recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib Stavropoli krai keskusest, 1964. aastani kandis sama nime Togliatti.* |

---

**Stavropol** (vene *Ставрополь*) on linn Lõuna-Venemaal, Stavropoli krai keskus.

Ajalugu
-------

Linn rajati 1777. aastal kindlusena Aasovi-Mozdoki kindlustatud liinil Venemaa lõunapiiri kaitseks. Stavropoli nimi on tuletatud kreeka keelest (*stauropolis* 'ristilinn'). Alates 1847 Stavropoli kubermangu keskus. 19. sajandil sai linnast tähtis kaubanduskeskus Põhja-Kaukaasias. 

Aastani 1935 oli linna ametlik nimi **Stavropol-Kavkazski**. Aastatel 1935–1943 kandis nime **Vorošilovsk**.

Rahvastik
---------

Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse andmetel 398 300.

2002. aasta rahvaloenduse andmetel oli Stavropoli elanikest venelasi 88,7%, armeenlasi 4,3%, ukrainlasi 1,6%, kreeklasi 0,6%, karatšaisid 0,5%, aserbaidžaanlasi 0,4% ja valgevenelasi 0,4%.

Viited
------

1. ↑
2. ↑  "Rahvaloenduse andmed". Originaali arhiivikoopia seisuga 30. august 2011. Vaadatud 6. mail 2011.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Stavropol** |

* Stavropoli veebileht
Euroopa
**Euroopa ujumise rekordid** on kiireim aeg, mille on saavutanud ujuja, kes esindab Euroopa ujumise juhtorgani Euroopa ujumisliidu (LEN) liikmesliitu.

Rekordid saab püstitada pika raja (50 meetrit) või lühiraja (25 meetrit) basseinides, kusjuures rekordid registreeritakse järgmistel distantsidel nii meeste kui ka naiste osas.

* Vabaujumine: 50 m, 100 m, 200 m, 400 m, 800 m, 1500 m
* Seliliujumine: 50 m, 100 m, 200 m
* Rinnuliujumine: 50 m, 100 m, 200 m
* Liblikujumine: 50 m, 100 m, 200 m
* Kompleksujumine: 100 m (ainult lühirajal), 200 m, 400 m
* Teateujumine: 4 × 50 m vabaujumine (ainult lühirajal), 4 × 100 m vabaujumine, 4 × 200 m vabaujumine, 4 × 50 m kompleksujumine (ainult lühirajal), 4 × 100 m kompleksujumine

Ratifitseerimisprotsess hõlmab riikliku föderatsiooni poolt LEN-le avalduse esitamine, milles on kirjas ujuja nimi (nimed), kellaaeg, ujumise kuupäev ja asukoht, ametnike nimed ja kantud ujumistrikoomudel. Pärast ratifitseerimist ilmuvad kirjed ametlikule dokumentide loetelule. Räsivärviga tähistatud dokumendid ootavad praegu LEN-i ratifitseerimist või on saadud pärast ametlike nimekirjade viimast versiooni.

Suur bassein (50 m)
-------------------

### Mehed

### Naised

### Segavõistkonnad

Väike bassein (25 m)
--------------------

### Mehed

### Naised

### Segavõistkonnad

Välislingid
-----------

* LEN-i koduleht
* LEN-i ametlik tulemuste andmebaas
Rullpilv. Pildistatid 25.01.2009 Uruguays
**Rullpilv** (inglise keeles *roll cloud*) on madal pilvemoodustis, mida käsitletakse tavaliselt arcus-pilve erimina.

Erinevalt teisest *arcus*-pilve tüübist – riiulpilvest – on rullpilv emapilvest (milleks on sageli rünksajupilv) täielikult eraldatud, meenutades pikka maapinnaga horisontaalselt paiknevat toru või rulli, mis võib ulatuda horisondist horisondini.

Erinevalt riiulpilvest võib rullpilv tekkida ka iseseisvalt. Kõige tuntumaks selliseks on Austraalia põhjaosas tekkiv "hommikuhiilgus" (*Morning Glory cloud*). Selle teke on seotud rannikualade ja seal tekkivate briisidega.

Kui rullpilv tekib seoses rünksajupilvedega, siis on selle põhjuseks laskuvad õhuvoolud, mille põrkel aluspinnaga võib tekkida õhulaine. Selle harjal tekibki veeauru kondenseerumisel rullpilv, mille üleminekuga võib kaasneda tugev tuulepuhang – pagi. Äike on sel juhul nõrk ja vahel seda ei järgnegi.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Jüri Kamenik. "Eesti pilveatlas". Kirjastus Varrak, 2015. Lk 203
2. 1 2  Rullpilv. ilmateenistus.ee
3. ↑  Pilvemääraja. Haruldased pilvevormid. Rullpilv. ilm.ee

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Rullpilv** |

* 13 ominous photos and videos of roll clouds. mnn.com
* Morning glory clouds over Australia. "Hommikuhiilgus" Austraalia taevas. apod.nasa.gov
Rulluisutee tähis Saksamaal
Rulluisutaja
**Rulluisutamine** on rulluiskudel liikumise viis.

Rulluisutamine võib olla transpordiviis, vaba aja veetmise ja meelelahutuse viis, tervise- või võistlussport.

Eestis tegutseb katusorganisatsioonina spordialaliit Eesti Rulluisuliit, kuhu kuuluvad kiirrulluisuklubid, rull-iluuisuklubid, *freeskate-*rulluisuklubid ja rullhokiklubid.

Friday Night Skate
------------------

2000. aastast on Eestis tegutsenud Friday Night Skate (FNS) – kevadest sügiseni igal reedeõhtul Tallinnas (vahel ka teistes linnades) organiseeritult liikuv rulluisutajate grupp. FNS-i üritustena on korraldatud ka pikemaid sõite, öö läbi rulluisutamist, aga ka Tallinnast Pärnusse rulluisutamist, mõnel juhul ka selg ees, ning püstitatud maailmarekord. Idee tuua mujal maailmas levinud FNS Eestisse tuli spordipoe A & T Sport direktorilt Tõnu Valdurilt, kes kutsus kaasa ka Allar Levandi. Algul osales mõniteist rulluisutajat, rekord on olnud 400 osalejat.

Vaata ka
--------

* Rulluisusport
* Rullsuusatamine
* Uisutamine
* Rulluisuhoki
* Rullhoki
* Rullpall

Viited
------

1. ↑  Eesti Rulluisuliit Eesti Spordiregistris. Vaadatud 25.03.2022.
2. ↑  "Rulluisuliidust". *Rulluisuliit*. Vaadatud 28.02.2021.
3. ↑  "FRIDAY NIGHT SKATE TALLINN". *Rulluisuliit*. Vaadatud 28.02.2021.
4. ↑  "Friday Night Skate Tallinn". *Uisutaja blogi*. Vaadatud 28.02.2021.
5. ↑  Toomemets, Katharina (28. juuni 2013). "Selg ees rulluiskudel Tallinnast Pärnusse: "Ei olnudki väga raske."". *Õhtuleht*. Vaadatud 28.02.2021.
6. ↑  Hiiemäe, Mari (22. juuni 2007). "Rulluisureeded". *Äripäev*. Vaadatud 28.02.2021.
7. ↑  Tohver, Sirje (7. september 2001). "Rulluiskudel läbi linna". *Õpetajate Leht*. Vaadatud 28.02.2021.
8. ↑  Leheste, Gunnar (9. juuni 2007). "Löö kaasa ! Rulluisutamine". *Lääne Elu*. Vaadatud 28.02.2021.
|  |
| --- |
|  |
| Medalikohad |
| Euroopa U-21 meistrivõistlused |
| **Kuld** | 2019 | jalgpall |
| **Hõbe** | 2017 | jalgpall |

**Mikel Oyarzabal Ugarte** (sündinud 21. aprillil 1997 Eibaris) on Hispaania jalgpallur, kes mängib äärepoolkaitsja või ründajana Hispaania kõrgliiga klubis Real Sociedad ja Hispaania jalgpallikoondises.

Real Sociedadi noortesüsteemiga liitus ta 2011. aastal. Real Sociedadi põhimeeskonnas debüteeris ta Hispaania kõrgliigas 25. oktoobril 2015 mängus Levante vastu. Esimese värava lõi ta Hispaania kõrgliigas 8. veebruaril 2016 mängus RCD Espanyoli vastu. Alates hooajast 2017–18 on ta Hispaania kõrgliigas igal hooajal löönud vähemalt kümme väravat.

2019. aastal tuli Oyarzabal Hispaania kuni 19-aastaste koondisega Euroopa omavanuste meistriks. Hispaania jalgpallikoondises tegi ta debüüdi 29. mail 2016 sõprusmängus Bosnia ja Hertsegoviina vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta oma teises koondisemängus 10. juunil 2019 EM-i valikmängus Rootsi vastu.

Välislingid
-----------

 Mikel Oyarzabal – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Profiil Real Socieadi kodulehel
**Anatol Sügis** (24. veebruar 1934 – 13. veebruar 2022) oli eesti füüsik ja aparaadiehitaja.

Ta lõpetas 1958. aastal *cum laude* Tallinna Polütehnilise Instituudi elektrijaamade, -võrkude ja -süsteemide erialal. 

Pikka aega töötas ta Küberneetika Instituudi füüsika sektoris ning Keemilise ja Bioloogilise Füüsika Instituudis Tallinnas. KBFI-st siirdus Anatol edasi raadiotehase RET konstrueerimisbüroosse ( Tallinna Raadio-Elektroonika Konstrueerimisbüroo), kus ta töötas laserplaadimängia juhtivkonstruktorina.

Koos Eesti Raadio helirežissööri ja elektroonse helitehnika spetsialisti Heino Pedusaarega projekteeris ja valmistas ta avara kõlavärvingupaletiga seitsmeoktaavise ulatusega elektroonse muusikainstrumendi, mis sai nimeks Varioola. Aparaat valmis 1959. aastal. Varioola leidis ulatuslikku kasutamist Eesti Raadio ja Eesti Televisiooni stuudiotes, filmide ja sõnateatri lavastuste saatemuusika tegemisel ning kerge muusika ansamblite poolt.

1962. aastal anti Varioolale Eesti raadionäituse preemia.

Isiklikku
---------

Anatol Sügisel on kaks tütart. Ta oli tuntud ka kui tervisliku toitumise printsiipide huviline ja järgija koos abikaasa Aime Sügisega.
See artikkel See artikkel räägib Aafrika rahvast.  Teiste tähenduste kohta vaata artiklit Songhai (täpsustus).  

---

**Songaid** (või **songhaid**) on Lääne-Aafrikas elav rahvas, nad räägivad erinevaid songai keeli. Songaide ajalugu on seotud Songai riigiga, mis 15. ja 16. sajandil Lääne-Sahelis domineeris. Songai riigi valitsejate järgi on nimetatud ka rahvas. Nad on enamjaolt islamiusksed, nende asuala jääb peamiselt Lääne-Sudaani piirkonna Mali aladele. 

Songai keelte kõnelejad, kes elavad Malis, nimetavad end songaideks, mujal määratletakse end näiteks zarmadeks (suurim songaide alahõim) või isawagheniteks. Gaos koyraboro senni keelt rääkivatele on näiteks Nigeris kõneldav zerma keel arusaamatu. Songai keeled määratletakse üldiselt Niiluse-Sahara keelte sekka, kuid on teadlasi, kes on muul arvamusel. Näiteks Gerrit Dimmendaal usub, et songai keeli võiks klassifitseerida eraldi keelkonnana.

Viited
------

1. ↑  Heath, Jeffrey. 1999. *A grammar of Koyraboro (Koroboro) Senni: the Songhay of Gao*. Köln: Köppe. Lk 402.
2. ↑  "Niger". *Ethnologue*. Vaadatud 4. november 2015.
3. ↑  Dimmendaal, Gerrit. 2008. Language Ecology and Linguistic Diversity on the African Continent. *Language and Linguistics Compass* 2(5): 843*ff.*
Kuninganna Sonja
**Sonja**, Norra kuninganna (sünninimega **Sonja Haraldsen**; sündinud 4. juulil 1937 Oslos) on Norra kuninganna-abikaasa, kuningas Harald V abikaasa. 

Sonja Haraldsen sündis 1937. aastal Karl August Haraldseni ja Dagny Ulrichseni tütrena Oslos. 1968. aasta märtsis kihlus ta Norra kroonprintsi Haraldiga. Nad olid kurameerinud juba üheksa aastat, kuid seda hoiti saladuses, sest Sonja oli lihtkodanik. Pärast seda, kui Harald ähvardas troonist loobuda, kui ta Sonjaga abielluda ei või, otsis Olav V abi parlamendilt. Selle tulemusena abiellus paar 29. augustil 1968 Oslos. Neil on kaks last:

* printsess Märtha Louise (sündinud 22. septembril 1971);
* kroonprints Haakon (sündinud 20. juulil 1973).

1982. aastal sai Sonja Nanseni medali ja 1984. aastal Peer Gynti auhinna. 1998. aastal pälvis ta Maarjamaa Risti I klassi teenetemärgi ning 2014. aastal Valgetähe I klassi teenetemärgi.

Kuningas Olav V suri 17. jaanuaril 1991 ning Sonjast sai Norra esimene kuninganna-abikaasa pärast 53 aastat. 

2005. aastal avas kuninganna Sonja Antarktikas Kuninganna Maudi maal Norra uurimisjaama. Ta on esimene kuninganna, kes on Antarktikas käinud.
**Tallinna Tuletõrjeühing** on Tallinnas tegutsev tuletõrje valdkonnaga tegelev ühing.

Ühingu ajalugu algab 1862. aastast, kui asutati *Tallinna Vabatahtlik Tuletõrje Selts* (vene k. *Ревельское Вольное Пожарное Общество*), mis oli ühtlasi esimene vabatahtlik tuletõrjeorganisatsioon kogu Venemaa keisririigis. 

1862. aastal andis Tallinna raad loa vabatahtliku tuletõrjekompanii asutamiseks. 2. augustil 1862 toimunud Tallinna vabatahtliku tuletõrjekompanii asutamiskoosolekul otsustati osta tuletõrjeprits ja mütsidele eraldusmärgid, fikseeriti toetajaliikmete õigused ja valiti juhatus. Juhatusse valiti seppmeister Carl Greb, lihunikmeister Julius Siebert, seppmeister Wilhelm Paech, kellasseppmeister Friedrich Müller ja tislermeister Ferdinand Kühne. Brandmeistriks valiti Carl Greb, pritsijaoskonna ülemaks sai kellassepp Carl Theodor Hollandt. 

Vabatahtliku tuletõrjekompanii juhtimiseks valiti kolmeks aastaks häälteenamusega üks brandmeister ja neli abi, kes kokku moodustasid juhatuse ehk direktsiooni. Kõik tuletõrjujad pidid kandma peakattel tuletõrjuja eraldusmärki – kalevist mütsi rumm ääristati kuldpaelaga. Järgnevail aastail kasvas tuletõrje liikmete arv, liikmete tõusis arv 280-ni. 1866. aastal liitus Tallinna Vabatahtliku Tuletõrje Seltsiga ka 1788. aastal asutatud Tallinna Mustpeade vennaskonna tuletõrjekomando.

Tallinna Vabatahtliku Tuletõrje Seltsi Pritsimaja, Vana-Viru tänav 14. Ehitatud aastatel 1871–1872
1873. aastaks ehitas Tallinna linn tuletõrjujatele Viru tänava lõppu uue tuletõrjehoone. 1876. aastal hakati kasutama tuletõrje alarmeerimiseks häirepasunaid. 1882. aastal osteti esimene auruprits ning asutati aurukolonn. Organisatsiooni arenedes ja kuna pritse oli palju, seati sisse Tallinna ülempritsmeistri ametikoht. 1884. aastal soetati heategevuslike üritustega kogutud raha eest puhkpillid ja asutati Tallinna Vabatahtliku Tuletõrje Seltsi puhkpilliorkester.

7. augustil 1887 kinnitas tollane Venemaa keisririigi Siseministeerium põhikirja, mis andis Tallinna tuletõrjeorganisatsioonile seltsi õigused ja vabastas selle Tallinna rae eestkoste alt. 15. novembril peeti Tallinna Vabatahtliku Tuletõrje Seltsi erakorraline peakoosolek, kus valiti seltsile juhatus ja esimees, kelleks sai vabatahtliku tuletõrje asutaja Julius Siebert.

Tallinna Tuletõrjeühingu peameestena tegutsesid Ado Anderkopp, Jaan Toffelmann jt.

2015. aastal oli ühingul 7 salka umbes 200 liikmega. 

Ühingul on oma puhkpilliorkester ja segakoor Sõprus.

Tuletõrjeühingu liikmeid on maetud Tallinna Tuletõrjeühingu kalmistule.

Vaata ka
--------

* Vabatahtlik tuletõrje

Viited
------

1. 1 2 3   (vaadatud 28.10.2015)
2. ↑  75-aastase juubilari elukäik, Päewaleht, nr. 182, 9 juuli 1937

Välislingid
-----------

* Ühingu koduleht
**Rein Männik** (27. juuli 1945 Põltsamaa – 21. jaanuar 1994 Tartu) oli eesti füüsik.

Elulugu
-------

Ta lõpetas 1963. aastal Põltsamaa Keskkooli ning õppis aastatel 1963–1972 Tartu Riikliku Ülikooli füüsika-keemia teaduskonna füüsika osakonnas, mille lõpetas 1972. aastal. Ta teenis aastatel 1964–1967 sundaega Nõukogude armees.

Ta oli aastatel 1979–1982 Eesti NSV Teaduste Akadeemia Füüsika Instituudis aspirant.

Ta töötas aastatel 1972–1991 Füüsika Instituudis ja aastatel 1991–1994 Lõuna-Eesti Kõrgepingevõrkudes.

Ta tapeti 21. jaanuari 1994 varahommikul teel tööle.

Teadustöö
---------

Rein Männiku peamine uurimisvaldkond oli elementaarosakeste teooria.

Viited
------

1. 1 2 3 4  "Männik, Rein". // Eesti teaduse biograafiline leksikon. II kd, Kj-M. Tallinn 2005. Lk 688

Kirjandus
---------

* 2005 – "Männik, Rein". // Eesti teaduse biograafiline leksikon. II kd, Kj-M. Tallinn 2005. Lk 688

Välislingid
-----------

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Tallinna Tööliste Teater** oli septembrist 1917 kuni veebruarini 1918 Tallinnas tegutsenud teater.

Tallinna Tööliste Teatri asutasid kohalikud bolševikud. Etendusi anti Tallinna saksa teatri hoones (praegune Eesti Draamateatri hoone). Näitlejaskonna tuumiku moodustasid Valvaja seltsi näitetrupi näitlejad eesotsas Lutheri vabriku rahvamaja näitetrupist 1914. aastal tulnud Julius Rossfeldti ja Alfred Umbergiga. Teatri rajamisel liitus sellega too kutseline rühm, kes oli lahkunud 1916. aasta kevadel protestiga Vanemuisest ja esinenud järgneval hooajal Tallinna seltsis Pandorin (sh Anna Markus, August Sunne, Aleksander Teetsov).

Teater tegutses kuni Saksa vägede tulekuni veebruaris 1918.

Lavastusi
---------

* 1917: Rosenov, "Kust varjud ei kao"
* 1917: Thomas, "Kõlblus"
* 1918: Mirbeau, "Jean Roule"

Viited
------

1. ↑  Eesti nõukogude entsüklopeedia, 7. köide, lk 459.
2. ↑  Eesti nõukogude entsüklopeedia, 7. köide, lk 459.
3. ↑  Rähesoo, Jaak. Eesti teater 1. Ülevaateteos. 2011, lk 109-110.
**Jekaterina Gradova** (vene Екатерина Георгиевна Градова; 6. oktoober 1946 Moskva – 22. veebruar 2021 Moskva) oli vene teatri- ja filminäitleja.

Ta sai eriti tuntuks Katrin Kinni (Katja Kozlova) rolliga kultusteleseriaalis "Seitseteist kevadist hetke" ja Svetlana Petrovna Volokušina rolliga teleseriaalis "Kohtumispaika ei tohi muuta". 

Jekaterina Gradova sündis Moskvas arhitekt Georgi Gradovi ja näitleja Raissa Gradova peres. Õppis Moskva Riiklikus Lingvistika Ülikoolis ja Moskva Kunstiteatri (MHAT) stuudiokoolis Vassili Markovi kursusel. 

Aastatel 1970–1987 töötas näitlejana Moskva Satiiriteatris.

Ta oli kaks korda abielus. Tema esimene abikaasa oli Venemaal tuntud ja armastatud näitleja Andrei Mironov. Nad olid abielus aastail 1971–1976. Nende tütar Maria Mironova on samuti näitleja. Tema teine abikaasa oli Igor Timofejev, peres kasvas lapsendatud poeg Aleksei (sündinud 1992).

Jekaterina Gradova suri insuldi tagajärjel 22. veebruaril 2021, olles 74-aastane. Ta maeti 24. veebruaril Moskva Trojekurovo kalmistule.

Tunnustus
---------

* 1982 Rahvaste Sõpruse orden
* 1983 Vene NFSV teeneline kunstnik

Viited
------

1. 1 2  "Озвучена причина смерти актрисы Екатерины Градовой". *n4k.ru*. 23.02.2021. Vaadatud 23.02.2021.[*alaline kõdulink*]

Välislingid
-----------

* Jekaterina Gradova andmekogus IMDb (inglise)
**Tallinna Veerenni kirik** oli Tallinnas Veerenni asumis asunud kirik. Algne aadress oli Veerenni tänav 4a, mis asus umbes tänapäevaste hoonete Vana-Veerenni tänav 4 ja 6 vahel.

Kiriku rajas 1909. aastal insener Ernst Boustedti projekti järgi kõrvalhoonena oma krundile toiduainetööstur (rahvasuus "viljakohvikuningas") ja vabakoguduste (evangeeliumi kristlaste) liikumise tegelane Jakob Lilienthal (1871–1952). Seetõttu oli projektis selle ametlik nimetus "kuur" (vene keeles сарай *sarai* 'kuur'), rahvasuus aga Lilienthali ja tema venna köögiviljakasvatuse ja -tööstuse tõttu "kapsakuur" või lihtsalt "Lilienthali kirik". 

Saksa esimese okupatsiooni ajal 1918. aastal ehitati hoone ümber kirikupäraseks ning sellele lisati torn. Algse tagasihoidliku projekti tegi insener Karl Jürgenson, hilisema suurele mahule sobiva kõrge torniga lahenduse aga arhitekt Eugen Habermann. 

See oli oma 1200 iste- ja 3000 üldkohaga Tallinna (ja ka Eesti) suurim puitkirik, mille kõrge torn oli ka kõrgete Võllamäe ja Tõnismäe ümbruses üks tuntumaid maamärke. Hoones peeti vabakirikute konverentse, aga ka muid suurte rahvahulkade üritusi. Seda on peetud isegi Mandri-Euroopa üheks suuremaks metodisti kirikuks.

Hoone üleminek metodistidele
----------------------------

Lilienthal müüs enda majandusraskuste tõttu 1930. aastal hoone metodisti kirikule. Metodistid ise loevad oma aega selles kirikus juba esimesest jumalateenistusest kevadel 1929. Viimase asjaolu tõttu on seda aega sageli ekslikult esitatud kiriku ehitamisajana. Ka pärast kiriku üleminekut metodistide kätte tunti seda rahvasuus edasi Lilienthali kirikuna.

1938. aastal ehitati hoone arhitekt Eugen Sachariase projekti järgi ümber, et kaotada lõplikult tööstushoonele iseloomulikke jooni ja teha hoone võimalikult kirikupäraseks. 

Kirik põles teises maailmasõjas märtsipommitamisel NSV Liidu lennuväe pommirünnaku ajal 9. märtsil 1944 maani maha.

Viited
------

1. 1 2  "Metodistid". // Entsüklopeedia Tallinn 1 (A-M). Eesti Entsüklopeediakirjastus. Tallinn 2004. Lk 339
2. ↑  "Eesti Metodisti Kirik 1907–2007". Koostaja Toomas Pajusoo. Tallinn 2007. Lk 71-72
3. ↑  Robert Nerman. "Veerenni asumi süda oli Lutheri vabrik". Postimees, 15. august 2008. Lk 10
4. ↑  Aare Olender. "Kadunud vaated. Tallinna muutumine enam kui 400 fotol". Tänapäev. Tallinn 2014. Lk 148-149

Kirjandus
---------

* "Metodistid". // Entsüklopeedia Tallinn 1 (A-M). Eesti Entsüklopeediakirjastus. Tallinn 2004. Lk 339
* Robert Treufeldt. "Tallinna puidust pühakojad". Sirp, 16. juuli 2015. Lk 11–12
* Kalmar Ulm. "Märtsipommitamise varju jäänud nüansid: ajaloolane Kalmar Ulm näitab kultushooneid, mida tänapäeva Tallinnast enam ei leia". Postimees, 9. märts 2018
**Tantsuline liikumine** sisaldab nii tantsu kui ka liikumise mõistet, kuid jääb sisult rohkem tantsukeskseks. See on füüsiline tegevus, mis võib sisaldada nii igapäevaseid kui ka keha piire kompavaid ning eri dünaamikat rakendavaid liikumisi eesmärgiga end selle kaudu väljendada.

Päritolu
--------

Mõiste „tantsuline liikumine" kajastub eelkõige riiklikus kehalise kasvatuse õppekavas. 2009. aastal läbis senine kehalise kasvatuse õppekava uuenduskuuri ning seni õppekavas esinenud rütmika tegi läbi muutuse tantsuõpetuseks kujunemise suunas. Selleks, et kehalise kasvatuse õpetajaid mitte liialt kohutada, otsustati väga konkreetse mõiste „tants" asemel käiku võtta laiema tähendusega "tantsuline liikumine".

Üldisemalt on tantsuline liikumine siiski osa tantsust, olles selle vabam väljendusvorm ehk tantsuline liikumine ei seostu ühegi kindla stiili või žanriga. Samuti ei ole tegu fikseeritud koreograafiaga vaid pigem just vaba liikumisega vabas vormis enese väljendamiseks.

Ajalugu
-------

Tantsu ajaloo alguseks võib pidada juba ammustest aegadest pärit rituaale, kus tantsulisel liikumisel oli suur osa. Tants oli rituaali osadeks nii vanas Egiptuses, Vana-Roomas kui ka India templites, esinedes seal mitte niivõrd tänapäevase koreograafia, vaid liikumisena, mis kandis edasi teist tähendust ning dünaamikat kui igapäevased tegevused ning sellest tingitud liikumine. Tänapäeval läänemaailmas tuntud tantsustiilide alguseks on aga 16. sajandi Prantsusmaa, kus Louis XIV õukonnas pandi algus balletile. Tollele tehnikale tuginedes või sellele vastandudes kujunesid ka ülejäänud tantsustiilid, mida praegusel ajal paljugi harrastatakse, hiphopist ja showst kaasaegse tantsuni välja.

Tantsulise liikumise enda ajalugu võib vaadelda kahest küljest. Ühelt poolt on see midagi, mis on olemas olnud aegade algusest saadik, väljendudes rituaalides. Teises kontekstis on väljend aga vaid kümmekond aastat vana, tekkides 2008. aastal koos kehalise kasvatuse õppekava muutustega asendades tantsuõppe mõistet. Eesmärk tookorral vähendada kehalise kasvatuse õpetajates pinget ning hirmu tantsu õpetamise suunas.

Jaotuvus/kuuluvus
-----------------

Tantsul mõistena on väga erinevaid väljundeid ja suundi. Tantsuks võib pidada üldiselt liikumist, rütmistatud liikumist, liikumist muusika saatel, kindlat koreograafiat, kompositsiooni jne. Enamasti mõistetakse tantsu kui koreograafiat. Koreograafia on tantsu loomise kunst, liikumise kogumine ja organiseerimine teatud joonisesse ja järjestusse. Tantsulise liikumise eesmärk on saada teadlikuks oma kehast, tants on liikumine loovas, loomingulises ja mõtestatud tegevuses (Sööt). Tantsulise liikumise eesmärk on seega pigem tegeleda oma kehaga ja võimalus end väljendada liikumise keeles vabas vormis ilma, et tulemiks peaks olema mingit moodi organiseeritud liikumine nagu seda on koreograafia puhul.

Viited
------

1. ↑  Dance Facts - History, Interesting Tips and Types of Dance.
2. ↑  History of Dance.
3. ↑  Encyclopedia Britannica: Choreography.
4. ↑  Sööt, A. 2012. Tantsuline liikumine põhikooli kehalise kasvatuse tunnis. Viljandi: OÜ Koopiastuudio.
Piirkonna asend Sardiinias
**Trexenta** on ajaloolis-geograafiline piirkond Itaalias Sardiinia saare keskosas Lõuna-Sardiinia provintsis.

Piirkonnas on Barrali, Gesico, Guamaggiore, Guasila, Mandase, Ortacesuse, Pimenteli, Sant'Andrea Friusi, San Basilio, Selegase, Senorbì, Siurgus Donigala ja Suelli vald. Trexenta piirneb Sarcidano, Marmilla, Campidano di Cagliari, Parteolla, Sarrabus-Gerrei, Ogliastra ja Barbagia di Seulo piirkonnaga.

Piirkonna pindala on 412,4 km².

Bibliograafia
-------------

* Francesco Floris (a cura di), *Grande Enciclopedia della Sardegna*, Sassari, Newton&ComptonEditori, 2007.

Viited
------

1. ↑  Giulio Angioni, artikkel *Trexenta*, teoses *Dizionario storico-geografico dei comuni della Sardegna, S-Z*, (a cura di Manlio Brigaglia e Salvatore Tola), Sassari, Delfino, 2009

Sardiinia ajaloolised piirkonnad (*subregioni*) 

Anglona **·** Barbagia di Belvì **·**  Barbagia di Nuoro **·** Barbagia di Ollolai **·** Barbagia di Seùlo **·** Barigadu **·** Baronie **·** Campidano di Cagliari **·** Campidano di Oristano **·** Gallura **·** Goceano **·** Guilcer  **·** Guspinese **·** Iglesiente  **·** Logudoro **·** Mandrolisai **·** Marghine **·** Marmilla **·** Meilogu **·** Monreale **·** Monteacuto **·** Montiferru **·** Nurra **·** Ogliastra **·** Parteòlla **·** Planargia **·** Quirra **·** Romangia **·** Sarcidano **·** Sarrabus-Gerrei **·** Sassarese **·** Sulcis **·** Sulcis-Iglesiente **·** Trexenta
Jekaterina Kovalevskaja (2007)
**Jekaterina Valentinovna Kovalevskaja** (vene keeles Екатерина Валентиновна Ковалевская; sündinud 17. aprillil 1974 Rostovis Doni ääres) on vene maletaja, naiste suurmeister (1998), naiste maailmameistrivõistluste hõbemedalivõitja (2004).

Kovalevskaja on kahekordne Venemaa naiste malemeister (1994, 2000). Ta võitis Euroopa naiste meistrivõistlustelt kaks hõbemedalit (2000, 2001). 

Ta mängis naiste maailmameistrivõistlustel. 2000. aastal MM-i turniiril New Delhis (64 osavõtjat, nokautsüsteem) sai ta turniiritabelis 11. asetuse. Ta võitis veerandfinaalis Zhaoqin Pengi, kuid kaotas poolfinaalis Xie Junile. 2001. aastal Moskvas sai ta turniiritabelis 7. asetuse. Ta võitis teises ringis Lilit Mkrtšjani, kuid kaotas kaheksandikfinaalis Nino Hurtsidzeile.

2004. aastal MM-i turniiril Elistas sai Kovalevskaja turniiritabelis 12. asetuse. Ta võitis kaheksandikfinaalis Katerõna Lagnot, veerandfinaalis Ketino Kachiani-Gersinskat ja poolfinaalis Humpy Konerut. Finaalis kaotas ta Antoaneta Stefanovale tulemusega 2½:½.

2006. aastal MM-i turniiril Jekaterinburgis sai ta turniiritabelis 19. asetuse. Ta võitis teises ringis Maria Kursovat ja kaheksandikfinaalis Zhaoqin Pengi. Veerandfinaalis kaotas ta Xu Yuhuale. 2012. aastal Hantõ-Mansiiskis sai ta turniiritabelis 41. asetuse. Ta kaotas avaringis Alissa Galljamovale. 2015. aastal Teheranis kaotas ta avaringis Inna Gaponenkole.

Kovalevskaja sai FIDE-lt 1994. aastal naiste rahvusvahelise meistri, 1998. aastal naiste suurmeistri ja 2004. aastal rahvusvahelise meistri nimetuse.

Võistkondlik esinemine
----------------------

Kovalevskaja võitis Venemaa naiskonna koosseisus naiste maleolümpiatel kolm hõbe- (1998, 2002, 2006) ja kaks pronksmedalit (2000, 2004) ning naiste võistkondlikel maailmameistrivõistlustel (2009) hõbemedali. Ta kuulus 2007. aastal Euroopa naiste võistkondlikel meistrivõistlustel võitjanaiskonda.

Välislingid
-----------

 Jekaterina Kovalevskaja – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Jekaterina Kovalevskaja FIDE andmebaasis
Revali muldkindlustused enne 1710. aastat. Kollasega Dahlbergi ja Esseni projektis ette nähtud kindlustused
Vaade Skoone bastionile ja Toompeale 19. sajandi lõpukümnendil
taastatud Väikese Rannavärava bastion
**Tallinna bastionid** on Tallinna muldkindlustusvööndisse kuulunud bastionid.

17. sajandi lõpul alustati Rootsi Läänemereprovintsides Moskva tsaaririigist lähtuva sõjaohu kartuses uute ning senisest hoopiski võimsamate muldkindlustiste planeerimist. 1686. aastal kinnitati Rootsi riigi kõigi kindlustuste ülema Erik Dahlbergi ja Tallinna komandandi Paul von Esseni projekt, mis nägi ette 11 võimsa bastioni (mis pidid olema ristitud Rootsi riigi provintside või linnade nimedega) ja 6 raveliini ehitamist, millega oleks muldkindlustusvööndiga ümbritsetud kogu tollane linn. 

* Skoone bastion (Rannamägi)
* Ingeri bastion (Harjumägi)
* Rootsi bastion (Lindamägi)
* Vendide bastion
* Soomemaa bastion
* Eestimaa bastion
* Liivimaa bastion
* Karjala bastion
* Breemeni bastion
* Pommeri bastion
* Gootide reduut, Toompea lääneküljel, Toompargis Toompuiestee ääres. Bastioni projekti Põhjasõja tõttu ei teostatud, selle asemel ehitati 1704. aastaks valmis väiksem Götamaa ehk Gootide reduut.

Kavandatud bastionidest jõuti valmis ehitada: Ingeri, Rootsi ja Skoone bastionid.

Suure Rannavärava bastion, aastatel 1518–1529
Väikese Rannavärava bastion, 1647. aastast

Vaata ka
--------

* Tallinna linnamüür
* Tallinna kindlus
* Tartu bastionid

Viited
------

1. ↑  Rahvusooper Estonia eest leiti Põhjasõja-aegne müür, Eesti Päevaleht, 8. august 2003
2. ↑  Avati värskelt restaureerituna enam kui 300 aasta vanune Gootide reduut Toompargis, pealinn.ee, 22. detsember 2020

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Tallinna bastionid** |
**Tantsuteraapia** on Ameerika Tantsuteraapia Ühingu definitsiooni järgi liikumist ja tantsu psühhoterapeutilist toimet kasutav loomeprotsess, mis soodustab indiviidi emotsionaalset ja füüsilist lõimumist ning sotsiaalset segunemist. Olulised tegurid on keha, tantsu ja loovuse terapeutiline suhe.

Lühikirjeldus
-------------

Tantsuteraapia põhineb eeldusel, et keha ja meeled teevad koostööd. Tantsuterapeudid usuvad, et vaimsed ja emotsionaalsed probleemid on kehas tallel lihasepinge ja piiratud liikumismustrite vormis. Keha seisund võib mõjutada suhtumist ja tundeid nii positiivselt kui ka negatiivselt, tants suudab edendada heaolu ja tugevdada immuunsüsteemi läbi lihasetegevuse ja psühholoogilise protsessi. Tants tingib inimest andma järele, elimineerima või vältima pinget, kroonilist väsimust ja muid seisundeid, mille on esile kutsunud stressi mõjud.

Tantsuteraapia eesmärk on aidata inimestel saavutada suurem eneseteadvus ja positiivne tunnetus heaolust. Idee põhineb sellel, et läbi autentse liikumise saab igaüks ennast väljendada ja saavutada kontakt oma isiksuse alateadvuslike ja teadvuslike osade vahel. See kontakt aitab viia leppimiseni iseendaga.

Füüsilisel tasandil annab tantsuteraapia võimaluse treeninguks, parandab tervist, lihaskoe toonust ja koordinatsiooni ning aitab inimestel füüsiliselt vormis püsida.

Emotsionaalsel tasandil aitab tantsuteraapia inimestel tunda end rõõmsamalt ja enesekindlamalt. Annab võimaluse läbi elada erinevaid tundeid, näiteks viha, frustratsiooni, kaotusvalu, mida võib sõnaliselt olla liiga keeruline väljendada.

Vaimsel tasandil aitab tantsuteraapia suurendada kognitiivseid oskusi, motivatsiooni ja mälu.

Ajalugu
-------

Tantsuteraapiat mainiti esimest korda kui võimalust treeninguks Briti autorite poolt 16. ja 17. sajandil. Päriselt eksisteerima hakkas see alles 19. sajandil seoses moderntantsu ja psühhoteraapia levikuga. 1930ndatel ja 1940ndatel ehk samal ajal, kui hakati psühhoanalüüsi laiemalt aktsepteerima, hakkas ka tantsuteraapia esile kerkima. Samal ajal kui psühhoanalüüsis kasutati alateadvust läbi verbalisatsiooni, siis tantsijad hakkasid kasutama oma keha liikumist sarnase eneseväljendusvahendina. 1940ndatel tegeleti tantsuteraapiaga põhiliselt psühhiaatriahaiglates. 1950ndatel hakkas arenema uus suund tantsuteraapias: tantsu loomulik lõimumine eneseväljendusega. Tantsuteraapia üks rajajaid oli Marian Chace, kes 1966. aastal oli ka üks Ameerika Tantsuteraapia Ühenduse asutajaid.

Vaata ka
--------

* Tants
* Moderntants
* Psühhoteraapia
* Kunstiteraapia
* Loovteraapiad

Viited
------

1. 1 2 3  Stark, A. 2002. The American Journal of Dance Therapy: Its History and Evolution. https://link.springer.com/article/10.1023/A:1022920815305. (19.11.2017).
2. ↑  Aktas, G. & Ogce, F. 2005. Dance as a Therapy for Cancer Prevention.. Asian Pacific Journal of Cancer Prevention, No 6. (19.11.2017)
3. ↑  Levy, F. J. 1988. Dance/Movement Therapy: A Healing Art (1st ed.).. The American Alliance for Health, Physical Education, Recreation, and Dance. (18.11.2017).
Wolfgang von Zweibrücken-Neuburg
Zweibrückeni pfaltskrahv ja hertsog aastatel 1532–1559 **Wolfgang** (26. september 1526 – 11. juuni 1569) oli Wittelsbachide perekonna liige.

Elulugu
-------

Ta oli Ludwig II ja selle naise Elisabethi ainus poeg. Tema isa suri aastal 1532, nii läks Pfalz-Zweibrückeni regentlus aastani 1543 Ludwigi nooremale vennale Ruprechtile. Aastal 1557 sai Wolfgang vastavalt Heidelbergi lepingule Pfalz-Neuburgi territooriumi. Aastal 1548 okupeeris Saksa-Rooma keiser Karl V tema protestantlikud territooriumid ja taastas katoliku kiriku. See pealesurumine lõppes aastal 1552. 1555. aasta Augsburgi usurahu lõpetas usukonflikti ja aastal 1557 sekulariseeriti Saksamaal mitu vaimulikku riiki, Wolfgang omandas neist mõned. Aastal 1566 teenis ta ratsaväeohvitserina Türgi sõdades.

Aastal 1569 läks ta "Kolmandas" hugenotisõjas 14 000 palgasõduriga appi Prantsuse hugenottidele (tema sekkumist rahastas Elizabeth I). Ta tungis Burgundiasse, kuid tapeti konfliktis.

Ta maeti Meisenheimi.

Järglus
-------

Pärast Wolfgangi surma jaotati tema maad tema viie poja vahel, kes moodustasid kolm haru: Philipp Ludwigi (Pfalz-Neuburgi), Johanni (Pfalz-Zweibrückeni) ja Karli (Pfalz-Birkenfeldi). Otto Heinrich ja Friedrich olid pojatud.

Pfalz-Neuburgi haru päris aastal 1685 Pfalzi kuurvürstkonna ja selle kõrvalharu Pfalz-Sulzbach päris aastal 1777 ka Baieri. Pfalz-Birkenfeldi haru päris hiljem aastal 1799 nii Pfalzi kuurvürstkonna kui ka Baieri. Pfalz-Zweibrückeni haru panustas Rootsi monarhiale 1654. aastast alates oma kõrvalharu Pfalz-Zweibrücken-Kleeburgi kaudu.

Perekond ja lapsed
------------------

Ta abiellus aastal 1545 Hesseni maakrahvi Philipp I tütre Annaga. Nad said järgmised lapsed:

* Christine (1546–1619)
* Philipp Ludwig (1547–1614)
* Johann I (1550–1604)
* Dorothea Agnes (1551–1552)
* Elisabeth (1553–1554)
* Anna (1554–1576)
* Elisabeth (1555–1625)
* Otto Heinrich (1556–1604)
* Friedrich (1557–1597)
* Barbara (1559–1618)
* Karl I (1560–1600)
* Maria Elisabeth (1561–1629)
* Susanna (1564–1565)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Otto Heinrich** | **Neuburgi pfaltskrahv**1559–1569 | Järgnev**Philipp Ludwig** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev:**Ludwig II** | **Zweibrückeni hertsog**1532–1569 | Järgnev:**Johann I** |
| **Sulzbachi pfaltskrahv**1532–1569 | Järgnev:**Otto Heinrich** |
| **Zweibrücken-Vohenstrauss-Parksteini pfaltskrahv**1532–1569 | Järgnev:**Friedrich** |
| **Zweibrücken-Birkenfeldi pfaltskrahv**1532–1569 | Järgnev:**Karl I** |
**Wesselin** (ka *Wescelin*) oli esimene Revala piiskop (1219/1220–1227).

Taani kuningas Valdemar II määras oma kaplani Wesselini Eestimaa piiskopiks 1219. aastal, kui senine piiskop Theoderich oli Lindanise lahingus surma saanud. Valdemari konkurent Riia piiskop Albert nimetas samale ametipostile oma venna Hermanni, kes pühitseti Eestimaa piiskopiks Magdeburgi peapiiskopi poolt. Wesselini kinnitas paavst 1220. aasta 19. märtsil Revala piiskopiks (*episcopus Revaliensi*). Kuigi tema ametinimetust võib tõlkida ka Tallinna piiskopina, osutas see tiitel Enn Tarveli hinnangul sel ajal pigem Revala maakonnale. Kersti Markuse arvates mõeldi selle all tõenäoliselt kogu Põhja-Eestit. Wesselin oli ametis 1227. aastani.

Vaata ka
--------

* Liivimaa ristisõda
* Eestlaste muistne vabadusvõitlus

Viited
------

1. ↑  Sulev Vahtre. Muinasaja loojang Eestis : vabadusvõitlus 1208–1227. Tallinn : Olion, 1990. Lk 139
2. ↑  Henriku Liivimaa kroonika = Heinrici chronicon Livoniae. Ladina keelest tõlkinud Richard Kleis, toimetanud ja kommenteerinud Enn Tarvel. Tallinn: Eesti Raamat 1982. Peatükk XXIII, kommentaar 13, lk 195
3. ↑  Kersti Markus (2019). Taanlaste tugipunktid ja kaubateed. Peatükk raamatus: "Taanlaste ristisõda Eestis", autorid Marika Mägi, Carsten Selch Jensen, Kersti Markus, Janus Møller Jensen, kirjastus Argo. Lk 127
4. ↑  Eesti ajalugu II: Eesti keskaeg. Koostaja ja toimetaja. Tartu: Tartu Ülikooli ajaloo- ja arheoloogia instituut, 2012, lk 403
Annes Meister 2022
**Annes Meister** (sündinud 17. juunil 1988 Kuressaares) on harrastusluuletaja.

Haridus
-------

Ta on lõpetanud 2006. aastal Leisi Keskkooli. Aastatel 2008–2010 õppis Tallinnas infotehnoloogiat ja omandas pagari eriala.

Looming
-------

* luuleraamat "Pühendus I" 2017 ()
* luuleraamat "Pühendus II" 2018 ()

Muu tegevus
-----------

2011–2015 oli Annes korraldajaks Saaremaalt 1949. aastal küüditatute kokkutulekutel.

2011. aastal asutas Annes koos oma sõbraga MKR klubi ehk Muheda Külarahva Klubi, mille tegevusalaks on päevahuumoriga seonduv ja kus Annes tegevana oli 2018 aasta suveni.

2020. juunist alates on MTÜ Soela Sadama seltsi liige. 

2022. aastaks kogus Annes kokku üle 30000 suitsukoni, mida oli ta kogunud üle kue ja poole aasta.
Teadaolevalt oli tegemist ühe suurima ja ainulaadsema suitsukonikoguga Eestis, mis põhines isiku enda ära tarbitud sigaretidest. 
Sellega seoses pälvis Annes meedia tähelepanu juba 2019. aasta talvel, mil ta näitas avalikkusele oma kogu kanal2 saates "Õhtu". Mõned aastad hiljem 2022. aastal otsustas Annes annetada oma kogu teaduse ja kunsti tarbeks, otsides sobivat inimest tv3 saate "Läbi suve Taaviga" kaudu.

2023. maist on Annes Eesti Konservatiivne Rahvaerakond (EKRE) liige.

Viited
------



1. ↑
Wolfensteini logo
**"Wolfenstein"** on 2009. aastal valminud videomäng, mis on järg 2001. aasta mängule "Return To Castle Wolfenstein". Mängu tulevad tagasi tegelased eelmisest mängust, näiteks B. J. Blazkowicz, Wilhelm Strasse jt. Mäng jutustab natside plaanist kasutada teises dimensioonis leiduvat "musta Päikest" linnade hävitamiseks ja II maailmasõja võitmiseks. Mäng (nagu selle eelkäijagi) on FPS-mäng.

Süžee
-----

Agent Blazkowicz infiltreerub natside sõjalaevale Tripitzile, kust ta leiab imeliku medaljoni. Ta lendab OSA peakorterisse, kust saab teada, et medaljonil olevaid kujutisi kasutas sajandeid tagasi leiduv grupp, kes kummardasid "musta Päikest", kuid sümbolid on adapteeritud nüüd natside erirühmale, kes otsivad "musta Päikest", et vastaste hävitamiseks selle energiat kasutada. Blazkowicz saab teada, et selle uurimisega tegeleb Obergruppenführer Viktor Zetta, kelle Blazkowicz uurimise käigus tapab, ning teda tuleb asendama mängu tõeline peamine antagonist Wilhelm Strasse, kellega Blazkowicz on juba eelmises mängus kohtunud. Hiljem infiltreerub Blazkowicz natside tsepeliinile, kus ta saab aru, et tema aitaja dr. Leonid Alexandrov on reetur ja töötab natsidele. Viimane võitlus toimub "musta Päikese" dimensioonis, kus Blazkowicz peab tapma Strasse ihukaitsja Hans Grosse. Dimensioon kukub siis kokku ja Blazkowicz põgeneb portaali kaudu ning hüppab langevarjuga tsepeliinilt minema, just enne kui too plahvatab ja lendab puruks. Pärast tiitreid näidatakse, et Strasse jäi plahvatuses ellu ja vannub vihaselt kättemaksu.

Tegelased
---------

Liitlased

* B. J. Blazkowicz ehk tegelane keda kontrollid
* Erik Engle
* Caroline Becker
* dr. Leonid Alexandrov (hiljem reedab su)
* palju nimeta sõdijad

Vaenlased

* Wilhelm Strasse AKA Deathshead ehk mängu peamine antagonist
* Hans Grosse
* Viktor Zetta
* dr. Leonid Alexandrov
* geistid ehk elukad teisest dimensioonist
* eliitvalvurid
* vaiksed palgamõrvarid
* lugematul arvul natse
**Annely Adermann** (neiuna **Annely Labi**; sündinud 3. veebruaril 1974 Pärnus) on eesti teleajakirjanik.

Haridustee
----------

Ta on lõpetanud 1992. aastal Lydia Koidula nimelise Pärnu 2. Keskkooli ja 2000. aastal Tallinna Pedagoogikaülikooli algõpetuse ja haridusnõuniku erialal.

Karjäär
-------

Annely Adermann alustas televisioonitööd Eesti Televisiooni saates "N ja P" saatejuhina. Alates 1994 oli ta EVTV-s uudistesaate reporter, reklaamitoimetaja assistent ja diktor.

Aastatel 1997–2000 ja 2006–2009 oli Adermann telekanalis TV3 ilmateadustaja. Hiljem on ta TV3-s juhtinud telesaateid "Hei hopsti!", "Tähtede laul", "Arstisaade", "Linnauudised", "Eestimaa uhkus" jm.

Aastatel 2004–2015 töötas Adermann TV3 avalike suhete juhina. 2009. aastast oli ta "Seitsmeste uudiste" saatejuht 2015. aasta septembrist sai temast TV3 "Seitsmeste uudiste" produtsent.

Isiklikku
---------

Tal on abikaasa Tarmo Adermanniga kaks last, tütar Miina ja poeg Mart.

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 20. detsember 2016. Vaadatud 15. detsembril 2016.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)

Välislingid
-----------

* "Annely Adermann flirdib kaameraga teadlikult", Elu24, 13. september 2009
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel on Karjala kirjanikust; teiste samanimeliste kohta vaata artiklit Aleksandr Volkov (täpsustus).* |

---

**Aleksandr Volkov** (sündinud 25. detsembril 1928 Prääsa rajoonis Dessoila külas) on Karjala luuletaja ja tõlkija.

Volkov sündis taluniku perekonnas ning 1930. aastatel represseeriti ta isa. 1941. aastal, kui puhkes sõda, evakueeriti kogu ülejäänud perekond Sverdlovski oblastisse, kust Karjalasse tuldi tagasi juba 1944. aastal.

Volkov lõpetas 1948. aastal kooperatiivtehnikumi ning 1959. aastal kaugõppes Karjala Riikliku Pedagoogilise Instituudi, kus tema erialaks oli vene keel ja kirjandus.

Esimesed venekeelsed luuletused avaldas Volkov 1959. aastal ning järgmistel aastakümnetel ilmus üksikuid luuletusi. Kirjandusele pühendus Volkov alles 1991. aastal, mil ta jäi pensionile. Volkov on üks aunuse Karjala ilukirjanduse loojaid.

Volkov on andnud suure panuse karjala kirjandusse ka tõlkijana: tema soov on tõestada, et karjala keele sõnavara- ja vormirikkus ei jää alla suuremate keelte omale.

Tänu Volkovi initsiatiivikusele sündis 1998. aastal ka karjala keeles kirjutavate kirjanike ühendus Karjalaine Sana (Karjala Sõna), mille juhiks on loomisest saadik olnud Volkov.

2008. aastast on Volkov Venemaa Kirjanike Liidu liige.

Eesti keeles on ilmunud Volkovi luulekogu "Hilissügis" Jaan Õispuu ja Arvo Valtoni tõlkes.

Teoseid
-------

* *Pieni Dessoilu. Runot, kiännökset* ("Väike Dessoilu. Luuletused, tõlked") 1993.
* *Ven'an runot* ("Vene luuletused") 1998.
* *Vetšnyj ogonj. Iguine tuli* ("Igavene tuli") 2000.
* *Pozdnjaja osenj* ("Hilissügis") 2003.
* *Järvet Karjalan. Vallitut runot* ("Karjala järved. Valitud luuletused") Valikkogumik, 2003.
* *Slovo o livah. Liivin virret* ("Liivi lood") Nimiluuletuse kõrval ka selle tõlked vene, soome, eesti, liivi ja komi keelde. 2004. Kordustrükk 2008, tõlge 14 keelde.
* *Tihoje nebo* ("Vaikne taevas") 2008.

Viited
------

1. ↑  Jaan Õispuu (2009). *"Hilissügis" järelsõna "69-aastaselt karjalakeelseks luuletajaks"*. Tallinn.

Välislingid
-----------

* Volkov saab 85-aastaseks. 2013. *(Youtube)*
* Volkovi bibliograafia
**Wolfgang** (1. august 1492 – 23. märts 1566) oli Askania dünastiast Saksa vürst ja Anhalt-Kötheni vürstkonna valitseja. Ta oli üks esimesi protestantlikke valitsejaid Saksa-Rooma riigis.

Ta oli Anhalt-Kötheni vürsti Waldemar VI ja tema naise Margarete teine (kuid vanim elusolev) poeg.

Elu
---

1500. aastal võeti Wolfgang vaid kaheksa-aastaselt vastu Leipzigi Ülikooli ja 1508. aastal võttis ta kuueteistkümneaastaselt üle oma vürstkonna valitsemise residentsiga Köthenis. Wolfgangil oli võimalus kohtuda Martin Lutheriga Augsburgi riigipäeval aastal 1521. Lutheri abiga teostas Wolfgang reformatsiooni Anhalt-Köthenis (1525) ja Anhalt-Bernburgis (1526), mis tegi neist teise ja kolmanda riigi maailmas (pärast Saksimaa kuurvürstiriiki), kes võtsid protestantismi ametlikult omaks. Aastal 1526 ühines Wolfgang üheskoos teiste evangeelsete riikidega kaitseliitu keiser Karl V vastu; see oli otsene eelmäng hilisemale Schmalkaldeni liidu moodustamisele. Wolfgang oli ka üks kuuest vürstist, kes 19. aprillil 1529 koostasid protestantliku vähemuse esindajatena Rigipäeval Speyeri protestatsiooni ja pöördusid Riigipäeva poole, et eemaldada riigivanne (saksa *Reichsacht*) Lutheri vastu, samuti tema tööde ja õpetuste keeld, ning kutsusid üles evangeelse usu piiramatule levikule. Aastal 1530 allkirjastas ta Augsburgi riigipäeval Augsburgi usutunnistuse. Aastal 1534 korraldas Wolfgang esimese kiriku ülevaatuse (saksa *Kirchenvisitationen*) Anhalt-Köthenis, sundvõõrandas katoliku kiriku valdused ja andis need üle kohalikele omavalitsustele.

Aastal 1544 loobus ta oma õigustest Anhalt-Dessau üle oma nõo kasuks, kuid säilitas oma õigused Anhalt-Bernburgi üle, kus ta aastal 1538 laiendas lossi Wolfgangi tiivaga, mis tegi sellest suurima renessanss lossi Põhja-Saksamaal. Kui Kötheni vana "Burg" aastal 1547 tules hävines, tegi ta residentsiks Bernburgi. Sel aastal osales ta Mühlbergi lahingus ja pandi keisri poolt riigivande alla. Wolfgang sai varjupaiga Saksimaal ja nimetati aastal 1551 kuurvürst Moritzi poolt Magdeburgi kuberneriks. Aastal 1552 vabanes ta vastavalt Passau lepingu tingimustele riigivande alt ja sai oma valdused tagasi.

Aastal 1562 andis ta siiski kõik oma valdused oma nõole, hoides alles ainult Coswigi. Aastal 1564 läks ta Zerbsti, kus ta kaks aastat hiljem suri, vallalise ja lastetuna.
**Côte-d'Ori departemang** on 2. järgu haldusüksus (departemang) Prantsusmaal Bourgogne-Franche-Comté piirkonnas. 

See on ainus Prantsuse departemang, mis pole nime saanud mõne muu koha järgi.

2015. aastani kuulus departemang Burgundia piirkonda.

Departemang jaguneb halduslikult:

| Ringkond | Elanike arv(2010) | Pindala(km²) | Kantoneid | Valdu |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Beaune | 97 487 | 2118 | 10 | 194 |
| Dijon | 365 114 | 3049 | 21 | 259 |
| Montbard | 61 757 | 3596 | 12 | 253 |

Vaata ka
--------

* Côte-d'Ori departemangu haldusüksuste loend

Viited
------

1. ↑  Populations légales 2019

Prantsusmaa departemangud

Ain **·** 
Aisne **·** 
Allier **·** 
Alpes-de-Haute-Provence **·** 
Alpes-Maritimes **·** 
Ardèche **·** 
Ardennes **·** 
Ariège **·** 
Aube **·** 
Aude **·** 
Aveyron **·** 
Bas-Rhin **·** 
Belfort **·** 
Bouches-du-Rhône **·** 
Calvados **·** 
Cantal **·** 
Charente **·** 
Charente-Maritime **·** 
Cher **·** 
Corrèze **·** 
Corse-du-Sud **·** 
Côte-d'Or **·** 
Côtes-d'Armor **·** 
Creuse **·** 
Deux-Sèvres **·** 
Dordogne **·** 
Doubs **·** 
Drôme **·** 
Essonne **·** 
Eure **·** 
Eure-et-Loir **·** 
Finistère **·** 
Gard **·** 
Gers **·** 
Gironde **·** 
Guadeloupe **·** 
Haut-Rhin **·** 
Haute-Corse **·** 
Haute-Garonne **·** 
Haute-Loire **·** 
Haute-Marne **·** 
Haute-Saône **·** 
Haute-Savoie **·** 
Haute-Vienne **·** 
Hautes-Alpes **·** 
Hautes-Pyrénées **·** 
Hauts-de-Seine **·** 
Hérault **·** 
Ille-et-Vilaine **·** 
Indre **·** 
Indre-et-Loire **·** 
Isère **·** 
Jura **·** 
Landes **·** 
Loir-et-Cher **·** 
Loire **·** 
Loire-Atlantique **·** 
Loiret **·** 
Lot **·** 
Lot-et-Garonne **·** 
Lozère **·** 
Maine-et-Loire **·** 
Manche **·** 
Marne **·** 
Martinique **·** 
Mayenne **·** 
Meurthe-et-Moselle **·** 
Meuse **·** 
Morbihan **·** 
Moselle **·** 
Mayotte **·** 
Nièvre **·** 
Nord **·** 
Oise **·** 
Orne **·** 
Pariis **·** 
Pas-de-Calais **·** 
Prantsuse Guajaana **·** 
Puy-de-Dôme **·** 
Pyrénées-Atlantiques **·** 
Pyrénées-Orientales **·** 
Réunion **·** 
Rhône **·** 
Saône-et-Loire **·** 
Sarthe **·** 
Savoia **·** 
Seine-Maritime **·** 
Seine-et-Marne **·** 
Seine-Saint-Denis **·** 
Somme **·** 
Tarn **·** 
Tarn-et-Garonne **·** 
Val-d'Oise **·** 
Val-de-Marne **·** 
Var **·** 
Vaucluse **·** 
Vendée **·** 
Vienne **·** 
Vosges **·** 
Yonne **·** 
Yvelines
**Miri loss** (valgevene keeles *Мірскі замак*) on endine Iliniczite ja Radziwillide loss Valgevenes Hrodna oblasti Kareličy rajoonis Miri alevis. Loss kuulub UNESCO maailmapärandi nimistusse, ühtlasi on see üks seitsmest "Valgevene imest".[*viide?*]

Ajalugu
-------

Miri loss
Linnuse ehitamist alustati arvatavasti 1506. aasta paiku, mil Mir kuulus Iliniczitele. Algne ehitis oli puidust. Aastast 1568 läks loss üle Radziwillide suguvõsale, kes rajasid kivilinnuse Valgevene gooti arhitektuuri stiilis. Linnuse juurde ehitasid Radziwillid renessansspalee, lossimüüride taha rajati aga bastionid.[*viide?*]

Aastal 1655 rüüstasid lossi kasakad, aastal 1705 rootslased, aastal 1785 venelased.[*viide?*]

Aastal 1812 pidasid Miri all lahingu vene väed ja prantslased. Kuigi venelased võitsid, taganesid nad Miri alt ja lasid lossi lahkudes õhku. Uued omanikud, Wittgensteinid, rajasid lossist eemale uue mõisakompleksi. Aastast 1891 kuulus Miri loss aga Światopełk-Mirscytele. Nemad hakkasid vana lossi rekonstrueerima, kuigi ei jõudnud sellega kuigi kaugele.[*viide?*]

Aastal 1941 võeti Miri loss kasutusele juudi getona. Aastail 1944–1956 oli loss kasutusel majutusasutusena, mis tõi lossi interjöörile veel enam kahju.[*viide?*]

Miri lossi hoov
Uued rekonstrueerimistööd algasid 20. sajandi kaheksakümnendatel aastatel ja jõudsid lõpule aastaks 2010. Aastal 2000 arvati Miri loss UNESCO maailmapärandi nimistusse. Kaitsealuse ala pindala on 27 ha.[*viide?*]

Praegu asub Miri lossis muuseum.[*viide?*]

Miri lossi hoov

Arhitektuur
-----------

Miri loss on ebakorrapärase nelinurkse põhiplaaniga. Gooti stiilis kindluse neljas nurgas on tornid, lisaks sellele on linnuse juures veel viies torn, mis on teistest kõrgem. See torn oli kasutusel väravatornina. Kindluse müüride vahel asus Radziwillide renessansspalee.[*viide?*]

XVII sajandil rajati lossi juurde itaalia aed, kus lisaks kohalikele puudele ja põõsastele kasvasid ka sellised eksootilised puud nagu apelsini- ja sidrunipuud. Ka lisandus Miri lossile barokseid vorme, kui lossi pärast rüüsteretki taastati.[*viide?*]

Lossi ümber asuvad muldvallid. Lisaks keskaegsele lossile on kaitse all veel XIX sajandil lisandunud osa - tiik, park, kabel, Światopełk-Mirscytele kuulunud mausoleum, väravavahi maja koos väravatega, mõisavalitseja maja. XIX sajandil ehitatud häärber on hävinud.[*viide?*]

Pilte
-----

* Miri lossi hoovMiri lossi hoov
* Miri lossi interjöörMiri lossi interjöör
* Ballisaal Miri lossisBallisaal Miri lossis
* Lossi väravatornLossi väravatorn
* XIX sajandi mõisakompleksi väravXIX sajandi mõisakompleksi värav
* Światopełk-Mirscyte mausoleumŚwiatopełk-Mirscyte mausoleum

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Miri loss** |

* Loss Valgevene fotoentsüklopeedias
* Miri lossi koduleht
* Miri lossi UNESCO lehekülg