recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Valentin Borissovitš Jumašev** (vene keeles Валентин Борисович Юмашев; sündinud 15. detsembril 1957 Permis Vene NFSV-s) on Venemaa poliitik, kinnisvaraarendaja ja endine ajakirjanik.

Koos abikaasa Tatjana Jumaševaga on ta ehitusfirma omanik ja kinnisvaraomanik Moskva eliitpiirkonnas. Jumaševitele kuulub 50% Moskva Siti ärikvartalis asuvast pilvelõhkujast Imperia Tower.

Jumašev on õppinud Lomonossovi-nimelise Moskva Riikliku Ülikooli ajakirjanduse teaduskonnas. 

Ärikeskus Imperia Tower Moskva ärikvartalis Moskva Siti
Ta töötas 1987. aastast ajakirjas Ogonjok; aastatel 1991–1995 oli peatoimetaja asetäitja ja 1995–1996 peatoimetaja. 

1996. aastal sai Valentin Jumašev Venemaa presidendi Boriss Jeltsini nõunikuks massimeedia alal. 1997. aastal edutati ta Venemaa Föderatsiooni presidendi administratsiooni juhiks (oli selles ametis kuni 7. detsembrini 1998). 

Valentin Jumašev oli Venemaa esimese presidendi Boriss Jeltsini fondi asutajaid 2000. aastal.

Isiklikku
---------

Valentin Jumaševi teine abikaasa on Boriss Jeltsini tütar Tatjana Jumaševa (abielu sõlmiti 2002. aastal). Neil on ühine tütar Marija Jumaševa (sündinud 2002). Valentin Jumaševi tütar esimesest abielust Polina Deripaska (sündinud 1980) on ettevõtja ja kirjastaja, abielus suurärimees Oleg Deripaskaga.

2009. aastal said Jumaševid Austria kodakondsuse.

Viited
------

1. ↑  Зять Ельцина оказался владельцем недвижимости в "Москва-сити". vedomosti.ru, 7. juuni 2011
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel on Harjumaa Keila kihelkonna rüütlimõisast; Viljandimaa Viljandi kihelkonna riigimõisa kohta vaata artiklit Tännassilma mõis (Viljandi)* |

---

**Tännassilma mõis** (saksa keeles *Tennasilm*) oli eramõis Keila kihelkonnas Harjumaal.

Tänapäevase haldusjaotuse järgi jääb kunagine mõisasüda Harju maakonna Saku valla Tänassilma küla territooriumile.

Viited
------

1. ↑  Tännassilma mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris (vaadatud 12.08.2016)
2. ↑  Tännassilma ms, www.eki.ee

Välislingid
-----------

* Tännassilma mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris

Keila kirik
Keila kihelkond

**Kirik**: Keila kirik  

**Pastoraat**: Keila kirikumõis  

**Peamõisad**: Haabersti mõis | Harku mõis | Jõgisoo mõis | Jälgimäe mõis | Keila mõis | Keila-Joa mõis | Klooga mõis | Kumna mõis | Laulasmaa mõis | Lehola mõis | Naissaare mõis | Ohtu mõis | Rahula mõis | Rannamõisa mõis | Saku mõis | Saue mõis | Tuula mõis | Tännassilma mõis | Valingu mõis | Vana-Karjaküla mõis | Vanamõisa mõis | Voore mõis | Vääna mõis | Ääsmäe mõis | Üksnurme mõis  

**Kõrvalmõisad**: Humala mõis | Hüüru mõis | Käesalu mõis | Maeru mõis | Meremõisa mõis | Muraste mõis | Mustamäe mõis | Peetri mõis | Uue-Karjaküla mõis | Vana-Pääla mõis | Viti mõis  

**Poolmõisad**: Koppelmaa mõis | Kuivaveski mõis | Kõltsu mõis | Luka mõis | Niitvälja mõis | Tiskre mõis | Vismeistri mõis  

**Karjamõisad**: Aru mõis | Juuliku mõis | Kalda mõis | Kiisa mõis | Laabi mõis | Laoküla mõis | Lehmja mõis | Nahkja mõis | Pällu mõis | Suur-Aru mõis
**Valter Pedak** VR II/3 (29. juuli 1895 Vara vald – 26. või 27. detsember 1947 Vara vald) oli Eesti sõjaväelane (major) ja Saksamaa sõjaväelane (*Sturmbannführer*).

Valter Pedak lõpetas Tartu Õpetajate Ühingu kaubanduskooli ja Peterhofi 1. Lipnikekooli ning võttis osa nii I maailmasõjast kui ka Vabadussõjast. 18. novembrist 1918 kuni 3. märtsini 1919 teenis ta Kaitseliidus, seejärel oli Kuperjanovi partisanide rügemendi ohvitser, võttes osa lahingutest Landeswehri vastu. Valter Pedak sai kaks korda haavata. Vapruse eest sõjaväljal anti talle Vabadusristi II liigi 3. järk.

Alamleitnant Valter Pedak teenis Vabadussõjas Kuperjanovi Partisanide polgus.
Ülendati 26. veebruaril 1920 leitnandiks vanusega 16. märts 1917. 

Teises maailmasõjas teenis Valter Pedak 4. Eesti Piirikaitserügemendi rügemendiülemana.

Langes 27. detsembril 1947 metsavennana.

Tunnustus
---------

* 1920 – Vabadusristi II liigi 3. järk
* 1938 – Kotkaristi IV klassi teenetemärk
* 1940 – Eesti Punase Risti IV klassi teenetemärk
* Raudrist

Viited
------

1. ↑  Tartu Postimees
2. ↑  Okupatsioonide muuseum
3. ↑  Ohvitseride andmekogu

Kirjandus
---------

* Hamilkar Mengel. *Suurim armastus III: Neljas ja Viies Piirikaitse Rügement lahingutules ning täiendavaid lehekülgi Teise Piirikaitse Rügemendi Teisest Pataljonist*. New York: Kultuur, 1962.
Mustlastantsutrupp Romaška
Romaška juhendaja Pille Priks
Tantsiv koer Laura
**Romaška** on Tartus tegutsev tantsutrupp, mis asutati 2017. aastal.

Romaška nimi tuleneb venekeelsest sõnast "ромашка" ning selle tähendus Põhja-Vene roma dialektis on karikakar, mis on ka trupi sümbol. Romaška tegeleb peamiselt vene mustlastantsu ja mustlaskultuuri ning -tavade tutvustamisega. Algusaastatel tantsis Romaškas neli tantsijat, 2021. aastal on tantsijaid 13, lisaks tantsiv koer Laura.

Trupi juhendaja on Pille Priks, kes on eelnevalt tantsinud flamenkostuudios Duende ja tantsuansamblis Maljarka.

Romaška teeb koostööd paljude teiste tantsutruppidega. Mitmed ühised kontserdid on toimunud rahvaste tantse viljeleva duetiga Kumuška, lava on jagatud teiste Eesti ja välismaiste tantsutruppidega (Airoso, flamenkostuudio Duende, Maljarka, Shatritsa, Dance Hayat). Romaška on üles astunud vabalavadel, festivalidel ja erapidudel.

Viited
------

1. 1 2  Aime Jõgi: "Vallikraavis algab reede õhtul mustlastantsupidu" Postimees, 28. juuni 2017
2. ↑  Romlex The Romani Lexicon Project (vaadatud 07.07.2021)
3. 1 2 3  Romaška koduleht (vaadatud 07.07.2021)
4. ↑  Heleri Lakur (22.05.2018). "Muuseumiööl nauditi mustlastantse ja pillimuusikat". *Wõrumaa Teataja*. Vaadatud 15.10.2021.
5. ↑  Tutvustus Portfoolio (vaadatud 07.07.2021)
6. ↑  Romaška ja Kumuška (vaadatud 07.07.2021)
7. ↑  Aime Jõgi: "Mustlaskontsert lõi Hurda saali punni täis, paljud lahkusid" Postimees, 2. juuli 2018

Välislingid
-----------

* Koduleht
Venemaa Föderaalse Julgestusteenistuse embleem
**Venemaa Föderatsiooni Föderaalne Julgestusteenistus** ehk **Venemaa Föderatsiooni Föderaalne Valveteenistus** (vene keeles Федеральная служба охраны Российской Федерации, lühend **FSO**) on Venemaa täitevvõimu organ riikliku julgeoleku valdkonnas. Tegeleb tähtsate objektide ja isikute kaitsega. FSO on sõjaväestatud organisatsioon, ühtlasi on see riigi üks eriteenistusi (FSB, SVR, GRU kõrval). 

Föderaalne Julgeolekuteenistus julgestab presidenti, peaministrit, Riigiduuma ja Föderatsiooninõukogu spiikrit, välis- ja kaitseministrit, FSB direktorit, presidendi administratsiooni juhti ja tema asetäitjaid, keskvalimiskomisjoni esimeest. Teistele ametnikele võidakse määrata FSO ihukaitsjad alles pärast vastavat presidendi erimäärust.

Kokku on riikliku kaitse all umbes 40 nn "föderaalisikut".
FSO julgestas ka endisi presidente Mihhail Gorbatšovi ja Boriss Jeltsinit.

Venemaa presidendi julgestuseks ja kaitseks on FSO struktuuris eriallüksus Venemaa presidendi julgestusteenistus.

Juhtimine
---------

FSO eesotsas on direktor. Aastatel 2000–2016 oli selles ametis Jevgeni Murov, kes oma ametiaja algusperioodil tegi tähelepanuväärse tõusu auastmetes: kindralmajorist armeekindralini (2004). Pärast tema erruminekut (2016) määrati FSO uueks direktoriks kindralmajor Dmitri Kotšnev, kelle edukast teenistuskarjäärist räägib asjaolu, et 2020. aastal sai ta armeekindrali auastme.

Viited
------

1. 1 2 3  Телохранителям Владимира Путина нельзя потеть и мерзнуть. ruinformer.com, 28. jaanuar 2019

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Venemaa Föderaalne Julgestusteenistus** |

* Koduleht
**Eduard Koch** (5/17. aprill 1807 Tallinn – 8/20. veebruar 1838 Valjala) oli Eesti vaimulik.

Ta õppis aastatel 1819–1826 Tallinna toomkoolis, 1826–1829 Tartu ülikoolis ja 1829–1830 Berliini, Heidelbergi ja Leipzigi Ülikoolis.

Pärast stuudiumi lõpetamist oli ta poolteist aastat koduõpetaja Eestimaal, pool aastat Võru Krümmeri kasvatusasutuses ja ühe aasta Cēsise tütarlastekoolis õpetajaks, seejärel eraõppeasutuse juhatajaks Tallinnas. Koch ordineeriti 29. septembril/11. oktoobril 1835 Kuressaares õpetajaks.

Ta oli aastatel 1835–1838 (valiti 16/28. aprillil 1835, introdutseeriti 13/25. oktoobril 1835) Valjala Martini koguduse õpetajaks. Ta suri tiisikusse ja maeti 14/26. veebruaril 1838.

Isiklikku
---------

Edgar Kochi vanemad olid Suurgildi oldermanni Joachim Christian Koch (1765–1816) ja Helene Dorothea Wetterstrand. Ta abiellus 23. augustil/4. septembril 1836 Tallinna raehärra Gottlieb Landeseni tütre Pauline Henriettega.

Viited
------

1. ↑  Die evangelischen Prediger Livlands bis 1918. Böhlau Verlag Köln, Wien 1977
Genfis asuv WIPO peakorter
**Maailma Intellektuaalse Omandi Organisatsioon** (inglise keeles *World Intellectual Property Organization*, lühend **WIPO**) on ÜRO allasutus, mille ülesanne on intellektuaalomandi kaitse edendamine kogu maailmas ja intellektuaalomandi kaitset käsitlevate rahvusvaheliste lepingute haldamine. WIPO haldab nii sellekohaseid rahvusvahelisi konventsioone kui ka intellektuaalomandi õiguste kaitse ja järelevalve norme ja protseduure.

WIPO asutamiskonventsioon allkirjastati 14. juulil 1967 Stockholmis. WIPO asendas 1893. aastal loodud Rahvusvahelise Ühendbüroo Intellektuaalomandi Kaitseks (*Bureaux Internationaux Réunis pour la Protection de la Propriété Intellectuelle*, BIRPI).

WIPO-l on 193 liikmesriiki. Eesti võeti WIPO liikmeks vastu 5. veebruaril 1994. 

WIPO peakorter asub Šveitsis Genfis. Alates 1. oktoobrist 2020 on WIPO peadirektor Daren Tang.

Viited
------

1. ↑  IATE: Maailma Intellektuaalse Omandi Organisatsioon.
2. ↑  Niinemets, Triin. Inglise-eesti intellektuaalse omandi seletav sõnastik. Tartu Ülikool, 2013.
3. ↑  WIPO liikmed Maailma Intellektuaalse Omandi Organisatsiooni veebisaidil. (vaadatud 15.12.2019.
4. ↑  [ Maailma Intellektuaalse Omandi Organisatsiooni veebisait.

Välislingid
-----------

* Maailma Intellektuaalse Omandi Organisatsioon – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Maailma Intellektuaalse Omandi Organisatsiooni veebisait
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib advokatuuri ülddefinitsioonist. Eesti advokaatide kutseühenduse (lühendatult ka Advokatuur) jaoks vaata Eesti Advokatuur.* |

---

**Advokatuur** on advokaatide kutseühendus, mis korraldab õigusabi andmist ja kaitseb advokaatide õigusi. Advokatuuride struktuurid, õigused ja sihid erinevad riigiti, kuid üleüldiselt tegelevad kõik advokatuurid juristide elukutset puudutavate küsimustega. See võib endas hõlmata õigussüsteemi reformide soosimist, uurimuste koostamise toetamist või kutsestandardite reguleerimist. Mõned advokatuurid korraldavad ka advokaadina tegutsemist volitavaid eksameid ja teostavad järelevalvet kohustuslike praktikaprogrammide üle.

Advokatuuri liikmesuse nõuded ja volitused on riigiti erinevad. Paljudes riikides (näiteks Jaapanis, Nigeerias, Iisraelis ja Prantsusmaal) on liikmelisus kohustuslik kõigile advokaatidele. Teistes (näiteks Suurbritannias, Norras ja Rootsis) on advokatuuride liikmelisus vabatahtlik. Mõnes riigis, näiteks Ameerika Ühendriikides, võetakse õigusteaduskonna lõpetanud koheselt pärast eksamite sooritamist advokatuuri liikmeks. Teistes, näiteks Austrias, peab advokaadil olema seitse aastat õiguskogemust, et saada liikmeks. Paljudel (kuid mitte kõigil) advokatuuridel on olemas võimekus alustada oma liikmete vastu distsiplinaarmenetlusi.

Advokatuurid võivad ühendada advokaate nii kohalikul, riiklikul kui ka rahvusvahelisel tasemel. Varaseimad advokatuurid pärinevad 18. sajandi alguse Euroopast. Tuntuim rahvusvaheline advokatuur on Rahvusvaheline Advokaatide Assotsiatsioon, mis ühendab mitmeid riikliku taseme advokatuure. Eesti advokaate ühendab 1919. aastast Eesti Advokatuur.

Eesti keelde on sõna "advokatuur" tulnud vene keele kaudu sõnast advokatura (*адвокатура*), mis jõudis vene keelde saksa keele vahendusel ladinakeelsest sõnast "advocatus".

Vaata ka
--------

* Rahvusvaheline Advokaatide Assotsiatsioon
* Eesti Advokatuur

Viited
------

1. 1 2  "Advokatuur". *Sõnaveeb*. 26.06.2020. Vaadatud 17.11.2023.
2. 1 2 3  "Bar association". *Britannica*. 04.10.2023. Vaadatud 17.11.2023.
3. ↑  "Bar Association Definition and Legal Meaning". *Legal Explanations*. Vaadatud 17.11.2023.
4. ↑  "Advokatuur". *Eesti Advokatuur*. Vaadatud 17.11.2023.
5. ↑  "Адвокат". *Адвокат Саркисов*. Vaadatud 17.11.2023.
2023. aasta augustis Poolas Gdanskis pärast õhtust jooksu.
**Ahto Jakson** (sündinud 29. augustil 1971 Tallinnas) on eesti ajakirjanik.

Haridus
-------

Lõpetas 1989. aastal Tallinna 2. Keskkooli. Õppis aastatel 1994–1996 Tallinna Politseikoolis, kus omandas keskerihariduse politseitöö erialal. 

2004–2008 õppis Sisekaitseakadeemia politseikolledžis, mille lõpetas politseilise kõrgharidusega (võrdsustatud bakalaureusekraadiga). 

2020–2022 õppis Tartu Ülikooli ajakirjanduse ja kommunikatsiooni magistriõppes, mille lõpetas magistrikraadiga.[*viide?*]

Töö
---

Aastatel 1990–1991 töötas EKP Keskkomitee Kirjastuse trükikojas (hilisem Ajakirjandusmaja trükikoda), 1991-1993 Harju Elu korrespondent-tehnilise toimetajana. 

Aastatel 1993–1996 töötas Eesti politseis eri ametikohtadel, 1996–1999 oli politseiameti avalike suhete osakonnas politseireferent (pressiesindaja). 

Aastatel 2000–2003 Eesti Teadeteagentuuris (ETA) reporter. Pärast AS ETA Interactive pankrotti töötas ta kaks aastat taas politseis. 

2005 - 2018 töötas ajalehes Meie Maa uudistereporterina. Alates 2018. aasta 13. juunist oli Meie Maa tegevtoimetaja ja ühtlasi uudistejuht kuni ajalehe ilmumise lõppemiseni 2022. aasta 22. aprillil.

Asutas 2009. aastal pikamaajooksu uudiste lehekülje Jooksuportaal, mis ühines 2015. aastal ajakirjaga Jooksja. 

Alates 2022. aasta 10. maist töötab BNS-i toimetajana.[*viide?*]

Tunnustus
---------

* 2004 – Lääne politseiprefektuuri tänukiri heade sportlike tulemuste Eesti politsei meistrivõistlustel.
* 2005 – Teenistusrist 10-aastase laitmatu teenistuse eest Eesti politseis.
* 2012 - Eesti linnajooksude Hõberada ehk lühikeste distantside arvestuses    1. koht.
* 
* 2015 – ajalehe Meie Maa aasta tegija – kõige teravam uudistekütt.[*viide?*]
Atlass-siduses kootud pael
Paar atlasskingi. Ameerika Ühendriigid, 1898
**Atlass** (araabia keelest *aṭlasa* 'sile') on ühelt poolt sile ja läikiv enamasti siidist või kunstkiust kangas, mida iseloomustab atlass-sidus. Kanga parem ja pahem pool erinevad, pahem pool tuhm ja läiketa.

Eesti keelde on sõna jõudnud laenuna saksa keelest. Tänapäeval on sõna *Atlas* saksa keeles käibelt kadunud, esinedes vaid tekstiili- ja rõivaajaloo kontekstis siidkangaste kohta.

Sõnavara
--------

Mõnikord tehakse vahet atlassil (vene keeles *атлас*) ja satäänil (vene keeles *сатин*, inglise keeles *sateen*), selle eristuse järgi on esimene koeatlass, teine lõimeatlass. Mõni eestikeelne allikas nimetab neid samuti eri kangastena. Kuid paljudes keeltes on sõnad "atlass" ja "satään" sünonüümid, tähistades igasuguseid atlass-sidusega ja sissekootud kirjadeta kangaid.

Sissekootud kirjadega atlass-sidusega kangad kannavad eri nimetusi, näiteks damast, žakaarkangas ehk žakard, metallniitidega brokaat ja lamee.

Viited
------

1. ↑  A. Tervonen. Kangad. Argo, 2016
2. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 21. detsember 2019. Vaadatud 17. detsembril 2019.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑
7. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 8. juuni 2020. Vaadatud 17. detsembril 2019.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
8. ↑  A. Tervonen. Kangad. Argo, 2016

Välislingid
-----------

* Atlass tekstiilileksikonis (saksa keeles)
**Tähistaja** (ing: *signifier*; prantsuse: *signifiant*) on pilt, häälik (heliline kujutis või märk), tähenduse kandja ja tähistustoimingu osa (väljendusplaan, vorm). 

Tähistajad on suulise, kirjaliku, joonistatud või muud moodi aineliselt kujutatud (kaardi, foorituled, viiped) nähtused, mis loovad tõlgendava tähistustoimingu. Mõistet hakkas kasutama Ferdinand de Saussure. Ta pidas keelt märgisüsteemiks, milles seos tähistaja ja tähistatava vahel on meelevaldne. Märk pole objekti (4 jalaga ese) ja selle nime (tool) kokkupanemise tulem. Seega keel on sattumuslik ja meelevaldne ühiskondlik kokkulepe, nagu foorituled liikluses. Eri keelte olemasolu tõestab tähistaja ja tähistatava mitteloomulikku seost. F. Saussure hakkas tähistajat ja tähistatavat tähistama valemiga T/T. Jacqes Lacan võttis Saussure'i arusaamise üle. Tähistaja ja tähistatava eristamisest sai seejärel koetisõpetuse (strukturalismi) maailmamõistmise alus ning inimteaduste osa. Jacques Derridal on tähistaja esmane ja tähistatav on metafüüsikaline väljamõeldis (valem: T/t). Tähistatav asub jäägitult tähistaja või esindaja sees. Sellise uue mudeli (T/t) või arusaama kujundamisega lõpetas J. Derrida koetisõpetuse aluseks oleva keskse vastanduse (T/T). J. Derrida valemi, kus tähistaja on tähistatava suhtes täiesti alluv (T/t), võtsid üle hiline Michel Foucault, J.-F. Lyotard ja J. Baudrillard.

Vaata ka
--------

* Tähenduse kolmnurk
* Tähistatav

Viited
------

1. 1 2  Leho Lamus. "Mõtlemise mõistevõrk", lk 358-359.
**Taimne Teisipäev** on kampaania, mis propageerib ühel päeval nädalas taimsete toitude söömist. Kampaania on peamiselt suunatud inimestele, kes soovivad muuta oma toitumisharjumusi tervislikumaks ning keskkonna- ja loomasõbralikumaks. Seejuures tehakse koostööd ka ettevõtetega.

Kampaania tutvustab toiduretsepte, taimse toitumise põhitõdesid ning aitab söögikohtadel oma menüüs teisipäeviti tutvustada taimseid toite, et keskkonna- ja terviseteadlikel klientidel oleks kergem valikuid teha. Eesmärgiks on tutvustada tarbijale, kuidas mugavalt ja taskukohaselt lisada oma toidusedelisse rohkem puu-, juur- ja köögivilju ning vähendada liha kogust. Kampaania peamine tähelepanu on inimestel, kes tahavad oma toitumises vähendada loomade intensiivkasvatuse produkte, kuid ei suuda järske muutusi läbi viia. Üheks oluliseks liha tarbimise vähendamise põhjuseks peetakse ka fakti, et Tervise Arengu Instituudi 2017. aasta kevadel avaldatud uuringust selgus, et eestlaste toidusedelis on soovitatud 12% lihakoguse asemel liha keskmiselt kaks korda rohkem, samuti tarbitakse liiga palju magustatud piimatooteid.

Viited
------

1. 1 2  "Taimse Teisipäeva ametlik Facebooki lehekülg". Vaadatud 19.02.2018.
2. 1 2  "Eestis algab Taimse Teisipäeva kampaania". *Bioneer*. 11.07.2017. Vaadatud 19.02.2018.
3. ↑  Jaan Rapp (11.07.2017). "Loomakaitsjad teevad ettepaneku teisipäeviti lihast loobuda". *Lõuna-Eesti Postimees*. Vaadatud 19.02.2018.
4. ↑  "Võtad osa? Algab Taimse Teisipäeva kampaania". *Õhtuleht*. 12.07.2017. Vaadatud 19.02.2018.
1899. aasta Haagi I rahukonverentsi osavõtjad
**Alaline Vahekohus** (inglise keeles *Permanent Court of Arbitration, PCA*) 29. juulil 1899 ja 18. oktoobril 1907 Haagi I ja II rahukonverentsil asutatud vanim rahvusvahelisi vaidlusi lahendav rahvusvaheline organisatsioon. Algseks asutamise eesmärgiks oli aidata diplomaatilisel teel kaasa Vaikse ookeani piirkonna kolooniate haldamisest tulenevate tüliküsimuste lahendamisele. 1907 Haagi II konventsiooniga muudeti statuuti ja laiendati kohtu volitusi mitmesuguste rahvusvaheliste lahkhelide lahendamiseks. 

Alalise Vahekohtu peakorter asub Haagis (Holland) Rahupalees. Hoone ehitati vahekohtu tarbeks 1913. aastal Carnegie fondi annetustest. 

Kohus kasutab probleemi tundmaõppimiseks rahvusvaheliste uurimis- ja vahenduskomisjonide abi. Kujutab endast mitte alaliselt tegutsevat institutsiooni, vaid on juristide diskussioonipaneel, mis annab soovitusi ja teeb tülitsevatele pooltele ettepanekuid probleemi lahendamiseks. Iga probleemi lahendamiseks valitakse kohtunikud-vahendajad, kes ei saa olla tülitsevate maade esindajad. Jooksvat tegevust korraldab Administratiivnõukogu (koguneb vähemalt kord aastas), mis koosneb Hollandi välisministrist ja Haagi akrediteeritud diplomaatilistest esindajatest. 

Kuna kohtu liikmed võtsid endale kohustuse arvestada kohtu otsuseid, siis 20. sajandi alguses tegutses kohus tulemuslikult. Kõige aktiivsemaks tegevusperioodiks oli aastad 1900–32, mil lahendati 20 riikidevahelist tüliküsimust. Seejärel tõrjuti kõrvale Alalise Rahvusvahelise Kohtu (PCIJ) ja ÜRO egiidi all tegutseva Rahvusvahelise Kohtu (ingl. *International Court of Justice, ICJ*) poolt. Aastatel 1946–1990 oli vahekohus väheaktiivne. Seetõttu saigi Rahupalee tuntuks ICJ asukohana.

Tänapäeval tegeleb peamiselt kommertsarbitraažiga, publitseerib erialaseid käsiraamatuid, annab hinnanguid üksikute riikide õigusalasele praktilisele tegevusele ja tegeleb rahvusvahelise õiguse teoreetiliste küsimustega

Alalise Vahekohtu hoone Haagis
Alalisel Vahekohtul oli 2018. aasta alguses liikmeteks 119 ÜRO liiget pluss Kosovo ja Palestiina. Eesti sai liikmeks 28. juunist 2003, mil tema suhtes jõustus 18. oktoobril 1907. aastal vastu võetud rahvusvaheliste vaidluste rahumeelse lahendamise konventsioon.

Välislingid
-----------

* Rahvusvaheliste vaidluste rahumeelse lahendamise konventsioon
* Alalise Vahekohtu lehekülg
**"Võõramaalane"** (originaalpealkiri "Outlander") on Diana Gabaldoni samanimelise romaanisarja põhjal valminud ajalooline ja ajarännuteemaline telesari. Sarja peategelane on Claire Randall (Caitriona Balfe), ajaloolase Frank Randalliga (Tobias Menzies) abielus, teises maailmasõjas teeninud meditsiiniõde, kes rändab kogemata Šotimaal 1946. aastast 1743. aastasse, kus kohtub mägismaalase Jamie Fraseriga (Sam Heughan) ning satub jakobiitide mässu keskmesse. Sarja on valminud neli hooaega, ning telekanal Starz on pikendanud lepingut ka viiendaks ja kuuendaks hooajaks. Viies hooaeg esilinastub 16. veebruaril 2020. 

Sarja filmitakse Šotimaal ning see on ingliskeelne, kuid kasutab ka šoti gaeli keelt. 2016 nomineeriti sari kolmele Kuldgloobusele: parim naisnäitleja draamasarjas (Caitriona Balfe), parim meeskõrvalosatäitja (Tobias Menzies) ja parim draamasari.

Viited
------

1. ↑  "ETV ekraanile jõuab draamasari «Võõramaalane»". *Postimees*. 14. september 2015.
2. ↑  "Outlander's Gaelic expert Àdhamh Ó Broin teaches you 12 sayings in the Celtic language". *Scotland Now*. 27. veebruar 2016. Originaali arhiivikoopia seisuga 16. jaanuar 2017.
3. ↑  Webb Mitovich, Matt (10. jaanuar 2016). "Golden Globes: Mr. Robot and Mozart Win Big; Taraji P. Henson, Lady Gaga, Jon Hamm, Rachel Bloom Grab Gold". *TV Line*.
Vana-Salatsi mõisa tootmishoone
**Salatsi vald** (läti keeles *Salacas pagasts*) oli vald Lätis Limbaži rajoonis. See asus tänapäevase Salatsi valla territooriumil. Selle halduskeskuseks oli Vecsalaca.

Aastal 1918 moodustati Salatsi ja Svētciemsi valla liitmisel Vana-Salatsi vald. Aastal 1935 oli selle pindala 165,5 km² ja seal oli 2418 elanikku. Aastal 1945 moodustati valla aladel Korģene, Salatsi ja Zonepe külanõukogud, vald ise likvideeriti aga aastal 1949. Salatsi külanõukoguga liideti aastal 1954 likvideeritav Korģene külanõukogu. Aastal 1958 liideti külanõukoguga osa seni Salatsi linnale allunud likvideeritavast Dzintari külanõukogust, osa Salatsi külanõukogu sovhooside Ainaži ja Salacgrīva maadest anti aga moodustatava Salatsi linna maaterritooriumi koosseisu. Aastal 1977 liideti Salatsi külanõukoguga osa maaterritooriumi maadest ning Ainaži ja Viļķene külanõukogust, osa külanõukogust liideti aga Ārciemsi külanõukoguga. Aastal 1990 muudeti külanõukogu Salatsi vallaks. Aastal 1998 liideti see Salatsi linna maaterritooriumiga.

Viited
------

1. ↑  Latvijas pagasti. Enciklopēdija. Rīga : A/S Preses nams. 2001—2002. ISBN 9984-00-412-0.
2. ↑  Okupētās Latvijas administratīvi teritoriālais iedalījums. Latvijas Valsts arhīvu ģenerāldirekcija. Rīga, 1997. ISBN 9984-9256-0-9
3. ↑  11.08.1998. MK noteikumi Nr.298 "Noteikumi par Limbažu rajona Salacas pagasta apvienošanos ar Limbažu rajona Salacgrīvas pilsētu ar lauku teritoriju"
**Tõnu Tarum** (3. juuni 1942 Narva – 25. mai 1984 Tallinn) oli eesti trompetist ja muusikapedagoog.

Haridus
-------

1961. aastal lõpetas ta Tartu Muusikakooli trompeti eriala August Metsa klassi. 1969. aastal lõpetas Tallinna Riikliku Konservatooriumi Helmut Orusaare klassi.

Töö
---

Aastatel 1975–1984 mängis trompetit Eesti Televisiooni ja Raadio Estraadiorkestris, 1969–1973 oli ERSO trompetirühma kontsertmeister.

Aastatel 1972—1984 oli ta Tallinna Riikliku Konservatooriumi trompeti eriala õppejõud. Paralleelselt töötas Tallinna Muusikakeskkooli trompeti õpetajana.
Tema õpilasi on Aavo Ots ja Paul Mägi. 1977. aastast oli ta ka Eesti NSV Kultuuriministeeriumi muusikaosakonna juhataja.

Isiklikku
---------

Ta on maetud Tallinna Metsakalmistule.

Viited
------

1. ↑  Eesti muusika biograafiline leksikon. Tallinn: Valgus, 1990, lk 255
2. ↑  Eesti Muusikaakadeemia 80[*alaline kõdulink*]
3. ↑  Kalmistute register HAUDI

Välislingid
-----------

* Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Trompetist Tõnu Tarum (1972)
**Ülle-Liis Sööt** (sündinud 15. jaanuaril 1939; sünninimi **Ülle-Liis Arusaar**) on eesti muusikapedagoog.

Töö
---

Alates 1957. aastast töötas ta Võru Lastemuusikakooli klaveriõpetajana.

Ta on Põlva Muusikakooli rajaja ja töötas kooli direktorina aastatel 1967–2004. Selle kõrvalt ja ka hiljem on ta töötanud samas klaveriõpetajana.

Ta on olnud ka Põlvamaa laulu- ja tantsupidude kontsertmeister ning juhendanud mitut muusikakollektiivi.

Tunnustus
---------

* 2008 Põlvamaa teenetemärk

Isiklikku
---------

Tema poeg on muusik Jaan Sööt.

Viited
------

1. ↑  Indrek Sarapuu. Eile sai 75-aastaseks Põlva Muusikakooli rajaja Ülle-Liis Sööt. Koit, 16 jaanuar 2014
2. ↑  Võru Muusikakool. Ajalugu
3. ↑  "Põlva Muusikakool. Ajalugu". Originaali arhiivikoopia seisuga 2. märts 2020. Vaadatud 7. septembril 2016.
4. ↑  Maavanema tänukirja saavad. Koit, 19. veebruar 2005
5. ↑  Triin Tammert. Jaan Sööt, enne jäääätulemist. Postimees, 2. november 2014

Välislingid
-----------

* Eesti Muuseumide Veebivärav. Põlva Talurahvamuuseumi fotokogu. Ülle-Liis Sööt, 1982
See artikkel See artikkel räägib linnast USA California osariigis. Costa Rica pealinna kohta vaata artiklit San José.  Teiste tähenduste kohta vaata lehekülge San Jose (täpsustus).

---

**San Jose** on linn USA-s California osariigis San Francisco lahe lõunakaldal *Silicon Valley* territooriumil.

See on
Santa Clara maakonna halduskeskus ja Silicon Valley mitteametlik pealinn.

San Jose on elanike arvult Põhja-California suurim linn, kolmas linn California osariigis Los Angelese ja San Diego järel ja USA kümnes linn.

Viimastel aastatel[*millal?*] on ta kandnud tiitlit *The Safest Big City in America* ('kõige turvalisem suur linn Ameerikas').

Alates 3. aprillist 1979 on linna pitsatil ja blankettidel kasutatav linna ametlik nimi linnanõukogu otsusega **City of San José**. 

San Jose (San José) oli esimene asula Hispaania asumaal Nueva Californias (hiljem Alta California). See rajati 1777. Algselt elasid seal talunikud, kes tootsid läheduses paikneva sõjaväebaasi personalile toitu. 

Linn oli California osariigi esimene pealinn (alates 1850. aastast). 

Pärast Teist maailmasõda muutus San Jose põllumajanduskeskusest suureks elamupiirkonnaks algul sõjaveteranidele ja noortele peredele, 1970. aastatel ka Silicon Valley töötajatele.

Viited
------

1. ↑  2020 United States Census, vaadatud 1.01.2022.

Välislingid
-----------

* Linna koduleht

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **San Jose** |

| * v
* r
50 suurima elanike arvuga linna Ameerika Ühendriikides |
| --- |
| 

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|     | 
 1. New York
 2. Los Angeles
 3. Chicago
 4. Houston
 5. Phoenix
 6. Philadelphia
 7. San Antonio
 8. San Diego
 9. Dallas
10. Austin
 | 
11. San Jose
12. Fort Worth
13. Jacksonville
14. Columbus
15. Charlotte
16. Indianapolis
17. San Francisco
18. Seattle
19. Denver
20. Washington
 | 
21. Boston
22. El Paso
23. Nashville
24. Oklahoma City
25. Las Vegas
26. Detroit
27. Portland
28. Memphis
29. Louisville
30. Milwaukee
 | 
31. Baltimore
32. Albuquerque
33. Tucson
34. Mesa
35. Fresno
36. Sacramento
37. Atlanta
38. Kansas City
39. Colorado Springs
40. Raleigh
 | 
41. Omaha
42. Miami
43. Long Beach
44. Virginia Beach
45. Oakland
46. Minneapolis
47. Tampa
48. Tulsa
49. Arlington
50. Wichita
 |

 |  |
| 
2021. aasta arvestuslikud andmed |
Paul Klebnikov
**Paul Klebnikov** (vene keeles Павел Юрьевич Хлебников; 3. juuni 1963 New York – 9. juuli 2004 Moskva) oli vene päritolu USA ajakirjanik.

Klebnikov sündis USAs. Tema esivanemad emigreerusid Venemaalt poliitilistel põhjustel 1918. aastal. Tema vanavanaisa oli valgekaartlaste admiral ja mõrvati bolševike poolt.

Klebnikov lõpetas 1984 California ülikooli Berkeleys. Doktoritöö kirjutas ta Londoni Majandus- ja Politoloogiakoolis Pjotr Stolõpinist.

Klebnikov töötas alates 1989 ajakirjale Forbes. Ta tõusis ajakirja vanemtoimetajaks, käsitledes Venemaa ja Ida-Euroopa poliitikat, majandust ja korruptsioonijuhtumeid. 2004. aastal sai temast Forbesi venekeelse väljaande peatoimetaja.

2000. aastal ilmus Klebnikovi kirjutatud Boriss Berezovski elulugu "Kremli ristiisa: Boriss Berezovski ja Venemaa paljaksriisumine". Klebnikov süüdistas Berezovskit muuhulgas ajakirjanik Vladislav Listjevi tapmise korraldamises.

Klebnikov tapeti 2004. aastal. Kuritegu jäi lahendamata. Tema mõrvas süüdistatuna anti kohtu alla 3 tšetšeeni, kuid kohus mõistis nad õigeks. 9. novembril 2006 tühistas Venemaa ülemkohus õigeksmõistva otsuse ja andis korralduse tšetšeenid uuesti kohtu alla anda .

USA Senat pakkus Venemaale abi Klebnikovi surma uurimisel, aga Venemaa peaprokurör Juri Tšaika keeldus, teatades, et Venemaa saab ise hakkama. 9. juulil 2007, Klebnikovi 3. surma-aastapäeval tegi USA Riigidepartemang analoogilise avalduse. Klebnikovi surma uurimist arutasid ka USA president George Bush noorem ja Venemaa president Vladimir Putin oma kohtumisel.

Viited
------

1. 1 2  "Kes? Mis? Kus?" 2008, lk. 237
**Lehter-torbikseen** (*Craterellus tubaeformis*) on kukeseeneliste sugukonda torbikseene perekonda kuuluv seeneliik. Varem oli selle nimetus lehter-kukeseen.

Kasvukoht
---------

Kasvab juulist novembrini okas- ja segametsades. Tihti esineb massiliselt koos.

Kirjeldus
---------

Lehter-torbikseene kübar on 2–6 cm läbimõõduga, lehterjas, noorelt allakeerdunud servaga, hiljem laiuv ja ebakorrapäraselt hõlmine, nahkjas, radiaalsooneline, peenelt kiulis-soomuseline, hallpruun kuni tumepruun.

Kübara allkülg on hall või võidunudkollane ja meenutab eoslehekesi. Voldid on kas helehallid või sinakashallid, harunevad, jalale laskuvad.

Jalg on 3–5 cm kõrge, 0,5–1 cm läbimõõdus, silindriline, seest õõnes, vetruv-sitke, kahvatukollane kuni tumekollane.

Kasutamine
----------

Hea söögiseen. See on hinnatud söögiseen Soomes (soome *suppilovahvero*) ning tasapisi kogub populaarsust ka Eestis.[*viide?*]

Vaata ka
--------

* kukeseen (perekond)
* kollakas torbikseen

Viited
------

1. ↑  Pertti Salo ja Ulla Salo "Meie metsade seened", Tallinn, Varrak 2017, lk 265
2. ↑
3. 1 2  Väike seenemeelespea, Maalehe Raamat

Välislingid
-----------

* Lehter-kukeseen andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes
**Tauno Võhmar** (sündinud 20. oktoobril 1971 Kohtla-Järvel) on Eesti poliitik, Jõhvi vallavanem aastatel 2005–2014. 

Võhmar on lõpetanud Eesti Põllumajandusülikooli mehhaniseerimise erialal[*viide?*]. Ta on töötanud metallifirma Tametec müügijuhi ja Eesti Gaasi Virumaa müügipiirkonna juhina.

Poliitiline tegevus
-------------------

2002. aasta kohalike omavalitsuse valimiste järel sai Võhmar Res Publica liikmena Toila vallavanemaks. 2005. aastast oli ta Toila vallavolikogu esimees. Kuni 2008. aastani töötas ta nii Toila vallavolikogu esimehe kui ka Jõhvi vallavanemana.

2006. aastal astus Võhmar Res Publicast välja ning oli kuni 2010. aastani parteitu.

10. augustist 2010 kuni 29. detsembrini 2014 kuulus Võhmar Reformierakonda (oli juhtumisi 8500. reformierakondlane). 2015. aasta Riigikogu valimistel kandideeris ta Ida-Virumaal IRL.i nimekirjas ning kogus 716 häält.

1. juunil 2015 alustati Võhmari suhtes kriminaalmenetlust võimaliku usalduse kuritarvitamise pärast Jõhvi vallavanema ametis.

Isiklikku
---------

Tauno Võhmaril on elukaaslane, peres on kaks last.

Viited
------

1. 1 2 3  Jõhvi arengu eestvedaja taandub tüliga. Põhjarannik, 31. mai 2014.
2. ↑  Toila vallavanemaks sai Tauno Võhmar Põhjarannik, 7. november 2002.
3. ↑  20 aastat sõnas ja pildis Toila valla leht, 11. aprill 2013.
4. ↑  Toila volikogu esimeheks sai Kalle Lehismets Põhjarannik, 17. jaanuar 2008.
5. ↑  Tauno Võhmar: *Sain poliitilisest märgist lahti* Põhjarannik, 24. oktoober 2006.
6. ↑  Jõhvi vallavanem Tauno Võhmar liitus Reformierakonnaga Postimees, 12. august 2010.
7. ↑  2015. aasta Riigikogu valimiste hääletustulemused Vabariigi Valimiskomisjoni kodulehel.
8. ↑  Prokuratuur alustas Võhmari suhtes kriminaalmenetlust Põhjarannik, 3. juuni 2015.
**"Moskva–Petuški"** on Venedikt Jerofejevi postmodernistlik pseudoautobiograafiline proosapoeem. Poeemi leksika moodustab segu piiblitsitaatidest, nõukogude ajakirjanduslikest stampidest, varjatud ja otsestest tsitaatidest vene ja maailmakirjandusest ning marksismi-leninismi klassikute teostest. Samuti sisaldab see hulgaliselt ebatsensuurset leksikat.

Teos on kirjutatud aastatel 1969–1970 ning levis alguses *samizdat*'is. Esmakordselt ilmus see trükis 1973. aastal Iisraeli ajakirjas AMI (tiraažiga 300 eksemplari), seejärel 1977. aastal Pariisis. Nõukogude Liidus ilmus raamat alles perestroika järel, aastatel 1988–1989: alguses kärbitud kujul alkoholismivastase võitluse ühingu ajakirjas Trezvost i kultura, seejärel täielikumal kujul kirjanduslikus almanahhis Vest ning lõpuks 1989. aastal sisuliselt praegusel kanoonilisel kujul raamatuna.

Poeemi lüüriline kangelane on intellektuaalist alkohoolik Venja (Venitška) Jerofejev, kes sõidab elektrirongiga Moskvast Petuškisse külastama oma kallimat ja nende last. Reisi sihtkohta kirjeldatakse poeemis omamoodi utoopilise paigana. Montaažitööliste brigadiri kohalt vallandatud Venitška ärkab poeemi alguses pärast järjekordset ebaõnnestunud katset leida Moskvas Kremlit tundmatus trepikojas raskes pohmellis ning otsustab sõita Kurski vaksalist Petuškisse, kus elab tema kallim ja nende kolmeaastane poeg. Vaevu viinapoe avamise ära oodanud Venitška raiskab viimase raha alkoholile ning istub elektrirongi.

Rongis peab ta pikki monolooge alkoholist, ajaloost, filosoofiast, kultuurist ja poliitikast, vestleb kaasreisijatega ning joob koos nendega lakkamatult kõike, mis vähegi alkoholi sisaldab. Alkoholi mõjul satub Venitška unenäomaailma, kus temast saab Petuški rajoonis revolutsiooni juht. Unest ärgates mõistab ta, et rong on vahepeal jõudnud Petuškisse ning on nüüd juba teel tagasi Moskvasse, kuhu saabudes Venitškat hakkavad jälitama neli tundmatut, kes suruvad ta võõrasse trepikotta ning löövad teda seal nõelaga kõrisse.

### Eesti keeles

Eesti keeles ilmus poeem esmakordselt katkenditena 1991. aastal ajakirjas Vikerkaar Peeter Sauteri tõlkes. Täispikal kujul ilmus see 1999. aastal ajakirjas Looming Ott Arderi tõlkes ning aasta hiljem raamatuna kirjastuses Tänapäev.

Kultusteose ainetel tegi Meelis Lainvoo dramatiseeringu, mille tõi Rakvere teatris lavale Toomas Suuman lavastusena "Üks joodik sõitis rongiga". Lavalugu esietendus 3. mail 2008 teatri väikese maja kolakambris. Peaosa mängis Erik Ruus.

Viited
------

1. ↑  Валерий Берлин. Заграница — Москва — Петушки. Новая Газета, 24.10.2011.
2. ↑  "Proosa, draama 1986–2006". *Vikerkaar*. Märts 2015.
3. ↑  Lavastus "Üks joodik sõitis rongiga" Rakvere teatri veebilehel. Vaadatud 13.06.2021.
**Indrek Vijard** (sündinud 27. septembril 1965 Tallinnas) on eesti koorijuht ja muusikapedagoog.

Indrek Vijard on lõpetanud Tallinna Muusikakeskkooli klaveri erialal Tiina Kuriku juhendamisel (1983) ning Tallinna Konservatooriumi (1990) koorijuhtimise erialal Kuno Arengu klassis.

Ta on töötanud Eesti Poistekoori koormeistrina (1983–1997) ning olnud meeskooride Restauraator ja Forte ning Järvamaa Noorte Meeskoori dirigent. Ta on laulnud RAMi poistekooris, samuti osalenud Eesti Rahvusmeeskoori, Tallinna Kammerkoori ning kammerkooride Arsis ja Dextera töös.

1995. aastast töötab Indrek Vijard Nõmme Muusikakooli direktorina ja juhatab mitut koori: ta on Eesti Meestelaulu Seltsi üle-eestilise poistekoori Kalev, Järvamaa Poistekoori, Nõmme Muusikakooli Kammerkoori ja Tallinna Ülikooli Meeskoori dirigent.

Indrek Vijard on 1993. aastast dirigeerinud noorte laulupidudel ja 2004. aastast üldlaulupidudel. 2014. aastal oli ta XXVI üldlaulupeo „Aja puudutus. Puudutuse aeg" poistekooride liigijuht.

Ta on Eesti Koorijuhtide Liidu ja Eesti Kooriühingu muusikatoimkonna liige ning kuulub Eesti Meestelaulu Seltsi juhatusse.

Tunnustus
---------

* 2002 Järvamaa parim kollektiivijuht
* 2006 Järvamaa teenetemärk
* 2013 Gustav Ernesaksa Fondi koorimuusika edendamise stipendium
* 2016 Tallinna Ülikooli teenetemärk
* 2021 Valgetähe IV klassi teenetemärk koorimuusika edendamise eest

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  Eesti muusika infokeskus. Eesti interpreedid. Indrek Vijard
2. ↑  Koor laulis end kümnendasse hooaega. Järva Teataja. 19.09.2006
3. ↑  "Poistekoor Kalevi koduleht. Koori dirigendid". Originaali arhiivikoopia seisuga 23. aprill 2016. Vaadatud 10. detsembril 2014.
4. ↑  "XXIV laulupidu. Laulupeomuuseum". Originaali arhiivikoopia seisuga 31. mai 2014. Vaadatud 10. detsembril 2014.
5. ↑  "Järvamaa teenetemärgiga autasustatud". Originaali arhiivikoopia seisuga 13. jaanuar 2017. Vaadatud 11. jaanuaril 2017.
6. ↑  Gustav Ernesaksa fondi tänavused stipendiaadid. Sirp. 13.12.2013
7. ↑  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 20103
**Hiiu staadion** on jalgpalli- ja kergejõustikustaadion Tallinnas Nõmmel, Nõmme Kalju FC jalgpalliklubi kodustaadion.

Hiiu staadion rajati 1923. aastal; 2002. aastal avati see põhjalikult renoveerituna.

Staadionil on täismõõtmetega kunstmuruga jalgpalliväljak ja tartaankattega jooksurada, korvpalliväljak, staadionihoone ja 300-kohaline tribüün. Harrastada saab kõiki kergejõustikualasid peale vasaraheite ja odaviske.

Staadion on ümbritsetud aiaga. Pimedal ajal saab kasutada nelja võimsat prožektorit. Paigaldatud on kiudoptiline kaabel, mis võimaldab teha kvaliteetseid teleülekandeid.

Staadionil on ka tasuta traadita interneti leviala.

Staadion asub aadressil Pidu tänav 11.

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 20. detsember 2014. Vaadatud 19. septembril 2014.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Hiiu staadion** |

* Pilte staadionist


|  |  |
| --- | --- |
|  | ***Portaal Nõmme***  |
Marcel Cerdan, 1948
**Marcel Cerdan** (22. juuli 1916 Sidi Bel Abbèsi linn (praegune Sidi Bel Abbèsi provints, Alžeeria) – 27. oktoober 1949; São Migueli saare lähedal, Assoorid) oli Prantsusmaa poksija.

Päritolu
--------

Cerdan oli rahvuselt *pied-noir* (tähenduses üldjuhul 'Alžeeria prantslane', aga ka 'Alžeeria kristlane' või 'mittemoslem'). Tema isa oli pärit Languedoc-Roussillonist ja ema oli hispaanlanna. Ta sünnikoht oli Maroko piiri lähedal ja 1922. aastal koliski ta Casablancasse ning alustas seal 1924. aastal (kaheksa-aastaselt) poksitreeninguid.

Elukutselise poksijana
----------------------

Cerdan poksis detsembrist 1934 kuni märtsini 1949 elukutselisena ning pidas kokku 115 kohtumist, millest võitis 111 (neist 65 nokaudiga) ja kaotas 4 kohtumist (neist 1 nokaudiga). Ta võistles 31. oktoobril 1947 Chicagos ka Anton Raadikuga. Cerdan võitis vaieldava otsusega ning see võit avas talle tee otsustavale maailmameistrimatšile Jake LaMottaga. Matš toimus küll alles 16. juunil 1949 Detroitis, LaMotta võitis selle ja tuli taas maailmameistriks.

Isiklikku
---------

Cerdanil oli abieluväline suhe laulja Édith Piafiga. Ta oli parasjagu New Yorgist tagasi pöördumas Pariisi Piafi juurde, kui lennuk Lockheed Constellation, millega ta sõitis, kukkus Assoori saarte juures alla ja kõik pardal olnud hukkusid. Piaf oli talle just pühendanud oma laulu "Hymne à l'amour", mille ta plaadistas juba pärast Cerdani hukkumist ning millest kujunes nende armastuse sümbol.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Marcel Cerdan** |

* Marcel Cerdan saidil BoxRec
* Marcel Cerdanile pühendatud leht. Prantsuse keeles
**Ralph Magnus Viksten** (3. detsember 1912 Tallinn – 27. detsember 1997 Toronto, Kanada) oli eesti korv- ja võrkpallur.

Ta lõpetas 1930. aastal Tallinna Reaalkooli ja 1944. aastal Tartu Ülikooli õigusteaduskonna, korporatsioon Sakala vilistlane.

Ta alustas pallimängudega 17-aastaselt Mark Nestle'i ja Herbert Niileri innustusel, võistles Tallinna NMKÜ ja Kalevi, Tartu EASK ja Dünamo liikmena. Aastatel 1931–1939 kuulus ta keskmängijana Eesti korvpallikoondisse. Ta sai 1937. ja 1939. aasta EM-il 5. koha, ülemaailmsetel üliõpilasmängudel 1939. aastal hõbe- ja 1937. aastal pronksmedali, osales 1932. aastal Tallinna Kalevi Euroopa turneel ning tuli aastatel 1938–1940 Eesti meistriks korvpallis. 1933. aastal võitis ta Chicago Tribune’i karika ja 1941. aastal NSV Liidu 8 linna turniiri. Võrkpallis võitis ta 1939. aastal ülemaailmsetelt üliõpilasmängudelt hõbemedali, 1934. aastal Eesti meistrivõistlustelt kuld- ja 1954. aastal Kanada meistrivõistlustelt hõbemedali.

Enne teist maailmasõda töötas ta Tartus Veronika seebivabriku ärijuhina. Teises maailmasõjas osales ta Saksa sõjaväe ohvitserina Eesti diviisis, viibis seejärel Saksamaal Oldenburgi põgenikelaagris, tegutses õpetaja, spordijuhi ja laagri komandandina. 1949. aastal läks ta Kanadasse, töötas 27 aastat suurettevõttes Ontario Hydro, ka osakonnajuhatajana. Ta oli Toronto Kalevi asutajaliikmena aastatel 1951–1953 eestseisuses, 1952–1953 esimees, hiljem auliige.

Isiklikku
---------

Tema abikaasa Lydia Vohu oli näitleja ja lavastaja.

Viited
------

1. ↑  "Korporatsioon Sakala - Kogume pärandit!". *www.sakala.ee*. Vaadatud 12. detsembril 2023.
2. 1 2 3  "Viksten, Ralph Magnus - Eesti Entsüklopeedia". *entsyklopeedia.ee*. Vaadatud 12. detsembril 2023.
**Holm Jalgpallipark** on kunstmurukattega jalgpallistaadion Tartus Eestis. Eesti Rahva Muuseumi kõrval ja Raadi linnaosas asuv Tartu JK Welco koduväljak.

Staadion on oma nime saanud Welco peasponsori Holm Banki järgi.

Ajalugu
-------

### Planeerimine ja ehitus

2012. aastal alustas Tartu Welco oma koduväljaku rajamise võimaluste uurimist ja 2015. aastaks olid Raadi staadioni esimesed eskiisid koostanud arhitekt Andres Lunge. 2017. aasta juunis kinnitas planeeringud Tartu Linnavalitsus, kes väljastas staadioni ehitusloa 2019. aasta sügisel.

Staadioni ehitustööd algasid 2019. aasta novembris ja kunstmuruväljak avati treeninguteks 2020. aasta detsembris. Tribüüni valmimisel tekkis aga viivitusi COVID-19 pandeemia ja Venemaa sissetungi tõttu Ukrainasse põhjustatud ehituskulude tõusu tõttu. 2023. aasta kevadel alustas Welco ühisrahastuskampaaniat ja kogus ehituse lõpetamiseks 60 000 eurot.

Kokku oli projekti eelarve 910 000 eurot, millest 425 000 eurot oli mõeldud jalgpalliväljaku ja välialade ehitamiseks, 345 000 eurot tribüüni ehituseks ja 140 000 eurot parklaks.

### Avamine

Kuigi jalgpalliväljak avati treeninguteks ja madalamate liigade jalgpallivõistlusteks juba 2021. aasta hooajal, toimus staadioni ametlik avamine 10. juunil 2023, mil Welco läks 694 pealtvaataja ees vastamisi Tammeka U21-ga.

Viited
------

1. ↑  "Holm Jalgpallipark - Eesti spordiregister".
2. ↑  Heli, Heiti (9. august 2021). "Raadi jalgpallipark sai Welco peasponsori järgi nime". *Soccernet.ee*. Vaadatud 22. juunil 2023.
3. 1 2 3  "Kronoloogia". *Holm Park*. Vaadatud 22. juunil 2023.
4. 1 2  "GALERII | "See teekond oli üsna pöörane, aga neli aastat ja siin me lõpuks oleme!" Kunagi õhinapõhiselt loodud Tartu jalgpalliklubi ehitas ERMi külje alla päris oma kodu". *www.ohtuleht.ee*. Vaadatud 22. juunil 2023.
5. ↑  "Jalgpallipark Meie lugu - jalgpallistaadioni eelarve".

Välislingid
-----------

* Holm Jalgpallipark Eesti spordiregistris
**Christian Abraham Rotermann** (19. juuli 1801 Paide, Järva kreis, Eestimaa kubermang – 17. juuli 1870 Tallinn, Harju kreis, Eestimaa kubermang) oli baltisaksa kaupmees ja tööstur.

Christian Abraham Rotermann oli Paide kullassepa poeg ja mütsimeister, kes asus 1828. aastal Tallinna elama ning asutas sinna 1829 kaubahoovi Chr. Rotermann. Kaubahoov tegeles peamiselt ehitustarvete valmistamise ning nende sisse- ja väljaveoga. 1859. aastal sai C. A. Rotermann Tallinna raehärraks ning jäi selleks surmani, 1870. aastal.

C. A. Rotermann ehitas 1849. aastal Viru värava ees Rotermanni kaubamaja ja rajas 1861. aastal Maarjamäele Tallinna esimese auruveski oma tärklise- ja piiritusevabrikule. 1811. aastal oli kaupmees Johan Gottlieb Clementz rajanud Pirita tee äärde suhkruvabriku, mille järgi hakati praegust Maarjamäe asumit Suhkrumäeks kutsuma. 1837. aastal omandas vabriku Christian Abraham Rotermann ja hiljem kujundas ta hooned ümber tärklise- ja piiritusevabrikuks, mis põles 1869. aastal suures osas maha. Tulekahju järel ehitas C. A. Rotermann, tänapäeva Rotermanni kvartali piirkonnas, vabrikule uue auruveski ja vabriku Hobujaama tänavale ning nende juurde siguri- ja soolajahvatusveski.

Isiklikku
---------

Christian Barthold Rotermanni vanaisa oli pärit Saksamaalt Mecklenburg-Vorpommernist kullassepp Abraham Christian Rotermann (1728–1770), isa Christian Rotermann (1757–1808) tegutses Paides kullassepana, Christian Abraham Rotermann abielus Tallinna kaupmehe, oldermanni, pagari ning Tallinna foogtikohtu kaasistuja Johann Joachim Willerti tütre Margaretha Augustine Louise Rotermanniga (sünd. Willert) (1810–1866). C. A. Rotermann poeg Christian Barthold Rotermann (1840–1912) oli Tallinna 19. ja 20. sajandi alguse suurtööstur.

Vaata ka
--------

* Rotermanni Tehased

Välislingid
-----------

* Christian\* Abraham Rotermann, www.geni.com
**Jaan Kallas** (sündinud 18. veebruaril 1956 Tallinnas) on eesti tootmisjuht ja ametnik.

Ta lõpetas aastal 1974 Tallinna 20. Keskkooli ja aastal 1979 Tallinna Polütehnilise instituudi ühiskondliku toitlustamise tehnoloogia ja organiseerimise erialal.

Töökäik
-------

Ta oli aastatel 1979–1983 restorani Tarvas juhataja. Aastatel 1983–1996 töötas ta Tartu Tarbijate Kooperatiivi Kaubamajas, sellest 1983–1985 asedirektorina ja 1983–1996 direktorina. Aastatel 1996–2001 oli ta Tartu Kaubamaja direktor, alates aastast 2002 AS Sangari juhatuse esimees ja AS Kalevi juhtkonna mentor. Aastatel 2003–2006 töötas ta Haridus- ja teadusministeeriumi kantslerina. Aastast 2007 on ta Põllumajanduse Registrite ja Informatsiooni Ameti peadirektor. Tema ametiaeg lõpeb 31. jaanuaril 2024.

Ühiskondlik tegevus
-------------------

Ta oli aastatel 1997–2009 Tartu Maarja Kooli hoolekogu esimees. 2001. aastal sai temast Maarja küla asutajaliige ja ta asus tegutsema Maarja küla nõukogu esimehena.

Tunnustus
---------

* 2003 aasta isa
* 2007 Eesti Punase Risti IV klassi teenetemärk
* 2018 Tartu Tähe kavaler

Viited
------

1. ↑   (vaadatud 8.01.2015)
2. ↑  Kes on kes Eesti majanduses 2000?
3. 1 2 3  Jaan Kallas. Tartu linna veebisait.
4. ↑  "Aasta isa Jaan Kallas hoiab saba rõngas" Postimees, 15. november 2003
5. ↑  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 1888

Välislingid
-----------

* "Kantsler Jaan Kallas seab hariduses esikohale õpilased" Eesti Päevaleht, 16. detsember 2003
*
Venemaa presidendi julgestusteenistuse embleem
**Venemaa Föderatsiooni presidendi julgestusteenistus** (vene keeles Служба безопасности президента Российской Федерации; lühend **SBP**) on Venemaa Föderaalse Julgestusteenistuse allüksus.

SBP põhiline funktsioon on presidendi ja tema perekonnaliikmete füüsilise kaitse tagamine ööpäevaringselt.

Venemaa presidendi julgestusteenistusel on tänapäeval (2019) mitu tuhat kaastöölist.

Juhtimine
---------

Aastatel 2000–2013 oli SBP juht Viktor Zolotov, 2015–2016 Dmitri Kotšnev ja alates 2016. aastast Aleksei Rubežnoi.

SBP kõrgmäestiku tingimustes
----------------------------

2000. aastatel loodi SBP koosseisus spetsiaalne üksus, mis suudab töötada kõrgmäestiku tingimustes. Seda tingis asjaolu, et president huvitus suusaspordist. Teenistuse kaastöölised pidid presidendiga suusatamise ajal kaasas olema. Samal ajal kogu lähedalasuva territooriumi võtsid oma kontrolli alla snaiprid, kelle relvadest sai tulistada kahe kuni kahe ja poole kilomeetri kaugusele. Operatiivohvitserid töötasid rahva seas, nii et isegi suusatades oli presidendi turvalisuse tagamisega seotud mitu tuhat inimest.

Töötasu
-------

Presidendi ihukaitsja kuupalk oli 2019. aastal umbes 500 000 rubla.

Viited
------

1. 1 2  Телохранителям Владимира Путина нельзя потеть и мерзнуть. ruinformer.com, 28. jaanuar 2019
2. ↑  ДАЖЕ В ГОРАХ ПРЕЗИДЕНТА ОХРАНЯЮТ ТЫСЯЧИ ЛЮДЕЙ. pressmon.com, 24. jaanuar 2006