recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Antakalnise vald** (leedu keeles *Antakalnio seniūnija*) on vald Vilniuse linna omavalitsuse koosseisus, Vilniuse põhjapoolses osas, kuhu kuuluvad linnaosadest Lyglaukiai, Aukštagiris, Gvazdikai, Aukštieji Karačiūnai, Antakalnis, Antaviliai, Baniškės, Didieji Pupojai, Dvarčionys, Galgiai, Kalnai, Kairėnai, Liepynė, Mažieji Pupojai, Meiriškės, Mileišiškės, Pečiukai, Pylimėliai, Sapieginė, Saulėtekis, Smėlynė, Šilas, Šilėnai, Turniškės, Vaguva, Valakampiai, Veržuva, Aukštoji Veržuva, Žemoji Veržuva, Vinciūniškės, Vismalai, Vismaliukai, Vyriai ja Žemieji Karačiūnai. Valla pindala on 77 km². Aastal 2011 oli seal 38 940 elanikku.

Tegemist on pindalalt suurima Vilniuse vallaga.

Vallamaja asub aadressil Antakalnio g. 17. Vallavanemaks on Mantas Ilgūnas.

Aastail 1994–1997 oli vallavanemaks Gintautas Jakimavičius, aastail 2000–2008 ja 2009–2019 Algimantas Vaitkus. Aastail 2008–2009 ja aastast 2019 aastani 2021 aga Taurintas Rudys.

Viited
------

1. ↑
2. ↑  Vilniaus miesto savivaldybė Vaadatud 27.06 2021.

| * v
* r
Vilniuse linna omavalitsuse haldusjaotus |
| --- |
| 
Antakalnise vald **·**  Fabijoniškėse vald **·**  Grigiškėse vald **·**  Justiniškėse vald **·**  Karoliniškėse vald **·**  Lazdynai vald **·**  Naujamiestise vald **·**  Naujininkai vald **·**  Naujoji Vilnia vald **·**  Paneriai vald **·**  Pašilaičiai vald **·**  Pilaitė vald **·**  Rasose vald **·**  Senamiestise vald **·**  Šeškinė vald **·**  Šnipiškėse vald **·**  Žirmūnai vald **·**  Žvėrynase vald **·**  Verkiai vald **·**  Vilkpėdė vald **·**  Viršuliškėse vald |
Kihiline Black Velvet
Prints Albert umbes aasta enne surma (John Jabez Edwin Mayalli foto, 1860)
**Black Velvet** ('must samet') on õllekokteil, mis koosneb *stout*-tüüpi õllest (sageli Guinnessist) ja valgest vahuveinist (traditsiooniliselt šampanjast). 

Kokteili valmistas esimesena 1861. aastal kuninganna Victoria abikaasa prints Alberti leina ajal Londoni Brooks's Clubi baarmen. Jook sümboliseeris leinajate musti ja purpurseid käesidemeid.

Kokteili saamiseks segatakse võrdses osas *stout* ja vahuvein ning serveeritakse seda pilsneriklaasis.

Kihilise versiooni saamiseks täidetakse šampanjaklaas pooles ulatuses vahuveiniga ning valatakse peale jahutatud *stout*'i. Jookide erineva tiheduse tõttu need eriti ei segune ning kokteil jääb kihiline.

Sarnased joogid
---------------

* Kui šampanja asemel kasutatakse õuna- või pirnisiidrit, kutsutakse jooki Poor Man's Black Velvet ('vaese mehe Black Velvet').
* Saksamaal on olemas kokteiliversioon, kus kasutatakse *Schwarzbier*'i (tume laagriõlu) ja sekti ning jooki serveeritakse õllekannus. Raudse kantsleri järgi kannab see nime Bismarck.
* Kuna ka hele ja tume õlu ei segune omavahel kuigi hästi, kasutatakse seda efekti ära kokteilis Black and Tan. Et aga õlled segunevad rohkem, siis ei ole kihid nii selgelt eristuvad.

Viited
------

1. ↑
2. ↑  Dale DeGroff (14. juuli 2010). *The Essential Cocktail: The Art of Mixing Perfect Drinks*. Potter/TenSpeed/Harmony.
Zaķumuiža mõis 1905. aasta kaardil. Väljavõte kaardilt "Wegekarte des Rigaschen Kreises mit den Kirchspiels- und Gutsgrenzen" (1905). Mõisa valdused on kaardil tähistatud numbriga 56
**Zaķumuiža mõis**, ka **Valdenrode mõis** (saksa keeles *Waldenrode*, varem *Sacke*, läti keeles *Zaķumuiža*, ka *Valdenrodes pils*) oli rüütlimõis (fideikomiss) Liivimaal Riia kreisis Ropaži kihelkonnas. Tänapäeval asub mõisasüda Lätis Ropaži piirkonnas Zaķumuižas.

Ajalugu
-------

Zaķumuiža mõis kuulus võõrandamiseni 1920. aastal Wolffide suguvõsale.

Mõisaansambel
-------------

Peahoone ehitati aasta 1900 paiku. Historitsistlik häärber sai Esimese maailmasõja ajal kannatada ja seisis edaspidi tühjalt. Peahoonet kavatseti restaureerida, ent rahaliste raskuste tõttu tööde algus venis ja aastal 2002 hävis hoone tulekahjus peaaegu täielikult. Hoone varemed likvideeriti aastal 2012.

Mõisakompleksi juurde kuuluvad XIX sajandil rajatud tall ja ait, samuti kaks teenijate maja. Säilinud on ka tiikidega park.

Vaata ka
--------

* Fideikomiss

Välislingid
-----------

* Sissekanne Läti mõisate veebisaidil; fotod (*läti keeles*)


Ropaži kirik
Ropaži kihelkond

**Kirik**: Ropaži kirik  

**Mõisad**: Ropaži kirikumõis | Endzeliņi mõis | Lielkangari mõis | Podakājase mõis | Ropaži mõis | Zaķumuiža mõis
Mõisavalitseja maja
**Tīnūži** on küla (*lielciems*) Lätis Ogre piirkonnas, Tīnūži valla halduskeskus. Asula asub Mazā Jugla jõe ääres ning jääb endisest piirkonna keskusest Ikšķilest 7 ja Riiast 39 kilomeetri kaugusele.

Külas on põhikool, rahvamaja, postkontor ja raamatukogu. Külla jäävad Tīnūžu sākumskola, Skola, Tīnūžu skola ja Tīnūži bussipeatused.

Külas kasvavatest puudest on Beverina elupuu ümbermõõduga 1,68 ja kõrgusega 12 meetrit, harilik ebatsuuga ümbermõõduga 2,86 ja kõrgusega 28 meetrit, harilik ebatsuuga ümbermõõduga 2,63 ja kõrgusega 28 meetrit, pärn ümbermõõduga 5,41 ja kõrgusega 26 meetrit, pärn ümbermõõduga 3,91 ja kõrgusega 20 meetrit, hõberemmelgas ümbermõõduga 4,89 meetrit ning tamm ümbermõõduga 4,8 ja kõrgusega 25 meetrit looduskaitse all.

Ajalugu
-------

Asulat on esmamainitud 1578. aastal (*Lindenberg*). 1638. aastal rajati sinna Tīnūži mõis, mis 1648. aastal läks Tiesenhausenite suguvõsa valdusse. Nende järgi on ilmselt asula ka lätikeelse nime saanud. Sealne mõisavalitseja maja on muinsusmälestisena riikliku kaitse all.

XX sajandi algul olid külas vesiveski, telliselööv ja lubjaahi, pruulikoda ja Līči kõrts. 1920. ja 1930. aastatel tegutsesid külas põllumajandusühistu *Jugla* ja Tīnūži piimandusühistu, seal tegutses aurumasinaga meierei. Nõukogude perioodil asus seal kolhoosi *Juglas Zieds* keskasula.

Asula kasvas kiiresti nii teise maailmasõja järel kui ka XXI sajandi alguses. Aastatel 2004–2021 jäi asula Ikšķile piirkonda.

1989. aastal oli külas 285 elanikku, 2000. aastal 332 ja 2009. aastal 850. 2010. aastal oli elanikke 720, 2018. aastal 618 ja 2021. aastal 637.

Viited
------

1. ↑  Vietvārdu datubāze
2. ↑
3. ↑  Autotransporta direcija
4. ↑  Autotransporta direcija
5. ↑  Autotransporta direcija
6. ↑  Autotransporta direcija
7. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS
8. ↑   Latvijas pagasti. Enciklopēdija. Rīga : A/S Preses nams. 2001—2002. ISBN 9984-00-412-0.
9. ↑  Tīnūžu muižas pārvaldnieka māja
10. ↑  Административно-территориальное деление Латвийской ССР 1978 год. — Рига: Лиесма, 1978. — 137 lk.

| * v
* r
Tīnūži valla asulad |
| --- |
| 
Aizupes **·**  Celtnieks **·**  Ceplīši **·**  Dobelnieki **·**  Kalnāji **·**  Kancersili **·**  Kranciems **·**  Saulesdārzs **·**  **Tīnūži** **·**  Turkalne |
Rokiškise mõisa peahoone
**Rokiškise mõis** (leedu *Rokiškio dvaras*) on endine mõis Leedus Rokiškise rajoonis Rokiškises. 

Mõisakompleks on klassitsistlik. Peahoone asub aadressil Tyzenhauzų g. 5. Mõisakompleks annab hea ülevaate Leedu arhitektuuri arengust.

Ajalugu
-------

Rokiškise mõisa mainiti esimest kord aastal 1499. Aastal 1500 mainiti esimest korda sealset kirikut ja kihelkonda. Aastal 1516 nimetati Rokiškist esimest korda linnaks. Zygmunt I andis mõisa aastal 1523 Kroszyńskite valdusse. Nende omandisse jäi see umbes 200 aastaks. 

Rokiškise järgmised omanikud olid Tiesenhausenid, kes said selle endi valdusse aastal 1715. Ignacy Tyzenhauz, Rzeczpospolita sõjaväelane, oli ka praeguse Rokiškise mõisakompleksi rajaja. Arvatakse, et peahoone arhitekt võis olla Laurynas Gucevičius. Pärast uute hoonete valmimist muutsid nad mõisa oma uueks residentsiks, hüljates vana elukoha Pastavys. XVIII sajandi lõpus lasid nad rajada asula keskväljaku, mida ühendas mõisaga allee. Aastal 1810 oli Rokiškise mõis 13 mõisast koosneva valduse keskuseks. Tiesenhausenite initsiatiivil rajati asulasse võõrastemaja, telliselööv, pruulikoda, veski, haigla ja kool. Tiesenhausenite mälestuseks on Rokiškise vapil kujutatud härga.

XIX sajandi keskel läks Rokiškise mõis Przeździeckite valdusse. Nemad lasid ka peahoone aastal 1905 Poola romantismi vaimus ümber ehitada, lisades ehitisele barokseid elemente. Aastal 1940 mõis võõrandati ja Przeździeckid lahkusid Leedust.

Aastal 1952 rajati peahoonesse Rokiškise koduloomuuseum. Muuseumil on ligi 60 000 eksponaati, sealhulgas ka mõisa varad ja kunstiteosed. Muuseumis korraldatakse kirjandusõhtuid ja klassikalise muusika kontserte.

Arhitektuur
-----------

Mõisakompleksist on säilinud 15 ehitist. Nende seas on kaks kontorihoonet, pruulikoda, jääkelder, mõisa väravad, valitsejamaja, vahimajake, pesuköök, ait, kasvuhoone ja mitmed teenijate elamud. Peahoone valmis aastal 1801 ja selle puhul on tegemist klassitsistliku hoonega, millele on lisatud barokseid elemente; klassitsistlikud on ka kontorid. Pruulikoda on uusgooti stiilis. Teenijate majad ja vahimajake on seevastu historitsistlikud ehitised.

Aastal 1797 oli peahoone juures 16 hektari suurune park. Tänapäeval on selle pindala 28,1 hektarit, seda ehivad kaks suurt tiiki.

Viited
------

1. ↑   Lietuvos dvarų duomenų bazė
2. ↑
3. ↑
4. ↑  Rokiškio dvaro ansamblis

Välislingid
-----------

* Sissekanne Leedu mõisate veebisaidil; fotod (*leedu keeles*)
* Sissekanne Leedu mõisate veebisaidil; asendiskeem (*leedu keeles*)
* Panoraamvaade mõisa paraadväljakult
Umurga luteri kirik
**Umurga** on küla (*lielciems*) Lätis Limbaži piirkonnas, Umurga valla halduskeskus. Küla asub merepinnast 80 meetri kõrgusel, piirkonna keskusest Limbažist 7 ja Riiast 96 kilomeetri kaugusel. 

Lisaks vallavalitsusele asuvad külas veel raamatukogu, kultuurimaja ja põhikool. Asulasse jäävad bussipeatused Umurga, Umurgas skola ja Umurgas kultūras nams.

Allikates on 1509. aastal mainitud Umurga kihelkonda (saksa keeles Ubbenorm). Küla kujunes 1496. aastal ehitatud Umurga kiriku ja endise Umurga mõisa hoonetekompleksi juurde. Muinsusmälestistest on riikliku kaitse all Umurga luteri kirik ja kirikuaed, kiriku kantsel ja altar.

Külas asub mälestusmärk Teises maailmasõjas hukkunud valla elanikele.

Aastail 1867–1868 oli sealne kirikuõpetaja esimeste Läti laulupäevade korraldaja Juris Neikens. 1935. aastal oli külas 26 elanikku ja neli maja. Asula hakkas kasvama Nõukogude ajal, mil see oli «Umurga» sovhoosi keskasula.

Umurga kiriku teine vaher, Umurga kiriku lehis ja Umurga kiriku tamm on looduskaitse all.

Aastal 2015 oli külas 497 elanikku. Aastal 2022 oli elanikke 471.

Viited
------

1. ↑  Vietvārdu datubāze
2. ↑
3. ↑  Autotransporta direcija
4. ↑  Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija. Valsts aizsargājamo nekustamo kultūras pieminekļu saraksts
5. ↑  Список памятников и памятных мест, связанных с событиями Великой Отечественной войны, на территории Латвийской Республики
6. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS

| * v
* r
Umurga valla asulad |
| --- |
| 
Augstrozes muiža **·**  Dārzciems **·**  Iesalkāja **·**  Ķītas **·**  Lidlauka ciems **·**  Mežaciems **·**  Oliņi **·**  Piķi **·**  Roperbeķi **·**  Serkuļi **·**  Slavenes **·**  Svētais ciems **·**  **Umurga** **·**  Vainiži |
Locustella luscinioides
**Roo-ritsiklind** (*Locustella luscinioides*) on linnuliik põõsalindlaste või *Acrocephalidae* sugukonnast ritsiklinnu perekonnast.

Levila
------

Roo-ritsiklind on levinud Lõuna- ja Kesk-Euroopas, Põhja-Aafrikas ja Kesk-Aasias kuni Mongooliani. Ta on rändlind, talvitab Aafrikas Saharast lõunas.

Roo-ritsiklind leiti Eestis esmakordselt 1977. aasta kevadel, kui Matsalu lahe idaosas täheldati seitse laulvat territoriaalset isaslindu. Viimase hinnangu järgi on roo-ritsiklindude pesitsusaegne arvukus 5000 – 10 000 paari. Saabub mais, lahkub septembris.

Välimus
-------

Linnu pikkus on 13,5–15 cm. Ülapool on punakaspruun, alapool hallikas. Rinnal on oliivpruun varjund. Saba alapoole pikad kattesuled on heledate tippudega. 

Kutsehüüd on lühike vali *tsvik*, mis ärevusel võib jätkuda pika kiire jadana. Laul on võsa-ritsiklinnu laulust lühem ja madalatooniline surin *tžrrrrr...*. Laulab peamiselt öösel. Tavatseb laulda roovarrel. 

Euroopa vanim roo-ritsiklind on olnud 7 aasta ja 6 kuu vanune.

Elupaik
-------

Roo-ritsiklind asustab põõsastike ja roostikega märgalasid, ka hundinuiastikke.

Pesitsemine ja toitumine
------------------------

Pesa paikneb varjatult roostikus või kõrgrohustus maapinnal või taimejäänuste lademel. Kurnas on kolm kuni kuus muna, mida mõlemad vanemad hauvad 10–12 päeva. 

Ta on putuktoiduline.

Viited
------

1. ↑   Leibak, E. Lilleleht, V. & Veromann, H. [eds). *Birds of Estonia. Status, Distribution and Numbers*. Estonian Academy Publishers, Tallinn 1994
2. ↑   *Hirundo* 1:2009

Välislingid
-----------

* Roo-ritsiklind andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes

  


|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Roo-ritsiklind** |
See artikkel See artikkel räägib Pārgauja piirkonna külast.  Mazsalaca piirkonna küla kohta vaata artiklit  Unguri (Mazsalaca piirkond).  

---

**Unguri** (vanasti ka **Ungurmuiža**) on küla (*skrajciems* ehk hajaküla) Lätis Cēsise piirkonnas ja Raiskumsi vallas.

Unguri asub merepinnast 70 m kõrgusel.

Ungursi järve ääres asub kämping. Külas on Unguru kapi ja Unguri bussipeatus.

Asulas oli Ungurmuiža mõisa (*Orellen*) süda. Asulat on esmamainitud aastal 1421, kuid mõisa pargis asub endine Urele linnamägi, kus võis asuda Urele linnus. Aastani 2021 kuulus küla Pārgauja piirkonda.

Linnamägi ja Ungurmuiža mõisa hoonetekompleks (sealhulgas mõisniku elumaja, kabel, veskimehe maja, kelder, laut, ait, tall-tõllakuur, eluhoone, park ja teepaviljon, lisaks veel kabeli värav ja kaks kabelis asuvat hauatähist, häärberi trepid, seina- ja laemaalingud, üks häärberi uks, ühed häärberi ukseraamid, ühe ruumi lagi ja kaks häärberi ahju). Kohaliku kaitse all on Ungurmuiža mõisa kõrts.

Unguri jääb Gauja rahvusparki. Looduskaitse all on Mazaiskrogsi allee, Mazaiskrogsi tamm ja hulk nimeta puid.

2007. aastal elas külas 69 inimest.

* Ungurmuiža mõisa peahooneUngurmuiža mõisa peahoone
* Mõisa abihoone varemedMõisa abihoone varemed
* MõisaparkMõisapark

Viited
------

1. ↑  Autotransporta direcija
2. ↑  Autotransporta direcija
3. ↑  Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija. Valsts aizsargājamo nekustamo kultūras pieminekļu saraksts, vaadatud 10.08 2023
4. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS

| * v
* r
Raiskumsi valla asulad |
| --- |
| 
Auciems **·**  Bērziņi **·**  Gundegas **·**  Kūdums **·**  Lenči **·**  Mežvidi **·**  Miglači **·**  Pielekši **·**  **Raiskums** **·**  Unguri **·**  Vējkrogs |
**Olekuvõrrandiks** nimetatakse füüsikas võrrandit, mis seob aine olekut kirjeldavaid parameetreid ja keskkonnatingimusi.

Pideva keskkonna mehaanikas on olekuvõrranditeks seosed pingete ja deformatsioonide vahel.

Termodünaamikas nimetatakse olekuvõrrandiks eelkõige seost rõhu (*p*), aine absoluutse temperatuuri (*T*), ja ruumala (*V*) vahel:

{\displaystyle p=f(V,\;T)}.
Seda võrrandit nimetatakse termiliseks olekuvõrrandiks, et teda eristada kalorilisest olekuvõrrandist, mis väljendab aine termodünaamiliste olekuparameetrite (nt ruumala ja temperatuuri) funktsioonina keha siseenergiast *U*:

{\displaystyle U=f(V,\;T)}.

Näiteid
-------

Olekuvõrrandid võimaldavad rakendada termodünaamika seadusi konkreetsete ainete puhul.

* Ideaalse gaasi olekuvõrrandiks on Clapeyroni-Mendelejevi võrrand:

{\displaystyle pV=\nu RT},
kus {\displaystyle \nu } on gaasi hulk (moolides) ja *R* on universaalne gaasikonstant.

* Reaalse gaasi olekut kirjeldab ligikaudselt Van der Waalsi võrrand:

{\displaystyle (p+a/V^{2})(V-b)=\nu RT},
kus *a* ja *b* on konkreetset reaalset gaasi iseloomustavad parameetrid (*b* võtab arvesse molekulide lõplikku ruumala, *a* arvestab molekulidevahelist tõmbumist).

* Soojuskiirgust võib iseloomustada temperatuuriga, milleks on kiirgusega termilises tasakaalus oleva keha temperatuur. Soojuskiirguse rõhk aine pinnale on võrdeline kiirguse energiatihedusega, mis (vastavalt Stefani-Boltzmanni seadusele) on omakorda võrdeline absoluutse temperatuuri neljanda astmega. Soojuskiirguse omadused ei sõltu tema ruumalast, seega tema olekuvõrrand on

{\displaystyle p=bT^{4}},
kus {\displaystyle b=\pi ^{2}k\_{B}^{4}/(45\hbar ^{3}c^{3})}, kusjuures *kB* on Boltzmanni konstant, {\displaystyle \hbar } on Plancki konstant ja *c* on valguse kiirus vaakumis.

Viited
------

1. ↑  Andrus Salupere (2017). "Pideva keskkonna mehaanika" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 2018-12-17. Vaadatud 2018 detsember. `{{netiviide}}`: kontrolli kuupäeva väärtust: `|Kasutatud=` (juhend)
2. ↑  Tehnikaleksikon. Tallinn, Valgus, 1981
Recife
**Recife** on linn Brasiilias, Pernambuco osariigi pealinn.

Recife asub Brasiilia idatipu lähedal Atlandi ookeani rannikul Capibaribe jõe suudmes.

Linnas elab 1,56 miljonit inimest, koos eeslinnadega on elanike arv 3,74 miljonit (2008). 2008. aasta seisuga on linlastest 52,9% segaverelised, 38,9% valged, 7,5% neegrid, 0,4% indiaanlased ja 0,2% asiaadid.

Recife oli üks esimesi Portugali asulaid Brasiilias: ta asutati 1537. Algselt oli see Olinda eeslinn. 1630–1654 kuulus ta Hollandile osana Hollandi Brasiiliast. 1823 sai linnaõigused.

Linnas on suur kuritegevus. 2005. aastal oli Recife 95,8 tapmisega 100 000 inimese kohta Brasiilia linnadest esikohal.

Recife on üks 12 linnast, kus toimuvad 2014. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused.

Recifel on kolm sõpruslinna: Guangzhou (Hiina), Nantes (Prantsusmaa) ja Porto (Portugal).

Kliima
------

Recifes on lähisekvatoriaalne kliima. Aasta ringi on palav, kuid selgelt eristuvad kuiv ja niiske aastaaeg.

Iga kuu keskmine temperatuur on 25–28 °C. Maksimaalselt on igas kuus mõõdetud 35–38 °C, välja arvatud juuli ja august, kus maksimumtemperatuur on vastavalt 32 ja 33 °C. Absoluutne miinimum on igas kuus 17–21 °C, välja arvatud juuni, kus see on 15 °C.

Recifes sajab aastas keskmiselt 1800 mm. Kõige rohkem, 300 mm, sajab mais ja juunis. Kõige vähem sajab novembris ja oktoobris, vastavalt 20 ja 30 mm.

Transport
---------

Recifed teenindab Gilberto Freyre nimeline Guararapesi rahvusvaheline lennujaam. See on 1 km kaugusel lähimast supelrannast, 9 km kaugusel kesklinnast ja 19 km kaugusel Suape sadamast. Euroopa linnadest toimuvad Recifest regulaarlennud Pariisi ja Lissaboni. 2008. aastal külastas lennujaama 4,6 miljonit reisijat, mis on lähedal lennujaama läbilaskevõimele.

Linnas töötab metroo, mis avati 1985. aastal. Metroos on 3 liini kogupikkusega 39,5 km. Jaamu on 2010. aasta seisuga 29. Jaamad on kokku ehitatud diiselrongi- ja bussipeatustega, nii et reisija saab uut piletit ostmata bussilt rongile või vastupidi ümber istuda. Metroo rööpmelaius on 1600 mm, keskmine peatusevahe on 1,2 km, rongi keskmine kiirus 40 km/h ja maksimaalne kiirus 80 km/h. Iga metrooliin on tähistatud ise värviga: arvestatakse, et rohkem kui kümnendik täiskasvanud linlastest ei oska lugeda.

Nii maanteed kui ka raudteed mööda saab Recifest sõita piki rannikut põhja ja edela poole ning sisemaale läände. Põhja poole jäävatest linnadest on suurimad Olinda, João Pessoa Grande ja Natal (viimane on miljonilinn), kuid Natalisse läheb raudtee ringiga ega läbi kaht esimesena nimetatud linna. Edelasse jääb miljonilinn Maceió.

Viited
------

1. ↑  Suur maailma atlas, lk. 141

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Recife** |

* Recife koduleht
Goathlandi raudteejaam North Yorkshire Moorsi raudteel
**Goathland** on küla ja vald (*civil parish*) Suurbritannias Põhja-Inglismaal Põhja-Yorkshire'i krahvkonnas Whitbyst 11 km edelas North York Moorsi rahvuspargi alal.

Goathland asub 150 m kõrgusel merepinnast, kuigi ta ei asu merest kaugel.

19. sajandil sai Goathland kuurordiks. 1835 jõudis külla raudtee. Goathlandis on tänini palju haljasalasid ja kivisillutisega jalgteid.

2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli vallas 407 elanikku.

Suur osa ümberkaudsetest maadest kuulub Lancasteri hertsogkonda, mis on Briti kuningapere omanduses. Hertsogkonna šoti mustapäised lambad tohivad juba sajandeid külas olevatel ja külalähedastel haljasaladel rohtu süüa. Ajapikku on nad inimestega, sealhulgas Goathlandi külastavate turistidega harjunud ja mõned neist on õppinud inimestelt toitu nuruma.

Goathland on seriaalide "Südameasi" ja "Maahaigla" võttekoht. Küla raudteejaamas on filmitud nii "Carringtoni" (1995) kui ka Harry Potteri lugudest tuntud Hogsmeade'i jaamaga seotud episoode.

Viited
------

1. ↑  Goathland. North York Moors National Park
2. ↑  "2001 Census: Key Statistics: Parish Headcounts: Area: Goathland CP (Parish)". Neighbourhood Statistics. Office for National Statistics
3. ↑  "Goathland, near Whitby, England: Heartbeat country". Originaali arhiivikoopia seisuga 19. märts 2011. Vaadatud 21. september 2010.
4. ↑  Filming locations for Carrington (1995). IMDb
5. ↑  Harry Potter. Bed and breakfast, Goathland, North Yorkshire

Välislingid
-----------

 Goathland – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* You can see some excellent photographs of Goathland
**Vaide** (liivi keeles *Vaid*) on küla (*skrajciems* ehk hajaküla) Kuramaal Lätis. Küla asub Talsi piirkonnas Kolka vallas.

Küla on esmamainitud 1582/1583. aastal Piltene vakuraamatus (*Waiden*). Toona kuulus seal Piltene mõisale neli majapidamist. Kahel talunikul olid liivi nimed – *Tullepoyke* ja *Matze Samit*. Hiljem kuulus küla kuni Läti iseseisvumiseni Dundaga mõisale.

Vaide Lāži talus avati aastal 1920 algkool, kus õpetati ka liivi keelt. Vaide Ozolnieki talus peatusid liivlaste uurimise ajal nii Paul Ariste, Eduard Vääri kui ka Lauri Kettunen. Tol perioodil elas sealses Purvziedi talus metsavaht Edgars Hausmanis, kes rajas sinna väärtusliku puude kollektsiooni.

Külas kasvavad Lāžase mänd (kõrgus 16 m) ja Purvziedi künnapuu on looduskaitse all. Külas asuvad Žonaki muinaskalmed on kohaliku mälestisena muinsuskaitse all.

1935. aasta rahvaloenduse põhjal elas külas 106 elanikku. 2010. aastal oli seal 8 ja 2015. aastal 10 elanikku. Aastail 2009–2021 kuulus küla Dundaga piirkonda.

Viited
------

1. ↑  Vietvārdu datubāze, vaadatud 19.02 2019
2. ↑  Kolkas pagasta teritorijas plānojums ar grozījumiem 2010. a lk. 30-31
3. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS
4. ↑  Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija
5. ↑  Kolkas pagasta teritorijas plānojums ar grozījumiem 2010. a lk. 49

Välislingid
-----------

* Küla kaart

  


| * v
* r
Liivi külad Liivi rannas |
| --- |
|  | 
Jaunciems (Ūžkilā) **·** Kolka (Kūolka) **·** Košrags (Kūoštrõg) **·** Lielirbe (Īra) **·** Lūžņa (Lūž) **·** Mazirbe (Irē) **·** Mazirbe Dundaga valla osa **·** Melnsils (Mustānum) **·** Miķeļtornis (Pizā) **·** Pitrags (Pitrõg) **·** Saunags (Sǟnag) **·** Sīkrags (Sīkrõg) **·** Vaide (Vaid) |  |

| * v
* r
Kolka valla asulad |
| --- |
| 
**Kolka** **·**  Košrags **·**  Mazirbe **·**  Pitrags **·**  Saunags **·**  Sīkrags **·**  Uši **·**  Vaide |
Detlef Michel Ida-Saksamaa meistrivõistlustel 1986. aastal
**Detlef Michel** (sündinud 13. oktoobril 1955 Berliinis) on endine Saksamaa kergejõustiklane, kes esindas Ida-Saksamaad ja oli 1980. aastatel üks maailma parimaid odaviskajaid. Tema suurimaks eduks oli tiitli võitmine 1983. aasta maailmameistrivõistlustel.

1978. aasta EM-il Prahas sai ta neljanda koha (**85.46** - 73.74 - 79.86 - 78.10 - 0 - 81.36). Moskvas ei pääsenud ta 1980. aasta olümpiamängude kvalifikatsioonist edasi. Järgmisel aastal tuli ta Euroopa karikavõistlustel esimeseks ja 1981. aasta maailmakarikavõistlustel Roomas teiseks. Michel võitis oma esimese rahvusvahelise medali pronksiga 1982. aasta Euroopa meistrivõistlustel Ateenas (0 - 72.72 - 84.36 - 81.36 - 86.46 - **89.32**).

1983. aastal Helsingis võitis ta esimestel MM-võistlustel kulla (89.48 m, kvalifikatsioonis 90.40 m), alistades maailmarekordimehe Tom Petranoffi. 1984. aasta olümpiamängud jäi tal Ida-Saksamaa boikoti tõttu vahele. 1986. aasta Euroopa meistrivõistlustel tuli ta Stuttgardis Euroopa meistriks (81.90 - 79.74 - 78.28 - 74.72 - 72.32 - 0). 1988. aastal olümpiamängudel Seoulis osales ta oma teistel olümpiamängudel, kuid finaali ei jõudnud.

SDV meistrivõistlustel võitis ta seitse tiitlit (1975, 1979, 1980, 1982, 1983, 1986 ja 1987) ning tuli kolm korda teiseks (1978, 1981 ja 1984). Aastal 1990 lõpetas ta aktiivse spordiga tegelemise.

1984. aastal autasustati teda sportlike edusammude eest hõbedase Isamaateenete ordeniga. 

Detlef Michel oli võistlemise ajal 1.84 m pikk ja kaalus 93 kg. Pärast taasühendamist avalikuks tulnud Saksa DV riikliku dopingut käsitlevates dokumentides leidus Micheli nime ka dopingut kasutavate sportlaste seas. Pärast sportlaskarjääri töötas väljaõppinud gaasi- ja veemontöör ehitusfirmas. 2007. aastal avas ta Berliinis spordikeskuse.

Välislingid
-----------

* Detlef Michel ROK-i veebilehel
* Detlef Michel World Athletics veebilehel
* Detlef Michel Olympedia.org veebilehel
* Detlef Michel Track and Field Statistics veebilehel

| * v
* r
Meeste odaviske maailmameistrid |
| --- |
| 
1983: Detlef Michel • 1987: Seppo Räty • 1991: Kimmo Kinnunen • 1993: Jan Železný • 1995: Jan Železný • 1997: Marius Corbett • 1999: Aki Parviainen • 2001: Jan Železný • 2003: Sergei Makarov • 2005: Andrus Värnik • 2007: Tero Pitkämäki • 2009: Andreas Thorkildsen • 2011: Matthias de Zordo • 2013: Vítězslav Veselý • 2015: Julius Yego • 2017: Johannes Vetter • 2019: Anderson Peters • 2022: Anderson Peters • 2023: Neeraj Chopra |
**Néstor Fernando Muslera Micol** (sündinud 16. juunil 1986 Buenos Aireses) on Argentinas sündinud Uruguay jalgpallur, kes mängib väravavahina Türgi kõrgliiga klubis Galatasaray ja Uruguay jalgpallikoondises.

Ta alustas klubikarjääri Uruguay klubis Montevideo Wanderers, mille põhimeeskonnas debüteeris 2004. aastal. Mõnda aega mängis ta aastatel 2006–2007 laenul teises Uruguay kõrgliiga klubis, Nacional.

2007. aastal liitus ta umbes kolme miljoni euro eest Itaalia kõrgliiga klubiga Rooma Lazio. Ta mängis Rooma Lazios neli hooaega ning oli kahel viimasel hooajal klubi põhiväravavaht.

2011. aasta juulis sõlmis ta lepingu Galatasarayga. Ta on alates hooajast 2011–12 olnud Galatasaray põhiväravavaht. Galatasarayga on ta tulnud viis korda Türgi meistriks, võitnud neli korda Türgi karika ja neli korda Türgi superkarika. 8. aprillil 2012 lõi ta Türgi kõrgliiga mängus Manisaspori vastu penaltist värava. Samal hooajal püstitas ta Türgi kõrgliiga rekordi, kui hoidis värava puhtana 19 mängus. 2016. aastal valiti ta Türgi liiga aasta parimaks mängijaks.

Uruguay jalgpallikoondises tegi Muslera debüüdi 10. oktoobril 2009 MM-i valikmängus Ecuadori vastu. 2011. aastal võitis ta Uruguay koondisega Copa América. Ta on kuulunud Uruguay koondisse veel 2010. 2014. ja 2018. aasta maailmameistrivõistlustel, 2013. aasta FIFA konföderatsioonide karikaturniiril, 2015. aasta Copa Américal, 2016. aasta Copa América Centenariol ja 2019. aasta Copa Américal.

Saavutused
----------

Lazio
* Coppa Italia: 2009
* Supercoppa Italiana: 2009

Galatasaray
* Süper Lig: 2011–12, 2012–13, 2014–15, 2017–18, 2018–19
* Türkiye Kupası: 2013–14, 2014–15, 2015–16, 2018–19
* Süper Kupa: 2012, 2013, 2015, 2016

Välislingid
-----------

 Fernando Muslera – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis

| * v
* r
Uruguay koondis  –  2010. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused (4. koht) |
| --- |
| 

* 1 Muslera
* 2 Lugano (c)
* 3 Godín
* 4 Fucile
* 5 Gargano
* 6 Victorino
* 7 Cavani
* 8 Eguren
* 9 Suárez
* 10 Forlán
* 11 Á. Pereira
* 12 Castillo
* 13 Abreu
* 14 Lodeiro
* 15 Pérez
* 16 M. Pereira
* 17 Arévalo
* 18 I. González
* 19 Scotti
* 20 Á. Fernández
* 21 S. Fernández
* 22 Cáceres
* 23 Silva
* Treener: Tabárez

 | Uruguay |

| * v
* r
Uruguay koondis  –  2014. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused |
| --- |
| 

* 1 Muslera
* 2 Lugano (c)
* 3 Godín
* 4 Fucile
* 5 Gargano
* 6 Á. Pereira
* 7 Rodríguez
* 8 Hernández
* 9 Suárez
* 10 Forlán
* 11 Stuani
* 12 Muñoz
* 13 Giménez
* 14 Lodeiro
* 15 Pérez
* 16 M. Pereira
* 17 Arévalo
* 18 Ramírez
* 19 Coates
* 20 González
* 21 Cavani
* 22 Cáceres
* 23 Silva
* Treener: Tabárez

 | Uruguay |

| * v
* r
Uruguay koondis  –  2018. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused |
| --- |
| 

* 1 Muslera
* 2 Giménez
* 3 Godín (c)
* 4 Varela
* 5 Sánchez
* 6 Bentancur
* 7 Rodríguez
* 8 Nández
* 9 Suárez
* 10 De Arrascaeta
* 11 Stuani
* 12 Campaña
* 13 G. Silva
* 14 Torreira
* 15 Vecino
* 16 Pereira
* 17 Laxalt
* 18 Gómez
* 19 Coates
* 20 Urretaviscaya
* 21 Cavani
* 22 Cáceres
* 23 M. Silva
* Treener: Tabárez

 | Uruguay |
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib lõpmatust jadast; lõplike jadade kohta vaata artiklit Lõplik jada* |

---

**Jada** ehk **lõpmatu jada** on matemaatikas funktsioon, mille määramispiirkond on naturaalarvude hulk. Määramispiirkonna fikseeritud elemendi kujutist nimetatakse selle jada *elemendiks* ehk *liikmeks*.

Mitteformaalne ülevaade
-----------------------

Mitteformaalselt võib jada ette kujutada objektide lõpmatu loendina. Sarnaselt hulkadega koosnevad jadad *elementidest*, mida nimetatakse ka jada *liikmeteks*. Erinevalt hulkadest on jadade puhul oluline selle liikmete järjekord, kusjuures üks ja sama liige võib jadas korduda. Et lõpmatuid loendeid pole võimalik otseselt esitada, antakse jadad mingi reegli abil (näiteks rekursiivselt).

Tähistus
--------

Lõplikke jadasid pikkusega *n* tähistatakse loetlemise teel

{\displaystyle (x\_{1},x\_{2},x\_{3},...x\_{n})\,}
või lühemalt pealiikme kaudu

{\displaystyle (x\_{k})\_{k=1,..n}\,} või {\displaystyle (x\_{k})\_{k=1}^{n}\,}.
Jadasid võib tähistada loetlemise teel

{\displaystyle (x\_{1},x\_{2},...)\,},
või pealiikme kaudu

{\displaystyle (x\_{k})\_{k\in \mathbb {N} }\,} või {\displaystyle (x\_{k})\_{k=1}^{\infty }\,} või lühemalt {\displaystyle (x\_{k})\,}.
Jadade tähistamisel pealiikme kaudu kasutatakse tihti ka looksulge. Näiteks {\displaystyle {x\_{k}}\_{k\in \mathbb {N} }\,}. Loetlemise puhul looksulge ei kasutata, sest see tähistus on reserveeritud hulkadele (vaata Hulk#Määratlemine loetlemise abil.

Vaata ka
--------

* Jada piirväärtus
* Arvjada, jada, mille liikmeteks on arvud.
* Koonduv jada
* Rida

Välislingid
-----------

* Wolfram MathWorld - Sequence
Ādaži ordulinnus (Läti)Ādaži ordulinnus
Asendikaart
**Ādaži ordulinnus** oli Liivi ordule kuulunud linnus, mis asus Lätis Riia linna Bukulti asumis. Linnuse asukoht oli Jaunciema gatve 8 ümbruses, Jugla kanali kaldal.

Ādaži ehk *Neuermühlen*i linnuse varemed. Johann Christoph Brotze

Nimekujud
---------

Ladina keeles on ordulinnuse kohta kasutatud nimekuju *Novum Molendinum*. Saksa keeles kasutusel olnud nimekuju on *Neuermühlen*, selle järgi tunti vanasti ka Bukulti piirkonda Neuermühleni või lätipäraselt *Neiermīle* nime all. Vanemad nimekujud on *Nien-Mohlen*, *Niegenmollen*, *Nymolen*.

Ajalugu
-------

Ordulinnus ehitati XIII sajandil Riiast Gauja jõe äärde viiva tee ehk *Via magna* kõrvale. Linnuse lähedal oli paik, kus tee ületas Jugla järve ja Ķīšezersi vahelise Jugla jõe. Algselt kandis kindlus nime Novum Molendinum ehk *Uus veski* (Vana veski oli Mīlgrāvise kaldal asuv Dünamünde kloostri veski), nii et tõenäoliselt tekkis see alguses kindlustatud veskikohana. Kuna toona muutusid Liivi ordu ja Riia linna vahelised suhted pingeliseks, siis ehitati veski kindluseks ümber.

Täpne ordulinnuse rajamise aeg pole teada, ent aastal 1299 oli seal vangis Riia peapiiskop. Balthasar Russowi Liivimaa kroonika kohaselt ründasid ordulinnust aastail 1298 ja 1345 leedulased.

XIV ja XV sajandil laiendati kindlust ja ehitati seda tugevamaks. Aastal 1558 põletasid Riia peale tungivad Vene väed kindluse maha, aga aastaks 1586 oli kindlus taas üles ehitatud. Aastal 1587 peeti ordulinnuses Liivimaa maapäeva. Aastal 1656 hävitasid Vene väed taas linnuse ja enam seda üles ei ehitatud.

Aastal 1706 lammutati kindluse varemed lõplikult. Kive kasutati Bukulti mõisa ehitamiseks, samuti veeti neid Daugavgrīva kindluse ehitusele. Säilis vaid üks torn, mis lasti õhku aastal 1968.

XVII sajandil rajati ordulinnuse varemete juurde Peterburi–Riia postimaantee Ādaži hobupostijaam.

Ehitus
------

Linnus asus Jugla järve veskit toitva oja vetest ümbritsetud künkal. Vallikraavi veetaset reguleeris veski. Nelinurkse konvendihoone tüüpi kindluse kolmes nurgas paiknesid tornid. 

XIV sajandil oli künkal ainult nelinurkne kindlus, mille peavärav oli loodeküljes. Kindluse küljed olid ligikaudu 40 meetrit pikad. Toona oli kindlusel vaid üks torn, mis asus põhjanurgas. Kroonikate põhjal oli värava ees ka eeslinnus. XV sajandi lõpuks olid lisandunud ka teised Ādaži ordulinnuse tornid, mis paiknesid ida- ja läänenurkades. Nende tornide diameetrid olid 12 ja 14 meetrit.

Praegune seisukord
------------------

Tänaseks ei ole Ādaži ordulinnusest maapinnal säilinud ainsatki detaili. Viimased säilinud osad olid vesiveski jäänused ja kindluse nurgatorni varemed, aga kui ordulinnuse territoorium XX sajandi keskel Nõukogude sõjaväe valduses oli, siis hävitati need. Linnuse müürid võivad olla säilinud maa sees.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Ādaži ordulinnus** |

* Sissekanne Riia mõisate veebisaidil (*läti keeles*)
* Sissekanne Läti mõisate veebisaidil (*läti keeles*)
Fragment Pariisi kanalisatsioonist
**Kanalisatsioon** on sanitaarsete ja tehniliste vahendite kogum heitvee (sh reovee) mingilt alalt kõrvaldamiseks, puhastamiseks ja kahjutuks tegemiseks. Kanalisatsioon võib olla rajatud hoonete, asulate või käitiste heitveega ümber käimiseks. 

Kanalisatsioonisüsteeme jagatakse ühisvoolu-, lahkvoolu- ja poollahkvoolukanalisatsioonideks. 

Kanalisatsiooni hoonetesisesed seadmed ja torustikud moodustavad sisekanalisatsiooni, hoonevälised väliskanalisatsiooni. Maavaldusel paiknevat kanalisatsiooni nimetatakse kinnistukanalisatsiooniks, sellest väljapoole jääb ühiskanalisatsioon.

Kanalisatsiooni ajalugu
-----------------------

Esimene kanalisatsioonisüsteemiga linn on ajaloolaste arvates Harappa, mis asub tänapäeva Pakistanis. Linn asutati umbes 2600 aastat eKr. Tänaseks saab seal näha varemeid linnast ja selle kanalisatsioonisüsteemist.. Kanalisatsioon nägi välja erinev võrreldes tänapäevaga, elanikel puudusid näiteks wc-pott ja kraanikauss, igal majapidamisel oli enda äravool tänavale, mida mööda juhiti must vesi edasi linnast eemale. Lisaks oli kogu kanalisatsioon ehitatud maa peale, mitte maa alla.

### Vana-Rooma

Roomlaste kanalisatsioonisüsteem on ehitatud umbes 500 aastat eKr. Terve linna kanalisatsioon oli juba sellisel ajal ehitatud maa alla, et hoida ära sellest tulenevat haisu, kanalisatsioonisüsteemile pandi isegi oma nimi, milleks sai Cloaca Maxima. Roomlased arendasid tugevalt linna vee- ja kanalisatsioonisüsteeme, ning olid eeskujuks paljudele oma aja rahvastele. Lisaks väga hästi organiseeritud ja ehitatud kanalisatsioonisüsteemile, suutsid nad ehitada ka , mis varustas linna mägedest tuleva värske veega.

Roomlased oskasid viia kokku vee ja gravitatsiooni omadused, mida oli vaja selleks, et vesi ületaks igasugused takistused. Üks huvitavamaid oli vesiluku süsteem, mis aitas suunata vee läbi orgude. Vesi jooksis tänu kalde nurgale mägedest Rooma poole, ning see oli jaotatud kahte kihti. Ülemises kihis jooksis puhas vesi, mis kõlbas inimestele joomiseks, ning alumises kihis voolas mustem vesi, mis oli mõeldud kasutamiseks avalikkudele vannimajadele ja tualettidele. 

### Avalikud tualetid

Avalikud tualetid olid küll esimesed inimajaloos, kuid arvatavasti ka ühed kõige mustemad kohad linnas, millest võisid inimesed saada erinevaid haigus. Lisaks kasutasid kõik elanikud avalikes tualettides sama käsna, millega ennast puhastati.

Vaata ka
--------

* Kanalisatsioonikaev
* Omakanalisatsioon
* Kaablikanalisatsioon
* Kanalisatsioonikaevu kaas

Viited
------

1. 1 2  EE 4. köide, 1989.
2. 1 2  Maastik, A. 2007. Veekaitse alused [internetikonspekt]. Eesti Maaülikool, Tartu. [veebilink maha võetud]
3. ↑  Harappa, viimati vaadatud 03.05.2021
4. ↑  The "Greatest Sewer" of ancient Rome is one of the oldest sewer systems in the world, and is still in use Atlasobscura, viimati vaadatud 02.05.2021
5. ↑  Rome’s Cloaca Maxima sewer needs love The History Blog, viimati vaadatud 02.05.2021
6. ↑  The secret history of ancient toilets Nature, viimati vaadatud 29.04.2021
7. ↑  The secret history of ancient toilets Nature, viimati vaadatud 01.05.2021
Marino Satō (2022)
**Marino Satō** (jaapani keeles 佐藤 万璃音 *Satō Marino*; sündinud 12. mail 1999 Tōkyōs) on Jaapani võidusõitja 2019. aasta Euroformula lahtistel meistrivõistlustel võitja, nüüd töötab FIA Vormel 2 meistrivõistlustel.

Karjäär
-------

### Algus

2015. aastal lahkus Satō Jaapanist ja kolis Itaaliasse, et koos Mauricio Baízi ja Vincenzo Sospiri Racing meeskonnaga Itaalia Vormel 4 meistrivõistlustel joosta. Adria ringrajal võitis ta oma esimese poodiumi ühekohalises autos. Ta lõpetas meistrivõistlused kümnendal positsioonil, kuid kuulub parimate uustulnukate hulka. Järgmisel aastal jätkab ta kategoorias alati sama meeskonnaga koos Simone Cunati ja Jaden Conwrightiga, Imola ringrajal võidab ta oma esimese võidu.

Aastatel 2017–2018 osaleb Satō FIA Euroopa Vormel 3 meistrivõistlustel koos Motopark meeskonnaga koos Joel Erikssoni, Keyvan Andrese, Max Defourny, Sebastián Fernándeze, Fabio Schereri, Jonathan Aberdeini, Dan Ticktumi ja Jüri Vipsiga, saavutamata kahe veresaunaga ühtegi poodiumit. Samal perioodil osales ta ka Macau Grand Prix’l.

### Euroformula Open

2019. aastal palkas Satō Motoparki meeskonda Euroformula Openil osalema koos Yuki Tsunoda, Julian Hansese, Rafael Villagómeze ja Liam Lawsoniga. Ta võitis üheksa võistlust ja Montmeló ringrajal tuli kolme võiduga kategooria meistriks. Hooaja lõpetas ta viimase võiduga Monzas ja meistritiitli 128-punktilise eduga teise ehk Liam Lawsoni ees.

### Vormel 2

Sato debüteeris FIA Vormel 2 meistrivõistlustel 2019. aastal Monza võidusõidul Campos Racing meeskonnaga koos Jack Aitkeniga, kuuel vaidlustatud võistlusel ei suutnud jaapanlane punkte võita, parima tulemusena saavutas ta Monza sprindis 11. koha. Rass. Järgmisel hooajal vahetas Satō meeskonda ja siirdus koos Roy Nissanyga Tridentisse, kogudes punkte vaid Mugello sprindivõistlusel. Aastal 2021 kinnitatakse, et Sato sõidab Tridentiga koos Bent Viscaaliga. Hooaeg on sama pettumus kui eelmine, edetabelis saavutab ta Bahreinis peetud teises sõidus vaid ühe punktiga 21. koha.

13. detsembril 2021 kuulutab UNI-Virtuosi meeskond Satō koos Jack Doohaniga 2022. aasta Vormel 2 hooaja sõitjateks.

### Vormel 1

2020. aasta detsembris tegi ta oma debüüdi Vormel 1 roolis 2020. aasta hooaja järgsetel katsetel, kus AlphaTauri meeskond sõitis Yas Marina ringrajal AT01-ga.

Välislingid
-----------

* Koduleht
* Marino Sato saidil DriverDB (inglise keeles)
Vana-Salatsi mõisa hooned
**Vecsalaca** on küla (*vidējciems*) Lätis Limbaži piirkonnas Salatsi vallas. Küla asub merepinnast 11 meetri kõrgusel Salatsi jõe kaldal, valla keskusest Salatsist 3 ja Riiast 105 kilomeetri kaugusel. 

Külas on lasteaed ja raamatukogu. Seal asub Vecsalaca bussipeatus.

Vecsalacat on esmamainitud 1638. aastal. Küla on tekkinud Vana-Salatsi mõisa keskuse juurde. Nõukogude perioodil oli see Salacgrīva metsamajandi keskasulaks. Aastatel 2009–2021 kuulus küla Salatsi piirkonda. 2017. aastal oli külas 196 elanikku.

Küla asub osaliselt Salatsi oru maastikukaitsealal. Külas kasvavad Vana-Salatsi ussikuusk, Vana-Salatsi pärn, Vana-Salatsi paju ja üks nimetu paju on looduskaitse all.

Viited
------

1. ↑  Vietvārdu datubāze
2. ↑  Autotransporta direcija
3. ↑   Latvijas pagasti: Enciklopēdija. — Rīga: AS Preses nams, 2001—2002. — ISBN 9984-00-412-0
4. ↑  Административно-территориальное деление Латвийской ССР 1978 год. — Рига: Лиесма, 1978. — 137 lk.
5. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS

| * v
* r
Salatsi valla asulad |
| --- |
| 
Avotkalns **·**  Korģene **·**  Kotlopi **·**  Kuiķule **·**  Lauva **·**  Lāņi **·**  Svētciems **·**  Šķīsterciems **·**  Zonapi **·**  Unģeni **·**  Vecsalaca **·**  Vitrupe |
**Viesatas** (varem **Viesati**) on küla (*vidējciems*) Lätis Tukumsi piirkonnas, Viesatase valla halduskeskus. Küla asub merepinnast 100 meetri kõrgusel Viesata jõe kaldal, asudes endisest piirkonna keskusest Jaunpilsist 13 ja Riiast 93 kilomeetri kaugusel. Viesatases asuvad kultuurimaja, postkontor, raamatukogu ja põhikool. Külas asub Viesatase bussipeatus..

Küla kujunes endise Viesatase mõisa (*Wesaht*) keskuse juurde. Nõukogude perioodil ehitati asula välja kui kolhoosi *Darba spars* keskasula. Aastail 2009–2021 kuulus küla Jaunpilsi piirkonda.

Külas kasvav Ozoli tamm on looduskaitse all. Viesatase vesiveski varemed on piirkonna üldplaneeringus ära märgitud kui säilitamist vääriv objekt.

Aastal 2019 oli külas 156 elanikku, aastal 2020 oli elanikke 154.

* Viesatase veskiViesatase veski
* Viesatase veskijärvViesatase veskijärv

Viited
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  IS Mantojums
4. ↑  Latvijas pagasti. Enciklopēdija. 2. sējums. Rīga : A/S Preses nams. 2002. 609. lk. ISBN 9984-00-436-8.
5. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS
6. ↑  JAUNPILS NOVADA TERITORIJAS PLĀNOJUMS 2013.-2024.GADAM. I SĒJUMS. Rīga 2012, lk. 48
**Altona mõis** (läti keeles *Altonas muižiņa*) oli poolmõis Lätis Riia linnas Torņakalnsi asumis peahoone aadressil O. Vācieša ielā 19.

1782. aastast asus Borherti mõisa maadel Jeruzaleme kõrts. Esimene teadaolev kõrtsmik oli Jacob Bick, Riiast pärit 42-aastane endine müürsepp. Kõrts kuulus veel Carl Ernst Lessingile ja Teodor Heinrich von Schröderile, kelle ajal (19. sajandi algul) kõrtsist sai poolmõis.

1812. aastast on teada, et mõisa juurde viiv tee kandis Altona tee nime (tänapäeval O. Vācieša ielā). 19. sajandil oli mõis populaarne kontsertide ja jaanitule pidamise paik. Tollal kuulus mõis advokaat Röderile.

Mõisa barokne peahoone pärineb ilmselt 18. sajandist. Hoonel oli kaks tiiba, mis seisid eraldi, kuni 1870. aastatel need ühendati. 20. sajandil elas majas luuletaja Ojārs Vācietis, praegu asub seal tema majamuuseum. 

Mõisa kõrvalhooned asusid kaugemal. Mārupīte ojal Marija vesiveski tiigi ääres asus üks klassitsistlikus stiilis hoone, ka oli ojal mõisale kuuluv vesiveski. Üle tiigi viis hoone juurest puidust sild.

Välislingid
-----------

* Sissekanne Riia mõisate veebisaidil; fotod (*läti keeles*)
* Teine sissekanne Riia mõisate veebisaidil (*läti keeles*)
**Viikingimõõk** ehk **karoling** oli varakeskajal Lääne- ja Põhja-Euroopas levinud mõõgatüüp.

Viikingimõõk ehk karolingide mõõk arenes välja 8. sajandil merovingide mõõgast, mis kujult ja dünaamikalt sarnanes Rooma ratsaväe spathaga ja pani omakorda aluse kõrgkeskaegsele rüütlimõõgale. 

Skandinaavia teadlane Jan Petersen on koostanud viikingimõõkade tüpoloogia, mida kasutatakse laialdaselt siiani kogu Euroopas. Peterseni tüpoloogia järgi on enamik varase viikingiaja Eesti territooriumil leitud mõõkadest H-tüüpi. Huvitav on fakt, et Peterseni tüüp AE viikingimõõkasid kasutati siinkandis veel paar sajandit hiljem, pärast viikingiaega, eestlaste muistse vabadusvõitluse perioodil. Petersen töötas välja viikingimõõkade tüpoloogia, mida kasutatakse siiani laialdaselt kogu maailmas nende klassifitseerimiseks, dateerimiseks ja ajaloouuringutes. Viikingimõõkade ehituse iseärasuseks on keeduterase (võltsdamaskuse) tehnoloogia kasutamine, sest kvaliteetset terast tollal nappis ja seda toodi Euroopasse peamiselt Kesk-Aasiast, kus leiutati ja võeti 8. sajandil kasutusele tiigelahjudega rauasulatus.

Viited
------

1. ↑  "The Knud Viking Sword". *www.albion-swords.com*. Vaadatud 12. veebruaril 2023.
2. ↑  "Mediaeval Sword". *www.vikingsword.com*. Vaadatud 12. veebruaril 2023.
**Podporožje rajoon** on haldusüksus Venemaal Leningradi oblasti idaosas. Rajoon on pindalalt oblasti suurim, kuid elanike arvult väikseim. Üle poole elanikest asub rajooni keskuses Podporožjes.

Rajoonis on 4 linnalist asulat. Suuremad asulad on veel Nikolski, Važinõ ja Voznessenje.

Halduslikult jaguneb rajoon 4 linna- ja 1 küla-asunduseks.

2002. aasta rahvaloenduse andmetel oli Podporožje rajooni elanikest venelasi 91,21%, vepslasi 3,49%, ukrainlasi 1,28%, valgevenelasi 1,18%, karjalasi 0,65% ja teistest rahvustest inimesi 2,19%.

1926. aastal moodustasid vepslased 18,20% Podporožje rajooni elanikkonnast, 1939. aastal 12,72% ja 1959. aastal 9,94%.

Viited
------

1. ↑

| * v
* r
Leningradi oblasti rajoonid |
| --- |
|  | 
Boksitogorski rajoon • Gattšina rajoon • Kingissepa rajoon • Kiriši rajoon • Kirovski rajoon • Lodeinoje Pole rajoon • Lomonossovi rajoon • Luga rajoon • Podporožje rajoon • Priozjorski rajoon • Slantsõ rajoon • Tihvini rajoon • Tosno rajoon • Viiburi rajoon • Volhovi rajoon • Volossovo rajoon • Vsevoložski rajoon |  |
Umbkaudu 1700. aastast pärinev maal Bremeni linnahallis kujutab Hansa Liidu hoonet Antwerpenis
Georg Gisze, 34-aastane Saksa kaupmees Londonis Terasehoovis (Hans Holbein noorema maal, 1532)
**Kontor** oli Hansa Liidu kohalik esindus väljaspool hansalinnu.

Hansakontorites asusid kaubalaod ja sõlmiti tehinguid, kuid kontorid täitsid ka diplomaatilise esinduse rolli ning olid eksterritoriaalsed: kontori piires kehtis hansalinnade, hilisemal ajal peamiselt Lübecki õigus. Kontorit juhtis oldermann.

Arvukate faktooriate kõrval oli Hansa Liidul neli kontorit: Flandrias Brugges, Norras Bergenis (nn Saksa kai, *Tyske Bryggen*; ainsana säilinud ning UNESCO maailmapärandi nimekirjas), Venemaal Novgorodis (Peetriõu) ja Inglismaal Londonis (Terasehoov, *Steelyard*).

Hansakontoritest pärineb tava nimetada kontoreiks bürooruume; vanemas eesti keeles kutsuti ka ametnikke *kontoristideks*.

Vaata ka
--------

* Hansa Liidu liikmeslinnad ja kaubakontorid

*Selle artikli kirjutamisel on kasutatud ingliskeelset artiklit en:Kontor, saksakeelset artiklit de:Kontor, alamsaksakeelset artiklit nds-nl:Kontor ja esperantokeelset artiklit eo:Kontoro seisuga 10. september 2011.*
**Jeruusalemma mägi** (saksa keeles *Jerusalemsberg*) asus oli 14.–17. sajandi nimetus piirkonnale Tallinnas, mis asus praegusest Pärnu maantee viaduktist linna pool, umbes seal, kus asub praegu Tallinna Ühisgümnaasium.

Jeruusalemma mägi asus Tallinna linna Võllamäe hukkamiskohast Tondi pool ning oli mingil ajal kasutusel Toompea hukkamiskohana Toompea puuvõllal.

Jeruusalemma mäest edelas toimus 11. septembril 1560 Jeruusalemma mäe lahing.

Jeruusalemma mäe kõrgendikul kasvas Rooma katoliku kiriku usu valitsemisajal Liivimaal väike salu ja seisis Jeruusalemma kabel, kuhu käidi palverännakul Püha Maa asemel. 1244. aastast Rooma paavsti Innocentius IV bullaga oli Saksa ordu rüütlitele kohustuseks tehtud palverännakud Palestiinasse. Kui aga kui osmanid 1291. aastal Palestiina ja Jeruusalemma kuningriigi vallutasid, muutus palverännaku nõude täitmine võimatuks ja seepärast orduvaldustes ehitatigi kabeleid Püha Maa aset täitma.
Jeruusalemma, Petlemma jne. nimega ristitud paiku leidus Baltimailgi mitmel pool ordulinnuste lähedal, ja näiteks peale Tallinna oma olid veel Pärnus Jeruusalemm Riiga suunduva maantee ääres ja Petlemm (hiljem asusid seal sellenimelised kõrtsid), Viljandis Jeruusalemma kabel Daugavpilsis Jeruusalemma ja Petlemma kabel.

Viited
------

1. ↑  Aldur Vunk, PALVERÄNNAK UUDE JERUUSALEMMA, Teekäija 7-8/2010
2. ↑  Kus asus Viljandi Jeruusalemma kirik, Sakala (1878-1940), nr. 61, 22 aprill 1943
3. ↑  Viljandi vanalinna muinsuskaitseala. Linnasarass paiknesid ka Antoniuse, Eliisabeti, Katariina ja Jeruusalemma kabel, register.muinas.ee
4. ↑  Aleksander Kivi, Mäed ja mäenimelised tänavad Tallinnas, Kultuur ja Elu, 1964 nr 7, lk 407

Kirjandus
---------

* Keskaegse Tallinna hukkamispaigad – Sloleht, 1997.