recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Charles-Villem Vallmann** (29. mai 1933 Tallinn – 19. september 2022) oli eesti odaviskaja ja sporditegelane.

Vallmann õppis Tallinna 26. mittetäielikus keskkoolis ja Tallinna Kehakultuuritehnikumis, lõpetas 1958 kaugõppe teel keskkooli ja 1965 Tallinna Pedagoogilise Instituudi kehakultuuriteaduskonna. 

Sportima hakkas Koplis venna Harry Vallmanni (1921–1994) õhutusel. Koolivend Ronald Ilvese eestvedamisel liitus 1949 Dünamos Viktor Vaiksaare õpilastega ja püstitas aastatel 1950–1951 odaviskes NSV Liidu noorterekordeid. Alates 1957. aastast treenis Hans Torimi juhendamisel. Sai 1958. aasta EM-il 12. ja rahvusvahelistel noorsoomängudel 1955. aastal 7. koha. NSV Liidu meistrivõistlustel võitis 1958 ja 1959 hõbeda ning 1955–1957 kolm pronksi. Tuli 1951–1964 kuus korda Eesti NSV meistriks ning võitis meistrivõistlustel kolm hõbedat ja ühe pronksi.

Ületas 1955 Harry Vallmanni vana puuodaga Gustav Sule sõjaeelse Eesti rekordi ja tõusis tulemusega 77.90 maailma kõigi aegade edetabeli esikümnesse. Parandas 1955–1960 Eesti NSV rekordit viiel korral (77.90–82.26), oli neljal hooajal (1955 ja 1958–1960) maailma edetabeli esikümnes.

Kuulus neli korda NSV Liidu koondisse ja 29 korda Eesti NSV koondisse. Palgati 1964 NSV Liidu koondise odavisketreeneriks. Oli 1965–1971 Tallinna Pedagoogilise Instituudi KKT õppejõud, 1971–1974 Tallinna Eriinternaatkooli direktori asetäitja ja 1974–2009 Kalevi Tallinna kergejõustikukooli direktor.

Ta oli liikumise Eluterve Eesti üks algatajaid (1994) ja aseesimees. 2001–2010 Eesti Treenerite Liidu juhatuse liige. Kuulus 1998–2001 Kultuurkapitali kehakultuuri ja spordi sihtkapitali nõukokku.

Tunnustus
---------

* 1953 NSV Liidu meistersportlane
* 1984 Kalevi auliige
* 2004 Valgetähe V klassi teenetemärk
**Ilze Indriksone** (abielus **Ilze Liepiņa**; sündinud 29. oktoobril 1974 Talsis) on Läti keskkonnaplaneerimise spetsialist ja poliitik. Ta oli 26. maist 2022 kuni 15. septembrini 2023 Läti majandusminister.

Ta on õppinud Laidze põhikoolis ja lõpetanud 1992. aastal praeguse Talsi riigigümnaasiumi, seejärel õppinud Bulduri aiandustehnikumis. Ta on lõpetanud 1998. aastal Läti Põllumajandusülikooli bakalaureuseõppes keskkonnateaduste alal ning 2001. aastal Läti Ülikooli äri-, juhtimis- ja majandusteaduskonna magistriõppes keskkonnajuhtimise alal.

Indriksone on töötanud ettevõttes Talsu Autotransports reisijateveo osakonna juhatajana. Seejärel oli Talsi piirkonna maavolikogu aseesimees.

Ta oli aastatel 2000–2011 erakonna Isamaale ja Vabadusele/LNNK liige, aastast 2011 on ta Rahvusliku Liidu "Kõik Läti eest!" – "Isamaale ja Vabadusele/LNNK" liige. 

2018. aasta Läti parlamendivalimistel valiti ta seimi liikmeks. Pärast majandusminister Jānis Vitenbergsi tagasiastumist 2022. aasta mais esitati I. Indriksone Rahvusliku Liidu kandidaadiks majandusministri ametikohale. 26. mail 2022 kinnitas seim ta ministriks. 2022. aasta Läti parlamendivalimistel valiti ta uuesti seimi liikmeks ning ta säilitas ka majandusministri koha.

Isiklikku
---------

Ta on lahutatud naine ja nelja lapse ema. Tema huvialad on rahvatants ja aiandus.

Tunnustus
---------

* 2023 Maarjamaa Risti II klassi teenetemärk
**Ugala teatrihoone** on kaitsealune teatrihoone Viljandis, kus tegutseb teater Ugala.

Hoone arhitektid on Irina Raud ja Inga Orav, sisearhitekt Mait Summatavet. Ehituskonstruktoriks oli Toomas Aakre.
Hoone on registreeritud riikliku ehitismälestisena.

Kirjeldus
---------

Punastest tellistest fassaadiga modernistlik hoone sobitub harmooniliselt ümbritsevasse keskkonda Valuoja orgu tiigi kaldale.

Sisekujunduses annavad tooni vestibüülis asuvad ümmargused toolid ja suured laevalgustid, garderoobipiire, Olev Subbi seinamaal, pilvena paigutatud fuajee laevalgustuse lahendus, suure saali seinte ja lae kujundus.

Hoone mahud, fassaadikujundus ja avalike ruumide siselahendus on säilinud algsel kujul.

Asukoht
-------

Teatrihoone asub Valuoja oru läänenõlval ojale paisutatud tiigi kaldal. Läänest piirab hoonet Viljandi vana kalmistu, põhjast Vana-Vaksali tänav ja lõunast Reinu tee.

Kaitsestaatus
-------------

Hoone on alates 2016. aastast registreeritud kultuurimälestisena kui silmapaistev hoone Eesti arhitektuuriajaloos, näide nõukogudeaegsest avalikust hoonest ja kõrge arhitektuurse väärtusega autentsena säilinud ehitis. See on Endla ja Vanemuise teatrihoonete kõrval üks kolmest nõukogude ajal ehitatud suurest teatrihoonest ja nendest ainus, mis on kaitse alla võetud. Hoone on Viljandi kontekstis silmapaistva mõjuga kohalikule ruumilisele identiteedile, märgiline objekt nii linnaruumis kui kultuuriloos.

Ajalugu
-------

Hoone projekteerimiseks toimus aastatel 1968-1971 arhitektuurivõistlus, mille tulemusena said projekteerimisõiguse arhitektid Irina Raud ja Inga Orav. Tööprojekti koostamiseks kaasati Kalju Luts. Projekteerimistööd alustati 1972. ja projekt valmis 1976. aastal.

Teatri nurgakivi pandi 1975. aasta detsembris ja hoone valmis 1981. aastal.

1982. aastal anti hoone eest "Ugalale" NSV Liidu Arhitektide Liidu preemia.

2015. aastal läks hoone kapitaalremonti ja avati uuesti 2017. aasta märtsis. Aastal 2016 võeti hoone ehitismälestisena riikliku kaitse alla kui arhitektuurse, linnaehitusliku ja ajaloolise väärtusega hoone.

Vaata ka
--------

* Ugala teater kultuurimälestiste riiklikus registris

Viited
------

1. 1 2  "Ugala teatri kultuurimälestiseks tunnistamine". *Riigi Teataja*. 17.03.2016. Vaadatud 06.08.2018.
2. ↑   Valdek Kulbach, Armas Luige, Enno Soonurm (1986). *Ehitusinsenerid Tallinna Polütehnilisest Instituudist*. Tln.: Valgus. Lk 174.`{{raamatuviide}}`: CS1 hooldus: mitu nime: autorite loend (link)
3. ↑   Padrik, Ain; Fjuk, Ignar. Ignar Fjuk, Ado Heigi (toim). "Ugala". *Ehituskunst*. 1982/1983 (2/3): Lk 9.
4. 1 2 3 4 5 6  Ugala teater kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 04.08.2018)

Välislingid
-----------

* Ugala maja läheb remondi eel muinsuskaitse alla
**Sihtasutus Mõttekoda Praxis** (*Praxis Think Tank,* varem SA Poliitikauuringute Keskus Praxis) on avalikes huvides tegutsev mõttekeskus, mille eesmärk on toetada analüüsil ja osalusdemokraatia väärtustel põhinevat poliitika kujundamist Eestis. Peamisteks uurimisvaldkondadeks on töö- ja sotsiaalpoliitika, majanduspoliitika, hariduspoliitika, tervisepoliitika ning valitsemise ja kodanikuühiskonna poliitika.

Mõttekorda Praxis asutati 2000. aastal George Sorosi kodanikuühiskonna arengut toetava fondi Open Society Institute initsiatiivil kui Eesti esimese[*viide?*] sõltumatu[*viide?*], mittetulunduslik mõttekeskus (ajutrust). Fond kaasrahastas organisatsiooni missiooni elluviimist aastani 2007.

Missioon ja eesmärk
-------------------

Praxise missioon on praktiliste teadmiste koondamine ja kasutamine nii ühiskonna valupunktide leidmiseks ja erinevate lahendusteede pakkumiseks kui ka poliitikaanalüüsi oskuste arendamiseks Eesti ühiskonnas. Sellest tulenevalt on organisatsiooni tegevuse eesmärgid:

* edendada avalikku arutelu ja kodanike osalust poliitika kujundamises;
* toetada poliitika kujundamise protsessi kvaliteetse ja neutraalse poliitika analüüsiga;
* pakkuda alternatiivseid lahendusi ühiskonna probleemide efektiivseks lahendamiseks;
* toetada kaasaegsete valitsemise ja ühiskondlike koostöövõimaluste arendamist;
* arendada poliitika analüüsi oskusi ja teadmisi ühiskonnas ning edendada halduspoliitikaalast haridust;
* toetada eksperditeadmiste ja analüüsi kasutamist poliitika kujundamise protsessis.

Eesmärkide saavutamiseks levitab Praxis nii Eestis kui ka rahvusvaheliselt oma uuringute tulemusi; korraldab seminare, ümarlaudu ja koolitusprogramme ning annab välja trükiseid.

Praxise mõttehommikud
---------------------

Praxise mõttehommik on poliitikakujundajatele ja kodanikuühendustele suunatud poliitikaseminaride sari, mille eesmärgiks on innustada avalikku arutelu enam argumentidele tuginevaks kujunemist. Mõttehommiku üritustesarja raames toimuvad seminarid käsitlevad erinevaid poliitikavaldkondi. Praxise mõttehommikutel tutvustatakse värskelt valminud ja veel avaldamata poliitikaanalüüse, olulisemaid järeldusi ning soovitusi poliitikate arendamiseks. Toimub teemaga seotud modereeritud diskussioon valdkondlike ekspertide, kodanikuühiskonna organisatsioonide ja poliitikakujundajate osalusel.

Välislingid
-----------

* Koduleht
* Mõtted ajaveebis
* Mõttehommiku materjalid
**Varbalaud**, ka jalapiire (mitte segi ajada trepi varvaslauaga) on piirdeosa, mida kasutatakse ohutusabinõuna platvormidel, kus on kukkumisoht. Varbalaud kinnitatakse platvormi kõrgemale servale. Varbalaudu valmistatakse metallist, puidust ja plastikust, olenevalt nende kasutusvaldkonnast.

Puidust varbalauaga telling

### **Varbalaua kasutus**

Varbalaud on oluline ehitusplatsil tööohutuse tagamiseks. Varbalauda kasutatakse kõrgtööde käigus platvormide, tellingute või kõrgemate struktuuride ümber, vältimaks esemete ja materjalide platvormilt alla kukkumist. 

Varbalauda kasutatakse laudteedel olulise piirdena. See takistab ratastoolidel, lastevankritel kui ka laudteel liiklejatel üle ääre kukkumist.

Viilkatuse ehitusel kasutatakse varbalauda alla libisemise vältimiseks. Katuse serva tuleb paigaldada varbalaud või ohutusvõrk, kui katuse kalle on vähemalt 15 kraadi ning räästaserv kõrgem kui 2 meetrit. Kui katusetöö on lühiajaline ja töötaja julgestatakse ankurdatud ohutusvöö või -rakmetega, ei ole kaitsepiirete või ohutusvõrgu paigaldamine kohustuslik.

### **Euroopa standard**

EVS-EN13374:2013+A1:2018 kohaselt on varbalaua minimaalne kõrgus igast punktist mõõdetuna 150 mm. Varbalaua ja platvormi vahe ei tohi olla suurem kui 20 mm. Mittetasapinnalistel platvormidel peavad platvormi ja varbalaua vahed olema võimalikult minimaalsed. Varbalaud peab igast suunast vastu pidama minimaalsele survele 200 N. Tööandjad ja ehitusettevõtted peavad neid nõudeid järgima.

### Viited

1. ↑  "Tööinspektor: ohutuse arvelt viilima paneb laiskus". *www.ehitusuudised.ee*. 31. mai 2018. Vaadatud 28. märtsil 2024.
2. ↑  "Bespoke Timber Structures". *The Wild Deck Company* (Briti inglise). Vaadatud 28. märtsil 2024.
3. ↑  Avi, Indrek (2014). *Tööohutus Ehitusplatsil* (esimene trükk). Puffet Invest OÜ. Lk 18. ISBN ISBN 978-9949-9591-1-2. `{{raamatuviide}}`: kontrolli parameetri `|isbn=` väärtust: invalid character (juhend)
4. ↑  "EVS-EN 13374:2013+A1:2018". *EVS*. Vaadatud 28. märtsil 2024.
**Tšiili maasikas** (*Fragaria chiloensis*) on roosõieliste sugukonda kuuluv maasikaliik. Liik on looduslikult laialt levinud Vaikse ookeani rannikul Põhja- ja Lõuna-Ameerikas ning Hawaiil. Arvatakse, et rändlinnud on levitanud tšiili maasika Hawaii, Argentina ja Tšiili mägedesse. Liik on tuntud suurte viljade poolest ja on üks kahest liigist, millest on aretatud tänapäeva aedmaasikas.

Taime kirjeldus
---------------

Tšiili maasikas on õitsev mitmeaastane taim, mis annab söödavaid marju. Marjad võivad värvuselt olla nii punased kui valged. Eelistatumad on olnud valged, arvatavasti marja suuruse tõttu.

Tavaliselt on taim madal, aga võib kasvada kuni 30 cm kõrguseks. Tšiili maasikale on iseloomulikud punakad lehtedeta karvased varred, lehed on paksud ja nahkjad, mis lahknevad kolmeks. Lehtede pikkus on umbes 2 cm, värvuselt on need rohelised ja läikivad. 

Taimeliik õitseb ja kannab vilju kevadel ja suvel. Tšiili maasika õied on valged ja viie kroonlehega.

Tšiili maasikaga on ka sarnaseid liike, kuid erinevalt tšiili maasikast on nende lehed hoopis õhemad ning neid on leitud rohkematest paikadest. Lehtede poolest sarnaneb tšiili maasikas alaska maraniga (*Potentilla villosa*), mis kuulub samuti roosõieliste sugukonda.

Ajalugu
-------

Marja sõid palju põlisrahvad, kes elasid taime kasvukoha läheduses. Eelistatult on vilja söödud just värskelt, mitte kuivatatult ega konserveeritult. Tänapäeval paljudele tuntud aedmaasikas (*Fragaria × ananassa*) on just tšiili ja virgiinia maasika (*Fragaria virginiana*) ristand. Hübriide hakati esmakordselt aretama Prantsusmaal 1700. aastatel, kui üks Prantsuse spioon tõi kodumaale mõned Tšiilist leitud taimed.

Viited
------

1. 1 2 3  , Aianduskool. (s.a). Maasika süstemaatiline kuuluvus.
2. 1 2  , Finn, C.E. Retamales, J.B. Lobos, G.A. Hancock, J.F.(2013). The Chilean Strawberry (Fragaria chiloensis): Over 1000 Years of Domestication.- HORTSCIENCE VOL. 48(4) April.
3. 1 2 3 4 5 6 7 8  , Biodiversity of the Central Coast. (2016). Coastal strawberry, beach strawberry.
Serj Tankian esinemas koos System of a Downiga (2006)
**Serj Tankian** (sündinud 21. augustil 1967 Beirutis Liibanonis) on armeenia päritolu ameerika muusik.

Ta on *alternative metal*'it viljeleva ansambli System of a Down laulja, mänginud ansamblis ka kitarri ja klahvpille. 

16. oktoobril 2013 andis Serj Tankian Tallinnas Saku Suurhallis kontserdi, kus ta esitles koos Vilniuse sümfooniaorkestriga oma sooloalbumeid "Elect the Dead" ja "Orca".

Isiklikku
---------

Tankian elab Los Angeleses. Ta on taimetoitlane ning loomade õiguste eest võitleva organisatsiooni PETA toetaja.

9. juunil 2012 abiellus Tankian oma kauaaegse tüdruksõbra Angela Madatyaniga, kes on samuti armeenia päritolu.

Sooloalbumid
------------

* "Elect the Dead" (2007)
* "Imperfect Harmonies" (2010)
* "Harakiri" (2012)
* "Orca" (2013)
* "Jazz-Iz-Christ" (2013)

Vaata ka
--------

* Armeenia diasporaa

Viited
------

1. ↑  "System of a Downi laulja Serj Tankian andis koos sümfooniaorkestriga võimsa kontserdi". *Elu24*. 17.10.2013. Vaadatud 10.12.2013.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Serj Tankian** |

* System of a Downi ametlik koduleht
* Serjical Strike Records
* SOADFans Biograafia – Serj Tankian
* SOADomized
**Mykolas Alekna** (sündinud 28. septembril 2002) on Leedu kettaheitja. Ta on 74.35 kettaheite maailmarekordi omanik.

Ta tuli 2021. aasta juunioride maailmameistrivõistlustel Nairobis kettaheites juunioride maailmameistriks.

Ta heitis 30. aprillil 2022 Stanfordis ketast 67.68, millega parandas 2011. aastast briti Lawrence Okoye nimel olnud U-19 vanuseklassi maailmarekordit viie sentimeetriga. Sama aasta 30. juunil heitis ta rekordiks 69.81.

2022. aasta maailmameistrivõistlustel Eugene'is võitis ta tulemusega 69.27 hõbemedali. Euroopa meistrivõistlustel Münchenis heitis ta finaalis võistluste rekordi 69.78 ja tuli Kristjan Čehi ja Lawrence Okoye ees Euroopa meistriks.

2023. aasta Euroopa U23 meistrivõistlustel Espoos võitis Alekna kuldmedali võistluste rekordiga 68.34. Maailmameistrivõistlustel Budapestis võitis ta 68.85-ga pronksmedali.

Rahvusvahelised võistlused
--------------------------

| Aasta | Võistlused | Võistluspaik | Koht | Tulemus |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2019 | Euroopa noorte olümpiafestival | Bakuu, Aserbaidžaan | 9 | 54.13 m |
| 2021 | Euroopa U20 meistrivõistlused | Tallinn, Eesti | 1 | 68.00 m |
| Juunioride maailmameistrivõistlused | Nairobi, Keenia | 1 | 69.81 m |
| 2022 | Maailmameistrivõistlused | Eugene, Ameerika Ühendriigid | 2 | 69.27 m |
| Euroopa meistrivõistlused | München, Saksamaa | 1 | 69.78 m |
| 2023 | Euroopa U23 meistrivõistlused | Espoo, Soome | 1 | 68.34 m |
| Maailmameistrivõistlused | Budapest, Ungari | 3 | 68.85 m |

Isiklikku
---------

Tema isa Virgilijus Alekna on endine kettaheitja, maailmameister ja olümpiavõitja. Kettaheitja on ka Mykolase vend Martynas Alekna.

Välislingid
-----------

* Mykolas Alekna Rahvusvahelise Kergejõustikuliidu kodulehel (inglise) Muuda Vikiandmetes
* Leedu kergejõustik on heades kätes: Alekna poeg püstitas maailmarekordi. sport.err.ee. 1.5.2022
**Ene Sarap** (neiuna **Ene Kiis**; 5. veebruar 1958 – 27. oktoober 2014 Viljandi) oli Viljandi Paalalinna Gümnaasiumi saksa keele õpetaja.

Ta kasvas üles Tallinnas, lõpetas Tallinna 8. Keskkooli ja aastal 1982 Tartu Riikliku Ülikooli filoloogiateaduskonna saksa filoloogia erialal.

27. oktoobril 2014 tulistas 9. klassi õpilane teda saksa keele tunni ajal revolvrist. Selle tagajärjel suri Sarap sündmuspaigal enne kiirabi saabumist. Tulistaja andis peale õpetaja pihta tulistamist vabatahtlikult relva koolitöötajatele ära ja kohale saabunud politseinikele kinnipidamisel vastupanu ei osutanud.

Endiste õpilaste sõnul oli Ene Sarap range kuid väga hooliv inimene, kellele läks korda, kuidas ta endistel õpilastel läheb.

Ene Sarap oli abielus ja tal oli kaks täiskasvanud tütart.

Viited
------

1. ↑  LP (Eesti Päevalehe lisa) 1. november 2014, lk. 29 (surmakuulutused)
2. ↑  Postimees. 28. oktoober 2014, lk. 6
3. ↑  Sakala 29. oktoober 2014, lk. 11 (surmakuulutused)
4. ↑  Ajaleht Tartu Riiklik Ülikool, 29. juuni 1982 (lk. 2)
5. ↑  Õpetaja kohvi järele lõhnavast ruumist 204 hoolis päriselt
6. ↑  Viljandi koolitulistamises hukkunud õpetaja saadetakse viimsele teekonnale laupäeval
**Kostivere mõis** (saksa keeles *Kostifer*) oli mõis Jõelähtme kihelkonnas Harjumaal.

Kostivere mõisa peahoone
Andmed Kostivere küla kohta pärinevad muinasajast, seda on mainitud Kostæueræ nime all Taani hindamisraamatus 1241. aastal. Varasemad teated Kostivere mõisa olemasolust pärinevad 1379. aastast, mil küla asukohas on mainitud juba mõisat (Costiuere) koos vesiveskiga.

Kostivere mõisa peahoone asub Kostivere alevikus Maardu–Raasiku riigitee ääres, Jõelähtme jõe kunstlikul saarekesel. 

Kostivere mõisal olnud aja jooksul mitu omanikku. 15.-16. sajandil oli mõis valdavalt Pirita kloostri omandis. 18. sajandi keskpaiku kuulus mõis Breverni suguvõsa, kelle valitsemisaega langes ka mõisasüdamiku väljaehitamine 18. sajandi viimasel veerandil.

Mõisahooned
-----------

Kostivere mõisa peahoone kahekorruseline paekivist ja madala plekist kelpkatusega varaklassitsistlik ehitis on valminud 1776. aastal. Peahoone esifassaadi kaunistavad kõrge kolmnurkfrontooniga keskrisaliit, mille viiluväljal von Brevernite ja Staël von Holsteinide stukkvapid. 

Kostivere mõisa sild
Breverni suguvõsa valitsemise ajal ehitati mõisasüda välja (18. sajandi viimasel veerandil). Enne kivist peahoone ehitamist oli mõisa peahooneks kivivundamendiga ühekorruseline puithoone. Peahoonega samal ajal valmisid ka esiväljakut ümbritsevad majandushooned (tall-tõllakuur, teenijatemaja, ait), millele hiljem lisati kaugemal veel mitu majandushoonet (küünid, kelder, viinavabrik, moonakamaja, sepikoda, karjakastell). Mõisa peahoone põles 1905. aasta rahutuste käigus. Viimase mõisniku Alexander von Dehni ajal peahoone taastati. 

Maja ümbritsesid vabakujunduslik park ja majandushooned.

1920. aastatel muudeti Kostivere riigimõisaks ning 1941. aastal Kostivere sovhoosiks, mille keskuseks mõisa peahoone oli kuni Kostivere sovhoosi likvideerimiseni.

Galerii
-------

* AitAit
* KarjakastellKarjakastell
* KelderKelder
* KüünKüün
* MoonakamajaMoonakamaja
* SepikodaSepikoda
* Tall-tõllakuurTall-tõllakuur
* ViinavabrikViinavabrik

Viited
------

1. ↑  Ruila mõisa peahoone kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 15.09.2020)

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Kostivere mõis** |

* Kostivere mõis Eesti mõisaportaalis
* Kostivere mõis on vastloodud kultuurimõisa läbi uuesti elule sündinud 2. detsember 2012

Jõelähtme kirik
Jõelähtme kihelkond

**Kirik**: Jõelähtme  

**Mõisad**: Jõelähtme mõis | Jägala mõis | Kallavere mõis | Kose mõis | Kostivere mõis  | Maardu mõis | Nehatu mõis | Rummu mõis | Saha mõis | Viimsi mõis | Väo mõis
Selja jõgi Selja jõe maastikukaitsealal
Selja jõe maastikukaitseala põhjapoolne osa kaardil
**Selja jõe maastikukaitseala** on kaitseala Lääne-Viru maakonnas Selja jõe ääres.

Selja jõe maastikukaitseala asub Haljala valla Karepa, Kiva, Rutja, Tidriku, Pehka ja Varangu külas. Kaitsealune jõe lõik algab Varangu külast Haljala–Karepa tee Varangu silla juurest ja kulgeb jõe suudmeni Karepal ja Rutja külas. 

Kaitseala pindala on 642,8 ha.

Selja jõe maastikukaitseala on moodustatud Selja jõe oru ja seal esinevate looduskoosluste ja elupaigatüüpide (jõed ja ojad, lamminiidud, vanad loodusmetsad, soostuvad ja soo-lehtmetsad, laialehised lammimetsad, rohunditerikkad kuusikud, vanad laialehised metsad) ning kaitsealuste liikide – jõesilmu ja lõhe – kaitseks. Kaitsealal on 2 sihtkaitsevööndit (Jõemetsa sihtkaitsevöönd, Mooritsa sihtkaitsevöönd), ülejäänud osa kaitsealast kuulub Selja jõe piiranguvööndisse.

Selja jõe ürgorg võeti maastiku üksikobjektidena kohaliku kaitse alla Rakvere Rajooni RSN Täitevkomitee 11. detsembri 1978 otsusega nr 198 «Kohaliku tähtsusega looduskaitse alla kuuluvate parkide, botaaniliste üksikobjektide ja maastiku üksikobjektide nimekirjade muutmise kohta».

Viited
------

1. 1 2  Selja jõe maastikukaitseala kaitse-eeskiri
2. 1 2  Kaitsealune ala või üksikobjekt: Selja jõe maastikukaitseala (KLO1000179) Eesti looduse infosüsteemis

Välislingid
-----------

* Selja jõe maastikukaitseala kaart
Eva Biaudet (2020)
**Eva Rita Katarina Biaudet** [biod'ee] (sündinud 27. veebruaril 1961 Helsingis) on Soome poliitik, Soome Rootsi Rahvapartei liige.

1989–1996 oli Biaudet Helsingi linnanõukogu liige ja 1990–1994 Soome Rootsi Rahvapartei asepresident.

Ta oli aastatel 1991–2006 Eduskunna liige ning 1999–2000 ja 2002–2003 Paavo Lippose teises valitsuses sotsiaalhooldus- ja tervishoiuminister.

2006. aasta presidendivalimiste teises voorus toetas ta Tarja Halost.

2010–2015 oli ta Soome vähemuste volinik. Tema valimised tekitasid protesti, sest tal ei ole kõrgharidust ja niisugusel inimesel pole lubatud sellel ametikohal töötada. Biaudet on õigusteadust õppinud, aga pole kraadi kaitsnud. Biaudet'le anti eriluba sellel kohal töötada ja kaebus jäeti rahuldamata.

Vähemuste volinikuna palus Biaudet algatada eeluurimine Pohja kirikukihelkonna evangeelse luterliku vikaari Juha Molari suhtes, kuna tema blogi õhutavat vaenu, ja Põlissoomlaste parlamendisaadiku Teuvo Hakkaraise suhtes, kuna ta õhutavat vaenu moslemite vastu. Politsei ei pidanud kummalgi juhul vajalikuks kriminaalasja algatada.

Eva Biaudet oli Soome Rootsi Rahvapartei presidendikandidaat 2012. aasta jaanuaris toimunud valimistel, kogudes 1. voorus 2,7% häältest.

Tema abikaasa on Thomas Forsström. Paaril on neli last: Amanda ja Julia (1991), David (1992) ja Simon (2000).

Välislingid
-----------

* Eva Biaudet Eduskunna lehel
**Uno Tinits** (24. september 1929 Perila, Peningi vald, Harjumaa – 24. november 2000) oli eesti põllumajandus- ja haridustegelane.

Õppis aastatel 1936–1942 Pikavere Algkoolis, 1942. aastast Tallinna Reaalkoolis, 1947. aastal lõpetas Tallinna 2. Keskkooli. 1947. aastast õppis Tartu Riiklikus Ülikoolis agronoomiat, 1952. aastal lõpetas Eesti Põllumajanduse Akadeemia agronoomia eriala. 1963. aastast õppis ta Eesti NSV Teaduste Akadeemia Majanduse Instituudi mittestatsionaarses aspirantuuris.

1975. aastal kaitses ta Tartu Riiklikus Ülikoolis majandusteaduse kandidaadi kraadi väitekirjaga "Käibefondide käibe kiirendamine Eesti NSV sovhoosides"

1952. aastast töötas Märjamaa Rajooni Täitevkomitees rajooni peaagronoomi ja osakonna juhatajana, 1953. aastast Sipa MTJ peaagronoomina. Aastatel 1955–1963 oli ta Tasuja kolhoosi esimees. 1963–1966 oli ta Kehtnas EKP Nõukogude Parteikooli õpetaja, hiljem samas direktori asetäitja õppealal.

Aastatel 1966–1993 oli ta Kehtna näidissovhoostehnikumi direktor.

Aastatel 1975–1985 oli ta Eesti NSV Ülemnõukogu IX ja X koosseisu saadik.

Aastatel 1998–2000 oli ta Kehtna Hoiu-Laenuühistu juhatuse esimees.

Ta on maetud Järvakandi kalmistule.

Tunnustus
---------

* 1971 aunimetus "Vabariigi suurte saakide meister"
* 1977 Eesti NSV teeneline ökonomist

Viited
------

1. ↑  In memoriam 2000. Sirp, 5. jaanuar 2001
2. 1 2  "Uno Tinits – 70" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 26. veebruar 2018. Vaadatud 25. veebruaril 2018.
3. ↑  E-Kataloog ESTER. Tinits, Uno. Käibefondide käibe kiirendamine Eesti NSV sovhoosides: väitekiri majandusteaduse kandidaadi teadusliku kraadi taotlemiseks. Tallinn, 1975
4. ↑  Uno Juliuse p. Tinits, Eesti NSV Ülemnõukogu IX koosseis = Верховный Совет ЭССР IX созыв: biograafiline lühiteatmik. EESTI RAAMAT TALLINN 1976, lk 177
5. ↑  Maire Kõrver. Aeg on andnud Järvakandi ja Kehtna vallale ühised kalmupaigad. Nädaline, 12. november 2011
**Nisu** on perekonnanimi. 

Bangladeshis oli perekonnanime Nisu kandjaid 2014. aastal ligi 2100 isikut. Indias oli sellenimelisi isikuid üle 300, Soomes üle 60 jne.

Levik Eestis
------------

2024. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Nisu 116 inimesel: 51 mehel ja 65 naisel. Perekonnanimede levikult oli Nisu meeste puhul 2045. kohal ja naiste puhul 1677. kohal. Kõige levinum oli perekonnanimi Nisu vanuserühmas 10–14, kus neid on 10 000 elaniku kohta 1,37. Nimi oli kõige sagedasem Jõgeva maakonnas, kus sellist nime kandis maakonna 10 000 elaniku kohta 4,71 inimest.

19. sajandi algul pandi pärisorjusest vabastamise käigus talupoegadele Tartumaal Laiuse kihelkonna; Võrumaal Kanepi kihelkonna; Viljandimaal Tarvastu kihelkonna ja Läänemaal Käina kihelkonna erinevates mõisavaldades 4 korral nimeks Nisso (normaliseeritult Nisu).

Nimede eestistamisel võeti perekonnanimi Nisu 1940. aastal kasutusele isiku poolt, kes kandis varem nime Heizert.

Nime kandjaid
-------------

* Maie Nisu, eesti omavalitsustegelane (1949–2008)
* Ants Nisu, eesti maadleja ja treener (1950–)
* Oskar Nisu, eesti jalgrattur (1994–)

Viited
------

1. ↑  Nisu Surnames. Vaadatud 13. märts 2024.
2. ↑  Statistikaamet: Nimede statistika. Nisu. Vaadatud 13. märts 2024.
3. ↑  Onomastika andmebaas. Nimede panemine: Nisu.
4. ↑  Onomastika andmebaas. Nimede eestistamine: (uus nimekuju): Nisu.

Välislingid
-----------

* Nisu statistikaameti andmebaasis
**Little Big Town** on USA kantriansambel. See alustas tegevust 1998. aastal ning selle koosseis on püsinud alates sellest ajast muutumatu: Karen Fairchild, Kimberly Schlapman (varem Kimberly Roads), Jimi Westbrook ja Phillip Sweet.

1990. aastate keskel laulis Karen Fairchild kristlikut popmuusikat esitavas ansamblis ja olid mõne selle ansambli laulul solist. Hiljem moodustas ta koos Leigh Cappillinoga ansambli KarenLeigh ning koos anti välja paar singlit. 1997. aastal kohtus ta Alabama osariigis Samfordi Ülikoolis õppides Kimberly Roadsiga. Fairchild ja Roads suundusid peagi kantrimuusika pealinna Nashville'i Tennessee osariigis, kus hakkasid koos laulma. 1998. aastal liitusid nendega veel Jimi Westbrook ja Phillip Sweet.

Little Big Towni esimene plaadileping oli Mercury Nashville Recordsiga, kuid leping lõpetati ilma, et oleks välja antud ühtegi albumit ega singlit. 2002. aastal sõlmiti leping Monument Recordsiga. Samal aastal anti välja esimene omanimeline album. Albumilt anti välja kaks singlit, mis mõlemad jõudsid USA kantrilugude edetabelisse Hot Country Songs.

Mõni aasta hiljem sõlmiti leping Equity Music Group'iga. 2005. aastal ilmus ansambli teine album "The Road to Here", mis sai plaatinaplaadi staatuse. Singlid "Boondocks" ja "Bring It On Home" jõudsid kantrisinglite edetabelis esikümnesse. Kolmanda albumi "A Place to Land" andis 2007. aastal välja Equity, kuid pärast seda, kui plaadifirma tegevuse lõpetas, andis albumi aasta hiljem uuesti välja Capitol Records Nashville. Capitoliga on välja antud veel seitse albumit: "The Reason Why" (2010), "Tornado" (2012), "Pain Killer" (2014), "Wanderlust" (2016), "The Breaker" (2017), "Nightfall" (2020) ja "Mr. Sun" (2022). Neist kõige edukamad on olnud "Tornado" ja "Pain Killer", mis said plaatinaplaatideks. Albumitelt ilmus palju edukaid singleid, sealhulgas kantrisinglite edetabelis esikohale jõudnud "Pontoon" (2012), "Girl Crush" (2014) ja "Better Man" (2016), millest viimase autor on Taylor Swift. Singlite edetabelis Hot 100 on ansambli singlitest kõige kõrgemale kohale jõudnud "Girl Crush" (kohale 18).

Little Big Town on pälvinud kaheksa kantrimuusika akadeemia (Academy of Country Music) auhinda, üheksa Country Music Association Awards'i, kolm Grammy auhinda ja ühe Ameerika muusikaauhinna (American Music Award). 2014. aastal sai ansambel Grand Ole Opry liikmeks.

Little Big Townile on iseloomulik neljahäälne laul. Erinevalt paljudest teistest ansamblitest puudub Little Big Townil üks kindel solist.

Stuudioalbumid
--------------

* "Little Big Town" (2002)
* "The Road to Here" (2005)
* "A Place to Land" (2007)
* "The Reason Why" (2010)
* "Tornado" (2012)
* "Pain Killer" (2014)
* "Wanderlust" (2016)
* "The Breaker" (2017)
* "Nightfall" (2020)
* "Mr. Sun" (2022)

Viited
------

1. ↑  Little Big Town. allmusic.com. Vaadatud 18.2.2024

Välislingid
-----------

* Koduleht
**Lestek** (ka **Leszek**, **Lestko**) oli polaanide teine hertsog ja Siemowiti poeg, sündinud u. 870–880, mainitud vanimas Poola kroonikas *Gesta principum Polonorum*, autor Gallus Anonymus. Polaanide hertsogid olid Poola esimese ajaloolise Piasti dünastia alus.

Lesteki ajaloolisuses ei kahelnud esialgu keegi. 19. sajandi teisel poolel hakati aga tema olemasolus kahtlema. Küsimus lahenes tänu Henryk Łowmiański artiklile, milles ta pooldas Gallus Anonymuse aruande usaldusväärsust ja seega ka Mieszko I kolme otsese eelkäija ajaloolisust. See seisukoht on Poola ajalookirjutuses domineeriv.

Tema nime päritolu pole teada, kuid selle võib tuletada vana poola sõnast *lście*, mis tähendab "kaval". Arvatakse, et see on deminutiiv slaavi nimest *Lścimir* või *Lścisław*. Lesteki naiste või abikaasade arv ja olemasolu pole teada. Stanisław Zakrzewski teooria väidab, et Lestek (või Lestko) võis olla abielus Moraavia printsessiga. Teine teooria (tuletatud ühe 14. sajandi Belgia krooniku kirjeldustest) on see, et Lesteki naine võis olla Saksi printsess ja neil oli poeg Ewraker, hilisem Liège'i piiskop. Lestko poeg Siemomysł oli järgmine Poola riigi valitseja ning tema pojapoeg Mieszko I Poola esimene kristlik valitseja.

Viited
------

1. ↑  *Dynastia Piastów we wczesnym średniowieczu (The Piast Dynasty in the Early Middle Ages*) - see Bibliography below
**Jaan Leesment** (ka **Johan Leesment** ja **Johann Leesment**; 11. november 1870 Abja vald, Pärnumaa – 8. jaanuar 1941 Pärnu) oli eesti advokaat ja Pärnu linnapea.

Ta õppis aastatel 1879–1880 Jäärja-Veelikse vallakoolis, aastatel 1881–1883 Pärnus Jochmanni elementaarkoolis, aastatel 1884–1891 Pärnu gümnaasiumis, lõpetas selle kuldaurahaga; õppis aastatel 1891–1895 Tartu ülikooli õigusteaduskonnas, lõpetas selle *cand. jur.* astmega, saades kuldauraha, oli Eesti Üliõpilaste Seltsi vilistlane.

Jaan Leesment oli 1896–1897 vandeadvokaadi abi Peterburis, 1897–1900 Pärnus, 1900–1902 Riias, 1903–1940 vandeadvokaat Pärnus. Aastatel 1917–1918 oli ta Pärnu linnapea. Ta oli ka Prantsusmaa aukonsul Pärnus.

14. juunil 1919 osales Eesti vannutatud advokaatide üldkoosolekul Tallinnas ja ta valiti Eesti Advokatuuri esimese juhatuse liikmeks. 

Jaan Leesment on maetud Pärnusse Alevi kalmistule. 

Jaan Leesmenti surmakuulutus

Pärnu linnapea (1917-1918)
--------------------------

1917. aastal sai Oscar Alexander Brackmanni mantlipärijana sai Leesmendist Pärnu esimene eestlasest linnapea.

1918. aasta lõpul andis Leesment selle ametiposti üle Hugo Kuusnerile ja pühendus uuesti advokaadipraksisele ja majandustegevusele.

Isiklikku
---------

Tema vend Hans Leesment oli arst.

Aastal 1900 abiellus ta laevakapten Olssoni tütre Olinde-Emiliega (1875–1949), kellega tal sündis kolm poega (Otto August Leesment, Karl-Olof Leesment (1909–1987), õigusteadlane Leo-Johann Leesment) ja tütar Linda-Emilie-Anna (abielus Peetre) (1903–1961). 

Väimees Arthur Peetre oli advokaat, kes töötas algul tema juures vandeadvokaadi abina, hiljem ajaloolane. 

Aastal 1944 põgenesid Jaan Leesmendi poeg Karl-Otto Leesment ning tütar Linda-Emilie-Anna Peetre koos abikaasa Arthur Peetrega Rootsi. Linda ja Arthur Peetre pojad matemaatik Jaak Peetre elas ning hambakliiniku juhataja Jaan Peetre elab Rootsis.

Viited
------

1. ↑  Eesti Üliõpilaste Selts 1870–1905. Biograafilisi andmeid. Eesti Üliõpilaste Seltsi Vanematekogu, New York 1965
2. ↑  Tartu Ülikooli üliõpilaskonna teatmik I (lk. 25). Tartu 1986
3. ↑  Eesti avalikud tegelased. Eluloolisi andmeid. EKS, Tartu 1932
4. ↑  140 aastat Jaan Leesmendi sünnist
**Suunamudija** (inglise keeles *influencer* 'mõjutaja', 'mõjuisik') on 2019. aastal laste sõnavõistlusel auhinna saanud uudissõna, millega mõeldakse digimeedias suure mõjujõu saavutanud arvamusliidrit.

Suunamudijate tegevusväli
-------------------------

Täpsemalt mõeldakse suunamudijaga isikut, kes võtab sageli sõna Internetis levima hakanud suhtlusvõrgustikes ja/või muus digimeedias, kasutades oma meediakanalit ja positsiooni selleks, et reklaamida tooteid, brände või ideid.

### Platvormid ja teemad

Levinumad platvormid, kus suunamudijad sõna võtavad, on Facebook, Instagram, TikTok, Twitter, WeChat, WhatsApp ja YouTube. Suunamudimine kui nähtus on eriti levinud laste ja teismeliste seas eeskätt eakaaslaste seas populaarsuse võitmiseks ning kuulsaks saamiseks. Enda huvidest ja soovitud sihtrühmast lähtudes valitakse jututeemad, näiteks arvutimängud, filmid, fantaasiamaailmad, aga ka moeteemad, riietus, meiginipid, moekad mänguasjad jne.

### Eestis tegutsevaid suunamudijaid

Suunamudijana on esile tõstetud näiteks cmxml,Liina Ariadne Pedanikku, Martti Hallikut, Maria Rannavälja, Liisa Leetmaad, Victoria Villigit, Merilin Taimret, Brigitte Susanne Hunti ja Nele Kirsipuud.

Laste sõnavõistlus
------------------

Laste sõnavõistluse korraldasid lasteajakirjad Täheke ja Hea Laps "suure sõnade leiutamise võistlusena". Sõnavõistlus toimus koostöös Eesti Keele Instituudi, Rahva Raamatu ja Eesti Rahvusringhäälingu portaaliga Lastejaam.ee ning oli pühendatud eesti keele aastale. Laste sõnavõistlus toimus 2019. aastal esimest korda.

### Konkureerinud uudissõnu

16 võõrsõna vasteks saadeti kokku ligikaudu 600 eestikeelse uudissõna ettepanekut. Sõna "suunamudija" kõrval tõsteti ingliskeelse sõna *influencer* vasteks pakutud sõnadest esile veel sõnu "mõjumutt", "nutikuulsus" ja "mõjur".

Vaata ka
--------

* Arvamusliider
* Eesti Mõjukad
* Postimehe aasta arvamusliider

Viited
------

1. ↑  Eesti lapsed leiutasid võistlusel uusi sõnu. Õpetajate Leht, 15.03.2019.
2. ↑  Annika Koppel. Suunamudija haukab välevorsti. Postimees.ee, 05.04.2019.
3. ↑  Vaata, mis haridustase on Eestimaa suurimatel influencer'itel. Postimees/Elu24. 09.09.2019.
4. ↑  Eesti lapsed leiutasid võistlusel uusi sõnu. Õpetajate Leht, 15.03.2019.

Muud allikad
------------

* Artikli allikana on muu hulgas kasutatud ka ingliskeelse Wikipedia artiklit "Internet celebrity".
**Zeiselmauer-Wolfpassing** on vald *(Gemeinde)* Austrias Alam-Austria liidumaal Tullni ringkonnas.

Zeiselmauer-Wolfpassing asub Tullni nõos, mis ümbritseb Tullni linna. Doonau jõgi jaotab territooriumi kahte ossa; veidi rohkem kui 50 % territooriumist on kaetud metsaga.

Ajalugu
-------

*Castra Cannabiaca* (Zeiselmaueris) oli Rooma Noricumi provintsi *Limes Norici* osa.

*Limes Norici*

Majandus, liiklus, taristu
--------------------------

1999. aastal oli külas 20 talu, samas 2001. aastal loetleti Zeiselmauer-Wolfpassingis 72 mittepõllumajanduslikku ettevõtet. Tööjõus osalemine moodustas samal aastal veidi rohkem kui 48 %.

Zeiselmaueri küla läbivad läänest itta kaks liiklusarterit, need on *Bundesstraße* 14 ja raudteeliin S40, mis on osa Viini S-Bahni süsteemist, mis ühendab *Wien Franz-Josefs-Bahnhofi* Tulln an der Donau ja Sankt Pölteni linnadega läänes. Wolfpassingis asuv *Landesstraße* L118 on tuntud ummikute poolest tipptundidel, kuna sellel on fooridega reguleeritud kitsas üherealine lõik.

Vaatamisväärsusi
----------------

* Rooma kindlus "Cannabiaca", mis on u. 2000 aastat vana
* Roomakatoliiklik kirik Zeiselmaueris
* Mõned muud ajaloolised hooned

Viited
------



Tullni ringkonna vallad

* Absdorf
* Atzenbrugg
* Fels am Wagram
* Grafenwörth
* Großriedenthal
* Großweikersdorf
* Judenau-Baumgarten
* Kirchberg am Wagram
* Klosterneuburg
* Königsbrunn am Wagram
* Königstetten
* Langenrohr
* Michelhausen
* Muckendorf-Wipfing
* Sankt Andrä-Wördern
* Sieghartskirchen
* Sitzenberg-Reidling
* Zeiselmauer-Wolfpassing
* Zwentendorf an der Donau
* Tulbing
* Tulln an der Donau
* Würmla
**Jan Thomas Jenssen** (sündinud 1. aprillil 1996 Trondheimis) on Norra murdmaasuusataja.

Hommelvik IL-i klubis võistlev Jenssen osales juunioride võistlustel kuni 2016. aastani. 2016. aasta juunioride maailmameistrivõistlustel Râșnovis võitis ta teatesõidus kuldmedali. Samas saavutas ta 15 km vabasuusatamises 13. koha. 2016. aasta detsembris võistles ta Skandinaavia karikasarja etapil Lillehammeris, kus sai 10 km vabatehnikasõidus 58. ja 30 km ühisstardist sõidus 21. koha. Seal startis ta 2017.-18. hooaja alguses esimest korda maailma karikasarjas ja tuli skiatlonis 52. kohale. Hooaja edenedes tuli ta Skandinaavia karikasarjas kahel korral kolmandaks ja korra teiseks, saavutades sellega Skandinaavia karikasarja üldarvestuses üheksanda koha. 2018. aasta U23 maailmameistrivõistlustel Gomsis võitis ta sprindis hõbemedali. Samuti saavutas ta seal skiatlonis 29. koha. Jaanuaris 2019. aastal tuli ta Vuokattis Scandinavian Cupil 30 km ühisstardist sõidus teiseks ja Lahtis U23 MM-il 15 km vabatehnikasõidus kaheksandaks. Pärast 2019-20 hooaja alguses Gålås FIS-i võistlusel 15 km vabasuusatamises saavutatud esikohta sai ta Vuokattis Skandinaavia karikasarjas esimese võidu 15 km vabasuusatamises. Seejärel osales ta Tour de Skil 2019-20, kus sai 18. koha. Oma esimesed MK-punktid sai ta Lenzerheides kaheksanda kohaga 15 km ühisstardisõidus.

Statistika
----------

### Maailma karikasarja etapivõidud

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Jrk-nr | Kuupäev | Võistluspaik | Võistlusala |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. | 26. november 2023 | Soome Ruka | 20 km ühisstart (vaba) |

 | 

| Jrk-nr | Kuupäev | Võistluspaik | Võistlusala |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. | 3. detsember 2023 | Rootsi Gällivare | 4×7,5 km tetesõit **\*** |

 |

**\*** koos Pål Golbergi, Martin Løwstrøm Nyengeti ja Simen Hegstad Krügeriga

Välislingid
-----------

* Jan Thomas Jenssen Rahvusvaheline Suusaföderatsiooni veebilehel
Ülo Altermann (esiplaanil) koos teiste metsavendadega, 1953 (koloriseeritud pilt)
**Ülo Altermann** (5. oktoober 1923 Järvamaa – 15. aprill 1954 Koigi vald) oli Eesti metsavend.

Peale maakooli lõpetamist läks ta Paide Tööstuskooli. Saksa okupatsiooni ajal otsustas Altermann liituda Eesti Leegioniga. Ta saadeti väljaõppele Heidelaagrisse, ning peale väljaõpet saadeti lahingutesse Neveli rindele ja varsti Eestisse Sinimägedesse. Kui Saksa väejuhatus otsustas Eestist taanduda põgenes Ülo oma kodukohta, kus ta varjas ennast 1946. aastani, mil kuulutati välja amnestia. 

Peale metsast välja tulekut läks Altermann tööle, kui peagi kutsuti julgeolekusse ülekuulamisele. Sama aasta sügisel tuli Eesti NSV Riikliku Julgeoleku Ministeerium teda koju arreteerima, kuid Altermanni polnud kodus. Ta sai aga sellest teada ja otsustas uuesti metsavennaks hakata.

Metsas sai Altermann tuntuks ja kogus enda ümber arvestatava metsavendade salga (Ülo Altermanni salk). Tema salk paistis silma kõrge moraaliga ja distsipliiniga. 1953. aastal õhkis salk Lenini monumendi Mäekülas. 

1954. aasta kevadel õnnestus julgeolekul Altermann meelitada varitsusse, ning ta langes 15. aprillil 1954. aastal.

Välislingid
-----------

* Eesti kommunismiohvrid 1940–1991
Luiz Adriano 2022. aastal Antalyaspori särgis
Luiz Adriano 2011. aastal Ukraina superkarikaga
**Luiz Adriano de Souza da Silva** (sündinud 12. aprillil 1987 Porto Alegres) on Brasiilia jalgpallur, kes mängib ründajana Brasiilia kõrgliigaklubis Vitória.

Ta alustas klubikarjääri kodulinnaklubis Internacional. Ta debüteeris klubi meeskonnas Brasiilia kõrgliigas 2006. aastal. Sama aasta klubide maailmameistrivõistluste poolfinaalis lõi ta värava Egiptuse klubi Al Ahly vastu. Finaalis alistas Internacional Hispaania suurklubi Barcelona.

2007. aasta märtsis siirdus ta kolme miljoni euro eest Ukraina kõrgliiga klubisse Donetski Šahtar. Ta mängis seal kokku üheksal hooajal ning tuli klubiga kuus korda Ukraina meistriks, lisaks võitis ta neli Ukraina karikat ja viis superkarikat. Hooajal 2013–14 lõi ta Ukraina kõrgliigas 20 väravat, millega oli sel hooajal liiga suurim väravakütt. UEFA Meistrite Liiga hooajal 2014–2015 lõi ta kokku üheksa väravat, millest kõik alagrupiturniiril.

2015. aasta juulis sõlmis ta viieaatase lepingu Itaalia kõrgliiga klubiga AC Milan. Üleminekusumma oli kaheksa miljonit eurot. Esimesel hooajal lõi ta Milani meeskonnas kokku kuus väravat, kuid järgmisel hooajal ta klubis enam piisavalt mänguaega ei saanud. 2017. aasta jaanuaris suundus ta Venemaa kõrgliiga klubisse Moskva Spartak. Hooajal 2016–17 tuli ta Spartakiga Venemaa meistriks. 2017. aastal võideti Venemaa superkarikas, mille finaalmängus Moskva Lokomotivi vastu lõi Luiz Adriano ühe kahest Spartaki väravat.

2019. aasta juulis naasis ta Brasiilia kõrgliigasse, sõlmides nelja-aastase lepingu Palmeirasega. Aastatel 2020 ja 2021 võitis ta Palmeirasega Lõuna-Ameerika klubide meistrisarja Copa Libertadorese.

4. veebruaril 2022 sõlmis ta poole teise aasta pikkuse lepingu Türgi kõrgliigaklubiga Antalyaspor. Aasta hiljem naasis ta oma esimesse koduklubisse Internacional. 2024. aasta märtsis sõlmis ta üheaastase lepingu Vitóriaga.

Aastatel 2014–2015 pidas Luiz Adriano Brasiilia jalgpallikoondises neli kohtumist.

Saavutused
----------

Internacional
* Klubide maailmameistrivõistlused: 2006

Donetski Šahtar
* Ukraina Premjer-Liga (6): 2007–08, 2009–10, 2010–11, 2011–12, 2012–13, 2013–14
* Ukraina karikas (4): 2007–08, 2010–11, 2011–12, 2012–13
* Ukraina superkarikas (5): 2008, 2010, 2012, 2013, 2014
* UEFA karikas: 2008–09

Milan
* Supercoppa Italiana: 2016

Moskva Spartak
* Venemaa Premjer Liga: 2016–17

Palmeiras
* Campeonato Paulista: 2020
* Copa do Brasil: 2020
* Copa Libertadores: 2020, 2021

Viited
------

1. ↑  "Palmeiras acerta contratação de Luiz Adriano e chega a cinco centroavantes no elenco". 30.7.2019. Vaadatud 14.8.2019
2. ↑  "Luiz Adriano volta ao Inter" [Luiz Adriano returns to Inter]. *internacional.com.br* (Brasiilia portugali). 22. veebruar 2023. Vaadatud 22. veebruaril 2023.
3. ↑  "Inter anuncia contratação de Luiz Adriano". *ge* (Brasiilia portugali). 22. veebruar 2023. Vaadatud 24. veebruaril 2023.
4. ↑  Luiz Adriano - Player profile. transfermarkt.com. Vaadatud 15.4.2024

Välislingid
-----------

 Luiz Adriano – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Matías Viña 2017. aastal Uruguay U-20 koondises
**Matías Nicolás Viña Susperreguy** (sündinud 9. novembril 1997 Empalme Olmoses) on Uruguay jalgpallur, kes mängib vasakkaitsjana Brasiilia kõrgliigaklubis Flamengo ja Uruguay jalgpallikoondises.

Ta alustas klubikarjääri Uruguay klubis Nacional, mille meeskonnas debüteeris ta Uruguay kõrgliigas 2017. aastal. Nacionali põhikoosseisu liikmeks sai ta 2019. aastal. 2019. aastal tuli ta Nacionaliga ka Uruguay meistriks.

2020. aastal liitus ta Brasiilia kõrgliiga klubiga Palmeiras. Ta võitis klubiga 2020. aasta hooajal Brasiilia karikavõistlused ja Lõuna-Ameerika klubide sarja Copa Libertadorese. Lisaks valiti Viña 2020. aasta Lõuna-Ameerika klubijalgpalli sümboolsesse koosseisu.

2021. aasta juunis sõlmis ta viieaastase lepingu Itaalia kõrgliigaklubiga Roma. Teise hooaja alguses jäi Viña Roma meeskonnas enamasti pingile ning 2023. aasta jaanuaris läks ta laenule Inglismaa kõrgliigaklubisse Bournemouth. Seal laenul olles lõi ta 15. aprillil 2023 värava Tottenham Hotspuri ja 6. mail värava Londoni Chelsea vastu. Hooaja 2023/24 esimeses pooles oli ta laenul Itaalia kõrgliigaklubis Sassuolo.

2024. aasta jaanuaris naasis Viña Brasiilia kõrgliigasse ja sõlmis lepingu Flamengoga.

2017. aastal tuli Viña Uruguay kuni 20-aastaste koondisega Lõuna-Ameerika omavanuste meistriks. Uruguay rahvuskoondises tegi ta debüüdi 6. septembril 2019 sõprusmängus Costa Rica vastu. Ta kuulus Uruguay koondisse 2021. aasta Copa Américal ja 2022. aasta maailmameistrivõistlustel.

Saavutused
----------

Nacional
* Uruguay Primera División: 2019
* Supercopa Uruguaya: 2019

Palmeiras
* Copa do Brasil: 2020
* Campeonato Paulista: 2020
* Copa Libertadores: 2020

Roma
* UEFA Euroopa Konverentsiliiga: 2021–22

Flamengo
* Campeonato Carioca: 2024

Viited
------

1. ↑   (vaadatud 19.8.2021)
2. ↑  "Flamengo acerta contratação do lateral-esquerdo Matías Viña" (portugali). CR Flamengo. 25. jaanuar 2024.
3. ↑  "Flamengo anuncia a contratação do lateral Matías Viña, ex-Palmeiras". *ESPN* (portugali). 25. jaanuar 2024. Vaadatud 27. jaanuaril 2024.
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib praegu elavatest liikidest, kogu sugukonna kohta vaata artiklit Elevantlased.* |

---

**Elevant** on londiliste seltsi elevantlaste sugukonda kuuluv loom.

Tänapäeval elab kolm elevandiliiki. Suurim nendest ja suurim maismaaimetaja üldse on aafrika elevant (*Loxodonta africana*). Sellest ainult pisut väiksem on india elevant ehk aasia elevant (*Elephas maximus*). Kolmandat, kõige väiksemate isenditega liiki *Loxodonta cyclotis* peeti varem aafrika elevandi metsas elavaks alamliigiks, aga DNA analüüs näitas, et see on eraldi liik.

Tänapäeva elevantide mass on kuni 7,5 tonni ja kasv kuni 3,5 meetrit.

Elevandid elavad karjades. Nad on üldiselt rahumeelsed ega ründa vabaduses inimesi, kuid võivad oma suurte mõõtmete ja massi tõttu vahel inimestele kogemata viga teha. Vanad isasloomad elavad vahel üksinda ja võivad muutuda tigedaks, muuhulgas inimest ilma provotseerimata rünnata. Korduvalt on juhtunud, et elevant safaripargis auto katuse peale keerab.

Nii aafrika kui aasia elevanti saab kodustada, ehkki aasia elevanti kodustada on märksa lihtsam. Varem kasutati elevante hulganisti tööloomadena, kuid traktorid on hakanud neid välja tõrjuma. Kagu-Aasias kasutatakse elevante veel väga soistes piirkondades, kuhu traktor lihtsalt sisse vajuks ja kinni jääks.

Vangistuses sigivad elevandid väga halvasti. Sellepärast hangiti minevikus loomaaedadele ja tsirkustele uusi loomi peamiselt metselevantide püüdmise teel. Alles viimastel aastakümnetel on õpitud loomaaedades elevantidele niisuguseid tingimusi looma, et neid järjekindlalt juurde kasvatada.

Elevandil on 4-56 hammast ma ei tea kui palju palun õelge.

Viited
------

1. ↑  "Loomade elu", 7. kd. lk. 299

Kirjandus
---------

* Elefant tötet Spaziergänger in Baden-Württemberg, 13.06.2015, 15:43, *Die Welt*

Välislingid
-----------

 Elevant – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
**Madis Pesti** (15. detsember 1917 Velise vald – 11. juuli 1969) oli Eesti NSV riigitegelane ja haridusjuht.

Ta lõpetas 1936. aastal Tallinna Reaalkooli, Teises maailmasõjas 249. Eesti Laskurdiviisi rindeleht Tasuja kaastöötaja. 1950. aastal NLKP Keskkomitee Kõrgema Parteikooli ja 1955. aastal NLKP Keskkomitee juures asuva Ühiskonnateaduste Akadeemia. Ta kaitses 1955. aastal ajalookandidaadi väitekirja "Eesti välispoliitikast 1934–1940". 

Ta töötas aastatel 1946–1947 EKP Keskkomitee instruktorina, 1950–1952 ajakirja Eesti Bolševik toimetajana, 1955–1957 ENSV TA Ajaloo Instituudi sektorijuhatajana, 1958–1959 EKP Keskkomitee Partei Ajaloo Instituudi direktori asetäitjana ja oli 1959–1968 Eesti NSV Kõrgema ja Keskerihariduse Komitee esimees.

Isiklikku
---------

Ta oli abielus. Vanem poeg Olavi Pesti on ajaloolane, noorem poeg Arvo Pesti oli dissident ja eesti ühiskonnategelane.

Viited
------

1. ↑  "Reaalkooli vilistlased". *katsed.real.edu.ee*. Vaadatud 29. juulil 2023.
2. ↑  249. Eesti Laskurdiviisi rindeleht Tasuja vastutavad töötajad, L.Aisenstadt, M.Pesti, J.Undusk ja E.Vahkal. www.meediateek.ee
3. ↑  Eesti majanduse biograafiline leksikon. Kirjastus Ilo. Tallinn, 2003
4. ↑  Eesti nõukogude Entsüklopeedia, 6. kd. Kirjastus "Valgus". Tallinn, 1974.

Välislingid
-----------

* Madis Pesti Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
**Veoauto** (ingl.k. *lorry; truck*) on kaupade veoks mõeldud raamiga veok, mille laadimisosa paikneb auto raamil. Veoauto on mõeldud kaupade vedamiseks, nende täismass on suurem kui 3,5 t. Veoauto lubatud suurim pikkus on 12,0 m ja selle täismass ei tohi ületada 20 t. 

Veoautod liigitatakse otstarbe ja kere ehituse järgi **üldotstarbelisteks** ja **sihtotstarbelisteks** (eriotstarbelisteks) autodeks. **Üldotstarbeline veoauto** on sõiduk, mis on mõeldud veose (te) ja teenindava meeskonna veoks. Üldotstarbeline veoauto võib olla lahtise veokastiga (madel), furgooniga (kinnine) või kastiga ja veokasti külge kinnitatud karkassiga, mis on kaetud koormakattega (tendiga). **Sihtotstarbeline** veoauto on kavandatud ja ehitatud eriomadustega veoste veoks, kindla otstarbega veoste veoks või erinevateks töödeks. Sihtotstarbelisteks veoautodeks on näiteks kallurauto, betooniveoauto, tänavapuhastusauto, paakauto, jäätmeveoauto, päästeteenistuse erinevad autod jne.

Vaata ka
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Veoauto** |

* Jaotusveoauto
* Kallur
* Madelauto ja madelveoauto
* Sadulauto
* Taktikaline veoauto
* Veduk ja vedukauto

1. 1 2  *Transpordisõnastik*. 2020. ISBN 9789916960059.