recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |
| --- |
|  |
| Medalikohad |
| Maailmameistrivõistlused |
| **Kuld** | 2017 | jäähoki |
| **Hõbe** | 2011 | jäähoki |

**Erik Sixten Viktor Fasth** (sündinud 8. augustil 1982 Kalixis) on Rootsi jäähokimängija, kes mängib väravavahina Rootsi kõrgliiga klubis Växjö Lakers.

Ta alustas klubikarjääri Rootsi klubis Växjö Lakers, mille koosseisus debüteeris ta Rootsi esiliigas hooajal 2007–08. Aastatel 2010–2012 mängis ta Rootsi kõrgliigas AIK IF-i ridades. Hooaegadel 2010–11 ja 2011–12 valiti ta Rootsi kõrgliiga hooaja parimaks väravavahiks. Hooajal 2010–11 valiti ta lisaks liiga parimaks mängijaks (Guldpucken).

2012. aasta mais sõlmis ta lepingu NHL-i klubiga Anaheim Ducks. Hooaja 2012–13 esimeses pooles toimunud NHL-i tööseisaku ajal mängis ta Rootsi esiliiga klubis Tingsryds AIF. NHL-is debüteeris Fasth 26. jaanuaril 2013 mängus Nashville Predatorsi vastu. Ta võitis oma kaheksa esimest mängu NHL-is. Hooajal 2012–13 saavutas ta NHL-is kokku 15 võitu ja kuus kaotust. Järgmisel hooajal vaevasid Fasthi vigastused. 2014. aasta märtsis siirdus ta Edmonton Oilersi.

2015. aasta juulis liitus Fasth KHL-i klubiga Moskva CSKA, kus mängis kaks hooaega.

2017. aastal naasis Fasth Rootsi kõrgliigasse, liitudes Växjö Lakersiga. 2018. aastal tuli ta klubiga Rootsi meistriks. Samal hooajal valiti ta Rootsi kõrgliiga hooaja parimaks väravavahiks.

2017. aastal tuli Fasth Rootsi jäähokikoondisega maailmameistriks. 2011. aasta maailmameistrivõistlustel võitis ta Rootsi koondisega hõbemedali. Finaalis kaotati Soomele. Fasth lasi turniiri jooksul endale lüüa keskmiselt 1,71 väravat mängus. Ta valiti turniiri väärtuslikumaks mängijaks, parimaks väravavahiks ja turniiri sümboolsesse koosseisu. Fasth kuulus Rootsi koondisse ka 2018. aasta taliolümpiamängudel.

Välislingid
-----------

* Viktor Fasth NHL.com lehel
* Viktor Fasth hockeydb.com lehel
Kapten Peedu Kass jäälõhkuja Tarmo pardal
**Peedu Kass** (sündinud 3. augustil 1939 Narva – 17. august 2022 Tallinn) oli Eesti kaugsõidukapten ja merendustegelane.

Esimesed eluaastad möödusid Ida-Virumaal, Lüganusel. 1943. aastast elas perekond Püssis. Peedu Kass lõpetas põhikooli Püssis ja keskkooli Kiviõlis. 1973. aastal lõpetas ta Tallinna Kalatööstusliku Merekooli laevajuhtimise osakonna kaugsõidutüürimehe diplomiga. 1978 sai ta kaugsõidukapteni diplomi.
1984. aastal lõpetas ta Kaliningradi Kalatööstuse Tehnilise Instituudi insener-laevajuhina ning kaitses 2009. aastal Tallinna Tehnikaülikoolis haridusteaduse alase magistritöö.

Aastail 2001-2019 oli ta Veeteede Ameti jäämurdja Tarmo kapten ja aastail 2001-2022 Eesti Merekooli terrestriaalnavigatsiooni õpetaja.

Peedu Kass on sõitnud kõigil ookeanidel, aga ka Siberi jõgedel, läbinud Panama, Suessi ja Valge mere – Läänemere kanali ning möödunud kolm korda Hoorni neemest.

Ta oli aastail 2011-2020 merekeele nõukoja esimees.

Peedu Kass maeti 22. augustil 2022 Lüganuse kiriku kalmistule.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  Peedu Kass (laevakapten) Merevikis (vaadatud 30.12.2015)
2. ↑  Eesti Kaptenid. Eesti Kaptenite Klubi, Tallinn, 2011

Välislingid
-----------

* Peedu Kass (laevakapten) Merevikis
**Aleksandr Mihhailovitš Petrov** (sündinud 13. juuni 1953) on Venemaa Föderatsiooni diplomaat, kes oli aastatel 2015–2021 Venemaa Föderatsiooni erakorraline ja täievoliline suursaadik Eesti Vabariigis.

NSV Liidu Välisministeeriumis asus Petrov tööle 1977. aastal, mil ta lõpetas õpingud NSV Liidu Välisministeeriumi Moskva Riikliku Välissuhete Instituudis.

Aastatel 1989–1992 oli ta konsul NSV Liidu (hiljem Venemaa Föderatsiooni) saatkonnas Saksa Liitvabariigis Münchenis. Aastatel 1996–1999 nõunik Venemaa saatkonnas Saksamaal. 1999–2000 oli ta Venemaa peakonsul Saksamaal Bonnis. 2005–2011 oli ta nõunik-saadik (советник-посланник) Venemaa saatkonnas Saksamaal. 2011–2015 oli ta Venemaa Föderatsiooni Välisministeeriumi Euroopa kolmanda osakonna direktori asetäitja.

Ta valdab vene, saksa ja prantsuse keelt. Ta on abielus ning tal on tütar.

  



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Juri Merzljakov** | **Venemaa Föderatsiooni erakorraline ja täievoliline suursaadik Eestis**15.10.2015–14.12.2021 | Järgnev**Vladimir Lipajev** |
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib füüsikust; ujuja kohta vaata artiklit Aleksandr Popov (ujuja); jäähokimängija kohta vaata artiklit Aleksandr Popov (jäähokimängija).* |

---

Aleksandr Popov
**Aleksandr Stepanovitš Popov** (16. märts 1859 – 13. jaanuar 1906) oli vene füüsik, elektriinsener, professor, üks raadio leiutajaid.

Elulugu
-------

Aleksandr Popov sündis Uuralis Turjinskie Rudnikis. Perekonnas oli kuus last, nende hulgas ka tuntud kunstnik Avgusta Kapustina. Isa oli kohaliku kiriku preester. Elati väga vaeselt.

10-aastaselt Aleksandr saadeti Dalmatjevi vaimulikku kooli, kus ta vanem vend Rafail õpetas ladina keelt. Popov õppis seal aastast 1868–1870. Aastast 1871 Popov jätkas õpinguid kolmandas klassis Jekaterinburgi vaimulikus koolis. 1873. aastal lõpetas Popov õpingud Jekaterinburgis väga hea tulemusega. Popov õppis veel Permi vaimulikus koolis 1873–1877. Seejärel õppis Peterburi ülikoolis füüsika-matemaatika erialal. Ülikooliaastad olid Popovi jaoks erakordselt keerulised, kuna raha ei jätkunud ja ta pidi tööl käima. Just sel ajal Popov sai aru, mis ala talle huvi pakub: kaasaegse füüsika probleemid.

Pärast edukat ülikooli lõpetamist (1882), Popovile pakuti jätkata õpinguid ja saada kraad, mis võimaldaks tal töötada professorina. 1882. aastal kaitses Popov oma elektriteemalise lõputöö. Kroonlinnas sai ta matemaatika, füüsika ja elektrotehnika professoriks. Hiljem, aastal 1901, töötas professorina Aleksandr III elektrotehnilises ülikoolis. Popov oli väga austatud füüsikute hulgas.

Popov suri 31. detsembril 1905 (13. jaanuaril 1906) Peterburis.

Popovi teadustöö
----------------

Popovi sadama raadiovastuvõtujaam oli vastuvõtmiseks lindile. Selliste jaamadega olid varustatud paljud laevad ja sadamad. 7. septembril 1899 õnnestus pidada raadiosidet laevadega, mis olid 14 kilomeetri kaugusel kaldast.
1895. aasta algul konstrueeris Aleksandr Popov Peterburis elektromagnetlainete koheerertüüpi vastuvõtja, mida kasutas algul äikesemärkijana, seejärel morsesignaalide vastuvõtjana. Täiustanud ja lisanud antenni Popov esitas oma leiutise 25. aprillil (7. mail uue kalendri järgi) 1895. aastal Vene füüsikute-keemikute koosolekul. Loengu teema oli "Metallpulbri mõju elektrilise võnkumisele". Popov ühendas oma aparaadi vendade Rišaride kirjutusmasinaga ja nii tekkis masin, mis registreeris elektromagnetilist võnkumist atmosfääris. Popov korraldas 24. märtsil 1896 Venemaa esimese raadiosaate, suutes edastada 250 m kaugusele radiogrammi „Heinrich Hertz".

Tänav
-----

Paavli tänav Tallinnas on kandnud aastail 1950–1990 Aleksandr Popovi nime.

Viited
------
Himmaste algkooli hoone
**Himmaste Algkool** oli algkool Põlva vallas Himmastes.

Himmaste kool asutati 1820. aastal. Kool tegutses esialgu Himmaste küla Lepa talus. Esimeseks koolmeistriks oli keeleteadlase Jakob Hurda samanimeline vanaisa. 1885. aastal valmis uus koolimaja küla lääneserval Orajõe ääres.

2000. aastast oli Himmaste Algkool 4-klassiline kool. Koolis tegutsesid laste rahvatantsurühm, näitering ja kodulooring.

2005. aastal oli Himmaste Algkool Vabariigi Presidendi konkursi "Kaunis Eesti kodu 2005" Põlvamaa võitjate hulgas.

Himmaste Algkool lõpetas tegevuse 31. augustist 2013. Viimasel, 2012/2013. õppeaastal õppis koolis 23 õpilast.

2014. aastast haldab Himmaste algkooli hoonet MTÜ Rosma Haridusselts. Hoones toimub Rosma Johannese Kooli 4.–7. klassi õppetöö.

Viited
------

1. ↑  Maarius Suviste. Himmaste kool kaob: "Mu süda ei saa sellest aru ja mõistus tõrgub aru saamast." Õhtuleht, 30.05.2013
2. ↑  Rahvakultuuri valdkondlik andmekogu. Himmaste Algkool
3. ↑  "Konkursi "Kaunis Eesti kodu 2005"võitjad piirkondade kaupa" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 4. märts 2016. Vaadatud 13. aprillil 2015.
4. ↑  Johannese kool jagas lapsed Rosma ja Himmaste vahel. Koit, 6. september 2014[*alaline kõdulink*]

Välislingid
-----------

* Himmaste algkooli veebileht
**Viktor Imala** (9. november 1930 Poksa küla, Meremäe vald, Petserimaa – 16. mai 1998) oli Eesti vabadusvõitleja. 

Ta õppis Meremäe algkoolis ja järel lõpetas 1950. aastal Petseri 1. Keskkooli. Samal aastal alustas õpinguid Tartu Riikliku Ülikooli eesti filoloogia erialal. Vahistati 12. oktoobril 1951.

Oli Kaitseliidu Nõmme malevkonna esimene juhatuse esimees pärast malevkonna taastamist alates 23. märtsist kuni 14. juunini 1990.

Oli registreerimata Eesti Kodanike Keskerakonna (EKKE) liige. Oli Nõmme valitsuse esimese koosseisu kohtuminister ja siseminister 15. septembrist 1992 kuni oma surmani. 

Viktor Imala maeti 21. mail 1998 Tallinna Rahumäe kalmistule.

Tunnustus
---------

* Eesti Kodanike Komiteede mälestusmärk registreerijaile tehtud töö eest

Viited
------

1. ↑  Eesti Päevaleht. 19. mai 1998 (surmakuulutused)
2. ↑  NekroloogTema nekroloogis on surmakuupäevaks matusekuupäev
3. ↑  Haud Rahumäe kalmistul

Välislingid
-----------

* Elulugu
* Geni
* Eesti kommunismiohvrid 1940–1991
* Haud Rahumäe kalmistul


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev' | **Kaitseliidu Nõmme malevkonna juhatuse esimees**23. märts 1990- 14. juuni 1990 | Järgnev**Meelis Jürisson** |
Tahkuna tuletorn 2013. aastal
**Tahkuna tuletorn** (VA reg. nr. 645) on tuletorn Hiiumaal Tahkuna poolsaare põhjatipus.

Metalltorn on kujult kooniline, tipus laternaruumi ja rõduga. Torni kõrgus on 43 m, tule kõrgus merepinnast on samuti 43 m.

Tuletorni geograafilised koordinaadid on 59° 5′ 29″ N, 22° 35′ 10″ E.

Tuletorni lähedal asub mälestusmärk Estonia katastroofis hukkunud laste mälestuseks.

Vaade lõunast
Latern

Tule omadused
-------------

Tuletorni tuli põleb pimedal ajal aastaringselt.

Tuli on nähtav 12 meremiili kaugusele, tule sektor on piiratud 95°–253,5° ning seega nähtav ainult põhja poolt lähenevale alusele.

Tule töötsükkel kestab 15 sekundit. Tuli põleb 2 sekundiks, on 2 sekundiks varjutatud, põleb veel 2 sekundiks ning on 9 sekundiks varjutatud.

Postmargid
----------

1983. aastal andis NSV Liit välja Tahkuna tuletorniga postmargi. 2015 andis vastava postmargi, esimese päeva ümbriku ja maksimumkaardi välja Eesti Post.

* Alumisele ringrõdule pääseb ukse kaudu tuletorni sisemusest.Alumisele ringrõdule pääseb ukse kaudu tuletorni sisemusest.
* Vana laternaruumVana laternaruum
* RingtreppRingtrepp
* Sellistest plaatidest on tuletorn kokku monteeritudSellistest plaatidest on tuletorn kokku monteeritud
*

Viited
------

1. 1 2 3 4  Tahkuna tuletorn Veeteede Ameti navigatsioonimärkide registris
2. ↑

Kirjandus
---------

* Eeskujulik tuletorn Tahkonas. Uus Eesti, 18. september 1937, nr. 253, lk. 14.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Tahkuna tuletorn** |

* Tahkuna tuletorn kultuurimälestiste riiklikus registris Muuda Vikiandmetes
* Tahkuna tuletorn navigatsioonimärkide andmekogus
|  |
| --- |
|  |
| Medalikohad |
| Maailmameistrivõistlused |
| **Kuld** | 2008 |  |
| **Kuld** | 2012 |  |
| **Hõbe** | 2010 |  |
| **Pronks** | 2005 |  |

**Aleksandr Valerjevitš Sjomin** (vene keeles Александр Валерьевич Сёмин; sündinud 3. märtsil 1984 Krasnojarskis) on Venemaa jäähokimängija, kes mängib KHL-i klubis HK Vitjaz ründajana paremäärel.

Ta alustas klubikarjääri Venemaa klubides Tšeljabinski Traktor ja Togliatti Lada.

2002. aastal valiti ta NHL-i *draft* '​is Washington Capitalsi poolt 13. valikuna. NHL-is debüteeris ta Capitsli meeskonnas hooajal 2003–04. Hooajal 2004–05 mängis ta taas NHL-i tööseisaku tõttu taas Togliatti Ladas. Ka hooajal 2005–06 mängis ta Venemaal, hooaja teises pooles Moskva oblasti Kimikis. 2006. aastal naasis ta Capitalsi, kus mängis järgmised kuus hooaega. NHL-is on ta mänginud veel kolm hooaega Carolina Hurricanesi (2012–2015) ja ühel hooajal Montreal Canadiensi meeskonnas (2015–16).

2015. aasta detsembris naasis Sjomin Venemaale, liitudes Magnitogorski Metallurgiga. 2016. aastal võitis ta Metallurgiga Gagarini karika.

Hooajal 2017–18 mängis ta Venemaa esiliiga klubis Krasnojarski Sokol. 2018. aasta mais liitus ta HK Vitjaziga.

2020. aastal valiti ta KHL-i tähtede mängule.

Venemaa jäähokikoondisega on Sjomin tulnud 2008. ja 2012. aastal maailmameistriks. Lisaks on ta maailmameistrivõistlustel võitnud veel ühe hõbe- ja ühe pronksmedali.

Välislingid
-----------

* Aleksandr Sjomin KHL.ru lehel
* Aleksandr Sjomin NHL.com lehel
* Aleksandr Sjomin hockeydb.com lehel
Himeji linnus 2015. aasta mais, pärast viis aastat kestnud renoveerimistöid
Himeji linnus 2008. aastal
**Himeji linnus** (姫路城; Himeji-jō) on mäenõlvale ehitatud jaapani linnusekompleks, mis asub Himejii linnas, Hyōgo prefektuuris. Himeji linnust peetakse 17. sajandil levinud linnusearhitektuuri parimaks säilinud näiteks, hõlmates kokku 83 hoonet ja erinevaid kaitsesüsteeme. Linnust nimetatakse tihti ka nimetustega Hakuro-jō või Shirasagi-jō (tõlkes *Valge haigru linnus*), mis tulenevad linnuse hoonete säravvalgetest välisseintest.

Linnuse rajas 1333. aastal Himeyama mäele Akamatsu Normura. 1346. aastal algne linnus lammutati ja ehitati uuesti Himeyama linnusena, mis omakorda ehitati kaks sajandit hiljem ümber Himeji linnuseks. 1581. aastal tegi Toyotomi Hideyoshi Himeji linnuses ulatuslikke muudatusi, lisades näiteks kolmekorruselise *tenshu*. 1600. aastal andis Tokugawa Ieyasu linnuse Ikeda Terumasale, tänutäheks Terumasa abi eest samal aastal toimunud Sekigahara lahingus. Terumasa juhtimisel laiendati linnus aastatel 1601–1609 terveks linnusekompleksiks. Aastatel 1617–1618 lisas Honda Tadamasa kompleksi veel hooneid. Himeji linnus on säilinud pea puutumatult üle 400 aasta, jäädes puutumata muuhulgas ka liitlasvägede korraldatud Himeji pommitamisest Teise maailmasõja ajal ja 1995. aasta Suurest Hanshini maavärinast.

Himeji linnus on suurim ja külastatuim linnus Jaapanis. 1993. aastast kuulub Himeji linnus UNESCO maailmapärandi nimistusse. Viis linnusekompleksis asuvad hoonet on arvele võetud kui Jaapani rahvuslikud aarded. Linnus läbis aastatel 2009–2015 põhjaliku restaureerimise, muuhulgas eesmärgiga tagada hoonete välisseinte ikooniline säravvalge toon. Linnus taasavati külastajatele täismahus 27. märtsil 2015.

Vaata ka
--------

* Jaapani arhitektuur
* Jaapani linnus
* Jaapani linnuste loend
* UNESCO maailmapärand Jaapanis

Viited
------

1. 1 2  "Himeji-jo" (inglise keeles). UNESCO. Vaadatud 30. august 2017.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: tundmatu keel (link)
2. ↑  Bornoff, Nicholas (2000). The National Geographic Traveler: Japan. Washington: National Geographic Society. lk 256–257. ISBN 0-7894-5545-5.
3. ↑  Eyewitness Travel Guides: Japan. New York: Dorling Kindersley Publishing. 2000. lk 200–203. ISBN 0-7894-5545-5.
4. 1 2  "Japan Atlas: Architecture Himeji Castle". *Japan Atlas* (Inglise keeles). Vaadatud 30. august 2017.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: tundmatu keel (link)
5. 1 2  "Guide to World Cultural Heritage Site "Himeji Castle"" (inglise keeles). Motoyu Ryuusenkaku Hot Springs Resort. Vaadatud 30. august 2017.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: tundmatu keel (link)
6. ↑  "Himeji Castle starts its renovation in April" (inglise keeles). Japan National Tourism Organization. Originaali arhiivikoopia seisuga 30. august 2017. Vaadatud 30. august 2017.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: tundmatu keel (link)

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Himeji linnus** |

* Himeji linnuse ametlik koduleht
* Himeji-jo. UNESCO
Viktor Claesson 2019. aastal Rootsi koondises
**Viktor Johan Anton Claesson** (sündinud 2. jaanuaril 1992 Värnamos) on Rootsi jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Taani kõrgliigaklubis København ja Rootsi jalgpallikoondises.

Ta alustas klubikarjääri kodulinna klubis IFK Värnamo, mille koosseisus debüteeris ta 2009. aastal Rootsi tugevuselt kolmandas liigas. 2011. aasta hooajal lõi ta klubi meeskonnas Rootsi esiliigas 13 väravat.

Aastatel 2012–2017 mängis Claesson Rootsi kõrgliiga klubis IF Elfsborg. 2012. aastal tuli ta Elfsborgiga Rootsi meistriks.

2017. aasta jaanuaris sõlmis ta lepingu Venemaa kõrgliigaklubiga Krasnodar. Hooajal 2018–19 lõi ta Venemaa kõrgliigas kaksteist väravat, kuid järgmine hooaeg jäi tal põlvevigastuse tõttu täielikult vahele.

2022. aasta märtsis sõlmis ta kuni hooaja lõpuni lepingu Taani kõrgliigaklubiga København.

Rootsi jalgpallikoondises tegi Claesson debüüdi 18. jaanuaril 2012 sõprusmängus Bahreini vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta viis päeva hiljem sõprusmängus Katari vastu. Ta kuulus Rootsi koondisse 2018. aasta maailmameistrivõistlustel ja 2021. aasta Euroopa meistrivõistlustel.

Saavutused
----------

Elfsborg
* Allsvenskan: 2012
* Svenska Cupen: 2013–14

| * v
* r
Rootsi koondis  –  2018. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused |
| --- |
| 

* 1 Olsen
* 2 Lustig
* 3 Lindelöf
* 4 Granqvist (c)
* 5 Olsson
* 6 Augustinsson
* 7 Larsson
* 8 Ekdal
* 9 Berg
* 10 Forsberg
* 11 Guidetti
* 12 Johnsson
* 13 Svensson
* 14 Helander
* 15 Hiljemark
* 16 Krafth
* 17 Claesson
* 18 Jansson
* 19 Rohdén
* 20 Toivonen
* 21 Durmaz
* 22 Kiese Thelin
* 23 Nordfeldt
* Treener: Andersson

 | Rootsi |

| * v
* r
Rootsi koondis  –  UEFA Euro 2020 |
| --- |
| 

* 1 Olsen
* 2 Lustig
* 3 Lindelöf
* 4 Granqvist (c)
* 5 Bengtsson
* 6 Augustinsson
* 7 S. Larsson
* 8 Ekdal
* 9 Berg
* 10 Forsberg
* 11 Isak
* 12 Johnsson
* 13 Svensson
* 14 Helander
* 15 Sema
* 16 Krafth
* 17 Claesson
* 18 Jansson
* 19 Svanberg
* 20 Olsson
* 21 Kulusevski
* 22 Quaison
* 23 Nordfeldt
* 24 Danielson
* 25 J. Larsson
* 26 Cajuste
* Treener: Andersson

 | Rootsi |
**Hotell London** oli hotell Tartu kesklinnas aadressil Rüütli 9 / Küütri 10/12. Samas majas asusid aastatel 1933–1940 Ko-Ko-Ko (Kolme Koopa Kohvik) ja 1975–1997 õllerestoran Humal.

Hotell avati 7. mail 2002. Maja omanik oli Tartu ettevõtja ja jalgrattatreener Rein Kirsipuu, kes oli investeerinud hoonesse üle 40 miljoni Eesti krooni. Tollal oli hotellis 60 tuba ja 119 kohta. Hotelli haldas OÜ Hotell London, mille juhatuse esimees oli Verni Loodmaa.

2012. aasta seisuga tegutses hotelli keldrikorrusel restoran Polpo. Varem asus seal restoran Entri.

2009. aastast andis hotell London välja iga-aastast stipendiumi (Tartu Kultuurkapitali Hotell London Sihtkapitali stipendium) Vanemuise teatri näitlejatele loominguliseks enesetäienduseks Londonis.

**Samanimeline hotell** tegutses Tartus ka enne Teist maailmasõda Kauba tänaval. Praegu asub sellel kohal äri- ja kortermaja GMP Plaza aadressil Küüni 5b.

Hotell London lõpetas tegevuse 6. septembril 2021.

Tunnustus
---------

* 2018 Tartu Kultuurikandja aunimetus (aasta kultuurisõbralik ettevõte - toetuse eest Vanemuise draamanäitlejate enesetäiendamisel)

Viited
------

1. ↑  Äri 25. Kirsipuu ehitas varemetele hotelli. Äripäev, 31.05.2013
2. ↑  8 aastat tagasi avas Tartu aukodanik hotell Londoni Äripäev, 07.05.2010
3. ↑  Väinu Rozental Tartu hotellindus koondub kesklinna Delfi/Äripäev, 02.05.2002
4. ↑  Hotell London saadab tänavu teatrimekasse kaks vanemuislast Vanemuise teatri pressiteade 29.03.2015
5. ↑
6. ↑  Hotelli London koduleht. Vaadatud 5. oktoobril 2021

Välislingid
-----------

* Koduleht
**Julius Gustav von Cube** (vene Юлиус Густав (Юлий Леонтьевич) фон Кубе; 13. august 1815 Riia – 6. september 1888 Baden-Baden) oli baltisaksa päritolu Venemaa keisririigi riigitegelane. 

Ta oli keiser Aleksander II aegne tõeline riiginõunik, Kuramaa asekuberner 28. detsembrist 1857 kuni 13. maini 1858 ja Liivimaa asekuberner 13. maist 1858 kuni 11. veebruarini 1872.

Perekond
--------

Tema vanemad olid Liivimaa asekuberneri ametit pidanud (1821–1852) tõeline riiginõunik Ludwig von Cube (1788–1855) ja Hummuli mõisa omanik Amalie Wilhelmine Weitzenbreyer (1790–1858), kelle isa oli Pärnu kreisi arst Karl Gotthard (Carl Gotthelf) Weitzenbreyer (1762–1812).

Ta abiellus 1856 Alexandrine Natalie Wilpertiga (1838–1916).

Viited
------

1. ↑  Генерал-губернаторства
2. ↑  *Genealogisches Handbuch der Öselschen Ritterschaft*, Görlitz, 1935, lk.94 Link
3. ↑  *Genealogisches Handbuch der Öselschen Ritterschaft*, Görlitz, 1935, lk.95 Link

Välislingid
-----------

* ID puudub saidil "BBLD - Baltisches biografisches Lexikon digital"

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Aleksandr Petrovitš Beklemišev** | **Kuramaa asekuberner**1857–1858 | Järgnev**Alfons von Heyking** |
| Eelnev**Ivan von Brevern** | **Liivimaa asekuberner**1858–1872 | Järgnev**Parun Alexander von Üxküll-Güldenbandt** |
Näide lomo-fotost. Autor: Nadja Haugas**Lomograafia** (ingl. k. Lomography) on Lomographische AG kommerts kaubamärk Austrias, mis on seotud fotograafia erinevate toodete ning teenustega. Nimi on inspireeritud Venemaa vanima optiliste seadmete tootja, Peterburis asuva LOMO (ЛОМО, Ленинградское оптико-механическое объединение) nimest.

Lomograafia kui liikumine
-------------------------

Lomo-kaamerate tähelend sai alguse aastal 1991, mil grupp Viini tudengeid ostsid omale Prahast ЛОМО ЛК-А kaamera – nad avastasid peale piltide ilmutamist, et fotodel on silmapaistev erilisus. Lomo-kaamerate populaarsus tõusis kiiresti ning see arenes omaette kultuseks. Lomo-filosoofias võib leida seoseid Kreeka filosoofi Platoni ideedeõpetusega: kõik, mida me näeme ning tajume, on tegeliku maailma vari. Üldjuhul püüab fotograafia jäädvustada reaalsust, lomo-fotograafia aga salvestab hetki ja momente nii, nagu me oma silmaga seda kunagi ei näeks – tulemuseks on veidrate värvikombinatsioonide ja optiliste moonutustega kunstipärased pildid, mis rikastavad meie tegelikkuse tajumist.
Lomo-kaamerad on näiteks "Diana" ja "Fisheye". "Diana" kere on tehtud plastikust ja selle puhul kasutatakse laifilmi (120 mm) ja tavalist plastikust menisk-objektiivi. Pildistada saab kahes suuruses: formaadis 5,2 x 5,2 ja 4,2 x 4,2. "Fisheye" kaameral on 170-kraadine vaatenurk ning see on esimene 35mm lainurk-objektiiviga kaamera.

Lomograafia Eestis
------------------

16.oktoober 2009 toimus Tartus lomograafiat tutvustav töötuba, mille eesmärgiks oli tutvustada lomograafiat kui fotograafia vormi ning anda ülevaade erinevatest kaameratest, näiteks: Fisheye, Colorsplash, Holga, Actionsampler, SuperSampler ja Diana.
Teine töötuba, nimega "Mina ja lomograafia", korraldati aastal 2009 festivali Plektrum raames Tallinnas. Kahepäevases töötoas tutvustati lomograafia kaameraid, erinevaid efekte ja pöörati tähelepanu filmi ning kaamera valimisele. Samuti pandi pildistatud töödest kokku näitus.
2010. aasta 1. mail toimus Tallinnas Lomoloome, Eesti esimene lomograafide kokkutulek. Sama üritust korrati ka sama aasta 26.aprillil.

10 lomograafia kuldreeglit
--------------------------

10 lomograafia kuldreeglit aitavad defineerida lomograafia filosoofiat.

1. Kanna oma kaamerat alati kaasas. Kuna lomo – kaamerate kered on tehtud plastikust, on nad kerged ja kompaktsed.
2. Pildista igal ajal.
3. Lomograafia on osa sinu elust.
4. Püüa pildistada varjatult.
5. Pildista nii lähedalt kui võimalik.
6. Ära mõtle! (William Firebrace)
7. Ole kiire!
8. Sa ei pea teadma, mida tahad pildistada.
9. Sa ei pea teadma seda ka pärast nupule vajutust.
10. Ära muretse fotograafia reeglite pärast.

Viited
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑  Workshop "Mina ja Lomograafia"
5. ↑
6. ↑
7. ↑   The Ten Golden Rules

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Lomograafia** |

* LOMOgraafia – hälvik fotomaailmas või uued võimalused?
* LOMOgraafia – ebakonventsionaalne fotofilosoofia
* PLEKTRUM FESTIVAL - Mina ja Lomograafia
* Lomography - the ten golden rules
Lomonossovi kuldmedal
**M. V. Lomonossovi nimeline suur kuldmedal**, ka **Lomonossovi suur kuldmedal**, (vene keeles Большая золотая медаль имени М. В. Ломоносова) on Venemaa Teaduste Akadeemia kõrgeim autasu. Igal aastal antakse välja kaks suurt kuldmedalit – üks Venemaa ja teine välismaa teadlasele – väljapaistvate saavutuste eest loodusteaduste ja ühiskonnateaduste valdkonnas.

Kuldmedal asutati 1956. aastal Mihhail Lomonossovi auks (esialgne nimetus **M. V. Lomonossovi nimeline kuldmedal**). Esialgse statuudi järgi anti seda välja ainult NSV Liidu teadlastele kord kolme aasta jooksul väljapaistvate saavutuste eest loodusteaduste ja tehnikateaduste valdkonnas. 1960. aastatel muudeti statuuti. Selle alusel hakati igal aastal välja andma kaks medalit, neist ühe pidi saama välismaa teadlane. Uus statuudi muudatus toimus 1993. aastal, mille järgi "kuldmedalist" sai "suur kuldmedal".

Laureaate Nõukogude Liidust ja Venemaalt
----------------------------------------

* 1959 – Pjotr Kapitsa
* 1962 – Aleksandr Nesmejanov
* 1967 – Igor Tamm
* 1969 – Nikolai Semjonov
* 1970 – Ivan Vinogradov
* 1971 – Viktor Hambardzumjan
* 1975 – Mstislav Keldõš
* 1977 – Mihhail Lavrentjev
* 1978 – Anatoli Aleksandrov
* 1979 – Aleksandr Oparin
* 1980 – Borõss Paton
* 1981 – Vladimir Kotelnikov
* 1982 – Juli Hariton
* 1986 – Svjatoslav Fjodorov
* 1987 – Aleksandr Prohhorov
* 1989 – Nikolai Bassov
* 1993 – Dmitri Lihhatšov
* 1995 – Vitali Ginzburg
* 1997 – Boriss Sokolov
* 1998 – Aleksandr Solženitsõn
* 2008 – Jevgeni Primakov
* 2014 – Anatoli Derevjanko
* 2015 – Leonid Keldõš

Laureaate väljastpoolt Nõukogude Liitu ja Venemaad
--------------------------------------------------

2014. aasta laureaat eesti juurtega Rootsi paleogeneetik Svante Pääbo
* 1964 – Shin'ichirō Tomonaga
* 1971 – Hannes Alfvén
* 1977 – Linus Pauling
* 1982 – Dorothy Crowfoot Hodgkin
* 1983 – Abdus Salam
* 1989 – Hans Bethe
* 1994 – James Watson
* 2004 – Edward Norton Lorenz
* 2008 – Hélène Carrère d'Encausse
* 2010 – Gerardus 't Hooft
* 2013 – Peter Lax
* 2014 – Svante Pääbo

Viited
------

1. 1 2  Большая золотая медаль им. М.В.Ломоносова. ras.ru

Välislingid
-----------

* Laureaadid. ras.ru
**Julk-Jüri** on üks Oskar Lutsu Tootsi-lugude sarja kõrvaltegelastest, Paunvere kiriku köster ning koolis usuõpetuse õpetaja.

Sarja esimeses lühiromaanis "Kevade" esineb Julk-Jüri eelkõige jõupositsioonilt, nõudes kooliõpilastele karmi kasvatust ja füüsilist karistamist. Selles on ta kohati eelarvamuslik ja ebaõiglane. Iseloomulik on kirikumõisa poiste parve uputamise lugu: ehkki tegelikult sai teoga hakkama õpilane Tõnisson, uskus köster, et süüdi oli kellamees Lible, kelle ta seetõttu ametist lahti lasi.

Hilisemates teostes näidatakse köstri silmakirjalikkust. Nii kiidab ta Joosep Tootsi pulmas Tootsi, keda ta "Kevades" oli aga korduvalt karistanud ja muuhulgas nimetanud "nuhtluseks inimkonna pattude pärast".

Tootsi-lugude põhjal tehtud Arvo Kruusemendi filmides mängis Julk-Jüri Endel Ani.

Prototüüp
---------

Oskar Lutsule oli Julk-Jüri tegelaskuju loomisel alusena Palamuse köster Alexander Georg Nieländer (1844–1917), kes küll erines väidetavalt oma tegumoelt märgatavalt Lutsu loodud tegelaskujust.

Viited
------

1. ↑  Arvi Liiva. "Milline oli Paunvere köstri Lenderi algkuju tegelikult". Vooremaa 2. november 2013
Pjotr Romanovski mängimas Aleksandr Alehhiniga (pildil paremal) ülevenemaalisel maleolümpiaadil Moskvas (1920)
**Pjotr Arsenjevitš Romanovski** (vene keeles Пётр Арсеньевич Романовский; 29. juuli (vkj 17. juuli) 1892 Peterburi – 1. märts 1964 Moskva) oli vene maletaja, maletreener ja maleliteraat, rahvusvaheline meister (1950). 

Romanovski tuli 1920. aastal Moskvas ülevenemaalisel maleolümpiaadil (esimesed Nõukogude Venemaa meistrivõistlused) Aleksandr Alehhini järel teiseks. 1923. aastal võitis ta Petrogradis peetud ülevenemaalise tšempionaadi (2. NSV Liidu meistrivõistlused), edestades teiseks jäänud Grigori Löwenfischi ühe punktiga. 1924. aastal tuli ta Moskvas 3. NSV Liidu meistrivõistlustel Jefim Bogoljubovi järel teiseks (edestas teiste seas Grigori Löwenfischi ja Boriss Verlinskit). Augustis-septembris 1925 jagas ta Leningradis toimunud 4. NSV Liidu meistrivõistlustel 6.–8. kohta. 

Novembris-detsembris 1925 Moskvas korraldati Nõukogude Liidus esimene rahvusvaheline turniir (21 osavõtjat). Romanovski jagas seal koos Richard Rétiga 7.–8. kohta, edestades teiste seas Ernst Grünfeldit, Akiba Rubinsteini, Rudolf Spielmanni, Boriss Verlinskit, Grigori Löwenfischi ja Friedrich Sämischit.

1927. aastal Moskvas 5. NSV Liidu meistrivõistlustel jagas Romanovski esikohta koos Fedir Bogatõrtšukiga. Mõlemad kuulutati NSV Liidu meistriteks. 

1933. aastal Leningradis NSV Liidu meistrivõistlustel jagas ta 10.–11. kohta. 1934. aastal mängis ta rahvusvahelisel turniiril Leningradis, kus jagas 2.–3. kohta, edestades teiste seas kuuendaks jäänud Max Euwet. 

1935. aastal Moskvas rahvusvahelisel turniiril jagas Romanovski 8.–10. kohta (edestades teiste seas Gideon Ståhlbergit ja Vasja Pirci).

Ta on tegutsenud ka maletreeneri ja maleliteraadina. Avaldanud kümmekond malealast raamatut. 

1950. aastal võttis Rahvusvaheline Maleföderatsioon (FIDE) kasutusele rahvusvahelise suurmeistri ja rahvusvahelise meistri nimetuse. Romanovskile anti veel samal aastal varasemate malesaavutuste eest rahvusvahelise meistri nimetus.

NSV Liidu teenelise treeneri rinnamärk

Tunnustus
---------

* 1934 – teeneline meistersportlane
* 1957 – NSV Liidu teeneline treener

Välislingid
-----------

* Pjotr Romanovski – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Franz Defregger. "Lapsed kirsse söömas"
**Franz Defregger** (30. aprill 1835 Ederhof – 2. jaanuar 1921 München) oli Austria maalikunstnik. Ta maalis peamiselt žanri- ja ajaloomaale.

Defregger sündis Ida-Tiroolis jõuka talumehe pojana. 1860, pärast isa surma, müüs ta talu maha ja maksis oma õdedele nende pärandussumma välja. Algul plaanis ta kolida USA-sse, kuid sellest ei tulnud midagi välja.

Selle asemel läks ta Innsbrucki, kus hakkas skulptor Michael Stolzi juures õppima. 1861 läbis ta sisseastumiseksamid Müncheni kunstiakadeemiasse ning õppis Hermann Dycki, Hermann Anschützi ja Peter Josef von Korneliuse juures. 1863 sõitis ta Pariisi, kus jätkas iseõppijana, harjutades figuurimaale ning külastades muuseume, kunstinäitusi ja töökodasid. 1865 naasis ta Münchenisse, kus töötas 1867–1870 koos Hans Makarti ja Gabriel Maxiga ajaloomaalija Karl Theodor von Piloty juures.

Defreggerist sai üks juhtivaid Müncheni žanrimaalijaid. 1878–1910 oli ta Müncheni Kunstiakadeemia ajaloomaaliprofessor. 1906 esines ta Berliinis saksa kunsti 100. aastapäeva tähistaval ülevaatenäitusel.

Ta maalis meeleldi portreid, talupoegade eluolu ja dramaatilisi stseene Tirooli vabadusvõitlusest 1809. aastal. 

Aastal 1883 tõsteti ta aadliseisusse ja tema nime ette lisandus sõna "von".

Defregger suri 85-aastaselt ja maeti Münchenisse Nordfriedhofi kalmistule.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Franz Defregger** |
**Paul Adolf Lill** VR I/2 (25. jaanuar 1882 Roobe, Jõgeveste vald, Valgamaa – 13. märts 1942 Vangla nr 1, Sverdlovski oblast, Vene NFSV, NSV Liit)[*viide?*] oli Eesti sõjaväelane, kindralleitnant.

Elukäik
-------

Paul Lill lõpetas Vilno sõjakooli (1904) ja Peterburi Nikolai Kindralstaabi Akadeemia (1911). Osales Vene-Jaapani sõjas ja Esimeses maailmasõjas. 1917. aastal langes sakslaste kätte vangi ja naasis Eestisse 1918. aasta detsembris.[*viide?*]

Vabadussõjas teenis operatiivstaabi operatiivosakonna ülemana. Alates 1920, aastast oli ta Sõjavägede Staabi ülem, 1921. aastal ülendati kindralmajoriks.[*viide?*]

Ta oli 1925–1933 sõjaministri (alates 1929 kaitseministri) abi ja 1933–1939 sõjaminister (kuni 1937 kaitseminister), ta käsundusohvitser oli Jüri Hellat. 1934. aastal oli ta lühikest aega kaitsevägede juhataja kohusetäitja. 24. veebruaril 1938 sai kindralleitnandiks.[*viide?*]

Kuulus korp! Sakalasse.[*viide?*]

1939. aastal jäi ta pensionile. Talle kuulus Puiatu mõisasüda. Arreteeriti NKVD poolt 14. juunil 1941 Tallinnas, suri vangilaagris.[*viide?*]

Tunnustus
---------

* 1920 Vabadusristi I liigi 2. järk[*viide?*]
* 1932 Kotkaristi I klassi teenetemärk[*viide?*]
* 1936 Soome Valge Roosi Rüütliordu suurrist[*viide?*]

Viited
------

1. ↑

Kirjandus
---------

* Lill, Paul. *Sõjalaevade tellimine täitmisel.* // Postimees, 3. november 1934. lk. 3.
* *Kaitseministri abi kindralmajor P. Lill 50-aastane.* // Postimees, 24. jaanuar 1932. lk. 2.
* Kindral-leitnant Paul Lill erru. Päevaleht, 9. november 1939, nr. 305, lk. 1.

Välislingid
-----------

* Valgamaa kodulooline andmebaas ISIK: Paul Lill
* Ohvitseride andmekogu

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**August Kerem** | **Eesti sõjaminister**21. oktoober 1933 – 12. oktoober 1939 | Järgnev**Nikolai Reek** |
**Märjamaa vald** oli vald Rapla maakonnas. Vallas asus 82 küla ja Märjamaa alev.

20. oktoobril 2002 liitusid Märjamaa alev, Märjamaa vald ja Loodna vald, ühinenud valla nimeks sai Märjamaa vald. 2017. aasta haldusreformi käigus ühines Märjamaa vald Vigala vallaga, uue valla nimeks sai Märjamaa vald. Enne 2017. aasta haldusreformi oli Märjamaa vald pindalalt Eesti suurim vald.

Vald andis välja oma teenetemärki: Maarjaristi, millel oli I ja II klass (kuldrist ja hõberist). Maarjaristi kujundas Piret Smagar. Ettevõtteid tunnustatakse teeneteplaadiga, inimesi ka aukodaniku nimetusega. Märjamaa valla aukodanikuks on valitud näiteks lastekirjanik Harri Jõgisalu, pastor Priit Rannut ja kirjanik Arvo Valton, perearst Marika Hiiemaa. Aukodanikele antakse Maarjaristi I klass.

Märjamaa vallavanem oli Merlin Suurna

Külad
-----

Alaküla, Altküla, Aravere, Aruküla, Haimre, Hiietse, Inda, Jaaniveski, Jõeääre, Kaguvere, Kangru, Kasti, Keskküla, Kiilaspere, Kilgi, Kirna, Kohatu, Kohtru, Koluta, Konuvere, Kunsu, Kõrtsuotsa, Käbiküla, Käriselja, Laukna, Leevre, Lestima, Lokuta, Loodna, Luiste, Lümandu, Maidla, Metsaääre, Metsküla, Moka, Mõisamaa, Mõraste, Mäliste, Männiku, Naistevalla, Napanurga, Nurme, Nurtu-Nõlva, Nõmmeotsa, Nääri, Ohukotsu, Ojaäärse, Orgita, Paaduotsa, Paeküla, Paisumaa, Pajaka, Purga, Põlli, Päädeva, Rangu, Rassiotsa, Ringuta, Risu-Suurküla, Russalu, Sipa, Sooniste, Soosalu, Sulu, Suurküla, Sõmeru, Sõtke, Teenuse, Tolli, Urevere, Vaimõisa, Valgu, Vanamõisa, Vana-Nurtu, Varbola, Velise, Velisemõisa, Velise-Nõlva, Veski, Vilta, Võeva, Ülejõe.

Vaata ka
--------

* Märjamaa sõlg

Viited
------

1. ↑  Maakatastri statistika, vaadatud 24.03.2020.
2. ↑  Statistikaamet, vaadatud 30.05.2017.
3. ↑  Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator
4. ↑  ."Merlin Suurna". 21.06.2019.
|  |
| --- |
|  **Poks** |
| Riik |  | Austria |
|  |
| 1. ring | 1964 | II keskkaal |
|  |
| Pronks | 1961 | II keskkaal |
| Veerand-finaal | 1963 | II keskkaal |
| 1. ring | 1965 | Poolraskekaal |

**Franz Frauenlob** (sündinud 11. augustil 1939) on Austria endine poksija.

Frauenlob oli kokku kahekordne Austria meister II keskkaalus (kuni 75 kg) aastatel 1961 ja 1963.

Frauenlob osales II keskkaalus (kuni 75 kg) 1964. aasta Tōkyō olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas 1. ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.

Frauenlob sai II keskkaalus (kuni 75 kg) 14. Euroopa meistrivõistlustel (Belgrad, 1961) pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale Jevgeni Feofanovile (NSV Liit) ja jäädes edasisest medaliheitlusest välja. Ta osales II keskkaalus (kuni 75 kg) 15. Euroopa meistrivõistlustel (Moskva, 1963), kuid kaotas veerandfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale Ion Moneale (Rumeenia) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja. Ta osales poolraskekaalus (kuni 81 kg) 16. Euroopa meistrivõistlustel (Ida-Berliin, 1965), kuid kaotas 1. ringis oma kohtumise hilisemale pronksmedalivõtjale Béla Horváthile (Šveits) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.

Viited
------

1. ↑  18. suveolümpiamängude poksivõistlus. Tōkyō 1964. Tulemused inglise keeles
2. ↑  14. Euroopa meistrivõistlused poksis. Belgrad 1961. Tulemused inglise keeles
3. ↑  15. Euroopa meistrivõistlused poksis. Moskva 1963. Tulemused inglise keeles
4. ↑  16. Euroopa meistrivõistlused poksis. Ida-Berliin 1965. Tulemused inglise keeles

Välislingid
-----------

* Franz Frauenlob veebisaidil Olympedia Muuda Vikiandmetes
**Julius Sergius von Klever** (31. jaanuar 1850 Tartu – 24. detsember 1924 Leningrad) oli Eestist pärit baltisaksa maalikunstnik.

Sündis Tartus keemiku pojana. 

Von Klever lõpetas gümnaasiumi Tartus. 1867–1876 õppis Peterburi Kunstide Akadeemias algul arhitektuuri, hiljem maastikuklassis S. Vorobjovi juures ja täiendas end Mihhail Konstantinovitš Klodti juures. Juba õppimise ajal sai ta oma teoste eest mitu auraha, 1876. aastal lõpetas akadeemia 1. järgu maalikunstniku astmega. 1878. aastast töötas ta Peterburi Akadeemias, kus ta sai akadeemiku tiitli ning alates 1881. aastast sai temast maastikumaali professor.

Tema lemmikteemaks olid päikesetõusu ja -loojanguga loodusmotiivid ning maastikud, eriti talvised. Enamik tema maalidest kujutab Eesti maastikke. Eriti tuntuks said tema valgusefektidega mängivad, talviseid maastikke kujutavad päikeseloojangud, mille järgi hakati teda hüüdma "Vene Rembrandtiks".

Klever oli nõutud ja viljakas kunstnik, kes esines näitustel kõikjal Euroopas. Tema teoseid võib muuhulgas näha Tretjakovi Galeriis ja muudes suurtes kogudes.

Teoseid
-------

* "Talvine mets" (1911), Tartu Kunstimuuseum
* "Kalmistu" (1876), Eesti Kunstimuuseum
* "Maastik" (1897), Eesti Kunstimuuseum
* "Võililled" (1912), Eesti Kunstimuuseum
* "Metsamaastik" (1901), Eesti Kunstimuuseum

* "Õhtune maastik", 1887"Õhtune maastik", 1887
* "Talvine mets loojangu ajal", 1896"Talvine mets loojangu ajal", 1896
* "Kalurite küla Haapsalus", 1897"Kalurite küla Haapsalus", 1897
* "Talvemaastik ehapunas", 1898"Talvemaastik ehapunas", 1898
* "Metsamaastik", 1902"Metsamaastik", 1902
* "Võililled", 1912"Võililled", 1912

Viited
------

1. 1 2  *Eesti biograafiline leksikon*. Tartu: Loodus. 1926–1929. Lk 221.`{{raamatuviide}}`: CS1 hooldus: kuupäeva vorming (link)
2. ↑  lynnweldon.com[*alaline kõdulink*]

Välislingid
-----------

* Klever EKM digitaalkogus

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Julius Sergius von Klever** |
**Paul Christfried Lesthal** (22. jaanuar 1889 Ravila mõis, Kose kihelkond, Harjumaa – 9. aprill 1976 Lindenfels, Kreis Bergstraße, Hessen, Saksamaa) oli Eesti kindlustustegelane. 

Paul Lestal sündis Ravila mõisas mõisavalitseja pojana. Lõpetas Tallinna Peetri Reaalkooli ja astus 1907 I järgu vabatahtlikuna teenima 23. jalaväediviisi 90. Oneega jalaväepolgus Tallinnas, kus ülendati 14. oktoobril 1908 reservväkke arvamisel lipnikuks. 1914 kutsuti Peterburis tagasi teenistusse, kus teenis 1. tagavarapataljonis nooremohvitserina ja seejärel laekahoidjana 176. tagavarapataljonis Krasnoje Selos. Sealsamas määrati 1916 4. roodu ülemaks. Lõpetas Oranienbaumi lipnikkude kooli kuulipilduja kursused 1916 Oranienbaumis ja määrati nooremohvitserina teenima 19. Siberi kütipolku. Osales Esimeses maailmasõjas 21. detsembrist 1916 kuni 4. detsembrini 1917, kus kuulipildujakomando Colta koosseisus oli väerindel, ülendati 1917 alamleitnandiks ja temast sai sama polgu kuulipildujakomando ülem. 

Vabadussõjast võttis osa alamkaptenina. Teenis Kaitsejõudude Peastaabi kuulipilduritekomandos ja 2. juunist 1919 Soomusrongide Divisjonis, mille järel oli alates 4. juulist 1920 Tagavaraväes.

Majandusalast tegevust alustas 1908 pangamaja Hoeppener & Ko juures Tallinnas; töötas Moskva speditsioon fa S. Kusnitzky & Co juures; 1911 Hoeppener & Ko juures asuvas I Vene Tulekindlustuse Seltsi peaesinduses Tallinnas; 1920 a/s Harju Panga juures asuvas kindlustusaktsiaseltsi Eesti Lloydi peaesinduses; 1926 kindlustusaktsiaseltsi Eesti Lloydi osakonna juhataja K.-T. Panga juures Tallinnas; aastast 1927 sama aktsiaseltsi Tallinna osakonna juhataja ja seejärel aastast 1935 kindlustusaktsiaseltsi "Eesti Lloyd" asjaajaja-direktor.

Tunnustus
---------

* 1916 Püha Stanislavi orden, III järk. Mõõgad ja lehv (Vene Keisririik)
* Eesti Vabadussõja mälestusmärk

Isiklikku
---------

Ta abiellus 1912. aastal kauaaegse Lootuse seltsi juhatuse liikme Johan Krügeri (1857–1925) tütre Meta Krügeriga, neil oli tütar Irene (1913–1937).

Paul Lestali vend Arthur Lestal (1887–1941) oli fotograaf ning poolvend Hans Lesthal (1880–1937) farmatseut ja sanitaarkapten, Tartu Ülikooli Lääne-Euroopa rahvaste filoloogia (aastast 1947 Lääne-Euroopa keelte) kateedri õppejõud Ralf Lesthali (1907–1990) isa.

Kirjandus
---------

* Eesti majandustegelased. Tallinn, 1938
* Sünnipäevalapsi: Dir. P. Lestal 50-aastane, Päewaleht, nr.22, 22. jaanuar 1939, lk 6

Välislingid
-----------

* Ohvitseride andmekogu
Liimiga märkmepaberi kaasleiutaja Arthur Fry
**Märkmepaber** on paber, mida kasutatakse märkmete tegemiseks. Märkmepaberit toodetakse väikeste lehtedena, mis võivad olla nelinurksed või erikujulised, valged, värvilised, joonitud, ruudulised või muu kujundusega.

Märkmepaberi lehtede tagaküljel võib olla liimiriba, mille abil saab kinnitada märkmeid dokumentidele ja teistele pindadele. Nõrgalt kleepuv liimiriba lubab märkmeid kergelt kinnitada ning eemaldada ja kleepida teise kohta, ilma et jätaks jälgi. Esialgselt väikesed kollased ruudukujulised märkmelehed on tänapäeval saadaval mitmes toonis, kujus ja suuruses. Kuigi ettevõtte 3M patent Post-It märkmepaberitele aegus 1997. aastal, jäi märkmepaberile iseloomulik kollane värv nende kaubamärgiks.

Ajalugu
-------

1968. aastal püüdis USA teadlane Spencer Silver firmas 3M (tol ajal Minnesota Mining and Manufacturing Company) välja töötada väga tugevat liimi. Selle asemel avastas ta juhuslikult nõrgalt kleepuva, korduskasutatava ja survetundliku liimi. Silver rääkis firmas 3M aastaid oma nõrga liimi potentsiaalist, kuid keegi ei kuulanud. 1974. aastal läks tema kolleeg Arthur Fry Silveri seminarile ning hoides käes lauluraamatut, mille vahelt järjehoidjad ära kukkusid, nägi Fry liimil kasutusvõimalust, mille peale keegi teine ei osanud mõelda. Kui paberist järjehoidjatele Silveri liimi lisati, oligi liimiga märkmepaber leiutatud.

3M lasi toote poodidesse müüki 1977. aastal neljas linnas, kuid tulemused valmistasid pettumust. Aasta hiljem hakkas 3M Boises Idahos otse tarbijatele tasuta näidiseid jagama. 94% inimestest, kes märkmepabereid proovisid, ütlesid, et ostaksid seda toodet. 1979. aastal hakati toodet terves riigis tutvustama ja müüma nimega Post-It. Järgmisel aastal suundusid nad Kanada ja Euroopa turule.

2003. aastal tuli 3M välja tootega Post-It Brand Super Sticky Notes, millel oli tugevam liim, et see paremini vertikaalsel ja ebatasasel pinnal kleepuks. 

Kuni 3M-i patendi aegumiseni 1997. aastal toodeti Post-It tüüpi märkmepabereid ainult firma 3M tootmishoones USA Kentucky osariigis Cynthianas.

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 10. juuni 2016. Vaadatud 18. mail 2016.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
2. ↑
3. ↑  Penelope Green (2007). "Post-it: The all-purpose note that stuck". *The New York Times*.
Julius Petersen
**Julius Peter Christian Petersen** (16. juuni 1839 Sorø – 5. august 1910 Kopenhaagen) oli Taani matemaatik.

Elulugu
-------

Peterseni huvi matemaatika vastu oli laialdane, teda huvitasid geomeetria, funktsiooniteooria, arvuteooria, matemaatiline füüsika, matemaatika ökonoomika, krüptograafia ja graafiteooria.

Tema tunnustatuim artikkel "Die Theorie der regulären Graphen" oli põhjapanev panus kaasaegsesse graafiteooriasse, nii nagu ma seda praegu tunneme. 1898. aastal esitas ta kontranäite ühele 3-valentsregulaarseid graafe puudutavale teoreemile, mis tänapäeval on tuntud kui Peterseni graaf. See *3-valents-, 2-distants-, 5-vöö- ja tugevregulaarne* graaf on esitatud pea kõigis graafiteooria õpikutes.

Peterseni graaf

Tunnustus
---------

Peterseni 150. sünniaastapäeva puhul ilmus ajakirja Discrete Mathematics eriväljaanne, kus esitatakse ka biograafilisi andmeid.

Viited
------

1. ↑  J. Petersen. *Die Theorie der regulären Graphen*. – Acta. Math. 15 (1891) 193-220
2. ↑  Lützen, J.; Sabidussi, G. and Toft, B. (1992). "Julius Petersen 1839–1910 a biography". *Discrete Mathematics*. **100** (1–3): 9–82. DOI:10.1016/0012-365X(92)90636-T.`{{cite journal}}`: CS1 hooldus: mitu nime: autorite loend (link)
**"I Brought You My Bullets, You Brought Me Your Love"** on My Chemical Romance'i debüütalbum. See ilmus 23. juulil 2002.

Matt Pelissier, kes oli sel ajal bändi trummar, aitas Gerard Wayl kirjutada lugu "Skylines and Turnstiles". Tänu sellele albumile kogunes bändile suur *underground*-pooldajaskond, kuid *mainstream*-edu ei saavutatud enne nende teist albumit "Three Cheers for Sweet Revenge", mis ilmus kaks aastat hiljem.

Albumit müüdi esialgu üle 37 000 eksemplari. 2009. aastal anti album uuesti välja vinüülina. Seda on müüdud USA-s üle 300 000 eksemplari ning ka Suurbritannias ületati kuldplaadiks vajaliku 100 000 müüdud eksemplari piir.

Lood
----

1. "Romance" – 1:02
2. "Honey, This Mirror Isn't Big Enough for the Two of Us" – 3:51
3. "Vampires Will Never Hurt You" – 5:26
4. "Drowning Lessons" – 4:23
5. "Our Lady of Sorrows" – 2:05
6. "Headfirst for Halos" – 3:28
7. "Skylines and Turnstiles" – 3:23
8. "Early Sunsets Over Monroeville" – 5:05
9. "This Is the Best Day Ever" – 2:12
10. "Cubicles" – 3:51
11. "Demolition Lovers" – 6:06

### Singlid

* "Honey, This Mirror Isn't Big Enough for the Two of Us" (2002)
* "Vampires Will Never Hurt You" (2002)
* "Headfirst for Halos" (2004)
* "Our Lady of Sorrows" (2004)
**Reinhold Käbin** (7. aprill 1903 Puru, Jõhvi vald, Virumaa – 5. jaanuar 1979 Tallinn) oli eesti arst.

Ta lõpetas aastal 1921 Tallinna Linna Poeglaste Gümnaasiumi, õppis aastail 1921–1928 (lõpetas arsti astmega) Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas. Ta kuulus akadeemiliselt Üliõpilaste Seltsi Raimla.

Aastatel 1928–1939 töötas ta Pukas jaoskonnaarstina. 
Aastatel 1940–1941 töötas ta Eesti NSV Tervishoiu Rahvakomissariaadi koosseisus, mille koosseisus ta evakueerus Nõukogude Liidu tagalasse, kus ta jäi komissariaadi käsutusse. 

Oktoobris 1944 asus ta Haapsalu ambulatooriumi juhataja kohale. 1. jaanuaril 1945 sai temast Eesti NSV Riikliku Kindlustuse arst.

Reinhold Käbin suri 5. jaanuaril 1979 Tallinnas ja ta maeti 11. jaanuaril 1979 Rahumäe kalmistule.

Isiklikku
---------

Tema poeg oli jurist ja poliitik Tiit Käbin, tütar oli toimetaja ja tõlkija Maret Käbin. Dr. Reinhold Käbini hobi oli male ja teda võis tihti näha Tallinna Maleklubis.

Viited
------

1. ↑

Kirjandus
---------

* Helbe Merila-Lattik. Eesti arstid 1940–1960, lk 221.

Välislingid
-----------

* TÜ üliõpilased
**Vsesvit** (ukraina keeles Всесвіт) on Ukraina perioodiline väljaanne, mis annab välja eksklusiivseid tõlkeid maailma klassikast ja kaasaegsetest kirjandusteostest, hõlmab kultuuri-, kunsti-, ühiskonna- ja poliitilise elu erinevaid tahke kõikjal maailmas. Ukraina sõna "Vsesvit" tähendab tõlkes "Universum".

Vsesvit on vanim ja tunnustatuim Ukraina kirjandusajakiri. Selle asutasid 1925. aastal silmapaistvad Ukraina kirjanikud - Vassõl Ellan-Blakõtnõi, Mõkola Hvõlovõi ja Aleksandr Dovženko. Vsesvitis tõlgiti selle eksisteerimise jooksul enam kui 84 erinevast keelest ja avaldati enam kui 500 romaani, 1000 luuletust, novelli ja näidendit, samuti sadu esseesid, arvustusi, intervjuusid väljapaistvate kirjanikega enam kui sajast riigist.

Perioodiline väljaanne asutas 1995. aastal maineka kirjandusauhinna **Ars Translationis** kuulsa ukraina tõlkija Mõkola Lukaši mälestuseks. Seda on regulaarselt üle antud parimatele ukraina keelde kirjandustõlkijatele.

Vsesvit oli sageli esimene, kes tõlkis ülemaailmseid paremaid kirjutisi ukraina keelde. Paljude Nõukogude Liidus elanud põlvkondade jaoks oli ajakiri omamoodi avaus ja regulaarne lüli "välismaailmaga", justkui läbimurdeks raudsest eesriidest. Vsesvitist sündis ka Ukrainas ja välismaal tuntud ukraina tõlkijate ja õpetlaste koolkond.

Välislingid
-----------

Ajakirja Vsesvit ametlik veebisait
|  |
| --- |
|  |
| Medalikohad |
| Copa América |
| **Kuld** | Copa América Centenario |  |
| FIFA konföderatsioonide karikas |
| **Hõbe** | 2017 |  |

**Pedro Pablo Hernández** (sündinud 24. oktoobril 1986 Tucumánis) on Argentinas sündinud Tšiili jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Argentina kõrgliiga klubis Independiente ja Tšiili jalgpallikoondises.

Ta alustas klubikarjääri 2006. aastal Argentina klubis Atlético Tucumán. Klubikarjääri jooksul on ta mänginud veel Uruguay kõrgliiga klubides Racing Club de Montevideo ja Defensor, MLS-i klubis DC United, Argentina kõrgliiga klubis Argentinos Juniors, Tšiili kõrgliiga klubis O'Higgins ja Hispaania kõrgliiga klubis Celta de Vigo. Independientega liitus ta 2018. aasta juulis. O'Higginsiga tuli ta hooajal 2013–14 Tšiili meistriks.

Tšiili jalgpallikoondises tegi Hernández debüüdi 22. jaanuaril 2014 sõprusmängus Costa Rica vastu, lüües selles mängus koondisekarjääri kaks esimest väravat. 2016. aastal võitis ta Tšiili koondisega Copa América Centenario ja sai 2017. aasta FIFA konföderatsioonide karikaturniiril teise koha.

Saavutused
----------

Atlético Tucumán
* Torneo Argentino A: 2007–08

O'Higgins
* Tšiili Primera División: Apertura 2013–14
* Supercopa de Chile: 2014

Independiente
* Suruga Bank Championship: 2018