recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Heroiini keemiline struktuur
**Heroiin** ehk **diatsetüülmorfiin** ehk **diamorfiin** on poolsünteetiline opioid, mille keemiline valem on C21H23NO5.

Pulbrilisel kujul heroiini värvus on valge, kollakas, hall või pruun.

Heroiinil on ka meditsiinilisi rakendusi, kuid seda kasutatakse laialdaselt narkootikumina. Narkootikumina kasutajad tarbivad heroiinipulbrit nina kaudu sissehingamisel või süstivad heroiinilahust.

Heroiin tekitab kiiresti nii vaimse kui ka füüsilise sõltuvuse.

Heroiini tarvitamisel ilmneb kõrgenenud eufooriline meeleolu, uimasus, ebaadekvaatsed reaktsioonid, kitsad pupillid, aeglane hingamine, kerged kõnehäired. Joobe taandudes ilmneb apaatsus või pahurus.

Tootmine
--------

Põhilised heroiinitootjad
Heroiini toodetakse morfiini atsetüülimisel ning selle puhastamiseks kasutatakse mitmesuguseid mehaanilisi ja keemilisi meetodeid. Morfiini eraldatakse aga oopiumist, mis on unimaguna valmimata kupardest saadav kuivatatud piimmahl.

Umbes 87% maailma oopiumist pärineb Afganistanist. 2004. aastal kultiveeriti seal unimagunat 131 000 hektaril ning toodangu väärtuseks hinnati 2,8 miljardit USA dollari (näiteks 2003. aastal oli Afganistani seaduslikult saavutatud SKT seejuures ainult 4,6 miljardit USA dollarit).

Afganistanis tehakse küll suuri jõupingutusi moonikasvatamise vähendamiseks, ent näiteks 2010. aastal oli unimagunate kasvatamine lausa 6 korda tulusam, kui nisu kasvatamine ja see raskendab võitlust oluliselt. Samal aastal kultiveeriti Afganistanis moone 123 000 hektaril.

Teised suured oopiumitootjad paiknevad valdavalt Kagu-Aasias (Birmas, Tais, Vietnamis, Laoses ja Yunnani provintsis Hiina Rahvavabariigis). Veel kasvatatakse unimagunat Sinaloa osariigis Mehhikos ja Columbias. Kuni 2004. aastani oli Pakistan samuti üks suuremaid oopiumitootjaid.

Ajaloolist
----------

10. augustil 1897 sünteesis Bayeri firma keemik Felix Hoffmann pajukoore toimeainest atsetüülsalitsüülhappe ja 11 päeva hiljem leiutas ta diatsetüülmorfiini – ühe morfiini derivaadi, mida peetakse esimeseks disainerdroogiks. See on sünteetiline narkootikum, turunimega heroiin. Heroiini kasutust reklaamiti peavalude, halva enesetunde korral. Lastele soovitati heroiini anda soolevaevuste või uneprobleemide korral.(Ohler, 23:2017)

Viited
------

1. ↑  Afghanistan opium survey 2004
2. ↑  Afghanistan opium survey 2010
3. ↑  Norman Ohler: "Patsient A. Uimastid Kolmandas Reichis" ehk (*"Totale Rausch. Drogen im Dritten Reich."*), Helios kirjastus, 2017, ISBN 9949554977
James Barry "Jupited ja Juno" (*Zeus ja Hera*)
 Hera imetab Heraklest, vana-kreeka vaas 
**Hera** (vanakreeka keeles Ἥρα) on vanakreeka mütoloogias kõrgeim jumalanna, taevakuninganna, Kronose ja Rhea tütar, Zeusi, Demeteri, Hadese, Hestia ja Poseidoni õde ning Zeusi naine. 

Tema lapsed on Ares, Hebe, Hephaistos ja Eileithyia. Mõned müüdid peavad ka Typhonit tema pojaks, kes sündis Zeusi osaluseta. Vanarooma mütoloogias vastab talle Juno.

Hera müüt
---------

Hera olevat noor ja kaunis, aga mitte veetlev. Ta oli väga armukade, sest Zeusil oli palju armukesi. Hera kiivus ja raev jälitasid tema võistlejaid. Ta jälitas Letot, et see ei saaks sünnitada Apollonit ja Artemist. Tema viha alla langesid Io, Semele, Kallisto ja Alkmene. Ta kiusas ka Zeusi armukeste lapsi, näiteks Alkmene poega Heraklest. Armukadedusest takistas Hera Heraklese sündi ja kiirendas Eurystheuse sündi. Luhtus Zeusi plaan anda Heraklesele kui esmasündinule õigus saada valitsejaks. Kui Hera üritas Heraklest tappa, saates imikueas poisi juurde kaks madu, kägistas Herakles need surnuks. Herakles lõi surnuks ka oma õpetaja Linose.

Kui troojalane Paris otsustas Erise kuldõuna anda Aphroditele, solvus Hera koos Athenaga. Nad muutusid kõigi troojalaste vihkajateks. Ixion, kes püüdis Herat võrgutada, kinnitati karistuseks igaveseks veereva ratta külge.

Hera kultus
-----------

Hera on taevajumalanna, abielu ja abielunaiste kaitsja. Kultuslikult austati Herat peamiselt Argoses ning ta oligi arvatavasti algselt argoslaste jumalus. Teda austati ka Samosel ning sealt pärineb oletatav Hera kuju. Sellel on Cheramyese pühendraidkiri. Herale pühendatud templeist ehk heraionitest asuvad kuulsaimad Olümpias ja Samosel.

Hera sümbolid on granaatõun ja paabulind.

  


|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Hera** |
Venizélos 2014. aastal
**Evángelos Venizélos** (Ευάγγελος Βενιζέλος) (sündinud 1. jaanuaril 1957) on Kreeka poliitik. Ta oli 25. juunist 2013 kuni 27. jaanuarini 2015 Kreeka asepeaminister ja välisminister. Enne seda 17. juunist 2011 kuni 21. märtsini 2012 oli ta asepeaminister ja rahandusminister. 

18. märtsil 2012 valiti ta sotsiaaldemokraatliku erakonna PASOK esimeheks.

Ta on konstitutsiooniõiguse professor Thessaloníki Aristotelese Ülikooli õiguskoolis.

Isiklikku
---------

Venizélos sündis Thessaloníkis. Ta ei ole Elefthérios Venizélose sugulane. Ta sai Kreekas tuntuks 1989. aastal, mil kaitses edukalt Andréas Papandréoud korruptsioonisüüdistuste asjus. Papandréoule avaldas Venizélose sõnaosavus muljet ja ta kutsus Venizélost kandideerima 1993. aasta parlamendivalimistel. 

Lisaks kreeka keelele räägib Venizélos prantsuse ja inglise keelt. Ta on kirjutanud raamatuid, monograafiaid ja artikleid näiteks hariduse korraldamisest, päevapoliitikast, välispoliitikast, meediast, ühiskonna arengust, politoloogiast ja kultuurist. Venizélos on teravalt kritiseerinud Samuel Huntingtoni tsivilisatsioonide põrkumise teooriat. Ta on kirjutanud, et Kreeka tsivilisatsioon on "tsivilisatsioonide tsivilisatsioon".

Karjäär poliitikas
------------------

Venizélos valiti Thessaloníki valimisringkonnast parlamenti 1993. 1996. 2000. 2004. 2007. ja 2009. aasta üldvalimistel. Ta on kuulunud põhiseaduskomisjoni, riigikaitse- ja välisasjade komisjoni, avaliku halduse komisjoni, avaliku korra ja õigluse komisjoni ja Euroopa asjade komisjoni. 
Venizélos on olnud:

valitsuse pressiesindaja (1993–1994),
ajakirjanduse ja meediaminister (1994–1995),
transpordi- ja sideminister (1995–1996),
justiitsminister (1996),
kultuurimister (1996–1999),
arenguminister (1999–2000),
kultuuriminister (2000–2004),
rahandusminister ja asepeaminister (2011–2012),
välisminister ja asepeaminister (2013–2015).
Venizélos kandideeris PASOKi juhiks pärast erakonna kaotust 2007. aasta valimistel, kuid erakonna esimehena jätkas ametis olnud Geórgios Papandréou. Venizélos sai 38,18% ja Papandréou 55,91% häältest. 2012. aastal sai Venizélos ainukandidaadina erakonna juhiks.

Venizélos oli osaline Makedoonia nimevaidluses. 1994. aastal veenis ta väidetavalt peaminister Andréas Papandréoud, et naaberriik ei tohi kasutada nime Makedoonia. Kreeka embargo tõttu on Makedoonia nimi rahvusvahelistes organisatsioonides endine Jugoslaavia Makedoonia Vabariik (FYROM). On oletatud, et Venizélose tegevuse eesmärgiks oli püüda oma valimisringkonna rahvuslaste hääli.

Viited
------

1. ↑  New Government is ushered in. Kathimerini. 24.06.2013.
2. ↑  Greek socialists vote for finance minister as new leader. Kathimerini. 18.03.2012.
3. 1 2  Mark Dragoumis. "Pasok's lost cause: 'Always oppose - never propose'". Athens News.‎ 05.10.2007.
4. ↑  George Papandreou wins PASOK leadership election with 55.91 pc
5. ↑  PASOK: Papandreou Goes, Venizelos Comes. Keep Talking Greece. 17.03.2012.
**Vadim Valentinovitš Zagladin** (vene keeles *Вадим Валентинович Загладин*; 23. juuni 1927 Moskva – 21. november 2006 Moskva) oli Nõukogude Liidu välissuhete ekspert, ajakirjanik ja NLKP tegelane.

Hariduse omandas Vadim Zagladin Nõukogude Liidu Siseministeeriumi alluvuses tegutsenud Moskva Riiklikus Rahvusvaheliste Suhete Instituudis, lõpetades selle ajaloolasena. 

Pärast instituudi lõpetamist töötas Vadim Zagladin samas kõrgkoolis õppejõuna ning oli ajakirjanik väljaannetes Novoje Vremja ("*Новое время*") ja Problemõ Mira i Sotsializma ("*Проблемы мира и социализма*").

1964. aastal asus Vadim Zagladin tööle konsultandina välissuhete alal, töötades NLKP Keskkomitee rahvusvaheliste suhete osakonnas. Konsultandi ametikohalt tõusis ta osakonna juhataja esimeseks asetäitjaks. Ühtlasi juhtis ta paljude aastate kestel põhitöö kõrvalt NLKP Keskkomitee Sotsiaalteaduste Instituudi rahvusvahelise töölisliikumise probleemide õppetooli ja oli aastatel 1979–1989 ka Nõukogude Liidu Ülemnõukogu Liidunõukogu välissuhete komisjoni sekretär. 

Vadim Zagladin oli Nõukogude Liidu juhtivaid eksperte Euroopa riikide alal. Erilist huvi tundis ta Prantsusmaa vastu. Oma ametikohal suhtles ta vahetult kõigi NLKP KK peasekretäridega alates Leonid Brežnevist, kuni Mihhail Gorbatšovini.

Rahvusvaheliste suhete osakonna juhataja asetäitja ametikohalt viidi ta 1988. aastal üle Nõukogude Liidu Ülemnõukogu Presiidiumi esimehe Mihhail Gorbatšovi nõunikuks. Hiljem nõustas ta Gorbatšovi kui Nõukogude Liidu presidenti, jäädes ametisse Nõukogude Liidu likvideerimiseni aastal 1991. aastal.

1992. aastal, kui asutati Gorbatšovi Fond, jätkas Zagladin fondis tööd Mihhail Gorbatšovi nõunikuna. Sellel ametikohal oli tema peamiseks tegevussuunaks suhete arendamine Itaalia ja Vatikaniga.

Vadim Zagladin oli ajalooteaduse kandidaat, filosoofiadoktor ja Venemaa Teaduste Akadeemia tegevliige. Ta valdas prantsuse, saksa ja inglise keelt. Zagladin avaldas elu jooksul mitu raamatut ja ligi 300 artiklit. Tema isiklik arhiiv, milles sisaldub umbes 500 dokumenti, on kasutatav Gorbatšovi Fondi lugemissaalis Moskvas.

Välislingid
-----------

* Газета.ру: Умер Вадим Загладин (nekroloog vene keeles)
* Горбачев Фонд: Скончался Вадим Загладин (nekroloog vene keeles)
Austria parlamendihoone (21. sajandi algus)
Austria parlamendihoone (20. sajandi algus)
**Austria parlamendihoone** (saksa keeles *Parlament* või *Hohes Haus*, varem ka *Reichsratsgebäude*) on hoone Viinis, kus käib koos Austria parlament. 

Uusklassitsistlikus stiilis parlamendihoone arhitekt on Taanist pärit Theophilus Hansen. Hansen projekteeris selle nii, et kõik selle osad, kaasa arvatud sisekujundus, üksteisega sobiksid. Hansen kavandaski kogu sisekujunduse: skulptuurid, maalid, lühtrid jne.

Parlamendihoone koordinaadid on 48° 12′ 29″ N, 16° 21′ 29″ E.

1861. aastal vastu võetud konstitutsioon lõi Riiginõukogu (Austria osa Austria-Ungari riigi parlamendist. Riiginõukogule oli maja vaja. Otsustati rajada kaks hoonet (ülemkojale ja alamkojale). Plaanid muutusid pärast seda, kui 1867 kuulutati välja kaksikmonarhia ja Ungari sai omaenese seadusandliku kogu, mis asus Budapestis. Siis otsustati mõlemale kojale rajada ühine hoone.

Ajutine hoone (*Abgeordnetenhaus*) asus Währinger Straßel. See hoone sai ka hilisema parlamendihoone põhiplaani aluseks. *Abgeordnetenhaus* avati samal aastal, mil Austria-Ungari keiser Franz Joseph I rajas Riiginõukogu.

Valitsus käskis parlamendihoone rajada uusklassitsistlikus stiilis. See pidi meenutama Vana-Kreekat ja nende demokraatia ideaale. Parlamendihoone ees on Vana-Kreeka tarkusejumalanna Athena kuju, mille autorid on Karl Kundmann, Josef Tautenhayn ja Hugo Haerdlt.

Uus parlamendihoone ehitati Ringstraßele. See oli Viini esindustänav, mis loodi linna ümbritseva kindlustusvööndi kohale pärast linnamüüri ja linna ümbritseva vallikraavi likvideerimist.

Hoone jaoks hakati vundamendiauku kaevama 1874. aasta juunis ja nurgakivi pandi 2. septembril 1874. Samal ajal ehitati teisigi olulisi hooneid: Viini kunstiajaloomuuseum, Viini loodusloomuuseum, Viini raekoda ja Viini ülikool. 1883. aasta novembris hoone valmis ja seda hakati kohe kasutama. 4. detsembril 1883 toimus seal juba Riiginõukogu alamkoja esimene istung. Ülemkoja esimene istung toimus alles 16. detsembril 1884. Mõlemad kojad töötasid hoones kuni Austria-Ungari lagunemiseni 1918.

Hoone ja selle juurde kuuluv krunt võtavad enda alla 1,35 ha.

Teises maailmasõjas sai hoone tugevasti kannatada, kuid siseruumid taastati originaalkujul.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Austria parlamendihoone** |

* Koduleht
**Marie Kalmus** (1901. aastani **Marie Supp**; 5. mai 1885 Kuksema vald, Järva-Jaani kihelkond – 10. jaanuar 1959 Tallinn) oli eesti skulptor.

Elukäik
-------

Sündis Järva-Jaanis möldri tütrena. Õppis Paide linna 6-klassilises koolis. Alates 1902. aastast töötas masinakirjutajana Tšita linna post-telegraafis ja järgnevad 15 aastat Peterburis teedeministeeriumis. Hiljem õppis Petrogradi rahvakonservatooriumis laulu.

Oli haiguse tõttu sunnitud laulu õppimisest loobuma ning alustas 1919 Petrogradi Kunstiakadeemias M. Malõševi ateljees skulptuuriõpinguid. Kolinud Tallinna, õppis ta 1921–1922 Tallinna Kunsttööstuskoolis Jaan Koorti juhendamisel skulptuuri. Aastatel 1923–1924 täiendas end Dresdenis Otto Winkleri eraateljees. 1926–1927 õppis ta Pariisis Rodini assistendi Antoine Bourdelle'i ja kujur Lutzansky juures. Osales 1927. aastal Pariisi Sügissalongi näitusel.

Looming
-------

Töötas 1927. aastast Tallinnas vabakunstnikuna, pühendudes peamiselt realistlikule, detailitäpsele portreeloomingule. Portreteeritute seas on Eduard Vilde, Cyrillus Kreek, Artur Lemba, maalikunstnik Arnold Kalmus, sõjaväelane kapten August Voldemar Vahar (1906-1944), rahvatantsutegelane Enn Loorsoo, koolinõunik August Kuks, Karl Robert Pusta, lauljad Milvi Laid ja Elfriede Zion, luuletaja Virve Rännang, Eesti-Prantsuse Komitee president Georges Reynald ning prantsuse filminäitleja, üks "Andaluusia koera" osatäitjaid Pierre Batcheff.

Kuulus aastast 1932 Eesti Kujutavate Kunstnike Keskühingusse ja osales sõjaeelsel aastakümnel kodumaistel kunstinäitustel.

Isiklikku
---------

Marie Kalmuse abikaasa oli maalikunstnik Arnold Kalmus. Abielu lahutati 1931.

Viited
------

1. ↑  Marie Kalmuse isikutunnistuse ärakiri. EKMA.110.8.61
2. 1 2  Marie Kalmuse isikuarhiiv Eesti Kunstimuuseumi arhiivis
3. ↑  EKM j 55482 FK 772, muis.ee
4. ↑  ERA.1357.2.3204, Tallinna Ringkonnakohus, tsiviilasjade kohtutoimikud

Kirjandus
---------

* Heini Paas. "Kalmus, Marie". // Eesti kunsti ja arhitektuuri biograafiline leksikon. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Tallinn 1996. Lk 158

Välislingid
-----------

* Marie Kalmuse teosed Eesti Kunstimuuseumi kogus
? Austria rahvuslipp. Proportsioonid 2:3. ? Austria riigilipp. Proportsioonid 2:3.
**Austria lipp** on Austria riigi ametlik lipp. 

Tegu on maailma vanima lipuga, mida kasutatakse riigilipuna[*viide?*]. Teadaolev kasutus algas juba 1230. aastal[*viide?*].

Rahvuslipp
----------

Rahvuslippu aluseks on võetud 13. sajandist pärinev Babenbergide puna-valge-punane vapikilp, ka Austria lipp on samade värvidega horisontaalsete laidudega trikoloor. Lipp võeti kasutusele 1. mail 1945.

Valge laid sümboliseerib Doonau jõge.

Punased (PMS 186C) laiud õitsvat Austriat.

Pärimuse järgi tekkis sümbol Kolmanda ristisõja ajal, kui 1191 pühal maal peetud Acra lahingus värvus Austria hertsogi Leopold V valge keep verest punaseks peale ühe riba, mis asetses keskpaigas ja jäi laia mõõgavöö alla. Sellelt keebilt saigi Austria oma värvid ja vapi.

Riigilipp
---------

Austria riigilipp sarnaneb rahvuslipuga, kuid lipu keskele on paigutatud Austria vapp. Ka lipu proportsioonid on samad, 2:3. Lipp võeti kasutusele 25. aprillil 1984.

Austria ajaloolised lipud
-------------------------

Aastatel 1867–1918 kasutati Austria-Ungari Keisririigi lippu, 1918–1938 praegust lippu, aga 1938–1945 Saksa Riigi haakristiga lippu.

Vaata ka
--------

* Austria vapp

Välislingid
-----------

* Austria lipp andmebaasis *Flags of the World* (*inglise keeles*)
**"Andruse õnn"** on 1955. aastal valminud Lenfilmi mängufilm, mille stsenaarium põhineb Hans Leberechti romaanil "Kaptenid".

Süžee
-----

Rannakülast pärit Andrus on unistanud kapteni ametist, kuid ta ei saa merekooli sisse. Juhuslikult sattub ta tööle Ida-Virumaale suurde gaasitehasesse. Seadistajana töötades näeb ta varsti kitsaskohti töökorralduses. Ta pakub välja uuendusi tööviljakuse suurendamiseks. Tehase peainsener Arulaid ei suuda esialgu noore töötaja plaane ja sekkumist tootmisprotsessi uuendamisse mõista. Samuti on juhtkonnal eriarvamusi noore tehnoloogi Koppeli novaatorlike plaanide suhtes. Andrus asub toetama edumeelse Koppeli uuenduslikke projekte ning astub avalikult välja Koppeli kaitseks. Andruse otsekohene käitumine tekitab kollektiivis vastakaid arvamusi. Vana tööline Vaga ja tema tütar Linda on nii mitmelgi korral tasakaalustajateks. Andrus leiab oma õnne töös, kollektiivis ning vastastikuses kiindumuses Lindaga.

Osatäitjad
----------

* Enn Adusson – Andrus
* Ants Lauter – Arulaid
* Ita Ever – Reet
* Hugo Laur – Vaga
* Ruth Peramets – Linda
* Linda Tubin – Milde
* Kalju Vaha – Koppel
* Lembit Eelmäe – Luts
* Rudolf Nuude – Rannap
* Kaljo Kiisk – Teder
* Jaanus Orgulas – Villu
* Jüri Järvet – Robert
* Elsa Pant – müüjatar
* Evi Rauer – Andruse ema
* Arno Suurorg – Suur-Sonda vabriku direktor
* Ilmar Tammur – Andruse isa
Hertsog Augusti raamatukogu (*Herzog August Bibliothek*) peahoone
Sissepääs raamatukokku
Hertsog August oma raamatukogus (1650) Conrad Buno järgi
**Hertsog Augusti raamatukogu** (saksa: *Herzog August Bibliothek* – HAB) Wolfenbüttelis Alam-Saksimaal, tuntud ka kui *Bibliotheca Augusta*, on rahvusvahelise tähtsusega raamatukogu, mille kogudes leidub teavikuid isegi keskaegsest ja varauusaegsest Euroopast. Raamatukogu allub Alam-Saksi teadus- ja kultuuriministeeriumile.

Ajalugu
-------

Raamatukogu asutas Braunschweig-Wolfenbütteli hertsog Julius aastal 1572. 17. sajandil oli see suurim raamatukogu Alpidest põhja pool. Raamatukogu sai nime hertsog August I-lt (1579–1666). Ta kogus kollektsiooni, mida hoidis Wolfenbüttelis. Väed liikusid sajandite jooksul edasi-tagasi, kuid kollektsioon oli hästi kaitstud. See oli nii kõrgelt hinnatud, et kindralid panid raamatukogu erilise kaitse alla, ja raamatukogu on üks vanimaid maailmas, mis ei ole kunagi kaotanud oma kollektsiooni.

Aastal 2006 oli raamatukogus umbes 900 000 raamatut, millest 350 000 on trükitud 15.–18. sajandini. Nendest 3500 on inkunaablid, 75 000 on 16. sajandist, 150 000 on 17. sajandist ja 120 000 on 18. sajandist.

Tähtsad raamatukoguhoidjad on olnud:

* 1604–1666 August II Noorem, Braunschweig-Lüneburgi hertsog
* 1691–1716 Gottfried Wilhelm Leibniz
* 1770–1781 Gotthold Ephraim Lessing
* 1968–1992 Paul Raabe

Raamatukogu on kuulus uurimistööde poolest ja sadade rahvusvaheliste õpetlaste poolest, kes on raamatukogu töötajatega erinevate projektide kallal koostööd teinud. Selle teadusuuringute programme on kirjeldatud kui uurimusi rahvusvaheliste suhete ajaloost või kultuuriajaloost, ideede ja poliitika ning sotsiaalajaloost, religiooniajaloost, äri-, teadus- ja õigusajaloost, põhiseadusajaloost, ühiskonna- ning naiste ja sugude ajaloost keskajast varauusajani.

Märkimisväärsed käsikirjad
--------------------------

* Kuulus palimpsest *Codex Guelferbytanus 64 Weissenburgensis*, mis sisaldab alumises kastis Codex Guelferbytanus A, Codex Guelferbytanus B, ja Codex Carolinus.
* Heinrich Lõvi evangeelium
* Liber Floridus u. 1150
* Minuskel 97
* Minuskel 126
* Minuskel 429
* Üheksa köidet Mátyás Hunyadi raamatukogust
* Schönrainer Liederhandschrift
* Visio Godeschalci
* Corpus Agrimensorum Romanorum
* Magnus liber organi, käsikirjad W1 ja W2
**Marie-Pierre Kœnig** (10. oktoober 1898 – 2. september 1970) oli Prantsusmaa sõjaväelane ja poliitik, kes sai postuumselt Prantsusmaa marssali auastme.

Sõjaväekarjäär
--------------

Kœnig osales esimeses maailmasõjas. Pärast sõda jätkas sõjaväeteenistust. Juunis 1940 kohe pärast Prantsusmaa okupeerimist Natsi-Saksamaa poolt liitus ta Londonis Vaba Prantsusmaaga. Ta sõdis Vaba Prantsusmaa vägedes 1942. aastal Erwin Rommeli Aafrika korpuse vastu Põhja-Aafrikas. 

Marie-Pierre Kœnig kohtumas USA kindralitega. Pildil esireas vasakult Omar Bradley, Dwight Eisenhower, Kœnig ja Arthur Tedder (1944)
1944. aastal juhatas ta Prantsuse sisevägesid (FFI). 21. augustil 1944 määrati ta Pariisi sõjakuberneriks. 24. aprillil 1945 vahistas ta Šveitsi piiril marssal Pétaini. 

Aastatel 1945–1949 oli Kœnig Prantsuse okupatsioonitsooni Saksamaal sõjakuberner ja ühtlasi Prantsuse okupatsioonivägede Saksamaal ülemjuhataja.

Poliitik
--------

Kœnig tegutses 1950.–1960. aastatel poliitikuna. Ta oli 1951–1958 Prantsusmaa Rahvuskogu liige. Lühikest aega (juuni–august 1954 ja veebruar–oktoober 1955) oli ta Prantsusmaa relvajõudude minister.

Marie-Pierre Kœnig suri septembris 1970 ja maeti Pariisis Montmartre'i kalmistule. 1984. aastal, president François Mitterrandi ametiajal, anti talle postuumselt Prantsusmaa marssali auaste.

Tunnustus
---------

* Médaille militaire (1918)
* Croix de guerre 1914–1918
* Vabastusorden (1942)
* Médaille de la Résistance
* Croix de guerre 1939–1945
* Auleegioni suurohvitseri klassi orden (1945)
* Auleegioni suurristi klassi orden (1949)

### Välisriikide autasud

* USA Legion of Meriti komandöri klassi orden
* Nõukogude Liidu Suvorovi 1. järgu orden

Sõjaväelised auastmed
---------------------

| leitnant | kapten | major | kolonelleitnant | kolonel |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  |  |  |  |
| 1920 | 1931 | juuni 1940 | november 1940 | juuni 1941 |
|  |
| brigaadikindral | diviisikindral | korpusekindral | armeekindral | Prantsusmaa marssal |
|  |  |  |  |  |
| juuni 1942 | mai 1943 | juuni 1944 | mai 1946 | 1984 (postuumselt) |
Limšeni mõis 1903. aasta kaardil. Väljavõte kaardilt "Wegekarte des Wolmarschen Kreises mit den Kirchspiels- und Gutsgrenzen" (1903). Mõisa valdused on kaardil tähistatud numbriga 41
**Limšeni mõis** (saksa keeles *Limschen*, läti keeles *Limšenu muiža*) oli rüütlimõis Liivimaal Volmari kreisis Aloja kihelkonnas. Tänapäeval asub Lätis Limbaži piirkonnas Staicele vallas Limšeni külas.

Ajalugu
-------

Sealsed valdused kuulusid algselt Rozēni mõisale. Aastal 1747 läks mõis Engelhardtide valdusse. Aastal 1775 ostis selle major Balthasar Adolph Güldenhof. Engelhardtid ei olnud aga nõus kogu valdustest loobuma ja nii eraldati sellest aastal 1809 Limšeni mõis, mis jäi Engelhardtidele; ühtlasi tagastasid nad ostusummast 4200 taalrit.

Mõisa suurus
------------

Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 3/4 adramaad, sellele allus 24 mees- ja 33 naishinge. Aastal 1757 kuulus mõisale 4 ja 1/4 adramaad maad. Aastal 1734 oli mõisal koos Rozēni mõisaga adramaid 2 ja 3/8, aastal 1688 aga neli. Aastal 1641 oli nende mõisate suurus 1 ja 1/2 adramaad. Aastal 1832 oli mõisa suurus 9/20 adramaad, aastal 1881 aga 1 ja 66/80, lisaks veel 1 ja 3/80 adramaad maad mõisale alluvate talude koosseisus.

Viited
------

1. ↑  Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, Heinrich von Hagemeister; lk. 143
2. ↑  Bienestamm, H. von. Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner, 1826, lk 247.
3. ↑  Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, Heinrich von Hagemeister; lk. 138
4. ↑  Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 127.

Kirjandus
---------

* *Baltisches historisches Ortslexikon*. Teil II. Lettland (Südlivland und Kurland). − Quellen und Studien zur baltischen Geschichte. Köln-Wien: Böhlau Verlag, 1990. Lk 353.
* Stryk, Leonhard von. *Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands*. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885. Lk 135.

Aloja kirik.
Aloja kihelkond

**Kirik**: Aloja kirik  

**Pastoraat**: Aloja kirikumõis  

**Peamõisad**: Aloja mõis | Dripati mõis | Limšeni mõis | Puikule mõis | Rozēni mõis | Stakenberģi mõis | Ungurpilsi mõis | Urga mõis | Vīķi mõis  

**Kõrvalmõisad**: Ahre mõis | Kārlītise mõis  

**Karjamõisad**: Brinemoise mõis | Dilga mõis | Dudele mõis | Elisabethhofi mõis | Ermuiža mõis | Graudiņi mõis | Großhofi mõis | Kabbuli mõis | Kalna Rigali mõis | Karolinenhofi mõis | Ķīlise mõis | Krumini mõis | Mankaini mõis | Ņurka mõis | Paurise mõis | Puršēni mõis | Radsini mõis | Skarbuļi mõis | Staicele mõis | Strunķise mõis | Teterise mõis | Valdrava mõis | Vēverīte mõis | Vītiņši mõis
Andréas Sámaris 2016. aastal Lissaboni Benfica särgis
**Andréas Sámaris** (kreeka keeles Ανδρέας Σάμαρης; sündinud 13. juunil 1989 Pátras) on Kreeka jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Portugali kõrgliiga klubis Lissaboni Benfica ja Kreeka jalgpallikoondises.

Ta alustas klubikarjääri kodulinna klubis Panachaïkí, millega liitus 2006. aastal. Hooajal 2006–07 debüteeris ta klubi põhimeeskonnas Kreeka kolmandas liigas. 2010. aastal liitus ta Kreeka kõrgliiga klubiga Paniónios. Hooajal 2013–14 mängis ta Kreeka suurklubis PAE Olympiakós, kellega tuli samal hooajal Kreeka meistriks.

2014. aasta augustis sõlmis ta viieaastase lepingu Benficaga. Üleminekusumma oli 10 miljonit eurot. Ta on tulnud Benficaga neli korda Portugali meistriks.

Debüüdi Kreeka jalgpallikoondises tegi Sámaris 2013. aasta oktoobris viimases MM-i valikmängus Liechtensteini vastu. Järgmisel aastal kuulus ta Kreeka koondisse maailmameistrivõistlustel, kus ta viimases alagrupimängus lõi ta värava Elevandiluuranniku vastu.

Saavutused
----------

Olympiakós
* Kreeka Super Leauge: 2013–14

Benfica
* Primeira Liga: 2014–15, 2015–16, 2016–17, 2018–2019
* Taça de Portugal: 2016–17
* Taça da Liga: 2014–15, 2015–16
* Supertaça Cândido de Oliveira: 2016, 2017

Välislingid
-----------

 Andreas Samaris – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Profiil Lissaboni Benfica kodulehel
**Andreas von Hübner** (vene keeles *Андрей Иванович Гюбнер*) (19. september (vkj) 1733 Peterburi – 5. detsember 1799 Tallinn) oli Vene sõjaväelane ja Vorbuse mõisnik.

Elulugu
-------

Andreas von Hübner sündis muusik Johann Hübneri (1701−1759) pojana. Viimane oli sündinud Varssavis, kuid 1721. aastal siirdus krahv Stephan Wilhelm Kinskyga kapellmeistrina Venemaale Peterburi; 1740. aastal oli ta õukonna kapellmeister. Tema poeg Andreas astus esmalt Holsteini sõjaväeteenistusse. Hiljem teenis Venemaa sõjaväes, kus 1763. aastal sai sekund-majori auastme. 1763−u 1784 oli ta Tallinnas platzmajor. Läks aga peagi sõjaväest erru ja astus tsiviilteenistusse. 1786−1799 oli ta Eestimaa kubermangu valitsusnõunik. 1791. aastal tõusis õuenõunikuks, mis vastas sõjaväes alampolkovniku auastmele.

Perekond
--------

Ta oli kaks korda abielus. Esimest korda naitus ta Maria Hallupyga (maeti 1775). 1777. aastal sõlmis ta abieluliidu Maria Margaretha von Matthiasega (1751−1822). Kahest abielust oli tal kokku kolm last.

Vorbuse mõis
------------

Keiser Paul I kinkis talle 1799. aastal kauaaegse truu teenistuse eest Vorbuse mõisa, mis oli olnud pikalt riigimõis. Et Hübner suri juba kaks nädalat hiljem, päris mõisa 1800. aastal tema lesk. Tema tütar Margaretha (1787−1862), kes oli abielus vabahärra Karl Axel Christer von Bruiningkiga (1782−1848), müüs Vorbuse 1848. aastal.

Vaata ka
--------

* Vorbuse mõis

Viited
------

1. 1 2 3  Erik Amburgeri andmebaas. Nr 24451.
2. ↑  Erik Amburgeri andmebaas. Nr 55930.
3. ↑  Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Erster Teil. Der estnische District. Dorpat: Druck von C. Mattiesen, 1877. Lk 52-3.
**Andreas von Langell** (Андрей Андреевич фон Лангель; surnud 1808) oli Venemaa riigitegelane. 

Andreas von Langell oli keisrinna Katariina II ja keiser Paul I aegne riiginõunik, Eestimaa kubermangu asekuberner 23. oktoobrist 1786 kuni 25. jaanuarini 1797, ning seejärel keiser Paul I ja Aleksander I aegne salanõunik, Eestimaa kuberner 25. jaanuarist 1797 kuni 14. juunini 1808.

Luulehuviline Orina (*Orgena*) mõisnik Fabian Wilhelm von Schilling kirjutas tema kiituseks saksakeelse juhuluuletuse, mis 1798. aasta sügisel kutsus esile paroodiaid.

Viited
------

1. ↑  "Начальники Эстляндской губернии". Originaali arhiivikoopia seisuga 1. juuli 2009. Vaadatud 12. juunil 2009.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Heinrich Johann von Wrangell** | **Eestimaa asekuberner**1786–1797 | Järgnev**Mihhail Nikolajevitš Golitsõn** |
| Eelnev**Heinrich Johann von Wrangell** | **Eestimaa kuberner**1797–1808 | Järgnev**Berend Johann von Uexküll** |
Lõuend
Alusraamile kinnitatud lõuend
**Lõuend** on lina-, kanepi- või džuudikiududest kootud labase sidusega riie, millele pärast alusraamile kinnitamist ja kruntimist tehakse maaling.

Lõuendile maalimine
-------------------

Õlimaal lõuendil. Hermann Friedrich Schrencki "Emajõgi" (1881)
Alates 18. sajandist tõrjus lõuend kõik ülejäänud materjalid kõrvale ning muutus populaarseimaks alusmaterjaliks, eriti õlimaalidele. Lisaks lõuendile kasutatakse ka kartongi ja vineeri.

Lõuendi üheks eeliseks on, et maalitud lõuendi saab alusraamilt maha võtta ja kokku rullida. Samas on lõuend on kergesti lõhutav. Teda saab lõigata, läbi torgata, käristada. Lisaks reageerib lõuend õhuniiskusele ja temperatuurile.

Kõige vastupidavam on linane lõuend, sellest järgmine kanepine lõuend. Puuvillane lõuend jääb oma omadustelt eelpool nimetatuile alla. Linane lõuend võib õli toimel hapraks muutuda, kanepine kipub õhu ja niiskuse käes pruunistuma.

Heale lõuendile esitatakse kindlad nõudmised. Vastu valgust vaadates on hea lõuend igalt poolt ühtlase koega, selle pealispind ei ole liiga karvane. Niisutamine ei tohi teda tumedamaks muuta ning ta peab imema vett ühtlaselt. Tavaliselt on lõuend apreteeritud, see tähendab tärklisekliistriga läbi immutatud. Tänu sellele muutub lõuendi pind tihedamaks, tugevamaks ja siledamaks.

Enne maalima hakkamist tuleb lõuend kindlasti kinnitada alusraamile. Seda nii maalimise kergendamiseks, kui ka lõuendi paremini säilimiseks.

Tänapäeval on võimalik osta nii krunditud kui ka kruntimata lõuendeid.
**Andreas von Steinberg** oli Liivi ordu maamarssal aastatel 1354–1375.

Andrease täpne päritolu pole teada, sest Steinbergi-nimelisi suguvõsasid on mitu. Kõige tõenäolisem on, et ta pärines Hildesheimi lähedalt. 

Tema orduga liitumise aeg pole teada, kuid esimest korda on teda mainitud seoses 1343. aastal Paides toimunud ordukäsknike kohtumisega, kus ta osales veel tavalise rüütelvennana. 

Aastatel 1347–1349 oli ta Vindavi komtuur. Seejärel viie aasta kohta temast teated puuduvad, misjärel temast sai aga maamarssal, kellena ta tegutses koguni 21 aastat. Teda ületab ametiaja pikkuse poolest vaid Wolter von Plettenbergi ajal samal positsioonil 27 aastat olnud Johann von dem Broele. 

Vastavalt Hermann von Wartberge kroonikale osales Steinberg eriti aastatel 1369–1375 ka sõjategevuses.

Kirjandus
---------

* *Ritterbrüder im livländischen Zweig des Deutschen Ordens*. Köln: Böhlau, 1993. Nr. 837 (lk 617–619).


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Dietrich von Meschede** | **Vindavi komtuur**1347–1349 | Järgnev**Hartmann** |
| Eelnev**Bernhard von Oldendorf** | **Liivi ordu maamarssal**1354–1375 | Järgnev**Robin von Eltz**

 |
**Lõugtundlased** (*Chelicerata*) on suur lülijalgsete takson, mida käsitletakse alamhõimkonnana. Lõugtundlaste hulka arvatakse ämblikulaadsed (*Arachnida*), odasabalised (*Xiphosura*) jt. Lõugtundlastega on fülogeneetiliselt lähedalt seotud väljasurnud trilobiidid (*Trilobita*). 

Tänapäevaks on ka enamik mereelulisi lõugtundlasi, kaasa arvatud kogu eurüpteriidide (*Eurypterida*) selts, välja surnud.

Alamhõimkonnad ja klassid
-------------------------

1. lõugtundlased (*Chelicerata*)

* ämblikulaadsed (*Arachnida*)

1. skorpionilised (*Scorpionida*)
2. ämblikulised (*Araneae*)
3. lestalised (*Acarina*)

Iseloomustus
------------

Lõugtundlaste keha koosneb pearindmikust ja tagakehast (abdoomenist). Enamikul rühmadel moodustub pearindmik 6–8 lülist. Lõugtundlastel puuduvad tundlad. Neil on kaks paari suiseid: esimesi kutsutakse lõugtundlateks (millest ka nende nimi) ehk helitseerideks ja teist paari lõugkobijateks ehk pedipalpideks.

Enamik lõugtundlasi on röövloomad. 

Lõugtundlased on lahksoolised.
Andreas Ulmer (2018)
**Andreas Ulmer** (sündinud 30. oktoobril 1985 Linzis) on Austria jalgpallur, kes mängib vasakkaitsjana Austria kõrgliiga klubis Salzburgi Red Bull ja Austria jalgpallikoondises. Ta on klubi meeskonna kapten.

Ta alustas klubikarjääri Viini Austrias, mille meeskonnas debüteeris ta Austria kõrgliigas hooajal 2004–05. Aastatel 2005–2008 mängis ta põhiliselt klubi reservmeeskonnas Austria esiliigas. Hooaja 2008–09 esimeses pooles mängis ta Austria kõrgliigas SV Riedi võistkonnas.

2009. aasta jaanuaris siirdus ta Red Bulli. Ta on tulnud klubiga Austria meistriks kokku 11 korda, alates hooajast 2013–14 kaheksal hooajal järjest.

Austria jalgpallikoondises debüteeris Ulmer 2009. aastal. Ta kuulub Austria koondisse 2020. aasta Euroopa meistrivõistlustel.

Saavutused
----------

Salzburgi Red Bull
* Austria Bundesliga (11): 2008–09, 2009–10, 2011–12, 2013–14, 2014–15, 2015–16, 2016–17, 2017–18, 2018–19, 2019–20, 2020–21
* Austria karikas (8): 2011–12, 2013–14, 2014–15, 2015–16, 2016–17, 2018–19, 2019–20, 2020–21

| * v
* r
Austria koondis  –  UEFA Euro 2020 |
| --- |
| 

* 1 A. Schlager
* 2 Ulmer
* 3 Dragović
* 4 Hinteregger
* 5 Posch
* 6 Ilsanker
* 7 Arnautović
* 8 Alaba
* 9 Sabitzer
* 10 Grillitsch
* 11 Gregoritsch
* 12 Pervan
* 13 Bachmann
* 14 Baumgartlinger (c)
* 15 Lienhart
* 16 Trimmel
* 17 Schaub
* 18 Schöpf
* 19 Baumgartner
* 20 Onisiwo
* 21 Lainer
* 22 Lazaro
* 23 X. Schlager
* 24 Laimer
* 25 Kalajdžić
* 26 Friedl
* Treener: Foda

 | Austria |
**Andrei** (vene Андрей; translitereerituna ka **Andrey**) on venepärane mehenimi. See on variant nimest Andreas, mille eestipärane variant on Andres.

1. jaanuari 2017 seisuga oli Eestis eesnimi Andrei 7585 mehel. Andrei on Eestis populaarsuselt 4. mehenimi.

Andrei on keskmiselt 66 aasta vanune (mediaanvanus on 71).

Kõige populaarsem on eesnimi Andrei vanuserühmas 35–39, kus neid on 10 000 elaniku kohta 108,13 ning Ida-Viru maakonnas, kus neid on 10 000 elaniku kohta 115,37.

Venemaal translitereeritakse vene nimi Андрей (Andrei) ladina kirjas Andrey. Eestis on seetõttu Andrey levikult 109. mehenimi (1602 sellenimelist 1. jaanuari 2017 seisuga).

Ukrainapärane variant nimest on Андрій, translitereerituna Andrij või Andriy.

Nime kandjaid
-------------

* Andrei Borissov, eesti jalgpallitreener
* Andrei Sidorenkov, eesti jalgpallur
* Andrei Stepanov, eesti jalgpallur
* Andrei Veis, eesti jalgpallur

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 22. september 2017. Vaadatud 3. mail 2018.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
2. ↑
3. ↑
Hans Memlingi maal musitseerivate inglitega (1480); fiidlimängija paremalt esimene
Hans Memlingi maalil kujutatud fiidli tänapäevane rekonstruktsioon
Slovaki rahvapillid *husle*, *violu* ja *basička*. Phoenixi muusikamuuseum, Arizona.
**Fiidel** (vanaülemsaksa keeles *fidula*, keskülemsaksa keeles *fidel, fyddel, videl*; inglise keeles *vielle*; prantsuse keeles *viele, vielle*; ladina keeles *viela, viella*) oli keskajal Euroopas laialdaselt levinud poogenkeelpill.

Kirjeldus
---------

Fiidel sarnanes tänapäevase viiuliga, kuid oli mõnevõrra pikema ja sügavama kerega. Sellel oli tavaliselt kvint- ja kvarthäälestuses viis kuni seitse soolest valmistatud keelt, frontaalsed häälestusnupud ning ovaalne või number 8 kujuline kõlakast, millel olid C-kujulised resonantsavad. Moraavia Hieronymus kirjeldab 13. sajandil fiidli kõige sagedamini kasutatavaid häälestusi (alustades burdoonkeelest, mis antud sulgudes):

(d-)G-g-d'-d'
(d-)G-g-d'-g'
(G-)G-d-c'-c'
Fiidel oli trubaduuride ja menestrelide kõige olulisem muusikariist. Tänapäeval kuuleb fiidlimängu varajase muusika ansamblite esituses. Fiidlimängu põhipilliõppena saab kõrgkooli tasemel õppida ainult Schola Cantorum Basiliensises Baselis.

Ajaloost
--------

Keskajal oli fiidel rebeki kõrval tähtsaim poogenkeelpill ja juba keskajal oli fiidel lameda põhjaga ja esiküljel asetsevate häälestusnuppudega, erinedes seega ümarapõhjalisest ja külgmiste häälestusnuppudega rebekist. Poognad olid neil sarnased, painutatud kepist, mida mõlemast otsast kinnitatud hobusejõhvide kimp pinges hoidis.

Fiidel on kirjalikes ja pildilistes allikates leitav alates 11. sajandist. 12. sajandil on fiidleid kujutatud sageli kirikute portaalidel Johannese ilmutuse raamatu 24 vanema muusikariistadena. 15. sajandil arenes fiidlist *lira da braccio*, millel olid lisaks viiele viisikeelele sõrmlaua kõrval kaks burdoonkeelt. Selle häälestus oli d-d′-g-g′-d′-a′-e″.

Fiidlist arenenud 15. sajandi *viola da braccio* sarnanes juba väga tänapäevase viiuliga, mis laseb fiidlit vaadelda viiuli ühe eelkäijana. Ida-Euroopa rahvamuusikas on fiidli üheks järglaseks *husle* ja 19. sajandi Poola rahvapill *suka*, mida on alates 1990. aastatest Poolas uuesti tootma hakatud.

Pildid
------

* 24 vanemat poogenpillidega. Detail Beatuse apokalüpsise käsikirjast, u 900–95024 vanemat poogenpillidega. Detail Beatuse apokalüpsise käsikirjast, u 900–950
* Saint-Denis' basiilika peaportaali apokalüpsise skulptuur, u 1200Saint-Denis' basiilika peaportaali apokalüpsise skulptuur, u 1200
* Veesüliti Troyes' Saint-Urbaini basiilikal, u 1262–1286Veesüliti Troyes' Saint-Urbaini basiilikal, u 1262–1286
* Cantigas de Santa Maria illustratsioon, u 1300Cantigas de Santa Maria illustratsioon, u 1300
* Manesse käsikiri 312r, Reinmar der Fiedler 'Reinmar fiidlimängija', 1305–1315Manesse käsikiri 312r, *Reinmar der Fiedler* 'Reinmar fiidlimängija', 1305–1315
* Inglid fiidli ja lautoga. Ülem-Reinimaa, u 1490Inglid fiidli ja lautoga. Ülem-Reinimaa, u 1490

Viited
------



|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Fiidel** |
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib jalgpallurist; jäähokimängija kohta vaata artiklit Filip Novák (jäähokimängija).* |

---

Filip Novák 2018. aastal Tšehhi koondises
**Filip Novák** (sündinud 26. juunil 1990 Přerovis) on Tšehhi jalgpallur, kes mängib vasakkaitsjana Türgi kõrgliiga klubis Fenerbahçe ja Tšehhi jalgpallikoondises.

Ta alustas klubikarjääri Tšehhi klubis FC Tescoma Zlín, mille meeskonnas debüteeris ta Tšehhi kõrgliigas 2009. aastal. Aastatel 2011–2015 mängis ta Tšehhi kõrgliigas FK Jabloneci ridades. Hooajal 2014–15 lõi ta liigas 11 väravat, millega on ta Tšehhi kõrgliigas ühel hooajal enim väravaid löönud kaitsemängija.

Aastatel 2015–2018 mängis Novák Taani kõrgliiga klubis FC Midtjylland ja aastatel 2018–2020 Türgi kõrgliiga klubis Trabzonspor. Seejärel liitus ta Fenerbahçega.

Tšehhi jalgpallikoondises tegi Novák debüüdi 31. märtsil 2015 sõprusmängus Slovakkia vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 8. oktoobril 2017 MM-i valikmängus San Marino vastu.

Saavutused
----------

Jablonec
* Tšehhi karikas: 2012–13
* Tšehhi superkarikas: 2013

Trabzonspor
* Türgi karikas: 2019–20
**Margaret Mead** (16. detsember 1901 Philadelphia, USA – 15. november 1978 New York) oli ameerika kultuuriantropoloog.   
Margaret Mead õppis modernse ameerika antropoloogia looja, Franz Boasi käe all. Boas ja tema järgijad (sealhulgas Margaret Mead) olid veendunud, et inimloomus on "impulsside vormitu tühjus", mida vormib isiksuseks ühiskond. Nende arvates oli isiksus sotsiaalne konstrukt, mis ei tulene geneetikast, vaid kultuurist. Kultuur oli nende vaate kohaselt justkui mehaaniline press, milles kõiki indiviide vormitakse. Oma vaatega vastandusid nad eugenistidele, kes välistasid keskkonna mõju ning rõhutasid pärilikkuse olulisust.

Etnograafiline uurimus Samoa saare noortest
-------------------------------------------

Margaret Mead välitööl Samoal
Mead käis ekspeditsioonil Polüneesias asuvatel Samoa saartel, kus ta uuris kohalikke noori. Välitöödel pani ta kirja oma vaated isiksuse ja kultuuri seoste kohta, millest järeldus, et eri kultuurides toimub inimese areng erinevalt, see ei ole universaalne. Mead täheldas, et Samoa noortel ei esinenud teismeea probleeme ning järeldas, et tormiline murdeiga on lääne kultuuri leiutis. Avalikkust enim köitev tähelepanek seisnes samoalaste seksuaalkäitumises – Meadi kirjelduste järgi pidasid nad seksuaalakti kunstiks, seadmata piiranguid soole või suhtestaatusele. Armukadedus oli nende jaoks patt ning abieluvälised kõrvalhüpped lubatud.

Meadi etnograafiline uurimus aitas 1920. aastatel lahendada geenid-keskkond vaidlust, jättes peale keskkonna olulisuse. Samuti tõstis Meadi töö esile kujutluse seksuaalse vabaduse ja ideaalse õnne utoopiast, mis taaselustati aastakümneid hiljem 1960. aastatel, mil Meadist oli saanud antropoloogia elav ikoon. Keskkonnale keskendumine inimese arengus mõjutas muuhulgas ka psühholoogide rolli, kasvatuse ja ühiskonna mõjukust arvestades ja uurides sai psühholoogidest keskne lüli uue ühiskonna rajamisel.

Tunnustus
---------

Margaret Mead valiti 1977. aastal Ameerika Filosoofiaseltsi liikmeks.

Isiklikku
---------

Margaret Mead oli abielus Luther Cressmaniga (1923–1928), Reo Fortune'iga (1928–1935) ja Gregory Batesoniga (1936–1950).

Teosed
------

* *Coming of Age in Samoa* (1928) ISBN 0-688-05033-6
* *Growing Up in New Guinea* (1930) ISBN 0-688-17811-1
* *The Changing Culture of an Indian Tribe* (1932)
* *Sex and Temperament in Three Primitive Societies* (1935)
* *Male and Female* (1949) ISBN 0-688-14676-7
* *New Lives for Old: Cultural Transformation in Manus, 1928-1953* (1956)
* *People and Places* (1959; noorteraamat)
* *Continuities in Cultural Evolution* (1964)
* *Culture and Commitment* (1970)
* *Blackberry Winter* (1972; biograafiline teos) ISBN 0-317-60065-6

Kirjandus
---------

* Leahey, T. H. (1997). A history of psychology: Main currents in psychological thought (lk 366-368). Englewood Cliffs, NJ: Prentice-Hall.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Margaret Mead** |

* Margaret Mead and the Samoans
**Nõukogude Eesti kirjandus** on Eesti kirjandus, mis on loodud Eestis Nõukogude okupatsiooni ajal, 1940 (1945) kuni ligikaudu 1990. aastani, teisest maailmasõjast Eesti taasiseseisvumiseni. 

Mõnes käsitluses võib see hõlmata ka mujal Nõukogude Liidus Eesti kirjanike loodud või eestikeelset kirjandust ning vene keeles kirjutatud teoseid. Väliseesti kirjanduse kõrval nimetatakse Nõukogude Eesti kirjandust ka **kodueesti kirjanduseks**. 

Nõukogude Eesti kirjandusele vastandub kirjandusloos väliseesti kirjandus, mille lõid Eesti kirjanikud eesti keeles väljaspool Nõukogude Liitu. Kuna Nõukogude okupatsiooni ajal kehtis Eesti NSV-s ametliku ideoloogiana marksism-leninism, mis oli kapitalistlike riikide vastu vaenulik, sõja ajal lääneriikidesse põgenenud eesti kogukond oli aga enamjaolt kommunismi ja Nõukogude Liidu vastane, kujunes eesti kirjandusel kaks teineteise suhtes ideoloogiliselt ning seetõttu vähemalt pealispindseltki vastandlikku haru. Praktikas ei kandnud iga kirjanik muidugi kohustuslikku ideoloogiat, kuid trükki pääsemiseks tuli Nõukogude Eestis seda vähemalt teeselda, vähesed vasakpoolsed väliseesti kirjanikud aga ei saanud endale lubada Nõukogude-sõbralikkust lugejate suhtumise tõttu. 

Nõukogude kirjanduse ainus lubatav kunstivool oli enamiku vältel käsitletavast perioodist sotsialistlik realism. Samas ei tähenda see, et 1940. aastaist 1980. lõpuni olnuks kogu Eestis loodud kirjandus sisult ja vormilt ühesugune. Ehkki Nõukogude Liidus oli kirjandus välismaailma kunstivoolude muutustest mõnevõrra eraldatud ning kõiki suundumusi siin kaasa teha ei saanud, varieerusid lubatavuse piirid suuresti.

Nõukogude Eesti kirjandusele on iseloomulikud tihedad suhted riikliku kontrolli, tsensuuri ning ametlike tunnustus- ja karistusmehhanismidega. Mitu nõukogude eesti kirjanikku – näiteks August Jakobson, Juhan Smuul – on täitnud rolle Eesti NSV ametlikes võimustruktuurides. Juhan Smuul pälvis 1952. aastal ja Hans Leberecht 1953. aastal Stalini preemia.

Vaata ka
--------

* Eesti NSV teeneline kirjanik
* Eesti NSV rahvakirjanik
* Eesti Riiklik Kirjastus
* Samizdat
* Omakirjastuslik tegevus Eestis
**Margareta Engström** ehk Madlike on tegelane Astrid Lindgreni raamatutes "Madlike" ning "Madlike ja Jaanikingu põnn".

Karakter
--------

Margareta Engström on peaaegu seitsmeaastane tüdruk. Ta hakkas ennast väiksena ise Madlikeseks hüüdma ja sestsaadik jäi see nimi talle külge. Margaretaks hüütakse teda ainult siis, kui ta on mingi pahandusega hakkama saanud – tõsi küll, seda juhtub üpris tihti. Madlike tahaks väga olla hea ja kuulekas, seepärast on lihtsalt kahju, et see ei kipu alati õnnestuma. 

Liinuse Ida tavatseb öelda, et "sellele plikale kargavad plaanid pähe niisama kähku, kui põrsas silmi pilgutada jõuab". Õhtuti jutustab Madlike Liisbetile lugusid, sealhulgas ka Liinuse Idalt kuuldud piiblilugusid. Vanemad muretsevad, et Madlike on tuisupea, ning ka koolipreili sõnul on tal kooliga kohanemisel raskusi. Äpardused lihtsalt juhtuvad alalõpmata. Äparduste varjamiseks mõtleb ta välja klassivenna Rihardi, kelle kaela kõik ajab. Üldse on ta elava fantaasiaga laps, kes mõtleb välja igasuguseid mänge ning ka nutikaid lahendusi probleemidele. Lugemine tuleb Madlikesel soravalt välja, kirjutamisega on lood veidi halvemad, aga kõige halvemad on lood arvutamisega. 

Madlike saab kergesti vihaseks ning oskab hästi kakelda. Kui Madlikesele tuleb peale selline raev ja meeleheide, nagu see ainult temaga võimalik on, nimetab isa seda Suureks Maavärinaks. Tegelikult on ta hooliv tüdruk, kes tahab, et kõik alati õnnelikud oleksid, nii palub ta ema, et see jõululaupäeval väsinud ei oleks, ning kingib Abbele suupilli, et ta liiga väheste jõulukinkidega ei jääks. Madlikesele meeldib ka laule välja mõtelda, näiteks mõtleb ta isa lohutamiseks välja "Mökulaulu" ja oma surma ootavatele täidele ühe lahkumislaulu. 

Välimuselt on Madlike päevitunud, paksude pruunide juuste, pikkade tumedate ripsmete ning siniste silmadega. Ta on peenike ja sihvakas, tugev ning väle nagu kass. Liinuse Ida ütleb ikka, et Madlike poleks pidanud plikaks sündima, tema oleks pidanud olema poiss. Madlikesel hakkab kergesti nina verd jooksma, enamasti ei tähenda see midagi hullu, tõsi, vahel kaasneb see kaklemisega. Madlike ise on oma välimusega täiesti rahul, ta leiab, et on isa moodi, ning see tähendab, et ta saab kindlasti mehele.

Seosed
------

Madlikese karakter on paljuski võetud Astrid Lindgreni parima lapsepõlvesõbra Anne-Marie pealt. Too oli härra Ingeströmi tütar ja nad elasid suures valges majas, olles autori lähimad naabrid. Mardie – Rootsi versioon Madlikesest – oli Anna-Marie hüüdnimi. Paljud raamatus kirjeldatavad mängud on pärit nende lapsepõlvemängudest. Mardie oli julge ja tugev, ta õpetas Astridit kaklema ning koos ronisid nad puude otsa ja katustele. Madlikese väike õde Liisbet sarnaneb paljuski Anna-Marie õe Stinaga. 

Mõlemas filmis ("Du är inte klok, Madicken", 1979, ja "Madicken på Junibacken", 1980) ning sarjas "TV-piraterna" (1983) mängis Madlikest rootsi lapsnäitleja Jonna Lisa Liljendahl. Ta on sündinud 6. novembril 1970 Stockholmis.

Viited
------

1. ↑  Lindgreni koduleht, Mardie.