recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Baindti riigiklooster** (saksa keeles *Reichskloster Baindt*) oli tsistertslaste nunnaklooster Saksamaal Baden-Württembergis Ravensburgi kreisis Baindtis.

Ajalugu
-------

Maria Anna Thanner, Baindti abtiss 1688–1721
Kloostri asutas aastal 1240 Konrad von Winterstetten Baindti külakeses ja nunnad tsistertslaste kloostrist Boosis kolisid sinna samal aastal. Esimene lõpetatud kloostritiib pühitseti aastal 1241 ja hiljem samal aastal kuulutas kuningas Konrad IV kloostri vabaks igast foogtist (ilmiktoetajast) – haruldane privileeg Saksamaa kloostritele, mis pidid sageli alluma oma foogti rünnetele ja kuritarvitustele. Aastal 1376 sai Baindt otse keisrile alluvaks, mis andis sellele riigikloostri seisuse, kuigi vaimulikes asjades jäi see Salemi kloostri abti alluvusse. Abtiss sai ka alama kohtuniku privileegi toona ligikaudu 200 alama üle, kes Baindti väikesel territooriumil elasid. Seda privileegi kinnitati 18. sajandi esimesel poolel.

Baindti klooster aastal 1773
Riigikloostri ülemana oli abtissil prelaatide Švaabi haru liikmena koht ja hääl Riigipäeval. Tal oli ka koht ja hääl Švaabi ringkonna maapäeval.

Nunnaklooster hävis Musta Surma ajal ja purustati aastal 1525 Saksa talurahvasõjas ja taas aastal 1643 Kolmekümneaastases sõjas. See ehitati ümber ja uuendati barokkstiilis 18. sajandil.

Kloostri kogukond, kus oli ajaloo jooksul keskmiselt 25 nunna, jõudis 37 nunnani aastal 1797, mis oli kõrgeim arv. Viis aastat hiljem saadeti klooster laiali ja sekulariseeriti Saksamaa mediatisatsiooni jooksul. See muudeti aastal 1802 vahetult keisrile alluvaks vürstkonnaks ja anti läänina Leydeni krahvile, seejärel aastal 1803 Aspermont-Lindeni krahvile ja pärast viimase mediatiseerimist aastal 1806 liidendati see Württembergiga. Valdus müüdi erakätesse aastal 1812.

Kloostri Jumalaema kirikust sai kihelkonnakirik, kuhu aastal 1842 viidi asutaja säilmed, pärast aastal 1841 alanud kloostriehitiste lammutamist.

Kirikus, mis nüüd on Ristija Johannesele pühitsetud, asub Ludźmierzi Jumalaema kuju.

Aastal 1903 müüdi endine kloostri väravahoone Heiligenbronni frantsiskaani õdedele.
***Rebolation*** on tantsustiil, mis pärineb Brasiilia reivipidudelt. Stiili on peetud ka Brasiilia *Melbourne shuffle*'i edasiarenduseks. Tants sai populaarseks pärast seda, kui YouTube'i hakati üles laadima selle harjutusvideoid. Peamiselt tantsitakse seda *electro*-muusika saatel.

Tantsus jäetakse käte ja jalgade liigutamisega mulje, justkui tantsija libistaks end tantsides. Kasutatakse mitut sammu, ennekõike "kõndimist", liigutades jalga edasi ja kasutades kanda keskpunktina, et omakorda tagumist jalga tahapoole suunata. Samal ajal on esimene jalg sissepoole suunatud. Vastupidist liikumist kasutatakse tagurpidi käimiseks. Korralikul esitusel jääb mulje, et tantsija libistab end põrandal, ja käte lõtv liikumine laseb paista, just nagu tantsija ei kontrolliks täiesti oma liikumise suunda.

Üht sarnast, Johannesburgist pärinevat tantsu nimetatakse "*skitting*'uks" või "*stepping*'uks"; see sündis aastal 2006, kuid ei ole teada, kas enne *rebolation*'it või pärast seda.

Vaata ka
--------

* *Melbourne shuffle*
* *Electro*
Viktor Hion (Järva Teataja, 8. juuli 1940)
**Viktor Hion** VR II/3 (25. aprill 1902 Järvakandi vald – 24. juuli 1969 Tartu) oli eesti arst ja Eesti NSV riigitegelane.

Viktor Hion võttis osa Vabadussõjast Laiarööpmelise Soomusrongi nr 2 koosseisus. Soomusrongil kandis ta nime **Viktor Joon** ja selle nime all on teda 1920. aastal autasustatud ka Vabadusristi II liigi 3. järguga. Sõjakaaslaste mäletamise järgi oli ta vahva ja kartmatu sõdur.

Viktor Hion lõpetas 1920. aastal Tallinna Linna Poeglaste Humanitaargümnaasiumi ja 1925. aastal Tartu Ülikooli arstiteaduskonna. Alates 1927. aastast (Alfred Fleischi ajal) oli Hion Tartu Ülikooli füsioloogia instituudi assistent.

1934. aastal oli Hion üks Tartu Draamateatri Seltsi Teatrikunsti Stuudio asutamise initsiaatoreid ja juhte.

1939 valiti Tartu linnavolinikuks. Politseidirektori otsusega 21. oktoobrist 1939 keelati Hionil viibimine kaitseseisukorra piirkonnas, välja arvatud Paide linn, kuna ta oli avaldanud sihilikku lugupidamatust valitsusvõimude tegevuse kohta ja halvustanud Eesti Vabariigi kehtivat seaduslikku korda.

Eesti NSV Rahvakomissaride Nõukogu tervishoiu rahvakomissar alates 25. augustist 1940 ja alates 25. märts 1946 Eesti NSV Ministrite Nõukogu tervishoiu minister kuni 6.aprillini 1950. 9. oktoobril 1945 andis ta ministrina välja käskkirja, mida võib pidada Eestis esimeseks onkoloogia arengukavaks. Käskkiri põhines Eesti NSV Rahvakomissaride Nõukogu käskkirjal elanikkonna onkoloogilise abi parandamise abinõude kohta. 

Hion oli Eesti NSV Ülemnõukogu I ja II koosseisu saadik.

1950–1951 oli ta Tartu Ülikooli Tervishoiu Instituudi direktor ja 1950–1952 Tartu Ülikooli hügieenikakateedri juhataja. 1955–1965 Tallinna Epidemioloogia, Mikrobioloogia ja Hügieeni TUI hügieenisektori juhataja. Tema uurimisobjekt oli alkoholi toime sisenõristusnäärmete ja närvisüsteemi mikrostruktuuridesse. Ta on käsitlenud ka sotsiaal- ja koolihügieeni.

Avaldatud artikleid
-------------------

* Parandamatute haigete surmamisest ja steriliseerimisest. Tervis 1934;(6):87–90
* "Fašistliku terrori mõju rahva tervishoiusse Eesti NSV-s". Saksa fašistlik okupatsioon Eestis aastail 1941–1944. Tallinn: Poliitiline Kirjandus, 1947:449–463

Isiklikku
---------

Ajakirjanik Ene Hion on tema tütar ja matemaatik Jaak Hion on tema poeg. Tema onu oli Leisi Püha Olga koguduse preester Johannes Hion.

Viited
------

1. ↑  Soomusrong nr. 2 Vabadussõjas: Soomusronglaste mälestused. Koostajad Edvin Reinvaldt ja Tõnis Kint. Tallinn: Menu Kirjastus, 2009
2. ↑  Eesti Vabadusristi kavalerid. Tallinn 1935 (lk. 364)
3. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 30. oktoober 2013. Vaadatud 28. septembril 2011.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
4. ↑  Dr. V. Hion Paidesse asumisele. Rahvaleht, 25. oktoober 1939, nr 251, lk 1
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib lauljast ja laulupedagoogist; tema poja kohta vaata artiklit Viktor Gurjev (noorem)* |

---

**Viktor Gurjev** (29. august 1914 Riia – 11. oktoober 1985 Tallinn) oli eesti laulja (tenor) ja laulupedagoog.

Ta sündis Riias, kuid tuli Esimese maailmasõja ajal Narva, kus mängis rahvapilliorkestrites mandoliini. Ta lõpetas Narvas algkooli ja Tallinna Muusikakooli: aastal 1948 laulu (Made Pätsi klassis) ja aastal 1949 koorijuhtimise erialal (Gustav Ernesaksa klassis) ning aastal 1951 laulmise erialal Tallinna Riikliku Konservatooriumi (Made Pätsi ja Aleksander Arderi klassis).

Ta mängis aastatel 1937–1940 Tallinnas Vassili Kirillovi (1892–1969) mandoliiniansamblis. Aastatel 1942–1944 kuulus ta džässorkestri solistina Eesti NSV Riiklikesse Kunstiansamblitesse, 1944–1950 laulis ta Riiklikus Akadeemilises Meeskooris. Aastatel 1949–1968 oli ta teatri Estonia solist; ta on esinenud ka Tartu, Helsingi, Riia, Kiievi, Leningradi ja Moskva ooperipubliku ees.

Ühtlasi töötas ta pedagoogina, aastatel 1956–1963 Tallinna Muusikakoolis. Aastatel 1963–1985 töötas ta laulupedagoogina Tallinna Riiklikus Konservatooriumis, olles aastast 1978 professor, aastatel 1968–1970 oli ta kateedrijuhataja ja aastatel 1970–1982 rektor. Tema õpilased olid Ivo Kuusk, Illart Orav, Anu Kaal, Voldemar Kuslap, Rostislav Gurjev, Arvo Laid, Väino Puura, Eugen Antoni. Kontsertlauljana esitas romansse, eriti populaarseks said estraadi- ja massilaulud duetis Georg Otsaga.

Viktor Gurjev suri 11. oktoobril 1985 Tallinnas ja ta maeti 17. oktoobril 1985 Metsakalmistule.

Isiklikku
---------

Tema poeg Rostislav Gurjev on laulja, teine poeg Viktor Gurjev (noorem) on klaveripedagoog.

Tunnustus
---------

* 1954 – Eesti NSV teeneline kunstnik
* 1960 – Eesti NSV rahvakunstnik
* 1984 – Rahvaste Sõpruse orden

Rollid
------

* 1949 Aleksandr Dargomõžski "Näkineid" (Vürst)
* 1950 Giuseppe Verdi "Traviata" (Alfredo)
* 1950 Pjotr Tšaikovski "Jevgeni Onegin" (Lenski)
* 1951 Aleksandr Borodin "Vürst Igor" (Vladimir)
* 1951 Juli Meitus "Noor Kaardivägi" (Oleg)
* 1952 Modest Mussorgski "Boriss Godunov" (Vale-Dmitri ja Jurodivõi)
* 1953 Anton Rubinstein "Deemon" (Sinodal)
* 1953 Johann Strauß "Nahkhiir" (Eisenstein)
* 1959 Villemm Reimann "Kauged rannad"
* 1961 Giuseppe Verdi "Maskiball" (Gustav III)
* 1966 George Gershwin "Porgy ja Bess" (Sporting Life)

Viited
------

1. ↑

Kirjandus
---------

* Eesti muusika biograafiline leksikon. 1. köide (A–M). Tallinn, 2007.
**Metauro** (ladinakeelsed nimed *Metaurus* ja *Mataurus*) on jõgi Itaalias Marche maakonnas. Oma kogupikkuse (121 km, sh jõe **Meta** nime kandev haru, ilma milleta oleks kogupikkus 110 km), keskmise vooluhulga (umbes 21 m³/s) ja valgala pindala (1325 km²) poolest on Metauro Marche maakonna tähtsaim jõgi.

Metauro saab alguse mitmetest Alpe della Luna, Monte Nerone (1526 m) ja Monte Catria (1702 m) vahel umbes 50 km ulatuses paiknevatest allikatest ja veekogudest. Peamisteks allikateks on **Meta** ja **Auro** mägiojad, mille nimedest on tuletatud jõe nimi Metauro. 

Metauro suubub Aadria merre Fano linnast kagus.

Lisajõgedest on tähtsaim Candigliano, millest voolab Metaurosse aastas keskmiselt 13,6 m³/s, mis on enam kui 2/3 jõe kogu vooluhulgast.

Lahingud
--------

Antiikajal peeti Metauro kallastel kaks lahingut:

* aastal 207 eKr – Metauruse lahingus said Kartaago väejuhi Hasdrubali (Hannibali noorem vend) väed lüüa konsulite Claudius Nero ja Marcus Livius Salinatori juhitud vägedelt (umbes 30 000 langenut);
* aastal 271 – Fano lahingus keiser Aurelianuse ja juthungide vahel võtsid roomlased revanši samal aastal Placentia lahingus saadud kaotuse eest.

Jõega seotud pidustused
-----------------------

Iga aasta septembris peetakse "Metauro jõe festivali".

Viited
------

1. ↑  Tronto jõe pikkus on 115 km.
2. ↑  ,
Baižkalni mõis 1903. aasta kaardil. Väljavõte kaardilt "Wegekarte des Wendenschen Kreises mit den Kirchspiels- und Gutsgrenzen" (1904)
**Baižkalni mõis** (saksa keeles *Friedrichshof*, läti keeles *Baižkalna muiža*) oli rüütlimõis Liivimaal Võnnu kreisis Rauna kihelkonnas. Tänapäeval asub mõisasüda Lätis Rauna piirkonnas Rauna vallas.

Paberivabrik
------------

Mõisale kuulus väike paberivabrik (*Papierfabrik*), mis asus mõisasüdamest kaugemal loodes. 1860. aastal oli see üks kolmest Võnnu kreisi vabrikust ja seal töötas kuus töölist.

Viited
------

1. ↑  Uebersicht der Fabrikthätigkeit des Gouvernements Livland im Jahre 1860. − Livländische Gouvernements-Zeitung. Nr 87. 2. august 1861, lk 345 .

Kirjandus
---------

* Sakk, Ivar. *Läti mõisad*. Reisijuht. Tallinn: EVG Print, 2006. Lk 140.

Rauna kirik
Rauna kihelkond

**Kirik**: Rauna kirik  

**Mõisad**: Rauna kirikumõis | Baižkalni mõis | Branti mõis | Jaunrauna mõis | Launkalne mõis | Lejzvejnieki mõis | Līze mõis | Mārsnēni mõis | Rauna mõis | Roze mõis | Starti mõis | Veselauska mõis
**Hyrrokkin** või **Saturn XLIV** (esmane nimi **S/2004 S 19**) on Saturni looduslik kaaslane, üks Saturni kaaslaste skandinaavia grupi kuudest. 

Selle kuu avastasid 26. mail 2006 Scott S. Sheppard, David C. Jewitt, Jan Kleyna ja Brian G. Marsden, kes tegid avastuse 12. detsembrist 2004 kuni 30. aprillini 2006 tehtud vaatluste põhjal. 

Nime sai kuu 2007. aasta aprillis skandinaavia mütoloogia naishiiu Hyrrokkini järgi, kes saatis teele Hringhorni – Baldri matuselaeva. Algul kirjutati taevakeha nimi ühe r-iga (Hyrokkin), hiljem kahe r-iga (Hyrrokkin).

Hyrrokkin on umbes 8-kilomeetrise läbimõõduga ning tiirleb ümber Saturni planeedi pöörlemisele vastupidises suunas (retrograadsel orbiidil). Ühe tiiru tegemiseks ümber Saturni kulub tal 931,8 ööpäeva (või 914,29). Nelja vaatluskorra ajal 2013. aasta märtsis määras kosmoseaparaat Cassini selle sünoodiliseks pöörlemisperioodiks ligikaudu 12 tundi ja 45 minutit. Orbiidi pikem pooltelg on 18 437 000 km, orbiidi kalle ekliptika tasandi suhtes 153,27° ja ekstsentrilisus 0,333 (või 0,360). Näiv tähesuurus on 23,5.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  Institute for Astronomy Saturn Satellite Data Vaadatud: 18.04.2014.
2. 1 2 3  MPEC 2006-M44 : S/2004 S 19 Vaadatud: 18.04.2014.
3. ↑  SAO/NASA ADS Astronomy Abstract Service Denk, T.; Mottola, S. (2013) "Irregular Saturnian Moon Lightcurves from Cassini-ISS Observations: Update". *American Astronomical Society, DPS meeting #45, #406.08* Vaadatud: 18.04.2014

  


Saturni kaaslased

S/2009 S 1 • Pan • Daphnis • Atlas • Prometheus • Pandora • Epimetheus • Janus • Aegaeon •  Mimas • Methone • Anthe • Pallene • Enceladus • Tethys • Telesto • Kalypso • Dione • Helene • Polydeuces • Rhea • Titan • Hyperion • Iapetus • Kiviuq • Ijiraq • Phoebe • Paaliaq • Skathi • Albiorix • S/2007 S 2 • Bebhionn • Erriapus • Skoll • Siarnaq • Tarqeq • S/2004 S 13 • Greip • Hyrrokkin • Jarnsaxa • Tarvos • Mundilfari • S/2006 S 1 • S/2004 S 17 • Bergelmir • Narvi • Suttungr • Hati • S/2004 S 12 • Farbauti • Thrymr • Aegir • S/2007 S 3 • Bestla • S/2004 S 7 • S/2006 S 3 •  Fenrir • Surtur • Kari • Ymir • Loge • Fornjot
Katse, mis näitab Laplace'i rõhu olemasolu seebimullides
**Laplace'i rõhk** on gaasilist ja vedelat keskkonda eraldava mittetasandilise pinna sisemisele ja välimisele poolele mõjuvate rõhkude erinevuse suurus. Rõhkude erinevust tekitab gaasi ja vedeliku piirpinnal mõjuv pindpinevus.

Laplace'i rõhu {\displaystyle \Delta P\equiv P\_{sisemine}-P\_{valimine}} suurust saab hinnata Youngi-Laplace'i võrrandiga, mis avaldub kujulː

{\displaystyle \Delta P\equiv P\_{\text{sisemine}}-P\_{\text{valimine}}=\gamma \left({\frac {1}{R\_{1}}}+{\frac {1}{R\_{2}}}\right),}
kus {\displaystyle R\_{1}} ja {\displaystyle R\_{2}} on peamised kõverusraadiused ja {\displaystyle \gamma } (mõnikord kasutatakse tähist {\displaystyle \sigma }) on pindpindevus. Üldiselt tähistatakse kumerpindade kõverusraadiusi positiivse märgiga ja nõguspindade negatiivse märgiga.

Sfääriliste kehade nagu mullide või piiskade korral on {\displaystyle R\_{1}} = {\displaystyle R\_{2}} ja Laplace'i rõhk avaldubː 

{\displaystyle \Delta P=\gamma {\frac {2}{R}}}
Näiteks vedelikus paikneval gaasimullil on ainult üks piirpind. Seejuures gaasilises keskkonnas paikneva vedelikust seinaga gaasimullil on kaks piirpinda, millest mõlemad panustavad rõhkude erinevusse. Sfäärilise mulli korral, mille välimine raadius on lähedane sisemise raadiusega võib välimise raadiuse kirja panna järgneval kujulː {\displaystyle R\_{o}=R\_{i}+d}. Asendades viimase saame Youngi-Laplace'i võrrandisse saame

{\displaystyle \Delta P=\gamma \left({\frac {1}{R\_{i}}}+{\frac {1}{R\_{i}+d}}\right)={\frac {2\gamma }{R\_{i}}}\left(1-{\frac {1}{2}}{\frac {d}{R\_{i}+d}}\right)\approx {\frac {2\gamma }{R}}+{\mathcal {O}}(d).}

Näited
------

Valemis rakendamise näitena, võib leida vedelikus paikneva õhumulli sisest rõhku. Võttes pindpinevuse suuruseks {\displaystyle \gamma } = 72 mN/m (25°C) on järgnevas tabelis leitud kolme eri suurusega mulli sisemine rõhk Paskalites ja atmosfäärides. 

| Mulli diameeter (2*r*) (μm) | {\displaystyle \Delta P} (Pa) | {\displaystyle \Delta P} (atm) |
| --- | --- | --- |
| 1000 | 288 | 0,00284 |
| 3,0 | 96 000 | 0,947 |
| 0,3 | 960 000 | 9,474 |

Vaata ka
--------

* Pindpinevus
* Tilk
* Mull

Viited
------

1. ↑  Butt, Hans-Jürgen; Graf, Karlheinz; Kappl, Michael (2006). "Physics and Chemistry of Interfaces": 9. `{{cite journal}}`: viitemall journal nõuab parameetrit `|journal=` (juhend)
2. ↑  Gennes, Pierre-Gilles de; Francoise Brochard-Wyart; David Quere (2004). *Capillarity and Wetting Phenomena*. Springer. Lk-d 7–8. ISBN 978-0-387-00592-8.
Viktor Hristenko (2006)
**Viktor Borissovitš Hristenko** (*Виктор Борисович Христенко*; sündinud 28. augustil 1957 Tšeljabinskis) on Venemaa riigiametnik. Aastatel 2004–2008 oli ta Venemaa tööstus- ja energeetikaminister ning 2008–2012 tööstus- ja kaubandusminister.

Alates 1. veebruarist 2012 on Hristenko 2011. aastal loodud Euraasia Majanduskomisjoni esimees.

Elulugu
-------

Ta lõpetas 1979 Tšeljabinski Polütehnilise Instituudi, mis tänapäeval kannab nime Lõuna-Uurali Riiklik Ülikool, majanduse ja ehituse organiseerimise erialal. Seejärel töötas ta instituudis inseneri, vanemõpetaja ja dotsendina.

1990–91 oli ta Tšeljabinski linnanõukogu saadik, 1991–96 Tšeljabinski oblasti juhi asetäitja ja esimene asetäitja. Märtsis 1997 määrati ta Venemaa presidendi täievoliliseks esindajaks Tšeljabinski oblastis.

Juulis 1997 määrati ta Venemaa rahandusministri asetäitjaks. Aprillist septembrini 1998 oli ta Venemaa peaministri Sergei Kirijenko asetäitja. 28. oktoobril 1998 määrati ta Venemaa rahandusministri esimeseks asetäitjaks. Mais 1999 määrati ta üheks kahest Venemaa peaministri Sergei Stepašini esimesest asetäitjast (teine oli Nikolai Aksjonenko). Hristenko säilitas selle koha Vladimir Putini esimeses valitsuses. Jaanuaris 2000 määrati ta Venemaa peaministri Mihhail Kasjanovi asetäitjaks. Alates 24. veebruarist kuni 5. märtsini 2004, pärast Kasjanovi vabastamist peaministri kohalt kuni uue peaministri Mihhail Fradkovi määramiseni, oli Hristenko Venemaa peaministri kohusetäitja. Tema kandidatuuri ei esitatud Riigiduumale kinnitamiseks. Kohe pärast seda määrati ta Venemaa tööstus- ja energeetikaministriks. Ta säilitas selle koha Viktor Zubkovi valitsuses. 12. maist 2008 kuni 1. veebruarini 2012 oli ta Venemaa tööstus- ja kaubandusminister.

Autasud
-------

Hristenko ja Putin (2009)
Hristenkot on autasustatud Venemaa valitsuse aukirjaga ja Venemaa presidendi tänukirjaga.

2002. aastal pälvis ta Kasahstani Sõpruse ordeni II klassiga.

28. augustil 2006 pälvis ta ordeni "Teenete eest Isamaa ees" IV klassi suure isikliku panuse eest tehnilise ja majanduskoostöö arengusse riikide vahel. 3. oktoobril 2007 sai ta sama ordeni III klassi suure panuse eest riigi majanduspoliitika elluviimisel ja pikaajalise viljaka tegevuse eest.

2009. aastal sai ta ordeni "Teenete eest Itaalia Vabariigi ees" suurohvitseriks.

Eraelu
------

Hristenko abikaasa Tatjana Golikova oli 2007–2012 Venemaa tervishoiu- ja sotsiaalarengu minister. Esimesest abielust (Nadežda Hristenkoga) on tal kolm last: Julja, Vladimir ja Angelina.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Viktor Hristenko** |
Meteliai
**Meteliai** on küla (endine linn) Leedus Lazdijai rajoonis Seirijai vallas. Küla asub Metelysi ja Dusia järvede vahelisel kahe kilomeetri laiusel maaribal. Meteliais on Meteliai regionaalpargi direktsioon. Küla lähistel Širvintase metsas kasvavad looduskaitse all olevad Širvintase suur tamm ja õõnes tamm, vaatamisväärsuseks on veel aastal 1822 valminud katoliku kirik.

Asula nimi
----------

Küla on nime saanud Metelysi järve järgi.

Kohaliku legendi kohaselt on külale nime andnud münt (leedu keeles *mėta*). Teise rahvapärimuse kohaselt tuleb küla nimi metssigadest (kohalikus murdes *meiteliai*). Küla ümbruse metsades olevat sigadele ajujahti peetud ja see seajooksutamisepaik (*meiteliai atbėga*) lühenenud siis Meteliaiks.

Ajalugu
-------

Küla kohta pärinevad esimesed teated aastast 1508. See kuulus algul Simnase mõisale, mis oli riigimõis. Küla kuulus Trakai vojevoodkonda ja Trakai maakonda. Aastal 1574 rajati sinna kuninglikud hobusetallid, kuigi küla elanike traditsiooniliseks tegevusalaks jäi kalakasvatus. 

Esimesteks teadaolevateks omanikeks olid Sakavičiused, seejärel Radziwillid ja alates XVII sajandist Sapiehad. Aastal 1619 valmis esimene sealne kirik ja Meteliaist sai kohaliku kihelkonna keskus. XVII sajandil sai Meteliai ka linna staatuse.

Aastast 1800 kujunes sealne mõis riigimõisaks. Aastail 1818-1822 ehitati Meteliaisse uus kirik, ent vana kiriku sisustus säilitati. Aastal 1822 rajati ka Dusia järve äärde Kryžiai kabel, kus asub koopia Baruny Jumalaema ikoonist. Meteliai kaotas linnaõigused aastal 1832. Tsaariajal oli asula venekeelne nimekuju Метеле Aastal 1823 elas Meteliais 69 juuti, külas oli 549 elanikku ja lisaks veel 187 elanikku Meteliai mõisas.

Teise maailmasõja järel tegutsesid Meteliai ümbruskonnas Leedu metsavennad. Nõukogude võimud küüditasid neli Meteliai elanikku. Nõukogude perioodil oli küla kalakasvatusmajandi keskasulaks.

* Meteliai kirikMeteliai kirik
* Väljak MeteliaisVäljak Meteliais
* Meteliai kirikuaedMeteliai kirikuaed
* Kryžiai kabelKryžiai kabel
* Širvintase suur tammŠirvintase suur tamm
* Metelysi järvMetelysi järv

Viited
------

1. ↑
2. ↑   Национальный атлас Беларуси, Mińsk 2002, lk. 266-267.
3. ↑  Метеле. Энциклопедический словарь Брокгауза и Ефрона, Kd. 19 (37) : Мекенен — Мифу-Баня. С.-Петербургъ, 1896. 167 lk.
4. ↑  Kazys Misius. Meteliai. Visuotinė lietuvių enciklopedija, Kd. XIV (Magdalena-México). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 764 lk.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Meteliai** |

* Küla portaalis vietoves.Lt
**Triitium** (kr *tritos* 'kolmas') ehk **üliraske vesinik** (keemiline sümbol **T** või **3H**) on vesiniku isotoop, mille tuumas on lisaks ühele prootonile kaks neutronit.

Triitiumi aatommass on 3,01686.

Triitium on radioaktiivne poolestusajaga 12,32 aastat. Radioaktiivsel lagunemisel emiteerib triitium nõrka beetakiirgust.

Ühendid
-------

Triitiumi reageerimisel hapnikuga moodustub vesi T2O (üliraske vesi).

Levik
-----

Looduses esineb triitiumi väga väikestes kogustes. Ta tekib enamasti atmosfääri ülakihtides kosmilise kiirguse mõju tõttu atmosfääris leiduvatele gaasidele.

Levinuim triitiumi tekke mehhanism toimib, kui lämmastiku molekulid on avatud kosmilisele neutronivoole. Saades juurde ühe neutroni, laguneb lämmastiku tuum süsiniku ja triitiumi tuumaks. Triitiumi lühike poolestusaeg (12,32 aastat) ei võimalda looduslike varude kogunemist.

Triitiumi tootmine
------------------

Kuna looduses leidub triitiumit väga vähe siis toodetakse teda rakenduslikuks otstarbeks tuumareaktsioonide abil. Triitiumit kasutatakse muu hulgas reageeriva ainena vesinikupommis, radioaktiivse indikaatorina bioloogias ja keemias. Relvadel kasutatakse helendavat triitiumit öösihikutel.

Ohtlikkus
---------

Triitium on ohtlik oma radioaktiivsuse tõttu. Väikese energia (maksimaalselt 18 keV) tõttu ei läbi 3H beetakiirgus nahka, aga omastatuna on triitium ohtlik.

Vaata ka
--------

* Triiton
* Deuteerium (raske vesinik)

Viited
------

1. 1 2 3 4  EE 9. köide, 1996.
Märjamaa valla lipp
**Märjamaa valla lipp** on Rapla maakonnas asuva Eesti haldusüksuse Märjamaa valla lipp.

Praegune Märjamaa vald, mis tekkis 20. oktoobril 2002 ühinenud Märjamaa alevi, endise Märjamaa valla ja Loodna valla ühinemisel, võttis oma lipuks endise Märjamaa valla lipu. Endise Märjamaa valla lipuna oli see kasutusel juba alates 21. oktoobrist 1996. Märjamaa alevi ja Loodna valla sümbolid kuulutati kehtetuks.

Lipu kirjeldus
--------------

Märjamaa valla lipp on ruudukujuline vapilipp, mille normaalmõõtmed on 105x105 cm. 

Rohelisel kangal valge sild nelja kaarega – neist otsmised on poolikud, silla kohal on kollane kaheksa kodaraga ratas.

Lipu värvid Pantone värviskaala järgi on roheline PMS 354 ja kuldne PMS Yellow.

Tõlgendus
---------

Märjamaa valla lipul on kujutatud 1861. aastal rajatud kuuevõlvilist 360 jala (110 m) pikkust Konuvere kivisilda, mis on Eesti suuremate sildade seas tänapäevani säilinutest vanim. Hõbedane (valge) värvus sümboliseerib silla ehitamiseks kasutatud tähtsaimat kohalikku maavara – lubjakivi. Tõllaratas sillal on meenutus ehitise noorusajast ja igavese liikluse sümbol. Rattal on kaheksa kodarat ja Märjamaa nimes kaheksa tähte. Kolm võlvitud sillasammast moodustavad Märjamaa algustähe M-i.

Lipu kasutamine
---------------

Valla lipp heisatakse:

1. Alaliselt vallamaja haldushoonel.
2. Ajutiselt valla tähtpäevadel.
3. Suhtlemisel teiste omavalitsusüksustega,
4. Muudel avalikel üritustel.
5. Hoone peasissekäigu juurde või mujale selleks sobivasse kohta kas lipuvardaga vastavasse hoidjasse või lipumasti.
6. 1. maist kuni 30. septembrini (kaasa arvatud) kell 8.00 ja 1. oktoobrist kuni 30. aprillini (kaasa arvatud) kell 9.00 ning langetatakse päikeseloojangul, kuid mitte hiljem kui kell 22.00, kui vallavanem ei ole andnud erikorraldust valla lipu heiskamise ja langetamise muu kellaaja kohta.
7. Kui valla lipp heisatakse koos Eesti riigilipu, mõne teise riigi või tema omavalitsusüksuse, mõne Eesti maakonna, valla või muu lipuga, asub valla lipp lipurivi tagant vaadatuna teise riigi, Eesti riigi või maakonna lipust vasakul.
8. Valla lippu ja vappi kasutatakse ka valla esindamisel väljaspool valla piire.

Valla sümboolika kasutamise täpsema korra kehtestab volikogu.

Vaata ka
--------

* Märjamaa valla vapp
* Märjamaa alevi lipp
* Loodna valla lipp

Välislingid
-----------

* Märjamaa valla sümbolid valla ametlikul kodulehel
* Märjamaa valla sümboolika Riigikantselei kodulehel
Trikāta kirikumõis 1904. aasta kaardil. Väljavõte kaardilt "Wegekarte des Walkschen Kreises mit den Kirchspiels- und Gutsgrenzen" (1904). Mõisa valdused on kaardil tähistatud ristiga
**Trikāta kirikumõis** (saksa keeles *Pastorat Trikaten*, läti keeles *Trikātas mācītājmuiža*) oli kirikumõis Liivimaal Valga kreisis Trikāta kihelkonnas. Praegu asub mõisasüda Lätis Valmiera piirkonnas Trikāta vallas.

Kirikuõpetaja maja ja selle kõrvalhooneid on esmamainitud 1600. aastal. Mõisa kohta pärinevad esimesed teated 1689. aastast, mil J. H. Keltsch koostas mõisa maade plaani. Vana mõisahoonet joonistas 1799. aastal Johann Christoph Brotze.

Trikāta kirik ja Trikāta kirikumõis 1799. aastal. Johann Christoph Brotze
Praegune mõisa peahoone valmis aastal 1804 ja see on riikliku kaitse all olev arhitektuurimälestis. Kunstimälestisena on kaitse all ka sealne ahi. Tegemist on kolmekorruselise mantelkorstnaga hoonega, kus põhikorruse all asub pooleldi maa-alune korrus. Hoone seinad on laotud maakividest ja tellistest. Nii ukse- kui ka aknaavad on kujundatud dekoratiivsetena, hoonet ehib ka karniis. Aastal 1936 oli hoone kapitaalremondis.

Mõisakompleksi juurde kuulub ka väike park. Mõisa lautade baasil moodustati Nõukogude ajal kolhoosile kuuluv farm Nomnieki.

Mõisa suurus
------------

Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus aastal 1816 3 ja 1/8 adramaad, sellele allus 60 mees- ja 69 naishinge. Aastal 1688 ja 1734 oli mõisal kolm adramaad, aastal 1758 aga 3 ja 1/3 adramaad. Aastal 1823 oli mõisa suurus 1 ja 17/20 adramaad. Ka aastal 1832 oli mõisal adramaid 1 ja 17/20, aastal 1881 allus mõisale 1 ja 70/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses.

Viited
------

1. ↑  "Mācītājmuiža". Originaali arhiivikoopia seisuga 18. august 2018. Vaadatud 18. augustil 2018.
2. ↑
3. ↑
4. ↑  www.vietas.lv
5. ↑   Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Von H. von Bienenstamm. Riga, bei Deubner, 1826. Riga, gedrukkt in der Müllerschen Buchdrukkerei. Riga : Deubner, 1826 lk. 274
6. ↑  Hagemeister, Heinrich von. Materialen zu einer Geschichte der Landgüter Livlands. Erster Theil. Riga: Eduard Frantzen´s Buchhandlung, 1836, lk 282.
7. ↑  Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 420.

Trikāta kirik
Trikāta kihelkond

**Kirik**: Trikāta kirik  

**Abikirik**: Vijciemsi kirik  

**Mõisad**: Cempi mõis | Dutka mõis | Jaunbrenguļi mõis | Jaunvāle mõis | Lipšukalnsi mõis | Lubi mõis | Plāņi mõis | Tiepole mõis | Trikāta kirikumõis | Trikāta mõis | Vecbrenguļi mõis | Vecvāle mõis | Vījciemsi mõis
Ulrike Meinhof (1964)
**Ulrike Marie Meinhof** (7. oktoober 1934 Oldenburg – 9. mai 1976 Stuttgart) oli saksa ajakirjanik, poliitiline aktivist ja hiljem vasakäärmuslik terrorist.

Ulrike Meinhofi vanemad olid kunstiajaloolased Werner Meinhof ja Ingeborg Meinhof. Vanemad surid varakult ning pärast ema surma 1949. aastal sai Ulrike ja ta vanema õe Wienke eestkostjaks veendunud sotsialist ajaloolane Renate Riemeck.

1955. aastal lõpetas Ulrike Meinhof gümnaasiumi ning õppis seejärel Marburgi ja Münsteri Ülikoolis filosoofiat, pedagoogikat, sotsioloogiat ja germanistikat.

1958. astus ta Sotsialistlikku Saksa Üliõpilasliitu (heideti sealt küll 1959. aastal vasakpoolitsemise tõttu välja) ja hakkas tegutsema ajakirjaniku ja publitsistina. 1959. aastal hakkas ta tegema kaatööd ajakirjale konkret. 1960–1964 oli ta sama ajakirja peatoimetaja. 1961. aastal abiellus ta ajakirja väljaandja Klaus Rainer Röhliga. Neil oli kaks tütart. Abielu lahutati 1967. aastal. Tol perioodil oli Ulrike Meinhof üks Lääne-Saksamaa populaarsemaid ajakirjanikke.

1968. aastal asus Ulrike Meinhof Hamburgist elama Lääne-Berliini, kus töötas Berliini Vaba Ülikooli õppejõuna. Tema poliitilised vaated radikaliseerusid üha enam. 1969. aastal lõpetas ta ajakirjale konkret kaastöö tegemise.

1970. aasta 14. mail osales Meinhof Andreas Baaderi vangistusest vabastamises ja hakkas seejärel elama illegaalselt. Temast sai üks Punaarmee Fraktsiooni loojaid, ideolooge ja juhte.

Jordaanias said Meinhof, Gudrun Ensslin, Andreas Baader, Horst Mahler ja teised väljaõppe relvastatud võitluse alal. Lääne-Saksamaale tagasipöördumise järel osales ta pangaröövides ja korraldas pommiatentaate.

Politsei arreteeris Ulrike Meinhofi 15. juunil 1972 Hannoveris. 29. novembril 1974 mõistis kohus ta kaheksaks aastaks vangi. 21. mail 1975 algas tema ja teiste Punaarmee Fraktsiooni liikmete vastu uus kohtuprotsess. 9. mail 1976 leiti ta oma kambrist ülespooduna. Ametliku versiooni kohaselt oli tegemist enesetapuga.

Viited
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑  Ulrike Meinhof 1934–1976 Lebendiges Museum Online
5. ↑
6. ↑  Anja Deuble:Ulrike Meinhof: Eine Frau radikalisiert sich NDR, 14. november 2019
7. ↑
8. ↑
9. ↑
**Märkischer Kreis** on haldusüksus Saksamaa Nordrhein-Westfaleni liidumaa keskosas.

Ajalugu
-------

Kreis loodi 1975. aastal Nordrhein-Westfaleni kreisireformi osana. Endised Lüdenscheidi ja Iserlohni kreisid koos Iserlohni linnaga (varem linnaringkond) pluss Balve ümbruse ala (varem Arnsbergi kreisi osa) liideti kokku, et moodustada uus kreis. Lüdenscheidi kreis ise oli loodud vaid mõned aastad varem, 1968. aastal, kui Lüdenscheidi linn ühendati Altena kreisiga (algselt loodud 1753. aastal). Nimi *Märkischer Kreis* valiti seetõttu, et osa territooriumist oli varem kuulunud Marki krahvkonnale.

Geograafia
----------

Märkischer Kreis katab Sauerlandi kõrgendiku loodeosa, Ruhri oru lõunaosa. Kõrgeim punkt (683 m üle merepinna) on Nordhelle. Kreisi peamine jõgi on Lenne, teine jõgi on Hönne. Kuigi enamus kreisist on kaetud metsaga ja see on üsna hõredalt asustatud, on piirkonnal pikk tööstuslik ajalugu: tegelikult tegi puidu rohkus selles piirkonnas võimalikuks terase tootmise seal juba ammu enne Ruhri kivisöe muutumist kergesti kättesaadavaks.

Linnad ja vallad
----------------

Linnad ja vallad Märkischer Kreisis
Linnad
1. Altena
2. Balve
3. Halver
4. Hemer
5. Iserlohn
6. Kierspe
7. Lüdenscheid
8. Meinerzhagen
9. Menden
10. Neuenrade
11. Plettenberg
12. Werdohl

Vallad
1. Herscheid
2. Nachrodt-Wiblingwerde
3. Schalksmühle

Kultuur
-------

Aastatel 1970–2005 võõrustas Märkischer Kreis rahvusvahelist džässifestivali. 2002. aastast on Balver Höhle festivali "Irish Folk & Celtic Music Festival" toimumispaik. 1991. aastast korraldab Festspiele Balver Höhle Balver Maerchenwochenit.

Luisenhütte on tööstuslik mälestusmärk Balves.

Viited
------

1. ↑
2. ↑
**Metastaseerumiseks** (ka **siirdkolletena levimiseks**) nimetatakse peamiselt üksiku kasvajaraku ehk pahaloomulise kasvaja levikut algkoldest kaugemal asuvatesse kehapiirkondadesse, kus nad tekitavad algkoega vahetult mitte seotud koldeid ehk metastaase.

Metastaseerumine on mitmetahuline protsess, mille täpset mehhanismi ja tegureid tänapäeval veel ei tunta. Arvatakse, et vähirakkudel on võime organismi lümfoid(-immuun)süsteemi vältida ja/või ellujäämise nimel sellega koostööd teha. Metastaseerumise protsessi käigus migreeruvad vähirakud teistesse kudedesse, seostuvad ümbritsevate rakkude või maatriksiga, lagundavad proteolüütiliselt ekstratsellulaarse maatriksi, eritades vajalikke ensüüme, 'tungivad' sihtmärkelunditesse ning lõpuks põhjustavad angiogeneesi.

Eristatakse lümfogeenset, hematogeenset ja implantatsioonimetastaseerumist. 
Healoomulised kasvajad ei metastaseeru.

Vaata ka
--------

* leukotsüüt

Viited
------

1. ↑  Ingrid Mesila, Enn Jõeste, Mari-Ann Reintam, Hannes Tamm, Živile Riispere, Maret Murde, Retlav Roosipuu, "Patoanatoomia õpik kõrgkoolile", lk 207, 2012, Tartu Ülikooli Kirjastus, ISBN 978 9949 32 084 4
2. ↑  Sulev Ingerpuu, Rakkude omavaheline suhtlemine ja vähkkasvaja teke, lk 69, veebiversioon (vaadatud 23.05.2014)

Välislingid
-----------

* Alo Lõhmus, Rinnavähk osutus arvatust kavalamaks, 06. november 2009, veebiversioon (vaadatud 12.06.2014)
* Yale'i Ülikool, 1. mai, 2008, Scientists Provide Explanation For How Cancer Spreads, veebiversioon (vaadatud 08.07.2014) (*inglise keeles*)
**Lapimaa** oli ajalooliselt küla kogukondlikus maakasutuses olev põllu- või heinamaalapp, ühiskasutatav maa.

Põhiliselt saartel, aga ka Lõuna-Eestis olid lapimaad külaväljal korratult segamini paiknevad, talude kasutuses olevad piklikud neljakandilised põllulapid. Talude osasid eraldasid kitsad kündmata *põllupeenrad*.

**Lapimaasüsteem** oli saraskondlik maakasutussüsteem, kus igale talule kuulus kuni mitukümmend lapimaad, mis paiknesid läbisegi naabertalude lapimaadega.

Selline vana põllujaotus kaotati kruntimisega 19. sajandi II poolel. Lapimaid oli 20. sajandi alguses säilinud veel Saaremaal ning vähesel määral ka Mandri-Eestis endistes kroonumõisates.

Vaata ka
--------

* nöörimaa
* põld
* talude kruntimine
* umbaed

Viited
------

1. ↑  Eesti keele seletav sõnaraamat vaadatud 28.07.2020
2. 1 2  Eesti rahvakultuuri leksikon (3. trükk). 2007. Koostanud ja toimetanud Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 228
3. ↑  Eesti keele seletav sõnaraamat vaadatud 28.07.2020
**Metasüsteem** ehk **süsteemide süsteem** on süsteemiteoorias süsteem, mille abil saab analüüsida, kirjeldada, üldistada ja modelleerida teisi süsteeme. Metasüsteemi kirjeldavat mudelit nimetatakse metamudeliks.

Matemaatikas kasutatakse metasüsteemi mõistet domeeni D jaoks kehtiva matemaatilise modelleerimise reeglite süsteemi tähenduses. 

Kultuuriuurimuses ja sotsioloogias mõistetakse metasüsteemi all konteksti, miljööd, situatsiooni, ökosüsteemi, looduskeskkonda ning bioloogilisi protsesse, mis ümbritsevad inimese loodud süsteeme ning on nendega vastastikuses käitumuslikus suhtes. 

Küberneetikas mõistetakse metasüsteemi juhtsüsteemi või kontrollisüsteemi tähenduses. Juhtimisküberneetika (*management cybernetics*) ning sellega seoses elavate süsteemide mudeli (*Viable System Model*) looja Stafford Beer räägib metasüsteemist kui metakeelest, mis toimib laiema kontekstina ning omab suuremat variatiivsust (*variety*).

Majandusteaduses mõistetakse metasüsteemi all üldist (globaalset) majandust vastandina piiratud majandussüsteemidele. Arshad Naim oma raamatus "Komplementaarsus" ("Complementarity") defineerib metasüsteemi millenagi, mis asub väljaspool süsteemi.

Vaata ka
--------

* Abstraheerimine
* Üldistamine
* Metamudel
**Vatsla** on küla Harju maakonnas Saue vallas. 5 kilomeetri kaugusel Tallinnast.

Statistikaameti andmetel oli 2011. aastal Vatslas 371 elanikku.

Küla läbiva Vatsla tee algusse jääb suvilarajoon, kus suvilad on ehitatud ajapikku ümber elumajadeks. Suvilarajoonist vasakule keerava Kodasema tee äärde jääb lisaks endistele suvilatele ka uuselamurajoon. Vatsla tee lõpu piirkonnas asub miljööväärtuslik vana Vatsla küla oma talude ja kiviaedadega. 

Vatsla külas ärihooned puuduvad, põhjaosas on mõned logistikaettevõtted.

Ajalugu
-------

Esimesed inimesed tegutsesid sealsetel aladel 14. sajandist. Lähiminevikus pole küla ajaloos suuri sündmusi olnud. Kuigi küla alad kuuluvad Saue valla alla, oli veel 1935 aastal Vatsla osa Harku vallast. 

Ligi 50 aastat tagasi läbis küla ka raudtee, mis oli rajatud Paldiski ja Tallinna vahel liiklemiseks. Külas oli puidust jaamahoone, millest enam pole midagi säilinud.

Asukoht
-------

Vatsla küla asub mööda Harku–Rannamõisa teed Tabasalu ja Harku vahel. Küla ümbritsevad peamiselt karjamaad ja mets. Osa Vatsla küla piirist kulgeb mööda Vääna jõge. Küla lähedal, kohe Harku–Rannamõisa kõrval on Harku hooldekodu. Vatslast põhja jääb ka Harku karjäär.

Transport
---------

Vatsla küla läbivad kaks suuremat teed: Vatsla tee ja Kodasema tee.

Küla läbivad ka ühistranspordibussid 111 ja 111A. Kohe küla lähedal Paldiski maantee ääres on ka Harku bussipeatus, mida läbivad bussid 107, 111, 118, 136, 145, 146, 148, 149 ja 712. Hommikul ja päeval läbib küla ka koolibuss, mis suundub Tabasalu ja Pääskula poole.

Viited
------

1. ↑  Maa-amet, vaadatud 21.11.2020.
2. ↑  Statistikaamet, vaadatud 10.11.2020.
3. ↑  Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
4. ↑  "Kitsarööpaline raudtee".

Välislingid
-----------

* Vatsla küla koduleht

| * v
* r
Saue valla asulad |
| --- |
| Linn | 

* Saue

 |  |
| Alevikud | 

* Laagri
* Riisipere
* Turba

 |
| Külad | 

* Aila
* Allika
* Alliku
* Aude
* Ellamaa
* Haiba
* Hingu
* Hüüru
* Jaanika
* Jõgisoo
* Kaasiku
* Kabila
* Kernu
* Kibuna
* Kiia
* Kirikla
* Kivitammi
* Kohatu
* Koidu
* Koppelmaa
* Kustja
* Laitse
* Lehetu
* Lepaste
* Madila
* Maidla
* Metsanurga
* Munalaskme
* Mustu
* Muusika
* Mõnuste
* Nurme
* Odulemma
* Pohla
* Pällu
* Pärinurme
* Püha
* Ruila
* Siimika
* Tabara
* Tagametsa
* Tuula
* Valingu
* Vanamõisa
* Vansi
* Vatsla
* Vilumäe
* Viruküla
* Ääsmäe
* Ürjaste

 |
**Tallinna Merekool** tegutses aastail 1919–1991 Tallinnas. 

Tuukri tänava ja Uus-Sadama tänav 14 hoone Tallinnas
Estonia puiestee 10 hoone Tallinnas

Ajalugu
-------

Kool loodi seltsi "Laevandus" eestvõttel, kooli esialgne asukoht oli Meremeeste Kodu hoones Uus-Sadama tänav 14.

Pärast Teist maailmasõda, 1944. aastast tegutses kool endise Tallinna Linna Tütarlaste Kommertsgümnaasiumi hoones Estonia puiestee 10. See oli poolsõjaväelise korraga NSV Liidu Merelaevanduse Ministeeriumi keskeriõppeasutus - Tallinna Merekool, kus koolitati välja kaubalaevastiku meremehi: laevajuhte, mehaanikuid ja radiste, hiljem ka laevaelektrikke. Merekooli esimene sõjajärgne õppelaev oli Vega.

Algselt oli Nõukogude Eestis kolm merekooli: nr. 1 Tallinnas Merepuiesteel, nr. 2 Pärnus ja nr. 3 Tallinnas Pronksi tänaval.

Tallinna Merekooli kauaaegse ülemana tegutsesid Aleksandr Anossov, hilisem Eesti Merelaevanduse ülem, ja Helmut Kanter.

1992. aastal koondati Tallinna Merekooli ümber teised Tallinna merekoolid ning moodustati neist praeguse Eesti Mereakadeemia eelkäija Eesti Merehariduskeskus. Aastail 1990–1993 oli Tallinna Merekooli ülem ja Eesti Merehariduskeskuse direktor Tarmo Kõuts. 1994. aastal kolis merehariduskeskus Estonia puiesteelt Lasnamäe tühermaale kooli jaoks ehitatud ühiselamuhoonesse Mustakivi tee 25.

Vaata ka
--------

* Eesti Merekool

Viited
------

1. 1 2  Tallinna Merekool Merevikis
2. ↑  Nõukogude Eesti laevandus, Eesti Teataja, 27 mai 1950

Välislingid
-----------

* Tallinna Merekool Merevikis
Oma majaTallinna Merekalda Kool.
Tallinna Kuristiku Gümnaasium
**Tallinna Merekalda kool** (TMK), varem *Lasnamäe Üldgümnaasium* (LÜG) ning enne seda *Tallinna 62. Keskkool*, asus Lasnamäe ja Pirita linnaosa vahel aadressil Läänemere tee 31 ja oli eestikeelne õppeasutus. Kool avati 1. septembril 1987. 

2000. aastal sai kool inimsõbraliku kooli preemia.[*viide?*]

1. septembrist 2014 sai kooli nimeks *Tallinna Merekalda Kool* ning see muudeti põhikooliks. Kooli moto oli "Kultuur algab minust enesest."

2011/12. õppeaastal õppis koolis ka Tallinna Läänemere Gümnaasium, kuni nende koolimaja renoveeriti.

2016. aasta juunis teatas Tallinna Haridusamet pressikonverentsil, et kool tegutseb veel ühe aasta ja siis kooli tegevus lõpetatakse. Lapsevanematele teatati seda aga Augustis enne uut õppeaastat. 2016/17. õppeaasta I veerandil toimus kooli õppetöö veel oma majas, pärast seda viidi allesolevad lapsed Kuristiku gümnaasiumi, kuna oma kool lammutati poolenisti maha ja vanast Tallinna Merekalda Kooli hoonest sai *Tallinna Linnamäe Vene Lütseumi* gümnaasiumiastme hoone. Kooli sulgemisest teatati lastevanematele keset suvevaheaega ja lapsed pidid minema teise kooli.

Direktorid
----------

1. Ako Raud
2. Mihkel Rebane
3. Merike Vaarandi
4. Raino Liblik (direktori kohusetäitjana)

Keeleõpe
--------

Koolis õpetati nii inglise, vene kui ka saksa keelt.

Huvitegevus
-----------

Koolis tegutsesid mudilas-, laste- ja neidude koorid. Mudilaskoor oli omandanud II kategooria. Aastaid tegutses tütarlaste estraaditantsu rühm, 2013. aastal alustas tegevust ka algklasside rahvatantsurühm. Järjest aktiivsemalt tegutseb näitering. Traditsiooniliselt toimus koolis iga-aastane etlemisvõistlus. Kooli parimad etlejad võtsid traditsiooniliselt osa iga-aastastest Betti Alverile pühendatud luulepäevadest Jõgeval ning on seal sageli auhindu pälvinud.

Väga häid tulemusi on saavutanud kooli õpilasvõistkonnad koolidevahelistel kergejõustikuvõistlustel, võrkpallis ning ka teistel spordialadel. Igal aastal toimub koolis kevadine spordipäev ja talispordipäev. Sportimist vabas õhus soodustas kooli suur territoorium spordi- ja mänguväljakutega ning kooli asukoht looduskaunis kohas Pirita-Kose linnaosa piiril. 

Traditsiooniks oli saanud koolisiseste aeroobikavõistluste korraldamine, edukalt võetakse osa ka koolidevahelistest aeroobikavõistlustest. Traditsiooniliste kooliürituste alla kuuluvad ka Mini-Missi võistlus ja lauluvõistlus, mõlemasse võistlusesse on kaasatud ka teised Lasnamäe koolid.

Koolis sai teha jalgrattajuhilube ning aastaid oli edukalt võetud osa jalgrattavõistlusest "Vigurivänt".

Koolis oli väga heal tasemel kunstiõpetus. Õpilaste tööd on kunstikonkurssidel pälvinud auhindu nii Eestis kui ka väljaspool seda. 

Traditsiooniks oli ka iga-aastased jõulukontserdid mõnes Tallinna kirikus lastevanematele, vilistlastele ja linnarahvale.

Vaata ka
--------

* Eesti koolide loend

Välislingid
-----------

* Koduleht
* Kool Facebookis (TMK)
* 
*
**Vatt** (läänemurdes ja Mulgi murdes *pelts*, lõunaeesti murretes *pihtsärk*) oli etnograafias villane mõnes kohas kuni poole reieni ulatuv hõlmadega meeste *pihtkuub*. Suvel kanti linast vatti, mis oli harikult puusadeni.

Ajaloost
--------

Oli tuntud Põhja-Euroopas ja ka Baltimaades juba 17. sajandil. Pikk-kuuega sarnaneva pihaosaga vatt muutus eesti rahvarõivaste osaks 18. sajandi lõpul ning kanti seda 19. sajandi II pooleni Kagu-Eestis, Pärnumaal ja saartel. Hiljem asendus ta moodsamate ülerõivastega.

Tegumood
--------

Üldiselt sarnanesid varasemad meeste vatid nagu naiste kampsunidki pikk-kuue ülaosaga. 19.sajandi keskpaigaks oli vattide õmblemisel omaks võetud mitmeid moerõivastuse jooni. Lääne-Eestis kaunistati vatt pikk-kuue eeskujul punaste kaaruspaelte ja tinanööpidega. Mujal muutus üldiseks madala püstkrae ning ühe või kahe reaga vasknööpidega vatt, mille seljaõmblus lõppes allosas lahtise voldiga (lõhikuga). Lahtise voldi moodustasid kaks järsult laienevat seljatükki (*lipid*), mis katsid üksteist. Saaremaal võeti poolde reide ulatuvad lippidega vatid (ka *hännaga kampsunid*) kasutusele varem kui mandril. Vati hõlmad kinnitati haakidega ning peale pandi vöö nagu teistelegi pikkadele ülerõivastele. Saaremaa hilisemad vatid olid lühikesed, vööni ulatuvad, kaarduvate seljaõmblustega *hännata* vatid. Mõnes paigas mandril olid vattidel hõlmade kaarjad välisnurgad, mahapööratav krae ning ka reväärid. Värvilt sarnanesid vatid oma piirkonna muude ülerõivastega.

Linnarahva eeskujul võtsid jõukamad talupojad ning mõisametnikud 1860. - 1870. aastatel kasutusele saterkuued. Hilisemaid uuemamoelisi kuubi hakati nimetama pintsakuteks. Sajandi lõpukümnenditel kadusid vatid kasutuselt.

Vaata ka
--------

* Kampsun
* Pikk-kuub
* Pintsak
* Saterkuub
* Vest

Viited
------

1. ↑  Murdekaart
2. 1 2 3  Eesti rahvakultuuri leksikon (3. trükk). 2007. Koostanud ja toimetanud Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastus. lk 344
3. ↑  Eesti etnograafia sõnaraamat. 1996. Koostanud Arvi Ränk. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus. Lk 234

Kirjandus
---------

* Eesti rahvariiete ajalugu. Ilmari Manninen. 1927, 2009.

Välislingid
-----------

* Meeste vatt. Eesti Rahva Muuseum
* Vatt, meeste. Eesti Rahva Muuseum
* Jüri meeste vatt
* Lihula mehe rahvarõivad
Turuväljak Wittenbergis, vasakul raekoda.
**Wittenberg** on linn Saksamaal Saksi-Anhalti liidumaal Elbe jõe ääres.

Ajalugu
-------

Wittenbergi nime on esmamainitud 1174. aastal. 1260. aastal valis linna oma residentsiks Saksi-Wittenbergi hertsog Albrecht II. 1261 asutati linna frantsisklaste klooster. 27. juunil 1293 andis Albrecht II Wittenbergile linnaõigused.

1356 andis keiser Karl IV kuldbullaga Saksi-Wittenbergi hertsogile Saksa-Rooma keisri valimise õiguse. Wittenberg sai Saksimaa kuurvürsti residentsiks. Sellega omandas Wittenberg suure tähtsuse, mis kestis umbes 16. sajandi lõpuni, kuni Kolmekümneaastase sõja ja katkuepideemiateni.

Alates 1505. aastas töötas Wittenbergi õukonnakunstnikuna Lucas Cranach vanem.

18. oktoobril 1502 asutati Leucorea nime all praeguse Martin Lutheri ülikooli eelkäija. Martin Luther oli Leucorea teoloogiaprofessor aastast 1508. aastast ja Philipp Melanchthon kreeka keele professor aastast 1518.

31. oktoobril 1517 naelutas Martin Luther Wittenbergi lossikiriku uksele 95 teesi, millest sai alguse reformatsiooniliikumine. 1520 põletas Luther avalikult paavsti bulla "Exsurge domine", millega Martin Lutheri teesid hukka mõisteti. Linnas on Martin Lutheri haud ja muuseum.

1543 rajati linna esimene veevarustussüsteem, mille kaudu lossi, raekoda, ülikooli ja üksikuid elumajasid varustati joogiveega.

Wittenbergis Hans Luffti trükikojas trükiti 1534 esimene saksakeelne piibel Martin Lutheri tõlkes ja 1535 Wanradt-Koelli katekismus.

 *Pikemalt artiklis Saksimaa kuurvürstiriik*
1806–1814 okupeerisid Wittenbergi Prantsuse väed, pärast seda kuulus linn Preisimaale.

Pärast teist maailmasõda kuulus Wittenberg Saksa DV-sse.

Linna mitu ajaloolist hoonet kuulub UNESCO maailmapärandi nimistusse.

Viited
------

1. ↑  Register of German municipalities (4th quarter 2022), vaadatud 12.02.2023.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Wittenberg** |

* Wittenbergi koduleht
**Ulrich Hub** (sündinud 2. novembril 1963 Tübingenis Baden-Württembergis) on saksa näitekirjanik, kirjanik ja lavastaja.

Ulrich Hub on õppinud näitlejaks, ta lõpetas Hamburgi teatri- ja muusikakõrgkooli (Hochschule für Musik und Theater Hamburg). Pärast seda töötas ta viis aastat koosseisulise näitlejana Gießeni ja Darmstadti teatrites. 

1993. aastast töötab lavastajana ning kirjutab näidendeid ja lasteraamatuid.  
Esimene tunnustus kirjanikuna tuli 1997. aastal, kui ta võitis esimese auhinna Heidelberger Stückemarkti teatrifestivalil näidendi "Die Beleidigten" eest. Kokku on temalt ilmunud üle 20 näidendi ja instseneeringu, kuuldemänge ja audioraamatuid, ning neli lasteraamatut.

Kirjanikku on Saksamaal tunnustatud enam kui kümne kirjandusauhinnaga. Enim auhindu pälvinud näidend "Kohtume kell kaheksa Noa laeval" ("An der Arche um Acht") on antud välja ka proosatekstina, raamatut on siiani tõlgitud 24 keelde.

Ulrich Hub elab Berliinis. 

Tema näidend "Kohtume kell 8 Noa laeval" on tõlgitud ka eesti keelde (tõlkija Raimo Pass), mängitud Vaba Lava kavas 2014. aastal ja on detsembrist 2018 Viljandis Ugala teatri mängukavas.

Viited
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑

Välislingid
-----------

* Kirjaniku koduleht
* Ulrich Hub filmiandmebaasis IMDB
* Intervjuu kirjandusveebis Die Blaue Seite (saksa keeles)
**Peedo Nelke** (sündinud 16. veebruaril 1965) on eesti alpinist.

Alpinistina on ta roninud Tian Shanis Džengiši mäel 7100 m kõrgusele (Musta Obeliskini). Kõrgemale on sel mäel eesti mägironijatest tõusnud vaid Ilmar Priimets.

Haridustee ja töökäik
---------------------

Ta lõpetas 1990. aastal Tartu Ülikooli bioloogia-geograafiateaduskonna geoloogia erialal. Diplomitöö "Külghõõrde arvestamisest vaia kandevõime määramisel surusondide abil."

Ta on mittetulundusühingu Tallinna Kaljuronimisklubi ja osaühingu S.P. Geouuringud juhatuse liige.

Ta on Eesti Geotehnika Ühingu liige.

Kõrgalpinism
------------

Ta juhtis 1993. aastal väiksearvulist ekspeditsiooni Tian Shani mäestikus asuva seitsmetuhandelise Han-Tengrile (7010 m), mille käigus 2. augustil Erkki Vihula ja Eero Ots tema juhtimisel tippu tõusid.

1994. aastal Eesti-Soome ühisekspeditsioonil Pobeda mäetipule (7439 m) jõudis ta koos Eero Otsaga Musta Obeliskini (7100 m), kuid muutunud ilmaolude tõttu olid nad sunnitud tagasi pöörduma.

### Kõrgtõusud

* 1993 – Han-Tengri (7010 m)
* 1994 – Pobeda mäetipu Must Obelisk (7100 m)

Viited
------

1. ↑  Lõpetanute tähestikuline nimekiri. lepo.it.da.ut.ee
2. ↑  Diplomi- ja bakalaureusetööd. geoloogia.ut.ee
3. ↑  Eesti Geotehnika Ühing. geotehnikauhing.ee
4. ↑  Eestlased ja Han-Tengri. ajaveeb.alpinism.ee
5. ↑  Ülevaade Eesti alpinismi ajaloost. jkalpiklubi.ee

Välislingid
-----------

* Tallinna Kaljuronimisklubi. kaljuronimine.ee