recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Baltvojenmorstroi** oli NSV Liidu Siseasjade Rahvakomissariaadi ja NSV Liidu Sõja- ja Mereväe Ettevõtete Ehitusministeeriumile allunud sõjaväeehitusettevõte aastatel 1944–1949.

NSV Liidu Riigikaitsekomitee määrusega 3. detsembrist 1944 ja NSV Liidu SARK-i käskkirjaga 14. detsembrist 1944 moodustati 1944. aasta detsembris Punalipulise Balti laevastiku mereväebaaside ning Tallinna ja Riia merekaitsepiirkondade rannakaitse taastamiseks ja ehitamiseks NSV Liidu SARK-i ehitusvalitsus Baltvojenmorstroi. SARK-i ehitusvalitsus Baltvojenmorstroi koosseisu kuulusid Tallinna, Riia ja Porkkala mereväebaasi ehitusvalitsused. 

Baltvojenmorstroile allusid Eestis: laevatehased, metsavarumiskontorid, Paldiski karjäär, Vasalemma karjäär, Lasnamäe karjäär ja Nõmme karjäär; kivipurustustehas, tuhakivide ja betoonplokkide tehas, puidutöötlemise kombinaat, sovhoosid ja ehituspataljonid.

Tööjõuna kasutas NSV Liidu SARK-i Baltvojenmorstroi Nõukogude võimu poolt sunnitööle rakendatud mobiliseeritud ja eritingimustel kinnipidamisasutustest GULAGist vabastatud eesti päritolu Saksa sõjaväes ja teistes relvaformeeringutes olnud isikuid ning Teises maailmasõjas vangi võetud Saksa sõjavange.

Baltvojenmorstroi koosseisu kuulusid üksikud sõjaväeehituspataljonid:

* 1. üksik sõjaväeehituspataljon Tallinn (Pelgurand)
* 2. üksik sõjaväeehituspataljon Tallinn
* 5. üksik sõjaväeehituspataljon
* 7. üksik sõjaväeehituspataljon
* 8. üksik sõjaväeehituspataljon
* 9. üksik sõjaväeehituspataljon

Vaata ka
--------

* Nõukogude tööpataljonid Eestis
* Nõukogude sõjavangilaagrid Eestis
* Sillamäe#Sillamäe tööstuslinnana
* NSV Liidu relvajõud Eestis
**Keskpaik** on eesti perekonnanimi.

Statistika
----------

2022. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Keskpaik 46 inimesel: 23 mehel ja 23 naisel. Perekonnanimede levikult oli Keskpaik meeste puhul 5290. kohal ja naiste puhul 5778. kohal.

Perekonnanime Keskpaik kandja oli keskmiselt 44 aasta vanune ning nimi oli levinuim Pärnu maakonnas, kus neid oli maakonna 10 000 elaniku kohta 1,62.

19. sajandi algul pandi pärisorjusest vabastamise käigus Saaremaal Muhu kihelkonna Kantsi mõisavallas ning Läänemaal Vigala kihelkonna Vana-Vigala mõisavallas talupojale nimeks Keskpaik ja Kespaik (normaliseeritult Keskpaik).

Nimede eestistamise käigus loobuti nimest Keskpaik 5 korral, kui 1935.–1936. aastal võeti uuteks nimedeks Kosk kahel korral ning Kaljula, Kesklaid ning Laigna.

Nime kandjaid
-------------

* Evald-Friedrich Keskpaik, eesti ühiskonna- ja majandustegelane (1897-1976)
* Jüri Keskpaik, eesti ornitoloog (1936–)
* Kert Keskpaik, eesti rull- ja kiiruisutaja (1983–)
* Riste Keskpaik, eesti semiootik (1978–)
* Tiiu Keskpaik, eesti bioloog (1937–)

Viited
------

1. ↑  Statistikaamet: Nimede statistika (vaadatud 22.07.2022)
2. ↑  Onomastika andmebaas. Nimede panemine (algne nimekuju): Keskpaik.
3. ↑  Onomastika andmebaas. Nimede eestistamine: (vana nimekuju): Keskpaik.

Välislingid
-----------

* Keskpaik statistikaameti andmebaasis
**Faasikoste** (inglise keeles *phase response*) on lineaarse süsteemi väljundsignaali ja sisendsignaali faaside erinevuse sõltuvus signaali sagedusest. Seda sõltuvust kirjeldava funktsiooni graafik on faasi-sageduse karakteristik.

Faasi-sageduse karakteristikut kasutatakse sageli selleks, et hinnata keeruka kujuga signaali faasimoonutusi, mis on põhjustatud signaali harmooniliste komponentide ebavõrdsest ajalisest hilistusest, kui need läbivad ahelat. Lineaarse elektriahela (näiteks filtri või võimendi) puhul sõltub selle ahela väljundi ja sisendi harmooniliste vaheline faasinihe harmooniliste sagedusest sisendis.

Automaatjuhtimise teoorias on faasikoste määratud kompleksarvulise ülekandefunktsiooni imaginaarosa ja reaalosa suhte tangensiga:

{\displaystyle \mathrm {tg} \,\varphi ={\frac {\mathrm {Im} (W(j\omega ))}{\mathrm {Re} (W(j\omega ))}}},
kus {\displaystyle W(j\omega )} on kompleksfunktsiooni argument:

{\displaystyle W(j\omega )=A(\omega )e^{j\varphi (\omega )}}.
Faasikoste karakteristiku konstrueerimiseks on tavaliselt vaja 5-8 punkti töösagedusvahemikus, alates minimaalsest realiseeritud sagedusest kuni lõikesageduseni.

Filtri faasikoste põhjustab signaali siirdemoonutust, eriti kõrgemat järku filtrites. See moonutus avaldub siseneva pingeimpulsi või -astangu korral väljundpinge ülevõnkena, mis kiiresti sumbub.
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel on Trikāta mõisast; linnuse kohta vaata artiklit Trikāta ordulinnus.* |

---

Trikāta mõis 1904. aasta kaardil. Väljavõte kaardilt "Wegekarte des Walkschen Kreises mit den Kirchspiels- und Gutsgrenzen" (1904). Mõisa valdused on kaardil tähistatud numbriga 93
**Trikāta mõis** (saksa keeles *Schloß Trikaten*, läti keeles *Trikātas muiža*) oli rüütelkonnamõis Liivimaal Valga kreisis Trikāta kihelkonnas. Tänapäevase haldusjaotuse järgi asub mõisasüda Lätis Valmiera piirkonnas Trikāta vallas Trikāta külas.

Ajalugu
-------

Pärast Liivimaa Rootsi võimu alla minekut doneeris kuningas Gustav II Adolf peaaegu terve Trikāta kihelkonna kantsler krahv Axel Oxenstiernale. Mõisate reduktsiooni käigus sai sellest valdusest riigimõis.

1725. aastal doneeris keisrinna Katariina I mõisa koos teiste kihelkonna valdustega Liivimaa rüütelkonnale. Pärast asehalduskorralduse kehtestamist võeti mõis 1786. aastal riigile.. Pärast Katariina II surma taastas tema poeg Paul I asehalduskorra eelse olukorra ja mõis anti 1797. aastal rüütelkonnale tagasi. Viimase valdusõigust kinnitati 1810. aasta ukaasiga.

Mõisa suurus
------------

Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus aastal 1816 17 ja 1/2 adramaad, sellele allus 273 mees- ja 323 naishinge. Ühtlasi allus sellele Starke karjamõis. Aastal 1688 oli mõisa suurus (koos Lipšukalnsi mõisa ja Lubi mõisaga) 33 ja 1/4 adramaad, sama oli mõisade suurus aastal 1734. Aastal 1758 kuulus mõisale 17 ja 1/2 adramaad, aastal 1823 oli adramaid 14 ja 1/4. Aastal 1832 oli mõisal adramaid 14 ja 3/4, aastal 1881 oli neid aga 2 ja 77/80, lisaks allus mõisale 16 ja 67/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses.

Vaata ka
--------

* Trikāta ordulinnus

Viited
------

1. ↑   Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Von H. von Bienenstamm. Riga, bei Deubner, 1826. Riga, gedrukkt in der Müllerschen Buchdrukkerei. Riga : Deubner, 1826 lk. 273
2. ↑  Hagemeister, Heinrich von. Materialen zu einer Geschichte der Landgüter Livlands. Erster Theil. Riga: Eduard Frantzen´s Buchhandlung, 1836, lk 282.
3. ↑  Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 420.

Kirjandus
---------

* Sakk, Ivar. *Läti mõisad*. Reisijuht. Tallinn: EVG Print, 2006. Lk 83.

Trikāta kirik
Trikāta kihelkond

**Kirik**: Trikāta kirik  

**Abikirik**: Vijciemsi kirik  

**Mõisad**: Cempi mõis | Dutka mõis | Jaunbrenguļi mõis | Jaunvāle mõis | Lipšukalnsi mõis | Lubi mõis | Plāņi mõis | Tiepole mõis | Trikāta kirikumõis | Trikāta mõis | Vecbrenguļi mõis | Vecvāle mõis | Vījciemsi mõis
**Johannes Kiivet (Kivit)** (10. veebruar 1879 Koigi vald, Järvamaa – 2. mai 1967 Tallinn) oli eesti haridustegelane, tehnilise kutsehariduse eestvedajaid ja täienduskoolide võrgule alusepanijaid.

Haridustee
----------

Õppis Järvamaal Vaali külakoolis (1889) ja Merja külakoolis (1890) ning alates aastast 1890 Eesti Aleksandri Linnakoolis, mille lõpetas 1895. aastal. Omandas 1896. aastal algkooliõpetaja kutse ja 1898 ka geomeetria ja usuõpetuse õpetaja kutse. Õppis 1906–1907 Tartus Hugo Treffneri Gümnaasiumis. Õiendas 1907. aastal gümnaasiumi küpsuseksamid Tartu Aleksander I Gümnaasiumi juures.

Õppis 1907–1911 Peterburi Ülikooli füüsika-matemaatikateaduskonnas, lõpetas 1913. aastal kaitstud diplomitööga, mille eest sai I järgu diplomi. Sooritas 1915. aastal matemaatika ja füüsika gümnaasiumiõpetaja kutseeksami. 1935. aastast oli ta vanemõpetaja ja 1936. aastast I järgu raamatukoguhoidja.

Teenistuskäik
-------------

Töötas aastail 1895–1896 Järvamaal Merja külakooli abiõpetajana, 1896–1900 Karkuse vallakooli ja 1900–1902 Virumaa Imastu vallakooli juhatajana. Oli aastail 1902–1906 Peterhofi kreisis Teškovi eesti asunduse kihelkonnakooli juhataja ning 1906–1907 Vokas koduõpetaja. Töötas 1911–1912 Venemaal pangaametnikuna ja 1913–1917 Vologda kubermangus Ust-Sõssolski Gümnaasiumis õpetajana.

Aastail 1917–1923 oli Tallinna Linna 1. Reaalkooli õpetaja, andes samal ajal tunde ka Jänedal Põhja-Eesti Põllutöökeskkoolis. 1919–1920 oli Haridusministeeriumi nõunik ja kutsehariduse osakonna juhataja. Töötas 1920–1921 Tallinna õhtukeskkoolides õpetajana ning alates 1920. aastast Tallinna Tehnikumi õppejõuna (kuni 1934. aastani). Oli 1922–1924 Tallinna Prantsuse Lütseumi direktor ning aastast 1923 Tallinna Kolledži kosmograafiaõpetaja.

1923. aastast alates Haridusministeeriumi haridusnõunik, hiljem koolide peainspektor, 1936–1938 ministeeriumi kutseosakonna direktori asetäitja, alates 1938 direktor. 1930. aastate lõpus Tallinna linnavolikogu liige.

Ühiskondlik tegevus
-------------------

Peterburi Eesti Üliõpilaste Seltsi liige alates 1907. aastast ning Korporatsioon Tehnola asutajaid ning esimene auvilistlane. Oli tegev õpetajate kutseorganisatsioonides kuuludes Tallinna Õpetajate Seltsi liikmeskonda ja Eesti Õpetajate Liidu (1922. aastal) ning Harjumaa Rahvaülikooli Seltsi juhatusse. Juhendas laulukoore ning korraldas koolilastele mitmesuguseid kooliväliseid tegevusi (spordiüritused, näiteringid jmt.).

Oli Eesti Kodutöönduse Edendamise Keskseltsi asutajaid ja esimees ning kuulus ühenduse Fenno-Ugria Asutus juhatusse. Võttis osa Tallinna Põllumeeste Seltsi, Eesti Kirjanduse Seltsi ja Eesti Tehnika Seltsi tegevusest.

Teinud kaastööd ajakirjandusele (Teataja, Tallinna Teataja, Sotsiaaldemokraat, Kasvatus).

Tunnustus
---------

* Valgetähe III klassi teenetemärk (1938)

Välislingid
-----------

* Johannes Kiivet Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
Map
**Erra mõis** (saksa keeles *Erras*) oli rüütlimõis Lüganuse kihelkonnas Virumaal. Nüüdisajal jääb mõis Ida-Viru maakonda Lüganuse valda.

Ajalugu
-------

Mõisat on esimest korda mainitud 1547. 

19. sajandi algul kuulus mõis Essenitele, 1831. aastal kaardiväe ooberst, keisri tiibadjutant Georg Karl Alexander von Essen ja Anna Carolina Meta von Assingi (sünd von Essen) ühiselt vallatud Erra mõis läks G.K.A von Esseni surmatõttu von Assingi pärusomandiks. Anna Carolina Meta von Assing (sünd von Essen) müüs Erra mõisa kindralmajor Georg von Arpshofenile koos inventariga. 1840. aastal Georg von Arpshofen pantis Erra mõisa vendadele maakohtunik Robert von Ungern-Sternbergile ja insenerkapten Albert Moritz Eduard von Ungern-Sternbergile kolmeks aastaks. 1844. aastal päris mõisa Robert Eginhard von Ungern-Sternebrg, 1885. aastal päris mõisa tema poeg tiibadjutant Carl Gustav Robert von Ungern-Sternberg.

1887. aastal ostis mõisa Alexander Andreas von Kursell ja hiljem kuulus mõis Kursellidele. Mõisasüda jäi Kursellidele ka pärast 1919. aasta mõisate võõrandamist, kuuludes neile 1939. aastani. Viimaste sakslastega koos lahkus Eestist ka senine Erra mõisasüdame omanik Walter Kursell

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  Erra mõis Eesti mõisaportaalis (vaadatud 16.05.2015)
2. ↑  Erra mõis (Lüganuse khk), Kinnistute register Eesti Rahvusarhiivis
3. ↑  Virumaalt, Postimees (1886-1944), nr. 69, 12 märts 1940

Välislingid
-----------

* Erra mõis Eesti mõisaportaalis

Lüganuse kirik
Lüganuse kihelkond

**Kirik**: Lüganuse  

**Mõisad**: Aa mõis | Aidu mõis | Erra mõis | Hirmuse mõis | Jabara mõis | Maidla mõis | Purtse mõis | Püssi mõis | Rääsa mõis | Saka mõis | Soonurme mõis | Suterma mõis | Uueküla mõis | Varja mõis | Voorepere mõis
Lubi mõis 1904. aasta kaardil. Väljavõte kaardilt "Wegekarte des Walkschen Kreises mit den Kirchspiels- und Gutsgrenzen" (1904). Mõisa valdused on kaardil tähistatud numbriga 89
**Lubi mõis** (saksa keeles *Lubbenhof*, läti keeles *Lubu muiža*) oli rüütelkonnamõis Liivimaal Valga kreisis Trikāta kihelkonnas. Praegu asub mõisasüda Lätis Valmiera piirkonnas Trikāta vallas.

Ajalugu
-------

Mõis rajati 17. sajandil Trikāta mõisa kõrvalmõisana.

1725. aastal doneeris keisrinna Katariina I mõisa koos teiste kihelkonna valdustega Liivimaa rüütelkonnale. Pärast asehalduskorralduse kehtestamist võeti mõis 1786. aastal riigile. Pärast Katariina II surma taastas tema poeg Paul I asehalduskorra eelse olukorra ja mõis anti 1797. aastal rüütelkonnale tagasi. Viimase valdusõigust kinnitati 1810. aasta ukaasiga.

Mõisa suurus
------------

Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus aastal 1816 kaheksa adramaad, sellele allus 161 mees- ja 177 naishinge. Ühtlasi allus sellele Autuli või Antuli karjamõis. Aastal 1688 oli mõisa suurus (koos Lipšukalnsi mõisa ja Trikāta mõisaga) 33 ja 1/4 adramaad, sama oli mõisade suurus aastal 1734. Aastal 1758 kuulus mõisale 7 ja 1/4 adramaad, aastal 1823 oli adramaid 4 ja 3/10. Ka aastal 1832 oli mõisal adramaid 4 ja 3/10, aastal 1881 oli neid aga 3 ja 4/7, lisaks allus mõisale 5 ja 25/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses.

Viited
------

1. ↑   Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Von H. von Bienenstamm. Riga, bei Deubner, 1826. Riga, gedrukkt in der Müllerschen Buchdrukkerei. Riga : Deubner, 1826 lk. 273
2. ↑  Hagemeister, Heinrich von. Materialen zu einer Geschichte der Landgüter Livlands. Erster Theil. Riga: Eduard Frantzen´s Buchhandlung, 1836, lk 282.
3. ↑  Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 420.

Trikāta kirik
Trikāta kihelkond

**Kirik**: Trikāta kirik  

**Abikirik**: Vijciemsi kirik  

**Mõisad**: Cempi mõis | Dutka mõis | Jaunbrenguļi mõis | Jaunvāle mõis | Lipšukalnsi mõis | Lubi mõis | Plāņi mõis | Tiepole mõis | Trikāta kirikumõis | Trikāta mõis | Vecbrenguļi mõis | Vecvāle mõis | Vījciemsi mõis
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib geograafist; sporditegelase kohta vaata artiklit Jaan Rumma (sporditegelane)* |

---

Jaan Rumma
**Jaan Rumma** (22. veebruar 1887 Aravere – 24. mai 1926 Tartu) oli eesti geograaf. Ta oli Eesti teadusliku kodu-uurimise rajajaid ja koguteose "Eesti" esimeste köidete peatoimetaja.

Õpetajatööd alustas Rumma Paekülas asunud vallakoolis. 1913. aastal lõpetas ta Pihkva õpetajate instituudi. Hiljem töötas ta õpetajana Tapal, Tallinnas ja Tartus.

1917. aasta sügisel võeti ta vabakuulajana Tartu ülikooli. Vabadussõja tõttu katkenud ülikooliõpinguid jätkas ta 1919. aasta sügisel. 1922. aastal tunnistati nõuetekohaseks tema magistritöö "Viljandi orustik. Lisang kodumaa pinnavormide tundmaõppele" ja pärast magistrieksami sooritamist sai tast emakeelse ülikooli esimene geograafiamagister. 1923. aastast oli ta Tartu ülikooli õppejõud.

Rumma kuulus Eesti Kirjanduse Seltsi kodu-uurimistoimkonna (1920–1926) ja Eesti õpetajate liidu (1919–1921) juhatusse ning nii Tartu kui ka Tallinna õpetajate seltsi. Ta oli üliõpilasseltsi Raimla asutajaid. Samuti kuulus ta kirjastusühisuse Loodus asutajate hulka ja oli ühisuse välja antud ajakirja Loodus esimene peatoimetaja. Rumma oli ka ajakirja Kasvatus asutajaid.

1920. aastal ilmus Rumma sulest esimene emakeelse geograafia õpetamise metoodikat käsitlev töö "Maateaduse õppeviis". Samast aastast oli ta seotud EKSi kodu-uurimistoimkonna mahuka kavaga anda välja 11 maakondlikku koguteost. Ta oli 1925. aastal ilmunud koguteose "Tartumaa" ja pärast tema surma ilmunud "Võrumaa" peatoimetaja.

Eesti pindala 47 548,648 km2, mille Rumma 1922. aasta rahvaloenduse tarbeks planimeetriliselt mõõtis, oli 1940. aastani ametlikult Eesti Vabariigi pindala. Samuti mõõtis ta Eesti maakondade, saarte ja järvede pindala. Seejuures oli ta üks esimesi, kes Eesti saared ja järved loendas (umbes 750 saart ja 1584 järve), kuigi vananenud verstaselt kaardilt.

Jaan Rumma suri 1926. aastal Tartus 39-aastaselt. Ta on maetud Tallinna Rahumäe kalmistule.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6  Karmo, M. 1995. Jaan Rumma – lühike kuid töökas elu. *Geograafia ajaloost Eestis. Teaduse ajaloo lehekülgi Eestist XI*. Tallinn: Teaduste Akadeemia Kirjastus. ISBN 9985501039
2. ↑  Eesti entsüklopeedia 14. köide, lk 438. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus,
2000.
3. ↑  Ratas, U. 2010. Väikesaared, meie rannikumere aarded. *Eesti Loodus*, 11.

Välislingid
-----------

* Jaan Rumma Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
**Piotrków Trybunalski** (saksa keeles *Petrikau*) on maakonnaõigustega linn Poolas Łódźi vojevoodkonnas, Piotrków Trybunalski maakonna halduskeskus. Piotrków Trybunalski asub Łódźist ligikaudu 44 km lõunakagus.

Piotrków Trybunalskit on esmamainitud 1217. aastal. Linnaõigused sai enne 1313. aastat (võimalik, et 1292. aasta paiku). Poola Kuningriigis ja Rzeczpospolitas oli Piotrków Trybunalski üks olulisi poliitilise elu keskusi. Aastatel 1455–1628 toimusid linnas Poola Seimi istungid ja kongressid.

Teise maailmasõja ajal oli Piotrków Trybunalski geto esimene juudi geto Saksamaa poolt okupeeritud Poolas, mis asutati juba 8. oktoobril 1939.

Viited
------

1. ↑  Piotrków Trybunalski Encyklopedia PWN
2. ↑  First Jewish ghetto established in Piotrkow Trybunalski ZACHOR Holocaust Remembrance Foundation

Välislingid
-----------

* Piotrków Trybunalski koduleht

Łódźi vojevoodkonna vapp
Łódźi vojevoodkond

**maakonnaõigustega linnad:** Łódź  |
Piotrków Trybunalski  |
Skierniewice   

**maakonnad:** Bełchatów |
Brzeziny |
Ida-Łódź |
Kutno |
Łask |
Łęczyca |
Łowicz |
Opoczno |
Pabianice |
Pajęczno |
Piotrków Trybunalski |
Poddębice |
Radomsko |
Rawa Mazowiecka |
Sieradz |
Skierniewice |
Zduńska Wola |
Zgierz |
Tomaszów Mazowiecki |
Wieluń |
Wieruszów
Plāņi mõisa peahoone 2017. aastal
Plāņi mõis 1904. aasta kaardil. Väljavõte kaardilt "Wegekarte des Walkschen Kreises mit den Kirchspiels- und Gutsgrenzen" (1904). Mõisa valdused on kaardil tähistatud numbriga 90
**Plāņi mõis** (saksa keeles *Planhof*, läti keeles *Plāņu muiža*) oli rüütlimõis, hiljem rüütelkonnamõis Liivimaal Valga kreisis Trikāta kihelkonnas. Praegu asub mõisasüda Lätis Valmiera piirkonnas Plāņi vallas Plāņis.

Ajalugu
-------

Mõis sai alguse aastal 1676. Toona rajasid Oxenstiernad Plāņi, Strēli ja Sēpuri talude juurde uue mõisa. Aastail 1725−1786 ja 1797−1920 oli mõis rüütelkonna valduses. Katariina II andis mõisa 12 ja 7/8 adramaast kaheksa koos õigusega mõisa valitseda parun von Thonuse käsutusse.

Mõisa suurus
------------

Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus aastal 1816 12 ja 7/8 adramaad, sellele allus 335 mees- ja 356 naishinge. Ühtlasi allus sellele *Stahklite* karjamõis. Aastal 1688 oli mõisa suurus 11 ja 1/4 adramaad, sama oli mõisa suurus aastal 1734. Aastal 1758 kuulus mõisale 12 ja 7/8 adramaad, aastal 1823 oli adramaid 9 ja 9/20. Ka aastal 1832 oli mõisal adramaid 9 ja 9/20, aastal 1881 oli neid aga 4 ja 36/80, lisaks allus mõisale 12 ja 35/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses.

Viited
------

1. ↑  Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 421.
2. ↑   Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Von H. von Bienenstamm. Riga, bei Deubner, 1826. Riga, gedrukkt in der Müllerschen Buchdrukkerei. Riga : Deubner, 1826 lk. 273
3. ↑  Hagemeister, Heinrich von. Materialen zu einer Geschichte der Landgüter Livlands. Erster Theil. Riga: Eduard Frantzen´s Buchhandlung, 1836, lk 282.
4. ↑  Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 420.

Kirjandus
---------

* Sakk, Ivar. *Läti mõisad*. Reisijuht. Tallinn: EVG Print, 2006. Lk 84.

Trikāta kirik
Trikāta kihelkond

**Kirik**: Trikāta kirik  

**Abikirik**: Vijciemsi kirik  

**Mõisad**: Cempi mõis | Dutka mõis | Jaunbrenguļi mõis | Jaunvāle mõis | Lipšukalnsi mõis | Lubi mõis | Plāņi mõis | Tiepole mõis | Trikāta kirikumõis | Trikāta mõis | Vecbrenguļi mõis | Vecvāle mõis | Vījciemsi mõis
**Dietrich Kra** oli Liivi ordu maamarssal aastatel 1422–1427.

Kra pärines Meißeni markkrahvkonnast Grimmast Leipzigi lähedalt. Tema suguvõsa tegutses piirkonnas juba 12. sajandil ning oli alates 13. sajandist Kra nime all tuntud. 

1412. aastal sai Kra Mortegis Preisimaal kalameistriks, 1415. aastal oli ta linnusekomtuur Christburgis (Dzierzgońis). Seejärel saatis kõrgmeister ta Liivimaale, et oma mõju seal tugevdada. 1420. aastal sai Kra seal Miitavi komtuuriks ja 1422. aastal Kuldīga komtuuriks. Juba samal aastal määrati ta maamarssaliks. Sellest ametist lahkus ta viis aastat hiljem ning seejärel teated temast lõppevad.

Kirjandus
---------

* *Ritterbrüder im livländischen Zweig des Deutschen Ordens*. Köln: Böhlau, 1993. Nr. 506 (lk 389).

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Cisse von dem Rutenberg** | **Miitavi komtuur**1420–1422 | Järgnev**Frank von Varssem** |
| Eelnev**Albert Torck** | **Kuldīga komtuur**1422 | Järgnev**Frank von Steinen** |
| Eelnev**Walrabe von Hunsbach** | **Liivi ordu maamarssal**1422–1427 | Järgnev**Werner von Nesselrode**

 |
**Aleksander Mülber** (ka **Aleksander Mühlberg**; 29. detsember 1897 Tallinn – 19. mai 1931 Pariis) oli eesti maalikunstnik ja graafik.

Elukäik
-------

Aleksander Mülber sündis politseinik Mihkel Mülberi ja ema Marie-Matilde Mülberi (Lints) peres 1897. aastal. 

Õppis Tallinna linnaalgkoolis ja Tallinna reaalkoolis, mille lõpetas 1916. Maalimist õppis Eesti Kunstiseltsi kunstikursustel 1913–1914 ja aastatel 1915–1916 Ants Laikmaa ateljeekoolis. 

 21. novembril 1917 asutas Mülber koos teiste noorte kunstnike Balder Tomasbergi, Oskar Kallise ja Aleksander Krimsiga ühingu Vikerla, mille eesmärk oli "edendada loovat mõtet ja kanda endas kunsti "püha tuld". Praktikas väljendus see ekspressionistlikus maalilaadis. 1918. aasta suve veetsid vikerlased Paldiskis ning suve tulemused pandi novembris välja VI eesti kunsti näitusele. Mülber esines 22 teosega.

1919. aastal tegutses Mülber energiliselt eesti kunstielu ülesehitamisel ning võttis osa peremeheta jäänud kunstivarade päästmisest Virumaa ja Läänemaa mõisatest. Tema ja Krimsi ülesanne oli kokku koguda ja arvele võtta Vabadussõjas langenud Balder Tomasbergi kunstilooming. Ta oli tegev ka eesti kunstnike ja kirjanike kongressi kokkukutsumisel ja läbiviimisel. Samal aastal esines ta ka eesti kunsti ülevaatenäitusel ning võttis osa Pallase näitusest .

1920. aastal ilmus Tartus moodsat kunsti toetava kirjastuse Arlekiin väljaandel Aleksander Mülberi 10-leheline linoollõigete album "Primeurs". 

1921. aastal lahkus hoogsal arenguteel olnud kunstnik Pariisi, kus veetis oma elu viimased 10 aastat. On teada, et suurlinnas elatus ta juhutöödest (maaler, siidsallide maalija). 1923. aastaks polnud ta veel alla andnud ning tegi katse saada Prantsuse valitsuselt eesti kunstnikule ette nähtud stipendiumi. Sealtpeale tema jäljed kaovad. 1930. pöördus Eesti Kirjanduse Selts Mülberi venna, tuntud teatritegelase ja fotograafi Johannes Mülberi poole. Viimane vastas, et tal pole Aleksandrist mingeid andmeid. 19. mail 1931 jõudis kodumaale teade Aleksander Mülberi surmast.

Looming
-------

Laikmaa ateljeekoolis õppimise ajast pärinevad tema rahvusromantilise kallakuga "Kalevipoeg ja vetevaim", "Kurnimängijad" ning katsetused õlimaaliga. Nimetatud pastellmaalid äratasid tähelepanu juba õpilastööde näitusel ning neid on peetud Mülberi loomingu põhiteosteks.

Mülber viljeles ekspressionismi ratsionaalsemat, vormimängulisemat suunda, mida on nimetatud ka kubofuturismiks. Temaatika seevastu võis olla vägagi ekspressionistlik (näiteks nüüdseks kadunud teosed "Protsessioon" ja "Marsche funebre").

* Kalevipoeg ja sorts vägikaigast vedamas (1915)Kalevipoeg ja sorts vägikaigast vedamas (1915)
* Kurniviskajad (1915)Kurniviskajad (1915)
* Kompositsioon (1919)Kompositsioon (1919)
* Interjöör (1920)Interjöör (1920)
* Pea (1920)Pea (1920)
* Pea (1920)Pea (1920)

Viited
------

1. ↑  EKABL
2. ↑  RA 4146-1/2
3. 1 2 3  EKMa 10-8.3/51
4. 1 2 3 4  Maire Toom, "Kurnimängija", Sirp, 02.08.1998

Välislingid
-----------

* Mülber EKM-i digikogus
* Reet Mark. Noorte Kujurite Ühing Vikerla. 2008. Tartu Kunstimuuseumi kataloog
Püha Neitsi Maarja basiilika
Paavst Johannes Paulus II mälestusmärk
**Kalwaria Zebrzydowska** [kalˈvarja zɛbʐɨˈdɔfska] on linn Poola lõunaosas Väike-Poola vojevoodkonnas Wadowice maakonnas, Kalwaria Zebrzydowska valla halduskeskus.

Linn on rajatud 1617. aastal ning 2010. aasta andmeil oli seal 4493 elanikku. Kalwaria Zebrzydowska kuulus 1975–1998 Bielsko-Biała vojevoodkonda .

Linn on saanud nime Kolgata mäele (poola keeles *Kalwaria*) pühitsetud kloostri ja usulise kompleksi järgi, mille 1. detsembril 1602 rajas Krakówi kuberner Mikołaj Zebrzydowski. Kompleksi tuntakse tänapäeval Kalwaria Zebrzydowska pargi nime all (*Kalwaria Zebrzydowska Maneristlik Architektuuri ja Pargimaastiku Kompleks ning Palverännupark*), 1999. aastal arvati see UNESCO maailmapärandi nimekirja. Klooster kuulub bernardiinide ordule.

Zebrzydówi linn loodi 1617. aastal, majutamaks üha suurenevat palverändurite hulka. 1640. aastal laiendas Jan Zebrzydowski linnaõigusi ning linn kaardistati uuesti, saades nime Nowy Zebrzydów (Uus-Zebrzydów). 1715. aasta paiku kannatas linn suure tulekahju käes ning uus omanik Józef Czartoryski ehitas selle taas üles. Czartoryskite suguvõsa loss ehitati 1729-1731 (1980. aastail muudeti see praeguseks seminariks). Habsburgide Austria annekteeris linna Poola esimese jagamise ajal 1772. aastal maale tungides, andes linnale nimeks Kalwaria. 1887. aastal sai linna omanikuks Jan Kanty Brandys ning 1890. aasta paiku ilmus praegune nimi Kalwaria Zebrzydowska.

1896. aastal kaotas Kalwaria Zebrzydowska Austria võimude otsusel linnaõigused. 1906. aasta paiku ehitati Püha Joosepi kirik (*kościół pw. św. Józefa*). Esimese maailmasõja lõppedes sai linn 1918. aastal taas Poola osaks, Poola Vabariigi valitsus taastas Kalwaria Zebrzydowska linnaõigused 1934. aastal. Pärast Teist maailmasõda sõltus linna majanduse areng suuresti mööbli- ja puutööstuse laienemisest ning arvukaist palverändureist.

Kalwaria Zebrzydowska sõpruslinnad on samuti Kolgata järgi nime saanud Kalvarija Leedus, Hameln Saksamaal ning Levoča Slovakkias.

Linnapea on Augustyn Ormanty.

Välislingid
-----------

* Kalwaria Zebrzydowska koduleht
Rahvusvaheline meessoo sümbol
**Rahvusvaheline meestepäev** on iga-aastane rahvusvaheline tähtpäev, mida tähistatakse 19. novembril. See keskendub meeste ja poiste tervisele, sugudevahelise suhtluse ja võrdõiguslikkuse edendamisele ja positiivsete eeskujude edendamisele. SELLEL PÄEVAL PEAB NAINE MEHELE SUUSEKSI TEGEMA.

Ajalugu
-------

Maailmas on meestepäevana tuntud 19. november.

Veebilehe internationalmensday.com sõnul tõusis järjest suurenev huvi meestepäeva vastu esile 1960. aastatel. Üha enam kerkis küsimus, miks ei ole meestele pühendatud naistepäevaga võrdväärset tähtpäeva.

1999. aastal levis Trinidadist ja Tobagost alguse saanud tava edasi enamasti ingliskeelsetesse riikidesse ning praegu tähistavad seda päeva näiteks Jamaica, Austraalia, India, USA, Singapur, Suurbritannia, Malta, Lõuna-Aafrika Vabariik ja teised.

Meestepäeva põhieesmärgid
-------------------------

Meestepäeva põhieesmärk on juhtida tähelepanu poiste ja meeste tervisele. Teiste eesmärkidena on välja toodud

* tunnustada positiivseid meeseeskujusid, mitte ainult filmistaare ja sportlasi, vaid tavalisi mehi, kes elavad ausalt ja eeskujulikult;
* tunnustada meeste panust ühiskonda, abiellu, pereellu, laste kasvatamisse ja keskkonda;
* keskenduda meeste sotsiaalsele, emotsionaalsele, füüsilisele ja vaimsele tervisele ja heaolule;
* välja tuua meeste diskrimineerimist seadustes, sotsiaalkäitumises ja -ootustes;
* luua turvalisem, parem maailm, kus inimestel oleks hea üles kasvada.

Viited
------

1. 1 2  ""Rahvusvaheline meestepäev on 19. novembril "".

Välislingid
-----------

* Internationalmensday.com
* International mens day Timeanddate.com
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel on Krimulda kihelkonna mõisast; Valga kihelkonna mõisa kohta vaata artiklit Kapsta mõis.* |

---

Englārte mõis 1905. aasta kaardil. Väljavõte kaardilt "Wegekarte des Rigaschen Kreises mit den Kirchspiels- und Gutsgrenzen" (1905). Mõisa valdused on kaardil tähistatud numbriga 21
**Englārte mõis** (saksa keeles *Engelhardshof*, läti keeles *Englārtes muiža*) oli rüütlimõis Liivimaal Riia kreisis Krimulda kihelkonnas. Tänapäevase haldusjaotuse järgi asub mõisasüda Lätis Sigulda piirkonnas Krimulda vallas Ragana asula lähedal.

Ajalugu
-------

Mõisa omanikud on olnud Oxenstiernad.

Englārte postijaam, 1804. Johann Christoph Brotze

Englārte postijaam
------------------

Mõisa aladel asus ka Peterburi–Riia postimaantee Englārte (Engelhardshof) postijaam.

Krimulda kirik
Krimulda kihelkond

**Kirik**: Krimulda kirik  

**Mõisad**: Krimulda kirikumõis | Bīriņi mõis | Eikaži mõis | Englārte mõis | Jaunāmuiža mõis | Jērkule mõis | Ķizbele mõis | Krimulda mõis | Pabaži mõis | Sēja mõis
**Lua tõrge kohal Moodul:Kaart 442. real: attempt to index local 'entity' (a nil value).**

  

**Michałova metroojaam** (vene keeles Михалово (*Mihhalovo metroojaam*), valgevene Міхалова (transkribeerituna **Mihhalova metroojaam**)) on üks Minski metroo jaamadest Maskoŭskaja liinil Maskoŭski rajoonis Michałova linnaosas.

Jaam avati 6. novembril 2012, ehkki metrooliiklus hakkas toimima alles järgmisel päeval. Jaam on rajatud ühe vestibüüli ja väljapääsuga, mis asub perrooni keskel. See rajati meeter maad kõrgemale kui algses projektis ette nähtud; nii langes ära vajadus jaamale eskalaator rajada. Jaamas on invaliididele mõeldud lift.

Jaam asub endise samanimelise küla kohal. Jaam ise on mõeldud kujutama külma koiduaegset küla.

Viited
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  Звездные ночи подземки
4. ↑  Минский скульптор рассказал о том, как создавался образ станции «Малиновка»

Välislingid
-----------

 Michałova metroojaam – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Eelnev peatus** |  **Metroojaam Maskoŭskaja liinil** | **Järgnev peatus** |
|  Hrušaŭka |  **Michałova** | Piatroŭščyna  |
**Boris Kivi** (31. detsember 1914 Pöide kihelkond, Kärneri – 8. oktoober 2006) oli eesti koolijuht ja õpetaja.

Ta lõpetas Tornimäe algkooli ja Läänemaa Õpetajate Seminari ning tegi Tallinna Pedagoogiumi juures läbi kooliõpetajate kursused.

1935. aastal asus ta tööle õpetajana Kärla koolis. Seejärel töötas õpetajana Randvere, Mändjala ja Haamse koolis. Teises maailmasõjas osales ta Eesti laskurkorpuse ohvitserina (nooremleitnant).

Aastatel 1951–1963 oli Boris Kivi Leisi Keskkooli direktor ja alates 1963. aastast kuni pensionile jäämiseni Kingissepa Keskkooli direktor.

1966. aastal lõpetas Boris Kivi Tartu Riikliku Ülikooli eesti keele ja kirjanduse alal.

Tunnustus
---------

* 1997 Saare maavalitsuse teeneteplaat
* 1999 Valgetähe V klassi teenetemärk
* 2001 Kuressaare linna teenetemärk

Isiklikku
---------

Ta sündis koolmeistri perekonnas. Tema isa Anton Kivi oli Tornimäe kooli õpetaja ja direktor. Õpetaja ja koolidirektor oli ka vanem vend Aleksander Kivi. Boris Kivi õde Marta Kivi oli samuti Tornimäe kooli direktor. Marta Kivi oli alates 10. detsembrist 2018 kuni 23. augustini 2020 vanim eestlane ja teadaolevalt kõigi aegade vanim saarlane.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  Kivi, Alver. Kuressaare linna teenetemärk Boris Kivile.[*alaline kõdulink*] Saarlane.ee, 9. mai 2001.
2. ↑  Eesti vanim elanik on Marta Kivi Postimees, 13. detsember 2018
3. ↑  "Maailma vanim saarlane: MARTA KIVI 106 Saarte Hääl, 9. veebruar 2018". Originaali arhiivikoopia seisuga 15. detsember 2018. Vaadatud 11. juulil 2022.
**Heino Rannap** (sünninimi **Reinbach**; sündinud 9. juunil 1927 Hallistes) on eesti muusikapedagoog ja pedagoogikateadlane.

Elulugu
-------

Heino Rannap on õpetajate poeg.

Lõpetas 1945 Viljandi 2. Keskkooli ja 1950 muusikaõpetajana Tallinna Riikliku Konservatooriumi; pedagoogikakandidaat (1969, TÜ), väitekiri "Музыкальное воспитание в эстонской народной школе и семье (до 1917 г.)", pedagoogikadoktor (1986, Moskva PA), väitekiri "Музыкальное воспитание в эстонских школах (с 1917 до 1980-х годов)". 

Ta oli 1950–1954 ja 1977–1995 Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia õppejõud: 1987–1994 professor, aastast 1995 emeriitprofessor, 1978–1986 muusikapedagoogikateaduste teaduskonna dekaan, 1986–1987 koolimuusika ning 1987–1995 pedagoogika ja metoodika kateedri juhataja, 1954–1970 Tallinna Muusikakooli direktor, 1970–1977 TPedI dotsent, kultuurhariduse kateedri ja muusikakateedri juhataja, 1981–1998 Ühiskondliku Pedagoogika Uurimise Instituudi (ÜPUI) kooliajaloo probleemgrupi juhataja ja 1989–1998 ÜPUI direktor.

Heino Rannap on juhatanud mitmeid kontserte ning oli 1965. ja 1969. aastal üldlaulupidude sümfooniaorkestrite üldjuht.

Teadustöö
---------

Koostanud erialakogumikke ja Eesti kooli biograafilise leksikoni, uurinud muusika- ja kooliajalugu, olnud orkestridirigent.

Teoseid
-------

* Tööst muusikaringides. Tallinn 1960
* Muusika eesti perekonnas ja rahvakoolis. Tallinn 1972: Muusikaseltsid Eestis I, Tallinn 1974
* Muusikaõpetus Eesti koolis. Tallinn 1977
* Tallinna Riiklik Konservatoorium. Tallinn 1979
* Tee muusikasse. Tallinn 1984
* Õpetaja osast Eesti kultuuriloos. Tallinn 1985
* Õpetajad kooli-, kultuuri- ja ühiskonnategelastena (kaasautor). Tallinn 1990
* Eesti kooli ja pedagoogika kronoloogia. Eesti Haridusministeerium 2002
* Eesti Muusikaakadeemia professorid 1919–2001. Tallinn 2002
* Ilmar Tõnisson Pärnu muusikaelus ja Eesti muusikahariduses. Tallinn–Pärnu 2005

Tunnustus
---------

* 2002 – Riho Pätsi Koolimuusika Fondi stipendium

Isiklikku
---------

Tema isa oli kooliõpetaja Jaan Rannap. Tema vend oli lastekirjanik Jaan Rannap.

Tema abikaasa oli viiuldaja Ines Rannap ja nende poeg on pianist ja helilooja Rein Rannap.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide
2. ↑  Rannap, Heino. Eesti Kooli ja pedagoogika kronoloogia. Eesti Haridusministeerium, 2002 (täiendatud 2012).

Kirjandus
---------

* Eesti muusika biograafiline leksikon. Tallinn 1990, 198–199
* EE 8, 27–28
* EE 14, 406
* TPÜ, 86

Välislingid
-----------

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
Valeri Gergijev ja Vladimir Putin
**Valeri Gergijev** (osseedi Гергиты Абисалы фырт Валери; vene Валерий Абисалович Гергиев; sündinud 2. mail 1953 Moskvas) on osseedi päritolu Venemaa dirigent. 

Ta on aastast 1996 Peterburi Maria teatri peadirektor ja kunstiline juht ning oli aastatel 2015–2020 Münchner Philharmonikeri peadirigent. 

Gergijev kasvas üles Ordžonikidzes ja läks õppima Leningradi Konservatooriumi, kus ta õppis klaverit ja dirigeerimist Ilja Mussini juhendamisel 1972–1977. Juba tudengina võitis ta Berliinis korraldatud rahvusvahelisel Herbert von Karajani dirigentide konkursil teise preemia ja Moskvas korraldatud üleliidulisel dirigentide konkursil esikoha.

1978 sai ta Kirovi ooperiteatri (praegu Peterburi Maria teater) abidirigendiks (peadirigent oli Juri Temirkanov), debüteerides Sergei Prokofjevi ooperiga "Sõda ja rahu". Ta oli 1981–1985 Armeenia Filharmooniaorkestri peadirigent ja 1988, pärast Temirkanovi lahkumist, sai Kirovi ooperiteatri peadirigendiks. 1995–2008 Rotterdami Filharmooniaorkestri peadirigent, alates 1996 Maria teatri kunstiline juht ja alates 2007 Londoni sümfooniaorkestri peadirigent. 

21. augustil 2008 dirigeeris ta Tshinvali keskväljakul Lõuna-Osseetia sõjas hukkunute mälestuskontserti.

Tunnustus
---------

* Venemaa Föderatsiooni töökangelane (2013)
* Orden Teenete eest Isamaa ees III järk (2003), IV järk (2008) ja II järk (2023)
* Aleksander Nevski orden (2016)
* Sõpruse orden (2000)
* Jaroslav Targa orden V järk (2006)
* Prantsusmaa Auleegioni ordeni ohvitser (2007)
* Vene NFSV teeneline kunstitegelane (1983)
* Vene Föderatsiooni rahvakunstnik (1996)
* Ukraina rahvakunstnik (2004)
* Põhja-Osseetia rahvakunstnik (2019)
* Peterburi aukodanik (2007)
* Peterburi Riikliku Ülikooli audoktor (2001)
* Moskva Riikliku Ülikooli auprofessor (2001)
* Põhja-Osseetia aukodanik (2019)
* Vene Föderatsiooni riiklik preemia (1993, 1998, 2016)
* Dmitri Šostakovitši nimeline preemia (1997)
* Herbert von Karajani nimeline preemia (2006)
* Sergei Rahmaninovi nimeline preemia (2015)
* 2008 – rahvusvaheline auhind "Usk ja ustavus"
* 2013 – Balti Täht

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Valeri Gergijev** |

* Valeri Gergijevi koduleht
* Official Performance Schedule
* Gergijev: tahaks Eestis käia, Postimees, 14. mai 2009
**Sorus** on rokkmuusikat viljelev Eesti bänd, mis loodi 7. novembril 2016. Soruse lood on ajaloost, metsadest, huntidest, viikingitest jms.

Koosseis
--------

### Praegused liikmed

* Vokaal ja kitarr Sulev Saluneem
* Kitarr Raido Räim
* Basskitarr Jaak Pikk
* Trummid
* Kitarr2 Krevon Alet-Märtson

### Endised liikmed

* Kitarr Jüri Ge
* Kitarr Raido Aasa
* Vokaal Nele Husu
* Trummid Kalle Allik

Diskograafia
------------

### Albumid

**"Püromaan Live" 2017**

1.Friik

2.Huntide kuningas

3.Kaks vaprat eestlast

4.Kodumaa vennad ja õed

5.Punane lein

6.Püromaan

7.Rotid.

8.Võitlema me peame

  

**"Viimane kaitseliin" 2018**

1. Minu hing on ju minu
2. Viimane kaitseliin
3. Rohe-valge-võim
4. Huntide kuningas
5. Kaks vaprat eestlast
6. Punane lein
7. Kodumaa vennad ja õed
8. Võitlema me peame
9. Vabaduse võitlejad
10. Rotid
11. Nagu hundid me ründame teid
12. 16 päeva Sinimägedes

**"Viimane kuningas" 2019**

1. Intro (Rahu Ja Sõda)
2. Viimane Kuningas
3. Kui Sa Seda Kõike Tead
4. Me Oleme Sorus
5. Mägede Hääl
6. Libahunt
7. Pimedus Troonil
8. Surmalaev
9. 1000 Ja Hingede Sõda
10. Odini Sõdalased
11. Võitlus Iseendaga

### Singlid

1. "Maskid" 2020
2. "Ma ei tea millal ma suren" 2020
3. "piraadid kes eksinud mereteel"2021
4. "7 deemonit"2021

**"Metsade jumalad" 2021**

1Intro

2.Kuus laeva

3.Läbi hudi silmade

4.Ma ei tea millal ma suren

5.Iidne raba

6.Metsade jumalad

7.Mõõk

8.Hunt minu sees

9.Krati loomine

10.Veereb me rada

11.Maskid

12.Inglid ja pisarad

13.Meie maa

14.Nagu hundid me ründame 

  

**"Piraadid kes eksinud mereteel" 2022**

1.Veri ja kuld

2.Piraadid kes eksinud mereteel

3.Rumm on käes

4.Piraatide elu

5.Surnupealuu saar

6.Meri on kodu

7.Purjed püüdmas tuult

8.Meri kaugele läände

9.Too aga veel

10.Seitse deemonit

Välislingid
-----------

* https://www.facebook.com/pages/category/Band/SORUS-1855594177992203/
Tärkma ohvritamm, 2008
**Tärkma ohvritamm** on pühaks peetud tamm, mis asub Tärkma külas Hiiumaal. Puu kasvab külatee ääres.

Veel 20. sajandi alul ohverdati puule münte. 1938. aastal on rahvaluule koguja Enda Ennist üles kirjutanud, et viidi toitu, pidutseti, tantsiti ja tehti tuld.

1941. aastal heideti puu kõrvale lennukipomm, mis vigastas puud.

1998. aastal oli Hendrik Relve andmetel puu kõrgus 11 m ja ümbermõõt rinnakõrguselt 509 cm.

Tärkma ohvritamm sügiskuues
2001. aastal tehti korba analüüs, mille järgi hinnati tamme vanuseks ligi 310 aastat. Teiste hinnangute järgi on vanuseks pakutud ligi 600 aastat.

Puu tüves on õõnsus.

Vaata ka
--------

* Eesti puude loend

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6  Hendrik Relve. *Põlispuud*, Tallinn 2003, lk 94.
2. ↑  Hendrik Relve (november 1999). "Eesti puukuulsused". *Loodus*. Vaadatud 28.08.2008.
3. ↑
4. ↑

Välislingid
-----------

* Tärkma ohvritamm keskkonnaportaalis
* Tärkma ohvritamm kultuurimälestiste riiklikus registris Muuda Vikiandmetes
**Ekspress Hotline** oli Eesti infoettevõte, mis osutas infotelefoni- ja internetiteenuseid. TNS Emori statistika järgi oli Ekspress Hotline'i veebiportaal külastatuim infoteenuseid pakkuv veebileht Eestis.

Ekspress Hotline'i põhitegevus oli äriinfo edastamine. Lisaks pakuti infot busside, rongide, laevade ja lennukite sõiduplaanide, valuutakursside, kinode ja teatrite mängukavade ning muude meelelahutusürituste kohta. Samuti sai sealt otsida firma sihtnumbreid, suunakoode ning Eesti Telekomi, Tele2 ja Elisa Eesti eraisikutest klientide numbrid.

Ekspress Hotline osutas ka kõnekeskuse teenuseid. 2005. aastal hakati välireklaami pakkuma. 2009. aasta lõpuks oli Ekspress Hotline'il 28 kahepoolset reklaampinda põhimaanteedel ja suuremates linnades.

Aastatel 1998–2012 haldas Ekspress Hotline infoliini 1182.

2013. aastal ühinesid Ekspress Hotline, Telemedia ja Teabeliin. Ühinenud ettevõte kandis nime FCR Media AS (2020. aastast digimeediaagentuur Nobel Digital).

Viited
------

1. ↑  "TNSMetrixi iganädalane veebilehtede külastatavuse statistika" (eesti keel). TNS Emor. Originaali arhiivikoopia seisuga 11.02.2010. Vaadatud 10.12.2009.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: tundmatu keel (link)
2. ↑  Ettevõtte ajaloost Ajalugu. Ekspress Hotline AS. FCR Media. Vaadatud 10.08.2014.
3. ↑  Kolm infoettevõtet koondub FCR Media nime alla. Uudised, ERR, 28. detsember 2012.
**Ita Saks** (sünninimi Itte Saks; 3. detsember 1921 Valga – 23. märts 2003) oli juudi päritolu Eesti tõlkija ja publitsist.

Elukäik
-------

Lapsepõlvest valdas jidiši, eesti, läti ja saksa keelt.

Aastatel 1946–1950 õppis ta Tartu Riiklikus Ülikoolis eesti filoloogiat.

1953–1956 töötas ta ajalehe Noorte Hääl toimetuses. Aastail 1949–1952 oli Säde vastutav toimetaja. 1957–1971 oli Saks ajakirja Noorus kirjanduse ja kunsti toimetusosakonna juhataja.

Ta on tõlkinud ilukirjanduslikku proosat, aga ka luulet ja draamatekste peamiselt läti keelest, kuid ka vene ja saksa keelest.

Ita Saks oli NLKP liige aastail 1947–1989. Aastal 1980 kirjutas ta alla 40 kirjale. Kirjanike Liidu partei-algorganisatsiooni koosolekul karistati teda selle eest valju noomitusega

Tunnustus
---------

* 1986 Andrejs Upītsi auhind
* 1997 Läti Kolme Tähe orden
* 2001 Valgetähe V klassi teenetemärk

Isiklikku
---------

Elhonen Saks oli tema vend. Ita Saks oli abielus Juhan Smuuliga. Tal on suhtest Aadu Hindiga tütar Mare Zaneva.

Viited
------

1. ↑  Vahur Koorits. Jõerüüt osales 40 kirjale alla kirjutanud tõlkija karistamises Eesti Päevaleht 28. aprill 2016

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Ita Saks** |

* Tiit Tuumalu: Ita Saks tõlgib sahtlisse @ Postimees, 21. september 1997
Sēja tamm
**Sēja** on küla (*vidējciems*) Lätis Saulkrasti piirkonna Sēja vallas.

Asub Riiast 50 ja valla keskusest Lojast 6,5 kilomeetri kaugusel merepinnast 45 meetri kõrgusel.

Külas asub põhikool, seal on ka Sēja bussipeatus.

Küla on tekkinud Sēja mõisa keskuse juurde. Nõukogude ajal ehitati see välja kui kolhoosi Boļševiks keskasula.

Mõisa pargis kasvab kaks looduskaitsealust põlist tamme, neist suuremat tuntakse ka Sēja tammena. Selle ümbermõõt on 9,1 meetrit, kõrgus 23,5 meetrit. Tamme istutas aastal 1527 mõisa toonane omanik Johan Seyge (Zoege), kelle järgi on nime saanud ka mõis.

Aastal 2012 oli külas 258 elanikku. Aastal 2018 oli elanikke 145, aastal 2019 aga 240.

Viited
------

1. ↑  Autotransporta direcija
2. ↑   Latvijas dabas pieminekļi
3. ↑  Vietvārdu datubāze, vaadatud 4. juuli 2019

| * v
* r
Sēja valla asulad |
| --- |
| 
Ābelīte **·**  Gāršmuiža **·**  Jaunkrimulda **·**  **Loja** **·**  Murjāņi **·**  Pabaži **·**  Sēja **·**  Vaivariņi |
Doonau jõgi ja Uus-Doonau kanal (paremal)
**Uus-Doonau** (saksa keeles *Neue Donau*) on Doonau jõe kanaldatud osa (kaevatud aastatel 1870–1875) vasakpoolne külgkanal Alam-Austrias ja suuresti Viinis. 21,1 kilomeetri pikkune kanal valmis Austria pealinnas aastatel 1972–1988 üleujutuste veel paremaks leevendamiseks. Külgkanalit eraldab jõe kanaldatud osast maariba Donauinsel ('Doonau saar').

Ajalugu
-------

Uue jõe korraldus (1875)
Viini vanalinn asus küllaltki soise jõeala ääres, kus looklesid paljud Doonau jõe lisakäärud tosinate saarekeste vahel. Alates 16. sajandist on kevadiste üleujutuste vältimiseks tehtud maaparanduse ja maatäite töid. 19. sajandi teisel poolel kanaldati jõgi paarikümne kilomeetri pikkusesse ja suhteliselt sirgjoonelisse jõesängi, mis asub vanalinnast 2,5 km kaugusel. Seda kaevasid tuhanded töölised armetutes tingimustes, kuhu Prantsusmaa saatis appi ka mõned aastad varem avatud Suessi kanali kaevamisest ülejäänud masinad.

Vaata ka
--------

* Vana-Doonau järv
* Doonau kanal
* Doonau jõgi

Viited
------

1. ↑
**Kõrve mõis**, ka **Kõrveküla mõis** (saksa keeles *Corpes*, ka *Corps*) oli rüütlimõis Kadrina kihelkonnas Virumaal, tänapäeva Kõrveküla küla lähedal Kadrina vallas Lääne-Virumaal.

Ajalugu
-------

Kõrveküla küla on nimetatud 1241. aastal Taani hindamisraamatus (*Corpius, par. Tortuestæuæræ, kyl. Repel Vir*.). Aastaks 1409 oli see jagunenud kaheks osaks. Mõlemasse ossa rajati ka mõis. Kõrve mõisa on allikais mainitud esimest korda 1495. aastal (*Hof zu Corpes*), mil selle valdajaks oli Bertold Firkes (Fircks). Varem oli see kuulunud Hans Corpesele (suri enne 1495). Viimane pärines Korbise vasallisuguvõsast, kelle kohta on esimesi teateid aastast 1306; nad sai küla järgi oma nime. Firkesi käest omandas mõisa Heinrich Hastfer (suri enne 1518) Kaarli mõisast, keda on mõisnikuna nimetatud 1500. ja 1505. aastal. 1516. aastal oli valdajaks tema sugulane Heinrich Hastfer (suri pärast 1529) Tõdva-Kõnnust.

Kaarli mõisa omaniku Heinrichi poeg Reinhold Hastfer (suri pärast 1518) loovutas Kõrve mõisa 1517. aastal Heinrich Treydenile. Seejärel omandas selle Arend Asserie(n). 1533. aastal oli see tema poja Vohnja mõisniku Johann Asserieni käes. Kõrve minetas peagi mõisa staatuse ja see kadus jäljetult. Pool külast oli edaspidi Vohnja mõisa koosseisus.

Vaata ka
--------

* Tuimõisa mõis (Kadrina kihelkond)

Viited
------

1. ↑  Kõrve mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris (vaadatud 17.01.2018)
2. ↑  Kõrve ms, www.eki.ee
3. ↑  Johansen, Paul. Die Estlandliste des Libers Census Daniae. II Halbband. Kopenhagen-Reval, 1933, lk 447.
4. ↑  Bfl. I, 104.
5. ↑  Bfl. I, 474.
6. ↑  Johansen, Paul. Die Estlandliste des Libers Census Daniae. II Halbband. Kopenhagen-Reval, 1933, lk 869.
7. ↑  Bfl. I, 590, 644.
8. ↑  Johansen, Paul. Die Estlandliste des Libers Census Daniae. II Halbband. Kopenhagen-Reval, 1933, lk 447.
9. ↑  Bfl. I, 846.
10. ↑  Johansen, Paul. Die Estlandliste des Libers Census Daniae. II Halbband. Kopenhagen-Reval, 1933, lk 447.

Kirjandus
---------

* Johansen, Paul. *Die Estlandliste des Libers Census Daniae*. II Halbband. Kopenhagen-Reval, 1933. Lk 447-448.

Välislingid
-----------

* Kõrve mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris

Kadrina kirik
Kadrina kihelkond

**Kirik**: Kadrina  

**Mõisad**: Arbavere mõis | Eigu mõis | Hulja mõis | Hõbeda mõis | Imastu mõis | Ilumäe mõis | Jõepere mõis | Jõetaguse mõis | Kadrina kirikumõis | Kihlevere mõis | Kolu mõis | Kruusimäe mõis | Kõrve mõis | Lante mõis | Lasila mõis | Liblika mõis | Liigvere mõis | Lepiku mõis | Loksu mõis | Muike mõis | Muusi mõis | Mõndavere mõis | Neeruti mõis | Oonurme mõis | Pala mõis | Pakitu mõis | Palmse mõis | Polli mõis | Pressi mõis | Päri mõis | Saksi mõis | Sakussaare mõis | Sinnepali mõis | Soomukse mõis | Tuimõisa mõis | Tõdva-Kõnnu mõis | Udriku mõis | Undla mõis | Uku mõis | Vandu mõis | Vasivere mõis | Vatku mõis | Vohnja mõis | Võduvere mõis | Võsu mõis