate väljasõidukoht. Seal käisid ka Haapsalus suvitanud Vene tsaarid, näiteks Aleksander III, kes olevat koguni ise lõkkes kartuleid küpsetanud.

Pärast tsaari surma 1894. aastal püstitati Pullapääle tema kunagist külaskäiku meenutav mälestussammas. 1896. aastal valminud Vasalemma marmorist sammast kroonisid kolm kuldset sibulkuplit, esikülje nišis metallreljeefil võis näha tsaari lõkke ääres. 1917. aasta revolutsiooni käigus sai sammas kõvasti kahjustada.

Vaata ka
--------

* Pullapää laht

Pullapää lahest kaldale toodud paat

Viited
------

1. ↑  "Läänemaa on aasta algusest prügilata" Postimees, 5. jaanuar 2007

Kirjandus
---------

* Blomqvist, M. Svenska ortnamn i Estland. 2000.
* Läänemaa mõisad, Tänapäev, 2007. Koostanud Valdo Praust.
* Läänemaa väärtuslikud maastikud. Lääne maavalitsus, Haapsalu, 2006. Tekstid koostanud Tõnis Padu.
* Viirand, Tiiu. Eestimaa ranniku teejuht. Kunst, 2006.

Välislingid
-----------

* 360° aeropanoraam / aerofoto
**Eino Kõiv** (28. veebruar 1926 Sadala vald – 13. november 2016) oli eesti rahvamuusik, dekoraator ja näitleja. 

Ta lõpetas 1943. aastal Tartu Tööstuskooli 9. klassi, teenis aastatel 1944–1950 Nõukogude armees. Aastatel 1951–1970 töötas maalrina, aastatel 1970–1978 Vanemuise teatris butafoor-dekoraator, aastatel 1978–1985 tuletõrjeülemana ja aastatel 1985–2004 tuletõrjevalvurina. 

Kõiv on mänginud Vanemuise lavastustes ning alates 1960. aastast ka Eduard Vilde nimelises Tartu Rahvateatris. Peale selle on ta tegutsenud aastatel 1990–2005 laulumehe ja lõõtspillimängijana (1996 ilmus Eino Kõivu helikassett "Pihtimus: laulud lõõtspilli saatel").

Teatrirolle
-----------

* Punane Surkkala (Bertolt Brechti "Härra Punttila ja tema sulane Matti", 1981)
* Talumees (Madis Kõivu ja Vaino Vahingu "Faehlmann", 1982)
* Künka-Kaarel (Olev Antoni "Tuulemurd", 1983)
* Kõivu-Kaarel (Andres Lille "Jaan Vaarandi 99 päeva", 1984)
* Lible (Oskar Lutsu ja Raivo Adlase "Suvi", 1984)

Viited
------

1. ↑  Surmakuulutus Postimehes, 16. november 2016
2. ↑  Kirje e-kataloogis Ester

Välislingid
-----------

* Juhani Püttsepp. Eino Kõiv peidab oma igatsused lõõtsalugudesse. Tartu Postimees, 28. oktoober 1999
* Harry Ahland. Saja hobiga mees. Videvik, 2001
**AS Tartu Keskkatlamaja** on kontserni Fortum Tartu kuuluv 13 töötajaga võrguettevõtja ja klienditeenindaja, mille põhitegevusteks on soojusenergia jaotamine ja müük. Soojusenergiat ostab AS Tartu Keskkatlamaja Fortum Tartu kontserni kuuluvalt ettevõttelt AS Anne Soojus.

Ettevõtte teenuseid tarbib ligi 1700 hoonet Tartus aastase soojusenergia kogutarbimisega 491 GWh ja soojustrasside kogupikkus on umbes 175 km.

Ajalugu
-------

Seoses Tartus 1960. aastatel intensiivistunud elamuehitusega rajas Tartu linn aastatel 1964–1967 Tartu keskkatlamaja ehk Turu tänava katlamaja, mida laiendati 1975. aastal.

1971–1992 oli katlamaja Eesti Energia omanduses, pärast seda naasis see Tartu linna haldusse.

Soojusenergiat tootev ja müüv munitsipaalettevõte reorganiseeriti 1996. aastal aktsiaseltsiks (esmakanne registris 1997). Varem linnale kuulunud ettevõte erastati 2000. aasta septembris ja selle uueks omanikuks sai AS Tartu Energia (hilisema ärinimega AS Fortum Tartu).

1. detsembril 2001 sõlmis AS Anne Soojus AS Tartu Keskkatlamajaga pikaajalise rendilepingu, millega omandas õiguse vallata ja opereerida kõiki AS Tartu Keskkatlamajale kuulunud katlamaju.

Turu tänava katlamaja lõpetas tegevuse 2014. aastal. Aktsiaselts Tartu Keskkatlamaja jätkab tegevust soojusenergia jaotamise ja müügi vallas.

Vaata ka
--------

* Tartu keskkatlamaja

Viited
------

1. 1 2 3  Üldinformatsioon Fortum Tartu (väljavõte veebiarhiivist)
2. 1 2  Tartu Keskkatlamaja Fortum Tartu
3. ↑  TARTU KESKKATLAMAJA AS inforegister.ee
4. ↑  TARTU KESKKATLAMAJA AS e-krediidiinfo
5. 1 2  Jüri Saar: Masinad, mis andsid meile sooja Tartu Postimees, 26. juuni 2014
6. ↑  Ajalugu AS Anne Soojus : Fortum Tartu [*kõdulink*]
**Hatiku oja** on oja Põlvamaal, Ahja jõe parempoolne lisajõgi.

Hatiku oja on keskjooksul kutsutud ka Visse või Vissi ojaks ning ülemjooksul Külmsuu kraaviks ja Lepä ojaks.

Hatiku oja saab alguse Põlva linnast 6 km lääneedela pool, Kanepi–Leevaku maantee lähedal Kähri küla piires.

Hatiku oja on umbes 18 km pikk, voolab läbi Hatiku, Laari ja Kiidjärve metsade ning suubub Ahja jõkke mõnikümmend meetrit Akste–Häätaru tee Kiidjärve sillast allavoolu. Hatiku ojja suubuvad Määoja (Savimäe kraav) ja Viira kraav. Hatiku oja kuulub tumedaveeliste ja humiinainete rikaste jõgede tüüpi.

Hatiku ojal Kiidjärve küla lähedal on olnud vesirattaga vesiveski, mis on nüüdseks hävinud. Oja keskjooksul on olnud ligi 150 meetri pikkune koprapais, mille juurde on rajatud matkarada ja vaateplatvorm.

Hatiku oja suudme juurest algab RMK Roiupalu õpperada. Kiidjärvel, Hatiku oja paremkaldal asub Kiidjärve ohvrikivi, mis on arheoloogiamälestisena kantud kultuurimälestiste riiklikku registrisse.

Viited
------

1. 1 2  Heino Raieste. Taevaskoja. Tallinn: Eesti Raamat, 1981
2. ↑  Vabariigi Valitsuse 18.07.1996 määrus nr 191 "Avalikult kasutatavate veekogude nimekirja kinnitamine"
3. ↑  Hatiku oja Eesti looduse infosüsteemis
4. ↑  Ain Erik. Koprapere sõprusavaldus. Eesti Loodus 2012/4
5. ↑  "Kalakoht.ee Hatiku Koprarada (0,5 km)". Originaali arhiivikoopia seisuga 28. jaanuar 2015. Vaadatud 25. jaanuaril 2015.
6. ↑  RMK. Loodusega koos. Roiupalu õpperada
7. ↑  Kultuurimälestiste riiklik register. Mälestis nr 11627. Ohvrikivi
8. ↑  Pühapaikade andmekogu. Kiidjärve ohvrikivi

Välislingid
-----------

* Hatiku oja keskkonnaportaalis
**Aakre raudteepeatus** oli raudteepeatus Tartu–Valga raudteel tänapäeva Otepää valla Kähri külas Elva valla Palamuste küla piiril. Ajaloolise haldusjaotuse järgi asus peatus Tartumaal Rõngu kihelkonnas Aakre vallas.

Aakre peatuskoht avati 1930. aasta 1. aprillil senise Astuvere peatuskoha asemele. Algselt oli tegemist nõudepeatusega.

Peatus asus Palupera ja Puka raudteejaama vahel (kilometraaž 470,85), 39,5 km kaugusel Valgast.

Viimane reisirong peatus Aakre raudteepeatuses 2008. aastal, enne Tartu–Valga raudtee remonti, mille ajaks suleti reisirongiliiklus. Pärast rongiliikluse taastamist (2010) reisirongid enam Aakre peatuses majandus- ja kommunikatsiooniministeeriumi otsuse järgi ei peatunud. Peatuskoht suleti seda kasutavate reisijate vähesuse tõttu.

Aakre raudteepeatuses oli madal, 20 cm kõrgune ja 30 meetri pikkune perroon ja ootepaviljon (ehitati 1940. aastatel), mis lammutati raudteelõigu remondi ajal 2009. aastal.

Vaata ka
--------

* Aakre

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Eelnev peatus** | **Endine raudteepeatus**  | **Järgnev peatus** |
|  Palupera |  **Aakre** | Puka  |

Viited
------

1. ↑  Aakre peatuskoht mootorrongidele - Kaja, nr. 73, 27 märts 1930 tr. 1; DIGAR
2. 1 2  AS Eesti Raudtee avaldamata andmed
3. ↑  Tartu-Valga rongiliiklus seiskub raudteeremondi tõttu mitmeks kuuks
4. ↑  Jätke meile rongipeatus alles!
Brigantiini (umbes 19. - 20. saj vahetus) taglase põhiosad.  

**Seisev taglas ja peelestik:** A- väliskliivertaak (või fliigertaak), B- kliivertaak, C- tamstoktaagid, D- vesitaak, 1- fliigerpoom (või kliiverpoom), 2- kliiverpoom, 3- pukspriit, 4- tamstok, 5- fokkmast, 6- fokkteng (fokkmarssteng), 7- fokkpraamteng, 8- fokktopp (fokkroil), 9- fokkraa, 10- alamarssraa, 11- ülamarssraa, 12- praamraa, 13- roilraa, 14- grootmast, 15- grootteng (grootmarssteng), 16- groottopp (grootpraam, grootroil), 17- grootpoom, 18- grootkahvelpoom, 34- fokkroiltaak, 35- väliskliivertaak (fliigertaak), 36- kliivertaak, 37- sisekliivertaak, 38- fokktengtaak, 39- fokktaak, 40- fokkvandid, 41- fokktengparduunid, 42- fokkpraamparduunid, 43- groottaak, 44- groottengtaak, 45- grootpraamtaak, 46- grootroiltaak (groottopitaak), 47- grootvandid, 48- groottegnparduunid, 49- grootpraamparduunid;  

**Purjed:** 19- väliskliiver (kõrgemale tõstetavana fliiger), 20- kliiver, 21- sisekliiver, 22- fokktaaksel (fokktengtaaksel, lihtsustatult foka), 23- fokkpuri, 24- alamarsspuri, 25- ülamarsspuri, 26- praampuri, 27- roilpuri, 28- groottaaksel, 29- groottengtaaksel, 30- grootalapraamtaaksel, 31- grootülapraamtaaksel, 32- grootkahvelpuri, 33- grootopsel;  

**Jooksev taglas ja tõuvärk:** 50- fokkbrassid, 51- alamarssbrassid, 52- ülamarssbrassid, 53- praambrassid, 54- roilbrassid, 55- grootpiikvallid, 56- groottirk. Erinevalt brassidest pole grootsoot ja grootjärt joonisel toodud.
**Taglaseks** nimetatakse laeva mastide juurde kuuluvate seadiste, purjelaeval ühtlasi purjede kinnituste süsteemi.

Taglase ehituslik jaotus
------------------------

* Seisevtaglas on alaliselt kinnitatud, kuid vajadusel lahtivõetav. Seisevtaglase moodustavad peelestik ja seda toestavad paikselt kinnitatud vaierid, trossid, ketid ja rautised nagu vandid, taagid, parduunid, veetaagid jm.
* Jooksevtaglas koosneb peelestiku liikuvate osade ja purjede käsitlemiseks vajalikest vaieritest, trossidest, kettidest, plokkidest jm. Siia kuuluvad brassid, kiitaud, koordingud, neervallid, soodid, tirgud, topenandid, vallid jms.

Jooksevtaglase ülesseadmist nimetatakse taageldamiseks.

Purjelaeva taglasele on ühtlasi iseloomulik: 

* Peelestik - kasutatakse purjede kinnitamiseks; sinna kuuluvad mastid, tengid, kahvlid, poomid, raad, saalingud, pukspriit, ahterpriit jm.
* Tõuvärk - metallist vaierid, sünteetilised ja taimsed trossid, ketid jms.

Vaata ka
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Taglas** |

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **raataglase purjede nimed** |

* Purjelaev
* Purjetamine
* Puri
**Aaker** (inglise keeles *acre*) on mittesüsteemne pindalaühik, mis võrdub 10 ruut-*chain*''iga, 4840 ruutjardi ehk 43 560 ruutjalaga (umbes 0,4047 hektarit). 

Et jardi ja jalga defineeritakse mitut moodi, siis on ka aakri täpne suurus erinev. Kõige tuntumad on **rahvusvaheline aaker**, mis võrdub 4046,8564224 ruutmeetriga ja ***United States survey acre***, mis võrdub 4046,87261 ruutmeetriga. 

Varem on olnud kasutusel:

* Cheshire'i aaker (10 240 ruutjardi)
* Cunninghami aaker (6250 ruutjardi)
* iiri aaker (7840 ruutjardi)
* šoti aaker (6150,4 ruutjardi)

Suurbritannias väljendati vanasti isegi suurte maavalduste pindala aakrites, kuid nüüd seal aaker enam ametlikult käibel ei ole; küll aga on ta seda maamõõtmisel USA-s. 

Inglise sõna *acre* tuleb vanainglise sõnast *æcer*, mis tähendas algselt põldu (kognaadid on saksa *Acker*, ladina *ager* ja kreeka *agros*).

Aaker oli maalapp, mille üks mees suutis ühe päevaga härjaga üles künda. Et härjarakendi ümberpööramine oli vaevaline, oli see maalapp pikliku kujuga. Selles suhtes oleks kõige vähem vaeva nõudnud üksainus vagu, kuid liiga pikergune põld oleks toonud kaasa umbrohu liiga suure leviku põllule.
Tõkestatud kallasrada Keila-Joal, Mõisaküla mererannas 2014. aasta juulis.Tõkestatud kallasrada Kiidjärvel, jõekaldal, 2014. aasta juulis.
**Kallasrada** on avaliku veekogu kaldariba. Mõiste on kasutusel Eesti keskkonnaseadustes.

Tõkestatud kallasrada Rõugel, 2014. aasta juulis.
Eesti keskkonnaseadustiku üldosa seaduse järgi on kallasraja laius laevatatavatel veekogudel 10 m ning teistel veekogudel 4 m. Kallasraja laiust arvestatakse lamekaldal põhikaardile kantud veekogu piirist ja kõrgkaldal kaldanõlva ülemisest servast, arvates viimasel juhul kallasrajaks ka vee piirjoone ja kaldanõlva ülemise serva vahelise maariba.

2014. aastal koondati looduskaitseseaduses, veeseaduses ja asjaõigusseaduses olnud kallasrada reguleerivad sätted keskkonnaseadustiku üldosa seadusesse.

Kallasraja kasutamiseks on vajalik **juurdepääs kallasrajale**. Juurdepääs on vajalik mh (mere)päästetöödeks. KeÜS § 28 lg 7 nõuab, et kohaliku omavalitsuse üksus peab planeeringutega tagama avaliku juurdepääsu kallasrajale ning § 28 lg 71, et kalda omanik või valdaja peab tagama kallasrajale juurdepääsu planeeringuga kehtestatud tingimustel. PlanS § 75 lg 1 p 11 kohaselt tuleb juurdepääsu tingimused määrata üldplaneeringuga ning juurdepääs ise detailplaneeringuga (§ 126 lg 1 p 10). Arvestades, et planeering on õigusakt (õigusnorm) ja õigusaktina (õigusnormina) üldkehtiv, kehtib planeering juurdepääsu (tingimuste) osas kõigi isikute suhtes ilma servituudi vm asjaõiguseta senikaua kuni vastav planeering kehtib. Seda ka juhul kui planeering nõuab servituudi seadmist, kuid servituut on seadmata. Planeering õigusnormina on avaliku korra osa (KorS § 4). Planeeringu rikkumine kallasraja juurdepääsu (tingimuste) osas on seetõttu avaliku korra rikkumine (KorS § 5). Kallasraja või sellele juurdepääsu sulgemine on karistatav rahatrahviga kuni 300 trahviühikut ehk kuni 1200 eurot (KarS § 47 lg 1), kui rikkuja on füüsiline isik, ja rahatrahviga kuni 3200 eurot kui rikkuja on juriidiline isik (KeÜS § 626). Rikkumist menetleb Keskkonnaamet ja valla- või linnavalitsus (KeÜS § 627).

Vaata ka
--------

* Igaüheõigus

Allikas
-------

* Keskkonnaseadustiku üldosa seadus  (vaadatud 13.11.2011)

Viited
------

1. ↑  Siil, Virgo (17. juuli 2014). "Kas kallasradu sulgevate maaomanike korralekutsumine on lootusetu ettevõtmine?". *Maaleht*. Vaadatud 29.01.2021.
Charlotte Elisabeth von Ungern-Sternbergi dolomiidist hauaplaat 1850. aastast
**Hauaplaat** (ka **matuseplaat**) on kivist hauatähis, kivist, pronksist või muust materjalist plaat matusepaiga kohal; keskajal ja varauusajal olid hauaplaadid peamiselt kirikute põrandates, alates 18. sajandi teisest poolest ka kalmistutel.

Keskaegsed hauaplaadid
----------------------

Keskajal kasutati hauaplaate kirikutes asuvate hauakambrite tähistamiseks. Need olid reeglina hauakambri suurused ning katsid selle laena. Traditsiooniliselt on hauaplaatide nurgad kaunistatud nelja evangelisti sümbolite, ristide, sõõride või roosidega. Kadunu nimi ja surmaaeg on raiutud plaadi ääretekstina, mille lugemist alustatakse ülemisest vasakust nurgast paremale. Hauaplaadi keskel paiknevad kas vapid, peremärgid või inimfiguurid.

Eesti vanimad hauaplaadid on pärit 13. sajandist. Paljud keskaegsed hauaplaadid on nende esialgse funktsiooni kadudes, näiteks kirikus paiknevate matuste ümbermatmisel, ümber paigutatud, näiteks kasutatud ehituskividena.

Pildid
------

* Hauaplaat Kullamaa kirikusHauaplaat Kullamaa kirikus
* Hauaplaat Muhu kirikusHauaplaat Muhu kirikus
* Alexander von Esseni hauaplaatAlexander von Esseni hauaplaat
* Hermann Rahri hauaplaatHermann Rahri hauaplaat
* Bucholti hauaplaatBucholti hauaplaat
* Sõjamehe kujutisega hauaplaat Järva-Peetri kirikusSõjamehe kujutisega hauaplaat Järva-Peetri kirikus
* Evangelistide kujutisega hauaplaat Järva-Peetri kirikusEvangelistide kujutisega hauaplaat Järva-Peetri kirikus

Vaata ka
--------

* Hauakivi
* Kenotaaf
* Epitaaf
* Trapetsiaalsed hauaplaadid

Viited
------

1. ↑  Kunstileksikon. Eesti Klassikakirjastus, 2001
2. ↑  Merike Kurisoo, *Ars moriendi* – suremise kunst, EKM, 2013
3. ↑  Kunstileksikon. Eesti Klassikakirjastus, 2001

Kirjandus
---------

* Merike Kurisoo, *Ars moriendi* – suremise kunst, EKM, 2013
**Aakre külanõukogu** oli külanõukogu Eesti NSV-s aastatel 1945–1973.

Aakre külanõukogu moodustati 1945 septembris Tartumaal Aakre valla koosseisus. Külanõukogu keskus asus algselt Palamuste külas.

Seoses maakondade ja valdade likvideerimise ning maarajoonide moodustamisega arvati Aakre külanõukogu 1950 septembris Elva rajooni koosseisu.

1954 juunis liideti Aakre külanõukoguga likvideeritud Pühaste külanõukogu territoorium. 1954. aasta seisuga tegutsesid külanõukogu piirides kolhoos "Võit» ja Aakre kolhoos. Külanõukogu keskus asus siis Aakre külas.

Seoses Elva rajooni likvideerimisega 1962. aastal arvati Aakre külanõukogu Valga rajooni koosseisu.

Aakre külanõukogu likvideeriti 1973. aastal ja selle territoorium liideti Puka külanõukoguga.

Aakre külanõukogu 1967. aasta seisuga
-------------------------------------

Külanõukogu asus Valga rajooni põhjaosas Otepää kõrgustiku lääneserval ja Väike-Emajõe orundi idaserval. Ta hõlmas osa praeguse Elva valla alast.

Pindala oli 87,2 km², elanike arv 836.

Külanõukogu keskus oli Kivirehel (Aakre mõisa keskus).

### Külad

* Helmi
* Järve
* Kana
* Kivirehe
* Laane
* Laksi
* Leesiku
* Matu
* Niguri
* Palamuste
* Pedaste
* Pikasilla
* Purtsi
* Põhu
* Pühaste
* Rebaste
* Rootsi
* Sauniku
* Sootla
* Turbasöödi
* Tuuse
* Undi
* Veere
* Väljaotsa
* Ägli

### Asutused

* Aakre kolhoos (keskus Matul)
* Elva metsamajand
* Aakre Algkool
* Aakre raamatukogu
* Rebaste kultuurimaja
* Pühaste raamatukogu

Viited
------

1. ↑  Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 13. septembri 1945 seadlus Tartu maakonna valdades küla töörahva saadikute nõukogude moodustamise kohta. Eesti NSV Teataja, 1945, 33, 516
2. ↑  Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 26. septembri 1950 seadlus "Maarajoonide moodustamise kohta Eesti NSV-s". Eesti NSV Teataja, 1950, 11, 114
3. ↑  Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 17. juuni 1954 seadlus "Eesti NSV külanõukogude ühendamisest". Eesti NSV Teataja, 1954, 10, 104

Kirjandus
---------

* ENE 1. väljaanne, 1. köide, 1968, lk 20
* ENE 1. väljaanne, lisaköide, lk 8
|  |
| --- |
|  **Poks** |
| Riik |  | Maroko |
|  |
| Pronks | 2000 | Sulgkaal |
| 1. ring | 2004 | Kergekaal |
| 1. ring | 2008 | Kergekaal |
|

**Tahar Tamsamani** (araabiapäraselt **الطاهر التمسماني**; sündinud 10. septembril 1980 Marrakechis) on Maroko poksija.

Tamsamani sai sulgkaalus (kuni 57 kg) 2000. aasta Sydney olümpiamängude poksivõistlustel pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale kuldmedali- ja olümpiavõitjale Bekzat Sattarxanile (Kasahstan). Ta osales kergekaalus (kuni 60 kg) 2004. aasta Ateena olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas esimeses ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja ning 2008. aasta Pekingi olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas samuti esimeses ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.

Viited
------

1. ↑  27. suveolümpiamängude poksivõistlus. Sydney 2000. Tulemused inglise keeles
2. ↑  28. suveolümpiamängude poksivõistlus. Ateena 2004. Tulemused inglise keeles
3. ↑  29. suveolümpiamängude poksivõistlus. Peking 2008. Tulemused inglise keeles

Välislingid
-----------

* Tahar Tamsamani saidil Olympedia Muuda Vikiandmetes
**Fluke Industrial** on rahvusvaheline ettevõte, mis toodab tööstuses kasutatavaid testimisseadmeid. Ettevõtte peakorter asub Washingtoni osariigis Everettis, aga allasutusi on tal paljudes riikides.

Fluke võttis endale nime, mis viitab selle firma mõõteriistade suurele täpsusele, kuid just täpsuse tõttu on tema seadmed konkurentide omadest kallimad. Kõiki Fluke'i seadmeid saab kasutada ka halva ilmaga. Mõnel mõõteriistal on eluaegne garantii.

Fluke'i asutas 1948 John Fluke. Nooruses oli Fluke David Packardi sõber ja toakaaslane – Packard on Hewlett-Packardi kaasasutaja.

1993. aasta mais omandas Fluke enamuse Philips Electronicsi testimis- ja mõõteriistade tootmise allüksustest, võttes üle tema ostsilloskoopide, mõõturite, loogiliste analüsaatorite ja funktsioonigeneraatorite tootmise.

1992. aastal asutas Fluke allüksuse Fluke Networks, mis tootis võrgutestimisseadmeid. 2000. aastal Fluke Networks iseseisvus, saades eraldi haldusstruktuuri, presidendi ning vastutuse kasumi ja kahjumi eest. Selle ettevõtte peamised tootmisüksused asuvad Everettis, Colorado Springsis ja Dublinis, kuid väiksemaid on maailmas mujalgi.

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 16. detsember 2008. Vaadatud 7. detsembril 2008.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Fluke** |

* Fluke'i sait (inglise keeles)

| * v
* r
Tööriistade tootjad |
| --- |
| 
AEG - Black & Decker - Bosch - Brennenstuhl - DWT - Echo - Ellix - Emak (alias Oleo-Mac) - Fluke - Haupa - Hilti - HQ - Husqvarna - Irwin - Jokari - Jonsered - LUX - Makita - Metabo - Modeco - Partner - Perel - Pensol - Pro Builder - Rawling - Siemens - Solo - Stihl - Shindaiwa - Stiga - Tanaka - Torx - Welleman - Weller - Wiha |
**"Hobune, kes kaotas prillid ära"** (soome keeles *"Hevonen, joka hukkasi silmälasinsa"*) on soome kirjaniku Hannu Mäkelä 1977. aastal Otava kirjastusel ilmunud lasteraamat.

Loo peategelane on hobune, kes on seni elatunud hobuselehtedele hobuseraamatute arvustuste kirjutamise honoraridest, kuid kaotab ühel päeval prillid ega saa senist eluviisi jätkata. Hobune otsustab laia ilma õnne otsima minna. 

Hobune asub koos teel kohatud teiste loomadega – siili, varese, koera ja lehmadega – talvel elama tühja meiereisse, kuhu neid juhatavad sõbralikud hiired. 

Eesti Raamatu retsensendi hinnangul räägib raamat "muhedas toonis" ja "väliselt kentsaka loomaloo varjus targalt ja südamlikult inimeste maailmast".

Raamat ilmus eesti keeles 1983. aastal Piret Saluri tõlkes Eesti Raamatu kirjastusel. Värsid tõlkis Ellen Niit. Raamatu trükiarv oli 40 000.

Nii raamatu originaal kui ka eestikeelne tõlge on avaldatud autori illustratsioonidega.

Viited
------

1. ↑  Hannu Mäkelä. Hobune, kes kaotas prillid ära. Tallinn: Eesti Raamat 1983, tagakaane sisekülg.

Vaata ka
--------

* "Härra Huu"
**Diarseentrioksiid** ehk **arseen(III)oksiid** ehk **arseenik** (ka **arseentrioksiid**) on valge tahke anorgaaniline aine keemilise valemiga **As2O3**. See majanduslikult tähtis arseenioksiid on lähteaineks enamikule arseeni- ja arseenorgaanilistele ühenditele. Igal aastal toodetakse seda umbes 50 000 tonni. Paljud kasutusalad on poleemikat tekitanud aine tugeva mürgisuse tõttu.

Omadused ja reaktsioonid
------------------------

Arseentrioksiid on amfoteerne oksiid. As2O3 vesilahused on nõrgalt happelised, mistõttu lahustub see hästi aluselistes lahustes, andes arseniite.  

Reageerides vesinikfluoriidhappe või vesinikkloriidhappega annab ta vastava trihalogeniidi:

As2O3 + 6 HX → 2 AsX3 + 3 H2O (X = F, Cl)

Struktuur
---------

Vedeliku- ja gaasifaasis temperatuuril alla 800 °C esineb arseentrioksiid kujul As4O6. Temperatuuril üle 800 °C As4O6 dissotsieerub As2O3 molekulideks. On teada kolm tahket arseentrioksiidi vormi: kõrgel temperatuuril (>110 °C) esinevad kuubilised As4O6 molekulid ja kaks polümeeri.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  |  |  |
| arsenoliit(kuubiline) | claudetite I(monokliinne) | claudetite II(monokliinne) |

Mürgisus
--------

Arseentrioksiid on allaneelatult surmavalt mürgine, kuid mürgistus võib tekkida ka kokkupuutel nahaga või sissehingamise tagajärjel. Arseenimürgistuse esimesed sümptomid on seedeprobleemid: iiveldus, kõhuvalud ja kõhulahtisus, millega kaasneb sageli verejooks. Mittesurmava annuse korral võivad esineda krambid, südame- ja veresoonkonna haigused, maksa- ja neerupõletik ning probleemid vere hüübimisega. Neile järgnevad iseloomulikud valged triibud küüntel ja juuste väljalangemine.