recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |
| --- |
|  |
| Medalikohad |
| Copa América |
| **Pronks** | 2019 |  |

**José Ramiro Funes Mori** (sündinud 5. märtsil 1991 Mendozas) on Argentina jalgpallur, kes mängib kaitsjana Mehhiko kõrgliigaklubis Cruz Azul. Ta mängib põhiliselt keskkaitsjana, kuid võib mängida ka vasakkaitsja ja kaitsva poolkaitsjana.

Ta alustas klubikarjääri kodumaal Club Atlético River Plate'is. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta hooajal 2011–12. Ta võitis klubiga arvukalt tiitlivõistlusi, sh tuli Argentina meistriks (2014) ning võitis Copa Sudamericana (2014), Recopa Sudamericana (2015) ja Copa Libertadorese (2015). 2015. aasta Copa Libertadorese finaali teises kohtumises Mehhiko klubi Tigres UANL-i vastu lõi Funes Mori River Plate'i 3:0 võidumängus viimase värava.

2015. aasta septembris liitus ta 9,5 miljoni naelsterlingi eest Evertoniga. Esimese värava Inglismaa kõrgliigas lõi ta 2015. aasta novembris mängus A.F.C. Bournemouthi vastu. Hooaeg 2017–18 jäi tal põlvevigastuse tõttu peaaegu täielikult vahele.

Aastatel 2018–2021 mängis ta Hispaania kõrgliigaklubis Villarreal. Hooajal 2020–21 võitis ta klubiga UEFA Euroopa Liiga.

2021. aasta juulis liitus ta Saudi Araabia kõrgliigaklubiga Al-Nassr, kus mängis ühe hooaja. 2022. aasta augustis sõlmis ta üheaastase lepingu Cruz Azuliga.

Debüüdi Argentina jalgpallikoondises tegi Funes Mori 2015. aasta märtsis sõprusmängus El Salvadori vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 6. oktoobril 2016 MM-i valikmängus Peruu vastu. Samal aastal kuulus ta Argentina koondisse Copa América Centenariol. Teise värava lõi ta 16. novembril 2018 sõprusmängus Mehhiko vastu. Argentina koondises mängis Funes Mori aastatel 2015–2019 kokku 26 korda.

Tema kaksikvend Rogelio Funes Mori on samuti jalgpallur.

Saavutused
----------

River Plate
* Primera División: 2014
* Copa Campeonato: 2013–14
* Copa Sudamericana: 2014
* Recopa Sudamericana: 2015
* Copa Libertadores: 2015
* Suruga Bank Championship: 2015
* Primera B Nacional: 2011–12

Villarreal
* UEFA Euroopa Liiga: 2020–21

Viited
------

1. ↑   (vaadatud 19.1.2023)
**Riia lahing** oli kuralaste katse vallutada Riia linna 1210. aastal. Lahingu sündmusi on kirjeldatud Henriku Liivimaa kroonikas.

Varem samal aastal võitsid kuralased ristisõdijaid, kes koos Riia piiskopi Albertiga olid Liivimaalt tagasi pöördumas, Ojamaa väinas toimunud merelahingus. Teade ristisõdijate lüüasaamisest julgustas Baltikumi rahvaid riialaste vastu välja astuma. Aģe jõe äärsed liivlased läkitasid saadikud kuralaste juurde ja veensid neid Riiat ründama. Sellest teada saanud riialased saatsid merele luurajad, kes aga peagi midagi nägemata tagasi pöördusid. Samal ajal olid kuralased kogunud suure väe, mis jäi Riia läheduses laagrisse, oodates ja paludes ennustajate kaudu rünnakuks sobivat aega.

Pärast 14-päevast ootamist asus vägi laevadele ja hakkas Riia poole liikuma, kohtudes Daugava suudmes ristisõdijatega, kes parajasti kavatsesid Saksamaale sõita. Lootes ootamatult kohale ilmudes linna vallutada, sõudsid kuralased nende laevadest mööda, kuid siiski jõudsid jõe ääres olevad kalurid riialasi saabuva väe eest hoiatada. Linnas olevad vähesed inimesed, sh mõned Mõõgavendade ordu liikmed ja piiskopi ammukütid, kogunesid kiiresti ja asusid kohalejõudnud kuralastega lahingusse. Pärast mõningast võitlust, mis kummalegi poolele suurt edu ei toonud, taandusid kuralased oma laevadele ja riialased linna, süüdates väljaspool linnamüüre asuva küla põlema. Pärast einestamist piirasid kuralased linna sisse ja süütasid suure tule, kusjuures paljud neist said ammuküttide läbi surma, kui nad kilbid kõrvale panid, et tule jaoks puid kokku kanda. Samal ajal saabusid Riia alla abijõud Holmi linnusest, mispeale kuralased otsustasid taanduda jõe teisele kaldale, kus nad kolm päeva puhkasid, oma surnuid põletasid ja leinasid. Sel ajal tulid aga riialastele appi veel ka Daugava suudmes olnud ristisõdijad, Konrad koos Üksküla liivlastega ja Kaupo koos oma liivlastega, hiljem ka Bertold Võnnust oma meestega. Seepeale loobusid kuralased edasisest võitlusest ja lahkusid, kuigi vahepeal kogusid ka Turaida liivlased väe kokku, et neile appi tulla. Kuralasi Riiat ründama ärgitanud liivlased andsid piiskopile reetmise eest hüvitist ja lubasid edaspidi ustavad olla.

Kirjandus
---------

* Henriku Liivimaa kroonika = Heinrici chronicon Livoniae. Ladina keelest tõlkinud Richard Kleis, toimetanud ja kommenteerinud Enn Tarvel. Tallinn: Eesti Raamat 1982. Peatükk XIV.
* Indriķa hronika. Läti keelde tõlkinud Ā. Feldhūns; eessõna ja kommentaarid Ē. Mugurēvičs. Rīga: Zinātne, 1993. Peatükk XIV.
**Ramla senjööria** (prantsuse keeles *Seigneurie de Ramla*) oli ristisõdijate Jeruusalemma ladina kuningriigi läänivaldus. Selle senjöör oli Jaffa ja Ashkeloni krahvi vasall.

Ajalugu
-------

Esimese ristisõja ajal oli moslemi elanikkond Ramla hüljanud, kuna sellel puudusid vajalikud kaitserajatised. Pärast linna ilma võitluseta alistumist 1099. aastal anti see vaimulik Roueni Robert’i võimu alla, kes peagi pühitseti Lydda ja Ramla ladina piiskopiks. Seega oli Ramla alguses vaimulik senjööria. Selline korraldus ei jäänud aga kauaks püsima ja Ramlast sai ilmalik valdus. Alates a-st 1106 oli see kastellaan Ramla Baudouini (surn. 1138) käes. Aastal 1126 sai senjööriast Jaffa krahvkonna osa. Pärast viimase krahvi Hugues II mässu 1134. aastal tehti Ramlast omaette valdus ja Baudouinist sai selle senjöör. Tema valdused päris poeg Rénier. Viimase õde Helvis naitus Ibelini Barisaniga, kellele kuulus Ramla lähedal Ibelini kindlus, ja abielu kaudu siirdus senjööria võimsa Ibelini suguvõsa kätte. Nad valitsesid Ramlat kuni 1187. aastani, mil see langes koos teiste ristisõdijate aladega Egiptuse sultani Salah ad-Dini kätte. Aijubiidide käes oli Ramla kuni aastani 1229, mil sellest sai uuesti Jeruusalemma kuningriigi valdus. 1244. aastal said Ibelinid senjööria tagasi, kuid 1260. aastal vallutasid selle Egiptuse mamelukid ja see läks lõplikult moslemite kätte.

Ramla senjöörid
---------------

* 1099–1106 Roueni Robert, Lydda ja Ramla piiskop
* 1106–1134 Ramla Baudouin (surn. 1138) (kastellaan)
* 1134–1138 Ramla Baudouin (surn. 1138)
* 1138–1147 Ramla Rénier (surn. pärast 1148)
* 1148–1151 Ibelini Barisan (Balian) (surn. 1151)
* 1151–1170 Ibelini Hugues (surn. 1170)
* 1170–1186 Ibelini Baudouin (surn. 1187)
* 1186–1187 Ibelini Thomas (surn. 1188)
* 1187–1229 *Egiptuse Aijubiidide valdus*
* 1229–1244 *Jeruusalemma kuningriigi valdus*
* 1244–1260 Ibelini Jean (surn. 1266)
* 1260 *Egiptuse mamelukkide valdus*

Vaata ka
--------

* Ramla (suguvõsa)
Turniiri võitis meister Mark Dvoretski
**Ilmar Raua 7. mälestusturniir** oli 1972. aastal Viljandis peetud Ilmar Raua mälestusturniir males. 

1972. aastal Viljandis asetleidnud 14 osavõtjaga ringsüsteemis mängitud turniir toimus viie tugeva külalalismeistri osavõtul: rahvusvahelised suurmeistrid Mihhail Tal, Leonid Šamkovitš ja Aleksei Suetin ning meistrid Anatoli Dontšenko ja Mark Dvoretski.

Eesti maleparemikust osalesid meistrid Tõnu Õim, Rein Etruk, Valter Heuer, Hillar Kärner, Aarne Hermlin ja Gunnar Uusi ning meistrikandidaadid Harri Pohla ja Jaan Ludolf.

Turniiri lõpptulemus
--------------------

Turniiril viis esimest kohta hõivasid külalismängijad. Ootamatu oli, et eksmaailmameister Tal kaotas esikoha poole punktiga meister Dvoretskile. Oma panuse andis sellesse eesti meister Uusi, kes võitis partii Taliga. Külaliste järel kuuendaks tulnud Õim kogus Suetinist pool punkti vähem.

### Paremusjärjestus

1. Dvoretski 11 punkti, 2. Tal 10,5 p, 3. Dontšenko 9,5 p, 4. Šamkovitš 9 p, 5. Suetin 7 p, 6. Õim 6,5 p, 7.–8. Etruk ja Heuer 6 p, 9.–10. Kärner, Hermlin 5,5 p, 11.–12. Uusi ja Pohla 4,5 p, 13. Ludolf 3,5 p, 14. Braschinsky 2 p.

  

* Mihhail Tal, turniiri 2. koht
* Anatoli Dontšenko, turniiri 3. koht
* Leonid Šamkovitš, turniiri 4. koht
* Aleksei Suetin, turniiri 5. koht

Viited
------

1. 1 2 3 4  "Male Eestis 1970–1976". Koostanud Merike Rõtova. Tallinn: Eesti Raamat, 1982. Lk 36–37
**Maite Emily Nkoana-Mashabane** (sündinud 30. septembril 1963) on Lõuna-Aafrika Vabariigi poliitik (Aafrika Rahvuskongress).

Maite Nkoana-Mashabane osales 1980. aastatel Massilise Demokraatliku Liikumise ja põrandaaluse Aafrika Rahvuskongressi tegevuses. Pärast Aafrika Rahvuskongressi legaliseerimist osales ta Aafrika Rahvuskongressi Naisteliiga tegevuses, oli Aafrika Rahvuskongressi Naisteliiga Limpopo provintsi esimees ja kuulus aastatel 1992–1995 Aafrika Rahvuskongressi Naisteliiga juhtkonda. 1994–1995 oli ta Lõuna-Aafrika Vabariigi parlamendi liige. Seejärel asus ta tööle diplomaatilisse teenistusse. 1995–1999 oli ta ülemkomissar Malaisias, Filipiinidel ja Bruneis. 1999–2005 oli ta ülemkomissar Indias, Sri Lankas, Bangladeshis, Maldiividel ja Nepalis. 2004–2008 oli ta Aafrika Rahvuskongressi Riikliku Täitevkomitee liige.

11. mai 2009 kuni 27. veebruarini 2018 oli Maite Nkoana-Mashabane Lõuna-Aafrika Vabariigi rahvusvaheliste suhete ja koostöö minister.

2018–2019 oli ta maaelu arengu ja maareformi minister.

Alates 30. maist 2019 kuni 6. märtsini 2023 oli ta naiste, noorte ja puuetega inimeste minister.

Viited
------

1. ↑  Maite Nkoana-Mashabane, Ms South African Government
2. ↑  South Africa. Ministries, etc. rulers.org
3. ↑  Ms Maite Nkoana-Mashabane People's Assembly
4. ↑  Qaanitah Hunter:Who's in and who's out of SA's 2019 cabinet Sowetan Live, 30. mai 2019
Aleksei Ionov 2020. aastal Venemaa koondises
**Aleksei Sergejevitš Ionov** (vene keeles Алексей Сергеевич Ионов; sündinud 18. veebruaril 1989 Kingissepas) on Venemaa jalgpallur, kes mängib Venemaa kõrgliiga klubis FK Krasnodar ja Venemaa jalgpallikoondises.

Ta alustas klubikarjääri Peterburi Zenitis, debüteerides Venemaa kõrgliigas 2008. aastal. Peterburi Zenitiga võitis ta 2008. aastal UEFA karika ja tuli 2010. aastal Venemaa meistriks. Venemaa kõrgliigas on ta mänginud veel Krasnodari Kubani, Mahhatškala Anži, Moskva Dinamo, Moskva CSKA, FK Rostovi ja alates 2020. aasta oktoobrist Krasnodari ridades.

Venemaa jalgpallikoondises debüteeris Ionov 29. märtsil 2011 sõprusmängus Katari vastu. Koondisekarjääri kaks esimest väravat lõi ta 10. septembril 2018 sõprusmängus Tšehhi vastu. Ta on kuulunud Venemaa koondisse 2014. aasta maailmameistrivõistlustel ja 2021. aasta Euroopa meistrivõistlustel.

Saavutused
----------

Peterburi Zenit
* UEFA karikas: 2007–08
* Venemaa superkarikas: 2008, 2011
* Venemaa karikas: 2009–10
* Premjer Liga: 2010

Mall:FIFA World Cup 2014 Venemaa koondis

| * v
* r
Venemaa koondis  –  UEFA Euro 2020 |
| --- |
| 

* 1 Šunin
* 2 Fernandes
* 3 Divejev
* 4 Karavajev
* 5 Semjonov
* 6 Tšerõšev
* 7 Ozdojev
* 8 Barinov
* 9 Sobolev
* 10 Zabolotnõi
* 11 Zobnin
* 12 Djupin
* 13 Kudrjašov
* 14 Džikija
* 15 Mirantšuk
* 16 Safonov
* 17 Golovin
* 18 Juri Žirkov
* 19 Žemaletdinov
* 20 Ionov
* 21 Fomin
* 22 Dzjuba (c)
* 23 Kuzjajev
* 24 Jevgenjev
* 25 Makarov
* 26 Muhhin
* Treener: Tšertšessov

 | Venemaa |
**John Herschel Glenn** (18. juuli 1921 Cambridge, Ohio – 8. detsember 2016 Columbus, Ohio) oli Ameerika Ühendriikide astronaut ja poliitik.

John Glenn valiti 1959. aastal NASA esimesse astronautide gruppi. Ta oli kolmas ameeriklane kosmoses. Esimese ameeriklasena tegi ta 20. veebruaril 1962 Friendship 7 pardal kolm tiiru Maa orbiidil. Lend kestis 4 tundi 55 minutit ja 23 sekundit. Pärast lendu võeti teda vastu rahvuskangelasena ja temast sai president Kennedy perekonnasõber. Glenn oli Mercury programmi viimane elusolev astronaut.

Glenn lahkus NASAst 1964. aasta alguses ning otsustas siirduda ärisse ja poliitikasse. Aastatel 1965–1974 tegutses ta ettevõtluses ning 1974–1999 esindas Ohio osariiki USA senatis. Aastatel 1976 ja 1984 osales ta Demokraatliku Partei presidendikandidaatide eelvalimistel. 

Kosmosesüstiku Discovery (STS-95) pardal sai John Glennist 1998. aastal 77-aastaselt vanimana kosmoses käinud inimene. See lend kestis 8 päeva 21 tundi ja 44 minutit. Tema peamine ülesanne oli osaleda vananemist käsitlevates uuringutes. Uuriti tema tasakaalu, taju, immuunsüsteemi reaktsiooni, luude ja lihaste tihedust, metabolismi, vereringe tööd ja und. Tehnika oli vahepeal sedavõrd arenenud, et Glenn pidi maandumisel taluma kõigest 3 g suurust ja mitte 6 g suurust ülekoormust nagu esimesel korral. Sellel lennul osales seitse inimest, kellest viis olid ameeriklased, üks hispaanlane ja üks jaapanlane.

6. aprillil 1943 abiellus ta oma lapsepõlvekallima Anna Margaret Castoriga, kellega koos oli mänginud kooli bändis. Neil on kaks last.

Viited
------

1. ↑  "Glenn Orbits the Earth". *NASA*. Vaadatud 16. august 2018.
2. ↑  "All 'Original Seven' American astronauts now dead". *Phys.org*. Vaadatud 16. august 2018.
3. ↑  "John Glenn: A Featured Biography". *United States Senate*. Vaadatud 16. august 2018.
4. ↑  "Oct. 29, 1998 - John Glenn Returns to Space". *NASA*. Vaadatud 16. august 2018.
5. ↑  "Annie Glenn". *The John & Annie Glenn Museum*. Originaali arhiivikoopia seisuga 18. mai 2019. Vaadatud 16. august 2018.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **John Glenn** |

* NASA — John Glenn: A Journey
* John Glenn Honored as an Ambassador of Exploration
* Pildid John Glennist abikaasaga ja nende kodust
* John Glenn's Official NASA Biography
* John Glenn's Flight on *Friendship 7*, MA-6 - as heard on KCBS Radio
* John Glenn's Flight on the Space Shuttle, STS-95
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel on ajakirjanikust; kaastöö saatjast (näiteks muuseumile) vaata korrespondent (kaastöö saatja); majanduse mõistest vaata korrespondent (majandus); Ukraina ajakirja kohta vaata Korrespondent (Ukraina).* |

---

**Korrespondent** on perioodikaväljaande, televisiooni, raadio või teabeagentuuri toimetuse ülesandel töötav ajakirjanik, kes peab kirjutama või hankima kaastööd teatud valdkonnast või piirkonnast. 

Eristatakse kohalikku, välis-, eri- ja ühiskonnakorrespondenti. Kohalik korrespondent esindab toimetust mingis piirkonnas ja väliskorrespondent välisriigis; erikorrespondent on seotud mingi erakorralise sündmusega (näiteks sõjakorrespondent); ühiskonna korrespondent on toimetuse kaastööline, kes võib esineda toimetuse nimel.

Vaata ka
--------

* korrespondentliige (kirjavahetajaliige)

Viited
------

1. 1 2 3  *Eesti entsüklopeedia.* 5. köide: *KONJ–LÕUNA.* Tallinn: Valgus, 1990, lk 68.
2. ↑  "Eesti keele seletavas sõnaraamatus" (vaadatud 23.10.2015)
**Korrapärane püramiid** on püramiid, mille põhi on korrapärane hulknurk ning mille tipu ristprojektsioon põhjale on põhja keskpunkt.

Pindala
-------

Kui korrapärase püramiidi külgtahud mööda külgservi lahti lõigata, siis saame külgtahud koos põhjaga laotada ühele tasandile. Nii saame korrapärase püramiidi pinnalaotuse. 

### Külgpindala

Püramiidi külgtahkude pindalade summa on püramiidi külgpindala.

Korrapärase püramiidi külgpindala võrdub põhja ümbermõõdu ja püramiidi apoteemi poole korrutisega.

{\displaystyle S\_{k}={\frac {1}{2}}Pm}

### Põhja pindala

Korrapärase püramiidi põhjaks on korrapärane hulknurk. Korrapärase hulknurga pindala võrdub hulknurga ümbermõõdu (P) ja hulknurga apoteemi (r) poole korrutisega.

{\displaystyle S\_{p}={\frac {1}{2}}Pr}

Ruumala
-------

Püramiidi ruumala on

{\displaystyle V={\frac {1}{3}}S\_{p}h,}
kus {\displaystyle S\_{p}} on põhja pindala ja {\displaystyle h} on püramiidi kõrgus.

Vaata ka
--------

* Koonus
* Korrapärane tetraeeder
**Aleksei Kurgvel** (eestistatult **Aleks Kurgvel**; 13. september 1904 Kuressaare – 16. juuli 1982 New York, Ameerika Ühendriigid) oli Eesti, Soome ja Saksamaa sõjaväelane.

Aleksei Kurgvel lõpetas 1923. aastal Saaremaa Ühisgümnaasiumi ja 1926. aastal Sõjaväe Tehnikakooli. Teenis Sidepataljonis ning jätkas seejärel õpinguid Sõjakooli tehnikaväe erialal, mille lõpetas 1931. aastal.

Ta oli Sõjavägede Staabi II osakonna A-jaoskonna ülem kuni 1940. aastani.

Ta vabastati teenistusest 3. juulil 1940 kui "sobimatu koostööks venelastega". Ta lahkus Eestist, oli Saksamaal ja Soomes.

Aleks Kurgvel osales luuregrupi Erna ettevalmistamisel Soomes enne Eestisse saatmist 1941. aasta suvel .

Teises maailmasõjas
-------------------

Alates 16. augustist 1944 oli ta Eesti Omakaitse ja Eesti SS-leegioni Kindralinspektuuri kindralinspektori sideohvitser operatiivgrupi Narva ülemjuhataja juures.

Pärast sõda
-----------

Aleksei Kurgvel lahkus Tallinnast 22. septembril 1944 ja sõitis laevaga Liibavisse (Liepāja). Sõja lõppedes oli ta Saksamaal Saksa mereväeluures ja pärast seda USA-s.

Viimane aadress Ameerikas oli *Mr. Aleks Kurgvel. 3602 16th Street, N.W.. Washington, D.C. 20010*. .

*(Teine isiklik aadress 1970. aastate keskpaigast: 4605 90th Street, Elmhurst, NY 11373)*

Aleksei Kurgvel suri Ameerika Ühendriikides 16. juulil 1982.

Publitsistika
-------------

Ta oli "Auraamatu" idee levitaja ja materjalide koguja (sõjas langenud, küüditatud, mõrvatud).

Andmed ilmusid Võitlejas ja eraldi "Auraamatu andmete koguna" New Yorgis aastal 1978.

* Pro Patria. Auraamat Teises maailmasõjas langenud Eesti vabadusvõitlejaile. Aleks Kurgvel ja Herbert Lindmäe. Tartu, 1998.

Tunnustus
---------

* 1939 – Kotkaristi IV klassi teenetemärk
* 1938 - Itaalia Krooniordu aumärgi 5. klass.
* 1937 - Rumeenia Tähe ohvitseri orden.

Viited
------

1. ↑  Vilistlased. Kuressaare Hariduse Kooli veebisait.
2. ↑  Mihkel Theodor Simmo. Telegrafisti päevik 1941 Eena dessantgrupis Eestisse. Kodumaa eest.
3. ↑  Kirjutamata menuaare. Helmut Luiga, "Kirjutamata memuaare", 27.01.1991
4. ↑

Välislingid
-----------

* Mehed, kes vaikisid surmani Eesti Ekspress, 8. märts 2007
* Kes kirjutaks soomepoiste ajalugu edasi?, Kultuur ja Elu
* Salajane, täiesti salajane.. Kultuur ja Elu
* Kapten Kurgveli autentne informatsioon sõjalisest olukorrast Eestis 08.02.1944 ärakiri
**John Forbes Nash Jr.** (13. juuni 1928 Bluefield, Lääne-Virginia – 23. mai 2015) oli USA matemaatik. Ta töötas põhiliselt mänguteooria ja diferentsiaalgeomeetria alal.

Aastal 1994 pälvis ta koos Reinhard Selteni ja John Harsanyiga Nobeli majandusauhinna panuse eest mänguteooria vallas. Ta on üks väheseid matemaatikuid, kes on Nobeli auhinna pälvinud, sest matemaatikaauhinda välja ei anta.

Nashi kui majandusauhinna saaja kandidatuur oli kaalumisel juba 1980. aastate keskel, kuid tema haigus ning uurimisasutustega ametlike sidemete puudumine tegi auhinna määrajad ettevaatlikuks. Otsustavaks sai haiguse taandumine ja Princetoni ülikooli otsus anda talle külalisteadlase nimetus, mis andis Nashile n-ö akadeemilise kodu.

Tunnustus
---------

* 1994 – Nobeli majandusauhind
* 2006 – valiti Ameerika Filosoofiaseltsi liikmeks
* 2015 – Abeli auhind

Isiklikku
---------

John Nash oli noorena väga lootustandev matemaatik. Kui ta oli 30-aastane, diagnoositi tal skisofreenia, millest ta paranes alles 1990. aastatel.

Nashi elust valmis 2001. aastal mängufilm "Piinatud geenius", mis pälvis neli Oscarit.

Viited
------

1. ↑  USAs hukkus autoõnnetuses Nobeli preemia laureaat Postimees.ee. 25.05.2015.
2. ↑  Swedin, E. G. (2005). Science in the Contemporary World: An Encyclopedia. Santa Barbara, California: ABC-CLIO. Lk 195–196.

Välislingid
-----------

* John Nash, Princetoni Ülikool

Nobel
Nobeli majandusauhinna laureaadid

1969 Frisch, Tinbergen • 1970 Samuelson • 1971 Kuznets • 1972 Hicks, Arrow • 1973 Leontief • 1974 Myrdal, Hayek • 1975 Kantorovitš, Koopmans • 1976 Friedman • 1977 Ohlin, Meade • 1978 Simon • 1979 Schultz, Lewis • 1980 Klein • 1981 Tobin • 1982 Stigler • 1983 Debreu • 1984 Stone • 1985 Modigliani • 1986 Buchanan • 1987 Solow • 1988 Allais • 1989 Haavelmo • 1990 Markowitz, Miller, Sharpe • 1991 Coase • 1992 Becker • 1993 Fogel, North • 1994 Selten, Nash, Harsanyi • 1995 Lucas • 1996 Mirrlees, Vickrey • 1997 Merton, Scholes • 1998 Sen • 1999 Mundell • 2000 Heckman, McFadden • 2001 Akerlof, Spence, Stiglitz • 2002 Kahneman, Smith • 2003 Engle, Granger • 2004 Kydland, Prescott • 2005 Aumann, Schelling • 2006 Phelps • 2007 Hurwicz, Maskin, Myerson • 2008 Krugman • 2009 Ostrom, Williamson • 2010 Diamond, Mortensen, Pissarides • 2011 Sargent, Sims • 2012 Roth, Shapley • 2013 Fama, Hansen, Shiller • 2014 Tirole • 2015 Deaton • 2016 Hart, Holmström • 2017 Thaler • 2018 Nordhaus, Romer • 2019 Banerjee, Duflo, Kremer  • 2020 Milgrom, Wilson  • 2021 Card, Angrist, Imbens  • 2022 Bernanke, Diamond, Dybvig
**Taani Kultuuri Instituut** (taani keeles *Det Danske Kulturinstitut*, inglise keeles *The Danish Cultural Institute*) on rahvusvahelise kultuurivahetuse korraldamisega tegelev instituut peakorteriga Kopenhaagenis.

Taani Kultuuri Instituut sai alguse 1940, mil Folmer Wisti algatas Taani Ühingu. Ühingu eesmärk oli jagada kultuuri, ideid ja kogemusi Taani ja muude riikide vahel. Nimi muudeti Taani Kultuuri Instituudiks 1989. aastal. 

Esimene välisesindus loodi 1947. Esindused olid esialgu Prantsusmaal, USA-s, Hollandis, Põhja-Itaalias ja Austrias. Tänapäeval on esindused juba Brüsselis, Pekingis, Tallinnas, Bonnis, Kecskemétis, Riias, Vilniuses, Varssavis ja Poznańis, Peterburis ning Edinburghis.

Kultuuriinstituudi patroon on Taani kroonprintsess Mary.

Eesti ja Taani vahelisi kultuuriprojekte koordineerib Mittetulundusühing Eesti-Taani Selts aadressil Vene 14 Tallinnas. Peamised tegevussuunad on õppereiside ja praktika, ka kultuuriürituste korraldamine. Vene tänaval asub ka raamatukogu, kus peale Taani-teemaliste raamatute saab tutvuda ka filmide ja muusikaga.

Instituudi Eesti esinduse tegevdirektor on Silvi Teesalu.

Välislingid
-----------

* Taani Kultuuri Instituudi Eesti esinduse koduleht
* Taani Kultuuri Instituut tahaks kolida Neitsitorni, Tallinna Postimees, 8. november 2010
**John Fowles** (31. märts 1926 Londoni lähedal Essexis – 5. november 2005 Lyme Regis, Dorset) oli inglise romaanikirjanik.

Elulugu
-------

Nooruse veetis koos ema ja nõbu Peggyga. Õppis Bedfordi erakoolis, Oxfordi ülikoolis prantsuse keelt ja saksa filoloogiat. Vihkas oma staatust – Briti noor edukas inimene – ja soovis tegelda pigem anarhismiga. Seetõttu alustas tööd õpetajana 1951. aastal Kreekas Spetsesi saarel Kreekas, oli inglise keele lektor Poitiers' Ülikoolis ja Anagyriou koolis. 

Kreekas tutvus Elisabeth Christyga, kellega abiellus 1954. aastal. 1990. aastal suri Fowlesi abikaasa vähki. 

1998. aastal abiellus Fowles Sarah Smithiga. John Fowles suri 2005. aastal Lyme Regises.

Looming
-------

Lyme Regis
Esimene romaan, mida ta planeeris kirjutada, oli "Maag". Kuid enne "Maagi" kirjutamist ilmus "Liblikapüüdja", millega teenis nii palju raha, et võis jätkata vabakutselise kirjanikuna.

1968. aastal kolis koos abikaasaga elama Lyme Regisesse, mille valis ka oma järgmise romaani "Prantsuse leitnandi tüdruk" sündmuspaigaks.

Oma teostes kasutab ta modernismi ja postmodernismi võtteid. Tema tööd on mõjutanud Jean-Paul Sartre'i, Albert Camus' ja teiste kirjandus. Keskse teemana kasutab kirjanik oma teostes üksikisiku vabaduse küsimust.

Teosed
------

* 1963 "Collector" (eesti keeles "Liblikapüüdja", ilmunud 1996)
* 1964 "The Aristos" (märkmete ja aforismide kogu)
* 1965 "Maag" (ümbertöötatud trükk 1977; eesti keeles 2003)
* 1969 "Prantsuse leitnandi tüdruk" (eesti keeles 1988)
* 1974 "Eebenipuust torn" (eesti keeles 1981 ja 2002)
* 1977 "Daniel Martin" (eesti keeles 2004)
* 1982 "Mantissa"
* 1985 "Vagel"
* 1992 "Eliduc. Armetu Koko. Mõistatus"

Muud
----

Teose "Prantsuse leitnandi tüdruk" põhjal tehtud samanimeline film kandideeris ka Oscarile. Filmis mängisid peaosi Meryl Streep ja Jeremy Irons.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **John Fowles** |
"**Waterloo Road**" on auhinnatud Briti teleseriaal, mis esilinastus Suurbritannia telekanalis BBC One 9. märtsil 2006. Sari kujutab Briti koolielu. Esimesed seitse hooaega asus kujutatud kool Inglismaal, Manchesteri lähedal Rochdale'is, hiljem kolis aga Greenockisse Šotimaal, mis on 25 miili kaugusel Glasgow'st. Sari keskendub õpetajate ja õpilaste elule riigikoolis, mis paikneb keskmisest kehvemas piirkonnas (*comprehensive school*), ning käsitleb keerukaid ühiskondlikke teemasid, nagu abielurikkumine, abort, lahutus, alaealiste ahistamine ja enesetapp.

"Waterloo Roadi" toodab Shed Productions, sama firma teeb ka seriaale "Pahad tüdrukud" ("Bad Girls") ja "Jalgpallurite naised" ("Footballers' Wives").

Kuna 2012. aasta suvel lammutati Rochdale'is võttepaigaks olnud Hill Top Primary School, viidi võtted üle Šotimaale, endisse Greenock Academysse. Aprillis 2012 algasid järgmiste osade võtted. Tootjalt oli tellitud viiskümmend uut jagu, mis jõudsid eetrisse kahe aasta jooksul alates sügisest 2012.

Eestis on sarja nime all "Waterloo Roadi kool" 2011.–2013. aastal näidanud ETV.

Viited
------

1. ↑  "Information". Official Waterloo Road Website. Originaali arhiivikoopia seisuga 24. jaanuar 2008. Vaadatud 7. juunil 2012.
2. ↑  "Ex Waterloo Road set to remain vacant till demolition". *Rochdale Online*. 24. aprill 2012. Vaadatud 6. mai 2012.
3. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 30. mai 2012. Vaadatud 7. juunil 2012.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
4. ↑

Välislingid
-----------

* Sarja koduleht
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel on Buckinghami hertsogi tapjast; Inglise katoliku märtri kohta loe artiklit John Felton (märter)* |

---

**John Felton** (u 1595 – 28. oktoober 1628) oli Inglismaa sõjaväelane (leitnant), kes 23. augustil 1628 pussitas Portsmouthis surnuks George Villiersi, esimese Buckinghami hertsogi.

Taust
-----

1627. aastal sai Felton haavata Buckinghami hertsogi ebaõnnestunud ekspeditsioonis protestantlikku La Rochelle'i piiravate prantslaste vastu. Sestpeale pidas ta viha hertsogi vastu, kes Feltoni arvates oli jätnud endale osa tema palgast ning jätnud ta edutamiseta.

Buckingham oli Inglismaal äärmiselt ebapopulaarne, kuna prantslastelt lüüasaamist võeti rahvusliku solvanguna. Kuningas Charles I abiga suutis ta siiski vältida parlamendi ametlikke süüdistusi korruptsioonis ja ebakompetentsuses. Veidi pärast mõrva astus Felton kogunenud ja, lootes rahva vaimustusele, kuulutas oma süüd. Ta vahistati kohe ning viidi magistraatide ette, kes saatsid ta Londonisse ülekuulamisele.

Kuninga salanõukogu püüdis lasta Feltonit piinapingil küsitleda, kuid kohtunikud olid vastu ning kuulutas selle üksmeelselt rikkuvat Inglise seadusi. Kuni Felton kohut ootas, ülistati tema tegu laialt luuletustes ja pamflettides, kuid kohtumõistmine liikus oma rada ja ta poodi Tyburnis 28. oktoobril 1628. Võimude valearvestuse tõttu saadeti Feltoni keha väljapanekuks Portsmouthi, kus see sai hukkamõistu asemel austusavalduste objektiks.

Ilukirjanduses
--------------

John Feltoni teo tuntuim kirjeldus on Alexandre Dumas vanema romaanis "Kolm musketäri". Dumas' raamatus on Felton noor sõdur lord de Winteri alluvuses, kel kästakse valvata väljamõeldud leedi Winterit. Leedi isand kardinal Richelieu käskis tal mõrvata Buckinghami, et too ei saaks aidata protestantlikus La Rochelle'is sisse piiratud protestante. Feltoni ees teeskleb leedi Winter kurbust ja haavatud süütust, teeseldes isegi, et ta on protestant nagu Feltongi, ning valetades hertsogi kohta. Mõne päevaga õnnestub tal Felton võrgutada. Lõpuks põgenevad nad koos ja Felton saadetakse hertsogit pussitama. Kui Felton kinni võetakse, põhjendab ta mõrva edutamisest ilmajäämisega. Ta saab reetmisest aru, kui leedi Winter purjetab temata minema, lastes Feltoni kuriteo eest üles puua.

Hertsogi tapmist on kirjeldatud Philippa Gregory romaanis "Earthly Joys".

Viited
------

1. ↑  Jardine, David (1837). *"A Reading on the Use of Torture in the Criminal Law of England"*. London: Baldwin and Cradock. Lk-d 10–12.

Kirjandus
---------

* Alastair Bellany, "Felton, John", Oxford Dictionary of National Biography. London: Smith, Elder & Co. 1885–1900
* Alastair Bellany, "Libel in Action: Ritual, Subversion and the English Literary Underground, 1603-1642" in Tim Harris, *The Politics of the Excluded, c. 1500-1800* (2001), tekstis on lõik avalikkuse reaktsioonist mõrvale

Välislingid
-----------

* Isaac D'Israeli "Felton, the Political Assassin", "Curiosities of Literature"
* "Memorials & Monuments in Portsmouth Cathedral: The Duke of Buckingham"
**Taagepera mõisa kalmistu** on kalmistu Helme kihelkonnas Viljandimaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Taagepera külas Tõrva vallas Valga maakonnas. Kalmistu jääb Taagepera mõisa südamest linnulennult umbes 600 m kaugusele põhjakirdesse ehk kalmistu asub mõisa peahoone ees oleva pargi kirde servas.

Kalmistu rajasid mõisa tollased omanikud Strykid tõenäoliselt millagi 19. sajandi lõpul. Kalmistu pindala on 0,05 ha, sellele maetute üldarv ei ole teada.

Kalmistu on 1999. aastast koos mõisa pargi ja alleedega ühine riiklik kultuurimälestis.

Kalmistule maetuid
------------------

* 1892 – Katharina Mathilde von Stryk (sündinud Rogge; 15. juuli (vkj) 1815 – 13. aprill (vkj) 1892)
* 1912 – Bernhard Heinrich Konstantin von Stryk (29. juuli (vkj) 1827 – 5. jaanuar 1912)

Viited
------

1. ↑  Kultuurimälestis nr 23099 "Taagepera mõisa park ja alleed"

Kirjandus
---------

* "Helme". – Valgamaa. Maateaduslik, tulunduslik ja ajalooline kirjeldus. Eesti V. Tartu 1932. Lk 336
* Taavi Pae. Eesti kalmistute kujunemine ja paiknemise seaduspärasused. Magistritöö. Tartu 2002

Välislingid
-----------

* Kultuurimälestis nr 23099 "Taagepera mõisa park ja alleed"
**Päelda** on küla Saare maakonnas Muhu vallas.

Küla asub Viira–Nõmmküla tee ääres.

Päeldas asub Muhu saare kõrgeim punkt, ligikaudu 25 meetrit üle merepinna ulatuv Sepa mägi. Sinna juurde jääb ka Sepamäe kalmistu.

Vaata ka
--------

* Eesti külade loend

Viited
------

1. ↑  Maa-amet, vaadatud 21.11.2020.
2. ↑  Statistikaamet, vaadatud 10.11.2020.
3. ↑  Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.

Välislingid
-----------

* Ülo Rehepapi kogutud Päelda ajalugu

Muhu valla vapp
Muhu valla asulad

**Külad:** Aljava | Hellamaa | Igaküla | Kallaste | Kantsi | Kapi | Kesse | Koguva | Kuivastu | Külasema  | Laheküla | Lalli | Leeskopa | Lehtmetsa | Lepiku | Levalõpme | Liiva | Linnuse | Lõetsa | Mõega | Mõisaküla | Mäla | Nautse | Nurme | Nõmmküla | Oina | Paenase | Pallasmaa | Piiri | Põitse | Pädaste | Päelda | Pärase | Raegma | Rannaküla | Raugi | Rebaski | Ridasi | Rinsi | Rootsivere | Rässa | Simiste | Soonda | Suuremõisa | Tamse | Tupenurme | Tusti | Vahtraste | Vanamõisa | Viira | Võiküla | Võlla
**Christoph Melchior Alexander Richter** (27. veebruar (vkj 16. veebruar) 1803, Riia – 30. märts 1864, Riia) oli Eesti õigusteadlane ja ajaloolane.

Elulugu
-------

Christoph Melchior Alexander Richter oli baltisakslane ja kindrali poeg.

Õppis 1819–21 Peterburi Ülikoolis kameralistikat, lõpetas 1823 TÜ õigusteaduskonna, täiendas end Göttingenis; *cand. jur.* (1823, TÜ), *mag. phil.* (1825, TÜ), väitekiri "Essai sur le commilce maritime des neutres" (Dorpat, 1825). Töötas 1825–40 Peterburis Venemaa välisministeeriumis. 1840–53 Riias Liivimaa kubermanguvalitsuse nõunik, 1853–58 Liivi-, Eesti- ja Kuramaa kindralkuberneri eriülesannete täitja. Lahkus riigiteenistusest riiginõunikuna 1858.

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkond: Baltimaade ajalugu 1158–1721.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Eesti Teaduse Biograafiline Leksikon, 3. köide

Teoseid
-------

* Der livländische Strafprocess. Riga, 1845
* Geschichte der dem russischen Kaiserthum einverleibten deutschen Ostseeprovinzen I–III. Riga, 1857–58
* Das Secretbuch des Rigashen Bürgermeisters Jürgen Dunte u. die Handelspolitik Riga`s in d. I Hälfte d. 17. Jahrh. // Inland (1857) 2–3
* Ueber die geschichtl. Entwicklung des Zunftwesens in d. Ostseeprovinzen, namentlich in Riga. // Inland (1857) 9-10.

Kirjandus
---------

* Recke-Napiersky, 4, 536
* Deutschbaltisches biographisches Lexikon 1710–1960. Köln, Wien, 1977, 629
* EE 14, 426
* Eesti biograafiline leksikon. Trt, 1926–1929, 425–426.
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel on Kaarma ja Vigala pastorist; teiste samanimeliste suguvõsaliikmete kohta vaata artiklit Christoph Friedrich Mickwitz.* |

---

**Christoph Friedrich von Mickwitz** (1/13. detsember 1842 Pilistvere – 23. juuli/4. august 1898 Vigala) oli Eestimaa vaimulik.

Õppis Tartus gümnaasiumis aastatel 1851–1863. Õppis Tartu Ülikoolis ajalugu aastal 1864 ja usuteadust aastatel 1864–1869. Ordineeriti õpetajaks Valgas 15. augustil 1871.

Oli 1871–1876 pastor Tobolski lähikonnas, 1876–1878 pastor Kaarma Peeter-Pauli koguduses ja 1879–1898 Vigala Maarja koguduse õpetaja.

Isiklikku
---------

Tema isa Eugen Mickwitz oli Pilistvere Andrease koguduse õpetaja aastatel 1835–1877, vend Eugen Mickwitz oli Pilistvere Andrease koguduse õpetaja aastatel 1877–1910, noorem vend Johannes Ernst Mickwitz oli 1879–1881 Tartu Maarja koguduse adjunktpastors, 1881–1893 Risti koguduse õpetaja ja 1893–1918 Viljandi Jaani koguduse õpetaja.

Viited
------

1. ↑  Erik Amburger "Die Pastoren der evangelischen Kirchen Rußlands" vom Ende des 16. Jahrhunderts bis 1937 Ein biographisches Lexikon Institut Nordostdeutsches Kulturwerk Martin Luther Verlag 1998
2. ↑  Liivi Aarma Põhja-Eesti vaimulike lühielulood 1525–1885 Tallinn 2007
3. ↑  Die Pastoren des Konsistorialbezirk Estland 1885-1919. Böhlau Verlag Köln Wien
**Strusta järv** (valgevene keeles *Возера Струста*, vene keeles *Струсто* (Strusto)) on järv Valgevenes Viciebski oblastis Brasłaŭ rajoonis. Järv asub merepinnast 129 meetri kõrgusel, selle valgala on 223 km². Strusta kuulub Brasłaŭ järvestikku, asudes Brasłaŭ järvestiku rahvuspargi territooriumil.

Kaldajoone pikkus on 27,8 kilomeetrit. Järves asub seitse saart kogupindalaga 2,58 km², neist suurim on Čajčyn pindalaga 1,6 km². Kaldad on madalad. Strusta järv on Brasłaŭ järvestikus kesksel kohal, olles ühenduses paljude teiste seasete järvedega. Enim vett voolab Strusta järve Snudy järvest, mida ühendab Strusta järvega 80 meetrit lai ja 3 meetrit sügav väin. Strusta järve vesi voolab omakorda 40 meetrit laia ja 3-4 meetrit sügava väina kaudu Vojsa järve.

Lõuna ja idakallast palistab kuni 600 meetri laiune veetaimestiku riba, seal kasvavad harilik pilliroog ja järvkaisel. Kuni kuue meetri sügavuses vees kasvavad penikeeled, kanada vesikatk, kardhein, samuti ka mändvetikad.

Vee läbipaistvus on 4,8 meetrit. Järves elab 22 liiki kalu, nende seas rääbis, meritint, siig, säinas, linask. Vahemikus 1950–1970 olid tööstusliku tähtsusega kalad veel peipsi siig, latikas ja angerjas. Kalapüük on Strusta järvel tasuline.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Strusta järv** |

* Järv Valgevene kalapüügiportaalis
15 cm SIG 33
Raske jalaväesuurtükk **15 cm s. IG. 33** oli kasutusel Wehrmacht`i standardjalaväesuurtükina. Sellega oli relvastatud tavaliselt üks rühm jalaväerügemendi raskekompaniis. 

Relva valmistas firma "Rheinmetall-Borsig" 1927. aastal leIG 18 "suure vennana". Tootmisse ja relvastusse jõudis suurtükk 1933. aastal. Relva positiivseteks omadusteks olid efektiivsus, lihtsus ja vastupidavus. Negatiivsena oli aga väikese suurtüki kohta tohutu kaal, mis tegi sageli eesliini lähedal paikneva relva liialt kohmakaks. Relva vedamiseks kasutati tavaliselt kuuehobuserakendit eelikvankriga või vedukmasinat, harvem veoautot. Suurtükile töötati sõja ajal välja eestlaetav ühekaliibriline stabilisaatoritega mürsk Stielgranate 42, mis sisaldas 30 kg lõhkeainet. Relva kaalu üritati vähendada kergemate materjalide jms-ga, kuid tulemuseks oli ainult 150 kg võitmine. Transpordi hõlbustamiseks hakati metallvelgedele paigaldama täiskummirehve. 

Sõja ajal hakati sIG -e mobiilsuse tagamiseks monteerima ka vanemate tankide, nagu PzKpfw I, PzKpfw II ja PzKpfw 38(t) veermikele. Sõja lõpul vahetati üksustes sIG -e aga juba sageli kompaktsete ja efektiivsete 120 mm miinipildujate vastu. 

Aastatel 1939 - 1945 toodeti sIG 33 -sid 4155 tk.
**Maakondlike arenduskeskuste võrgustik** on Eesti maakondlikke arenduskeskusi ühendav ja nende tööd koordineeriv asutus. Asutuse peakontor asub Paides aadressil Pärnu tänav 52.

Maakondlike Arenduskeskuste võrgustikku (MAK-võrgustikku) kuulub 15 maakondlikku arenduskeskust.  Arenduskeskused pakuvad tasuta nõustamisteenust ettevõtjatele ning vabaühendustele, lisaks korraldavad maakondlikud arenduskeskused selliseid koolitusi ja üritusi nagu alustava ettevõtja baaskoolitus, mentorklubid ettevõtjatele jpm. 

Maakondlikud arenduskeskused korraldavad üle-eestilist Ettevõtlusnädalat ja Ühisnädalat ning koordineerivad haridusprogrammi Ettevõtlik Kool. 

EVEA valis maakondlike arenduskeskuste võrgustiku 2019. aastal ettevõtluse sõbraks.

Võrgustikku kuulub 15 maakondlikku arenduskeskust:

* SA Harju Ettevõtlus- ja Arenduskeskus
* SA Hiiumaa Arenduskeskus
* SA Ida-Viru Ettevõtluskeskus
* SA Jõgevamaa Arenduskeskus
* SA Järvamaa Arenduskeskus
* SA Lääne-Viru Arenduskeskus
* SA Läänemaa
* SA Põlvamaa Arenduskeskus
* SA Pärnumaa Arenduskeskus
* SA Raplamaa Arendus- ja Ettevõtluskeskus
* SA Saare Arenduskeskus
* SA Tartu Ärinõuandla
* SA Valgamaa Arenguagentuur
* SA Viljandimaa Arenduskeskus
* SA Võrumaa Arenduskeskus.

Enne 2002.-2003. aastat eksisteerisid maakondlike arenduskeskuste asemel maakondlikud ettevõtluskeskused.

Viited
------

1. ↑   (vaadatud 07.12.2018)
2. ↑  "Võrgustiku tutvustus". *Maakondlike arenduskeskuste veebilehekülg*. Originaali arhiivikoopia seisuga 8.11.2019. Vaadatud 8.11.2019.
3. ↑  EVEA (5. veebruar 2020). "Pressiteade. Ettevõtluse Sõber 2019 on Maakondlike Arenduskeskuste võrgustik". *EVEA*. Vaadatud 7. veebruar 2020.
4. ↑   (vaadatud 07.12.2018)

Välislingid
-----------

* Koduleht
**Georg-Voldemar Klaus** (26. august 1907 Moskva – 9. mai 1983 Kloogaranna) oli eesti vaimulik.

Tema isa oli Simunast pärit, aastal 1904 Moskvasse elama asunud rätsep; ema oli Moskvas sündinud eestlanna. Alghariduse sai ta Moskva Peeter-Pauli luteri usu gümnaasiumi algkoolis. Aastal 1920 asusid ta vanemad Eestisse, 1926 käis ta leeris Tallinna Toompea Kaarli koguduses õpetaja Artur Sommeri juures ja 1928 lõpetas ta Tallinna Reaalkooli. Pärast sõjaväeteenistust õppis ta aastatel 1929–1936 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Prooviaastal oli ta Tallinna Pauluse koguduses õpetaja Rein Uhke ja Keila Miikaeli koguduses praost Ado Köögardali juures. Ordineeriti 19. detsembril 1937 õpetajaks.

Ta oli aastatel 1937–1938 Tallinna Toomkoguduse õpetaja kohusetäitja. Aastatel 1938–1939 oli ta Tallinna Pauluse koguduses õpetaja Rein Uhke isiklik adjunkt, 1939–1943 oli ta Tallinna Kopli koguduse õpetaja, 1943–1945 Randvere koguduse õpetaja. Aastatel 1945–1978 oli ta Nõmme Rahu koguduse õpetaja ja 1949–1972 Tallinna praostkonna praost ja konsistooriumi assessor.

Aastal 1978 jäi ta emerituuri. Ta suri aastal 1983.

Viited
------

1. ↑  Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944. II, lk 544

Välislingid
-----------

* Rita Puidet. Eeskujudest innustunud Georg Voldemar Klaus, "Eesti Kirik", 29. august 2007
Heraldiline maakrahvi kroon
**Maakrahv** (saksa: *Landgraf*, hollandi: *landgraaf*, rootsi: *lantgreve*, prantsuse: *landgrave*; ladina: *comes magnus*, *comes patriae*, *comes provinciae*, *comes terrae*, *comes principalis*, *lantgravius*) oli aadlitiitel, mida kasutati Saksa-Rooma riigis ja hiljem selle endistel territooriumitel. Saksa tiitlid *Landgraf*, *Markgraf* ("markkrahv") ja *Pfalzgraf* ("pfaltskrahv") kuuluvad samasse auastmesse kui *Herzog* ("hertsog") ja on kõrgemal astmel kui *Graf* ("krahv").

Etümoloogia
-----------

**Maakrahv** on sama mis saksakeelne ***Landgraf***, liitsõna sõnadest *Land* ja *Graf* (krahv).

Kirjeldus
---------

See tiitel viitas algselt krahvile, kes oli otse keisrile alluv ehk feodaalse kohustusega otse Saksa-Rooma keisri ees. Tema jurisdiktsioon ulatus mõnikord üsna märkimisväärsele territooriumile, mis ei allunud vahepealsele võimule, nagu hertsog, piiskop või pfaltskrahv. Tiitel on säilinud Saksa-Rooma riigi aegadest (esmakordselt kirja pandud Alam-Lotringis 1086. aastal: Henri III de Louvain, Brabanti maakrahv). Määratluse järgi kasutas maakrahv suveräänseid õigusi. Tema otsustusõigus oli võrreldav hertsogi omaga.

*Maakrahvi* kasutati aeg-ajalt ka selliste aadlike kõrvaltiitlina nagu Saksi-Weimari suurhertsog, kes toimis 20. sajandi esimesel kümnendil *Tüüringi maakrahvina*, kuid pärast Teist maailmasõda langes tiitel kasutusest välja.

Maakrahvi jurisdiktsioon oli *maakrahvkond* (saksa: *Landgrafschaft*) ja maakrahvi naine või naissoost maakrahv oli *maakrahvinna* (saksa keeles *Landgräfin*, *Gräfin* on *Graf* naissoost vorm)

Mõistet on brittide valitsemise ajal kasutatud ka Carolinades (mis on nüüd Põhja- ja Lõuna-Carolina Ameerika Ühendriikides). "Maakrahv" oli "krahvkonna aadlik Briti eraomandis olevas Põhja-Ameerika Carolina koloonias, mis jäi omandiõigusest veidi allapoole (kuningliku vasalli privilegeeritud vaste)".

Näiteid
-------

* Tüüringi maakrahvkond
	+ Hesseni maakrahvkond ja selle jagunemised (Hessen-Kasseli maakrahvkond, Hessen-Darmstadti maakrahvkond, Hessen-Rotenburgi maakrahvkond, Hessen-Philippsthal (Hessen-Philippsthal-Barchfeld), Hessen-Rheinfels, Hessen-Homburgi maakrahvkond(Hessen-Homburg-Bingenheim), Hessen-Marburgi maakrahvkond).
* Leuchtenbergi maakrahvkond
* Stühlingeni maakrahvkond
* Klettgau maakrahvkond
* Fürstenberg-Weitra
* Fürstenberg-Taikowitz
* Alsace'i maakrahvkond
	+ Ülem-Alsace
	+ Alam-Alsace

Seotud mõisted
--------------

* **maakrahvkond** – maakrahvi auaste, amet või territoorium
* **maakrahvinna** (saksa: *Landgräfin*) – maakrahvi naine või naissoost maakrahv.
**Maali** (Maali Vispel) on tegelane Oskar Lutsu teostes "Argipäev" ja "Sügis".

Maali on kampsunikuduja. Ta kolib Paunverre oma õmblejast õe Juuliga ning koos asutakse elama pagarimajja. Õed satuvad peagi rätsepate perekonna Kiire viha alla, kuna haaravad üha uusi kliente. Hiljem suhted Jorh Aadniel Kiire ja õdede vahel paranevad ning ühistel teeõhtutel arutatakse kõikvõimalikke maailma asju. 

Oskar Luts kirjeldab Maalit kui matsakat, lühikest ja alatihti naeru lagistavat tütarlast. Paunverelased panevad talle hüüdnimeks Klodvig, kuna keegi olevat ühes raamatus näinud kuningas Clovig I pilti ning too olevat sarnanenud Maaliga. Kõigest hoolimata suudab Maali igas eluhetkes leida positiivset ning noomib ka õde Juulit, kui see taas kurvameelsusse kaldub. 

Hiljem, kui Kiir on abiellunud Maali õe Juuliga, lööb rätsepmeister temaga üleaisa. Kirjandusteoses mainib Luts, et Kiire eostatud laps on sündinud surnult; filmis "Sügis" aga sünnitab Maali kaksikud, poisi ja tüdruku, kes saavad nimeks Endel ja Endla.

Kinolinal kehastas Maalit näitleja Anne Reemann, 1986. aasta valminud Eesti Televisiooni telelavastuses "Pildikesi Paunverest" Eva Vilt-Malleus.
**Georg** (12. august 1779 – 6. september 1860) oli Mecklenburg-Strelitzi suurhertsog 1816. aastast kuni oma surmani.

Noorus
------

Mecklenburgi hertsog Georg Friedrich Karl Joseph sündis Hannoveris Karl II ja selle esimese naise Friederike kaheksanda lapsena. Pärast tema ema surma 1782. aastal abiellus tema isa kaks aastat hiljem 1784. aastal ema õe Charlottega ja perekond kolis Hannoverist Darmstadti. Georg jäi Darmstadti 1794. aastani, kui tema isast sai Mecklenburg-Strelitzi valitsev hertsog ja Georg läks koos isaga Neustrelitzisse.

Troonijärglane
--------------

Varsti pärast Neustrelitzisse saabumist astus Georg Rostocki Ülikooli, kus ta õppis 1799. aastani. Pärast ülikoolist lahkumist läks Georg Berliini, kus ta elas Preisi õukonnas. Georgi õde Luise abiellus Preisi kuninga Friedrich Wilhelm III-ga. 1802. aastal läks ta Itaaliasse, kus ta elas 1804. aastani, ja tuli siis tagasi Saksamaale ja asus Darmstadti.

Pärast Jena ja Auerstedti lahingut 1806. aastal reisis Georg Pariisi, kus ta rääkis läbi Mecklenburg-Strelitzi astumise Reini Liitu. Ta osales 1814. aastal ka Viini kongressil, kus Mecklenburg-Strelitz ülendati suurhertsogkonnaks.

Suurhertsog
-----------

Kui Georg järgnes 6. novembril 1816 oma isale kui suurhertsog, leidis ta suurhertsogkonna halvas seisus. Ta asus oma alamate haridustaset tõstma koolide ehitamise kaudu. Tema valitsusaja lõpuks oskas enamus tema alamaid lugeda ja kirjutada. Ta parandas ka suurhertsogkonna põllumajandust ja kaotas pärisorjuse.

Georg suri 6. septembril 1860 Neustrelitzis ja talle järgnes suurhertsogina tema vanem poeg Friedrich Wilhelm.

Abielu ja lapsed
----------------

12. augustil 1817 abiellus Georg Kasselis Hesseni vürst Friedrichi tütre Mariega. Nad said järgmised lapsed:

* Luise (1818–1842)
* Friedrich Wilhelm (1819–1904)
* Caroline (1821–1876)
* Georg (1824–1876)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Karl II** | **Mecklenburg-Strelitzi suurhertsog**1816–1860 | Järgnev**Friedrich Wilhelm** |
| 15 cm schwere Feldhaubitze 18
sFH18 |
| --- |
| Valmistajamaa |  Saksamaa |
| Väljalaskeaasta | 1934 |
| Kaliiber | 149,1 mm |
| Raua pikkus | 4,5 m |
| Maks. laskekaugus | 13250 km |
| Mürsu algkiirus | 495  m/s |
| Mürsu kaal | 43,5 kg |
| Maks. laskekiirus | 4 lasku/min |
| Tõstenurk | −3° – +45° |
| Laskesektor | 64° |
| Maksimaalne kaal | 5350 kg |
|

**15 cm schwere Feldhaubitze 18** ehk **sFH 18** oli raske välihaubits, mida Wehrmacht kasutas standardvälisuurtükina. Selle suurtükiga oli relvastatud tavaliselt üks neljast pataljonist *(abteilung)* Wechrmachti jalaväediviisi suurtükiväerügemendis.

Kirjeldus
---------

Haubits konstrueeriti aastail 1926–1930 kahe firma koostööna: suurtükisüsteemi projekteeris Rheinmetall-Borsig, lafeti aga Krupp. Kasutati hüdropneumaatilist taandurmehhanismi ja haarlafetti. Rännakuasendis olid lafeti sahad eraldatud ja haarade külgedele kinnitatud. 

Haubitsa veoks kasutati tavaliselt kahte eraldi hoburakendit: ühte lafeti ja teist suurtükiraua jaoks. Relva kokkupanekuks tulepositsioonil sõideti-lükati raud tagantpoolt oma hällile peale. Motoriseeritud üksustes kasutati suurtüki vedamiseks tavaliselt ühte keskmist või rasket poolroomikveokit. Relva põhipuuduseks oli tema suhteliselt väike laskekaugus. 

Sellele suurtükile töötati ajaloos esmakordselt välja ja kasutati reaktiivabimootoriga mürske, mille maksimaalseks laskekauguseks oli 19 kilomeetrit. Samas vähenes reaktiivlaskemoonaga tunduvalt lasketäpsus ja kiirenes süsteemide kulumine, mistõttu see ei leidnud erilist kasutamist. 

sFH 18 jäi kõigest hoolimata pärast sõja lõppu veel pikaks ajaks mõne riigi relvajõudude kasutusse. Soome ostis 1940. aastal 48 suurtükki, võttes need teenistusse tähistusega **150 H/40**. Neid moderniseeriti 1988. aastal ja kasutati kuni 2007. aastani uue nimega 152 H 88-40. 

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **15 cm schwere Feldhaubitze 18** |
**Wolfram von Krause** (17. veebruar 1914 Karste mõis – 24. august 1989 Ottobrunn, Baieri) oli baltisaksa vaimulik ning teoloog.

Tema isa oli mõisaomanik Hermann von Krause. Ta lõpetas aastal 1931 Tartus Walteri Eragümnaasiumi. Tartu ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1931–1937, seejärel täiendas end Königsbergi ja Tübingeni ülikoolis. Kaitses aastal 1937 teoloogiamagistri väitekirja teemal "Nehemia raamatu põhiprobleemid". Oli aastatel 1935–1936 ajateenistuses Eesti kaitseväes. Ordineeriti 26. detsembril 1938 õpetajaks.

Krause oli aastal 1939 Saksa praostkonna ja Ülikooli koguduse vikaarõpetaja. Samuti oli ta aastatel 1938–1939 Tartu Lutheri erainstituudi kirikuajaloo dotsent.

Lahkus aastal 1939 Saksamaale. Oli aastatel 1939–1941 Gneseni kreisis (nüüdisajal Gniezno maakonnas Suur-Poola vojevoodkonnas) Lettbergi koguduse õpetaja ja Poseni teoloogilise seminari dotsent. Aastatel 1941–1945 oli Saksa armees. Aastatel 1945–1946 oli ta pastor Regelsbachis (Rohri linnaosa Kesk-Frangimaal). Aastatel 1946–1957 oli misjoniinspektor Neuendettelsaus (Kesk-Frangimaal), olles samal ajal ka sealse Misjoni- ja Diasporaaseminari õppejõud; aastal 1957 oli misjoniinspektor Hermannsburgis (Alam-Saksi liidumaal). Aastatel 1958–1964 oli Hermannsburgi misjoni superintendent (Lõuna-Aafrikas). Aastast 1964 oli ta misjonidirektor Neuendettelsaus.

Isiklikku
---------

Tema vend Harro von Krause oli vaimulik Põhja-Saksamaal, tema vanavanavanaisa oli arhitekt Johann Wilhelm von Krause.

Viited
------

1. ↑  Konrad Veem Eesti Vaba Rahvakirik Dokumentatsioon ja leksikon EVR Stockholm 1988
2. ↑  Lexikon deutschbaltischer Theologen seit 1920. Bearbeitet von Wilhelm Neander. 2 auflage 1988, bearbeitet von C. Helmut Intelmann
3. ↑  Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944. III, lk. 88