recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Gripsholmi loss** (rootsi keeles *Gripsholms slott*) asub Kesk-Rootsis Strängnäsi vallas Mariefredi linna lähedal Mälareni järve ääres 60 km kaugusel Stockholmist.

Praeguse lossi kohale ehitas tolle aja Rootsi rikkaim mees, Rootsi drots ja Rootsi Riiginõukogu juht Bo Jonsson (Grip, surnud 1386), kellele kuulus peaaegu terve Soome ja paljud lossid ja piirkonnad põhiliselt Rootsi idaosas (Nyköpingi, Stäkeholmi, Kalmari, Öresteni, Oppensteni, Forsholmi läänid ja mõisad ida-Götamaal, Smålandis, Ölandil ja Upsalas ning Västeråsi ja Strängnäsi piiskopkonnas, samuti Soomes Turus, Viiburis, Raseborgis, Hämeenlinnas ja Korsholmis) 1380. aastal kivilinnuse. Bo Jonsson toetas 14. sajandi Rootsi kuningavalikutes Mecklenburgi ja Mecklenburgi hertsog Albrechti, Rootsi kuningana.

Linnus püsis tema suguvõsa valduses aastani 1526, mil Gustav I hakkas mõisaid ja losse riigistama. Kuningas lammutas senise kindluse maha ja rajas selle asemele kindlustatud lossi.

Aastail 1563–1567 hoidis Erik XIV kuningas oma venda Soome hertsog Johanit ja ta naist Katarina Jagellonicat lossis vangis ning 1566. aastal sündis seal nende poeg, hilisem Poola ja Rootsi kuningas Sigismund.

Rootsi kuninglik perekond kasutas lossi oma residentsina 1713. aastani. Aastail 1713–1773 kasutati lossi vanglana ning 1773. aastal lasi Gustav III lossi oma naise jaoks renoveerida. Sel ajal ehitati lossi ka teater.

1889–1894 viidi arhitekt Fredrik Lilljekvisti juhtimisel läbi ulatuslikud muutmistööd ning paljud 17. ja 18. sajandi lisandused eemaldati. Suurima uuendusena lisati lossile kolmas korrus.

Tänapäeval paikneb lossi ühes osas rahvuslik portreedekogu (*Statens porträttsamlingar*).
**Lõuna-Jüütimaa** oli aastatel 1970–2006 maakond Taanis Jüütimaal. Lõunas piirnes see Saksa liidumaa Schleswig-Holsteiniga, põhjas Ribe ja Vejle maakonnaga.

Maakond moodustati 1970 Haderslevi, Tønderi, Åbenrå ja Sønderborgi maakonna ühendamisel.

Aastal 2007 läks maakonna ala Lõuna-Taani piirkonna koosseisu.

Rahvastiku tihedus on 64,2 in/km².

Maavanem (*amtsborgmester*) oli viimati Carl Holst.

Haldusjaotus
------------

Maakonnas oli 23 valda.

Maakond koosnes järgmistest valdadest:

* Augustenborgi vald
* Bredebro vald
* Broageri vald
* Bovi vald
* Christiansfeldi vald
* Grami vald
* Gråsteni vald
* Haderslevi vald
* Højeri vald
* Lundtofti vald
* Løgumklosteri vald
* Nordborgi vald
* Nørre-Rangstrupi vald
* Røddingi vald
* Rødekro vald
* Skærbæki vald
* Sundevedi vald
* Sønderborgi vald
* Sydalsi vald
* Tinglev' vald
* Tønderi vald
* Vojensi kommuun
* Åbenrå vald

Rahvastik
---------

Lõuna-Jüütimaal elab saksa vähemus.

Suuremad linnad on Sønderborg, Padborg, Tønder, Åbenrå ja Haderslev.

Elanike arv on (1. jaanuari seisuga) olnud:

* 1980: 249 949
* 1985: 249 665
* 1990: 250 612
* 1995: 251 992
* 1999: 253 771
* 2000: 253 482
* 2003: 253 013

Ajalugu
-------

Lõuna-Jüütimaa moodustab ajaloolise Schleswigi põhjaosa, mistõttu seda nimetatakse ka (eriti kohaliku saksa vähemuse poolt) Põhja-Schleswigiks (*Nordschleswig*). Taanlased väldivad seda nimetust, küll aga nimetavad taani vähemusega Saksamaa piirkonda Lõuna-Schleswigiks (*Sydslesvig*).

Pärast Teist Schleswigi sõda liideti piirkond 1864. aastal Preisimaaga, ning sellest sai Schleswig-Holsteini provintsi osa. Taanlased kipuvad kogu Schleswig-Holsteini nimetama Lõuna-Jüütimaaks.

Pärast Esimest maailmasõda läks see piirkond 1920 rahvahääletusega tagasi Taanile, mis oli sõjas olnud neutraalne, kuid oli säilitanud territoriaalsed pretensioonid 1864. aastast.

Muud
----

Piirkonnas asus ka 14. sajandil Taani kuninganna Margarete poolt Gerhardile hertsogitiitli andmisega moodustunud Lõuna-Jüütimaa hertsogkond.

Møgltønderis on kuningliku perekonna loss.

Padborgis (saksa keeles *Pattburg*) on raudtee piirijaam.

Välislingid
-----------

* Maakonna koduleht
Aleksander Allik umbes 1890. aastail. Foto: Ferdinand Danneberg, Tartu. ERM Fk493:67
**Aleksander Allik** (29. mai 1868 Sikassaare – 1953 Saksamaa) oli eesti apteeker ja Kuressaare linnapea. 

Sündis 29. mail 1868. aastal Saaremaal Sikassaares. Alghariduse omandas Kuressaare linna algkoolis, mille lõpetamise järel asus õppima Kuressaare gümnaasiumisse. 1892–1895 õppis Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas ja omandas farmaatsiamagistri kraadi (*mag. pharm*).

1892.–1897. aastal töötas Tartu Ülikooli kliinikute apteegis ja apteegiõpilasena Peterburis. 1897. aastal läks Kuressaarde apteegi juhatajaks ja sai hiljem selle omanikuks.

Oli aktiivne omavalitsuse tegelane. Tegutses Saare maavoliniku, linnavolikniku ja linnanõunikuna. 20. septembrist 1928 kuni 23. märtsini 1934 oli Kuressaare linnapea.

Alates 1929. aastast tegutses Saksamaa konsulina Kuressaares.

Võttis osa Kuressaare Kaunistamise Seltsis ja Saaremaa Skaudisõprade seltsi tegevuses. Oli Saaremaa Skaudisõprade Ühingu abiesimees ja Kuressaare Meriskautide Suguharu auvanem.

Teise maailmasõja ajal, 1941. aastal, emigreerus Saksamaale.

1. 1 2 3 4 5  Orb, F. (28. mai 1938). "Mag. A Allik 70-aastane". *Meie Maa*: 4.
Alamõisa kihelkonna mõisad 1904. aasta kaardil. Väljavõte kaardilt "Wegekarte des Walkschen Kreises mit den Kirchspiels- und Gutsgrenzen" (1904)
**Alamõisa kihelkond** ehk **Lejasciemsi kihelkond** (saksa keeles *Kirchespiel Aahof*, läti keeles *Lejasciemu draudzes novads*) oli haldusüksus Liivimaal Valga kreisis. Sealne kogudus kannab tänapäeval nime Lejase kogudus.

Kihelkonnakirik oli Alamõisa kirik.

Alamõisa kihelkonna mõisad
--------------------------

* Alamõisa (*Pastorat Aahof*) kirikumõis
* Alamõisa (*Aahof*) rüütlimõis
* Amši (*Amsche*) Alamõisa kõrvalmõis
* Auguliena (*Roseneck*) rüütlimõis
* Dūre (*Duhrenhof*, varem *Cappendorf*) rüütlimõis

Viited
------

1. ↑  LELB

Kirjandus
---------

* Richter, Adolf. *Baltische Verkehrs- und Adressbücher*. Bd I. Livland. Riga, 1909.


Valga kreis

**Kreisilinn**: Valga  

**Kihelkonnad**: Alamõisa kihelkond  | Aluliina kihelkond  | Apekalnsi kihelkond  | Aumeistri kihelkond  | Ēvele kihelkond  | Gulbene kihelkond  | Härgmäe kihelkond  | Koivaliina kihelkond  | Luke kihelkond  | Palsmane kihelkond  | Smiltene kihelkond  | Zeltiņi kihelkond  | Tirza kihelkond  | Trikāta kihelkond  | Valga kihelkond  | Velēna kihelkond
Suvorov-Rõmnikski suguvõsa krahvivapp ja Italiiski suguvõsa vürstivapp
**Suvorov**, hiljem krahv **Suvorov-Rõmnikski** ja vürst **Italiiski** (saksa keeles *Suworow-Rimnikski*) oli Venemaa aadlisuguvõsa.

Ajalugu
-------

Suvorovid olid pärit ilmselt Rootsist, kust nad XVI sajandi alguses Venemaale rändasid. Suguvõsaliin algab XVI sajandi lõpul elanud Saveli Suvoroviga, kes oli maavaldaja Kašinski maakonnas. Selle piirkonnaga jäid tema järeltulijad seotuks XVIII sajandini. 

Tema viienda põlve järeltulija Vassili Ivanovitš Suvorov (1705−1775) tegi karjääri sõjaväeteenistuses ja tõusis kindral *en chef*´iks. Tema poeg Aleksandr Vassiljevitš Suvorov (1729−1800) oli nimekas sõjaväelane, kellest sai esmalt kindralfeldmarssal ja seejärel generalissimus. 22. septembril 1789 andis Püha Rooma keiser talle krahvitiitli. Sama aasta 6. oktoobril andis Venemaa keiser Paul I talle samuti krahvitiitli ja ta sai Râmnici lahingu (1789) (venepäraselt Rõmnik) järgi lisanime **Rõmnikski**. 1799. aasta 6. oktoobril sai temast Venemaa keisririigi vürst perekonnanimega **Italiiski** (Itaalia sõjakäigu auks). 

Tema järeltulijad olid tuntud nimega vürst Italiiski, krahv Suvorov-Rõmnikski. 29. märtsil 1851 anti neile lisatiitel *hiilguslik*. Suvorovite vürstisuguvõsa meesliin kustus 1893. aastal.

Suvorovid rüütelkonna matriklis
-------------------------------

Suvorovid võeti kõigi nelja Balti rüütelkonna matriklisse. 1849. aastal võeti suguvõsa Eestimaa rüütelkonna aadlimatriklisse ja Saaremaa rüütelkonna aadlimatriklisse.

Vürst Aleksandr Vassiljevitš Italiiski, krahv Suvorov-Rõmnikski (1729−1800)

Suguvõsa liikmeid
-----------------

* Jevstafi Ivanovitš Suvorov (suri pärast 1703), stolnik
* Vassili Ivanovitš Suvorov (1705−1775), kindral *en chef*, senaator, Tobolski kuberner
* Vürst Aleksandr Vassiljevitš Italiiski, krahv Suvorov-Rõmnikski (1729−1800), kindralfeldmarssal, generalissimus
* Fjodor Aleksandrovitš Suvorov (1739−pärast 1786), brigadir
* Vürst Arkadi Aleksandrovitš Italiiski, krahv Suvorov-Rõmnikski (1780−1811), kindralleitnant, kindraladjutant
* Hiilguslik vürst Aleksandr Arkadjevitš Italiiski, krahv Suvorov-Rõmnikski (1804−1882), jalaväekindral, kindraladjutant, Balti kindralkuberner, Peterburi sõjakindralkuberner, kogu jalaväe kindralinspektor

Kirjandus
---------

* *Der Adel der russischen Ostseeprovinzen (Estland, Kurland, Livland, Ösel)*. 1. Teil. Die Ritterschaft. Neustadt an der Aisch: Bauer & Rape, inhaber Gerhard Gessner, 1898 (ümbertrükk 1980).
* *Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften*. Teil: Oesel. Tartu: Osaühing „Ilutrükk", 1935. Lk 589-591, 695  .
* Руммель, Витольд Владиславович. *Родословный сборник русских дворянских фамилий*. Том II. С.-Петербургь: Издание А. С. Суворина, 1887. Lk 438-444 .
Mitmel korral žürii liige olnud Sven Začek
2017. aastal žürii töös osalenud Urmas Tartes
2017. aastal žürii töös osalenud Karl Adami
**Tamroni reisifoto** on Eesti iga-aastane reisifotode võistlus. Konkurssi korraldatakse alates 2014. aastast.

Konkursile oodatakse reisifotosid, milles on jäädvustatud eri paikade kultuuri ehedal ja puutumata kujul, portreteeritud huvitavaid inimesi või kujutatud hingematvalt kauneid maastikke.

Esimesele, 2014. aasta konkursile, laekunud 945 tööd hindas kolmeliikmeline žürii koosseisus loodusfotograaf Sven Začek, portreefotograaf Renee Altrov ning loodusfoto- ja videograaf Toomas Ili. Sven Začek hindas ka järgmisel kahel konkursil. Veel on žürii töös osalenud fotokunstnik Gen Vagula, loodusfoto- ja videograaf Toomas Ili, reisiajakirjanik ja fotograaf Silvia Pärmann, makrofotograaf Urmas Tartes, loodusfotograaf Karl Adami ja veel mõned teised. 

Konkursile esitati 2015. aastal 1093 tööd, 2016. aastal 919, 2017. aastal 749 ja 2018. aastal laekus 671 tööd.

Auhinnad
--------

Konkursil antakse välja kolm auhinda: 

* I koht: 1000 euro väärtuses Tamroni fototehnikat Photopointist
* II koht: 750 euro väärtuses Tamroni fototehnikat Photopointist
* III koht: 500 euro väärtuses Tamroni fototehnikat Photopointist

Fotokonkursi võitjad
--------------------

* 2014 – Valdek Udris (foto "Gulmarg, Kashmir, India")
* 2015 – Valdek Udris (foto "Yuanyangi riisiterrassid, põlvkondade ja sajandite elustiil")
* 2016 – Rene Türk (foto "37.819332, -122.478243")
* 2017 – Peep Loorits (foto "Hommik")
* 2018 – Vyacheslav Biryukov (foto "Pikk teekond koju")

Viited
------

1. 1 2 3 4  Tamron Reisifoto 2018. snap.ee
2. 1 2  Tamroni Reisifoto konkursi esikolmik. snap.ee
3. 1 2  Tamroni Reisifoto 2015 esikolmik. snap.ee
4. 1 2  Tamron Reisifoto 2016. snap.ee
5. 1 2  Tamron Reisifoto 2017. snap.ee
Chung Un-chan (2006)
**Chung Un-chan** (정운찬, 鄭雲燦; sündinud 21. märtsil 1947 Gongjus Lõuna-Chungcheongi provintsis) on Lõuna-Korea poliitik, 28. septembrist 2009 kuni 11. augustini 2010 Lõuna-Korea peaminister.

1970 lõpetas ta Söuli Riikliku Ülikooli bakalaureusekraadiga majanduses ja 1972 Ohios asuva Miami ülikooli magistrikraadiga majanduses. 1978 kaitses ta Princetoni ülikoolis doktorikraadi majanduses.

Chung alustas oma akadeemilist karjääri New Yorgis asuvas Columbia ülikoolis, kus ta 1976–1978 oli assistent ja abiprofessor. Seejärel naasis ta Söuli ülikooli, kus töötas 27 järgmist aastat majandusteaduskonnas. Ta oli 1982 Havai ülikooli külalisabiprofessor, 1986–1987 Londoni Majanduskooli külalisõppejõud ja 1999 Bochumis asuva Ruhri ülikooli külalisprofessor. 2002–2006 oli ta Söuli Riikliku Ülikooli rektor.

Pärast akadeemilise karjääri lõppu läks Chung poliitikasse. Ta ei kuulu ühtegi erakonda, olles sõltumatu kandidaat. 3. septembril 2009 nimetas Lõuna-Korea president Lee Myung-bak ta peaministriks. Parlament kinnitas ta ametisse ja pärast seda astus ta 30. septembril 2009 ametisse.

Algusest peale, juba enne ametisse kinnitamise hääletust oli parlamendis tema vastu tuntav opositsioon. Pärast 2010. aasta juunis toimunud kohalikke valimisi teatas ta soovist tagasi astuda. Ta esitas tagasiastumisavalduse 29. juulil 2010 ja lahkus ametist kaks nädalat hiljem.
Nikolai Rõžkov (2014)
**Nikolai Ivanovitš Rõžkov** (vene keeles *Николай Иванович Рыжков*; 28. september 1929 Donetski oblast Ukraina NSV – 28. veebruar 2024) oli Nõukogude Liidu ja Venemaa partei- ja riigitegelane, NSV Liidu Ministrite Nõukogu esimees 1985–1991. 

Rõžkov asus ministrite nõukogu esimehe ametikohale Leonid Brežnevi aegse peaministri Nikolai Tihhonovi asemele pärast Mihhail Gorbatšovi võimuletulekut; Rõžkov küll toetas Gorbatšovi reforme, kuid ajas temaga võrreldes vanameelsemat poliitikat. 

Rõžkov oli NLKP liige (1956–1991) ja NSV Liidu Ülemnõukogu saadik (1974–1989) Sverdlovski oblastist. 

Alates 1950. aastast töötas ta 25 aastat raskemasinaehitustehases Uralmaš, esialgu insenerina, seejärel tsehhiülemana ja peatehnoloogina, 1965–1970 oli ta samas peainsener ja 1970–1975 peadirektor. 

1975–1979 oli Rõžkov NSVL raskemasinaehituse ministri 1. asetäitja, 1979–1982 NSVL Plaanikomitee esimehe 1. asetäitja. 

NLKP Keskkomitee liige (1981–1991) ja NLKP KK sekretär ja ökonoomika osakonna juhataja (1982–1985) ja NLKP KK Poliitbüroo liige 1985–1990. 

Osales 1991. aasta Vene NFSV presidendivalimistel, saavutades Boriss Jeltsini järel 2. koha (16,9%). Valiti 1995. aasta valimistel sõltumatuna Riigiduumasse ja temast sai üks kommunistliku ja natsionalistliku meelsusega saadikute bloki "Võim rahvale" liidritest. 
Aastatel 2003–2023 oli Rõžkov Venemaa Föderatsiooninõukogu liige.

Tunnustus
---------

* kaks Tööpunalipu ordenit (1966, 1979)
* NSV Liidu riiklik preemia (1969 ja 1979)
* Oktoobrirevolutsiooni orden (1971)
* kaks Lenini ordenit (1974, 1976)
* Isamaasõja orden, 1. järk (1985)
* kaks ordenit Teenete eest Isamaa ees, 1. järk (2014) ja 4. järk (2004)
* Vürst Jaroslav Targa orden, 5. järk (Ukraina, 2004)
* Valgevene Austuse orden (2004)
* Armeenia rahvuskangelane (2008; Spitaki maavärina tagajärgede likvideerimise isikliku juhtimise eest)
* Austuse orden (Venemaa, 2013)
* kaks Stolõpini medalit, 1. järk (2014) ja 2. järk (2019)
* Sverdlovski oblasti aukodanik (2014)
* Venemaa töökangelane (2019).

Viited
------

1. ↑  NSVL ÜN saadikute nimekiri

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Nikolai Tihhonov** | **NSV Liidu Ministrite Nõukogu esimees**1985–1991 | Järgnev**Valentin Pavlov** |
Markus Larsson (2007)
**Markus Larsson** (sündinud 9. jaanuaril 1979 Karlstadis) on Rootsi mäesuusataja, kes on spetsialiseerunud slaalomile ja suurslaalomile. Larsson elab Monacos.

Schladmingis toimunud 1997. aasta juunioride maailmameistrivõistlustel võitis Larsson kaks pronksmedalit: suurslaalomis ja ülisuurslaalomis.

Larsson on osalenud 2002. 2006. 2010. ja 2014. aasta taliolümpiamängudel. Larssoni parim koht olümpiamängudel on 2002. aastal slaalomi ja 2014. aastal suurslaalomi 7. koht.

Võisteldes kasutas Larsson suusafirma Head varustust. Ta lõpetas profikarjääri 2016. aastal.

Saavutused
----------

###  Olümpiamängudel

* 2002 Ameerika Ühendriigid Salt Lake Citys
	+ 7. koht slaalomis
* 2006 Itaalia Tornios
	+ 11. koht Alpi kahevõistluses
* 2010 Kanada Vancouveris
	+ 16. koht Alpi kahevõistluses
	+ 27. koht suurslaalomis
	+ 43. koht kiirlaskumises
* 2014 Venemaa Sotšis
	+ 7. koht suurslaalomis

### Maailmameistrivõistlustel

* 2003 Šveits Sankt Moritzis
	+ 6. koht Alpi kahevõistluses
	+ 10. koht slaalomis
* 2005 Itaalia Bormios
	+ 4. koht slaalomis
* 2007 Rootsi Åres
	+ Hõbe hõbemedal võistkonnavõistluses
* 2015 Ameerika Ühendriigid Beaver Creekis
	+ Pronks pronksmedal võistkonnavõistluses

### Juunioride maailmameistrivõistlustel

* 1997 Austria Schladmingis
	+ Pronks pronksmedal suurslaalomis
	+ Pronks pronksmedal ülisuurslaalomis

### Maailma karikasarjas

Markus Larsson on osalenud (seisuga 11. veebruar 2015) 200 MK-etapil ja jõudnud esikolmikusse neli korda, millest kaks korda esikohale. Kõigil kordadel on ta poodiumile jõudnud slaalomis. Meeskonnavõistlusel Ǻres saavutas ta 2007. aastal teise koha.

Maailma karikasarja kokkuvõttes on Larssoni parim saavutus olnud 22. koht 2006.–2007. aasta hooajal.

#### Maailma karikasarja etapivõidud

| Jrk-nr | Aasta | Kuupäev | Koht | Riik | Ala |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **1.** | 2006 | 18. märts | Ǻre |  Rootsi | slaalom |
| **2.** | 2006 | 18. detsember | Alata Badia |  Itaalia | slaalom |

Isiklikku
---------

Markus Larsson on 183 cm pikk ja kaalus tippsportlasena 83 kg.

2009. aasta jaanuaris kukkus Larsson rängalt kiirlaskumise treeningul Šveitsis Wengenis. Ta kaotas teadvuse, sai tugeva peapõrutuse, murdis ninaluu ja vigastas näopiirkonda. Kukkumine lõpetas tema hooaja.

Viited
------

1. ↑  Jan Semneby. "Markus Larsson tillbaka efter skadan". *Svenska Dagbladet*.

Välislingid
-----------

* Markus Larssoni profiil Alpine Ski Database'is
* Markus Larsson (mäesuusataja) FIS-i kodulehel (inglise)
Walter Ulbricht (1960)
Walter Ulbricht (1970)
**Walter Ernst Paul Ulbricht** (30. juuni 1893 Leipzig – 1. august 1973 Groß Dölln (tänapäeval Templin)) oli Saksa Demokraatliku Vabariigi poliitik, kelle eestvedamisel aastatel 1949–1971 kujunes Ida-Saksamaast sotsialistlik riik. 25. juulist 1950 kuni 3. maini 1971 oli Walter Ulbricht Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee esimene sekretär.

Ulbricht oli noorpõlvest peale Saksamaa sotsialistliku töölisliikumise liige. Weimari vabariigi lõpuaastatel oli ta Saksamaa Kommunistliku Partei juht Berliinis. Ulbricht kuulus ümber Ernst Thälmanni koondunud partei juhtgruppi, mis juhtis võitlust sotsiaaldemokraatia ja vabariikliku korra vastu. 

1945. aastal Nõukogude Liidust eksiilist naasnult juhtis ta nn Ulbrichti gruppi, tegutsedes Nõukogude okupatsioonitsoonis tihedas koostöös okupatsioonivõimudega. Saksamaa Kommunistliku Partei ja Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei juhtiva liikmena mõjutas ta oluliselt tulevase Saksa DV riigiaparaadi ülesehitust. 

Aastatel 1950–1971 oli Ulbricht Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee esimene sekretär ning omas kõige kõrgemat poliitilist otsustusõigust. Ulbricht võttis vastu olulisi poliitilisi otsuseid, sealhulgas sotsialismi ülesehitamise kohta 1952. aastal, Lääne-Saksamaaga piiri sulgemise kohta 1952. aasta mais, 17. juuni 1953 rahvaülestõusu mahasurumise ning Berliini müüri rajamise kohta augustis 1961. 

Aastatel 1949–1960 oli Ulbricht Ministrite Nõukogu aseesimees ning 1960–1973 Saksa DV Riiginõukogu esimees (formaalselt riigipea).

Viited
------

1. ↑  German Democratic Republic. Ministries, political parties, etc. rulers.org
**Alexander Joseph Killorn** (sündinud 14. septembril 1989 Halifaxis, Nova Scotias) on Kanada jäähokimängija, kes mängib NHL-i klubis Anaheim Ducks keskründajana.

Aastatel 2008–2012 mängis ta neli hooaega Harvardi Ülikooli jäähokimeeskonnas.

2007. aastal valis Tampa Bay Lightning ta NHL-i *draft* '​is 77. valikuna. 2012. aasta mais sõlmis ta klubiga kaheaastase lepingu. NHL-i tööseisaku tõttu debüteeris ta Lightningi meeskonnas alles hooaja 2012–13 teises pooles. Hooaja esimeses pooles mängis ta American Hockey League'i klubis Syracuse Crunch. Esimese värava NHL-is lõi Killorn 17. veebruaril 2013 mängus Florida Panthersi vastu.

16. märtsil 2019 tegi ta mängus Washington Capitalsi vastu oma NHL-i karjääri esimese kübaratriki. Tema resultatiivseim hooaeg Lightningis oli 2022/23, mil ta lõi 27 väravat ja andis 37 väravasöötu. Aastatel 2020 ja 2021 võitis ta Lightningiga Stanley karika.

2023. aasta juulis sõlmis ta nelja-aastase lepingu Anaheim Ducksiga.

2017. aasta maailmameistrivõistlustel võitis ta Kanada jäähokikoondise koosseisus hõbemedali.

Viited
------

1. ↑  "Ducks Sign Killorn to Four-Year Contract". nhl.com. 01.07.2023. Vaadatud 07.03.2024

Välislingid
-----------

* Alex Killorn NHL.com lehel
* Alex Killorn hockeydb.com lehel

| * v
* r
Anaheim Ducks |
| --- |
| 
**Väravavahid**: Lukáš Dostál **·** John Gibson **·** Anthony Stolarz |
| 
**Kaitsjad**: Nathan Beaulieu **·** Simon Benoît **·** Jamie Drysdale **·** Cam Fowler **·** Scott Harrington **·** John Moore **·** Kevin Shattenkirk **·** Andrej Šustr **·** Urho Vaakanainen **·** Colton White |
| 
**Ründajad**: Sam Carrick **·** Max Comtois **·** Derek Grant **·** Adam Henrique **·** Max Jones **·** Brett Leason **·** Isac Lundeström **·** Brock McGinn **·** Mason McTavish **·** Jayson Megna **·** Nikita Nesterenko **·** Jakob Silfverberg **·** Ryan Strome **·** Troy Terry **·** Frank Vatrano **·** Trevor Zegras |

Mall:Stanley karikas 2020
Mall:Stanley karikas 2021
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib selgrootutest; madude, rahvakeeli ka (nõel)usside kohta vaata maod; teiste tähenduste kohta vaata Uss (täpsustus).* |

---

Harilik vihmauss (*Lumbricus terrestris*) on maailma kõige levinum uss
**Maksim Zubkov** on selgrootute koondrühm, keda iseloomustab piklik (usjas) kehakuju, nahklihasmõigu olemasolu ja (päris)jäsemete puudumine. Kõik ussid on ehitustüübilt bilateraalsümmeetrilised. 

Usse saab jaotada alamateks (kasutatakse ka nimetust skoletsiidid) ja kõrgemateks. Alamate usside hulka kuuluvad teiste seas mitmed loomade hõimkonnad: lameussid (*Platyhelminthes*), kärssussid (*Nemertea*), ümarussid (*Nematoda*) jt. Kõrgemate usside alla arvatakse aga rõngussid (*Annelida*), kelle hulka kuulub näiteks harilik vihmauss. Alamatel ja kõrgematel ussidel on mitmeid ehituslikke erinevusi: kõrgematel ussidel esineb metameeria, vereringe ja teisene kehaõõs ehk tsöloom; alamatel ussidel need puuduvad.

Levik
-----

Maailmas on vähemalt 1 000 000 liiki usse. Neid leidub peaaegu kõikjal maailmas, nii mere-, magevees kui ka maismaal. Mitmed ussid aitavad kobestada maapinda, näiteks vihmaussid, mõned jälle parasiteerivad teistes organismides, kaasa arvatud inimeses. Ökoloogiliselt on ussid tähtis toiduvõrgustikulüli enamikus ökosüsteemides.

Kõige levinumaks ussiks peetakse harilikku vihmaussi, kes eksisteeris Maal juba 120 miljonit aastat tagasi.

Peamised usside rühmad
----------------------

Enamik neist on hõimkonnad:

* Kidakärssussid (*Acanthocephala*)
* Rõngussid (*Annelida*)
* Paelussid (*Cestoda*)
* Harjaslõugsed *(Chaetognatha*)
* Sammalloomad *(Ectoprocta*)
* Lõugsuud *(Gnathostomulid*)
* Poolkeelikloomad *(Hemichordata*)
* Siilussid *(Kinorhyncha*)
* Ümarussid *(Nematoda*)
* Jõhvussid *(Nematomorpha*)
* Kärssussid *(Nemertea*)
* Küüsikloomad *(Onychophora*)
* Pärgussid *(Phoronida*)
* Lameussid *(Platyhelminthes*)
* Keraskärssussid (*Priapulida*)
* Konuvaglad (*Sipuncula*)

Usside ajalooline käsitlus
--------------------------

Aastal 1735 ilmunud teoses "Systema Naturae" jaotas Linné selgrootud kahte rühma (hõimkonda): putukad ja kõik teised ülejäänud selgrootud. Hiljem nimetas ta seda "kõik ülejäänud" gruppi nimetusega *Vermes* (kreeka keeles 'ussid').

19. sajandi alguspoolel tõstatasid mitmed bioloogid, sealhulgas Lamarck ja Cuvier, üles *Vermes'*i hõimkonna õigsuse ning hiljem loobusid selle kasutamisest. Sõna ise jäi aga kasutusse, tähistamaks kõiki ussitaolisi ja vähem ussitaolisi organisme.

Esimesed usside (*Vermes*) rühma lahkulöömised leidsid aset 19. sajandil, näiteks 1851. aastal eraldas Vogt lameussid ja kärssussid ning ühendas need ühtse taksoni alla.
Wendy Holdener (2018)
**Wendy Holdener** (sündinud 12. mail 1993 Unteribergis) on Šveitsi mäesuusataja, kelle põhiala on slaalom.

2017. aasta maailmameistrivõistlustel Sankt Moritzis võitis ta Alpi kahevõistluses kuldmedali ja slaalomis hõbemedali.

2018. aasta taliolümpiamängudel Pyeongchangis võitis ta slaalomis hõbemedali ja Alpi kahevõistluses pronksmedali ning tuli võistkonnavõistluses olümpiavõitjaks.

Ka 2019. aasta maailmameistrivõistlustel Åres tuli ta Alpi kahevõistluses maailmameistriks.

Maailma karikasarjas tegi ta debüüdi 2010. aasta oktoobris. Esimest korda jõudis ta poodiumile 10. märtsil 2013, kui oli Saksamaal Ofterschwangis slaalomis kolmas. Esimese võidu saavutas ta 23. veebruaril 2016 Stockholmis, kus võitis paralleelslaalomi. Slaalomis on ta poodiumile jõudnud 14 korral, kuid pole sellel alal etappe võitnud.

Hooajal 2017–2018 tuli ta MK-sarja üldarvestuses teiseks.

Saavutused
----------

###  Olümpiamängudel

* 2018 Lõuna-Korea Pyeongchangis
	+ **olümpiavõitja** võistkonnavõistluses
	+ hõbemedal slaalomis
	+ pronksmedal Alpi kahevõistluses

### Maailmameistrivõistlustel

* 2017 Šveits Sankt Moritzis
	+ Kuld **maailmameister** Alpi kahevõistluses
	+ Hõbe hõbemedal slaalomis
* 2019 Rootsi Åres
	+ Kuld **maailmameister** Alpi kahevõistluses
	+ Kuld **maailmameister** võistkonnavõistluses

### Juunioride maailmameistrivõistlustel

* 2011 Šveits Crans-Montanas
	+ Kuld **kuldmedal** Alpi kahevõistluses
	+ Hõbe hõbemedal kiirlaskumises
	+ Pronks pronksmedal suurslaalomis

### Maailma karikasarjas

* Üldkarikas
	+ 2. koht: 2018
* Slaalomikarikas
	+ 2. koht: 2018
	+ 3. koht: 2016, 2017
* Alpi kahevõistluse karikas
	+ **1. koht**: **2016, 2018**
	+ 3. koht: 2017

Wendy Holdener on osalenud (seisuga 16. veebruar 2019) 175 maailma karikasarja etapil ja jõudnud esikolmikusse 29 korral, neist kolm etappi on ta võitnud.

#### Maailma karikasarja etapivõidud

| Jrk-nr | Aasta | Kuupäev | Koht | Riik | Ala |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **1.** | 2016 | 23. veebruar | Stockholm |  Rootsi | paralleelslaalom |
| **2.** | 2016 | 13. märts | Lenzerheide |  Šveits | Alpi kahevõistlus |
| **3.** | 2015 | 26. jaanuar | Lenzerheide |  Šveits | Alpi kahevõistlus |

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Wendy Holdener** |

* Wendy Holdener FIS-i kodulehel
* Wendy Holdener Ski-db.com lehel
Esimese missiooni ülesanne arvutimängust "Hackers World" (I osa)
"Hackers World" oli eestikeelne vabavaraline arvutimäng, mille lõid Sulev Reisberg ja Urmas Reisberg. Mängu esimene osa valmis 1998. aastal ja teine osa (alapealkirjaga "Alea iacta est") ilmselt 2001. aastal.

Mängija kehastub mängus häkkeriks, kes täidab aja peale erinevaid missioone. Mängus on kasutatud mitmeid tollal utoopilisi ideid, mis tänaseks on saanud reaalsuseks - näiteks peab mängija sisse häkkima bussi pardakompuutrisse (tol ajal polnud bussidel selliseid asju). Ka lahendus, et internetibrauseris saab sama välja kaudu nii otsida kui sisestada veebiaadressi URL, oli selles mängus võimalik enne, kui see päriselt brauseritesse tekkis.

Mäng oli kirjutatud Qbasic programmeerimiskeeles.

Viited
------

1. ↑  "Hackers World ametlik sait". *web.archive.org*. 27. detsember 2008. Originaali arhiivikoopia seisuga 27. detsember 2008. Vaadatud 25. jaanuaril 2024.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: robot: algse URL-i olek teadmata (link)
**Jaan-Magnus Sarv** (7. aprill 1922 Tartu – 10. september 1991 Jõgeva) oli eesti põllumajandusteadlane.

Ta lõpetas 1941. aastal Hugo Treffneri Gümnaasiumi ja õppis aastatel 1942–1948 (vaheaegadega) Tartu Riiklikus Ülikoolis põllumajandust. 1948–1956 kandis ta nn poliitilise paragrahvi alusel mõistetud karistust Komi ANSV-s Vorkuta vangilaagris, sealt naasnult lõpetas 1957. aastal Eesti Põllumajanduse Akadeemia.

Sarv töötas aastatel 1957–1991 Jõgeva Sordiaretusjaamas, kus oli 1957–1967 nooremteadur ning 1967. aastast vanemteadur, töötades peamiselt teraviljade ja kartuli resistentsusaretuse kallal. Ta oli mitme Jõgeval aretatud sordi kaasautor, taimehaiguste asjatundja ning üks Eesti seemnekasvatuse korraldajaid. Samuti lõi Sarv uusi haiguskindluse hindamise meetodeid.

Eesti taasiseseisvumise aegu oli Jaan-Magnus Sarv üks Rahvarinde ja Eesti kodanike komiteede liikumise algatajaid Jõgeval. Ta valiti Eesti Kongressi liikmeks.

Jaan-Magnus Sarv oli matemaatik Jaan Sarve poeg ning kirjastaja Henn Sarve, põllumajandusteadlase Hans Sarve ja pianisti Mall Sarve vend.

Kirjandus
---------

* M. Koppel "Jaan Sarv – 75" – Agraarteadus 2/1997
**Karl Lomp** (17. märts (5. märts vkj) 1899 Vana-Põltsamaa vald, Viljandimaa – 25. september 1941 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (kapten, 1934), laskur ja treener.

Ta lõpetas 1920. aastal Põltsamaa Reaalgümnaasiumi ja 1922. aastal sõjakooli. 

Teenis 1922–1936 allohvitseride koolis laskeõpetajana, 1936–1938 laskurklassi ülemana ja 1938–1940 kooli ülema kohusetäitjana, samal ajal oli kõrgema sõjakooli laskeasjanduse õppejõud. Nõukogude okupatsiooni ajal 1940–1941 oli ta OSOAVIAHIM-i sõjalise väljaõppe instruktor.

Saksa okupatsiooni ajal 1941. aastal mõisteti ta surma ja hukati.

Sportlase ja sporditegelasena
-----------------------------

Ta tuli 1933. aastal esimestel Eesti meistrivõistlustel 5 korda ja 1939. aastal 1 korra individuaalselt meistriks.

Ta oli liige Ohvitseride Laskespordi Keskühingu juhatuses ja Eesti Laskurliidu revisjonikomisjonis.

Tunnustus
---------

* 1922 Vabadussõja mälestusmärk
* 1938 hõbetaskukell riigihoidjalt

Viited
------

1. 1 2 3 4  Biograafia ESBL-is (vaadatud 25.12.2014)

Välislingid
-----------

* Eesti ohvitserid 1918-1940
* Biograafia ESBL-is
**Chris Pruunsild** (aastani 1992 **Chris Zilmer**; sündinud 26. augustil 1969 Tartus) on eesti arstiteadlane, pediaater ja reumatoloog.

Elukäik
-------

Ta on lõpetanud 1987. aastal Miina Härma nimelise Tartu 2. Keskkool, 1993. aastal Tartu Ülikooli pediaatria alal ja 1995. aastal Tartu Ülikooli pediaatria internatuuri. Aastatel 1995–2002 õppis Tartu Ülikooli doktoriõppes ja 2002–2007 oli pediaatria residentuuris. Meditsiinidoktor (2007, TÜ), väitekiri "Juvenile idiopathic arthritis in children in Estonia". 

2008. aastast on ta Tartu Ülikooli Kliinikumi lastekliiniku üldpediaatria osakonna arst-õppejõud. Saanud uurimistoetusi.

Teadustöö
---------

Uurinud juveniilset idiopaatilist artriiti, selle geneetikat ja epidemioloogiat Eestis, ka valu koolilastel. Osalenud Rahvusvahelise Lastereumatoloogiliste Uuringute Organisatsiooni töös, Rahvusvahelise Koordineerimiskeskuse direktor. Eesti Reumatoloogide Seltsi juhatuse liige (aastast 2000), Eesti Lastearstide Seltsi Tartu osakonna juhatuse liige (2004–07), Eesti Lastearstide Seltsi juhatuse liige, sekretär (alates 2007), Euroopa Lastereumatoloogia Ühenduse õppe- ja koolituskomitee liige. Üle 12 teadustrükise.

Tunnustus
---------

* 2019 Tartu Ülikooli aumärk

Isiklikku
---------

Chris Pruunsild on Mihkel ja Kersti Zilmeri tütar ning Kristel Zilmeri ja Mihkel Zilmer juuniori õde.

Viited
------

1. 1 2 3  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide.
2. ↑  "Tartu Ülikooli aumärgi kavalerid". *Tartu Ülikool*. Vaadatud 9.12.2022.

Teoseid
-------

* Primaarne süsteemne vaskuliit närvisüsteemi kahjustusega. Haigusjuht ja kommentaar (kaasautorid H. Liivamägi, H. Grünberg). // Eesti Arst (2003) 2
* Juveniilne idiopaatiline artriit Eesti lastel (kaasautor). // Eesti Arst (2004) 2
* Juveniilne süsteemne erütematoosne luupus ja sekundaarne antifosfolipiidsündroom 9-aastasel poisil. Haigusjuht ja kommentaar (kaasautorid A. Traat, H. Liivamägi). // Eesti Arst (2006) 8
* Incidence of juvenile idiopathic arthritis in children in Estonia: A prospective population-based study (kaasautor). // Scand. J. Rheumatol. 36 (2007) 1
* Prevalence and short-term outcome of juvenile idiopathic arthritis: a population-based study in Estonia (kaasautor). // Clin. Exp. Rheumatol. 25 (2007) 4.

Kirjandus
---------

* Eesti Arst (2008) 2, 160
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

Välislingid
-----------

Chris Pruunsild Eesti Teadusinfosüsteemis Muuda Vikiandmetes

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Rajacas** oli peamiselt Tartu Riikliku Ülikooli bioloogia- ja geograafiaüliõpilastest koosnev ühendus, mis loodi 1966. aastal. Esitati sõnalis-muusikalisi kavu. Rajacas võttis esimesena Eestis avalikul laval kasutusele musta huumori. 

Ühenduse loomisel osalesid geograafiaüliõpilane Ain Kallis, bioloogiaüliõpilased Toomas Sutt, Priit Pärn, Rein Tenson ja Nikolai Laanetu ning eesti filoloogiat õppiv Kalle Kurg. Esimene esinemine toimus 27. märtsil 1966 TRÜ klubis. Etendus pilas avalikke raadiosaateid.

Aastatel 1966–1970 oli tegemist protsessi Rajacas (PR) nn algse trupiga, kuhu kuulusid lisaks eespool nimetatule ka Toivo Tasa, Mati Laane, Aarne Vaik, Ilmar Kotta, Jüri Kask ja Mihkel Zilmer. 

Hiljem tegutses Rajacas väiksemates koosseisudes nn uute lainetena. 
2000. aastatel on korraldatud üritusi protsessi tegevuse avalikustamiseks. 30. novembril 2013 andis protsess Rajacas tõenäoliselt esimese omalaadse virtuaalse kontserdi maailmas. 2020. aastal ilmus nende esimene vinüülplaat, millel on väike valik aastatel 1966–1973 loodud lauludest.

### Põhikoosseis

* Priit Pärn, bioloog, lõpetas TRÜ 1970
* Rein Tenson, bioloog, TRÜ 1970
* Nikolai Laanetu, bioloog, TRÜ 1971
* Aarne Vaik, bioloog, TRÜ 1971
* Ilmar Kotta, bioloog, TRÜ 1971
* Mihkel Zilmer, meditsiinibiokeemik, TRÜ 1971
* Mati Laane, bioloog, TRÜ 1971
* Jüri Kask, bioloog, TRÜ 1971
* Ain Kallis, geograaf, TRÜ 1967
* Lembit Laas, geoloog, TRÜ 1971
* Taivo Kastepõld, bioloog, TRÜ 1971

Viited
------

1. ↑  Hillar Palamets. "Baba – eta sila" (Jutustab Ain Kallis) , Tartu Ekspress 22. veebruar 2012
2. ↑  Hillar Palamets. "Kuidas Majakast sai Rajacas." (Jutustab Ain Kallis) , Tartu Ekspress 22. veebruar 2012.
3. ↑  Toomas Jüriado. "Kallis, mees parteist "Parem ilm"". (Intervjuu Ain Kallisega) – Eesti Loodus 2012, mai, lk. 38.

Välislingid
-----------

### Asutamine ja ajalugu

* Baba – eta sila Tartu Ekspress
* Kuidas Majakast sai Rajacas Tartu Ekspress
* Rajacas Tartus ja Tallinnas Tartu Ekspress
* Rajacas Siberis Tartu Ekspress
* Eksklusiivne heliklipp: professorite ansambli Rajacas hittlugu «Eestimaa» Tartu Postimees

### Hilisem

* Rajacas
* Rajacas Viru folgil 2008
* Rajacas JukeboxAlive
* Folgiklubis Rajacas
* Rajacas - keegi teab miskit? Rada7
* Legendaarne Rajacas tuleb taas kokku publik.delfi.ee
* 
* Rajacas / Songs
**Mariana Pineda Muñoz** (1. september 1804 Granada – 26. mai 1831 Granada) oli 19. sajandi Hispaania liberaal, kes hukati absolutismi ennistamise ajal Fernando VII valitsusajal.

Mariana oli Granada laevakapteni ja Calatrava ordu rüütli Mariano de Pineda y Ramírezi tütar. Mariano de Pineda y Ramírez ei saanud kunagi teadmata põhjustel abielluda María de los Dolores Muñoz y Buenoga. Paaril sündis Sevillas, kus nad ka mõnda aega elasid, esimene tütar, kuid laps suri varsti pärast sündi. Seejärel kolisid nad Granadasse, kus nad elasid eraldi majades ning seal sündis nende teine ​​tütar Mariana. Ema ja tütar läksid pärast sünnitust elama isa Don Mariano majja, kes allkirjastas mõne kuu pärast kroonilise haiguse tõttu dokumendi, millega andis emale tütre üle kõik õigused. Kuid varsti pärast seda mõistis don Mariano oma tütre Mariana ema hukka selle eest, et naine omastas teatud varasid tütre nimele ja María Dolores põgenes tüdrukuga nende ühisest majast. 12. novembril 1805 ta arreteeriti ja tüdruk anti tagasi isa hoolde. Pärast don Mariano surma läks Mariana oma isapoolse onu eestkoste alla, kes oli pime, vallaline ja 47 seitse aastat vana. Pärast abiellumist endast palju noorema naisega andis ta oma eestkoste kohustused oma noortele ülalpeetavatele José de Mesale ja Úrsula de la Presale, kelle hoole alla jäi tüdruk kogu oma lapsepõlve lõpuni. 

Mariana abiellus Manuel de Peralta y Vallega, olles vaid 15-aastane. Manuel oli temast üksteist aastat vanem ning äsja sõjaväest naasnud – pole teada, millega ta hiljem elatist teenis. Pulmad peeti 1819. aasta oktoobris Mariana vallastütre seisundi tõttu "salaja". Järgmise aasta märtsis sünnitas ta poisi José María ja 1821. aasta mais tüdruku Úrsula María. Kaks aastat hiljem, augustis 1822. aastal, suri tema abikaasa, jättes oma 18-aastase lese kahe väikese lapsega. Mariana ühines liberaalse liikumisega ja pärast absolutismi uut taastamist Fernando VII poolt 1823. aastal võttis ta lesena oma koju tagakiusatud liberaalid. Selles seltskonnas tutvus ta hiilgavate saavutustega sõjaväelase Casimiro Brodett y Carbonet'ga, kellega ta kavatses abielluda, kuid abiellumisplaan nurjus, kuna Brodett ei saanud oma liberaalse kuuluvuse tõttu kohustuslikku kuninglikku "erandit". Ta oli sunnitud lahkuma sõjaväest ning pages Kuubale. Mariana omalt poolt kadus Granadast järgmiseks kaheks aastaks ning pole teada, kus ta oli ja mida ta selle aja jooksul tegi.

Viited
------

*Mariana Pineda.* Kasutatud 21. märts 2022. a. allikas Wikipedia:
Schoenfelsi loss
Schoenfelsi loss Mameri jõe äärest vaadatuna
**Schoenfelsi loss** (letseburgi keeles *Schlass Schëndels*, prantsuse keeles *château de Schoenfels*, saksa keeles *Schloss Schönfels*) on Kesk-Luksemburgis Seitsme lossi orus asuv loss. Loss kuulub praegu Luksemburgi riigile, ent renoveerimistööde tõttu saab külastada vaid lossi aeda ja õue.

Ajalugu
-------

Esimese Schoenfelsi lossi ehitas arvatavasti 1292. aastal Schoenfelsi Friedrich. Abielude kaudu kuulus loss järgnevalt Ansembourgi ja Sassenheimi perekondadele. 

1497. aastal läks Schoenfelsi loss Schliederer von Lacheni perekonna valdusse ja oli nende valduses kuni 18. sajandini. Sel ajal oli Schoenfelsi lossi isand kõigepealt Heinrich Schliederer (ka Schloeder) von Lachen. *Donjon*'i sissepääs on kaunistatud tema relvadega. Heinrich Schliederer von Lachenist kujunes selle aadliperekonna ajaloos otsustav isik. Ta lahkus 1490. aasta paiku Speyeri piiskopi teenistusest Badeni markkrahvi Christoph I teenistusse ja temast sai ühtlasi kuningas Maximilian I kuberner Luksemburgis. Ta kolis Luksemburgi ja sai Schoenfelsi lossi isandaks. Kui Friedrich von Lachen 1520. aastal Anna von Wampachiga abiellus, omandas Schliederer von Lacheni perekond ka Oberwampachis asunud Wampachi lossi. Nad ehitasid uue lossi ja seal on 1580. aastast ka selle perekonna vapikivi.

Schoenfelsi feodaalloss oli strateegiliselt vähetähtis, kuid 1683. aastal hävitasid prantslased selle kaitserajatised.

22. juunil 1690 põlesid loss ja küla Theodor de Neunheuseri ja Brandenburgi isanda vahelise tüli käigus maha. Juba 1700. aastal jagati Schoenfelsi omandiõigus Ch.-Antoine Schliederer von Lacheni ja Theodore de Neunheuseri vahel.

Kui Marie-Catherine de Neunheuser 1759. aastal Genouillacist pärit Pierre-François de Gaillot'ga abiellus, sai viimasest Schoenfelsi isand. 18. augustil 1813 müüs tema poeg François-Romain de Gaillot lossi Jean-Baptiste Thornile (Thorn-Suttor de Remich), kes oli Luxembourgi provintsi kuberner Belgia perioodil (1831–1839). Jean-Baptiste Thorn ostis 1818. aastal ka Hollenfelsi lossi ja müüs mõlemad lossid 1840. aastal Belgia senaatorile Jacques Englerile. Jacques Engler kinkis Schoenfelsi lossi kaks aastat hiljem oma väimehele parun Auguste Goethalsile. Viimane ehitas 1870. aastal *donjon*'i kõrvale härrastemaja ja tõenäoliselt ka *donjon*'i uusgootistiilis katuse. Pärimise teel läks loss edasi Haagist pärit Charles Van den Polli perekonna valdusse.

1948. aastal ostis kinnistu koos suure metsaalaga Luksemburgi puiduärimees Camillle Weiss, kuid loovutas selle 16. märtsil 1971 Luksemburgi riigile. Riik lammutas härrastemaja 1976. aastal.

Loss praegu
-----------

Praegu käivad *donjon*'i restaureerimistööd. Pärast restaureerimise lõppu kavatseb Luksemburgi riik avada Schoenfelsi lossis Mameri oru looduskaitseala külastuskeskuse. Samuti on lossi plaanitud Luksemburgi Metsaameti tööruumid. Restaureerimise ajal on loss külastamiseks suletud.

Viited
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  Luksemburgi tööstuse ajaloo portaal.
4. ↑   (prantsuse ja saksa keeles) Vaadatud 6. oktoobril 2019.
5. ↑  Solide comme le roc. Wunnen magazine, 20. veebruar (*prantsuse keeles*) Vaadatud 6. oktoobril 2019.
**Jean-Claude Juncker** (sündinud 9. detsembril 1954 Redange'is) on Luksemburgi ja Euroopa Liidu poliitik. Ta oli aastatel 2014–2019 Euroopa Komisjoni president.

Ta on sündinud Redange'is, kuid veetis suure osa lapsepõlvest Belvaux's. Õppis Strasbourgi Ülikoolis õigusteadust ja sai 1979. aastal magistrikraadi.

Poliitiline karjäär
-------------------

Naasnud pärast ülikooli lõpetamist Luksemburgi, tegi ta tänu headele oraatorivõimetele eduka kampaania ning valiti 1984. aastal Luksemburgi parlamenti, kuid temast sai tööminister Jacques Santeri valitsuses.

1974. aastal astus ta Luksemburgi Kristlik-Sotsiaaldemokraatlikku Rahvaparteisse (CSV) ja oli aastatel 1990–1995 selle juht.

14. juulist 1989 kuni 23. juulini 2009 oli ta Luksemburgi rahandusminister, alates 20. jaanuarist 1995 kuni 4. detsembrini 2013 Luksemburgi peaminister. 

1. jaanuarist 2005 kuni 21. jaanuarini 2013 oli Jean-Claude Juncker Euroopa Liidu Nõukogu eurorühma esimees. Ta oli esimene alaline eurorühma esimees.

Jean-Claude Juncker Tallinnas, 2017 (Jaan Künnapi foto)

Tunnustus
---------

* 2006 Euroopa poliitilise kultuuri auhind
* 2006 Karl Suure auhind

Isiklikku
---------

Tema isa oli Teise maailmasõja ajal tööline terasetehases.

Enne 1989. aasta valimisi elas Juncker üle raske autoõnnetuse ning viibis mitu nädalat koomas. 2019. aasta novembris viibis ta aneurüsmi operatiivsel ravil haiglas.

Vaata ka
--------

* Euroopa Komisjon
* Junckeri komisjon

Viited
------

1. ↑  Euroopa Komisjoni veebisait
2. ↑  Euroopa Liidu Nõukogu veebisait
3. ↑  "EU Commission head Juncker to undergo aneurysm surgery on Nov 11". *www.reuters.com* (inglise). Reuters. 31.10.2019. Vaadatud 13.11.2019.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Jacques Santer** | **Luksemburgi peaminister**1995–2013 | Järgnev**Xavier Bettel** |
| Eelnev**José Manuel Durão Barroso** | **Euroopa Komisjoni president**2014–2019 | Järgnev**Ursula von der Leyen** |
**Vahur Kalmre** (sündinud 4. veebruaril 1956) on eesti ajakirjanik. 

Kalmre on lõpetanud 1974. aastal Tartu 1. Keskkooli, õppinud 1974/75. õppeaastal Tartu Riiklikus Ülikoolis matemaatikat ja lõpetanud 1983. aastal Tartu Riikliku Ülikooli ajakirjanduse erialal.

Ta on töötanud 1980–1985 ajalehe Edasi spordikorrespondendina ja 1985–1986 kooliosakonna juhatajana. 

* 1986–1992 Edasi/Postimehe vastutav sekretär ja tegevtoimetaja
* 1992–1998 Postimehe peatoimetaja
* 1998–2001 Eesti Meedia (Postimehe Grupi) meediadirektor
* 2001. aastast kuni 2015. aasta aprillini Tartu Postimehe vanemtoimetaja
* 2015. aastast Vahka Meedia juhatuse liige ja ajakirja Ma Olen Jalgrattur väljaandja ja toimetaja.

1986. aastal valiti Kalmre Tartu linna rahvasaadikute nõukokku. 1980. aastate lõpul kuulus ta Rahvarinde Tartu gruppi. 1989. aasta kohalikel valimistel kandideeris ta kandidaadina Rahvarinde ja roheliste rühmituses, kogus Raadi-Jaamamõisa valimisringkonnas 1230 häält ja pääses linnavolikokku, kus oli kolm aastat.

1975. aastal tuli Kalmre Tartu Ülikooli korvpallimeeskonna koosseisus Eesti meistriks. 1981. aastal sõitis ta esmakordselt läbi Tartu maratoni. Ta on olnud Tartu maratoni korraldusnõukogus.

Vahur Kalmre on kirjutanud mitu raamatut, neist "Kolm Kirsipuud" (2012) ja "Tartu Rock! Tartu Rock! Ühe korvpallimeeskonna lugu" (2016) on pälvinud parima spordiraamatu eest antava Georg Hackenschmidti raamatuauhinna. 2019. aasta algul ilmus Kalmrel raamat "Martin Kutman – kergejõustikus kogu elu". Koos Eda Kalmrega on ta raamatu "Kriimani kriimud lood. Mõis ja saja-aastane küla" (2022) kaasautor.

2018. aastal pälvis ta Valgetähe IV klassi teenetemärgi.

Artikleid
---------

* Raamatute kaitseks, Postimees, 27. november 1995

Viited
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 19601

Välislingid
-----------

* Vahur Kalmre blogi Postimehes
* Priit Pullerits "Vahur Kalmre – meie juht, keda sütitab kirg" Postimees, 10. aprill 2015
* "Vahur Kalmre lahkub Postimehest" Postimees, 7. aprill 2015
* Vahur Kalmre saates "Kukul külas", 26. oktoober 2008
* Biograafia ESBL-is
**Vitssõlg** on ümar võrukujuline sõlg, mida Eesti aladel on rõivakinnitusvahendina kantud alates 13. sajandist peaaegu muutumatuna. Tänapäeval kantakse sõlgi peamiselt rahvarõivastega.

Kirjeldus
---------

Vitssõle rõngas on kitsam kui rõngassõlel, selle laius on umbes 5 mm. Vitssõlgede läbimõõt kõigub 1,5–3,2 cm vahel. Rõngale kinnituv sõlenõel on pealt täiesti sile või kergelt kaarjas, mõnikord dekoreeritud kaare harjal reljeefsete täppidega või nöörornamendiga. Hiiumaa naiste vitssõlgedele on iseloomulikud mitmetahulised lihvitud pinnaga klaasripatsid. Harvem esineb sõlgi, millel tilguti poolitab dekoori kaheks.

Valmistamine
------------

Varasemad vitssõled olid valdavalt vasesulameist. Hilisemad vitssõled valmistati hõbedast, 19. sajandil hakati kasutama ka uushõbedat. Vitssõlgede peamiseks valmistuskeskuseks oli Tallinn, kus valmistatud vitssõled olid lihtsad, polnud märgata ka erinevusi meistrite vahel. Lihtsakoelisi vitssõlgi valmistasid ka külasepad. Vitssõlg oli levinud üle Eesti just tarbeesemena, seda kasutati nii naiste- kui meesterõiva kinnitina.

Vitssõlge on peetud lähtevormiks, millest arenes välja eesti naiste 19. sajandi kõige pidulikum rinnaehe, koonusekujuline kuhiksõlg, teiste allikate järgi kujunes kuhiksõlg rõngassõlest.

Vaata ka
--------

* Sõlg
* Hoburaudsõled
* Kaarsõled
* Karpsõled
* Kuhiksõled
* Kupalsõled
* Plaatsõled või ketassõled
* Rõngassõled
* prees
* pross
* sõlgpuu

Viited
------

1. 1 2 3  Eesti etnograafia sõnaraamat. Koostanud Arvi Ränk, toimetanud Õie Ränk. Tallinn 1995. lk 241
2. ↑  Eesti rahvarõivad. Vaadatud 04. aprill 2022.
3. ↑  K. Kirme. Eesti sõled. Kunst, 1986.

Välislingid
-----------

* Vitssõlg. Eesti Ajaloomuuseum.
* Sõlgede kinnitamine.
* Ehted rahvarõivaste juurde

* 
* 
* 
* 
*
**Concordia** on Antarktika Antarktise platool Kuppel C-l tegutsev Prantsuse-Itaalia polaarjaam 3233 m kõrgusel merepinnast koordinaatidega 75°05′59″S 123°19′56″E.

Jaam on üks kolmest Antarktise platoo polaarjaamast, mis tegutseb aasta läbi (teised kaks on USA Amundseni-Scotti ja Venemaa Vostoki polaarjaam). Jaam asub 1100 km kaugusel Prantsuse Dumont D'Urville'i polaarjaamast, 1100 km kaugusel Austraalia Casey polaarjaamast, 1200 km Itaalia Zucchelli polaarjaamast ja 560 km kaugusel Vostokist. Lõunapoolusest asub jaam 1670 km kaugusel. Jaam asub Austraalia nõudlusterritooriumil.

Prantsusmaa alustas jaama ehitust 1992. aastal, 1993 liitus Itaalia. 1997. aastal alustas tegevus suvine laager, 2005. aastal valmis aastaringne polaarjaam.

Suurem varustus tuuakse jaama traktoritega Dumont D'Urville'ist, mis võtab sõltuvalt ilmaoludest 7–12 päeva. Personal ja väiksemad asjad saabuvad lennukiga kas Dumont D'Urville'i või Zucchelli jaamast.

Suveperioodil tegutseb jaamas ligi 50 teadlast, talvituma jäävad umbes 10–15 (enamasti 13). Suur enamus neist on prantslased ja itaallased, kuid alates 2009. aastast on igal aastal talvituma jäänud ka 1 või 2 teadlast mõnest teisest riigist.

Talveperiood algab tavaliselt veebruaris ja lõpeb novembris. Talvehooaeg tuleb veeta täisisolatsioonis, muu maailmaga suhtlus on piiratud, suur osa ajast on täielik pimedus ja väga külmad temperatuurid (rekordiks on –84,6 kraadi augustis 2010). 2005. aasta septembris oli kõrgeim temperatuur –48 kraadi, madalaim –78,6 kraadi, mistõttu jaamast väljaspool tuli liikuda üliettevaatlikult – vähemalt paarides, koos raadio, varupatareide ja täisvillase ülikonnaga, nii et tihti olid ainult silmad olid nähtaval. Itaalia glatsioloog Emanuele Salvietti pidi iga päev võtma iga päev lumeproove 1 kilomeetri kaugusel jaamast. Kuna sellel temperatuuril ei tööta ükski sõiduk, pidi ta kõndima, mistõttu ehitas ta täielikult nägu katva maski koos hingamistoruga.

Välislingid
-----------

* Esimene talvitumine Concordias, 2005