recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Nõmme Rahu kirik** (allikates ka **Nõmme Rahukirik**) on kirik Tallinnas Nõmmel, mida kasutab EELK Nõmme Rahu kogudus. See on Nõukogude Venemaa ja Eesti Vabariigi vahel 2. veebruaril 1920 sõlmitud Tartu rahulepingu mälestuskirik.

Ajalugu
-------

Nõmme Rahu kiriku hoone ehitas Nikolai von Glehn 1901. aastal tööstushooneks, kus tegutses valukoda.

Pärast valukoja pankrotti minekut 1904. aastal anti hoone vennastekogudusele, 1905. aastast on seal peetud luteriusu teenistusi. 1913. aastal kinkis Glehn hoone kogudusele (omand vormistati ümber alles 1927. aastal).

1918. aastal ehitati hoonele juurde torn, 1921. aastal sai kirik elektrivalgustuse ning 1923. aastal ehitati ümber interjöör.

1924. aastal tegi tolleaegne koguduse õpetaja Anton Eilart ettepaneku nimetada kirik Tartu rahu mälestuskirikuks. 30. märtsil 1924 nimetati kirik Rahukirikuks ning kogudus Rahukoguduseks.

1931. aastal ehitati hoone arhitekt Friedrich Wendachi projekti järgi ümber. Ehitati uus kumer lagi ja orelikoor, vahetati põrand. Pappkatus asendati plekk-katusega, lammutati vana koor, koguduse tuba ja kirikus sees olnud käärkamber. Kaguküljele ehitati juurde leerisaal.

Aastatel 1979-1982 tehti kirikus remonti, vahetati välja elektrisüsteem ja paigaldati uus küttesüsteem. 1990. aastal toodi kirikusse Võnnu vennastekoguduse palvemajast orel, mille oli 1844. aastal valmistatud Tartu meister Ernst Kessler.

Kirik tunnistati 1995. aastal ajaloomälestiseks.

2014. aastal rekonstrueeriti hoone küttesüsteem.

Välislingid
-----------

* Kultuurimälestis nr 1249 "Nõmme Rahu kirik"
Jonas Knudsen 2015. aastal Ipswich Towni särgis
**Jonas Hjort Knudsen** (sündinud 16. septembril 1992 Esbjergis) on Taani jalgpallur, kes mängib vasakkaitsjana Rootsi kõrgliigaklubis Malmö FF.

Ta alustas klubikarjääri kodulinnaklubis Esbjerg fB. 2009. aastal sõlmis ta klubiga esimese profilepingu ja debüteeris pärast talvepausi lõppu Taani kõrgliigas. Regulaarselt hakkas ta Esbjergi põhimeeskonnas mänguaega saama hooajal 2011/12. Hooajal 2014/15 valiti Knudsen Esbjergi hooaja parimaks mängijaks.

2015. aasta juulis sõlmis ta kolmeaastase lepingu Inglismaa esiliigaklubiga Ipswich Town. Seal mängis ta kokku neli hooaega.

2019. aasta juunis liitus ta Malmöga. Aastatel 2020 ja 2021 on ta tulnud klubiga Rootsi meistriks.

Taani jalgpallikoondises debüteeris Knudsen 28. juunil 2014 sõprusmängus Rootsi vastu. Ta kuulus Taani koondisse 2018. aasta maailmameistrivõistlustel.

Knudsen on tuntud oma pikkade audi sissevisete poolest ning teda on selle poolest võrreldud Rory Delapiga.

Saavutused
----------

Esbjerg fB
* Taani karikas: 2012–13
* Taani esiliiga: 2011–12

Malmö FF
* Allsvenskan: 2020, 2021
* Svenska Cupen: 2021–22

Viited
------

1. ↑  "Jonas Knudsen: Ipswich Town sign Denmark defender". bbc.com. 31.7.2015. Vaadatud 20.6.2022
2. ↑  "Jonas Knudsen: Ipswich Town signing 'the new Rory Delap'". BBC Sport. 3.8.2015. Vaadatud 3.8.2015.

| * v
* r
Taani koondis  –  2018. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused |
| --- |
| 

* 1 Schmeichel
* 2 Krohn-Dehli
* 3 Vestergaard
* 4 Kjær (c)
* 5 Knudsen
* 6 Christensen
* 7 Kvist
* 8 Delaney
* 9 N. Jørgensen
* 10 Eriksen
* 11 Braithwaite
* 12 Dolberg
* 13 M. Jørgensen
* 14 Dalsgaard
* 15 Fischer
* 16 Lössl
* 17 Stryger Larsen
* 18 Lerager
* 19 Schöne
* 20 Yurary
* 21 Cornelius
* 22 Rønnow
* 23 Sisto
* Treener: Hareide

 | Taani |
Kahel korral A-turniiri võitnud Jan Nepomnjaštši (2008, 2015)
Kahel korral A-turniiri võitnud Lê Quang Liêm (2010, 2011)
**Aeroflot Open** (vene keeles Аэрофлот Опен) on alates 2002. aastast Moskvas peetav iga-aastane rahvusvaheline lahtine maleturniir, millest kujunes hiljem mitut turniiri hõlmav malefestival. 

Festivali toimumiskohaks on hotell Kosmos. Mängitakse Šveitsi süsteemis 9 vooru.

Festivali sponsor on lennundusettevõte Aeroflot.

A-turniiri (põhiturniiri) võitja saab õiguse mängida Dortmundi rahvusvahelisel turniiril.

2018. aastal peetud Aeroflot Openi auhinnafond moodustas kokku 140 000 eurot.

2013. aastal muudeti Aeroflot Openi korraldust. Klassikalise male põhiturniiri asemel peeti kiir- ja välkmaleturniir. 2014. aastal malefestivali ei toimunud. 2015. aastast peetakse taas klassikalise male põhiturniiri.

Kahel korral on põhiturniiri võitnud Lê Quang Liêm (2010, 2011) ja Jan Nepomnjaštši (2008, 2015).

Aeroflot Open 2019 A-turniir
----------------------------

Kaido Külaots, A-turniiri võitja 2019
Veebruaris 2019 peetud A-turniirist võttis osa 101 maletajat, sealhulgas 71 suurmeistrit. Kuue maletaja ELO-reiting oli üle 2700 (Wei Yi, Vladimir Fedossejev, Wang Hao, Daniil Dubov, Uladzislaŭ Kavaljoŭ ja Rauf Məmmədov) ja 32 maletajal jäi see vahemikku 2600–2700 (teiste seas Ernesto Inarkijev, Sanan Sjugirov, Alireza Firouzja, Zhou Jianchao ja Constantin Lupulescu). Eesti maletajatest mängis A-turniiril Kaido Külaots (stardinimekirjas 62. kohal ELO-reitinguga 2542).

Enim punkte kogusid Kaido Külaots ja Haik Martirosjan (Armeenia), kes said 7 punkti 9-st võimalikust. Koefitsiente arvesse võttes võitis turniiri Külaots (esitusreiting 2873). India suurmeister Krishnan Sasikiran kogus 6,5 punkti ja tuli kolmandaks. Kuus maletajat kogusid 6 punkti, teiste seas Wang Hao, Wei Yi, Ernesto Inarkijev ja Aleksei Sarana. Turniiril osalenud ainus naismaletaja Harika Dronavalli kogus 4 punkti (72. koht).

A-turniiri võitjaid
-------------------

* Gregory Kaidanov, võitja (2002)
* Sergei Rublevski, võitja (2004)
* Baadur Džobava, võitja (2006)
* Jevgeni Aleksejev, võitja (2007)
* Mateusz Bartel, võitja (2012)
* Jevgeni Najer, võitja (2016)
* Vladmir Fedossejev, võitja (2017)
* Uladzislaŭ Kavaljoŭ, võitja (2018)

Viited
------

1. ↑  Starting rank. chess-results.com
2. ↑  Aeroflot Open 2019 A. chess-results.com

Välislingid
-----------

* Kaido Külaots võitis Aeroflot Open 2019 turniiri!. maleliit.ee, 27. veebruar 2019
Soome korvpallikoondis 1939. aastal
**Soome korvpallikoondis** on Soome esinduskoondis korvpallis.

Soome Korvpalliliit asutati 1939. Samal aastal toimunud Euroopa meistrivõistlustel kaotas Soome koondis eestlasest peatreeneri Alo Suurna juhendamisel kõik 7 mängu. Eestile kaotati 1-91 ja Leedule koguni 9-112.

Soome korvpallikoondis parim saavutus Euroopa meistrivõistlustel on 1967. aastal saavutatud 6. koht.

Kõige rohkem mänge (190) on Soome koondises mänginud Jouko Heikkinen. Enim punkte (2446) on koondise kasuks visanud Kari Liimo.

Alates 2004. aastast on koondise peatreener Henrik Dettmann.

Koondise tunnusvärvid on sinine ja valge ning hüüdnimi on **Susijengi**.

Koosseis
--------

Koondise koosseis 2015. aasta Euroopa meistrivõistlustel:

* Roope Ahonen
* Joonas Cavén
* Shawn Huff (kapten)
* Ville Kaunisto
* Mikko Koivisto (asekapten)
* Petteri Koponen
* Tuukka Kotti
* Gerald Lee
* Erik Murphy
* Matti Nuutinen
* Sasu Salin
* Jamar Wilson

Viited
------

1. ↑

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Soome korvpallikoondis** |

* Soome korvpallikoondis korvpalliliidu kodulehel
Jon Huntsman Jr.
**Jon Huntsman juunior** (sündinud 26. märtsil 1960 Redwood Citys Californias) on Ameerika Ühendriikide diplomaat ja poliitik. Ta oli alates 3. oktoobrist 2017 3. oktoobrini 2019 Ameerika Ühendriikide erakorraline ja täievoliline suursaadik Venemaa Föderatsioonis. Ta kuulub Vabariiklikku Parteisse.

Ta õppis Utah' Ülikoolis ning veetis 2 aastat mormooni misjonärina Taiwanil. 1987. aastal lõpetas ta Pennsylvania Ülikooli bakalaureusekraadiga rahvusvahelistes suhetes. Ta töötas seejärel assistendina Valges Majas president Ronald Reagani administratsioonis.

Ta oli 1992–1993 Ameerika Ühendriikide suursaadik Singapuris. 1993–2001 töötas ta Huntsman Corporationis. 2001–2003 töötas ta USA asekaubandusesindajana. 2005–2009 oli ta Utah' osariigi kuberner. Ta võitis kubernerivalimised 2004. ja 2008. aastal. 2009–2011 oli ta Ameerika Ühendriikide suursaadik Hiinas

Mais 2011 teatas ta oma kandideerimisest Vabariikliku Partei kandidaadiks 2012. aasta USA presidendivalimistel. Ta loobus kandideerimisest jaanuaris 2012.

Isiklikku
---------

Tema isa on ärimees ja filantroop Jon Huntsman seenior, Huntsman Corporationi asutaja. Ta on abielus ja tal on seitse last. Kaks last on adopteeritud. Tema tütar on saatejuht Abby Huntsman. Jon Huntsman Jr. on Viimse Aja Pühade Jeesuse Kristuse Kiriku liige.

Välislingid
-----------

* Suursaadik Jon Huntsman Jr. (ametlik elulugu saatkonna veebilehel)

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Anthony Godfrey** | **Ameerika Ühendriikide suursaadik Venemaal**2017–2019 | Järgnev**John J. Sullivan** |
**Ukkousk**[*viide?*] (soome keeles: *Ukonusko*[*viide?*]) on usund, mis algatati Soomes 20. sajandi alguses. Ukkousk loodi, et taastada vana Soome muinasusundit. Ukkousk loodi ühendades vanu Soome ja teiste Põhjamaade traditsioone ning tänapäevast ettekujutlust. Probleemiks oli aga see, et usk oli liiga poliitiline, selle eesmärgiks oli Soome rahvusidentiteedi tugevdamine. Toetus usule vähenes ning see hüljati ja unustati. 

Soome uuspaganlus kannab sama nime. Usundi elustamise teeb raskeks eel-kristliku Soome kultuuri kohta käivate andmete vähesus. Peamised andmed kirjutati hilisemal ajal kristlike inimeste poolt ja seetõttu võivad nad olla ebatäpsed. Soome uuspaganluse järgijad külastavad pühasid metsasid, kus võivad olla puidust jumalakujutised või pühad kivid. Mõned tähistavad aastaringi teatud kuupäevadel näiteks lõketega, tantsimisega, ohverdamisega või teiste rituaalidega. Üheks neist rituaalideks on ka eelkäijatele omane äiksejumala Ukko (Uku) terviseks joomine jaanipäeval.

Mõned usu järgijad peavad Ásatrúd osaks nende usundist, teised aga peavad seda võõraks.

Vaata ka
--------

* Uuspaganlus
* Maausk

Välislingid
-----------

* soomeusuliste ühendus Taivaannaula
* Suomalaisen kansanuskon yhdistys ry.
Mikhail Gurevich (2008)
Mikhail Gurevich (2006)
**Mikhail Gurevich** (vene keeles Михаил Наумович Гуревич *Mihhail Naumovitš Gurevitš*; ukraina keeles Михайло Наумович Гуревич *Mõhhailo Naumovõtš Gurevõtš*; prantsuse keeles *Mikhaïl Gourevitch*; hollandi keeles *Michail Goerevitsj*; türgi keeles Mihail Gureviç; sündinud 22. veebruaril 1959 Harkivis) on Belgia maletaja ja maletreener, rahvusvaheline suurmeister (1986), FIDE vanemtreener (2006). 

Gurevich tuli 1984. aastal Kiievis Ukraina NSV ja 1985. aastal Riias Nõukogude Liidu malemeistriks. Suurmeistriks sai ta 27-aastaselt 1986. aastal. Aasta varem oli ta FIDE-lt saanud rahvusvahelise meistri nimetuse. 

Nõukogude Liidu maletajana osales Gurevich 1990. aastal maailmameistrivõistluste tsoonidevahelisel turniiril Manilas (64 osavõtjat), kus sai 12. koha (11 paremat pääsesid pretendentide turniirile). 

1991. aastal emigreerus ta Belgiasse ja hakkas mängima Belgia värvides rahvusvahelistel malevõistlustel. Lahkhelide tõttu Belgia Maleföderatsiooniga esindas Gurevich aastatel 2005–2015 malevõistlustel Türgit. 2015. aastast mängib ta taas Belgia eest. Gurevich eelistab kasutada inglispärast nimekuju *Mikhail Gurevich*.

Juulis 1993 FIDE maailmameistrivõistluste tsoonidevahelisel turniiril Bielis (74 osavõtjat) sai Gurevich 24. koha. Sama aasta detsembris mängis ta  PCA maailmameistrivõistluste valikturniiril Groningenis (54 osavõtjat), kus tuli 46.-ks.

Gurevich on mänginud kolmel FIDE MM-turniiril (nokautsüsteemis): 2000. aastal New Delhis kaotas kolmandas ringis Alexéi Shírovile, 2001. aastal Moskvas võitis teises ringis Rafajel Vahanjani, kuid kaotas kolmandas ringis Aleksandr Morozevitšile ning 2004. aastal Tripolis (sai turniiritabelis 16. asetuse) kaotas ta teises ringis Zdenko Kožulile.

Ta tuli 2001. aastal Charlerois Belgia malemeistriks ja võitis 2002. aastal Bathumis Euroopa meistrivõistlustel hõbemedali.

Gurevich on mänginud Türgi maletajana kahel maailmakarikavõistlustel: 2005. aastal Hantõ-Mansiiskis kaotas küll veerandfinaalis Levon Aronjanile, kuid pääses 10 parema hulgas edasi 2007. aastal Elistas toimunud 16 osavõtjaga MM-i pretendentide turniirile. Kaotas seal avaringis Peter Lekole. 2007. aastal maailma karikal Hantõ-Mansiiskis võitis ta avaringis Gregory Kaidanovit, kuid kaotas teises ringis Michael Adamsile.

Gurevich on kahekordne Türgi malemeister (2006, 2008). 

1989. aastal tuli ta Nõukogude Liidu võistkonna koosseisus Luzernis maailmameistriks ja Haifas Euroopa meistriks. Gurevich on mänginud kolmel maleolümpial – Belgia (1992) ja Türgi (2006, 2008) võistkonna koosseisus.

Ta tegutseb maletreeneri ja malekohtunikuna. Gurevich on saanud FIDE-lt FIDE vanemtreeneri ja FIDE arbiitri nimetuse.

Välislingid
-----------

* Mikhail Gurevich – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Mikhail Gurevich FIDE andmebaasis
**Žanna Germanovna Roždestvenskaja** (vene keeles Жанна Германовна Рождественская; sündinud 23. novembril 1950 Rtištševos Saratovi oblastis) on vene estraadilaulja ja laulupedagoog, kes sai tuntuks nõukogude filmišlaagrite esitajana, Venemaa Föderatsiooni teeneline kunstnik.

Ta on unikaalse häälega. Tema hääle diapasoon on neli oktavit.

Haridus- ja töökäik
-------------------

Ta lõpetas Rtištševo muusikakooli ning 1970. aastal Saratovi muusikakooli muusikateooria ja kompositsiooni erialal. Saratovi miniatuuriteatri kunstiline juht Lev Gorelik kutsus teda esinema muusikalis. Järgnevatel aastatel täiendas ta end laulu alal. Koos teatri muusikutega organiseeris ta folkansambli Saratovi Lõõtspillid, mille koosseisus tuli ta 1975. aastal üleliidulise estraadilaulu konkursil auhinnalisele kohale. 1976. aastast töötab ta Moskvas. 

1976. aastal sai ta esimese preemia Sotšis toimunud rahvusvahelisel poliitilise laulu konkursil Punane Nelk. Ta esitas seal aaria Aleksei Rõbnikovi rokkooperist "Joaquín Murrieta täht ja surm" ("Звезда и смерть Хоакина Мурьеты"). 1978. aastal võttis ta osa ooperi plaadistamisest (esitas Tähe ja Tereza partiid). Järgmisel aastal osales ta Rõbnikovi teise kuulsa rokkooperi – "Junona ja Avoss" – plaadistamisel. Seejuures esitas ta õnnistatud neitsi Maarja aaria, milles suutis laulda kolmanda oktavi ülemise mi-bemollini, mis hilisemates esitustes jäigi ületamatuks, seetõttu järgmistel etendustel kasutati just seda fonogrammi.

Aastatel 1977–1982 tegi ta koostööd Mosfilmiga, esitades filmilaule.

1990. aastatel jäi ta tööta. Aleksei Rõbnikovi kaasabil sai ta 1990. aastate lõpul lauluõpetajana tööd Moskva klouniteatris. 2002. aastal võttis ta osa rokkooperi "Junona ja Avoss" uue versiooni salvestusest ja 2008. aastal rokkooperi "Joaquín Murrieta täht ja surm" uue versiooni loomisest. Tema vastutada oli vokaalpartiide esitus.

Moskva klouniteatris (hilisem Tereza Durova Serpuhhovka theatrum) töötas ta palju aastaid. Praegu töötab ta lauluõpetajana Aleksei Rõbnikovi teatris.

Venemaa teenelise kunstniku rinnamärk

Tunnustus
---------

* 1977 – poliitilise laulu festivali Punane Nelk esimene preemia
* 2011 – Venemaa Föderatsiooni teeneline kunstnik

Isiklikku
---------

Tema tütar Olga Roždestvenskaja (sündinud 1969) sai üleliiduliselt tuntuks lastelaulude esitajana

Viited
------

1. 1 2 3 4  Жанна Рождественская - Песни из кинофильмов. bdn-steiner.ru
2. ↑  Постановочная группа. teatrium.ru
3. ↑  Жанна Рождественская. rybnikovtheater.ru

Välislingid
-----------

* Жанна и Ольга Рождественские - Истории в деталях. YouTube, 4. aprill 2013
* Fragment õnnistatud neitsi Maarja aariast rokkooperis "Junona ja Avoss". YouTube
**Päkapikkude sõrmused** on olulised esemed J. R. R. Tolkieni triloogias "Sõrmuste isand".

1500. aastatel, Teisel ajastul, valmistati päkapikkude sõrmused. Sõrmused valmistasid pahaaimamatult haldjasepad Sauroni juhendamisel. Sauron aga pettis haldjaid ja päkapikke ning laskis need seitse sõrmust teha selleks, et valitseda päkapikkude isandate üle. Kõik seitse olid kuldsed sõrmused, millele oli asetatud üksik kalliskivi.

Nagu kõik võimusõrmused, nii arendasid ka päkapikkude sõrmused veelgi juba olemasolevaid oskusi. Seega said päkapikud pärast seitsme sõrmuse saamist veelgi osavamaks oma meistritöödes ja rikastumises. Kes kauplesid kullaga, neil tõusis kulla väärtus, kes aga hõbeda või kalliskividega, neil tõusis hõbeda ja kalliskivide väärtus. Öeldi, et seitse sõrmust panid aluse iga päkapiku isanda ja tema asunduse heaolule ja rikkusele. Samuti öeldi, et need sõrmused tegid oma kandjad ahneks ning nad hakkasid eelistama rikkust kõigele muule. Samuti muutsid sõrmused oma kandjad sõjakaks ning nad hakkasid otsima kõikjalt võimalusi kättemaksuks. Seeläbi nägi Sauron, et tema sõrmustel on mõju.

Aga see oligi Sauroni kavatsus, et ta saaks sõrmuste abil panna päkapikkude isandad täitma oma tahet. Kuid siin ta plaan ebaõnnestus, kuna päkapikud osutusid märksa sitkemateks ja iseseisvamateks, kui ta oli arvestanud. Päkapikkudest ei saanud tema käsutäitjaid, nagu said inimestest, ning samuti ei mõjutanud need sõrmused päkapikkude eluiga. Samuti ei muutnud needki sõrmused oma kandjaid nähtamatuks ega lubanud neil näha vaimude maailma.

Sauronis tõusis viha päkapikkude vastu, kuna nood ei allunud tema võimule. Ta võttis tagasi kaks sõrmust seitsmest, aga neli ülejäänud sõrmust olid lohed juba hävitanud. Seega jäi alles vaid üks sõrmus, mis oli antud Durin III-le. Kuigi ka selle sõrmuse ei olnud andnud talle Sauron, vaid haldjad, oli see ikkagi loodud täitma Sauroni tahet, kuna too lasi sõrmuse valmistada. Durin III sõrmust pärandati tema liinis edasi, kuid sellest ei räägitud ega kirjutatud.

2790. aastal otsustas Thror, Durini rahva kuningas, pöörduda tagasi Khazad-dumi, mis oli kunagi suur ja rikas päkapikkude kaevandus, kuid mille olid üle võtnud orkid ja muud õelad olevused ning see kaunis paik oli nüüd ümber nimetatud Moriaks. Thror oli päkapikkude sõrmuste viimase sõrmuse kandja ja peeti võimalikuks, et sõrmus mõjutas ta meelt. Kuid Thror tapeti Morias ning paljud uskusid, et seal läks ka see sõrmus kaduma. Kui tegelikult andis ta sõrmuse edasi oma pojale Thrain II-le.

Pärast paljusid Thraini katsumusi ja seiklusi hakkas Sauron kahtlustama, et seitsmest sõrmusest viimane võib olla Thraini käes. Ta saatis tema jälgedele palju õelaid olevusi leidmaks teda. Viimaks 2845. aastal põgenes Thrain Sünklaande, kuid seal sai Sauron ta kätte ning võttis talt viimase päkapikkudele jäänud sõrmuse.
**Alma** on naisenimi.

Nime päritolu ei ole kindel, kuid arvatakse, et see tuleneb ladinakeelse sõna *almus* ('hellitav, hoolitsev') naissoovormist.[*viide?*]

Eestis oli 1995. aastal Rahvastikuregistris 1462 Almat. 8. mai 2012 seisuga elas Rahvastikuregistri andmetel 278 Alma-nimelist inimest. 1. jaanuari 2018 seisuga oli Eestis eesnimi Alma 153 naisel. Alma oli Eestis populaarsuselt 608. naisenimi. Aasta hiljem oli Eestis 128 Alma-nimelist ja see oli populaarsuselt 670. naisenimi. 2020. aasta 1. jaanuari seisuga oli eesnimi Alma 119 naisel ja Alma oli populaarsuselt 692. naisenimi. 2022. aasta 1. jaanuari seisuga oli eesnimi Alma 91 naisel; populaarsuselt oli see 818. naisenimi.

Kõige populaarsem oli 2018. aastal eesnimi Alma vanuserühmas 85+, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 25,59 ning Lääne maakonnas, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 3,31. Alma oli keskmiselt 80 aasta vanune (mediaanvanus oli 87). 

Lätis oli 2021. aasta 30. juuni seisuga eesnimi Alma 520 inimesel.

Nime kandjaid
-------------

* Alma Ast, eesti arst
* Alma Aavik, eesti õpetaja
* Alma Hiie, eesti arst
* Alma Jeets, eesti poliitik
* Alma Kraas, eesti pikaealine
* Alma Ostra-Oinas, eesti poliitikategelane
* Alma Vaarman, eesti kommunist
* Alma-Sofia Miettinen, Soome laulja

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 30. juuni 2012. Vaadatud 21. mail 2012.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
2. ↑
3. ↑
4. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 31. juuli 2020. Vaadatud 31. juulil 2018.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
5. ↑  Personvārdu datu bāze
**Kusta Rumma** (12. märts 1942 Märjamaa – 8. aprill 2017 Tallinn) oli eesti tehnikateadlane.

Elukäik
-------

Kusta Rumma lõpetas 1960. aastal Märjamaa Keskkooli ja 1965. aastal Tartu Riikliku Ülikooli (TRÜ) füüsikuna; oli tehnikakandidaat (1981, Moskva Üleliiduline Elektrotehnika Instituut), väitekiri "разработка методов и аппаратуры и исследование неоднородных электрофизических процессов в силовых кремниевых полупроводниковых приборах путем регистрации рекомбинационного излучения". 

Ta töötas 1965. aastast TRÜ elektromeetria labori lepingulise töötajana. Aastatel 1965–1998 oli ta Eesti NSV TA Termofüüsika ja Elektrofüüsika Instituudi insener, vaneminsener, peainsener, nooremteadur, vanemteadur, elektrofüüsika sektori juhataja ja osakonnajuhataja, 1998–1999 Tallinna Tehnikaülikooli lepingulise töö vastutav täitja, 2000– ettevõtte Tartu Tehnoloogiad OÜ vanemteadur. 

Ühtlasi oli ta aastatel 1970–1980 Tallinna Polütehnilise Instituudi füüsikaõppejõud ja 1984–1986 Tallinna Pedagoogilise Instituudi vanemõpetaja. 2005. aastast oli ta Eesti Mereakadeemia matemaatika-füüsika õppetooli juhataja ja professor.

Kusta Rumma suri 8. aprillil 2017 Tallinnas ja maeti 15. aprillil 2017 Metsakalmistule.

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkond: pooljuhtide elektrofüüsika. 50 teadustrükist, 1 autoritunnistus.

Teoseid
-------

* Новые методики исследования локализации тока в силовых полупроводниковых структурах (kaasautor). // Применение эпитаксиальной технологии в производстве силовых полупроводниковых приборов. Tallinn 1978
* Observation of recombination radiation in semiconduktor devices (kaasautor I. Husainova). // Prace Instytutu Electrotechniki, zeszyt 179. Warszawa 1994
* The advanced carbide-derived carbon based supercapacitor (kaasautor). // J. of Power Sources, 2006

Viited
------

1. 1 2 3  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide.
2. ↑

Välislingid
-----------

* Kusta Rumma (12.03.1942 – 08.04.2017)
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib 2-propenüülrühmast; 2-alkenüülrühmade ja nende derivaatide kohta vaata artiklit Allüülsed rühmad* |

---

**Allüülrühm** tähendab orgaanilises keemias **2-propenüülrühma** H2C=CH–CH2– kas asendusrühma või molekuli osa tähenduses.

Allüülrühm koosneb vinüülrühmast H2C=CH– ja metüleenrühmast –CH2–. Teda võib vaadelda vinüülasendatud metüülrühmana.

Terminit **allüül** kasutatakse ka vastavate ebastabiilsete osakeste (intermediaatide) nagu allüülkatioon (CH2=CH–CH2+–) või allüülanioon (CH2=CH–CH2––) või allüülradikaal (CH2=CH–CH2•–) korral.
Tänu allüülsele resonantsile annab asendis 2 olev kaksikside nendele intermediaatidele suurema stabiilsuse võrreldes küllastatud analoogiga.

Kui allüülrühmas on mõni vesiniku aatom asendatud mingi muu aatomi või rühmaga, siis kasutatakse tavaliselt terminit allüülne või allüülne rühm või allüülne ühend.

Näited
------

Allüülrühma sisaldavad näiteks allüülalkohol ehk 2-propeen-1-ool, allüülkloriid ja eugenool.

Nimetus
-------

Nimetuse võttis kasutusele 1844 Theodor Wertheim, kes tuletas selle küüslaugu ladinakeelsest nimest *allium*, mis on ühtlasi laugu perekonna ladinakeelne nimetus. Asi on selles, et küüslaugus, sibulas jt selle perekonna liikides leidub allüülrühma sisaldavaid ühendeid. Seos alleeni ehk propadieeniga on kaudne.

Isomeerid
---------

Tsüklopropüülrühm on allüülrühma isomeer.

Vaata ka
--------

* Allüülsed ühendid
* Allüülne ümbergrupeering
* Allüülne kloorimine
* Allüülne oksüdeerimine
* Allüülne asümmeetriline alküleerimine
* Allüülne asend
* Homoallüülne rühm
**Kustav Viise** (ka **Gustav Wiese**; 18. september 1898 Kõnnu vald – 22. september 1978 Tartu) oli eesti vaimulik.

Viise võttis aastatel 1916–1918 osa Esimesest maailmasõjast ja aastatel 1919–1920 osa Vabadussõjast. Aastast 1920 teenis ta üleajateenijana-orkestrandina Ratsarügemendis. Aastal 1930 lõpetas ta Tartu Õhtuühisgümnaasiumi. Aastatel 1930–1936 õppis ta Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Ordineeriti 20. oktoobril 1937 õpetajaks.

Ta oli aastatel 1938–1955 Tudulinna Rahu koguduse õpetaja, lisaks oli ta veel aastatel 1941–1955 Avinurme koguduse õpetaja ja aastatel 1944–1946 Lohusuu koguduse õpetaja. Aastatel 1955–1956 oli ta Kadrina ja Ilumäe koguduse õpetaja, aastatel 1956–1963 oli ta Vändra ja Tori koguduse õpetaja. Aastatel 1963–1975 oli ta Maarja-Magdaleena koguduse õpetaja.

Isiklikku
---------

Tema poeg on kolonel Michael Viise (sündinud 23. novembril 1926) kes oli aastatel 1990–1995 EELK Baltimore ja Washingtoni koguduse õpetaja ning aastatel 1995–1998 Eesti kaitseväe peakaplan.

Viited
------

1. ↑  Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944. III, lk. 55
**Aasia puidusikk** (*Anoplophora glabripennis*) on siklaste sugukonda kuuluv putukas. 

Algupäraselt asustab ta Ida-Aasia piirkonda, kuid mujale levinuna on ta muutunud ohtlikuks võõrliigiks, eriti Põhja-Ameerikas. Kaubavahetuse teel on levinud ka Euroopasse, valmikuid ja vastseid on leitud näiteks Austriast, Saksamaalt ja Rootsist.

Välimus
-------

Valged, piklikud munad on 5–7 mm pikkused ja enne koorumist muutuvad kollakaspruuniks. Vastne on kuni 50 mm pikkune jalgadeta tõuk. Värvuselt kreemikas-valge ja eesrindmikul on kitiniseerunud pruun laik. Täiskasvanud Aasia puidusikk on must, kattetiibadel on umbes 20 ebakorrapärast valget laiku. Isaste kehapikkus on umbes 25 mm ja tundlad on 1,5 korda pikemad, emased on 35 mm pikkused ning tundlate pikkus on 1,3-kordne võrreldes kehaga. Tundlatel on 11 valkjas-sinise alusega segmenti.

Arengutsükkel
-------------

Areng munast valmikuni toimub 1–2 aasta jooksul. Täiskasvanud isased elavad umbes 50, emased 66 päeva. Pärast hilissuvist paaritumist närib emane puidusikk peremeestaime koore sisse sooned, iga soone sisse muneb ühe muna ning katab need tahkuva sekreediga, mis munasid kaitseb. Umbes 11 päeva pärast vastsed kooruvad ja hakkavad end sügavamale puu sisse närima. Talve veedavad vastsed lülipuidus toitudes. Seejärel õõnestavad nad kambri, kus veedavad 13–24 päeva nukuna ning pärast nukkumist õõnestavad valmikud end puu seest välja. Keskmiselt munevad Aasia puidusikud korraga 32 muna, elu jooksul 30–80 muna. Emased võivad paarituda mitme erineva isasega ja selle vältimiseks jäävad isasmardikad sageli pärast kopulatsiooni emase juurde valvesse.

Elupaik
-------

Aasia puidusikk on pärismaine liik Hiinas ja Koreas. 1994–1996. aastal levitati kaubandustegevuse kaudu ka New Yorki ja Chicagosse. Nüüdseks on teda leitud paljudest Ameerika Ühendriikide osariikidest, samuti Kanadast ja mõnedest Euroopa riikidest (Suurbritannia, Austria, Saksamaa, Rootsi).

Aasia puidusikud asustavad lehtpuumetsi ja puiduladusid. Hiinas asustab Aasia puidusikk peamiselt papleid ja pajusid. Leitud on veel erinevatel liikidel perekonnast vaher, lepp, õunapuu, plaatan, jalakas jt. Ameerika Ühendriikides on peamiselt mõjutatud vahtra perekond, kuid aeg-ajalt ka kask, saar, pappel, paju jt. Kunagi ei ole teda leitud okaspuudelt, tammelt ja pöögilt.

* Aasia puidusiku peaAasia puidusiku pea
* MunadMunad
* VastsedVastsed
* NukkNukk
* Täiskasvanud Aasia puidusikkTäiskasvanud Aasia puidusikk

Viited
------

1. ↑  *Anoplophora glabripennis* *www.itis.gov* Kasutatud 28.11.2016 (inglise)
2. ↑  TEA entsüklopeedia (e-väljaanne:  (vaadatud 02.12.2012))
3. 1 2 3 4  *Anoplophora glabripennis (Asian longhorned beetle)* *www.cabi.org* Kasutatud 28.11.2016 (inglise)
4. ↑  *Anoplophora glabripennis* *animaldiversity.org* Kasutatud 01.12.2016 (inglise)
|  |
| --- |
|  |
| Medalikohad |
| Maailmameistrivõistlused |
| **Kuld** | 2016 | jäähoki |
| **Hõbe** | 2017 | jäähoki |

**Michael Matheson** (sündinud 27. veebruaril 1994 Pointe-Claire'is, Québeci provintsis) on Kanada jäähokimängija, kes mängib kaitsjana NHL-i klubis Pittsburgh Penguins.

Hooajal 2011–12 mängis ta United States Hockey League'i klubus Dubuque Fighting Saints. Aastatel 2012–2015 mängis ta Boston College'i jäähokimeeskonnas.

2012. aastal valis Florida Panthers ta NHL-i *draft* '​is 23. valikuna. Panthersiga sõlmis ta lepingu 2015. aastal. Suurem osa hooajast 2015–16 mängis ta American Hockey League'is (AHL) Panthersi noorteklubis Portland Pirates. NHL-is debüteeris ta Panthersi meeskonnas 23. märtsil 2016 mängus Winnipeg Jetsi vastu. Esimese värava lõi ta liigas sama aasta 18. oktoobril mängus Tampa Bay Lightningi vastu.
2020. aasta septembris kaubeldi Matheson koos Colton Sceviouriga Patric Hörnqvisti vastu Pittsburgh Penguinsile.

2016. aastal tuli Matheson Kanada jäähokikoondise koosseisus maailmameistriks. 2016. aasta maailmameistrivõistlustel valiti ta turniiri parimaks kaitsjaks ja turniiri sümboolsesse koosseisu. 2017. aasta maailmameistrivõistlustel võitis ta Kanada koondisega hõbemedali.

Tema abikaasa Emily Pfalzer on samuti jäähokimängija, kes tuli 2018. aasta taliolümpiamängudel olümpiavõitjaks USA naiste jäähokikoondise koosseisus.

Viited
------

1. ↑  
"Pens acquire Matheson and Sceviour from Panthers for Patric Hornqvist". nhl.com. 24.9.2020. Vaadatud 13.2.2022

Välislingid
-----------

* Mike Matheson NHL.com lehel
* Mike Matheson hockeydb.com lehel

| * v
* r
Pittsburgh Penguins |
| --- |
| 
**Väravavahid**: Casey DeSmith **·** Tristan Jarry |
| 
**Kaitsjad**: Brian Dumoulin **·** Pierre-Olivier Joseph **·** Kris Letang **·** Jeff Petry **·** Marcus Pettersson **·** Chad Ruhwedel **·** Jan Rutta |
| 
**Ründajad**: Josh Archibald **·** Teodors Blugers **·** Drake Caggiula **·** Jeff Carter **·** Sidney Crosby **·** Jake Guentzel **·** Danton Heinen **·** Kasperi Kapanen **·** Jevgeni Malkin **·** Brock McGinn **·** Ryan Poehling **·** Samuel Poulin **·** Rickard Rakell **·** Bryan Rust **·** Jason Zucker |
**Kiili kammerkoor** on Kiili vallas 1962. aastast tegutsev segakoor. Aastate vältel on koor tegutsenud eri nimede all, Kiili Kammerkoori nime kannab kollektiiv 2009. aasta sügisest.

### Ajalugu

Kiili rahvamajas on koorilauluga tegeletud alates 1962. aastast, mil valmis rahvamaja. 
Kiili koori eelkäija kolhoosi "Rahva võit" segakoor laienes hoogsalt, kui 1963. aasta lõpul asus tollane klubijuhataja Silvia Suursööt segakoori juhatama. Kiiresti värbas ta koori uusi liikmeid nii, et sai kokku 30–40 inimest. Sellega pandi alus Rahva Võidu Segakoorile. Oli tulemas 1965. aasta üldlaulupidu, milleks hakati kiirelt valmistuma. Laulud saadi selgeks ja nii esineti kolhoos Rahva Võidu segakoori nime all, Silvia Suursöödi juhatusel suurel laulupeol. Aastate jooksul on koorilaulu kultuuri Kiilis edendanud koorijuhtidena Hillar Põldoja, Silvia Suursööt, Endel Arike, Elmar Voolaid, Georg Toompea, Karin Rööp, Moonika Klaas, Nele Vendel, Imbi Põldsaar (Kolk), Kaili Lass ja Helen Kivimägi.
Alati on esinetud on oma valla ja maakondlikel üritustel. Osa on võetud kõikidest üld- ja juubelilaulupidudest, öölaulupidudest, viimastel aastatel ka jalgpallilaulupeost ja punklaulupeost.
Antud on kirikukontserte nii kodukirikus – Jüri kirikus – kui ka Keila, Tallinna Jaani ja Viimsi kirikus. Kontserdireisid on viinud Soome ja Peterburi.

### Tänapäev

2008. aasta sügisest on koori dirigent Tuuli Metsoja, kes on koori ellu lisanud uut hoogu nii mitmekesise repertuaari kui ka heal tasemel esinemiste näol. Koori tegevus on viimastel aastatel mitmekülgne: korraldatakse laululaagreid, stiiliüritusi, võetakse osa rahvuslikest koorikonkurssidest. 2009. aastal osaleti üldlaulupeol valikkooride hulgas ja 2014. aasta üldlaulupeol valiksegakooride koosseisus.
Kooris laulavad koorilauluhuvilised Kiili vallast ja selle vahetust lähedusest. Koori read on täienenud uute noorte lauljatega, mis on koori kõlapildile väga positiivselt mõjunud. Koor esineb regulaarselt Kiili valla ja rahvamaja korraldatud üritustel.

### Tunnustus

Erki Meisteri kantaadi "Anima Horum Bona" esmaettekandega pälviti tunnustus "Kiili valla aasta tegu – 2009". Ettekanne valmis koostöös Kiili Kunstide Kooli kammerorkestriga 2009. aasta sügisel.

### Avaldatud helisalvestised

2011. aasta detsembris ilmus Kiili vallavalitsuse ja Eesti Kultuurkapitali toel CD-plaat "Anima Horum Bona". Plaadi materjal on salvestatud Jüri kirikus oktoobris 2010.

Välislingid
-----------

* Koorist Rahvakultuuri Keskuse andmebaasis
**Aasia taapir** ehk **india taapir** (*Tapirus indicus*) on taapirlaste sugukonda taapiri perekonda kuuluv kabjaline.

Aasia taapir on ainus Aasias elav taapir (ülejäänud elavad Lõuna-Ameerikas). Ta elab Kagu-Aasias Kagu-Birmast kuni Sumatrani. Indias on ta juba ammu välja surnud. Ta on metsaloom, aga metsade pindala ulatusliku vähenemise tõttu sealkandis väheneb nende arvukus kiiresti.

Kirjeldus
---------

Aasia taapiri tüvepikkus on 2½ m, mass ligikaudu 300 kg. Seega on aasia taapir suurem Ameerika taapiritest, ehkki hiidtaapir võib samuti 300 kg kaaluda.

Aasia taapiril on pikk ja tugev lont ning võimsad jalad. Karvastik on lühike ja lakk puudub üldse.

Looma pea, kael, õlavööde ja jalad on mustad, ülejäänud kere aga valge, justkui ta oleks kaetud sadulavaibaga. Selline kontrastne värvus varjab teda alusmetsas hästi, sest meenutab päikeselaike tumedal maapinnal. Sellepärast on metsas lebavat looma päikesepaistelisel päeval raske märgata.

Noored aasia taapirid on vöödilised ja täpilised nagu teistegi taapiriliikide noorloomad, meenutades metsseapõrsaid või metskitsetallesid. Alles 5 kuu vanuselt omandab loom täiskasvanu värvuse.

Eluviis
-------

Eluviisilt on aasia taapir teiste taapirite moodi. Nagu teisedki taapirid, tuleb ta sööma põldudele, kus maaharijad neid jälitavad. Eriti eelistab ta maisipõlde.

Taapirid on üksildased loomad. Oma territooriumina märgistavad nad suure ala, mis harilikult osalt kattub teiste taapirite omaga. Oma territooriumi tähistavad nad taimedele urineerimisega. Sageli kõnnivad nad oma maa-alal mööda kindlaid radu, mille nad on tihedasse alustaimestikku tallanud.

India taapiril on väga vilets nägemine. Tema juhtivad meeled on haistmine ja kuulmine. Tema pea kummalgi küljel on tillukesed nööpsilmad pruuni vikerkestaga. See on sageli kaetud sinaka häguga, mis tuleneb sellest, et sarvkest hakkab oma läbipaistvust kaotama. Sarvkesta ülesanne on vastu võtta ja fokuseerida silma langevat valgust ja kui see hägustub, siis tähendab see nägemisvõime vähenemist. Sellepärast on taapirid peamiselt ööloomad.

Taapir elab ja sigib loomaaias hästi. Ta armastab väga maisi noori tõlvikuid ja lehti, kuid sööb ka puude lehti (eelistades paplit ja paju) ning niidurohtu, riisiputru ja õunu. Ta on täielikult taimetoitlane.

Aasia taapir on vangistuses elanud 30 aasta vanuseks.

Paljunemine
-----------

Paaritumine toimub tavaliselt aprillist juunini ja emane poegib üle aasta. Mõningatel andmetel ei otsi innaajal mitte isane emast, vaid emane isast.

Emaslooma tiinus kestab 380–400 päeva. Ta sünnitab ühe (harva kaks) 4–7 kg kaaluva varsa. Varss võõrutatakse emapiimast 6–8 kuu vanuselt, kui nad on peaaegu nii suured kui täiskasvanud loomad. Täiskasvanuks saavad varsad alles 3–4-aastaselt.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  "Loomade elu", 7. kd. lk. 306-307

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Aasia taapir** |
**Neoonmust** on 2015. aastal eesti kunstniku Kiwa rajatud ajakiri.

Ajakirja tegevtoimetaja on Kadi-Maarja Võsu, peatoimetaja ja esimene kaanestaar Nukuteatri näitleja Kaisa Selde. Kujunduse autor on Vogue, fotograafid Toomas Volkmann ja Gabriela Liivamägi, kunstnikud Dan Mitchell (London, Temnikova & Kasela galerii) ning Divine Enfant (Pariis, paranoia publishing).

Neoonmusta esitleti 27. veebruaril 2015, ööl enne Riigikogu valimisi, Tallinnas Sõltumatu Tantsu Ühenduse laval.

"Neoonmust on aga sellise meedia nihestunud koopia, mis tõstab produktiivse paroodiana esile algteksti tühisuse ja lõhub diskursiivse mulli. Neoonmust (nagu ajakirja väitel ka Kaisa Selde) on teisik, mis aga on ehk tõelisemgi kui originaal," iseloomustas esiknumbrit arvustaja Terje Toomistu, kes seostab seda "meediamärkide ja -institutsioonide segipaiskamise taktikaga *culture jamming*" ning nimetab seda "produktiivseks paroodiaks".

Viited
------

1. 1 2 3  "Kunstnik Kiwa lõi letti uue skandaalse ajakirja - Neoonmust" Postimees/pressiteade, 2. märts 2015
2. ↑  Terje Toomistu "Neoonmust meedium kui sõnum" Sirp, 10.04.2015

Välislingid
-----------

* Neoonmusta koduleht
* Ajakiri ""Neoonmust" - heledam kui miljon halli varju" ERR/pressiteade
|  |
| --- |
|  |
| Medalikohad |
| Maailmameistrivõistlused |
| **Pronks** | 2015 | jäähoki |

**Michael J. Reilly Jr.** (sündinud 13. juulil 1993 Chicagos) on USA jäähokimängija, kes mängib kaitsjana NHL-i klubis Boston Bruins.

2011. aastal valis Columbus Blue Jackets ta NHL-i *draft* '​is 98. valikuna, kuid Blue Jackestiga ta lepingut ei sõlminud. Aastatel 2012–2015 mängis ta Minnesota Ülikooli jäähokimeeskonnas.

2015. aasta juulis sõlmis ta kaheaastase lepingu NHL-i klubiga Minnesota Wild. Hooaja 2015–16 alguses mängis ta American Hockey League'is Minnesota Wildi noorteklubis Iowa Wild. NHL-is tegi Reilly debüüdi 9. jaanuaril 2016 mängus Dallas Starsi vastu. Esimese värava lõi ta NHL-is sama aasta 13. veebruaril mängus Bruinsi vastu.

2018. aasta veebruaris müüdi tema mängijaõigused Montreal Canadiensile. 2020. aasta jaanuaris siirdus ta Ottawa Senatorsi, kes müüs tema mängijaõigused omakorda 2021. aasta aprillis Bruinsile.

2013. aastal tuli Reilly USA kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistriks. USA jäähokikoondise koosseisus võitis ta 2015. aasta maailmameistrivõistlustel pronksmedali.

Tema isa valiti 1977. aastal NHL-i *draft* '​is, kuid NHL-is ei mänginud ta kunagi.

Viited
------

1. ↑  "Bruins Acquire Mike Reilly From Senators". nhl.com. 12.4.2021. Vaadatud 1.6.2021
2. ↑   (vaadatud 1.6.2021

Välislingid
-----------

* Mike Reilly NHL.com lehel
* Mike Reilly hockeydb.com lehel
**Aasa Randvere** (aastani 1957 **Aasa Koemets**, 2. september 1931 Võru – 11. september 2019) oli eesti arstiteadlane, terapeut ja kardioloog.

Elulugu
-------

Aasa Randvere oli sõjaväelase tütar ja Toomas Randvere abikaasa.

Ta lõpetas Tartu 3. Keskkooli ja 1958 Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna, meditsiinikandidaat (1971, TÜ), väitekiri "К оценке качества медицинской помощи больным инфaрктом миокарда". Oli 1958–1961 Kohtla-Järve Haigla terapeut, 1961–1965 Tallinna Balti Raudtee Haigla terapeut ja osakonnajuhataja,, 1965–1968 Harjumäe Haigla teraapiaosakonna juhataja, 1968–1980 Tallinna peaterapeut, 1980–1986 Tartu Ülikooli üld- ja molekulaarpatoloogia instituudi kardiokirurgia osakonna vanemteadur, 1986–1994 Mustamäe Haigla kardioloog ja aastani 2003 Sotsiaalkindlustusameti arstliku ekspertiisi osakonna ekspert. Täiendas end korduvalt Moskvas NSV Liidu Arstide Kesktäiendusinstituudis, Kiievi Kardioloogia Instituudis, 1990 Stockholmis Karolinska Instituudi kardioloogia kliinikus. On olnud Vabariikliku Terapeutide Seltsi ja Kardioloogide Seltsi juhatuse liige, 1978–1986 Tallinna Terapeutide Seltsi juhatuse esimees.

Aasa Randvere on maetud Tallinna Rahumäe kalmistule.

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkond: südamelihase infarkt – arstiabi mitmed aspektid. Üle 20 teadustrükise.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide
2. ↑

Teoseid
-------

* Elektrolüütide tasakaaluhäirest kardiovaskulaarse puudulikkuse ravimisel (kaasautor N. Elštein). // Nõukogude Eesti Tervishoid (1963) 4
* Материалы к вопросу внезапной смерти от ишемической болезни сердца. // IV сьезд терапевтов Эст. ССР. Тrt, (1967)
* О качестве амбулаторной медицинской помощи до и после инфаркта миокарда. // Актуал. вопр. внутрен. мед. Тln, (1970)
* Ангиографические исследования и факторы риска у женщин с инфарктом миокарда (kaasautor). // TÜ Toim 717 (1985)
* Отдаленный прогноз больных инфарктом миокарда послe проведения интакоронарного тромболиза (kaasautor) // Актуал. пробл. cердеч.-сосуд. xир. М, (1986).

Kirjandus
---------

* Tartu Ülikooli õppe-teaduskoosseisu biobibliograafia nimestik 1981–1995 (käsikiri), 143
* Nõukogude Eesti Tervishoid (1971) 3, 213–214
* Merila-Lattik, H. Eesti arstid 1947–1997. Tallinn, 1997, 941–942.
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib Venemaa linnast; Läti küla kohta vaata artiklit Dubna (Läti); Läti jõe kohta vaata artiklit Dubna jõgi.* |

---

**Dubna** on linn Venemaal Moskva oblastis Taldomi rajoonis. Asub Volga kaldal Dubna jõe suudmes.

Asutatud 1956. aastal seoses tuumauuringute instituudi rajamisega. Instituut tegutseb tänapäevani. Põhiliselt uuritakse seal raskeid keemilisi elemente. Linna järgi on nimetuse saanud seal sünteesitud keemiline element dubnium (järjenumbriga 105).

Dubnas asub maailma kõrgeim (25 meetrit) Lenini kuju, mis ehitati 1937. aastal.

Viited
------

1. ↑

Välislingid
-----------

* Dubna koduleht
* 

Moskva oblasti vapp
Moskva oblasti linnad

Aprelevka  | Balašihha  | Beloozjorski  | Bronnitsõ  | Dedovsk  | Dmitrov  | Dolgoprudnõi  | Domodedovo  | Drezna  | Dzeržinski  | Dubna  | Elektrogorsk  | Elektrostal  | Elektrougli  | Frjazino  | Golitsõno  | Himki  | Hotkovo  | Istra  | Ivantejevka  | Jahroma  | Jegorjevsk  | Kašira  | Klin  | Kolomna  | Koroljov  | Kotelniki  | Krasnoarmeisk  | Krasnogorsk  | Krasnozavodsk  | Krasnoznamensk  | Kubinka  | Kurovskoje  | Likino-Duljovo  | Ljubertsõ  | Lobnja  | Lossino-Petrovski  | Luhhovitsõ  | Lõtkarino  | Možaisk  | Mõtištši  | Naro-Fominsk  | Noginsk  | Odintsovo  | Orehhovo-Zujevo  | Ozjorõ  | Pavlovski Possad  | Peresvet  | Podolsk  | Protvino  | Puškino  | Puštšino  | Ramenskoje  | Reutov  | Rošal  | Ruza  | Sergijev Possad  | Serpuhhov  | Solnetšnogorsk  | Staraja Kupavna  | Stupino  | Šatura  | Štšolkovo  | Zaraisk  | Zvenigorod  | Žukovski  | Taldom  | Tšehhov  | Tšernogolovka  | Vereja  | Vidnoje  | Volokolamsk  | Voskressensk  | Võssokovsk
**Rein Luhaväli** (sündinud 1. detsembril 1968 Sovetskis) on Eesti sõjaväelane.

Teenistus
---------

Teenis aastail 2005–2011 Kaitseliidu Valgamaa maleva pealikuna ja teenis alates 2011. aasta 1. septembrist Kaitseliidu Viru maleva pealikuna.

Rein Luhaväli on varem teeninud Viru Üksik-Jalaväepataljonis, Suurtükiväegrupi ülemana ja maaväe staabis vanemstaabiohvitserina. 2004. aastal asus kapten Luhaväli teenistusse Kaitseliidu Järva maleva vaneminstruktorina.

Rein Luhaväli sai kapteni sõjaväelise auastme president Lennart Mere käskkirjaga 21. veebruaril 2001.

Haridus
-------

Rein Luhaväli on lõpetanud Rakvere 2. Keskkooli. Läbinud Kaitseväe Ühendatud Õppeasustustes jalaväepataljoni lahingutegevuse planeerimise ja juhtimise baaskursuse, juhtimise baaskursuse ja teisi kursuseid. Tallinna Pedagoogikaülikoolis on kapten Luhaväli omandanud riigikaitseõpetuse lisaeriala.

Tunnustus
---------

Rein Luhavälja on autasustatud Kaitseliidu Valgeristi teenetemärgi III klassiga, kaitseväe eeskujuliku teenistuse ristiga, kaitseväe teenetemärgiga ja mälestusmedaliga "10. aastat taastatud kaitseväge".

Viited
------

1. ↑  Vello Jaska. Kaitseliidu Valgamaa malevat juhib kapten Rein Luhaväli[*alaline kõdulink*]. Valgamaalane, 20.09.2005. (Kasutatud 26. augustil 2011.)
2. 1 2 3 4  Viru malevat hakkab juhtima kapten Rein Luhaväli[*alaline kõdulink*]. Kaitseliidu pressiteade, 31. august 2011. (Kasutatud 31. augustil 2011.)
3. ↑  Sõjaväeliste auastmete andmine. Riigikaitse kõrgeima juhi, Vabariigi Presidendi 21. veebruari 2001. a käskkiri nr 123, Riigi Teataja. (Kasutatud 26. augustil 2011.)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Tarmo Sütt** | **Kaitseliidu Valgamaa maleva pealik**2005–2011 | Järgnev**Tõnis Org** |
| Eelnev**Rudolf Jeeser (kohusetäitja)** | **Kaitseliidu Viru maleva pealik**2011–2012 | Järgnev**Marek Laanisto** |
**Duarte Pio de Bragança** (sündinud 15. mail 1945 Šveitsis Bernis) on Portugali kuningliku perekonna pea (kuningliku nimega **Duarte III**) ja 24. Bragança hertsog alates 24. novembrist 1976.

1910. aastal sai Portugali kuningriigist pärast sõjaväelist riigipööret vabariik. Viimane kuningas Manoel II põgenes Londonisse eksiili, tema isa ja vend tapeti.

Dom Duarte Pio de Braganca on õppinud sõjaväelises kolledžis ning lõpetanud Lissaboni tehnikaülikooli agronoomiainstituudi. 

Kuigi Portugal on alates 1910. aastast vabariik, kannab rahvas südames Bragança hertsogit kui oma ajaloo elavat esindajat[*viide?*]. Dom Duarte Pio päris hertsogkonna ja nõudeõiguse Portugali troonile 1976. aastal, kui tema isa suri. Tema vanaisa Dom Miguel on ka Belgia kuninga, Luksemburgi suurhertsogi ja Liechtensteini printsi vanaisa. Tema vanavanaisa kaudu on tal tugevad sugulussidemed ka teiste kuninglike peredega Euroopas. 

1950. aastal tühistas Portugali president seaduse, mille alusel kuninglik perekond oli riigist välja saadetud ning hertsog ja tema perekond said pöörduda tagasi kodumaale. (Kreeka valitsus näiteks keelab endiselt kunagiste kuningakodade pärijaid riiki lubamast.)

Portugali sõja ajal Aafrikas teenis Dom Duarte Angolas õhujõudude leitnandina, olles helikopteri piloot 1967–1971.

1995. aastal abiellus ta Portugali ettevõtja Dona Isabel de Herédiaga, tseremoonia oli riikliku tähtsusega sündmus ja toimus Lissabonis Jeronimose kloostris. Kohal olid enamiku Euroopa kuningakodade esindajad, riigi president ja peaminister oma kabinetiga, diplomaatiline korpus. Abielupaaril on kolm last, pere elab Lissaboni lähedal Sintras.

Tunnustus
---------

* Annami draakoni orden

Viited
------

1. ↑

Välislingid
-----------

* Casa Real Portuguesa
* Fundação da Casa de Bragança
* Perekonnapilt
**Aas-vahulill** (*Polygala vulgaris*) on vahulilleliste sugukonda vahulille perekonda kuuluv taimeliik.

Kirjeldus
---------

Aas-vahulille varrelehed on kitsassüstjad, 2–4 mm laiad ja 10–20 mm pikad. Õierao alusel olev kandeleht ainult õierao pikkune. Õied on aas-vahulillel helesinised, harva valged või roosad, 6–8 mm pikad. Sisemised tupplehed viljast 1–2 mm pikemad. Taimed kasvavad 10–25 cm kõrguseks, õitsevad juunis–juulis.

Kasvukoht
---------

Aas-vahulill kasvab niitudel ja puisniitudel.

Levik
-----

Eestis paiguti, saartel harva.

Üldlevinud Euroopas, Aasias Jaapanini, USA-s Oregonis ja Michiganis.

Sarnased liigid
---------------

Tups-vahulill

Galerii
-------

* Aas-vahulillAas-vahulill
* Aas-vahulillAas-vahulill
* Aas-vahulillAas-vahulill

Viited
------

1. 1 2  Pignatti S. - Flora d'Italia – Edagricole – 1982. Vol. II, pag. 32
2. 1 2 3  Leht, M. (toim.). 2010. *Eesti taimede määraja*. EMÜ, Eesti Loodusfoto, Tartu

Välislingid
-----------

* Aas-vahulill andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes
* Aas-vahulill e-taimemäärajas
* Herba
Rekonstruktsioon lineaarkeraamika kultuurist (5. sajand eKr) Hienheimi asulas. Kelheimi (Alam-Baieri) arheoloogiamuuseum
**Neoliitikumi pikkmaja** on neoliitikumis ehk 4.–2. aastatuhandel eKr Euroopa esimeste talupidajate seas populaarne olnud elamutüüp. Hoone olemasolu on kindlaks tehtud siiani maapinnas olevate vundamendiaukude põhjal.

### Ehitus

Pikkmaja oli ühekorruseline ning selle laius oli 5,5–7 meetrit ning pikkus 20–48 meetrit. Elamu põhiplaan oli alati ristkülikukujuline. Tihtipeale ehitati majad põhja-lõuna suunal. Hoone oli jaotatud üheks kuni kolmeks eraldi otstarbega osaks, olenevalt pikkusest. Teadaolevalt on tegemist ühe esimese puitsõrestikule ehitatud konstruktsiooniga. Välisseinad olid segust, mis koosnes savist, murust ja õlgedest, katus oli kaetud puidust laastude, puidu koore või õlgedega. Aknaid pikal majal ei olnud ning sissepääsuks oli vaid üks uks, enamasti lõunapoolses otsas.

### Kasutus

Eeldatavasti asusid lõunapoolses otsas tööruumid, kuna see oli kõige suurema valgusega ruum, keskel eluruumid koos küttekehadega ning põhjapoolne ots oli kasutusel aidana. Ühe kogukonna moodustasid viis kuni kaheksa pikka maja, elanike arv oli kuni 250. Ühes majapidamises elas kaks või kolm põlvkonda, 20–30 inimest.

Viited
------

1. ↑  "Baltimaade metalliaeg" (PDF).
2. ↑  "History of the Longhouse".
3. ↑  "The People from Longhouses".