recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Kuusalu valla vapp.
**Kuusalu valla vapp** on Harju maakonnas asuva Eesti haldusüksuse Kuusalu valla vapp.

Praegune vapp võeti kasutusel Kuusalu ja Loksa valla ühinemise järel.

Vapp on kinnitatud 21. juunil 2006. Vapi kavandi autor on Vadim Fomitšev.

Vapi kirjeldus
--------------

Valla vapiks on hõbedasel kilbil punane lauritsarest.

Vapi punane värvus on rahvusvahelise Pantone värvitabeli järgi 186C.

Värvid triaadi värvides (CMYK): punane – C0%;M100%;Y81%;K4%.

Põhjendus
---------

Valla sümbolina kasutatakse Kuusalu kiriku sümboolikas kasutatavat tuleresti, millel põletati Püha Laurentsius ehk Laurits. Valla vapil ongi punane lauritsarest. Ajalooliselt oli Kuusalu kihelkonna keskus Kuusalu koos seal paikneva Laurentsiusele pühitsetud kirikuga. Kuusalus asub ka Lauritsakivi, millele on raiutud rest ja tuletangid. Selle sama kivi juures olevat põletatud püha Laurentsius, Kuusalu kiriku ehitaja.

Ajaloost on teada, et Rooma piiskopi laekahoidja Laurentsius, kellele usaldati kiriku vara, otsustas selle pärast kolmepäevast mõtlemisaega jagada vaestele. Keisri küsimusele, kus on vara, vastas Laurentsius, et inimesed ongi see vara. Sellega tuletab tuleriidal põletatud pühak meelde – elus ei ole oluline niivõrd kuld, kuivõrd inimeste sisemine suurus.

Kuusalu valla endine vapp

Kuusalu valla endine vapp
-------------------------

Vapp oli kinnitatud 3. augustil 1998 ning oli kasutusel kuni 2005. aasta oktoobrini, mil ühineti Loksa vallaga.

### Vapi kirjeldus

Hõbedasel kilbil roheline ristikheinaleht ja sinine lainelõikeline vapitüvi, mille ülaosas kolm võrdse laiuse ja vahedega lainelõikelist hõbedast varrast.

Vaata ka
--------

* Kuusalu valla lipp

Välislingid
-----------

* Kuusalu valla sümboolika valla kodulehel
* Kuusalu valla sümboolika Riigikantselei kodulehel
Kuusalu valla lipp.
**Kuusalu valla lipp** on Harju maakonnas asuva Eesti haldusüksuse Kuusalu valla lipp.

2005. aasta oktoobris ühinesid Kuusalu vald ja Loksa vald ühtseks omavalitsusüksuseks – Kuusalu vallaks.

Lipp kinnitas 21. juunil 2006 Kuusalu vallavolikogu. Lipu kavandi autor on Vadim Fomitšev.

Lipu kirjeldus
--------------

Valla lipuks on põiki vardapoolsest ülanurgast lehvipoolsesse alanurka poolitatud sini-valge kangas, mille keskel on valla vapp (hõbedasel kilbil lauritsarest). Lipu laiuse ja pikkuse suhe on 7:11 ja normaalsuurus 1050×1650 mm. 

Lipu värvid on rahvusvahelise Pantone värvitabeli järgi on: punane – 186C, sinine – 285C ja must – Black C.

Värvid triaadi värvides (CMYK): punane – C0%;M100%;Y81%;K4%, sinine – C91%;M43%;Y0%;K0% ja must – C0%;M0%;Y0%;K100%.

Sinine värv sümboliseerib valla pikka merepiiri ning isamaalisust. Valge tähistab kihelkonna vaimuvalgust ja ärksust, mida on edasi kantud mitmeid inimpõlvi.

Sümboolika konkurss
-------------------

Esimene Kuusalu valla sümboolikakonkurss lõppes 29. septembril 2005 tulemusteta. Konkursile esitatud 6 vapi- ja lipukavandi hulgast ei leitud ühinevale Kuusalu vallale piisavalt iseloomulikku kavandit. Kavandid olid välja pandud Kuusalu valla veebilehele, kus kõigil huvilistel oli võimalik oma hääli anda. 456 hääletaja seast ei ilmnenud selgelt parimat kavandit, samuti lahknesid oluliselt hääletajate kommentaarid, mida elektroonselt oli võimalik vallavalitsusele saata. Kuus kavandit said vastavalt 50, 11, 15, 126, 19, 173 häält ja 62 hääletajat polnud ühegi kavandi poolt.

Kuusalu vallavalitsus kuulutas 2005. aasta 1. detsembri korraldusega välja uue konkursi. Vapi ja lipu värvilised kavandeid sai esitada 31. jaanuarini 2006. Konkursile laekunud tööde hindamiseks moodustatud ajutine sümboolikakomisjon valis 2006. aasta veebruaris välja 9 parimat kavandit, mis pääsesid teise vooru. Kavandid pandi välja Kuusalu valla veebilehel, kus oli kõigil võimalik hääletada ning kommenteerida.

Kuusalu valla endine lipp

Endine lipp
-----------

Kuusalu valla lipp oli ristkülikukujuline vapilipp, kangas oli horisontaalselt jaotatud kaheks, ülemine väli on valge ning sellel oli roheline ristikheinaleht. Alumisel väljal oli kolm sinist ja kolm valget ühelaiust kitsast lainelist laidu, lipu alaservas aga laiem laineline laid.

Lipu normaalmõõtmed olid 105×165 cm ning laiuse ja pikkuse suhe 7:11 ühikut.

Lipp õnnistati Kuusalu Laurentsiuse kirikus 11. aprillil 1991 ja kinnitati 3. augustil 1998 ning oli kasutusel kuni 2005. aasta oktoobrini, mil vald ühendati Loksa vallaga.

Vaata ka
--------

* Kuusalu valla vapp

Välislingid
-----------

* Kuusalu valla sümboolika valla kodulehel
* Kuusalu valla sümboolika Riigikantselei kodulehel
Bell Boeing MV-22 Osprey õppusel 2021. aastal
**Bell Boeing V-22 Osprey** on Ameerika võitluslennuk, mis kasutab õhku tõusmiseks ja edasi liikumiseks kallutatavate propellerite tehnoloogiat. Vertikaalses asendis on propellerid õhku tõusmiseks, maandumiseks ja hõljumiseks. Horisontaalses asendis on propellerid kiiresti edasi lendamiseks ja manööverdamiseks. Tegemist on militaarlennukiga, mis on välja töötatud täitmaks lahinguoperatsioone, mida ühegi teise õhusõidukiga ei tehta.

Kuna V-22 Ospreysse on kombineeritud kopteri operatiivne paindlikkus ja lennuki suur kiirus ja efektiivsus, siis suudab see täita selliseid missioone, nagu sõjaväe- ja lastivedu, rünnakud, luure-, otsingu- ja päästeoperatsioonid.  

Lennukit toodavad Bell Helicopter Textron ja Boeing Helicopters, mootoreid toodavad Rolls-Royce/Allison.

Versioonid: Ameerika Ühendriikide merejalaväe dessantversioon kandevõimega 24 täisvarustuses sõdurit, MV-22A. Ameerika Ühendriikide õhuväe versioon eriüksuste kaugmaatransportimiseks, CV-22A. Ameerika Ühendriikide mereväe versioon HV-22A.

Tehnilised andmed
-----------------

Loetelu Bell Boeing V-22 Osprey tehnilistest andmetest, mis pärinevad Boeingu kodulehelt. 

Pikkus – lennuki kere 57,8 *ft* (17,61 m)  
Laius – tiivikutega: 84,6 *ft* (25,78 m)  
Kõrgus – kui mootorid vertikaalselt, siis 22,1 *ft* (6,73 m), lennukitiiva stabilisaatoriga 17,9 *ft* (5,46 m)  
Tiiviku diameeter – 38,1 *ft* (11,6 m)  
Maksimaalne kogukaal (õhku tõusmiseks) – 52 600 *lbs* (23 859 kg)  
Maksimaalne kiirus 270 *kts* (500 km/h)  
Kohti kokpitis: 2

Ajalugu
-------

 
Lennuki tulevik oli kõne all aastatel 1989–1992, kui Ameerika Ühendriikide kaitseminister Dick Cheney üritas programmi kalliduse tõttu katkestada. Kongress jätkas programmi rahastamist ja pakkus FY2004 kaudu 16,4 miljardit dollarit. 2003. aastal hinnati programmi kogumaksumuseks umbes 48 miljardit dollarit. Selline summa katab 458 lennuki väljatöötamise ja tootmise. Lennukontroll ja tootmiseelne V-22 Osprey hindamine algas 1997. aasta alguses, aprillis kiideti lennukite tootmine heaks.

Uuenduslikud võimalused
-----------------------

V-22 Osprey on ülimalt kiire – maksimaalne kiirus 275 sõlme (443 km/h), tänu millele on piloodil võimalik kiirelt ohtusid märgata ja vastavalt tegutseda.  

Kokkupandavad tiivikud – tiibasid ja propellereid on võimalik „voltida" 63 × 18 × 18 jala (19 × 5,5 × 5,5 m) suuruseks, tänu millele võtab see lennukikandjal vähem ruumi.  

Suur kandevõime – Ospreyga on võimalik vedada 24 lahingugruppi või 20 000 naela (9071 kg) sisemist lasti või 15 000 naela (6803 kg) väliselt.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Boeing (1995–2020). "V-22 Osprey". Vaadatud 10.03.2020.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: kuupäeva vorming (link)
2. ↑  "Military". GlobalSecurity. 2016. Vaadatud 10.03.2020.
3. ↑  Christopher Bolkcom. "V-22 Osprey Tilt-rotor Aircraft", 2004.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Bell Boeing V-22 Osprey** |
**Belize'i lipp** on Belize'i ametlik lipp.

Riigi- ja rahvuslipp
--------------------

 ? Belize'i riigi- ja rahvuslipp. Proportsioonid 2:3.
Praegune riigi- ja rahvuslipp võeti kasutusele 21. septembril 1981. Lipp on sinine, mille üla ja alaservas on horisontaalsed punased laiud, mis moodustavad 1/10 lipu kõrgusest. Sinise välja keskel on valge sõõr, 3/5 lipu kõrgusest. Valgel kettal on piki välisäärt 50 oliivipuulehte. See tähendab aastat 1950, kui Briti Honduras (Belize'i endine nimi) alustas Suurbritanniast iseseisvumise taotlemist. 

Keset valget ketast on Belize'i vapp, mis on jagatud kolmeks sektoriks. Vasakul väljal on kujutatud aeru ja sepahaamrit, paremal on saag ja kirves ning all on purjelaev. Kui seda laeva hoolega vaadata, võib näha punast lippu, mis võib olla Briti mereväe sümbol.
Vapi all on puu ja selle all Belize'i moto *Sub umbra floreo* 'Õitsen varjus' (vihje Briti koloniaalperioodile). Vasakul on mulatt hoidmas kirvest ja paremal on mustanahaline hoidmas aeru.

Ajaloolised lipud
-----------------

Aastatel 1919–1981 oli Belize'i (aastatel 1919–1973 oli nimeks Briti Honduras) lipuks sinine kangas, mille vardapoolses ülanurgas oli Suurbritannia lipp, lehvisel aga koloniaalaegne vapp. 

Alates 2. veebruarist 1950 oli kasutusel ka mitteametlik lipp, see sarnanes praeguse riigi- ja rahvuslipuga, kuid sellel puudusid punased horisontaalsed laiud. Lipp võeti üle Belize'i Rahva Ühinenud Parteilt (PUP – People's United Party), kuna just see partei oli seisnud autonoomia eest.

Vaata ka
--------

* Belize'i vapp

Välislingid
-----------

* Belize'i lipp andmebaasis *Flags of the World* (*inglise keeles*)
**Bella Ahhatovna Ahmadulina** (vene *Белла Ахатовна Ахмадулина*; 10. aprill 1937 Moskva – 29. november 2010 Peredelkino, Moskva oblast) oli vene luuletaja, kes Jossif Brodski arvates oli tuntuim kaasaegne vene keeles kirjutav luuletaja.

Elukäik
-------

Ahmadulina sündis tatari-itaalia päritolu peres. Tema kirjandustegevus algas koolipõlves, kui ta tegi ajakirjanikuna kaastööd Moskva ajalehele Metropol. Luuleoskusi õpetas talle Jevgeni Vinokurov. Ahmadulina esimesed luuletused ilmusid 1955. aastal ajakirjas Oktjabr, ning need leidsid sooja vastuvõtu ortodokssete Nõukogude luuletajate poolt.

1960. aastal lõpetas ta Gorki Kirjandusinstituudi. 

1962. aastal ilmus tema esimene luulekogu "Струна". Mitmed tema hiljem avaldatud luuletustest on viisistatud ja saanud lauludena populaarseks.

Ahmadulina luuletustes on kesksel kohal sõprus, armastus, inimsuhted. Ta on kirjutanud paljudest vene luuletajatest esseid ja teinud tõlkeid. Oma kirjutistes kajastab ta väga harva poliitikat, kuigi nooruses toetas ta dissidente.

Isiklikku
---------

1954. aastal abiellus ta Jevgeni Jevtušenkoga, 1960. aastal Juri Nagibiniga. 

1974. aastast oli ta abielus vene teatrikunstniku Boriss Messereriga. Neil oli elamu Peredelkinos ja ateljee Moskvas.

Teosed eesti keeles
-------------------

* "Muusikatunnid" (luulevalimik). Tõlkinud Leelo Tungal. Sari "Nõukogude luule". Eesti Raamat, Tallinn 1979, 44 lk

Kirjandus
---------

* Jelena Skulskaja, "Õhtusöök trellide taga Bella Ahmadulinaga" – KesKus 2001, nr 9, lk 26; ilmunud ka Jelena Skulskaja kogumikus "Siilid udus", Tallinn 2006, lk 12–15

Välislingid
-----------

* Vaapo Vaher, "Lõpmata ülev Bella" – Sirp 19. aprill 2002, lk 3 (ilmunud ka Vaapo Vaheri raamatus "Kokaiin Balti jaama turult: miniatuure vene kultuurist", Tallinn 2003, lk 124–126)
Eskalaator töös.Ratturite eskalaator Trondheimis. 2015. aasta september
**Eskalaator** on iseliikuv trepp inimeste üles või alla transportimiseks. Eskalaatoreid kasutatakse sageli sellistes kohtades, kus lift oleks ebapraktiline, mõnikord on hoones olemas mõlemad tõstevahendid. Peamiselt võib neid leida kaubamajades, lennu- ja muudes jaamades, hotellides, staadionitel. Eskalaatorid suudavad suurt hulga inimesi transportida, vajades aga vaid ligikaudu sama palju ruumi kui tavaline trepp. Seda tõsteseadet on varem liigitatud ka liftiks. Ühes hoonete kõrgemaks ehitamisega, aga ka näiteks kaevanduste sügavamaks muutumisega, on tekkinud vajadus erinevate tõsteseadmete järele, üks neist on eskalaator.

Ajalugu
-------

Esimese eskalaatori patendi taotles 1859. aastal USA-s Massachusettsis Nathan Ames, kuid selle patendi algusel ühtegi töötavat mudelit ei ehitatud. 

Jesse W. Reno patenteeris 1892. aastal "lõputu konveierlindi ehk elevaatori". Tema lõi ka esimese töötava mudeli, mille paigaldas 1896. aastal New Yorgi linnas Coney Islandi Old Iron kaile. 

"Keerleva trepi" illustratsioon Nathan Amesi patendile (USA patent nr 25 076, 9. august 1859)
Charles Seeberger hakkas 1895. aasta mais joonestama Wheeleri versiooniga sarnast eskalaatorit. 1899. aastal valmis esimene avalikult kasutuses olev eskalaator, mis võitis 1900. aasta Pariisi maailmanäitusel esikoha.

Viited
------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Eskalaator** |
Foor Rootsis
**Foor** ehk **valgusfoor** on teedel kasutatav elektriline seade liikluse reguleerimiseks valgussignaalide abil.

Foore kasutatakse peamiselt teede ristumisel intensiivsete liiklusvoogude reguleerimiseks. Foore kasutatakse nii jalakäijate kui ka sõidukite teedel.

Tavaliselt on kasutusel standardne kolme värviga (roheline, kollane, punane) valguskood. Neid valguskoode nimetatakse foorituledeks (näiteks punane tuli jne).

Iga valgusfoori juurde ristmikel on paigaldatud liiklusmärgid, mis näitavad sõidujärjekorda. Neid nimetatakse eesõigusmärkideks. Neid märke on vaja juhuks, kui valgusfoor on välja lülitatud (näiteks öösel) või ei ole töökorras. Kui liiklust ristmikul reguleerib valgusfoor või reguleerija, eesõigusmärgid ei kehti.

Valgusfoori leiutajaks peetakse John Peake Knighti. Esimene foor paigaldati Londoni parlamendihoone ette ja see alustas tööd 9. detsembril 1868. See töötas maagaasiga ja tuled ei vahetunud automaatselt, vaid selleks oli politseinik. Esimene foor ei töötanud kaua: juba 2. jaanuaril 1869 see plahvatas gaasilekke tõttu kõnnitee-aluses gaasijuhtmes ja vigastas foori tööd juhtinud politseinikku.

Vaata ka
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Valgusfoor** |

* Liiklusmärk

Viited
------

1. ↑  "Liiklusseadus1". Riigikogu. 08.10.2014. Vaadatud 19.01.2018.
2. ↑  Liikluslab (2021). "Teooria lihtsas keeles".
**Metsarekreatsioon** on metsamaastikul toimuv harrastuslik või tervistav tegevus, mis pakub emotsioone, muljeid, kogemusi, teadmisi ja füüsilist koormust ning kõige selle kaudu psüühilist ja füüsilist heaolu. 

Termin on pärit ingliskeelsest sõnast *recreation*, mis tähendab meelelahutust, puhkust, kosutust, ja *re-creation* tähendab ka taasloomist.

Metsas saab sportida, jahti pidada, kala püüda jne. Metsas toimuvad maratonid ja orienteerumispäevakud. Metsas saab jalgrattaga sõita, joosta, orienteeruda, kepikõndi teha jms. Ka auto-ja motokrossiga tegeldakse tihti metsas, kus on juba looduslikult ebaühtlased ning krossiks sobilikud teed. 

Lisaks spordile saab metsas tegelda muude hobidega. Saab tegelda fotograafiaga, jäädvustades ilmekaid loodusvaateid, isendeid ja hetki. Kindlasti on jahindus peamiselt metsas tehtav tegevus ning kalapüük metsas olevatest veekogudest: ojadest, jõgedest või järvedest. Metsas saab käia matkamas ja niisama jalutades pead puhkamas. 

Mets on koriluse tööpõld ehk koht, kus korjatakse metsaande, näiteks marju, seeni vms.

Viited
------

1. 1 2  siencedirect. "Forest Recreation".
2. ↑  4hforestryinvitational.org. "4-H FORESTRY PROGRAM––Unit C-2 FOREST RECREATION" (PDF).
3. ↑  RMK. "RMK".
4. ↑  RMK. "RMK".[*alaline kõdulink*]
**Akademija** on alev Leedus Kėdainiai rajoonis Dotnuva vallas. Alev asub merepinnast 65–75 meetri kõrgusel Dotnuvėlė jõe kaldal.

Akademijas on Leedu maaviljelusinstituut, gümnaasium ja raamatukogu. Vaatamisväärsuseks on Dotnuva mõisa hoonetekompleks.

Ajalugu
-------

Dotnuva mõisa on esimest korda kirjalikult mainitud 1545. aastal. 1911. aastal avas Pjotr Stolõpin mõisas keskharidust andva põllumajanduskooli. 1922. aastal avati seal esimene taimede sordiaretusjaam Leedu aladel. 1923. aastal osales kolm sealset õpilast Klaipėda ülestõusus ja Väike-Leedu alade Leedu külge liitmises.

Aastail 1924–1945 tegutses alevis põllumajanduskoolist välja kasvanud Leedu Põllumajanduse Akadeemia, nüüdne Aleksandras Stulginskise Ülikool. Kooli järgi sai ka alev nime. 1946. aastal kolis kool Kaunasesse, ent Akademija nime ei muudetud. 1925. aastal võtsid sealsed katoliiklased üle juba varem püstitatud õigeusu kiriku; Nõukogude perioodil kirik aga suleti. Tänapäeval on alevis kabel, mis kuulub Dotnuva kihelkonda.

Pilte
-----

* KoolimajaKoolimaja
* Dotnuvėlė. Akademija paisjärvDotnuvėlė. Akademija paisjärv

Viited
------

1. ↑
2. ↑  Vincas Brazauskas, Kazys Misius. Dotnuva. Visuotinė lietuvių enciklopedija Kd. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 95 lk.
3. ↑  Petras Gaučas. Akademija. Visuotinė lietuvių enciklopedija, Kd. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001. 212 lk.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Akademija (Kėdainiai)** |

* Alev portaalis vietoves.Lt
Nikolai von Bünting
**Nikolai von Bünting** (vene keeles *Николай Георгиевич фон Бюнтинг*; 15. juuli 1861 Peterburi – 2. märts 1917 Tver) oli Venemaa keisririigi riigitegelane. 

Ta oli keiser Nikolai II aegne tseremooniameister (1896), Kurski asekuberner 26. septembrist 1897 kuni 15. veebruarini 1903, kammerjunkur (1898), tõeline salanõunik (1902), Arhangelski kuberner 10. maist 1904 kuni 8. novembrini 1905, Eestimaa kuberner 8. novembrist 1905 kuni 21. jaanuarini 1906 ning viimane Venemaa Keisririigi Tveri kubermangu tsiviilkuberner 15. aprillist 1906 kuni mõrvamiseni veebruarirevolutsiooni esimestel päevadel Tveris 1917. aastal. 

Talle kuulus Petserimaal Irboska juures asunud Halahhalnja (Усадьба "Халахальня") mõis.

Autasud
-------

* Püha Anna ordeni 1. järk
* Püha Stanislavi ordeni 1. järk
* Püha Vladimiri ordeni 2, 3 ja 4 järk.

Perekond
--------

Tema vanemad olid Preisimaalt pärit kindralmajor parun Georg Wilhelm von Bünting (vene *Георг-Вильгельм Карлович фон Бюнтинг*; 1826–1877) ja Kuramaa päritolu paruness Marie (von Medem (1836–1907).
Tema õde Marie von Bünting (1871–1913) oli abielus Muhumaa Võlla mõisnik Konstantin von Buxhoevedeniga (1863–1930).

Nikolai von Bünting abiellus 2. aprillil 1897 vabapreili Sophie von Medemiga (1876–1948), kes oli tõelise salanõuniku parun Michael von Medemi tütar. Abielust sündisid:

* Marie (1898)
* Catherine (1900)
* Regina (1905)
* Margarita (1907)
* Sophie (1912), abiellus vürst Nikolai Apraksiniga

Viited
------

1. ↑  ИМЕНИЕ ХАЛАХАЛЬНЯ, "Псковские хроники", № 1 (20) 2001
2. ↑  "Тверской губернатор Николай Георгиевич Бюнтинг". Originaali arhiivikoopia seisuga 20. juuli 2009. Vaadatud 13. juulil 2009.
3. ↑  Мученик "великой бескровной": К 90-летию со дня убийства тверского губернатора Николая Георгиевича Бюнтинга (1861 - 1917)
4. ↑  *Genealogisches Handbuch der Oeselschen Ritterschaft*, Görlitz, 1935, lk.79 ja 667

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Fjodor Šipovski** | **Kurski asekuberner**1897–1903 | Järgnev**Pavel Kurlov** |
| Eelnev**Nikolai Rimski-Korsakov** | **Arhangelski tsiviilkuberner**1904–1905 | Järgnev**Nikolai Katšalov** |
| Eelnev**Aleksei Lopuhhin** | **Eestimaa tsiviilkuberner**1905–1906 | Järgnev**Pjotr Bašilov** |
| Eelnev**Pavel Sleptsov** | **Tveri tsiviilkuberner**1906–1917 | Järgnev**Kubermang likvideeriti** |
**Nikolaus** hüüdnimega *Laps* (enne 1262 – 25. november 1314) oli Mecklenburgide dünastiast Rostocki kaasvalitseja aastatel 1282-1284 ja ainuvalitseja aastatel 1284-1312.

Elu
---

Ta oli Waldemari ja selle naise Agnese poeg. Tema vanemad vennad Johann ja Heinrich Borwin surid enne 1285. aastat, nii et temast sai ainuvalitseja, esialgu ema eestkoste all. Pärast mitut Mecklenburgi ja Werle isandate (kaks teist Mecklenburgide valitsetud isandkonda) nurjunud katset vallutada Rostock pani ta oma territooriumi Taani kuninga Erik VI kaitse ja feodaalse ülemvõimu alla. Erik VI kaitses Rostocki edukalt; kuid siis eemaldas ta Nikolause võimult ja võttis Rostocki endale.

1311. aastal käivitas Mecklenburgi isand Heinrich II uue katse võtta Rostocki linn. See õnnestus tal 15. detsembril 1312.

Kui Nikolaus 25. novembril 1314 suri, läks Rostocki isandkond esialgu Taanile. Nikolaus maeti dominiiklaste Püha Johannese kloostrisse Rostockis.

Veel üks sõda puhkes Taani ja Mecklenburgi vahel. Heinrich II vallutas ülejäänud Rostocki isandkonna. 21. mail 1323 sõlmitud rahulepinguga Heinrich II ja Taani kuninga Christoffer II vahel anti Heinrichile Rostocki, Gnoieni ja Schwaani isandkonnad kui pärilikud Taani läänid ja Rostock lakkas olemast eraldi vürstkond.

Abielu ja laps
--------------

Nikolaus oli mitu korda kihlatud. Esiteks Lindowi krahv Güntheri tütre Euphemiaga. Heinrich II soovitusel katkestas ta kihluse Euphemiaga ja kihlus hoopis Brandenburgi markkrahvi Albrecht III tütre Margaretega. 1299. aastal abiellus ta lõpuks Pommeri-Wolgasti hertsogi Bogislaw IV tütre Margarethega. Nad said ühe tütre:

* Elisabeth

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Waldemar** | **Rostocki isand**1282-1312 | Järgnev**Erik VIkui Taani kuningas** |
**Sandbostel** on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Rotenburgi kreisis.

Valla pindala on 31,54 km². 31. detsembril 2017 elas seal 771 inimest. Vald asub 43 km Bremenist kirdes, 60 km Hamburgist läänes.

Ajalugu
-------

Sandbostel kuulus 1180. aastal rajatud vürstlikku Bremeni peapiiskopkonda. 1648. aastal muudeti vürstlik peapiiskopkond Bremeni hertsogkonnaks, mida valitseti esialgu personaalunioonis Rootsi krooniga – mille katkestas Taani okupatsioon (1712–1715) – ja 1715. aastast Hannoveri krooniga. 1807. aastal annekteeris üürike Vestfaali kuningriik hertsogkonna, 1810. aastal annekteeris selle Prantsusmaa. 1813. aastal anti hertsogkond tagasi Hannoveri kuurvürstkonnale, mis – pärast Hannoveri kuningriigiks ülendamist 1814. aastal – liidendas hertsogkonna reaaluniooni ning hertsoglikust territooriumist, sealhulgas Sandbostelist, sai uue 1823. aastal loodud Stade regiooni osa.

1932. aastal, ülemaailmse majanduskriisi ajal avas Hannoveri Evangeelne Luterlik Kirik laagri töötutele üksikutele, kes töötasid Sandbosteli lähedal avalikel töödel (teetööd, maaparandus).

1939. aastal muudeti vahepeal natside ametiühingu *Reichsarbeitsdienst* poolt üle võetud Sandbosteli laager sõjavangilaagriks Stalag X-B ja tsiviilisikutest vaenulike välismaalaste interneerimislaagriks. 1945. aastani käis laagrist läbi umbes miljon kinnipeetavat. Surmade arvu hinnangud varieeruvad 8000 ja umbes 50 000 vahel. *Immenheimi* kaubanduskeskuses on veel mõned algsed laagrihooned. Kalmistu, kuhu on ühishaudadesse maetud mitu tuhat kinnipeetavat, asub kohe linnast väljas. Siin on neile mälestusmärk.

Viited
------

1. ↑  Alle politisch selbständigen Gemeinden mit ausgewählten Merkmalen am 31.12.2018 (4. Quartal), vaadatud 10.03.2019.
2. ↑  Register of German municipalities (4th quarter 2022), vaadatud 12.02.2023.

Välislingid
-----------

* www.selsingen.de
* Dokumentatsioon ja mälestuspaik Sandbostel


Rotenburgi kreisi vallad

* Ahausen
* Alfstedt
* Anderlingen
* Basdahl
* Bothel
* Breddorf
* Bremervörde
* Brockel
* Bötersen
* Bülstedt
* Deinstedt
* Ebersdorf
* Elsdorf
* Farven
* Fintel
* Gnarrenburg
* Groß Meckelsen
* Gyhum
* Hamersen
* Hassendorf
* Heeslingen
* Hellwege
* Helvesiek
* Hemsbünde
* Hemslingen
* Hepstedt
* Hipstedt
* Horstedt
* Kalbe
* Kirchtimke
* Kirchwalsede
* Klein Meckelsen
* Lauenbrück
* Lengenbostel
* Oerel
* Ostereistedt
* Reeßum
* Rhade
* Rotenburg (Wümme)
* Sandbostel
* Scheeßel
* Seedorf
* Selsingen
* Sittensen
* Sottrum
* Stemmen
* Zeven
* Tarmstedt
* Tiste
* Vahlde
* Vierden
* Visselhövede
* Vorwerk
* Westertimke
* Westerwalsede
* Wilstedt
* Wohnste
**Korbe malevkond** on Kaitseliidu Pärnumaa maleva malevkond, mis moodustati Kaitseliidu ülema käskkirjaga Pärnumaa maleva juhatuse ettepanekul märtsis 2008.

Moodustamise järel kuulusid maleva vastutuse alla Are, Halinga, Kaisma, Paikuse, Tootsi, Tori ja Vändra vallad. Nüüdisajal jäävad Korbe malevkonna vastutusalasse Põhja-Pärnumaa ja Tori vallad.

Varem kuulusid Pärnumaa maleva koosseisu Kikepera ja Soontagana malevkonnad. Hiljem on loodud Pärnu malevkond.

Korbe malevkonna esimeseks pealikuks sai nooremleitnant Raul Peetson, kes oli 2008. aastani Kikepera malevkonna pealik.

Korbe malevkond on saanud nime Corbe ehk Kõrve muinaskihelkonna järgi.

Moodustamise ajal kuulus Korbe malevkonda ligi 260 liiget.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Katrin Jüriso. Kaitseliidu Pärnu malevasse moodustati Korbe malevkond. ERR Uudised, 14.03.2008
2. ↑  Korbe malevkond Pärnumaa malev (vaadatud 4. veebruaril 2023)
3. ↑  Pärnu malevkond Pärnumaa malev (vaadatud 4. veebruaril 2023)
4. 1 2  Kaitseliidu Pärnumaa malev sai juurde uue malevkonna. Pärnu Postimees, 14.03.2008.
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib botaanikust; sõudja kohta vaata artiklit David Douglas (sõudja)* |

---

David Douglas
**David Douglas** (25. juuni 1799 Scone – 12. juuli 1834 Mauna Kea) oli šoti botaanik.

Douglas sündis Perthi lähedal Scone'is müürsepa pojana. Ta käis kodulähedases koolis Perthis. Seejärel leidis ta tööd Scone'i lossi ülemaedniku õpipoisina ja töötas sellena 7 aastat. Seejärel veetis ta talve, et õppida Perthis rohkem taimekultuuride matemaatilisi ja muid teaduslikke aspekte. Mõnda aega töötas ta naabermaakonnas Fife'is ning sel ajal oli tal juurdepääs loodusteaduslike raamatute kogule. Siis töötas ta Glasgow' ülikooli botaanikaaias ja kuulas botaanikaaia juhataja William Hookeri loenguid. Douglas jättis Hookerile sügava mulje ning Hooker võttis ta endaga ekspeditsioonile Põhja-Šoti mägismaale ja soovitas teda seejärel Londonis asuvale Kuninglikule Aiandusühingule.

Ta tegeles muu hulgas võõrpuuliikide introdutseerimise ja kultiveerimisega. Ta on paljude okaspuuliikide esmaavastaja, esmakirjeldaja või esimesena Suurbritanniasse tooja. Niisugused puud on näiteks hall nulg, harilik ebatsuuga, hiigelnulg, keerdmänd, kollane mänd, läänemänd, sitka kuusk, suhkrumänd, tore nulg ja õilis nulg.

Douglas tegeles mägironimisega nii Alaskal kui ka Hawaii saartel. Ta on teine eurooplane, kes tõusis Mauna Loa tippu.

Ta suri mõistatuslikel asjaoludel. Tundub, et ta kukkus Mauna Keale ronides auku ja pärast seda lömastati härja poolt, kes kukkus samasse auku. Douglas maeti misjonimaja juurde tähistamata ühishauda. 1856. aastal pandi misjonimaja asemele kerkinud kirikule mälestustahvel. Auk on säilinud ja seda nimetatakse Doktori auguks (havai keeles *Ka lua kauka*).

Välislingid
-----------

* Elulugu.
Ahmed Abdallah Mohamed Sambi
**Ahmed Abdallah Mohamed Sambi** (sündinud 5. juunil 1958 Mutsamudus) on Komooride sunniidi islamijuht ja poliitik Ndzwanilt. Tema hüüdnimi on Ajatolla, sest ta on õppinud Iraanis (islami poliitilist teooriat), kuigi on sunniit. Samuti armastab ta kanda turbanit. 

Sambi võitis 14. mail 2006 presidendivalimised 58,02 protsendiga valijate häältest ning sai 26. mail 2006 Komooride presidendiks. See on esimene rahumeelne võimu üleandmine Komooride riigi ajaloos.

Varasem elu
-----------

Ta on õppinud islamiuuringute erialal Sudaanis, Saudi Araabias ja Iraanis. 

Pärast välismaalt õpingutelt naasmist asutas ta partei Rahvusrinne Õigluse Eest, kuid loobus varsti poliitikast, keskendudes ärile. 

Sambi omab vabrikuid, mis toodavad madratseid, pudelivett ja parfüümi, mis on Komooride tähtis ekspordiartikkel. 

Ta on rajanud telekanali Ulezi ('Haridus') ja raadiojaama. 

Kui Komooride valitsus ähvardas saata väed Ndzwani separatistlikku liikumist maha suruma, läks Sambi omal käel riigi pealinna Moronisse meelt avaldama.

Poliitikukarjäär
----------------

Sambi on olnud riigi parlamendi liige. 

16. aprillil 2006 osales Sambi sõltumatu kandidaadina presidendivalimiste eelvoorus Ndzwani saarel ning tuli 13 kandidaadi seas esimeseks, saades 23,70% häältest. 

Sambi on karismaatiline oraator. Ta lubas võidelda korruptsiooniga, luua uusi töökohti ning ehitada paremaid maju komoorlaste enamikule, kes elab vaesuses. Et ta on poliitikas suhteliselt uus inimene, siis peeti teda korruptsioonist puutumatuks. Ekspresident Ahmed Abdallah on teda nimetanud uueks prohvetiks. Sambi kasutas valimispropagandaks ka oma raadiojaama ja telekanalit.

Pärast valimiste lõppvooru 14. mail kuulutas Komooride riigisekretär Ali Abdallah 15. mail Sambi võitjaks. Tema rivaalid olid Prantsusmaa õhujõudude eruohvitser Mohamed Djaanfari (sai 14% häältest) ja kauaaegne poliitik Ibrahim Halidi (sai 28% häältest), kelle kandidatuuri toetas senine president Azali Assoumani.

Kuigi Sambi on islami vaimulik, on ta öelnud, et Komoorid ei ole valmis saama islamiriigiks ning presidendina ei hakka ta kedagi sundima loori (*ḩijāb*) kandma ega pead katma. Samuti lubas ta, et ei keela ära Komooridel tavaks olevaid pillavaid pulmapidusid. 

Sambi on ka esimene president Ndzwani saarelt. Pärast seda, kui 2001. aastal lepiti kokku, et Ndzwani loobub eraldumispüüetest, hakkas presidendiamet Komooride kolme saare vahel roteeruma (ka Sambi rivaalid olid Ndzwani saarelt).

Isiklikku
---------

Sambil on seitse last. Ta elab Ndzwani keskuses Mutsamudus. 

Sambi armastab korvpalli.

Välislingid
-----------

* Foto
* Valimisplakat

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Azali Assoumani** | **Komooride president**2006–2011 | Järgnev**Ikililou Dhoinine** |
Eri suurusega keraamilised ahjuvormid
**Ahjuvormid** on erineva läbimõõdu ja kõrgusega, ka suhteliselt sügavad anumad, milles valmistatakse küpsetusahjus mitmesuguseid toite (sh ahjuroad). Ahjuvorme kasutatakse nii profiköökides kui ka koduköökides. 

Ahjuvormid võivad olla valmistatud savist, malmist, kuumuskindlast klaasist, silikoonist, plekist, mustast terasest, roostevabast terasest või teflonkihiga kaetud metallist.

Vorm võib olla kaanega või kaaneta, aga on tavaliselt sangadega, et anumat oleks parem tõsta.

Ahjuvorme valmistatakse erineva värvi ja kuju ning suurusega. 

Ahjuvormis valmistatakse erinevaid ahjuvormiroogi, aga seal võib küpsetada ka näiteks kana, kala, seapraadi, pikkpoissi, lasanjet.

Roogade valmistamisel tuleb valmistusaja valimisel arvesse võtta, millisest materjalist ahjuvorm on valmistatud ja mis rooga selles parasjagu valmistatakse. Nii näiteks on soovituslikud temperatuuripiirangud keraamilistel ahjuvormidel ja osadel silikoonist ahjuvormidel. Kui serveerida roogasid silikoonist ahjuvormis, siis tuleb meeles pidada, et nuga läbistab silikooni üsna kergesti. 

Ahjuvormide hooldamine ja pesemine sõltub samuti ahjuvormi materjalist, näiteks ei tohi malmist ahjuvorme pesta nõudepesumasinas.

Profiköökides kasutatakse tänapäeval valdavalt roostevabast terasest ja kindla süsteemi järgi (nt GN-nõud), liigitatud ahjuvorme.

Viited
------

1. ↑  Anne Kersna, Sirje Rekkor, Maire Merits, "Praktiline kulinaaria", Argo, lk 19, 2007, ISBN 978 9949 438 00 6
**Iljušin Il-86** on esimene Nõukogude Liidus loodud ja seeriatootmisse jõudnud nelja turboventilaatormootoriga laiakereline keskmaaliinide reisilennuk. Suuruselt on see võrreldav Ameerika Ühendriikide McDonnell Douglas DC-10 ja Lockheed L-1011-ga ega Euroopa Airbus A300-ga. Iljušin Il-86 esmalend oli 22. detsembril 1976. Liinilennukõlblikkuse sertifikaadi sai lennuk 24. detsembril 1980.

Rahvusvahelistel lennuliinidel ei olnud Il-86 konkurentsivõimeline. Mootorite kütusekulu oli 25% suurem kui teistel sama klassi lennukitel, samuti oli lennuk rahvusvahelistest normidest kõrgema müratasemega. Mootorite tööressurss oli väike ja hooldusvälbad lühikesed, puudus ka vabaturumajanduses vajalik logistiline paindlikkus.

NSV Liidu Lennukitööstuse Ministeerium plaanis osta Inglismaalt kopeerimiseks Il-86-le sobiva mootori partii (8 mootorit) RB.211-22 turboventilaatormootoreid, kuid inglased seadsid tehingu tingimuseks vähemalt 100 lennuki ehk 4 x 100 mootorit ostmise. Selle tulemusena pidid venelased ehitama D-18T mootorid eelneva projekti D-36 põhjal.

Il-86 lennukit hakkas kasutama Nõukogude Liidu ainuke tsiviillennunduse organisatsioon Aeroflot. Kuigi 1990. aastate alguses loodeti lennukit müüa idabloki riikidesse, jäid need plaanid Nõukogude Liidu lagunemise tõttu katki.

26. detsembril 1980 tegi Il-86 Moskvast Taškenti oma esimese kommertslennu. Regulaarsete liinilendudega sai see mudel alustada alles pärast 1. veebruari 1981 ning seda vaid riigisisestel liinidel. Juunis 1981 lisati Il-86 lennusihtkohtade hulka Ida-Euroopa riigid, Lääne-Euroopa sihtkohad lisandusid oktoobris.
1982. aastal alustati liinilende ka Moskvast Havannasse, vahemaandumisega Shannoni lennuväljal Iirimaal ja Ganderi lennuväljal Kanadas Newfoundlandil.
Lisaks lennati Sali saare kaudu ka Lõuna-Ameerikasse – Buenos Airesesse, Montevideosse, Limasse, Rio de Janeirosse ja São Paulosse.

Il-86, mida tänaseks on ehitatud umbes 120, on endiselt kasutusel üksnes SRÜ riikides. Tänu suurele reisijate mahutavusele on Il-86-d kasutusel reisijaterohketel lennuliinidel.

Tehnilised andmed
-----------------

* Tiiva noolsus: 35°
* Lennukaal: 215 tonni
* Suurim lennukiirus: 950 km/h
* Reisikiirus: 900 km/h
* Mootorid: 4 x NK-86, tõukejõuga 13,3 tonni iga mootor

Viited
------

1. ↑  airwar.ru an124 "Ugolok nebo" vene keeles

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Iljušin Il-86** |
**Lemetinmäki** ehk **Lemedimjaki** (ka **Lemetinkylä**, vene *Лемедимяки*) on endine ingerisoome küla ajaloolises Tuutari kihelkonnas Kesk-Ingerimaal Peterburi linnast lõunas. Tänapäevase haldusjaotuse järgi jääb ala Leningradi oblasti Lomonossovi rajooni Villozi valla territooriumile.

Lemetinmäki kuulus Sulkula külade gruppi, mistõttu on seda mõnes allikas nimetatud ka Sulkula nimega, eristamata seda teistest Sulkula küladest (Jänismäki, Leininmäki, Parkonmäki, Pulkkisenmäki, Pökkösenmäki ja Talsinmäki). 

1817. aastal oli külas (nimetatud kui *Лемядикюля или Леметимяки*) 9 talu.

1831. aastal oli külas (nimetatud kui *Лемядимяки*) 6 talu.

1848. aastal elas külas (nimetatud kui *Lemetinmäki*) 33 ingerisoomlast äyrämöist, kellest 12 olid mehed ja 21 naised.

1860. aastal oli külas (nimetatud kui *Леiметимяки*) 6 talu. 

1880–1890. aastail oli külas (nimetatud kui *Леинетемяки*) 5 talu.

1941. aastal oli külas (nimetatud kui *Лемедимяки*) 11 majapidamist.

Küla hävis Teises maailmasõjas.

Viited
------

1. ↑  "Lemedimjaki". *EKI kohanimeandmebaas*. Vaadatud 22.04.2017.
2. ↑  "Peterburi lähiümbruse topograafiline kaart, 1817. etomesto.ru". Vaadatud 22.04.2017.
3. ↑  "Peterburi ümbruse kaart, 1831, Schubert". *etomesto.ru*. Vaadatud 22.04.2017.
4. ↑  Köppen, Peter v (1867). *Erklärender text zu der ethnographishen karte des St. Petersburger gouvernements*. St. Petersburg.
5. ↑  "Peterburi ja Viiburi kubermangude topograafiline kaart, 1860". *etomesto.ru*. Vaadatud 22.04.2017.
6. ↑  "Peterburi lähiümbruse üheverstaline topograafiline kaart, 1890". *etomesto.ru*. Vaadatud 22.04.2017.
7. ↑  "Leningradi oblasti kaart, 1941". *etomesto.ru*. Vaadatud 22.04.2017.
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib Riia linnaosast; samanimelise küla kohta Ugāle vallas vaata artiklit Dzirciems (Ugāle vald), samanimelise küla kohta Zentene vallas vaata artiklit Dzirciems (Zentene vald)* |

---

Dzirciemsi asendikaart
**Dzirciems** on asum Lätis, Riia linna Kurzeme rajooni osa pindalaga 2,44 km². Asub Iļģuciemsist lõunas, Imantast idas ning Ķīpsalast läänes. 12 856 elanikku (2010). 

Dzirciemsi asumi madalamad osad ulatuvad Daugava ääres vaevu üle merepinna. Samas asub asumis Riia kõige kõrgem punkt – 28 meetri kõrgune Dzegužkalns samanimelises pargis.

Dzirciemsi vanim maaomanik oli Riia Püha Jüri hospidal. Aastaks 1692 oli asumisse kerkinud 102 maja. XVII sajandil asustasid seda ala põhiliselt lätlased. Dzirciemsi aladele rajati aastal 1667 kool, kus aastal 1689 õppisid ainult läti lapsed.

XVIII sajandi lõpus asus sinna elama Preisi konsul ja kaupmees Helmund, kellele kuuluv firma *Helmund & Sohn* rajas asumisse esimese vabriku. Jānis Šteinhauers rajas asumisse hollandi tuuliku ja paberivabriku, mis oli esimene paberivabrik Riia linnas. Aktiivsemalt hakati asumisse tööstusettevõtteid rajama siiski XIX sajandi teisel poolel. Tekkisid turbiine, aniliinvärvi, parketti ja lakki tootvad ettevõtted. Aastal 1863 valmis õlleteheas "Iļģuciems", mis oli esimene õlletehas Lätimaal. Aastal 1870 valmis teine õlletehas "Tanheizers", aga aastal 1930 kolmas – "Aldaris". Aastal 1945 liideti need õlletehased ühte.

Dzirciemsi aladel asusid ka Dresdeni mõis ja Gerstenmeieri mõis.

Aastal 1893 kavandas Georg Kuphaldt Dzegužkalnsi ümber pargi, mis valmis lõplikult aastaks 1911. Parki ehivad lava ja kohvik-paviljonid.

Daugava haru Zundi äärsed maad kuulusid XIX sajandi lõpus rikkale puiduga kaubitsevale Georg Wilhelm Schröderile. Aastal 1902 ehitas ta sinna tolle aja kohta moodsad elumajad. Põhiosa hoonetest on aga kerkinud Nõukogude võimu ajal Dzirciemsi tänava ümber. Selle tänava järgi on asum ka nime saanud.

Dzirciemsis asub Riia Stradiņši Ülikooli aastal 1987 rajatud hoonetekompleks.

* DzirciemsDzirciems
* Vaade DzegužkalnsiltVaade Dzegužkalnsilt
* Endise laki- ja värvitehase hooneEndise laki- ja värvitehase hoone
* Buļļu ielaBuļļu iela
* Embutes ielaEmbutes iela
* Dzegužu ielaDzegužu iela

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Dzirciems** |

* Dzirciemsi koduleht (*läti keeles*)

| * v
* r
Kurzeme rajooni asumid |
| --- |
| 
Āgenskalns **·**  Bolderāja **·**  Daugavgrīva **·**  Dzirciems **·**  Iļģuciems **·**  Imanta **·**  Kleisti **·**  Ķīpsala **·**  Rītabuļļi **·**  Spilve **·**  Voleri **·**  Zasulauks |
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib 1793. aastal sündinud vaimulikust; 1767. aastal sündinud vaimuliku kohta vaata artiklit Johannes Carlblom vanem* |

---

**Johannes Carlblom** (13. november/24. november 1793 Noarootsi – 8. november/20. november 1861 Noarootsi) oli Eesti vaimulik.

Ta õppis Tallinna toomkoolis, Tartu ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1813–1815. Ordineeriti õpetajaks 13. augustil/25. augustil 1816.

Oli aastatel 1816–1861 (kutsuti 27. augustil/8. septembril 1814, kuus kuud pärast isa surma) Noarootsi Püha Katariina koguduse õpetaja. Sai aastal 1859 Saarte-Lääne praostkonna praostiks. Läänemaa ülemkirikueestseisjaameti liikmeks ja Peterburi luteriusu kindralkonsistooriumi liikmeks sai juunis 1848, konsistooriumi assessoriks sai jaanuaris 1849.

Carlblom jätkas oma isa alustatud tegevust Noarootsi kihelkonna rahva lugemisoskuse edendamisel. Ta oli 9. septembrist/21. septembrist 1842 Eestimaa Kirjanduse Ühingu liige. Oli 23. juulist/4. augustist 1859 Noarootsi abipiibliseltsi eestseisja. Ta huvitus meteoroloogiast, tegi ilmavaatlusi ja kirjutas 16. novembril/28. novembril 1827 toimunud maavärinast.

Isiklikku
---------

Tema isa Gustav Carlblom ja vanaisa Jonas Laurentii Carlblom olid Noarootsi Püha Katariina koguduse õpetajad, teine vanaisa Joachim Heinrich Dahl oli Kullamaa Püha Johannese koguduse õpetaja, vanavanaisa Andreas Hollming oli Vormsi Püha Olavi koguduse õpetaja, onu Johannes Carlblom vanem oli Tõstamaa Maarja koguduse õpetaja. Tema vend Paul Carlblom oli Tarvastu Peetri koguduse õpetaja, vend Peter Carlblom oli Risti koguduse õpetaja, vend Friedrich Carlblom oli Viljandi Pauluse koguduse õpetaja, venna Peteri poeg Wilhelm Gustav Johann Carlblom oli Alatskivi ja Kodavere Mihkli koguduse õpetaja, venna Pauli poeg Oskar Emil Carlblom oli Häädemeeste ja Tahkuranna koguduse õpetaja.

Viited
------

1. ↑  Liivi Aarma Põhja-Eesti vaimulike lühielulood 1525–1885 Tallinn 2007
**Johannes Duesborg** (ka *Johann Dusborch*) oli Tartu ja Tallinna toomhärra ning esimese toomkapiitli poolt valitud Tartu piiskop (ehk korrektsemalt elekt) aastatel 1513–1514.

Aastal 1489 on Duesborgi mainitud Saare-Lääne piiskopi Peter Wetbergi sekretärina. Aastatel 1492 ja 1500 on teda mainitud Tallinna toomhärrana, 1501 ja 1503 Tartu toomhärrana. Aastatel 1503–1513 on teda mainitud Tartu toompraostina.

1513. aastal valis Tartu toomkapiitel Duesborgi piiskopiks ning järgmisel aastal reisis ta Rooma, et saada paavstlikku kinnitust. Maikuus maksidki Fuggerid tema eest paavstile piiskopitasu (*servitium communis*), kuid on tõenäoline, et õige pea pärast seda ta suri, mistõttu paavst ei jõudnud teda ametisse kinnitada. Tema asemel sai Tartu piiskopiks Liivi ordumeistri Wolter von Plettenbergi sekretär Christian Bomhower.

Duesborgi on küll ühes allikas mainitud 1520. aasta mais, kui teda nimetati endiseks Tartu piiskopiks ja toomhärraks, kuid on tõenäoline, et ta suri siiski juba 1514. aastal.

Kirjandus
---------

* Leonid Arbusow vanem. *Livlands Geistlichkeit*. 1899 [1. osa], lk 65; 1900 [2.osa], lk 150; 1901 [3. osa], lk 47; 1913 [4. osa], lk 45.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Gerhard Schrove** | **Tartu piiskop**1513–1514 | Järgnev**Christian Bomhower**

 |
**Johannes Carl Robert Riemschneider** (2. oktoober 1861 Kuramaa – 26. märts 1922 Berliin) oli eesti arst, zooloog ja ornitoloog.

Elukäik
-------

Johannes Carl Robert Riemschneider oli baltisakslane ja pastori poeg.

Lõpetas Liibavi (Liepāja) Nikolai Gümnaasiumi, õppis 1882–1888 Tartu ülikooli arstiteaduskonnas. Oli 1889 arst Riias Rothenbergi kliinikus, 1889–1899 Rutzaus Kuramaal, 1899–1907 Ringenis Liivimaal, 1907 Tartus Mellini kliinikus, 1907–1908 Peterburi Aleksandri kliinikus, 1908–1909 Stackelni kliinikus, 1909–1921 Tartu saksa elementaarkoolis ja maksuasutuses, 1921–1922 Plötzis. 1910–1920 oli ta ühtlasi Tartu Linnahaigla ordinaator.

Teoseid
-------

* Vogelleben an der Eismeerküste: aus dem Tagebuch einer Sommerreise 1897. s.l. 1997
* Ueber die Binnenmollusken der Ostseeprovinzen. Dorpat, 1906
* Livländische Najaden. Dorpat, 1907.

Viited
------

1. 1 2 3  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide.

Kirjandus
---------

* Album Academicum der Kaiserlichen Universität Dorpat. Dorpat, 1889, 808
* Deutschbaltisches biographisches Lexikon 1710–1960. Köln, Wien, 1977, 633.
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Guttannen** on küla Šveitsis Berni kantoni Oberhasli ringkonnas, Guttanneni valla keskus.

Ta asub 1006 m kõrgusel merepinnast.

Kristallimuuseum
----------------

Aastast 1975 on Guttanneni külas kristallimuuseum, kus on mineraale kogu Šveitsist. See on Rufibachi perekonna erakogu.

Föön
----

Guttanneni vald on üks suuremaid föönipiirkondi, sest sinna puhub tuul üle Grimseli kuru. Külas on kuni 120 föönipäeva aastas. Föön tekitab talvel lund sulatades laviiniohtu (näiteks veebruari alguses 2003 lõikas laviin küla välismaailmast ära), suvel kõrvetab karjamaid. Samuti tekitab ta tuleohu. Fööni ajal ei tohi külas vabas õhus suitsetada ega üldse mingit tuld teha, isegi mitte grillida (talvel on tuleoht väiksem). Öösiti on väljas tulevalvepatrullid ("föönivahid"). Küla on juba kolm korda maha põlenud, näiteks 1803 hävis küla koos 52 maja ja küüniga.

Küla kaugus ümberkaudsetest asulatest
-------------------------------------

* Boden 2,25 km
* Schrättern Alpe 5,41 km
* Nessental ehk Nessenthal 5,7 km
* Handeck ehk Handegg 5,7 km
* Grund 6,11 km
* Innertkirchen 6,29 km
* Auf dem Stock 6,74 km
* Schaftelen 6,74 km
**Jaak Treiman** (sündinud 27. juulil 1943 Võrus) on Eesti aukonsul Ameerika Ühendriikides Los Angeleses.

Ta lõpetas 1964. aastal Lõuna-California Ülikooli politoloogia ja 1967. aastal õigusteaduse alal, 1969. aastal sai magistrikraadi rahvusvahelise õiguse alal Chicago Ülikoolis. Ta on Eesti Üliõpilaste Selts Põhjala vilistlane.

Jaak Treiman põgenes koos vanematega 1944. aastal Rootsi, kust siirdus 1947. aastal Austraaliasse ja 1951. aastal USA-sse. 1971. aastal asutas ta äri- ja kinnisvaranõustamisega tegeleva õigusbüroo Treiman & Schiffmann, tänini on ta selle osanik. Treiman on esindanud Ameerikas mitut välisettevõtet, samuti on ta aidanud Ameerika firmadel luua Eestis ärisuhteid.

Aastate vältel on Treiman osalenud väliseesti rahvuslikus liikumises, hoides okupeeritud Eesti teemat üleval USA ja rahvusvahelises ajakirjanduses. Ta on Balti Ameerika Vabadusliiga liige. Pärast Ernst Lauri surma sai ta 6. märtsil 1986 Eesti aukonsuliks Los Angeleses (2013. aasta seisuga oli ta selles ametis olnud 27 aastat). Teda on valitud Los Angelese konsulaarkorpuse varahoidjaks.

Tunnustus
---------

* 2006 Riigivapi IV klassi teenetemärk

Teoseid
-------

* "A Diplomatic Guide to Los Angeles". Los Angeles, 2011.
* "Võlulehviku tuules : üle 30 aasta Eesti aukonsulina teeninud Jaak Treimani pere lugu kolmel mandril". Autobiograafia. Tõlkinud Merike Pilter. Tammerraamat 2018.

Kirjandus
---------

* "Jaak Treiman tunnustatud E. V. aukonsulina Kalifornias" Välis-Eesti, aprill 1986, nr 4, lk 1 ja 3

Välislingid
-----------

* Margus Välja "Oli nagu fantoomriigi esindaja" Postimees, 28. juuli 2013 (intervjuu)
**Jaakko Sakari Ryhänen** (kuni 1953. aastani **Jaakko Vuorinen**; sündinud 2. detsembril 1946 Tamperes Soomes) on soome ooperilaulja (bass) ja laulupedagoog.

Ryhänen on lõpetanud Heinola Õpetajate Seminari ja õpetanud neli aastat algklasse. Laulmist on ta õppinud Tauno Kaivola, Matti Lehtineni ja Jolanda di Maria Petriksi käe all. 

1975. aastal sai temast Soome Rahvusooperi solist, kuid juba 1972. aastast oli tal seal rolle külalisesinejana. 

Tema rahvusvaheline karjäär algas 1983. aastal Metropolitan Operas, Soome Rahvusooperi külalisetendustel, kus ta laulis ooperis "Viimased kiusatused" Paavo Ruotsalaineni rolli. Sestpeale on ta esinenud kontsertide ja oratooriumide solistina, laulnud kandvaid bassirolle ja külastanud kõiki maailma juhtivad ooperiteatrid, sh Viini Riigiooperit, kus ta oli regulaarne külalisesineja. 

Ka on Ryhänen osalenud "kolme bassi kontsertidel" koos Matti Salmineni ja Johann Tilliga ning Eestis Koit Soasepa ja Priit Volmeriga. 

Jaakko Ryhänen teatas 2012. aasta novembris pensionile jäämisest tervislikel põhjustel. Pärast seda elab ja õpetab ta sünnilinnas Tamperes.

Pedagoogitöö
------------

Jaakko Ryhänen on töötanud lauluprofessorina Sibeliuse Akadeemias ja Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias (EMTA, 2003–2013). 2014. aastal nimetati ta EMTA audoktoriks. 

Tema õpilased on olnud Aleksander Arder, Simo Breede, Tui Hirv, Märt Jakobson, Kadri Kipper, Roland Liiv, Helen Lokuta, Pille Lill, Karmen Puis, Urmas Põldma, Koit Soasepp, René Soom, Olari Viikholm ja Priit Volmer.

Tunnustus
---------

* 1988 Pro Finlandia medal
* 2001 Valgetähe III klassi teenetemärk
* 2006 Golden Gospeli auhind
* 2007 Tampere linna kuldmedal
* 2013 Soome Kultuurifondi auhind

Diskograafia
------------

* *Joka aamu on armo uus* (1982)
* *Toivo Kuulan ja Oskar Merikannon lauluja* (1983)
* *Laulut kauneimmat* (1985)
* *Jaakko Ryhänen* (1987)
* *Ilta Volgalla* (1989)
* *Syysillan tuuli* (1992)
* *20 suosikkia – Ystävän laulu (Jaakko Ryhänen)|Ystävän laulu* (1996)
* *Kesäyö* (1996)
* *Tummien metsien taa* (2003)
* *Jouluyö, juhlayö* (2006)
* *Musiikin mestareita: Muistojen laulut* (Jaakko Ryhänen ja Seppo Hovi) (2006)

Viited
------

1. ↑  "Kes nad on - kolm bassi? Hiiu Nädal 22.07.2011". Originaali arhiivikoopia seisuga 7.03.2016. Vaadatud 4.03.2016.
2. ↑  Jaakko Ryhänen Wikipedias
3. ↑  EMA Aastaraamat 2014
4. ↑  Pro Finlandia
5. ↑  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 3916
6. ↑  Joensuun Gospel-festivaalit
7. ↑  Jaakko Ryhäsestä kukkaispormestari. Tampere 16.06.2010
8. ↑  "Apuraha- ja palkintopuhe 2013". Originaali arhiivikoopia seisuga 7. märts 2016. Vaadatud 3. märtsil 2016.
9. ↑  Jaakko Ryhänen diskograafia Wikipedias

Välislingid
-----------

* Maailmamees Jaakko Ryhänen Ajakiri Muusika 1/2007, lk 2–7
* Jaakko Ryhänen: kui ma enam ei laula, siis elan õpilastes Eesti Päevaleht, 3. oktoober 2009
* Jaakko Ryhänen - Ha! wie will ich triumphieren YouTube'is
* Jaakko Ryhänen - Madamina, il catalogo è questo YouTube'is
* Jaakko Ryhänen ja inimhääle pillerkaar PLMF-is
Juscelino Kubitschek
**Juscelino Kubitschek de Oliveira** (12. september 1902 Diamantina, Minas Geraisi osariik – 22. august 1976 Resende, Rio de Janeiro osariik), tuntud ka initsiaalide **JK** all, oli Brasiilia poliitik, Brasiilia president aastatel 1956–1961.

Juscelino Kubitschek oli Brasiilia president 31. jaanuarist 1956 kuni 31. jaanuarini 1961.

Pärast sõjaväelist riigipööret keelati Juscelino Kubitschekil 1964. aasta aprillis kümneks aastaks poliitiline tegevus. Ta läks seejärel välismaale ja pöördus Brasiiliasse tagasi 1965. aasta oktoobris ning paigutati seejärel koduaresti. Varsti läks ta uuesti eksiili ja tuli Brasiiliasse tagasi 1967. aastal. Kuna poliitiline tegevus oli talle keelatud, tegutses ta investeerimispankurina. Ta hukkus 1976. aasta augustis autoõnnetuses.

Viited
------

1. ↑  Countries Br-Bu. Brazil rulers.org
2. ↑  Juscelino Kubitschek de Oliveira biography.yourdictionary.com

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Nereu Ramos** | **Brasiilia president**1956–1961 | Järgnev**Jânio Quadros** |