recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Ülikoolipäevilt
**Linda Alekõrs** (aastani 1945 **Kangro**, 1945–1951 **Salum**; 16. jaanuar 1924 Tartu – 27. juuli 2003 Tallinn) oli Eesti kunstiajaloolane. 

Ta oli kunstiantikvariaadi omaniku Gustav Kangro tütar.

Haridus
-------

Ta õppis aastatel 1930–1936 Tartu 10. algkoolis, 1942–1944 kõrgemas kodumajanduskoolis ning 1944–1950 Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonnas.

Töökäik
-------

* 1950–1951 Tartu Kunstimuuseumi teadur
* 1951–1954 Tartu Kunstimuuseumi peavarahoidja
* 1957–1958 Tallinnas Eesti Ajaloomuuseumi restaureerimiskabineti juhataja
* 1959–1981 Tallinna Linnamuuseumi teadur ja ekspositsiooniosakonna juhataja

Alekõrs uuris peamiselt 19. sajandi I poole Tallinna kunstielu ning Tallinna kujutavat graafikat ja maalikunsti. Ta on kirjutanud põhjaliku ülevaate "Tallinn kujutavas kunstis 19. saj. I poolel" (1969, käsikiri autori valduses) ning artikleid, näiteks "Tallinna vaategraafikast möödunud sajandil ("Kunst", 1969, nr. 2), Carl Theodor Gehlhaar" (töid kunstiteaduse ja -kriitika alalt, 1, Tallinn; 1976) ja "Kunstikooli avamise kavatsustest Tallinnas. 1815. aastal" ("Kunstiteadus. Kunstikriitika" 5, Tallinn, 1983). 

Alekõrs koostas 19 lehest koosneva värvireprode mapi "Tallinn XIX sajandi gravüüridel" (Tallinn, 1983), mis on avaldatud koos autori eessõna ja kommentaaridega. Sügavamalt käsitles Alekõrs ka maalikunstnik Nikolai Kummitsa loomingut (monograafia, Tallinn, 1966; kataloog, Tallinn, 1967) ning tutvustas Tallinna Linnamuuseumi kogusid. 

Elu viimastel aastatel oli ta kultuuriväärtuste hindamise ekspert.

Harrastus
---------

Alekõrs tegeles aastaid luulega. Vahetult enne surma avaldas ta ka autorikogumiku "Salajased salmid – kodused mõttevärsid 1943–2002".

Isiklikku
---------

Linda Alekõrs oli kaks korda abielus. Esimene kooselu kultuuriloolase ja pedagoogi Ants Salumiga katkes, kui mees saadeti asumisele. Seejärel abiellus ta kirjanduskriitik Richard Alekõrrega. 

Ta on ajakirjanik Madis Salumi ja koolijuhi Indrek Alekõrre ema ning Piret Kooli, Agne Alekõrre, Tiina Alekõrre, Kadri Kroodo ja Gertrud Alekõrre vanaema.

Viited
------

1. ↑  Viljar Vissel (AD 2015). "Uue-Suislepa mõis lugu ja mälestused akvarellides". *Renovatum Anno*. `{{netiviide}}`: kontrolli kuupäeva väärtust: `|aeg=` (juhend)

Kirjandus
---------

* "Keraamikat ja portselani Tallinna Linnamuuseumi kogudest". Tallinn 1966
* "Nikolai Kummits 1897 - 1944", monograafia, Kirjastus "Kunst", kujundanud L. Kruusmaa. Tallinn 1966
* "Tallinn XIX sajandi gravüüridel". Tallinn 1983
* "Nikolai Kummits žanrimaalijana", almanahh "Kunst" nr. 2, 1960
* "Dürer ja Eesti", almanahh "Kunst" nr. 41/1, 1972
* "Vaatamisväärsusi muuseumi varasalvest", (Mustpeade Vennaskonna maalikogu), Sirp ja Vasar, 3. juuni 1977
* "Tallinna vaategraafikast möödunud sajandil", almanahh "Kunst" nr. 2,1969
**Pilka** on küla Tartu maakonnas Luunja vallas.

1977. aastal liideti Pilka külaga Aravuste ja Jansu.

Pilka asus Päästeameti Tartu Päästekompanii ja konteinerilao hoone, lõhkeaineladu, laskemoonaladu, kasarm, söökla-klubi, vahtkonnahoone koos pääslaga, garaaž, juurviljahoidla, külmhoone, rajatis eritehnika jaoks, varikatus tehnika hoidmiseks, varjend, kasvuhoone, 2 vaatlustorni, katlamaja koos töökodadega, saun koos spordisaaliga, vallitatud juhtimispunkt, balloonihoidla, pumbamaja, diiselgeneraatori hoone, alajaam, tuletõrje veehoidla, tankla, vallitatud betoonrajatis.

Vaata ka
--------

* Pilka mõis

Viited
------

1. ↑  Maa-amet, vaadatud 21.11.2020.
2. ↑  Statistikaamet, vaadatud 10.11.2020.
3. ↑  Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
4. ↑  Enn Ernits: artikkel "Pilka" Eesti kohanimeraamatus. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus, 2016.
5. ↑  SISEMINISTEERIUMI HALDUSES OLEVAD VARAD, Päästeamet. Jõhvi Päästerügemendi koosseisu kuuluv Tartu Päästekompanii, RT I 1993, 70, 999

Luunja valla vapp
Luunja valla asulad

**Alevik:** Luunja  

**Külad:** Kabina | Kakumetsa | Kavastu | Kikaste | Kõivu | Lohkva | Muri | Pajukurmu | Pilka | Poksi | Põvvatu | Rõõmu | Sava | Savikoja | Sirgu | Sirgumetsa | Sääsekõrva | Sääsküla | Veibri | Viira
**Linda Marie Ploompuu** (24. aprill 1903 Ljuban, Novgorodi kubermang – 2. märts 1987 Tallinn) oli eesti raamatukoguteadlane ja bibliograaf.

Elulugu
-------

Linda Marie Ploompuu sündis mõisavalitseja tütrena. Ta lõpetas 1922. aastal Tallinna Linna Tütarlaste Kommertskooli, 1938. aastal Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna, õppis aastatel 1945–1946 Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonnas bibliograafiat. Akadeemiliselt kuulus ta Eesti Naisüliõpilaste Seltsi.

Ta oli aastatel 1926–1940 Tartu linnaraamatukogu raamatukoguhoidja, 1941–1962 Tallinnas Fr. R. Kreutzwaldi nimelise Eesti NSV Riikliku Raamatukogu osakonnajuhataja, 1963–1983 Eesti NSV Riikliku Raamatupalati teadusdirektor.

Teadustöö
---------

Linda Marie Ploompuu on arendanud raamatukogunduse terminoloogiat, Eesti rahvusbibliograafia koostamise metoodikat ja süsteemi, koostanud rahvusbibliograafiaväljaandeid.

Teoseid
-------

* Oskussõnastik raamatukogunduse ja bibliograafia alalt (eesti, saksa ja vene keeles; kaasautor). Tartu, 1931
* Eesti Naisüliõpilaste Selts 1911–1936 (kaasautor). Tartu, 1936
* Bibliograafianimestike loetelu: 1965–1968 (eesti ja vene keeles; kaasautorid L. Vilmre, V. Ennosaar). Tallinn, 1971

Viited
------

1. 1 2 3 4  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Kirjandus
---------

* Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944. I–III. Trt, 1994, II, 250
* Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944
* EE 7, 361: 14, 375.
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
Kings of Leon kontserdil
**Kings of Leon** on Ameerika Ühendriikide rokkansambel, mis loodi Tennessee osariigis Nashville'is 1999. aastal. Bändi kuuluvad vennad Caleb Followill (solist ja rütmikitarrist), Nathan Followill (trummar) ja Jared Followill (basskitarrist ja taustalaulja) ning nende nõbu Matthew Followill (soolokitarrist ja taustalaulja).

Kings of Leon'i edu Suurbritannias algas 9 singliga kohalikus singliedetabelis "Top 40 Singles", samuti said nad Brit Awardsil 2009. aastal kaks auhinda ja nende kolm selleks ajaks ilmunud albumit ("Youth and Young Manhood" (2003), "Aha Shake Heartbreak" (2004), "Because of the Times" (2007) jõudsid viie parema hulka Suurbritannia albumiedetabelis (2007. aasta album isegi esikohale). Nende singlid "Sex on Fire", "Use Somebody" ja "Notion" on jõudnud Billboardi ajakirjas ilmuva edetabeli "Hot Modern Rock Tracks" esikohale.

Bändi algusaastate muusika oli segu *southern rock*'ist ja bluusist, kuid bänd on järk-järgult arendanud oma muusikat teiste žanritega. Nüüd on nende mängitav muusika pigem alternatiiv- ja *indie*-rokk.
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib lauljast; laeva kohta vaata artiklit Fjodor Šaljapin (jõelaev)* |

---

Fjodor Šaljapini autograafiga foto (1908)
**Fjodor Ivanovitš Šaljapin** (vene Фёдор Иванович Шаляпин; 13. veebruar 1873 Kaasan – 12. aprill 1938 Pariis) oli vene ooperilaulja, bass.

Fjodor Šaljapini karjäär sai alguse Thbilisis ja Peterburi ooperiteatris 1894. aastal. 

1896–1899 kutsuti ta esinema Mamontovi ooperiteatrisse, kus tema esimene roll oli Mefistofeles "Faustis", mis tõi talle märkimisväärse edu. Edaspidi esines ta Boriss Godunovi, Ivan Julma, Bertrami ja teiste kandvate rollidega nii Moskva Suures Teatris kui ka mujal maailmas: La Scalas ja Metropolitan Operas.

Šaljapin nimetati 1918 Nõukogude Venemaa esimeseks rahvakunstnikuks. 1921. aastal külastas ta ringreisil Tallinna ja seejärel Ameerikat ja Londonit. 1922. aasta suvel kolis Šaljapin Venemaalt Pariisi. 

Vene NFSV rahvakunstniku aunimetus võeti talt ära 24. augustil 1927 ja anti postuumselt tagasi 10. juunil 1991.

Isiklikku
---------

Šaljapin oli kaks korda abielus. Tema esimene abikaasa Iola Tornagi (1873–1965) oli itaalia baleriin, kellega Šaljapin tutvus Novgorodis ja abiellus 1898 Gaginos. Neil sündis kuus last: Igor, kes suri nelja-aastaselt, Boriss (1904–1979, maalikunstnik ja skulptor), kaksikud Fjodor (1905–1992) ja Tatjana, Irina ning Lidija. 

Siis tutvus Šaljapin Marija Petzoldiga (sündinud Eluhhen, 1882–1964), kes oli juba abielus olnud ja kellel oli kaks tütart. Šaljapiniga sai ta veel kolm tütart: Marfa (1910–2002), Marina (1912–2009) ja Dasja (1921–1977). Nii tekkis tal teine pere, ilma et esimene abielu oleks lahutatud olnud. Üks pere elas Peterburis ja teine Moskvas ning omavahel nad ei suhelnud. Marijaga abiellus Šaljapin alles 10. novembril 1927 Prahas.

Šaljapin suri Pariisis. Ta põrm maeti 1984. aastal ümber Moskvasse Novodevitšje kalmistule.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Fjodor Šaljapin** |

* Шаляпиниана
**Pilkuse mõis** (saksa keeles *Bremenhof*) oli rüütlimõis Otepää kihelkonnas Tartumaal.

Ajalugu
-------

Mõisa esimesed omanikud olid Bremenid ja nende järgi sai mõis ka oma saksakeelse nime (Bremenhof). 1521 müüs Otto Döhnhof mõisa Jürgen Holdschuerile.

Mõisa viimane omanik enne 1919. aasta mõisate võõrandamist oli Moritz Karl Hermann von Roth.

Mõisa peahoone on hävinud.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  Pilkuse ja Restu mõis - 1367 Eesti Ajalooarhiivi fondiloendis (vaadatud 15.11.2015)

Kirjandus
---------

* *Tartumaa: maadeteadusline, majandusline ja ajalooline kirjeldus*. Peatoim. J. Rumma, toim. J. G. Granö, J. V. Veski. − Eesti I. Tartu: Eesti Kirjanduse Selts, 1925. Lk 323 .

Välislingid
-----------

* Pilkuse ja Restu mõis - 1367 Eesti Ajalooarhiivi fondiloendis

Otepää kirik
Otepää kihelkond

**Kirik**: Otepää  

**Mõisad**: Arula mõis | Ilmjärve mõis | Kastolatsi mõis | Kintsli mõis | Neeruti mõis | Nüpli mõis | Palupera mõis | Pilkuse mõis | Päidla mõis | Pühajärve mõis | Vana-Otepää mõis | Vidrike mõis
**Janez Jakob Olben** (5. juuli 1643 Kranj, Sloveenia – 10. juuni 1725 Sankt Florian, Austria) oli sloveeni päritolu Austria astronoom, matemaatik ja vaimulik.

Olben õppis Viinis teoloogiat ning pühitseti seejärel 1668. aastal preestriks. Ta oli 3 aastat külavikaar Laas, 13 aastat õuekaplan Passaus, diakon Freistadtis ja lõpuks preester Traiskirchenis. 1702. aastal loobus ta ametikohast ja astus augustiinlaste kloostrisse Sankt Florianis, et tegelda teaduse, eelkõige matemaatika ja astronoomiaga.

Mungana avaldas ta 1704. aastal Linzis oma tähtsaima astronoomiaalase teose "Novae Ephemerides Florianenses", milles olid astronoomilised efemeriidid koos andmetega päevavalguse kestuse kohta sõltuvalt geograafilisest asukohast ja kuupäevast.

Teoseid
-------

* "Novae Ephemerides Florianenses, quibus praeter alia hic annexa … diurnae lucis monumentum … ad … S. Floriani Meridianum & Horizontem praecise exhibetur, pro anno Domini 1704 …", 1704

Viited
------

1. 1 2  OLBEN, Janez Jakob Gorenjci.si
2. 1 2  Marijan Prosen Astronom Janez Oblak Olben Kranjski Zbornik 2010

Kirjandus
---------

* B. O. Černík, Die Schriftsteller der noch bestehenden Augustiner-Chorherrenstifte von 1600 bis auf den heutigen Tag, 6. Gl.

Välislingid
-----------

* Marijan Prosen Astronom Janez Oblak Olben Kranjski Zbornik 2010
* Olben Janez Jakob, Slovenski biografski leksikon
**Fjäcka kihistu** (inglise keeles *Fjäcka Formation*) on ordoviitsiumi ladestu Vormsi lademe kihistu. Seda hakkas esimesena eristama Vladimir Jaanusson aastal 1963. Kihistu sai nime Fjäcka oja järgi Dalarnas.

Eestis on see esindatud riigi lõunaosas, kus see on kõige paksem Taagepera puuraugus (2.7 m). Leedus eristatakse kihistut maa loodeosas ja Nemunase madalikul. Selle suurim paksus on Leedus 4,5 meetrit.

Kihistu moodustab hall savimergel ja must argilliit. Seda peetakse Rootsi Fjäcka kihistu vasteks, kuigi sealsed kildad kuuluvad osalt ka Nabala lademesse.

Viited
------

1. ↑  Fjäcka kihistu Eesti geokogude infosüsteemis (vaadatud 07.04.2018)
2. ↑   Preservational aspects of the Upper Ordovician Fjäcka Shale, central Sweden - exemplified by a medusoid problematicum. Anette E. S. Högström, Jan Ove R. Ebbestad lk. 45
3. ↑  *Eesti aluspõhja geoloogiline kaart. Mõõtkavas 1: 400 OOO. Seletuskiri* Tallinn, 1997
4. ↑  Ordovician of the Siljan District, Sweden Jan Ove R. Ebbestad& Anette E.S. Högström

Välislingid
-----------

* Fjäcka kihistu Eesti geokogude infosüsteemis
| Teenistuskäik |
| --- |
|
|
| **Nimi** | 
Kemiö; Valvoja II; PVL-108 Linda Eesti |
| **Kasutaja** | 
1996–????: Eesti Piirivalve Eesti |
| **Ehitaja** | 
Valmet Oy, Katajanokan Telakka, Helsingi, Soome |
| **Valminud** | 
1958 |
| **Saatus** | 
Teenistusest välja arvatud |
| Laeva üldandmed |
| **Veeväljasurve** | 
340 tonni |
| **Pikkus** | 
37,3 m |
| **Laius** | 
9,4 m |
| **Süvis** | 
3,2 m |
| **Kere** | 
Teras |
| **Kiirus** | 
11 sõlme |
| **Meeskond** | 
10 liiget |

**PVL-108 Linda** on endine Eesti Piirivalve laev. 

Laev ehitati 1958. aastal Soomes. 

Eesti Merehariduskeskus sai 1993. a Soomest kingituseks õppelaeva. See kanti Linda nimega 23. veebruaril 1993 Eesti laevaregistrisse ja kasutati üliõpilaste ning 1. kutsekeskkooli madruste ja laevamotoristide õppepraktika läbiviimiseks. Hiljem tuli alus aga piirivalvele üle anda, sest Haridusministeerium ei eraldanud koolile enam raha laeva ekspluatatsioonikulude katteks.

Eesti Piirivalve sai laeva endale 1. veebruaril 1996. Eesti Piirivalves oli Linda kasutusel samuti õppelaevana.
|  |
| --- |
|  |
| Medalikohad |
| Aasia meistrivõistlused |
| **Hõbe** | 2018 | jalgpall |
| Aasia mängud |
| **Kuld** | 2014 | jalgpall |

**Jang Hyun-soo** (korea keeles 장현수; sündinud 28. septembril 1991 Soulis) on Lõuna-Korea jalgpallur, kes mängib kaitsja või kaitsva poolkaitsjana Saudi Araabia kõrgliiga klubis Al Hilal.

Aastatel 2012–2013 ja 2017–2019 mängis ta Jaapani kõrgliiga klubis FC Tokyo ning 2014–2017 Hiina kõrgliiga klubis Guangzhou R&F.

2019. aasta juulis liitus ta Al Hilaliga. Ta on klubiga kaks korda võitnud AFC Meistrite Liiga ja kaks korda Saudi Araabia kõrgliiga.

Lõuna-Korea jalgpallikoondises mängis Jang aastatel 2013–2018 kokku 58 korda ja lõi kolm väravat. Ta kuulus Aasia koondisse 2015. aasta Aasia meistrivõistlustel ja 2018. aasta maailmameistrivõistlustel. 2014. aasta Aasia mängude jalgpalliturniiril võitis ta Lõuna-Koreaga võistkonnaga kuldmedal. Lisaks osales ta Lõuna-Korea võistkonnaga 2016. aasta suveolümpiamängude jalgpalliturniiril.

Saavutused
----------

Al Hilal
* AFC Meistrite Liiga: 2019, 2021
* Saudi Professional League: 2019–20, 2020–21
* King Cup: 2019–20

| * v
* r
Lõuna-Korea koondis  –  2018. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused |
| --- |
| 

* 1 Kim Seung-gyu
* 2 Lee Yong
* 3 Jung Seung-hyun
* 4 Oh Ban-suk
* 5 Yun Young-sun
* 6 Park Joo-ho
* 7 Son Heung-min
* 8 Ju Se-jong
* 9 Kim Shin-wook
* 10 Lee Seung-woo
* 11 Hwang Hee-chan
* 12 Kim Min-woo
* 13 Koo Ja-cheol
* 14 Hong Chul
* 15 Jung Woo-young
* 16 Ki Sung-yueng (c)
* 17 Lee Jae-sung
* 18 Moon Seon-min
* 19 Kim Young-gwon
* 20 Jang Hyun-soo
* 21 Kim Jin-hyeon
* 22 Go Yo-han
* 23 Jo Hyeon-woo
* Treener: Shin Tae-yong

 | Lõuna-Korea |
Pilka mõisa kõrvalhoone (2019)
**Pilka mõis** (saksa keeles *Pilken*) oli rüütlimõis (fideikomiss) Tartumaal Tartu-Maarja kihelkonnas. Tänapäeva haldusjäotuse järgi jäävad mõisakompleksi jäänused Luunja valla Pilka küla territooriumile.

Ajalugu
-------

Mõisat on esmamainitud 1582. aastal Poola revisjonis. Hiljem on see kuulunud Schwengelmi ja Nolckeni aadlisuguvõsadele; aastatel 1640–1770 kuulus see ühte Kavastu mõisaga.

Vaata ka
--------

* Fideikomiss

Viited
------

1. ↑   (vaadatud 22.01.2016)
2. ↑  "Kõrveküla ümbruse mõisad ja mõisnikud". Vaadatud 10.12.2017.
3. ↑  Rumma, J. (peatoim.) (1925). *Tartumaa: maateadusline, majandusline ja ajalooline kirjeldus*. Tartu: Eesti Kirjanduse Seltsi kirjastus. Lk 441.

Kirjandus
---------

* Maiste, Juhan. Nutt, Nele. *Tartumaa mõisad*. Näituse "Kaotatud paradiis" kataloog. − Eesti Põllumajandusülikool. Maastikuarhitektuuri eriala toimetised II. Balti villa rustica II. Tartu: 2005. Lk 64.
* Stryk, Leonhard von. *Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands*. Erster Teil. Der estnische District. Dorpat: Druck von C. Mattiesen, 1877. Lk 48 .
* *Tartumaa: maadeteadusline, majandusline ja ajalooline kirjeldus*. Peatoim. J. Rumma, toim. J. G. Granö, J. V. Veski. − Eesti I. Tartu: Eesti Kirjanduse Selts, 1925. Lk 441 .

Tartu-Maarja kihelkond

**Kirik**: Tartu Maarja kirik  

**Mõisad**: Haage mõis | Haava mõis | Ilmatsalu mõis | Jaama mõis | Kaarli mõis | Kabina mõis | Karlova mõis | Kavastu mõis | Lemmatsi mõis | Luunja mõis | Maarjamõisa mõis | Maramaa mõis | Piiskopi mõis | Pilka mõis | Põvvatu mõis | Raadi mõis | Ropka mõis | Räni mõis | Sirgu mõis | Taabri mõis | Tammistu mõis | Tordi mõis | Vahi mõis | Vanamõisa mõis | Vasula mõis | Veibri mõis | Vesneri mõis | Vorbuse mõis | Ülenurme mõis
**Tuumapatarei** ehk **aatomipatarei** on vooluallikas, milles radioaktiivsel lagunemisel vabanev soojus muudetakse elektrienergiaks termoelektrilise efekti kaudu.

Aatomipatareid on tavapärastest patareidest kallimad, kuid neil on väga pikk eluiga ning kõrge energiatihedus. Nende omaduste tõttu kasutatakse aatompatareisid energiaallikana vaid seadmetes, mis peavad suutma ilma inimese sekkumiseta töötada pikki perioode. Selliste seadmete hulka kuuluvad näiteks kosmoseaparaadid, südamestimulaatorid jne.

Ajalugu
-------

Aatompatarei tehnoloogia sai alguse 1903. aastal, kui avastati beetakiirgus. Esimese aatompatarei ehitas Henry Moseley 1913. aastal. 1954. aastal avalikustati järgmised aatompatareid, mida hakati kasutama kuulmisaparaatides ning raadiosaatjates.

Nõukogude ajal kasutati tuumapatareisid Eesti rannikuvetes paiknevate tuletornide elektritoiteks. Tuletornides kasutati radioisotoopse Sr’90 termoelektrilist seadet BETA-M. Tuumageneraatorite paigaldamist Eesti tuletornidesse alustati 1970. aastatel ja viimane seade paigaldati 1991. a. Tuumapatareisid oli kokku 29 Eesti tuletornis.

Kasutusel olevad radioaktiivsed isotoobid
-----------------------------------------

Tänapäeval kasutatakse aatompatarei tehnoloogias eelkõige isotoope, mis toodavad kõige vähem beetakiirgust, et vältida ohtu inimestele ja keskkonnale. Nende hulka kuuluvad: plutoonium-238, kuurium-242, kuurium-244 and strontsium-90. Testitud on ka triitiumi, nikkel-63 ning promeetium-147.

Vaata ka
--------

* Tuumaenergia

Viited
------

1. ↑  Aatompatarei iseloomustus
2. ↑  Aatompatarei ajalugu
3. 1 2 3 4   Eesti tuletornid
4. ↑  Aatompatareides kasutatavad isotoobid
Omski oblasti lipp
**Omski oblasti lipp** on Venemaa haldusüksuse Omski oblasti lipp.

Ametlikult võeti lipp kasutusele 17. juunil 2003.

Lipu kirjeldus
--------------

Omski oblasti lipuks on ristkülikukujuline kangas, mis on jagatud vertikaalselt kolmeks võrdseks väljaks, vardapoolne ja lehvipoolne väli on punased, keskmine aga valge. Valget välja läbib sinine vertikaalne laineline laid, mis moodustab 1/3 valge välja laiusest.

Lipu laiuse ja pikkuse suhe on 2:3.

Sümbolite tähendused
--------------------

Lipuvärvid kattuvad Venemaa lipuvärvidega ning sellega rõhutatakse, et Omski oblast kuulub Venemaa Föderatsiooni koosseisu.

Punane sümboliseerib vaprust, mehisust ja julgust. Punane on ka elu, halastuse ja armastuse värv.

Valge on aga õilsuse, puhtuse, õigluse ning suuremeelsuse sümboliks. Samas tähistab valge ka Siberi kliima iseärasusi (külma ja lund).

Sinine laineline laid sümboliseerib Irtõši jõge, peamist veesoont Omski oblastis. Sinine on ka ilu, uhkuse ja leebuse värv.

Vaata ka
--------

* Omski oblasti vapp

Välislingid
-----------

* Omski oblasti lipp oblasti kodulehel. (*vene keeles*)
* Riiklik sümboolika: Omski oblast - Omsk (*vene keeles*)
**Saarküla** (vene *Саркюля*, soome *Saarkylä*, vadja *Saarcülä*) on küla Venemaal Leningradi oblastis Kingissepa rajoonis Rosona jõe kaldal. 

Küla plaan (1860)
Küla on esimest korda mainitud 1676. aastal.[*viide?*]

Väiküla ja Saarküla, 1926. aasta kaardil
1920. aasta Tartu rahulepinguga läks küla Eesti Vabariigile, kus see moodustas osa Eesti Ingerist ja kuulus Vaivara kihelkonna Narva valda ja Viru maakonna Narva valda. Vabariigi algusaastatel olid maakonnad jagatud kuni 1926. aastani lisaks valdadele ka kihelkondadeks, kuid ametliku jaotusena kirikukihelkondi seejärel enam ei eksisteerinud.[*viide?*]

1920. aastal oli Saarkülas 53 majapidamist. 1922. aastal oli külas 386 elanikku. Saarkülas oli kool ja kirik. Kuna küla asus saarel, oli see ümbritsetud veega: põhjast Narva laht, lõunast Rossoni jõgi, lääne poolt Narva jõgi ja idast nüüdseks kadunud jõeke, mis ühendas Vaikset järve Narva lahega. Saar oli neli kilomeetrit pikk ja poolteist kilomeetrit lai. Naabruses asuva Venekülaga toimus praamiühendus. Küla on esimest korda mainitud Novgorodi kroonikas 1571. aastal nimega Narofschoi Ostof by. Rootsi allikates kannab küla nimesid Sarakÿla (1582), Sarakÿlla (1584), Sarrekÿlla (1585), Sareckÿlla (1586), Sarenkÿlla (1589).[*viide?*]

Külas elab viis inimest (2010).[*viide?*]

Aastatel 1936–1940 elas külas vene luuletaja Igor Severjanin. Tema auks on külas nimetatud üks tänav. Külas on korraldatud Igor Severjanini autorilaulude festivale.[*viide?*]
Armeenia NSV vapp 1941–1992
**Armeenia NSV vapp** oli 1922–1936 Taga-Kaukaasia SFNV ja 1936–1991 NSV Liidu haldusüksuse Armeenia NSV vapp.

Esimene Armeenia NSV vapp loodi 1920. aastal Punaarmee poolt vallutatud Armeenia aladele loodud Armeenia NSV-le. See oli ümmargune kilp, millel oli kujutatud Ararati mäe tagant tõusvat päikest. Päikese kohale oli kirjutatud ANSV (Armeenia NSV) armeeniakeelses kirjas. Sõõri alumises osas olid ristatud kuldsed sirp ja vasar. Kilbi ümber oleva ringi alumisele osale oli kirjutatud armeenia keeles Kõigi maade proletaarlased, ühinege!.

2. veebruaril 1922, kui Armeenia NSV, Aserbaidžaani NSV ja Gruusia NSV moodustasid Taga-Kaukaasia SFNV, muudeti ka Armeenia NSV vappi. Sirp ja vasar viidi sõõri ülemisele osale päikese kiirtesse, vapile lisati viinamarjaväädid ja oliivipuu oksad. Kilbi ümber oleva ringi ülemisele osale kirjutati armeenia keeles "Armeenia Nõukogude Sotsialistlik Vabariik". Selle vapi autorid olid Martiros Sarjan ja Akop Kodžojan.

Viinamarjad vahetult Ararati mäe all meenutasid ühtlasi piiblilegendi sellest, et Noa laev oli pärast ülemaailmset veeuputust jäänud kinni Ararati mäe otsa ja et just Noa olevat maailma esimene viinamarjakasvataja olnud.

29. märtsil 1941 asendati oliivipuu oksad viljapeadega, päike aga punase viisnurkse tähega sirbi ja vasara taustal. Viisnurgast väljusid päikesekiired. Viinamarjaväädid ja viljapead sümboliseerisid põllumajandust.

Legendi järgi protestis Türgi Ararati kujutamise üle Armeenia vapil, sest Ararati mägi on osa Türgi territooriumist. Rahvakomissar Anatoli Lunatšarski olevat selle peale vastanud, et Türgi vapil on jällegi kujutatud Kuu, ehkki Kuu ei kuulu Türgile. 

Armeenia NSV vapp oli kasutusel 19. aprillini 1992. Ta asendati Armeenia vapiga.

Vaata ka
--------

* Armeenia NSV lipp
* Armeenia vapp

Viited
------

1. ↑  Louis, Victor ja Jennifer. "*The Complete Guide to the Soviet Union*". New York 1976, lk. 98
Evarist Bartolo (2016)
**Evarist Bartolo** (sündinud 14. oktoobril 1952 Mellieħas) on Malta poliitik, ta on Tööpartei liige. Ta oli aastatel 1996–1998 Malta haridus- ja kultuuriminister. Aastatel 2013–2020 oli ta Malta haridus- ja tööhõiveminister. 15. jaanuarist 2020 on ta Malta euroasjade- ja välisminister.

Ta lõpetas aastal 1975 Malta ülikooli inglise kirjanduse bakalaureusena. Aastal 1984 lõpetas ta Stanfordi ülikooli ajakirjanduse erialal. Seejärel lõpetas ta aastal 1986 Cardiffi ülikooli magistrikraadiga.

Ta töötas kolm aastat De La Salle kolledžis õpetamise, veel neli aastat rahvusringhäälingu jaamas ja seejärel veel kümme aastat Tööpartei meedia toimetaja ja uudistejuhina. Praegu loeb ta Malta ülikoolis kommunikatsiooniuuringuid. Ta on olnud parlamendi liige alates 1992. aastast, töötades peamiselt hariduse, Euroopa asjade ja turismi alal.

28. oktoobrist 1996 kuni 6. septembrini 1998 oli ta Malta haridus- ja kultuuriminister. 13. märtsist 2013 kuni 15. jaanuarini 2020 oli ta Malta haridus- ja tööhõiveminister. 15. jaanuarist 2020 on ta Malta euroasjade- ja välisminister.

Isiklikku
---------

Ta on abielus ja tal on kaks tütart.
Adam Federici (2008)
**Adam Jay Federici** (sündinud 31. jaanuaril 1985 Nowras) on endine Austraalia jalgpallur (väravavaht).

2003. aastal liitus ta Inglismaa klubiga Wolverhampton Wanderers, kuid klubi põhimeeskonnas ei mänginud ta kordagi. Hooajal 2003–04 mängis Federici Itaalia tugevuselt kolmanda liiga klubis Torres.

2005. aastal naasis Federici Inglismaale, kus mängis klubikarjääri järgmised 15 aastat. 2005. aasta jaanuaris sõlmis ta lepingu Readingiga. Suurem osa aastatest 2005–2008 oli ta Readingist laenul Inglismaa madalamate liigade klubides. Readingi meeskonnas debüteeris hooajal 2005–06 Inglismaa liigakarikavõistlustel. Inglismaa kõrgliigas debüteeris ta Readingi meeskonnas 1. aprillil 2007 mängus Tottenham Hotspuri vastu. 26. detsembril 2008 lõi Federici Inglismaa esiliigas mängus Cardiff City vastu värava. Hooajal 2009–10 tõusis ta Readingi esiväravavahiks. 2015. aastal valiti ta Readingi hooaja parimaks mängijaks.

2015. aasta mais sõlmis ta lepingu Inglismaa kõrgliiga klubiga AFC Bournemouth. Aastatel 2018–2020 kuulus ta Stoke City ridadesse.

2020. aasta juulis sõlmis ta lepingu äsja Austraalia kõrgliigaga liituva klubiga Macarthur FC.

Vigastuse tõttu teatas ta jalgpallurikarjääri lõpetamisest 2021. aasta oktoobris.

Austraalia jalgpallikoondises mängis Federici aastatel 2010–2016 kokku 16 korda. Ta kuulus Austraalia koondisse 2010. aasta maailmameistrivõistlustel. Lisaks kuulus ta 2008. aasta suveolümpiamängude jalgpalliturniiril Austraalia olümpiavõistkonda.

Viited
------

1. ↑  "Former Australian goalkeeper Adam Federici retires ahead of Macarthur FC's A-League Men season". abc.net.au. 23.10.2021. Vaadatud 23.10.2021

Välislingid
-----------

 Adam Federici – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis

| * v
* r
Austraalia koondis  –  2010. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused |
| --- |
| 

* 1 Schwarzer
* 2 Neill (c)
* 3 Moore
* 4 Cahill
* 5 Culina
* 6 Beauchamp
* 7 Emerton
* 8 Wilkshire
* 9 Kennedy
* 10 Kewell
* 11 Chipperfield
* 12 Federici
* 13 Grella
* 14 Holman
* 15 Jedinak
* 16 Valeri
* 17 Rukavytsya
* 18 Galekovic
* 19 Garcia
* 20 Milligan
* 21 Carney
* 22 Vidošić
* 23 Bresciano
* Treener: Verbeek

 | Austraalia |
Linda Eenpalu (Ants Laikmaa, 1938)
**Linda** Marie **Eenpalu** (sündinud **Koplus**, aastani 1935 **Einbund**; 20. september 1890 Raadi vald – 4. juuni 1967 Pärnu) oli eesti naisliikumistegelane, Kaarel Eenpalu abikaasa.

Õppis 1911–1912 Tartus Jassinski kõrgematel naiskursustel ajalooõpetajaks. Töötas 1913–1914 Tartu Rahvaraamatukogu Seltsis raamatukoguhoidjana ning 1919–1920 Tartus Eesti Noorsoo Kasvatuse Seltsi tütarlastegümnaasiumis ja 1920–1926 Tallinna J. Westholmi Gümnaasiumis õpetajana, aastast 1926 oli Harjumaal Arukülas Hellema talu perenaine.

Eesti Naisüliõpilaste Seltsi asutajaliige 1911. Aastast 1928 kuulus Eesti Naisliidu juhatusse, oli 1928 Tallinna Naisklubi asutaja ja esinaine, 1929–1940 Eesti Maanaiste Keskseltsi juhatuse (1932–1940 kuulus selle nõukokku) ja 1935–1938 Riigi Majandusnõukogu liige. Asutas 1936 Kodumajanduskoja ja oli aastani 1940 selle esinaine. Oli 1937 Kodumajanduskoja esindajana Rahvuskogu II koja liige ja 1938–1940 I Riiginõukogu liige (ainus naisliige).

Hellema talu perenaisena organiseeris ja korraldas toiduvalmistamise ja kodukaunistamise kursusi (näitusi) ning teeõhtuid. 

Avaldanud ajakirjanduses kirjutisi naisküsimusest ning kodu osast tööarmastuse ja rahvustunde kasvatamisel. 

Arreteeriti NKVD poolt 1941, oli aastani 1956 Tomski oblastis asumisel.

Tunnustus
---------

* Eesti Punase Risti III klassi teenetemärk, 20. veebruar 1936
* Eesti Punase Risti V klassi teenetemärk, 16. veebruar 1928

2018. aastal valiti Linda Eenpalu aktsiooni "Sajandi 100 arukülalast" raames toimunud rahvaküsitluse tulemusel saja meeldejäävama arukülalase hulka.

Tsitaat
-------

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| „ | Taanlasi oli näiteks saja aasta eest ainult 1 miljon, kes olid pealegi sõdadest väsinud ja oma eluusu peaaegu kaotanud. Siis said nad aga eneseusalduse tagasi ja nüüd loetakse taanlasi 3 miljoni ümber. Meie tulevik võib kujuneda samasugusel viisil. | "| Võrumaa noortepäeval, 7. mail 1939 |

Viited
------

1. ↑  Koppelmaa, Külli (5. september 2018). "Aruküla Kultuuriseltsi EV100 kingitus – kogumik „Sajandi 100 arukülalast"". *Sõnumitooja*. Vaadatud 25.04.2020.

Välislingid
-----------

* Linda Eenpalu Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
* Haud Pärnu Metsakalmistul
**Adam Bremenist** ehk **Bremeni Adam** (saksapäraselt **Adam von Bremen**; enne aastat 1050 – 12. oktoober 1081/1085) oli saksa vaimulik, kes sai tuntuks ajaloolase ja kroonikuna. Eelkõige teatakse teda aastatel 1073–1076 koostatud neljaosalise kroonika "Gesta Hammaburgensis ecclesiae pontificium" (Hamburgi kiriku piiskoppide teod) autorina.

Elulugu
-------

Tema lapsepõlve kohta on vähe teada; teadmata on isegi täpne sünniaasta. Pärit oli ta tõenäoliselt Bambergist või Meissenist, kuid ka selle kohta puuduvad kindlad tõendid. On oletatud, et ta võis õppida Magdeburgi toomkoolis. Bremenisse kutsus ta aastal 1066 või 1067 tollane peapiiskop Adalbert Bremenist. Seal sai Adamist toomkapiitli liige ja aastal 1069 on mainitud teda Bremeni toomkooli juhatajana. Adami surma-aasta ei ole samuti teada, kõige varem võis ta surra 1081. aastal ja kindlasti ei toimunud see hiljem kui 1085. aastal.

Neljaosaline kroonika "Gesta Hammaburgensis ecclesiae ponitificium", mida ta viimistles oma surmani, käsitleb Hamburg-Bremeni piiskopkonna ja Saksamaast põhja pool asuvate saarte ajalugu aastast 788 kuni kroonika kirjutamise ajani. Kroonika kolm esimest osa keskenduvad ajaloole ja neljas osa geograafiale. Teos on oluline:

* peamise kirjaliku allikana Põhjamaade ajaloo kohta enne 13. sajandit;
* keskaegse biograafilise ajalookirjutuse ühe parema näidisena;
* esimese Euroopa allikana, kus on mainitud Vinlandi ehk Põhja-Ameerika avastamist viikingite poolt.

Bremeni Adam kasutas teadaolevalt esimesena ladinakeelset nime "Mare Balticum", millest kujunes hiljem Läänemere rahvusvaheline nimi.

Tsitaat
-------

Lib. 4, Capitulum 17.
"*Praeterea recitatum est nobis, alias plures insulas in eo ponto esse, quarum una grandis Aestland dicitur, non minor illa de qua prius diximus. Nam et ipsi Deum christianorum prorsus ignorant, dracones adorant cum volucribus, quibus etiam litant vivos homines, quos a mercatoribus emunt, diligenter omnino probatos, ne maculam in corpore habeant, pro qua refutari dicuntur a draconibus. Et haec quidem insula terrae feminarum proxima narratur, cum illa superior non longe sit a Birca Sueonum.*"

4. raamat, 17. peatükk.
Adam Bremenist kirjeldab saart, mille nimi on Aestland (Eesti), ning mille elanikud ei usu kristlaste jumalat. Selle asemel austavad nad draakoneid ja linde (*dracones adorant cum volucribus*), kellele nad ohverdavad kaupmeestelt ostetud inimesi. Neid vaadatakse enne hoolikalt, et nad oleksid terved ja et draakon ohvrit tagasi ei lükkaks.

Viited
------

1. ↑  Ea Jansen: ""Baltlus", baltisakslased, eestlased"[*alaline kõdulink*] Tuna, 2005.

Kirjandus
---------

* Schmeidler, Bernhard (1917). [Link *Adam von Bremen, Hamburgische Kirchengeschichte*]. Hannover. `{{cite book}}`: kontrolli parameetri `|url=` väärtust (juhend) (saksa keeles)

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Adam Bremenist** |

* [Lehekülg raamatust, kus Adam Bremenist mainib Aestland - Eesti
**Omikuji** ehk **o-mikuji** (おみくじ) 'vaatamisloos' on paberitükkidele kirjutatud õnne- või õnnetusemärgid Jaapani šintoistlikes ja budistlikes pühamutes. 

Tavaliselt võetakse karbist, mida eelnevalt raputatakse, huupi üks paberitükk, lootes, et see näitab head õnne. *O-mikuji* kukub kokkurullitult välja väikesest pilust. Tänapäeval kasutatakse sageli mündipiluga masinaid. Paberitüki lahtirullimisel tuleb välja sellele kirjutatud saatusemärk, mis võib olla üks järgmistest: 

* suur õnnistus (*dai-kichi*, 大吉)
* keskmine õnnistus (*chū-kichi*, 中吉)
* väike õnnistus (*shō-kichi*, 小吉)
* õnnistus (*kichi*, 吉)
* poolõnnistus (*han-kichi*, 半吉)
* peaaegu-õnnistus (*sue-kichi*, 末吉)
* peaaegu-väike-õnnistus (*sue-shō-kichi*, 末小吉)
* needus (*kyō*, 凶)
* väike needus (*shō-kyō*, 小凶)
* poolneedus (*han-kyō*, 半凶)
* peaaegu-needus (*sue-kyō*, 末凶)
* suur needus (*dai-kyō*, 大凶).

*O-mikuji* ennustab, kui suured šansid inimestel on tema lootuste täideminekuks hea paarilise leidmisel või üldse tervise, varanduse, elu ja muudes asjades. Kui ennustus on halb, siis on kombeks paberitükk tihedasti kokku voltida ning siduda see pühamus kasvava männi külge. Põhjenduseks tuuakse sõnade 松 (*matsu* 'mänd') ja 待つ (*matsu* 'ootama') kõlaline kokkulamgemine: halb õnn jääb männi juurde ootama ega hakka inimesele külge. Hea õnne korral tuleb paberitükk alles hoida. Kuigi tänapäeval on see komme rohkem laste mängu moodi, on *o-mikuji* olemas igas pühamus ning loositõmbamine on üks traditsioonilisi, kuigi vähem tähtsaid, pühamus käimisega seotud tegevusi.
**Süsiniknanotorudest väljatransistor**, lühend CNTFET (inglise keele sõnadest *carbon nanotube field-effect transistor*), on väljatransistor, mille kanaliks on üksainus nanotoru või nende struktuur pikkusega mõni nanomeeter. Niisugused transistorid on väiksemad kui senised ränil põhinevad isoleeritud paisuga väljatransistorid (MOSFET), ka on neil parem elektrijuhtivus ja seega suurem ümberlülituskiirus (vastavalt võimalik kõrgem taktsagedus). Niisugused väljatransistorid võivad hakata asendama ränistruktuure, kui on lahendatud mitmed tehnoloogiaprobleemid.

Esmakordselt avaldati uurimistulemused üheseinaliste nanotorude elektriliste omaduste kohta 1997. a.

Viited
------

1. ↑  Sander J. Tans, Michel H. Devoret, Hongjie Dai, Andreas Thess, Richard E. Smalley (1997-04). *Individual single-wall carbon nanotubes as quantum wires*. Kd 386. Lk 474–477. DOI:10.1038/386474a0. ISSN 0028-0836. `{{raamatuviide}}`: eiran tundmatut parameetrit `|Sammelwerk=`, kasuta parameetrit (`|work=`) (juhend); kontrolli kuupäeva väärtust: `|aasta=` (juhend)CS1 hooldus: mitu nime: autorite loend (link)
**Linda Ariva** (aastani 1955 **Linda Ibrus**; 18. november 1921 Tallinn – 27. jaanuar 2009 Elva) oli eesti tõlkija ja pedagoog, polüglott.

Elukäik
-------

Aastal 1941 lõpetas ta Tallinna 8. Keskkooli, 1949 Tartu Riikliku Ülikooli inglise filoloogina. 1953–1954 täiendas end sealsamas ajaloo-keeleteaduskonnas.

Aastail 1949–1960 töötas ta pedagoogina Pärnu ja Viljandi koolides, 1960–1969 Tartu Riikliku Ülikooli inglise keele kateedris, hiljem töötas Nõo Keskkoolis.

Ta tõlkis peamiselt saksa ja inglise keelest. Ta valdas 14 keelt.

Looming
-------

* 1970 "Inglise keele õpik edasijõudnutele"
* 1977 "Inglise keele õpik algajaile"

### Isaac Asimovi teoste tõlkeid

* 1973 "Igaviku lõpp"
* 1985 "Asum"
* 1989 "Asum ja impeerium"

### Muid tõlkeid

* 1968 Joachim Wohlgemuth "Egon ja kaheksas maailmaime"
* 1974 Uwe Kant "Klassiõhtu"
* 1974 Ray Bradbury "Marsi kroonikad"
* 1982 ja 2000 Otfried Preussler "Krabat"

Isiklikku
---------

Tema abikaasa oli matemaatik Karl Ariva.

Välislingid
-----------

* *Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944*
**Adalbert Klasep** (ka **Adalbert Klaassep**; 27. detsember 1869 / 8. jaanuar 1870 Tartu – 2. september 1918 Tartu) oli eesti vaimulik.

Ta lõpetas Tartus algkooli ja gümnaasiumi. Aastatel 1889–1893 õppis ta Tartu Ülikoolis usuteadust. 1889. aastast kuulus Eesti Üliõpilaste Seltsi. Ordineeriti 21. juunil/3. juulil 1896 õpetajaks.

Oli aastatel 1896–1900 Rõuge Maarja koguduse adjunktõpetaja. Aastast 1900 oli ta usuõpetaja mitmes Tartu koolis (Tartu Reaalkoolis ja Õpetajate Seminaris). Oli Tartus kogudustes ka vikaarõpetaja. Samuti oli millalgi Peterburi Jaani koguduses abiõpetaja.

Isiklikku
---------

Tema naise isa Gottlieb Wilhelm Frantzen oli Tõstamaa Maarja koguduse ja Karula koguduse õpetaja ning mitmes Tartu koolis õpetaja.

Viited
------

1. ↑
2. ↑  Ristirahva Pühapäeva-leht, 12. september 1918, nr. 28, lk. 110.
3. ↑  Die evangelischen Prediger Livlands bis 1918. Böhlau Verlag Köln, Wien 1977
4. ↑  Eesti Üliõpilaste Selts 1870-1905, Väljaandja Eesti Üliõpilaste Seltsi vanematekogu, New-York 1965
5. ↑  Villem Reimani ja Jakob Hurda kirjavahetus aastatel 1884–1904. Kirjastus Ilmamaa, Tartu 2010
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib jõest; Tšuktšimaa asula kohta vaata artiklit Omolon (Tšuktšimaa); teiste samanimeliste kohtade kohta vaata artiklit Omolon (täpsustus)* |

---

Omoloni asendikaart Kolõma valglas
**Omolon** on jõgi Aasias, Kolõma jõe pikim ja parempoolne lisajõgi.

Jõe pikkus on 1150 km, valgla suurus 118 600 km². Vooluhulk suudmes on 700 m³/s.

Omolon algab Kolõma mägismaalt vähem kui 100 km kaugusel Ohhoota merest. Ta voolab ülemjooksul kirdesse, seejärel valdavalt põhja. Temasse suubuvad parempoolsed lisajõed Kegali ja Molongda. Molongda suudmes asub Omoloni asula ja sellest kohast allavoolu keskjooksul voolab Omolon tükk aega Tšuktšimaa piirijõena. Vasakult suubub temasse Kedon. Alamjooksul voolab Omolon Tšuktšimaal. Paremalt ulatub jõeni Oloi ahelik ja pisut enne seda suubub Omoloni paremalt Oloi jõgi. Vasakule kaldale jääb Jukagiiri kiltmaa. Pisut enne Kolõmasse suubumist ületab Omolon Jakuutia piiri. Omoloni suue asub 125 km kaugusel Põhja-Jäämerest.

Omolon on lume- ja vihmatoiteline, laevatatav 600 km kaugusele suudmest. Ta jäätub oktoobris ja vabaneb jääkattest mai lõpus – juuni alguses.

Ülemjooksul voolab Omolon mägitundras, keskjooksul taigas ja alamjooksul tundras. Alamjooksul on pinnases igikelts, mis ei võimalda puude kasvamist. Seal kasvavad samblikud, sammaltaimed, sõnajalgtaimed ja põõsad.

Viited
------

1. ↑  Suur maailma atlas, lk. 85
São Tomé ja Príncipe lipp
**São Tomé ja Príncipe lipp** on São Tomé ja Príncipe riigilipp, mis võeti kasutusele 5. novembril 1975. Punane, roheline, kollane ja must on Pan-Aafrika ja vabastusliikumise MLSTP värvid. Vabastusliikumise lipp võeti kasutusele 1972. aastal ja ainsaks erinevuseks on, selle värvitriibud olid võrdse laiusega.

Punane kolmnurk sümboliseerib iseseisvuse eest valatud verd, rohelised laiud loodust ja kollane laid kakaopuud. Kaks musta tähte sümboliseerivad riigi kahte peamist saart ja nende kuulumist Musta Aafrika riikide hulka. Lipu laiuse ja pikkuse suhe on 1:2.

Varasemad lipud
---------------

* 1385–14851385–1485
* 1485–14951485–1495
* 1495–15211495–1521
* 1521–15781521–1578
* 1578–16401578–1640
* 1580–1640 (oletatav)1580–1640 (*oletatav*)
* 1640–16671640–1667
* 1667–17071667–1707
* 1707–18161707–1816
* 1816–18261816–1826
* 1826–1830/18341826–1830/1834
* 1830–19101830–1910
* 1910–19751910–1975

Viited
------

1. 1 2   António Martins (12.09.2009). "São Tomé and Príncipe" (inglise). Flags of the World. Vaadatud 23.11.2009.
2. 1 2  Saare, lk 80.

Kirjandus
---------

* Tiit Saare. *Lipud enne ja nüüd*. Koolibri 1998. ISBN 9985006046
**Pružany Aleksander Nevski peakirik** (ametlikult **Pružany õigeusulise suurvürsti Aleksandri peakirik**, valgevene keeles *Сабор Аляксандра Неўскага*) on kirik Valgevenes Bresti oblastis Pružany rajoonis Pružanys, aadressil ул. Ширмы 3..

Kirikut kasutavad õigeusklikud, see on muinsuskaitse all. Pružany Aleksander Nevski peakirik kuulub Bresti piiskopkonda. Aleksander Nevski peakirikus asub imettegevaks peetav Jumalaema kujutav ikoon.

Kirikuhoone
-----------

Pružany Aleksander Nevski peakirik on hilisklassitsistlik hoone. Hoonel on kolm löövi. Keskmine lööv lõpeb pooliku ovaali kujulise kolme rõduga apsiidina, kus asub ka altar. Rõdud on kujundatud rotundina, ülemine rõdu asub kupliga kaetud ümmarguste akendega valgusküllases tamburis. Kiriku kolmel küljel, sealjuures ka sissepääsu juures asuvad kolmnurksed frontoonid. Seintel asuvad pilastrid on hoone juures ka reaalselt kandeelementideks.

Kellatornis asuvad 9 kella, torn on kaetud kupliga.

Ajalugu
-------

Pärast 1863. aasta ülestõusu otsustas tsaarivalitsus, et Valgevene venestamises tuleb anda õigeusu kirikule tähtsam roll. Selle ülesande täitmiseks moodustati kõigis kubermangudes ja maakonnalinnades komiteed, mille eesmärgiks oli ehitada juurde õigeusu kirikuid. Pružany kirikule pandi nurgakivi aastal 1864, tegelikult hakati seda ehitama aastal 1865 ja see valmis järgmisel aastal. 

Kiriku ehitamiseks saadi ülestõusus osalenud kohalikult aadlikult Valenci Szwykowskilt konfiskeeritud tellisetehasest tasuta telliseid. Samuti kasutati ära ehitamata jäänud uue katoliku kiriku jaoks mõeldud tellised. Iga Pružany maakonna talunik pidi andma kiriku ehitamiseks 50 kopikat, samuti osalema ühe päeva kiriku ehitamisel.

Kirik pühitseti sisse 22. oktoobril 1866. See sai nime Novgorodi vürsti Aleksander Nevski järgi.

Pärast Teist maailmasõda kavandati kiriku asemele viiekorruseline korterelamu. Maryja Mardań asus kiriku juures valvet pidama ja ehitustööliste saabudes helistas kirikukelli. Selle peale tulid kohale usklikud, et hoonet lammutamise eest kaitsta.

Aastast 2006 asuvad kirikus reliikviana Aleksander Nevski säilmed.

Galerii
-------

* Kiriku fassaadKiriku fassaad
* Vaade apsiidileVaade apsiidile
* Vaade kirikule linnulennultVaade kirikule linnulennult
* Kirik I maailmasõja ajalKirik I maailmasõja ajal

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 15. juuli 2015. Vaadatud 20. juunil 2015.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
2. ↑  "Г. ПРУЖАНЫ. СОБОР ВО ИМЯ СВ. БЛГВ. КН. АЛЕКСАНДРА НЕВСКОГО (1866)". Originaali arhiivikoopia seisuga 15. juuli 2015. Vaadatud 20. juunil 2015.
3. ↑  Пружаны. Собор во имя Александра Невского

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Pružany Aleksander Nevski peakirik** |

* Fotod kiriku kohta
* Kiriku ajaloost
* Kirik õigeusu kirikute võrguentsüklopeedias
**Ali Kelmendi** (3. november 1900 Peć, Kosovo – 11. veebruar 1939 Prantsusmaa) oli Albaania kommunist, üks kommunistliku liikumise organiseerijaid Albaanias.

Ali Kelmendi sündis vaeses talupoja perekonnas.

Juunis 1924 võttis ta võitlejana osa Fan Noli juhitud ülestõusust Albaanias. Pärast Noli režiimi kukutamist emigreerus ta detsembris 1924 Itaaliasse, seejärel Austriasse ja seejärel Nõukogude Liitu, kus ta ühines albaania kommunistliku grupiga Kommunistlikku Internatsionaali kuuluva Kommunistlike Parteide Balkani Konföderatsiooni koosseisus. 

1930 lähetas Kommunistlik Internatsionaal Kelmendi Albaaniasse kommunistlikku liikumist organiseerima. Ta püüdis kommunistlikku liikumist organiseerida ka Kosovos. Kelmendi organiseerimistöö ei kandnud erilist vilja, sest marksism ei leidnud Albaanias sobivat pinnast ning põrandaalune töö oli salapolitsei aktiivse tegevuse tõttu väga raske. Teda arreteeriti korduvalt. 1936 saadeti Kelmendi Albaaniast välja. 

Ali Kelmendi osales Hispaania kodusõjas Garibaldi-nimelise rahvusvahelise brigaadi koosseisus. 

1939 andis Prantsusmaal koos teiste Albaania kommunistidega välja propagandistlikku ajalehte.

Ali Kelmendi suri Prantsusmaal 11. veebruaril 1939.
Pruut
**Pruut** ehk **mõrsja** on peatselt abielluv (kihlatud) naine. Pruudi vastaspool on peigmees.

Eesti talupojapulmas oli mõrsja keskne tegelane, kuid suhteliselt passiivne. Aktiivselt tegutses mõrsja pulmade eel (hundihänna ajamine, pulma kutsumine, veimede valmistamine jms). Pulmade ajal oli mõrsja toimekas ka uue koduga tutvumisel – jagades ande (algselt ohvreid) lävele, veevõtukohale, aidale, tuleasemele jne. Lisaks jagas toitu tema hooleks antavatele loomadele (algselt ohver koduhaldjale). Mõrsja nimetus kadus talt peale tanutamist – siis sai mõrsjast abielunaine, st noorik (noorikuna püsis ta esimese lapse sünnini).

### Pruudikimp

Pruudikimpu kasutasid esimesena vanad roomlased. Algselt koosnes kimp enamjaolt maitsetaimedest, et kujutada viljakust ja truudust.

Inglismaal oli 16. sajandil tavaks lisada pruudikimpu võililli, et kujutada igavikulist armastust ja truudust. Victoria valitsusajal oli kombeks omistada kimbule tähendus, näiteks kirbumünt viitas eitavale vastusele ja ananass nõusolekule. Tähenduse rõhutamine lõppes Esimese maailmasõja paiku.

Vaata ka
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Pruut** |

* abielunaine

Viited
------

1. ↑  "Eesti keele seletavas sõnaraamatus" (vaadatud 11.10.2017)
2. ↑  Ülo Tedre. Pulmasõnastik II  (vaadatud 24.10.2018)
3. ↑  Ellen Gutoskey (23. mai 2020). "Why Do Brides Carry Bouquets?". *msn* (inglise keeles). Microsoft News.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: tundmatu keel (link)
**Duo Media Networks** on Eesti meediaettevõte. See loodi oktoobris 2020 ja võttis üle Postimees Grupi alla kuulunud tele- ja raadiojaamad.

Duo Media Networksile kuulub 30 riigis ja kuues keeles töötavat 14 telekanalit, sealhulgas Kanal 2, Duo 4, Duo 5, KidZone TV, Kidzone Mini, Duo 3, Duo 6, Kanal 7, Kanal 7+, Kino 7, Semejka, Filmzone, Filmzone+, Eesti Kanal, MyHits TV, Smartzone, OSN Kidzone TV. Ettevõttele kuulub Eestis ka kuus raadiojaama: Kuku Raadio, Raadio Elmar, MyHits, DFM, Narodnoje Radio ja Raadio Duo.

2020/2021. majandusaastal (16. oktoobrist 2020 kuni 30. aprillini 2021) moodustas Duo Media Networksi müügitulu 5 186 576 eurot ning ärikasum oli 519 260 eurot. Keskmine töötajate arv majandusaastal oli 32 töötajat.

Viited
------

1. ↑  e-krediidiinfo.ee
2. ↑  Postimees Grupi raadiojaamad liiguvad Duo Media Networksi alla, ERR, 9. veebruar 2021
3. 1 2  Duo Media Networks tõusis Eesti suurimaks tele- ja raadioettevõtteks, Postimees, 27. oktoober 2021

Välislingid
-----------

*
**Peerg**, tuntud ka kui **pird** või **piird** (lõunaeesti murdes) ning **piirg** (saarte murdes ja läänemurdes), on pikk õhuke puulaast (männi- või kasepuidust), mida kasutati tulehakatuseks ja ajalooliselt ruumi valgustamiseks.

Ajaloost
--------

Peeruvalgustus oli Põhja-Euroopas tuntud juba esiajal. Kindlad andmed selle kohta pärinevad 11.-12. sajandi Soome ja Novgorodi aladelt. Peerge kasutati Eestis igapäevase valgustusvahendina 19. sajandi keskpaigani, mil neid asendas petrooleumilamp. Saartel taandusid peerud küünalde ja rasvalampide ees veelgi varem.

Kirjeldus
---------

Peerge kisti kiiniga pisut üle meetri pikkustest hästi kuivatatud lõmmudest (lõhutud pakkudest) ning hoiti kimpudesse seotult rehetoas parsil või ahju juures peeruõrtel. 
Valgustamiseks asetati peerg tavaliselt rauast pilakusse, kaugemate toanurkade valgustamiseks kinnitati see aga pilakujala külge. Kui oli vaja minna teise ruumi, võeti peerg kätte või hammaste vahele. 

Pilakus paiknevat peergu pidi aeg-ajalt *nuuskama* või *niistama*, s.o. söestunud osa ära murdma, misjärel see kukkus allpool olevasse veenõusse. Pilakutule eest kandsid hoolt vanemad lapsed või vanainimesed.

Üks kuiv männipird andis valgust umbes viis minutit, siis tuli süüdata uus.

Vaata ka
--------

* Tõrvik
* Tikk
* Tihv

Viited
------

1. ↑  Eesti rahvakultuuri leksikon (2. trükk). 2000. Koostanud ja toimetanud Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 200
2. ↑  Eesti etnograafia sõnaraamat. 1995. Koostanud Arvi Ränk. Tallinn, AS Pakett trükikoda. Lk 139
3. ↑  Eesti rahvakultuuri leksikon (2. trükk). 2000. Koostanud ja toimetanud Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 200