recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Merimänd** (*Pinus pinaster*) on männiliste sugukonda männi perekonda kuuluv okaspuu.

Merimändide eluiga on kuni 300 aastat.

Merimänd oli 2008. aastal Soome aasta ravimtaim; tema koore ekstrakt on üks uuritumaid loodusravimeid maailmas.

Klassifikatsioon
----------------

Merimännil on kaks alamliiki: 

* *Pinus pinaster atlantica* H. Del Villar
* *Pinus pinaster pinaster* Roth.

Merimänni koor
Merimänni isaskäbi
Merimänni emaskäbi
*Pinus pinaster*

Merimänni kooreekstrakt
-----------------------

Merimänni kooreekstrakt on looduslik taimeekstrakt. Helsingi Ülikooli professori Raimo Hiltuneni arvates on see ainulaadselt tugev looduslik taimne antioksüdant, sisaldades 40 aktiivset ühendit. Kooreekstrakt takistab vere LDL-i ehk nn paha kolesterooli oksüdeerumist, vähendab trombide teket, kaitseb rakke vabade radikaalide eest.

USA-s on merimänniekstraktile tema südame- ja veresoonkonnahaigusi takistava mõju kohta väljastatud kaks patenti.

Antioksüdandina on meremänni ekstrakt 50 korda aktiivsem kui E-vitamiin ja 20 korda aktiivsem kui C-vitamiin. Kollageeniga liitudes tugevdab koeehitust, alandab turseid kogu kehas, muudab naha siledaks.

Meremänniekstrakt aitab leevendada ka kevadist õietolmuallergiat.

Pycnogenol®
Pycnogenol on Prantsusmaa rannikul kasvavate merimändide värskest koorest vesiekstratsiooni teel valmistatud looduslik ekstrakt. Pycnogenoli kvaliteedinõuded on määratud Ameerika Ühendriikide farmakopöas.

Pycnogenoli kasutatakse vereringe häirete, õietolmuallergia, allergia, astma, tinnituse, hüpertoonia, lihasevalu, valu, osteoartriidi, diabeedi, lapseea aktiivsus- ja tähelepanuhäire, endometrioosi, menopausi sümptomite, düsmenorröa (valulik menstruatsioon), erektsioonihäirete ja retinopaatia korral. Kasutatakse ka südame ja veresoonkonna haiguste (sh insult, südamehaigus (CVD), veenilaiendid) ennetamiseks.

Pycnogenoli kasutatakse ka vananemise aeglustamiseks, naha seisukorra parandamiseks, sportliku võimekuse ja meeste viljakuse parandamiseks.

Vastunäidustused
Autoimmuunhaiguste (nt polüskleroos, süsteemne erütematoosne luupus, reumatoidartriit jm) korral võib immuunsüsteemi talitlus kiireneda ja haiguse sümptomeid intensiivistada.
Immunosupressandid reageerivad Pycnogenoliga.

Viited
------

1. ↑  Loudon
2. ↑  H Pinus pinaster Aiton (vaadatud 5.03.2017
3. ↑  LIA MILLI, "Aasta ravimtaim on meremänd Pinus Pinaster", Terviseleht, 5. märts 2017
4. ↑  MWW GROUP, *Study demonstrates pine bark naturally reduces hay fever symptoms*, 23. juuni 2010 (vaadatud 5.03.2017)
5. ↑  PYCNOGENOL (vaadatud 5.03.2017)

Muud allikad
------------

* American Botanical Council, "SCIENTIFIC AND CLINICAL MONOGRAPH FOR PYCNOGENOL"
**Peeter Võrk** (21. oktoober 1925 – 11. juuni 2013) oli eesti vabadusvõitleja, soomepoiss ja metsavend.

Teise maailmasõja ajal teenis algul Saksa sõjaväes, 1943. aasta septembris läks Soome ja astus Soome armeesse. Oli rindel Rajajoel 47. jalaväerügemendi 3. pataljoni koosseisus. Viibis väljaõppel Taavetti allohvitserikoolis. Auastmelt nooremseersant (*alikersantti*). Seejärel osales lahingutes 200. jalaväerügemendi 1. pataljoni 3. kompanii koosseisus Karjala maakitsusel, Viiburi lahel ja Vuoksel. 1944 augustis naasis Eestisse, osales Tartu rinde lahingutes, sai haavata Lohkva juures toimunud lahingus.

1949. aastal lõpetas Tallinna Polütehnilise Instituudi majandusteaduskonna kaubanduse ökonoomika eriala.

1950. aastal arreteeriti, sõjatribunali otsusega määrati Vene SFNV Kriminaalkoodeksi § 58-1a alusel karistuseks 25 aastat vabadusekaotust ja saadeti Arhangelski oblasti Kargopollagi vangilaagrisse. Vabanes 1954. aasta augustis.

Pärast vabanemist töötas kaubanduses.

Tunnustus
---------

* 2000 – Kotkaristi V klassi teenetemärk sõjaliste teenetega vabadusvõitluse eest

Viited
------

1. ↑  Haudi - kalmistute register[*alaline kõdulink*]
2. ↑  "Vabariigi Presidendi otsus nr 70, 8. veebruar 2000". Originaali arhiivikoopia seisuga 13. jaanuar 2015. Vaadatud 13. jaanuaril 2015.
3. 1 2  Vabaduse eest. Soomepoiste lühielulood. Tallinn: Soome Sõjaveteranide Eesti Ühendus, 1997
4. ↑  TTÜ lõpetajad 1918-2006
5. ↑  "Okupatsioonide muuseum. Poliitilised arreteerimised Eestis, VES-VÜR". Originaali arhiivikoopia seisuga 19. aprill 2015. Vaadatud 6. aprillil 2015.
6. ↑  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 2234 (vaadatud 13.01.2015)
Tekstilehekülg karolingide minusklis: Luuka 23,15–26 leheküljel 160v
Esikaas
Raamatu selg
**Käsikiri Add MS 11848** on Briti Raamatukogus asuv 9. sajandist pärinev käsikirjaline ladinakeelne illumineeritud evangeliaar, loodud Toursis. Juveliirses käites käsikiri sisaldab Vulgata nelja evangeeliumi tekste ja lisaks Hieronymuse kirja paavst Damasusele, Caesarea Eusebiuse kirja Carpianusele ja kaanonitahvleid.

Kirjeldus
---------

### Tekst

Raamat koosneb 219 säilinud pärgamendilehest mõõdus umbes 330 × 230 mm. Tekst on kirjutatud pärgamendile karolingide minusklis, esiletõstekirjadena on kasutatud rooma kapitaali, rustikat ja untsiaali. Tekstivälja suurus on 205 × 127 mm. Igale evangeeliumile eelneb eessõna ja peatükkide loetelu. Varauusajal, võimalik, et ajavahemikus 1675–1749 on köite lõppu lisatud aasta pühakirjalugemiste tabel. Selle järele on köidetud Karolingide ajast pärinev peatükkide algussõnade nimistu ja sõnavõrgu taoline illustratsioon.

### Pildid

Käsikiri on Toursi skriptooriumis loodud evangeliaaridest vanim, kust võib leida evangelistide portreed. 2004. aastal uuriti evangeliaari miniatuure ning tehti kindlaks, et neil pole värvina üldse kasutatud lasuriidist tehtud pigmenti, vaid miniatuuridel on kasutatud eri hinnalisuses orgaanilisi värvaineid.

### Köide

9. sajandist pärineb käsikirja luksusköide, mille kujundust on 14. ja 19. sajandil muudetud. Raamatut ümbritsevad puukaaned on kaetud hõbekattega, millel on Kristus auhiilguses esikaanel ja Agnus Dei tagakaanel. Nurkades on 14. sajandist pärinevad Limogesi emailis evangelistide sümboleid kandvad plaadid, millest on säilinud vaid kaks, Johannese kotkas ja Luukase härg. 19. sajandil uuendati kaant ning vahetati välja sellel olevad vääriskividLondon, British Library, Add MS 11848. - Bibale</ref>.

Ajaloost
--------

Koodeks kirjutati Toursi Püha Martini kloostris aastail 820–830 Alkuini mantlipärija abt Fridugisuse ajal. Kuni 18. sajandini pole täpselt teada, kus raamat asus. Raamatu esimesel lehel on omaniku tempel, mis viitab 18. sajandi Stockholmi Venemaa saadikule krahv Suchtelanile. 19. sajandi algul kuulus käsikiri lord Strangfordile, 1831. aasta augustis müüdi see oksjonil Lichfieldi piiskopile Samuel Butlerile, kust see jõudis koos tema ülejäänud käsikirjakoguga Briti Raamatukokku.

Viited
------

1. ↑  London, British Library, Add MS 11848. - Bibale
2. ↑  London, British Library, Add MS 11848. - Bibale

Välislingid
-----------

* London, British Library, Add MS 11848. - Bibale
**Lindsay Ann Davenport Leach** , sündinud 8. juunil 1976 Californias, on USA endine tennissist. Lindsay kasvas sportlikus peres, tema ema oli edukas võrkpallur ning tema kaks vanemat õde mängisid võrkpalli. Lindsay hakkas kuueaastaselt mängima tennist.

14-aastaselt liitus Lindsay USA Tenniseassotsiatsiooni noortekoondisega.

Esimese turniirivõidu sai ta 1990. aastal, kaks aastat enne profitennisega liitumist. Esimese WTA turniiri võidu sai Davenport 1994. aastal Brisbanes. Viimast korda osales ta turniiridel 2011. aastal paarismängus koos Martina Hingisega. Karjääri jooksul oli Davenport WTA esireket 98 nädalat üksikmängus ja 32 nädalat paarismängus. Üksikmängus sai ta karjääri kestel 55 turniirivõitu, nende hulgas kolm suure slämmi võitu, kuldmedal 1996. a. Atlanta olümpiamängudel ja esikoht 1999. aasta WTA finaalturniiril.

Paarismängus sai ta 38 turniirivõitu, nende hulgas kolm suure slämmi võitu.

Davenport on abielus ja nelja lapse ema.

Viited
------

* Lindsay Davenport. Sony Ericsson WTA Tour Vaadatud 27.11.2023.
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib ajakirjast; looduse kohta Eesti Vabariigis vaata Eesti loodus* |

---

Eesti Looduse vana logo
**Eesti Loodus** on Eestis ilmuv populaarteaduslik ajakiri, mille esiknumber anti välja 1933. aastal.

Eesti Loodusel on olnud aja jooksul mitu väljaandjat: 1933–1941 Loodusuurijate Selts, 1958–1995 Eesti (ENSV) Teaduste Akadeemia (1964–2000 ühtlasi Eesti NSV Metsamajanduse ja Looduskaitse Ministeerium / 1989. aastast Keskkonnaministeerium), 2001. aastast MTÜ Loodusajakiri, mida toetab Keskkonnainvesteeringute Keskus. Aastatel 1942–1957 ajakirja ei ilmunud.[*viide?*]

Väljaandes avaldatakse loodusteemalisi originaalartikleid, reisikirju, loodushuviliste tähelepanekuid jpm. See on Eesti loodusajakirjanduse keskne väljaanne.[*viide?*]

Eesti Loodus pole alati olnud kuukiri, 1933. aastal ilmus see neli korda, 1940. aastani viis korda, 1958–1966 kuus korda ja alates 1967. aastast kaksteist korda aastas.[*viide?*] Alates 2023. aastast ilmub 6 korda aastas.

Alates 2000. aastast korraldatakse Eesti Looduse fotovõistlust.

2002. aastal oli ajakirja tiraaž 5000.[*viide?*]

Peatoimetajad
-------------

Toomas Kukk, praegune Eesti Looduse peatoimetaja
* 1933–1935 Karl Orviku
* 1936–1937 Harald Haberman
* 1938 Ants Laasi
* 1938–1939 Armin Öpik
* 1940 August Vaga

---

* 1958–1960 Erast Parmasto
* 1960–1984 Linda Poots
* 1984–1990 Ants Paju
* 1990–1995 Ain Raitviir
* 1995–2001 Uno Siitan
* 2001– Toomas Kukk

Vaata ka
--------

* Eesti Looduse fotovõistlus
* loodusajakirjandus

Viited
------

1. ↑  Ajakiri Eesti Loodus ilmub paberil harvem ja paneb suuremat rõhku veebiväljaandele Keskkonnainvesteeringute Keskus, 10. veebruar 2023

Kirjandust
----------

* "Kolmveerand sajandit Eesti Loodust" Eesti Loodus, veebruar 2008. lk 14–15.

Välislingid
-----------

* Koduleht
* Vana koduleht
"Legenda Aurea" käsikiri umbes 1290. aastatest, Biblioteca Medicea Laurenziana, Firenze
Püha Margareta jääb silma Rooma prefektile. Jean Fouquet' illustratsioon "Legenda aurea" käsikirjas, 15. sajand
Märtrid püha Gorgonius ja püha Dorotheus 14. sajandi illustratsioonil "Kuldlegendis"
**"Legenda aurea"** ehk **"Legenda sanctorum"**, eestindatult **"Kuldlegend"** on Jacobus de Voragine koostatud pühakute elulugude (hagiograafiate) kogu, mis oletatavasti valmis aastail 1259–1266, kuigi sellele on tekste ka hiljem lisatud. Kogumik levis laialt keskaja Euroopas ja sellest on säilinud enam kui tuhat käsikirjalist eksemplari, paljud neist rikkalikult illumineeritud.

Ajaloost
--------

Algselt oli teose pealkiri "Legenda sanctorum" ('lugemised pühakutest'), kuid teos võitis populaarsuse "Kuldlegendi" nime all, mis on tänaseks ka rohkem tuntud. See ületas oma detailsusega varasemaid lühendatud pühakulegendikogumikke, nagu dominiiklasest kroonikule Jean de Maillyle omistatud "Abbreviatio in gestis et miraculis sanctorum" ja dominikaani jutlustaja Trento Bartolomeuse "Epilogus in gestis sanctorum". Pärast trükkimise leiutamist 15. sajandi keskpaigas ilmusid ja levisid selle uued väljaanded mitte ainult ladina keeles, vaid peaaegu kõigis suuremates Euroopa keeltes. Inkunaablite hulgas on "Legenda aurea" väljaandeid säilinud rohkem kui piibli väljaandeid.

Kirjeldus
---------

Teos on kirjutatud lihtsas kergesti loetavas ladina keeles. Iga peatükk on pühendatud ühele kristlikule pühale. Raamatusse on koondatud pühakute elulood, aga ka juhtumised Kristuse ja neitsi Maarja elust ning teave pühakupäevade ja suurte pühade kohta terve kirikuaasta vältel. Raamat on vaadeldav peaaegu keskaegse pühakute entsüklopeediana ja see on hindamatu allikmaterjal kunstiajaloolastele ja medievistidele, kes püüavad kunstiteostel identifitseerida pühakuid nende tegude ja atribuutika alusel. Teose eesmärgiks arvatakse olevat siiski pühakulugude koondamine allikmaterjaliks jutluste jaoks, mitte meelelahutus.

Viited
------

1. ↑  U. Kampmann. Jacobus de Voragine, Legenda aurea / Heiligenlegenden

Välislingid
-----------

* U. Kampmann. Jacobus de Voragine, Legenda aurea / Heiligenlegenden
* IACOBUS DE VORAGINE (A.D. 1230-1298) - thelatinlibrary.com (valitud tekstid)
* Legenda aurea : vulgo historia Lombardica dicta ad optimorum librorum fidem. Jacobus de Voragine, ca. 1229-1298; Grässe, Johann Georg Theodor, 1814-1885. Lipsiae : Librariae Arnoldianae, 1850 - archive.org (ladinakeelne väljaanne)
* Medieval Sourcebook: The Golden Legend (Aurea Legenda). Compiled by Jacobus de Voragine, 1275. Englished by William Caxton, 1483. - Fordham University (ingliskeelne täistekst)
* A. Samp. Legenda aurea – naiivse jumalamehe kuldsed müüdid. - Sõnumileht : SL, nr. 156, 13. juuni 1998
Edmund Leightoni õlimaal "Rüütlikslöömine" (1901)
**Rüütlikslöömine** ehk **akolaad** on sümboolne tseremoonia rüütliseisusse ja sellega ühtlasi rüütelkonna liikmeks saamisel.

Ajalugu
-------

Rüütlikslöömine pärineb vanade germaanlaste tseremooniast, millega noorukid arvati täisealisteks ja nad said õiguse kanda relva, sageli nimelist relva. Tänapäevases mõistes, kehtivana mitte enam kõigile, vaid üksnes aadlikele, hakkas see välja kujunema 10.–11. sajandil. Esialgu oli see tseremoonia väga lihtne ja toimus sageli sõjaväljal.

Esialgu kaasnes rüütlikslöömisega kõrvakiil, mis pidi alatiseks meelde jääma. Näiteks kasutas seda William Vallutaja, kui ta oma poja Henry I rüütliks lõi. Hiljem asendus see mõõga lapiku külje puudutusega vastu kaela.

12. sajandil koosnes see tseremoonia mitmest etapist, mille tähtsaimas osas pani üks vanemaid rüütleid või senjöör noorele rüütliks pürgijale mõõga vööle. Prantsuse keeles tähendaski "mõõka vööle panema" rüütlikslöömist. Hiljem muutus rüütlikslöömine keeruliseks tseremooniaks, kuid kulminatsiooniks jäi ikkagi mõõgarituaal.

Mingit kindlat teksti, mida rüütlikslöömisel kasutati, ei olnud. Kasutati lihtsalt lühikest teadet, millega teine inimene (tavaliselt Jumala nimel) rüütliks löödi, näiteks prantsuse keeles *Advances Chevalier au nom de Dieu*.

Ühe versiooni järgi pidi uus rüütel, rüütatud lahinguvarustusse, laskuma põlvili oma senjööri ette. Too tõusis ja puudutas paljastatud lapiti mõõgaga 3 korda äsjapühitsetu õlga, lausudes seejuures: "Jumala nimel, püha Miikaeli ja püha Jüri nimel löön ma su rüütliks. Ole vapper ja aus."

Pärastpoole muutus rüütliks saamise protsess formaalsemaks. Poiss, kellest pidi saama rüütel, alustas selleks valmistumist 7-8 aasta vanuselt paažina, õppides kuulekust, kombeid ja muud. See vastas umbkaudu õpipoisi staatusele. 12–14 aasta vanuselt sai temast relvakandja, mis vastas umbkaudu selli staatusele. Rüütliks löödi nooruk siis, kui ta täiskasvanuks sai.

Tänapäeval
----------

Kuningas George VI lööb kindral Oliver Leese'i rüütliks otse sõjaväljal (1943)
Suurbritannias põlvitab rüütliks valitu tseremoonia ajal monarhi ees madalale rüütlipingile. Monarh, hoides mõõka lapiti käes, paneb selle lameda küljega kõigepealt väljavalitu paremale õlale, tõstab seejärel mõõga üle kandidaadi pea ja asetab tema vasakule õlale. Pärast rüütlikslöömist tõuseb uus rüütel püsti ja monarh annab talle kätte tiitlitunnistuse.

Hollandis on Wilhelmi sõjalise ordu liikmed rüütlid. Neid lüüakse peopesaga kummalegi õlale. Esimesena teeb seda monarh, kui ta rüütlikslöömise juures viibib, seejärel teised rüütlid. Uus rüütel ei pea sealjuures põlvitama.

Juuresoleval fotol on kujutatud hetk, kus kahe rüütliordu (Bathi ja Briti) liige, kuid rüütliseisust mitteomav kindral Oliver Leese ülendatakse 1943. aastal Briti impeeriumi ordu rüütelkomandöriks; see annab talle automaatse õiguse pääseda rüütliseisusse. Kuid ka automaatse õiguse korral toimub rüütlikslöömise sümboolne tseremoonia.

Vaata ka
--------

* Knight Bachelor

Viited
------

1. ↑  Ритуал посвящения в рыцари Военная энциклопедия (vene keeles)
2. ↑  Knighthoods Briti monarhia koduleht (inglise keeles)
Manoeli teatri fassaad
**Manoeli teater** (malta keeles *It-Teatru Manoel*) on teatri- ja kontserdimaja Malta pealinnas Vallettas. See on Malta Filharmooniaorkestri (Orkestra Filarmonika Nazzjonali) koduteater.

Manoeli teater asub aadressil *Triq it-Teatru l-Antik*.

Teater kannab Malta ordu suurmeistri António Manoel de Vilhena nime, kelle tellimusel ja rahastamisel 1731. aastal nn avaliku teatri ehitusega alustati. Kuni 1873. aastani kandis teater nime *Teatro Pubblico* ja *Teatro Reale*.

Teater valmis 10 kuuga ja see avati 19. jaanuaril 1732 Scipione Maffei tragöödiaga "Merope". Mõningate allikate andmetel toimus teatri avamine 9. jaanuaril 1732.

Manoeli teater on üks Euroopa vanimaid järjest tegutsevaid teatreid.

Viited
------

1. 1 2 3  "Teatru Manoel". Originaali arhiivikoopia seisuga 10. aprill 2023. Vaadatud 10. aprillil 2023.
2. 1 2  "Explore the City: Manoel Theatre". Originaali arhiivikoopia seisuga 17. detsember 2014. Vaadatud 10. aprillil 2023.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: robot: algne URL-i olek teadmata (link)
3. 1 2  "Театр Маноэль (Manoel Theatre)". Originaali arhiivikoopia seisuga 22. juuli 2017. Vaadatud 11. aprillil 2023.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: robot: algne URL-i olek teadmata (link)

Välislingid
-----------

 Manoeli teater – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Koduleht
**Mill Ends Park** on park USA-s Oregoni osariigis Portlandi kesklinnas. See paikneb sõidutee SW Naito Parkway eraldusribal Willamette'i jõe äärse esplanaadi lähedal. Park on ümmarguse kujuga ja 0,61 meetrise läbimõõduga. Pargi pindala on 0,292 m².
1971. aastal kanti see Guinnessi rekordite raamatusse kui maailma kõige väiksem park.

Park loodi 1948. aasta Püha Patricku päeval "ainsa pisihaldjate kolooniana Iirimaast läänes". Pargi rajas Dick Fagan. Pargi auskohale kavandati alguses tänavavalgustuspost, mida aga ei paigaldatud ja vabaks jäänud koht hakkas rohtuma. Fagan, kes töötas ajalehe The Oregon Journal juures, istutas sinna lilli. Ta nimetas selle oma rubriigi järgi "Mill Ends'iks". Ametlikult sai see pargiks 1976. aastal.

2006. aastal paigaldati park seoses tee-ehitusega mõneks ajaks ümber.

* 2018. aasta2018. aasta
* 2004. aasta2004. aasta
* 2011. aasta2011. aasta

Vaata ka
--------

* Newby-McMahon Building – maailma väikseim pilvelõhkuja
* Maailma suurim kirves
* Waldo park – Oregoni osariigis Salemis

Viited
------

1. ↑  Young, Amalie (6. mai 2001). "One step and you've left Mill Ends Park". *The Los Angeles Times*. Associated Press. Vaadatud 7. jaanuaril 2019.

Välislingid
-----------

* Mill Ends Park Portlandi veebisaidil
* Google maps – Street View
* Fotod
**Vaba Ajaloo Selts** (vene *Вольное историческое общество,* inglise *The Independent Historical Association*) on veebruaris 2014 loodud Venemaa professionaalsete ajaloolaste ühendus, eesmärgiga võidelda võimudepoolsete poliitiliselt motiveeritud rünnakutega Venemaa ajaloo uurimise suhtes.

Ajalugu
-------

Vaba Ajaloo Seltsi asutamine toimus 28. veebruaril 2014, mil allkirjastati avalikkusele suunatud manifest. Seltsi asutajad olid ajaloolased, ajalooõpetajad, filosoofid ja teised ajalooteadmiste valdkonna uurijad: Jevgeni Anisimov, Anatoli Golubovski, Igor Danilevski, Viktor Djatlov, Askold Ivantšik, Sergei Ivanov, Leonid Katsva, Ivan Kurilla, Aleksei Miller, Aleksander Moldovan, Konstantin Morozov, Sergei Mironenko, Aleksandr Rubtsov, Nikita Sokolov, Pavel Uvarov ja Aleksandr Etkind.

"End "vabaks" nimetav ühiskond ei otsi tuge ega patrooni üheltki valitsusasutuselt, erakonnalt ega ärigrupilt, kasutades toeks vaid oma liikmete professionaalsust ja mainet. Ajalooliselt nõuab see aga mitte ainult ajaloolaste, vaid ka kõigi teadlaste ja praktikute osalemist, kelle erialane huvi on seotud mineviku uurimise ja selle mälestuse säilitamisega, sealhulgas kõigi humanitaarakadeemiliste distsipliinide esindajad. samuti õpetajad, muuseumid, arhiivid ja raamatukoguhoidjad. Samuti kutsume koostööle kirjastusi ja meediatöötajaid, kes vastutavad ajaloo ja selle rolli eest kaasaegses ühiskonnas.

Uue ühenduse põhieesmärk on edendada teaduslike ideede levikut minevikust, ajalooteaduse rollist ja ülesannetest kaasaegse ühiskonna elus.

See eesmärk saavutatakse praktiliste probleemide lahendamisega, millest olulisemad on:

         – moodsa humanitaarabi ekspertkeskkonna kujundamine, millesse kodanikuühiskond saaks täielikult ja kindlalt usaldada;

         – solidaarsustegevuse jõupingutuste ühendamine teadlaste ja praktikute ühtsel "platvormil", mida eraldavad nüüd vahemaad, riigi- ja halduspiirid, osakondade ja distsiplinaartõkked;

         – rahvusvahelise koostöö arendamine ja maailma humanitaarteadmiste saavutuste populariseerimine Venemaal ning Venemaa teaduse parimad näited maailmas;

         – professionaalne hinnang ühiskondlikult olulistele sündmustele ning poliitikute ja avaliku arvamuse liidrite avalike avaldustega mineviku tajumise kohta;

         – võidelda ajalooallikate ja faktide võltsimise vastu, olenemata sellest, kes ja mis eesmärgil need võltsimised ette võetakse.

         – vastutegevus igasugustele katsetele piirata teadusliku uurimistöö vabadust ja akadeemilisi vabadusi;

         – abistamine arhiivimaterjalide salastatuse kustutamisel, asutuste arhiivide üleandmine riigile."

Viited
------

1. ↑  "Манифест Вольного исторического общества". *polit.ru*.
Peet Moorats
**Peet Moorats** (20. detsember 1880 Vastemõisa vald, Viljandimaa – 23. märts 1908 Vastemõisa vald) oli eesti graafik.

Elulugu
-------

Moorats sündis Mustikaõue talus põllumehe peres teise pojana. Õppis 1893–1895 kohalikus Vastemõisa Kasari vallakoolis, 1895–1898 Suure-Jaani kihelkonnakoolis ja Viljandi linnakoolis. 1899–1900 õppis Peterburi A. L. Stieglitzi kunsttööstuskoolis. Seejärel õppis ta 1900–1902 Peterburi Keiserliku Kunstide Edendamise Seltsi kunstikoolis, kus tema õpetajaks oli silmapaistev graafik Vassili Mathé. Peet Moorats lõpetas selle kooli aastal 1902 hõbeaurahaga ning sai joonistusõpetaja kutse. 1902. aastal alustatud õpingud Peterburi Kunstide Akadeemias oli ta sunnitud haiguse tõttu katkestama.[1] Kurgutuberkuloosi põdev Moorats kolis kehva tervise pärast Suure-Jaani köstri Hans Kapi juurde, hiljem tagasi oma isatallu. 1908. aastal maeti noor kunstnik Suure-Jaani kalmistule perekonna matusepaigale.

Looming
-------

Peet Mooratsi teostest on suur osa jäänud Peterburi, kus ta tegi neid kunstikooliõpilasena paljudele tellijatele. Ta oli eelkõige reprodutseeriva puugravüüri meister, kelle puugravüüre vene kunstnike maalide järgi ilmus pildiajakirjas Niva[1] (Нива). Pärast isatallu naasmist joonistas ja maalis Moorats peamiselt portreesid enda perekonnast, Suure-Jaani ja selle ümbruse inimestest. Tema kavandatud on Suure-Jaani Tuletõrjujate Priitahtliku Seltsi lipp ja pritsimaja lavaeesriie (asuvad Tallinnas Tuletõrjemuuseumis).

Aastatel 1899–1908 avaldati tema puugravüüris valmistatud karikatuure ja illustratsioone Viljandi ajalehes Rahvaleht, Ulak ja Postimehe lisas[2] ning Jakob Ploompuu kirjastatud pühadealbumites.

* Peet Mooratsi kujundatud ajakirja Ulak päis

Isiklikku
---------

Peet Mooratsi sugulane oli maalikunstnik Johann Köler.

Viited
------

1. 1 2  Mai Levin. Esimesest eesti kunstpildilõikajast originaalestambi taassünnini. Näituse "Eesti graafika ajalugu 1860-1944" saatetekst, Eesti Kunstimuuseum, 2015
2. ↑  Aleksander Tassa - Puulõikekunstist. Tallinn 1948
**Johan Skytte auhind** (ka **Johan Skytte auhind politoloogias**; rootsi keeles *Skytteanska priset* või *Skytteanska priset i statsvetenskap*) on Rootsi Uppsala ülikooli välja antav rahvusvaheline auhind politoloogia valdkonnas.

Auhind asutati 1994. 
Esimene auhind anti välja 1995. aastal ja sellest ajast alates on auhinda välja antud igal aastal septembri viimasel laupäeval. Auhinna esimene võitja oli väljapaistev Ameerika politoloog, Yale'i ülikooli professor Robert Dahl (1915–2014). Ainsa eestlasena on Skytte auhinna saanud Rein Taagepera. 

Laureaati autasustatakse rahalise preemiaga 500 tuhat Rootsi krooni (umbes 50 tuhat eurot) ja kuldmedaliga. 
Johan Skytte auhind on pälvinud teadlaste seas hea maine ja on saanud hüüdnime "Nobeli politoloogiapreemia". 2013. ja 2014. aastal läbi viidud uuringu kohaselt on Skytte preemia kõige mainekam rahvusvaheline akadeemiline auhind politoloogias.

Laureaadid
----------

* 1995 Robert Alan Dahl
* 1999 Elinor Ostrom
* 2008 Rein Taagepera
* 2015 Francis Fukuyama
* 2023 Martha Finnemore ja Alexander Wendt

Välislingid
-----------

* Koduleht
**Dorog** (saksa keeles *Drostdorf*) on linn Ungaris Komárom-Esztergomi komitaadis Esztergomi kreisis.

Geograafiline asend
-------------------

Dorog asub Slovakkia piirist ja Doonaust 5,5 km kaugusel, Esztergomist umbes 7 km lõunas ja Budapesti kesklinnast ligikaudu 34 km loodes.

Ajalugu
-------

Asulat on esmamainitud 1181. aastal. Türgi vallutuse ajal hävis küla täielikult. 18. sajandil taasasustasid küla švaabi asunikud. Kivisöe kaevandamist alustati Dorogis 1781. aastal ja see kestis kuni 2003. aastani. Linnaõigused sai Dorog 1984. aastal.

Majandus
--------

Linnas asub Dorogi soojuselektrijaam.

Sõpruslinnad
------------

* Rumeenia Feliceni, Rumeenia
* Saksamaa Marienberg, Saksamaa
* Saksamaa Wendlingen, Saksamaa
* Slovakkia Žirany, Slovakkia
* Põhja-Makedoonia Tetovo, Põhja-Makedoonia

Viited
------

1. ↑  Várostörténet Dorog. Vaadatud 11. detsembril 2023
2. ↑  [ Danube Country Region Hungary & Slovakia. Vaadatud 11. detsembril 2023
3. ↑  Dorogi erőmű Veolia. Vaadatud 11. detsembril 2023
Boubacar Kamara 2017. aastal Marseille Olympique'is mängimas
**Boubacar Bernard Kamara** (sündinud 23. novembril 1999 Marseilles) on Prantsusmaa jalgpallur, kes mängib kaitsva poolkaitsjana Inglismaa kõrgliigaklubis Aston Villa ja Prantsusmaa jalgpallikoondises.

2005. aastal liitus ta Marseille Olympique'i noorteakadeemiaga. 2016. aastal debüteeris ta klubi reservmeeskonnas Prantsusmaa tugevuselt neljandas liigas. Marseille põhimeeskonnas debüteeris Kamara 13. detsembril 2016 Prantsusmaa liigakarika mängus Sochaux' vastu. Prantsusmaa kõrgliiga debüteeris ta hooajal 2017/18. Alates hooajast 2018/19 mängis Kamara Marseille põhikoosseisus. Esimese värava lõi ta Prantsusmaa kõrgliigas 5. veebruaril 2019 mängus Bordeaux' vastu. 2021. aastal valiti Kamara Marseille hooaja parimaks mängijaks.

2022. aasta mais sõlmis ta viieaastase lepingu Aston Villaga.

Prantsusmaa kõrgliigas debüteeris Kamara 6. juunil 2022 UEFA Rahvuste Liiga mängus Horvaatia vastu.

Kamara on isa kaudu Senegali päritolu.

Viited
------

1. ↑  "Aston Villa announce Boubacar Kamara signing". *Aston Villa Football Club*. 23. mai 2022. Vaadatud 23. mail 2022.
2. ↑  "Ligue 1 : Boubacar Kamara ,un mauritanien promoteur convoqué chez les pros à Marseille" (arhiivilink). lesmauritanies.com. 30.10.2016. Vaadatud 11.6.2022
Diego Rossi (2021)
**Diego Martín Rossi Marachlian** (sündinud 5. märtsil 1998 Montevideos) on Uruguay jalgpallur, kes mängib ründajana Major League Socceri (MLS) klubis Columbus Crew ja Uruguay jalgpallikoondises.

Ta alustas klubikarjääri Uruguay klubis Peñarol, mille põhimeeskonnas debüteeris ta Uruguay kõrgliigas 2016. aastal. Peñaroliga tuli ta kaks korda Uruguay meistriks. Rossi tõusis Peñaroli meeskonnas esile 2017. aasta hooajal, kui lõi Uruguay kõrgliigas kümme väravat.

2017. aasta detsembris sõlmis ta lepingu Major League Socceri (MLS) klubiga Los Angeles FC, mis alustas järgmisel aastal liigas oma esimest hooaega. MLS-is lõi Rossi kolme ja poole aastaga 48 väravat. Enim väravaid lõi ta 2019. aastal (16 väravat). 2020. aasta hooajal oli Rossi MLS-is suurim väravakütt (14 väravat); sel hooajal valiti ta lisaks hooaja parimaks noormängijaks. 2019. ja 2021. aastal valiti Rossi MLS-i tähtede mängule.

2021. aasta septembris läks Rossi Los Angeles FC-st laenule Türgi kõrgliigaklubis Fenerbahçe, kellega ta sõlmis hooaja lõpus püsiva kolmeaastase lepingu.

2023. aasta augustis naasis Rossi MLS-i, kui sõlmis kolmeaastase lepingu Columbus Crew'ga.

2017. aastal tuli Rossi Uruguay kuni 20-aastaste koondisega Lõuna-Ameerika omavanuste meistriks. Uruguay jalgpallikoondises debüteeris ta MM-i valiksarja viimases mängus 29. märtsil 2022 Tšiili vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta sama aasta 11. juunil sõprusmängus Panama vastu.

Isa kaudu on ta Itaalia päritolu ja ema kaudu Armeenia päritolu. Tema noorem vend Nicolás Rossi on samuti jalgpallur.

Saavutused
----------

Peñarol
* Uruguay Primera División: 2015–16, 2017

Los Angeles FC
* Supporters' Shield: 2019

Fenerbahçe
* Türgi karikas: 2022–23

Columbus Crew
* MLS Cup: 2023

Viited
------

1. ↑  "Fenerbahçemiz, Diego Rossi'yi kalıcı olarak kadrosuna kattı" (türgi). Fenerbahçe S.K. 15. aprill 2022. Vaadatud 3. mail 2022.
2. ↑  "Columbus Crew acquire forward Diego Rossi as Designated Player" (Ameerika inglise). Columbus Crew. 2. august 2023. Vaadatud 2. augustil 2023.
3. ↑  "Nicolás, el otro Rossi, nunca fue citado por la Celeste y ahora jugará por Armenia". 22. august 2020. Vaadatud 27. novembril 2021.
**Turingi masin** [tj'uuringi] on Alan Turingi 1937. aastal kirjeldatud lihtne abstraktne arvuti, mida kasutatakse arvutatavuse ja selle piiride uurimiseks. 

Turingi masin koosneb mõlemas suunas lõpmata pikast lindist, mis on jagatud ühesugusteks pesadeks. Iga pesa võib olla kahes asendis: tähisega või tähiseta. Turingi masinal on viis võimalikku operatsiooni: teha samm vasakule, teha samm paremale, kirjutada pessa tähis, kustutada pesast tähis ja kontrollida, kas pesas on tähis.

Universaalse Turingi masina korral määrab lint ära ka teise Turingi masina. Algselt on tähised lõplikus hulgas pesades, ülejäänutes on tühikud. Sisemälu on igal ajahetkel mingis konkreetses seisundis ja taoliste seisundite hulk on lõplik.

Masina tegevusi juhtivad reeglid on deterministlikud ja on defineeritud seisunditabelis. Iga seisundi ja iga lindil oleva tähise kohta on tabelis kirje masinapoolse tegevuse ja järgmise seisundi kohta.

Kuna masina seisundite ja lindil olevate tähiste arv on lõplik, siis on ka tabel lõpliku suurusega ja seda saab hoida lindil. Eksisteerib universaalne Turingi masin {\displaystyle M\_{u}}, mis on võimeline jäljendama iga Turingi masinat, sealhulgas iseennast. Kui masina {\displaystyle M} seisunditabel on kirjutatud {\displaystyle M\_{u}} lindile, siis teostab universaalne masin {\displaystyle M\_{u}} samu operatsioone mis {\displaystyle M}. Universaalne masin teeb seda, leides masina {\displaystyle M} seisunditabeli järgi selle tegevused iga võimaliku sisendi korral.

Vaata ka
--------

* Churchi tees
* *Entscheidungsproblem*

Kirjandus
---------

* Palm, Reimo; Prank, Rein 1994. *Sissejuhatus matemaatilisse loogikasse*. Tartu.

Välislingid
-----------

* Alan Turingi "On Computable Numbers, With an Application to the Entscheidungsproblem"
* Märksõna Turing Machine Stanfordi ülikooli filosoofialeksikonis.
* Teaduse helisõnastik: Turingi masin (Leo Mõtus) – ERR Teadus, 14. jaanuar 2010
* Härmel Nestra: Turingi masinad (arhiivitud originaalist 16. november 2007)
**Fortum** on Soome riiklik energeetikaettevõte. Ettevõtte peakontor asub Espoos. Ettevõte tegutseb eeskätt Põhja- ja Baltimaades, Poolas ja Venemaal. Ettevõte moodustati 1998. aastal.

50,55% ettevõtte aktsiatest kuulub Soome valitsusele ja umbes 47% aktsiatest ringleb börsil.

2019. aastal ulatus Fortumi käive 5,4 miljardi euroni ning tegevuskasum oli 1,1 miljardit eurot.

Fortum Eestis
-------------

Eestis tegutseb Fortum Tartu ja Fortum Eesti (Pärnus). Esimest kuulub Fortumi omandusse 60% ja teisest 100%. Küll on aga ettevõtte teada andnud, et plaanib maha müüa nii Eesti, Läti, Leedu, Poola kui ka Soome Järvenpää soojusärid. Fortumi Baltimaade kaugkütteäride müük Šveitsi investeerimisfirmale Partners Group peaks aset leidma 2021. aastal ning tehingu maksumus on 800 miljonit eurot.

Viited
------

1. 1 2  "Fortum kaalub Balti äride müüki" ERR, 6. veebruar 2020
2. ↑  "Soome energiakontsern Fortum müüb 800 miljoniga Balti ärid" ERR, 12. märts 2021

Välislingid
-----------

* Ettevõtte koduleht
* Ettevõte börsil
* Fortum gör reklam för sin gröna el – tjänar miljarder på rysk gas
	+ SVT: Fortum teenib Vene gaasiga miljardeid, vt ka Uniper

Soome
Helsingi börsi indeksi OMXH25 ettevõtted

Cargotec – Elisa Oyj – Fortum – Huhtamäki – Kemira – Kesko – Kojamo – Kone – Konecranes – Metso Outotec – Metsä Board – Neles – Neste – Nokia – Nokian Tyres – Nordea AB – Orion – Outokumpu – Sampo Group – Stora Enso – Telia Company – TietoEVRY – UPM – Valmet – Wärtsilä

(veebruar 2021)
Kallaste pank
**Vahtrepa pank** ehk **Kallaste pank** on loode-kagusuunaline pank Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas Vahtrepa külas, Hilleste–Hellamaa tee ääres. Pank jääb Kallaste maastikukaitsealale.

Paekallas kerkis merest umbes 2000 aastat tagasi.

Astang on kuni 7,5 meetrit kõrge ja rohkem kui 500 meetri pikkune. Valdavalt lubjakivist koosneva aluspõhja paljandit peetakse eriti suureks, see on 35 meetrit pikk ja kuni 3,5 meetrit kõrge.

Paekalda kaguosas paljandub 28 meetri pikkuselt biohermne lubjakivi, selline paljand on oma ulatuselt Eestis erakordne. Paljandis esineb palju korallide, sammalloomade ja stromatopooride kivistisi.

Kulpad (koopad) esinevad kolmes paekalda lõigus, kõik paekaldalt alla viivast trepist kagus. Neist suurim asub keskmises lõigus; selle laius on 3,2, sügavus 1,5 ja kõrgus 1,3 meetrit.

Kallaste pangaga on seotud mõned Vanapagana muistendid, näiteks olevat paekalda sees olnud Vanapagana sepikoda. Vanapagan olevat ühel päeval külarahvaga riidu läinud ja Vohilaiule kolinud, enne aga sepikoja sissepääsu suure kiviga tõkestanud.

Pank asub Vohilaiust umbes 1,5 km edelas. Umbes 120–140 aasta vanuse männimetsa tõttu laiule tänapäeval vaadet ei avane.

Välislingid
-----------

* Sissekanne Eesti looduse infosüsteemis
**Metsküla algkool** on algkool Pärnu maakonnas Lääneranna vallas Metskülas. 

Metsküla algkool on ainus tegutsev ajalooline kool otse Matsalu lahe kaldal.[*viide?*]

Metsküla algkooli direktor on Pille Kaisel.

Ajalugu
-------

1852. aastal alustas Kooli talu juures luteriusu kool 18 poisiga.[*viide?*] 1880. aastaks oli õpilasi 102.[*viide?*]

1912 ehitati praegune koolimaja ja selles asus vene õigeusu kool.[*viide?*] Koolid liideti 1916–1917. Kolmeklassiline ühise nimega **Saastna algkool** jätkas praeguses koolimajas 42 õpilasega.

1919. aastast oli kool neljaklassiline ja 1931. aastast kuueklassiline.

1925 oli õpilasi 64.

1978. aastal oli koolis 16 õpilast ja kolm klassi ning kool suleti õppurite vähesuse tõttu. Uuesti avati kool Metsküla algkooli nime all 1989. aastal, kui seal asus õppima neli õpilast.

1992. aastast muudeti kool taas kuueklassiliseks.[*viide?*]

### Kooli sulgemine

Lääneranna vallavolikogu otsustas sulgeda kooli 2023. aasta sügisest. Ettevõtja Parvel Pruunsild kandis seepeale Lääneranna vallavalitsusele 40 000 eurot sihtotstarbelist toetust Metsküla algkooli tuleva õppeaasta kulude katteks. Lääneranna vallavalitsus kandis toetuse Pruunsillale tagasi korruptsiooniohu tõttu. Kuigi Lääneranna vallavolikogu otsustas Metsküla algkooli sulgeda, siis alustati koolis 1. septembril õppetööd ning lapsevanemad ootasid, et saavad kohtus valla üle võidu. Kuna Metsküla kooli 17 last jätkasid käimist ametliku otsuse järgi suletud koolis, siis seaduse järgi ei täitnud nad koolikohustust ja nii otsustas vallavalitsus 9. novembril määrata nad käima Lihula Gümnaasiumis.

Viited
------

1. 1 2 3  Sikk, Rein (31. august 2023). "„Hakkame tegema geriljakooli ja ootame ära kohtuotsused." Suletavas Metskülas õppetöö ikkagi algab". *Maaleht*. Vaadatud 31. augustil 2023.
2. 1 2 3 4 5 6 7  Kooli ajalugu metskulakool.laaneranna.ee (vaadatud 2. septembril 2023)
3. ↑  "Kohus jättis Metsküla kooli õiguskaitseta" ERR, 17. juuli 2023
4. ↑  "Pruunsild annetas Metsküla koolile 40 000 eurot" ERR, 18. juuli 2023
5. ↑  
"Metsküla kool alustab valla otsust trotsides uut kooliaastat" ERR, 1. september 2023
6. ↑  "Lääneranna vallavalitsus määras Metsküla lapsed vanemate teadmata Lihula kooli" Lääne Elu, 9. november 2023

Välislingid
-----------

* Kooli koduleht
**Erkki Piisang** (sündinud 26. detsembril 1958) on eesti õpetaja, haridusjuht ja riigiametnik.

1980. aastatel oli ta Nõmme Pioneeride Maja direktor ja töötas õpetajana Tallinna 62. Keskkoolis.

1997. aasta septembrist 2000. aasta detsembrini töötas ta Tallinna Haridusameti juhatajana. Aastatel 2001–2004 oli ta Tallinna Majaka Teeninduskooli direktor. Ta on töötanud ka Riikliku Eksami- ja Kvalifikatsioonikeskuse arendusjuhina ja haridusasutuste sisehindamise nõustamise osakonna nõunikuna.

9. maist 2005 kuni 5. aprillini 2007 oli ta Haridus- ja teadusministeeriumi abiminister. Tema peamisteks vastutusvaldkondadeks abiministrina olid üld- ja kutsehariduse ning ministeeriumi hallatavate asutuste arendamine ja korraldamine.

2016. aastal töötas Järveküla Kooli õpetaja ja majandusjuhtajana.

Ta on olnud Eesti Lastevanemate Liidu eestseisuse liige (2006–2008), Kutsekoja hariduse kutsenõukogu liige ja Eesti Kutseõppe Edendamise Ühingu juhatuse liige.

Isiklikku
---------

Tema ema oli kergejõustiklane Eugenia Piisang (1926–2015), isa kergejõustiklane ja spordiajakirjanik Eugen Piisang (1917–2003). Spordipedagoog ja kergejõustiklane Marion Piisang (1953–2016) oli tema õde. Tema abikaasa on nahakunstnik Tiina Piisang.

Viited
------

1. ↑  "Tallinna Merekalda Kooli ajalugu". Originaali arhiivikoopia seisuga 22. detsember 2016. Vaadatud 22. detsembril 2016.
2. ↑  Tallinna Nõmme Noortemaja raadioklubi
3. ↑  Tallinna haridusameti juhiks tahab saada üle kümne inimese. BNS, 26. jaanuar 2001
4. ↑  "Haridus- ja teadusministeeriumi abiministriks saab Erkki Piisang. Vabariigi Valitsuse uudised, 5. mai 2005". Originaali arhiivikoopia seisuga 22. detsember 2016. Vaadatud 22. detsembril 2016.
5. ↑  Vabariigi Valitsuse 12.04.2007 korraldus nr 194 "Haridus- ja Teadusministeeriumi abiministri Erkki Piisangu teenistusest vabastamine". RTL 2007, 33, 573
6. ↑  Väinu Rozental. Ministeeriumid on abiministri ametisse suhtunud leigelt. Äripäev, 11. juuni 2010
7. ↑  Abiharidusministriks saab Erkki Piisang. Eesti Päevaleht, 5. mai 2005
8. ↑  Järveküla kooli juhtkond
9. ↑  "Allar Viivik. Järveküla põhikool on valmis tarkusi jagama. Harju Elu, 11. november 2016". Originaali arhiivikoopia seisuga 22. detsember 2016. Vaadatud 22. detsembril 2016.

Välislingid
-----------

* Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Tallinna Haridusameti juhataja Erkki Piisang (1998)
**"Karupoeg Puhh"** on Nõukogude Liidus 1969. aastal valminud animafilm. Filmi režissöör on Fjodor Hitruk ja tootja Sojuzmultfilm. Film põhineb Alan Milne'i lugudel. Sellest sai Fjodor Hitruki lavastatud kolmest filmist koosneva Karupoeg Puhhi tsükli esimene film.

Visuaal
-------

Filmi visuaal viitab laste joonistustele. Seda tehnikat kasutati eriti taustade ja pealkirjade loomisel – neid kaunistavad ebaproportsionaalsed putukad, teod, linnud ja puud. Nagu teistestki Fjodor Hitruki filmides, toimub ka seekord tegevus lennukis. 

Erinevalt Disney animafilmist või raamatu illustratsioonidest ei näe Karupoeg Puhh välja nagu plüüsist mänguasi.

Lugu
----

Film põhineb Alan Milne'i raamatu esimesel peatükil. Karupoeg Puhh kõnnib läbi metsa ja näeb kõrget tamme. Ta ronib mee järele, kuid mesilased ründavad teda ja ta kukub maha. Pärast seda läheb karu appi oma sõbrale põrsale, kellel on sinine õhupall ja püss. Õhupalliga kõnnib Puhh vihmapilveks riietatuna tänavale, kuid tema plaan ebaõnnestub.

Film on peaaegu täielikult raamatuga kooskõlas, välja arvatud see, et Christopher Robin on asendatud põrsaga.

1. ↑  [*alaline kõdulink*]

Viited
------
Toores, keetmata *fettuccine*
***Fettuccine*** (itaalia keeles 'väiksed lindid') on Itaalia köögis populaarne lindikujuline pastaliik. Üldiselt liigitatakse pastad kahte suurde rühma: pikad pastad (spagetid, *fettuccine*, *linguine*) ja lühikesed pastad (*penne*).

*Fettuccine* on pastaliik, mis on pärit renessansiaegsest üliõhukesest *capelli d'angelo*'st. *Fettuccine* on lamedam ja paksem pastaliik. Traditsiooniliselt on see valmistatud munast ja jahust, tavaliselt üks muna 100 grammi jahu kohta.

Jahu, vesi ja muud vajalikud koostisained segatakse, sõtkutakse ja rullitakse õhukesteks lehtedeks, mis lõigatakse hiljem ribadeks või vormitakse spetsiaalsete pressidega erikujulisteks pastatoodeteks. Fettuccine'i kirjeldatakse sageli kui üht esimest pastatüüpi, mille pikad nuudlid on rullitud ja käsitsi lõigatav. *Fettuccine* on umbes 6,4 mm lai. *Fettuccine*'t valmistatakse traditsiooniliselt värskelt (kas kodus või kaubanduslikult), kuid seda on võimalik osta ka kuivatatult.

Seda sorti pasta puhul kasutatakse sageli sünonüümidena termineid *fettucce* ja *fettuccelle*, kuid esimest terminit kasutatakse täpsemalt laiemate umbes 13 mm ja teist kitsamate umbes 13,2 mm vormide jaoks. Fettuccinet on ka võrreldud tagliatellega, ainus erinevus on laiuses, tagliatelle on 6 mm lai.

*Fettuccine*'t süüakse sageli klassikaliselt koos *sugo d'umido* (veiseliharaguu) või *ragù di pollo*'ga (kanaraguu). *Fettuccine't* süüakse veel koos riivjuustu ja võiga, selline kooslus sündis Roomas koduse pastaroana.

Fettuccine Alfredo
------------------

*Fettuccine* serveerimist või ja juustuga mainis esimesena 15. sajandi *maccaroni romaneschi* (Rooma pasta) retseptis Martino da Como, Roomas tegutsev Põhja-Itaalia kokk.

Modernse *fettuccine Alfredo* leiutas Alfredo di Lelio Roomas. Tema loodud *fettuccine alfredo* kuulsus levis kõigepealt Itaalias ja seejärel jõudis ka teistesse riikidesse. Alfredo kastet on müüa paljude riikide toidupoodides sageli valmistoiduna. Erinevalt algsest valmistisest, mida paksendab juust, paksendab Alfredo kiirtoiduversioone muna ja tärklis.

Viited
------

1. 1 2  De Vita, O.Z. 2009. Encyclopedia of Pasta. lk 8;103. London: University of California Press.
2. ↑  Maailma toiduainete entsüklopeedia.2006. lk 362.Tallinn: TEA Kirjastus.
3. ↑  Hildebrand, C. Kenedy, J. (2011). *Géométrie de la pasta*. lk 100. Paris: Marabout.
4. 1 2  Boni, A. 1983 (1930). *La Cucina Romana.* Roma: Newton Compton Editori.
5. ↑  Gottlieb Marc (19. juuli 2011). "Fettucce; fettuccelle". Originaali arhiivikoopia seisuga 26. september 2021. Vaadatud 13. detsember 2021.
6. 1 2  Carnacina, L. Buonassisi, V. 1975. *Roma in Cucina.* Milano: Giunti Martello.
7. ↑  Zordan, A. 2016. *"Fettuccine Alfredo. Come si preparano e chi le ha inventate"*. GamberoRosso. Taastatud 22. novembril 2021.
8. ↑  John F. Mariani, J. F. Bastianich, L. M. 2011. *How Italian Food Conquered the World.* lk 79. New York: St. Martin's Press.
Katedraal, kalmistu ja ümartorn
Reljeefid kiriku lääneviilul
Vaade kooriruumist lääne suunas läbi võidukaare pikihoonesse
**Püha Declani klooster**, mille osa on Ardmore'i katedraali varemed, on 5. sajandil asutatud endine iiri munkade klooster Waterfordi krahvkonnas Iirimaal. Klooster asub u 400 meetrit Ardmore'ist edelas. See kuulub Iirimaa rahvuslike mälestusmärkide hulka.

Ajaloost
--------

Pärimuse järgi asutas kloostri 5. sajandil Declán Ardmore'ist. 550. aastal oli selle abt Ultan.

5. ja 6. sajandist pärinevad mälestise juures asuvad ogamkirjas kivid.

9. sajandil ehitati kloostri kirikule kivist kooriruum. Püha Declani palveruum (*St. Declan's Oratory*) ehitati 9. või 10. sajandil pühaku säilmete jaoks. Ümartorn, üks viimaseid omataolisi, pärineb 12. sajandist.

Kiriku pikihoone valmis 12. sajandil, iseloomulike romaani ümarkaartega, petikarkaadiga ja kristliku sisuga raiddekooriga, kus on äratuntavad Aadama ja Eeva kujud, kuningate kummardamine, Saalomoni kohus ja Peaingel Miikael hingi vaagimas, samuti piiskop õnnistamas sõjameest. Viimatinimetatud stseeni on tõlgendatud ristisõdijana või Munsteri vanema (*Déisi*) ristimisena.

1152. aastal sai kirikust katedraal. 13. sajandil liideti kogudus Lismore'iga, kuid Ardmore'i katedraali nimi jäi kasutusse. Keeruka profiiliga teravkaarne võidukaar ehitati 12. sajandi lõpul või 13. sajandi algul, see algab umbes pooleteise meetri kõrguselt poolsammastelt, millel on taimdekooriga kapiteelid ja mis seisavad omakorda kõrgel soklil. Kiriku valmimisajaks on märgitud 1203. aasta.

14. sajandil lõpetati lõunaseina ja idaviilu viimistlus. On teada, et 1869. aastal eraldati raha katedraali säilitamiseks.

Kloostri ehitised
-----------------

Tänapäeval seisab pikihoonest, kooriruumist ja altariruumist koosnev kirik katuseta. Säilinud on kaheksa keskaegset hauaplaati.

Püha Declani palveruum on suurtest kiviplaatidest põrandaga ja viilkatusega madal kivihoone, 4 meetrit pikk ja 2,4 meetrit lai. Selle ukse sillus on üksainus pikk kivi.

Kivist laotud koonuskatusega ümartorn on umbes 30 meetrit kõrge, nelja korrusega, mida markeerivad dekoratiivsed friisid. Tornil on kolm kitsast akent allpool ja neli eri ilmakaartesse avanevat akent kõrgeimal korrusel.

### Gallery

* Kaunistatud sarkofaagKaunistatud sarkofaag
* Kapiteel võidukaarelKapiteel võidukaarel
* Raiddekoor Saalomoni kohtu ja kuningate kummardamise motiivigaRaiddekoor Saalomoni kohtu ja kuningate kummardamise motiiviga
* Aadam ja Eeva ning põlvitavat sõjameest õnnistav piiskopAadam ja Eeva ning põlvitavat sõjameest õnnistav piiskop
* Ogamkirjas kivi CIIC 263Ogamkirjas kivi CIIC 263
* Püha Declani palveruumPüha Declani palveruum
* ÜmartornÜmartorn
* Katedraali idasein kontraforssidegaKatedraali idasein kontraforssidega
* Iirimaa iseseisvussõjas hukkunud Declan Hurtoni haud kloostri kalmistulIirimaa iseseisvussõjas hukkunud Declan Hurtoni haud kloostri kalmistul
* Esimese maailmasõja aegne meremehe haudEsimese maailmasõja aegne meremehe haud
* S.S Ary laevahuku ohvrite haudS.S Ary laevahuku ohvrite haud

Viited
------

1. ↑  St Declan's Cathedral. - Ardmore. Megalithic Ireland
2. ↑  Unlock The Secrets Of Ardmore Cathedral. - Ardmore Waterford
**Eedo Kalle** (sündinud 28. juulil 1949 Tallinnas) on eesti majandusteadlane ja emeriitdotsent.

Haridus
-------

Lõpetas Tallinna I Keskkooli 1967; Tallinna Polütehnilise Instituudi majandusteaduskonna masinaehituse ökonoomika ja organiseerimise eriala 1972 ; TPI mittestatsionaarne aspirant 1975–1978. Majandusteaduste kandidaat 1979; dotsent 1985; professor 1997.

Töökäik
-------

TTÜs 1973–...: tootmise ökonoomika ja organiseerimise kateedri assistent 1973–1974; töö ja juhtimise teadusliku organiseerimise/töökorralduse labori vaneminsener 1975–1978; tootmise ökonoomika ja organiseerimise kateedri vanemõpetaja 1979–1982; dotsent 1983–1984; tööstusökonoomika kateedri dotsent 1985–1992; käitismajanduse/ärikorralduse instituudi tööteaduse aseprofessor 1992–1997, professor 1997–2002; tööteaduse õppetooli juhataja1992–2000; töökeskkonna ja -ohutuse õppetooli dotsent 2002–2005; tootmis- ja teeninduskorralduse õppetooli dotsent 2005– 2013; emeriitdotsent alates 2013.

Teadustöö põhisuunad
--------------------

Tootlikkuse kasvu juhtimine (analüüs, prognoosimine, plaanimine) makro- ja mikrotasandil, töö(jõu)turu probleemid.
Avaldanud ligi 170 teaduspublikatsiooni, sh 6 monograafiat; juhendanud ligi 200 lõputööd (sh 33 magistritööd).

Teadusorganisatoorne ja -administratiivne tegevus
-------------------------------------------------

Euroopa Töö-ökonomistide Assotsiatsiooni (EALE) liige 1991. aastast; Eesti Kvaliteediühingu liige; Statistikaameti ekspert; TTÜ töökorralduse labori teaduslik juhendaja 1988-1992; toimetanud kogumikke Äritegevuse innovaatika ja Tööteadusalased uurimused.

Tunnustus
---------

* Eesti noorte teadlaste konkursi diplom 1980.
* TPI tänukiri silmapaistva panuse eest TPI 50. aastapäeva ürituste korraldamisel ja mälestusmedal 1986
* TTÜ kuldmärk 1997
* TTÜ tänukiri kauaaegse tulemusliku õppe- ja teadustegevuse eest 2013

Publikatsioonid
---------------

Eedo Kalle publikatsioonide link:

Harrastused
-----------

Maakaartide, linnaplaanide kogumine.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Tallinna Tehnikaülikooli professorid läbi aegade. Tallinn: Tallinna Tehnikaülikool, 2008, lk. 111-112
Mõtte wiiwul päismik 1903
**Mötte wiiwul : *löbusad lood ja tarwilised teadused igale ühele*** oli meelelahutusajakiri, mis ilmus aastatel 1902–1904 Narvas. 

Ajakirja koostaja ja toimetaja oli Tõnu Martin Franzdorf. Sisuks oli ilukirjanduslikud jutud, luuletused ja antoloogilised valmid. Seal ilmusid ka Franzdorfi raamatupoodide reklaamid. 

Ajakirja trükiti Narvas Aleksandr Grigorjevi trükikojas, Koidu tänav 5. Toimetus asus Narvas Uus-Petrovski avenüü 70, kus asus ka Franzdorfi raamatu ja kirjatarvete äri. 

Ajakirja hind oli 3 senti ja seda ilmus kokku 18 numbrit, mis olid erinevate pealkirjadega:

* Jõulu healed
* Kewade kannid
* Külmakuu õied
* Lilled
* Luule lennul
* Mõtte viivul
* Mõtte wiiwul: II
* Mötte wiiwul
* Narwa naljad
* Narwa narrid
* Narwa näkkid: I
* Narwa näkkid: II
* Ohaka õied
* Porikuu Pähklid
* Pühade helinad
* Pühade palad
* Talwised tormid
* Tuule tiiwul

Viited
------

1. ↑  Mart Siilivask (Tartu 2016). "ELAMU NARVAS KOIDULA 6 (mälestise reg nr 14001)" (PDF). *MUINSUSKAITSEAMET*. `{{netiviide}}`: kontrolli kuupäeva väärtust: `|aeg=` (juhend)
2. ↑  Digar
3. ↑  "ERB". Originaali arhiivikoopia seisuga 15. märts 2018. Vaadatud 14. märtsil 2018.

Välislingid
-----------

* Digar - Mötte wiiwul : Narwa naljad