recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**"Big Rigs: Over the Road Racing"** on 2003. aastal loodud võidusõidumäng, mille on loonud Stellar Stone ja välja andnud GameMill Publishing. Mäng on saanud suure kriitika osaliseks ning seda on korduvalt nimetatud kõige kohutavamaks mänguks läbi aegade.

Iseloomustus
------------

Mängu kirjelduse järgi on mängija eesmärgiks sõita veoautoga ja vedada ebaseaduslikku kraami, vältides samal ajal kohalikku politseid. Tegelikult ei anta mängus selliseid ülesandeid ja politseid ei eksisteeri. Mängu eesmärgiks on hoopis sõita võidu teise veokiga ning jõuda esimesena finišijooneni. 

Mäng on vigu täis. Esiteks puudub mängus oleval kaasvõistlejal igasugune tehisintellekt, mistõttu ei liigu tema veok pärast starti paigast. Kuigi mängu hilisemas versioonis viga parandati, jäi vastane siiski enne finišijoont pidama, mistõttu on võimatu võidusõitu kaotada. Teiseks suureks veaks on füüsikaseaduste täielik eiramine. Mängijal on võimalik autoga sõita nii läbi igasuguste objektide (majad, puud, lambipostid) kui ka mängumaailmast päris välja. Tagurdamisel on võimalik veokiga saavutada ülehelikiirus.

Mängu arendus
-------------

Mängu "Big Rigs" lõi Californias registreeritud firma Stellar Stone. Et raha kokku hoida, palkas firma arendajaid Ukrainast. Mängu loojateks olid Denis Julitov, Artem Mironovski, Jaroslav Kulov, Svetlana Slavinskaja, Peter Jameson, Tim Maletski ja Alex Burton. Mäng on varustatud Sergei Titovi loodud Eternity Engine'iga.
**Seadusekuulutaja** (rootsi keeles *lagman*) oli tingi juht viikingi- ja keskaegses Skandinaavias, kes tundis hästi seadusi ja kelle ülesandeks oli kehtivaid seadusi tingil ette lugeda. Kõige tuntum oli seadusekuulutaja amet Islandil.

Seadusekuulutaja Islandil
-------------------------

Seadusekuulutaja (vanaislandi *lögsögumaðr*) oli Islandi Althingi juht aastatel 930–1271. Seadusekuulutaja valiti piirkondlike pealike, goodide poolt ametisse kolmeks aastaks. Tema ülesandeks oli kehtivate seaduste ettelugemine ja vaidluste korral otsuste langetamine. 

Kuni 12. sajandini ei olnud Islandi seadused kirjalikult jäädvustatud, sellepärast oli vajalik seaduste ettelugemine tingil. Igal aastal luges seadusekuulutaja neist kolmandiku *Lögbergi*, Seaduste kalju juures ette. Teatud määral tundsid seadusi kõik pealikud, kuid põhjalikud teadmised olid vähestel, kes olid spetsiaalselt mõne asjatundja juures õppinud. Seadusekuulutaja valiti nende hulgast ja seda ametit peeti väga auväärseks. Seadusekuulutaja sai oma töö eest ka tasu. 

Althingil peetud kohtuvaidlused lahenesid sageli vastavalt sellele, kui hästi pooled või nende nõuandjad protseduurireegleid ja seaduste nüansse tundsid — kehtiv tavaõigus tugines pretsedentidele ja oli väga detailirikas. Kui seaduste küsimuses jäädi eriarvamusele, otsustas asja seadusekuulutaja, pidades vajadusel nõu teiste asjatundjatega.

12. sajandil kirjutati Islandi seadused üles. Edaspidi ei olnud juhul, kui seaduste õige versiooni suhtes valitses kahtlus, otsustajaks enam seadusekuulutaja, vaid kirjalik seadusetekst. Kui käsikirjad lahknesid, siis loeti õigeks see, mis kattus Skálholti piiskopi valduses oleva käsikirjaga. Seaduste kirjapanemine avas tee seadusekuulutaja ameti juurde perekondadele, kes olid tihedamalt seotud kirikuorganisatsiooniga. 13. sajandil pidasid seadusekuulutaja ametit vaid kahe perekonna liikmed: Sturlingid, kelle hulka kuulus Snorri Sturluson, ja Haukdælirid, kes olid tihedalt seotud piiskopitooliga Skálholtis.

Mõnikord volitas Althing seadusekuulutajat tegema mõnd tähtsat tervet saart puudutavat otsust. Nii otsustas seadusekuulutaja Þorgeirr aastal 999 või 1000, et Islandil tuleb sisetülide vältimiseks vastu võtta ristiusk.

Kõige tuntum seadusekuulutaja on Snorri Sturluson, kes oli ametis perioodil 1215–1231, vahele jäid vaid aastad 1218–1222, kui ta ei saanud Norra-reisi tõttu valimistel osaleda.
**Seadus Kultuurkapitaali asutamise kohta** on 8. juulil 1921 Konstantin Pätsi esimese valitsuse vastu võetud seadus, millega asutati Kultuurkapital. Riigikogu juhatus tunnistas seaduse maksvusetuks, sest Riigikogu ei kinnitanud seda kahe kuu jooksul pärast istungjärgu lõppu (RT 1921, 91, 173). Uue Kultuurkapitali seaduse võttis Riigikogu vastu 1925. aastal.

Ajutise Valitsemise korra § 12-a põhjal 8. juulil 1921 a. vastuvõetud

Seadus Kultuurkapitaali asutamise kohta
---------------------------------------

RT 1921, 61, 66.

§ 1. Teaduse, kunsti, hariduse ja spordi toetamiseks asutatakse Tallinnas juriidilise isiku õigustega sihtvarandus, nimega "Kultuurkapitaal".

§ 2. Nimetatud sihtvarandust moodustavad kõik rahasummad ja varandused, mida riigi- ja omavalitsuse asutused, niisama ka eraisikud, teaduse, kunsti, hariduse ja spordi toetamiseks määravad või annetavad, ilma et nad raha või varanduse saajat ära tähendaksid.

§ 3. Kultuurkapitaalile annetatud raha ja varandusi valitseb ja tarvitab § 1-s tähendatud otstarbeteks kunni selle kapitaali alaliste orgaanide loomiseni ajutine komitee, mis koos seisab riigivanemast ehk tema asetäitjast kui juhatajast, ja haridus-, raha- ja siseministrist, kui komitee liigetest.

§ 4. Ajutisele komiteele tehakse ülesandeks Kultuurkapitaali põhikirja kokku seada, kus selle kapitaali sihid, tema kogumise ja tarvitamise kord, tema alalised orgaanid, kapitaali orgaanide tegevuse sisemine ja väline kontroll ja kapitaali likvideerimise kord tulevad kindlaks määrata. Kultuurkapitaali põhikirja kinnitab Vabariigi Valitsus; selle maksmahakkamisega lõpetab ajutine komitee oma tegevuse.

§ 5. Kultuurkapitaal on igasugustest riigi ja omavalitsuse heaks võetavatest maksudest vaba.

Riigivanema asetäitja Joh. Kukk.

Kohtuminister J. Reichmann.

Riigisekretäär K. Terras.
**"Saatanlikud pühakirjad"** (inglise keeles "The Satanic Scriptures") on Saatana kiriku ülempreestri Peter H. Gilmore'i kirjutatud raamat. Nagu Saatanlik piibel enne seda, on see esseede ja tähelepanekute kogumik; samuti sisaldab see kunagi mitteavalikuks peetud saatanlike rituaalide kirjeldusi ja lahtiseletusi. Teose kõvaköiteline versioon ilmus esimest korda piiratud levitamisega 2007. aasta 30. aprillil, volbripäeval kirjastuselt Scapegoat Publishing, millele järgnes laiemalt levitatud versioon sama aasta 13. oktoobril. Eestikeelne raamat ilmus 2009. aasta volbripäeval kirjastuselt Algol.

Esseed
------

Suur osa esseedest olid avaldatud ka enne raamatu enese ilmumist; siiski on mõned raamatus avaldatud esseed nende parandatud versioonid. Mõned, kaasa arvatud teose tagakaanel olev väljavõte, tegelevad Saatana kiriku poolt pseudosatanistideks peetavatega ning nendega, kes keelduvad end kirikuga sidumast, moodustades seeläbi omaenese gruppe.

Veebisait väidab, et teised esseed puudutavad teemasid, mis puudutavad fašistlike esteetika ning Laveyliku satanismi sarnasusi koos mitmesuguste poliitiliste seisukohtadega, mis vastavad satanistide vaatenurgale. Teemade hulka kuuluvad ka muuhulgas Ameerika Ühendriikides toimuva terroristliku tegevuse, geiõiguste ja muude sarnaste probleemide käsitlused.

Rituaalid
---------

Paljud raamatus kirjeldatud rituaalid, näiteks Anton LaVey pulmariitus koos detailidega saatanliku matuse kohta, olid eelnevalt teada ainult Saatana kiriku preesterkonna liikmetele ning on vaid üks tema meetod paljude seast. Kuigi saatanlik pulm radikaalse ajakirjaniku John Raymondi ja Judith Case'i vahel oli LaVey poolt läbi viidud juba 1967. aastal, on satanistid ja just eriti mitte Saatana kirikusse kuuluvad satanistid nende riituste preesterkonna poolt varjatuna olemise tõttu valinud endale sekulaarsed pulmad. Sama kehtib ka matuste kohta hoolimata sellest, et LaVey viis läbi saatanliku matuse mereohvitseri Edward Olseni jaoks.

Sisukord
--------

* Sissejuhatus Blanche Barton
* Eessõna
* 1. Esseed
	+ Satanism: peljatud religioon
	+ Me oleme leegion
	+ Võõrandumine
	+ Algaja misantropoloogi aabits
	+ Asjakäik võtab uue pöörde
	+ Maailmalõpp nüüd ja kohe
	+ Mina olen valgus ja tee
	+ 11. septembri esimesel aastapäeval
	+ Võitjad ja ohvrid: Lääne-Memphisest Columbine’ini
	+ Memmepojad murravad läbi
	+ Fašismiküsimus
	+ Eugeenika
	+ Raudne noorsugu
	+ Pereloomine: „moraal" vs samasooliste abielu
	+ Intellektuaalsed mustad augud
	+ Rohesilmsed hamstrid
	+ Saatanlik esteetika
	+ Diabolus in musica
	+ Nauding iidoleist
	+ Põrgulik linn
	+ ANTON SZANDOR LaVEy: austusavaldus kuriloomale
	+ Hüvasti, pilkane pühakoda
	+ Täiustamisest ja õiglusest
	+ Loomulik hierarhia: nagu ülal, nii ka all
	+ Isandlikud orjad
	+ „Saatanliku kommuuni" müüt ja teised virtuaalsed viirastused
	+ Eesmärgita mässajad
	+ Meisterlikkuse maagia
	+ Iga mees ja naine on täht
	+ Ajarännakud – odavalt ja lihtsalt
	+ Mida kuradit?
* 2. Rituaalid
	+ Saatanlik rituaal
	+ Saatanlik pulm
	+ Saatanlik matuseriitus
	+ Ragnaröki riitus
* Nokturn: sündinud Saatanale Peggy Nadramia

Arvustused
----------

* Morgul, "Saatanlikud pühakirjad"
**Puidu keemiline töötlemine** on puidutöötlemise viis, millega muudetakse puidu välimust, vastupidavust või tekstuuri keemiliste vahenditega.

Keemilised meetodid
-------------------

Puitu töödeldakse puidukaitsekemikaalidega, et takistada selle mädanemist ja lagunemist ning parandada selle vastupidavust. Viimistlemise käigus kantakse puidu pinnale viimistlusmaterjale, mille eesmärk on puitu kaitsta välistegurite mõju eest. Pinnaviimistlusmaterjalid peavad olema elastsed, et need puidu niiskusomaduste tõttu ei deformeeruks ega praguneks.

Ohud
----

Puidukemikaalid võivad põhjustada naha, silmade ning hingamisteede ärritust ja allergilist reaktsiooni. Halvemal juhul võib nägemine kaduda või tekkida nahapõletus. Mõned kemikaalid, näiteks arseen ja pentaklorofenool, soodustavad vähi teket, nõrgendavad immuunsüsteemi ja kahjustavad närvisüsteemi. Keemiliselt töödeldud puitmaterjali lagunemisel keskkonnas võivad kahjulikud ained pinnavette sattuda.

Toimeained
----------

Puidu immutamine puidukaitsevahenditega parandab selle vastupidavust aastakümneteks. Kaitsevahendid sisaldavad näiteks vahasid, vaike, värve ja õlisid, mis tungivad sügavale puitu või kaitsevad puitu pindmiselt. Eelkõige tuleb immutada puitu, mis on aasta läbi välitingimustes, et kaitsta seda päikesekiirguse ja muu kahjustava mõju eest. Uuemad kaitsevahendid ei sisalda kroomi ega arseeni. Puidu süvaimmutamiseks kasutatakse tõrvaõli, mis on valmistatud linaõlist ja männitõrvast. See tagab hea kaitse seenhaiguste, mädanemise, hallituse ja putukakahjustuste eest. Puidu pindmiseks immutamiseks kasutatakse lakke, värve ja õlisid, mis kaitsevad puitu ilmastikuolude eest. Pindmist immutust peetakse vähem tõhusaks kaitseviisiks.

Vaata ka
--------

* lakkimine
* immutamine

Viited
------

1. ↑
2. ↑
**Saate** on küla Mulgi vallas Viljandimaal. Külas on asunud Saate karjamõis.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Abja valda.

Külas asub Saate ohvrijalakas.

Viited
------

1. ↑  Maa-amet, vaadatud 21.11.2020.
2. ↑  Statistikaamet, vaadatud 10.11.2020.
3. ↑  Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.

Mulgi valla asulad

**Linnad:** Abja-Paluoja • Karksi-Nuia • Mõisaküla   

**Alevikud:** Halliste • Õisu   

**Külad:** Abja-Vanamõisa • Abjaku • Ainja • Allaste • Atika • Ereste • Hirmuküla • Hõbemäe • Kaarli • Kalvre • Kamara • Karksi • Kulla • Kõvaküla • Laatre • Lasari • Leeli • Lilli • Maru • Metsaküla • Morna • Mulgi • Muri • Mõõnaste • Mäeküla • Naistevalla • Niguli • Oti • Penuja • Polli • Pornuse • Põlde • Päidre • Päigiste • Pärsi • Pöögle • Raamatu • Raja • Rimmu • Räägu • Saate • Saksaküla • Sammaste • Sarja • Sudiste • Suuga • Tilla • Toosi • Tuhalaane • Umbsoo • Univere • Uue-Kariste • Vabamatsi • Vana-Kariste • Veelikse • Veskimäe • Äriküla • Ülemõisa
**Helsingi tehnikaülikool** (soome keeles *Teknillinen korkeakoulu*, rootsi keeles *Tekniska högskolan*) oli aastatel 1849–2011 Soomes tegutsenud tehnikaülikool. 

Helsingi tehniline reaalkool loodi 1849. aastal ja see sai kõrgkooli õigused 1908. aastal Soome Tehnikakõrgkooli nime all. 

1948. aastal otsustati viia kool Helsingi kesklinnast eemale. Jaanuaris 1949 osteti esimesed kinnistud Helsingist läänes asuva Otanieme mõisa maa-alal. 1952. aastal kasutati Tehnikakõrgkooli äsjaehitatud üliõpilaste ühiselamute kompleksi (hiljem soome keeles tuntud kui *Teekkarinkylä*) Helsingi olümpiamängude olümpiakülana. 1955. aastast alates kolisid kõrgkooli üksused Helsingist Otaniemele Espoos, mis linnaõiguse sai alles 1972. aastal.

Ülikool liideti 2010. aastal Aalto Ülikooliga ja see kandis ajutiselt nime Aalto teadus- ja tehnikaülikool. 2011. aastal jagati kool varasemate teaduskondade põhjal neljaks eraldi kooliks. Kokku kuulub Aalto Ülikooli alla kuus kõrgkooli.

Suur osa ülikooli Otaniemi linnakust projekteeris soome arhitekt ja disainer Alvar Aalto.
Yuliya Shvayger (2013)
**Yuliya Shvayger-Naiditsch** (ukraina keeles Юлія Швайгер-Найдіч *Julija Švaiger-Naiditš*; sündinud 20. oktoobril 1994 Vinnõtsjas) on Iisraeli maletaja, naiste suurmeister (2017).

Shvayger mängis Ukraina eest kuni 2012. aastani, alates 2012. aastast esindab ta Iisraeli.

2016. aastal saavutas ta Euroopa naiste meistrivõistlustel 11. koha, millega tagas endale edasipääsu 2018. aastal Hantõ-Mansiiskis toimunud maailmameistrivõistlustele (64 osavõtjat, mängiti nokautsüsteemis). Avamatšis kaotas ta Monika Soćkole ja 32 parema hulka ei pääsenud.

Shvayger on mänginud Iisraeli naiskonna koosseisus neljal naiste maleolümpial (2012–2018) ja kahtedel Euroopa võistkondlikel meistrivõistlustel (2013, 2017).

Ta sai FIDE-lt 2013. aastal naiste rahvusvahelise meistri ning 2017. aastal naiste suurmeistri ja rahvusvahelise meistri nimetuse.

Shvayger abiellus 2014. aastal malesuurmeister Arkadij Naiditschiga.

Välislingid
-----------

* Yuliya Shvayger – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Yuliya Shvayger FIDE andmebaasis
**Helmuts Balderis-Sildedzis** (sündinud 31. juulil 1952 Riias) on endine läti jäähokimängija (parem ääreründaja) ja treener.

Lapsena harrastas ta iluuisutamist. Jäähokimängijana alustas Balderis Riia Dinamos. Aastatel 1977–1980 mängis ta Moskva AKSK-s. 

Ta mängis aastatel 1976–1983 Nõukogude Liidu jäähokikoondises 147 mängu ja tegi 74 väravat. Ta võitis maailmameistrivõistlustel kuldmedali aastatel 1978, 1979 ja 1983, hõbemedali 1976 ja pronksmedali 1977. Aastal 1977 valiti ta maailmameistrivõistluste parimaks ründajaks. 1980. aasta Lake Placidi olümpiamängudelt sai ta hõbemedali.

Aastal 1985 loobus ta tippspordist ja suundus Jaapanisse treeneriks. Kui 1989. aastal Nõukogude Liidu mängijatel lubati NHL-i minna, sai Balderisest Minnesota North Starsi mängija. Ta oli 36-aastaselt kõigi aegade vanim NHL-i *draft*'is valitud mängija. Pärast aastast lepingut lõpetas ta oma mängijakarjääri uuesti, kuid tuli taas jääle pärast Läti iseseisvuse taastamist ja mängis Läti koondises. Hiljem oli ta koondise peatreener.

Aastal 1998 valiti Helmuts Balderis Rahvusvahelise Jäähokiliidu kuulsuste halli liikmeks.

Välislingid
-----------

* Helmuts Balderis lehel Legendsofhockey.net
* The Internet Hockey Database
**"Ohtliku elu aasta"** on 1982. aastal valminud Austraalia mängufilm. Filmi stsenaarium põhineb Christopher Kochi samanimelisel romaanil.

Sisu
----

Filmi tegevus toimub 1965. aastal Indoneesias. Noor Austraalia ajakirjanik Guy Hamilton suunatakse tööle Jakartasse. Ta tutvub oma kolleegidega Suurbritanniast, Ameerika Ühendriikidest ja Uus-Meremaalt. Esialgu on tal raske oma töösse sisse elada, kuna tema eelkäija ei viinud teda asjadega kurssi. Kuid tänu oma uuele tuttavale Billy Kwanile õnnestub Hamiltonil teha mitu head intervjuud ja reportaaži. Ta tutvub Briti saatkonna töötaja Jill Bryantiga, kellega tal tekib vähehaaval suhe. Samal ajal muutub poliitiline olukord Indoneesias üha pingelisemaks.

Osatäitjad
----------

* Mel Gibson – Guy Hamilton
* Sigourney Weaver – Jill Bryant
* Linda Hunt – Billy Kwan
* Michael Murphy – Pete Curtis
* Bill Kerr – kolonel Henderson
* Noel Ferrier – Wally O'Sullivan
* Bembol Roco – Kumar
* Paul Sonkkila – Kevin Condon
* Mike Emperio – Sukarno
**"Me olime kaheksateistkümneaastased"** on Tallinnfilmi film aastast 1965. Filmi tegevustik põhineb 1940. aasta sündmustel.

Sisu
----

Filmi tegevustik leiab aset 1940.–1941. aasta Nõukogude okupatsiooni ajal Saaremaal. Rühm noori elluastujaid peab valima, kas jääda truuks iseseisvale Eesti Vabariigile või toetada uut kommunistlikku režiimi.

Filmis mängis keskset rolli Viktor Oxfordi kirjutatud sõdurilaul "Jää vabaks, Eesti meri", mis Nõukogude ajal ei olnud otseselt keelatud.

Osades
------

* Evald Hermaküla – Elmar Uudam
* Mare Hellaste (Mare Garšnek) – Virve Teenus
* Peeter Kard – Riks Parka
* Tõnu Aav – Eerik
* Rein Koppelman – Harri
* Feliks Kark – Arno
* Tiina Ideon – Leida
* Einari Koppel – Feliks
* Kaarel Karm – Uudam
* Heino Mandri – Trossi
* Franz Malmsten – Parka
* Hugo Laur – Teenus
* Ants Eskola – Linnus
* Jüri Müür – Külvand
* Grigori Kromanov – politseinik

Tootmine
--------

"Me olime kaheksateistkümneaastased" oli Kaljo Kiisale režissöör-lavastajana kolmas mängufilm. Film valmis kirjanik Ants Saare algupärase stsenaariumi põhjal.

Arvustused
----------

Film esilinastus Eesti NSVs 19. juulil 1965 ja mujal NSV Liidus 11. jaanuaril 1966 pealkirjaga "Nad olid kaheksateistkümneaastased" ("Им было восемнадцать").

Film sattus kohe pärast selle valmimist ägeda kriitikatule alla. Isegi üleliidulises ajakirjanduses paigutati see halbade filmide kategooriasse. Muuhulgas kritiseeriti pealiskaudset suhtumist filmitavasse ja illustratiivsust ning seda, et "tekstid, dialoogid ja kõned mõjuvad mitte lihtsalt räigelt, vaid ka lamedalt, ilma alltekstita." "Kuigi näitlejad andsid endast parima, on tegelaskujude karakterid edasi antud liiga mustvalgetena." "Neid, kes iga hinna eest püüdsid Eesti iseseisvust päästa, näidatakse üdini negatiivsetena ja Eesti Nõukogude Sotsialistliku Vabariigi loojaid-tekitajaid ülipositiivsetena. Nii ühe kui teise leeri karakterite puhul ei toimu kogu filmi jooksul vähimatki arengut."

Vaatamata kõigele tõsteti siiski esile karismaatilised noored näitlejad Evald Hermaküla ja Peeter Kard, samuti oma näitlejateed alles alustanud Mare Hellaste ja Tiina Ideon. Üksmeelse tunnustuse pälvis Hugo Laur vana muusikaõpetaja Teenusena.

Viited
------

1. ↑  Ain Kütt (faili metaandmete järgi) (17. november 2013). "Mälumängu küsimused" (PDF). Tartu Üliõpilaste Mälumänguklubi. Originaali (PDF, lk. 3) arhiivikoopia seisuga 28. september 2015. Vaadatud 13. septembril 2015.
2. 1 2  Õie Orav. Kaljo Kiisa ebaõnnestunud film, kus näitlejad andsid endast parima. *Maaleht*, 26. veebruar 2011.
**Helsingi Ülikooli Observatoorium** (soome keeles *Helsingin yliopiston Observatorio*) oli Helsingi Ülikoolis aastatel 1834–2009 tegutsenud teadusasutus (observatoorium). Aastast 2012 tegutseb selle hoones näitustekeskus **Helsingi observatoorium**, mis on osa Helsingi Ülikooli muuseumist.

Ehitis kavandati koostöös professor Friedrich Wilhelm Argelanderiga ja arhitekt Carl Ludvig Engeliga ning see valmis aastal 1834. Observatoorium oli omal ajal maailma moodsaimate astronoomiaobservatooriumide seas ja mitmed Euroopa observatooriumid on ehitatud Helsingi Ülikooli observatooriumi eeskujul.

Hoone aeda rajati ka eraldi tähetorn, kuhu paigutati teleskoop astrofotograafia jaoks. See ehitis valmis aastal 1890.

Observatoorium paikneb kesklinna lähedal ning seda pole teaduslikeks vaatlusteks kasutatud alates 20. sajandi 70. aastatest.

Helsingi Ülikooli astronoomiaosakond liideti füüsikaosakonnaga 2010. aasta alguses ja astronoomid kolisid ümber Kumpula kampusesse. Observatoorium renoveeriti täielikult ning avati muuseumina 2012. aastal. Hoones tegutseb amatöörastronoomide ühendus Ursa..

Viited
------

1. ↑  Welcome to Helsinki University Museum!
2. 1 2 3 4  "History of the Helsinki Observatory". Originaali arhiivikoopia seisuga 21. detsember 2016. Vaadatud 17. detsembril 2016.
3. 1 2  375 Humanists: Insightful observatory
4. ↑  "Helsinki 200:Helsinki Observatory – Astronomical visitor centre". Originaali arhiivikoopia seisuga 13. mai 2016. Vaadatud 25. detsembril 2016.
5. ↑  The Observatory opens for the public in 2012
6. ↑  Ursa Astronomical Association
**Maserati Merak** on Itaalia autotootja Maserati poolt aastail 1974–1982 toodetud sportauto.

Oma olemuselt oli Merak Maserati Bora nii-öelda väiksem vend. Keskmootoriga Merak põhines Bora kerel, kuid väiksema mootori tõttu mahutati autosse ka väikesed tagaistmed. Kuna Maserati kuulus parajasti Citroënile, kasutati auto juures ka mõningaid antud autotootja tehnilisi lahendusi. Osa auto sisustuselemente ning ka õhkvedrustus pärinesid Citroën SM-ilt. 

1976. esitleti mõnevõrra võimsama mootoriga Maserati Merak SS-i. Auto jõuallikaks oli kolmeliitrine V6-mootor, võimsusega 220 hj (164 kw). Samuti oli autot muudetud kergemaks, mistõttu Merak SS-i tippkiiruseks oli 245 km/h. Antud versiooni valmistati vaid 652 autot.

1977 toodi turule Maserati Merak 2000. Autol oli kaheliitrine V6-mootor võimsusega 170 hj (127 kw). Merak 2000 oli mõeldud Itaalia turule, kuna samal aastal võeti vastu seadus mis maksustas suurema kui kaheliitrise mootoriga autosid.

Meraki tootmine lõpetati aastal 1982.

### "Top Gear"

BBC autosaates "Top Gear" ostis Jeremy Clarkson saatejuhtidevahelisel võistlusel 7000 naelsterlingi eest kasutatud Meraki. Võistluse eesmärgiks oli vähem kui 10 000 naela eest osta keskmootoriga itaalia sportauto. Clarkson oli oma autoga esimene kasutaja, kuna auto mootor lakkas töötamast. Jeremy Clarkson pidas oma autot Maserati Merak SS-iks, kuid hiljem selgus, et eelmine omanik oli lisanud SS-märgi autole ise, ning tegemist oli tavalise Merakiga. 
Jeremy Merakil olnud 190 hobujõust oli dünamomeetril testides jäänud alles vaid 80.
**Laine Karindi** (10. mai 1926 Tartu – 4. detsember 2002 Tallinn) oli eesti koorijuht ja muusikapedagoog.

Ta lõpetas aastal 1947 oreli erialal Tallinna Muusikakooli Hugo Lepnurme klassis ja aastal 1953 koorijuhtimise erialal Tallinna Riikliku Konservatooriumi Gustav Ernesaksa klassis.

Ta töötas aastatel 1953–1954 koorijuhtimise õppejõuna Tartu Muusikakoolis ja aastatel 1954–1966 Tallinna Muusikakoolis. Aastatel 1966–1973 töötas ta koorijuhtimise õppejõuna Tallinna Pedagoogilises Instituudis ja aastatel 1973–1995 Tallinna Riiklikus Konservatooriumis (aastast 1983 dotsent). Tema õpilased olid Olev Oja, Ene-Reet Ehala, Raivo Kõrgemägi, Ene Kangron, Ene Ahven, Riho Leppoja, Eevi Ukleika, Riho Rõõmus, Moonika Pullerits ja Tiina Sooba.

Lisaks juhatas ta aastatel 1955–1966 Tallinna Tööstuskooli nr 2 meeskoori, aastatel 1965–1969 Eesti Energia meeskoori ja aastast 1960 Kõrgemate Koolide Lõpetanute Segakoori (oli aastast 1969 selle koori peadirigent).

Isiklikku
---------

Ta oli aastatel 1950–1956 abielus pianisti, organisti ja noodikirjutaja Peeter Rekkaroga. Tema isa oli helilooja, organist ja koorijuht Alfred Karindi. Tema õed on toimetaja ja tõlkija Linda Targo (1928) ning Imbi Mätas (1935), vend oli näitleja ja teatrijuht Jüri Karindi.

Tunnustus
---------

* 1979 Eesti NSV teeneline kunstitegelane
RYB-mudeli primaar- ja sekundaarvärvused
Sekundaarvärvuste segamine akvarellis: punane on kinakridoonpunane (Pigment Red 206), kollane on bensimidasoolkollane H6G (Pigment Yellow 175) ja sinine on ftalotsüaniinsinine (Pigment Blue 15)
**RYB** (lühend primaarvärvuste ingliskeelsetest nimetustest *red–yellow–blue* 'punane-kollane-sinine') on subtraktiivse värvisünteesi mudel, mida kasutatakse maali- ja tarbekunstis ning milles primaarvärvused on konkreetsetest värvipigmentidest saadavad punane, kollane ja sinine.

Ajaloost
--------

See mudel oli esimene, millele rajasid oma värvisüsteemid 19. ja 20. sajandi värviteoreetikud, näiteks Moses Harris, Michel Eugène Chevreul, Johannes Itten ja Josef Albers, ning mida kasutavad paljud kunstnikud, kes töötavad pigmentvärvidega. RYB-värvimudelit kasutati ja õpetati Bauhausis, Ulmi disainikoolis Hochschule für Gestaltung Ulm ja enamikus Bauhausist mõjutatud kunstikoolides, näiteks IIT Institute of Design, Black Mountain College, Yale'i ülikooli disainiosakond, Shillito Design School Sydneys ja Parsons School of Design New Yorgis.

Kirjeldus
---------

RYB-mudelis annavad primaarvärvused punane, kollane ja sinine kahekaupa segades sekundaarvärvusteks oranži, rohelise ja violeti. Olgugi et primaarvärvused võivad olla saadud eri värvipigmentidest, kehtib mudel siiski kõigi vastava värviga pigmentide puhul - ükskõik millist sinise pigmendi segamisel ükskõik millise kollase pigmendiga on tulemuseks alati mingi roheline toon. Kunsti- ja disainiõppes kasutatakse tavaliselt laiema värvigamma saamiseks lisaks kolmele primaarvärvusele ka musta ja valget pigmenti.

Viited
------
| Valimispäevad |  |
| --- | --- |
| Neljapäev4. juuni | Holland, Suurbritannia |
| Reede5. juuni | Iirimaa, Tšehhi |
| Laupäev 6. juuni | Küpros, Läti, Malta, Slovakkia, Tšehhi |
| Pühapäev 7. juuni | Austria, Belgia, Bulgaaria, Eesti, Hispaania, Itaalia, Kreeka, Leedu, Luksemburg, Poola, Portugal, Prantsusmaa, Rootsi, Rumeenia, Saksamaa, Sloveenia, Soome, Taani, Ungari |

**2009. aasta Euroopa Parlamendi valimised** olid 4. juunist 7. juunini 2009 toimunud valimised Euroopa Parlamenti. Igas Euroopa Liidu liikmesriigis toimus hääletus ühel kindlal kuupäeval vastavalt kohalikule tavale, Eestis 7. juunil. 

Õigus hääletada oli umbes 515 000 000 inimesel. Uude parlamenti valiti kokku 736 liiget kõigist 27 Euroopa Liidu liikmesriigist. Uued liikmesmaad Bulgaaria ja Rumeenia valisid oma esindajad esimest korda teiste liikmesriikidega samal ajal. Tegemist oli suurimate rahvusvaheliste otsevalimistega ajaloos.

Valimised Eestis
----------------

 *Pikemalt artiklis 2009. aasta Euroopa Parlamendi valimised (Eesti)*
Valimised toimusid 7. juunil. Eelhääletamine toimus 1. 2. ja 3. juunil. Eesti oli ainuke riik, kus sai hääletada elektrooniliselt interneti kaudu. Seda võimalust kasutas 28. maist 3. juunini 58 669 inimest.

### Kandidaadid

Eestist valiti Euroopa Parlamenti kuus inimest. Oma nimekirjadega osales 11 erakonda ja 6 üksikkandidaati (Taira Aasa, Martin Helme, Dimitri Klenski, Juri Žuravljov, Indrek Tarand, Märt Õigus).

### Arvamusküsitlused

Maikuus Turu-uuringute ASi korraldatud arvamusküsitluse tulemusel oli kõige suurem toetus Eesti Keskerakonnal, Reformierakonnal, Isamaa ja Res Publica Liidul, Sotsiaaldemokraatlikul Erakonnal ja üksikkandidaadil Indrek Tarandil.

### Tulemused

Kell 16.00 oli valimistel osalenud 34,9% hääleõiguslikest kodanikest. Valimiste lõppedes oli hääletamas käinud 43,2% hääleõiguslikest. Tulemused: Keskerakond võitis kaks kohta (Edgar Savisaar, Siiri Oviir), Reformierakond ühe koha (Kristiina Ojuland), IRL ühe koha (Tunne Kelam), Sotsiaaldemokraatlik Erakond ühe koha (Ivari Padar) ja valituks osutus ka üksikkandidaat Indrek Tarand. Pärast seda, kui Edgar Savisaar vastavalt juba enne valimisi lubatule oma mandaadist loobus, kinnitas Vabariigi Valimiskomisjon 7. juulil tema asemel europarlamendi liikmeks Vilja Savisaare.

Vaata ka
--------

* 2004. aasta Euroopa Parlamendi valimised
* 2014. aasta Euroopa Parlamendi valimised

Välislingid
-----------

* Vabariigi Valimiskomisjoni Euroopa Parlamendi valimiste leht
* Euroopa Parlamendi valimiste ametlik koduleht
**Seadlus** on riigipea, valitsuse või riigi muu juhtorgani välja antav seaduse jõuga normatiivne õigusakt või seadusest madalama jõuga rakendusakt.

Eesti
-----

Eesti Vabariigi põhiseaduse (1992) § 109 kohaselt on juhul, kui Riigikogu ei saa kokku tulla, Vabariigi Presidendil õigus edasilükkamatute riiklike vajaduste korral anda seaduse jõuga seadlusi. Seadlused allkirjastavad President, Riigikogu esimees ja peaminister. Seadlusega ei saa kehtestada, muuta ega tühistada põhiseadust, riiklikke makse kehtestavaid seadusi, riigieelarvet ega põhiseaduse §-s 104 loetletud seadusi, mille vastuvõtmiseks on nõutav Riigikogu koosseisu häälteenamus.

Peale Riigikogu kokku tulemist peab President esitama seadlused Riigikogule, kes kas võtab need seadusena vastu või tühistab.

Eesti Vabariigi põhiseaduses sätestatud Vabariigi Presidendi õigus anda seadlusi on erakorraline seadusandlik õigus, et tagada eriolukordades seadusandlik järjepidevus või lahendada hädasituatsioonis konkreetseid üksikjuhtumeid.

### Ajalugu

1920. aasta Eesti Vabariigi põhiseaduse kohaselt oli seadluste väljaandmise õigus Vabariigi Valitsusel. Seadlused ei olnud seaduse jõuga õigusaktid tänapäeva mõttes, nendega reguleeriti üksnes kaitsevägesid puudutavaid küsimusi. Vabariigi Valitsuse poolt vastu võetud seadlused allkirjastasid riigivanem, riigisekretär ning kaitseväge puudutavates küsimustes sõjaminister, piirivalvet puudutavates küsimustes siseminister.

Näiteks 1928. aastal andis Vabariigi Valitsus välja üleajateenijate teenistusseadluse.

1933. aasta Eesti Vabariigi põhiseadusega läks kaitsevägesid puudutavate seadluste väljaandmise õigus riigivanemale.

1938. aasta Eesti Vabariigi põhiseaduse § 131 kohaselt oli Vabariigi Presidendil õigus anda seaduses sätestatud alustel riigikaitset ja relvastatud jõude puutuvaid seadlusi. Sellised seadlused pidi kaasallkirjastama peaminister, asjaomane minister ja sõjavägede ülemjuhataja või sõjavägede juhataja. 

NSV Liidu konstitutsiooni §123 kohaselt oli NSV Liidus seadluste andmise õigus NSV Liidu Ülemnõukogu Presiidiumil. Analoogiliselt, Eesti NSV konstitutsiooni §110 kohaselt oli Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumil õigus anda seadlusi.

Viited
------

1. ↑  Eesti Vabariigi põhiseadus. RT 1992, 26, 349
2. ↑  "Eesti Vabariigi põhiseadus. Kommenteeritud väljaanne. Tartu Ülikool, 2012". Originaali arhiivikoopia seisuga 24. veebruar 2015. Vaadatud 24. veebruaril 2015.
3. ↑  Eesti Vabariigi põhiseadus. RT, 09.08.1920, 113/114, 243
4. ↑  Vabariigi Valitsuse poolt 22. veebruaril 1928 a. antud Üleajateenijate teenistusseadlus. Riigi Teataja, nr. 19, 6. märtsil 1928
5. ↑  Eesti Vabariigi põhiseaduse muutmise seadus. RT, 28.10.1933, 86, 628
6. ↑  Eesti Vabariigi põhiseadus.

Kirjandus
---------

* Lang, Väino. Põhiküsimusi kehtivast riigikaitseõigusest. Õigus, 1939, nr. 6, lk. 241–254.

Välislingid
-----------

* Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegiumi otsus III-4/A-4/94 „Vabariigi Presidendi taotluse tunnistada 3. mail 1994.a. vastuvõetud Vabariigi Presidendi töökorra seaduse § 2 lg 2 Põhiseaduse §-ga 109 vastuolus olevaks läbivaatamine"
**Elamus** (saksa keeles *Erlebnis*) on inimese elus toimuv meeldejääv sündmus. 

Elamused võivad olla rahuldustpakkuvad, erutavad või traumeerivad.

Elamus on emotsionaalselt töödeldud sündmus, mille sisemised ja välised protsessid seonduvad positiivsete ja negatiivsete tunnetega. Oma olemuse ja toime poolest on elamusega seotud teadvuse protsessid alati subjektiivsed, mittemõõdetavad ja individuaalsed. Kuna elamus sõltub tavaliselt sündmuse toimumiskohas valitseva üldise atmosfääriga, pole selle kordamine ja sellest mitte osa saanud inimestele edasiandmine enamasti võimalik. Seetõttu on elamuse üle otsustamisel määravaks subjektiivne liigitamine ja hindamine. 

Radikaalse konstruktivismi perspektiivist oleme me ise meie elu reaalsusest pärinevate elamuste aktiivsed kaasloojad ning tõlgendajad. Elamuse teadvustamine ja osalemine välises interaktsioonis sõltub eelkõige inimese isiklikust tähelepanuvõimest ja mõtlemise jõudlusest. 

Gerhard Schulze on kultuurisotsioloogia perspektiivist analüüsinud tänapäevast elamusmajandust ning pakkunud seoses sellega välja ka põhjaliku elamuste teooria.

Kirjandus
---------

* Brunner-Sperdin, Alexandra: *Erlebnisprodukte in Hotellerie und Tourismus: Erfolgreiche Inszenierung und Qualitätsmessung*. Berlin 2008, ISBN 3503110062
* Lausberg, Michael: *Die Erlebnispädagogik Kurt Hahns*. Marburg 2007
* Schulze, Gerhard: *Die Erlebnisgesellschaft. Kultursoziologie der Gegenwart.* Frankfurt a.M.: Campus 1992, ISBN 3593348438.
* Tsvasman, Leon: *Erlebnis*, in: ders. (Hg.): *Das grosse Lexikon Medien und Kommunikation. Kompendium interdisziplinärer Konzepte.* Würzburg 2006, S. 99.
**Seaduseelnõu väljatöötamiskavatsus** (ka **väljatöötamiskavatsus**, **VTK**) on Eesti õigusloomes dokument, millega eelnõu ettevalmistaja konsulteerib teiste osapooltega, et välja selgitada uue eelnõu väljatöötamise vajadus. 

Uue eelnõu koostamisele eelneb eelnõu ettevalmistaja (näiteks ministeeriumi) avaldatud väljatöötamiskavatsus. Väljatöötamiskavatsuses kirjeldatakse muu hulgas lahendatavat küsimust, võimalikke lahendusi ja nende võrdlust. Eelnõu koostamist alustatakse pärast seda, kui on analüüsitud ettepanekuid, mille teised osapooled (näiteks teised ministeeriumid, turuosalised, huvirühmad) on esitanud väljatöötamiskavatsusele vastuseks. 

Kohustuse koostada seaduseelnõu väljatöötamiskavatsus on kehtestanud Eesti valitsus oma määrusega.

Nõuded väljatöötamiskavatsusele
-------------------------------

Normitehnika käsiraamatu järgi peab väljatöötamiskavatsus sisaldama teavet ja põhjendusi eelnõuga puudutatud valdkonna või lahendamist vajava probleemi (küsimuse) ja sihtrühma kohta ning uue õigusakti eesmärgi kohta. Väljatöötamiskavatsus peab esitama küsimuse võimalikud lahendused, neid omavahel võrdlema ja esile tõstma eelistatava lahenduse. Valitud lahenduse sobivust kehtivasse õiguskorda tuleb põhjendada, samuti selgitada küsimuse lahendust Eestiga sarnase ühiskonnakorralduse ja õigussüsteemiga riikides.

Lisaks sellele peab väljatöötamiskavatsus esitama kavandatava regulatsiooni kirjelduse ja ülesehituse, sealhulgas regulatsiooni tasandi kindlaksmääramine, eelnõu eeldatava valmimise aja ja regulatsiooni soovitava kehtivusaja. Samuti tuleb väljatöötamiskavatsuses kirjeldada seaduseelnõu edasise väljatöötamise tegevuskava. Veel peaks väljatöötamiskavatsus esitama hinnangu, millised olulised mõjud, lähtudes nende esinemise sagedusest, ulatusest, sihtrühma suurusest ja ebasoovitavate mõjude riskist, võivad seaduse rakendamisega kaasneda. Mõjude hindamisel tuleb selgitada, kuidas kaasnevaid olulisi mõjusid analüüsitakse ja põhjendused, milliseid kaasnevaid mõjusid ei analüüsita.

Seaduseelnõu väljatöötamiskavatsus ei ole nõutav, juhul kui tegu on põhjendatult kiireloomulist menetlust nõudva eelnõuga. Samuti pole nõutav väljatöötamiskavatsuse avaldamine, juhul kui eelnõu käsitleb Euroopa Liidu õiguse rakendamist ja kui eelnõu aluseks oleva Euroopa Liidu õigusakti eelnõu (näiteks direktiivi või määruse) menetlemisel on sisuliselt lähtutud nõuetest, mida Eesti õigusloomes väljatöötamiskavatsustele esitatakse.

Väljatöötamiskavatsust pole vaja ka välislepingu sõlmimise, muutmise või lõpetamise seaduse eelnõule, iga-aastasele riigieelarve seadusele ega selle muudatustele või lisaeelarvetele. Samuti võib pole väljatöötamiskavatsus nõutav, kui eelnõu seadusena rakendamine ei too kaasa olulist õiguslikku muudatust või muud olulist mõju.

Viited
------

1. ↑  Hea õigusloome ja normitehnika eeskiri. Vabariigi valitsuse määrus, 22.12.2011 nr 180, § 1.
2. 1 2 3 4  Normitehnika käsiraamat. Riigikogu Kantselei, Justiitsministeerium, Riigikantselei.
"**Seaduse ees**" on Franz Kafka mõistujutt, mis on 1925. aastal avaldatud romaani "Protsess" kuulsamaid katkendeid. See on osa raamatu 9. peatükist "Kirikus", milles peategelane Josef K. kohtub preestriga, kes talle selle loo jutustab. Sarnaselt mõistujutu peategelasega sureb ka Josef K. lõplikke vastuseid saamata. 

Erinevalt "Protsessist", mis ilmus aasta pärast Franz Kafka surma, avaldati "Seaduse ees" eraldi lühijutuna juba tema eluajal 1915. aastal.

Tegevustik
----------

Üks maamees soovib kohtuda seadusega, kuid teda takistab väravavaht. Mees ootab aastaid seaduse sissepääsu ees, tüütab väravavahti oma küsimustega ja proovib teda kingitustega ära osta. Väravavaht võtab küll kingitused vastu, kuid teeb seda enda sõnul vaid mehe meelerahu nimel. Surma eel küsib mees väravavahilt, miks teised inimesed seaduse jutule ei kipu. Selle peale teatab väravavaht, et sissepääs on mõeldud vaid sellele mehele. Mees sureb sealsamas ilma seaduse ette pääsemata ja väravavaht sulgeb sissepääsu.

Vaata ka
--------

* Allegooria
**Strazde** on küla (*vidējciems*) Lätis Talsi piirkonnas, Strazde valla halduskeskus. Küla asub Dursupe jõe kaldal merepinnast 100 meetri kõrgusel piirkonna keskusest Talsist 20 ja Riiast 99 kilomeetri kaugusel.

Küla mainitakse esimest korda aastal 1253 või 1291 (*Villa Stratzen*). Aastal 1324 mainiti küla nime all *Strassze*, aastal 1352 aga *Stradze*. Tänapäevane küla kujunes endisaegse Lielstrazde mõisa (*Groß-Strasden*) keskuse juurde.

Asulas on lisaks vallavalitsusele veel postkontor, vaba ajal keskus ja raamatukogu. Külla jääb Strazde bussipeatus.

Vaatamisväärsusteks on sealse mõisa hoonetekompleks ja selle juures asuv park. Strazde kirik koos kahe kirikuliste pingiga on muinsusmälestistena riikliku kaitse all.

Aastal 2017 oli külas 126 elanikku, aastal 2020 oli elanikke 118.

Viited
------

1. ↑
2. ↑  Strazdes pagasts. Vēsture
3. ↑
4. ↑  IS Mantojums
5. ↑  Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija. Valsts aizsargājamo nekustamo kultūras pieminekļu saraksts

| * v
* r
Strazde valla asulad |
| --- |
| 
Annasciems **·**  Gravas **·**  Kāķīši **·**  Mazstrazde **·**  Saulīšciems **·**  **Strazde** |
**Efemeriidid** on taevamehaanika seaduste põhjal arvutatud tabelid, mis sisaldavad taevakehade (peamiselt tähtede, komeetide, planeetide ja Päikesesüsteemi tehiskehade) asendeid mingite kindlate ajahetkede jada ulatuses. Efemeriide avaldatakse astronoomia aastaraamatuis ja kalendreis.

Efemeriide kasutatakse astronoomias ja muudes eluvaldkondades, kus vajatakse infot taevakehade näivate asukohtade kohta taevasfääril või kasutatakse nende asukoha infot, näiteks merenduses navigatsioonis. Efemeriide kasutatakse ka astroloogias.

Taevakehade näivad asukohad taevas tuuakse efemeriidides ära reeglina mingite teatud Maa punktide jaoks, harvem Maa keskpunkti jaoks. Tavapäraste astronoomiliste nähtuste korral kasutatakse tüüpiliselt ajasammuks ühte ööpäeva, kuid kiiresti liikuvate taevakehade puhul võidakse kasutada ka tihedamat ajasammu.

Tihti avaldatakse efemeriide aastateks või pikemateks ajavahemikeks raamatutena. Paberile trükitud efemeriidide tähtsus on aja jooksul vähenenud, sest tänapäeval kasutatakse järjest enam elektroonilises vormis andmebaase või asukohtade arvutamiseks sobivaid arvutiprogramme. Trükitud kujul vajatakse efemeriide eeskätt navigatsiooni valdkonnas.

Eestis on efemeriide avaldatud alates 1924. aastast kuni tänapäevani Tartu Tähetorni kalendris. Ülemaailmselt on kõige levinumad efemeriidid näiteks nautilised ja astronoomilised almanahhid. 

Astronoomilistes efemeriidides tuuakse taevakehade asukohad kas ekliptilistes koordinaatides (planeedid ja Päike) või ekvaatorilistes koordinaatides. Aega esitatakse kas maailmaajas või selgelt määratud vööndiajas. Tavaliselt lisatakse tabelite juurde koordinaatide või ajateisenduste arvutamiseks vajalik lisainfo.

Astroloogilistes efemeriidides esitatakse andmed lihtsama orienteerumise huvides mõnikord sodiaagimärkide kraadides, tavaliselt kasutatakse lihtsustatud ekvaatorilisi koordinaate. Ekliptilist laiust ei too ära mitte kõik astroloogilised efemeriidid.

Sarnaselt astronoomiliste almanahhidega leidub astroloogiliste efemeriidide trükistes tavaliselt andmeid ka astroloogidele huvi pakkuvate nähtuste kohta, näiteks päikese- ja kuuvarjutuste, näiva retrogradatsiooni, planeetide märkidesse sisenemise aja, täheaja ning kuusõlmede kohta.

Viited
------

1. ↑  H. Eelsalu, 1996. Astronoomialeksikon. Eesti Entsüklopeediakirjastus. 200 lk.

Välislingid
-----------

* Efemeriidid valitud Eesti linnade jaoks aastani 2030
* Tartu Tähetorni kalendri ajalooline ülevaade
Michiko (2014)
**Michiko** (jaapani keeles 美智子; varem koos tiitliga 皇后美智子 *Kōgō Michiko* 'keisrinna Michiko'; sündinud 20. novembril 1934 Tōkyōs) on Jaapani endine keisrinna, endise Jaapani keisri Akihito abikaasa.

Ta sündis jahuveskite firma Nisshin Flour Milling Co. presidendi ja hilisema aupresidendi Hidesaburo Shōda (1904–99) ja tema abikaasa Fumiko Shōda (sündinud Soejima, 1910–88) esimese tütrena. 1953 astus ta Püha Südame Naisteülikooli kirjandusteaduskonda, kus õppis inglise kirjandust.

Tulevase keisriga tutvus ta pärast ülikooli lõpetamist *summa cum laude* 1957. aasta augustis, kui käis suvel Karuizawa kuurortlinnas tennist mängimas. Kümneliikmeline keiserlik õukonnanõukogu kiitis nende kihluse ametlikult heaks 27. novembril 1958.

Michiko on pärit lihtrahva seast. Ta on esimene tavakodanik, kes abiellus Jaapani kroonprintsiga – siiani olid kõik kroonprintsid võtnud naise õukonda kuuluvate aadlike või keisrisuguvõsa kõrvalharude liikmete hulgast. See muutus võimalikuks pärast seda, kui 1946. aastal vastu võetud Jaapani põhiseadus kaotas kõik aadlitiitlid ja aadli eesõigused väljaspool keisrisuguvõsa. 1947. aasta oktoobris kitsendati keisrisuguvõsa mõistet: sinna jäeti üksnes keiser Hirohito, tema vennad ja nende järeltulijad. Ent Michiko vanemad, kuigi jõukad, polnud kunagi aadli hulka kuulunud ja seetõttu tekitas see abielu konservatiivsetes ringkondades vastumeelsust. Ka Akihito ema ja Michiko ämm Nagako suhtus oma miniasse halvasti. Kuid noorpaar sai Jaapanis väga armastatuks.

Michiko ja Akihito abiellusid 10. aprillil 1959. Abielust sündis kolm last: 23. veebruaril 1960 kroonprints Naruhito, 30. novembril 1965 prints Akishino ja 18. aprillil 1969 printsess Sayako. Akihito ja Michiko lõid pretsedendi ka sellega, et otsustasid oma lapsi ise kasvatada, mitte ei andnud neid koduõpetajate ja kasvatajate hoolde. Michiko toitis Sayakot isegi oma rinnaga.

Keiser Hirohito suri 7. jaanuaril 1989. 12. novembril 1990 krooniti Akihito ja Michiko ametlikult keisriks ja keisrinnaks.

Kui Akihito sai keisriks, määrati keisrinna Michiko Jaapani Punase Risti aupresidendiks.

Akihito ja Michiko on käinud ka Eestis. Nende visiit algas 24. mail 2007.

Viited
------

1. ↑  "Kes? Mis? Kus?" 2008, lk 121

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Michiko** |
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib hüdroloogia terminist; kunstitermini kohta vaata Meander (kunst).* |

---

Meander Nowitna jõel USA Alaska osariigis
Meandri kujunemine soodiks 
**Meander** on jõelooge.

Jõed moodustavad meandreid peamiselt alamjooksul laiades lammorgudes. Meandrid hakkavad moodustuma, sest jõe vool on alati turbulentne ning reljeef pole kunagi absoluutselt ühtlase kallakuga. Seetõttu ei saa kujuneda sirgeid jõesänge. Tekkinud looked muutuvad suuremaks, sest jõed voolavad n-ö väliskurvis kiiremini ja erodeerivad sealt setteid, mille tulemusel tekib kõrge kaldaga põrkeveer. Sisekurvis toimub aga aeglase voolu tõttu setete kuhjumine (jõgi säilitab oma laiuse, kuid muudab asukohta). Seega on tegemist positiivse tagasisidega – tekkinud jõelooge soodustab enda edasist arenemist. Meandrid ei saa areneda lõputult, sest ükskord murrab jõgi oma tee sirgemaks ning vanadest meandreist arenevad soodid.

Meandrite moodustumist nimetatakse **meandreerumiseks**.

Termin "meander" tuleb Väike-Aasia poolsaare edelaosas voolava jõe Büyük Menderese nimest.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Meander** |

* Pindmiselt voolava vee geoloogiline tegevus
Mustvee vanausuliste palvela
Mustvee vanausuliste palvela väravaehitis
**Mustvee vanausuliste palvela** on vanausuliste pühakoda Mustvees aadressil Lohu 2. Palvelat kasutab Mustvee Vanausuliste kogudus.

Palvela kohta olid esimesed projektid 1927. aastast. Uus hoone ehitati aastatel 1928–1930 insener J. Janseni projekti järgi. Palvela sisseõnnistamine toimus 1930. aasta juunis. Mõningatel andmetel oli sisseõnnistamise päeval kirikus 3500 inimest, kuid ametlikult on see Eesti suurim vanausuliste palvemaja, mis mahutab üle tuhande inimese.

Palvela oli algselt puitehitis. Aastal 1933 ehitati kirik põhjalikult ümber ja krohviti. 1935. aastal ehitati ümber hoone malmist piirdeaed. Palvela sissepääsu märgistab telliskivivärav.

Viited
------

1. ↑  Vene Vanausulised Eestis
2. 1 2  Jõgeva Maavalitsuse koduleht

Kirjandus
---------

* Роберт Трейфельдт. *"Старообрядческие храмы в эстонской архитектуре 1920-1930-х годов"*. // Очерки по истории и культуре староверов Эстонии. Tartu Ülikooli Kirjastus. Tartu 2007
**Strenči raudteejaam** on raudteejaam Valmiera piirkonnas Strenčis Valga–Riia raudteeliinil.

Raudteejaam avati 1889. aastal ja algselt kandis see nime *Stakeln*. Raudtee valmimisajal jäi jaam Valga kreisi Trikāta kihelkonda Vecbrenguļi mõisa maadele. Praeguse nime sai jaam aastal 1919. 1950. aastatel püstitati jaama juurde varjualused turba ladustamiseks.

Jaam asub Riiast 141,1 km kaugusel. Jaamas asub lisaks peateele kolm kõrvalteed; platvorme on kaks. Päevas peatub seal kuus reisirongi. Jaamas võib toimuda ka kaupade rongidele ning neilt maha laadimine.

Viited
------

1. ↑  ""Līnijai Rīga-Valka 120 gadi"". Originaali arhiivikoopia seisuga 1. september 2018. Vaadatud 25. detsembril 2015.
2. ↑  T. Altbergs, K. Augustāne, I. Pētersone. Dzelzceļi Latvijā. R: Jumava, 2009, lk 83.

Välislingid
-----------

* Infot jaama kohta; fotod (*vene keeles*)
* Jaam vanal kaardil

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Eelnev peatus** |  **Raudteepeatus liinil Riia-Valga** | **Järgnev peatus** |
|  Brenguļi |  **Strenči** | Seda  |
13. kromosoom13. kromosoom
**Inimese 13. kromosoom** ehk **kromosoom 13** on inimese kromosoom. Nagu kõiki teisi autosoome ehk mittesugukromosoome, on inimesel ka seda kaks koopiat.

Inimese 13. kromosoom sisaldab umbes 115 miljonit aluspaari ehk ligikaudu 3,5% kogu inimese DNA-st. Geene on leitud 927, mille hulgast 313 kodeerivad valke ja 311 on pseudogeenid.

On leitud seoseid 13. kromosoomis paiknevate geenide ja selliste haiguste vahel nagu rinnavähk, põievähk, mittesündroomne kurtus, MODY tüüp 4 (suhkurtõbi), Wilsoni tõbi, Patau sündroom (trisoomia 13), retinoblastoom, Tourette'i sündroom, Troyeri sündroom, Waardenburgi sündroom.

Viited
------

1. ↑  *Chromosome Statistics* VEGA (seisuga märts 2011)

Välislingid
-----------

* National Institutes of Health: "Chromosome 13" Genetics Home Reference

| * v
* r
Inimese kromosoomid |
| --- |
| Autosoomid | 
1 **·**  2 **·**  3 **·**  4 **·**  5 **·**  6 **·**  7 **·**  8 **·**  9 **·**  10 **·**  11 **·**  12 **·**  13 **·**  14 **·**  15 **·**  16 **·**  17 **·**  18 **·**  19 **·**  20 **·**  21 **·**  22 |
| Sugukromosoomid | 
X **·**  Y **·**  Pseudoautosoomsus |
**Puia** (*Puya*) on õistaimede perekond bromeelialiste sugukonnast, alamsugukonna *Puyoideae* ainus perekond. Perekonnas on 226 liiki. Nimi on tuletatud mapudungunikeelsest sõnast, mis tähendab teravikku.

Puiad pärinevad Lõuna-Ameerika ja lõunapoolse Kesk-Ameerika külmadest kuiva ja kivise pinnasega mäestikupiirkondadest. Paljud liigid on monokarpsed. Puia perekonda kuulub suurim bromeelialine Raimondi puia (*P. raimondii*), mis kasvab 3 m kõrguseks ja mille õisikuvars on 9–10 m kõrge; ka enamus teisi liike on kõrgekasvulised, 1–4 m kõrguse õisikuga.

Puiade varred on jämedad ja puitunud. Jäigad ogaliste servadega lehed on pikad ja kitsad ning kasvavad tihedates rosetjates kodarikes. Mõningaid liike, näiteks alpi puia (*P. alpestris*) ja tšiili puia (*P. chilensis*), kasvatatakse siseruumis dekoratiivtaimedena.

Liike
-----

* *Puya alpestris* – alpi puia
* *Puya berteroniana* – sinipuia
* *Puya chilensis* – tšiili puia
* *Puya floccosa* – sametpuia
* *Puya mirabilis* – imepuia
* *Puya raimondii* – Raimondi puia

Viited
------

1. 1 2  Puya. - britannica.com

Välislingid
-----------

* Puya. - The Plant List
* Taxonomic revision of the Chilean *Puya* species (*Puyoideae*, *Bromeliaceae*), with special notes on the *Puya alpestris*-*Puya berteroniana* species complex. - Brittonia 65(4) December 2013; DOI:10.1007/s12228-012-9290-9