recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Johannes Kangro** (10. oktoober 1921 Maidla vald, Aidu-Liiva küla – 12. november 1998) oli eesti kunstnik, karikaturist, ajakirjanik ja ühiskondliku elu tegelane.

Johannes Kangro õppis aastatel 1929–1933 Aidu algkoolis, 1933–1935 Maidla algkoolis ja 1935–1936 Lüganuse täien­duskoolis. Tema loomupärane kunstnikuanne aval­dus juba 16-aastaselt, kui ilmusid tema esimesed šaržid avaliku elu tegelastest ajalehes Virumaa Teataja. 17-aastaselt sai ta I auhinna ajakirja Tõu­sev Noorus kirjatööde võistlusel. Edaspidi oli ta nende väljaannete aktiivne kaastööline, eriti satiiriliste pildiseeriate joonistajana. 1939. aastal valiti ta Savala noorteühin­gu juhatuse esimeheks, kuid maanoorte ringi töö katkestas 1940. aasta juunipööre.

Sõja alguses oli ta metsa­vend, seejärel astus Omakaitsesse, teenis Piirivalves ja lõpuks teenis 20. eesti diviisis, kus osales sõjas alates Sinimägedest kuni Saksamaani ja sai ka rindel haavata. Sõja lõppedes koduteel sattus ta koos paljude teistega tšehhide kätte, kus huk­kus palju kaaslasi. Kangrol õnnestus küll sealt eluga pääseda, kuid edasi järgnesid vangilaagriaastad. Algul Saksamaal ning hiljem Venemaal Vorkuta koonduslaagri söekaevanduses, kust vabanes 1946. aastal. 

1949. aastal sai temast Maidla kolhoosi raamatupidaja ja sporditöö organisaator. Temast kujunes Kiviõli ümbruse spordielu hing ja spordiühingu Jõud spordielu korraldaja. Ta oli ka spordiühingu Jõud auliige. Ta andis koos hilisema Tallinna linnapea Ivar Kallioniga välja satiirilehte Nõges, juhendas Kiviõli Pio­neeride Maja kunstiringi ja õpetas Maidla lastele joonistamist. Samuti oli ta suur eksliibristehuviline, tema alga­tusel asutati 1976. aastal Kohtla-Järve Eks­liibrise Klubi.

Ajakirjanikuna kirjutas ta kohalikele ajalehtedele. Tema toimetada oli ka ajalehe Leninlik Lipp rubriik "Koduradadel", kus kirjutas peamiselt kohalikust kultuurielust, kodukandi ajaloost, muinsuskaitsest ja päevasündmus­test koos tema enda illustratsioonidega (linoollõiked, sulejoonistused jne). Tema karikatuure avaldati veel teisteski väljaannetes.

1987. aastal oli ta Eesti Muinsuskaitse Seltsi asutava kogu liige. Ta oli ka kauaaegne Põlevkivimuuseumi kodu-uurimisringi esimees ja kroonik.

Johannes Kangro suri 12. novembril 1998 ja ta on maetud Lüganuse kalmistule.

Viited
------

1. ↑  "VE: Kangro, Johannes – kodu-uurija". 21. juuli 2002. Originaali arhiivikoopia seisuga 16. jaanuar 2021.
2. ↑  Pikker 1991 nr 1 - "Ajast aega - Huumor minu elus", Ivar Kallion, lk 14
3. ↑  Anne Nurgmaa (7. jaanuar 2012). "Ajalooradadelt: Johannes Kangro 90". *Maaleht*.
**Johannes Kant** (20. november 1904 Narva – 28. august 1984 Stockholm) oli Eesti ohvitser, laskesportlane, eestluse edendaja Rootsis.

Elukäik
-------

Lõpetas 29. augustil 1927 Sõjakooli ning määrati teenima 2. Soomusrongi Rügementi. 1. oktoobrist 1928 viidi üle Lennuväerügementi ning asus õppima Lennukoolis. Lõpetas Lennukooli 1930. aastal ning kinnitati sõjaväelenduri kutses. Määrati teenima Üksikusse Lennuväedivisjoni nr 3. 1933 oli leitnant Kant Üksiku Lennuväedivisjoni nr. 3 adjutant, 1934. aastast sama divisjoni salga nr 1 ülem. 1. aprillil 1938 viidi kapten Johannes Kant ÜLD nr 3 I salga ülema kohalt Lennukooli adjutandiks. Eesmärgiks seati ka tema ettevalmistamine (tagavara)lennuinstruktoriks. 1938. aastal lõpetas pimelennu kursused. 

Tegeles Tallinna Lennuväeohvitseride Laskespordiklubis laskespordiga. 1937. aasta laskespordi maailmameistrivõistlustel Helsingis võitis ta kuld- ja pronksmedali. Eesti meistrivõistlustel võitis ta individuaalarvestuses kulla ja meeskondlikus arvestuses hõbeda.

Eesti lennuväe likvideerimisel määrati Johannes Kant teenima 22. territoriaalkorpuse eskadrilli. Sõja puhkedes otsustas koos teiste eskadrilli lenduritega mitte lasta end Venemaale evakueerida, oli 27. juunil 1941 Jägala laagrist jalgsi lahkunud lendurite grupis. Osales koos metsavendadega Eesti vabastamises punavägedest (oli 1. kompaniiülemaks major Hans Hirvelaane pataljonis). Ta oli Rapla omakaitse ülem kuni lahkumiseni Eestist 1944. aastal, mil läks Saksamaale ja sealt 1947 Rootsi, kus taasühines oma perekonnaga.

Kuni surmani 1984. aastal oli Kant aktiivne eestluse hoidja ja kultuurielu edendaja Rootsis. Tema hüüdnimi oli **Laulev lendur**.

Auastmed
--------

* Nooremleitnant - 1927
* Leitnant - 1930
* Kapten - 1936

Välislingid
-----------

* Sissekanne Väliseesti isikuloolises andmebaasis (VEPER)
* Sissekanne Ohvitseride andmekogus
* Foto: Sõjakooli portupeekadett Johannes Kant
Muhtar Tileuberdi (2020)
**Muhtar Beskenulõ Tileuberdi** (kasahhi keeles *Muhtar Beskenūly Tıleuberdı*, *Мұхтар Бескенұлы Тілеуберді*; sündinud 30. juunil 1968 Aksukendis) on Kasahstani diplomaat ja poliitik. Ta on 18. septembrist 2019 Kasahstani välisminister.

Ta sündis aastal 1968 Aksukendis (aastani 2001 Belõje Vodõ) Sairami rajoonis Tšimkendi oblastis. Ta lõpetas aastal 1990 Kirovi nimelise Kasahhi Riikliku Ülikooli (praegu Al-Farabi nimeline Kasahhi Riiklik Ülikool) filosoofiateaduskonna.

Ta oli aastatel 1993–1996 Kasahstani välisministeeriumi atašee ja Aasia riikide kantselei kolmas sekretär. Aastatel 1996–1999 oli ta Kasahstani Korea Vabariigi suursaatkonna kolmas ja teine ​​sekretär. Aastatel 1999–2001 oli ta Kasahstani välisministeeriumi Aasia, Lähis-Ida ja Aafrika osakonna esimene sekretär, kahepoolse koostöö osakonna juhataja; lisaks oli ta Kasahstani presidendi administratsiooni rahvusvaheliste suhete riigisekretäri nõunik. Aastatel 2001–2003 oli ta Kasahstani suursaatkonna nõunik Iisraelis. Juulist 2003 kuni augustini 2004 oli ta Kasahstani asevälisminister. Aastatel 2004–2009 oli ta Kasahstani suursaadik Malaisias, lisaks oli ta aastatel 2005–2009 Kasahstani suursaadik Indoneesias, Bruneil ja Filipiinidel. Aastatel 2009–2016 oli ta Kasahstani suursaadik Šveitsis, olles samaaegselt Kasahstani suursaadik Liechtensteinis ja Vatikanis. Aastatel 2016–2019 oli ta Kasahstani välisministri esimene asetäitja.

18. septembrist 2019 on ta Kasahstani välisminister.
**Mati Tarma** (10. august 1938 – 23. märts 1995) oli eesti tehnikateadlane ja omavalitsustegelane.

Muuhulgas oli ta Nõmme Linna Taastava Kogu ja Nõmme Linnaosa Halduskogu 1. koosseisu esimees. Aastatel 1993–1995 oli ta halduskogu liige.

Ta lõpetas 1956. aastal kiitusega Tallinna Polütehnikumi tööstusettevõtete elektriseadmete eriala. Aastal 1961 lõpetas ta Tallinna Polütehnilise Instituudi energeetikateaduskonna tööstusettevõtete ja seadmete elektrivarustuse erialal ja kaitses aastal 1970 Leningradi V.I.Lenini nimelises Elektrotehnika Instituudis tehnikakandidaadi väitekirja. Töötanud TTÜ Elektriajamite ja jõuelektroonika instituudis dotsendina ning Elektritööstuse Planeerimis- ja Juhtimissüsteemide Instituudi jõupooljuhtseadmete osakonna juhatajana.

Mati Tarma oli Eesti Kongressi liige (1990–1992).

Mati Tarma on maetud Kose kalmistule.

Ilmunud teosed
--------------

* Arno Annus, Mati Tarma, Heino Väli. Andurid. Valgus 1968 (Raamatukoi)

Viited
------

1. ↑  Õhtuleht 25. märts 1995
2. ↑  Leho Lõhmus. Nõmme läbi aegade, lk 212, 214.
3. ↑  Muudatustest Nõmme Linnaosa Halduskogu koosseisus. Tallinna Linnavolikogu otsus nr 124. 05. oktoober 1995
4. ↑  "LÕPETANUTE NIMEKIRJAD 1921–2007". Originaali arhiivikoopia seisuga 14. veebruar 2015. Vaadatud 23. detsembril 2009.
5. ↑  Tallinna Tehnikaülikooli lõpetanud 1918-1993. Tallinna Tehnikaülikooli kirjastus 1993
6. ↑  Eesti Kongressi saadikud 1990–1992. Vastupanuliikumine

|  |  |
| --- | --- |
|  | ***Portaal Nõmme***  |
Muhu-Hellamaa Peetruse ja Pauluse kirik (august 2012)
Kiriku interjöör
**Muhu-Hellamaa Pühade Apostlite Peetruse ja Pauluse kirik** on EAÕK haldusalasse kuuluv õigeusu kirik Saare maakonnas Muhu vallas Hellamaa külas.

See on üks kahest õigeusu pühakojast Muhu saarel, teine on Muhu-Rinsi kirik.

Ajaloost
--------

Muhu saarele jõudis usuvahetusliikumine 1847. aasta kevadel. Kohalik luterlik köster-koolmeister Carl Wilhelm Freundlich (1803–1872) võitles uue usu vastu mitmel moel. Tema vaenulik hoiak ei takistanud oluliselt õigeusu kiiret levikut saarel. 1848. aastaks oli Saaremaal ja Muhumaal salvitud 69,6% talurahvast.[*viide?*]

Muhu õigeusklikud kuulusid 1847. aastal asutatud Muhu-Rinsi kogudusse. Õigeusku salvitud muhulased jaotati kahe koguduse vahel 1850. aastal, mil asutati Muhu-Hellamaa Pühade Apostlite Peetruse ja Pauluse kogudus Hellamaal.[*viide?*]

Arhitektuurist
--------------

Kiriku rajamiseks hakati ehitusmaterjali koguma 1864. aastal. Kirik valmis 1866. aastal ja pühitseti apostlite Peetruse ja Pauluse auks. Arhitekt Apollon Edelsoni tüüpprojekti järgi ehitatud apsiidiga pühakoda on ristkülikukujulise põhiplaaniga krohvitud seintega paekivihoone. Kirikul on astmeline kellatorn ja väike haritorn. Riia ja Miitavi piiskop Platon I pühitses Muhu-Hellamaa õigeusu kiriku 29. juunil 1866.

Kirikut kasutab EAÕK Muhu-Hellamaa Pühade Apostlite Peetruse ja Pauluse kogudus.

Kirikust umbes 280 meetrit loodesse jääb Hellamaa kalmistu.

Peapiiskop Hermani mälestustahvel
---------------------------------

Kirikus on mälestustahvel Soome Õigeusu Kiriku peapiiskopiks tõusnud Herman Aavale, kes oli pärit Muhu Hellamaa õigeusu koguduse kösterkooliõpetaja Vassili Aava perest.

Vaata ka
--------

* Muhu vald
* Hellamaa kalmistu
* Muhu-Rinsi Neitsi Maria Kaasani pühakuju kirik
* Muhu Muuseum

Viited
------

1. ↑  Muhu-Hellamaa Pühade Apostlite Peetruse ja Pauluse kogudus Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku veebisaidil (vaadatud 14.03.2017)

Kirjandus
---------

* "Koguteos Saaremaa II köide". TTÜ Kuressaare Kolledž. Kirjastus Koolibri Tallinn, 2007; lk 430-434; lk 423; lk 924-926
* Jaanus Plaat. "Saaremaa kirikud, usuliikumised ja prohvetid 18.-20. sajandil". Eesti Rahva Muuseum. Tartu, 2003; lk 136-140
* Martin Toon. "EAÕK Kuressaare Püha Nikolai koguduse ajalugu". Kuressaare, 1997. AS Terbo, Tallinn, 1997; lk 4-5; lk 69
* Jaanus Plaat, Arne Maasik. "Õigeusu kirikud, kloostrid ja kabelid Eestis". Eesti Kunstiakadeemia. Tallinn, 2011. lk 444-451

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Muhu-Hellamaa Peetruse ja Pauluse kirik** |

* V. Ranniku fotokogu: Hellamaa õigeusu kirik
**Abja külanõukogu** oli haldusüksus Eesti NSV-s ja Eesti Vabariigis (1945. aastast Viljandimaal, 1950. aastast Abja rajoonis, 1962. aastast Viljandi rajoonis, 1990. aastast Viljandi maakonnas). 

See moodustati 1945 Abja valla koosseisus. Aastal 1956 liideti Abja külanõukoguga Paluoja külanõukogu ja Penuja külanõukogu. 

Külanõukogus olid 1967. aasta seisuga järgmised asulad: Abjaku, Atika, Jaanushansu, Kariste, Maru, Määraste, Penuja, Põlde, Põlde-Mulgi, Päigiste, Rängle, Saapa, Saate, Sooküla, Tümpsi, Veskimäe ning asula Abja toorlinavabriku juures.

Aastal 1967 oli külanõukogu pindala 161 km² ja elanike arv 2199. Külanõukogu keskus oli Abja-Paluoja alev. Külanõukogus tegutsesid Abja sovhoos, Kariste kolhoos, kolhoos Olev ja Abja toorlinavabrik. 

Aastal 1973 liideti Abja külanõukoguga Rajangu külanõukogu ning osa Saarde külanõukogust 4,5 km² riigimetsa. Osa territooriumist läks Halliste külanõukogule (43,9 km²) ja Saarde külanõukogule (2,7 km² Nõmme sovhoosi maad).

1977. aastal oli külanõukogu pindala 285 km², elanike arv 2205.

1979. aastal oli külanõukogu pindala 281 km², elanike arv 2078.

13. veebruaril 1992 reorganiseeriti Abja külanõukogu Abja vallaks.
Põhja-kukemari Mohni saarel
**Põhja-kukemari** (*Empetrum nigrum* subsp. *hermaphroditum*; sünonüüm *Empetrum hermaphroditum*) on kanarbikuliste sugukonda kukemarja perekonda kuuluv igihaljas taim, hariliku kukemarja alamliik.

Eestis esineb põhja-kukemarja harvalt, Põhja-Eesti nõmmedel ning rabades. Eestis kuulub ta ohukategooriasse "ohulähedane".

Taim kasvab 15–40 cm kõrguseks. Vars on puitunud, tihti roomav. Lehed on kitsad ja paksud, okkataoliseks kokku rullunud.

Põhja-kukemari on erinevalt hariliku kukemarja tüüpalamliigist ühekojaline. Taim õitseb aprillist maini. Õis on roosakas.

Vili valmib juulis. See on umbes 6 mm läbimõõduga must luuvili, mis sisaldab 6–9 seemet. Vili on lääge, kergelt hapukas ja väga vaigune. Seda süüakse toorelt või tehakse mahlaks. Vili sisaldab C-vitamiini. Viljad on väiksemad ja kuivemad kui hariliku kukemarja tüüpalamliigil.

Viited
------

1. 1 2 3  Eesti taimede kukeaabits, ISBN 9985308794
2. ↑  Empetrum hermaphroditum

Välislingid
-----------

* Põhja-kukemari andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes

* Empetrum hermaphroditum Hagerup - põhja kukemari
* Eesti levikukaart
**Johannes Kivisalu** (aastani 1935 **Johannes Kits**; 23. august 1912 Koruste küla, Rõngu vald – 26. mai 1976) oli eesti vaimulik.

Ta lõpetas Rõngu algkooli ja aastal 1931 Tartu Õpetajate Seminari. Pärast sõjaväeteenistust töötas ta õpetaja kandidaadina Metsküla algkoolis ja aastast 1933 täieõigusliku kooliõpetajana Ahja algkoolis. Aastatel 1938–1940 õppis ta Tartu Ülikooli usuteaduskonnas, aastatel 1940–1942 õigusteaduskonnas. Ordineeriti 24. mail 1950 aseõpetajaks, õpetajaõigused sai ta aastal 1960.

Ta oli aastatel 1947–1950 Laiuse Püha Jüri koguduse jutlustaja, aastatel 1950–1952 sama koguduse aseõpetaja. Aastatel 1952–1956 oli ta nõukogude vangilaagrites Minerallag ja Intalag Komi ANSVs. Aastatel 1956–1963 oli ta Hanila ja Karuse Margareeta koguduse õpetaja, lisaks teenis ta aastatel 1960–1963 veel Lihula Eliisabeti kogudust. Aastatel 1963–1968 oli ta Pilistvere Andrease koguduse õpetaja. 1. detsembril 1968 jäi ta emerituuri.

Kivisalu suri aastal 1976.

Viited
------

1. ↑  Konrad Veem Eesti Vaba Rahvakirik Dokumentatsioon ja leksikon EVR Stockholm 1988
2. ↑  Heiki Raudla. Pilistvere kihelkond - Eestimaa Taani. Viljandi muuseum 2012
3. ↑  okupatsioon.ee[*alaline kõdulink*]
4. ↑  Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944. III, lk. 322

Välislingid
-----------

* Rita Puidet Johannes Kivisalu: sammuke Jumalale lähemale "Eesti Kirik" 26. september 2012
**Mati Uffert** (sündinud 25. märtsil 1943 Tartus) on eesti viiuldaja.

1963. aastal lõpetas ta Tartu Muusikakooli viiuli eriala Linda Riineri klassi. 1972. aastal lõpetas Tallinna Riikliku Konservatooriumi Endel Lippuse viiuliklassi.

Aastatel 1960–1963 töötas Vanemuise teatri orkestris, 1963–1964 ja 1967. aastast Estonia teatri orkestris viiuldajana. Aastatel 1975–1995 oli ta Estonia teatri orkestri viiuldaja ja kontsertmeister.

Aastatel 1975–1981 oli ta Tallinna Riikliku Konservatooriumi kvartetiklassi õppejõud. 2001. aastast on ta Pärnu Muusikakooli keelpilliosakonna viiuliõpetaja ja keelpilliorkestri dirigent. Ta on töötanud viiuliõpetajana ka Pärnu Sütevaka Humanitaargümnaasiumi muusikaosakonnas ja Soomes Loimaa muusikakoolis.

Tunnustus
---------

* 1981 Eesti NSV teeneline kunstnik

Isiklikku
---------

Tema abikaasa Maris Uffert on samuti viiuldaja.

Viited
------

1. ↑  Heino Elleri nimeline Tartu Muusikakool. Keelpillid
2. 1 2 3  Eesti muusika biograafiline leksikon. Tallinn: Valgus, 1990, lk 273
3. ↑  Mati Ufferti juubelikontsert. Sirp, 4.04.2003
4. ↑  "Pärnu Muusikakool. Meie inimesed". Originaali arhiivikoopia seisuga 20. juuni 2018. Vaadatud 21. oktoobril 2016.

Välislingid
-----------

* Pärnu Muusikakool. Mati Uffert (2010)
* Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Abielupaar viiuldajad Mati ja Maris Uffert Raekoja platsil kunstilaadal (2000)
* ERR arhiiv. Muusikaline tund. Mati Uffert - 50 (1993)
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib maadlejast; majandusteadlase kohta vaata artiklit Johannes Kaubi (majandusteadlane)* |

---

**Johannes Kaubi** (kuni 3. oktoobrini 1933 **Johannes Oks**; 24. oktoober (vkj) / 6. november 1917 Pärsamaa vald, Karja kihelkond, Saaremaa – 30. aprill 1980 Tallinn) oli eesti maadleja ja treener.

Saavutused
----------

Johannes Kaubi tuli Eesti NSV meistriks 8 korda: aastatel 1948, 1945, 1947, 1950, 1951, 1954 ja 1955 Kreeka-Rooma maadluses ning 1948. aastal vabamaadluses.

1947. aastal sai temast NSV Liidu meistersportlane Kreeka-Rooma maadluses.

NSV Liidu meistrivõistlused
---------------------------

1944. aasta NSV Liidu meistrivõistlused Nõukogude Liit – 3. koht;

1945. aasta NSV Liidu meistrivõistlused Nõukogude Liit – 1. koht;

1946. aasta NSV Liidu meistrivõistlused Nõukogude Liit – 2. koht;

1947. aasta NSV Liidu meistrivõistlused Nõukogude Liit – 3. koht (vabamaadlus).

NSV Liidu meeskondlikud meistrivõistlused
-----------------------------------------

1945. aasta NSV Liidu meeskondlikud meistrivõistlused Nõukogude Liit – 2. koht;

1948. aasta NSV Liidu meeskondlikud meistrivõistlused Nõukogude Liit – 1. koht;

1951. aasta NSV Liidu meeskondlikud meistrivõistlused Nõukogude Liit – 3. koht;

Euroopa meistrivõistlused Kreeka-Rooma maadluses
------------------------------------------------

1947 Praha Tšehhi – 4. koht.

Turniirid
---------

Moskva meistrivõistlused

1943. aasta – 1. koht;

1944. aasta – 1. koht

Välislingid
-----------

* Biograafia ESBL-is
Renoveeritud fassaadiga Abja muuseum ajaloolises panga- ja postihoones (2021).Renoveeritud fassaadiga Abja muuseum ajaloolises panga- ja postihoones Abja-Paluojal Mulgi vallas (2021).
**Abja-Paluoja postkontor** on ehitis Viljandi maakonnas Mulgi vallas Abja-Paluojal. Ehitis on tunnistatud riiklikuks kultuurimälestiseks.

Ehitis valmis 1929 ja selle projekteeris Edgar Johan Kuusik. Ehitis projekteeriti pangahooneks (nimetatud ka **Abja pangahoone**), ent aastast 1934 kasutatakse seda postkontorina (postimajana). Ehitis on näide heimatstiilist.

Seda on nimetatud ka ainukeseks puhast pangamaja tüpoloogiat esindavaks hooneks Eestis kahe maailmasõja vahel.

Nüüdisajal tegutseb hoones **Abja Muuseum**.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  Abja-Paluoja postkontor kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 05.09.2015)
2. ↑  Karin Hallas-Murula, Mart Kalm, Märt Karmo, Ulvi Haagensen (tõlkija) ja Krista Mits (tõlkija). *Eesti Panga ajaloolised hooned = Historic buildings of Eesti Pank*. Eesti Pank, 2004. ISBN 9949-404-22-3. Lk 71.
3. ↑  Mulgi vallavalitsus. "Abja Muuseum Mulgi valla kodulehel". *mulgivald.ee*.

Välislingid
-----------

* Abja-Paluoja postkontor kultuurimälestiste riiklikus registris
Sérgio Oliveira (2022)
**Sérgio Miguel Relvas de Oliveira** (sündinud 2. juunil 1992 Paços de Brandãos) on Portugali jalgpallur, kes mängib Türgi kõrgliigaklubis Galatasaray.

Jalgpalli hakkas ta mängima kodukohaklubis C.D. Paços de Brandão. 2002. aastal liitus ta FC Porto noorteakadeemiaga. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta 17. oktoobril 2009 Portugali karikavõistluste mängus Sertanense vastu. 17 aasta, nelja kuu ja 15 päeva vanuselt sai ta Porto kõige nooremaks debütandiks. 4:0 Porto võiduga lõppenud mängus andis Oliveira väravasöödu ühele Hulki väravale. Hooajal 2010/11 oli ta Portost laenul Portugali kõrgliigaklubis Beira-Mar ning hooajal 2011/12 Belgia kõrgliigaklubis Mechelen ja Portugali esiliigaklubis Penafiel. Hooajal 2012/13 mängis Oliveira Porto reservmeeskonnas Portugali esiliigas. Aastatel 2013–2015 mängis Oliveira kaks hooaega Portugali kõrgliigaklubis Paços Ferreira.

Hooaja 2015/16 eel naasis Oliveira Portosse ning debüteeris samal hooajal Portugali kõrgliigas ka lõpuks Porto meeskonnas. Hooaja 2016/17 teises pooles oli ta Portost laenul Prantsusmaa kõrgliigaklubis Nantes ja hooaja 2018/19 teises pooles Kreeka kõrgliigaklubis PAOK, kellega tuli 2019. aastal ka Kreeka meistriks. Portos oli Oliveira edukaim hooaeg individuaalselt 2020/21, mil ta lõi liigas 13 väravat ning valiti Porto hooaja parimaks mängijaks ja kõrgliiga hooaja sümboolsesse koosseisu. Portoga tuli ta riigi meistriks hooaegadel 2017/18, 2019/20 ja 2021/22. Hooaja 2021/22 teises pooles oli ta küll laenul Itaalia kõrgliigaklubis Roma.

2022. aasta juulis sõlmis ta nelja-aastase lepingu Galatasarayga..

Aastatel 2008–2015 mängis Oliveira Portugali noortekoondistes. 2011. aastal saavutas ta Portugali kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistrivõistlustel teise koha. 2016. aasta suveolümpiamängude jalgpalliturniiril kuulus ta Portugali olümpiavõistkonda. Portugali jalgpallikoondises debüteeris Oliveira 6. septembril 2018 sõprusmängus Horvaatia vastu. Ta kuulus Portugali koondisse 2021. aasta Euroopa meistrivõistlustel.

Saavutused
----------

Porto
* Primeira Liga: 2017–18, 2019–20, 2021–22
* Taça de Portugal: 2009–10, 2019–20, 2021–22
* Supertaça Cândido de Oliveira: 2018, 2020

PAOK
* Kreeka Super League: 2018–19
* Kreeka karikas: 2018–19

Roma
* UEFA Euroopa Konverentsiliiga: 2021–22

Galatasaray
* Süper Lig: 2022–23

Viited
------

1. ↑  Assunção, Manuel (17. oktoober 2009). "O clássico bis de Farías, o clássico 4–0 e um adolescente recordista". *Público* (portugali). Vaadatud 7. juunil 2017.
2. ↑  "Sergio Oliveira: "Galatasaray'ın bir parçası olacağım için çok mutlu ve onurlu hissediyorum"" (türgi). Galatasaray S.K. 9. juuli 2022. Vaadatud 9. juulil 2022.

| * v
* r
Portugali koondis  –  UEFA Euro 2020 |
| --- |
| 

* 1 Patrício
* 2 Semedo
* 3 Pepe
* 4 Dias
* 5 Guerreiro
* 6 Fonte
* 7 Ronaldo (c)
* 8 Moutinho
* 9 A. Silva
* 10 B. Silva
* 11 Fernandes
* 12 Lopes
* 13 Danilo
* 14 Carvalho
* 15 Rafa
* 16 Sanches
* 17 Guedes
* 18 Neves
* 19 Gonçalves
* 20 Dalot
* 21 Jota
* 22 Rui Silva
* 23 Félix
* 24 Oliveira
* 25 Mendes
* 26 Palhinha
* Treener: Fernando Santos

 | Portugal |
**Abja mõisa kalmistu** on kalmistu Halliste kihelkonnas Pärnumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Põlde külas Mulgi vallas Viljandi maakonnas.

Ajalugu
-------

Kalmistu rajasid Abja mõisa tollased omanikud Stackelbergid arvatavasti 1844. aastal, kui suri Georg Gotthard von Stackelberg. Kalmistule maetud inimeste arv ei ole teada; võimalik, et sinna ongi maetud ainult üks lahkunu. Kalmistu lõhuti maaparanduse käigus ning selle hauatähised likvideeriti arvatavasti 1960. aastatel.

Kirjeldus
---------

Kalmistu jääb mõisa südamest linnulennult umbes 900 meetri kaugusele itta. Praegu on selle kohal põld.

Kalmistule maetud
-----------------

* 1844 – Georg Gotthard von Stackelberg (1786 – 1. märts (vkj) 1844)

Viited
------

1. ↑  Valdo Praust. Pärnumaa mõisad. Tänapäev. Tallinn 2009. Lk 97

Kirjandus
---------

* Ants Hein. "Viljandimaa mõisad". Viljandi 1999. Lk 31
* Alo Särg. "Abja (*Abia*)". // Viljandimaa mõisad ja mõisnikud. Argo. Tallinn 2007. Lk 11
* Taavi Pae. Eesti kalmistute kujunemine ja paiknemise seaduspärasused. // Magistritöö Tartu Ülikooli Geograafia Instituudis. Tartu 2002

Välislingid
-----------

* Abja mõisa kalmistu. Viljandimaa kalmistute bibliograafia
* Ketlin Sirge. Eesti mõisakalmistud. // Magistritöö Tartu Ülikooli usuteaduskonna võrdleva usuteaduse õppetoolis. Tartu 2013
Johannes Lehman
**Johannes Lehman** (**Juhan Leeman**; 12. detsember 1872 Pajusi vald, Põltsamaa kihelkond Viljandi kreis – ?) oli eesti pedagoog, omavalitsustegelane ja I Riigikogu liige.

Johannes Lehman sündis 12. detsembril 1872 Viljandimaal Pajusi vallas. Õppis Põltsamaa kihelkonnakoolis, aastast 1888 Tartu õpetajate seminari ettevalmistuskoolis ja aastail 1889–1891 Eesti Aleksandri Linnakoolis koos Hans Pöögelmanni ja Aleksander Tõnissoniga. Töötas seejärel 1891–1903 vallakooliõpetajana Äksi kihelkonnas Voldis, seejärel Voldis raudteejaama telegrafistina ning tegutses ajalehtede Olevik, Postimees ja hiljem Teataja kirjasaatjana.

1905. aasta revolutsioonist osavõtu eest mõisteti 1908. aastal nn Budbergi protsessil sunnitööle, kuid põgenes 1915. aastal Habarovskist Amuuri raudtee ehituselt Kanadasse, hiljem Ameerika Ühendriikidesse. New Yorgis elades tegi kaastööd Hans Pöögelmanni toimetatavale ajalehele Uus Ilm.

1917. aastal pöördus Lehmann Eestisse tagasi ja tegutses VSDTP enamlaste grupis Tartu linnavalitsuses, kuid sattus konflikti Johannes Blaufeldi ja Viktor Kingissepaga ning eemaldus.

Alates 3. jaanuarist 1919 tegutses Johannes Lehman Ajutise Valitsuse Lõuna-Eesti peavoliniku asetäitjana.

I Riigikogusse kuulus Lehman ESDTP nimekirjas alates 17. oktoobrist 1922 (ta asendades Peeter Treibergi) kuni 1. novembrini 1922, millal ta astus tagasi ja tema asemel pääses Riigikokku Friido Kirs.

Viited
------

1. ↑  J. Lehmann. Vana revolutsionääri mälestusi. - Postimees, 1. november 1934
2. ↑  J. Lehmann. Vana revolutsionääri mälestusi. - Postimees, 2,3. november 1934
3. ↑  J. Lehmann. Vana revolutsionääri mälestusi. - Postimees, 21.26. november 1934
4. ↑  J. Lehmann. Vana revolutsionääri mälestusi. - Postimees, 2. detsember 1934

Välislingid
-----------

* ISIK andmebaas
**Muhammad Yunus** (sündinud 28. juunil 1940 Chittagongis) on Bangladeshi majandusteadlane.

2006. aastal said tema ja ta asutatud Grameen Bank Nobeli rahuauhinna.

Nobel
Nobeli rahuauhinna laureaat

1901 Dunant, Passy • 1902 Ducommun, Gobat • 1903 Cremer • 1904 IDI • 1905 Suttner • 1906 Roosevelt • 1907 Moneta, Renault • 1908 Arnoldson, Bajer • 1909 Beernaert, d'Estournelles de Constant • 1910 IPB • 
1911 Asser, Fried • 1912 Root • 1913 La Fontaine • 1917 Punane Rist • 1919 Wilson • 1920 Bourgeois • 1921 Branting, Lange • 1922 Nansen • 1925 Chamberlain, Dawes • 1926 Briand, Stresemann • 1927 Buisson, Quidde • 1929 Kellogg • 1930 Söderblom • 1931 Addams, Butler • 1933 Angell • 1934 Henderson • 1935 Ossietzky • 1936 Lamas • 1937 Cecil • 1938 Nanseni Pagulasbüroo • 1944 Punane Rist • 1945 Hull • 1946 Balch, Mott • 1947 FSC ja AFSC (kveekerid) • 1949 Boyd Orr • 1950 Bunche • 1951 Jouhaux • 1952 Schweitzer • 1953 Marshall • 1954 UNHCR • 1957 Pearson • 1958 Pire • 1959 Noel-Baker • 1960 Lutuli • 1961 Hammarskjöld • 1962 Pauling • 1963 Rahvusvaheline Punase Risti Komitee ja Punase Risti Seltside Liiga • 1964 King • 1965 UNICEF • 1968 Cassin • 1969 ILO • 1970 Borlaug • 1971 Brandt • 1973 Kissinger, Lê (keeldus auhinnast) • 1974 MacBride, Satō • 1975 Sahharov • 1976 B. Williams, Corrigan • 1977 AI • 1978 as-Sādāt, Begin • 1979 Ema Teresa • 1980 Esquivel • 1981 UNHCR • 1982 Myrdal, García Robles • 1983 Wałęsa • 1984 Tutu • 1985 IPPNW • 1986 Wiesel • 1987 Arias • 1988 ÜRO Rahuvalvejõud • 1989 XIV dalai-laama • 1990 Gorbatšov • 1991 Suu Kyi • 1992 Menchú • 1993 Mandela, de Klerk • 1994 ‘Arafāt, Peres, Rabin • 1995 Pugwashi konverentsid, Rotblat • 1996 Belo, Ramos Horta • 1997 ICBL, J. Williams • 1998 Hume, Trimble • 1999 MSF • 2000 Kim • 2001 ÜRO, Annan • 2002 Carter • 2003 ‘Ebādī • 2004 Maathai • 2005 IAEA, al-Barāda‘ī • 2006 Grameen Bank, Yunus • 2007 Gore, IPCC • 2008 Ahtisaari • 2009 Obama • 2010 Liu • 2011 Sirleaf, Gbowee, Karmān • 2012 Euroopa Liit • 2013 Keemiarelvade Keelustamise Organisatsioon • 2014 Satyarthi, Yūsafzay • 2015  Tuneesia rahvusliku dialoogi nelik • 2016  Juan Manuel Santos  • 2017  ICAN  • 2018  Murad, Mukwege • 2019  Ahmed • 2020 Maailma Toiduprogramm • 2021 Ressa, Muratov • 2022 Alies Bialiacki, Memorial, 
Kodanikuvabaduste Keskus
**Abja-Vanamõisa** ehk **Tümpsi** on küla Viljandi maakonnas Mulgi vallas.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Abja valda.

Küla on esmamainitud 1583. aastal, kui lõppes Liivi sõda.

Abja-Vanamõisalt on pärit Johan Ludri.

Abja-Vanamõisa külas asuvad Abja Linavabriku 1990. aastate alguses seiskunud tööstushooned. Abja Linavabriku, mis oli esimene soojaveeleotamisega linavabrik Tsaari-Venemaal, rajas insener Mats Kissa. 

Abja-Vanamõisas oli Vanamõisa mõis (saksa keeles *Friedrichsheim*).

Viited
------

1. ↑  Maa-amet, vaadatud 21.11.2020.
2. ↑  Statistikaamet, vaadatud 10.11.2020.
3. ↑

Mulgi valla asulad

**Linnad:** Abja-Paluoja • Karksi-Nuia • Mõisaküla   

**Alevikud:** Halliste • Õisu   

**Külad:** Abja-Vanamõisa • Abjaku • Ainja • Allaste • Atika • Ereste • Hirmuküla • Hõbemäe • Kaarli • Kalvre • Kamara • Karksi • Kulla • Kõvaküla • Laatre • Lasari • Leeli • Lilli • Maru • Metsaküla • Morna • Mulgi • Muri • Mõõnaste • Mäeküla • Naistevalla • Niguli • Oti • Penuja • Polli • Pornuse • Põlde • Päidre • Päigiste • Pärsi • Pöögle • Raamatu • Raja • Rimmu • Räägu • Saate • Saksaküla • Sammaste • Sarja • Sudiste • Suuga • Tilla • Toosi • Tuhalaane • Umbsoo • Univere • Uue-Kariste • Vabamatsi • Vana-Kariste • Veelikse • Veskimäe • Äriküla • Ülemõisa
**Glossaatorid** olid 11. sajandi juristid Itaalias, kes uurisid Justinianuse kodifikatsiooni tekste. Neile oli kõik *Corpus iuris civilises* kirjapandu õige ja neid võib nimetada ka selle kommentaatoriteks, sest nad analüüsisid ja kommenteerisid *Corpus iuris civilise* tekste. 

*Glossa ordinaria* käsikirjad

Glossaatorite tegevused
-----------------------

Glossaatorid kirjutasid selgitavaid ja täiendavaid tekste, mida nimetatakse glossideks, siit tuli ka nende endi nimetus: glossaatorid. Nende abil leidis lugeja tee teiste asjassepuutuvate tekstide juurde. Glossidega saavutati nii kunstipärane harmoonia kui ka tõestati vastuolude puudumist. Ette võis tulla ka vastuolusid, kus üks seadus näis olevat teise vastand. Vastuolude tõestamiseks võeti appi juristide tüüpiline eristamine. Nii sai tõestada, et näiliselt vastuolus olevad normid viivad tulemuseni, mis ei ole vastuolus, sest nad käsitlevad eri asju. Glossaatorid lõid *Corpus iuris civilise* sisemise ühtsuse.

Glossaatorite tähtsus
---------------------

11. sajandit peetakse ka õigusteaduse renessansi perioodiks. See oli väga oluline Kesk-Euroopa arengule. Keskaegses Euroopas oli renessansijärgne jurisprudents skolastika dialektilist meetodit kasutavaks osaks. Jurisprudentsi rajajateks Euroopas peetaksegi glossaatoreid.

Glossaatorid panid aluse Rooma õiguse õpingutele Euroopas, mil üksikisikute ja riikide omavahelised kaubandussuhted elavnesid, mis omakorda viitas arenenud õigussüsteemi vajadusele. Kas nad olid mures nende suundumuste või õiguslike vajaduste pärast, igatahes tekitas see arutlusi. Nende arutelud olid pigem akadeemilised kui praktilised.

Glossaatorite kõrval on oluline mainida ka postglossaatorite ehk konsiliaatorite ehk kommentaatorite koolkonda, kes 13. sajandi teisel poolel järgnesid glossaatoritele ning tegutsesid peamiselt 14.–15. sajandil. Postglossaatorid uurisid lisaks Rooma õigusele ka kanoonilist õigust ja Itaalia statuute, püüdes neid kõiki kokku sulatada ühte tervikusse. See aga tõi kaasa teadustöö kvaliteedi languse, mis väljendus selles, et kommentaatorid ei uurinud Rooma õiguse algseid tekste, vaid nende juurde kirjutatud glosse. Tähtsamad postglossaatorid olid Bartolo da Sassoferrato ja Baldus de Ubaldis.

Glossaatorite koolkonnal ei olnud suurt tähtsust eraõiguse arenemisel. Glossaatorite tegevuse tulemus oli pinna loomine *ius commune* jaoks, teadusel põhineva õiguskultuuri loomine.

Vaata ka
--------

* Rooma õiguse retseptsioon
* Postglossaatorid

Viited
------

1. 1 2  Elmar Ilus (2005). *Rooma eraõiguse alused*. Tallinn: Penikoorem. Lk 54–55.
2. ↑  Hans Hattenhauer (2007). *Euroopa õigusajalugu*. Tallinn. Lk 279.
3. ↑  Raul Narits (2007). *Õiguse entsüklopeedia*. Tallinn: Juura. Lk 217–218.
4. ↑  "Legal glossator". *Encyclopedia Britannica*. Vaadatud 06.03.2018.
5. ↑  G. Mousourakis (2012). *Fundamentals of Roman Private Law*. Saksamaa: Springer. Lk 83.
**Sõbrad elus ja surmas** (ATU 470) on kogu Euroopas ja kohati ka mujal maailmas tuntud muinasjututüüp, mille keskmes on motiiv aja kulgemisest kiiremini teispoolsuses kui maa peal. Lugu käibib kohati ka muistendina või žanride piiril.

Eestis on jututüüpi kuuluvaid lugusid üles kirjutatud 28 korral, tüüp on tuntud kogu Mandri-Eestis, üleskirjutusi ei ole saartelt.

Sisukokkuvõte
-------------

Eestis on muinasjutt tuntud harilikult sellisel kujul: 

*Kaks sõpra (või siis kaks venda või isa ja poeg) lubavad mõlemad teineteise pulma tulla, kuid üks neist sureb. Teine läheb oma pulmapäeval surnuaiale ja kutsub surnud sõbra peole. Surnud sõber tuleb elava pulma ja seal kutsub elava peigmehe omakorda endale teise ilma külla või pulma. Elav sõber kuulab teises ilmas kolme pillilugu (või siis joob kolm tassi teed või mängib surnud sõbraga kaarte), kuid tagasi pöördudes leiab kodupaiga tundmatuseni muutununa ja kohtab seal tuttavate asemel võõraid inimesi. Selgub, et kolmsada aastat tagasi (või kolm inimpõlve tagasi) läks üks peigmees oma pulmast kaduma. Kui teisest ilmast tagasi pöördunud elav sõber seda kuuleb, vajub mees põrmu või laguneb tolmuks.*

Viited
------

1. 1 2 3  Eesti muinasjutud. I. Imemuinasjutud. 1. Koostanud ja toimetanud Risto Järv, Mairi Kaasik ja Kärri Toomeos-Orglaan. Tartu: Eesti Kirjandusmuuseumi Teaduskirjastus, 2009, lk 574–575.

Kirjandus
---------

* Alena Boganeva, Mare Kõiva. "Sõbrad elus ja surmas" valgevenelaste, venelaste ja eestlaste folklooris. Keel ja Kirjandus 66(4), 2023, lk 403–424. DOI:10.54013/kk784a3
* Mairi Kaasik. A mortal visits the other world – the relativity of time in Estonian fairy tales. – Journal of Ethnology and Folkloristics 7(2) 2013, lk 33–47.
**Glotokronoloogia** (vanakreeka γλῶττα "keel" ja χρóνος "aeg") on kahe või rohkema sugulaskeele põhisõnavara võrdlemisel põhinev statistiline meetod ühisest algkeelest lähtuvate tütarkeelte vahelise suhtelise suguluse määra ning tütarkeelteks jagunemisest möödunud aja kindlakstegemiseks. 21. sajandiks on enamik keeleteadlasi glotokronoloogiast kui võrdlev-ajaloolise keeleteaduse meetodist selle ebausaldusväärsuse tõttu loobunud.

Kuigi glotokronoloogiaga rööbiti ja samas tähenduses on kasutatud ka terminit "leksikostatistika", teevad paljud spetsialistid neil siiski vahet: glotokronoloogiat määratletakse kui meetodit, mille peaülesandeks on algkeele tütarkeelteks lahknemisele kindla daatumi omistamine, samas kui leksikostatistikat kasutatakse leksilise materjali statistiliseks manipuleerimiseks muude ajalooliste järelduste tegemiseks, millele konkreetseid daatumeid ilmtingimata ei omistata.

Viited
------

1. ↑  Campbell, Lyle. 2004. *Historical Linguistics: An Introduction.* Teine väljaanne. Cambridge, Massachusetts: The MIT Press. lk 201–210. (ISBN 0-262-53267-0)
**Ohtlikud jäätmed** on jäätmed, mis oma ohtliku omaduse (mürgised, plahvatusohtlikud, nakkusttekitavad jt) tõttu võivad põhjustada kahju inimese tervisele ja keskkond|keskkonnale.

Nende käitlusel tuleb arvesse võtta eritingimusi. Vältida tuleb segunemist omavahel, tavajäätmetega või muude ainetega.

Legaaldefinitsioon ja jäätmete liigitamise kord määruse järgi
-------------------------------------------------------------

Legaaldefinitsiooni järgi on ohtlikud jäätmed sellised jäätmed, mis vähemalt ühe "Jäätmeseaduse" §-s 8 nimetatud kahjuliku toime tõttu võivad olla ohtlikud tervisele, varale või keskkonnale.

Vabariigi Valitsuse määrusega on kehtestatud kord jäätmete liigitamiseks ohtlike jäätmete hulka, lähtudes jäätmete päritolust, koostisest, ohtlike ainete kemikaaliseaduse mõttes sisaldusest ning Jäätmeseaduse §-s 8 nimetatud kahjulikust toimest.

Vaata ka
--------

* Toksilised jäätmed
* Jääkreostus
* Olmejäätmed
* Radioaktiivsed jäätmed
* Elektroonikajäätmed

Viited
------

1. ↑  Säästva arengu sõnaseletusi. Säästva Eesti Instituut, SEI Tallinn.  (vaadatud 30.01.2009)
2. ↑  Jäätmeseadus
3. ↑  Jäätmete ohtlike jäätmete hulka liigitamise kord

Kirjandus
---------

* Säästva arengu sõnaseletusi. Säästva Eesti Instituut, SEI Tallinn.  (vaadatud 30.01.2009)
"Lember" suunab siia. Perekonnanime kohta vaata artiklit Lember (perekonnanimi).

**Rabe remmelgas** ehk **lember** (*Salix fragilis*) on pajuliste sugukonda paju perekonda kuuluv mitmeaastane heitlehine lehtpuu.

Kirjeldus
---------

Puukoor on hallikaspruun, vanadel puudel jämedate lõhedega. Lehed on ererohelised, 9–15 cm pikad ja 1,5–3 cm laiad, saagja servaga, hõberemmelga lehtede sarnased. Noored remmelgalehed on siidjate karvadega, kuid erinevalt hõberemmelgast muutuvad lehed kiiresti karvutuks.

Õied on koondunud urbadesse ja neid tolmutavad putukad. Rabedad remmelgad on kahekojalised taimed: isas- ja emasurvad on eri puudel. Mõlemast soost urvad on 4–6 cm pikad.

Rabeda remmelga alamliik *Salix fragilis decipiens* on märgatavalt madalam, 5–7 m kõrge, täiesti karvutute lehtedega, mis on 9 cm pikad ja 2–3 cm laiad. Mõned botaanikud eraldavad nii suurte erinevuste tõttu selle eraldi liigiks *Salix decipiens*. Rabe remmelgas ja *Salix decipiens* ristuvad nii omavahel kui ka hõberemmelgaga. On väidetud, et *Salix decipiens* ise polegi muud kui rabeda remmelga ja vesipaju hübriid.

Levila ja kasvukoht
-------------------

Rabe remmelgas kasvab Euroopas ja Lääne-Aasias. Mägedes kasvab ta kuni 1800 m kõrguseni. Ta on Eestis pärismaine liik.

Rabe remmelgas kasvab jõe- ja ojakallastel ning uhtlammimetsades. Ta kasvab kiiresti 10–20, harva kuni 29 m kõrguseks. Tüve läbimõõt on kuni 1 m.

Nimetus
-------

Rabe remmelgas on nimetuse saanud selle järgi, et tema raod murduvad kergesti ja puhtalt kuuldava praksatusega. Murdunud raod ja oksad juurduvad pinnases kergesti ning remmelgad võivadki paljuneda niimoodi, et oksad kukuvad pärast murdumist vette ja kanduvad mõnda aega allavoolu.

Kasutamine
----------

Briti saartel kasutatakse rabeda remmelga sorti *Salix fragilis russelliana* kultuurtaimena. Sellel taimesordil on üksnes emastaimed ning neid paljundatakse okste murdmise ja mahaistutamisega. See sort kasvab 20–25 m pikkuseks ja tema lehed on kuni 15 cm pikad.

Välislingid
-----------

* Rabe remmelgas andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes
**Friedrich von Mickwitz** (16. juuni 1878 Pilistvere – 5. oktoober 1962 Eberswalde) oli baltisaksa päritolu Eesti vaimulik.

Õppis 1890–1895 Tartus Kollmanni Eragümnaasiumis. Aastatel 1897–1902 õppis Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Oli prooviaastal Helme Maarja koguduses Georg Koigi ja Häädemeeste Miikaeli koguduses Franz Adolf Rechtlichi juures. Ordineeriti 17. juunil 1905 Viljandis õpetajaametisse.

Oli 1905–1909 Viljandi praostkonna vikaarõpetaja. Oli 1910–1918 Alatskivi- ja Kodavere Mihkli koguduse õpetaja. Aastal 1919 oli ta Kolga-Jaani Johannese koguduse õpetaja ning 1919–1928 Äksi Andrease koguduse õpetaja.

Lahkus aastal 1928 Saksamaale. Oli 1928–1930 abipastor Tannenwaldes Königsbergi lähedal (praegu Tškalovsk Kaliningradi oblastis), 1930–1935 pastor Allenburgis Wehlau kreisis (praegu Družba), 1935–1937 pastor Norkittenis Insterburgi kreisis (praegu Mežduretšje Tšernjahhovski rajoonis). Aastal 1937 jäi emerituuri, elades Biesenthalis (Brandenburgi liidumaal). Suri Eberswaldes (Brandenburgi liidumaal).

Isiklikku
---------

Tema vanaisa Eugen Mickwitz oli aastatel 1835–1877 Pilistvere Andrease koguduse õpetaja, isa Eugen Mickwitz oli aastatel 1877–1910 Pilistvere Andrease koguduse õpetaja, onu Christoph Friedrich Mickwitz oli pastor Tobolskis (1871–1876), Kaarma (1876–1878) ja Vigala Maarja koguduses (1879–1899).

Viited
------

1. ↑  Die evangelischen Prediger Livlands bis 1918. Böhlau Verlag Köln, Wien 1977
2. ↑  Lexikon deutschbaltischer Theologen seit 1920. Bearbeitet von Wilhelm Neander. 2 auflage 1988, bearbeitet von C. Helmut Intelmann
**Muhr** on vald *(Gemeinde)* Austria Salzburgi liidumaa Tamswegi ringkonnas.

Peatänav ja kihelkonnakirik
Vald asub Salzburgi Lungau piirkonna edelaorus Muri jõe lähtel, Kesk-Ida-Alpide Kõrg-Tauerni ja Madal-Tauerni mäestike vahel. Ankogeli rühma mäed lõunas eraldavad selle Kärnteni liidumaast.

Vallaosad on Vordermuhr, Hintermuhr ja Schellgaden. Läänes külgneb see Hohe Tauerni rahvuspargiga.

Ajalugu
-------

Nagu samanimeline jõgi, võib selle nimi tuleneda vanakeldi *mori*, 'vesi' (võrdle kõmri *môr* või inglise *mere*). Lungau piirkond kuulus vürstlikule Salzburgi peapiiskopkonnale kuni selle sekulariseerimiseni 1803. aastal. Asulat on esmamainitud u 1470. aastal, Püha Ruperti kirikut 1523. aasta dokumendis. Muhr oli kunagi kulla ja arseeni kaevanduspiirkond.

Kohalikuks tavaks on iga-aastane rongkäik koos *Prangstangeniga*, kuni 8 m kõrguse puupostiga, mis on kaunistatud lilledega ja mille kohalikud poissmehed 29. juunil suvisel peetripäeval kirikusse viivad.

Viited
------

1. ↑  Dauersiedlungsraum der Gemeinden Politischen Bezirke und Bundesländer - Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 10.03.2019.
2. ↑  Einwohnerzahl 1.1.2018 nach Gemeinden mit Status, Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 9.03.2019.

Tamswegi ringkonna vallad

* Göriach
* Lessach
* Mariapfarr
* Mauterndorf
* Muhr
* Ramingstein
* Sankt Andrä im Lungau
* Sankt Margarethen im Lungau
* Sankt Michael im Lungau
* Zederhaus
* Tamsweg
* Thomatal
* Tweng
* Unternberg
* Weißpriach
**Muhammed Sanneh** (sündinud 19. veebruaril 2000 Serekundas) on Gambia jalgpallur, kes mängib äärekaitsjana Tšehhi kõrgliiga klubis Ostrava Baník ja Gambia jalgpallikoondises.

2019. aasta alguses sõlmis ta kaheaastase lepingu Eesti Meistriliigasse kuuluva Paide Linnameeskonnaga. Enne seda mängis ta kodumaal Real de Banjulis. Debüüdi Meistriliigas tegi ta 8. märtsil 2019 mängus Nõmme Kalju vastu.

2021. aasta jaanuaris läks ta Paide Linnameeskonnast laenule Ostrava Baníkisse. Hooaja 2020–21 lõpus omandas Baník Sannehi mängijaõigused.

Gambia jalgpallikoondises tegi Sanneh debüüdi 8. juunil 2021 sõprumängus Togo vastu.

Tema vanem vend Bubacarr Sanneh on mänginud Taani ja Belgia klubides ning kuulub samuti Gambia jalgpallikoondisse.

Viited
------

1. 1 2  Muhammed Sanneh. transfermarkt.com. Vaadatud 4.3.2021
2. ↑  "Paide on komplekteeritud: Gambia talent sõlmis mitmeaastase lepingu". sport.err.ee. 2.2.2019. Vaadatud 11.3.2019
3. ↑  "Paide Linnameeskond müüs leegionäri Tšehhi tippklubisse". epl.delfi.ee. 7.6.2021. Vaadatud 14.6.2021

Välislingid
-----------

* Profiil Paide Linnameeskonna kodulehel
Oberbaumbrücke
**Friedrichshain-Kreuzberg** on Berliini linnarajoon, mis moodustati 2001. aastal endise Ida-Berliini Friedrichshaini rajooni ja endise Lääne-Berliini Kreuzbergi rajooni liitmisel. Ajalooline Oberbaumbrücke sild ühendab Spree jõe kahel kaldal asuvaid piirkondi. 

Friedrichshain-Kreuzbergi rajoon koosneb Friedrichshaini ja Kreuzbergi linnaosast.

Elanikkond
----------

Rajooni moodustavad Friedrichshaini ja Kreuzbergi linnaosa erinevad elanikkonna struktuurilt oluliselt. Näiteks on mittesaksa päritolu elanike osakaal Kreuzbergis 32,8%, samas kui Friedrichshainis on see 8,7% (2002. aasta andmeil). Samuti erineb linnaosade elanikkonna ealine struktuur märkimisväärselt: Kreuzbergis on enam esindatud vanusegrupp 35–60-aastased, samas kui Friedrichshainis elab rohkem nooremaid inimesi. Friedrichshain-Kreuzbergi rajoonis tervikuna elavad eelkõige noored täiskasvanud.

Sõpruslinnad
------------

* San Rafael del Sur, Nicaragua
* Kiryat Yam, Iisrael
* Szczecin, Poola
* Kadıköy (İstanbuli linnaosa), Türgi
* Oborischte (Sofia linnaosa), Bulgaaria

Välislingid
-----------

* Friedrichshain-Kreuzbergi rajooni koduleht

Berliini linnarajoonid

Mitte **·**  Friedrichshain-Kreuzberg **·**  Charlottenburg-Wilmersdorf **·**  Lichtenberg **·**  Marzahn-Hellersdorf **·**  Neukölln **·**  Pankow **·**  Reinickendorf **·**  Spandau **·**  Steglitz-Zehlendorf **·**  Tempelhof-Schöneberg **·**  Treptow-Köpenick
H. L. Mencken
**Henry Louis Mencken** (12. september 1880 Baltimore, Maryland – 29. jaanuar 1956) oli ameerika ajakirjanik, satiirik, kirjanduskriitik, lingvist, ühiskonnakriitik ja kirjanik.

Tema hüüdnimi oli *The Sage of Baltimore*. Mencken sündis Baltimore'is Marylandi osariigis saksa väljarändajate peres. Tema isa August Mencken oli sigarivabriku omanik. Henry läks kooli 6-aastaselt. Ta õppis Baltimore'is Friedrich Knappi erakoolis (1886–1892) ja Baltimore'i Polütehnilises Instituudis (1896–1899). Pärast isa surma lahkus Mencken koolist ja asus ajakirjanikuna tööle Baltimore'i ajalehes The Herald (1899–1906). Heraldist lahkumise järel 1906. aastal töötas ta The Baltimore Sunis. Ta oli koos George Jean Nathaniga ajakirja The Smart Set kaastoimetaja (1914–1923). Mencken asutas ajakirja The American Mercury, kus ta töötas ka toimetajana (1924–1933).

Teoseid
-------

The Heraldis töötamise ajal ilmus Mencenil luulekogu "Ventures Into Verse" (1903).

Ta oli saksa religioonifilosoofi Friedrich Nietzsche ideede propageerija. Nii ilmus tema sulest Nietzschet tutvustav teos "The Filosophy of Friedrich Nietzsche" (1908) ning koos õega tõlkis ta inglise keelde Nietzsche teose "Der Antichrist" (1920). Menckeni üks tähtsamaid teoseid oli lingvistiline uurimus ameerika inglise keele kohta "The American Language" (1919). Oma väljaütlemistes on Mencken seadnud üksikisiku vabadused kõrgemaks riigivõimust. Üksikisiku vabaduste kaitsel on tema rünnakute sihtmärgiks olnud organiseeritud religioon. Religioonikriitilisi vaateid on Mencken väljendanud muuhulgas oma teoses "Treatise on the Gods" (1930).

Aforisme
--------

* *Ajaleht on vahend rumalate muutmiseks veel rumalamaks ja hullude ajamiseks veel hullemaks.*
* *Inimesed ei hinda siin maailmas mitte õigusi, vaid privileege.*
* *Kui kogemus üldse meile midagi õpetab, siis seda, et demokraatia tingimustes on hea poliitik sama ebatõenäoline nagu aus murdvaras.*
* *Armastus on eksiarvamus, justkui erineks üks naine teisest.*
* *Vaimulik: piletitega hangeldaja Taeva väravate ees.*

Viited
------

1. ↑  Goldberg, Isaac. *The Man of Mencken: A Biografical and Critical Survey.* New York, Simon and Schuster: 1925: 69, 74.
2. ↑  *Большая Российская Энциклопедия*, 19. köide. Научное издателъство: 2012: 738.
3. ↑  Goldberg, Isaac. *The Man of Mencken: A Biografical and Critical Survey.* New York, Simon and Schuster: 1925: 95.
4. ↑  Goldberg, Isaac. *The Man of Mencken: A Biografical and Critical Survey.* New York, Simon and Schuster: 1925: 133.
5. ↑  Goldberg, Isaac. *The Man of Mencken: A Biografical and Critical Survey.* New York, Simon and Schuster: 1925: 213.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Henry Louis Mencken** |
**Laine Mets** (aastani 1955 **Laine Kallak**; 22. detsember 1921 Annikvere – 28. aprill 2007 Tallinn) oli eesti pianist ja klaveriõppejõud.

Ta sündis kooliõpetajate peres. 1944. aastal lõpetas ta Tallinnas konservatooriumi Erika Franzi õpilasena. Aastatel 1945–1948 õppis Leningradi konservatooriumis, seejärel Anna Klasi juures ja 1950–1953 Moskvas Gnessinite-nimelises Muusikapedagoogilises Instituudis. 1954. aastal sai ta kunstiteaduste kandidaadi kraadi.

Esimese soolokontserdi andis Laine Mets 1948. aastal. Edaspidi esines ta peaaegu igal aastal uue kavaga klaveriõhtutega, lisaks andis ta ka klaverikontserte koos sümfooniaorkestriga. Tema lemmikheliloojate hulka kuulusid Johann Sebastian Bach, Domenico Scarlatti, François Couperin, Béla Bartók ja Olivier Messiaen. Eesti klaverimuusikast esitas ta meelsasti Rudolf Tobiase, Artur Lemba, Heino Elleri ja Eduard Tubina loomingut.

Pärast Moskvast naasmist töötas Laine Mets Tallinna Riiklikus Konservatooriumis õppejõuna: aastatel 1974–1987 juhatas ta klaverikateedrit, 1981. aastast oli professor ja 1994. aastast emeriitprofessor.

Isiklikku
---------

Tema õde oli pianist Virve Lippus, poeg pianist Rein Mets.
Frigyes Puja (1978)
**Frigyes Puja** (2. veebruar 1921 Battonya, Békési komitaat – 5. juuli 2008 Budapest) oli Ungari riigitegelane ja diplomaat.

Frigyes Puja oli pärit väiketalupoja perekonnast. 1934–1945 töötas ta trükiladujana. 1944. aastal astus ta Ungari Kommunistlikku Parteisse. 1945–1946 oli ta Ungari Kommunistliku Partei Battonya piirkonnaorganisatsiooni sekretär. 1946. aastal valiti ta Csanádi komitaadi parteikomitee liikmeks, kus ta töötas kuni 1949. aastani. 1949–1953 töötas ta Ungari Töötajate Partei Keskjuhatuses allosakonna juhatajana. 1953. aastal saadeti Frigyes Puja Ungari saadikuks Rootsis, Taanis ja Norras asukohaga Stockholmis. 1955–1959 oli ta Ungari saadik Viinis. 1959. aastal sai ta Ungari välisministri asetäitjaks, sellesse ametisse jäi ta kuni 1963. aastal.

1963–1968 oli Frigyes Puja Ungari Sotsialistliku Töölispartei Keskkomitee välisosakonna juhataja. 1968. aasta juulis sai Frigyes Puja Ungari välisministri esimeseks asetäitjaks. 3. detsembril 1966 valiti ta Ungari Sotsialistliku Töölispartei Keskkomitee liikmeks (oli Keskkomitee liige kuni 3. märtsini 1985).

14. detsembrist 1973 kuni 8. juulini 1983 oli Frigyes Puja Ungari välisminister.

9. novembrist 1983 kuni 5. märtsini 1986 oli Frigyes Puja Ungari saadik Soomes.

Viited
------

1. ↑  Frigyes Puja : ungarischer Politiker und Diplomat Munzinger
2. ↑  Puja Frigyes Történelmi Tár
3. ↑  Hungary. Ministries, etc. rulers.org