recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Ethan Ampadu 2017. aastal Chelsea särgis
**Ethan Kwame Colm Raymond Ampadu** (sündinud 14. septembril 2000 Exeteris) on Inglismaal sündinud Walesi jalgpallur, kes mängib keskkaitsja või kaitsva poolkaitsjana Inglismaa kõrgliiga klubis Leeds United ja Walesi jalgpallikoondises.

2008. aastal liitus ta Inglismaa klubi Exeter City noorteakadeemiaga. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta 15-aastaselt 2016. aasta augustis EFL Cup'i mängus Brentfordi vastu. Ampadu sai sellega klubi ajaloo noorimaks mängijaks. Nädal aega hiljem debüteeris ta Exeter City meeskonnas Inglismaa tugevuselt neljandas liigas.

2017. aasta juulis sõlmis ta lepingu Inglismaa kõrgliiga klubiga Chelsea. Klubi meeskonnas debüteeris ta 2017. aasta septembris EFL Cup'i mängus Nottingham Foresti vastu, saades Chelsea põhimeeskonnas kõige esimeseks 2000. aastatel sündinud mängijaks. Inglismaa kõrgliigas debüteeris Ampadu Chelsea meeskonnas 12. detsembril 2017 mängus Huddersfield Towni vastu.

Hooajal 2019–20 oli ta laenul Saksamaa kõrgliiga klubis RB Leipzig ja hooajal 2020–21 Inglismaa kõrgliiga klubis Sheffield United. 2021. aasta augustis läks ta laenule Itaalia kõrgliiga klubisse Venezia.

Suvel 2023 liitus ta ligi 8 miljoni euro eest Leeds Unitediga.

Walesi jalgpallikoondises tegi Ampadu debüüdi 10. novembril 2017 sõprusmängus Prantsusmaa vastu. Ta kuulus Walesi koondisse 2021. aasta Euroopa meistrivõistlustel. Euroopa meistrivõistluste viimases alagrupimängus Itaalia vastu sai ta Ampadu punase kaardi. Ampadust sai kõige noorem mängija, kes on Euroopa meistrivõistlustel otse punase kaardi saanud.

Viited
------

1. ↑  "Italy 1-0 Wales: Matteo Pessina seals win for hosts but Rob Page's side into Euro 2020 last 16 despite Ethan Ampadu red card". Sky Sports. Arhiiviversioon seisuga 20.6.2021

Välislingid
-----------

 Ethan Ampadu – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis

| * v
* r
Walesi koondis  –  UEFA Euro 2020 |
| --- |
| 

* 1 Hennessey
* 2 Gunter
* 3 N. Williams
* 4 B. Davies
* 5 Lockyer
* 6 Rodon
* 7 Allen
* 8 Wilson
* 9 T. Roberts
* 10 Ramsey
* 11 Bale (c)
* 12 Ward
* 13 Moore
* 14 C. Roberts
* 15 Ampadu
* 16 Morrell
* 17 Norrington-Davies
* 18 J. Williams
* 19 Brooks
* 20 James
* 21 A. Davies
* 22 Mepham
* 23 Levitt
* 24 Cabango
* 25 Colwill
* 26 Smith
* Treener: Page

 | Wales |

| * v
* r
Wales koondis  –  2022. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused |
| --- |
| 

* 1 Hennessey
* 2 Gunter
* 3 N. Williams
* 4 B. Davies
* 5 Mepham
* 6 Rodon
* 7 Allen
* 8 Wilson
* 9 Johnson
* 10 Ramsey
* 11 Bale (c)
* 12 Ward
* 13 Moore
* 14 Roberts
* 15 Ampadu
* 16 Morrell
* 17 Lockyer
* 18 J. Williams
* 19 Harris
* 20 James
* 21 A. Davies
* 22 Thomas
* 23 Levitt
* 24 Cabango
* 25 Colwill
* 26 Smith
* Treener: Page

 | Wales |
|  |
| --- |
|  |
| Medalikohad |
| Aafrika rahvaste karikavõistlused |
| **Pronks** | 2019 | jalgpall |

**Onyinye Wilfred Ndidi** (sündinud 16. detsembril 1996 Lagoses) on Nigeeria jalgpallur. Ta mängib poolkaitsjana Premier League'i klubis Leicester City ja Nigeeria jalgpallikoondises.

Ta alustas klubikarjääri Belgia kõrgliiga klubis Genk, millega ta liitus 2015. aastal. Belgia kõrgliigas mängis ta kokku kolmel hooajal.

2016. aasta detsembris liitus ta Leicester Cityga. Üleminekusumma oli 17 miljonit naelsterlingit. Esimese värava Inglismaa kõrgliigas lõi ta 1. aprillil 2017 mängus Stoke City vastu.

Debüüdi Nigeeria jalgpallikoondises tegi Ndidi 8. oktoobril 2015 sõprusmängus Kongo DV vastu. Ta on kuulunud Nigeeria koondisse 2018. aasta maailmameistrivõistlustel ja 2019. aasta Aafrika rahvaste karikavõistlustel.

Viited
------

1. ↑  "Leicester agree deal to sign Nigeria international Wilfred Ndidi from Genk". ESPNFC.com. Vaadatud 6.2.2019

| * v
* r
Nigeeria koondis  –  2018. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused |
| --- |
| 

* 1 Ezenwa
* 2 Idowu
* 3 Echiéjilé
* 4 Ndidi
* 5 Troost-Ekong
* 6 Balogun
* 7 Musa
* 8 Etebo
* 9 Ighalo
* 10 Mikel (c)
* 11 Moses
* 12 Abdullahi
* 13 Simy
* 14 Iheanacho
* 15 Obi
* 16 Akpeyi
* 17 Onazi
* 18 Iwobi
* 19 Ogu
* 20 Awaziem
* 21 Ebuehi
* 22 Omeruo
* 23 Uzoho
* Treener: Rohr

 | Nigeeria |
Vilppula raudteejaam (1918)
Vilppula raudteejaam (2009)
**Vilppula** (rootsi keeles Filpula) on endine Soome vald ja praegune Mänttä-Vilppula linna asum[*viide?*], mis asub Pirkanmaa maakonnas Lõuna-Soome läänis.

Vilppulaga liideti 1973. aastal osa Pohjaslahti vallast. Mäntä liideti Vilppulaga 2009. aastal ja uue linna nimeks sai Mänttä-Vilppula. Uue linna vapiks valiti Vilppula vapp ja keskuseks Mänttä.

Vallas elas enne ühinemist 5315 inimest ja selle pindala oli 571,25 km², millest 100,83 km² on veekogud. Rahvastiku asustustihedus oli 11,3 inimest/km².

Vallavalitsus
-------------

Vallavolikogu koosseis 2005–2008| Erakond | Kohti |
| --- | --- |
| Keskusta | 10 |
| SDP | 10 |
| Kokoomus | 3 |
| Vasemmistoliitto | 2 |
| Kristillisdemokraatit | 1 |
| Vihreä liitto | 1 |

Külad
-----

Ajostaipale, Elämäntaipale, Huhtijärvi, Huopioniemi, Kolho, Kurkijärvi, Leppäkoski, Loila, Pohjaslahti, Suluslahti, Tyynysniemi, Vitsakoski.

Vilpu päev
----------

Vilpulas peetakse 8. märtsil Vilpu päeva. Valla elanikele pakutakse nimepäevapidu ja kogu päev on sisustatud meelelahutusliku programmiga. 2007. aastal kutsuti valla süvenenud koostöö nimel aastapäevapeole ka mänttälased.

Viited
------

1. ↑  Kaupunkien ja kuntien lukumäärät ja väestötiedot, vaadatud 15.02.2019.
2. ↑

Välislingid
-----------

* Vilppula
**Dote** (surnud 1211) oli üks 13. sajandi alguse Tālava maakonna Beverini linnusepiirkonna latgalite vanematest.

Dotet on mainitud Henriku Liivimaa kroonikas, mille järgi läks ta pärast Beverini linnuse piiramist sakalaste ja ugalaste väe poolt koos teise Beverini üliku Paikega Riiga, et sakalaste vastu abi paluda. Riia piiskop Alberti venna Theoderici, liivi üliku Kaupo ja Võnnu ordumeistri Bertoldi juhtimisel koguti kokku suur vägi ristisõdijatest, orduvendadest, liivlastest ja latgalitest, mis suundus Metsepole ja Pärnu jõe kaudu Sakalasse. Ümbruskonna rüüstamise käigus sattusid Dote ja Paike kahekesi ühte külla, kus 9 eestlast neile kallale tungisid. Pärast päev läbi kestnud võitlust ja paljude vastaste haavamist ja tapmist olevat ka Dote ja Paike lõpuks langenud.

Dote nimi võib olla vorm latgali nimedele iseloomulikust -dots lõpust. On oletatud, et ta nimi võis säilida 17. sajandi algul mainitud Stote küla nimes.

Vaata ka
--------

* Liivimaa ristisõda
* Talibald

Viited
------

1. ↑  Henriku Liivimaa kroonika = Heinrici chronicon Livoniae. Ladina keelest tõlkinud Richard Kleis, toimetanud ja kommenteerinud Enn Tarvel. Tallinn: Eesti Raamat 1982. HLK, XV 7, lk 125
2. ↑  Indriķa hronika. Läti keelde tõlkinud Ā. Feldhūns; eessõna ja kommentaarid Ē. Mugurēvičs. Rīga: Zinātne, 1993. XV, kommentaar 28
**Alexander Friedrich Wilhelm Franz von Kotzebue** (vene *Александр Евстафиевич Коцебу*; 9. juuni 1815 Königsberg – 24. august 1889 München) oli baltisaksa maalikunstnik.

Alexander oli näitekirjanik August von Kotzebue poeg. Pärast isa surma 1819. aastal õppis Alexander kadetikorpuses Peterburis, mille ta lõpetas 1834. aastal kaardiväeleitnandina. Sellest hoolimata otsustas ta neli aastat hiljem kunstniku elukutse kasuks ja alustas kunstiõpinguid Peterburi Kunstide Akadeemias Alexander Sauerweidi käe all. Pärast kuut aastat akadeemias esitles ta 1844. aastal oma esimest maali "Tormijooks Varssavile" (*Die Erstürmung Warschaus*).

Seejärel jätkas ta õpinguid 1846. aastal Pariisis ning liikus sealt 1846 edasi Belgiasse, Hollandisse, Itaaliasse ja Saksamaale, misjärel jäi pidama Münchenisse. Seal sai temast Müncheni Kaunite Kunstide Akadeemia auliige. Ta maalis suuremõõtmelisi teoseid Venemaa lahingutest Seitsmeaastases sõjas ja Aleksandr Suvorovi sõjakäikudest. 

Kotzebue on maetud Müncheni Alter Südfriedhofi.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Alexander von Kotzebue** |

* Galerii Kotzebue teostest (*vene keeles*)
**Clisson** (bretooni *Klison*) on vald Prantsusmaal Pays de la Loire'i piirkonnas Loire-Atlantique'i departemangus Clissoni kantonis. Clisson asub 27 km Nantesist kagu pool kohas, kus Moine'i jõgi suubub Sèvre Nantaise'i. Clisson on Clissoni linnaüksuse keskus. 

Alates 9. sajandist kuulus Clisson esialgu Bretagne'i kuningriiki ja seejärel hertsogkonda. 11. sajandil rajati Clissoni linnus, mis oli Bretagne'i hertsogkonna olulisimaid piirilinnuseid. Selle kõige ulatuslikum väljaehitamine toimus 14.–15. sajandil, mil linnuse ja selle juurde kujunenud asula omanikuks oli Prantsuse konnetaabel Olivier V de Clisson. 1790. aastatel jäi linnus Vendèe sõja tagajärjel varemetesse, hävis ka enamik seda ümbritsenud linnast. Hiljem kujunes Clissoni uus linnasüda linnusest teisele poole (põhja poole) Sèvre Nantaise'i jõge.

Alates 2006. aastast toimub valla territooriumil Hellfesti muusikafestival.

Clissonil on sõprussidemed Alatriga Itaalias, Cowbridge'iga Suurbritannias ja Klettgauga Saksamaal.

Clissoni linnus

Viited
------

1. ↑  Populations légales 2020
Sloka vapp.
Sloka asendikaart.
**Sloka** on Läti linna Jūrmala osa. Asub Krastciemsist läänes ja Kaugurist lõunas. 6013 elanikku (2008). Kuni aastani 1959 oli Sloka iseseisev linn, mille osadeks olid nii mere ääres olev Kaugurciems kui ka Sloka kirikla maadele rajatud Krastciems. Lisaks kuulusid linna alla veel tänapäevased Jūrmala osad Kauguri, Bāžciems ja Brankciems.

Ajalugu
-------

Sloka 18. sajandi lõpul. Johann Christoph Brotze kogust
Slokat mainiti esimest korda aastal 1255. Jakob Kettler asus seda piirkonda arendama, rajades sinna klaasi tootmise ja kavandades kanali Lielupest mereni. 

Kuramaa hertsog Peter von Biron loovutas Sloka aastal 1783 Venemaale, aastal 1785 andis Katariina II Slokale, Riia asehaldurkonna Riia kreisis alevi õigused. Sloka alevisse asusid elama Riiast välja saadetud juudid, kes asutasid alevisse käsitööettevõtted ja muutsid piirkondlikuks ärikeskuseks. 

Kui rajati Ventspilsi viiv Moskva–Ventspilsi raudtee, siis rajati aastal 1877 Sloka raudteejaam. 1896 rajati Slokasse tselluloosivabrik. Aastail 1878-1959 oli Sloka iseseisev linn.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Sloka** |

Pilte
-----

* Sloka kirikSloka kirik
* Sloka raudteejaamSloka raudteejaam
* Sloka jaamahooneSloka jaamahoone
Nikolai Tsiskaridze (2014)
**Nikolai Maksimovitš Tsiskaridze** (vene keeles Николай Максимович Цискаридзе; gruusia keeles ნიკოლოზ ცისკარიძე *Nikoloz Tsiskaridze*; sündinud 31. detsembril 1973 Thbilisis Gruusia NSV-s) on gruusia päritolu Venemaa balletipedagoog ja endine balletitantsija.

Pärast 1992. aastal Moskva koreograafiakooli lõpetamist võeti ta tänu Juri Grigorovitši soovitusele Moskva Suure Teatri balletitrupi koosseisu, kus ta tantsis algul kordeballetis, kuid hiljem sai solistiks ja 1995. aastal esitantsijaks (*premjeeriks*).
Lavakarjääri lõpetas Tsiskaridze juunis 2013.

1996. aastal lõpetas Tsiskaridze Moskva Riikliku Koreograafia Instituudi pedagoog-repetiitori kvalifikatsiooniga. 2005. aastal sai ta Suure Teatri pedagoog-repetiitoriks.
Aastatel 2012–2014 õppis Tsiskaridze Moskva Riikliku Õigusakadeemia magistriõppes (lõpetas selle punase diplomiga).

Vaganova Vene Balleti Akadeemias
--------------------------------

Oktoobris 2013 nimetati Tsiskaridze Peterburis asuva Vaganova Vene Balleti Akadeemia rektori kohusetäitjaks. Aasta hiljem akadeemia töökollektiivi üldkoosoleku otsusega valiti ta rektoriks. Alates detsembrist 2019 on ta taas rektori kohusetäitja.

Lisaks rektoriametile on Tsiskaridze klassikalise tantsu õppemetoodika kateedri professor.

Tunnustus
---------

Tsiskaridze on kolmel korral pälvinud Kuldse Maski
* 1997 – Venemaa Föderatsiooni teeneline kunstnik
* 1999 – balletiauhind Benois de la Danse (meestantsijate kategoorias)
* 1999 – teatripreemia Kuldne Mask (kategoorias "Parim meesosatäitja")
* 2000 – teatripreemia Kuldne Mask (kategoorias "Parim meesosatäitja")
* 2001 – Venemaa Föderatsiooni rahvakunstnik
* 2003 – teatripreemia Kuldne Mask (kategoorias "Parim meesosatäitja")
* 2003 – Gruusia Auorden
* 2006 – Ordre des Arts et des Lettresi rüütlijärgu orden
* 2017 – Bakuu Koreograafia Akadeemia auprofessor

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Состав Учёного совета. vaganovaacademy.ru

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Nikolai Tsiskaridze** |
**Slobodan Praljak** (2. jaanuar 1945 – 29. november 2017) oli Bosnia horvaadist sõjaväelane (kindral), insener, telerežissöör ja ettevõtja. 

Aastatel 1992–1995 teenis ta kindralina Horvaatia armees ja Horvaatia Kaitsenõukogus, Horvaatia Hertseg-Bosnia Vabariigi armees. 

Ta oli üks kuuest Bosnia horvaatide poliitika- ja sõjaväejuhist, kes asusid naaberriigi Horvaatia toel 1992.-1995. aasta sõja ajal Bosnia vägede vastu ning üritasid moodustada relva toel Bosnias etniliselt homogeenset horvaadi piirkonda.

Enne sõda lavastas Praljak mitmes teatris, sealhulgas ka Mostaris, mille ajaloolise silla õhkulaskmiskäsu andmises teda süüdistati.
16. sajandist pärit Mostari sild hävines tankitules 1993. aastal, kui Bosnia moslemid ja horvaadid omavahel arveid klaarisid.

2004. aastal süüdistas Endise Jugoslaavia Rahvusvaheline Kriminaaltribunal (ICTY) teda sõjakuritegudes ning Praljak andis end üles. 2013. aastal mõisteti ta koos veel viie Bosnia horvaadi ametnikuga sõjakuritegevuses Bosnia-Horvaatia sõja ajal süüdi ning talle määrati 20-aastane vanglakaristus. 

2017. aastal arutati ICTY-s otsuse edasikaebamist, kuid 20-aastane vanglakaristus jäeti jõusse. Kohe pärast otsuse selgumist hüüdis Praljak, et ei ole sellega nõus, ning võttis mürki. Ta viidi haiglasse, kuid tema elu ei õnnestunud päästa.

Viited
------

1. ↑  "Video ja fotod: Haagi kohtupingis mürki joonud sõjakurjategija suri". Postimees. 29. november 2017. Vaadatud 30. november 2017.
**Hendrik Naar** (sündinud 28. novembril 1973 Taeblas) on eesti tehnikateadlane.

Elulugu
-------

Hendrik Naar on töölise poeg.

1992. aastal lõpetas Naar Taebla Keskkooli, 1997 Tallinna Tehnikaülikooli tehnilise füüsika erialal, 2002 Helsingi Tehnikaülikooli laevaehituse alal ning 2006 samas doktorantuuri. 2000. aastal kaitses ta TTÜ-s loodusteaduste magistri ja Helsingi Tehnikaülikoolis tehnikalitsentsiaadi kraadi, 2006. aastal aga Helsingis tehnikadoktori kraadi laevaehituses väitekirjaga "Ultimate strength of hull girder for passenger ships" (Espoo, 2006).

Naar oli 1996–99 Helsingi Tehnikaülikooli laevalabori teadur ja 1999–2003 vanemteadur, ühtlasi 1998 Balti Laevaremonditehase insenerikeskuse konstruktor, 2004–06 TTÜ mehaanikainstituudi tehnilise mehaanika õppetooli erakorraline assistent, 2006– dotsent.

Teadustöö
---------

Hendrik Naari peamised uurimisvaldkonnad on konstruktsioonide piirkoormus, jäigastatud plaatide piirkoormus ja stabiilsus ning mitmetekiliste laevade üldtugevus. 2003. aastast on ta International Ship and Offshore Structures Congressi (ISSC) piirkoormuse töörühma liige.

Teoseid
-------

* Comparison of the crashworthiness of various bottom and side structures (kaasautor). // Marine Structures 15 (2002)
* A theory of coupled beams for strength assessment of passanger ships (kaasautorid P. Varsta, P. Kujala). // Marine Structure 17 (2004) 8

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide, lk 18

Kirjandus
---------

* Eesti teaduse biograafiline Leksikon, 3. köide

Välislingid
-----------

Hendrik Naar Eesti Teadusinfosüsteemis Muuda Vikiandmetes

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
Nikolai Vvedenski
**Nikolai Vvedenski** (vene keeles Николай Евгеньевич Введенский; (28. aprill (vkj 16. aprill) 1852 Kotškovo küla Vologda kubermangus – 16. september 1922 samas) oli vene füsioloog, Ivan Setšenovi õpilane.

Ta õppis Peterburi Ülikoolis ning täiendas end Saksamaal, hiljem õpetas koduülikoolis. Temast sai üks esimesi professoreid 1908. aastal Vladimir Behterevi rajatud psühhoneuroloogiainstituudis. Ta valiti Peterburi Teaduste Akadeemia korrespondentliikmeks. 1917. aasta aprillis toimus tema algatusel Venemaa esimene füsioloogiakongress.

Vvedenski uuris mitmesuguseid füsioloogia küsimusi, sh naha valgustundlikkust, elektrilisi protsesse lihastes ja närvides ning teetanuse mõju inimese füsioloogiale. 1951–1963 avaldati tema kogutud teosed seitsmes köites.

Kirjandus
---------

* Аршавский И. А. Н. Е. Введенский. 1852–1922, М. 1950
* Уфлянд Ю. М. Основные этапы развития учения Н. Е. Введенского, М. 1952
* Яровицкий В. 100 великих психологов, 2004 г.
**Kasside koronaviirus** ehk **FCoV** on *Coronaviridae* sugukonna alfa-koroonaviiruste perekonna RNA-viiruse alamliik.

*Alphacoronavirus 1* hulka kuulub ka *canine coronavirus* (CCoV), mis põhjustab koerte nakatumist ja haigestumist.

Kirjeldus
---------

Kasside koronaviirus liigitatakse RNA-viiruste hulka.

Viirusel on mitmeid geene, mille aktiivsus sarnaneb HIV-1 omadega.

Vormid
------

Kasside koronaviirusel on kaks vormi:

* *feline nteric coronavirus* (FECV), mis põhjustab sooltenakkust:
* *Feline infectious peritonitis virus* (FIPV) mis põhjustab kasside nakkuslikku kõhukelmepõletikku (FIP).

Viroloogia
----------

### Patogeensus

 *Pikemalt artiklis Kasside nakkuslik peritoniit*
Kasside koronaviiruse ülekanne kassidelt-kassidele (valdavalt mitme kassiga majapidamistes (nt tõuaretuse sildi all)) ja/või kasside varjupaikades ja/või kodutute kasside vahel on fekaaloraalne.

Osad uurijad peavad viirust ja viirusnakkust üsna tähtsusetuks kuni viirus muteerub ja transformeerub FECV-st FIPV-ks. Mutatsioon muundab FCoV viiruseosakesi nii, et need omandavad tropismi makrofaagide suhtes ja kaotavad tropismi seedekulgla rakkude vastu.

FIPV põhjustab veel väljaarenemata immuunsusega (näiteks kassipoegadel) ja/või madala immuunsusega (vanematel kassidel) kassidel või ka immunosupressiooni põhjustava kasside immuunpuudulikkuse viiruse kandjatel jt granulomatoosset vaskuliiti ehk kasside nakkuslikku kõhukelmepõletikku.

FIPi ravi puudub ja enamik nakatunud kasse sureb; kui omanikul raha jagub, pakutakse võimalusel vahendeid, mis sümptomeid leevendavad ja/või palliatiivset ravi.

Viited
------

1. ↑  John Antoniw, Mike Adams. "Members of Genus: Alphacoronavirus". Vaadatud 21. juuli 2013.
2. 1 2  Taharaguchi, Satoshi; Soma, Takehisa; Hara, Motonobu (2012). "Prevalence of Feline Coronavirus Antibodies in Japanese Domestic Cats during the Past Decade". *Journal of Veterinary Medical Science*. DOI:10.1292/jvms.11-0577.
3. ↑  Niels C. Pedersen, An update on feline infectious peritonitis: Diagnostics and therapeutics, The Veterinary Journal, 201. väljaanne, nr 2, august 2014, lk 133–141, doi:10.1016/j.tvjl.2014.04.016, veebiversioon (vaadatud 17.05.2015)(*inglise keeles*)
4. ↑  Hartmann, Katrin (2005). "Feline infectious peritonitis". *Veterinary Clinics of North America: Small Animal Practice*. **35** (1): 39–79. DOI:10.1016/j.cvsm.2004.10.011.
5. 1 2 3  Rottier, Peter J. M.; Nakamura, Kazuya; Schellen, Pepijn; Volders, Haukeline; Haijema, Bert Jan (2005). "Acquisition of Macrophage Tropism during the Pathogenesis of Feline Infectious Peritonitis is Determined by Mutations in the Feline Coronavirus Spike Protein". *Journal of Virology*. **79** (22): 14122–30. DOI:10.1128/JVI.79.22.14122-14130.2005. PMC 1280227. PMID 16254347.

*Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:Feline coronavirus seisuga 17.05.2015.*
Kassia kujutatuna ikoonil
**Kassia**, ka **Kassiana** või **Kassiani** (kreeka keeles Κασσιανή [kasia'ni]; sündinud umbes 805–810, surnud enne 865) oli Bütsantsi iguumenja (*egoumenissa*), luuletaja, hümnikirjutaja ja helilooja. Tema neumades kirja pandud hümnid on ühed esimesed keskajast, mis on algsel kujul säilinud ja mida tänapäeva uurijad ning muusikud on võimelised üheselt tõlgendama.

Kassia on ainuke naine, kelle tekstid on võetud õigeusu kiriku liturgiatekstide hulka ja ta on üks kahest teadaolevast naisest, kes Bütsantsi riigis kirjutasid oma nime all (teine on Anna Komnena).

Kassia mälestuspäeva õigeusu kirikus tähistatakse 7. septembril.

Looming
-------

Kassia loomingust on algsel kujul säilinud umbes 50 hümni ja 23 neist on lülitatud õigeusu kiriku liturgiatekstide korpusse. Laule võib olla rohkem, kuid autorsus pole sajaprotsendiliselt kindel. Osa tema kirjutatud tekstidest võivad leiduda ümber kirjutatuna teistes käsikirjades ja olla peetud teiste autorite või anonüümsete loojate loominguks. Tuntuim Kassia tekstidest on hümn, mida lauldakse Suure kolmapäeva hommikuteenistuse viimase salmstihhiirana ja mille tekst kujutab endast patustanud naise palvet. 

Lisaks liturgilistele tekstidele on temalt säilinud 789 mitteliturgilist luuleteksti, enamasti lühivormid, epigrammid või aforismid.

Viited
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑  Metropoolia, nr 86, 2 aprill 2019, lk 2
5. ↑
6. ↑

Kirjandus
---------

* Spyridon Panagopoulos. Kassia: A female hymnographer of 9th century Byzantium and her hymnographic poem on the Vesper of Holy Tuesday. – De Medio Aevo 7 (2015 / 1)

Välislingid
-----------

* Saint Kassiani the Hymnographer
* Kassia palve. Tõlge inglise keelde
* Valitud aforismid Kassialt (inglise keeles)
* Kassia Istanbul Kadin Müzesi (Istanbuli Naiste Muuseum) kodulehel (inglise keeles, noodid, helinäited, lingid, bibliograafia)
* Video: Kassia hümn Suureks teisipäevaks. Margo ja David Sinkevitch, lauldud Katariina kirikus Moskvas
* Video: Kassia hümn Suure kolmapäeva hommikuteenistusel. Laulab "Kabarnos Panos", juhatab Elie Khouri
* Video: Kassia hümn "O Synapostatis Tyrannos"
* Naine ajas. Kassia. Milvi Martina Piir
Eesti Vabariigi ja Araabia Ühendemiraatide diplomaatilised suhted sõlmiti 28. märtsil 2006 ÜRO-s.

1971. aastal iseseisvunud Ühendemiraadid tunnustasid Eesti iseseisvust 18. septembril 1991.

Araabia Ühendemiraatide suursaadik Eestis on alates 2012. aastast Berliinis resideeriv Juma‘al Mubārak al-Junaibi. Eesti suursaadikuks Araabia Ühendemiraatides on aga Genfis resideeriv Andre Pung, kes täidab seda kohustust alates 2012. aasta juunist. Kuna Araabia Ühendemiraadid ei tunnusta aukonsuli institutsiooni, siis pole aukonsuleid valitud.

### Kaubavahetuse areng (miljonites eurodes)

|  | Eksport | Import |
| --- | --- | --- |
| 2011 | 7 | 2 |
| 2012 | 15 | 2 |
| 2013 | 9 | 3 |
| 2014 | 16 | 4 |

* Allikas

Turism
------

Eesti Panga andmetel külastasid eestlased Araabia Ühendemiraate 2014. aastal 10 569 korral (2013. oli see näitaja 8848, 2012. 10 650).

Araabia Ühendemiraatide eestlased
---------------------------------

Aastal 2014 asutasid Araabia poolsaarel elavad eestlased Araabia Eesti Seltsi.

Viited
------

1. 1 2 3   (vaadatud 09.05.2019)

Välislingid
-----------

*
Praegusaegne bassettklarnet otseses võrdluses tavalise klarnetiga (sopran)
**Bassettklarnet** on klarnetite perekonda kuuluv sopranklarnet, mille kirjutatud ulatuse alumine piir küünib nagu bassetthornilgi väikse oktavi c-ni. 

Bassettklarnet on transponeeriv muusikainstrument.

Bassettklarneti leiutas Anton Stadler koostöös Viini pillimeistri T. Lotziga. Bassettklarnetile in A on loodud näiteks Wolfgang Amadeus Mozarti klarnetikontsert KV 622 ja kvintett KV 581. Mozarti ooperi "Tituse halastus" ("La clemenza di Tito", KV 621) numbris 9, Sextuse aarias, leidub *clarinetto obbligato*-partii, mis on kirjutatud bassettklarnetile in B. 

Anton Stadleri bassettklarneti visand 1794
Stadleri instrumendi kohta on vähe andmeid. Üks J. G. K. Bischoffi valmistatud 16 klapiga bassettklarnet umbes aastast 1840 leidub Darmstadti kollektsioonis (Kg61:116) ning üks hilisem 19. sajandi juba tänapäevase lihtsustatud klapisüsteemiga eksemplar Bate'i kollektsioonis Oxfordis. Säilinud ajalooliste instrumentide loendi on koostanud Lawson. 

1951. aastal ehitas tänapäevase klapisüsteemiga bassettklarneti Prahas Jiří Kratochvíl, et esitada helilooja soovidele vastavalt Mozarti klarnetikontserti. Sellest peale on näiteks Inglismaal valmistanud bassettklarneteid E. Planus. Bassettklarnetile on kirjutanud teoseid näiteks Richard Rodney Bennett ("Crosstalk", u 1966) ja Anthony Gilbert ("Spell Respell", 1968).

Termin "bassettklarnet" on 20. sajandi lõpus reserveeritud eelkõige ajaloolisele instrumendile, kuna termin "bassklarnet", mida algselt kasutas Stadler, tähistab tänapäeval hoopis teistsugust instrumenti, mis kõlab kirjutatust transponeeriv intervall pluss üks oktav madalamalt.

Välislingid
-----------

* Foto Anton Stadlerile tehtud bassettklarneti praegusaegsest koopiast
* Foto praegusaegsest prantsuse bassettklarnetist
* Video: basset clarinet in action

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Bassettklarnet** |
Raudteetaristu Venemaa keisririigi Euroopa osas, 1880. aastal
**Nikolai raudtee**, kuni 1855 **Peterburi–Moskva raudtee**, (vene *Петербурго-Московская железная дорога; Николаевская железная дорога*) oli arvult kolmas Venemaa keisririigis rajatud raudtee. See raudtee ühendas Peterburi Moskvaga ja avati 1851. aastal.

Laiarööpmeline Peterburi–Moskva raudtee rajati aastatel 1843–1851 ja see oli esimene kaheteeline Venemaa keisririigile kuuluv raudtee Venemaa keisririigis. Raudtee pikkus oli 645 km. Pärast keiser Nikolai I surma 1855. aastal sai raudtee ametlikuks nimeks Nikolai raudtee.

Hiljem lisandusid Nikolai raudtee koosseisu ka teisi raudteelõike. Raudtee asus Peterburi, Moskva, Novgorodi, Tveri, Pihkva, Vitebski ja Smolenski kubermangu territooriumitel.

1923. aastal sai raudtee ametlikuks nimeks Oktoobriraudtee.

Raudteejaamad
-------------

Peterburisse rajatud Moskva vaksali kinnine perroon (arhitekt Konstantin Thon, valminud 1851; August Wilhelm Petzolti akvarell)
Euroopa ja Venemaa keisririigi raudteed, 1891. aastal
 II klassi raudteejaama tüüpne jaamahoone Nikolai raudteel
Üheavaline raudteesild Peterburi–Moskva raudteel Novgorodi kubermangus.

Kokku ehitati raudteemagistraalile 34 raudteejaama. Neid liigitati nelja klassi (I–IV). I klassi jaamade omavaheline kaugus oli umbes 160 km, II klassil vastavalt 80, III klassil 40 ja IV klassil 20 km. 

* I klassi jaamad olid Peterburi (Nikolai vaksal), Malaja Višera raudteejaam, Bologoje raudteejaam, Tver (Nikolai vaksal) ja Moskva (Nikolai vaksal).

* II klassi jaamad olid Ljubani raudteejaam, Okulovka raudteejaam, Spirovo raudteejaam ja Klini raudteejaam.

* III klassi jaamu oli 10, sealhulgas Verebje raudteejaam.

* IV klassi jaamu 16, sealhulgas Kolpino raudteejaam ja Himki raudteejaam.

Jaamadesse ehitati jaamahooned vastavalt nende klassile: I ja II klassi jaamadesse kivihooned, III ja IV klassi jaamadesse puithooned. II klassi kuulunud Klini jaama ehitati eksikombel I klassi jaamahoone.

Sillad
------

Kokku ehitati raudteele 8 suuremat silda ning 182 keskmise ja väiksema suurusega silda. Kõik sillad rajati kivisammastele. Kolm kõrget silda (Verebja, Msta ja sild üle Shodnja jõe) said teise lahenduse: kivisammastele ehitati puidust toestik, mis vooderdati lehtrauaga. Väikesillade avaehitis tehti kas kivivõlviga või puidust. Suurte sildade sildeehitis tehti eranditult puidust. 

Aastatel 1868–1893 asendati puidust sildeehitised metallfermidega Nikolai Beleljubski projekti järgi.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Nikolai raudtee** |

* История стоительства первой железнодорожной магистрали между Москвой и Петербургом
Pergeruse logo kangal
**Pergerus** on Eestis Tartus tegutsev muusikalis-loominguline rühmitus, mis liidab kohalikke *black metal*'i bände ja muusikuid.

Pergerusse kuulub seitse bändi – Form, Langenu, Mortferus, Sküllfükk Satänik Slüts, Tapper, Ulguränd ja Ziegenhorn. Bändid on omavahel jaganud prooviruume ning bändiliikmeid. 

Rühmitus loodi 2012. aasta lõpus, avalikkusele anti sellest esmalt teada rühmitust ja selle ansambleid kirjeldavas voldikus. Samuti ilmus pikem tutvustustekst 2017. aastal muusikaportaalis Rada7. Rühmituse bändid on osalenud Tartu *metal*-ansamblite ühisalbumil "Tarbathian Fortress". 

2020. aasta alguses andis rühmitus välja esimese žurnaali TAUD (nii paberkujul kui ka tasuta allalaaditava PDF-failina), mis sisaldab intervjuusid seitsme Tartu *metal-*ansambliga ning ülevaadet nende tegevusest 2019. aastal. Ajakirja teine number ilmus 2020. aasta detsembris. Pergeruse logoga must kangas on sageli väljas bändide kontsertide ajal.

Vaata ka
--------

* Form
* Langenu
* Mortferus
* Sküllfükk Satänik Slüts
* Tapper
* Ulguränd
* Ziegenhorn

Viited
------

1. 1 2  "Pergerus - Tarbatu Black Metali Ordu".
2. ↑  "Voldik "Pergerus"".
3. ↑  Voldik "Pergerus"
4. ↑  "Tarbathian Fortress". *Warhorn Recordsi ametlik Bandcamp leht*. 12.12.2020. Vaadatud 05.01.2021.
5. ↑  "TAUD, jaanuar 2020" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 24.01.2020. Vaadatud 24.01.2020.
6. ↑  "TAUD, detsember 2020" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 30.12.2020. Vaadatud 05.01.2021.

Välislingid
-----------

* Pergeruse koduleht
**Perets** (ukraina keeles "Перець", eesti keeles 'pipar') on Ukrainas ilmuv satiiri- ja huumoriajakiri, mis ilmus aastatel 1927–1934 ja 1941–2013 ning alates 2017. aastast ilmub taas.

Ajakirja algne nimi oli Червоний Перець ('punane pipar') ning see asutati 1927. aastal Harkivis ja ilmus kuni 1934. aastani väljaande Известия ВУЦИК lisana. Ajakirja tiraaž oli 27 150 eksemplari ja selle toimetaja oli Vasilje Chechvyansky.

1920. aastate lõpus ja 1930. aastate alguses oli NSV Liidu olukord politiseeritud, mille tulemusena oli ajakirjas kriitiliste artiklite väljaandmine väga piiratud. 20. oktoobril 1929 mõistis kommunistliku partei (bolševike) keskkomitee ajakirja Червоний Перець nr 15 hukka ja otsustati kogu toimetuse koosseis üle vaadata. Alates 1933. aastast algasid ajakirja Червоний Перець toimetuses vahistamised, toimetuse liikmeid süüdistati terrorismis ja Ukraina Kommunistlik Partei juhtide mõrvakatsete ettevalmistamises ja toimetuse liikmed vahistati. Repressioonide tõttu lakkas ajakirja väljaandmine.

Ajakirja hakati uuesti välja andma uue nimega "Perets" 14. mail 1941 Kiievis. Kuid pärast suurt isamaasõda, kui intelligentsi hakati taga kiusama, algasid ka uuesti rünnakud ajakirjale. 27. septembril 1946 kritiseeris Ukraina Kommunistlik Partei satiirikirja, mille tulemusena määrati uueks toimetajaks Fedor Makivchuk.

Alles koos "Hruštšovi sulaga" tuli Peretsisse huumorit ja elavnes satiir. Ajakirja suurim tiraaž oli 1986. aastal 3,3 miljoni eksemplariga.

Pärast NSV Liidu lagunemist ja juba iseseisvas Ukrainas vähenesid järsult perioodiliste väljaannete (sh ka ajakirja Perets) tiraažid. Ajakirja levitati ainult tellitavana, tiraaž oli umbes 10 000 eksemplari kuus. 2013. aasta septembris teatati, et ajakiri lõpetab ilmumise, ning 2013. aasta detsembris seoses rahastamise puudumisega ajakiri suletigi.

Alates jaanuarist 2017 ilmub nimega "Перець. Весела республіка" ('pipar. rõõmus vabariik').

Peatoimetajad
-------------

* 1946–1986 – Fedor Makivchuk
* 1986–1987 – Oleg Chernoguz
* 1987–2002 – Juri Prokopenko
* 2002–2013 – Mihhail Prudnik

Tunnustus
---------

* 1967 – Ukraina NSV Ülemnõukogu Presiidiumi aukiri
* 1977 – orden "Austuse märk"

Välislingid
-----------

* chtyvo.org.ua – Peretsi arhiiv
* Perets ajakirjad
* Facebook – Perets
**Germaani laenud** on alates II aastatuhandest eKr kuni 9. sajandini pKr alggermaani keelest eesti keelde jõudnud laentüved. Samas Huno Rätsep piiritleb germaani laenude perioodi ajaliselt I ja II aastatuhande vahetusest eKr kuni 13. sajandini. Ajajärgu hilisemate laenude puhul on kohati võimalik eristada algskandinaavia laene. Laenude seas on palju põlluharimise, meresõidu, kaubanduse ja muu ühiskonnaeluga seotud tüvesid. Germaani laene on Huno Rätsepa määratluse järgi eesti keeles 269–397, 2012. aasta Eesti etümoloogiasõnaraamat toob välja 219-318 germaani ja 30-54 skandinaavia laenu.

Näiteid germaani laenudest: *ader, kaer, kaup, kehv, kuld, kuningas, puri, põld, raha, raud, rikas*.

Näiteid algskandinaavia laenudest: *jõulud, kult, paat, riid, saad, särk, taud, tõld*.

Vaata ka
--------

* alamsaksa laenud eesti keeles
* saksa laenud eesti keeles
* baltisaksa laenud eesti keeles
* vanarootsi laenud eesti keeles
* rootsi laenud eesti keeles
* balti laenud eesti keeles
* slaavi laenud eesti keeles
* vanavene laenud eesti keeles
* vene laenud eesti keeles
* soome laenud eesti keeles

Viited
------

1. 1 2 3  Metsmägi, Iris; Sedrik, Meeli; Soosaar, Sven-Erik (2012). Eesti etümoloogiasõnaraamat. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus.
2. 1 2 3   (vaadatud 21.03.2013)
3. ↑  ETÜ raha
Kaks tüüpilist bassklarnetit: Buffet Crampon ja Yamaha
**Bassklarnet** on klarnetite perekonda kuuluv puupuhkpill. 

Bassklarnet on tavaliselt B♭-häälestusega pill. See tähendab, et bassklarnet on transponeeriv instrument, kus noodikirjas märgitu kõlab suur sekund madalamalt: C asemel kõlab b♭. On olemas ka C- (kõlab puhas oktav kirjutatust madalamalt) ja A- (kõlab puhas oktav + väike terts kirjutatust madalamalt) bassklarneteid. Need on väga harva kasutatavad mudelid.

Tuntud bassklarnetiste
----------------------

* Eric Dolphy
* Willem Breuker
* Benny Maupin
* Gunter Hampel
* Wollie Kaiser
* Gianluigi Troves
* John Surman
* Louis Sclavis
* Michel Pilz
* Michel Portal
* Meelis Vind

Välislingid
-----------

* World Bass Clarinet Foundation
* Foto Bassklarnetite Koorist Maailma bassklarnetistide kokkutulekult (World Bass Clarinet Convention) 2005. aastal
* The clarinet family
* Edmund Welles
* Rocco Parisi
* Sqwonk
* Harry Sparnaay Intervjuu Marco Mazziniga (hispaania keeles)
* Renate Rusche-Staudinger
**Päriskärblased** (*Muscidae*) on kärbseliste sugukond, kuhu kuulub umbes 3000 liiki kärbseid. Nad on väliselt sarnased ja meenutavad harilikku toakärbest (*Musca domestica*). Eluviisidelt on nad aga nii valmikute kui vastsete osas erinevad. Toakärbest väljaspool asulaid ei esine, kuid inimesega koos võib ta minna igale poole. Sellist nähtust nimetatakse sünantroopiaks. 

Päriskärblaste hulgas on ka mitu verd imevat liiki. Eestis on selline näiteks harilik pistekärbes (*Stomoxys calcitrans*), kes on väliselt toakärbsega väga sarnane, kuid erinevalt temast on liikvel vaid ühel kindlal ajal aastas – suve lõpupoole. Nii see kärbes kui ka toakärbsed võivad haigusi edasi kanda. Ühe kärbse keha pinnal ja soolestikus võib leiduda kümneid miljoneid mikroorganisme, sealhulgas ka tõvestavaid.

Päriskärblaste hulka kuuluvad ka kurikuulsad tsetsekärbsed (perekond *Glossina*), kes on tuntud unitõve ja nagaanatõve (koduloomade haigus) levitajatena.

Paljunemine
-----------

Toakärbse areng toimub täismoondega ning selle võib jagada neljaks faasiks. Areng algab viljastatud munarakust, millest koorub välja vagel, kes kasvab teatud suuruseni ning moodustab kookoni. Vagla ja valmiku üleminekuperioodi nimetatakse nukustaadiumiks. 

Toakärbes on väga suure viljakusega ja ühe emase järeltulijate arv ideaalsetel tingimustel võib ühel suvel olla 5 triljonit. Munade areng vältab vahel vaid 8 tundi, harva 3 päeva või kauem. Seejärel kooruvad munadest vaglad. Need on valget värvi, jalutud, värtnakujulised, eestpoolt kitseneva kehaga. Keha teravatipulises esiotsas paikneb suuava. 

Toakärbse vaglad võivad elutseda mitmesugustes orgaanilistes jäätmetes, näiteks prügis ja sõnnikus. Vagla ainsaks tegevuseks on söömine. Kuna vastsetel ei ole pead, lasevad nad toidule seedeensüüme ja imevad vedelaks muutunud toidu endasse. Mõne päeva möödudes on vaglad valmis nukkumiseks. Edasine areng toimub pruunikas, paksude seintega tünnikujulises kookonis. Kui nukk on täielikult välja arenenud, puhub see kookoni esiotsas oleva raku katki, mis avab kookoni esiotsas asuva kaanekese. Kookonist väljub valmik, kes kohe pärast tiibade kuivamist ära lendab. 

Tsetsekärbse vastne areneb kaua aega emase tagakehas ja nukkub otsekohe pärast sünnitamist.

Perekonnad
----------

* *Musca* — toakärbes

Galerii
-------

* Muscina*Muscina*
* Thricops semicinereus*Thricops semicinereus*
**Northfield** on linn USA-s Minnesota osariigis. Suurem osa linnast jääb Rice'i maakonda, väike osa asub Dakota maakonna alal. Elanike arv on 2020. aasta rahvaloenduse seisuga 20 790. Aastal 2010 oli elanikke 20 007. Läbi linna kulgeb Mississippi lisajõgi Cannon.

Linn asutas 1856. aastal John W. North, kelle järgi linn on ka nime saanud. Linna asustasid peamiselt Uus-Inglismaalt pärit asunikud. Northfield sai linnaõigused 1868. aastal. Linnast kujunes põllumajanduskeskus, linna ümbritsevatel põldudel kasvatati peamiselt nisu ja maisi, hiljem lisandusid neile piimafarmid.

7. septembril 1876 sooritas Jesse Jamesi jõuk linnas ebaõnnestunud pangaröövi.

Linnas tegutsevad 1866. aastal asutatud Carleton College ja 1874. aastal Norra sisserändajate asutatud St. Olaf College.

Linna lähedalt möödub kiirtee Interstate 35, mille kaudu on ühendus umbes 50 kilomeetri kaugusel asuva Minneapolise–Saint Pauli linnastuga.

Linnas on sündinud Nobeli auhinna laureaat molekulaarbioloog Peter Agre ja kirjanik Siri Hustvedt.

Välislingid
-----------

* Ametlik koduleht

1. ↑  2020 United States Census, vaadatud 1.01.2022.
**Alexander Giers** (vene **Aleksandr Nikolajevitš Giers**, Александр Николаевич Гирс; 2. jaanuar vkj / 14. jaanuar 1861 – 1920) oli rootsi päritolu Venemaa keisririigi riigitegelane. 

Ta oli kammerjunkur, Astrahani asekuberner 24. juunist 1899 kuni 14. veebruarini 1901, kolleegiuminõunik, Novgorodi asekuberner 14. veebruarist 1901 kuni 12. aprillini 1903, Eestimaa asekuberner 13. aprillist 1903 kuni 12. augustini 1906, tõeline riiginõunik (1907), Jenissei tsiviilkuberner 5. augustist 1906 kuni 30. juunini 1909, kammerhärra (1908) ja Tallinn-Haapsalu rahukogu aukohtunik.

Perekond
--------

Ta oli Venemaa välisministri Nicholas de Giersi (1820–1895) ja Olga Cantacuzène (1830–1903) poeg, Radziwiłłówi postimeistri Karl Ferdinand Giersi (1777–1835) ja Anna von Lütke (Friedrich Benjamin von Lütke õde) pojapoeg ning diplomaadi ja saadiku Michael Giersi (1856–1932) vend.

Ta oli abielus Olga Mihhailovna Šidlovskajaga (sünd. 1865).

Aastatel 1912–1915 oli tema samanimeline sugulane Alexander Giers (sünd. 1850) Balkani sõdade aegne Venemaa saadik Montenegros.

Viited
------

1. ↑
2. ↑  Erik-Amburger-Datenbank: Giers Aleksandr Nikolaevič[*alaline kõdulink*]
3. ↑  "r-g-d.ru: ГИРС НИКОЛАЙ КАРЛОВИЧ 1820-1895". Originaali arhiivikoopia seisuga 17. aprill 2009. Vaadatud 14. juulil 2009.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Aleksandr von Brinkman** | **Astrahani asekuberner**1899–1901 | Järgnev**Sergei Andrejevski** |
| Eelnev**Aleksandr Euler** | **Novgorodi asekuberner**1901–1903 | Järgnev**Sokrat Dirin** |
| Eelnev**Sokrat Dirin** | **Eestimaa asekuberner**1903–1906 | Järgnev**Alexei Giers** |
| Eelnev**Viktor Davõdov** | **Jenissei tsiviilkuberner**1906–1909 | Järgnev**Jakov Bologovski** |
**Gavere** on hollandikeelne vald Belgias Flandria piirkonnas Ida-Flandria provintsis.

Asulad
------

Schelde kaldail asuv Gavere jaguneb alates 1976. aastast järgmisteks osavaldadeks, asulateks ja piirkondadeks:

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Rooma numbritega on tähistatud osavallad. Kollakaks toonitatud alad tähistavad linnastunud piirkondi | 

| Nr | Nimi | Pindala(km²) | Elanikke(31.12.2005) |
| --- | --- | --- | --- |
| I | Gavere | 4,36 | 2819 |
| II | Asper | 5,79 | 4234 |
| III | Semmerzake | 4,50 | 1446 |
| IV | Vurste | 4,49 | 1051 |
| V | Dikkelvenne | 8,99 | 1889 |
| VI | Baaigem | 3,79 | 565 |
|

 |

* AsperAsper
* DikkelvenneDikkelvenne
* BaaigemBaaigem
* VursteVurste
* SemmerzakeSemmerzake

Viited
------

1. ↑  Wettelijke Bevolking per gemeente op 1 januari 2018, vaadatud 9.03.2019.

Välislingid
-----------

 Gavere – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Koduleht (hollandi keeles)

Ida-Flandria provintsi vallad

Aalst | Aalter | Assenede | Berlare | Beveren | Brakel | Buggenhout | De Pinte | Deinze | Denderleeuw | Dendermonde | Destelbergen | Eeklo | Erpe-Mere | Evergem | Gavere | Gent | Geraardsbergen | Haaltert | Hamme | Herzele | Horebeke | Kaprijke | Kluisbergen | Knesselare | Kruibeke | Kruishoutem | Laarne | Lebbeke | Lede | Lierde | Lochristi | Lokeren | Lovendegem | Maarkedal | Maldegem | Melle | Merelbeke | Moerbeke | Nazareth | Nevele | Ninove | Oosterzele | Oudenaarde | Ronse | Sint-Gillis-Waas | Sint-Laureins | Sint-Lievens-Houtem | Sint-Martens-Latem | Sint-Niklaas | Stekene | Temse | Waarschoot | Waasmunster | Wachtebeke | Wetteren | Wichelen | Wortegem-Petegem | Zele | Zelzate | Zingem | Zomergem | Zottegem | Zulte | Zwalm
**Alexander Ernst Siegfried** (12. veebruar 1876 Moskva – 19. august 1957 Helsingi) oli baltisaksa päritolu Eesti ja Soome vaimulik.

Ta õppis aastatel 1885–1895 Peterburi Püha Anna Koolis. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1895–1899. Prooviaastal oli ta Laiuse Püha Jüri koguduses. Ordineeriti 11. märtsil 1901 õpetajaks.

Ta oli aastal 1901 Sangaste Püha Andrease koguduses adjunktõpetaja. 1901. aastal kandideeris ta Pöide koguduse õpetajaks. Aastatel 1901–1902 oli ta Vaivara koguduse vikaarõpetaja. Aastatel 1902–1904 oli ta vikaarõpetaja ja aastatel 1904–1907 õpetaja Harju-Madise koguduses. Aastatel 1907–1920 oli ta Moskva koguduse õpetaja, olles aastatel 1919–1920 veel kindralsuperintendendi asetäitja. Aastatel 1921–1925 oli ta Saksa praostkonna vikaar Nõmme saksa Lunastaja koguduses. Aastatel 1925–1928 oli ta Turu saksa koguduse õpetaja, aastast 1928 oli ta Viiburi saksa koguduse õpetaja, aastatel 1943–1946 oli ta Helsingi saksa koguduse abiõpetaja, aastast 1943 ka praost. Aastatel 1946–1950 oli ta uuesti Turu saksa koguduse õpetaja. Jäi aastal 1950 emerituuri. Suri Helsingis.

Viited
------

1. ↑  EAA.5281.1.88
2. ↑  Konrad Veem Eesti Vaba Rahvakirik Dokumentatsioon ja leksikon EVR Stockholm 1988
3. ↑  Lexikon deutschbaltischer Theologen seit 1920. Bearbeitet von Wilhelm Neander. 2 auflage 1988, bearbeitet von C. Helmut Intelmann
Domeikava fort
**Domeikava fort** on endine fort Tsaari-Venemaa Kaunase kindluse koosseisus. Tänapäeval jääb see Kaunase rajooni Domeikavae külla.

Fort kavandati piirkonda 1909. aastal. Fordi plaani autor oli Konstantin Velitško. Ehitustööd algasid 1913. aastal. Fort rajati kõrgendikule, mis võimaldas kontrolli all hoida kogu Nerise orgu; nii rajati sinna massiivsed betoonist ja raudbetoonist ehitised. Need pidid vastu seisma tolle ajastu suurtükkide tulele. 1914. aastal muudeti ehitustööde plaani. Fordid pidid uue plaani kohaselt saama muude kaitserajatiste tugielemendiks. Algasid mullatööd ja teedevõrgustiku rajamine. Kindluse tarbeks rajati ka kitsarööpmeline raudtee, mille üks harutee viis fordini. Ehitati varjend kuuekümne sõduri tarbeks ja veel üks varjend rinnatise juurde. Neid ühendas ülejäänud rajatistega laudseinte ja betoonist laega potern. Esimese maailmasõja puhkemine sundis ehitajaid tagasi pöörduma algse 1909 aastal kinnitatud viisnurkse põhiplaani juurde.

Fordis oli kaks kaevu, kaks kasematti, kus paiknesid 57 millimeetrised suurtükid, ja kaks vaatluspunkti. Rajati ka külmhoone 500 000 liharatsiooni ja 2 miljoni konservi hoidmiseks, mille juurde rajati ka arteesia kaev. Fordi ehitustööd kestsid ka talvel, ehitajate tarbeks olid soojakud ja küttesüsteem. Tööd lõpetas Saksa vägede lähenemine.

Sakslaste rünnaku ajal langes fort ägeda suurtükitule alla. Taganevad Vene väed lasid sealse laskemoonalao õhku.

Fort on 2002. aastast muinsuskaitse all, kuid objekt on korrastamata ja tähistamata. See asub eramajade vahel ja on võsastunud, ehitistesse on viidud prügi.

* BarakidBarakid
* Domeikava fortDomeikava fort

Viited
------

1. ↑  "Kauno tvirtovės Domeikavos forto liekanos". Vaadatud 21. aprillil 2021.
2. ↑  Arvydas Pociūnas. *Kauno tvirtovės gynyba 1915 metais*. – Vilnius: Gen. Jono Žemaičio Lietuvos karo akademija, 2008. – 19 lk. – ISBN 978-9955-423-64-5.



|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Domeikava fort** |
**Gaugamela lahing** ehk **Arbela lahing** peeti 1. oktoobril 331 eKr Aleksander Suure vallutusretkede käigus Vana-Makedoonia ja Pärsia vägede vahel. 

Makedoonia väge juhtis Aleksander, pärslaste eesotsas oli kuningas Dareios III. Lahing toimus tänapäeva Iraagi põhjaosas Arbīlist (Arbela) lääne pool asuva Tel Gomeli (Gaugamela) kohal ja lõppes makedoonlaste võiduga.

Lahing leidis aset laial tasandikul, kus pärslastel oli võimalik täies ulatuses rakendada oma suurt ja võimsat ratsaväge. Pärsia sõjaväel oli lisaks veel 15 sõjaelevanti ja palju sõjavankreid, mille rataste külge olid kinnitatud pikad ja teravad lõiketerad. Sellised sõjavankrid kavatseti kihutada tihedalt rivistatud makedoonia faalanksi vastu ja tekitada talle suuri kaotusi. Kuid Makedoonia vibukütid tapsid sõjavankrite rünnaku ajal suurema osa vankrijuhte, mistõttu hobused kaotasid juhtimise. Faalanks astus laiali ja laskis tormavad sõjavankrid läbi, misjärel nad tagalas hobusemeeste poolt peatati. Pärast äpardunud sõjavankrirünnakut puhkes üldine lahing, mis kestis vahelduva eduga peaaegu terve päeva ja lõppes jällegi manööverdamisvõimelisema ja distsiplineerituma Makedoonia sõjaväe võiduga.

Arrianuse järgi oli makedoonlaste sõjajõud 40 000 jalaväelast ning 7000 ratsanikku. Pärslastel oli vastu panna 200 000 jalaväelast, lisaks suur ratsavägi, lõiketeradega sõjakaarikud ning sõjaelevandid.

Makedoonlaste kaotused ei olnud suured, langenud oli vaid ligikaudu 500 meest, pärslastel oli seevastu 50 000 langenut. Dareios ühes oma sõjaväe riismetega põgenes.

Gaugamela lahingus puutus Aleksander esimest korda kokku sõjaelevantidega.

Pärast lahingut tapeti Dareios III tema oma satraapide poolt. Aleksander aga liikus edasi Babüloni poole.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Gaugamela lahing** |
**Dominic Edward Cooper** (sündinud 2. juunil 1978 Londonis) on inglise näitleja. Ta on mänginud filmides (sh seriaalides), teatris ja kuuldemängudes. 

Ta on näidelnud filmis "Mamma Mia!" ja selle järjes "Mamma Mia! Hakkab jälle pihta". Dominic on mänginud noort Howard Starki Marvel Cinematic Universe'i filmides, sealhulgas filmis "Captain America: The First Avenger" ja teleseriaalis "Agent Carter".

Lapsepõlv ja noorus
-------------------

Cooper sündis ja kasvas üles Londonis Greenwichis lasteaiaõpetaja Julie (sündinud Heron) ja oksjonikorraldaja Brian Cooperi peres. Tal on kaks venda, Simon ja Nathan (kes on muusik bändis The Modern), ning poolvend James ja poolõde Emma. Tema vanavanaisa oli filmi entusiast E. T. Heron, kes andis välja ajalehte Kinematograph Weekly.

Dominic õppis John Balli algkoolis Londonis Blackheathis ja seejärel Thomas Tallise koolis Kidbrooke'i lähedal. Seejärel õppis Cooper Londoni muusika- ja draamakunsti akadeemias (LAMDA) näitlemist ja filmi toimetamist. Kooli lõpetas ta 2000. aastal.

Karjäär
-------

Dominic näitles kõigepealt seriaalides ja filmides, kuid 2001. aastal tegi ta debüüdi Suurbritannia rahvusteatris etendunud näidendis "Mother Clap's Molly House". Cooper mängis Alan Bennetti näidendis "The History Boys" Dakinit juba selle esimesest lugemisest. Ta käis esinemas Broadwaynis, Sydneys, Wellingtonis ja Hongkongis. Tal on olnud tähtsad rollid Suurbritannia rahvusteatris, kus ta mängis peategelast Will Parryt, telesarjades "Down To Earth" ja "Sense & Sensibility".

2008. aastal mängis ta Skyd filmis "Mamma Mia!", kus esitas ka mitu laulu. Cooper mängis 2009. aastal filmides "An Education" ja "Freefall" ning mängis ka Hippolytust rahvusteatris etendunud tragöödias "Phèdre". Cooper taasesitas Sky rolli 2018. aastal linastunud filmi "Mamma Mia!" järjes "Mamma Mia! Hakkab jälle pihta".

Tunnustus
---------

2006. aastal esitati Cooper Drama Desk Awardile näitlejatöö eest näidendi "The History Boys" Broadway-versioonis. Lisaks kandideeris ta Briti iseseisva filmi auhinnale, Briti filmikriitikute ringi auhinnale, Londoni kriitikute ringi filmiauhinnale ja impeeriumipreemiale rolli eest filmis, mis loodi näidendi "The History Boys" põhjal.

Samuti on tunnustatud Cooperi teletööd. 2014. aastal nomineeriti ta parima miniseriaali või telefilmi näitleja Satellite Awardile rolli eest miniseriaalis "Fleming". 2015. aastal kandideeris ta Saturn Awardile Howard Starki rolli eest teleseriaalis "Agent Carter".

Isiklikku
---------

Cooper jagas oma kolleegi James Cordeniga korterit, kuni Corden alustas pereelu Julia Careyga. Cooper on Cordeni esimese lapse Maxi ristiisa.

Cooper käis kohtamas "Mamma Mia!" kaasnäitleja Amanda Seyfriediga aastatel 2008–2010. 2010. aastast oli Cooper suhtes näitleja Ruth Neggaga. Nad elasid koos Londonis Primrose Hillis. Nende suhe kestis viis aastat. Negga on rääkinud, et nende suhte purunemisest teada saamiseks kulus ajakirjandusel palju aega, nimelt olevat seda uudisena jagatud alles 2018. aasta aprillis.

Välislingid
-----------

 Dominic Cooper – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Dominic Cooper andmekogus IMDb (inglise) Muuda Vikiandmetes