recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Põhjarannik** (lühend PR) ehk **Severnoje Poberežje** (Северное побережье) on 1990. aastast Kirde-Eestis eesti ja vene keeles ilmuv päevaleht, mille toimetus asub Jõhvis, aadressil Keskväljak 4. Peatoimetaja on Erik Gamzejev, tegevtoimetaja Erik Kalda. 

Põhjarannik ilmub kolm korda nädalas teisipäeval, neljapäeval ja laupäeval. Ajaleht ilmub 12-küljelisena ja trükitakse trükikojas Printall Tallinnas. Laupäevane ajaleht trükitakse koos telekava ja nädalalõpulisaga Laupäev.

Ajalugu
-------

13. veebruaril 1945 hakkas Kohtla-Järvel ilmuma ajalehtede Rahva Hääl ja Sovetskaja Estonija lisaleht **Rohkem Põlevkivi**, mis oli praeguse Põhjaranniku eelkäija. Selle esimeses numbris kirjutati põhiliselt haridusest ja spetsialistide vajadusest põlevkivitööstusega seotud piirkonnas.

Aastatel 1960–1990 ilmus ajaleht Leninlik Lipp, mis oli tekkinud ajalehtede Kaevur ja Sotsialismi Tee ühendamisel. Venekeelse väljaande nimi oli *Ленинское знамя*.

2010. aastani asus toimetus Kohtla-Järvel, aadressil Tuuslari 19.

Välislingid
-----------

* Koduleht
* Koduleht vene keeles
* Ида-Вируская региональная газета в субботу выйдет в 15-тысячный раз // rus.delfi.ee, 11.01.2012 (*vene keeles*)
**1931. aasta Hiina üleujutused** (ka **1931. aasta Jangtse-Huai jõe üleujutused**) toimusid 1931. aasta juunist augustini Hiinas ning mõjutasid suuremaid linnu, nagu Hankou ja Nanjing Shi. Üleujutused kulmineerusid Gaoyou järve lähedal asunud tammi purunemisega.

Üleujutustes hukkunute arv pole täpselt teada. Kohe pärast üleujutusi John Lossing Bucki juhtimisel Nankingi Ülikoolis läbi viidud uuringu tulemuste järgi "uppus 150 000 inimest, mis on vähem kui neljandik kõigist üleujutuse esimese 100 päeva jooksul hukkunuist". Ametliku raporti järgi uppus 140 000 inimest ning kokku suri uppumise või näljahäda tagajärjel 2 miljonit. Samas mõnede arvutuste järgi hukkus üleujutuste tagajärjel kuni 4 miljonit inimest.

Viited
------

1. ↑  Hsu, Immanuel C. Y. (1990). *The Rise of Modern China* (4 ed.). New York: Oxford University Press. Lk-d 546–547.

Välislingid
-----------

* "The 1931 Central China Flood" DisasterHistory.Org (English and Chinese Versions)
* "An Analysis of Flood and Social Risks Based on the 1931 Changjiang & Huai River Flood During the Republic of China". ILIB.cn.
* "Extremely heavy meiyu over the Yangtze and Huaihe vaneies in 1931" 1931年江淮异常梅雨 (in Chinese). CQVIP.com.
**Katvari** on küla (*skrajciems* ehk hajaküla) Lätis Limbaži piirkonnas Katvari vallas. 

Küla jääb piirkonna keskusest Limbažist 7 ja Riiast 80 km kaugusele. Katvaris asub erivajadustega lastele mõeldud internaatkool. Külas on raamatukogu, mis tegutseb kooli hoones. Asulas on Katvaru skola bussipeatus.

Asulasse jääb endise Katvari mõisa hoonetekompleks. Häärberi kamin ja kolme toa laed on muinsusmälestistena riikliku kaitse all.

Küla asub Katvari järve kaldal. Katvaris kasvavad tammed ümbermõõtudega 4,39 ja 4,42 meetrit, Katvari mõisa tamm, Katvari lehis, Katvari pärnad, Katvari pargi mänd ja Akmentiņi tamm on looduskaitse all.

Külast läheb läbi maantee V125.

Aastal 2007 oli külas 30 elanikku.

Vaata ka
--------

* Katvari raudteepeatus

Viited
------

1. ↑  Läti Ruumiandmete Agentuur
2. ↑  Katvaru pagasts
3. ↑
4. ↑  Autotransporta direcija
5. ↑  Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija. Valsts aizsargājamo nekustamo kultūras pieminekļu saraksts
6. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS
7. ↑  Vietvārdu datubāze

| * v
* r
Katvari valla asulad |
| --- |
| 
Jomalas **·**  Katvari **·**  Līcīši **·**  **Pociems** **·**  Priedes **·**  Stirnas **·**  Tiegaži **·**  Upēni **·**  Viekaži |
**Viesturdārzs** (ka **Laulupeo park** või **Viestura dārzs**; läti keeles *Viesturdārzs* või *Dziesmu svētku parks*) on Peeter I rajatud park Lätis Riia linnas Pētersala-Andrejsala asumis. Park asub endisel Gustavsala ehk Pētersalā saarel.

Peeter I lasi aastal 1711 endisele Gustavsala saarele rajada aia, mille kõige vanem nimetus oli *Forburgas dārzs*. Aia juurde lasi ta rajada ka suvelossi (1721). Aed oli nagu Kadrioru parkki avalik paik, tegemist oli esimese avaliku aiaga Riias. Aias olid Daugavaga ühendatud luigetiigid, park ise asus täielikult saarel. XVII sajandil kandis park nime *Pētersalas dārzs*, seejärel *Ķeizardārzs*.

Aastal 1841 andis tsaar Nikolai I pargi Riia linnale ja see hakkas kandma nime Pilsētas dārzs, aga aastast 1923 Viesturdārzs. Park koosnes toona kahest osast. Vanem osa oli avatud, suvelossi ümber kerkinud tähtsamate Riia raehärrade majade ümber asuv pargiosa oli avatud aga kella kuuest hommikul kella üheteistkümneni õhtul.

Pargis korraldati kontserte. Juba aastal 1873 püstitati parki lava, mida kasutati ka I Läti laulupeo korraldamiseks. Seetõttu teatakse parki ka kui Laulupeo parki. Aastal 1880 tegeles pargiga Georg Kuphaldt, kes tõi sinna mitmeid uusi võõrliike.

Lisaks lavale ehivad parki veel triumfikaar ja Aleksandri väravad. Riia linnal oli plaanis parki püstitada ka Peeter I mälestussammas, mida ideoloogilistel põhjustel ei soovitud kesklinnas näha. Seoses Nõukogude võimu kehtestamisega jäi see plaan aga pooleli.

Saksa okupatsiooni ajal kandis park nime *Hindenburgpark*. Pärast sõda hakkas pargi juurde viima Riia vanim trollibussiliin (1947).

Tänapäeval on pargi pindala 7,6 hektarit. Parki ehivad tiigid, kanalid, läänepärnaalleed. Pargis kasvavad hall pähklipuu (*Juglans cinerea*), harilik pöök (*Fagus sylvatica*), harilik valgepöök (*Carpinus betulus*) ja mägivaher (*Acer pseudoplatanus*).

* 
* 
*
Mary Lines (1921)
**Mary Lines** (3. detsember 1893 – detsember 1978) oli Briti kergejõustiklane. 

Tema nimel on olnud järgmised naiste maailmarekordid:

* 100 jardi teatejooks 11,8 (30. oktoober 1921 Pariis)
* 4×220 jardi teatejooks 1.53,0 (30. oktoober 1921 Pariis)
* 100 jardi jooks 11,6 (17. juuli 1922 London)
* 440 jardi jooks 64,4 (17. juuli 1922 London)
* 100 jardi jooks 11,6 (20. august 1922 Pariis)
* 100 m jooks 12,8 (vaheaeg, 20. august 1922)
* 4×100 m teatejooks 51,4 (Suurbritannia võistkonnas koos Nora Callebouti, Daisy Leachi ja Muriel Porteriga, vaheaeg, 20. august 1922
* 4×100 jardi teatejooks 51,8 (Suurbritannia võistkonnas koos Nora Callebouti, Daisy Leachi ja Muriel Porteriga, 20. august 1922)
* 220 jardi jooks 26,8 (23. september 1922 Waddon)
* 880 jardi jooks 2.26,6 (30. september 1922 London)
* 440 jardi jooks 62,4
* 120 jardi tõkkejooks 18,8

Naiste olümpiamängudel 20. augustil 1922 tuli ta 300 m jooksus esimeseks (44,8), 60 m jooksus teiseks (7,7) ja 100 jardi jooksus kolmandaks. 4×110 jardi teatejooksus osales ta ajaga 51,8 võitnud Suurbritannia võistkonnas koos Nora Callebouti, Daisy Leachi ja Muriel Porteriga.

Mary Lines oli 1923. aasta WAAA meister 100 jardi jooksus (12,2), 1922. aasta WAAA meister 220 jardi jooksus (26,8), 1922. ja 1923. aasta WAAA meister 440 jardi jooksus (64,4 ja 62,4), 1922. aasta WAAA meister 880 jardi jooksus (2.26,6), 1923. ja 1924. aasta WAAA meister 120 jardi tõkkejooksus (18,8 ja 18,4) ning 1923. ja 1924. aasta WAAA meister kaugushüppes (4.86 ja 5.17).
**Vihula külanõukogu** oli külanõukogu Rakvere rajoonis.

Vihula külanõukogu moodustati 13. septembril 1945 Virumaa Vihula valla koosseisus, kuhu lisaks Vihula külanõukogule kuulusid veel Annikvere külanõukogu ja Karula külanõukogu. Vihula külanõukogu oli Vihula valla osa kuni valla likvideerimiseni 1950. aastal. 26. septembril 1950 moodustati Loksa rajoon ja Vihula külanõukogu arvati Loksa rajooni koosseisu. Loksa rajoon likvideeriti 1957. aastal ja Vihula külanõukogu kuulus seejärel Rakvere rajooni koosseisu.

1960. aastani tegutses Vihula külanõukogu endises Vihula vallamajas.
1960. aastal Vihula külanõukogu likvideeriti ning territoorium jagati Haljala, Kunda ja Viitna külanõukogu vahel.

Vihula külanõukogu moodustati uuesti Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 31. märtsi 1972 seadlusega Haljala, Kunda ja Viitna külanõukogu maadest.
12. detsembrist 1991 moodustati Vihula külanõukogu ja Võsu alevinõukogu ühendamisel Vihula vald ning Vihula külanõukogu likvideeriti.

Viited
------

1. ↑  XX sajandi arhitektuur. Vallamajad. Vihula vallamaja
2. ↑  Kalev Katus, Allan Puur, Asta Põldma, Luule Sakkeus. Rahvastiku ühtlusarvutatud sündmus- ja loendusstatistika. Lääne-Virumaa 1965–1990. Tallinn: Eesti Kõrgkoolidevaheline Demouuringute Keskus, 1996
3. ↑  "Vihula vald – 20 aastat taastatud vallaõigustes" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 2. aprill 2015. Vaadatud 26. märtsil 2015.
Woods Hole 1950. aastatel
**Woods Hole Oceanographic Institution**, lühend **WHOI** on Ameerika Ühendriikides Massachusettsi osariigis Woods Hole'is asuv sõltumatu mittetulundusorganisatsioon, juhtiv okeanograafia valdkonna uurimis- ja haridusasutus.

WHOI asutati 1930. aastal.

WHOI struktuur
--------------

### WHOI osakonnad

* Rakenduslik ookeanifüüsika ja insenerindus
* Bioloogia
* Geoloogia ja geofüüsika
* Merekeemia ja geokeemia
* Merepoliitika
* Füüsikaline okeanograafia

### WHOI keskused, laborid ja uurimisrühmad

Woods Hole Oceanographic Institutioni struktuuri kuulub seitse keskust ning üle saja labori ja uurimisrühma.

Uurimislaevad ja allveetehnika
------------------------------

RV Atlantis
### Uurimislaevad

* RV Atlantis
* RV Neil Armstrong

### Süvaveeliikurid

* DSV Alvin
* Deepsea Challenger

### Mehitamata allveeaparaadid

* Allveeliugurid
* Jason
* Nereus
* REMUS
* Sentry

WHOI auhinnad
-------------

* B. H. Ketchumi auhind
* Henry Bryant Bigelow' okeanograafiamedal

Viited
------

1. ↑  Applied Ocean Physics & Engineering. whoi.edu
2. ↑  Labs & Groups. whoi.edu

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Woods Hole Oceanographic Institution** |

* Koduleht
1923 – 50 000;  1967 – 100 000;  1980 – 100 062;  1999 – 83 450;  2012 – 70 050;Olümpiastaadioni märk Kiievis viisnurga ja igavese tule sümboliga (2009)
**Kiievi olümpiastaadion** (ukraina keeles національний спортивний комплекс «Олімпійський») on Ukraina pealinnas Kiievis asuv jalgpallistaadion.

Tänapäevase staadioni kohal avati 1923. aastal Punane staadion. Aastal 1936 hakati selle kohale rajama tänapäevast staadioni arhitekt Mõhhailo Gretšõna projekti järgi. Uus staadion pidi mahutama 50 000 pealtvaatajat. Staadioni pidulik avamine oli määratud 22. juunile 1941, kuid samal päeval puhkes Suur Isamaasõda ja staadion avati alles pärast selle lõppu 22. juunil 1946. Staadionile anti Nikita Hruštšovi nimi, kes oli sel ajal Ukraina Kommunistliku Partei keskkomitee esimene sekretär.

1966–1968 ehitati staadion põhjalikult ümber. Tribüün ehitati kahekorruseliseks ja pealtvaatajakohtade arvu suurendati 100 000-ni. Staadioni maa-alal valmisid sisehall, mis oli mõeldud peamiselt tennise jaoks, kuid seal sai ka korraldada käsipalli- ja võrkpallivõistlusi, kaks treeninguteks mõeldud jalgpalliväljakut, mõned lahtised saviliivakattega tenniseväljakud, heitesektor ja isegi suusahüppetorn. Ühtlasi võeti staadionilt Hruštšovi nimi ja selle nimeks sai **Kiievi keskstaadion**.

1978–1980 rekonstrueeriti staadion uuesti. Valgustus asendati võimsamaga (1500 luksi). Pealtvaatajate arv (kuni 100 000) jäi endiseks, lisandus ajakirjanike sektor 4000 kohaga. Taas muutus staadioni nimi: selleks sai **Vabariiklik staadion**. Ümberehitus lõppes 1980. aasta suveolümpiamängude alguseks. Staadionil toimusid olümpiamängude jalgpalliturniiri mängud: ühe alagrupi kõik kuus kohtumist ja üks veerandfinaal. Sellepärast nimetataksegi seda staadioni olümpiastaadioniks, et seal on peetud olümpiamängude kohtumisi.

Selleks et staadion vastaks rahvusvahelistele standarditele, toimus 1997–1999 järgmine rekonstrueerimine. Kõige silmatorkavamad olid muutused tribüünidel: kui enne istusid pealtvaatajad pikkadel pinkidel, siis nüüd sai iga pealtvaataja eraldi plasttooli. Seetõttu vähenes pealtvaatajakohtade arv 83 450-ni. Ka jooksuradade kate ja staadioni kate (looduslik muru) viidi vastavusse rahvusvaheliste nõudmistega.

Seni viimane ümberehitus algas 2008. aasta sügisel. Pealtvaatajakohtade arvu vähendati 70 050-ni. Selle arvelt laiendati sektorite vahekäike, VIP-looži, lisati kohti ajakirjanikele ja liikumispuudega inimestele. Kõik istekohad viidi katuse alla. Tribüünide kallet suurendati 15%-ni, et ka kaugematest nurkadest oleks staadionil toimuvale parem vaade. Töö nende ümberehituste kallal ei katkenud öösekski ja ümberehituse käiku sai veebikaamera kaudu kogu aeg jälgida.

Staadioni avas uuesti 8. oktoobril 2011 Ukraina president Viktor Janukovitš. Avamistseremoonial esines 40-minutilise kontserdiga Shakira.

Staadionil peeti Jalgpalli 2012. aasta Euroopa meistrivõistluste kolm alagrupikohtumist, üks veerandfinaal, üks poolfinaal ja finaal.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Kiievi olümpiastaadion** |

* Kiievi olümpiastaadioni koduleht
**Hrubieszówi maakond** (poola *powiat hrubieszowski*) on 2. järgu haldusüksus (maakond) Poolas Lublini vojevoodkonna edelaosas. Piirneb idas Ukrainaga. Maakonna keskus asub Hrubieszówi linnas.

Ajalooline Hrubieszówi maakond loodi 1429. aastal. Praegune Hrubieszówi maakond moodustati haldusreformi käigus 1999. aastal.

Hrubieszówi maakonnas Zosini küla lähedal Lääne-Bugi jõel asub Poola kõige idapoolsem punkt.

Haldusjaotus
------------

Maakonna ainus linn on Hrubieszów.

Hrubieszówi maakonnas on seitse valda:

* Dołhobyczówi vald
* Horodło vald
* Hrubieszówi vald
* Mircze vald
* Trzeszczany vald
* Uchanie vald
* Werbkowice vald

Viited
------

1. ↑  Hrubieszów – historia miasta Teatr NN. Leksykon. Vaadatud 29. augustil 2023
2. ↑  The Most Extreme Points Of Poland WorldAtlas. Vaadatud 4. septembril 2023

Lublini vojevoodkonna vapp
Lublini vojevoodkond

**maakonnaõigustega linnad:** Chełm |
Biała Podlaska |
Lublin |
Zamość  

**maakonnad:** Biała Podlaska |
Biłgoraj |
Chełm |
Hrubieszów |
Janów Lubelski |
Kraśnik |
Krasnystaw |
Łęczna |
Lubartów |
Lublin |
Łuków |
Opole Lubelskie |
Parczew |
Puławy |
Radzyń Podlaski |
Ryki |
Świdnik |
Zamość |
Tomaszów Lubelski |
Włodawa |
Turkmeeni NSV lipp 1937–1940
Turkmeeni NSV lipp 1953–1991
Lipu tagakülg 1978–1991 ja mõlemad küljed 1991–1992
**Turkmeeni NSV lipp** oli NSV Liidu haldusüksuse Turkmeeni NSV lipp.

Turkmeeni NSV esimene lipp oli kasutusel aastatel 1927–1937, see oli punane kangas, mille vardapoolsel küljel olid suurelt kuldsed sirp ja vasar ning kuldse äärisega punane viisnurk. Aastal 1937 embleem eemaldati ja selle asemel lisati vardapoolsesse ülanurka kuldsed tähed "T.S.S.R", mis 1940 vahetati kirillitsas kirjutatud "ТССР" vastu, sest türkmeeni keel oli vahepeal üle läinud ladina kirjalt kirillitsale.

1. augustil 1953 sai Turkmeeni NSV uue lipu. See oli punane kangas, millel oli kaks sinist horisontaalset laidu, vardapoolses ülanurgas aga kuldsed sirp ja vasar ning kuldse äärisega punane viisnurkne täht (alates 1978. aastast oli embleem ainult lipu ühel küljel). Sinised triibud sümboliseerisid niisutuskanalite vett. Lipp oli kasutusel kuni 29. oktoobrini 1991 (ilma sirbi, vasara ja viisnurgata 19. veebruarini 1992).

Vaata ka
--------

* Turkmeeni NSV vapp
* Türkmenistani lipp
**Breviaar** (ladina keeles *breviarium*) on roomakatoliku kiriku palveraamat, mis sisaldab tunnipalvuste tekste. Breviaaripalve on roomakatoliku vaimulikele kohustuslik.

Traditsioonilised tunnipalvused on järgmised: *matutinum* (kell 3), *laudes* (varahommikune palvus ärkamisel), *prima* (1. tund, kell 6), *tertia* (3. tund, kell 9), *sexta* (6. tund, kell 12), *nona* (9. tund, kell 15), *vesper* (õhtupalvus, kell 18), *completorium* (päevalõpupalvus enne uinumist).

Tänapäeva roomakatoliku breviaaris, mille ametlik pealkiri on "Tundide liturgia" (*Liturgia Horarum*), on järgmised palvused: *officium lectionis* (vaimulik lugemine, sobival päevaajal, kõige parem varahommikul), *laudes*, *tertia*, *sexta*, *nona*, *vesper*, *completorium*. Päevastest palvustest (*tertia*, *sexta*, *nona*) on enamasti kohustuslik vaid üks oma valikul.

Palvuse põhilised osad on hümn, psalmid, pühakirjalugemine ja erinevad palved.

Breviaari- ehk tunnipalve on eri variantides kasutusel ka anglikaani ja luteri kirikus.

Vaata ka
--------

* Tundideraamat

Välislingid
-----------

* Liturgia Horarum Moodne Rooma tunnipalve
* Universalis Moodne Rooma tunnipalve inglise keeles
* Divinum Officium, Traditsiooniline Rooma tunnipalve kuni 1962. aastani
* Traditsiooniline Rooma Breviaar
Klooster
**Püha Theodosiuse stauropegiaalne meesklooster** (ukraina keeles Свято-Феодосійський ставропігійний чоловічий монастир) on Kiievis asuv Ukraina Õigeusu Kiriku meesklooster.

Ajalugu
-------

Klooster ehitati püha Theodosiuse auks.

### Iseseisva Ukraina usuelus

20. juunil 2019 kutsus UÕK aupatriarh Filaret (Denõssenko) kokku Kiievi Patriarhaadi Ukraina Õigeusu Kirikut taastava kirikukogu, kuhu ta kutsus ka Püha Theodosiuse kloostri ülema arhimandriit Makariuse (Papiš), kes sinna ei ilmunud. Seepeale proovis Filaret teda ametist tagandada ja määrata tema asemele endale lojaalse arhimandriit Andrease, kes saabuski kloostrit üle võtma, kuid see ebaõnnestus. Makarius teatas, et ei osale kirikulõhes ning klooster jääb UÕK alluvusse.

Viited
------

1. ↑  Филарет уволил священника из-за неявки на "собор" - Liga Novosti, 21.06.2019, 19:02 (vaadatud 22.06.2019)

Välislingid
-----------

* Филарет решил уволить наместника киевского монастыря за пропуск "собора" - Lb.ua 21.06.2019
Kloostri ristikäik
7. sajandil Luxeuil' kloostris merovingide kirjas kirjutatud lektsionaar.
Luxeuil' lektsionaari lehekülje detail, fo 95v
**Luxeuil' klooster** ([lyksœj]; *Abbaye Saint-Pierre et Saint-Paul*) on 6. sajandil püha Columbanuse asutatud ja Peetrusele pühitsetud klooster Luxeuil-les-Bainsis Haute-Saône'i departemangus Franche-Comté'is Prantsusmaal.

Ajaloost
--------

Kloostri asutas 585. aastal gallo-rooma kindluse Luxoviumi varemetele iiri munk Columbanus. Ta pühitses selle Peetrusele ja kloostrist sai peagi Gallia üks tähtsamaid ja õitsvamaid. Pärimuse kohaselt oli munkade kogukond nii suur, et jumalateenistusel laulsid koorid kordamööda ja palve kõlas katkematult (*laus perennis*) päeval ja ööl. Pole väga täpselt teada, kas Columbanus sätestas sellele kloostrile reeglistiku suuliselt või kirjalikult, kuid arvatavasti oli see suures osas laenatud toonastest Iirimaa kloostritest. Seda täiendas üha enam kogu Lääne-Euroopa kloostrites järgitud benediktlaste kloostrireegel, mis nägi ette abti korrapärase valimise, reglementeeris tema suhteid munkadega ning kloostriametnike ametisse nimetamise ja neile delegeeritud volitused. Aastal 603 heitis kirikukogu Columbanusele ette ülestõusmispühade tähistamist Iirimaa traditsiooni kuupäeva järgi, kuid vastuolu tegelikuks põhjuseks võis olla Columbanuse jäikus suhtluses Burgundia õukonnaga. Pärast Columbanuse pagendusse minemist asus kloostrit juhtima abt Eustatius, kellele Columbanus oli ülesandeks teinud koolide rajamise. Eustatiuse ja järgmise abti Waldeberti ajal omandasid need koolid suure tuntuse, seal said hariduse paljud vaimulikud ja Luxeuil' kloostril oli suur mõju terves Burgundia riigis. Luxeuil' mungad rajasid kloostrid Bobbios Itaalias, Saint-Valérys ja Remiremontis. Luxeuil's valmistas Lérinsi kloostri abt Conon ette oma kloostrireformi, ja Luxeuil' kloostrikorraldusest lähtusid Normandia Fontenelle ja Jumièges' kloostrite asutajad.

Pildid
------

* RistikäikRistikäik
* Vaade Luxeuil' kloostrikirikule põhjastVaade Luxeuil' kloostrikirikule põhjast

Viited
------

1. ↑  Abbey of Luxeuil. - Catholic Encyclopedia
2. ↑  Abbey of Luxeuil. - Catholic Encyclopedia

Välislingid
-----------

* Abbey of Luxeuil. - Catholic Encyclopedia
**Evi Padu** (kuni 1974 **Evi Haberman**; sündinud 18. augustil 1944 Moskvas) on eesti taimefüsioloog.

Ta lõpetas 1962. aastal Tartu 2. Keskkooli, 1968 Moskva Riikliku Ülikooli bioloogia (taimefüsiologia) erialal, aspirantuuri 1972, bioloogiakandidaat (1975, TRÜ) väitekirjaga "Физиолого-биохимическая реакция устойчивого и воспримчивого картофеля на инвазию картофельной нематоды". 

Aastatel 1977–1992 oli Tartu Riikliku Ülikooli õppejõud.

Tunnustus
---------

* 2009 Tartu Ülikooli aumärk
* 2014 Tartu Ülikooli medal

Isiklikku
---------

Tema hobi on võrkpall.

Tema isa oli zooloog ja kommunist Harald Haberman ning vend oli ihtüoloog ja hüdrobioloog Henn Haberman.

Viited
------

1. ↑  "Tartu Ülikooli aumärgi kavalerid". *Tartu Ülikool*. Vaadatud 8.12.2022.
2. ↑  "Tartu Ülikooli medali kavalerid". *Tartu Ülikool*. Vaadatud 5.12.2022.

Välislingid
-----------

* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013, lk. 358–359
* Evi Padu Eesti Teadusinfosüsteemis Muuda Vikiandmetes

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
Tyler Morley 2012. aastal Alaska Fairbanksi Ülikooli mängijana
**Tyler Morley** (sündinud 19. detsembril 1991 Burnabys, Briti Columbias) on Kanada jäähokimängija, kes mängib keskründajana Saksamaa kõrgliigaklubis Grizzlys Wolfsburg.

Aastatel 2008–2012 mängis ta British Columbia Hockey League'i klubis Surrey Eagles ja 2012–2016 Alaska Fairbanksi Ülikooli jäähokimeeskonnas. Hooajal 2016–17 mängis ta American Hockey League'i klubis San Diego Gulls.

2017. aasta juulis sõlmis ta üheaastase lepingu Kesk-Euroopa jäähokiliiga klubiga Zagrebi Medveščak. Hooajal 2018–19 mängis ta Soome kõrgliigaklubis SaiPa ning oli sel hooajal klubi resultatiivseim mängija (17+24). 2019. aasta mais sõlmis ta üheaastase lepingu Soome kõrgliigaklubiga Tappara. Hooajal 2019–20 oli ta Soome kõrgliigas enim arvulises vähemuses väravaid löönud mängija (kolm väravat). Hooajal 2020–21 mängis ta Rootsi kõrgliigaklubides Skellefteå AIK ja Linköping HC. 2021. aasta mais naasis ta Tapparasse, kellega tuli hooajal 2021/22 Soome meistriks.

2022. aasta juunis sõlmis Morley üheaastase lepingu Grizzlys Wolfsburgiga.

Viited
------

1. ↑   (vaadatud 29.4.2022)
2. ↑  "Grizzlys bring in top center in Tyler Morley" (saksa). Grizzlys Wolfsburg. 3. juuni 2022. Vaadatud 3. juunil 2022.

Välislingid
-----------

* Tyler Morley hockeydb.com lehel
**BMW M62** on vabalthingav 8-silindriline bensiinimootor, mida toodeti aastatel 1995 kuni 2005. Tegu on M60 järeltulijaga ning kasutusel on alumiiniumist mootoriplokk ning klapiajamis üherealine kett. 

1998. aasta uuenduse käigus lisati sisselaskeklappidele muutuv klapiajastusesüsteem VANOS.

M62 sportlikum ja võimsam versioon kandis tähistust S62, mis esmakordselt võeti kasutusele E39 kerega BMW M5 juures. 

Sarnaselt oma eelkäija M60-ga oli tegu kahe ülanukkvõlliga (DOHC) mootoriga ning igal silindril oli neli klappi. Mootoriplokk ja plokikaaned olid valmistatud alumiiniumsulamist.

S62
---

Bmw M5 S62
BMW S62 (mootorikood S62B50) on M62 sportversioon, mida kasutati E39 kerega M5 ja E52 tähisega BMW Z8 juures. S62 oli esimene V8-mootor, mille juures was BMW kasutas muutuvat klapiajastussüsteemi VANOS nii sisse- kui ka väljalaskeklappidel. 

Mootori võimsus on 294 kW (400 hj) @ 6600 p/min ja 500 N⋅m @ 3800 p/min. Töömaht on 4941 cm3 (301.5 cu in) ning tegu on suurima töömahuga M62 mootoriga.
Mälestusmärk represseeritutele
**Laubere** on küla (*vidējciems*) Lätis Ogre piirkonnas, Laubere valla halduskeskus. Asula asub merepinnast 85 meetri kõrgusel Abze jõe ääres ja jääb piirkonna keskusest Ogrest 32 ning Riiast 68 kilomeetri kaugusele.

Külas on põhikool, kultuurimaja, postkontor ja raamatukogu. Sinna jääb Laubere bussipeatus.

Lohukivi hiiepaik on kohaliku kaitse all olev muinsusmälestis.

Looduskaitse all on pärn ümbermõõduga 3,87 ja kõrgusega 22 meetrit.

Lauberet on esmamainitud 1567. aastal (*Loburen*). Tänapäevane asula rajati Nõukogude perioodil Ozolmuiža mõisa (*Absenau*) keskuse juurde kui samanimelise sovhoosi keskasula, sellal kui endine Laubere mõis jääb tänapäeval Krodzinieki külla.

Elanikkond
----------

|  |  |
| --- | --- |
| * 200 (1970)
* 256 (1979)
* 505 (1989)
* 494 (2000)
 | * 370 (2011)
* 345 (2019)
* 348 (2022)
 |

Viited
------

1. ↑  Vietvārdu datubāze
2. ↑  Autotransporta direcija
3. ↑  Dobumakmens - kulta vieta
4. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS
5. ↑  Latvijas pagasti. Enciklopēdija. Rīga : A/S Preses nams. 2001—2002. ISBN 9984-00-412-0.

| * v
* r
Laubere valla asulad |
| --- |
| 
Cēsītes **·**  Krodzinieki **·**  **Laubere** |
Tapper 1906 nr.5 August Janseni illustratsiooniga

|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib Eesti ajakirjast, mis ilmus 1906. aastal Peterburis ja 1917.–1918. aastal Tallinnas; 1927. aastal Tartus ilmunud ajakirja kohta vaata artiklit Tapper (1927).* |

---

Tapper 1917 päismik
**Tapper** oli pilke- ja naljaajakiri, mis ilmus esimest korda 1906. aastal Peterburis. 

Esimesed kolm numbrit ilmusid **1906**. aastal nimega Tiiu Tasane ning pärast selle sulgemist ilmus samal aastal ajakiri Tapper, mis jätkas Tiiu Tasase numeratsiooni numbritega neli ja viis. Väljaandja ja toimetaja oli Juhan Lilienbach. Tapper nr. 5 kaane illustreeris Jaan Seen. Inimestelt korjati ajakirju ära ja vastutav toimetaja saadeti vanglasse. Kui Tapperi tegevus oli lõpetatud, üritati välja anda ajakirju Kirves, Puss ja Sügise, kuid väidetavalt ei pääsenud need trükki. Lõpuks asutas Juhan Lilienbach 1906. aastal Tallinnas uue samasisulise ajakirja Lendleht.

Aastatel **1917–1918** hakkas Tallinnas ajakiri Tapper uuesti ilmuma sagedusega kaks korda kuus, kokku 13 numbrit. Väljaandja ja toimetaja oli endiselt Juhan Lilienbach. Ajakirja trükiti Bernhard Mänsi trükikojas.

Uue "Tapri" esimene number sai tugevaks tribüüniks VSD Töölisparteile Tallinna linnavolikogu valimistel. "Tapri" järgnevates numbrites esinesid följetonidega Viktor Kingissepp ja Hans Pöögelmann. Avaldati palju tõlkesatiiri ja karikatuure, mis eelmise revolutsiooni ajal olid tsensuuri poolt ära keelatud ja ei saanud siis ilmumise luba. Satiiri kõrval avaldas "Tapper" ka mitmesuguseid ajakohaseid reproduktsioone, portreid töölisliikumise tegelastest jne. 

Ajakirja lehekülgedel ilmus ka eesti ajakirjanduses esimene V. l. Lenini portree tundmatuks jäänud kunstnikult.

Kaastöölised
------------

Ajakirjale Tapper tegid kaastööd järgmised autorid:

* Karl Ast
* Villem Buk
* Andres Dido
* Anton Hansen
* August Jansen *(Jaan Seen)* karikaturist
* Hermann Jänes
* Oskar Kallis - *(varjunimega "Okas")* karikaturist
* Viktor Kingisepp
* Rudolf Kook
* Juhan Lilienbach
* Konrad Vilhelm Mägi
* Vassili Mölder
* Hans Möldermann
* Otto Münther
* Konstantin Osvet (*varjunimega* "Vibuase") karikaturist
* Hans Pöögelmann
* Jaan Sihver
* Jaan Soo
* Aleksander Tassa
* Gustav Tikerpuu
* Nikolai Triik
* Aleksander Uurits

Viited
------

1. ↑  "Sirp ja Vasar, number 18, 06.05.1955, lehekülg 3".
2. ↑  Rahvaleht, number 26, 01.03.1935, lehekülg 5 – pilkenali eesti trükisõnas
3. ↑  "ERB Tapper". Originaali arhiivikoopia seisuga 20. märts 2017. Vaadatud 19. märtsil 2017.
4. ↑  NENE 7, lehekülg 480
5. 1 2  Pikker 1967 nr.03
6. ↑  "Eesti biograafiline andmebaas ISIK – Tapperi kaastöötajad". Originaali arhiivikoopia seisuga 20. märts 2017. Vaadatud 19. märtsil 2017.
7. ↑  Pikker 1967 nr.03
8. ↑  "Sirp ja Vasar, Number 44, 1 November 1957". *Sirp ja Vasar*. 1. november 1957.
Helgid 1922 nr 1 päismik
**Helgid***: Tõe-, nalja- ja pilkeajakiri*, mis ilmus aastatel 1922–1927 Valgas, sagedusega 1–6 korda aastas.

Alapealkirjadega:

* Tõe-, nalja- ja pilkeajakiri (1922)
* Kirjanduse ja kultuuri ajakiri (1924–1926)

Väljaandja ja vastutav toimetaja oli Jaan Pommer = Jaan Raudma

Tegemist oli ajaleht Lõuna Eesti lisalehega. Esimene number ilmus 22. märtsil 1922, ajakiri oli 12-leheküljeline ning hind oli 15 marka. Vahepeal oli aastane paus. 1924. aastal uuesti välja antud ajakiri oli alapealkirjaga "Kirjanduse ja kultuuri ajakiri" ja juba 24–36 leheküljeline, kuid ei olnud enam nii satiiriline ja huumorikas, sisaldas mitmeid jutte ja kommertsteateid.1927. aasta juunis trükitud ajakiri sisaldas vaid nelja lehekülge.

Trükikojad
----------

* Kultura – Adamsoni trükk (1922)
* Ed. Zimmermanni trükikoda (1924–1927)

Kaasautorid
-----------

Jaan Raudma väljaandja ja toimetaja

Välislingid
-----------

* Digar – Helgid (1922–1927)

Viited
------

1. ↑  "ERB Helgid". Originaali arhiivikoopia seisuga 9. aprill 2017. Vaadatud 8. aprillil 2017.
**Viktor Petrovitš Grigorjev** (vene *Виктор Петрович Григорьев*; 14. märts 1925 – 9. veebruar 2007 Moskva) oli vene keeleteadlane, esperanto keele uurija ja arendaja.

Ta osales Teises maailmasõjas. Lõpetanud 1950. aastal Potjomkini-nimelise Moskva Linna Pedagoogilise Instituudi keeleteaduskonna, jätkas ta õpinguid sama instituudi aspirantuuris, mille lõpetas aastal 1954. Järgmisel aastal kaitses Viktor Grigorjev oma kandidaadiväitekirja teemal "Liitsõnade moodustamise teooria mõningaid küsimusi". Aastal 1978 anti talle filosoofiadoktori kraad. Tema doktoritöö ilmus 1979 raamatuna "Sõna poeetika (vene nõukogude luule põhjal)" (*Поэтика слова (на материале русской советской поэзии)*).

Aastast 1952 töötas Viktor Grigorjev NSV Liidu Teaduste Akadeemia juures ajakirja Voprossõ Jazõkoznanija toimetuse liikmena. Aastal 1958 asus ta tööle Teaduste Akadeemia Vene Keele Instituuti, oli seal aastani 1962 teadussekretär ja aastast 1975 kuni surmani eri osakondade juhataja. Viimastel eluaastatel juhatas Grigorjev korpuslingvistika ja lingvistilise poeetika osakonda.

Esperantoloogia kõrval tegeles ta hispaania keele, lingvistilise poeetika, stilistika, liitsõnade moodustamise, leksikograafia, keelekultuuri, keeleteaduse ajaloo, 20. sajandi vene luulekeele ja avangardistliku luuletaja Velimir Hlebnikovi loomingu uurimisega. Esperanto keele seisukohalt oli kõige olulisem tema tegevus esperanto-vene sõnaraamatu teadustoimetajana ja oponendina esperantoloogia küsimusi käsitlevate teadustööde kaitsmisel.

1970.–1980. aastatel tegeles Grigorjev kogumiku "Strukturaallingvistika probleemid" (*Проблемы структурной лингвистики*) koostamise ja toimetamisega. Tema koostatud on ka 1976. aastal ilmunud kogumik "Lingvistika ja poeetika" (*Лингвистика и поэтика*).

Viktor Grigorjev suri 9. veebruaril 2007 Moskvas infarkti tagajärjel. Ta tuhastati ja maeti Moskva Hovanski kalmistule.
**"Muumipapa memuaarid"** on Tove Janssoni neljas muumilugude raamat, kirjutatud 1950. aastal. Seda teost on mainitud ka varasemates muumiraamatutes, kus Muumipapa midagi kirjutab.

Sisu
----

Muumipapa on kirjutanud autobiograafia oma noorusajast ja tollal läbi elatud hämmastavatest seiklustest, millest pajatab nüüd oma pojale Muumitrollile ning tema sõpradele Sniffile ja Nuuskmõmmikule.

Loo algul on Muumipapa lastekodus, kuid ta tüdineb peagi igava ja karmi koduvana nõudmistest, lahkub sealt ning kohtab Fredriksoni. Üheskoos edasi rännates kohtuvad nad veel Snifi isa Nuhkloomaga ja Nuuskmõmmiku isa Sekeldajaga. Nad ehitavad laeva, kus elada ja millega oleks parem seigelda. Laeva sadamast merele saamiseks kasutavad nad ära tohutu suurt ja pisut rumalat dront Edwardit, kelle viha eest nad kiiresti põgenema peavad ning päästavad üsna reisi algul Koduvana tädi Urri käest, kes tahab ta nahka pista. Peagi saavad nad aga aru, et Koduvana tädi on tüütu ja kamandav, kuid õnneks kujunevad asjalood nii, et ta viiakse ühe vastuolu käigus pleektatsude poolt minema.

Pärast pikka retke jõuavad nad kaugele mandrile ning kohtuvad Mymla suure perega. Mymla tütar sõbruneb nendega õige pea ning kogu sõpruskond on kutsutud nende isa Jonesi ehk Valitseja 100. sünnipäevale, kus kõigile külalistele auhindu jagatakse. Sel kaugel saarel leitakse omale uued kodud, kuigi neid püüab hirmutada üks kohalik kummitus. Kuid kui nad temaga kaupa tahavad teha, leebub ka kummitus ning muutub endisest palju sõbralikumaks.

Samal ajal on Fredriksson loonud Valitseja auks uue laeva, mis peaks liikuma nii maal kui merel ning selle nimeks saab "Mereorggester". Laeva esmareisi ajal püüab seda rünnata hiidkala, ent see katse ebaõnnestub, kuna dront Edward talle peale istub. Järgmiseks kohtab Nuhkloom Kohmlooma, kellega ta salaja abiellub. Muumipapa aga päästab merehädast ühe käekotiga muumitrolli, kes juhtub olema Muumimamma.

| * v
* r
Muumitrollid |
| --- |
| Raamatud | 
"Väikesed trollid ja suur veeuputus" (1945) • "Sabatäht" (1946) • "Võlukübar" (1948) • "Muumipapa memuaarid" (1950) • "Ohtlik jaanipäev" (1954) • "Trollitalv" (1957) • "Nähtamatu laps" ja teisi jutte (1962) • "Muumipapa ja meri" (1965) • "Hilja novembris" (1970) |
| Tegelased | 
dront Edward • Filifjonka • Fredrikson • Hatifnatid • Koduvana • Muumimamma • Muumipapa • Muumitroll • Mymla • Mymla tütar • Niru • Nuhkloom • Nuuskmõmmik • Piisamrott • Sekeldaja • Sniff • Urr • Tusklik • Tusklikupreili • Tutsik ja Lipsik • Tuu-tiki • väike My |
| Muud | 
Muumimaa • Muumimaja • Muumiorg • Muumioru lood •  "Muumitroll" (kogumik) |
**Ketli Tiitsar** (sündinud 15. juulil 1972) on eesti ehtekunstnik.

Haridus
-------

Ketli Tiitsar õppis aastatel 1991–1995 Tallinna Kunstiülikoolis metallikunsti erialal (lõpetas *cum laude*) ning 1999. aastal sai samal erialal magistrikraadi. Lühikest aega õppis ka Oslos Kunsti ja Disaini Kolledži metalliosakonnas ning ehtedisaini Hollandi Gerrit Rietveldi Akadeemias.

Töökäik
-------

1996. aastal lõid Ketli Tiitsar, Kristi Paap, Kaire Rannik, Berit Teeäär ja Maria Valdma rühmituse F.F.F.F. (Fun For Five Female), mis tegutses kuni 2005. aastani. Rühmitus tegeles installatsioonide ja fotograafiaga ning ka näituste disainimise ja kureerimisega. Sellest ühendusest on tehtud dokumentaalfilm "F.F.F.F. läheb laiali" (2005). Režissöör Marko Raat, Kuukulgur Film. 50’

1999. aastast on ta Eesti Tarbekunsti- ja Disainimuuseumis kureerinud, korraldanud ja kujundanud näitusi. Alates 2002. aastast töötab ta Eesti Tarbekunsti- ja Disainimuuseumi projektijuhina.

Liikmesus
---------

2002. aastal sai temast Eesti Kunstnike Liidu liige ja Tallinna Rakenduskunsti Triennaali ühenduse liige, aastatel 2002–2014 oli ta juhatuse esimees.

Looming
-------

Peamiselt teeb Ketli Tiitsar oma ehted puidust, mis on tema sõnul tähendusrikas ja kõigile tuttav materjal, aga kasutab ka muid looduslikke materjale. Lisaks peavad ehted tekitama huvi ja looma lugusid.

*

Tunnustus
---------

* 2009 Ede Kurreli preemia
* 2017 Eesti Kultuurkapitali kujutava ja rakenduskunsti sihtkapitali aastapreemia (koos Kristi Paabiga, kaasaegse ehtekunsti praktikate järjepideva käsitlemise ja tähenduste avamise ning traditsioonilise ja uudse sidumise eest ehtes nii rahvusvahelisel kui kohalikul kunstimaastikul, mis kulmineerus 2017. aastal äärmiselt tugevaks ja veenvaks tervikuks ühisnäitusel Nature Morte. Cherries and Skeleton Tallinna Linnagaleriis)

Teoseid avalikes kogudes
------------------------

* Eesti Kunstiakadeemia metallikunsti osakond
* Eesti Kunstimuuseum
* Eesti Tarbekunsti- ja Disainimuuseum
* Svelviki Maakonna Keskus, Norra
* Mizgiris' Kunstnike Maja, Nida, Leedu

Viited
------

1. 1 2 3  [*alaline kõdulink*]
2. 1 2
3. ↑  Film "F.F.F.F. läheb laiali" Eesti Filmi andmebaasis.
4. ↑

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Ketli Tiitsar** |

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Ketli Tiitsar** |

* "Ketli Tiitsar blogi"
* "What goes on with contemporary jewelry in Estonia: interview with Ketli Tiitsar" Juvelirum, 18.aprill 2016
* "Kunstistuudio"
**Edwin Austin Abbey** (1. aprill 1852 Philadelphia – 1. august 1911) oli USA maalikunstnik. 

Ta veetis oma viljakamad aastad Inglismaal. Teda peetakse üheks oma aja parimaks illustraatoriks.

Elulugu
-------

Edwin alustas kunstiõpinguid portretisti ja maastikumaalija Isaac Williamsi juures, kes oli õppinud John Neagle'i ja saksa päritolu ajaloomaalija Christian Schussele juures. Neljateistaastasena läks ta New Yorki. Ta töötas sealse kirjastuse Harper & Brothers illustraatorina. Seal sõbrunes ta oma kolleegide Francis Davis Milleti, Edwin Blashfieldi ja Alfred Parsonsi, Lawrence Alma-Tadema ja Frederick Barnardiga. 

Ta saadeti 1878 Inglismaale koguma materjali Robert Herricki luuletuste illustreerimiseks. Aastal 1882 jäi ta Londonisse elama. Kui Millet kolis Broadwayle, läks Abbey temaga kaasa, moodustades kunstnike koloonia, kuhu kuulus ka John Singer Sargent.

Looming
-------

Algul töötas Abbey põhiliselt sule ja tindiga, mida ta käsitses väga osavalt, kuid hiljem hakkas maalima. Ta illustreeris Oliver Goldsmithi ja William Shakespeare'i teoseid. Ta oli ka poliitikaajakirja Harper's Weekly illustraator. 

Pidev töö võimeka ja menuka illustraatorina ei mõjunud hästi tema võimalustele ja mainele tõsise kunstnikuna. Teda köitis keskaegne ja inglise kirjandus, mille illustratsioonid jõudsid tänu Harpersi suurtele tiraažidele laiade hulkadeni. 

Pärast abiellumist asus Abbey elama Bostonisse Morgan Halli, kuhu ta rajas stuudio oma kuulsaima töö ettevalmistamiseks. Tegemist oli seinamaaliga "The Quest of the Holy Grail" ("Püha Graali otsimine") Bostoni Avalikus Raamatukogus, mis temalt, Sargentilt ja Augustus Saint-Gaudensilt 1890 telliti. Töö valmis 1902 ning selles avaldub talle iseloomulik ajaloolise ja pseudoajaloolise ainese käsitus. Varem olid Abbey ja tema kirjastusekolleegid menuga orienteerunud rohkem prerafaeliitlikele žanrimaalidele, seinamaal oli aga teatraalsemat laadi. Seda joont jätkas ta ka 1890. aastate lõpus Shakespeare'i illustreerides. 

Aastatel 1902–1904 valmis tal Buckinghami palee jaoks ametlik maal Edward VII kroonimisest. 

Hilisemate tööde seas on ühiskondlikele hoonete sisekujundusi, sealhulgas seinamaalid Pennsylvania osariigi kapitooliumile Harrisburgis. See jäi tal lõpetamata, töö viis lõpule Sargent.

Abbey õlimaalidest olid tähtsamad "May Day Morning" (1890, Yale University Art Gallery) ja "Richard, Duke of Gloucester, and the Lady Anne" (1896), mis kujutas stseeni Shakespeare'i näidendist "Richard III". 

Ta on teinud ka palju lavakujundusi. 

Ta valiti 1883. aastal Suurbritannia ühingusse Royal Institute of Painters in Water-Colours (Kuninglik Akvarellistide Instituut), 1898 Ameerika Kunstide ja Kirjanduse Akadeemia liikmeks ja 1902. aastal USA ühingusse National Academy of Design (Rahvuslik Disainiakadeemia). 

Tänapäeva maitse peab tema töid melodramaatilisteks.

Maale
-----

* "Near Easthampton" (akvarell, erakogu, 17,78×27,94 cm) Edwin Austin Abbey's Near Easthampson

Välislingid
-----------

* Edwin Austin Abbey artrenewal.org andmebaasis

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Edwin Austin Abbey** |
Kirik Taitsõs
**Taitsõ** on alev Venemaal Leningradi oblastis Gattšina rajoonis, Taitsõ linnaasunduse keskus.

Taitsõ asub Peterburist 33 km kaugusel lõunas ja Gattšinast 10 km kaugusel põhjas Peterburi-Gattšina raudtee ääres.

Asulat on esmamainitud 1499 Vadja viiendiku maksuraamatus **Staištša** nime all. Nimi tähendas algselt allikaid.

Teise versiooni järgi on asula saanud nime soomekeelsest sõnast *täysi* ('täis').

Pärast 1617 läks Taitsõ Stolbovo rahu põhjal Rootsile. Rootsi koostatud Ingerimaa 1704. aasta kaardil on seda nimetatud **Staitsahofi** mõisaks. Hollandlase Adriaan Schoonebeeki 1705. aasta Ingerimaa kaardil nimetatakse **Staisa** mõisa.

Põhjasõja ajal vallutas Peeter I kogu piirkonna Venemaale tagasi ja andis Taitsõ Puškini isa vanavanaisale Ivan Mihhailovitš Golovinile. 18. sajandi keskel kuulus Taitsõ Puškini emaisaisale Abram Hannibalile.

1773–1787 ehitati Taitsõ veejuhe (arhitekt mäeinsener F. Bauer), mis varustas näiteks Tsarskoje Selo ja Pavlovski parke veega. Asula lähedal asuvad ka Demidovi allikad (nendest allikatest toitub tänapäeval alevi veevärk) ja krahv Grigori Orlovi järgi nimetatud Orlovi allikad, millest toitub 20. sajandil Taitsõ veejuhtme asemele rajatud Orlovi veejuhe, mida Nõukogude ajal nimetati Volodari veejuhtmeks.

1770. aasta Peterburi kubermangu kaardil mainitakse **Taitskoje** asulat. Alexander Wilbrechti koostatud 1792. aasta Peterburi kubermangu kaardil on see märgitud **Taitsa** külana. Sõjaväe peastaabi koostatud 1817. aasta Peterburi ümbruskonna topokaardil on märgitud **Taitskaja** mõis, mis koosnes 8 talust ja veskist.

1770. aastatel läks Taitsõ mäetöösturi Aleksandr Grigorjevitš Demidovi omandusse. Demidov rajas Taitsõ pargi (110 ha) ja Taitsõ mõisa (1774–1775, arhitekt Ivan Jegorovitš Starov) koos suure hulga abihoonetega, millest enamik ei ole säilinud. 1838 nimetati mõisa **Malotaitskajaks**, see kuulus titulaarnõunik Kvašnin-Samarinile ning seal elas 32 meest ja 30 naist. 1856 nimetati mõisa tänapäevase nimega Taitsõks, see kuulus kindralmajor Demidovile ja seal elas 87 inimest. Seevastu 1862. aasta seisuga elas Taitsõ mõisas kõigest 15 meest ja 18 naist.

Mõisas on ajutiselt elanud sellised kultuuritegelased nagu kunstnik Semjon Štšedrin (1780. aastad, joonistas ka parki) ja helilooja Nikolai Rimski-Korsakov (1886, kirjutas seal oma III sümfoonia). Nõukogude ajal oli mõisas algul puhkekodu, seejärel oblastihaigla rehabilitatsioonikeskus (Sverdlovi-nimeline sanatoorium). 2009. aastal kuulus see inseneride ühingule.

Taitsõs on raudteejaam.

1915 valmis Taitsõ Aleksiuse kirik (arhitekt Ivan Ekskuzovitš, Nikolai Postnikov). Kirikuaias on Suures Isamaasõjas langenud Nõukogude sõdurite ühishaud.

Taitsõs on Lenini büst (1957, skulptor S. Ahun). Büst kadus 1990. aastatel, praegu on alles ainult postament.

Aleviks sai Taitsõ 1960. aastal.

Taitsõs asub 54. õhukaitsekorpuse staap.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6  Тайцы Leningradi oblasti kultuuripärandi koduleht
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib alevist Venemaal; küla kohta Altai krais vaata artiklit Kolõvan (Altai krai); asula kohta Samara oblastis vaata artiklit Kolõvan (Samara oblast); Kolõvan on ka Tallinna endine venekeelne nimi.* |

---

**Kolõvan** (Колывань) on alev Venemaal Novosibirski oblastis, Kolõvani rajooni halduskeskus.

Nime päritolu
-------------

Kolõvani nime päritolule ei ole rahuldavat selgitust. Arvatakse, et nimetus on üle kandunud Altaist, kuid Lääne-Siberis on see üldse levinud toponüüm. Tšaja rajoonis on endine asula Kolõvanka, Tomski oblastis on Kolõvannaja tee ja Kolõvani järsak, Jaškovo rajoonis Kolõvanski Kljutš ning Tšerepovo rajoonis on kohanimi Kolõvanski stolb. Nime sellist levikut selgitaks perenimi Kolõvanov. O. Sablina selgitas nime päritolu turgi sõnatüvedega "kolõ" 'linn' ja "van" 'järv'. Nimeselgitus "Kol Ivana" 'Ivani kiil' ei ole usutav. Keeleteadlase Vladimir Nikonovi arvates võib uskuda Ja. Kalima oletust, et nimi tuleb leedu sõnast *kalvė* 'sepikoda'.

Ajalugu
-------

Kolõvani ajalugu algab Tšaussi ostrogi (kindlusasula) asutamisega 10. juulil (vkj. 29. juunil) 1713 Tšaussi jõe kaldale 6 versta kaugusele jõe suubumisest Obi. Asula rajati Venemaa lõunapiiride kaitseks kirgiiside rünnakute vastu. Asulas on säilinud mitmeid üle 200-aastasi palkmaju.

Vaenlased pole Kolõvani mitte iialgi rünnanud ja Venemaa lõunapiir nihkus lõuna poole. Seetõttu kaotas Kolõvan sõjalise tähtsuse, kuid arenes kaubanduskeskuseks. Sel sajandil loodi Moskva ja Pekingi vaheline kaubatee, mida nimetati Siberi traktiks ehk Suureks teeteeks vastandina Suurele siiditeele ja see kaubatee läbis Kolõvani.

1890. aastal hakati plaanima Siberi raudteed. Trassi valiku eest vastutas teedeinsener Nikolai Garin-Mihhailovski. Ainsa Obi ületamiseks sobiva koha leidis ta Kolõvanist mitukümmend kilomeetrit lõuna poolt: ainult seal olid jõe mõlemad kaldad raudtee ehitamiseks sobiva kõva pinnasega, ühtlasi oli Ob seal kitsam kui mujal. Legendi järgi pakkusid Kolõvani kaupmehed Garin-Mihhailovskile kotitäie kulda, kui ta soovitab trassi ehitada läbi Kolõvani, kuid 1892 kinnitas Aleksander III lõunapoolse trassi. Obi ja Siberi raudtee ristumiskohale tekkis asula, mis algul kandis nime Novonikolajevsk, hiljem Novosibirsk, mis kasvas suurlinnaks, aga Kolõvan jäi kängu.

1925 jagati Kolõvan mitmeks põllumajandusasulaks ja kuni 1940-ndate lõpuni meenutas ta pigem suurt küla. Alles seejärel hakkas Kolõvani rahvaarv taas kasvama ja 1964 nimetati Kolõvan aleviks.

Viited
------

1. ↑  Ida Vorobjova. ЯЗЫК ЗЕМЛИ, Западно-Сибирское книжное издательство, Novosibirsk 1973, lk. 43–44. Vaadatud 23. oktoobril 2023
**Virginia City** on linn Ameerika Ühendriikides Nevada osariigis, Storey maakonna halduskeskus ja ainuke linn.

Virginia City on üks vanemaid linnu Nevadas. See tekkis praktiliselt üleöö, kui Comstock Lode'is avastati 1859. aastal üks kõigi aegade suuremaid hõbedaleiukohti. Barakkides elavad kaevurid said hetkega miljonäriks. 1870. aastatel elas seal umbes 30 000 inimest. Linna hiilgust iseloomustasid lugematud kristallkroonlühtrid, täishõbedast ukselingid ning restoranid, kus pakuti Prantsusmaalt imporditud austreid ja šampanjat.

Linnast sai Metsiku Lääne suurim kultuurimetropol, kohalikus ooperimajas Piper's Opera House esinesid omal ajal nii USA kui ka näiteks Briti kuulsused.
1876. aastal rajati linna tolle aja USA kõige moodsam koolimaja, mis sai kuulsaks oma keskküttesüsteemi ja jooksva veega tualettide poolest. Virginia City St. Mary kirikut peetakse Lääne-Nevada katoliikluse hälliks.

Virginia Cityt peetakse Mark Twaini kui kirjaniku sünnikohaks, sest kohaliku ajalehe noor reporter Sam Clemens kasutas just seal 1863. aastal esimest korda seda nime.

Et suur osa kergelt teenitud rahast kulutati viinale ja kaardimängule, oli 1880. aastal linnas üle 100 *saloon*'i ja palju kasiinosid. Praegu võib Virginia Citys külastada Nevada hasartmängumuuseumi. Linna vaatamisväärsusteks on ka kaheksa eri surnuaeda – näiteks eraldi katoliiklastele, tuletõrjujatele, vabamüürlastele ning teistesse usunditesse ja gruppidesse kuulujatele.

Virginia City peatänavat ääristavad väikesed poed, *saloon*'id ja hotellid. Linnas ei ole siiani ühtki suurt kaubamaja ega kiirsöögikohta. Kohalikud elanikud saavad oma elatise teeninduse ja turismi alalt või leiavad tööd naaberlinnades.

Linna võib tervikuna pidada Metsiku Lääne muuseumiks. Selle ümbruses filmiti ka kuulus vesterniseriaal "Bonanza". Virginia City vanalinn kuulub USA ajaloomälestiste hulka.

* PeatänavPeatänav
* Mälestusmärk Comstock Lode'i hõbedaleiukohaleMälestusmärk Comstock Lode'i hõbedaleiukohale

Viited
------

1. ↑  2016 U.S. Gazetteer Files
2. ↑  Explore Census Data – Virginia City CDP, Nevada, vaadatud 11.11.2021.
3. ↑  2020 United States Census, vaadatud 1.01.2022.

Välislingid
-----------

* Virginia City, Nevada
* Virginia City fotod ja ajalugu

| * v
* r
Storey maakond |
| --- |
| 
Maakonna halduskeskus: **Virginia City** |
| Asulad | 
Gold Hill **·** Virginia City |  |
**Līčupe** (vanasti ka **Braki**) on küla (*vidējciems*) Lätis Ogre piirkonnas, Mazozoli valla halduskeskus. Asula asub merepinnast 125 meetri kõrgusel Līčupe jõe ääres ja jääb piirkonna keskusest Ogrest 62 ning Riiast 98 kilomeetri kaugusele.

Külas on põhikool, kultuurimaja, postkontor ja raamatukogu. Sinna jääb Līčupe bussipeatus.

Asula tekkis nõukogude perioodil Līčupe raudteepeatuse ja endise Līčakrogsi kõrtsi juurde kui külanõukogu halduskeskus ja Oškalnsi (aastast 1989 Līčupe) sovhoosi keskasula. Aastal 1937 rajati küla aladele Riia–Ērgļi–Madona–Lubāna–Kārsava raudteele Līčupe raudteepeatus, mis suleti aastal 2009. 

Looduskaitse all on Rozase tamm ümbermõõduga 4,5 meetrit ja tamm ümbermõõduga 4,3 meetrit.

Aastal 2008 oli külas 310 elanikku, aastal 2018 oli elanikke 283. Aastal 2021 oli elanikke 261.

Viited
------

1. ↑  Vietvārdu datubāze
2. ↑  Autotransporta direcija
3. ↑  Latvijas pagasti. Enciklopēdija. Rīga : A/S Preses nams. 2001—2002. ISBN 9984-00-412-0.
4. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS

| * v
* r
Mazozoli valla asulad |
| --- |
| 
**Līčupe** **·**  Mazozoli **·**  Ogresmuiža **·**  Vecogre |
Nello Musumeci (2022)
**Sebastiano Musumeci** (ka **Nello Musumeci**; sündinud 21. jaanuari 1955 Militello in Val di Catanias Catania provintsis Sitsiilia maakonnas) on Itaalia poliitik. Ta oli aastatel 1994–2009 Euroopa Parlamendi liige. 

Ta sündis aastal 1955 Militello in Val di Catanias Catania provintsis Sitsiilia maakonnas.

Ta on töötanud panganduses ja ajakirjanikuna. 15-aastaselt sattus ta Movimento Sociale Italiano noorteorganisatsiooni Fronte della Gioventú, 20. eluaastates esindas Movimento Sociale Italianot Militello in Val di Catania volikogus. 19. veebruarist 1994 kuni 25. maini 2003 oli ta Catania provintsi president. Aastatel 1994–2009 oli ta Euroopa Parlamendi liige.

Aastal 2014 asutas ta Sitsiilias piirkondliku partei Diventerà Bellissima. Ta pidas pikka aega läbirääkimisi Giorgia Meloni ja Itaalia vendadega (*Fratelli d'Italia*) liidu loomiseks, kuid protsess võttis oma aja. Aastal 2022 võisid Musumeci ja Meloni kokku leppida, et Diventerà Bellissima saab osaks Itaalia vendadest.

22. oktoobrist 2022 on ta Giorgia Meloni valitsuses portfellita minister (tema valdkondadeks on Lõuna-Itaalia probleemid ja mere kaitse).

Isiklikku
---------

Tal on olnud kolm poega, kellest üks suri 30-aastaselt 2013. aasta mais.

Välislingid
-----------

* Musumeci Euroopa Parlamendi kodulehel