recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Anton Kuuspalu** (kuni 1935. aastani **Anton Kronk**; 15. jaanuar 1902 Atsalama, Virumaa – 11. mai 1945 Leningrad, NSV Liit) oli Eesti sõjaväelane (kapten).

Elulugu
-------

Lõpetas Narva kommertskoolis 9 klassi ning asus 1923. aastal Sõjakoolis õppima, lõpetas selle jalaväe kursuse ning 1926 määrati 1. Jalaväerügementi 5. kompanii rühmaülemaks. 

1928. aastal asus Lennukoolis lendurvaatlejaks õppima, lõpetas 1930. aastal ning kinnitati lendurvaatleja kutses. Alustas teenistust ÜLD nr. 1 III salga lendurvaatlejana. 1932. aastal määrati divisjoni relvurohvitseri kohusetäitjaks, 1933. aastal kinnitati relvurohvitseriks.

1940. aastal Eesti sõjaväe likvideerimisel viidi Anton Kuuspalu üle 22. territoriaalkorpuse eskadrilli. Sõja puhkedes põgenes Venemaale evakueerumise asemel koos paljude teiste lennuväelastega metsa.

Oli hiljem Omakaitse Viru maleva 9. pataljoni (asukohaga Iisakus) ülem. Arreteeriti 19. detsembril 1944 Vihterpalus. Mõisteti 3. märtsil 1945 Leningradi rinde sõjatribunali poolt surma ning hukati 11. mail 1945 Leningradis.

Isiklikku
---------

Abikaasa Alice Kuuspalu ja tütar Rutt küüditati 1946. aastal Tjumeni oblastisse. Pöördusid salaja Eestisse tagasi ning arreteeriti siin uuesti 1949. aastal ja saadeti tagasi asumisele.

Kirjandus
---------

* Toivo Kitvel, Toomas Türk, Arvo Lennart Vercamer (koostajad). *Põhjakotkad. Eesti lendurid ja lendurvaatlejad tsaariajast kuni 1940. aastani*. Tallinn, 2011.

Välislingid
-----------

* Ohvitseride andmekogu
**Purtse jõgi** on jõgi Põhja-Eestis.

Purtse jõgi saab alguse Punasoo idaservast Lääne-Virumaal ja suubub Soome lahte. Jõe pikkus on 51 km ja valgla 811 km². Purtse jõgi on üks Eesti kärestikurikkamaid jõgesid. Jõe suudmes on väike Purtse sadam.

Jõe vasakpoolsed lisajõed on nt Hirmuse ja Erra jõgi ning parempoolsed nt Ojamaa ja Kohtla jõgi.

Jõel tegutseb Sillaoru hüdroelektrijaam.

Varem oli Purtse Eesti üks tähtsamaid lõhe kudejõgesid, kuid kui 1930-ndatel hakati Kiviõlis tootma põlevkiviõli, mille tootmise käigus tekkinud reovesi suunati Purtse jõkke, said siinsed kalavarud kannatada. Jõe reostamist jätkati Saksa okupatsiooni ja Nõukogude ajal Kohtla-Järve ja Kiviõli õlitööstuste toodete ja jäätmetega (põlevkivitööstuse reovesi on iseloomuliku intensiivse värvusega ja ebameeldiva lõhnaga vedelik, millel on suur hapendumus ning spetsiifiliste ainete, näiteks fenoolid, õlid, ammoniaak, bensopüreen, reortsiin jt, sisaldus). Suure reostuse tõttu Purtse jõge enam lõhejõeks ei loeta, kuigi on teateid, et harrastuspüüdjad on saanud üksikuid lõhesid ja meriforelle. Samuti esineb jões vähesel määral viker- ja jõeforelli.

Alates 2018. aastast on tegeletud Purtse ja Erra jõgede puhastamisega.

Jõe kohaliku nimetuse *Oandu jõgi* järgi on oma nimetuse saanud ordoviitsiumi Oandu lade.

* Purtse jõgi Purtse sillalt vaadatunaPurtse jõgi Purtse sillalt vaadatuna
* Purtse jõgi ArukülasPurtse jõgi Arukülas

Viited
------

1. ↑  EE 12. köide, 2003: 424.
2. ↑  ERA.80.4.1210
3. ↑  Loigu, E. Velner, H-A. Iital, A. Pärnapuu, M. 2011. Hajureostuse dünaamika loodus- ja põllumaadelt (1960-2010). TTÜ Kirjastus
4. ↑  "Ida-Virumaal lõppesid esimesed sammud jõgede tööstusjääkidest puhastamiseks" ERR, 4. november 2023
5. ↑

Välislingid
-----------

* Purtse jõgi keskkonnaportaalis Muuda Vikiandmetes
**Juroki keel** on Põhja-Ameerika läänerannikul California osariigis räägitav keel, mis kuulub algonkini-ritva keelkonda. 

2008. aastal rääkis juroki keelt emakeelena umbes 10 inimest. Viimane emakeelena rääkija, Archie Thompson suri 2013. aastal. Keelt õpetatakse Põhja-California Klamathi jõe piirkonna koolides. Juroki hõimu kuulub umbes 5000 inimest.

Juroki keele velmamisprogramm on kõige edukam Californias. 2014. aasta seisuga õpetati juroki keelt kuues koolis. 2001. aastal algatati California Ülikoolis Berkeleys juroki keele projekt (Yurok Language Project).

Fonoloogia
----------

Juroki keeles on 11 vokaalfoneemi (6 lühikest ja 5 pikka) ja 29 konsonantfoneemi.

Vaata ka
--------

* Vijoti keel

Viited
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑

Kirjandus
---------

* Andrew Garrett: Basic Yurok. UC Berkeley: Department of Linguistics, 2014.
* R. H. Robins: The Yurok language: Grammar, texts, lexicon. In: University of California Publications in Linguistics. Band 15. University of California Press, Berkeley 1958.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikisõnastiku kategooria: **Juroki keel** |

*
**Leadville** on linn USA-s Colorado osariigis, Lake'i maakonna halduskeskus. See on maakonna ainuke omavalitsusüksus. Elanike arv on 2020. aasta rahvaloenduse seisuga 2633. Aastal 2010 oli elanikke 2602. Linn arenes tänu lähedal asuvatele kaevandustele.

Paikneb 3094 meetrit merepinnast kõrgemal Kaljumäestikus, kõrguse poolest on ta USA-s teine linn (kõige kõrgemal paikneval linn on Alma, mis asub samuti Colorados). Kuigi kõrgus jääb alla kahe miili (3218.7 meetrit), on linn saanud hüüdnime "Two Mile High City".

Leadville'i lähedal asub Mississippi lisajõe Arkansase lähe.

Leadville 1880. aastatel
Leadville'i ajalugu algab Pikes Peaki kullapalaviku puhkemisega 1859. aastal. 1860. aastal asus tänapäevase linna lähedal Oro City linn, kus elas üle 5000 inimese. Esimeste maavaraotsijate seas jõudis Leadville'i piirkonda Horace Tabor, kes on tuntud ka kui "Leadville'i hõbedakuningas". Kuid kullapalavik lõppes kiiresti ja Oro City ei muutunud kunagi tähtsaks asulaks.

19. sajandi lõpus oli Leadville elanike arvult Denveri järel osariigi teine linn.

Leadville'is valitseb külmade talvede ja jahedate suvedega alpiinne lähisarktiline kliima. Jaanuaris varieeruvad temperatuurid 0...−16 °C ja juulis 3...22 °C. Keskmiselt esineb miinustemperatuuridega päevi aastas 278 ja miinuskraade võib esineda igal kuul aastas. Kõrgeim on temperatuur 29 °C, mis mõõdeti 23. juunil 1954. Madalaim temperatuur −39 °C mõõdeti 21. jaanuaril 1995.

Keskmiselt langeb aastas 308 millimeetrit sademeid. Kõige enam sajab juulis ja augustis (vastavalt 44 ja 50 mm) ning kõige vähem jaanuaris ja mais (17 mm). Keskmine lume hulk on aastas 3,7 meetrit.

Linna lähedal 3026 meetri kõrgusel merepinnast paikneb Lake'i maakonna lennujaam, mis on kõrgemail paiknev lennujaam USA-s.

Viited
------

1. ↑  2016 U.S. Gazetteer Files
2. ↑  2020 United States Census, vaadatud 1.01.2022.

Välislingid
-----------

 Leadville – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Ametlik koduleht
**Viive Rumberg** (27. aprill 1935 Lohusuu vald, Tartumaa – 16. jaanuar 1997 Tallinn) oli eesti bioloog.

Elulugu
-------

Lõpetas 1954 Tartu 2. Keskkooli ja 1959 TÜ bioloogiateaduskonna; bioloogiakandidaat (1972, Teaduste Akadeemia), väitekiri "Eesti NSV-s kultiveeritavate roosisortide haiguskindlus". 1959–60 Sillaotsa 8-klassilise kooli õpetaja, 1960–62 EPA taimefüsioloogia ja fütopatoloogilise kateedri vanemteadur, 1962–81 ja 1996–97 Tallinna Botaanikaaia vanemteadur, 1981–96 iluaianduse sektori juhataja.

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkond: roosihaigused ja roosisortide haiguskindlus. Eesti Roosiklubi asutajaliige ja esimene president (1987–90). Ligi 90 teadustrükist.

Viited
------

1. 1 2 3  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Teoseid
-------

* Jahukasteseened dekoratiivtaimedel (kaasautor H. Karis). Tallinn, 1966
* Iluaiandus: aiandus- ja haljastusalaseid uurimusi (koost). Tallinn, 1986
* Rosaarium (kaasautorid J. Elliku, E. Liventaal). Tallinn, 1995.

Kirjandus
---------

* Eesti aianduse biograafiline leksikon. Tallinn, 1998, 121.
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Oleksandr Oleksandrovõtš Skitško** (ukraina keeles Олександр Олександрович Скічко; sündinud 28. aprillil 1991 Tšerkassõs) on Ukraina poliitik, koomik, näitleja ja telesaatejuht. 29. jaanuarist 2021 kuni 2. märtsini 2022 oli Skitško Tšerkassõ oblasti kuberner.

Karjäär
-------

### Televisioonis

Skitško alustas oma televisioonikarjääri 2006. aastal, juhatades Ukraina muusikakanali O-TV teismelistele suunatud saateid. Hiljem oli ta 2009. aastal "Ukrajina Maje talant" esimese hooaja finalist, esinedes paroodianäitlejana.

Pärast 2013. aastal Kiievi Riikliku Majandusülikooli majandusteaduse eriala lõpetamist hakkas Skitško hiljem televisioonis küpsematesse rollidesse siirduma, juhtides aastatel 2012–2013 Novõi Kanalis saadet "Pidjom". 2017. aastal sai Skitškost üks kolmest 2017. aasta Eurovisiooni lauluvõistluse saatejuhist Kiievis. See oli esimene kord, kui saadet juhtis kolm meessaatejuhti, ja esimene kord pärast selle avaväljaannet 1956. aastal, kui naine ei kuulunud saatemeeskonda.

Pärast Eurovisiooni sai Skitškost Tantsi z zirkamõ, Ukraina versiooni "Tantsud tähtedega" viienda hooaja võistleja. Lõpuks oli ta esimene kuulsus, kes välja langes.

### Poliitikas

Skitško osales 2019. aasta Ukraina parlamendivalimistel Rahva Teenri kandidaadina valimisringkonnas 197, mille keskmes oli Kaniv, mis asub Skitško sünnikohas Tšerkassõ oblastis. Lõpuks valiti ta 50,93% häältega Ülemraadasse ja vannutati 29. augustil 2019 üheksanda kokkukutsumise liikmeks.

29. jaanuaril 2021 nimetas Ukraina president Volodõmõr Zelenskõi Skitško Tšerkassõ oblasti kuberneriks.

30. märtsil 2021 võttis ülemraada Skitškolt parlamendiliikme mandaadi.

Skitškot asendas kuberneri kohal 2. märtsil 2022 Ihor Taburets. Taburets määrati ametisse 2022. aasta Venemaa sissetungi seitsmendal päeval Ukrainasse.

Viited
------

1. ↑  President vallandas Tšerkasõ piirkonna kuberneri, Ukrinform (30. detsember 2020)
2. 1 2  Kaks saadikut astus tagasi, Ukrajinska Pravda (30. märts 2021)
3. 1 2 3  "Електоральна пам'ять". *ukr.vote*. Originaali arhiivikoopia seisuga 16. mai 2023. Vaadatud 16. mail 2023.
4. 1 2 3 4 5  Zelenskõi määras Tšerkassõ piirkondliku osariigi administratsiooni juhiks "teenija" ja endise showmani, Ukrajinska Pravda (29. jaanuar 2020)
5. 1 2 3  Zelenskõi vahetab välja Odessa ja Tšerkassõ piirkondlike osariigi administratsioonide juhid, Ukrinform (2. märts 2022)
6. ↑  Jordan, Paul (27. veebruar 2017). "Let's hear it for the boys! Meet the hosts of Eurovision 2017". *eurovision.tv*. European Broadcasting Union. Vaadatud 27. veebruaril 2017.
7. ↑  "Олександр Скічко кинув танцювальний виклик Зеленському, Дорофеєвій та Дантесу". *Офіційний сайт каналу 1+1 - 1plus1.ua*.
8. ↑  "Вирішив піти в політику: стало відомо про нове амплуа відомого коміка і ведучого". *Апостроф* (ukraina). 10. juuni 2019. Vaadatud 23. juunil 2019.
9. ↑  "Телеведучий Скічко став депутатом в окрузі №197 у Черкаській області". *ukr.lb.ua*.
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel on piiskop Platoni mälestussambast Tallinnas; Tartus asuva piiskop Platoni mälestustahvli kohta vaata artiklit Piiskop Platoni mälestustahvel* |

---

Piiskop Platoni mälestussambal asuv büst (2023)Piiskop Platoni mälestussambal asuv büst (2023)
**Piiskop Platoni mälestussammas** on esimese eesti rahvusest õigeusu piiskopi – Platoni – mälestuseks püstitatud sammas Tallinnas, Issanda Muutmise peakiriku hoovis. Piiskop Platoni osaks sai märtrisurm, kuna ta seisis Eesti iseseisvuse eest.

Mälestussammas avati 13. jaanuaril 1929. Samba autoriks on Amandus Adamson. Mälestussamba avamiseks valiti päev enne Platoni surma aastapäeva, kuna see langes pühapäevale, võimaldades rohkematel inimestel osaleda avamisest. Samba avas tollane metropoliit Aleksander.

Arvatakse, et Platoni büst ei olnud algselt mõeldud mälestussambale, vaid oli kavandatud piiskopi hauale paigutatud sarkofaagi päitsisse.

Taastatud samba avamine toimus 1986. aastal ja eestvedajaks oli Suur-Kloostri Kild.

Viited
------

1. 1 2  Kivimäe, Juta. "Amandus Adamson piiskop Platoni mälestuse jäädvustajana (lk 78–85)". *Tuna*. Vaadatud 3. novembril 2023.
2. ↑

Välislingid
-----------

*
**Friedrich Ferdinand Meyer** (18. jaanuar 1799 Viljandi – 1. juuni 1871 Jõhvi) oli Eesti vaimulik.

Õppis Viljandi kreiskoolis, aastatel 1813–1816 Tartus gümnaasiumis. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1816–1820. Oli seejärel koduõpetaja. Ordineeriti 13. jaanuaril 1824 õpetajaks.

Oli aastatel 1824–1847 Karula koguduse õpetaja. Aastatel 1848–1867 oli ta (kutsuti 31. juulil 1847 ja introdutseeriti 8. veebruaril 1848) Jõhvi ja Iisaku koguduse õpetaja. Kuna 1867 sai Iisaku kogudus taas iseseisvaks, siis aastatel 1867–1871 teenis ta ainult Jõhvi kogudust. Lisaks oli ta aastatel 1863–1871 Narva-Alutaguse praostkonna praost.

Meyer oli keeleuurija. Temalt ilmus lõunaeestimurdeline Taaveti lauluraamat. Oli Õpetatud Eesti Seltsi asutajaliige ja Soome Kirjanduse Seltsi auliige. Toimetas aastatel 1837–1840 Liivimaa Üldkasuliku ja Ökonoomilise Sotsieteedi eestikeelset kalendrit ning kirjutas seal lugusid endistest aegadest; neid ilmus ka *Inlandis*. Kirjutas eestlaste ebausust ning öö ja päeva jagunemisest muistses eestlaste usundis. Aastal 1852 avas Jõhvis köstrikooli, mis aastal 1862 muudeti Jõhvi kihelkonnakooliks. Oli talurahvakoolide kooliraamatute autor:

* *Lutheri katekismus* (Tartu 1844)
* *Arvamise ehk rehkendamise raamat* (Tartu 1852–1853, 1874)
* *Kakskümmend ja üks vana kiriku laulu* (Tartu 1863)
* *Õpetus peast arvutamiseks ilma tahvlita* (Tartu 1869)

Isiklikku
---------

Tema isa Christoph Meyer oli Meißenist (Saksimaalt) sisserännanud käsitööline (sepp). Tema äi oli Urvaste Püha Urbanuse koguduse õpetaja Friedrich Gottlieb Moritz, naise vanaisa oli Rõngu Mihkli koguduse õpetaja Johann Christian Friedrich Moritz, naise teine vanaisa oli Karula koguduse õpetaja Ludwig Nathanael Vick.

Viited
------

1. ↑  Liivi Aarma. Põhja-Eesti vaimulike lühielulood 1525-1885. Tallinn 2007
**Patoloogia** (ladina *pathologia*) on üldisemas mõttes kõrvalekalle määratud normist.

Meditsiinis
-----------

Üliõpilased patoloogiapraktikumis
Meditsiinis on patoloogia haigusõpetus – haiguste põhjuste, tekke, seotud nähtuste ja organismis aset leidvate muutuste õpetus. 

Patoloogia on tänapäevase tõenduspõhise meditsiini tähtsaim baaseriala. 

Patoloogid tegelevad haiguste diagnoosimisega makroskoopilisel, mikroskoopilisel ja ultrastruktuuri tasandil rakkude ja kudede haiguslike muutuste kirjeldamisega elupuhuselt (biopsia) või surmajärgselt (patoanatoomiline lahang) organismist eemaldatud rakkudes ja/või kudedes.

Patoloogia erialaga on tihedalt seotud ka järgmised allerialad: kliiniline patoloogia, anatoomiline patoloogia, keemiline patoloogia, kohtumeditsiiniline patoloogia, üldpatoloogia, geneetiline patoloogia, hematoloogiline patoloogia, immunopatoloogia, neuropatoloogia, nefropatoloogia, transplantatsiooni patoloogia, dermatopatoloogia, luupatoloogia jpt. 

Patolooge koolitatakse vastava eriala residentuuris Tartu Ülikoolis. Eestis tegutseb patoloogide erialaseltsina Eesti Patoloogide Selts.

Vaata ka
--------

* fütopatoloogia
* ihtüopatoloogia
* patogeen

Välislingid
-----------

* Patoloogia
* Autorite kollektiiv, Patoloogia eriala arengukava aastani 2020, 2012
**Harilik kukeseen** ehk **kantarell** (*Cantharellus cibarius*) on kukeseeneliste sugukonda kukeseene perekonda kuuluv seeneliik.[*viide?*]

Esimest korda kirjeldas harilikku kukeseent teaduslikult Elias Magnus Fries aastal 1821.[*viide?*]

Levila ja kasvukoht
-------------------

Seen kasvab Põhja-Euroopas, Põhja-Ameerikas, näiteks Mehhikos, Aasias, näiteks Himaalajas, ja Aafrikas, näiteks Sambias.[*viide?*]

Ta kasvab sagedamini okas- ja segametsades. Ta võib mükoriisa moodustada paljude puuliikidega, sagedamini kuuse, männi, tamme ja pöögiga. Ta kasvab niiskes samblas, keset rohtu või varisenud lehti.[*viide?*]

Kirjeldus
---------

Oma iseloomuliku kuju, värvi, lõhna ja maitse tõttu on seda teistest seeneliikidest võrdlemisi kerge eristada. Kukeseene lähimad sugulased meie metsades on kollakas kukeseen ja lehter-kukeseen.[*viide?*]

Kukeseene viljakeha värv ulatub kollasest oranžini, see on lihakas ja sageli lehtrikujuline. Seenekübar ja jalg on kokku kasvanud, neil pole selget üleminekukohta. Kübara läbimõõt on 2–12 cm. See on sageli lainelise servaga või täiesti ebakorrapärase kujuga. Kübar on pealt sile ja matt. Jalg on kübaraga kokku kasvanud, sellega sama värvi või pisut heledam, seest täis, sile, alt kitsam, 1–3 cm paks ja 4–7 cm pikk. Eosed on erekollased, ellipsoidsed, mõõtmetega 8,5×5 μm.[*viide?*]

Toores seen on kibeda maitse ja erilise lõhnaga, mis teeb sellest väga ussikindla seene: ussitanud kukeseeni kohtab üliharva. Oletatavasti sisaldub kukeseenes tugeva toimega putukamürki, mis on inimesele ohutu.[*viide?*]

Kukeseeni võib leida juuni lõpust kuni sügise esimeste tugevate öökülmadeni. Seened kasvavad sageli hulgakaupa koos ja võivad moodustada seeneringe. Äikesevihmad mõjuvad seente ilmumisele ja kasvule eriti soodsalt.[*viide?*]

Kuld-kukeseenik (*Hygrophoropsis aurantiaca*)
Kukeseene moodi näeb välja Eestiski kasvav mittesöödav seen kuld-kukeseenik (kuigi kuulub hoopis puravikulaadsete seltsi). Neid eristavad kõigepealt värvus: kukeseen on kollakam, kuld-kukeseenik erkoranž, ja kuju: kukeseen on ebakorrapärase, kuld-kukeseenik korrapärase ümmarguse kübaraga. Kuld-kukeseenik on pisut väiksem ja peenema jalaga.[*viide?*]

Toitainete sisaldus
-------------------

Kukeseen sisaldab vett (91–93% kaalust), valke (2,5%; seeduvad inimeses 70–80% ulatuses), süsivesikuid glükogeeni ja trehhaloosi (paar protsenti), rasvu (0,4%), kiudaineid, beetakaroteeni, D- ja B-vitamiini (peamiselt B1, B3). Energiasisaldus 100 g kukeseentes on 30 kcal.[*viide?*]

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Kukeseen** |

* Terviseleht nr 29, 2002. Urmas Kokassaar "Kikkaseen on kukepüks"
* Luup nr 16, 1998. Ain Raitviir "Seeneuputus"
Mall:Infobox companyMall:Infobox company
**MRPeasy** OÜ is an Estonian company developing cloud-based manufacturing software, which offers its services to small manufacturers and wholesalers in more than 55 countries around the world. The business name of the company is MRPEasy OÜ.

History
-------

MRPeasy was founded in February 2014 and was one of the first companies in the world to offer cloud-based production software as a service. The headquarters of MRPeasy are located in Tallinn, representatives are also located in the United States and Great Britain. The founders of the company are Konstantin Klugman and his son Aleksandr Klugman. 

In 2015, MRPeasy participated in Startup Wise Guys, a business accelerator for start-ups. 

In 2023, MRPeasy reached the finals of the Estonian best companies competition organized by the Enterprise and Innovation Foundation and was awarded the title of family company of the year. Kristjan Maruste, co-founder and CEO of Kõu Mobility Group, presented the award at the award gala. 

As of January 2024, the company employs around 30 people, and MRPeasy products are used by more than 1,500 companies globally. The main target markets are located in North America, Oceania and Western Europe. 

The name 'MRPeasy' comes from the words *'manufacturing resource planning'* and '*easy'*. The founders' inspiration to create manufacturing software was recognizing that while large manufacturing companies had long benefited from comprehensive ERP systems, small manufacturers were left without software solutions that catered to their specific needs.

Awards
------

* Family Business of the Year 2023, EISA
* Company of the Year 2023 nominee, EISA
* European ERP Partner, Shopify
Max Pacioretty 2012. aastal Montreal Canadiensis mängimas
**Maximillian Kolenda Pacioretty** (sündinud 20. novembril 1988 New Canaanis Connecticuti osariigis) on USA jäähokimängija, kes mängib NHL-i klubis Washington Capitals ründajana vasakäärel.

Hooajal 2006–07 mängis ta United States Hockey League'i klubis Sioux City Musketeers ja hooajal 2007–08 Michigani Ülikooli jäähokimeeskonnas.

2007. aastal valis Montreal Canadiens ta NHL-i *draft* '​is 22. valikuna. NHL-is debüteeris ta Canadiensi meeskonnas 2. jaanuaril 2009 mängus New Jersey Devilsi vastu, lüües selles mängus ka värava. 2012. aastal pälvis ta NHL-i kõige spordimehelikumale mängijale antava Bill Masterton Memorial Trophy. 2013–14 sai ta hooaja jooksul enda nimele enim võiduväravaid NHL-is (11). Aastatel 2015–2018 oli Pacioretty Canadiensi kapten. 

Pärast kümmet hooaega Canadiensis liitus Pacioretty 2018. aasta septembris Vegas Golden Knightsiga. Seal mängis ta neli hooaega.

2022. aasta juulis kaubeldi Pacioretty Golden Knightsist Carolina Hurricanesi. Vigastuse tõttu sai ta hooaja 2022/23 jooksul NHL-is väljakule vaid viies mängus.

2023. aasta juulis sõlmis ta üheaastase lepingu Washington Capitalsiga.

2020. aastal valiti ta NHL-i tähtede mängule.

USA jäähokikoondise koosseisus on Pacioretty osalenud 2012. aasta maailmameistrivõistlustel ja 2014. aasta taliolümpiamängudel.

Ta on alates 2011. aastast abielus endise NHL-i mängija Maksim Afinogenovi õde Jekaterinaga.

Viited
------

1. ↑  Max Pacioretty. eliteprospects.com. Vaadatud 27.2.2024
2. ↑  "Pacioretty traded to Hurricanes by Golden Knights". *NHL.com*. 13. juuli 2022. Vaadatud 13. juulil 2022.
3. ↑  "Capitals sign Max Pacioretty". Washington Capitals. 1. juuli 2023. Vaadatud 1. juulil 2023.
4. ↑  Steve Milton (23. september 2011). "No offence, but he'd rather not be in Hamilton". *The Hamilton Spectator*. Originaali arhiivikoopia seisuga 1. november 2011. Vaadatud 1. oktoobril 2011.

Välislingid
-----------

 Max Pacioretty – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Max Pacioretty NHL.com lehel
* Max Pacioretty hockeydb.com lehel

| * v
* r
Washington Capitals |
| --- |
| 
**Väravavahid**: Darcy Kuemper **·** Charlie Lindgren |
| 
**Kaitsjad**: Aleksandr Aleksejev **·** John Carlson **·** Joel Edmundson **·** Martin Fehérváry **·** Hardy Häman Aktell **·** Nick Jensen **·** Lucas Johansen **·** Rasmus Sandin **·** Trevor van Riemsdyk |
| 
**Ründajad**: Nicklas Bäckström **·** Nic Dowd **·** Jevgeni Kuznetsov **·** Beck Malenstyn **·** Anthony Mantha **·** Connor McMichael **·** Sonny Milano **·** T. J. Oshie **·** Aleksandr Ovetškin **·** Max Pacioretty **·** Matthew Phillips **·** Aleksei Protas **·** Dylan Strome **·** Tom Wilson |
**Muḩammad Ishtayya** (araabia keeles محمد اشتية; sündinud 17. jaanuaril 1958 Nabluses) on majandusteadlane ning Palestiina poliitik ja riigitegelane, ta on erakonna Fataḩ liige. Ta oli 10. märtsist 2019 kuni 26. veebruarini 2024 Palestiina peaminister.

Aastatel 1976–1981 õppis ta Birzeiti Ülikoolis ärijuhtimist ja majandust. Ta sai aastal 1989 Sussexi Ülikoolist majandusdoktori kraadi. Aastast 2009 on ta töötanud Palestiina majandusarengu ja ülesehitusnõukogu ministrina.

Ta on arvukate publikatsioonide autor majanduse, politoloogia ja ajaloo vallas. Aktiivne läbirääkija Iisraeli-Palestiina konfliktis. Birzeiti Ülikooli õppejõud. Ta oli avalike tööde ja ehitusminister, siseminister (aastatel 2019-2022).

13. aprillil 2019 vannutati Shtayyeh ja tema kabinet ametisse. Uus valitsus koosneb peamiselt Mahmoud Abbasi Fatahi liikmetest. Teised parteid, nagu Palestiina Vabastamise Rahvarinne, on keeldunud valitsuses osalemast, kuna soovivad, et valitsus ühineks radikaalse islamistliku rühmitusega Hamas.

Teda peetakse konfliktis Iisraeliga kahe riigi lahenduse toetajaks.

Kui 55-liikmelise Aafrika Liidu riigipead kogunesid veebruaris 2022 kahepäevasele tippkohtumisele, kutsus Shtayyeh Aafrika Liitu üles tühistama Iisraeli vaatlejastaatust.

26. veebruaril 2024, keset käimasolevat sõda Iisraeli ja Hamasi vahel ning selle levikut Läänekaldale, teatas Shtayyeh, et astub tagasi, viidates rahulolematusega piirkonnas valitseva olukorraga ning vajadusele "uue valitsus- ja poliitilise lepingud.", samuti Palestiina omavalitsuse kontrolli täielik laiendamine Palestiina territooriumide üle.
Mišustin 2019. aasta mais, kohtumisel V. Putiniga
**Mihhail Vladimirovitš Mišustin** (vene keeles *Михаил Владимирович Мишустин*, sündinud 3. märtsil 1966 Moskvas), 1. klassi tõeline riiginõunik, on Venemaa riigitegelane, alates 16. jaanuarist 2020 Venemaa peaminister.

Ta oli aastatel 2010–2020 Venemaa maksuameti peadirektor.

Haridus
-------

Mišustin alustas 1983. aastal õhtuses õppevormis õpinguid Moskva tehnikainstituudis (Московский станкоинструментальный институт) ja lõpetas selle õppeasutuse päevases õppevormis 1989. aastal (eriala: raalprojekteerimine); 1992. aastal lõpetas ta sama õppeasutuse juures aspirantuuri, majandusteaduste doktor (2010).

Isiklikku
---------

Mišustin on abielus Vladlena Mišustinaga, neil on kolm poega. Talle meeldib jäähoki.

Viited
------

1. ↑  "Meeting with Head of the Federal Taxation Service Mikhail Mishustin". *kremlin.ru* (inglise). 6. mai 2019. Vaadatud 18.1.2020.
2. ↑  "Руководитель Федеральной налоговой службы. Краткая биографическая справка". Originaali arhiivikoopia seisuga 27.4.2011. Vaadatud 18.1.2020.
**Anne Tuuling** (aastani 1965 **Anne Tanner**; sündinud 14. oktoobril 1938 Tallinnas) on eesti näitleja, ajakirjanik ja režissöör.

Ta lõpetas aastal 1957 Tallinna 2. Keskkooli. Aastatel 1959–1960 õppis ta Draamateatri õppestuudios, aastal 1965 lõpetas ta Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri (2.lend).

Aastatel 1965–1978 oli ta Eesti NSV Riikliku Noorsooteatri näitleja, 1978–1981 Tallinna Pedagoogilise Instituudi kaugõppeosakonna dispetšer ja režiiõppejõud, 1981–2003 Eesti Televisiooni teatrisaadete toimetaja.

Tema toimetatud saatesarjade hulka kuuluvad näiteks "Imet tabamas" (1981–1985), "Käidud teed" (1983–1985), "Teatrivara" (1986–1990), "Lennud" (1991–2000, koos Reet Neimariga), "Tähe valgus" (1989–1992, "Premjäär" (1992–1994), "Teatriilm" (1994–1995), "Pärast eesriide langemist" (1996–1997), "Siin ja praegu" (1995–2001), ent ta on teinud ka portreesaateid näitlejatest, lavastajatest ja teatrikunstnikest. Samuti on ta koostanud teatriraamatuid („Kaamel vapiloomaks I", 2000, koos Anneli Saro ja Iivi Lepikuga, „Ma jutustan teile oma loo", 2006; „GITIS : Eesti stuudio Moskvas 1948–1953", 2011, mõlemad koos Iivi Lepikuga, „Sulev Nõmmik: „Kui näeme, siis teretame!"", 2011, koos Gerda Kordemetsaga, „ENSV Teatriühingu Lavakunsti Stuudio 1961–1971 Tallinnas", 2015, koos Anne Margistega).[*viide?*]

Rolle
-----

* 1964 George Bernard Shaw "Tagasi Metuusala juurde" (diplomilavastus, Kirjanike majas) – Eeva
* 1965 Nikolai Gogol "Revident" (diplomilavastus) – Anna Andrejevna
* 1966 Jevgeni Švarts "Lumekuninganna" – Naisröövlipealik
* 1967 Maksim Gorki / Voldemar Panso "Ema" – Ludmilla
* 1968 August Kitzberg "Libahunt" – Mari
* 1969 Shakespeare "Romeo ja Julia" – sinjoora Capuletti
* 1970 A. H. Tammsaare / Voldemar Panso / Mari-Liis Küla "Inimene ja revolutsioon" – emand Lohk
* 1974 Aleksis Kivi "Nõmmekingsepad" – Kreeta
* 1976 Agatha Christie / Mati Unt "Kümme neegrit" – missis Rodgers
* 1977 Fernand Crommelynck "Suurepärane sarvekandja" – Florence
* 1979 August Kitzberg / Priit Aimla "Rätsep Õhu meenutused" – Tiiu Ellerhein
* 1979 Harri Vasar / Kalju Komissarov "Lumivalgeke ja seitse pöialpoissi" – Unimüts

Isiklikku
---------

Tema isa oli mööblitisler ja ema õmbleja. Oli abielus näitleja Margus Tuulinguga. Nende tütar Mari Tuuling on teatriteadlane, toimetaja ja dramaturg.[*viide?*]
**Laine** oli Nõukogude Liidus valmistatud ja hiljem Eesti NSV Vetelpäästeühingule kuulunud projekt 1862 tüüpi reisilaev. Algne nimi oli Sulak.

Ajalugu
-------

Laev ehitati 1963 Bakuus ja sai nimeks **Sulak**. Kokku valmistati kolm seda tüüpi reisilaeva, millest Sulak oli esimene. Algul sõitis laev Kaspia merel, kodusadam oli Astrahan. 

1969. aastal toodi laev Eestisse, sai nimeks **Junga** ja hakkas kuuluma Tallinna Pioneeride Palee juures tegutsevale Noorte Meremeeste Klubile.

1972. aastal anti aga edasi vetelpäästeühingule ja sai nimeks **Laine**. Alates 1972. aasta maist alustas Laine vetelpäästjate õppe-reisilaevana merereise Soome lahele ja Läänemerele Leningradist Klaipedani. Kodusadam oli Tallinn. Reisijad omandasid tavaliselt umbes nädala jooksul vetelpääste algteadmisi. 

Nõukogude okupatsiooni lõpuks jäi Laine seisma ja laeva omanikud hakkasid vahetuma. 1991. aastal sai laeva nimeks **Maine**, 1992. aastal aga läks Rootsi lipu alla nimega **Queenie**. 

2005. aastal lammutati laev Rootsis.

Kirjeldus
---------

* Pikkus 68,7 m
* Laius 9,6 m
* Süvis 1,7–2,6 m
* Peamasinad 2x 420 hj Ida-Saksamaal valmistatud diiselmootorit
* Kiirus 11,3 sõlme
* Sõidukaugus 1000 miili
* Kajutikohti 128
* Meeskond 26

Laine oli väiksemat tüüpi reisilaev magamiskajutitega. Kokku võttis laev hiljem kruiisi tüüpi reisideks peale 120 reisijat, kellele oli 35 kajutit. Neist 9 kajutit olid 2-kohalised, ülejäänud 4-kohalised. Laeval oli bassein ja kohvik-restoran. Projektis oli ette nähtud ka punanurk meeskonnale. Väga väike süvis lubas sõita jõgedele, kuid suur parda kõrgus ja ballast ka lainetuses rannikulähedasel merel. Süvist oli võimalik muuta ballastitankidega, mille mahutavus oli 400 t. Kaks peamasinat käitasid ühte sõukruvi. Oli ka kolm abimasinat ja lisaks üks abimasin paaditekil tagavarana. Laeval oli 8 veekindlat sektsiooni.

Viited
------

1. ↑  "Juuli museaal: õppe-reisilaev Laine rinnamärk. 3. juuli 2017". Originaali arhiivikoopia seisuga 20. juuli 2017. Vaadatud 4. juulil 2017.

Välislingid
-----------

* taskukalender Laine fotoga
* Laine navigatsioonihooaja voldik
* freetphoto.ru
* Kruiznik.ru - materjal laeva kohta raamatust "Новые суда морского флота"
Kreenholmi saar 1639. aastal
**Kreenholm** (saksa keeles *Krähnholm* – varesesaar, rootsi keeles *Kråkeholm* – Varesesaar) on saar Narva jõel Narva linna piirides Ida-Viru maakonnas. 

Narva jõe väike kosk ja Kreenholmi Manufaktuur aastal 1886
Kreenholmi saare pindala on 13 ha (750 meetrit pikk ja 250 meetrit lai) ning ta jagab Narva joa lääne- ja idaharuks. Idaharu keskelt läheb Eesti–Venemaa piir.

Kreenholmi ketrus- ja kudumisvabriku vana hoone, ehitatud 1858–1862
Juba 14. sajandil töötas Kreenholmi saarel saeveski. 1538. aastal ehitas Liivimaa ordu saare kohale jõe vasakule kaldale veski (hiljem Tsuikini vesiveski). Alates Joala mõisa moodustamisest 17. sajandil kuulus saar mõisamaade hulka.

Jõe paremal kaldal töötas aastast 1823 Narva kaupmehe Paul Momma Narva kalevivabrik. 1845. aastal müüs Momma vabriku parun Alexander von Stieglitzile, vabrik ehitati ümber ning laiendati ning vabrik tegutses Narva linaketramis- ja kudumisvabrikuna. 

Alates 18. sajandist kogus saar tuntust puhkepaigana Narva elanike seas.

Vaade Kreenholmile 2010. aastal
19. sajandi teiseks pooleks oli Kreenholmi saar läinud Suthoffide kätte, kellel olid seal suvemaja ja veskid. Aastal 1856 omandas saare Ludwig Knoop, Suthoffide käest ning alustas Narva Kreenholmi Puuvillasaaduste Manufaktuuri vabriku rajamist.

Kreenholmi saarel asuvad Kreenholmi Manufaktuuri tootmishooned (Vana ketrusvabriku hoone (1858), vana kudumisvabrik (1859/1862) ja uus kudumisvabrik (1870)). Vana ketrusvabriku 4-korruselise paekivist vabrikuhoone peafassaad on suunatud põhja poole ja nähtav kaugele piki Narva jõe sängi.

Vaata ka
--------

* Kreenholmi linnaosa

Viited
------

1. 1 2  Katri Raik (9. oktoober 2022). "MÄLUPANK | Katri Raik: maailm on väike. Täna Narvat külastava Ursula von der Leyeni esiisa oli Kreenholmi manufaktuuri rajaja". *Eesti Päevaleht*. Vaadatud 9.10.2022.
2. ↑  EE 5. köide lk 134
3. ↑  Virve Orav "Matkateed Narva lähistel ehk Vaivara radadel", Tallinn Olion, 1991 lk 60
4. ↑  Hoiualadega jõed Virumaal 2. Joala, Keskkonnaamet. Koostjad: Anne-Ly Feršel ja Eva-Liis Tuvi, lk 117
5. ↑  14033 Kreenholmi ketrus- ja kudumisvabriku vana hoone, 1858-1862 kultuurimälestiste riiklikus registris
6. ↑  14032 Kreenholmi kudumisvabriku uus hoone, 1870 kultuurimälestiste riiklikus registris
"**Labürindijooksja**" (inglise keeles "The Maze Runner") on filmitriloogia, mis on filmitud James Dashneri kirjutatud düstoopilise romaani "Labürindijooksja" põhjal. Filmi peaosades mängivad Dylan O'Brien (Thomas), Thomas Brodie-Sangster (Newt), Ki Hong Lee (Minho), Kaya Scodelario (Teresa), Will Poulter (Gally), Dexter Darden (Frypan) ja Patricia Clarkson (Ava Paige).

Esimene film "Labürindijooksja" tuli välja 19. septembril 2014 ja oli väga edukas üle kogu maailma, film teenis kokku üle 348 miljoni dollari. Teine film "Labürindijooksja: Põlenu katsed" tuli välja 18. septembril 2015 ja osutus samuti menukaks, teenides kokku üle 312 miljoni dollari. Kolmas film "Labürindijooksja: Surma ravim" tuli välja 26. jaanuaril 2018 ja teenis kokku umbes 288 miljonit dollarit.

Süžee
-----

### Labürindijooksja (I osa)

Thomas leiab ükspäev ennast ühest labürindist koos kümnete teiste omavanuste poistega, kellel kõigil on kõik mälestused kadunud. Koos otsitakse suurte seinte vahelt väljapääsu, kuid välja saamine tundub olema võimatu. Väljapääsu on otsitud seltskonnaga juba aastaid, aga see ei olnud andnud veel tulemust. Peale seda, kui Thomas jooksis enda sõbrale kaasa labürinti, tegi ta suure avastuse. Peale ohtliku teekonda, Thomase abiga leidsid nad tee labürindist välja, kuid mitte kõik ei tahtnud enam labürindist ära 

### Labürindijooksja: Põlenu katsed (II osa)

Thomas koos oma sõpradega said labürindist välja. Nad arvasid, et nende rasked katsumused on jõudnud lõpule, kuid nad eksisid. Nad olid sattunud ühe organisatsiooni, MOOLOKi, kätesse, kes jätsid neile alguses hea mulje. Peale nende oli veel selles hoones väga palju teisi noori, kes olid olnud täpselt samas olukorras, nagu Thomas oma sõpradega. Pärast tuli ilmsiks, et MOOLOK kavatses kõik need noored ohverdada selle nimel, et leida ravim viirusele, mis Maad laastas. Nad põgenesid ja leidsid tee ühe teise organisatsiooni juurde, kes võitles MOOLOKi vastu. Seltskond sai aru, et seal ei ole neil enam suurt ohtu surra, kuid ka see ei olnud veel nende katsumuste lõpp.

### Labürindijooksja: Surma ravim (III osa)

Thomasel seisis ees katse päästa enda sõber MOOLOKi käest. Ta esimene katse päästa ta linna sõitva rongi pealt ebaõnnestub, mis tähendab, et ta peab proovima uuesti, aga seekord pidi ta minema linna, kus MOOLOK ennast peidab. Ta suutis küll oma sõbra päästa, kuid ta pidi maksma kallist hinda selle eest, jättes missiooni käigus igaveseks hüvasti ühe oma parimate sõpradega. Thomas ja kõik kes teda aitasid ja selle sündmuse käigus toetasid, lendasid ühte vaiksesse kohta, kus ei ole enam ohtlikku viirust, ega kedagi, kes neid pidevalt jahiks, et alustada oma uut ja paremat elu.

Viited
------

1. ↑  "The Maze Runner Movies" (inglise). Vaadatud 16.12.2020.
**Samuel Nilsson, Hässle mõisast** (surnud 1607 Tartu lähedal) oli Rootsi sõjaväelane ja Narva asehaldur (1601–1607). 

Samuel Nilsson sündis Stockholmi kodaniku Nils Jönssonsi pojana. Sigismundi ja hertsog Karli vahelise võimuvõitluse ajal, 1598. aastal Linköpingis toimunud Stångebro lahingus juhtis ta hertsog Karli jalaväge. Tema ja Anders Lennartssoni väeüksustel oli märkimisväärne osa hertsog Karli juhitud mässuliste võidus. 1599. aastal osales sõjategevuses Soomes ja koos Carl Carlsson Gyllenhielmiga Kalmari lossi piiramisel. 

Poola-Rootsi sõja ajal 1600. aastal määrati jalaväeülemaks Liivimaal, ning osales Viljandi (1600) ja Koknese (1601) vallutamisel. 3. novembril 1601. aastal määras Rootsi kuningas Karl IX ta Narva asehalduriks) Rootsi Ingeris (Täyssinä rahu tõttu oli Ingerimaa Moskva tsaaririigi haldusalas ja Ivangorodi vojevoodiks sel ajal Mihhail Glebovitš Saltõkov(ru), kuid osales samal ajal ka Poola-Rootsi sõjategevuses Liivi- ja Eestimaal. 

1604. aastal sai ta Rootsi aadlikuks. Pärast 1605. aastal toimunud Salaspilsi lahingut (Kircholmi lahing) juhtis ta sõjaväeüksust Liivimaal ja hukkus Rootsi-Poola sõjas, 1607. aastal Tartu lähedal.

Talle kuulus Hässle mõis (Hessle) Upplandis.

Perekond
--------

Ta oli abielus Carin Andersdotter Cruusiga, kes oli Edeby, Värnsta ja Lundby härra Anders Larsson Cruusi (1548–1591) ja Porvoost pärit Kristina Flemingi (surn.1578) tütar. Kristina Fleming oli Peder Johansson Flemingi (surn.1562) ja Hålbonäsis pärit Karin Håkansdotteri (surn.1578) tütar. Abikaasa vend Jesper Andersson Kruse (aastast 1625 Cruus af Edeby) (1576–1647) oli ooberst Liivimaal, osales samuti Poola-Rootsi sõjas ja langes koos hilisema Haapsalu asehalduri, ooberst Christer Sommega 1601. aasta Koknese lahingus poolakate kätte vangi.

Viited
------

1. ↑  Samuel Nilsson Nordisk familjebok (1916), lk. 611 (rootsi keeles)
2. ↑   Nordisk tidskrift för bok- och biblioteksväsen / Årgång XIII. 1926 lk.190
3. ↑   "(1754) Matrikel öfwer Swea rikes ridderskap och adel ... lk. 236".
4. ↑  sv:Christer Somme

Välislingid
-----------

* Elulugu (1916), lk. 611 Nordisk familjebok (rootsi keeles)
* Elulugu (1899), lk. 1933 Nordisk familjebok (rootsi keeles)
* roskildehistorie.dk: sugupuu

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**...** | **Narva asehaldur**1601–1607 | Järgnev**Philipp von Scheiding** |
Lars Ivarsson Flemingi hauakivi Tallinna Oleviste kirikus. Johann Christoph Brotze kogust
**Lars Ivarsson Fleming** (surnud 27. veebruaril 1562 Tallinnas) oli Rootsi riigitegelane ja väejuht, Nynäsi vabahärra.

Lars Ivarsson Fleming sündis admirali ja riiginõuniku Ivar Joakimsson Flemingi pojana.

1540. aastatel õppis ta Saksamaal. 1553. aastal viibis ta Rootsi saadikuna Taani õukonnas. 1556. aastal määrati ta Viiburi asehalduriks ja Tallinna all paikneva laevastiku admiraliks. Samal aastal on teda mainitud ka Ålandi kihelkonnakohtunikuna ning 1559. aastal Stockholmi linnuselääni asehaldurina. 

Võttis osa Stockholmi 1560. aasta ja Arboga 1561. aasta riigipäevast.

Erik XIV kroonimisel anti talle Nynäsi vabahärra tiitel (soome keeles *Nyynäisten vapaaherra*, :fi).

Aastatel 1561–1562 oli Lars Ivarsson Fleming Rootsi asehaldur Tallinnas ja Rootsi asehaldur Eestimaal.

Suri 1562. aastal katku ja on maetud Tallinna Oleviste kirikusse.

Perekond
--------

Lars Ivarsson Fleming abiellus 1549. aastal Lars Turesson Tre Rosori (surnud 1560) tütre Brigitta Larsdotter Tre Rosoriga, kes oli Norrtälje vallas asuva Penningby lossi pärijanna. Abielust sündisid:

* Ivar Larsson Fleming (1553–1569)
* Elin Larsdotter Fleming (surnud 1586), abiellus Claes Nilsson Bielkega (1544–1623)

Välislingid
-----------

* Elulooline ja genealoogiline info (rootsi k.)
* Artikkel Nordisk Familjebokis (rootsi k.)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Ametikoht puudus** | **Eestimaa kuberner**1561–1562 | Järgnev**Henrik Klasson Horn** |
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib kirikuhoonest aadressiga Kreenholmi tänav 22; sihtasutuse kohta vaata SA Narva Aleksandri Kirik* |

---

*Mitte segi ajada Kiriku tänaval asuva Narva Aleksandri Suurkirikuga*

---

EELK Narva Püha Miikaeli kirikNarva Mihkli kirik
**Narva Mihkli kirik** ehk **EELK Narva Püha Miikaeli kirik**, endine **Narva Aleksandri kirik** on Narva Aleksandri koguduse jumalateenistusteks kasutatav hoone Narvas Kreenholmi 22.

Varem nimetati Narva Aleksandri kirikuks praegust Narva Aleksandri Suurkirikut. Seda nime kasutatakse Suurkiriku kohta mõnikord praegugi. 

Hoone on kunagise Zinovjevi malmitöökoja barakk, mis anti koguduse kasutada 1962. aastal, kui praeguse Suurkiriku hoone koguduselt ära võeti. Endine diiselelektrijaama hoone oli ümber ehitatud ja renoveeritud.

Kiriku orel on saadud Saksamaalt annetusena 2001. aastal ja valmistatud Lübeckis Kemperi firmas. 

Klaasist altarimaali valmistas ja kinkis 2002. aastal kirikule Henn Männik.

2012. aastal pühitseti kirik peaingel Miikalile ja nimetati ümber.

Suviti on kirik suletud, talviti korraldatakse seal eesti- ja soomekeelseid jumalateenistusi ning orelikontserte.

Viited
------

1. 1 2 3  "Teeliste kirikud 2015". Originaali arhiivikoopia seisuga 1. märts 2016. Vaadatud 21. veebruaril 2016.
**Hauts-de-France** (hollandi *Opper-Frankrijk* 'Ülem-Prantsusmaa') on Prantsusmaa põhjapoolseim piirkond. See moodustati aastal 2014 Prantsusmaa piirkondade territoriaalse reformiga, kui liideti Nord-Pas-de-Calais' ja Picardie piirkond. Selle keskus on Lille. Uue piirkonna moodustamine jõustus 1. jaanuaril 2016 pärast piirkondlikke valimisi 2015. aasta detsembris. Conseil d'État kinnitas piirkonna nime *Hauts-de-France* 28. septembril 2016, see jõustus 30. septembril 2016.

Oma 6 009 976 elanikuga ja rahvastiku tihedusega 189 in/km² (1. jaanuaril 2015) on see Prantsusmaal rahvaarvult 3. piirkond ja Prantsusmaa emamaal rahvastiku tiheduselt 2. lõunanaabri Île-de-France'i järel.

Piirkonna pindala on rohkem kui 31 813 km². See külgneb kirdes Belgiaga (Flandria ja Valloonia), põhjas Põhjamerega, läänes La Manche'iga, samuti Prantsuse piirkondadga: idakagus Grand Esti, lõunas Île-de-France'i ja lääneedelas Normandia piirkonnaga. See on ühendatud Suurbritanniaga (Inglismaaga) Eurotunneli kaudu.

Nimi
----

Piirkonna ajutine nimi *Nord-Pas-de-Calais-Picardie* oli sidekriipsudega kohanimi, mis pandi tähestiku järjekorras kokku ühendatud Nord-Pas-de-Calais' ja Picardie piirkonna nimedest.

Piirkonna nõukogu otsustas 14. märtsil 2016, aegsasti enne 1. juuli tähtaega kuulutada *Hauts-de-France* piirkonna alaliseks nimeks. Piirkonna ajutine nimi kõrvaldati käibelt 30. septembril 2016, kui jõustus piirkonna uus nimi *Hauts-de-France*.

Uue piirkonna kaart koos viie departemanguga, värvitud vastavalt ajaloolistele provintsidele, nagu nad olid aastani 1790.

██ Picardie
██ Île-de-France
██ Artois
██ Prantsuse Flandria
██ Prantsuse Hainaut
██ Cambrai
██ Champagne
██ muud

Haldusjaotus
------------

### Departemangud

Hauts-de-France koosneb viiest departemangust: Aisne'i, Nordi, Oise'i, Pas-de-Calais' ja Somme'i departemang.

### Suuremad vallad

1. Lille (227 560; piirkonna prefektuur; ümbruskonnas elab üle 1,5 miljoni elaniku)
2. Amiens (133 448)
3. Roubaix (94 713)
4. Tourcoing (91 923)
5. Dunkerque (90 995)
6. Calais (72 589)
7. Villeneuve-d'Ascq (62 308)
8. Saint-Quentin (55 978)
9. Beauvais (54 289)
10. Valenciennes (42 691)

* Notre Dame de Laon, PrantsusmaaNotre Dame de Laon, Prantsusmaa
* LilleLille
* AmiensAmiens
* Vaade Inglismaale Cap Gris-Nezilt, PrantsusmaaltVaade Inglismaale Cap Gris-Nezilt, Prantsusmaalt

Vaata ka
--------

* Vimy lahing
* Vimy memoriaal
* Nord-Pas-de-Calais
* Picardie
* Hauts-de-France piirkonna nõukogu
* Piirkond (Prantsusmaa)

Viited
------

1. ↑  Populations légales 2021

| * v
* r
Prantsusmaa piirkonnad |
| --- |
| Emamaa piirkonnad (*région métropolitaine*) | 
Auvergne-Rhône-Alpes **·** Bourgogne-Franche-Comté **·** Bretagne **·** Centre-Val de Loire **·** Grand Est **·** Hauts-de-France **·** Île-de-France **·** Korsika **·** Normandia **·** Nouvelle-Aquitaine **·** Oksitaania **·** Pays de la Loire **·** Provence-Alpes-Côte d'Azur | Prantsusmaa lipp |
| Ülemerepiirkonnad (*région d'outre-mer*) | 
Guadeloupe **·** Martinique **·** Mayotte **·** Prantsuse Guajaana **·**  Réunion |
**Vello Mikk** (23. september 1938 Tuhalaane, Ritsu, Karksi, Viljandi – 19. märts 2018) oli eesti raadioajakirjanik.

Vello Mikk lõpetas 1962. aastal Tallinna Pedagoogilise Instituudi kehakultuuri ja muusika erialal ning töötas lühikest aega õpetajana. Raadiotööd õppis ta Eesti Raadio Noorte Reporterite Klubis, kus üks tema juhendajaid oli Valdo Pant.

Eesti Raadio ajakirjanikuna oli Mikk algul "Päevakaja" reporter, seejärel töötas aastakümneid meelelahutussaadete toimetuses RAMETO ja sisustas "Muusikalise tunni" saateid. Hiljem tegi ta toimetaja ja saatejuhina Vikerraadio muusikasaateid.

Tema 1996. aastal alustatud autorisaadete sari kandis pealkirja "Vello mikkser" (sellest on säilinud sadakond saadet).

Vello Mikk oli mitme kodumaise filmi helikujundaja (nt "Kodupinnale tulek. Kalju Lepik 70", 1990).

Vello Mikk mängis trummarina Tallinna Pedagoogilise Instituudi ansamblis Ratex (tegemist oli kursuseansambliga, kus musitseerisid näiteks Tiiu Varik, Vello Varik, Tiit Lehto, Rein Parve ja Aadu Birnbaum).

Viited
------

1. ↑  Suri raadioajakirjanik Vello Mikk ERR Uudised, 19.03.2018.
2. ↑  "Vello mikkser" 98 saadet ERR-i arhiivis. Vaadatud 28.01.2024.
3. ↑  Karl Kello. Kehakultuurikallakuga muusikaõpetus. Õpetajate Leht, 29.01.2010.
**Patrice Bergeron-Cleary** (sündinud 14. juulil 1985 L'Ancienne-Lorette'is Québeci provintsis) on kanada jäähokimängija, kes mängib keskründajana NHL-i klubis Boston Bruins. Ta on klubi meeskonna kapten.

2003. aastal valiti ta NHL-i *draft* '​is Bruinsi poolt 45. valikuna. 

2011. aastal võitis ta Bruinsiga Stanley karika, kui finaalseerias alistati Vancouver Canucks. Seeria otsustavas seitsmendas mängus lõi Bergeron kaks väravat.

Neljal korral (aastatel 2012, 2014, 2015 ja 2017) on Bergeron pälvinud Frank J. Selke Trophy. 2013. aastal pälvis ta King Clancy Memorial Trophy. Aastatel 2015 ja 2016 on ta osalenud NHL-i tähtede mängul.

2021. aasta jaanuaris määrati Bergeron pärast seda, kui senini kapten Zdeno Chára klubist lahkus, Bruinsi kapteniks.

Kanada jäähokikoondise koosseisus on Bergeron võitnud 2010. ja 2014. aasta taliolümpiamängudelt kuldmedali ning tulnud 2004. aastal maailmameistriks.

Bergeron on üks väheseid, kes on tulnud jäähokis olümpiavõitjaks ja maailmameistriks ning võitnud Stanley karika.

Viited
------

1. ↑  "Bruins Name Patrice Bergeron 20th Captain In Team History". NHL.com. 7.1.2020. Vaadatud 15.1.2021

Välislingid
-----------

* Patrice Bergeron NHL.com lehel
* Patrice Bergeron hockeydb.com lehel
**Kultuurimälestiste riiklik register** on muinsuskaitseseaduse alusel kultuurimälestiseks tunnistatud asjade riiklik register Eestis.

Registri asutas Eesti valitsus muinsuskaitseseaduse alusel 14. oktoobril 1994, selle pidamine on sama seaduse kohaselt Muinsuskaitseameti üks põhiülesandeid (§ 7). Registri pidamist sätestab kultuurimälestiste riikliku registri pidamise põhimäärus.

Registris on kõik Eestis riikliku kaitse all olevad kultuurimälestised. Andmebaasist saab teha päringuid mälestise asukoha aadressi või katastriüksuse tunnuse, samuti mälestise registreerimisnumbri, nime ja liigi järgi. 2012. aasta suvel valmis registri mobiilirakendus.

Vaata ka
--------

* Kategooria:Eesti kultuurimälestised

Viited
------

1. 1 2  Muinsuskaitseseadus
2. 1 2  Kultuurimälestiste riikliku registri pidamise põhimäärus
3. ↑
4. ↑  "Kultuurimälestiste riiklik register sai m-rakenduse" Postimees, 22.07.2012.

Välislingid
-----------

* Kultuurimälestiste riiklik register
* Kultuurimälestiste riikliku registri metaandmed RIHAs
* Andrea Vianello: "Website Review: National Register of Cultural Monuments (of Estonia)" CSA Newsletter, 2014
Pont du Gard Prantsusmaal
**Akvedukt** ehk **sildveejuhe** (ladina sõnast *aquaeductus* 'veejuhe') on sillataoline rajatis, mis kannab üht või mitut veekanalit.

Akvedukt võib olla ka lahtine, aga on tavaliselt saastumise ja aurumise vältimiseks kaetud. 

Vanimad teadaolevad niisutuskanalite ja veerennide süsteemid on pärit Indiast ja Lähis-Idast. Teadaolevalt vanim suurehitis veejuhtmena on pärit Niinive lähistelt Jerwanist. See juhtis Niinive linna joogivett. Selle ehitise peaarhitekt oli Sanherib ja see valmis 691 eKr.

Muinaskreeklased juhtisid vett maa-aluseid torusid mööda ainult lühikeste vahemaade taha, aga rajasid nende jaoks tunneleid isegi läbi mägede.

Akvedukte rajati palju Vana-Roomas joogi- ja tarbevee juhtimiseks mägijõgedest linnadesse. Rooma jõudis 14 akvedukti kaudu 0,7 miljonit m³ vett päevas. Nendest vanim, 16,5 km pikkune *Aqua Appia* valmis 312 eKr ja viimase laskis ehitada Claudius. Kõige pikem oli Kartaagos olev 132 km pikkune akvedukt, mis valmis Hadrianuse valitsemisajal. Kölni jaoks valmis 88 km pikkune akvedukt, mis algas Eifeli platoolt. Tänapäeval on kõige paremini säilinud Nimes'i lähedal asuv Pont-du-Gard. Umbes sajas Vana-Rooma linnas oli vee saamiseks üks või mitu akvedukti.

Veerennide valmistamiseks kasutati algselt õõnsaid puutüvesid ja bambusevarsi.

Akvedukt kulges allikast kuni linna piiril oleva jaotusbasseinini. Teel läbis ta veemahuteid ja kohati oli akveduktis õhu väljalaskeavasid. 

Jaotusbasseinist said vett eelkõige avalikud kaevud. Seejärel, kui linna kaevud olid rahuldatud, anti vett avalikele saunadele ja purskkaevudele. Lõpuks, ainult paagi kõrgeima veetaseme korral, anti vett eratorustikesse.

Vaata ka
--------

* Vesiratas
* Viadukt

Viited
------

1. ↑  Keskkonnasõnaraamat 2004
2. 1 2 3 4 5 6  Antiigileksikon, 1. kd. lk. 26

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Akvedukt** |