recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Maie-Ann Raun** (sündinud 7. detsembril 1938) on eesti klaasikunstnik, klaasiajaloolane ja Eesti Kunstiakadeemia emeriitprofessor, Eesti Kunstnike Liidu ja Eesti Klaasikunstnike Ühenduse liige. 

Tema loomingus on esindatud erinevad tehnoloogilised võtted ja teemakäsitlused ning ta on loonud nii geomeetrilisi kui orgaanilisemaid teoseid. Tema töid leidub Eesti Tarbekunsti- ja Disainimuuseumi, Eesti Ajaloomuuseumi, Eesti Kunstifondi, Tallinna Linnamuuseumi, Tartu Kunstimuuseumi kogudes ning erakogudes Eestis, Soomes, Rootsis, Norras, Šotimaal, Austraalias ja USA-s.

Haridustee
----------

1953–1958 õppis ta Tartu Kujutava Kunsti Koolis kunstiõpetajaks. Aastail 1958–1964 õppis ta Eesti Riiklikus Kunstiinstituudis klaasehistöö erialal. Aspirantuuri läbis 1966–1969 Moskva Kõrgemas Tööstuskunstikoolis.

Töökäik
-------

1965–1966 töötas Raun Vene NFSV-s Jakov Sverdlovi nimelises klaasitehases kunstnikuna. Alates 1966. töötas ta Eesti NSV Riiklikus Kunstiinstituudis klaasikunsti ja klaasehistöö õppejõuna. 
1996 sai temast Eesti Kunstiakadeemia professor ja 2003 emeriitprofessor.

Isikunäitused
-------------

* 1995 „Kaugused", Domini Canes galerii, Tallinn
* 2004 „365 päeva", Meistrite Hoovi galerii, Tallinn
* 2004 „Lained", Kuke galerii, Haapsalu
* 2004 „Meri", Disaini- ja Arhitektuurigalerii, Tallinn
* 2004 „Klaasmeri", Meistrite Hoovi galerii, Tallinn
* 2004 „Ema-klaas-jõgi", Tartu Kunstimaja, Tartu
* 2005 „Sild üle vaevavete", Tartu Ülikooli raamatukogu, Tartu
* 2008–2009 „Klaasiaeg", Järvakandi Klaasimuuseumi näitusemaja

Teosed avalikes hoonetes
------------------------

* 1964 pannoo „Galaktikad", Tartu Observatoorium, Tõravere
* 1984 ja 1986 vitraažid „Valgus aknas", Tallinna Matkamaja (dörnses ja kaminasaalis)
* 1995 vitraaž „Tallinn", Tallinna Kaubasadama administratiivhoone

Viited
------

1. ↑  Rauni CV Eesti Kunstiakadeemia veebilehel
2. ↑
3. ↑  Rauni CV Eesti Klaasikunstnike Ühenduse veebilehel.
Carlos Vinícius (2019)
**Carlos Vinícius Alves Morais** (sündinud 25. märtsil 1995 Bom Jesus das Selvases) on Brasiilia jalgpallur, kes mängib ründajana Türgi kõrgliigaklubis İstanbuli Galatasaray.

Ta alustas klubikarjääri Brasiilias. 2017. aastal suundus ta Brasiilia klubist Grêmio Esportivo Anápolis laenule Portugali esiliiga klubisse Real. Hooajal 2017–18 lõi ta liigas 19 väravat, millega oli liigas väravaküttide arvestuses teisel kohal. Real jäi sel hooajal aga liigas viimaseks ja langes madalamasse liigasse.

2018. aasta jaanuaris sõlmis ta lepingu Itaalia kõrgliiga klubiga Napoli. Leping jõustus sama aasta juulis ning ta lõi Napoli meeskonnas hooajaeelses sõprusmängus värava Carpi vastu. Hooaja 2018–19 esimeses pooles mängis ta laenul Portugali kõrgliiga klubis Rio Ave, kus lõi 14 mänguga kaheksa väravat. 2019. aasta jaanuaris suundus ta laenule Prantsusmaa kõrgliiga klubisse Monaco, lüües 15 mänguga kaks väravat.

2019. aasta juulis sõlmis Carlos Vinícius viieaastase lepingu Portugali kõrgliiga klubiga Lissaboni Benfica. Üleminekusumma oli 17 miljonit eurot. Hooajal 2019–20 lõi ta Portugali kõrgliigas 18 väravat ning oli kahe teise mängija kõrval liiga suurim väravakütt. Hooajal 2020–2021 mängis ta laenul Inglismaa kõrgliigaklubis Tottenham Hotspur. Ainsa värava lõi ta Hotspuri meeskonnas Inglismaa kõrgliigas 21. märtsil 2021 mängus Aston Villa vastu. Edukam oli ta UEFA Euroopa Liigas, kus ta oli kuue väravaga Harry Kane'i järel klubi paremuselt teine väravakütt. Hooajal 2021/22 oli ta laenul Hollandi kõrgliigaklubis PSV Eindhoven.

2022. aasta septembris sõlmis ta kolmeaastase lepingu Inglismaa kõrgliigaklubiga Fulham. Hooajal 2022/23 lõi ta Inglismaa kõrgliigas viis väravat. 2024. aasta veebruaris läks ta kuni hooaja lõpuni laenule Galatasaraysse.

Saavutused
----------

Benfica
* Supertaça Cândido de Oliveira: 2019

Viited
------

1. ↑  "Welcome, Carlos Vinícius!". S.L. Benfica. 20.7.2019. Vaadatud 24.6.2020
2. ↑  "Carlos Vinícius'un geçici transferi hakkında". *Galatasaray S.K.* (türgi). 2. veebruar 2024. Vaadatud 2. veebruaril 2024.

Välislingid
-----------

* Profiil Lissaboni Benfica kodulehel
Margus Põldsepp (2023)
**Margus Põldsepp** (sündinud 3. novembril 1969) on eesti muusik. Ta tegutseb ansamblites Untsakad, Lõõtsavägilased ning Põldsepp ja Pojad.

Ta on lõpetanud Valgas gümnaasiumi ja muusikakooli. 1998. aastal lõpetas ta Viljandi kultuurikolledži rahvamuusika eriala.

Alates 2007. aastast töötab Margus Põldsepp Karksi-Nuia Muusikakooli direktorina.

Poliitiline tegevus
-------------------

Ta on Eesti Iseseisvuspartei ja Eesti Leegioni Sõprade Klubi liige.

1995. aasta Riigikogu valimistel kandideeris Margus Põldsepp Eesti Roheliste ja Eesti Rojalistliku Partei moodustatud valimisliidu Neljas Jõud nimekirjas, kuid ei osutunud valituks.

Tunnustus
---------

* 2013 Eesti Kultuurkapitali rahvakultuuri sihtkapitali aastapreemia (kultuuripärandi rikastamise ja pärimusmuusikahariduse edendamise eest Mulgimaal)

Viited
------

1. 1 2  "Kümme küsimust: Tunne inimest - Margus ja Andres Põldsepp" Valgamaalane, 1.11.2009
2. ↑  Viljandi Kultuuriakadeemia vilistlased
3. ↑  Riigikogu valimine. 5. märts 1995. Vabariigi valimiskomisjoni koduleht. (Kasutatud 14. aprillil 2010.)

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Margus Põldsepp** |

* "Margus Põldsepp: "Kui sa oled enne õppinud akordionit, tundub lõõtspill ikka ajuvaba" Õhtuleht, 10. august 2013
* "Tähelaev: Margus Põldsepp" ETV 2012
Johannes Kappel umbes 1890. aastatel. Foto: ERM Fk493:9
**Johannes Kappel** (2. juuli 1855 Rapla – 1. juuni 1907 Württemberg) oli eesti helilooja, koorijuht ja organist.

Kappel oli Eesti üks esimesi professionaalseid muusikuid.

Ta õppis Peterburi konservatooriumis orelit professor Louis Homiliuse klassis ja kompositsiooni professor Julius Johannseni klassis, lõpetas konservatooriumi 1881. aastal. Peale seda asus tööle Peterburi Hollandi kiriku organistina, töötades selles ametis elu lõpuni. Võttis osa Peterburi eesti seltside tegeusest. Käis Eestis juhatamas III, IV, V ja VI üldlaulupidu.

Heliloojana on ta kirjutanud ligi viiskümmend koorilaulu ja kolm kantaati. Tema tuntumad koorilaulud on "Armukese ootel", "Kallis Mari", "Lauliku lapsepõlv", "Ma teretan sind, hommik", "Oleksin laululind", "Rändaja rõõm", "Võõrsil". Tema kantaadid olid Eesti esimesteks muusikalisteks suurvormideks, neist tuntuim on 1892. aastal Mihkel Veske tekstile kirjutatud "Päikesele".

Ta koostas ka laulukogumikke:

* "Kooli laulmise raamat" (1900)
* "Muusika algõpetus" (1903)

Tema nime kannab tänav Tallinnas.

Viited
------

1. 1 2  Nõukogude Eesti muusika. Artiklite kogumik. Tallinn: Eesti Riiklik Kirjastus, 1960

Välislingid
-----------

* Johannes Kappel Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
Mihkel Jürmann umbes 1890. aastatel. Foto: ERM Fk493:11
**Mihkel Jürmann** (ka **Michael Jürmann**; 18. jaanuar 1853 Vana-Põltsamaa vald – 17. september 1932 Tallinn) oli eesti vaimulik.

Ta õppis aastatel 1863–1867 Põltsamaa kihelkonnakoolis, 1867–1868 Saksa elementaarkoolis, 1868–1871 Põltsamaa Karlhofi eragümnaasiumis ja 1871–1872 Tartu Aleksandri Gümnaasiumis. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1872–1876. Prooviaastal oli Paide, Karuse ja Haapsalu koguduses. Ordineeriti õpetajaks 18. septembril 1877.

Jürmann oli aastatel 1877–1878 Eestimaa vikaar ja vanglaõpetaja. Aastatel 1878–1883 oli ta Nõo Püha Laurentsiuse koguduse õpetaja (introdutseeriti ametisse 19. veebruaril 1878). Aastatel 1883–1923 oli ta Tarvastu Peetri koguduse õpetaja (introdutseeriti ametisse 20. veebruaril 1883) ja aastatel 1898–1920 Viljandi praostkonna praost. Jäi emerituuri 20. veebruaril 1923. Aastal 1923 asutas ta Tallinna Kopli koguduse ja oli selle hooldajaõpetaja.

Mihkel Jürmann oli aastatel 1875–1876 esimese illegaalselt tegutseva eesti üliõpilaste koondise esimees ja korraldas (ise ka kõnesid pidades) Vanemuises kõneõhtuid. Oli 1881. aastani Eesti Kirjameeste Seltsi eestseisuse liige. 1897. aastal oli ta Viljandi praostkonna vaimulik koolide revident ning praostina Pärnu-Viljandi kreismaa-kooli-kohtu ja ülemkirikueestseisja-ameti liige. Ta oli ka 1899. aastal asutatud Tarvastu Põllumeeste Seltsi liige.

Mihkel Jürmann on maetud Tallinnas Rahumäe kalmistule.

Isiklikku
---------

Tema vennatütar oli Eduard Vilde abikaasa Linda Vilde.

Viited
------

1. ↑  Konrad Veem. Eesti Vaba Rahvakirik Dokumentatsioon ja leksikon. EVR Stockholm, 1988.

Välislingid
-----------

* Michael (Mihkel) Jürmann
* Mihkel Jürmann Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
Iris Apfel
**Iris Barrel Apfel** (29. august 1921 – 1. märts 2024) oli Ameerika ettevõtja, sisekujundaja ja moeikoon. 

Iris Barrel on sündinud New Yorgis. Ta õppis New Yorgi ülikoolis kunstiajalugu ja osales Wisconsini ülikooli kunstikoolis.

Karjäär
-------

1948. aastal abiellus ta Carl Apfeliga. Kaks aastat hiljem asutasid nad Old World Weaversi tekstiilifirma ja pidasid seda kuni pensionile minekuni (1992). Ta on osalenud paljudes disainiprojektides, sealhulgas töötanud Valges Majas üheksa presidendi – Trumani, Eisenhoweri, Kennedy, Johnsoni, Nixoni, Fordi, Carteri, Reagani ja Clintoni – valitsemise ajal.

Töö tõttu reisis paar palju maailma eri paigus, kust Iris Apfel hakkas ostma mitteläänelikke kangaid. Ta kandis neist õmmeldud rõivaid nii klientidega kohtudes kui ka kõrgseltskonna pidudel ning mõjutas eeskujuga moodi.

2012. aastal, kui Iris Barrel oli 90-aastane, oli ta Texase ülikooli külalisprofessor. Apfel konsulteerib ja peab moeteemalisi loenguid.

Tunnustus
---------

2013. aastal nimetas The Guardian ta üheks viiekümnest "kõige paremini riietunud üle 50-aastasest".

Iris Apfel on pälvinud Women Togetheri eriauhinna.
Maja Dahlqvist (2018)
**Maja Dahlqvist** (sündinud 15. aprillil 1994 Falunis) on Rootsi murdmaasuusataja.

2019. aasta maailmameistrivõistlustel Seefeldis tuli ta sprinditeates koos Stina Nilssoniga maailmameistriks.

Esimest korda osales ta maailma karikasarjas 29. novembril 2014 Kuusamos toimunud etapil klassikatehnikasprindis. Esimest korda jõudis ta MK-sarjas poodiumile 13. jaanuaril 2018 Dresdenis vabatehnikasprindis. Päev hiljem võitis ta sealsamas koos Ida Ingemarsdotteriga teatesprindi.

Saavutused
----------

### Maailmameistrivõistlustel

* 2019 Austria Seefeldis
	+ Kuld **maailmameister** sprinditeates (koos Stina Nilssoniga)

### Juunioride maailmameistrivõistlustel

* 2014 Itaalia Val di Fiemmes
	+ Kuld **maailmameister** 4×3,3 km teatesõidus

### Alla 23-aastaste maailmameistrivõistlustel

* 2016 Rumeenia Râșnovis
	+ Pronks pronksmedal vabatehnikasprindis
* 2017 Ameerika Ühendriigid Soldier Hollow's
	+ Pronks pronksmedal klassikatehnikasprindis

### Maailma karikasarjas

Maja Dahlqvist on individuaalarvestuses osalenud (seisuga 25. veebruar 2019) 33 maailma karikasarja etapil ja jõudnud poodiumile kuuel korral.

Välislingid
-----------

* Maja Dahlqvist FIS-i kodulehel
Pjotr Šuvalovi portree, Franz Krüger 1850
**Pjotr Andrejevitš Šuvalov** "noorem" (saksa Peter Schuwalow; vene Пётр Андреевич Шувалов; 15. juuni 1827 Leipzig – 10. märts 1889 Peterburi) oli Venemaa keisririigi sõjaväelane ja riigitegelane. Krahv. 

1864. aastal ülendati ta 36-aastaselt kindralleitnandiks ning määrati Liivi-, Eesti- ja Kuramaa kindralkuberneriks ja ühtlasi Riia sõjaväeringkonna vägede komandöriks (25. veebruarini 1864 viimane Riia sõjakuberner). Seejärel oli ta Tema Keiserliku Majesteedi Isikliku Kantselei Kolmanda Osakonna juht (1866–1874), kindraladjutant (1871), ratsaväekindral (1872), Riiginõukogu liige (1874), saadik Londonis (1874–1879) ja Venemaa esindaja Berliini kongressil 1878.

Perekond
--------

Krahv Pjotr Šuvalovi vanemad olid õuemarssal Andrei Šuvalov (1802–1873) ja Rundāle lossi pärijanna Thekla Walentinowicz (1801–1873). Tema ema oli 1822. aastal lesestunud abielust vürst Platon Zuboviga.  Tema vanaisa krahv Pjotr Šuvalov (1771–1808) oli ülemõuemarssal ja Peterburi kubermangu aadlimarssal, vanavanaisa Andrei Šuvalov (1743–1789) senaator ja Püha Andrease ordeni kavaler, ning vanavanavanaisa Pjotr Šuvalov (1711–1762) kindralfeldmarssal ja Sõjakolleegiumi president.

Tema õde Sofia (1829–1912) oli abielus ülemõuemeistri ja Riiginõukogu liikme Aleksandr Bobrinskiga (1821–1903), kes oli Vana-Põltsamaa mõisa omaniku krahv Aleksei Bobrinski pojapoeg, ning tema vend, krahv Pavel (Paul) Šuvalov (1830–1907) oli jalaväekindral, Venemaa saadik Berliinis ja kindralkuberner Varssavis.

Krahv Šuvalov oli abielus Püha Katariina ordudaam Jelena Ivanovna Tšertkovaga (1830–1891), kes oli keiserliku õukonna tallmeistri, Moskva lastehaigla juhi (1848–1856) Ivan Tšertkovi (1797–1865; vene Иван Дмитриевич Чертков) ja paruness Jelena Grigorjevna Stroganovaja (1800–1832) tütar, ning endine krahv Mihhail Vassiljevitš Orlov-Denissovi (1823–1863) abikaasa. Abielust sündis:

* Krahv Andrei Šuvalov (1865 Rundāle loss – 1928 Nice), Keiserliku õukonna kindralmajor, abiellus Vera Gustavovna Lindquistiga (t.a. Legat)..

Vaata ka
--------

* Krahv Pavel (Paul) Šuvalov (1847–1902), kindralmajor, abiellus Eestimaa kindralkuberneri, Holstein-Becki hertsogi Peter August Friedrichi (1696–1775) järeltulija vürstinna Jelizaveta Barjatinskajaga (1855–1938), kes oli kindraladjutant ja ülemtallmeister Vladimir Barjatinski (1817–1875) tütar.

Viited
------

1. ↑  *Genealogisches Handbuch der Öselschen Ritterschaft*, Görlitz, 1935, lk.585–586 lk.694 (parandused)
2. ↑  *Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften, Teil 2,3: Estland*, Görlitz, 1930, lk.307
3. ↑  Rodovid: Петр Андреевич Шувалов р. 15 июнь 1827 ум. 10 март 1889
4. ↑  Šuvalovite sugupuu
5. ↑  Rodovid: Павел Петрович Шувалов р. 1847 ум. 1902

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Parun Wilhelm Heinrich von Lieven** | **Liivi-, Eesti- ja Kuramaa kindralkuberner**1864–1866 | Järgnev**Krahv Eduard von Baranoff** |
| Eelnev**Vürst Vassili Dolgorukov** | **Kolmanda osakonna juht**1866–1874 | Järgnev**Aleksandr Potapov** |
**Iisaku Gümnaasium** on üldhariduskool Ida-Viru maakonnas Alutaguse vallas Iisaku alevikus. 

Kooli direktor on Külli Guljavin.

Ajalugu
-------

Iisaku kooli on esimest korda kirjalikult mainitud 1750. aastal, mil sinna otsiti õpetajat. Koolimaja olemasolu on mainitud 1788. aastal; 1842 on mainitud Iisaku külakooli, mis asus Porskovo külas (hilisem Vaikla kool). 28. oktoobril 1868 avas Theodor Hansen leeritoas erakooli, kus esialgu õppis vaid kolm õpilast, kuid loodeti õpilaste arvu kasvu 15ni. Aastal 1883 valmis uus koolimaja. 1903. aastal avati Tärivere külas ministeeriumikool, mis 1913. aastal nimetati Iisaku kaheklassiliseks ministeeriumikooliks ning samal aastal alustati Iisakus uue koolimaja ehitamist. 1919. aastal nimetati kool ümber Iisaku Kõrgemaks Algkooliks, 1942–1944 kandis kool Iisaku 6-klassilise Algkooli, 1954–1962 Iisaku 7-klassilise Kooli ja 1962–1968 Iisaku 8-klassilise Kooli nime. 1964. aastal avati uus koolimaja ja 1968. aastal alustas selles tööd Iisaku Keskkool. 1976. aastal valmis kooli juurdeehitis, 1978. aastal aga 120-kohaline internaat, milles 2003. aastal avati õpilaskodu. 1983. aastal sai Iisaku Keskkoolist kodanikuõpetuse katsekool. 1985. aastal alustas Rein Aidma informaatika ja arvutiõpetuse õpetamist. 

1996. aastal nimetati Iisaku Keskkool ümber Iisaku Gümnaasiumiks.

2003. aastal avati õpilaskodu. 2006. aastal renoveeriti kooli söökla ja vana korpus ning kogu fassaad, 2009. aastal renoveeriti koolimaja uus korpus, remonditi kõik teed ja platsid, rajati valgustusega jalgratta-suusarada ja mänguväljak.

2024. aastal otsustati kooli gümnaasiumiosa sulgeda. Kool nimetatakse Iisaku põhikooliks ning gümnaasiumiosa sulgemisega plaanitakse lõpule jõuda 2025. aasta kevadel. Samal 2023/24 õppeaastal käis 10. klassis kaks, 11. klassis seitse ja 12. klassis kümme õpilast ning sellega oli kooli gümnaasiumiosa Eesti väikseim.

Viited
------

1. 1 2  "Alutaguse vald paneb Eesti väikseima gümnaasiumi kinni" ERR, 1. märts 2024

Välislingid
-----------

* Kooli koduleht
**Harri Drell** (sündinud 19. novembril 1964 Tallinnas) on endine eesti korvpallur.

Haridus
-------

Harri Drell lõpetas 1983. aastal Tallinna Spordiinternaatkooli.

Sportlaskarjäär
---------------

1975. aastal hakkas ta käima ujumistreeningutel, kuid hiljem otsustas onu Aleksander Drelli ja treener Üllar Kerde õhutusel hakata tegelema korvpalliga.

1982. aastal võitis ta Kalevi meeskonna koosseisus NSV Liidu juunioride meistrivõistlustel hõbemedali ja 1983. aastal pronksmedali. Armeeteenistuses olles mängis Drell Riia ASK duubelmeeskonnas ning selle koosseisus tuli 1984. aastal pronksmedalile.

Aastatel 1983–1990 kuulus ta Tallinna Kalevi esinduskoosseisu, kes mängis NSV Liidu korvpallimeistrivõistlustel esiliigas ja kõrgliigas. Kalevi mängijana saavutas ta meistrivõistlustel 1989. aastal. 6. koha ja 1990. aastal 5. koha. Eesti korvpallikoondises mängis ta 13 korral. NSV Liidu meistersportlaseks sai Drell 1987. aastal.

Eesti korvpallimeistrivõistlustel on Drell võitnud kuldmedali 1990. aastal Standardi meeskonnas ning aastatel 1984, 1986, 1989 Harju KEK–i meeskonnas hõbemedali. Eesti korvpalli karikavõitjaks on tulnud neljal korral (1988, 1989, 1991 ja 1992).

Hooajal 1992/1993 mängis ta Soomes. Veteranide maailmamängudel võitis Drell 2017. aastal Eesti koondise koosseisus pronksmedali.

Isiklikku
---------

Harri Drell on tegutsenud eraettevõtluses. Tema perekond on korvpallitaustaga. Harri Drelli abikaasa Marelle Grünthal-Drell on kuulunud Eesti noorte-, juunioride ja täiskasvanute korvpallikoondisesse. Tema poeg Henri Drell on Eesti korvpallikoondise liige, kes mängib Ameerika Ühendriikides professionaalset korvpalli G–liigas ja NBA-s.

Vaata ka
--------

* Korvpalliklubi Kalev
* Kuldne Kalev
* Kalev (film)

Viited
------

1. 1 2  ESBL, Harri Drell. Vaadatud 15. märts 2024.
2. ↑  Marelle Grünthal. ESBL.

Välislingid
-----------

* Harri Drell.. Eesti spordi biograafiline leksikon.
* Harri Drell: Korvpall on äri – tõsine inimturg. Andres Sõbra intervjuu. ohtuleht.ee, 25. mai 2020.
Oskar Rütli, 1906
Oskar Rütli bareljeef Tartus, Küütri 1, oktoober 2011. Autor Mare Mikoff
**Johan-Oskar Rütli** (19. detsember 1871 Ibaste küla, Ahja vald – 24. juuli 1949 Haunstetteni laager, Augsburg) oli Tartus tegutsenud eesti advokaat, tööstur ja pankur.

Rütli õppis vallakoolis, Võnnu kihelkonnakoolis, Hugo Treffneri Gümnaasiumis ja Tartu kroonugümnaasiumis. Tartu Ülikoolis õppis ta aastatel 1897–1901 õigusteadust. Pärast ülikooli lõpetamist töötas lühikest aega Pihkva semstvos ja Riias. Asus aastal 1902 Tartusse, kus töötas vandeadvokaadina. Tegi mitmeid pikemaid reise Indiasse ning Sri Lankale. 1905 ja 1906 oli Eduerakonna abijuhataja.

Nooremas põlves Jaan Tõnissoni kaasmõtleja ja toetaja Eesti Üliõpilaste Seltsis, hiljem lakkas Jaan Tõnissoni majanduslikult toetamast. Aastal 1908 asutas koos Eesti Üliõpilaste Seltsist lahkunud liikmetega korporatsioon Sakala. Oli mitmete ühiskondlikult oluliste poliitiliste, kultuuriliste ja hariduslike projektide suurrahastaja. 19. veebruaril 1937 avas ta Rahvuskogu Esimese Koja esimese koosoleku.

Soome aukonsul Tartus, Soome-Eesti sõprussuhete arendaja. Rahvuskogu, I Riiginõukogu, Majaomanikkude Koja ja Kaubandus-Tööstuskoja liige, Vene riigiduuma liige. Korporatsioon Sakala auvilistlane ja asutaja. Tartu Rotary klubi üks asutajatest. 

Andis aastatel 1911–1916 koos Karl Menningi ja Friedrich Kangroga välja alahete Meie Aastasada ning 1913–1916 Tartu Päevalehte. Kaastööd teinud ka Postimehele.

Aastal 1944 lahkus ta Eestist Saksamaale. Tema põrm on maetud Helsingi Hietaniemi kalmistule.

Tunnustus
---------

* Kotkaristi V klassi teenetemärk, 1938

Mälestuse jäädvustamine
-----------------------

2007. aastal avasid taastatud Tartu Rotary Klubi esimene president Rein Kermes, toonane president Hannes Astok ja piirkonnakuberner Hans Sittnikow Rütli mälestuseks skulptor Mare Mikoffi kujundatud bareljeefi Tartus, Athena kino seinal aadressil Küütri tänav 1.

Tartu Rotary klubi annab välja ka Oskar Rütli medalit.

Teosed
------

* Oskar Rütli mälestusi: ühe eesti sugupõlve tööst ja võitlusist (1871-1949). Redigeerinud ja toimetanud Jüri Remmelgas. - New York: Korp! Sakala USA koondise kirjastus, 1964

Viited
------

1. 1 2  Konsul, vandeadv. Johan Oskar Rütli. - Olion nr 1 1931, lk 34
2. ↑  O. Rütli. Vaba Maa, 20. märts 1934, nr. 66, lk. 4.
3. ↑  "Mimmi Rütli". *Estofilia*. Tallinn: Soome suursaatkond. 2018. Vaadatud 04.05.2018.
4. ↑  Raimu Hanson "Rotary avas bareljeefi"[*alaline kõdulink*] Postimees, 24.09.2007
5. ↑  Rytli medali statuut Tartu Rotary klubi kodulehel

Kirjandus
---------

* Adv. O. Rütli raamatukogu Tartus. Uus Eesti, 27. oktoober 1935, nr. 40, lk. 8.

Välislingid
-----------

* Taivo Kirm "Oskar Rütli - 140 aastat sünnist" eestielu.delfi.ee
* Ajalootund Raadio 2-s. Oskar Rütli meenutusi Eesti poliitikutest
**Fotogalvaaniline efekt** (inglise keeles *photovoltaic effect*) on fotoelektriline efekt, mis seisneb teatud ainestruktuuris elektromotoorjõu tekkimises valguse mõjul. Selle nähtuse rakendused on teinud võimalikuks Päikese valguse vahetu muundamise elektrienergiaks.

Valguse muundamine toimub pooljuhtmaterjalis (enamasti ränis) loodud pn-siirdes. Kui valgus langeb siirde ruumlaengu piirkonda, saavad räni aatomite valentsitsooni elektronid footonitelt niipalju energiat juurde, et siirduvad kõrgemale energiatasemele – juhtivustsooni. Seal nad vabanevad aatomitest ja liiguvad pn-siirde ruumlaengu elektrivälja mõjul väljundkontaktile – anoodile. (Siirdes ruumlaengu tekkimise kohta vt ruumlaeng.) Lahkunud elektronidest kristallivõresse jäänud augud kui positiivsed laengud liiguvad vastavalt katoodelektroodi poole.

Niisiis tekivad valguse energia toimel paarikaupa vabad elektronid ja ja augud, mis triivivad sisemise elektrivälja toimel sarnaselt dopeeritud aladele: elektronid triivivad n-tüüpi pooljuhikihti ja augud p-kihti. Elektroodide vahel tekib potentsiaalide vahe ja elektroodidega ühendatud koormuses elektrivool.

Sõltuvalt aine struktuurist eristatakse fotogalvaanilist efekti anorgaanilistes kristallstruktuurides, eelkõige ränikristallelementides, ja polümeersetes pooljuhtides (polümeersetes päikeseelementides).

Fotogalvaanilise efekti uurimise ja rakendamisega seotud valdkonna kohta on kasutusel nimetus fotogalvaanika (inglise keeles *photovoltaic*).

Fotogalvaanilist nähtust täheldas esmakordselt prantsuse füüsik Edmond Becquerel 1839. aasta|. Fotogalvaanilisi elemente hakati vooluallikana kasutama kosmosesõidukites 1958. aastal, seejärel ka näiteks kalkulaatorites. Tänapäeval on energiasüsteemi ühendatud päikesepargid ülekaalukalt kõige olulisem fotogalvaanilise efekti rakendusvaldkond.

Vaata ka
--------

* Fotoefekt
* Sisefotoefekt
* Päikeseelement

Viited
------

* 
*
**"Kuidas ma Aafrikat päästsin"** ("How I Saved Africa") on Eestis ja Ugandas filmitud dokumentaalfilm.

Film valmis aastal 2014. Filmi režissöör on Kullar Viimne, stsenarist ja operaator Kullar Viimne, monteerija Tambet Tasuja, produtsent Erik Norkroos, tootja Rühm Pluss Null.

### Sisu

Siisi on aktiive ja nägus noor naine, kelle energiast jaguks esimese Eesti kosmosesüstiku saatmiseks Veenusele. Maailmaparandamise tung lennutab Siisi hoopis kaugesse Ugandasse, kus ta plaanib annetuste abil avada kohviku, mis pakuks tööd kohalikele puuetega noortele. Projekti algus on hoogne, ent mida aeg edasi, seda rohkem põrkub Siisi idealism kohaliku töökultuuri, sooliste eelarvamuste ja majandusliku paratamatusega. Lisaks kuhjuvatele probleemidele rahastusega ja klientuuri puudumisele, satub tulejoonele ka Siisi eraelu. Rahastajatele saadetavad videoraportid peavad aga särama optimismist, sest Aafrika vajab ju päästmist, kui juba päästma on hakatud. (Sünopsis)

Festivalid ja auhinnad
----------------------

* VII Rahvusvaheline Dokumentaalfilmide Festival Millenium, Belgia (rahvusvaheline esilinastus)
* I Tirana Rahvusvaheline Dokumentaalfilmide Festival, Albaania
* XII Inimõiguste Filmi Festival Barcelona - New York - Pariis

Kaadrid filmist
---------------

* Kohvik "Pop Up"Kohvik "Pop Up"
* "Kõik on hästi""Kõik on hästi"
* Siisi ema ja kasuisa Jaak tulevad küllaSiisi ema ja kasuisa Jaak tulevad külla

Viited
------

* Tiit Tuumalu. "Viimse tund on tulnud". Postimees, 2. november 2014
* Peeter Vihma. "Aafrika päästmise võimalikkusest". Sirp, 31. oktoober 2014

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Kuidas ma Aafrikat päästsin** |

* Filmi treiler
Vürst Juri Vladimirovitš Dolgorukovi (1740−1830) portree. Tundmatu kunstniku töö
Dolgorukovi suguvõsa vürstivapp
Vürst **Juri Vladimirovitš Dolgorukov** (vene keeles *Юрий Владимирович Долгоруков*) (2. (ukj 13. november) 1740 – 8. (ukj 20. november) 1830) oli Venemaa Keisririigi sõjaväelane ja kuberner.

Elulugu
-------

Põlvnes nimekast Dolgorukovite vürstisuguvõsast. Ta sündis vürst [[Vladimir Dolgorukov (1708−1761)|Vladimir Petrovitš Dolgorukovi] (1699−1761) ja tema abikaasa vürstinna Jelena Vassiljevna Hilkova (suri 1761) pojana. 1749. aastal kirjutati ta lapsena sõjaväeteenistusse. Osales Seitsmeaastases sõjas, kus sai kahel korral haavata. Samuti võttis osa sõdadest Türgiga aastail 1773–1774 ja 1787–1791. 1773. aastaks oli ta tõusnud kindralporutšiku aukraadini. Aastal 1787 sai temast Preobraženski kaardiväepolgu alampolkovnik. 1790−1793 oli erus, seejärel astus taas teenistusse ja oli 1794−1795 Moskvas diviisikomandör. Vastuolude tõttu krahv Zuboviga oli sunnitud taas erustuma, kuid Paul I ajal 1796. aastal nimetati Moskva sõjakindralkuberneriks ja Astrahani grenaderipolgu šeffiks. 1799. aastal lahkus ta lõplikult teenistusest ning elas edaspidi oma Moskva palees ja linnalähedases Petrovskoje-Razumovskoje mõisas.

Sõjaväeline karjäär
-------------------

* 1752 praporštšik
* 1756 kapten
* 1767 kaardiväemajor
* 1773 kindralporutšik
* 1774 kindral en chef
* 1787 kaardiväe alampolkovnik

Autasud
-------

* Püha Georgi ordeni III klass (1770)
* Püha Aleksander Nevski orden (1770)
* Püha Anna orden (1770)
* Püha Andreas Esmakutsutu orden (1789)
* Püha Vladimiri ordeni I klass (1793)
* Püha Jeruusalemma Joanni orden (1798)

Perekond
--------

Vürstinna Jekaterina Aleksandrovna Dolgorukova (sündinud krahvinna Buturlina) (1750−1811)
Vürst naitus 1774. aastal krahvinna Jekaterina Aleksandrovna Buturlinaga (1750−1811). Sellest abielust sündis kolm last. Ainus poeg vürst Vassili Jurjevitš Dolgorukov (1776−1810) oli kindralmajor ja diviisikomandör.

Vaata ka
--------

* Dolgorukov
Ruskeala asula, Karjala Vabariik
**Ruskeala** (vene keeles *Рускеала*) on alevik Venemaal Karjala Vabariigis Sortavala rajoonis Kaalamo külaasunduses. 2013, aasta seisuga oli seal 653 elanikku.

Ajalugu
-------

1721 sai Ruskealast Kiteest sõltumatu kihelkonna peaküla.

Enne Talvesõda ja Jätkusõda asus see Soomes, Viipuri kubermangu Ruskeala vallas. 

### Karjäärid

 Ruskeala park. Karjala, Venemaa
Asula lähedal (umbes 25 kilomeetri kaugusel) asuvad Ruskeala marmorikarjäärid, mille maardla avastati 1765 aastal ja mis on tegutsenud alates 1769 aastast. Massiivi terviklikkus purunes 20. sajandil dünamiidi kasutamise tõttu, mille järel jäeti osad karjäärid maha ja ujutati üle. Nüüd on seal Ruskeala park, mis on populaarne turismiatraktsioon.

  

Karjäärist pärit marmorit on kasutatud erinevates Peterburi ehitistes, näiteks Iisaku katedraalis, Talvepalee interjööris, Uues Ermitaažis,Kaasani kirikus ning Peterburi metroos.

Märkimisväärsed elanikud
------------------------

* Teuvo Aura, Soome peaminister ja Helsingi linnapea

* Yrjö Keinonen, Soome kaitseväe juhataja

Viited
------

1. ↑  Карелиястат (2013). "Численность населения в разрезе сельских населенных пунктов по состоянию". Vaadatud 18.01.2024.
2. ↑  "История горного парка Рускеала. Туристическая инфраструктура". *ruskeala.ru*. Vaadatud 18. jaanuaril 2024.
3. ↑  "Ministeri Teuvo Aura". *Valtioneuvosto* (soome). Originaali arhiivikoopia seisuga 18. jaanuar 2024. Vaadatud 18. jaanuaril 2024.
4. ↑  "About: Yrjö Keinonen". *dbpedia.org*. Vaadatud 18. jaanuaril 2024.
Hellenurme mõisa peahoone
Peahoone
**Hellenurme mõis** (saksa keeles *Hellenorm*) oli rüütlimõis Rõngu kihelkonnas Tartumaal. Tänapäeval kuulub mõisa süda Elva valda Tartu maakonda.

Ajalugu
-------

Hellenurme mõisat on esmamainitud 1641. aastal, mil see kuulus Wrangellidele. Põhjasõja järel kuulus mõis Dückeritele ja Bruiningkitele.

1850. aastal ostis mõisa Theodor Johann von Middendorff. Seal elas ja töötas ka tema poeg, tuntud looduseuurija ja akadeemik Alexander Theodor von Middendorff.

Hellenurme mõisa viimane võõrandamiseelne omanik oli ornitoloog Ernst von Middendorff.

Hellenurme mõisa hoonetes asus Eesti NSV ajal Hellenurme Lastekodu.

Varia
-----

1865–1866 oli Hellenurme mõisas koduõpetajaks Jakob Hurt.

Pildid
------

* VesiveskiVesiveski
* VesiveskiVesiveski
* Piimaköök ja peahoonePiimaköök ja peahoone
* KäsiaitKäsiait
* Mõisa parkMõisa park
* Mõisa tallMõisa tall
* Mõisa kabelMõisa kabel
* PiimaköökPiimaköök

Vaata ka
--------

* Hellenurme mõisa kalmistu

Kirjandus
---------

* Praust, Valdo. *Tartumaa mõisad*. Tallinn: Tänapäev, 2008. Lk 96-7.
* Stryk, Leonhard von (1877). *Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Erster Teil, Der ehstnische District mit vier karten*. Dorpat: C. Mattiesen. Lk 514 lk. lk.134-135
* *Tartumaa: maadeteadusline, majandusline ja ajalooline kirjeldus*. Peatoim. J. Rumma, toim. J. G. Granö, J. V. Veski. − Eesti I. Tartu: Eesti Kirjanduse Selts, 1925. Lk 412 .

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Hellenurme mõis** |

* Hellenurme mõisast Eesti mõisaportaalis
* Hellenurme mõisast Palupera valla kodulehel

Rõngu kihelkond

**Kirik**: Rõngu  

**Mõisad**: Aakre mõis | Hellenurme mõis | Rõngu mõis | Soontaga mõis | Uderna mõis | Uue-Kirepi mõis | Vana-Kirepi mõis | Väike-Rõngu mõis
**Toonika** oli Eesti popansambel, mis tegutses Tallinnas 1960. ja 1970. aastatel. Ansambel alustas avalikke esinemisi märtsis 1965 ja lõpetas tegevuse augustis 1972.

Tavaliselt neljaliikmelisena esinenud ansambli tuumiku moodustasid Koit Kaaristu (laul, basskitarr), Olavi Suurtee (kitarr, laul) ja Jaan Kivisild (kitarr, basskitarr, laul), kuid ansamblis musitseerisid eri aegadel ka Priit Meier (trummid), Tõnu Saidermaa (trummid), Jaak Raude (klahvpillid), Jaan Abner (saksofon), Avo Seder (kitarr, laul), Enn Laidre (trummid, flööt, laul, helirežissöör), Ülle Reino (laul), Tõnu Tormis (flööt), Toomas Paults (basskitarr), Paap Kõlar (trummid) jt.

Mängiti algul Tallinnas Ehitajate Majas ja hiljem Tuletõrjemajas. Ehkki lauldi kas inglise või eesti keeles, moodustas suure osa ansambli austajatest venekeelne publik.

Lugusid
-------

* "Su silmade sära"
* "Kevad on käes"

Viited
------

1. ↑
2. ↑  Ansambel Toonika veebisaidil Rate Your Music. Vaadatud 11.03.2024.
3. ↑
4. ↑  "Kuumad kuuekümnendad Eestis", 2. Vikerraadio saade, esmaeeter 1988.
5. ↑  Ansambel Toonika veebisaidil Rate Your Music. Vaadatud 11.03.2024.
6. ↑  "Kuumad kuuekümnendad Eestis", 2. Vikerraadio saade, esmaeeter 1988.

Välislingid
-----------

* Ansamblist (vaadatud 22.07.2013)
**Ludwig Heinrich Sigismund van Heyden** (vene keeles Логин Логинович Гейден; 6. jaanuar 1806 Peterburi – 20. juuni 1901 Peterburi) oli hollandi päritolu Venemaa mereväeohvitser (admiral) ja riigitegelane, krahv. 

Krahv Ludwig van Heyden
Ludwig van Heyden oli viitseadmirali auastmes Tallinna sadama kõrgeim komandör ja sõjakuberner aastatel 1856–1859.

Ludwig van Heyden on maetud Novodevitši kalmistule Peterburis.

Perekond
--------

Ludwig Heinrich Sigismund van Heyden sündis Eestimaa kubermangus elanud ja sel ajal 2. järgu kapteni auastmes Balti laevastikus teeninud riigikrahvi Lodewijk van Heydeni ja Anne-Marie Akeleye pojana.

Sõjaväeteenistus
----------------

Pärast Paažikorpuse lõpetamist 14-aastaselt anti talle mitšmani auaste ning ta osales noorelt Otto von Kotzebue ümbermaailmareisil fregatil Predprijatije. 1827 osales leitnandina Navarino lahingus, mille eest pälvis 20-aastaselt 4. järgu Püha Vladimiri ordeni.

Kui ta oli 23-aastane, autasustati teda 4. järgu Püha Georgi ordeniga 18-kuulises sõjalaevastiku kampaanias osalemise eest (Vene-Türgi sõda (1828–1829)).

Keiser Nikolai I määras ta pärast keisritroonile tõusmist oma tiibadjutandiks. Aja jooksul teenis van Heyden välja kõik staabiohvitseri auastmed: eskaadri major (эскадр-майор). Keiserliku kõrguse sõjakäigu kantselei juhatajana (staabiülemana) oli ta Sõjamerejõudude Peastaabi valvekindral, Tallinna sadama kõrgeim komandör ja sõjakuberner.

3. aprillil 1849 nimetati ta kindraladjutandiks. 1895 nimetati ta Riiginõukogu liikmeks.

Isiklikku
---------

30. jaanuaril 1835 abiellus ta Aleksandra Hrapovitskajaga (1814–1883), kes oli Peterburi kubermangu tsiviilkuberneri (1826–1835) salanõuniku Ivan Semjonovitš Hrapovitski (1786–1864) tütar.

Autasud
-------

* Püha Vladimiri ordeni 4. klass (1827), Navarino lahingu eest.
* Püha Vladimiri ordeni 2. klass
* Püha Georgi ordeni 4. klass
* Püha Anna ordeni 1. klass
* Prantsusmaa Auleegioni ohvitseririst
* Püha Vladimiri ordeni 1. klass (1876)
* Püha Andrease orden (1879)
* Nikolai I, Aleksander II ja Aleksander III portreed (1892)

Viited
------

1. ↑  Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften, Estland, Teil 2.3, Görlitz 1930, lk. 301
2. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 2. märts 2009. Vaadatud 14. märtsil 2010.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
3. ↑  Граф Л.Л.Гейден
4. ↑  biografija.ru: Гейден граф Логин Логинович
5. ↑  museum.vladimir.ru

Välislingid
-----------

* Tartu Ülikooli Ajaloo muuseum: Heyden, Ludwig von (Charles Borchardti foto) Andmed ESTERis
Jermolovi portree. Autor Pjotr Zahharov-Tšetšeen, 1843. a.
**Aleksei Petrovitš Jermolov** (vene: Алексей Петрович Ермолов, 4, juuni [v.k 24 .mai] 1777 – 23. aprill [v.k 11. april] 1861) oli Vene Impeeriumi kindral, kes juhatas Vene vägesid Kaukaasia sõjas.

Ta võttis osa kõigist Vene armee kampaaniatest prantslaste vastu, v.a Aleksander Suvorovi 1799 aasta kampaania põhjapoolses Itaalias ja Šveitsis. Sel ajal oli ta süüdistatav vandenõus keiser Paul I vastu ja saadetud asumisele. Kahe aasta pärast talle andestati ja ta asus Aleksander I teenistusse. Ta tõusis esile Napoleoni sõdade aegsetes lahingutes: Austerlitzi lahingus, Eilau lahingus, Borodino lahingus, Kulmi lahingus ja Pariisi lahingus. 

Hiljem juhatas ta Venemaa vallutussõda Kaukaasias, kus ta sai tuntuks oma brutaalsete võtete poolest (m.h põletatud maa taktikat kasutades). Oma kirjas keiser Aleksander I-le teatas ta muuhulgas: "Ma soovin, et hirm minu nime ees hoiaks meie piire tugevamalt kui ketid või kindlused." Kaukaasia ekspert Charles King on tema tegevust Kaukaasia sõja ajal nimetanud "riiklikult toetatud terroriks".  Aleksei Jermolovi loetakse Groznõi linna asutajaks ja Tšerkessi genotsiidi üheks peamiseks korraldajaks.

Viited
------

1. ↑  Lesley Blanch The Sabres of Paradis; lk. 24
2. ↑  King, Charles. The Ghost of Freedom: A History of the Caucasus. lk 45
**Alexander Georg von Helffreich** (Venemaal tuntud kui *Aleksandr Bogdanovitš*, vene keeles *Александр Богданович Гельфрейх*) (16. (ukj 28. mai) 1826 Lohu mõis – 26. veebruar (ukj 10. märts) 1908 Tallinn) oli baltisaksa päritolu Venemaa keisririigi sõjaväelane (jalaväekindral).

Elulugu
-------

Hariduse omandas Peterburis kaardiväe alampraporštšikute koolis. Teenistust alustas 1845. aastal Preobraženski kaardiväepolgus. 1864. aastaks oli ta tõusnud polkovnikuks. 1864−1868 oli ta Tema Kõrguse kaardiväe kütipataljoni komandör. Järgnevalt ülendati kindralmajoriks ja nimetati Izmailovo kaardiväepolgu komandöriks, kellena teenis 1873. aastani. Aastatel 1873−1876 oli ta 1. kaardiväe jalaväediviisi 3. brigaadi komandör. 1878. aastal ülendati kindralleitnandiks. 1879−1888 oli ta I armeekorpuse koosseisu kuulunud 37. jalaväediviisi ülem; tema ülemaks oli vürst Alexander Magnus Friedrich Barclay de Tolly-Weymarn (1824–1905). Läks erru jalaväekindrali auastmes.

Mõisavaldused
-------------

Talle kuulusid Lohu ja Röa mõis.

Perekond
--------

Tema vanemad olid Gotthard August von Helffreich ja Vasula mõisast pärit Charlotte Wilhelmine Annette von Stiernhielm (1802–1872). Tema ema oli filosoofi ja lingvistika teadusharu looja Georg von Stiernihielmi (1598–1672) järeltulija.

Alexander von Helffreich abiellus 10. veebruaril 1854 Peterburis sõjaväearsti James Wylie (surnud 1850) ja Wera von Arpshofeni tütre Helena Wyliega (1833–1921 Lohu). Abikaasa vend Mihhail Villie (1838–1910) oli akvarellikunstnik ja akadeemik.

### Sugupuu

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  **Alexander von Helffreich(1826–1908)**  | Gotthard August von Helffreich(1776–1843) | Bernhard Johann von Helffreich(1712–1784) | Gustav Bernhard von Helffreich (Vihula) |
| Bela Helene von Poll (Kõljala)(ristitud 1682) |
| Augusta Maria von Staal(1731–1776) | Friedrich Johann von Staal (Ingliste)(1681–1767) |
| Bela Charlotte von Straelborn (Polli)(1700–1779) |
| Wilhelmine Annette von Stiernhielm  (1802–1872) | Otto Wilhelm von Stiernhielm (17xx–1829) | Peter Otto von Stiernhielm (Vasula)(surnud –1757) |
| Katharina Juliana von Hirschheydt |
| Vabapreili Anna Juliane Karoline von Igelström (1769–1843) | Vabahärra Harald Gustav Igelström (Kärevere)(1733–1804) |
| Vabapreili Sophie Friederika von Münnich (Vorsti)(1727–1782) |

Viited
------

1. ↑  Lenz, Wilhelm. Deutschebaltisches biographisches Lexikon 1710−1960. Köln-Wien: Böhlau Verlag, 1970, lk 309.
2. ↑  Erik Amburgeri andmebaas. Nr 68154.
3. ↑  Helffreichid: *Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften, Teil 2 Estland, Bd. 2* , Görlitz, 1930, lk.60-61, lk.62
4. ↑  ka *James de Villiers* (Яков Васильевич Виллие), olemas ka samanimeline keisri ihuarst James Villiers (1765/68–1854; ru:Виллие, Яков Васильевич)
5. ↑  Юлий Бондаренко: "Михаил Яковлевич Виллие" AKVARELI VILLIE

Välislingid
-----------

* ID puudub veebisaidil "BBLD - Baltisches biografisches Lexikon digital"
* Alexander von Helffreichi eluloolised andmed ja portree saidil palborum.livejournal.com
* Erik Amburgeri andmebaas. Nr 68154 saidil amburger.ios-regensburg.de
Antti Raanta (2015)
**Antti Raanta** (sündinud 12. mail 1989 Raumas) on Soome jäähokimängija, kes mängib väravavahina NHL-i klubis Carolina Hurricanes.

Ta alustas klubikarjääri Soome klubis Lukko, mille koosseisus debüteeris ta Soome kõrgliigas hooajal 2009–10. 2011. aastal liitus ta klubiga Ässät, kus ta mängis kaks hooaega. 2013. aastal tuli ta klubiga Soome meistriks. Ta pälvis hooajal 2012–13 hooaja parimale väravavahile antava Urpo Ylöneni auhinna, põhihooaja väärtuslikumale mängijale antava Lasse Oksaneni auhinna ja väljalangemismängude väärtuslikumale mängijale antava Jari Kurri auhinna.

2013. aasta juunis sõlmis ta lepingu NHL-i klubiga Chicago Blackhawks. Hooaja 2013–14 alguses mängis ta American Hockey League'i klubis Rockford IceHogs. NHL-is debüteeris Raanta 19. novembril 2013 mängus Colorado Avalanche'i vastu. 2014. aasta juunis pikendas ta Blackhawksiga lepingut kahe aasta võrra.

2015. aasta juunis siirdus ta New York Rangersi, kus mängis kaks hooaega. 2017. aasta juunis liitus Raanta Arizona Coyotesiga. 2018. aasta aprillis pikendas ta Coyotesiga lepingut kolme aasta võrra.

2021. aasta juulis sõlmis ta kaheaastase lepingu Carolina Hurricanesiga. Hooajal 2021/22 jagas ta koos meeskonnakaaslase Frederik Anderseniga auhinda William M. Jennings Trophy, millega tunnustatakse väravavahti, kes on vähemalt 25 mänguga lasknud oma meeskonnale lüüa kõige vähem väravaid.

Raanta kuulus Soome jäähokikoondisse 2013. aasta maailmameistrivõistlustel.

Viited
------

1. ↑  "Arizona Coyotes agree to 3-year extension with Antti Raanta". Arizona Sports. 7.4.2018. Vaadatud 20.8.2020
2. ↑  "Canes agree to terms with Antti Raanta". nhl.com. 28.7.2021. Vaadatud 23.10.2021

Välislingid
-----------

* Antti Raanta NHL.com lehel
* Antti Raanta hockeydb.com lehel

| * v
* r
Carolina Hurricanes |
| --- |
| 
**Väravavahid**: Frederik Andersen **·** Pjotr Kotšetkov **·** Antti Raanta |
| 
**Kaitsjad**: Brent Burns **·** Jalen Chatfield **·** Dylan Coghlan **·** Calvin de Haan **·** Jake Gardiner **·** Shayne Gostisbehere **·** Brett Pesce **·** Brady Skjei **·** Jaccob Slavin |
| 
**Ründajad**: Sebastian Aho **·** Jesper Fast **·** Seth Jarvis **·** Ondřej Kaše **·** Jesperi Kotkaniemi **·** Jordan Martinook **·** Martin Necas **·** Stefan Noesen **·** Max Pacioretty **·** Jesse Puljujärvi **·** Jordan Staal **·** Paul Stastny **·** Derek Stepan **·** Andrei Svetšnikov **·** Teuvo Teräväinen |
Bolderāja
Bolderāja asendikaart
**Bolderāja** on asum Riias Kurzeme rajoonis Daugava vasakul kaldal Buļļupest lõunas pindalaga 8,329 km². Asumit eraldab Daugavgrīvast Buļļupe. 14 523 elanikku (2010).

Aastal 1495 oli Johann Bulderingil selles piirkonnas mõis. Tema järgi on saanud nime Buļļupe, mida alamsaksa keeles kutsuti *Bulder Aa*. Ka hakati seda piirkonda Bolderājaks kutsuma. Hiljem asus seal piirkonnas mitu mõisa, (Lohfeldi mõis, Guberņa mõis ja Bolderāja mõis). Piirkond oli juba varastest aegadest asustatud, Bolderāja oli lootside peamine elukoht. Samuti asus seal tollipunkt.

Daugavgrīva kindluse kaitsva tiiva all asunud tolliametnike, lootside ja meremeeste asula sai aastal 1852 Riiaga telegraafiühenduse. See oli esimene tsiviilotstarbeline telegraafiliin tervel Venemaal. Aastal 1873 valmis ka Riiga viiv raudtee. Kuigi Bolderāja oli sellel raudteeliinil lõpp-peatuseks, ehitati raudteesild ka üle Buļļupe, sealt edasi kindlusest mööda Daugava suudmes oleva muulini välja. Raudtee valmimisega hakkas kasvama Bolderāja sadama tähtsus, samuti hakkasid asumisse kerkima tehased, aga Esimene maailmasõda laastas sealse tööstuse.

Aastast 1924 on Bolderāja Riia linna osa. Aastail 1952–1959 oli see Riia linnale administratiivselt alluv alev. Asumis on silikaattellisetehas ja seal asub ka Läti Mereakadeemia.

* BolderājaBolderāja
* Uute majade piirkondUute majade piirkond
* Vana BolderājaVana Bolderāja
* Luteri kirikLuteri kirik
* Katoliku kirikKatoliku kirik

Välislingid
-----------

* Asumi koduleht (*läti keeles*)

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Bolderāja** |

| * v
* r
Kurzeme rajooni asumid |
| --- |
| 
Āgenskalns **·**  Bolderāja **·**  Daugavgrīva **·**  Dzirciems **·**  Iļģuciems **·**  Imanta **·**  Kleisti **·**  Ķīpsala **·**  Rītabuļļi **·**  Spilve **·**  Voleri **·**  Zasulauks |
Suurvürst Konstantin Pavlovitš
Suurvürst **Konstantin Pavlovitš** (vene keeles *Константин Павлович*; 8. mai (vkj 27. aprill) 1779 Tsarskoje Selo – 27. juuni (vkj 15. juuni) 1831 Viciebsk) oli vene tsesareevitš, Poola kuningriigi asevalitseja (1815–1830), kindraladjutant (1819), keiser Paul I teine poeg, keda loeti pärast Aleksandr Pavlovitši kroonimist (1801) Vene troonipärijaks. 

Pärast keiser Aleksander I surma 1. detsembril (vkj 19. novembril) 1825 oli suurvürst Konstantin Pavlovitš juriidiliselt 25 päeva jooksul kuni (25. detsembrini) Venemaa keiser Konstantin I. Kuid tema kroonimist ei toimunud ja kui Konstantin Pavlovitš teatas troonist loobumisest, siis 25. detsembril kokkutulnud Senat pikale veninud istungil (lõppes öösel vastu 26. detsembrit) tunnistas suurvürst Nikolai Pavlovitši õigust troonile astuda.

Tunnustus
---------

### Välisriikide autasud

* Musta Kotka orden (1805)
* Auleegioni suurristi klassi orden (1807)
* Mõõgaordu suurristi klassi orden (1814)
* Kuldvillaku orden (1817)

Välislingid
-----------

 Konstantin Pavlovitš – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
**Assam** on India osariik. Piirneb loodes Bhutaniga ja edelas Bangladeshiga.

Osariigi suurimad linnad on Guwāhāti, Silchar ja Dibrugarh. Pealinn on Dispur, mis on Guwāhāti eeslinn.

Peamised keeled on assami ja bengali keel. 65% elanikest on hinduistid, 30% muslimid.

Tuntud on assami tee ja Assami siid.

Ajalugu
-------

Assami kuningriiki valitses 1228. aastast alates Ahomi dünastia. 1821 haarasid võimu birmalased. Pärast Esimest Inglise-Birma sõda läks Assam 1826. aastal Briti impeeriumi koosseisu. Pärast India iseseisvumist eraldati Assamist Sylheti ala ja liideti Ida-Pakistaniga (praegu Bangladesh). 1960. ja 1970. aastatel eraldati Assamist Nagaland, Meghalaya ja Mizoram, millest said India osariigid.

Osariigis tegutsevad mitmed sissirühmitused, mis taotlevad Assami iseseisvust. Mõjukamad neist on Asomi Ühendatud Vabastusrinne (ULFA) ja Bodolandi Rahvusdemokraatlik Rinne (NDFB).

Haldusjaotus
------------

Assam jaguneb 27 ringkonnaks.

Välislingid
-----------

* Assami valitsus

India 1. järgu haldusüksused

**Osariigid**: Andhra Pradesh **·**  Arunachal Pradesh **·**  Assam **·**  Bihar **·**  Chhattisgarh **·**  Goa **·**  Gujarat **·**  Haryana **·**  Himachal Pradesh **·**  Jharkhand **·**  Karnataka **·**  Kerala **·**  Lääne-Bengal **·**  Madhya Pradesh **·**  Maharashtra **·**  Manipur **·**  Meghalaya **·**  Mizoram **·**  Nagaland **·**  Odisha **·**  Pandžab **·**  Rajasthan **·**  Sikkim **·**  Tamil Nadu **·**  Telangana **·**  Tripura **·**  Uttarakhand **·**  Uttar Pradesh

**Liiduterritooriumid**: Andamanid ja Nicobarid **·**  Chandigarh **·**  Dadra ja Nagar Haveli ja Daman ja Diu **·**  Delhi **·**  Jammu ja Kashmir **·**  Ladakh **·**  Lakshadweep **·**  Puducherry
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib Aru mõisast Ambla kihelkonnas; teiste samanimeliste kohta vaata artiklit Aru mõis.* |

---

**Aru mõis** (saksa keeles *Arrohof*) oli Lehtse mõisa kõrvalmõis Ambla kihelkonnas Järvamaal.

Aru mõis on rajatud 17. sajandi lõpupoole, iseseisva mõisana eksisteeris Aru mõis rohkem kui sada aastat.

Omanikud
--------

Aru mõisa esimeseks valdajaks oli Detloff J. von Saltza, kes oli Lehtse mõisniku Anton Philipp von Saltza üks poegadest. Sel ajaperioodil oli Aru mõis Lehtse kõrvalmõis. 1686. aastal eraldas Aru mõisa Lehtse mõisast Anton Philipp von Saltza oma poja Anton Friedrich von Saltza jaoks.

1713. aastal sai Aru mõisa omanikuks Philipp Johann von Bruemmer. 1726. aastal ostis Aru mõisa aga Alexander Clapier de Cologne (surn. 1743) Ontikalt. Clapier de Colongue suguvõsa kätte jäi Aru püsima kuni 1764. aastani. Seejärel olid rentnikeks parun Otto Jakob Bielski ning Andreas Ludwig von Schonert. 

1782. aastal ostis mõisa David von Frisell (surn. 1803) Jootmelt, tema tütar Charlotte Dorothea (surn. 1813) abiellus 1811. aastal Alexander von Hoyningen-Huenega (surn. 1819) Lehtsest, mõis jäigi abielu kaudu Hoyningen-Huenede kätte kuni võõrandamiseni 1919. aastal. Aru mõisa viimane omanik oli Lehtse mõisnik Friedrich Alexander Hoyningen-Huene (surn. 1921).

Mõisahooned
-----------

Aru mõisa peahoone oli keskmise suurusega liigendatud puithoone, osalt ühe- ja osalt kahekorruseline, mis ehitati 19. sajandi teisel poolel, peahoone juurdeehitis aga 19. sajandi lõpuveerandil. Puidust peahoone on tänapäevaks hävinenud, alles on vaid kõrgel künkal maakividest vundamendi jäänused.

Viited
------

1. ↑   (vaadatud 23.01.2016)

Välislingid
-----------

* Aru mõis (Ambla) Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris
* Aru mõis, www.tapamuuseum.ee
* Aru mõis (Ambla khk), Kinnistute register Eesti Rahvusarhiivis

Ambla kirik
Ambla kihelkond

**Kirik**: Ambla  

**Mõisad**: Aru mõis | Jootme mõis | Jäneda mõis | Järvajõe mõis | Kaarli mõis  | Kalle mõis | Karkuse mõis | Koigi mõis | Kukevere mõis | Kurge mõis | Kuru mõis | Käravete mõis | Lehtmetsa mõis | Lehtse mõis | Linnape mõis | Moe mõis | Nõmmküla mõis | Pruuna mõis | Prümli mõis | Põriki mõis | Raka mõis | Roosna mõis | Rägavere mõis | Räsna mõis | Saiakopli mõis | Tamsalu mõis | Tapa mõis | Trilli mõis | Uudeküla mõis



‎
**Ryan Ross** (sünninimega **George Ryan Ross III**; sündinud 30. augustil 1986 Nevada osariigis Summerlinis) on USA muusik, ansambli Panic! at the Disco kitarrist.

Ryan on sündinud ja kasvanud Las Vegases ning õppinud sealses Bishop Gormani keskkoolis. Ta astus Nevada Ülikooli, kuid lahkus sealt juba pärast esimest semestrit, et tegeleda tõsisemalt muusikaga. 

12-aastaselt sai Ryan vanematelt jõulukingiks kitarri ning sellest sai alguse tema esimene muusikaline projekt koos lapsepõlvesõbra Spencer Smithiga, kes samal aastal sai jõulukingiks trummikomplekti. Algul mängisid nad koos bändi Blink-182 kaverlugusid ja kutsusid end nimega Pet Salamander. Ryan oli tollase ansambli solist ja kitarrist.

Hiljem lisandusid bändi veel kaks sõpra Brent ja Trevor ning toimus nimevahetus. Uueks nimeks sai Summer League ning sellest kasvas veel hiljem välja Panic! at the Disco. Viimati nimetatud ansamblis oli Ryan algul solist, kuid pärast Brendoni tulekut sai temast lisaks kitarristile ka taustalaulja. Samuti on Ryan kõigi Panic!u debüütalbumi laulusõnade autor. Rhan Ross ja Jon Walker lahkusid 2009. aastal bändist, kuna tahtsid teha teistsugust muusikat. Nad lõid bändi The Young Veins, kus Ross oli solist. 2009. aasta detsembris läks The Young Veins pausile. Jon Walker alustas oma soolokarjääri.

Isiklikku
---------

Ryani hüüdnimi on Ryro ja ta on 175 cm pikk.