recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Aimeric de Peguilhan, initsiaal 13. sajandi käsikirjas (BnF MS 854 fo 50v)
**Aimeric de Peguilhan** (u 1170 – u 1230) oli Provence'i trubaduur.

Elukäik
-------

Tema eluloo (*vida*) järgi oli ta Toulouse'i riidekaupmehe poeg (Peguilhan on küla Haute-Garonne'i departemangus Saint Gaudensi lähedal). Aimeric oli rändmuusik, kes teenis oma elu jooksul õukondades Lõuna-Prantsusmaal, Hispaanias ja Põhja-Itaalias. Tema esimene patroon arvatakse olevat Toulouse'i krahv Raimon V, ta jõudis elu jooksul olla Guilhem de Berguedani, Béarni vikondi Gaston VI, Comminges' krahvi Bernard IV, Aragoni kuninga Pedro II, Kastiilia kuninga Alfonso VIII, Montferrat' markkrahvi Guillaume IV, Malaspina markkrahvi Guilhemi ning Azzo VI ja Beatrice d'Este teenistuses.

Looming
-------

Aimeric de Peguilhani loomingust on säilinud 54 teksti, kuus neist meloodiaga:

* Atressi·m pren com fai al jogador
* Cel que s'irais ni guerrej' ab amor
* En Amor trop alques en que·m refraing
* En greu pantais m'a tengut longamen
* Per solatz d'autrui chan soven
* Qui la vi, en ditz

Enamik tema loodust on kantsoonid, on ka mõned tentsoonid (partiimenid) ja sirventeesid. ning neli või viis *planh* '​i.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Aimeric de Peguilhan** |

Viited
------

1. ↑
2. ↑

Kirjandus
---------

* Michel-André Bossy. Aimeric de Peguilhan's "*partimens*". Neuphilologische Mitteilungen, vol. 80, nr. 2 (1979), lk. 123–132
**Edmund Piątkowski** (31. jaanuar 1936 – 28. märts 2016) oli poola kettaheitja.

Aastal 1958 võitis ta Euroopa meistrivõistlustel Euroopa rekordi tulemusega kettaheites 53.92 kuldmedali. Järgmise aasta mais heitis ta Euroopa rekordiks 57.89 ja juunis juba 59.91, mis oli ühtlasi ka uus maailmarekord. Aastal 1961 õnnestus tal veelkord Euroopa rekordit parandada. Tulemus 60.47 püsis Euroopa rekordina 4. juunini 1962, kui selle ületas Nõukogude Liidu kettaheitja Vladimir Trussenjov.

Piątkowski võitis kettaheites 1960. aasta Rooma olümpiamängudel 5. koha, 1964. aasta Tokyo olümpiamängudel 7. koha ja 1968. aasta México olümpiamängudel samuti 7. koha.

Ta tuli Poola meistriks kettaheites aastail 1955, 1957–1966 ja 1968–1969. Poola kettaheiterekordit parandas ta ühtekokku 13 korda, esimest korda 1955. aastal, olles vaid 19-aastane.

Aastal 1959 valiti Piątkowski Poola aasta sportlaseks.

Tema abikaasa oli jooksja Maria Piątkowska.

Maailmarekord
-------------

Oma karjääri jooksul püstitas ta ühe maailmarekordi:

| Tulemus | Aeg | Koht |
| --- | --- | --- |
| **59.91** | 14. juuni 1959 | Varssavi |

Isiklikud rekordid
------------------

* Kettaheide: **61.12** m (1967)
* Kuulitõuge: **18.05** m (1964)

Viited
------

1. ↑  "Andmed Sports-reference.com andmebaasis". Originaali arhiivikoopia seisuga 19. mai 2011. Vaadatud 31. märtsil 2016.

Välislingid
-----------

* Edmund Piątkowski veebisaidil Olympedia (inglise) Muuda Vikiandmetes
* Nie żyje Edmund Piątkowski. Poola keeles
Mohammed Kudus 
**Mohammed Kudus** (sündinud 2. augustil 2000 Nimas) on Ghana jalgpallur, kes mängib ründava poolkaitsja või parema äärepoolkaitsjana Inglismaa Premier League'i klubis West Ham United ja Ghana jalgpallikoondises.

Klubikarjäär
------------

Aastatel 2010–2018 kuulus ta Ghana jalgpalliakadeemiasse Right to Dream Academy. Seejärel liitus ta 2018. aasta jaanuaris Taani kõrgliigaklubiga FC Nordsjælland. Hooajal 2018/19 lõi Kudus Taani kõrgliigas 26 mänguga kolm väravat. Ta tõusis esile järgmine hooaeg, kui lõi liigas 11 väravat.

2020. aasta juulis siirdus ta üheksa miljoni euro eest Hollandi kõrgliigaklubisse Amsterdami Ajax, kellega sõlmis viieaastase lepingu. Hooaegadel 2020/21 ja 2021/22 tuli ta Ajaxiga Hollandi meistriks. Individuaalselt oli tema edukaim hooaeg 2022/23, mil ta lõi Hollandi kõrgliigas 11 väravat ja UEFA Euroopa Liigas viis väravat. 24. augustil 2023 tegi Euroopa Liiga *play-off* '​i esimeses mängus Bulgaaria klubi Razgradi Ludogoretsi vastu kübaratriki.

2023. aasta augustis sõlmis ta viieaastase lepingu West Ham Unitediga. Esimesed kaks väravat lõi ta West Ham Unitedi meeskonnas 21. septembril 2023 Euroopa Liiga alagrupimängus Serbia klubi TSC vastu. Inglismaa kõrgliigas lõi ta esimese värava 8. oktoobril 2023 mängus Newcastle Unitedi vastu, tuues 89. minutil West Ham Unitedile 2:2 viigi.

Koondisekarjäär
---------------

Ghana jalgpallikoondises tegi Kudus debüüdi 14. novembril 2019 Aafrika rahvaste karikavõistluste valimängus Lõuna-Aafrika Vabariigi vastu ja lõi selles mängus kohe ka värava.

2022. aasta maailmameistrivõistluste teises alagrupimängus lõi ta kaks väravat Lõuna-Korea vastu.

2024. aasta Aafrika rahvaste karikavõistluste teises alagrupimängus lõi ta kaks väravat Egiptuse vastu.

Saavutused
----------

Ajax
* Eredivisie: 2020–21, 2021–22
* KNVB beker: 2020–21

Viited
------

1. ↑  "West Ham United sign Mohammed Kudus". West Ham United F.C. 27. august 2023. Originaali arhiivikoopia seisuga 27. august 2023. Vaadatud 27. augustil 2023.
2. ↑  Steinberg, Jacob (8. oktoober 2023). "Mohammed Kudus stunner earns West Ham battling draw against Newcastle". *The Guardian*. Originaali arhiivikoopia seisuga 10. oktoober 2023. Vaadatud 10. oktoobril 2023.
3. ↑   (vaadatud 19.1.2024)

| * v
* r
West Ham United FC mängijad  –  Premier League |
| --- |
| 

* 1 Fabiański
* 2 Johnson
* 3 Cresswell
* 4 Zouma (k)
* 5 Coufal
* 7 Ward-Prowse
* 8 Fornals
* 9 Antonio
* 10 Paquetá
* 14 Kudus
* 15 Mavropános
* 17 Cornet
* 18 Ings
* 19 Álvarez
* 20 Bowen
* 21 Ogbonna
* 22 Benrahma
* 23 Areola
* 24 Kehrer
* 27 Aguerd
* 28 Souček
* 32 Coventry
* 33 Emerson
* 45 Mubama
* Treener: Moyes

 |

| * v
* r
Ghana koondis  –  2022. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused |
| --- |
| 

* 1 Ati-Zigi
* 2 Lamptey
* 3 Odoi
* 4 Salisu
* 5 Partey
* 6 Owusu
* 7 Issahaku
* 8 Kyereh
* 9 J. Ayew
* 10 A. Ayew (c)
* 11 Bukari
* 12 Danlad
* 13 Afriyie
* 14 Mensah
* 15 Aidoo
* 16 Nurudeen
* 17 Rahman
* 18 Amartey
* 19 Williams
* 20 Kudus
* 21 Samed
* 22 Sulemana
* 23 Djiku
* 24 Sowah
* 25 Semenyo
* 26 Seidu
* Treener: Addo

 | Ghana |
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib laulust, tantsu kohta vaata artiklit kaerajaan.* |

---

"**Kaera-Jaan**" on eesti rahvalaul, mille järgi tantsitakse kaerajaani. 

Friedebert Tuglas on kirjutanud, et "Kaera-Jaanile" nime andnud mees oli Lääniste küla sepp Jaan Matson (1858–1921), hüüdnimega Kaera-Jaan. 1889. aastal juhtus temaga Ahja mõisas tüdrukuid passides mingi koomiline vahejuhtum, millest sepitseti pilkelaul algusridadega "Ai Kaara-Jaan, Kaara-Jaan, ai karga välla kaema". Algselt pikast ja ilmselt obstsöönse sisuga laulust jäi laiemalt levides alles vaid paar salmi. 

Laulu meloodia põhineb tõenäoliselt vanemal viisistandardil, millest kujunes välja praegune kadrillimeloodia. Sarnane viis on tuntud ka Leedus sõnadel: "Kiaulė grikiuos, kiaulė grikiuos, Paršai pastarnokuos...". Läti vastav tants ja meloodia on sõnadel "Cūkas driķos, Ar visiemi sivēniem...". 

Nii Läti kui Leedu variandi sõnad räägivad sigade põllult, aiast, või viljast väljaajamisest. Vastavasisuline redaktsioon on olemas ka Eestis. 

On tõenäoline, et laulu sõnade originaalversioon on parodeeritud ja ümber tehtud mõnest vanemast, praeguseks tundmatust või muundunud tantsulaulust. Laulusõnades esineva väljendi "Kaera-Jaan" asemel on üsna suurel osal laulu redaktsioonidest kasutusel väljend "kaera tsimm", "kaarasimm" vms, mis võib vihjata laulurefrääni sugulusele laulumängu "Sinimaniseele" ehk "Siimu sulane" (soomerootsi laulumäng "Simon i Sälle") sõnadega. Sõnaliide "-simm" või "-tsimm" tuleneb samast sõnatüvest, mis on praeguseks tuntud sõna "simman".

Laulu sõnad
-----------

  

**"Kaera Jaan"**   
 
(Tänapäeval levinuim redaktsioon)  

  

Kaera-Jaan, oi Kaera-Jaan,  

oi karga välja kaema!  

Kas on kesvad keerulised,  

kaerad katsa kandilised!  

  

Kaera-Jaan, oi Kaera-Jaan,  

oi karga välja kaema!  

Kas on kikas kaevu läinud,  

Kaera-Jaan ta välja toonud!  

  

Kaera-Jaan, oi Kaera-Jaan,  

oi karga välja kaema!  

Mis on Kaiel viga saanud,  

et ta valjult kiljatanud.  

  

  

1908. aastal laulikus "Uus Nalja-Laulik" ilmunud tekst, tõenäoliselt Jaan Moodise (Mootisse) redaktsioon, millel põhinevad praegu kasutusel olevad laulusõnad.
  

  
 
Kaera Jaan, oi Kaera Jaan  

Oh karga välja kaema,  

Kas on kesvad keerulised!   

Kaerad katsa kandilised!  

  
 
Kaera Jaan, oi Kaera Jaan   

Oh karga välja kaema   

Kas on kikas kaevu läinud.  

Kaera Jaani välja toonud!  

  
 
Kaera Jaan, oi Kaera Jaan   

Oh karga välja kaema   

Mis on Kaiel viga saanud,   

Et ta valjust kiljatanud!  

  
 
Kaera Jaan, oi Kaera Jaan   

Oh karga välja kaema   

Kes on Nunni nuuditanud,   

Kaera Jaani kooditanud!  

  
 
Kaera Jaan, oi Kaera Jaan   

Oh karga välja kaema   

Kus sind neiukesed oot'vad   

Sinuga nad tantsi tahtvad!  

  

  

Tekstifragment, mida mäletas Fr. Tuglase tädi Juuli Nigol.  

Maril omma paksu sapsu.   

Kolli nurgan tõrdu takan —   

Ai kaeratsi, ai kaeratsi —   

Karga Marit kaema!

Välislingid
-----------

* Päritud laul. Kaerajaan.
* Foto Jaan Matsonist Eesti Kirjandusmuuseumi portaalis "Kivike"
**Staffan Ulfstrand** (12. detsember 1933 – 7. september 2023 Uppsala) oli Rootsi ökoloogilise zooloogia professor ja kuulus ornitoloog, aastast 2000 Tartu Ülikooli audoktor.

Ta sai avalikkusele tuntuks kolme linde käsitleva osaga filmis "Loomamaailm", kuid kirjutas oma karjääri alguses lindudest ja ökoloogiast, eriti lindude rändeteedest. Lisaks oma põhilisele uurimisharule on ta tegelenud ka inimese evolutsiooniga.

Ulfstrand kaitses 1968. aastal Lundi ülikoolis väitekirja teemal *Vindelälveni jõe põhjaloomade kooslused Rootsi Lapimaal: väliuuringud erilise viitega Ephemeroptera, Plecoptera, Trichoptera ja Diptera Simuliidae kohta*. Alates 1970. aastatest oli ta tegev Uppsala ülikoolis. Ulfstrand oli Uppsala ülikooli zooökoloogia professor 1978–1998.

Auhinnad
--------

2001. aastal pälvis ta Disa auhinna populaarteaduse eest põhjendusega: *Staffan Ulfstrandile omistatakse auhind oskuse eest kergesti selgitada keerulisi probleeme, loobumata teaduslikust täpsusest. Oma viisiga, kuidas põimida teadustulemusi isekogenutega, äratab ta lugejas uudishimu ja meelitab edasi õppima.* Samal aastal autasustas Uppsala Ülikool teda Linnaeuse kuldmedaliga. 

2010. aastal pälvis ta Kuningliku Teaduste Akadeemia Letterstedti autoriauhinna raamatu eest "Darwini idee. Parim idee, mis kellelgi on olnud ja kuidas see täna töötab.

Viited
------

1. ↑  Staffan Ulfstrandi matuseteade.
2. ↑  Rootsi Kuningliku Teaduste Akadeemia auhinnad ja medalid[*alaline kõdulink*]

Välislingid
-----------

* Staffan Ulfstrandi Uppsala ülikooli veebisaidil
**Jakob Markson** (7. detsember 1840 Margo talu, Mõisaküla küla, Halinga vald, Pärnumaa – 2. detsember 1930 Kabli küla, Häädemeeste vald, Pärnumaa) oli reeder ja laevakapten.

Elulugu
-------

Jakob Markson sündis Pööravere mõisa piirkonnas talupoeg Jakob Marksoni ja tema naise Riina viienda lapsena.
Kihelkonnakoolist tolle aja kohta hea hariduse saanud ning isa kõrvalt puutööd õppinud asus Jakob veskeid ehitama.
Liikunud töö tõttu kodukohast ranniku poole, hakkas ta Kablis Mats Granti laevaehitusel puusepatööd tegema. 
1874. aastal abiellus Jakob Markson Mats Granti noorima tütre Doraga. Pärast seda sai ta ka Granti laevaäri ehitustööde korraldajaks ning sõitis ka merd metskaptenina.

Jakob Marksoni töödejuhatamise all ehitati 1890. aastast kuni I maailmasõjani 15 kolme- ja neljamastilist laeva.

Jakob Markson suri 1930. aastal 89-aastaselt.

Ühiskondlik tegevus
-------------------

* Asutas Häädemeestel kohaliku karskusseltsi
* Asutas 1896. aastal Koola poolsaarel Gavrilovos tööstusliku tursapüügiettevõtte

Muuseum
-------

 *Pikemalt artiklis  Jakob Marksoni majamuuseum*
Kabli külas asub reeder-kapten Jakob Marksoni majamuuseum.

Suguvõsa
--------

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | Mats Grant (1811–1889) |   |   |   | Leenu (1813–1895) |   | Jakob Markson (1803–1873) |   |   |   | Riina (1803–1873) |   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|   |   |   |   |   |   |
|   |   |   |   | Dora Grant (1850–1916) |   |   |   | **Jakob Markson** (1840–1930) |   | Mart Markson (1836–1890) |   |   |   | Katariina Mihkelson (1839–?) |
|   |   |   |   |   |   |   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   | **Jüri Marksoo** (1876–1941) |   |   |   |   |   |
|

Kirjandus
---------

* Meie ehk kapten-reeder Jakob Marksoni suguvõsa kroonika. Pärnu, 2008

Välislingid
-----------

* Vargad viisid kuulsa purjekaehitaja majamuuseumi tühjaks. Õhtuleht 21. detsember 2001
* Armastusest tütarlapse vastu sündis laevastik. Postimees 4. august 2008
Tiësto esineb Arnhemis GelreDomei staadionil, 2004. aastal
Hollandi elektroonika-DJ ja produtsent Tiësto on oma karjääri jooksul välja andnud seitse stuudioalbumit. Pärast seda, kui ta oli aastaid otsinud oma isiklikku stiili ja töötanud selliste DJ-dega nagu Ferry Corsten (Gouryellana), Benno de Goeij (Kamaya Painters) ja Armin van Buuren (Alibi ja Major League'ina), otsustas ta, et on aeg keskenduda oma soolo karjäärile. Tiësto kuulsus hakkas tõusma 1990. aastate lõpus pärast tema esinemist esimesel ID&T Innercity peol (Live at Innercity: Amsterdam RAI) ning tõusis taevasse ka 2000. aastate alguses pärast tema kuuetunniseid "Tiësto Solo" komplekte, mida ta esitas. ilma ühegi teise DJ või avaürituseta. Tema kolm viimast täispikka esinemist ületasid 70 000 kuulaja piiri ja 2003. aasta DJ mix Nyana jõudis Nielsen SoundScani andmetel 2008. aasta keskel 87 000ni.

Diskograafia
------------

### Stuudioalbumid

* *In My Memory* (2001)
* *Just Be* (2004)
* *Elements of Life* (2007)
* *Kaleidoscope* (2009)
* *Kiss from the Past* (2011) (as Allure)
* *A Town Called Paradise* (2014)
* *The London Sessions* (2020)

Välislingid
-----------

* Tiësto  diskograafia Discogsis
* Tiësto diskograafia MusicBrainzis
* Tiësto Live Ultra Music Festival 2022 YouTubes
B. B. King (2009)
**Riley B. King**, esinejanimega **B. B. King** (16. september 1925 Itta Bena, Mississippi osariik – 14. mai 2015 Las Vegas, Nevada) oli Ameerika Ühendriikide bluusimuusik, laulja, helilooja ja kitarrist. B. B. King mõjutas bluusi arengut ja levikut väga palju, seetõttu nimetatakse teda ka bluusikuningaks.

Tema esimesed salvestised ilmusid 1940. aastate lõpus, sellest ajast on King andnud välja rohkem kui 50 albumit. Paljusid neist on nimetatud parimateks bluusialbumiteks, näiteks kontsertalbumit "Live At The Regal" (1965) ja koostöös Bobby Blandiga valminud albumit "Together for the First Time... Live" (1974).

Aastate jooksul kujundas B. B. King Blind Lemon Jeffersoni, T-Bone Walkeri, Mississippi deltabluusi, Django Reinhardti, Charlie Christiani ja teiste muusikute mõjul välja talle ainuomase kitarristiili.

Üldiselt põimuvad B. B. Kingi muusikas traditsiooniline bluus, džäss ja *mainstream*-pop, kuid tal on ka paar rütmi ja bluusi stiilis lööklaulu, näiteks "Three O'Clock Blues" (1951) ja "You Don't Know Me" (1952).

B. B. King pälvis oma karjääri jooksul 15 Grammy auhinda, viimase neist 2009. aastal albumi "One Kind Favor" eest. 1987. aastal võeti ta Rock'n'rolli Kuulsuste Halli liikmeks. 2006. aastal andis president George W. Bush talle USA Presidendi Vabadusmedali. Ajakiri Rolling Stone paigutas ta 2011. aastal kõigi aegade 100 parima kitarristi seas kuuendale kohale.

Üks Kingi kaubamärke oli musta värvi kitarr nimega Lucille. 1949. aastal oli B. B. Kingil esinemine Arkansases Twistis. Esinemise ajal puhkes kahe mehe vahel ühe naise pärast kaklus. Kakluse ajal aeti ümber tantsusaali soojendanud põlev petrooliumitünn ja põhjustati seeläbi tulekahju. Esialgu saalist välja rutanud King pöördus tagasi kokkuvarisemise äärel olnud põlevasse majja, et päästa oma akustiline Gibsoni kitarr. Päev pärast tulekahju sai King teada, et kakluse ajendiks olnud naise nimi oli olnud Lucille. Sestpeale kutsus B. B. King kõiki oma kitarre (enamasti mõni Gibson ES-335) nimega Lucille.

Tunnustus
---------

* 1990 – National Medal of Arts

Viited
------

1. 1 2  "B. B. King tuleb Eestisse". SL Õhtuleht, 11. märts 1997
2. ↑  Suri bluusimuusik B.B. King menu.err.ee, 15. mai 2015 (vaadatud 04.12.2016)
3. ↑  "100 Greatest Guitarists". Rolling Stone
4. ↑  Kerekes, Jim; O'Neill, Dennis (1. märts 1997). "B.B. King: Lucille Speaks". Originaali arhiivikoopia seisuga 7. oktoober 2011. Vaadatud 25.01.2020.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: mitu nime: autorite loend (link)

Välislingid
-----------

* Ametlik koduleht
* Blueskunkku B.B. King kulki kauan ja pitkälle, yle.fi
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel on Noarootsi kihelkonna mõisast; Ambla kihelkonna mõisa kohta vaata artiklit Nõmmküla mõis (Ambla).* |

---

**Nõmmküla mõis** (saksa keeles *Nömmküll*, varem *Kluttorp*) oli rüütlimõis, hiljem Riguldi kõrvalmõis Läänemaal Noarootsi kihelkonnas. Nüüdisajal jääb mõis Lääne maakonda Lääne-Nigula valda.

Ajalugu
-------

Taube suguvõsa vabahärravapp
Nõmmküla küla kohta on allikais teateid 1520. aastast (*Klotdorp*). Mõisa on esimest korda mainitud 1620. aastal (*Hof Nömkül*). 1627. aastal ostis selle Hans von Fersen (1575−pärast 1641), kelle järeltulijate kätte jäi mõis 1813. aastani. Seejärel omandasid mõisa abielu kaudu Taubed, kellelt see võõrandati 1919. aastal.

Mõisaansambel
-------------

Ühekorruseline kivist häärber ehitati ilmselt XVIII ja XIX sajandi vahetusel. Tänapäeval on see mõningal määral ümber ehitatud.

Kirjandus
---------

* *Baltisches historisches Ortslexikon*. Teil I. Estland (einschließlich Nordlivland). − Quellen und Studien zur baltischen Geschichte. Köln-Wien: Böhlau Verlag, 1985. Lk 381 .

Välislingid
-----------

* Nõmmküla mõis Eesti mõisaportaalis
* Nõmmküla mõis Rahvusarhiivi Kinnistute registris

Noarootsi kirik
Noarootsi kihelkond

**Kirik**: Noarootsi Püha Katariina kirik  

**Mõisad**: 
Noarootsi kirikumõis |
Aulepa mõis |
Kulani mõis |
Nõmmküla mõis |
Paslepa mõis |
Pürksi mõis |
Riguldi mõis |
Saare mõis |
Sutlepa mõis |
Tahu mõis |
Vööla mõis
**Krapes muiža** on küla (*mazciems*) Lätis Ogre piirkonna Krape vallas.

Küla asub valla lääneosas merepinnast 90 meetri kõrgusel Lobe jõe kaldal. Krapes muiža jääb valla keskusest Krapest 1, piirkonna keskusest Ogrest 43 ja Riiast 79 kilomeetri kaugusele. Sinna jääb Krapes muiža bussipeatus.

Asula on kujunenud Krapa mõisa (*Kroppenhof*) keskuse juurde.

Kohaliku kaitse all on Krape mõisa hoonetekompleks (sealhulgas aedniku maja, teenijate maja ja park). Looduskaitse all on tamm ümbermõõduga 4,39 meetrit, tamm ümbermõõduga 4,12 meetrit, Krape tammed, Krape esimene kask, mänd ümbermõõduga 2,76 meetrit ja Euroopa lehis ümbermõõduga 4,2 meetrit.

Aastal 2008 oli külas 20 elanikku.

Viited
------

1. ↑  Autotransporta direcija
2. ↑  Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija. Valsts aizsargājamo nekustamo kultūras pieminekļu saraksts
3. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS
4. ↑  Vietvārdu datubāze

| * v
* r
Krape valla asulad |
| --- |
| 
**Krape** **·**  Krapes muiža **·**  Lobe **·**  Veckrapes Kalns |
**Karl-Julius Ennok** (22. september 1899 Kooraste vald – 1. oktoober 1944) oli Eesti politseinik. 

Ennok õppis Tartu Aleksandri gümnaasiumis kuni 1916. aastani ja osales vabatahtlikuna Eesti Vabadussõjas 3. jalaväepolgu 1. roodu staabi kirjutajana 27.11.1918–14.12.1920. Pärast seda töötas 1. aprillist 1921 Võru kriminaalpolitseis noorem-, vanemassistendi ja komissarina. 1934. aasta oktoobrist määrati Mustvee jaoskonna politseikomissariks, kus teenis 1940. aasta juulini. 

Nõukogude Liidu okupatsiooni ajal 1941. aastal oli metsavendade juht Kooraste vallas. Saksa okupatsiooni algul oli Võrumaa politsei ülem ning hiljem Eesti Julgeolekupolitsei ja SD poliitilise politsei teenistuses. 1. aprillist 1943 kuni 28. oktoobrini 1943 oli Eesti Julgeolekupolitsei ja SD juhataja.

1944 sügisel püüdis mootorpaadiga põgeneda Saaremaalt Rootsi, kuid hukkus tormisel merel.

Tunnustus
---------

* 1928 – Kaitseliidu III klassi Valgerist
* 1930 – Kotkaristi V klassi teenetemärk
* 1938 – Kotkaristi IV klassi teenetemärk

Viited
------

1. ↑  Julgeoleku politseiülem hukkunud. Teataja: poliitika, kultuuri, ühiskonna- ja noorteprobleemide häälekandja = Estnisk tidning för politik, kultur, samhällsinformation och ungdomsfrågor, 2 detsember 1944
Samsung Galaxy Gio
**Samsung Galaxy Gio** on Androidi operatsioonisüsteemiga nutitelefon, mida toodab Samsung.

Toode jõudis turule 2011. aastal koos teiste Samsungi madala hinnaklassi nutitelefonidega (Galaxy Ace, Galaxy Fit, Galaxy Mini).

Telefon kaalub 102 g. Mõõdud on 110,5 mm × 57,5 mm × 12,15 mm.

Riistvara
---------

Telefonil on 8,1 cm diagonaaliga ekraan, mille resolutsioon on 320×480. Puuteekraan on mahtuvuslik ja mitmepunktitundlik.

Seadmel on sisseehitatud 3-megapiksline kaamera, millel on automaatteravustamine.

Tööd juhib 800 MHz taktsagedusega Qualcomm MSM7227 Turbo (ARMv6) protsessor.

Seadmel on 278 MiB operatiivmälu ja 178 MiB ruumi andmete salvestamiseks.

Lisaks on olemas MicroSD-kaardi pesa, GPS-vastuvõtja, kompass, kiirendusandur, lähedusandur.

Tarkvara
--------

Ametlikult toetatud operatsioonisüsteem on Androidi versioon 2.2 Froyo, millel on Samsungi TouchWizi kasutajaliides. Opsüsteem on ametlikult uuendatav versioonini 2.3.6 (Gingerbread).

Välislingid
-----------

* Tehnilised andmed ametlikul kodulehel
* Tehnilised andmed Pdadbi andmebaasis
Droonivideo Soomaa üleujutusest ja kanuumatkajatest Tõramaa küla juures 2023. aasta aprillis
Soomaa
Suurvesi Soomaal
**Soomaa rahvuspark** on asutatud 8. detsembril 1993 Vahe-Eesti edelaosa soode, lamminiitude ja metsade kaitseks. Rahvuspark (pindalaga 398 km²) koosneb viiest soost. Soomaa jääb Madal-Eestisse, kuid asub Madal- ja Kõrg-Eesti piiril – Sakala kõrgustiku läänenõlval ja Pärnu madalikul – Navesti, Halliste ja Raudna jõe vesikonnas,.

Nimi Soomaa pärineb akadeemik Teodor Lippmaalt, kes kasutas seda nime Edela- ja Kesk-Eesti piiril asuvate soode kohta.

Rabad
-----

Soomaa rahvuspargis on viis raba: Valgeraba, Öördi raba, Riisa raba, Kikepera raba ja Kuresoo raba.

Soomaa põhiosa moodustab Kuresoo, mis on ühtlasi Eesti suurim raba. Kuresoo koosneb kolmest osast: Suitsna, Leetva ja Toonoja rabast.

Suurvesi
--------

 *Pikemalt artiklis  Soomaa suurvesi*
Soomaa tuntumaid vaatamisväärsusi on nn viies aastaaeg. Üleujutused tekkivad enamasti kevaditi kiire lumesulamise ja jäämineku ajal. Sakala kõrgustiku lumeveed, mis valguvad Soomaale suuremate jõgede kaudu, ei mahu jõesängidesse ning ujutavad üle madalad tasandikud. Üksnes Halliste jõe kaudu pääseb vesi liikvele.

Floora
------

Soomaal on peaaegu 540 liiki soontaimi, üle 200 liigi sammaltaimi ja üle 360 liigi seeni. Kaitsealuseid liike on vähemalt 29.

Fauna
-----

Soomaal elavad Eesti suurulukeist põdrad, metssead, kitsed, karud, hundid ja ilvesed. Soomaal on ka esindatud Eesti väiksemate metsloomade enamik, sh kobras, kes paisutab üles kraave ja ojasid. Lindudest kohtab Soomaal muu hulgas metsiseid ja tetresid, samuti haruldasi kotkaid, musti toonekurgi ja kakke. Soomaal on elupaiga leidnud üle 40 liigi imetajaid, umbes 150 linnuliiki, 20 kalaliiki, 4 liiki roomajaid ja 6 liiki kahepaikseid ning 35 liiki kiile.

Külastuskeskus
--------------

Soomaa rahvuspargi külastuskeskus asub Tipu külas. Rahvuspargi tasakaalustatud arengu toetamiseks tegutseb 1997. aastast MTÜ Soomaa Sõprade Selts.

* Tõramaa puisniitTõramaa puisniit
* Läti luhtLäti luht
* Laugas KuresoosLaugas Kuresoos
* Raudna jõgi Kuusekäära kohalRaudna jõgi Kuusekäära kohal

Vaata ka
--------

* Lemmjõe keelemetsa õpperada
* Hüpassaare õpperada
* Ingatsi õpperada

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6  Kaldur, Marko (2016). *Avasta Soomaa*. Tänapäev.
2. 1 2  "Valminud on Soomaa rahvuspargi metsade majandamise hea tava." *Postimees* 6. september 2018.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Soomaa rahvuspark** |

* Soomaa rahvuspargi koduleht
* MTÜ Soomaa Sõprade Selts
* Soomaa rahvuspark pälvis kõrge tiitli ERR.ee, 27. mai 2009
**Salme Nigol** (ka **Salme Niggol**; 28. märts 1920 Uusna vald, Viljandimaa – 13. detsember 2008) oli eesti keeleteadlane, murdeuurija.

Elulugu
-------

Salme Nigol oli talupidaja tütar.

1937. aastal lõpetas ta Viljandi Tütarlastegümnaasiumi, 1947. aastal Tartu Riikliku Ülikooli (TRÜ) eesti keele erialal ning õppis 1953–1956 TRÜ-s aspirantuuris. 1959. aastal kaitses ta TRÜ-s filoloogiakandidaadi kraadi väitekirjaga "Häälikulooline ülevaade Hargla murrakust. Konsonandid".

Nigol oli 1947–1953 ja 1956–1957 TRÜ eesti keele kateedri vanemlaborant, 1957–1992 Keele ja Kirjanduse Instituudi murdesektori teadur ja vanemteadur.

Teadustöö
---------

Salme Nigol on kogunud ja uurinud eelkõige lõunaeesti murdeid (Hargla murrakut ning Lätis leivu ja lutsi keelesaari). Ta on osalenud murdekõne helisalvestamisel mitmes paigas Eestis, olnud Emakeele Seltsi murdetoimkonna ja murdevõistluste žürii liige.

Ta aitas rajada Eesti Keele Instituudi murdearhiivi koondkartoteeki ja kujundada "Eesti murrete sõnaraamatu" koostamise põhimõtteid ning oli üks sõnaraamatu käsikirja koostajaid. Ta toimetas Hella Keemi raamatu "Tartu murde tekstid" (1970) ja aitas kaasa "Võro-eesti sõnaraamatu" (2002) põhimõtete ning võru keele kirjaviisi väljatöötamisel.

Teoseid
-------

Ta on avaldanud üle 20 teadustrükise, sh 1 monograafia.

* Märkmeid matkalt leivu keelesaarele. Emakeele Seltsi aastaraamat 1 (1955)
* Afrikaadid Hargla murrakus. Emakeele Seltsi aastaraamat 3 (1957)
* h-häälik Hargla murrakus. // Keele ja Kirjanduse Instituudi uurimused II (1958)
* Põgus pilk meie murdesõnade varamusse. Kodumurre (1967) 8
* Paar sõna Leivu ja Lutsi murrakust. // Saaremaast Sajaanideni ja kaugemalegi. Tallinn 1970
* Ala-tüvest arenenud prepositsioonidest eesti murretes. Centum. Tallinn 1974
* Eesti murdepalu (kaaskoostaja Evi Juhkam). Tallinn 1975
* Hargla murraku konsonantism. Tallinn 1994

Isiklikku
---------

Tema abikaasa oli keeleteadlane Pent Nurmekund.

Viited
------

1. ↑  In memoriam Salme Nigol, Keel ja Kirjandus, 3/2009
2. 1 2 3 4 5 6  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Kirjandus
---------

* EE 14. Lk 323
* Helmi Neetar. Salme Nigol 60. // Emakeele Seltsi aastaraamat 26/27 (1983). Lk 177–179
* Mari Must. *Zum Jubiläum von Salme Nigol*. // Linguistika Uralica XXVI (1990). Lk 121–122
* Tõnu Tender. Salme Nigol 80. // Emakeele Seltsi aastaraamat 46 (2001)

Välislingid
-----------

* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013
* Haud Tartu Vana-Jaani kalmistul

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Morsk** (*Odobenus rosmarus*) on ainuke morsklaste sugukonda kuuluv liik ja Arktika suurim loivaline.

Liik jagatakse omakorda kolmeks alamliigiks: atlandi morsk (*O. r. rosmarus*), vaikse ookeani morsk (*O. r. divergens*) ja laptevi morsk (*O. r. laptevi*).

Kirjeldus
---------

Morsad
Täiskasvanud isased isendid kaaluvad tavaliselt 800–1700 kg, aga on täheldatud ka kuni 2000 kg raskusi vaikse ookeani morsa isaseid. Atlandi ookeani alamliigi esindajad kaaluvad 10–20% vähem kui Vaikse ookeani populatsiooni isendid. Emased kaaluvad isastest umbes kolmandiku võrra vähem: Atlandi emaste keskmine kaal on 560 kg, Vaikse ookeani emastel 800 kg ümber. Pikkus jääb morskadel tavaliselt 2,2 ja 3,6 meetri vahele. Juba vastsündinuna on morsad suhteliselt suured: morsabeebide (kutsikate) pikkus on meeter kuni poolteist ja nad kaaluvad mitukümmend kilo.

Morskadele iseloomulikuks tunnuseks on suured ülakihvad, mis esinevad nii emastel kui ka isastel. Neid kasutatakse enesekaitseks, jääle ronimiseks ja merepõhjast toidu otsimiseks. Isaste morskade ülakihvad, mida rakendatakse ka omavahelises võitluses, on tavaliselt natuke suuremad ning nende pikkus võib ulatuda kuni 1 meetrini.

Morsad toituvad ookeanipõhja selgrootutest (zoobentos), peamiselt karpidest. Loomad võivad nende järele sukelduda kuni 50 m sügavusele ja selle käigus vee all viibida kuni 10 minutit.

Morskade küttimine
------------------

Morsk on olnud oluline jahiloom ja toiduallikas mitmele Arktika põlisrahvale. Näiteks eskimod ja rannatšuktšid on kasutanud nende liha, rasva ja nahka.

Keskajal olid morsad oluliseks vandli allikaks ning nende küttimine kihvade kogumise eesmärgil tõukas tagant Ameerika koloniseerimist skandinaavlaste poolt. Gröönimaa lähedalt kogutud morsakihvade tähtsus vähenes, kui Euroopasse hakkasid jõudma elevandivõhad Aafrikast ja morsaluu Venemaalt.

18. ja 19. sajandil küttisid neid arvukalt ka hülge- ja vaalakütid. 20. sajandil on nende arvukust vähendanud tööstuslik suurpüük, lesilate hävitamine ja merevee reostus. Näiteks kui laptevi morska oli veel 1930. aastail 10 000, siis 1980. aastail aga ainult 6000 isendit. Tänapäeval on morsad arvatud ohustatud liikide hulka, kuid andmed nende arvukusest on puudulikud ning nende kaitse- ja majandamiskorraldus erineb riigiti.

Viited
------

1. ↑  Lowry, L. (2016). Odobenus rosmarus. *IUCNi punase nimestiku ohustatud liigid*. IUCN 2016.
2. ↑  Eli Kintisch. "Why did Greenland’s Vikings disappear?" Science, 10. november 2016

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Morsk** |

* Morsast Eesti entsüklopeedias
* Morsast FAO kodulehel
* Morsast veebisaidil AnimalDiversity Webs
Budberg-Bönninghauseni suguvõsa vapp
Vabahärra **Leonhard Johann von Budberg-Bönninghausen** (14. märts (vkj) 1727 − maeti 12. september (vkj) 1796 Riia) oli Liivimaa rüütelkonna tegelane ja mõisaomanik.

Elulugu
-------

Ta oli Liivimaa maamarssali vabahärra Gotthard Wilhelm von Budberg-Bönninghauseni (1685−1749) ja tema abikaasa Margarethe Elisabeth von Lode (1704−1777) poeg. Sai koduhariduse. 1745. aastal immatrikuleeriti Strassburgi ülikooli tudengiks. Pärast õpingute lõppu reisis ringi Saksamaal, Prantsusmaal ja Hollandis. 

Seejärel oli Liivimaa kindralkuberneri sekretär. 1759. aastal sai Liivimaa õuekohtu assessoriks. Samal aastal valiti Liivimaa maamarssaliks, kellena oli tegev kaks ametiaega aastani 1765. 1762. aastal osales Moskvas keisrinna Katariina II kroonimisel. 

1767. aastal sai temast Liivimaa Läti distrikti aadlimarssal. Asehalduskorra ajal oli ta 1783−1786 Liivimaa kubermangu aadlimarssal, samal ajal teenisLiivimaa õuekohtu tsiviilkohtupalati presidendina. 1792. aastal sai temast Liivimaa Üldkasuliku ja Ökonoomilise Sotsieteedi tegevliige, olles üks asutajaliikmetest. 1796. aastal valiti ta LÜÖSi esimeseks presidendiks, kuid suri peagi.

Vaata ka
--------

* Liivimaa Üldkasulik ja Ökonoomiline Sotsieteet

Viited
------

1. ↑  Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften. Teil: Livland. Bd I. Görlitz: Verlag E. U. Starke, 1929, lk 656 .
2. ↑  Leonhard Johann von Budberg-Bönninghausen veebisaidil "BBLD - Baltisches biografisches Lexikon digital".
3. ↑  EAA, f. 1185, n. 1, s. 1231, L 1.
4. ↑  EAA, f. 1185, n. 1, s. 12, L 12.

Kirjandus
---------

* Leonhard Johann von Budberg-Bönninghausen veebisaidil "BBLD - Baltisches biografisches Lexikon digital"

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Puudub** | **Liivimaa sotsieteedi president 1796**Leonhard Johann von Budberg-Bönninghausen | Järgmine**Friedrich Reinhold von Berg** |
**Indrek Vau** (sündinud 9. aprillil 1971 Tallinnas) on eesti trompetist ja muusikapedagoog.

Haridus
-------

Indrek Vau on õppinud muusikat Tallinna Lastemuusikakoolis (Peep Zingi juhendamisel), Tallinna Muusikakeskkoolis ja Soomes Sibeliuse Akadeemias (sai magistrikraadi, juhendaja professor Jouko Harjanne). Ta on täiendanud end Stephen Burnsi ja Eric Aubier’ meistrikursustel.

Töö
---

1990. aastast on Vau töötanud Eesti Riiklikus Sümfooniaorkestris ja alates 1993. aastast (vaheajaga 1996–2000) on olnud orkestri trompetirühma kontsertmeister. 

Ta on teinud kaasa ka mitme välisorkestri koosseisus: soolotrompetistina Sibeliuse Akadeemia sümfooniaorkestris ja Tapiola Sinfoniettas, orkestrandina Soome Raadio sümfooniaorkestris ja rühma kontsertmeistrina Turu Linnaorkestris. Alates 2011. aastast on ta Helsingi Barokkorkestri liige. 2000. aastast on Vau Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia õppejõud (trompeti vanemlektor).

Tema repertuaari kuulub hulgaliselt klassikute ning ka XX sajandi heliloojate, nagu Eino Tambergi, Arvo Pärdi, Jaan Räätsa, André Jolivet’, Henri Tomasi jpt trompetikontserte. Ta on soleerinud selliste orkestrite ees nagu ERSO, Tallinna Kammerorkester, Läti Rahvuslik Sümfooniaorkester, Novaja Opera orkester (Moskva), Hortus Musicuse Akadeemiline Orkester, Tallinna Barokkorkester jpt, dirigentidest on ta teinud koostööd Paavo Berglundi, Neeme Järvi, Arvo Volmeri, Nikolai Aleksejevi, Eri Klasi, Olari Eltsi, Paul Mägi, Andres Mustoneni ja Risto Joostiga.

Kammermuusikuna on ta olnud mitmete muusikateoste tellija ja esmaesitaja, ansamblipartneriteks pianistid Mati Mikalai, Marko Martin, Ralf Taal ja Peep Lassmann, organist Ines Maidre ning löökpillimängija Madis Metsamart.

Indrek Vau soleerimisel on Eesti Rahvusringhäälingu arhiivi talletatud suurem osa Eesti heliloojate trompetimuusikast. Ilmunud on ka kaks CDd: koos pianist Mati Mikalaiga "Eesti trompetimuusika" ning koos ERSO ja dirigent Paul Mägiga plaat Eino Tambergi trompetikontsertidega.

2021. aastal esines Vau Tõnu Kõrvitsa spetsiaalselt talle kirjutatud trompetikontsertiga.

Tunnustus
---------

* 1986 – Diplom vabariiklikul puhk- ja löökpillimängijate konkursil
* 1994 – Jagatud II-III koht Kölnis toimunud rahvusvahelisel trompetistide konkursil
* 2008 – Eesti Kultuurkapitali aasta interpreet
* 2017 – Eesti Kultuurkapitali helikunsti sihtkapitali aastapreemia (silmapaistev solist, väsimatu eesti muusika salvestaja)
* 2021 – Eesti Interpreetide Liidu aasta interpreet

Viited
------

1. ↑  "ERSO. Indrek Vau". *erso.ee*.
2. ↑  Eesti Muusika Infokeskus (20. oktoober 2021). "ERSO kontserdil tuleb esiettekandele Tõnu Kõrvitsa trompetikontsert". *emic.ee*.
3. ↑  "ERR uudised. "Aasta interpreet on Indrek Vau"". *err.ee*.
Ellyes Skhiri (2021)
**Ellyes Joris Skhiri** (araabia keeles إلياس صخيري; sündinud 10. mail 1995 Lunelis) on Prantsusmaal sündinud Tuneesia jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Saksamaa kõrgliigaklubis Frankfurdi Eintracht ja Tuneesia jalgpallikoondises.

Ta alustas klubikarjääri Prantsusmaa klubis Montpellier. Prantsusmaa kõrgliigas tegi ta debüüdi 2015. aastal. 2019. aasta juulis sõlmis ta nelja-aastase lepingu Saksamaa klubiga 1. FC Köln.

2023. aasta juulis sõlmis ta lepingu Frankfurdi Eintrachtiga.

Debüüdi Tuneesia jalgpallikoondises tegi Skhiri 23. märtsil 2018 mängus Iraani vastu. Ta on kuulunud Tuneesia koondisse 2018. ja 2022. aasta maailmameistrivõistlustel ning alates 2019. aastast kolmedel Aafrika rahvaste karikavõistlustel.

2021. aastal valiti Skhiri Tuneesia aasta jalgpalluriks.

Viited
------

1. ↑  "Ellyes Skhiri wird Adlerträger" (saksa). Eintracht Frankfurt. 5. juuli 2023.

| * v
* r
Tuneesia koondis  –  2018. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused |
| --- |
| 

* 1 Ben Mustapha
* 2 S. Ben Youssef
* 3 Benalouane
* 4 Meriah
* 5 Haddadi
* 6 Bedoui
* 7 Khaoui
* 8 F. Ben Youssef
* 9 Badri
* 10 Khazri
* 11 Bronn
* 12 A. Maâloul
* 13 Sassi
* 14 Ben Amor
* 15 Khalil
* 16 Mathlouthi (c)
* 17 Skhiri
* 18 Srarfi
* 19 Khalifa
* 20 Chaalali
* 21 Nagguez
* 22 Hassen
* 23 Sliti
* Treener: N. Maâloul

 | Tuneesia |

| * v
* r
Tuneesia koondis  –  2022. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused |
| --- |
| 

* 1 Mathlouthi
* 2 Ifa
* 3 Talbi
* 4 Meriah
* 5 Ghandri
* 6 Bronn
* 7 Msakni (c)
* 8 Mejbri
* 9 Jebali
* 10 Khazri
* 11 Khenissi
* 12 Maâloul
* 13 Sassi
* 14 Laïdouni
* 15 Ben Romdhane
* 16 Dahmen
* 17 Skhiri
* 18 Chaalali
* 19 Jaziri
* 20 Dräger
* 21 Kechrida
* 22 Ben Saïd
* 23 Sliti
* 24 Ali Abdi
* 25 Ben Slimane
* 26 Hassen
* Treener: N. Maâloul

 | Tuneesia |
**Georg Johannes Parikas** (30. oktoober 1880 – 22. oktoober 1958) oli eesti fotograaf. 

Ta sündis Järvamaal Türi-Alliku mõisa (Allenküll) veskirentniku Peet(er) Parikase ja tema naise Mari pojana (ekslikult on sünnikohana käibel ka Roosna-Alliku). Parika perekonnanimi saadi 1779. aastal samanimelise järve, küla, raba ja talu nime järgi. 

Parikas õppis 1883. aastast Laeva külakoolis, seejärel Pilistvere kihelkonnakoolis, Viljandi linnakoolis ja Borman-Heine eragümnaasiumis, mille lõpetas 1899. aastal. 

Ta töötas vanemate soovil rentniku-praktikandina Lustiveres, Vastseliinas ja Sõmerpalu mõisas. 20-aastaselt hakkas ta huvituma fotograafiast. Peale fotograafia meeldis talle veel jalgrattasõit, milles võitis ka medaleid.

Vaata ka
--------

* Vennad Parikased

Viited
------

1. ↑  Vt Saagas: EAA.1237.1.400, kaader 152 (Türi kiriku sündinute loend 1880)
2. ↑  Ülle Lillak. *Fotograafid Parikased nende elu ja looming 1910-1940*. Diplomitöö. Taru 1989

Välislingid
-----------

* Sissekanne andmebaasis ISIK
14. ja 15. jaanuaril 1934 valiti Mustvee alevivolinikeks (RTL 1934, 19):

Vaba ruuduga valitud
--------------------

* Hariton Beresin

Mustvee alevi kodanikkude valimisliit
-------------------------------------

* Gustav Tooming

Mustvee heakorra pooldajate valimisliit
---------------------------------------

* Georg Ventšikov

Vabadussõjalaste ja teiste Mustvee heakorra pooldajate valimisliit 1
--------------------------------------------------------------------

* Mihkel Ots
* Mihkel Mänd
* Johannes Õunapuu

Vabadussõjalaste ja teiste Mustvee heakorra pooldajate valimisliit
------------------------------------------------------------------

* Theodor Laane
* Egon Sild

Ühendatud Mustvee vene nr. 2 valimisliit
----------------------------------------

* Ivan Blahin
* Petr Baškirov
* Zinovi Kolpakov
* Petr Boltov
* Peeter Kalinin

Ühendatud Mustvee vene nr. 1 valimisliit
----------------------------------------

* Artemi Gužov
* Aleksei Landsberg
* Aleksander Pekarski
* Pavel Landsberg

Pärast vapside eemaldamist otsustas Tartu maavalitsus taotleda uute valimiste korraldamist, kuna alevivolikogust olid peale Gustav Toominga eemaldatud kõik eestlased, millist seisukorda maavalitsus ei pidanud loomulikuks.

Viited
------

1. ↑  Mustvees palutakse korraldada uusi alevivalimisi. Rahvaleht, 10. aprill 1934, nr. 82, lk. 6.
Veselava kalmistu
**Veselava** (vanasti ka **Veselauska** ja **Veselavas muiža**) on küla (*mazciems*) Lätis Cēsise piirkonnas, Veselava valla halduskeskus. 

Küla asub merepinnast 150 meetri kõrgusel, piirkonna keskusest Priekuļist 9 ja Riiast 95 kilomeetri kaugusel. Külas on Veselava bussipeatus. Asula jääb osaliselt Gauja rahvusparki.

Küla tekkis endise Veselauska mõisa keskuse juurde. Aastail 2009-2021 jäi küla Priekuļi piirkonda.

Lisaks vallamajale asuvad Veselavas raamatukogu, rahvamaja ja postkontor. Sealsele kalmistule on maetud 12 Landesveeri sõjas langenud eestlast, neile on seal püstitatud ka mälestussammas.

Kultuurimälestistest on regionaalse kaitse all Veselava mõisa häärber ja Veselava keskaegne kalmistu.

Aastal 2017 oli Veselavas 30 elanikku, aastal 2022 oli elanikke 19.

Viited
------

1. ↑
2. ↑  Autotransporta direcija
3. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS
4. ↑
5. ↑  Latvijas pagasti. Enciklopēdija. Rīga : A/S Preses nams. 2001—2002. ISBN 9984-00-412-0.
6. ↑  Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija. Valsts aizsargājamo nekustamo kultūras pieminekļu saraksts, vaadatud 15.08 2023
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib Robert Burnsi luuletusest ja traditsioonilisest laulust; Arvo Pärdi teose kohta vaata artiklit My Heart's in the Highlands (heliteos)* |

---

**"My Heart's in the Highlands"** on Robert Burnsi 1789. aasta laul ja luuletus, mis on lauldud viisile "Failte na Miosg".

1:

My heart's in the Highlands, my heart is not here,
My heart's in the Highlands, a-chasing the deer;
Chasing the wild-deer, and following the roe,
My heart's in the Highlands, wherever I go.
2:

Farewell to the Highlands, farewell to the North,
The birth-place of Valour, the country of Worth;
Wherever I wander, wherever I rove,
The hills of the Highlands forever I'll love.
(Refrään:)

My heart's in the Highlands, my heart is not here,
My heart's in the Highlands, a-chasing the deer;
Chasing the wild-deer, and following the roe,
My heart's in the Highlands, wherever I go.
3:

Farewell to the mountains, high-cover'd with snow,
Farewell to the straths and green valleys below;
Farewell to the forests and wild-hanging woods,
Farewell to the torrents and loud-pouring floods.
(Refrään:)

My heart's in the Highlands my heart is not here,
My heart's in the Highlands, a-chasing the deer;
Chasing the wild-deer, and following the roe,
My heart's in the Highlands, wherev'r I go
My heart's in the Highlands, farewell.

Heliteosed
----------

* "My Heart's in the Highlands" on eesti helilooja Arvo Pärdi 2000. aastal loodud muusikateos kontratenorile (või aldile) ja orelile (vaata My Heart's in the Highlands (heliteos)).

* "My Heart's in the Highlands" seadis lüürale ja kitarrile ka šoti ambient-folkartist An Tuagh (Jamie Keddie).

Viited
------

1. ↑  "Failte Na Miosg (waltz) on The Session". *Thesession.org*. Vaadatud 3. novembril 2021.
2. ↑  "Arvo Pärt My Heart's in the Highlands Else Torp and Christopher Bowers". YouTube. Vaadatud 3. novembril 2021.
3. ↑  "An Tuagh My Heart's In the Highlands (feat. Chris Corrigan)". YouTube. Vaadatud 3. augustil 2023.
Narva sadam
Narva sadama kai
Narva sadama sadamahoone
**Narva sadam** (ka *Narva linnasadam*, *Narva jõesadam*; sadama kood: EE JOS) on jahisadam Narvas. See asub Narva jõe suudmest 14 km ülesvoolu, Narva jõe vasakul kaldal. Sadama aadress on Jõe tänav 3.

Sadama pidaja on Sihtasutus Narva Sadam, mis peab ka Kulgu sadamat Narva veehoidla ääres.

Üldandmed
---------

Sadama territooriumi pindala on 15 440 m² ja akvatooriumi pindala 22 000 m². Sadama geograafilised koordinaadid on 59° 22′ 59″ N, 28° 12′ 23″ E.

Sadam osutab järgmisi põhiteenuseid: kütusetankimine, joogiveega varustamine, elektritoide, baar, saun, dušš, WC, pesumaja, prügikoristus, navigatsiooniolukorra info.

Jahi maksimaalne pikkus võib olla 20 m ja maksimaalne süvis 2,6 m. Sadamasse mahub 10 külalisjahti.

Ajalugu
-------

Narva sadamakoht tekkis Tallinnast Novgorodi suunduva maantee ja Läänemerd Peipsi järvega ühendava Narva jõe ristumiskohale 13. sajandil. Hansakaubanduse õitseajal 14. ja 15. sajandil. Narva kui sadama õitseaeg oli alates 16. sajandi teisest poolest kuni 18. sajandi lõpuni. Narva linnusemüüride taha, sillast ligikaudu ühe kilomeetri pikkuselt mere poole, tekkis eeslinn koos sadamasildade, kaubaladude ja laevaehitusplatsidega. 

Vaade Narva jõele (pärast 1875. aastat)
1850. aastal oli Narva jõel 11 sadamakohta. Neist kolm asusid Narva-Jõesuus Rosona (Rossoni) suubumiskoha vastas, jõe vasakul kaldal Narva Iinna all oli viis ja Narva jõe paremal kaldal, Ivangorodi all, kolm sadamasilda. Merelt tulid piki jõge linna alla kuni kahemastilised alused, suuremad laevad jäid jõesuhu. Narva sillast ülemjooksu poole, kuni Kulguni, ei olnud Narva jõgi kärestike, kiire voolu ja Narva kose tõttu laevatatav. Kulgust Vasknarvani Iiikusid vaid väikesemõõtmelised alused.

Alates 1855. aastast asus Narva peamine sadam jõe vasaku kalda all, Victoria bastioni juures. 1921. aastast alates Narva jõesadamast loobuti, suurelt osalt ka mahukate aurulaevade kasutuselevõtu tõttu, ning kaubavahetus koondus Narva alt Narva-Jõesuu sadamasse. Narva linna all asunud endistest sadamarajatistest ei ole enam midagi säilinud.

Vaata ka
--------

* Kulgu sadam

Viited
------

1. ↑  Narva jõesadam / Narva linna sadam. Eeskiri (2018)
2. ↑  Narva jõe sadama arengukava kinnitamisest. Narva jõesadama arengukava lisa, Narva Linnavolikogu määrus, RT IV, 09.10.2013, 76

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Narva sadam** |

* Narva linnasadam sadamaregistris
**Rakvere vennashaua monument** oli mälestusmärk Lääne-Viru maakonnas Rakveres Ausambamäe pargis Kastani puiestee ääres, aadressil Lai tn 34. Monument oli pühendatud II maailmasõjas hukkunud punaväelastele.

Ajaloost
--------

Algul oli selles kohas punavõimu[*viide?*] rajatud puust mälestusmärk, kuid Rakvere Gümnaasiumi õpilased lasid selle 1945. aasta sügisel õhku. Uus betoonist ja dolomiidiga kaetud monument avati 6. novembril 1951 tolleaegsel Suvorovi väljakul. See oli rajatud Alar Kotli kavandi järgi. 21. sajandil oli monumenti mitmel korral soditud, üle värvitud jms. Vene saatkonna rahaga remonditi monumenti 2019. aastal.

Monumendi eemaldamine
---------------------

Seoses 2021. aastal kõrvalkinnistul (Lai tn 36) alustatud Rakvere Riigigümnaasiumi hoone ehitamisega ning Vene-Ukraina sõja algusega 24. veebruaril 2022 muutus aktuaalseks Nõukogude okupatsiooni mälestusmärgi eemaldamine. 13. juulil 2022. aastal lammutatigi monument Rakvere Linnavalitsuse eestvõttel, kuid mõned dolomiidist osad säilitati tervetena museaalsel eesmärgil. Monumendi lähedalt kaevati välja 28 inimese säilmed, kelle identifitseerimist ei korraldatud. Isikud olid osaliselt maetud kahekaupa kirstudesse, maetutest umbes pooled olid eraisiku tunnustega. Väljakaevatud inimsäilmed paigutati nelja kirstu ning maeti nädal aega hiljem ümber Rakvere linnakalmistule kabeli lähistele, kus oli juba varem Teises maailmasõjas langenud Nõukogude sõdurite matmispaik.

Vaata ka
--------

* Palermo punase terrori ohvrite mälestuskivi

Viited
------

1. 1 2  Eesti monumentide e-kataloog (vaadatud 21.04.2019)
2. ↑  Rakvere punamonument läks remonti. Virumaa Teataja. 11. detsember 2019.
3. ↑  Säilmed maeti ünber linnakalmistule. Virumaa Teataja. 21. juuli 2022.

Välislingid
-----------

* Endine mälestusmärk Rakveres. Virumaa Muuseumid SA
* Rakvere vennashaud
* Rakvere punamonumendiga ei võeta midagi ette. Virumaa Teataja. 28. märts 2022.
* Rakvere punamonument on minema viidud // Galerii. Virumaa Teataja. 13. juuli 2022.
* Rakvere punamonument võeti maha. Virumaa Teataja. 14.juuli 2022.
**Aino Lepik von Wirén** (sündinud 28. oktoobril 1961 Stockholmis) on Eesti jurist ja diplomaat.

Elulugu
-------

Aino Lepik on Kalju Lepiku tütar. Ta lõpetas 1987. aastal Stockholmi ülikooli õigusteaduskonna. Hiljem õppis ta Inglismaal Surrey ülikoolis.

Lepik oli aastatel 1987–1990 Örebro halduskohtus jurist ja 1990–1992 Stockholmi prokuratuuris prokurör. Ta oli kohtuminister viimases Eesti Vabariigi valitsuses eksiilis.

Aino Lepik von Wirén Välisministeeriumi 100. sünnipäev Kadrioru Lilleaias
Aastatel 1993–1994 oli ta Eesti valitsuse õigusnõunik, seejärel välisministeeriumi juriidilise osakonna inimõiguste büroo juhataja ja 1997–1999 osakonna peadirektor. 25. märtsist 1999 kuni 8. augustini 2003 oli ta riigisekretär.

Aastatel 1994–1999 oli Aino Lepik von Wirén Eesti esindaja Euroopa Nõukogu rassismi ja sallimatuse vastu võitlemise komisjonis.

Aastatel 2003–2006 oli ta Eesti suursaadik Portugalis, 2007–2010 suursaadik Iisraelis ja 2010–2014 suursaadik Suurbritannias. 2010. aastal töötas Aino Lepik von Wirén välisministeeriumi juriidiliste ja konsulaarküsimuste asekantslerina. 2014-2018 oli ta välisministeeriumis Euroopa ja Atlandi-ülese koostöö osakonna peadirektor. Aastatel 2018-2022 oli ta Eesti suursaadik Iirimaal.

Aastatel 1995–2020 oli ta erakonna Isamaa (varem Isamaaliit) liige.

Tema poeg on Illimar Lepik von Wirén ja tütar Mari Lepik von Wirén.

Tunnustus
---------

* 2004 Riigivapi III klassi teenetemärk

Viited
------

1. 1 2 3  Varasemad riigisekretärid. Riigikantselei.
2. 1 2 3 4  Eesti suursaadik Ühendkuningriigis andis üle volikirja. Välisministeerium, 12. november 2010.
3. ↑  Eesti ja ÜK suhted. Eesti Suursaatkond Londonis, vaadatud 20.08.2015.
4. ↑
5. ↑  "Isamaast astus välja mitu tuntud diplomaati" ERR, 30. detsember 2020
6. ↑  Teenetemärkide kavalerid[*alaline kõdulink*]

Välislingid
-----------

 Aino Lepik von Wirén – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Riigisekretär Aino Lepik von Wiren elu ette ei planeeri