recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Billy Lee Riley** (5. oktoober 1933 Pocahontas, Arkansase osariik – 2. august 2009 Jonesboro, Arkansase osariik) oli USA *rockabilly*-muusik, laulja, laulukirjutaja ja produtsent.

Billy Lee Riley sündis Pocahontas Arkansase osariigis. Kitarrimängu õppis ta tumedanahalistelt farmitöölistelt. 1955. aastal pärast nelja aastat armeeteenistuses lindistas ta Memphises Tennessee osariigis oma esimese loo. Edaspidi hakkas ta tegema koostööd Sam Phillipsiga Suni stuudiost. Tema esimene hittsingel oli "Flyin' Saucers Rock and Roll" / "I Want You Baby". Pärast seda lindistas ta "Red Hot" / "Pearly Lee", milles klaverit mängis Jerry Lee Lewis, kuid kuna Sam Phillips panustas promomisel Jerry Lee "Great Balls of Fire" peale, siis selle müügiedu jäi kesiseks. Ka järgmistest salvestistest ei saanud hitte promo puudumise tõttu.

Billy Lee Rileyst koos oma taustabändiga The Little Green Men kujunes välja Suni peamine stuudiobänd.

1960. aastal lahkus ta Sunist ja tegi koostööd mitme teise stuudioga. 1962. aastal kolis ta Los Angelesse, kus hakkas koos Dean Martini, The Beach Boysi, Herp Alperti, Sammy Davis juuniori ja teistega taas tööle stuudiomuusikuna.

1970. aastate algul lõpetas Billy Lee Riley musitseerimise ning kolis tagasi Arkansasesse, et alustada äri ehitusel, kui 1978. aastal kaverdas Robert Gordon ja Link Wray tema lood "Red Hot" ja "Flyin' Saucers Rock and Roll" ja see viis ta 1979. aastal tagasi Sun stuudiosse lindistama, millele järgnesid täiskohaga esinemised.

2005. aastal ta vigastas end kukkudes libedal põrandal ja talle tehti kaks operatsiooni.

Võideldes 4. astme käärsoolevähiga, suri Billy Lee Riley 2. augustil 2009 Jonesboros Arkansase osariigis.
Pedja jõgi ülemjooksul Metsakülas
**Metsaküla** on endine küla Simuna-Käru teel. Tänapäeval jääb endine küla Käru küla alale.

Küla lähedal suubuvad Pedja jõkke Karaski oja ja Padu peakraav. 18. sajandi Ludwig August Mellini kaardi järgi oli Simuna–Käru tee ääres **Karaski** kõrts. Karaski kõrtsi ja Simuna vahele jäi 2 vesiveskit (vt. Mällu veskijärv). Metsakülast Käru poole jäid veel kaks vesiveskit koos Pallasvere ja Tuulivere abimõisatega (Tuulivere ja endise Käru küla vahel paikneb tänapäeval Käruveski kalakasvandus).

Metsakülast Karaski bussipeatuse juurest läheb tee Laekvere vallas paiknevasse Sootaguse külasse, samuti Kõrve Pärtlivälja suunas. Kõrves oli luuletaja ja maalikunstniku Aleksander Suumani kodu, kus Suumanni pere elas alates 1936. aastast, kurvil künka juures olnud sünnikodu ei ole säilinud.

Koordinaadid: 59° 0′ 38″ N, 26° 27′ 12″ E

Vaata ka
--------

* Metsaküla on ka teisel pool Luusika looduskaitseala Jõgeva vallas ja
* teisel pool Luusika looduskaitseala Luusika ja Venevere vahel Laekvere vallas.
* Sootaguse
* Karaski oja

Viited
------

1. ↑  Pallasvere, Avanduse karjamõis, Haldusüksused / Eesti (kuni 1917) / Eestimaa kubermang / Viru maakond / Simuna kihelkond, Eesti Ajalooarhiiv
2. ↑  Tuulivere, Käru karjamõis, Haldusüksused / Eesti (kuni 1917) / Eestimaa kubermang / Viru maakond / Simuna kihelkond, Eesti Ajalooarhiiv
3. ↑  Väike-Maarja vald: A tour from Väike-Maarja via Simuna, Veebiviide, vaadatud 3.jaanuar 2013
**Filip Valenčič** (sündinud 7. jaanuaril 1992 Ljubljanas) on Sloveenia jalgpallur, kes mängib ründava poolkaitsjana Soome kõrgliiga klubis Helsingi JK.

Sloveenia kõrgliigas debüteeris ta hooajal 2009–10 NK Interblocki meeskonnas. Aastatel 2011–2015 mängis ta Sloveenia kõrgliigas Ljubljana Olimpija ridades.

Hooaja 2014–15 teises pooles mängis ta Itaalia tugevuselt kolmanda liiga klubis Monza ja hooajal 2015–16 Inglismaa tugevuselt neljanda liiga klubis Notts County.

2016. aastal siirdus Valenčič esmakordselt Soome kõrgliigasse, liitudes PS Kemiga. 2017. aastal liitus ta Helsingi JK-iga. Aastatel 2017 ja 2018 tuli ta HJK-iga Soome meistriks.

2018. aastal sõlmis ta lepingu Norra kõrgliiga klubiga Stabæk. 2019. aastal mängis ta Stabækist laenul Soome kõrgliiga klubis Turu Inter. 2019. aasta hooajal lõi ta Soome kõrgliigas kokku 16 väravat, millega oli liiga suurim väravakütt. 2020. aasta septembris sõlmis ta Interiga püsiva lepingu.

2021. aastal naasis HJK-sse.

Aastatel 2008–2013 mängis Valenčič Sloveenia noortekoondistes.

Viited
------

1. ↑   (vaadatud 13.7.2021)
**Metsanduse Teadusliku Uurimise Laboratoorium** oli metsanduslik teadusasutus Eesti NSV-s, Eesti Metsainstituudi eelkäija.

Ajaloost
--------

Ülo Tamm (EMI teadussekretär 1977–1982) meenutab, kuidas 1960. aastate alguses tekkis Nõukogude Liidus suund lähendada teaduslike uurimistööde temaatikat praktikale. Muidugi tuli sama teha ka Eesti metsanduses ning ENSV MN Metsamajanduse ja Looduskaitse Peavalitsuse alluvusse asutati 1963. aastal Metsanduse Teadusliku Uurimise Laboratoorium (juhataja Ivar Etverk). 

Ülo Tamme teadustöö oli juba varem keskendunud paplitele ("Paplid, nende kultuurid ja haigused Eesti NSV-s", kaitstud 1965. a). 1966. aastal Metsanduse Teadusliku Uurimise Laboratooriumis koostatud teadusliku uurimistöö põhjaliku eestikeelse plaani üks kolmest põhiteemast, "Majanduslikult väärtuslike puuliikide selektsioon" jäi Ülo Tamme arendada. Alateema oli haava ja paplite selektsioon. Kuna selgus, et paplid Eesti metsadesse ei sobi, asuti haaba täpsemalt uurima. Haava geneetika ja kromosoomide määramiseks oli tollase metoodika kohaselt vaja noori lehti või arenevat sigimikku. Ülo Tamm: 

*"Omaette katsumuseks kujunes üle 30-meetrise kõrgusega ja umbes 1-meetrise läbimõõduga puude otsast pungade-võrsete kättesaamine. Otsustasin selleks otstarbeks kasutada jahipüssi ja võrsed võrast alla tulistada. Tegin metsas "kõva sõda", sest võrsed jäid kooreribaga kinni ja ei tahtnud kuidagi alla kukkuda. Suure paugutamise peale ilmus peagi kohale metsavaht, kellele tegi tõsist heameelt, et tegemist ei olnud salakütiga, vaid kiindunud teadustöötajaga."*

Materjal saadi siiski kätte lähedalasuva peenema kuuse langetamisega haava najale. Kuuske pidi sai üles ronida ja võrseid koguda.

Laboratoorium likvideeriti 1969. aastal ning asutati Eesti Metsainstituut.

Viited
------

1. ↑  Ajalooarhiiv. Eesti Metsanduse ja Looduskaitse Instituut - EAA.5390 (vaadatud 5.09.2016)
2. ↑  Mälestusi Eesti metsaloo radadelt. Koostaja Lembitu Twerdianski, Kullamaa 2016 (lk. 81-)
**Demis Roussos** (kreeka *Ντέμης Ρούσσος*, *Ntémis Roússos*; õieti *Αρτέμιος Βεντούρης Ρούσσος*, *Artémios Ventoúris Roússos*; 15. juuni 1946 Aleksandria, Egiptus – 25. jaanuar 2015) oli Kreeka laulja ja basskitarrist.

Demis Roussos sündis kreeka peres Egiptuses ja kasvas üles Aleksandrias. Suessi kriisi ajal kolis perekond Kreekasse.

Tema esimeseks ansambliks oli The Idols, kus ta mängis basskitarri. Seal kohtus ta ka oma hilisemate bändikaaslastega Aphrodite's Childi päevilt: Evangelos Papathanassiou (hiljem tuntud kui Vangelis) ja Loukas Siderasega. Seejärel oli ta mõnda aega kavereid esitanud bändi We Five ridades. 1968. aastal moodustati progeroki ansambel Aphrodite's Child, kus ta osales laulja ja basskitarristina. Pärast ansambli lagunemist jätkas ta koostööd endise bändikaaslase Vangelisega ning alustas soolokarjääri, mis tipnes 1970. aastatel selliste hittidega nagu "Forever and Ever", mis jõudis 1973. aastal paljude Euroopa riikide edetabelite tippu. Teised tema tuntumad laulud on "My Friend the Wind", "My Reason", "Velvet Mornings", "Goodbye, My Love, Goodbye", "Someday" ja "Lovely Lady of Arcadia".

Demis Roussos kannatas rasvumise käes. 1980. aasta juunis kaalus ta 147 kg, kuid alustas dieeti ning kaotas 10 kuuga 50 kg kehakaalust. 

1985. aastal oli ta Ateenast Rooma lendavas lennukis, kui lennuk kaaperdati ning ta viibis 5 päeva pantvangis Beirutis. Ta vabastati pärast terrorist Ali Atwa vahistamist Kreeka võimude poolt.

Diskograafia
------------

### Sooloalbumid

* On the Greek side of my mind (1971)
* Forever and ever (1973)
* My only fascination (1974)
* Auf Wiederseh'n (1974)
* Souvenirs (1975)
* Happy to be (1976)
* Die Nacht und der Wein (1976)
* Kyrila (1977)
* The Demis Roussos magic (1977)
* Ainsi soit-il (1977)
* Los super 2 LP (1977)
* Demis Roussos (1978)
* Universum (1979)
* Man of the world (1980)
* Roussos live! (1980)
* Demis (1982)
* Attitudes (1982)
* Reflection (1984)
* Senza tempo (1985)
* Greater love (1986)
* The story of... (1987)
* Come all ye faithful (1987)
* Le grec (1988)
* Time (1988)
* Voice and vision (1989)
* Insight (või ka Morning has Broken) (1993)
* Demis Roussos in Holland (1995)
* Immortel (1995)
* Serenade (1996)
* Mon île (1997)
* Auf meinen Wegen (2000)
* Live in Brazil (2006)
* Demis (2009)

### Aphrodite's Childi albumid

* End of the World (1968)
* It's Five O'Clock (1969)
* 666 (1972)

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Demis Roussos** |

* Demis Roussose koduleht
**Fikseeritud vormid** (prantsuse keeles *formes fixes*) olid 14.–15. sajandil prantsuskeelse luule vormid *ballade* (mitte segi ajada ballaadiga), *rondeau* ja *virelai*. Igaüks neist vormidest oli ühtlasi ka muusikavorm, mis värssidele vastavalt koosnes keerulisest meloodiate kordumise mustrist ja mitmeosalisest refräänist. Fikseeritud vormide kasutamine luules ja muusikas hääbus 15. sajandi teisel poolel; mõned neist kujunesid tundmatuseni ümber ja said alusepanijateks uutele luule- või muusikavormidele.

Kõiki neid kolme vormi kasutati sporaadiliselt juba 13. sajandi luules ja muusikas, kuid 14. sajandil need muutusid kindlaks standardiks ja leidsid ranget järgimist. Nende olulisemateks viljelejateks muusikas olid 14. sajandi prantsuse heliloojad Philippe de Vitry ja Guillaume de Machaut.

Vahel loetakse fikseeritud vormide hulka ka muude maade vorme: itaalia 14. sajandi madrigali, veidi hilisemaid *ballata*t ja *barzelletta*t, saksa bar-vormi, hispaania 13. sajandi *cantiga*t ning hiljem *canción*i ja *villancico*t.

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 18. märts 2020. Vaadatud 19. märtsil 2020.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
2. ↑

Välislingid
-----------

* Formes fixes (igaühe lühike kirjeldus inglise keeles)
* Structure of the Medieval Formes Fixes and the Italian Ballata (muusikalise struktuuri skeemid; inglise keeles)
* M. P. Hasselman. Songs in Fixed Forms. – The ORB: Online Reference Book for Medieval Studies
**Otto Carius** (27. mai 1922 Zweibrücken Rheinland-Pfalz – 24. jaanuar 2015) oli Saksa sõjaväelane.

Just siis, kui ta lõpetas kooli, algas Teine maailmasõda ja ta astus vabatahtlikult mais 1940 104. Jalaväepataljoni. Pärast väljaõpet saadeti ta 21. Soomusrügementi ja ta sai oma tuleristsed Panzer 38-l operatsioon "Barbarossa" ajal juunis 1941. 

PzKpfw VI Tiger Ausf. H
1943. aastal viidi ta üle Tiger-tankide 502. rasketankipataljoni. See väeosa võitles Leningradi piirkonnas ja hiljem Narva rindel. Carius sai suvel 1944 haavata. 

Jagdtiger
1945. aasta alguses sai ta läänerindel Jagdtigerite kompanii ülemaks. 8. märtsil 1945, väljaõpet lõpetamata, saadeti 2. kompanii Siegburgi lähedal rindele. Seejärel võttis see osa Reini jõe kaitsmisest ja alistus 15. aprillil 1945 ameeriklastele.

Otto Carius hävitas rohkem kui 150 tanki.

Kirjandus
---------

* Otto Carius, "Tiigrid poris. Tankikomandöri mälestused". Kirjastus: Grenader, 2009, ISBN: 9789949448340
* Cazenave, Stephan; Warnick, Rüdiger (2009), "Tiger von schwere Kompanie SS-Pz.Rgt. 2 bis s.SS-Panzerabteilung 102/502. Russland 1943, Normandie 1944, Ostfront - Halbe 1945". Leonidas-Verlag, ISBN / EAN 978-3-940504-14-2

Lehekülgi: 222

Välislingid
-----------

* "Suri Narva all võidelnud tankikomandör Tiigriäss", Delfi.ee, 25. jaanuar 2015
|  |
| --- |
|  |
| Medalikohad |
| Juunioride maailmameistrivõistlused |
| Esimene koht | 2017 |  |

**Oluwafikayomi Oluwadamilola Tomori** (tuntud kui **Fikayo Tomori**; sündinud 19. detsembril 1997 Calgarys) on Kanadas sündinud Inglismaa jalgpallur, kes mängib kaitsjana Itaalia kõrgliiga klubis AC Milan.

2005. aastal liitus ta Chelsea noorteakadeemiaga. Debüüdi klubi põhimeeskonnas tegi ta 15. mai 2016 hooaja viimases liigamängus Leicester City vastu. Hooaja 2016–17 teises pooles mängis ta laenul Inglismaa esiliiga klubis Brighton & Hove Albion, hooajal 2017–18 Hull Citys ja 2018–19 Derby Countys. 2019. aastal valiti ta Derby County aasta mängijaks.

2019. aastal naasis ta Chelsea meeskonda. 14. septembril 2019 lõi ta mängus Wolverhampton Wanderersi vastu oma esimese värava Chelsea särgis ja ühtlasi esimese Inglismaa kõrgliigas.

2021. aasta jaanuaris läks ta laenule AC Milani.

2016. aastal pidas Tomori kolm mängu Kanada kuni 20-aastate koondises. Seejärel on ta kuulunud Inglismaa noortekoondistesse. 2017. aastal tuli ta Inglismaa kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistriks.

| * v
* r
Chelsea FC mängijad  –  Premier League |
| --- |
| 

* 1 Arrizabalaga
* 4 Badiashile
* 6 Silva
* 7 Kanté
* 8 Kovačić
* 9 Aubameyang
* 10 Pulisic
* 11 Félix
* 12 Loftus-Cheek
* 13 Bettinelli
* 14 Chalobah
* 15 Mudrõk
* 16 Mendy
* 17 Sterling
* 18 Broja
* 19 Mount
* 20 Zakaria
* 21 Chilwell
* 22 Ziyech
* 23 Gallagher
* 24 James
* 26 Koulibaly
* 27 D. Fofana
* 28 Azpilicueta
* 29 Havertz
* 30 Chukwuemeka
* 31 Madueke
* 32 Cucurella
* 33 W. Fofana
* 56 Hutchinson
* 67 Hall
* Treener: Potter

 |
Otto Seesemann, 1929
**Otto Emil Seesemann** (26. august 1866 Jelgava – 9. veebruar 1945 Megow, Saksamaa) oli baltisaksa päritolu Eesti teoloog ja Vana Testamendi teadlane.

Õppis aastatel 1877–1885 Viljandi maagümnaasiumis ning 1885–1890 Tartu Ülikoolis, täiendas end Leipzigi Ülikoolis 1892–1897. 1895. aastast *dr. phil.*, aastast 1898 *lic. theol.* (mõlemad Leipzigist), *mag. theol.* 1899 (Tartust).

Töötas Tartu Ülikoolis semiidi keelte eradotsendina aastatel 1900–1912, dotsendina 1912–1914 ning professorina 1914–1916 ja lühikest aega ka 1918. aastal. 1927–1936 oli ta Uue Testamendi korraline professor. Emeriteerununa jätkas õpetamist eradotsendina kuni ümberasumiseni 1939.

Isiklikku
---------

Tema isa oli praost Heinrich Seesemann, tema vend Reinhold Engelbrecht Heinrich Leonhard Seesemann oli pastor mitmes kohas Kuramaal, poeg Heinrich Alexander Leonhard Seesemann oli teoloog, tegutsedes Riias ja hiljem Saksamaal, poeg Wolfgang Joachim Viktor Seesemann oli adjunktpastor Viljandi Pauluse koguduses ja Raplas ning Tallinnas Diakonisside Asutise rektor.

Välislingid
-----------

* Otto Emil Seesemann saidil "BBLD - Baltisches biografisches Lexikon digital"
**Patriotism** ehk **isamaa-armastus** ehk **isamaalus** (ka isamaalisus[*viide?*]) on üksikisiku või grupi inimeste positiivne ja toetav hoiak isamaa või mingi regiooni või linna vastu. Patriotismiga saab seondada uhkust oma riigi kultuuri ja saavutuste üle ning soov neid väärtusi säilitada.

Patriotism on vahel seotud ka rahvuslusega ning rahvuslust võidakse nimetada ka **patriotismiks**.

Patriotism tähendab ka seda, et inimese jaoks on riigi huvid enda isiklikest huvidest olulisemad. Näiteks võib ta sõja tingimustes isamaa nimel oma elu ohverdada. Surm lahingus isamaa eest on äärmuspatriotismi[*viide?*] arhetüüp.

Patriotismi väljendamine
------------------------

**Isiklik patriotism** on emotsionaalne ja vabatahtlik. Patrioodile on olulised teatud väärtused, nagu näiteks austus lipu vastu. Tihti on patriotism seotud erinevate sümboolsete tegevustega, nagu näiteks hümni laulmine, autole lippude ja isamaaliste kleepsude panemine, sõjaveteranide austamine.

Patriotism väljendub intensiivsemalt olukorras, kui riik on mingi ohu all.

Patriotismi negatiivne väljund on enda rahvuse kõrgemale seadmine teistest rahvustest või inimgrupist. Siis on tegemist natsionalismi või šovinismiga.

Vaata ka
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Patriotism** |

* Kolkapatriotism
**Enn Johannes** (sündinud 2. märtsil 1936 Narvas) on eesti kunstnik.

1955. aastal lõpetas ta Tallinna 2. Keskkooli, aastatel 1955–1957 õppis ta Tallinna Polütehnilises Instituudis, 1964. aastast Eesti NSV Riiklikus Kunstiinstituudis, mille lõpetas kiitusega metallikunsti erialal 1969. aastal.

Varasemal loominguperioodil tegutses ta peamiselt metallikunstnikuna. Ta on kujundanud Kristjan Raua preemia medali ja Konrad Mäe medali. Oma töödega on ta esinenud näitustel, sh EXPO maailmanäitusel 1970. aastal Jaapanis Osakas.

Aastatel 1981–1984 töötas ta Eesti NSV Riiklikus Kunstiinstituudis õppejõuna.

Hilisemal perioodil on ta olnud vabakutseline kunstnik, elades Hiiumaal, tegeledes ka maalikunsti ja skulptuuriga.

Ta on Eesti Kunstnike Liidu (kuni 1990. aastani Eesti NSV Kunstnike Liit) liige 1973. aastast.

Tunnustus
---------

* 1988 – Eesti NSV teeneline kunstnik
* 1988 – Kristjan Raua preemia (dekoratiivkompositsioon "Karjalaskepäev Virumaal")

Viited
------

1. ↑
2. 1 2  Rahvusraamatukogus Enn Johannese isiknäitus. Eesti Päevaleht, 3. oktoober 2000
3. ↑  "Enn Johannese juubelinäitus. Hiiu Leht, 8. juuli, 2016". Originaali arhiivikoopia seisuga 23. september 2016. Vaadatud 17. septembril 2016.

Välislingid
-----------

* Eesti Filmi Andmebaas. Dokumentaalfilm "Enn Johannes", 2002
**Val-d'Isère** on vald Prantsusmaal Auvergne-Rhône-Alpesi piirkonnas Savoia departemangus. Val-d'Isère on tuntud talispordikeskusena. Valla pindala on 94,39 km² ja elanike arv 1632 (1999). Rahvastikutihedus on 17 in/km². Valla madalam kõrgus on 1785 m ja kõrgeim 3300 m.

Geograafiline asend
-------------------

Val d'Isère
Val d'Isère asub Alpides Savoie ajaloolises vallas. See on üks Euroopa tuntumaid mäesuusakeskusi. Val d'Isère moodustab koos naabervalla Tignesiga ühtse koostöökeskuse, mida tuntakse Espace Killy nime all. Seal on 131 laskumisrada, mille kogupikkus on 300 km. Tegu pole küll Euroopa suurima kogukilometraažiga laskumisradadega, kuid need rajad asuvad merepinnast kõrgemal kui muude paikade mäesuusarajad ning igal talvel on seal lume olemasolu ja suusaspordiks vajalik kogus lund tagatud.

Ajalugu
-------

Esimese maailmasõja järel oli Val d'Isère külas vaid mõni majapidamine ja selle elanikud tegelesid põllumajandusega. Küla asub kolme oru ristumiskohas ning põllumaa võimaldas pidevalt kasvatada head ja kvaliteetset toodangut. Siis veel ei osatud sealses lumes näha ärivõimalusi. Ala elanikud elasid oma igapäevast ja karmi elu.

1920. aastate alguses püüdsid aga piirkonna mõned asukad igapäevaellu muutusi tuua ja hakkasid looma küla, mis oleks valmis pakkuma sportimisvõimalusi. Vähehaaval kasvas väikesest külast välja märkimisväärne talispordikeskus, kus tänapäeval on ligi 50 mäetõstukit ja -lifti. See pakub sportimisvõimalusi nii mäesuusatajatele kui ka murdmaasuusatajatele.

Viited
------

1. ↑  Répertoire géographique des communes, vaadatud 26.10.2015.
2. ↑  Populations légales 2020

Välislingid
-----------

* Val d'Isère turismikeskuse koduleht
* Pilte Val d'Isèrest
Radko Gudas (2013)
**Radko Gudas** (sündinud 5. juunil 1990 Kladnos) on Tšehhi jäähokimängija, kes mängib kaitsjana NHL-i klubis Florida Panthers.

Ta alustas karjääri kodulinna klubis HC Kladno. Hooajal 2009–10 mängis ta Western Hockey League'i klubis Everett Silvertips. 2010. aastal valiti ta NHL-i *draft* '​is Tampa Bay Lightningu poolt 66. valikuna. Järgmised kaks hooaega mängis ta American Hockey League'i (AHL) klubis Norfolk Admirals. 2012. aastal tuli ta klubiga Calder Cupi võitjaks.

Lightningu meeskonnas debüteeris Gudas 2012–13, kuid mängis suurema osa hooajast AHL-i klubis Syracuse Crunch.

2015. aastal liitus ta Philadelphia Flyersiga, kellega sõlmis 2016. aasta juunis nelja-aastase lepingu. 2019. aasta juunis siirdus ta Washington Capitalsi. 2020. aasta oktoobris sõlmis ta kolmeaastase lepingu Panthersiga.

Gudas on tuntud vägivaldse mängustiili poolest ning ta on NHL-is saanud korduvalt mitmemängulisi karistusi.

Ta on kuulunud Tšehhi jäähokikoondisse 2014. aasta taliolümpiamängudel ja kolmedel maailmameistrivõistlustel.

Tema isa Leo Gudas võitis 1992. aasta taliolümpiamängudel Tšehhoslovakkia jäähokikoondise koosseisus pronksmedali.

Viited
------

1. ↑  "Flyers sign Radko Gudas to multi-year extension". CSNPhilly.com. 14.6.2015. Vaadatud 17.5.2019
2. ↑  "Florida Panthers sign defenseman Radko Gudas to a three-year deal". The Sports Network. 9.10.2020. Vaadatud 18.1.2021

Välislingid
-----------

 Radko Gudas – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Radko Gudas NHL.com lehel
* Radko Gudas hockeydb.com lehel
**Valarid** on tegelased J. R. R. Tolkieni teostes, keda inimtegelased teostes nimetavad jumalateks, kujutavad endast kõige Ardal ehk Maal leiduva kõrgemaid valitsejaid, kuid kes on ometi loodud Ilúvatari (Kõige looja) poolt. Nad olid viisteist vaimolendit, kes maailma loomisel võtsid endale maise vormi.

Maailma loomisest
-----------------

### Lampide Ajastu ehk Arda Kevad

Muistsetes kirjutistes öeldakse, et kui Valarid ja Maiarid hakkasid esialgu tahumatut Maailma kujundama, püüdsid nad seda muuta täiuslikult ilusaks, nagu nad olid näinud Nägemuses. Yavanna külvab seemneid, Aulë sepistab nende valgustamiseks kaks võimsat lampi Illuin (Keskmaa põhjaosas) ja Ormal (Keskmaa lõunaosas) Kuid valarite vahel oli tüli ja sõda purustas suure osa nende tööst. Lõpuks loodi siiski valade esimene kuningriik Almaren Keskmaale keset suurt järve. Melkor rajab Utumno.

Kuid üks vala tõstis mässu, purustas valarite Suured Lambid ja hävitas Almareni saare koos selle võluaedadega. Siis lahkusid valarid Keskmaalt ja asusid elama läände Amani mandrile, kus nad piirasid ennast Pelóri mägedega ja rajasid nende taha teise kuningriigi, mille aiad ja kojad olid veelgi kaunimad. Seda kuningriiki nimetati Valinoriks ning selle suurte kodade ja paljude kelladega linn kandis nime Valimar. Sel ajal loodi igavest kuldset ja hõbedast valgust andvad valarite Puud ning kogu Amanit Pelóri mägede taga täitis valgus, nii et kuningriik oli muinasjutuliselt kaunis.

### Valarite Puude Ajastu

Yavanna laulab olemisse Kaks Puud, hõbedase Telperioni ja kuldse Laurelini. Aulë loob päkapikkude seitse esiisa. Yavanna loob endid. Melkor rajab Angbandi ning kogub kurje olendeid, sealhulgas Balroge. Varda läidab uued tähed, haldjad, endid ning päkapikud ärkavad. Melkor röövib haldjad ning aretab orkid ning trollid. Valarid saavad sellest teada ning astuvad sõtta Melkori vastu. Puude ajastu lõpeb, kui Melkor ja Ungoliant mürgitavad Kaks Puud, tapavad Finwë ja röövivad Silmarilid

### Pikk Öö

Valarid loovad Kuu ja Päikese, Kuu tõuseb taevasse, lõpeb Pikk Öö ja algab Arda Teine Kevad.

Valarid
-------

8 esimest neist olid võimsaimad, ehk avatarid.

* Manwë
* Varda
* Ulmo
* Yavanna
* Aulë
* Námo
* Nienna
* Oromë

Nende kõrval oli veel 6

* Vána
* Nessa
* Tulkas
* Lórien
* Estë
* Vairë

ja siis veel 1, kes astus kurjale teele ja seetõttu on viimane nende seas.

* Melkor

Välislingid
-----------

| * v
* r
Ainurid J. R. R. Tolkieni teostest |
| --- |
| Valaritest Kuningad | 
Manwë **·** Ulmo **·** Aulë **·** Oromë **·** Mandos (Námo) **·** Lórien (Irmo) **·** Tulkas |
| Valaritest Kuningannad | 
Varda **·** Yavanna **·** Nienna **·** Estë **·** Vairë **·** Vána **·** Nessa |
| Vaenlased | 
Morgoth (Melkor) |
| Maiarid | 
Eönwë **·** Ilmarë **·** Ossë **·** Uinen **·** Salmar **·** Sauron **·** Melian **·** Arien **·** Tilion **·** Istar **·** Saruman (Curunír) **·** Gandalf (Olórin) **·** Radagast (Aiwendil) **·** Sinised Võlurid **·** Balrog **·** Gothmog **·** Durini Hukk |
*Achilleus sidumas Patroklose haava*. Atika punasefiguurilise *kylix*'i sisekülg, u 500 eKr. Berliin, Altes Museum
**Patroklos** (vanakreeka keeles Πάτροκλος, ladinapäraselt *Patroclus*) on vanakreeka mütoloogias Menoitiose poeg, Achilleuse sõber, kes võitles Trooja sõjas.

"Iliases" kirjeldatakse seda, kuidas Achilleus, kellelt Agamemnon on ära võtnud saagiks saadud orjatar Briseisi, keeldub sõjas võitlemast. Ta nõustub siiski sellega, et Patroklos läheb tema turvistikku kandes lahingusse, näidates nii vaenlasele, et Achilleus on oma vihast loobunud ja uuesti sõdima asunud. Patroklos ei võta kuulda Achilleuse manitsust taanduda niipea, kui laevad on ohust päästetud, vaid tormab võitlusse Trooja müüride alla, langedes seal Trooja kangelase Hektori käe läbi. Oma surmahetkeks oli ta tapnud 53 vaenlase võitlejat.

Patroklose surnukeha kaitsesid lahinguväljal Odysseus ja Aias. Achilleus leinas oma parimat sõpra, tõotas Hektorile kättemaksu ning naasis sõtta. Kahevõitluses Hektoriga tappis ta tolle ning rüvetas tema laipa vankri taga lohistades. 

Achilleus keeldus hulk aega Patroklost matmast, kuni talle ilmus tolle vaim, kes käskis vajalikud rituaalid sooritada, et ta pääseks Hadesesse. Patroklose matustel ohverdas Achilleus tuleriidal lisaks ohvriloomadele 12 noort troojalast.

Patroklose auks korraldas Achilleus sportmängud, mida kirjeldab "Iliase" 23. laul. See on varasemaid viiteid spordile vanakreeka kirjanduses.

Viited
------

1. ↑  Hyginus, *Fabulae* 114.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Patroklos** |
**Radner Muratov** (vene Раднэр Зинятович Муратов, tatari Radner Zinnət uğlı Moratov; Раднэр Зиннәт улы Моратов; 21. oktoober 1928 – 10. detsember 2004) oli tatari rahvusest Vene näitleja.

Radner Muratov sündis tatari perekonnas Leningradis, kus ta isa Zinnat Muratov õppis tol ajal Leningradi Polütehnilises Ülikoolis. Hiljem oli Zinnat Muratov aastatel 1944–1957 Tatari ANSV NLKP oblastikomitee esimene sekretär.

1951. aastal lõpetas Radner Muratov Üleliidulise Riikliku Kinematograafia Instituudi. Ta töötas aastatel 1951–1988 Filminäitlejate Riiklikus Teatris.

Aastatel 1952–1987 mängis Radner Muratov rohkem kui kuuekümnes filmis. Tema tuntuim filmiroll on Vassili Alibabajevitš filmist "Õnnekütid" (1971).

Tunnustus
---------

* Vene NFSV teeneline kunstnik (1986)

Varia
-----

Eesnimi Radner oli tuletatud fraasist "**рад**уйся **н**овой **эр**е" ("rõõmusta uue ajastu üle"). Omaksed ja tuttavad kutsusid teda nimega Radik.

Viited
------

1. ↑  Евгения Павлова. Проигранная жизнь : Что случилось после "Джентльменов удачи" с Василием Алибабаевичем Российская газета, 7. aprill 2014

Välislingid
-----------

* Radner Muratov kino-teatr.ru leheküljel
**Bohunice tuumaelektrijaam** on tuumaelektrijaam Slovakkias 2,5 kilomeetri kaugusel Jaslovské Bohunice külast, Bratislavast 70 kilomeetrit kirdes. See oli Tšehhoslovakkia esimene tuumaelektrijaam.

Jaama ehitus algas 1. augustil 1958 ja jaam valmis 25. detsembril 1972. Esimene jaamaplokk Bohunice A1 kasutas ühte Tšehhoslovakkias disainitud KS-150 eksperimentaalreaktorit netovõimsusega 93 MW ja brutovõimsusega 143 MW, mis kasutas kütuseks rikastamata uraani. Seda ei pidanud kütuse vahetamiseks välja lülitama. Reaktori kasutamisega oli aga palju probleeme ja juhtus õnnetusi. Peale teist avariid (4. tase) 22. veebruaril 1977 otsustati reaktor sulgeda, kuna selle parandamine oleks olnud liiga kallis ja reaktor oli väga ebaefektiivne. Reaktor suleti 17. mail 1979.

KS-150 asemel otsustas Tšehhoslovakkia kasutada Nõukogude VVER-440 surveveereaktoreid, mis olid suurema võimsuse ja efektiivsusega. Selleks alustati 24. aprillil 1972 Bohunice V1 energiakompleksi rajamist, mis kasutas kahte energiaplokki - Bohunice 1 ja Bohunice 2, mõlemad VVER-440/230 reaktorid võimsusega 440 MW. Bohunice 1 valmis 17. detsembril 1978 ja Bohunice 2 26. märtsil 1980. Samal ajal hakati ehitama ka teist, Bohunice V2 kompleksi energiaplokkidega Bohunice 3 ja Bohunice 4, mis kasutasid teise generatsiooni reaktoreid VVER-440/213. Bohunice 3 valmis 20. augustil 1984 ja Bohunice 4 9. augustil 1985.

Euroopa Liiduga liitudes kohustus Slovakkia sulgema Bohunice V1 kaks reaktorit, kuid neid lubati häda korral taaskäivitada. Bohunice 1 suleti 31. detsembril 2006, Bohunice 2 31. detsembril 2008. 2009. aasta jaanuaris toimunud Vene-Ukraina gaasitüli tõttu andis Slovakkia valitsus 10. jaanuaril 2009 käsu Bohunice 2 uuesti käivitada, kuid lõpuks seda võrku ikkagi ei ühendatud ja jaama ei käivitatud uuesti.

Bohunice 3 ja Bohunice 4 võimsust suurendati 2010. aasta novembris 505 MWni, neid on plaanitud käimas hoida kuni 2025. aastani.

Mais 2009 kavandasid Slovakkia peaminister Robert Fico ja Tšehhi peaminister Jan Fischer kolmanda kompleksi Bohunice V3 ehitust.
Haapsalu piiskopilinnus, kus (pildil vasakul) asus ka Haapsalu toomkirik
**Haapsalu kihelkond** (saksa keeles *Kirchspiel Hapsal*) oli kihelkond Läänemaal ja Eestimaa kubermangu Haapsalu kreisis.

Haapsalu kreis, Eestimaa kubermangus. Liivimaa atlas (1798)
Haapsalu kihelkond oli Eestimaa kubermangu väikseim kihelkond, mis eksisteeris ainult ajutiselt 18.–19. sajandil.

Haapsalu kihelkonna mõisad
--------------------------

Kihelkonnas paiknes 1 mõis.

* Uuemõisa mõis (*Neuhof*)

Haapsalu kirikumõis paiknes Ridala kihelkonnas.

Haapsalu kihelkonna vallad
--------------------------

* Uuemõisa vald (*Neuenhof*)
* Haapsalu kirikukülad (*Hapsalsche Pastoratsdörfe*)

Viited
------

1. ↑  Kihelkond (kirikukihelkond). Vaadatud 13.05.2014.
2. ↑  Bienenstamm, H. von (1826). *Geographischer Abriß der drei deutschen Ostsee-Provinzen Rußlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland*. Riga: Deubner. Lk-d 103–104.
3. ↑  Haapsalu kihelkond, Eesti Ajalooarhiiv

Kirjandus
---------

* Hupel, August Wilhelm (1782). *Topographische Nachrichten von Lief- und Ehstland. Dritter und lelzter Band*. Riga: zu finden bey Johann Friedrich Hartknoch. Lk-d 552–562.
* Bienenstamm, H. von (1826). *Geographischer Abriß der drei deutschen Ostsee-Provinzen Rußlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland*. Riga: Deubner. Lk-d 103–104.

Haapsalu-Lääne kreis

**Kreisilinn**: Haapsalu  

**Kihelkonnad**:Märjamaa kihelkond  | Kullamaa kihelkond  | Vigala kihelkond  | Kirbla kihelkond  | Mihkli kihelkond  | Haapsalu kihelkond  | Ridala kihelkond  | Martna kihelkond  | Lihula kihelkond  | Karuse kihelkond  | Hanila kihelkond  | Varbla kihelkond  | Lääne-Nigula kihelkond  | Noarootsi kihelkond  | Vormsi kihelkond  | Pühalepa kihelkond  | Käina kihelkond  | Reigi kihelkond  | Emmaste kihelkond
**Kaljo Kask** (14. veebruar 1929 Ookatku – 24. august 2014) oli eesti põllumajandusteadlane.

Ta lõpetas aastal 1958 Eesti Põllumajanduse Akadeemia agronoomia erialal. Õpingute ajal töötas ta laborandina botaanika ja fütopatoloogia kateedris.

EPA lõpetamise järel suunati ta tööle taimehaiguste ja kahjurite arvestuse ning prognoosi Saku vaatluspunkti. Aastal 1962 asus ta tööle Eesti Maaviljeluse Instituudi taimekaitse osakonda nooremteadurina; aktiivne teadustegevus jätkus fütopatoloogia erialal aspirantuuris; aastal 1967 kaitses ta põllumajandusteaduste kandidaadi dissertatsiooni teemal "Kõrreliste mükoosid, nende reservatsioonikolded ja tõrjevõimalused Eesti NSV-s". Aastal 1966 asus ta tööle Jõgeva Sordiaretusjaama resistentsuse ja biokeemia laboratooriumi juhatajana; Jõgeva Sordiaretusjaamas töötas ta aastatel 1966–1999 (pensionile minekuni) laboratooriumi juhataja ja vanemteadurina. Tema põhitöödeks olid resistentsuse ja biokeemia laboratooriumi töölerakendamine ning aretusmaterjali kvaliteedi uuringud. Ta on järgmiste haiguskindlate sortide üks autoreid: talirukkid "Viku" ja "Elvi", kartul "Sarme", tomatid "Visa", "Erk", "Mato", "Piibe" ja "Varto".

Ta oli ka tunnustatud mükoloog ning Eesti Loodusuurijate Seltsi mükoloogia sektsiooni aktiivne liige. Kogumikus "Eesti seenestik" on ta kirjutanud rooste- ja nõgiseeni käsitleva osa.
**Radoje Domanović** (serbia kirillitsas *Радоје Домановић*; 16. veebruar 1873 – 17. august 1908) oli Serbia kirjanik, ajakirjanik ja õpetaja, kes on tuntud eeskätt satiiriliste novellide poolest.

Elu
---

Radoje Domanović sündis Kesk-Serbias Ovsište külas kohaliku õpetaja ja ettevõtja Miloš Domanovići ja Persida Cukići, esimese ja teise Serbia ülestõusu ühe väejuhi Pavle Cukići järeltulija pojana. Lapsepõlve veetis ta Kragujevaci lähedal Jarušice külas, kus käis algkoolis. Ta lõpetas keskkooli Kragujevacis, seejärel õppis Belgradi ülikooli filosoofiateaduskonnas serbia keelt ja ajalugu.

1895. aastal sai Domanovićist õpetaja Pirotis Lõuna-Serbias, piirkonnas, mis oli alles hiljuti Osmanite impeeriumist vabastatud. Pirotis tutvus ta õpetaja ja aktivisti Jaša Prodanovićiga (1867–1948), kes aitas kujundada tema poliitilisi vaateid. Seal tutvus ta ka Sremski Karlovci vaese kooliõpetaja Natalija Raketićiga (1875–1939), kellega ta hiljem abiellus. See naine toetas Domanovići kogu tema lühikese ja rahutu elu jooksul ning nad said kolm last.

Pärast opositsioonilisse Rahvaradikaalsesse Parteisse astumist sattus ta konflikti Obrenovićite dünastia režiimiga ning ta viidi 1895. aasta lõpuks üle Vranjesse ja seejärel 1896. aastal uuesti Leskovaci. Domanovići kirjanikukarjäär algas siis, kui ta töötas õpetajana. Tema esimene realistlik novell ilmus 1895. aastal. Pärast esimest avalikku esinemist valitsuse vastu 1898. aastal vabastati nii tema kui ta naine riigiteenistusest ning Domanović kolis koos perega Belgradi.

Belgradis alustas ta koostööd kirjanikega nädalalehes Täht ja opositsioonilises poliitilises ajalehes Kaja. Sel ajal hakkas ta kirjutama ja avaldama oma esimesi satiirilisi lugusid, nagu "Deemon" ja "Kirgede kaotamine". Radoje kuulsus tõusis tema kuulsaimate lugude "Juht" (1901) ja "Stradija" (1902) avaldamisega, milles ta ründas avalikult režiimi silmakirjalikkust ja eksitusi.

Pärast riigipööret, mis lõpetas Aleksandar Obrenovići valitsemisaja 1903. aastal, sai Domanović populaarsuse tipul haridusministeeriumis kirjatundja ametikoha ning uus valitsus lubas tal minna Saksamaale üheks aastaks spetsialiseerumiseks, mille ta veetis Münchenis. Tagasi Serbias tundis Radoje pettumust, et ühiskonnas pole tegelikke muutusi. Ta alustas oma poliitilist nädalapäevikut Stradija, milles kritiseeris jätkuvalt uue demokraatia nõrkusi, kuid tema kirjutistel polnud enam seda jõudu ja inspiratsiooni, mis varem oli.

Radoje Domanović suri 17. augustil 1908 pool tundi pärast südaööd 35-aastaselt pärast pikka võitlust kroonilise kopsupõletiku ja tuberkuloosiga. Ta maeti Belgradi uuele kalmistule. Tema ülejäänud avaldamata teosed läksid kaduma Esimese maailmasõja ajal.

Valik teoseid
-------------

* "Deemon", 1898
* "Hariliku Serbia härja arutluskäik", 1902
* "Juht", 1901
* "Kaasaegne ülestõus", 1902
* "Kirgede kaotamine", 1898
* "Märgistus", 1899
* "Prints Marko teist korda serblaste seas", 1901
* "Stradija", 1902
* "Surnumeri", 1902

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6  Projekti „Radoje Domanović" (eesti)

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Radoje Domanović** |

* Radoje Domanovići tervikteosed
**Haapsalu aukodanik** on Haapsalu linna antav aunimetus.

Aukodaniku nimetus antakse Haapsalule osutatud teenete eest või Haapsalu linna erilise austusavaldusena.

Pärast Eesti iseseisvumist valiti Haapsalu esimeseks aukodanikuks 1937. aastal Haapsalust pärit ärimees August Kimberg.

Varem on mõned Haapsalu elanikud saavutanud ka Venemaa aukodaniku seisuse (esimestena Caspar Joachim Landesen ja Fromhold Printz 1787. aastal), millel ei ole Haapsalu linnaga iseenesest midagi ühist ja mis ei andnud neile isikuile Haapsalu linna aukodaniku õigusi.

Haapsalu aukodanikud
--------------------

* 1904 Gustav Hirsch (1828–1907)
* 1937 August Kimberg (1883–1961)
* 1995 Aksel Vaigur (1910–2000)
* 2006 Evald Okas (1915–2011)
* 2007 Heino Noor (1922–2018)
* 2010 Ilon Wikland (sündinud 1930)
* 2011 Erich Jaansoo (1920–2016)
* 2013 Andres Lipstok (sündinud 1957)
* 2015 Tiit Salumäe (sündinud 1951)
* 2017 Kaia Kanepi (sündinud 1985)
* 2018 Nikolai Novosjolov (sündinud 1980)

Viited
------

1. ↑  Haapsalu aukodanik
2. ↑  August Kimberg Haapsalu aukodanikuks. Waba Maa, 21. detsember 1937
**Virtuaalteater** on interneti kasutaja kaudu loodud ühisruum ehk online-platvorm, kus publik võib osaleda veebikaamerate teel, näha esinejat ning võimalus on ka vestlusaknas suhelda ja nähtut kommenteerida. Selles ruumis pannakse inimesed olukorda, mis on tegelikkuses võimatu: Inimene ühel ajal mitmes kohas, tema tajudega mängitakse, mõjutatakse inimloomust. Virtuaalteater töötab ka ilma nende võimalusteta, kus on näha ainult etendust, ilma, et saaks kommenteerida või teistega suhelda. 
Sõna teater tähistab kunstiasutust, siis virtuaalteatris füüsilises ruumis koos ei olda, kuid olemas on interaktsioon publikuga. 

Virtuaalteatris on olulisel kohal tehnika, fenomenoloogilis-performatiivse kogemuse saamisel mängivad tähtsat osa tehnilised parameetrid. Internetis toimuvad esituskunstide ülekanded on endiselt pigem laval toimuva taasesitused kui omaette žanr. Kunstnikud omalt poolt otsivad lahendusi, kuidas teatrispetsiifilised esitusvõtted nagu lavaintiimsus, lavakujundus, valgus, vahetada millegi muu vastu nii, et muutus ei kaotaks teatrile iseloomulikku mõju ära. Sellegipoolest see iseloomulik mõju on väga tugevalt seotud ruumiga. Kui pole kuhugi minna, pole ka seda teatrikunstile vajalikku taju. Teatrikunstile omased võtted jäävad käiku, kuid tulemus on siiski miski muu. 

Internetti hakati välja töötama 1960. aastatel USA’s, kuid teaberuum, mida nimetati veebiks, sai alguse 1993. aastal. Mis tähendab, et alates sellest on olnud võimalik teha virtuaalteatrit, kuna internet on virtuaalteatri peamine algtingimus. 
Internet on lihtsamalt öeldes suur hulk omavahel ühendatud arvuteid. Kui internet lubab arvutitel omavahel suhtlusesse astuda, siis virtuaalteatri kontekstis on oluline veeb, mis on üks viisidest, kuidas informatsiooni saab interneti teel jagada. 

Videosalvesti on siiski väärtuslik ajaloodokument, see osutab minevikule või tänapäeva pildistusele. Jäädvustusel on kahtlemata hariduslik ning informatiivne funktsioon. Ülesvõtete kättesaadavus aitab teatri kui kunstiliigi demokratiseerimisel. Videoülesvõtte puhul ei ole tegemist teatri kui kunstiliigiga, vaid mingi muu, vahendatud tegevusega.

2020. aastal sai paljude teatriruumiks ja etenduste asukohaks just internet ehk veeb. Etenduskunstnikud räägivad virtuaalsetest kehadest, tehisintellektist, mistahes piiride määratlemisest ning hägustumisest.

Kirjandus
---------

* Elektron, elektron.live. 2020
* Madli Pesti, "Kohalolu virtuaalteatris". 2020
* Madli Pesti, "Virtuaalne theatertreffen". 2020
* Paula Salurand, "Virtuaalteater". 2011
Areni-1 (Armeenia)Areni-1
Asukoht Armeenias
Areni-1
**Areni-1** (armeenia keeles Արենի-1 քարանձավ, *Areni-1 kharamdzak*) on koobastik Armeenias Vajotsh Dzori maakonnas Areni külas Arpa jõe ääres.

Koobastikust on leitud eneoliitikumiaegne eluase Šulaveri-Šomu kultuurist.

Aastal 2010 teatati, et sellest koopast on leitud vanim teadaolev nahast king (Areni-1 saabas). Jaanuaris 2011 teatati, et on leitud vanim teadaolev veiniköök (Areni-1 veiniköök). 2011. aastal teatati ka, et on leitud õlgseelik ajast 3900 eKr.

* Koobastiku sissepääsKoobastiku sissepääs
* Tee sissepääsu juurdeTee sissepääsu juurde
* Vaade koopasuultVaade koopasuult
* Areni-1 (2012). Laia sissepääsu lael on pääsukesepesad.Areni-1 (2012). Laia sissepääsu lael on pääsukesepesad.

Viited
------

1. ↑  The first leather shoe, CNN, 9. juuni 2010
2. ↑  James Owen. Earliest Known Winery Found in Armenian Cave." *National Geographic*, 10. jaanuar 2011.
3. ↑  [url =  5,900-year-old women's skirt discovered in Armenian cave], news.am, 13. september 2011
Wacław Niżyński (1907)
Wacław Niżyński haud Montmartre'i kalmistul
**Wacław Niżyński**, ka **Vatslav Nižinski**, ka *Vaslav Nijinski*, ka *Vaslav Nijinsky* (vene keeles Вацлав Фомич Нижинский *Vatslav Fomitš Nižinski*; poola keeles *Wacław Niżyński*; 12. märts (vkj 28. veebruar) 1889 Kiiev, Kiievi kubermang – 8. aprill 1950 London) oli poola päritolu Keiserliku Venemaa balletitantsija ja koreograaf. 

Ta oli balletitantsija ja koreograaf Bronisława Niżyńska vend.

Maria teatris
-------------

1905. aastal 16-aastaselt pääses Niżyński, toona alles balletikooli õpilane, tantsima Maria teatri lavale. Hiljem, juba Maria teatri esitantsijana oli ta lavapartneriks kõigile tolleaegsetele priimabaleriinidele (Matilda Kšessinskaja, Olga Preobrženskaja, Anna Pavlova, Tamara Karsavina).

Djagilevi trupis
----------------

Niżyński edukas tantsijakarjäär jätkus 1909. aastal Sergei Djagilevi balletitrupis Ballets Russes. 1916. aastal tantsis ta koos trupiga New Yorgis Metropolitan House'i laval. Viimaseks turneeks jäi tal esinemised Lõuna-Ameerikas, viimane lavaesinemine oli septembris 1917 Montevideos.

Inglismaal
----------

Alates 1947. aastast elas Niżyński abikaasaga Inglismaal Virginia Water'is. Ta suri aprillis 1950 Londoni kliinikus. Maeti Londonis. 1953. aastal maeti ümber Pariisi Montmartre'i kalmistule.

Tunnustus
---------

* 1909 –  Ordre des Palmes académiquesi komandöriklassi orden (üheaegselt Anna Pavlova ja Mihhail Fokiniga)

Mälestuse jäädvustamine
-----------------------

Maurice Béjart lavastas 1971. aastal balleti "Nijinski, clown de Dieu" ("Niżyński, jumalik kloun") Pierre Henry ja Pjotr Tšaikovski muusikaga.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Wacław Niżyński** |
Kidekša Borissi ja Glebi kirik, vaade läänest

**Kidekša Borissi ja Glebi kirik** on kirik Kesk-Venemaal Vladimiri oblastis Kidekša külas Nerli jõe lähedal.

Kirik ehitati 1152. aastal vürst Juri Dolgoruki käsul kohta, kus pärimuse järgi Kiievi-Vene esimesed kristlikud märtrid Boriss ja Gleb teel Kiievisse kohtusid (kroonika *Книга Степенная ...*, kd 21, 192), Konstantinov, lk 26. Kirik võis kuuluda vürsti lossikompleksi (ilmselt puithooned) juurde, mida vürst aga enam ei kasutanud pärast Kiievi suurvürstiks saamist 1155. aastal. Asula purustati mongolite vallutusretkede ajal ja minetas oma tähtsuse. 16.–18. sajandil kasutas kirikut klooster, hiljem tegutses see kihelkonnakirikuna. Tänapäeval on seal muuseum ning hoone on Vladimiri-Suzdali unikaalse keskaegse arhitektuuripärandi ühe esindajana kantud UNESCO maailmapärandi nimistusse.

Arhitektuur
-----------

Kirik on tüübilt nelja piilariga kolmelööviline ja kolme apsiidiga ristkuppelkirik ühe keskse kupliga. Hoone on ehitatud lubimördiga seotud lubjakivikvaadritest. Borissi ja Glebi kirik on üks vanemaid selles piirkonnas ja üks vähestest Juri Dolgoruki rajatud kirikutest, mis on tänapäevani säilinud. Välisseinad on liigendatud liseenidega ja kaarfriisidega (samad motiivid kaunistasid ka tambuuri), sissekäikudel on lihtsad astmikportaalid. Interjööris on säilinud osasid 12. sajandi freskodest. Ehituskividelt võib leida ehitusajast pärit müürseppade meistrimärke ja seintele kraabitud grafitit.

Kiriku välimus pole säilinud oma algsel kujul. 1660. aastatel varisesid kiriku võlvid ning idaseina ja apsiidide ülaosa, algne tambuur ja kuppel. Praegune katus ja kuppel pärinevad 17. sajandist, samuti müüriti 17. sajandil kinni lõunaportaal ning suurem osa algseid aknaid, ning uued aknad raiuti seinte keskossa, mistõttu hävis osa ehitusaegset dekoori. Samast sajandist pärineb kiriku lähedale ehitatud telkkatusega kellatorn. 19. sajandil ehitati lääneseina külge madal eeskoda.

Kirik koos hilisematel sajanditel juurde ehitatud hoonetega on vermitud kolmerublasele hõbedast mälestusmündile, mis anti välja 2002. aastal Peterburis.

Pildid
------

* Vaade kirikule lõunastVaade kirikule lõunast
* Eeskoda ja läänekülgEeskoda ja läänekülg
* Idapoolne varisenud travee ja apsiididIdapoolne varisenud travee ja apsiidid
* Liseenidega liigendatud lõunasein, läänepoolne osaLiseenidega liigendatud lõunasein, läänepoolne osa
* Sakkfriis porebrik ja selle all kulgev ümarkaarfriisSakkfriis *porebrik* ja selle all kulgev ümarkaarfriis
* 12. sajandi freskod põhjaseinal12. sajandi freskod põhjaseinal
* 12. sajandi freskod lõunaseinal12. sajandi freskod lõunaseinal
* Joonistus hoone välisseinal, valmimisaeg teadmataJoonistus hoone välisseinal, valmimisaeg teadmata

Viited
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑

Välislingid
-----------

* V. P. Konstantinovi magistritöö Kidekša Borisi ja Glebi kiriku ehitusloost

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Kidekša Borissi ja Glebi kirik** |
**Arenguantropoloogia** on antropoloogia haru, mis vaatleb arenguabi ja arengueesmärkide taga peituvaid ideaale ja ideoloogiat ning praktilist mõju ühiskondadele. Üheks levinumaks arenguideaaliks on moderniseerumine. See tähistab muutust, mille keskmes on tänapäeval majanduskasv tööstuse
ja turgude laienemise ning tehnoloogilise innovatsiooni toel, aga ka poliitilised muutused, sh demokraatia areng ning inimareng laiemalt, nt kirjaoskuse levik, sotsiaalse mobiilsuse võimaluste suurendamine ja vaesuse vähendamine. Kõik need muutused leiavad aset erinevatel viisidel ning neil võib olla etteaimamatuid ja ühiskondi põhjalikult muutvaid tagajärgi, samuti on neis protsessides
väga olulisel kohal teoreetiline arutlus arenguprotsessi üle.

Arenguantropoloogia tegeleb nii arenguabiga tegelevate organisatsioonide praktikate kui iseloomulike mõtlemisviiside uurimisega (sh nt arenguorganisatsiooni
dokumentide, kohtumiste arutelude põhjal). Enamasti on arenguantropoloogilised analüüsid arengu suhtes *kriitilised*, küsides, miks pole vaesus väga paljudes maades hoolimata arenguabist vähenenud, miks on arenguplaanide ja arengutulemuste vahel silmatorkavad käärid, miks ei arvesta arenguorganisatsioonid sageli kohaliku konteksti ja ajalooliste õppetundidega - ehk miks nii suur osa arenguplaanidest läbi kukub? 

Arenguantropoloogid juhivad tähelepanu, et arengueesmärkide näol on tihti tegemist on majandus- ja poliitiliste mehhanismide toel peale surutud eesmärkidega, mille mõju nii konkreetsetele ühiskondadele, ühiskonnasisestele gruppidele kui ka globaalsele olukorrale võib olla läbi mõtlemata või isegi hoomamatu. Arturo Escobar kirjeldab rahvusvahelist arenguabi kui üht neokolonialismi vormi, mis on abistatavate maade probleeme kasvatanud, selle asemel et neid lahendada. James Ferguson kirjeldab, kuidas arengutegevuse ja -diskursiivsete vahenditega jäeti ressursside jaotamisest Lesotho ühes rahvusvahelises arenguprojektis petlik pilt, justkui ei oleks tegemist millegi poliitilisega. Tegelikult õnnestus nõnda tugevdada riiklikku bürokraatlikku võimu keskusest kaugetes piirkondades. Eestis on arenguantropoloogilisi uurimusi läbi viinud Aet Annist, kes vaatles kogukonnaarengu programmi Kagu-Eestis 2000ndate esimeses pooles ja osutas, et programmi käigus loodi ühelt poolt tugev arendajate kogukond, mis ebaõnnestumisi kohalike süüks pani, teisalt õõnestasid programmi tegevused keskuskülade keerulises ja uudses ebavõrdsuse kujunemise tingimustes inimeste katset teistest eemalduda ja sellega lahendamatuid sotsiaalseid olukordi vältida ning panustasid mõnedes külades hoopis sotsiaalsete suhete murenemisse .

Viited
------

1. ↑  Arturo Escobar, 1995, *Encountering Development* Princeton: Princeton University Press
2. ↑  Ferguson, James (1990). *The Anti-Politics Machine: "Development," Depoliticization and Bureaucratic Power in Lesotho*. Cambridge: Cambridge University Press.
3. ↑  Aet Annist, 2011, *Otsides kogukonda sotsialismijärgses keskuskülas. Arenguantropoloogiline uurimus*. Tallinn: Tallinna Ülikooli Kirjastus