recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**"Bruno's Dream**" on Iris Murdochi kaheteistkümnes romaan. See ilmus 1969.

Murdoch oli selle romaaniga 1970. aasta Bookeri auhinna nominentide seas.

Sisu
----

Tegevus toimub Londonis. Peategelane on voodisse aheldatud surev vanamees Bruno. Ta on kaotanud autonoomia, ja mis hullem, tunde, et väärib armastust. Teda hooldab ainult tema väimees Danby, surnud tütre Gweni lesk ja tema ettevõtte pärija. Nad ei taju oma suhet armastusena. Bruno on üsnagi mõistuse juures. Ta piinab end mõtetega minevikust, pojast, kes on temast võõrdunud, rasedast miniast Dianast, keda Bruno ei võtnud omaks ja kes ootamatult suri, ja kõige rohkem oma abikaasast Janiest, kelle ta oli reetnud teise naise Maureeni pärast ja kelle surivoodile ta ei läinud, kartes etteheiteid. Peale mõtete sisustab tema üksindust pisut alkoholi ja margikogu. Teda piinab eelkõige mõte, et temast on saanud koletis, olend, kes ei vääri armastust. Ta huvitus noorena ämblikest, ja tunneb end nüüd ämblikuna, ning tunneb, et kui naine või tütar või minia oleks elus, nad ei armastaks teda. 

Danby toob tema hooldajaks majja Adelaide'i, kelle poolt Bruno kogeb mitteseksuaalset armastust, tunnistades ja aktsepteerides seda imestuse ja tänulikkusega. See, et teda armastati, näitas talle, et teda on võimalik armastada. Ta pooleldi lootis ja pooleldi taipas, et Janie oli kutsunud ta oma surivoodile selleks, et andestada ja temaga koos olla. Minevik hakkas talle lohutust pakkuma. See võimaldas meeleheite asemel minia pärast aktsepteerida oma süüd.

Kirjandus
---------

* William Newton-Smith. A Conceptual Investigation of Love. – Alan Montefiore (toim). *Philosophy and Personal Relations*, London: Routledge & Paul Kegan Ltd 1973, lk 113–136.
* Tony Milligan. *Love*, Acumen Publishing: Basingstoke 2011, lk 55–57.
***"Mythologia Fennica"*** ("Soome mütoloogia") on Christfried Gananderi poolt koostatud rootsikeelne ülevaateteos soome rahvausundist, mis ilmus 1789. aastal. See oli üks esimesi käsitlusi läänemeresoome ja üldse soome-ugri rahvaste usundist. 

Osa *Mythologia Fennica*st tõlkis saksa keelde Kristjan Jaak Peterson ning see ilmus 1822. aastal Johann Heinrich Rosenplänteri ajakirjas 
*Beiträge zur genauern Kentniß der ehstnischen Sprache* pealkirjaga "*Finnische Mythologie*". Tõlkele lisas Peterson kommentaarid, mis käisid valdavalt eesti mütoloogia kohta. 

Kristjan Jaak Petersoni tõlge andis 19. sajandil innustust eesti rahvausundi ja rahvaluule kogumiseks ja uurimiseks, aga ka eesti rahvusromantilise pseudomütoloogia loomiseks. See teos mõjustas näiteks Friedrich Robert Faehlmanni, Friedrich Reinhold Kreutzwaldi jpt loomingut.

Välislingid
-----------

* Christfrid Ganander Thomasson's Finnische mythologie, (Übersetzt von Christian Jaak Peterson), Reval: Gedruckt bei Carl Dullo, 1821
**Joachim Wohlgemuth** (27. juuni 1932 Prenzlau – 9. oktoober 1996 Mirow) oli saksa kirjanik.

Joachim Wohlgemuthi isa oli puusepp ja ema õmbleja. 1947. aastal lõpetas ta põhikooli ja töötas seejärel eri ametites. 1950–1953 õppis ta Potsdamis Tööliste-Talupoegade Fakulteedis. 1958. aastal lõpetas ta Leipzigi Ülikooli filosoofia erialal. Ülikooli lõpetamise järel töötas Wohlgemuth kultuurifunktsionääri ja haldusteenistujana. Alates 1959. aastast elas ta vabakutselise kirjanikuna Mecklenburgis Neustrelitzis.

1962. aastal avaldas ta noorsooromaani "Egon und das achte Weltwunder" ("Egon ja kaheksas maailmaime"). Raamat saavutas suure populaarsuse ja seda müüdi Saksa DVs 500 000 eksemplari. Romaani põhjal valmis 1964. aastal telemängufilm. Romaani eestikeelne tõlge ilmus 1968. aastal.

Alates 1962. aastast kuulus Joachim Wohlgemuth Saksa DV Kirjanike Liitu. Alates 1987. aastast juhatas ta Neubrandenburgi kirjanike liidu kohalikku osakonda. Oma teostes kujutas Joachim Wohlgemuth realistlikult elu Saksa DV-s. 1990. aastatel kirjutas ta kriminaalromaane.

Viited
------

1. ↑
2. ↑
**Mysłowice** (saksa *Myslowitz*) on maakonna õigustega linn Poolas Sileesia vojevoodkonnas. Mysłowice kuulub Ülem-Sileesia linnastusse ja asub Katowicest vahetult kagus.

Asulat on esmamainitud 1241. aastal. Linnaõigused sai 1360. aastal, kaotas need 1744. aastal ja sai tagasi 1861. aastal. Raudteeühendus loodi 1846. aastal. Esimene kivisöekaevandus alustas tööd 1877. aastal. Poola koosseisu läks Mysłowice linn 1921. aastal.

Viited
------

1. ↑  Mysłowice Encyklopedia PWN

Sileesia vojevoodkonna vapp
Sileesia vojevoodkond

**maakonnaõigustega linnad:** Bielsko-Biała |
Bytom |
Chorzów |
Częstochowa |
Dąbrowa Górnicza |
Gliwice |
Jastrzębie-Zdrój |
Jaworzno |
Katowice |
Mysłowice |
Piekary Śląskie |
Ruda Śląska |
Rybnik |
Siemianowice Śląskie |
Sosnowiec |
Świętochłowice |
Tychy |
Zabrze |
Żory  

**maakonnad:**
Będzin |
Bielsko-Biała |
Bieruń-Lędziny |
Cieszyn |
Częstochowa |
Gliwice |
Kłobuck |
Lubliniec |
Mikołów |
Myszków |
Pszczyna |
Racibórz |
Rybnik |
Tarnowskie Góry |
Wodzisław Śląski |
Zawiercie |
Żywiec
**Alice May Roberts** (sündinud 19. mail 1973 Bristolis) on Briti anatoom, paleopataloog, antropoloog, teaduse populariseerija ja teletegija. Ta on raamatu "Evolution: The Story of Man" autor.

Ta töötab 2012. aastast Birminghami Ülikooli professorina (*Professor of Public Engagement in Science* – 'avalikkuse teadusse kaasamise professor'). Tema peamised uurimisvaldkonnad on osteoarheoloogia ja paleopataloogia.

Ta on olnud telesaadete saatejuht ja teadusdokumentalistika autor, muuhulgas on ta käsitlenud ka eelajaloolise inimese arengulugu.

Haridustee ja töökäik
---------------------

Pärast Walesi Ülikooli Meditsiinikolledži lõpetamist 1997. aastal töötas ta poolteist aastat nooremarstina National Health Service South Walesis, seejärel sai ta töökoha Bristoli Ülikooli anatoomiaosakonda, kus aasta pärast (1999) edutati lektori kohale. Doktorikraadi kaitses Roberts aastal 2008 paleopataloogias. Bristoli Ülikooli Võrdleva ja Kliinilise Anatoomia Keskuse õppejõuna on ta õpetanud kliinilist anatoomiat, embrüoloogiat ja füüsilist antropoloogiat. Lisaks ülikooli anatoomiaosakonnale on ta töötanud ka arheoloogia ja antropoloogia osakonnas (*Visiting Fellow* 2009–2012). 2012. aastast töötab ta professorina Birminghami Ülikoolis.

"Evolution: The Story of Man"
-----------------------------

2011. aastal inimese põlvenemise arenguloost raamatu "Evolution: The Story of Man" ("Evolutsioon. Inimese lugu") avaldanud Alice Roberts kasutas oma rohke pildimaterjaliga teose illustreerimiseks Kennis & Kennise loodud 3D-mudelite rekonstruktsioonide fotosid.

Raamatud
--------

* 2007: *Don't Die Young: An Anatomist's Guide to Your Organs and Your Health*. Bloomsbury Publishing plc
* 2009: *The Incredible Human Journey*. Bloomsbury Publishing plc
* 2010: *The Complete Human Body*. Dorling Kindersley
* 2011: *Evolution The Human Story*. Dorling Kindersley

Viited
------

1. ↑  Evolution: The Human Story amazon.com (inglise)

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Alice Roberts** |
*Mitte segi ajada Prantsuse Teaduste Akadeemiaga*

---

Prantsusmaa Instituudi hoone
**Prantsuse Akadeemia** (prantsuse *Académie française*) on Prantsusmaa vanim teaduslik selts. See asutati 1635. aastal kardinal Richelieu algatusel prantsuse keele arendamiseks. See on Prantsusmaa Instituudi viiest akadeemiast vanim.

Liikmeskond
-----------

Prantsuse Akadeemia liikmeid (akadeemikuid) nimetatakse "surematuteks" (prantsuse keeles *les immortels*). Prantsuse Akadeemial on 40 eluks ajaks valitud liiget. "Surematuteks" nimetatakse neid vastavalt kardinal Richelieu ajal kinnitatud akadeemia deviisile. Napoleon III ajal sai akadeemiku eraldusmärgiks roheline frakk (*habit vert*). Kui mõni akadeemia liikmeist sureb, jääb tema "tool" (prantsuse keeles *fauteuil*) vabaks ja sinna valitakse keegi silmapaistev kultuuritegelane, kirjanik, jurist, filosoof või ka vaimulik. Valimisele järgneb teatud aja möödudes pidulik vastuvõtmine akadeemiasse ja siis peab uus liige pidama kõne oma eelkäija mälestuseks.

Pärast teist maailmasõda heideti kohtuotsuse alusel mitu "surematut" kollaboratsionismis süüdistatuna akadeemiast välja, nende seas marssal Philippe Pétain.

Vahel on akadeemiasse valitud inimesi, kes ei ole kirjanikud ega teadlased, vaid on tuntud kui poliitikud ja sõjaväelased (tavaliselt on need akadeemikud siiski avaldanud publikatsioone, memuaare ja muud sellist).

Vaata ka
--------

* Prantsuse Akadeemia liikmete loend

Viited
------

1. ↑  Fanny de Sivers: Mõistus ja usk Prantsuse Akadeemias (2010)

Välislingid
-----------

* Prantsuse Akadeemia (prantsuse)
Väike-Pungerja postijaam
**Väike-Pungerja postijaam** oli postijaam Eestimaa kubermangus Peterburi–Riia postimaanteel Väike-Pungerja külas Iisaku kihelkonnas, tänapäeva Ida-Viru maakonnas Alutaguse vallas. 

1735. aastal paigutati Peterburi–Narva–Tartu–Riia postimaantee Kauksi postijaam ümber kolme versta kaugusele Rannapungerja jõe äärde ja edaspidi hakati senist Pungerja postijaama nimetama Väike-Pungerja postijaamaks (Klein-Pungern). Endine Kauksi postijaam sai nimeks Rannapungerja postijaam (Rannapungern).

Postijaama hoone
----------------

Postijaama kivist 5-kaarelise ulualusega ühekorruseline hoone ehitati 1831. aastal varasema, 18. sajandist pärinenud puithoone asemele.
Ruume on ligikaudu 20, keskel eeskoda ja hoonet risti läbiv vahekoda. 
Kõrget pilbaskattega kelpkatust kaunistavad külgrisaliitide kolmnurksed ehisviilud, viiluväljades suured segmentaknad. 
Hoonel on püstised kuue ruuduga aknad ning klassitsistlik kahe tiiva ja madalakaarelise valgmikuga, tahveldiste ja nikerdustega välisuks.

Kõrtsihoone
-----------

Postijaama juurest üle tee asub 19. sajandi keskpaigast pärinev kahe talliga ja ulualusega kõrts. 
Eluosa seinad on rõhtpalkidest, tallidel planktäitega kivipostide vahel. Eluossa pääseb hoone keskelt, tallidesse ulualuse otstest läbi viltu paiknevate väravate.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Väike-Pungerja postijaam** |

Viited
------

1. ↑  Eerik Selli, POSTIJAAMADE VÕRGU KUJUNEMINE JA ARENG EESTIS XVIII JA XIX SAJANDIL. EESTI NSV AJALOO KÜSIMUSI VIII. TARTU RIIKLIKU ÜLIKOOLI TOIMETISED TARTU 1974, lk 67
2. ↑  Väike-Pungerja postijaam lehel Eestigiid Vaadatud: 3. mai 2014

Välislingid
-----------

* Väike-Pungerja postijaam kultuurimälestiste riiklikus registris Muuda Vikiandmetes
**Prantsuse Guajaana** on Prantsusmaa ülemerepiirkond ja ülemeredepartemang Lõuna-Ameerika kirdeosas. See on pindalalt Prantsusmaa suurim departemang; piirneb Brasiiliaga idas ja lõunas ning Surinamega läänes.

Guajaanast sai Prantsusmaa asumaa 1604. aastal. 1946. aastal sai ülemeredepartemanguks.

Prantsuse Guajaana kuulub Prantsusmaa osana Euroopa Liitu ja NATOsse.

Prantsuse Guajaanas Kourous asub Guajaana kosmosekeskus, mida kasutavad ühiselt Euroopa kosmoseagentuur ESA (*European Space Agency*), Prantsuse kosmoseuuringute keskus CNES (*Centre national d'études spatiales*) ja eraettevõte Arianespace.

Prantsuse Guajaana tähtsamad maavarad on boksiit, kuld, kinaver ja kaoliin.

Ülemeredepartemang jaguneb halduslikult järgmiselt:

| Ringkond | Elanike arv | Pindala(km²) | Kantoneid | Valdu |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Cayenne | 155 192 | 45 556 | 16 | 14 |
| Saint-Laurent-du-Maroni | 73 848 | 40 945 | 3 | 8 |

* Prantsuse Guajaana saaredPrantsuse Guajaana saared
* Prantsuse Guajaana inimesi 1979. aastalPrantsuse Guajaana inimesi 1979. aastal
* Prantsuse Guajaana mitteametlik lippPrantsuse Guajaana mitteametlik lipp

Vaata ka
--------

* Guyana

Viited
------

1. ↑  Populations légales 2020

Välislignid
-----------

 Prantsuse Guajaana – kasutusnäited, päritolu, sünonüümid ja tõlked Vikisõnastikus

| * v
* r
Prantsusmaa piirkonnad |
| --- |
| Emamaa piirkonnad (*région métropolitaine*) | 
Auvergne-Rhône-Alpes **·** Bourgogne-Franche-Comté **·** Bretagne **·** Centre-Val de Loire **·** Grand Est **·** Hauts-de-France **·** Île-de-France **·** Korsika **·** Normandia **·** Nouvelle-Aquitaine **·** Oksitaania **·** Pays de la Loire **·** Provence-Alpes-Côte d'Azur | Prantsusmaa lipp |
| Ülemerepiirkonnad (*région d'outre-mer*) | 
Guadeloupe **·** Martinique **·** Mayotte **·** Prantsuse Guajaana **·**  Réunion |


Ameerika maad

**Iseseisvad riigid:** Ameerika Ühendriigid | Antigua ja Barbuda | Argentina | Bahama | Barbados | Belize | Boliivia | Brasiilia | Colombia | Costa Rica | Dominica | Dominikaani Vabariik (Quisqueya) | Ecuador | El Salvador | Grenada | Guatemala | Guyana | Haiti | Honduras | Jamaica | Kanada | Kuuba | Mehhiko | Nicaragua | Panama | Paraguay | Peruu | Saint Kitts ja Nevis | Saint Lucia | Saint Vincent ja Grenadiinid | Suriname | Trinidad ja Tobago | Tšiili | Uruguay | Venezuela  

 **Sõltuvad alad:** Anguilla | Aruba | Bermuda | Bonaire | Briti Neitsisaared | Curaçao | Falklandi saared | Gröönimaa | Guadeloupe | Kaimanisaared | Lõuna-Georgia ja Lõuna-Sandwichi saared | Martinique | Montserrat | Navassa | Prantsuse Guajaana | Puerto Rico | Saba | Saint-Barthélemy | Saint-Martin | Saint-Pierre ja Miquelon | Sint-Eustatius | Sint Maarten | Turks ja Caicos | USA Neitsisaared

 Aafrika maad | Aasia maad | Austraalia ja Okeaania maad | **Ameerika maad** | Euroopa maad
**Väike-Pungerja mõis** (saksa keeles *Klein-Pungern*) oli rüütlimõis Iisaku kihelkonnas Virumaal. 

Nüüdisajal jääb mõis Ida-Viru maakonda Alutaguse valda, tänapäeva Väike-Pungerja küla lähedale.

Mõisa omanikud olid teiste seas Stackelbergid, Rehbinderid. 1748. aastal pantis Otto Heinrich Victor von Delwig Pagari ja Väike-Pungerja mõisa ning sinna juurde ostetud Jõetaguse küla 50 aastaks rüütelkonna peamehele Otto Magnus von Stackelbergile. 1749. aastal ostis Otto Magnus von Stackelberg Pagari ja Väike-Pungerja mõisa koos varem panditud Kuningaküla, Permisküla ja Gorodenka külaga päriseks.

1765. aastal surnud Otto Magnus von Stackelbergi pärija oli tema poeg Otto Magnus von Stackelberg. Krahv Otto Magnus von Stackelbergi testamendi järgi pärisid Hirmuse, Voorepere, Kohtla, Ereda, Atsalama, Väike-Pungerja, Väike-Soldina, Pagari, Puhatu (Pühs), Purtse (Purtz) tema pojad, tõeline salanõunik Gustav Ernst von Stackelberg ja ooberstleitnant Otto Johann von Stackelberg, 233 150 hõberubla eest.

Vaata ka
--------

* Rannapungerja mõis (Iisaku kihelkonnas)

Viited
------

1. ↑  Väike-Pungerja mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris
2. ↑   (vaadatud 18.01.2016)
3. ↑  Väike-Pungerja ms, www.eki.ee
4. ↑  Pagari mõis (Jõhvi khk), Kinnistute register

Välislingid
-----------

* Väike-Pungerja mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris

Iisaku kirik
Iisaku kihelkond

**Kirik**: Iisaku  

**Mõisad**: Iisaku kirikumõis | Iisaku mõis | Kauksi mõis | Luiska mõis | Oonurme mõis | Permisküla mõis | Pootsiku mõis | Puhatu mõis | Rannapungerja mõis | Tagajõe mõis | Tudulinna mõis | Tuusna mõis | Tärivere mõis | Uhe mõis | Väike-Pungerja mõis
Prantsuse Indohiina, ca 1930
**Prantsuse Indohiina** oli ajalooline piirkond Kagu-Aasias Indohiina poolsaarel, tänapäeva Vietnami, Kambodža ja Laose aladel, aastatel 1887–1954. Teise maailmasõja ajal oli piirkond okupeeritud Jaapani vägede poolt.

Vietnami Indohiina sõda 1946–1954 tulemusel jagati Vietnam kaheks mööda 17. paralleeli: Põhja-Vietnam ehk Vietnami Demokraatlik Vabariik, pealinn Hanoi ja Lõuna-Vietnam ehk Vietnami Vabariik, pealinn Saigon. Ameerika Ühendriikide ja tema liitlaste poolt kaotatud Vietnami sõja 1964–1973 tulemusel moodustati Põhja-ja Lõuna-Vietnami ühendanud Vietnami Sotsialistlik Vabariik.

1863. aastal kuulutas Prantsusmaa Kambodža oma protektoraadiks ning sellest aastast valitseb Kambodžas Norodomi dünastia, mille aitas võimule Tai. 1867 jagasid Tai ja Prantsusmaa Khmeeri riigi omavahel ära (Tai sai kaks provintsi ja Prantsusmaa ülejäänu) ning Norodomid jäid Prantsuse asumaa asevalitsejateks. 1906. aastal sõlmitud piirileppe järgi pidi Tai mõlemad endise Kambodža provintsid Prantsusmaale üle andma. Teise maailmasõja ajal aastail 1941–1945 oli Kambodža Jaapani poolt okupeeritud. Kambodža jäi osaks Prantsuse Indohiinast kuni iseseisvumiseni aastal 1953, mil asutati Kambodža Kuningriik.

Laos saavutas iseseisvuse Prantsuse-Laose 1953. aasta lepinguga ning riiki asus valitsema Laose kuningriigi kuningas Sisavang Vong.
Mootorgeneraator
**Mootorgeneraator** ehk **elektrimasinmuundur** (saksa k *Umformer*) on mehaaniliselt sidurdatud elektrimootorist ja elektrigeneraatorist koosnev agregaat elektrienergia muundamiseks ühest vormist teise.

Mootorgeneraatoreid on võimalik kasutada: 

* alalisvoolu vahelduvvooluks konverteerimiseks;
* vahelduvvoolust alalisvoolu saamiseks (nt keevitusel);
* erineva sagedusega elektrivõrkudes võimsuse ülekandeks (nt raudteel, kus elektriseadmed töötavad eri sagedustel);
* ühefaasilisest voolust kolmefaasilise toitesüsteemi saamiseks.

Mootorgeneraatori kasutamine Jaapani raudteel
Mootorgeneraatoreid kasutati laialt kuni 1970. aastateni paljudes valdkondades, näiteks lennunduses, sõjatehnikas ja elektritoitel töötavas ühistranspordis. Tänapäeval asendavad masinmuundureid üldiselt mitut liiki pooljuhtmuundurid.

Pooljuhtmuunduritega võrreldes on elektrimasinmuunduritel olulisi puudusi: 

* suured mõõtmed;
* kõrge hind konstruktsiooni keerukuse tõttu;
* piiratud tööiga liikuvate osade olemasolu tõttu;
* vibratsioon ja müra;
* sagedase hoolduse vajadus;
* madal kasutegur.

Eelisteks võib pidada täielikku galvaanilist eraldust sisendi ja väljundi vahel ja täiusliku siinuspinge saamise võimalust.

Vaata ka
--------

* Diiselgeneraator
* Sagedusmuundur

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Mootorgeneraator** |

* Elektrigeneraatorist ja alalisvoolumootorist koosnev süsteem (vene keeles)
* Elektrimootor-elektrigeneraator (vene keeles)
**Printsess Alice, Gloucesteri hertsoginna** (Leedi Alice Christabel Montagu-Douglas-Scott) (25. detsember 1901 – 29. oktoober 2004) oli Gloucesteri hertsogi abikaasa. 

Seega oli ta kuningas Edward VIII ja George VI vennanaine ning praeguse Gloucesteri hertsogi ema. Ta oli ka kuninganna Elizabeth II tädi.

Noorus
------

Leedi Alice sündis 25. detsembril 1901 Londonis John Montagu-Douglas-Scotti ja leedi Margaret Bridgemani kolmanda tütrena. Seega on ta Charles II järeltulija tema illegitiimse lapse meesliini pidi. 

Ta veetis oma lapsepõlve vanemate maakodudes Northamptonshire'is, Dumfries and Galloways ja Šotimaa piiri ääres. Ta õppis St Jamesi internaatkoolis Worcestershire'is ning hiljem reisis Prantsusmaal ja Keenias.

Abielu
------

Aasta 1935 augustis kihlus leedi Alice Gloucesteri hertsogiga ning nad abiellusid 6. novembril 1935 Buckinghami palees. Abielu kaudu sai leedi Alice'ist Gloucesteri hertsoginna ja printsess. 

Paaril oli kaks poega, William ja Richard.

Pärast abiellumist reisisid abikaasad väga palju ning täitsid oma kuninglikke kohustusi.

Tiitlivahetus
-------------

10. juunil 1974 prints Henry suri ning nende pojast Richardist sai järgmine Gloucesteri hertsog, kuna vanem poeg ja troonipärija William oli lennuõnnetuses hukkunud. Printsess Alice palus kuningannalt luba kasutada tiitlit *Tema Kuninglik Kõrgus printsess Alice, Gloucesteri hertsoginna*, selle asemel et olla *Tema Kuninglik Kõrgus Gloucesteri leskhertsoginna.* Kuninganna andis selle loa.

Hilisemad aastad
----------------

Aastal 1981 avaldas printsess oma memuaarid "Printsess Alice'i, Gloucesteri hertsoginna memuaarid" ("The Memoirs of Princess Alice, Duchess of Gloucester"); 1991 andis ta välja täiendatud raamatu "Memuaarid üheksakümnest aastast" ("Memoirs of Ninety Years").

Aastal 1994, kui Gloucesterid pidid majanduslikel põhjustel Barnwelli mõisast loobuma, kolis printsess Kensingtoni paleesse, kus ta elas koos oma poja ja miniaga. Aastal 1999 teatas hertsog oma avalduses, et ema ei täida oma kõrge ea tõttu enam kuninglikke kohustusi. 

Aastal 2001 pidas kuningapere tseremoonia, et tähistada printsessi 100. sünnipäeva. See üritus jäi nii Alice'i kui ka kuninganna õe, printsess Margareti viimaseks avalikuks ülesastumiseks. 24. juulil 2003 sai printsessist vanim kuningakoja liige, olles ainus kuningliku perekonna liige kogu maailmas, kes on nii kaua elanud. 

Printsess Alice suri 29. oktoobril 2004 une pealt Kensingtoni palees. Ta oli 102-aastane. Tema matusetalitus peeti 5. novembril 2004 St George'i kabelis ja mälestusteenistus 2. veebruaril 2005 St Clement Danesis.

Välislingid
-----------

* Printsess Alice
* BBC järelehüüe printsessile
**Kulumiskindlus** on masinaelemendi omadus säilitada etteantud tööea jooksul hõõrduvate pindade vajalikud mõõtmed. Detailide kulumisel võib nende tugevus ristlõike vähenemise või dünaamilise koormuse kasvamise tõttu langeda, samuti võivad detailid täielikult ära kuluda (näiteks mullatöömasinate tööorganid). või tekitada suuremat müra (kiirekäigulistes transpordi- ja tehnoloogilistes masinates). Detailide kulumiskindlust aitab suurendada nende kõvaduse ja pinnasileduse tõstmine, mustuse vältimine ning hõõrduvate pindade õlitamine. Liugelaagrite kulumiskindlus tõuseb tunduvalt kui tagatakse nende töö vedelikhõõrdumise režiimil.

Kulumise põhiliigid
-------------------

Kulumise põhiliike on kolm:

* mehaaniline kulumine
* korrosioonmehaaniline kulumine
* sööbekulumine

Kõik kulumisliigid toimivad üheaegselt. Olenevalt keskkonna- ja töötingimustest kerkib esile üks või teine. Näiteks lahtises hammasülekandes kulub hamba pind enne enamasti ära, kui väsimusnähud jõuavad ilmuda. Kinnises hästi määritavas ülekandes lõpetab detaili töö piting. Turbatööstusmasinates nihkub esiplaanile korrosioonmehaaniline kulumine. Sööbekulumise tekkimist tuleb tingimata juba eelnevalt vastavate konstruktiivsete võtetega ja materjali valikuga vältida. See võib aga ikkagi esineda lahtistes ülekannetes.

Teadus, mis uurib kulumist
--------------------------

Teadus, mis uurib pindade omadusi ning kulumis- ja hõõrdenähtusi, kannab nimetust triboloogia.

Kulumise käik ja intensiivsus
-----------------------------

Kulumisel eristatakse kolme faasi:

* Sissetöötamise periood
* Püsikulumise periood
* Katastroofilise kulumise periood

### Sissetöötamise periood

Sissetöötamise perioodil on suur kulumine. Sel ajal toimub pindade mikrokonarate mahahõõrumine, pindade sobitumine. Kulumisprodukti eraldub palju ja määrdeõli mustub. Sellel kulumise esimesel perioodil peab masina töörežiim olema mõõdukas, õli tuleb vahetada tihti.

### Püsikulumise periood

Püsikulumise perioodil töötab hõõrdepaar stabiilselt pikemat aega. Kulumise intensiivsus on sel ajal enam-vähem püsiv. Kui hõõrduvaid pindu veel pidevalt vedelikmäärida, siis on kulumine väga väike.

### Katastroofilise kulumise periood

Kui pinnad on lõpuks kulumise tõttu niivõrd riknenud ja lõtkud hõõrdepaaris sel määral suurenenud, et tekivad löögid ja müra, on saabunud kolmas katastroofilise kulumise periood. Nüüd ei ole sõlme edasine kasutamine enam otstarbekas ja sageli on see ka võimatu.

Kulumiskindluse arvutused
-------------------------

Kulumiskindluse arvutustes ja ressursi hinnanguil lähtutakse tihti seosest 

pms=const, kus

* p on rõhk (kontaktpinge)
* m on kulumisliigist olenev astmenäitaja. Abrasiivkulumisel m=1, suure surve all määrdeta m=1...2, poolvedelikhõõrdumisel m=3.
* s on hõõrdetee pikkus.

Ülemäärane kulumine on enamasti see, mis lõpetab masinaelemendi tööelu. Seetõttu ongi kulumiskindlus konstruktori ja masinakasutaja huviorbiidis.

Vaata ka
--------

* kulumine
See artikkel See artikkel räägib Nepali jumalannast.  Teiste tähenduste kohta vaata lehekülge Kumari (täpsustus).

---

Bhaktapuri *kumari* Sajani Shakya (2007)
***Kumari*** või ***Kumari Devi*** on Nepali "elav jumalanna".

*Kumari*'ks valitakse väga noored tütarlapsed, enamasti 4–7 aastased. Nende jumalanna-aeg lõpeb, kui algab menstruatsioon, sest uskumuse kohaselt lahkub siis jumaluse hing tütarlapse kehast ja tuleb valida uus *kumari*.

*Kumari* valimisel on ranged nõuded tütarlapse välimusele ja ta peab ka läbi tegema mitmed katsed. *Kumari* elab eraldatult, ta võib kodust ainult pidustuste ajal väljuda ja ka siis ei tohi ta jalad maad puudutada.  Tavaellu tagasipöördumine on keeruline ja iidne traditsioon on ka vastuseisu põhjustanud.

Viited
------

1. ↑  Margit Mikk-Sokk Nepalis elavad jumalad maa peal Eesti Ekspress, 07.09.2005 (vaadatud 18.03.2017)
2. ↑  Sonia Narang. Nepal's living goddess who still has to do homeworkBBC, 18.06.2014 (vaadatud 18.03.2017)
3. ↑   Thomas Bell Goddess status may violate girls' rights, says court The Telegraph, 3.11.2006 (vaadatud 18.03.2017)

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Kumari** |
Katariina maja
**Woldemar Conrad von Pistohlkors** (26. august 1755 Kuremaa – 27. juuni 1801 Freienwalde) oli Kaave, Kurista, Ropka ja Tapiku mõisa omanik ning Kivijärve mõisa pandiomanik.

Ta oli ohvitser (leitnant).

Ta ehitas oma linnapaleena 1790. aastal valminud Tartu linnamuuseumi praeguse hoone, mida tuntakse Katariina majana.

Isiklikku
---------

Tema isa Otto Friedrich (sünd. 28. augustil 1726) suri noorelt 1755. aasta 13. veebruaril ehk enne Woldemar Conradi sündi. Tema ema oli Dorothea Elisabeth Freiin, neiuna von Ungern-Sternberg.

Tema noorem vend ja noorem õde surid lapsena. Tema vanem vend Otto Friedrich von Pistohlkors oli maanõunik, kartograaf, kunstnik, arhitekt ja Rutikvere mõisnik ning aktiivne ühiskonnategelane.

Woldemar Conrad von Pistohlkors abiellus 15. juulil 1776 Tartus Maria Elisabeth von Helmerseniga (1757–1831). Nende abielust sündis neli last.

Viited
------

1. 1 2 3  Perekond Pistohlkors - 2471. Vaadatud 02.10.2014.
2. 1 2  Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften. Görlitz 1929. Lk 1020. Vaadatud 02.10.2014
3. ↑  Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften. Görlitz 1929. Lk 1021. Vaadatud 02.10.2014

Kirjandus
---------

* 2005 Gert von Pistohlkors. *"Woldemar I. Conrad von Pistohlkors (1755-1801), der Erbauer sed heutigen Stadtmuseums von Tartu/Dorpat, und seine familiärer Hintergrund vom 17. bis zum 21. Jahrhundert"*. Tartu Linnamuuseumi 11. aastaraamat
	+ "Woldemar I Conrad von Pistohlkors (1755-1801), tänase Tartu linnamuuseumi ehitaja ja tema perekondlik taust 17. - 21. sajandini")



1. ↑  Muuseumi aastaraamat. Vaadatud 02.10.2014
Mooste mõisa viinakelder-elamu, kus tegutseb Mooste Rahvamuusikakool
**Mooste Rahvamuusikakool** on Eestis tegutsev erakool, mis alustas tegevust septembris 2012. Rahvamuusikakool töötab Põlva vallas endise Mooste mõisa abihoones.

Kooli rajamise idee käisid välja MTÜ Folgisellide Seltsi juhatuse liikmed Ülle Podekrat ja Ülo Needo. Alates 2017. aasta jaanuarist on koolipidajaks MTÜ Virbel. Õppekava on koolile kirjutanud ning koolijuhina tegutseb MTÜ Virbli pikaaegne koolitusjuht, etnomusikoloog ja muusikaõpetaja Krista Sildoja. Juhatuse esimees on pillimeister ja muusikaõpetaja Raivo Sildoja.

Õppekava eesmärk
----------------

Mooste Rahvamuusikakooli ülesandeks ja eesmärgiks on laste, noorte ja ka täiskasvanute loomevõimete avastamine ja kavakindel arendamine ning kohaliku kultuurielu edendamine pärimuskultuuri traditsioonidele toetudes. Motiveeritud ja teotahteliste õppijate puhul on üheks lisaeesmärgiks professionaalse pärimusmuusikahariduse õppeks ettevalmistuse andmine.

Mooste Rahvamuusikakooli õppetöö sisuks on peamiselt eesti pärimusmuusika traditsioonide tundmaõppimine, nende taasesitamine ja väärtustamine. Õpilased saavad üldmuusikaliste elementaaroskuste õppimise kõrval süveneda pärimusmuusika praktiseerimiskunsti tõdedesse ning neile antakse sellel alal ka teoreetilised põhiteadmised.

Üksikpillimeeste kasvulava
--------------------------

Mooste Rahvamuusikakoolis toimub õppetöö vastavalt EHIS-es kinnitatud rahvamuusika õppekavale nii individuaal- kui ka grupitundides, üldhariduskoolidega sama aastakalendri alusel. Kõige tähtsamaks eesmärgiks on valmistada ette tugevaid üksikpillimehi – külapillimehi –, kes tunneksid end vabalt lisaks ka koosmängus ja jämmidel. Pillid, mida saab Mooste Rahvamuusikakoolis õppida: 

* Erinevad kandled (väikekannel, külakannel, rahvakannel, päkarauakannel)
* Rahvapärane viiul
* Rahvapärased puhkpillid (torupill, flööt)
* Lõõtspillid (Teppo lõõts, karmoška, akordion)
* Erinevad näppepillid (mandoliin, ukulele, kitarr)

Kooli vilistlaste seas on külakandlemängija Aia Rikka, lõõtspillimängija Mihkel Sildoja jt.

Koosmängust
-----------

Mooste Rahvamuusikakooli pilliklubilised jõulude ajal Kanepi seltsimajas. Foto: Krista Sildoja 
Koolis tegutseb järjepidevalt (iga nädal) pilliklubiliste seltskond, kus käib nii noori kui ka täiskasvanud pillimängijaid. Esinemas käiakse nii kodu- kui välismaal, valmistatakse ette nii paikkondlikke kui vabariiklikke tähtsündmusi (nt täiskasvanute pillilaagrid, vabariiklik kesktalvine pillimeeste kokkutulek "Jaanuarijämm" jms). Igas vanuses kooli õpilased osalevad aktiivselt laulu- ja tantsupeoliikumise rahvamuusikapidudel muusikutena kaasa tehes. 

Koosmängusalvestisi saab kuulata siin.

Viited
------

1. ↑  "Mooste Rahvamuusikakool".

Välislingid
-----------

* Mooste Rahvamuusikakooli koduleht
* Mooste Rahvamuusikakooli FB-lehekülg
* Meediakajastused Mooste Rahvamuusikakooli tegevuse kohta
* Rahvapillimängu e-õpikud täiskasvanutele
**Kumamoto prefektuur** on Jaapani prefektuur Kyūshū saarel.

Loodus
------

Kõrgeim koht on Aso vulkaan (1592 m). Suurem osa Amakusa saarestikust kuulub Kumamoto prefektuuri. 63% prefektuurist on kaetud metsaga. Prefektuuris asuvad Aso-Kuju rahvuspark ja Amakusa rahvuspark.

Haldusjaotus
------------

Kumamoto prefektuur on jaotatud 48 omavalitsusüksuseks, millest 14 on linnad (市, *shi*). Prefektuuris on 10 ajaloolist maakonda (郡, *gun*)

### Linnad

* Amakusa
* Arao
* Aso
* Hitoyoshi
* Kami-Amakusa
* Kikuchi
* Kōshi
* Kumamoto
* Minamata
* Tamana
* Uki
* Uto
* Yamaga
* Yatsushiro

Sümbolid
--------

Kumamoto prefektuuri tunnuslind on põldlõoke (*Alauda arvensis*), tunnuspuu on kampripuu (*Cinnamomum camphora*) ja tunnuslill emajuur (*Gentiana scabra var. buergeri*).

Majandus
--------

Kumamotos asub suur Honda autotehas.

Viited
------

1. ↑  統計調査課 - 熊本県ホームページ, vaadatud 24.03.2021.

Välislingid
-----------

* Kumamoto prefektuuri koduleht

Jaapani prefektuurid

Aichi **·**  Akita **·**  Aomori **·**  Chiba **·**  Ehime **·**  Fukui **·**  Fukuoka **·**  Fukushima **·**  Gifu **·**  Gumma **·**  Hiroshima **·**  Hokkaidō **·**  Hyōgo **·**  Ibaraki **·**  Ishikawa **·**  Iwate **·**  Kanagawa **·**  Kagawa **·**  Kagoshima **·**  Kōchi **·**  Kumamoto **·**  Kyōto **·**  Mie **·**  Miyagi **·**  Miyazaki **·**  Nagano **·**  Nagasaki **·**  Nara **·**  Niigata **·**  Ōita **·**  Okayama **·**  Okinawa **·**  Ōsaka **·**  Saga **·**  Saitama **·**  Shiga **·**  Shimane **·**  Shizuoka **·**  Tochigi **·**  Tokushima **·**  Tōkyō **·**  Tottori **·**  Toyama **·**  Wakayama **·**  Yamagata **·**  Yamaguchi **·**  Yamanashi
**90 West Street** (ka **West Street Building**) on ​​kõrghoone Lower Manhattanil New Yorgis. 

Selle projekteeris prominentne ameerika arhitekt Cass Gilbert ja teostas ehitusjuht Gunvald Aus ettevõtte West Street Improvement Corporation jaoks. Hoone asub West Streetil Cedar Streeti ja Albany Streeti vahel, Maailma Kaubanduskeskuse läheduses.

Aastatel 1905–1907 valminud uusgooti stiilis ja ornamentidega ehitis on 23-korruseline ja 98,76 meetrit kõrge. Algse büroohoone pearentnik oli raudteefirma Delaware, Lackawanna & Western Railroad ning ülemisel korrusel asus Garretti restoran, mis reklaamis ennast "maailma kõrgeima restoranina". Sellel oli kuni 1980. aastateni, mil valmis Maailma Rahanduskeskus, üle Hudsoni jõe ja New Jersey eksklusiivne vaade.

Maailma Kaubanduskeskuse lõunatorni kokkuvarisemise tagajärjel sai 90 West Streeti hoone tugevalt kahjustada, kuna asus rünnatud objektist kõigest 90 meetri kaugusel. 2006. aastal hoone restaureeriti ning võeti kasutusele korterelamuna.

1998. aastal määras New York City Mälestusmärkide Säilitamise Komisjon ehitise kaitsealuseks mälestusmärgiks (*New York City Landmark*). 2007. aastal kanti hoone Ameerika Ühendriikide Ajalooliste Paikade Riiklikku Registrisse (*National Register of Historic Places*).

Galerii
-------

* 90 West Street Building enne 9/11 terrorirünnakuid90 West Street Building enne 9/11 terrorirünnakuid

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **90 West Street** |
**Woldemar Samson von Himmelstiern** (ka **Himmelstjern**, **Himmelstjerna**; 23. juuni 1812 Liivimaa – 1893 Tallinn) oli Eesti arstiteadlane.

Elulugu
-------

Woldemar Samson Von Himmelstiern oli baltisakslane.

Ta õppis aastatel 1829–1832 Tartu Ülikoolis meditsiiniõigust, 1832–1836 Saksamaal arstiteadust, meditsiinidoktor (1838, TÜ), väitekiri "Melemata quaedam de forcipe obotetrica" (Dorpat, 1838). Oli aastatel 1839–1842 Moskva linnahaigla arst, 1843–1856 Meditsiinikirurgia Akadeemia adjunktprofessor, ühtlasi Moskva leidlastekodu arst, 1856–1881 Tallinnas arst.

Teoseid
-------

* Beobachtungen über den Scorbut and Darstellung der Pneumonie aus ihren anatomischen elementen. (S.l), 1844.

Viited
------

1. 1 2 3  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Kirjandus
---------

* Album Academicum der Kaiserlichen Universität Dorpat. Dorpat, 1889, 193
* Die Aerzte Estlands, 316.
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

Välislingid
-----------

* *Melemata quaedam de forcipe obotetrica* Väitekiri

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
Printsess Birgitta
**Printsess Birgitta**, **Hohenzollern-Sigmaringeni printsess** (**Birgitta Ingeborg Alice**; sündinud 19. jaanuaril 1937) on Rootsi kuninga Carl XVI Gustafi õde. Ta sündis Rootsis Haga lossis.

Vanemad ja õed-vennad
---------------------

Tema isa oli Västerbotteni hertsog prints Gustaf Adolf ja ema Saksi-Goburg-Gotha printsess Sibylla.

Tal on kolm õde: printsess Margaretha, proua Ambler; printsess Désirée, Silfverschiöldi paruness; printsess Christina, proua Magnuson.

Kihlus ja abielu
----------------

1959. aasta reisil Saksamaale tutvus Birgitta kokteilipeol oma tulevase mehega ja 15. detsembril 1960 kuulutati välja tema kihlus Hohenzollern-Sigmaringeni printsi Johann Georgiga. 

25. mail 1961 toimus Stockholmi kuningalossis ilmalik laulatus ja 31. mail 1961 Saksamaal Sigmaringeni palees kiriklik laulatus. Birgittale anti Hohenzollern-Sigmaringeni printsessi tiitel ning sellega säilitas ta oma koha ka Rootsi kuninglikus perekonnas. 

Printsess Birgitta ja prints Johann Georg kolisid 1990. aastal lahku, kuid on siiani ametlikult abielus. Birgitta elab Mallorcal ning tema abikaasa elab Münchenis ja on muuseumidirektor.

Lapsed
------

* Hohenzollerni prints Carl Christian
* Hohenzollerni printsess Désirée
* Hohenzollerni prints Hubertus

Kuninglikud kohustused
----------------------

Väljaspool Rootsit esindab printsess Birgitta mitut golfi- ja heategevusorganisatsiooni ning Rootsis on ta Rootsi Kuningliku Golfi Ühenduse auliige (alates oma onu prints Bertili surmast). Mallorcal korraldab ta iga-aastast omanimelist Printsess Birgitta auhinnavõistlust. Lisaks osaleb ta iga-aastastel Rootsi luutsinapäeva pidustustel ja Rootsi rahvuspäeval korraldataval golfipeol.
**Otto Rose Borch** (1. september 1921 Aarhus – 21. märts 2013) oli Taani diplomaat.

Aastatel 1944–1945 osales ta vastupanuliikumises ning oli illegaalse ajalehe Fri Presse toimetaja.

Pärast Saksa okupatsiooni lõppemist asus Otto Borch õppima ja sai 1948. aastal juristi diplomi. Aastatel 1948–1949 õppis ta New Yorgis Columbia ülikoolis.

Aastal 1949 asus ta tööle Taani välisministeeriumi. Ta töötas mitmes ametis ministeeriumis, saatkonna sekretärina Bonnis, nõunikuna Taani esinduses NATO juures, Taani esindajana ÜRO juures ning Kuuepäevase sõja ajal Taani esindajana ÜRO Julgeolekunõukogu juures ja hiljem Brüsselis suursaadikuna NATO juures.

Aastatel 1974–1976 oli ta Taani välisministeeriumi poliitilise osakonna juhataja, seejärel kuni 1983. aastani Taani suursaadik Washingtonis. Aastatel 1988–1991 oli ta Taani suursaadik Stockholmis.

Pärast seda, kui taastati diplomaatilised suhted Taani ja Eesti vahel, sai Otto Borchist 26. augustil 1991 esimene Taani suursaadik Eestis.

Viited
------

1. ↑  Den Store Danske
2. ↑  "Diplomaatiliste suhete ajalugu". Originaali arhiivikoopia seisuga 19. juuni 2009. Vaadatud 4. aprillil 2013.

Välislingid
-----------

* Järelehüüe Altinget.dk
* Den Store Danske
**Riste Laasberg** (sündinud 4. augustil 1973) on eesti tekstiilikunstnik.

Elukäik
-------

Riste Laasberg on lõpetanud Eesti Kunstiakadeemia tekstiili eriala bakalaureuseõppe 1996. aastal ja magistriõppe 1998. aastal.

Aastatel 1999–2009 töötas Riste Laasberg Tallinna Kunstikoolis projektijuhina ja 2009–2013 õppealajuhatajana. 
2005–2008 oli ta Euroopa koolide koostööprojekti "Europ'art Puzzle" koordinaator. 2013. aastast on ta Lühikese Jala Galerii galerist.

Isikunäitused
-------------

* 2009 "Muhu joonistused", Jerez de la Frontera Kunstikooli raamatukogu, Hispaania
* 2019 "Heledam pool", Tallinna Jaani kirik

Teosed ühiskondlikes hoonetes
-----------------------------

* Tartu Püha Luuka kirik

Liikmesus
---------

Riste Laasberg kuulub 1998. aastast rühmitusse Vaba Tahe.
Ta on 2003. aastast Eesti Tekstiilikunstnike Liidu liige ja 2013. aastast ka liidu juhatuse liige.

Viited
------

1. 1 2 3  Sigrid Huik, Maasike Maasik, Aet Ollisaar, Tiina Puhkan "Eesti tekstiilikunst 1915–2015" Eesti Tekstiilikunstnike Liit, 2015. ISBN 9789949385751
**Mootoriõli** ehk **autoõli** on manustega mineraal- või sünteesõli kolbmootorite määrimiseks. Omadusteks on suur puhtus, kõrge leektemperatuur, suur viskoossusindeks (tänapäeval on saavutatud üle 200), pesemisvõime jne.

Viited
------

1. ↑  "3.1. SAE viskoossusklassifikatsioon". Originaali arhiivikoopia seisuga 12. aprill 2016. Vaadatud 15. aprillil 2016.

  


Mootoriõli
Õlid ja määrded

Aparaadiõli | Avioõli | Baasõli | Destillaatõli | Diestrid |
Diisliõli | Elektroreoloogiline vedelik | EM-määre | Emulsioon | Fluoritud õli | Grafiitmääre | Hüdroõli | Hüpoidõli | Immutusõli | Isolatsiooniõli | Jääkõli | Kaabliõli | Karastusõli | Kastoorõli | Kellaõli | Kolloidne grafiit | Kompaundõli | Kompressoriõli | Kondensaatoriõli | Kondiõli | Konserveerimismääre | Konstaliin | Külmutiõli | Kütteõli | Ligroiin | Lihvõli | Linaõli | Loputusõli | Magnetvedelik | Manusteta õli | Masinaõli | Metallitöötlusõli | Mineraalõli | Mittelenduv õli | Molübdeensulfiid | Mootoriõli | Määrdeõli |Naatriummääre | Oliiviõli | Parafiin | Petrolaatum | Petrooleum | Polüglükoolõli | Põlevkiviõli | Rafineeritud õli | Rapsiõli | Rasketööõli | Rasv | Rasvõli | SHC-õli | Silikoonõli | Silindriõli | Solaarõli | Solidool | Spindliõli |Sööbekindelõli | Sünteetiline määre | Sünteetiline õli | Taimeõli | Talveõli | Tavott | Teljeõli | Tihendusmääre | Trafoõli | Transmissiooniõli | Trossimääre | Tseresiin | Turbiiniõli | Tööstusõli | Vaakumõli | Valgeõli | Tehniline vaseliin | Vaseliinõli | Värtnaõli | Õmblusmasinaõli | Üldmasinaõli |
**Leesment** on eesti perekonnanimi.

Statistika
----------

2023. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Leesment 182 inimesel: 85 mehel ja 97 naisel. Perekonnanimede levikult oli Leesment meeste puhul 1040. kohal ja naiste puhul 974. kohal. Kõige levinum oli perekonnanimi Leesment vanuserühmas 15–19, kus neid on 10 000 elaniku kohta 2,08. Nimi oli kõige sagedasem Lääne maakonnas, kus sellist nime kandis maakonna 10 000 elaniku kohta 6,72 inimest.

19. sajandi algul pandi pärisorjusest vabastamise käigus talupojale Pärnumaal Saarde kihelkonnas Pati mõisavallas nimeks Leesment 

Nimede eestistamisel võeti Leesment 1935.–1939. aastal uueks perekonnanimeks seitsmel korral isikute poolt, kelle perekonnanimi oli varem Lensment (6 juhul) ja Rull-Leesment.

Aastatel 1935.–1938. loobuti Eestis nimest Leesment üheteistkümnel korral ning uueks nimeks võeti Laanemaa, Lahe, Laidla, Lees, Leesalu, Leeväli, Lehemets, Lehesmets (3) ja Lehiste.

Nime kandjaid
-------------

* Hans Leesment, eesti sõjaväelane (1873–1944)
* Harry Leesment, üks Eesti Kristliku Nelipühi Koguduse rajajatest (1942–)
* Heiko Leesment, eesti teadlane, kommunikatsiooniekspert, muusik ja luuletaja (1985–)
* Jaan Leesment, eesti advokaat ja Pärnu linnapea (1870–1941)
* Jüri Leesment, eesti ajakirjanik ja laulusõnade autor (1961–)
* Leida Leesment, Eesti-Rootsi võimlemisõpetaja (1918–1998)
* Leo Leesment, eesti õigusteadlane (1902–1986)
* Otto Leesment, eesti vandeadvokaat ja ettevõtja (1908–1979)
* Roland Leesment, Pärnu Endla teatri direktor (1960-)

Viited
------

1. ↑  Statistikaamet: Nimede statistika (vaadatud 15.05.2023)
2. ↑  Onomastika andmebaas. Nimede panemine: Leesment.
3. ↑  Onomastika andmebaas. Nimede eestistamine: (uus nimekuju): Leesment.
4. ↑  Onomastika andmebaas. Nimede eestistamine: (vana nimekuju): Leesment.

Välislingid
-----------

* Leesment statistikaameti andmebaasis
**Otto Brahm** (1884. aastani **Otto Abrahamsohn**; pseudonüüm **Otto Anders**; 5. veebruar 1856 Hamburg – 28. november 1912 Berliin) oli juudi päritolu Saksamaa teatrikriitik ja teatrijuht.

Eberhard Bachmann. Otto Brahmi büst Berliinis Schumannstraßel teatri Deutsches Theater ees (1962).

Elulugu
-------

Brahm oli kaupmehe poeg. Ta oli algul teatrikriitik ning 1889. aastast ajakirja Freie Bühne für modernes Leben esimene peatoimetaja. Sellest ajakirjast sai peagi naturalismi hääletoru Saksamaal. Ajakirja eesmärgid olid sõnastatud nii: "Uue kunsti lipukiri, mille juhtivad vaimud on kuldsete tähtedega kirja pannud, on üksainus sõna: tõde; ja tõde, tõde igal eluteel, taotleme ja nõuame ka meie (...). Mitte objektiivset tõde, mis jääb võitlejatel tabamata, vaid individuaalset tõde, mis on sisimast veendumusest vabalt ammutatud ja vabalt välja öeldud: sõltumatu vaimu tõde."

Aastal 1889 sai Brahm ka Berliinis teatrikriitikute poolt asutatud teatriühingu Freie Bühne esimene president. See ühing seadis eesmärgiks naturalistlike ühiskonnakriitiliste draamade etendamise. Esimesena toodi lavale Henrik Ibseni näidend "Kummitused", peagi ka Gerhart Hauptmanni "Enne päikesetõusu". Aastast 1894 juhtis Brahm Berliini teatrit Deutsches Theater ning tegi Hauptmannist teatri näidendikirjutaja. Selle teatri ansamblis alustas 1894 Max Reinhardt. Brahm protežeeris ka Fritz Stavenhagenit ja juhatas 1905–1912 Berliini teatrit Lessingtheater. 

Teatrijuhina analüüsis Brahm enne iga lavastust uue näidendi teksti, et pöörata tähelepanu üksikasjadele. Näitlejad pidid tavapärase deklameerimise asemel näitlema realistlikult ja psühholoogiliselt usutavalt. Nende uuendustega andis Brahm olulise panuse kammerteatri kujunemisse.

Isiklikku
---------

Brahmil oli suhe oma ühingukaaslase, teatri Deutsches Theater õigusnõuniku Paul Jonase abikaasa Clara Jonasega (1863–1922).

Brahmi noorem vend oli näitleja Ludwig Brahm, õepoeg näitleja John Brahm.

2008. aastast on Berliini Kunstide Akadeemias hoiul umbes tuhat Brahmi kirja.

Mälestuse jäädvustamine
-----------------------

Berliinil Schumannstraßel teatri Deutsches Theater ees on Brahmi mälestussammas.

Kirjandus
---------

* *Jewish Encyclopedia*, 1906. Veebiversioon
* Hubert Kulick. Brahm, Otto. – *Neue Deutsche Biographie* (NDB), kd 2, Duncker & Humblot, Berlin 1955, ISBN 3-428-00183-4, lk 507–508. Veebiversioon. Faksiimile.
* Werner Buth. *Das Lessingtheater in Berlin unter der Direktion von Otto Brahm (1904–1912). Eine Untersuchung mit besonderer Berücksichtigung der zeitgenössischen Theaterkritik*, München 1965.
* Horst Claus. *The Theatre Director Otto Brahm*, Ann Arbor (Michigan) 1981.
* Mirko Nottscheid. Brahm, Otto. – *Hamburgische Biografie*, kd 5, Wallstein, Göttingen 2010, lk 62–63.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Otto Brahm** |

* Efron-Brockhaus
Risti kabeli varemed (aprill 2012)
**Risti kabel** (rahvasuus on seda nimetatud **Risti kirikuks**) oli keskaegne kabel Viljandi maakonnas Viljandi vallas Vanamõisa külas Risti Kabelimäel. Kabelist on säilinud umbes meetrikõrgused konserveeritud müürid, mis on arvele võetud kultuurimälestisena. 

Risti kabelit on esimest korda mainitud 1481. aastal. Vanim kirjutis kabeli kohta pärineb aastast 1774 August Wilhelm Hupelilt. Kabel hävis Liivimaa sõjas ja see lammutati 1777. aastal.

18. sajandini oli see talupoegadele oluline kultuskoht, kuid nagu osutavad mündileiud, jätkus ohverdamine kabeliasemel veel 19. sajandi alguseni. Sinna koguneti kord aastas kabeli nimega seotud kirikupühal – kevadisel ristipäeval, mil õnnistuseks, tänuks ja palvete täitumiseks toodi annetusi.

Viited
------

1. ↑  Veinika Västrik. Risti kabeliga seotud pärimus 18. sajandist tänapäevani folklore.ee (Vaadatud 01.08.2016)
2. 1 2 3 4 5 6  Risti kabel kultuurimälestiste riiklikus registris (Vaadatud 06.05.2015)
3. ↑  Topographische Nachrichten von Lief- und Ehstland I. Riga 1774

Välislingid
-----------

* Risti kabel kultuurimälestiste riiklikus registris
* Risti kabeliga seotud pärimus 18. sajandist tänapäevani – folklore.ee
**Ballenstedti krahv Otto** hüüdnimega Otto Rikas (u. 1070 - 9. veebruar 1123) oli esimene Askania dünastiast vürst, kes kutsus ennast Anhalti krahviks, ning ta oli ka lühikest aega Saksimaa hertsog. Tema poeg oli Albrecht Karu, kes hiljem vallutas slaavlastelt Brandenburgi ja nimetas ennast selle esimeseks markkrahviks. Otto oli Ballenstedti krahvi Adalbert II ja Meißeni markkrahvi Otto I tütre Adelheidi vanim poeg. Pärast oma äia Saksi hertsogi Magnuse surma aastal 1106 päris Otto märkimisväärse osa Magnuse valdustest ja lootis olla järgmine hertsog. Siiski nimetati tema asemel hertsogiks Lothar von Supplinburg. Aastal 1112, pärast Lothari põlu alla langemist, nimetas keiser Heinrich V Otto Saksimaa hertsogiks; kuid samal aastal läks ta keisriga tülli ning jäeti hertsogitiitlist ilma. Nüüd liitus ta Lothariga ja aitas Lotharil alistada Mansfeldi krahvi Hoyer I-st, kelle keiser oli aastal 1115 Saksi hertsogiks nimetanud.

Otto vallutas slaavlastelt alasid Zerbsti ja Salzwedeli ümbruses ning säilitas Lothari toetuse, kui Lothar sai aastal 1125 kuningaks. Ta sai ka Weimar-Orlamünde krahvkonna, mille pärija oli tema ema.

Perekond
--------

Otto abiellus enne aastat 1095 Saksi hertsogi Magnuse tütre Eilikaga. Neil olid järgnevad lapsed:

* Albrecht Karu (1100–1170)
* Adelheid (suri aastal 1139)
**Enn Heinaru** VR II/3 (kuni 1934. aastani **Emil David Heimberg**; 1934–1935 **Emil Heinaru**; 25. mai 1891 Kadrina vald – 4. aprill 1972 Chicago, USA) oli Eesti sõjaväelane (leitnant) ja riigiametnik.

Elukäik
-------

Õppis aastatel 1906–1909 Venemaal Jamburgi kubermangus Nadeždino mõisas põllumajandust. 

Töötas aastatel 1909–1912 Nižni-Novgorodi kubermangus Andosovo mõisas abivalitsejana ja Simbirski kubermangus Malinovo mõisas katsejaama juhatajana. 

Vabadussõjast võttis osa 1918. aastast 5. jalaväepolgus ja Viru-Nigula Kaitseliidu pealiku ja komandandina.

1920. aastast töötas põllumajandusministeeriumis, algul revidendina, seejärel jaoskonna- ja osakonnajuhatajana. 1937. aastast riigimaadeameti juhatajana. Oli samal ajal tegev Kaitseliidus, Harju maleva Rävala malevkonna pealik.

Teenistuskäik
-------------

* 15. jaanuar 1891 – ülendati veltveeblist ohvitseri asetäitjaks, teenis 5. Jalaväepolgus
* 22. aprill 1920 – ülendati lipnikuks
* 3. detsember 1920 – sai tasuta maa normaaltalu mõõdus
* 5. oktoober 1925 – võeti reservväest Kaitseliidu Harju Malevasse
* 19. veebruar 1932 – ülendati nooremleitnandiks
* 18. veebruar 1936 – ülendati leitnandiks

Tunnustus
---------

* Vabadusristi II liigi 3. järk, 5. märts 1920
* Valgetähe III klassi teenetemärk, 24. veebruar 1938

Kirjandus
---------

* "Eesti riigi-, avaliku- ja kultuurielu tegelased. 1918 - 1938". Eesti Kunstnike Liidu väljaanne; Tallinn 1939

Välislingid
-----------

* Ohvitseride andmekogu
**Astelpaju** (*Hippophaë*) on hõbepuuliste sugukonda kuuluv puittaimede perekond.

Astelpaju perekonda kuuluvad 0,5–6 m kõrgused põõsad (Kesk-Aasias võivad mõned liigid kasvada ka kuni 10 m kõrgusteks). Astelpaju põõsas on tihe, oksad jäigad ja astlalised. Lehed võivad olla nii vahelduvad kui ka vastakud, lineaalsed, hõbedas-rohekad, 3–8 cm pikad ja 7 mm laiad. Taimed on kahekojalised. Emastaimed kannavad 6–9 mm läbimõõduga, pehmeid, mahlaseid ja õlirikkaid luuvilju. 

Perekonda arvatakse kuuluvat seitse liiki, millest kaks on tõenäoliselt hübriidid.

Perekonna levila on laialdased alad Euroopas ja Aasias.

Kõige arvukam perekonna esindaja on harilik astelpaju (*Hippophaë rhamnoides*) ja tema kaheksa alamliiki, mis on levinud Euroopa Atlandi ookeani äärsetelt aladelt kuni Loode-Hiinani.

Liigid
------

* *Hippophae goniocarpa*
* *Hippophae gyantsensis*
* *Hippophae litangensis*
* *Hippophae neurocarpa*
* *Hippophae rhamnoides* – harilik astelpaju
* *Hippophae salicifolia* – pajulehine astelpaju
* *Hippophae tibetana* – tiibeti astelpaju

Viited
------

1. ↑  Bartish J. V. Jeppson N. Nybom H. Swenson U. (2002) Phylogeny of Hippophae (Elaeagnaceae) inferred from parsimony analysis of chloroplast DNA and morphology. Systematic Botany 27(1):41–54.