recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib Nõukogude poliitikust; nimekaimude kohta vaata Aleksandr Jakovlev (täpsustus); Eesti sisearhitekti kohta vaata Aleksander Jakovlev* |

---

Aleksandr Jakovlev
**Aleksandr Jakovlev** (vene keeles Александр Николаевич Яковлев; 2. detsember 1923 Koroljovi küla, Jaroslavli kubermang, Venemaa – 18. oktoober 2005 Moskva, Venemaa) oli vene päritolu NSV Liidu poliitik.

Ta oli aastatel 1973–1983 Nõukogude Liidu suursaadik Kanadas.

Aleksandr Jakovlev oli NLKP KK Poliitbüroo liige ja NLKP KK sekretär. 

Aleksandr Jakovlev püüdis läänemaailma demokraatia kogemusi sobitada Nõukogude Liidu ühiskonda. Perestroika ja glasnosti aegadel oli Jakovlev üks järjekindlamaid Mihhail Gorbatšovi reformipoliitika toetajaid, avalikustamispoliitika eestvedajaid ning Boriss Jeltsini liitlane augustiputši ajal.

NSV Liidu rahvasaadikute II kongressil oli ta üks Molotovi-Ribbentropi pakti avalikustajaid.

Endise suursaadikuna Kanadas oli Jakovlev Gorbatšovi peamine nõuandja peasekretäri viiel kohtumisel USA presidendi Ronald Reaganiga.

Tunnustus
---------

* 2003 Maarjamaa Risti II klassi teenetemärk

Teosed
------

* *Омут памяти. От Столыпина до Путина, 12*. Вагриус, Москва, 2001 ("Mälu sügavik. Stolõpinist Putinini")
* *Сумерки. Материк, Москва*, 2003

Välislingid
-----------

* "Vaba sõna arhitekt sõdib edasi" Enn Anupõld, Maaleht
* Kas külm sõda hakkas sulama hoopis Kanadas?, Marje Aksli, Eesti Päevaleht
**Rootsi Eestlaste Liidu (REL) Lõuna - Rootsi Osakond**

Asutamine
---------

REL Lõuna-Rootsi osakond asutati 2. aprillil 1995. Osakond on Rootsi Eestlaste Liidu kohalik osakond ja tema tegevus põhineb sobivuse ulatuses REL põhikirjale.

Liikmed
-------

Osakonna liikmed on kõik Rootsi Eestlaste Liidu liikmemaksu tasunud liikmed, kes on vähemalt 7 aastat vanad ja kelle postiindeks algab numbriga 2.

Tegevus
-------

REL sihtide teostamiseks Lõuna-Rootsis peab osakond ühendust REL keskjuhatusega, esindab REL-i oma valimispiirkonnas, arendab koostööd kohalike seltside/ühingutega, aitab korraldada Eesti ja eesti kultuuriga seotud üritusi tiivustamaks kooskäimist eestlaste ja Eesti sõprade vahel.

Üldkoosolek
-----------

Osakonna kõrgeim organ on üldkoosolek, mis kutsutakse kokku igal aastal hiljemalt märtsikuus. Üldkoosoleku kutse koos päevakorraga avaldatakse Rootsi Eestlaste Liidu kodulehel ja Eesti Päevalehes (Stockholmis) vähemalt kaks nädalat enne koosolekut. Üldkoosolekul on hääleõigus kõigil eelmise aasta, sõnaõigus ka käesoleva aasta liikmemaksu tasunud liikmetel. Üldkoosolekul kinnitatakse möödunud aasta tegevus- ja majandusaruanne ning revisjonikomisjoni aruanne. Valitakse 2-5-liikmeline juhatus ja revisjonikomisjon ning kinnitatakse tegevuskava ja eelarve. Lisaks on võimalus arutada REL tegevuseks ettepanekuid, mis esitatakse REL keskjuhatusele.

Juhatuse esimehed
-----------------

Rein Asu (1995 - 2014)
Meeme Nugin (2015-...)

Viited
------

* 1 REL põhikiri vastu võetud üldkoosolekul 11. märtsil 2012.
**Robert Hutchings Goddard** (5. oktoober 1882 – 10. august 1945) oli Ameerika Ühendriikide insener, professor, füüsik ja leiutaja.

Goddardile omistatakse esimese vedelkütusraketi ehitamine, mis startis edukalt 16. märtsil 1926. Goddard ja ta meeskond lennutasid aastatel 1926 kuni 1941 üles 34 raketti, mis tõusid kuni 2,6 km kõrgusele ja saavutasid maksimaalseks kiiruseks 885 km/h.

Goddard leiutas mitmed seadmed, mis muutsid hiljem võimalikuks kosmoselennud. Tema leiutiste hulka kuuluvad näiteks vedelkütusrakett ja mitmeastmeline rakett ning tema 1919. aastal avaldatud monograafiat "*A Method of Reaching Extreme Altitudes*" on peetud 20. sajandi raketiteaduse klassikaks.

Kuigi Goddardi panus raketiteadusesse oli revolutsiooniline, sai ta oma töö tarbeks vähe moraalset ja rahalist toetust. Ta oli väga häbelik ning raketiteadusega tegelemist ei peetud füüsikaprofessorile sobivaks. Meedia ja teised teadlased naeruvääristasid tema kosmoselennu teooriaid ning seetõttu pidas ta privaatsust väga oluliseks ning oli oma töö suhtes väga salatsev. Tuberkuloosi järelmõjude tõttu eelistas ta töötada üksinda.

Palju aastaid pärast oma surma, hakati teda Konstantin Tsiolkovski, Hermann Oberthi ja Robert Esnault-Pelterie kõrval pidama üheks kaasaegse raketiteaduse rajajaks. Goddardi auks nimetati 1959. aastal NASA Goddardi Kosmosekeskus.

Viited
------

1. ↑  "Goddard". *Astronautix*. Originaali arhiivikoopia seisuga 14. august 2008. Vaadatud 28. novembril 2019.
2. 1 2  "Dr. Robert H. Goddard, American Rocketry Pioneer". *NASA GSFC*. Vaadatud 28. novembril 2019.
3. ↑  "About the Goddard Space Flight Center". *NASA GSFC*. Vaadatud 28. novembril 2019.
**Mineraalõli** on naftast, põlevkivist, jt. maavaradest toodetud õli. 
Naftaõli on naftast toodetud õli.

Mootoriõli
Õlid ja määrded

Aparaadiõli | Avioõli | Baasõli | Destillaatõli | Diestrid |
Diisliõli | Elektroreoloogiline vedelik | EM-määre | Emulsioon | Fluoritud õli | Grafiitmääre | Hüdroõli | Hüpoidõli | Immutusõli | Isolatsiooniõli | Jääkõli | Kaabliõli | Karastusõli | Kastoorõli | Kellaõli | Kolloidne grafiit | Kompaundõli | Kompressoriõli | Kondensaatoriõli | Kondiõli | Konserveerimismääre | Konstaliin | Külmutiõli | Kütteõli | Ligroiin | Lihvõli | Linaõli | Loputusõli | Magnetvedelik | Manusteta õli | Masinaõli | Metallitöötlusõli | Mineraalõli | Mittelenduv õli | Molübdeensulfiid | Mootoriõli | Määrdeõli |Naatriummääre | Oliiviõli | Parafiin | Petrolaatum | Petrooleum | Polüglükoolõli | Põlevkiviõli | Rafineeritud õli | Rapsiõli | Rasketööõli | Rasv | Rasvõli | SHC-õli | Silikoonõli | Silindriõli | Solaarõli | Solidool | Spindliõli |Sööbekindelõli | Sünteetiline määre | Sünteetiline õli | Taimeõli | Talveõli | Tavott | Teljeõli | Tihendusmääre | Trafoõli | Transmissiooniõli | Trossimääre | Tseresiin | Turbiiniõli | Tööstusõli | Vaakumõli | Valgeõli | Tehniline vaseliin | Vaseliinõli | Värtnaõli | Õmblusmasinaõli | Üldmasinaõli |
**Ellinor Piipuu** (aastani 1939 **Ellinor Sinka** 18. oktoober 1913 Riia – 5. aprill 2006 Tallinn) oli eesti keraamik, üks Eesti keraamikakunsti alusepanijaid.

Elulugu
-------

Ta lõpetas 1927. aastal Võru Õpetajate Seminari harjutuskooli ja õppis aastatel 1927–1930 Võru Õpetajate Seminaris, kus tema joonistusõpetajad olid Friedrich Hist, Natalie Mei ja Jaan Vahtra. 1930. aastal astus ta Riigi Kunsttööstuskooli, kus õppis G. ja I. Jakó juures keraamikat. Ta lõpetas 1933. aastal keraamika eriala, kuid jätkas Leonhard-Floretin Pruuli juures skulptuuri ja Voldemar Elleri juures keraamikaõpinguid. Lõpetas kooli 1935. aastal. Täiendas end Helsingis "Arabia" portselanivabrikus. 

Ellinor Piipuu töötas peamiselt vabakunstnikuna. Ta kuulus aastast 1945 Eesti NSV Kunstnike Liitu (alates 1990. aastast Eesti Kunstnike Liitu).

Ellinor Piipuu suri 5. aprillil 2006 Tallinnas 92-aastaselt, tema ärasaatmine toimus 12. aprillil 2006 Pärnamäe krematooriumis ning ta maeti 27. mail 2006 Tallinna Metsakalmistule.

Looming
-------

Ta alustas loometööd 1930. aastatel ning dateeris oma viimase töö aastal 1999. Ta oli esimene, kes tõi meie sõjajärgsesse keraamikakunsti vabama vormikäsitluse. Ta algatas uusi võtteid nagu kuju osaline glasuuriga katmine. Esines näitustel alates 1939. aastast, 1950.–1960. aastatel vääris tema looming mitmetel välisnäitustel äramärkimist. 

Meelisalaks jäi talle skulptuur; tema looming ulatus pisiplastikast dekoratiivsete aiaskulptuurideni. Ellinor Piipuu looming jõudis vaatajani arvukate tarbekunstinäituste ja isikunäituste vahendusel, samuti Tallinna Kunstitoodete Kombinaadi keraamikaateljee toodangu kaudu.

Tunnustus
---------

* 1959 Oostende rahvusvahelise keraamikaakadeemia näituse audiplom
* 1962 Praha rahvusvahelise keraamikaakadeemia näituse hõbemedal
* 1963 Eesti NSV teeneline kunstnik
* 1965 Genfi rahvusvahelise keraamikaakadeemia näituse audiplom
* 1979 Kristjan Raua preemia (lasteteemalised keraamilised skulptuurid "Lasteaasta 1979", "Putto roosiga" ja "Lendav putto")
* 1983 Eesti NSV rahvakunstnik

Viited
------

1. ↑  Suri keraamikakunstnik Ellinor Piipuu
2. ↑
3. 1 2 3 4 5 6 7

Kirjandus
---------

* Vilma Reinholm, "Ellinor Piipuu". Kirjastus Kunst, Tallinn 1974, 52 lk (kokkuvõte inglise ja vene keeles)
**Aleksandr Ivanovitš Kuznetsov** (vene keeles Александр Иванович Кузнецов; sündinud 9. augustil 1946 Tšeljabinskis) on Sahha näitleja ja lavastaja, Venemaa rahvakunstnik.

Ta on 1969. aastast  Puškini-nimelise vene draamateatri näitleja ja lavastaja.

Haridustee ja töökäik
---------------------

Pärast  Franko-nimelise Kiievi akadeemilise teatri näitestuudio lõpetamist 1965. aastal sai Aleksandr Kuznetsov selle teatri näitlejaks. Aastatel 1968–1969 töötas ta vene draamateatris Dzeržinskis ja alates 1969. aastast töötab Vene draamateatris Jakuutias. 1983. aastal lõpetas ta kaugõppes GITIS-e režiiteaduskonna.

Tunnustus
---------

* 1980 – Jakuudi ANSV teeneline kunstnik
* 1990 – Vene NFSV teeneline kunstnik
* 1997 – Venemaa Föderatsiooni rahvakunstnik
* 2000 – Oiunski-nimeline riiklik preemia

Viited
------

1. 1 2 3  Лауреат Государственной премии Республики Саха[*alaline kõdulink*]. sakha.gov.ru
2. 1 2 3 4  Кузнецов Александр Иванович. kino-teatr.ru
**Narmaskala** (*Phycodurus*) on narmaskalade monotüüpne perekond merinõellaste sugukonnast. 

Perekonda *Phycodurus* kuulub üks liik – narmaskala (*Phycodurus eques*). 

Lähim sugulasperekond on *Phyllopteryx*. Koos nad moodustavad eraldi klaadi *Phyllopteryginae*.

Narmaskala leviala hõlmab Austraalia lõuna- ja edelaosa rannikumerd.

Ajalugu
-------

Monotüüpset perekonda *Phycodurus* kirjeldas esimesena 1896. aastal ameerika ihtüoloog Theodore Gill, kes paigutas seni perekonna *Phyllopteryx* all kirjeldatud narmaskala *Phyllopteryx eques* (liigi esmakirjeldaja Briti zooloog Albert Günther 1865. aastal) uue perekonna alla. Selle uue perekonna eristavaid tunnuseid mainib Gill oma artiklis "The differential characters of the Syngnathid and Hippocampid fishes" (1896).

1958. aastal püstitasid Gilbert Percy Whitley ja Joyce Allan hüpoteesi, et perekonnaga Phycodurus on perekond *Haliichthys* suuremas suguluses kui perekond *Phyllopteryx*. Selle hüpoteesi kummutasid 2010. aastal fülogeneetiliste andmete põhjal merebioloogid Nerida G. Wilson ja Greg W. Rouse.

Samas töös (2010) tõestasid Wilson ja Rouse geneetiliste uurimuste alusel, et perekonnad *Phycodurus* ja *Phyllopteryx* moodustavad omaette klaadi ja et ülejäänud alamsugukonda *Syngnathinae* kuuluvast enam kui 50 perekonnast on neile kahele lähim sugulasperekond *Solegnathus*.

Viited
------

1. ↑  Theodore Gill (1896). "The differential characters of the Syngnathid and Hippocampid fishes"
2. 1 2  Nerida G. Wilson & Greg W. Rouse (2010). "Convergent camouflage and the non-monophyly of ‘seadragons’ (Syngnathidae: Teleostei): suggestions for a revised taxonomy of syngnathids". – *Zoologica Scripta*, 39, 551–558.

Publikatsioonid
---------------

* Alec Fraser-Brunner (1935). "The Validity of Phycodurus Gill, a Genus of Syngnathid Fishes". *Copeia*, 1935(1) 21.
**Aleksandr Nikolajevitš Komarovski** (vene keeles Александр Николаевич Комаровский; 20. mai (vkj 7. mai) 1906 Peterburi, Venemaa Keisririik – 19. november 1973 Moskva, Nõukogude Liit) oli Vene sõjaväelane (armeekindral). 

1963. aastast oli ta NSV Liidu kaitseministri asetäitja ehituse ja vägede majutamise alal. Ühtlasi oli ta 1958. aastast kuni surmani Moskva ehitusinseneride instituudi kateedrijuhataja ja professor. Tehnikadoktori kraadi kaitses ta 1956. aastal. Komarovski oli ainus Nõukogude armee sõjaväeinsener, kes ülendati armeekindraliks.

1940. aastate teisel poolel oli Komarovski seotud NSV Liidu aatomiprojektiga. Kaks kuud pärast nõukogude aatomipommi katsetust, 29. oktoobril 1949, sai ta NSV Liidu Ülemnõukogu Presiidiumi kinnise seadlusega erakordsete teenete eest eriülesande täitmisel sotsialistliku töö kangelase aunimetuse.

Haridus ja töökäik
------------------

Komarovski lõpetas Moskvas 1923. aastal Nanseni-nimelise näidiskooli ja 1928. aastal Dzeržinski-nimelise Moskva Transpordiinseneride Instituudi. Pärast lõpetamist projekteeris ta hüdrotehnilisi ehitisi Alam-Sviri hüdroelektrijaama ehitusele. Ta tegeles ka teadustööga – 1930. aastatel avaldas mitu uurimust jää mõjust hüdrotehnilistele ehitistele. 1931. aastal saadeti ta NSV Liidu Rahvakomissaride Nõukogu juures asuva Ühendatud Riikliku Poliitvalitsuse töötajana Moskva-nimelisele kanalile. 1937. aasta mais määrati ta kanali ekspluatatsioonivalitsuse ülemaks ja kanali peainseneriks. Pärast Moskva-nimelise kanali ehituse käikuandmist määrati ta 1937. aasta septembris Kuibõševi hüdrosõlme peainseneri esimeseks asetäitjaks. 1939. aasta mais määrati Komarovski NSV Liidu merelaevastiku rahvakomissari asetäitjaks ehituse ja sadamate mehhaniseerimise alal. Sama aasta septembris sai ta uue määramise – NSV Liidu sõjalaevastiku rahvakomissari asetäitjaks ehituse alal, kus tema vastutusalaks jäi mereväebaaside ja hüdrotehniliste ehitiste ehitamine. 

Suures Isamaasõjas juhatas Komarovski sapööriarmeed (1941. aasta oktoobrist 1942. aasta jaanuarini); seejärel juhtis ta NKVD Tšeljabmetallurgstroid, mille ülesanne oli lühikese ajaga rajada Tšeljabinski piirkonnas metallurgiakombinaat (Tšeljabinski metallurgiakombinaat). Ühtlasi oli ta NKVD parandusliku töö laagri valitsuse ülem. 1944. aasta mais määrati Komarovski NKVD tööstusehituse laagrite peavalitsuse ülemaks. Aastatel 1948–1953 juhtis ta Moskva Riikliku Ülikooli kompleksi väljaehitamist.

Sõjaväelised auastmed
---------------------

* 1. järgu sõjaväeinsener (28. juuni 1938)
* brigaadiinsener (1939)
* insenertehnilise teenistuse kindralmajor (22. veebruar 1943)
* kindralleitnant (1963)
* insenertehnilise teenistuse kindralpolkovnik (1965)
* armeekindral (1972)

Viited
------

1. 1 2  Комаровский Александр Николаевич. warheroes.ru
18. sajandi portreeminiatuuride väljapanek Poola Rahvusmuuseumis Varssavis
1700. aastaist pärit miniatuurmaalinguga *chatelaine*
Miniatuuriga sõrmus. 18. sajandi algus
**Miniatuur** on väikeseformaadiline filigraanselt teostatud maaliteos, tavaliselt portree. See maalikunstiliik oli valitsev inimeste isiklikuks tarbeks jäädvustamise viis enne fotograafia tulekut. Intiimse laadi ja virtuoosse detailitäpsuse tõttu kanti miniatuure sageli ehetena, samuti kaunistati nendega väikeaksessuaare ja isiklikuks kasutamiseks mõeldud tarbeesemeid, nagu laekaid, tubakatoose, kellasid jm.

Tehnika
-------

Värvidena kasutati akvarell-, guašš-, õli- või emailvärve, maalimaterjalina paberit, pärgamenti, puitu, metalli või elevandiluud.

Ajalugu
-------

Miniatuurmaal maalikunsti ühe haruna tekkis 15. sajandi lõpus Prantsusmaal, kus käsikirjade illumineerijad ja maalikunstnikud Jean Fouquet, Simon Bening ja viimase tütar Levina Teerlinc lõid teadaolevalt esimesed portreeminiatuurid. Miniatuurid võitsid 16. sajandil poolehoiu kui armastatud mälestusesemed. Eriti populaarseks kujunesid need protestantlikes maades.

Prantsusmaa tuntuimad miniatuurimeistrid on Jean Clouet, tema poeg François Clouet ja Jean Perréal. Inglismaal on mõned portreeminiatuurid loonud Hans Holbein noorem, arvatavasti kuulsaim Inglismaa miniatuurimaalija on Nicholas Hilliard, kes töötas veidi aega ka Prantsusmaal, ja ka tema poeg Lawrence Hilliard oli miniatuurikunstnik.

Portreeminiatuuri õitseaeg jääb 18. sajandisse, rokokooperioodi, kui prantsuse ja inglise meistrite kõrval said kuulsaks ka saksa miniatuurimaalijad. Kunstiharu hääbus pärast fotograafia leiutamist, kuigi üksikuid miniatuurmaale loodi veel 20. sajandilgi.

Pildid
------

* Jean Fouquet' autoportree, vanim portreeminiatuurJean Fouquet' autoportree, vanim portreeminiatuur
* Hans Holbeini maalitud Margaret Roperi portreeHans Holbeini maalitud Margaret Roperi portree
* Nicholas Hilliardi maalitud portreeminiatuur 16. sajandistNicholas Hilliardi maalitud portreeminiatuur 16. sajandist
* Henri Toutini maalitud Venetia Digby portree emailitud metallraamis, 17. sajandHenri Toutini maalitud Venetia Digby portree emailitud metallraamis, 17. sajand
* Robert Fieldi maalitud George Washingtoni miniatuurportreeRobert Fieldi maalitud George Washingtoni miniatuurportree
* Tundmatu kunstniku maalitud Venevitinovite perekond. Akvarell ja guašš paberil, 1810. aastad.Tundmatu kunstniku maalitud Venevitinovite perekond. Akvarell ja guašš paberil, 1810. aastad.
* Eda Nemoede Casterton. Väikese tüdruku portree. 1920. aastadEda Nemoede Casterton. Väikese tüdruku portree. 1920. aastad

Viited
------

1. ↑  V. Vissel, M. Mängel. Miniatuurid - väike maal, suur väljakutse. - Renovatum Anno 2015
2. ↑  Kunstileksikon. Eesti klassikakirjastus, 2001
3. ↑

Välislingid
-----------

* Miniatuurportreesid Eesti Kunstimuuseumi digikogus
* V. Vissel, M. Mängel. Miniatuurid - väike maal, suur väljakutse. - Renovatum Anno 2015

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Miniatuur (maalikunst)** |
**Ellen Redi** (aastani 1971 **Ellen Veeber**; sündinud 18. juulil 1945 Varstu vallas Võrumaal) on eesti matemaatik.

Elulugu
-------

Ellen Redi on möldri tütar.

Lõpetas 1962 Friedrich Reinhold Kreutzwaldi nimelise Võru 1. Keskkooli ja 1967 Tartu Riikliku Ülikooli matemaatika osakonna; 1974 samas aspirant, füüsika-matemaatikakandidaat (1985, Moldaavia Teaduste Akadeemia Matemaatika Instituut), väitekiri "Поликатегории и поликольцоиды многоместных функций". Täiendas end 1979 Leningradi ülikoolis ja 1996 Dresdeni Tehnikaülikoolis. Oli 1968–1971 Tartu Ülikooli vanemõpetaja, 1974–1976 NSV Liidu Teaduste Akadeemia Majandusmatemaatika Keskinstituudi vaneminsener, 1976–1987 Tallinna Pedagoogilise Instituudi vanemõpetaja, aastast 1987 dotsent.

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkond: algebra, diskreetne matemaatika ja matemaatiline loogika ning nende didaktika. Kirjeldanud kvaasirühmafunktsioonide polükategooriaid ja Greene'i ekvivalentse. Põhjendanud polüringoidide esitatavuse mitmekohaliste funktsioonide ja Mengeri süsteemide esitatavuse mitmekohaliste endomorfismide kaudu. Üle 20 teadustrükise ja 20 teaduslik-metodoloogilise trükise, 5 õppevahendit.

Teoseid
-------

* Односторонние идеалы симмерических поликатегорий. // TÜ Toim 336 (1974)
* О представлении поликольцоидов. // TÜ Toim 390 (1976)
* Главные левые идеалы и L-эквивалентность Грина в поликатегориях. // TÜ Toim 640 (1983)
* Одна характериcтика поликатегорий квазигрупповых функций. // TÜ Toim 764 (1988)
* Normalized permutation polynomials of degree 6 over finite fields. // TA Toim. Füüs. Mat 45 (1996) 2/3
* Arvuteooria. Avita. Tallinn 1998
* Two-based duplicate-clones. // TA Toim. Füüs. Mat 50 (2001) 2
* Properties of 0-dense two-based clones of act-type algebras. // Proc. Latvian Acad. Sci. Sect. B 57 (2003) 3/4

Tunnustus
---------

* 2007 Gerhard Rägo nimeline mälestusmedal

Viited
------

1. 1 2 3 4  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Kirjandus
---------

* EE 14, 419
* Tartu Riikliku Ülikooli õppe-teaduskoosseisu biobibliograafia nimestik 1944–1980. Trt 1987, 386
* Virkus, R. Tallinna Pedagoogikaülikool läbi aegade. Tallinn 1998. Lk 49, 119
* TPÜ 1919–1995. (2002), 79, 200, 257
* Pool sajandit matemaatika-loodusteaduskonda. Tallinn 2000, 36, 42, 70, 73

Välislingid
-----------

* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
Mineirão
**Mineirão** (ametlikult **Estádio Governador Magalhães Pinto**) on jalgpallistaadion Brasiilias Minas Geraisi osariigis Belo Horizontes.

See on jalgpalliklubi Cruzeiro Esporte Clube kodustaadion. Osa mänge peab sellel staadionil ka Clube Atlético Mineiro.

Staadion mahutab 61 846 pealtvaatajat.

Staadion avati 5. septembril 1965. Staadioni renoveerimistööd lõppesid 2012. aasta detsembris.

Staadionil on peetud 2013. aasta FIFA konföderatsioonide karikaturniiri, 2014. aasta jalgpalli maailmameistrivõistluste ja 2016. aasta suveolümpiamängude jalgpalliturniiri osad kohtumised. Sealhulgas toimus staadionil 2014. aasta jalgpallimaailmameistrivõistluste poolfinaal Brasiilia ja Saksamaa vahel, mille Brasiilia kaotas tulemusega 1:7. See mäng sai sama staadioni järgi tuntuks kui *Mineirazo*.

Mineirãol on toimunud ka kontserte. Teiste seas on seal esinenud Paul McCartney (aastatel 2013 ja 2017), Beyoncé (2013), Maroon 5 (2016), Iron Maiden (2016), Elton John (2013) ja Kiss (1983).

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Mineirão** |

* Ametlik koduleht
**Ellen-Olinde Pedak** (kuni 16. juunini 1936 Ellen-Olinde Seimann, 1955. aastani **Ellen-Olinde Saluvee**, 10. august 1930 Pärnu – 16. juuli 2022) oli eesti keemik.

Elulugu
-------

Ellen Pedak oli õpetajate (Johan Saluvee ja Olinde-Marie Saluvee) tütar ja Evald Pedaku abikaasa.

Lõpetas 1949 Pärnu 2. Keskkooli, 1955 TÜ keemiaosakonna, 1969 aspirantuuri, keemiakandidaat (1980, TÜ), väitekiri "О физико-химической природе центров люминесценции в сульфидах кальция, стронция и бария, активированных медью и серебром". Oli 1955–66 TÜ analüütilise keemia kateedri assistent, 1969–76 noorem- ja 1976–79 vanemteadur, 1979–92 assistent, 1993–95 keemilise füüsika instituudi lektor. Lugenud analüütilise keemia, spektraalanalüüsi ja mikroanalüüsi kursusi; koostanud õppevahendeid.

Teadustöö
---------

Uurinud kristallfosfooride füüsikalist keemiat ja luminestsentsi probleeme. Rinnamärk "NSVL leidur" (1987). Üle 65 teadustrükise, 5 autoritunnistust.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Teoseid
-------

* О синтезе сульфидов щелочноземельных металлов (kaasautor) // Ж. прикл. химии (1972) 45
* A New Material for Thermoluminescence Dosimetry (kaasautor). // Abstr. 4th Int. Conf. on Luminescence Dosimetry. Krakow, 1974
* Different Eu-centres in CaS:Eu, Cl (kaasautor). // Radiation Measurements 24 (1995)
* EPR of V centres in plastically deformed CaS (kaasautor). // J. Phys. Chem. Solids 57 (1996)
* F-c centres in plastically deformed CaS polycristals (kaasautor). // Phys. Stat. Sol. (B). 208 (1998).

Kirjandus
---------

* Tartu Riikliku Ülikooli õppe-teaduskoosseisu biobibliograafia nimestik 1944–1980. Trt, 1987, 300
* Tartu Ülikooli õppe-teaduskoosseisu biobibliograafia nimestik 1981–1995 (käsikiri), II, 127
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
Elli Schmidt (paremal), tema kõrval Otto Nagel, 1952
**Elli Schmidt** (9. august 1908 Berliin – 30. juuli 1980 Ida-Berliin) oli saksa poliitik ja Saksa DV riigi- ja ühiskonnategelane.

Elli Schmidt oli pärit politseiametniku perekonnast. Põhikooli lõpetamise järel õppis ta aastatel 1922–1926 rätsepaks ja töötas selles ametis kuni 1932. aastani. 1926. aastal astus ta töölisspordiühingusse "Fichte" ja 1927. aastal Saksamaa Kommunistlikku Noorsooliitu ning Saksamaa Kommunistlikku Parteisse. Ta kuulus ka SKP Berliini-Brandenburgi piirkonna allorganisatsiooni juhtkonda. Aastatel 1932–1934 õppis ta Moskvas Kominterni Rahvusvahelises Lenini Koolis. Kuni 1937. aastani oli ta illegaalsel parteitööl Saksamaal. Aastatel 1935–1946 kuulus ta Saksamaa Kommunistliku Partei Keskkomiteesse. 1937–1940 töötas ta Saksamaa Kommunistliku Partei juhtkonnas Prahas ja Pariisis. Seejärel elas ta Nõukogude Liidus, kus tegi pseudonüümi Irene Gärtner all kaastööd Moskva raadio saksakeelsetele saadetele ja oli tegev Vaba Saksamaa Rahvuskomitees.

1945. aasta juunis pöördus Elli Schmidt Saksamaale tagasi. Ta juhatas Suur-Berliini linnavalitsuse naiskomisjoni. Aastatel 1945–1946 kuulus ta Saksamaa Kommunistliku Partei Suur-Berliini piirkonna juhatusse. Kui sotsiaaldemokraadid Saksamaa Kommunistliku Parteiga liideti, sai ta Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei liikmeks. Aastatel 1946–1953 oli Elli Schmidt Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Parteijuhatuse/Keskkomitee liige. Kuni 1948. aastani oli ta ka Berliini linnavolikogu liige. 1946. aasta aprillist kuni 1949. aasta maini juhatas ka koos Käthe Kerniga Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei naissekretäriaati.

Alates 1947. aastast kuulus ta Saksamaa Demokraatliku Naiste Liidu juhtkonda. 1948. aastal sai ta sama organisatsiooni Berliini piirkonna juhatajaks. 8. märtsil 1949. aastal sai ta Saksamaa Demokraatliku Naiste Liidu esinaiseks. Sellel ametikohal oli ta kuni 11. septembrini 1953. Samuti oli ta Rahvusvahelise Demokraatliku Naise Föderatsiooni Kesktäitevkomitee liige. Aastatel 1950–1954 oli ta Rahvakoja (parlamendi) liige. 1950. aasta juulis sai ta Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee Poliitbüroo liikmekandidaadiks.

1953. aastal kritiseeris ta teravalt Saksa DV parteijuhti Walter Ulbrichtit ja toetas Ulbrichti oponente Wilhelm Zaisseri ja Rudolf Herrnstadti. Selle tagajärjel kaotas ta oma ametikohad Saksamaa Sotsialistlikus Ühtsusparteis ja Saksamaa Demokraatlikus Naiste Liidus. 1954. aastal tehti talle parteiline noomitus ja ta arvati välja Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomiteest.

Kuni pensionilejäämiseni 1967. aastal töötas Elli Schmidt Riietuskultuuri Instituudi (Institut für Bekleidungskultur, hiljem Saksa Moeinstituut) direktorina. 29. juuli 1956 rehabiliteeris Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee Elli Schmidti.

Viited
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 11. märts 2016. Vaadatud 11. märtsil 2016.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
**Zonguldaki provints** on 1. järgu haldusüksus (provints) Põhja-Türgis. Provints asub Musta mere ääres. Provintsi keskus on Zonguldak.

Haldusjaotus
------------

* Alaplı ringkond
* Çaycuma ringkond
* Devreki ringkond
* Ereğli ringkond
* Gökçebey ringkond
* Zonguldaki ringkond

Viited
------

1. ↑  Population of provinces by years - 2000-2018, vaadatud 9.03.2019.

Välislingid
-----------

* Kastamonu provintsi koduleht (türgi keeles)

Türgi provintsid

Adana **·**  Adıyaman **·**  Afyonkarahisar **·**  Ağrı **·**  Aksaray **·**  Amasya **·**  Ankara **·**  Antalya **·**  Ardahan **·**  Artvin **·**  Aydın **·**  Balıkesir **·**  Bartın **·**  Batman **·**  Bayburt **·**  Bilecik **·**  Bingöl **·**  Bitlisi **·**  Bolu **·**  Burdur **·**  Bursa **·**  Çanakkale **·**  Çankırı **·**  Çorum **·**  Denizli **·**  Diyarbakır **·**  Düzce **·**  Edirne **·**  Elazığ **·**  Erzincan **·**  Erzurum **·**  Eskişehir **·**  Gaziantep **·**  Giresun **·**  Gümüşhane **·**  Hakkâri **·**  Hatay **·**  Iğdır **·**  Isparta **·**  İstanbul **·**  İzmir **·**  Kahramanmaraş **·**  Karabük **·**  Karaman **·**  Kars **·**  Kastamonu **·**  Kayseri **·**  Kilis **·**  Kırıkkale **·**  Kırklareli **·**  Kırşehir **·**  Kocaeli **·**  Konya **·**  Kütahya **·**  Malatya **·**  Manisa **·**  Mardin **·**  Mersin **·**  Muğla **·**  Muş **·**  Nevşehir **·**  Niğde **·**  Ordu **·**  Osmaniye **·**  Rize **·**  Sakarya **·**  Samsun **·**  Şanlıurfa **·**  Siirt **·**  Sinop **·**  Şırnak **·**  Sivas **·**  Zonguldak **·**  Tekirdağ **·**  Tokat **·**  Trabzon **·**  Tunceli **·**  Uşak **·**  Van **·**  Yalova **·**  Yozgat
Ellie Goulding (2014)
**Ellie Goulding** (õieti **Elena Jane Goulding**; sündinud 30. detsembril 1986 Herefordis Herefordshire'is Inglismaal) on inglise laulja, laulukirjutaja ja multiinstrumentalist.

Ta debüütalbum "Lights" avaldati 2010. aasta veebruaris, tõusis albumimüügi edetabelis esikohale ja seda osteti Suurbritannias üle 850 tuhande eksemplari. Novembris albumist välja antud uusväljaande "Bright Lights" esimese singlina anti välja kaver Elton Johni laulust "Your Song". See tõusis detsembris singlimüügiedetabelis teisele kohale ning 29. aprillil esitas ta seda ka prints Williami ja Catherine Middletoni pulmas. Albumi nimilugu "Lights" jõudis Briti singlimüügiedetabelis samuti teisele kohale ning see sai kolmekordseks plaatinaplaadiks.

Gouldingi teine album "Halcyon" avaldati 2012. aasta oktoobris. Album debüteeris albumiedetabelis 2. kohaga ning jõudis lõpuks esikohale 65 nädalat hiljem. Albumile eelnenud singel "Anything Could Happen" jõudis singlimüügiedetabelis 5. kohale ning albumi nimilaul "Halcyon" teisele kohale. 2013. aasta augustis anti välja ka uusi lugusid sisaldav album "Halcyon Days". Uutest lauludest "Burn" sai Gouldingi esimene Briti singlimüügiedetabeli esikohale jõudnud laul. 2013. aasta lõpuks oli üle maailma müüdud tema albumeid 4 miljonit ja singleid 15 miljonit eksemplari. 

2015. aastal jõudis Briti singlimüügiedetabelis esikohale ja püsis seal neli nädalat tema laul "Love Me like You Do" filmist "Fifty Shades of Grey" ("50 halli varjundit"). Laulust sai ühe nädala jooksul enim striimitud laul Suurbritannias (2,58 miljonit korda) ja maailmas (15,5 miljonit korda). Selle laulu eest pälvis ta ka oma esimese Grammy auhinna.

2014. ja 2017. aastal esines ta Positivusel.

Albumid
-------

* "Lights" (2010)
* "Bright Lights" (2010, eelmise albumi uusväljalase)
* "Halcyon" (2012)
* "Halcyon Days" (2013, eelmise albumi uusväljalase)
* "Delirium" (2015)

Välislingid
-----------

* Ametlik koduleht
Zoja Mellov, 2008.
**Zoja Mellov** (sündinud 3. veebruaril 1950 Tallinnas) on Eesti endine näitleja.

Ta lõpetas 1969. aastal Tallinna Koreograafiakooli (XII lend, erialaõppejõud Niina Kurvits ja Arvid Ozolinš) ja 1974 Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri (VI lend, juhendajad Grigori Kromanov ja Mikk Mikiver). Ta on õppinud ka EELK Usuteaduse Instituudis ja Tartu Ülikooli avatud ülikoolis.

Ta töötas aastatel 1974–1979 näitlejana Eesti Riiklikus Noorsooteatris ning 1979–1984 Ugalas näitleja ja liikumisjuhina. Ta on töötanud õppejõuna Viljandi Kultuuriakadeemias ja kutseõpetajana Tallinna Kopli Ametikoolis ning juhendanud Võrus Papa Kreutzwaldi Õueteatris laste näitetruppi.

Poliitiline tegevus
-------------------

Zoja Mellov on erakonna Eestimaa Rohelised liige. 2007. aastal kandideeris ta Põlva maakonnas sama erakonna nimekirjas Riigikokku.

Looming
-------

### Rollid Ugalas

1979–1980

* Iiri muinasjutud (osaline)

1980–1981

* Maa (õh-mifi) inimene (osaline)

1981–1982

* Rahva sõda (peretütar; koor)

1982–1983

* Kõik aias (Louise)
* Põhjas (Vassilissa Karpovna)

1983–1984

* Juudit (naine)

### Lavastusi

* "Puhh ja pusad. Teised ka". Ugala, 1981–82 (lavastaja, liikumine)
* "Keegi peab olema". Võru Teatriateljee, 1999 (lavastaja)

### Teoseid

* "Rütmika - loov liikumine. Metoodiline käsiraamat". Koolibri. 1999
* "Teatrimäng lastega". Koolibri. 2007

Ta on kujundanud ka raamatuid.

Isiklikku
---------

Tema isa oli kirjanik Andres Vanapa (Viktor Mellov) ja ema kunstnik Siima Škop. Ta oli abielus näitleja Paul Laasikuga. Mellovil on kaks täiskasvanud poega.

Viited
------

1. 1 2 3  Zoja Mellovi tutvustus Riigikogu 2007. aasta valimiste kandidaadina, Postimees (vaadatud 24.12.2011)
2. ↑  Viktor Mellov, Eesti biograafiline andmebaas ISIK (vaadatud 24.12.2011)

Välislingid
-----------

* Zoja Mellovi tutvustus Riigikogu 2007. aasta valimiste kandidaadina, Postimees
* "Minu maailm: Saared" ERR arhiiv (saatejuhid Zoja Mellov ja Toomas Kokovkin)
Lela Džavahišvili (2012)
**Lela Džavahhišvili** (gruusia keeles ლელა ჯავახიშვილი; sündinud 23. aprillil 1984 Thelavis) on gruusia maletaja, naiste suurmeister (2003).

Džavahhišvili on neljakordne Gruusia naiste malemeister (1999, 2005, 2012, 2014). 

Ta mängis naiste maailmameistrivõistlustel. MM-i turniiridel 2000. aastal New Delhis ja 2004. aastal Elistas kaotas ta avaringis. 2006. aastal MM-i turniiril Jekaterinburgis võitis ta avaringis, kuid kaotas teises ringis Subbaraman Vijayalakshmile.

2012. aastal MM-i turniiril Hantõ-Mansiiskis võitis ta teises ringis Katerõna Lagnot, kuid kaotas kaheksandikfinaalis Harika Dronavallile. 2015. aastal Sotšis sai ta turniiritabelis 19. asetuse. Ta võitis seal avaringis Sophiko Guramišvilit ja teises ringis hilisemat maailmameistrit Tan Zhongyid, kuid kaotas kaheksandikfinaalis Anna Muzõtšukile.

2017. aastal MM-i turniiril Teherans sai Džavahhišvili turniiritabelis 18. asetuse, kuid kaotas avaringis Phạm Lê Thảo Nguyênile. 2018. aastal Hantõ-Mansiiskis kaotas ta avaringis Zhu Jin'erile.

Džavahhišvili võitis Gruusia naiskonna koosseisus naiste maleolümpiatel kuldmedali (2008. aastal Dresdenis) ja kaks pronksmedalit (2010, 2018). Naiste võistkondlikel maailmameistrivõistlustel sai ta Gruusia naiskonna koosseisus kuldmedali (2015) ja kolm pronksmedalit (2011, 2017, 2019).

Ta sai FIDE-lt 1999. aastal naiste rahvusvahelise meistri, 2003. aastal naiste suurmeistri ja 2005. aastal rahvusvahelise meistri nimetuse.

Välislingid
-----------

* Lela Džavahhišvili – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Lela Džavahhišvili FIDE andmebaasis
Ljudmila Aleksejeva (2005)
**Ljudmila Mihhailovna Aleksejeva** (vene keeles Людмила Михайловна Алексеева; 20. juuli 1927 Jevpatorija – 8. detsember 2018 Moskva) oli vene ajaloolane ja inimõiguslane, Moskva Helsingi grupi üks asutajaid 1976. aastal ja selle esimees 1996. aastast kuni surmani. 

Ta lõpetas 1950. aastal Moskva Riikliku Ülikooli arheoloogina ja 1956. aastal aspirantuuri Moskva majandusstatistika instituudis NLKP ajaloo erialal. 

Ta töötas muu hulgas ajalooõpetajana ning aastatel 1959–1968 kirjastuses Nauka arheoloogia ja etnograafia toimetuse teadusliku toimetajana. 1952. aastal astus ta NLKP-sse.

Pärast Stalini surma ja Beria vahistamist elas ta üle maailmavaatelise kriisi, keeldus kaitsmast kandidaadikraadi NLKP ajaloo alal ja tegemast teaduslikku karjääri. 1960. aastatel sai tema korterist dissidentide ja Moskva intelligentsi kohtumispaik, seal valmistati ja hoiti *samizdati* väljaandeid, toimusid intervjuud Lääne korrespondentidega. Aastatel 1968–1972 osales ta masinakirjutajana Jooksvate Sündmuste Kroonika ("Хроника текущих событий") väljaandmisel ja levitamisel. 1968. aastal heideti ta NLKP-st välja ja vallandati kirjastusest. 1976. aastal oli ta üks Nõukogude Liidu inimõiguste olukorda jälgiva Moskva Helsingi grupi asutajaid. Ta hoidis oma korteris Helsingi grupi dokumente.

1977. aastal emigreerus ta koos abikaasa Nikolai Williamsi (ru:Вильямс, Николай Николаевич) ja noorema poja, Moskva Riikliku Ülikooli majandusteaduskonna vilistlase Mihhailiga Ameerika Ühendriikidesse. Ta jätkas tööd Moskva Helsingi grupi esindajana välismaal; avaldas kirjutisi inimõiguste olukorrast ja dissidentide tegevusest Nõukogude Liidus ning töötas ajakirjanikuna raadiojaamades Vabadusraadio ja Ameerika Hääl. 1990. aastal avaldas ta autobiograafia "Sulaaja põlvkond".

1993. aastal pöördus ta tagasi kodumaale, kus jätkas inimõiguste kaitsmist ja Venemaa võimuesindajate ebademokraatlike sammude kritiseerimist.

Isiklikku
---------

Ljudmila Aleksejevat lapsepõlves hoidnud ja protestantlikus vaimus kasvatanud vanaema, eestlane Anetta Marietta Rosalia Jaani tütar Sinberg elas Krimmis, kuhu tema esivanemad olid Eestist välja rännanud. Ljudmila Aleksejeva (neiupõlves Slavinskaja) sündis 20. juulil 1927 Jevpatorijas Krimmis Mihhail Lvovitš Slavinski ja Valentina Afanasjevna Jefimenko perekonnas.

Tunnustus
---------

* 2004 Olof Palme auhind
* 2007 Prantsusmaa Auleegioni orden
* 2008 Leedu Suurvürst Gediminase orden
* 2009 Sahharovi auhind (koos inimõigusorganisatsiooniga Memorial)
* 2009 komandöririst "Teenete eest Saksamaa Liitvabariigi ees"
* 2012 Maarjamaa Risti III klassi teenetemärk

Viited
------

1. ↑  Людмила Алексеева: Принципы демократии едины для всех Novosti ERR, 11.03.2010
2. ↑  "President Ilves annab teenetemärgi taas 99 inimesele" postimees.ee, 1. veebruar 2012

Välislingid
-----------

* Ljudmila Aleksejeva koduleht
* Elulugu Avatud Eesti Fondi lehel (PDF)
* Evelyn Kaldoja. «Stalin ei võitnud sõda. Võitsime meie – rahvas.» – Postimees, 13. märts 2010
* Ljudmilla Aleksejeva loeng sarjas Venemaa Hääled (PDF)
Zolitūde
Zolitūde asendikaart
**Zolitūde** (saksa keeles *Solitude*) on asum Lätis, Riia linna Zemgale eeslinna osa pindalaga 2,888 km². Asub Mūkupurvsist idas, Imantast lõunas, Šampēterisest ja Pleskodālest läänes. 20 145 elanikku (2010). 

Zolitūde asum on nime saanud Imanta asumis asunud samanimelise suvemõisa järgi, mille juurde rajati aastal 1989 Riia–Tukumsi raudteeliinile Zolitūde rongipeatus. Nimi tuleneb prantsuse keelest, kus *solitude* tähendab üksildust. Kuigi suvemõisa hooned asusid Imantas, olid selle maad siiski põhiliselt Zolitūde asumi aladel. Lisaks on Zolitūde ja Imanta piiril veel Imanta peatus. Aastal 1877 liideti mõisa maad linnaga, aga reaalset ehitustegevust seal eriti ei olnud. Aastani 1910 asus asumi maadel hipodroom, lisaks toodeti lähedal asuvast rabast turvast. Aastal 1924 võõrandati mõisa maad ja anti need Riia linna kasutusse. Enne Läti okupeerimist Nõukogude Liidu poolt ehitati asumi aladele individuaalelamuid. Asumile iseloomulikud paneelmajad hakkasid kerkima alles aastast 1983. Aastal 2013 sai asum üle kogu maailma tuntuks Maxima kauplust tabanud varinguga.

Välislingid
-----------

* Asumi koduleht (*läti keeles*)


|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Zolitūde** |

| * v
* r
Zemgale eeslinna asumid |
| --- |
| 
Āgenskalns **·**  Atgāzene **·**  Beberbeķi **·**  Bieriņi **·**  Bišumuiža **·**  Katlakalns **·**  Mūkupurvs **·**  Pleskodāle **·**  Salas **·**  Šampēteris **·**  Torņakalns **·**  Ziepniekkalns **·**  Zolitūde |
Ljudmila Belavenets (2011)
**Ljudmila Sergejevna Belavenets** (vene keeles Людмила Сергеевна Белавенец; 7. juuni 1940 Moskva – 7. november 2021) oli vene maletaja ja maletreener, naiste rahvusvaheline meister (1975), kirimale naiste suurmeister (1997), FIDE vanemtreener (2010).

Belavenets tuli klassikalises males NSV Liidu naiste malemeistriks. Ta tegutses maletreeneri ja malekohtunikuna. 2010. aastal sai ta FIDE-lt FIDE vanemtreeneri ja 2011. aastal FIDE arbiitri nimetuse.

Rahvusvahelist edu saavutas ta kirimales. Ta võitis 1992. aastal 4. naiste maailmameistrivõistlustel (1984–1992) esikoha ja kuulus 1. 2. ja 3. naiste kirimaleolümpial olümpiavõitjaks tulnud Nõukogude Liidu naiskonna koosseisu. 

Belavenets sai ICCF-ilt 1991. aastal kirimale rahvusvahelise meistri nimetuse. Kui 1996. aastal võeti kasutusele kirimale naiste suumeistri nimetus, oli ta esimesi, kellele see 1997. aastal anti.

Tunnustus
---------

* 1990 – NSV Liidu teeneline meistersportlane

Viited
------

1. ↑  LGM Belavenets, Lyudmila Sergeevna. iccf.com
2. ↑  Lady Grandmasters November 2012.iccf.com
3. ↑  Title Awards: Lady International Grandmaster. congress.iccf.com

Välislingid
-----------

* Ljudmila Belavenets FIDE andmebaasis
**Ljubov Rimm** (sünninimi **Ljubov Mutt**; 10. september 1894 Aruküla, Tuhalaane vald – 29. juuli 1976 Viljandi) oli eesti päritolu Nõukogude Liidu luuraja, 1930. aastatel Nõukogude spiooni Richard Sorge rühma liige Shanghais.

1925. aastal tutvus Moskvas elav Ljubov Mutt Tööliste ja Talupoegade Punaarmee Staabi IV (Luure) Valitsuse juhtivametniku Karl Rimmiga, kellega ta kolm aastat hiljem abiellus. 1931. aastal värbas NSV Liidu Relvajõudude Kindralstaabi Luure Peavalitsuse juht Jānis Bērziņš Nõukogude sõjaväeluuresse tööle ka Karl Rimmi vastse abikaasa Ljubovi.

Aastatel 1930–1935 oli Karl Rimm Zelman Klaasi nime all luuretööl Hiinas Shanghais, kus ta kuulus Nõukogude sõjaväeluure residendi Richard Sorge juhitud rühma. Peatselt järgnes talle sinna Berliini kaudu luuretööle ka Ljubov Rimm. 1935. aastal naasid Rimmid vahelejäämise kartuses Moskvasse.

Aastatel 1935–1937 oli Ljubov Rimmi põhitööks šifreerimine NSV Liidu Relvajõudude Kindralstaabi Luure Peavalitsuse peakorteris. Ülemuse abina tegutses ta ka peavalitsuse raamatukogus. Ljubov Rimmi lisatööks oli diplomaatilise korpuse prouadele seltskondliku tegevuse korraldamine ning nende värbamine ja neilt teabe väljameelitamine.

Karl ja Ljubov Rimm arreteeriti suure terrori käigus 11. detsembril 1937. Karl Rimm mõisteti süüdi "kontrrevolutsioonilises terroriorganisatsioonis osalemises" ja hukati 22. augustil 1938. Ljubov Rimmile mõistis NKVD Erinõupidamine 20. aprillil 1939 kaheksa aastat vabadusekaotust. Voroneži sõjatribunal rehabiliteeris Ljubov Rimmi 23. aprillil 1957, misjärel ta asus elama Viljandisse.

1958. aastal taastati Ljubov Rimmi Nõukogude Liidu Kommunistliku Partei liikmesus ning 1965. aastal, pärast Richard Sorge ametlikku tunnustamist, anti talle Punatähe orden. 1965. aastal sai temast ainus üleliidulise tähtsusega personaalpensionär Viljandimaal. 

Ljubov Rimm suri Viljandi keskhaiglas 29. juulil 1976. aastal maksavähki ning ta maeti Viljandi Metsakalmistule.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6  Heili Reinart. "Nõukogude luurajat Ljubov Rimmi põnev spioonielu Stalini käest ei päästnud." *Postimees* 9. mai 2017.
**Lejasciems** (Helifaili info läti i) (teise nimega **Lejasmuiža**, eesti keeles ka **Alamõisa**, kohalikus murdes **Lajasmuiža**) on küla (*lielciems*) Lätis Gulbene piirkonnas, Lejasciemsi valla halduskeskus. Asub Koiva jõe ääres Tirza suubumiskohas, 22 km Gulbenest loode pool.

1873. aastast oli Lejasciems alev, 1928–1939 oli Lejasciems linn.

Küla ajalooline saksakeelne nimi on **Aahof**.

Külas on keskkool ja raamatukogu. Varem asus seal ka uhke Konstantīns Pēkšēnsi projekteeritud kirik, kuid Punaarmee pealetungi käigus hävis aastal 1944 suur osa Lejasciemsi ajaloolisest keskusest, sealhulgas ka Lejasciemsi kirik. Asulas on Lejasciemsi ja Miera iela bussipeatus.

Seal asuvad Ceļmalnieki muinaskalmed on muinsusmälestistena riikliku kaitse all. Kohaliku kaitse all on muinaskalmed Lejasciemsi meierei juures, Alamõisa kirikumõisa elumaja ja elumaja aadressil Rīgas iela 3.

Lejasciemsis on sündinud kirjanikud Zenta Mauriņa ja Anna Sakse, NSV Liidu sõjaväelane Roberts Eidemanis ja Riia peapiiskop Zbigņevs Stankevičs.

2015. aastal oli külas 514 elanikku, 2017. aastal 493, 2022. aastal 437.

Viited
------

1. ↑
2. ↑  Gulbenes novads
3. ↑  Autotransporta direcija
4. ↑  Autotransporta direcija
5. ↑  Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija
6. ↑  Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija
7. ↑  Vietvārdu datubāze

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Lejasciems** |

| * v
* r
Lejasciemsi valla asulad |
| --- |
| 
Aļļi **·**  Amši **·**  Andriņi **·**  Cinci **·**  Čipati **·**  Dūre **·**  Gārša **·**  Jānuži **·**  Kožas **·**  Krampani **·**  Krāces **·**  Kručki **·**  Ķilpani **·**  Lapati **·**  Latvasas **·**  **Lejasciems** **·**  Majani **·**  Mālmuiža **·**  Melderi **·**  Oldermaņi **·**  Olekši **·**  Paideri **·**  Palata **·**  Pirtsmuiža **·**  Salaki **·**  Salmaņi **·**  Silamiķeļi **·**  Sinole **·**  Skujenieši **·**  Staidi **·**  Zellenes **·**  Zvārtavi **·**  Umari **·**  Viešķeles **·**  Viģubi |
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib linnuliigist; lindude perekonna kohta vaata artiklit Siniraag (perekond).* |

---

**Siniraag** (*Coracias garrulus*) on ainuke nii Eestis kui kogu Euroopas elav siniraaglaste sugukonda kuuluv lind.

Välimus
-------

Siniraag on haki suurune, kehapikkus on 30–32 cm, tiiva siruulatus 52–58 cm. Täiskasvanud lind kaalub 120–126 g.

Pea ja kõht on türkiissinise sulestikuga, selg on roostepruun, tiivaotsad mustad. Sugupooled on välimuselt sarnased. Lend on sirgjooneline, laperdav.

Levik
-----

Siniraag on levinud Euroopas, Lääne-Aasias ja Marokos. Ta on rändlind, talvitub Aafrikas Saharast lõunas. Siniraa leviala on kitsenenud ja Eestist on ta haudelinnuna ilmselt taandunud, 2012. aastal ei leitud ühtegi pesitsusterritooriumi.

Kui siniraag oli Eestis tavaline põllumajandusmaastiku lind veel 1960. aastatel, siis viimased pesitsused on teada 2010. aastal Kagu-Eestist. Samuti on liigi arvukus kiirelt vähenemas Lätis, mis on pärast siniraa asurkonna taandumist tänaseks liigi põhjapoolseim asuala.

Pesitsemine ja elupaigad
------------------------

Siniraa munad
Siniraag teeb pesa enamasti puuõõnde või kaevab pesaõõne kruusasele mäenõlvale. Kurnas on 5–7 muna, mida emaslind haub keskmiselt 18 päeva[*viide?*].

Elupaigana eelistab puisniite ja pargilaadseid metsi. Pesapaik asub jahialast lahus, vahel mitme kilomeetri kaugusel.

Iseloomuliku kaitsereaktsioonina roojavad siniraa pojad end vaenlase liginedes täis. See vähendab nende atraktiivsust suutäiena ning informeerib nende vanemaid pesa juures käinud külalistest.

Toitumine
---------

Siniraag toitub suurtest putukatest, sisalikest ja konnadest. Saaki varitseb mõnel väljaulatuval kohal istudes.

Arvukus
-------

Siniraa arvukus on Euroopas alates 1970. aastatest pidevalt vähenenud. Teda ohustavad keskkonnamürkide kasutamine, põllumajanduse ja metsanduse intensiivistumine. Efektse välimuse tõttu ohustab liiki ka jälitamine inimeste poolt.

Liigi Euroopa asurkonnaks hinnatakse 7000 – 10 000 pesitsevat paari.

Kaitse
------

Siniraag on kantud Eesti punase raamatu eriti ohustatud liikide hulka ja kuulub I kaitsekategooriasse. Tegemist on ka Euroopa Liidu linnudirektiivi I lisa ning Berni ja Bonni konventsiooni II lisa liigiga.

Viited
------

1. ↑  Bird, J. & Butchart, S. (BirdLife International Red List Authority) (2010). *Coracias garrulus*. *IUCNi punase nimistu ohustatud liigid*. IUCN 2011.
2. 1 2  "Siniraag - kadunud Eestist, kas peagi ka Lätist?" ERR Novaator, 4. detsember 2018
3. ↑  Kumari, E. *Eesti NSV linnud*, Eesti riiklik kirjastus, Tallinn 1954.
4. ↑  "Siniraa pojad kaitsevad end haisva oksega" ERR Novaator, 8. märts 2012

Välislingid
-----------

* Siniraag andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes

* Siniraag – liigikirjeldus
* Loodusõpe: siniraag
* Eesti Loodus: siniraag

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Siniraag** |
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib jõest; rahaühiku kohta vaata artiklit Albaania lekk, oja kohta vaata artiklit Leki oja.* |

---

Leki jõgi Jaarsveldi juures
**Lek** on 62 km pikkune jõgi Lääne-Hollandis. 

Lek on Reini jõe haru. Enne Wijk bij Duurstede linna (Utrechti lähedal) kannab Rein nime Alam-Rein. Selle linna juures läheb nimi Rein üle palju väiksemale jõele, mille nimi on Kromme Rijn ('kõver Rein') ja edasi Oude Rijn ('vana Rein'), lääne suunas voolav peaharu aga saab nimeks Lek. Varem oli Lek Reini kõrvalharu, kuid endise peaharu liivatumise tõttu on nüüd Lek peaharu. Varsti lõikub Lek Amsterdam-Reini kanaliga, mis jätkub Waali suunas. Üks selle kanali haru, Leki kanal, on Leki jõega ühenduses Nieuwegeini linna juurest.

Leki jõe ääres suuri linnu ei ole, küll aga mitmeid ajaloolisi linnakesi: Wijk bij Duurstede, Culemborg, Vianen, Ameide, Nieuwpoort ja Schoonhoven. Suudme juures on suuremad linnad Lekkerkerk ja Krimpen aan de Lek. Kõige suurem Leki-äärne linn on aga Nieuwegein, mille uuslinn ei ole jõe ääres, küll aga vanalinn Vreeswijk.

Jõe säng on ümbritsevast maast pisut kõrgemal, mistõttu jõge peavad kaitsema tammid. 

Kinderdijki küla juures (Krimpen aan de Leki juures) kohtub Lek Noordi jõega ning ühinenud vetest saab Nieuwe Maas, mis voolab lääne suunas Põhjamere poole. 

Jõgi on täies ulatuses laevatatav.

Lek moodustab kuni Vianenini Utrechti provintsi ja Gelderlandi provintsi piiri, läbib Vianeni juures Utrechti provintsi territooriumi, moodustab seejärel kuni Schoonhovenini Utrechti provintsi ja Lõuna-Hollandi provintsi piiri ning voolab lõpuks läbi Lõuna-Hollandi provintsi. 

Leki jõgi on muuhulgas Amsterdam-Reini kanali ja Merwede kanali kaudu ühenduses teiste veeteedega. Amsterdam-Reini kanal ristub Leki jõega Wijk bij Duurstede kohal ja Merwede kanal Vianeni kohal. Üks vanem veeühendus on Vlist, mis ühendab Leki jõge Schoonhoveni kohalt Hollandse IJsseliga, mis on muide Leki jõe endine kõrvalharu. 

Hagesteini kohal on suur tammikompleks.

Leki jõel on sillad Vianenis ja Culemborgis (raudteesild). Mujal saab jõge ületada ainult arvukate parvlaevadega.

Välislingid
-----------

* (foto) (tuulikud Leki jõe ääres)