recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |
| --- |
|  |
| Murdmaasuusatamine |
| Kuld | 1964 | 3x5 km |
| Hõbe | 1956 | 3x5 km |
| Pronks | 1964 | 5 km |
| Pronks | 1968 | 5 km |
| Pronks | 1968 | 3x5 km |

**Alevtina Koltšina** (sündinud Bakilina; 1951–1954 Leontjeva; 11. november 1930 Permi oblast – 1. märts 2022) oli NSV Liidu suusataja. Olümpiavõitja (1964) ja seitsmekordne maailmameister (1958,  1962 ja 1966).

Saavutused
----------

###  Olümpiamängudel

* 1956 Cortina d'Ampezzos
	+ Hõbe hõbemedal 3x5 km
* 1964 Innsbruckis
	+ Kuld **olümpiavõitja** 3x5 km
	+ Pronks pronksmedal 5 km
* 1968 Grenoble'is
	+ Pronks pronksmedal 5 km
	+ Pronks pronksmedal 3x5 km

### Maailmameistrivõistlustel

* 1958 Lahtis
	+ Kuld **maailmameister** 10 km
	+ Kuld **maailmameister** 3x5 km
* 1962 Zakopane
	+ Kuld **maailmameister** 5 km
	+ Kuld **maailmameister** 10 km
	+ Kuld **maailmameister** 3x5 km
* 1966 Oslos
	+ Kuld **maailmameister** 5 km
	+ Kuld **maailmameister** 3x5 km
	+ Hõbe hõbemedal 5 km

Isiklikku
---------

Alevtina Koltšina oli abielus Pavel Koltšiniga (1930–2010). Nad elasid alates 1973. aastast Eestis, Otepääl. Koos abikaasa Paveliga on nad maailma kuulsaim suusatajatest abielupaar, kes võitis kokku 21 tiitlivõistluste medalit (Alevtina 13, Pavel 8). Nende poeg Fjodor Koltšin oli kahevõistleja. Aastast 1996 oli ta Eesti kodanik.

Viited
------

1. 1 2

Välislingid
-----------

* Biograafia ESBL-is
James Watti esimese patendi järgi ehitatud aurumasin, mida kasutati Freibergi hõbedakaevanduses Saksamaal 1848. aastast
**Aurumasin** on soojusmootor, mis muudab rõhu all olevas aurus talletatud potentsiaalse energia mehaaniliseks energiaks.

Kirjeldus
---------

Lihtsaima aurumasina tähtsaim osa on veega täidetud aurukatel, kus vesi aetakse keema koldes kivisütt põletades. Aurukatlast tulev aur paneb liikuma kolvid, mis omakorda panevad liikuma rattad. Kasutatud auru surub kolb tagasikäigul kondensaatorisse, kus külm vesi seda jahutab, nii et aur kondenseerub.

Ajalugu
-------

 *Pikemalt artiklis James Watt*
Esimese aurumasina – antiikmaailma kõige kiiremini pöörleva objekti *aeolipile* valmistas Aleksandria Heron 1 saj. Tema kaasaegsed kreeklased ei leidnud seadmele praktilist rakendust. Esimese kaevandusest vee välja pumpamiseks praktiliselt kasutatava aurumasina ehitas hispaanlane Jeronimo de Ayanz y Beaumont 1606. aastal. Seeriaviisiliselt hakkas samaks otstarbeks enda ja oma kaasosaniku Thomas Savery 1712. aastal leiutatud aurumasinaid tootma Thomas Newcomen. Selle pärast on teda kutsutud ka tööstusrevolutsiooni isaks. Kuigi James Watt on ekslikult tuntud aurumasina leiutajana, muutis ta 1784. aastal Newcomeni aurumasina konstruktsiooni sellele eraldi kondensaatori lisamisega. See tõstis aurumasina tõhusust kordades ja muutis ta ka palju kiiremaks, mis omakorda tegi võimalikuks selle kasutamise transpordivahendites. 

Aurumasinad olid 19. sajandi tööstusliku pöörde seisukohalt üliolulised ja aitasid kaasa Lääne-Euroopa majanduse ümberkujundamisele. Aurumasinate tähtsus vähenes pärast sisepõlemismootori kasutuselevõttu.

Vaata ka
--------

* Thomas Newcomen

Viited
------

1. ↑  Aurumasin[*alaline kõdulink*]. Teadur.ee artikkel. (Kasutatud 8. juunil 2010)
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib lindude sugukonnast; kirjastuse kohta vaata artiklit Koolibri (kirjastus)* |

---

**Koolibrilased** (*Trochilidae*) on lindude sugukond pikatiivaliste seltsist.

Koolibrilaste liike on arvatavasti 325–340.

Levila
------

Koolibrilaste levila ulatub Ameerikas Andidest Alaskani. Enamik koolibrilasi elab troopikas. Elutsevad ka kõrgmägedes ja tasandikel, niisketel aladel ja poolkõrbeis, sõltuvalt toidutaimede kasvupiirkonnast.

Sini-saabelkoolibri (*Campylopterus hemileucurus*)

Välimus
-------

Koolibrilased on 6–20 cm pikad ja 1,8–24 g rasked. Mõõtmete äärmusi esindavad kimalaskoolibri – maailma väikseim lind – ja suurkoolibri. 

Kehaehitus võimaldab koolibridel õhus keerukaid manöövreid teha ja isegi paigal lennata. Selleks on koolibridel väga pikad labahoosuled, lühikesed õlavarreluud ja tugevad lennulihased, mis moodustavad üle veerandi kehakaalust.

Jalad on vähearenenud.

Toitumine
---------

Koolibrid toituvad nektarist, mida ammutavad oma pika ja peenikese noka ning toruja keele abil. Koolibrid võivad toiduks tarvitada ka väiksemaid selgrootuid.

Koolibri *Campylopterus hemileucurus mellitus* isaslind

Vaata ka
--------

* Koolibrilaste loend

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Koolibrilased** |

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Koolibri** |

* The Hummingbird Society
**Stanislava Staša Zajović** (sündinud 25. jaanuaril 1953) on rahuaktivist ja feministlik kirjanik. Ta on Serbias Belgradis asuva organisatsiooni "Naised mustas" kaasasutaja ja koordinaator.

Elulugu
-------

Ta lõpetas hispaania ja itaalia keele Belgradi ülikoolis ning liitus feministliku liikumisega 1980. aastatel Belgradis.

Ta tegeleb paljude feministlike tegevustega alates tänavaaktsioonide korraldamisest kuni tööni pagulaste, naistega jne. Ta algatas mitmeid naiste võrgustikke, nagu "Naiste rahuvõrgustik", "Rahvusvaheline naiste solidaarsuse võrgustik sõja vastu/Rahvusvaheline Naised mustas võrgustik", jne.

Ta korraldas arvukalt hariduslikke tegevusi, mis keskendusid naiste inimõigustele, naiste rahupoliitikale, rahvuste ja kultuuridevahelisele solidaarsusele, naistele ja võimule, naistele ja antimilitarismile. Ta aitas kaasa "Naised mustas" võrgustiku laiendamisele maailmas. Näiteks kirjeldab Carmen Magallón oma raamatus "Mujeres en pie de paz", et Staša visiit Hispaaniasse 1993. aastal, tema ideed ja pühendumus mõjutasid rühmituse "Naised mustas" loomist selles riigis.

Staša Zajović on arvukate esseede, artiklite ja lisade autor kohalikus, piirkondlikus ja rahvusvahelises meedias, ajakirjades ja väljaannetes naiste ja poliitika, reproduktiivõiguste, sõja, natsionalismi ja militarismi, naiste vastupanu sõjale ja antimilitarismi kohta (alates 1992).

Staša 2018. aasta „Üks seadus kõigile" laureaatide seas
2017. aastal kirjutas Staša Zajović alla horvaatide, serblaste, bosnialaste ja montenegrolaste ühise keele deklaratsioonile.

Ta oli osa "Naised mustas" esindusest sõjaohvrite mälestusüritustel Vukovaris (Horvaatias) ja esines Bosnia sõja alguse aastapäeva tähistanud protestiüritusel, rõhutades nende sündmuste, ohvrite ja sõjakuritegude menetlemise nähtavuse puudumist.

Ta on võitnud mitmeid auhindu, nende hulgas: Aastatuhande rahuauhind naistele, "Tutini aukodakondsus", "Granada aukodakondsus" jne. Ta nimetati 2005. aastal Nobeli rahuauhinna kampaania 1000 naise kandidaadiks, samuti nimetati ta 2005. ja 2007. aastal päevalehe Danas poolt aasta ajaleheinimese kandidaadiks

Viited
------

1. ↑  Welle (www.dw.com), Deutsche. "Staša Zajović: Otrovom nacionalizma se sprječava pobuna | DW | 07.10.2019". *DW.COM* (horvaadi). Vaadatud 23. märtsil 2021.
2. ↑  Rivas, Rosa (26. aprill 1993). ""Las Mujeres de Negro ejercemos la desesperación activa"". *El País* (hispaania). ISSN 1134-6582. Vaadatud 23. märtsil 2021.
3. ↑  Carmen Magallón: *Mujeres en pie de paz*, Madrid, Siglo XXI, 2006.
4. ↑  Signatories of the Declaration on the Common Language, official website, retrieved on 2018-08-16.
5. ↑  "Staša Zajović iz Žena u crnom: U Srbiji dominantno nacionalističko javno mnijenje". *tportal.hr*. Vaadatud 23. märtsil 2021.
6. ↑  "Belgrade: 26th anniversary of start of war in Bosnia marked". *N1* (bosnia). 6. aprill 2018. Vaadatud 23. märtsil 2021.
7. ↑  "STASA ZAJOVIĆ". *RWLSEE* (inglise). Originaali arhiivikoopia seisuga 3. mai 2021. Vaadatud 23. märtsil 2021.

Välislingid
-----------

* Žene u crnom - Naised mustas
* Intervjuu Deutsche Wellele
* Intervjuu Al Jazeerale
Carl Hasselblatti portreefoto Mahtra Talumuuseumi kogust 
MT \_ 185:7 F

**Carl Paul Martin Hasselblatt** (19. oktoober 1853 Kambja – 22. märts 1903 Juuru) oli Eesti vaimulik.

Õppis 1861–1865 erakoolis ja 1866–1871 gümnaasiumis Tartus. Õppis Tartu Ülikoolis filoloogiat aastatel 1872–1874 ning usuteadust aastatel 1874–1877. Ordineeriti 20. detsembril 1878 Peterburis õpetajaks.

Teenis Kroonlinnas Nikolai rootsi-soome-eesti koguduses adjunktpastorina 10. detsembrist 1878–1882. Valiti 5. novembril 1881 Juuru Mihkli koguduse õpetajaks, oli Juurus kohal 30. detsembril 1881 ja introdutseeriti 31. jaanuaril 1882. Sai Ida-Harju praostkonna praostiks aastal 1902.

Hasselblatt jätkas Juuru kirikukroonika pidamist. Ei mõistnud eestlaste rahvuslikku ärkamist ning pastorina jutlustas aastatel 1880–1890 eestlaste rahvuslike püüdluste vastu, toetades samas aga vaimulikku ärkamist. oli paljude hardusraamatute autor

Isiklikku
---------

Tema isa Carl Jacob Eduard Hasselblatt oli Kambja koguduse õpetaja, poeg Bruno Hasselblatt oli Tallinna Jaani koguduse õpetaja, vend Johannes Hasselblatt oli Pärnu Eliisabeti koguduse õpetaja, teine vend Arnold Christian Theodor Hasselblatt oli ajakirjanik ja ajaloolane, kolmas vend Richard Hasselblatt oli ajaloolane ja bibliotekaar, vanaisa Gustav Hasselblatt oli Viru-Nigula koguduse õpetaja.

Viited
------

1. ↑  Liivi Aarma Põhja-Eesti vaimulike lühielulood 1525-1885 Tallinn 2007
2. ↑  Deutschbaltisches Biographisches Lexikon 1710-1960. 1970. Böhlau Verlag Köln Wien

Välislingid
-----------

*
Queen Mary 2
**Ookeaniliinilaev** (ka *ookeanilainer*) on reisilaev, mis sõitis mandritevahelistel liinidel, eriti liinidel, mis kulgesid üle Atlandi ookeani Lääne-Euroopa ja Põhja-Ameerika vahel, tihti Ühendkuningriigi sadamalinnade ja New Yorgi vahel.

Tuntuim neist on Titanic, mis uppus oma esimesel reisil. Alates 19. sajandi algusest hakati purjelaevu (nt Black Ball Line) välja vahetama aurulaevadega (nt White Star Line ja Cunard Line) ning hiljem mootorlaevadega. Ookeaniliinilaevu oli kokku mõnisada, millest enamik on kas hävinud või vanametalliks lammutatud. 

21. sajandi alguse seisuga on ainuke tegutsev ookeaniliinilaev Queen Mary 2, mis sõidab liinil Southampton – New York. Kaks korda aastas sõidavad üle ookeani ka uued ja palju mahukamad kruiisilaevad, mis viibivad osa hooajast Läänemerel ja Vahemerel ning osa Kariibi merel.

Suur osa varasematest ookeaniliinilaevadest ehitati Suurbritannia laevatehastes, näiteks Põhja-Iirimaal Belfastis, vähesemal määral Saksamaal.

Ookeaniliinilaevade teemat käsitleti eriti ilmekalt *art déco* kunstisuuna hiilgeajal 1920.–1930. aastatel, näiteks plakatitel.

Vaata ka
--------

Aurulaev Laurentic (1927)
* White Star Line

Viited
------

* Stars of the silver screen all at sea, BBC, 13. märts 2018
* Spark, How Do Cruise Liners Work?

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Ookeaniliinilaevad** |
Segmendikujulise keekandja esi- ja tagakülg (ülal) Johann Christoph Brotze joonisel Kiiu mõisast välja kaevatud maaleidudest ("In Ehstland 1803 auf dem Gute Kyda am Fuße eines alten Thurms ausgegrabene Geräthschaften").
Eura muinasleidude baasil tehtud rekonstruktsioonil on näha paarissõlgede küljes silmusekujulistel keekandjatel rippuvad ketid
**Keekandja** (soome keeles *ketjunkantaja*) on rauaaegse riietuse juurde kuulunud ehtedetail, pronksist plaadike, mille külge kinnitusid rinna- või vööketid. Rinnaehte keekandjad võisid olla kinnitatud ehtenõelte paari või paarissõlgede (ovaal- või ketassõled) külge.

Jaotus
------

Eesti arheoloogilises materjalis eristatakse järgmisi tüüpe:

* segmendi- ehk luunulakujuline keekandja
* ilmapuukujuline ehk viisnurkne võreline keekandja
* liivipärane võreline keekandja
* poolovaalne keekandja
* silmusekujuline keekandja

Keekandja võimaldas rinnale riputada mitu rida kette (rinnakees võis olla üks kuni kuus õlgadelt kõhuni rippuvat ketirida) ja neid on kantud juba rooma rauaajal. I aastatuhande lõpu keekandjaid on Eestist leitud vähe, üksikuid ilmapuukujulisi ja segmendikujulisi keekandjaid, mille eeskujud on balti aladel. Segmendikujulised keekandjad olid kasutusel veel 11. saj esimesel poolel. Neist hilisemad on ilmapuu motiiviga võrejad valatud keekandjad. Sellised keekandjad võeti kasutusele tõenäoliselt päris viikingiaja lõpul, 11. saj teisel veerandil.

Tartumaalt on leitud üks liivipärane võrejas keekandja, nagu neid liivlased kasutasid 10.–14. sajandil.

Silmusekujulisi kahe spiraaliga keekandjaid on leitud mõni üksik Saaremaalt.

Viited
------

1. ↑  keekandja Eesti keele seletav sõnaraamat
2. ↑
3. ↑
4. ↑  A. Tvauri. Rahvasterännuaeg, eelviikingiaeg ja viikingiaeg Eestis. Tartu, 2012. lk 109–111
5. ↑  H. Luik. Ovaalsõled Eestis – importesemed mitmest piirkonnast. Eesti Arheoloogiaajakiri = Estonian Journal of Archaeology, 2, 3−20. 1998

Välislingid
-----------

* Eestist leitud keekandjad TLÜ arheoloogia fotokogus
* Foto: kahe spiraaliga keekandja Saaremaalt
**Tu-160** (NATO koodnimega *Blackjack*) oli Nõukogude Liidu ja on Venemaa ülehelikiirusega strateegiline kontinentidevahelise lennukaugusega pommituslennuk.

Praegu on see suurim ülehelikiirusel lendav ja suurim lennu ajal muudetava tiivanoolsusega lennuk. Tu-160 on kõigi aegade raskeim sõjalennuk.

Kontseptsioonilt on Tu-160 1974. aastal esmalennu teinud USA pommituslennuki B-1B analoog, kuid teostatud suuremas mõõtkavas. Tu-160 järelpõlemisega turboventilaatormootorid NK-321 arendavad suurimat võimsust kui ühegi seni ehitatud sõjalennuki mootorid, kuid pole kütusesäästlikkuse poolest eesrindlikud.

Tu-160 loodi Tupolevi projekteerimisbüroos. Prototüübi katselend toimus 18. detsembril 1981 Moskva oblastis Ramenskoje lennuväljal. Lennuki seeriatootmist alustati 1984. aastal, esimene lennuk valmis sama aasta 10. oktoobril. Relvastusse võeti Tu-160 1987. aasta aprillis.

Tu-160 Ukrainas
---------------

Kokku ehitati 35 lennukit Tu-160, neist 27 NSV Liidu ajal, millest 8 Tu-160 jäid katse- ja testlennukiteks, ülejäänud võeti relvastusse. Kõik oma baasis olnud 19 lennukit jäid NSV Liidu kokkuvarisemise järel Ukrainasse. Neist 8 andis Ukraina ajavahemikus 5. novembrist 1999 kuni 21. veebruarini 2000 üle Venemaale, saades vastutasuks 285 miljoni USA dollari väärtuses maagaasi. 10 Tu-160 lennukit lõigati ajavahemikus 16. novembrist 1998 kuni 2. veebruarini 2001 strateegilise relvastuse vähendamise raamides vanametalliks, kusjuures mõni neist lennukitest oli lennanud alla 100 tunni. Üks Tu-160 anti 30. märtsil 2000 üle Poltaava lennundusmuuseumile, kus see muudeti hiljem lennuvõimetuks. Nüüdseks lennukeid Tu-160 Ukrainas enam ei ole.

Tehnilised andmed
-----------------

Tupolev Tu-160
* **Meeskond:** 4
* **Pikkus:** 54,1 m
* **Kõrgus:** 13,1 m
* **Tiivaulatus:**
	+ noolsus 20° juures: 55,7 m
	+ noolsus 65° juures: 35,6 m
* **Tiivapindala:** 232 m²
* **Tiiva pinnakoormus:** 743 kg/m² kuni 764 kg/m²
* **Tühimass:** 110 t
* **Maksimaalne stardimass:** 275 t
* **Mootorid:** 4 x 137,2 kN, forssaažil 250 kN, turboventilaator NK-321

Taktikalised andmed
-------------------

* **Reisikiirus:** 850 km/h (0,77 M)
* **Suurim kiirus:** Mach 2,05 (2 220 km/h optimaalsel kõrgusel), 1030 km/h merepinna kõrgusel
* **Lennukaugus:** 17 400 km
* **Lennulagi:** 15 600 m
* **Tõusukiirus:** 73 m/s

Maandumistee pikkus u 2000 m ja õhkutõusutee pikkus u 1600 m.

Välislingid
-----------

* Suhhoi T-4 ja Tu-160
Breketid
**Ortodontia** on hambaravi haru, mille käigus võib muuta hammaste asendit, parandada hambakaarte kuju ja funktsiooni.

Hammaste asendit muudetakse vastavate seadmete ja abivahendite tekitatud nõrga jõuga. Ravi kestus võib ulatuda kuudest kuni aastateni, sõltuvalt hambumusprobleemi raskusest ja patsiendi vanusest. Ortodontia ehk ortopeediline hambaravi on kõige aktuaalsem lapseeas patsientide puhul, kelle hambumusanomaalia korrigeerimine on soodne luukasvu arvelt. Ortodontiat kasutatakse ka täiskasvanutel, kes ei ole rahul oma hammaste asendi ehk hambumusega. Ravimist breketitega kasutatakse ka ruumi loomiseks implantaatide paigaldamisel ja proteesimisel.

Enne ortodontilist ravi koostatakse raviplaan. Selle jaoks võtab hambaarst suust jäljendid, mille põhjal valatakse kipsmudelid hammaskonnast. Kliinilise ülevaatuse ja röntgenipiltide abil tehakse arvutused ning selgub täpne raviplaan.

Vaata ka
--------

* Bruksismi kape
* Ortodont

Viited
------

1. ↑  Medihub. "Hambaravi". Originaali arhiivikoopia seisuga 20.05.2018. Vaadatud 19.05.2018.
2. ↑  Medihub. "Hambaravi". Originaali arhiivikoopia seisuga 20.05.2018. Vaadatud 19.05.2018.
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib eesti näitlejast ja lauljast; õigeusu vaimuliku kohta vaata artiklit Konstantin Savi (1870–1937).* |

---

**Konstantin Savi** (24. mai 1894 Kavilda kirikumõis, Tartumaa – 5. aprill 1943 Tallinn) oli Eesti laulja (tenor) ja näitleja. 

Lõpetas 1914. aastal Tartu Aleksandri gümnaasiumi, seejärel õppis 1914–1916 Tartu ülikoolis keemiat. Mobiliseeriti ja lõpetas seejärel Peterhofi sõjakooli, teenis Koltšaki armees ja hiljem Punaarmees. Pärast opteerumist 1921–1924 Eesti kaitseväes suurtükiväe ohvitserina.  

Laulmist õppis Omski konservatooriumis ning Eestis Armanda degli Abbati juures. Tartus sõjaväes teenides äratasid tema lauluvõimed vanemuislaste tähelepanu ja ta kutsuti, algul külalisena, operetti esinema.  Aastatel 1923–1928 oli Vanemuise ja 1928–1938 Estonia solist, 1940–1941 esines sõnalavastustes. Tõlkinud ooperi‑ ja operetilibretosid. 

Elu viimastel aastatel oli ta Tallinnas Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku diakon.

Viited
------

1. 1 2  "Savi, Konstantin". *Eesti Teatri biograafiline leksikon*. Vaadatud 10.12.2020.
2. 1 2 3  "Konstantin Savi suri". *Postimees*. 6. aprill 1943.

Välislingid
-----------

* Ohvitseride andmekogu
* Album Academicum
Mike Pompeo
**Michael Richard Pompeo** (sündinud 30. detsembril 1963) on USA poliitik, advokaat ja endine ohvitser. Alates 2018. aasta aprillist on ta Ameerika Ühendriikide 70. riigisekretär.

Mike Pompeo oli Luure Keskagentuuri peadirektor 23. jaanuarist 2017 kuni 26. aprillini 2018.

Haridus ja varajane karjäär
---------------------------

Pompeo sündis Orange'i maakonnas (California). Ta isa oli Itaalia päritoluga; ta isapoolne vanavanemad olid sündinud Carmanico Terme'is Abruzzos. Aastal 1982 lõpetas Pompeo Los Amigos High Schooli Fountain Valleys, kus ta mängis korvpallimeeskonnas. 1986. a. lõpetas Pompeo esimesena tema klassist Ameerika Ühendriikide Sõjaväe Akadeemia spetsialiseerumisega inseneri juhtimise alale.

1986–1991 oli Pomepo sõjaväeteenistuses ohvitserina teises eskadronis, kus sai kapteni auastme.

Ettevõtlus
----------

Aastal 1998 kolis Pompeo Wichitasse. Temal ning ta sõpradel Brian Bulataol, Ulrich Brechbuhlil ja Michael Stradingeril oli lennuväe lennukite osade ettevõte (Aero Machine, Precision Profiling, B&B Machine) ja üks ettevõte Saint Louises (Advance Tool & Die). 1999. a. nimetati ettevõtted ümber Thayer Aerospace'iks.

Viited
------

1. ↑

| * v
* r
Ameerika Ühendriikide riigisekretärid |
| --- |
| 

* Jefferson
* Randolph
* Pickering
* J. Marshall
* Madison
* Smith
* Monroe
* Adams
* Clay
* Van Buren
* Livingston
* McLane
* Forsyth
* Webster
* Upshur
* Calhoun
* Buchanan
* Clayton
* Webster
* Everett
* Marcy
* Cass
* Black
* Seward
* Washburne
* Fish
* Evarts
* Blaine
* Frelinghuysen
* Bayard
* Blaine
* Foster
* Gresham
* Olney
* Sherman
* Day
* Hay
* Root
* Bacon
* Knox
* Bryan
* Lansing
* Colby
* Hughes
* Kellogg
* Stimson
* Hull
* Stettinius
* Byrnes
* G. Marshall
* Acheson
* Dulles
* Herter
* Rusk
* Rogers
* Kissinger
* Vance
* Muskie
* Haig
* Shultz
* Baker
* Eagleburger
* Christopher
* Albright
* Powell
* Rice
* Clinton
* Kerry
* Tillerson
* Pompeo
* Blinken

 | Ameerika Ühendriikide riigisekretäri pitsatAmeerika Ühendriikide riigisekretäri pitsat |
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel on Tallinna sümbolist; orkestri kohta vaata artiklit Vana Toomas (orkester); Gert Helbemäe romaani kohta vaata artiklit Vana Toomas (romaan); lambi kohta vaata artiklit Vana Toomas (valgusti).* |

---

Vana Toomas, aastast 1530 pärinev Tallinna raekoja tuulelipp
Vana Toomas Raekoja torni tipus 2009. aastal  
Foto: Jaan Künnap
**Vana Toomas** on Raekoja torni tipus olev tuulelipp, üks Tallinna sümboleid.

Esimene Vana Toomas paigaldati raekoja torni tippu 1530. aastal. 1944. aasta märtsipommitamisel sai see viga ning asendati 1952. aastal vana järgi valmistatud uue tuulelipuga. Praeguse, 1996. aastast pärineva tuulelipu on kavandanud arhitekt Teddy Böckler ja valmistanud vasesepp Vello Rooveer.

* Originaal 1530. aastastOriginaal 1530. aastast
* Vana Toomas 1952. aastastVana Toomas 1952. aastast
* 1996. aasta Vana Toomas1996. aasta Vana Toomas

Vaata ka
--------

* "Varastati Vana Toomas" (mängufilm, 1970)

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Vana Toomas** |

* Ligi 500-aastane Vana Toomas – müüt või iidne näidiskodanik?, Pealinn, 6. september 2010
"**Tabula rasa**" on eesti helilooja Arvo Pärdi 1977. aastal loodud kontsert kahele viiulile, ettevalmistatud klaverile ja kammerorkestrile. Muusikateose pikkus on 27 minutit. Teos on pühendatud Leedu Kammerorkestri asutajale ja dirigendile Saulius Sondeckisele.

Teose esiettekanne oli 30. septembril 1977 Tallinnas: Gidon Kremer (viiul), Tatjana Grindenko (viiul), Alfred Schnittke (klaver) ja RAT "Estonia" Kammerorkester (dirigent Eri Klas). Samal aastal kõlas teos esimest korda ka väljaspool toonast Nõukogude Liitu, kui Leedu Kammerorkester ja Saulius Sondeckis olid ringreisil Saksamaal ja Austrias.

"Tabula rasa" salvestas Manfred Eicheri plaadifirma ECM Records 1984. aastal sarjas "New Series". See oli ECMi esimene Pärdi muusikaga plaat. Plaadil kõlab Kölni Lääne-Saksa Raadio salvestus Bonnis aset leidnud „Tabula rasa" ettekandest. See esitus on saanud teose kõlapildi standardiks. Esitajad: Gidon Kremer (viiul), Tatjana Grindenko (viiul), Alfred Schnittke (klaver), Leedu Kammerorkester (dirigent Saulius Sondeckis).

Viited
------

1. 1 2 3 4   (vaadatud 01.02.2020)
2. ↑  Lahkus dirigent Saulius Sondeckis (1928–2016). Arvo Pärdi Keskus.
3. ↑  Mihkelson, Immo. ECM on kodu Pärdi muusikale. Arvo Pärdi Keskus.
4. ↑  Lahkus dirigent Saulius Sondeckis (1928–2016). Arvo Pärdi Keskus.
Vladimir Melanin Venemaa 2013. aasta postmargil
**Vladimir Mihhailovitš Melanin** (vene k. Влади́мир Миха́йлович Мела́ньин; 1. detsember 1933 Kirovi oblast – 10. august 1994) oli Nõukogude Liidu laskesuusataja. Olümpiavõitja (1964) ja kolmekordne maailmameister (1959, 1962 ja 1963).

Vladimir Melanin oli Nõukogude Liidu esimene laskesuusatajast maailmameister ja olümpiavõitja. Esimest korda tuli ta maailmameistriks 1959. aasta maailmameistrivõistlustel Courmayeuris 20 km distantsil, kus tema koondisekaaslane Dmitri Sokolov kaotas talle ainult 10 sekundiga. 1962. aasta MM-il Hämeenlinnas tuli ta teist korda maailmameistriks, kuigi tegi esimeses tiirus kaks möödalasku. Edasi laskis ta puhtalt ja võitis teiseks tulnud soomlast Antti Tyrväinenit 38 sekundiga, kuigi tegi ühe möödalasu rohkem kui soomlane. Kolmandat korda tuli ta maailmameistriks 1963. aasta MM-il Seefeldis, kus jõudis jälle finišisse enne Türväinenit ühe minuti ja 40 sekundise edumaaga, kuigi mõlemad tegid neli möödalasku.

Melanini esimesel olümpiavõistlusel 1960. aasta olümpiamängudel Squaw Valleys ebaõnnestus laskmine, ta sai kaheksa trahviminutit, kaotas võitjale Klas Lestanderile 2,5 minutiga ja pidi leppima neljanda kohaga. 1964. aasta OM-il Innsbruckis lasi Melanin puhtalt ja tuli üle kolmeminutilise edumaaga Aleksandr Privalovi ees olümpiavõitjaks.

Saavutused
----------

###  Olümpiamängudel

* 1964 Austria Innsbruckis
	+ **olümpiavõitja** 20 km sõidus

### Maailmameistrivõistlustel

* 1959 Prantsusmaa Courmayeuris
	+ Kuld **maailmameister** 20 km sõidus
* 1962 Soome Hämeenlinnas
	+ Kuld **maailmameister** 20 km sõidus
* 1963 Austria Seefeldis
	+ Kuld **maailmameister** 20 km sõidus

Välislingid
-----------

* Pilt Vladimir Melaninist
Martin Trudnikov
**Martin Trudnikov** (sündinud 3. detsembril 1995) on eesti akordionist, ansamblijuht ja dirigent.

Haridus
-------

Martin Trudnikov on saanud keskhariduse Tallinna Reaalkoolis. Ta on lõpetanud Nõmme Muusikakooli akordioni erialal. Aastatel 2012–2016 õppis ta Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis rütmimuusika akordioni erialal Tiit Kalluste juhendamisel. Ta on omandanud bakalaureusekraadi Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias muusikapedagoogika erialal (2019) ja magistrikraadid Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias kooridirigeerimise erialal (2021) professor Toomas Kapteni juhendamisel ning orkestridirigeerimise erialal (2023) professor Arvo Volmeri käe all. Ta on osalenud ka Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia korraldatud orkestridirigeerimise meistrikursustel Paul Mägi, Vello Pähna, Lauri Sirbi, Olari Eltsi, Risto Joosti ja Arvo Volmeri juhendamisel.

Töö muusikuna
-------------

Martin Trudnikov on ansambli Horoskoop asutaja ja juht. Ta on teinud koostööd poplaulja ja helilooja Marek Sadamaga ning on ansambli Sadamasilla akordionist. 

Dirigendina on Martin Trudnikov koostööd teinud selliste kollektiividega nagu EMTA segakoor, ETV Tütarlastekoor, EMTA sinfonietta, EMTA sümfooniaorkester, segakoor Cantus, Tapa segakoor Leetar, Järlepa Hoovikoor ja Kassisaba džässmuusikute koor.

Ta on juhatanud koore 2018. aasta Raplamaa maakondlikul laulupeol. Martin Trudnikovil on koorijuhi VI tase.

Helilooming ja salvestised
--------------------------

### Poplaululooming

* "Sõbrad võivad", esitajad Marek Sadam & Anne Veski (2021)
* "Tuule puudutus", esitaja Sadamasild (2018)
* "Šansoon", esitajad Marek Sadam & Martin Trudnikov (2018)
* "Me saame sellest üle", esitajad Marek Sadam & Martin Trudnikov (2020)
* "Elada on lahe", esitaja Anne Veski (2019)
* "Veel on laule laulda minu teel", esitaja Anne Veski (2019)
* "Ka vanad mehed armastavad naisi", esitajad Sadamasild, Ike Volkov & Toomas Kõrvits (2023)

### Albumid

* Marek Sadam ja Martin Trudnikov "Prantsuse šansoonid Läänemere ääres" (2017)
* Veronika Portsmuth "Fääri lauluraamat" (2017)
* Sadamasild "Grifoon ja Šansoon" (2017)
* Ansambel Horoskoop "Horoskoobi tuules" (2018)
* Sadamasild "Õrntumedana" (2020)
* Martin Trudnikov "Talve Võlumaa" (2021)
Räni monokristall 
**Monokristall** on terviklik üksik ühtse kristallvõrega mineraalitera. 

Monokristallile vastanduvad paljudest mineraaliteradest koosnevad agregaadid, näiteks kivimid.

Monokristall, nagu kristallstruktuuriga tahkised üldse, ei pea koosnema ühe keemilise elemendi aatomitest.

Looduses leidub haliidi, kvartsi ja paljude teiste mineraalide monokristalle.

Monokristalle kasvatatakse erinevatest ainetest. Neid kasutatakse teaduses ja tehnikas, eriti raadiotehnikas ja elektroonikas. Viimasel juhul on monokristallid pooljuhtkristallid.

Elektroonika jaoks tehtavad pooljuhtkristallid valmistatakse põhiosas ränist või germaaniumist. Kristalli teatud osadele lisatakse mõne muu elemendi aatomeid, et muuta piirkonna juhtivustüüpi. Kui lisatava elemendi aatomi väliselektronkihil on rohkem elektrone kui näiteks ränil, on tegemist elektronjuhtiva alaga. Kui aga väliskihi elektrone on lisataval ainel vähem, nimetatakse antud piirkonna juhtivust aukjuhtivuseks.

* Alumiiniumkaaliumsulfaadi monokristall
* Vasksulfaati monokristall
**Urmas Sule** (sündinud 6. oktoobril 1963 Tartus) on Eesti arst ja meditsiinitegelane.

Ta on lõpetanud Tartu 2. Keskkooli ja 1988. või 1989. aastal Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna anestesioloogina.

Töötanud Tartus Maarjamõisa haiglas, sai Sulest 1994. aastal SA Pärnu Haigla peaarsti asetäitja kirurgia alal ja samal aastal haigla peaarst ning 2000. aastal haigla juhatuse esimees ja tegevjuht.

Peale töö Pärnu haiglas on Sule European Hospitals and Healthcare Federation HOPE presidendi komitee liige, 2017–2020 asepresident ja aastast 2020 HOPE president, Eesti Tööandjate Keskliidu volikogu liige, Eesti Haiglate Liidu juhatuse esimees, Pärnu Linnavolikogu liige.

1. detsembril 2020 asus Urmas Sule juhtima Arkadi Popovi asemel Terviseameti kriisistaapi.

Tunnustus
---------

* 2012 Pärnumaa vapimärk (SA Pärnu Haigla juhatuse esimees)
* 2014 Pärnu vapimärk (olulise panuse eest Pärnu linna tervishoiusüsteemi kaasajastamisse ning Pärnu Haigla arendamisse ja juhtimisse)

Viited
------

1. ↑  Urmas Sule: Piiratuim ressurss on aeg, seda ei saa juurde, Pärnu Postimees, 6. november 2012
2. ↑  Urmas Sule: Täiendavat tööalast väljakutset peale Pärnu haigla ei ole mul tarvis otsida[*alaline kõdulink*], Pärnu Haigla, 7. detsember 2013

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Urmas Sule** |
**Baltic Journal of Art History** on Tartu Ülikooli kunstiajaloo õppetooli ametlik väljaanne, mille esimene number ilmus 2009. aasta detsembris. 

Balti kunstiajaloo ajakirja väljaandmise idee sündis Tartu Ülikoolis ja selle üheks olulisemaks initsieerijaks oli Juhan Maiste, kes valiti Tartu Ülikooli kunstiajaloo professoriks 2007. Ajakirja esimeses väljaandes on peatoimetaja Maiste viidanud vajadusele jätkata 1944. aastal katkenud publitseerimistööd kunstiajaloo alal Tartu Ülikoolis. Ajakiri jätkab 1937 Sten Karlingi poolt ellu kutsutud Tartu Ülikooli Kunstiajaloo Kabineti väljaannete traditsiooni. 

Ajakirjas ilmuvad artiklid inglise ja saksa keeles koos eestikeelsete kokkuvõtetega. Ajakiri ilmub kaks korda aastas.

Toimetuskolleegium
------------------

Ajakiri on rahvusvahelise toimetuskolleegiumiga, kuhu kuulub kunstiteadlasi Tartu Ülikoolist, Venemaalt, Soomest, Rootsist, Saksamaalt, Lätist ja Kanadast. 

Toimetuskolleegiumi liikmed:

* Kaur Alttoa, Tartu Ülikool
* Sergei Androssov, Ermitaaž
* Jan von Bonsdorff, Uppsala Ülikool
* Sirje Helme, Eesti Kunstimuuseum
* Markus Hiekkanen, Turu Ülikool
* Katrin Kivimaa, Eesti Kunstiakadeemia
* Aivar Kriiska, Tartu Ülikool
* Lars Olof Larsson, Kieli Ülikool
* Ville Lukkarinen, Helsingi Ülikool
* Juhan Maiste, Tartu Ülikool (peatoimetaja)
* Ülo Matjus, Tartu Ülikool
* Ojars Sparitis, Läti Kunstiakadeemia,
* Enn Tarvel
* Fred Thompson, Waterloo Ülikool

Viited
------

1. ↑  Maiste, Juhan 2009. Foreword. – Baltic Journal of Art History. Autumn 2009, p. 3
2. ↑  Editorial Board. ojs.utlib.ee

Välislingid
-----------

* Ajakirja koduleht
**Theodor-Rudolf Koik** (2. jaanuar 1888 Türi – 4. november 1941 Verhoturje laager, Sverdlovski oblast) oli Eesti õpetaja, koolijuht ja poliitik. 

Lõpetas 1900. aastal kohaliku kihelkonnakooli ja 1907. aastal Tallinna Reaalkooli. Asus 1909. aastal Tartu Ülikooli matemaatikat õppima, läks 1910. aastal Peterburi Ülikooli, mille lõpetas 1912. aastal. Tartu Ülikooli lõpetas ta 1916. aastal.

Ta oli aastatel 1913–1918 Viljandi Eesti Haridusseltsi Tütarlaste Gümnaasiumi matemaatika ja loodusloo õpetaja, 1917. aastal Viljandi linnavalitsuse sekretär ja 1918. aasta detsembrist 1919. aasta juulini Viljandi maakonna haridusosakonna juhataja. Kuulus aastatel 1917–1919 Eesti Sotsialistide-Revolutsionääride Parteisse ja valiti Asutavasse Kogusse, kuid loobus kohast paari päeva järel.

Koik oli aastatel 1919–1940 Viljandi Maakonna Poeglaste Gümnaasiumi direktor, olles ühtlasi ka Viljandi Progümnaasiumi ja Viljandi Kaubanduskeskkooli direktor. Ta õpetas matemaatikat ja kosmograafiat.

Ta avaldas kolm matemaatikaõpikut: "Elementaarne algebra", "Matemaatika õpperaamat kesk- ja kutsekoolidele I-II".

Ta määrati 1940. aastal juhtima Paide keskkooli ja küüditati 1941. aastal Siberisse, kus ta ka suri.

Alates 1917. aastast oli ta abielus Minna Alide Kuusega. Neil oli tütar Juta-Virgu ja poeg Nurmi-Eerik.

Viited
------

1. 1 2 3  "Vilistlased meenutavad heldimusega kunagist direktorit Theodor Koiki". *Arhiiv*. 5. jaanuar 2008. Vaadatud 8. juulil 2023.
2. 1 2 3  "Viljandi Linnaraamatukogu tegemised, lugemissoovitused ja maakonna kodulugu: 2. jaanuar - VLRK 110: Õpetaja ja koolijuht, Viljandi Esimese Lugemisringi tegija Theodor Koik". *Viljandi Linnaraamatukogu tegemised, lugemissoovitused ja maakonna kodulugu*. 2. jaanuar 2018. Vaadatud 8. juulil 2023.
Rein Tamme 2012. aastal
**Rein Tamme** (sündinud 28. märtsil 1940 Rakveres) on eesti ehitusinsener ja poliitik.

Ta on lõpetanud 1958. aastal Rakvere 1. Keskkooli, 1961. aastal Tallinna Ehitus- ja Mehaanikatehnikumi ja 1971. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi.

Ta töötas aastatel 1964–1989 ETKVL-is, algul ehitusinsenerina, hiljem osakonna-, tootmisala- ja ehitusvalitsuse juhatajana ning keskasutuses Kapitaalehituse Valitsuse juhatajana.

Aastatel 1990–1992 oli ta Eesti Vabariigi Ülemnõukogu liige, sealhulgas 1991. aastani riigikaitsekomisjoni esimees ja Ülemnõukogu Presiidiumi liige; 20. augustil 1991 hääletas ta Eesti Iseseisvuse taastamise poolt, kuuludes seega ka 20. Augusti Klubisse. Ta oli ka Eesti Kongressi saadik ja oli valitud Eesti Komiteesse; samuti oli ta tegev Põhiseaduse Assamblees. Ta oli Rahvarinde volikogu I koosseisu liige ja Eesti Vabariigi Kodanike Peakomitee aseesimees.

Aastatel 1997–2006 töötas ta Lindakivi kultuurikeskuse direktorina.

Tamme oli aastatel 1981–1989 NLKP liige. Ta oli Keskerakonna asutajaliige; hiljem on ta kuulunud Koonderakonda.

Tunnustus
---------

* 2002 Riigivapi IV klassi teenetemärk
* 2006 Riigivapi III klassi teenetemärk

Kirjandus
---------

* Kes on kes Eesti poliitikas 1988–1992. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 1992.
**Ilmar Kaur** (sündinud 26. jaanuaril 1974) on eesti kaalukirurg ning Eesti aasta arst 2012.

Haridus
-------

Ta on lõpetanud Tartu Ülikooli arstiteaduskonna 1998. aastal, ja residentuuri üldkirurgia erialal 2004. aastal.

Töö
---

Kirurgina alustas ta tööd 2004. aastal Põhja-Eesti Regionaalhaiglas, kus sai kogemusi laparoskoopilise kirurgia, kilpnäärmekirurgia, seedetrakti onkoloogilise kirurgia, erakorralise kirurgia ja seedetrakti endoskoopia valdkonnas. Viimastel aastatel on tema fookuses kaalukirurgia, kilpnäärme ja kõrvalkilpnäärme haiguste kirurgiline ravi.

Ilmar Kaur on Kaalukirurgia Keskuse asutaja ja ülemarst ning viinud selle Baltikumi, Soome ja Skandinaavia suurima operatsioonide arvuga kliinikute sekka[*viide?*]. Ta opereerib üle 300 kaalukirurgilise patsiendi aastas.[*viide?*]

Ta on Eesti Bariaatrilise ja Metaboolse Kirurgia Seltsi asutaja ja president alates 2011. aastast.[*viide?*]

2016. aastal valmis Ilmar Kauri eestvedamisel koostöös Eesti Haigekassaga kaalukirurgilise patsiendi käsitlusjuhend meedikutele ja patsientidele.

2017. aastal sai Põhja-Eesti Regionaalhaigla Ilmar Kauri eestvedamisel rahvusvahelise kaalukirurgia koolituskeskuse Center of Excellence akrediteeringu[*viide?*] ning viib Kauri juhendamisel regulaarselt läbi rahvusvahelisi kaalukirurgiakoolitusi ka välisriikide kirurgidele, anestesioloogidele ja kaalukirurgia õdedele.

Ilmar Kaur tegutseb vabatahtlikuna ATLS (Advanced Trauma Life Support) koolitusprogrammi rahvusvahelise instruktorina. ATLS programmi eesmärk on parandada ja ühtlustada raskete traumahaigete esmast ravi üle maailma.

Tunnustus
---------

* 2012 – aasta arst

Isiklikku
---------

Ilmar Kaur on SOS Lasteküla Eesti Ühingu ja Tallinna Loomaaia regulaarne toetaja.

Viited
------

1. ↑  Aasta arstiks valiti kirurg Ilmar Kaur

Välislingid
-----------

* Elo Odres "Maovähendusoperatsioon on vahend nagu jalgratas. Arst annab ratta, aga sõitma peab sellega ise" Õhuleht, 5. veebruar 2013
* Maiken Mägi "Teeme selgeks: kas rasvumist soodustab vaid lodev elustiil või on mängus ka geenid?" Postimees, 20. märts 2018
* Kristina Herodes "Ülekaalulised söövad sageli väga eeskujulikult! Probleem peitub hoopis muus" Postimees, 13. märts 2021
Lennuki A-10 maandumine ja õhkutõusmine Piibe (Jägala-Käravete) maanteel
**Piibe maantee tagavara-maandumisrada** rajati Eesti NSV Nõukogude Liitu kuulumise ajajärgul (1960. aastatel), Jägala-Käravete maantee ühe 2,5 km pikkuse lõigu laiendusena sõjalennukitele. Rada asub tänapäevase tugimaantee nr 13 (Jägala-Käravete) 6–8. kilomeetritel. Sarnased rajatised loodi kuuekümnendatel Jõgevamaal Jõhvi-Tartu-Valga maanteele (põhimaante nr 3 80. kilomeetril) ja Lääne-Eestis Karuse-Kalli maanteel (kõrvalmaantee nr 16180 kilomeetritel 9–12).

Pole teada, kas sellel rajal Nõukogude sõjalennukid ka maandusid. Küll on aga kindlalt sellel maandunud ja õhku tõusnud Eesti Vabariigi liitlaste sõjalennukid. Argitingimustes on lõik kasutusel maantee osana, kuid oma mõõtmetelt – pikkuselt ja laiuselt – ning asfaltpinnakatte tugevuselt vastab see üldiselt lennuraja nõuetele. Rajal on peetud ka autode kiirendusvõistlusi.

Vaata ka
--------

* lennuväli
* Piibe maantee
* Jägala-Käravete maantee

Viited
------

1. ↑  "Forgotten airfields europe". *forgottenairfields.com*. Vaadatud 19. novembril 2023.
2. 1 2  "Teejuht sügis 2023". *digiajakiri.transpordiamet.ee*. Vaadatud 19. novembril 2023.
3. ↑  "Video: ründelennukid A-10 maandusid Jägala-Käravete maanteele". *ERR*. Vaadatud 22.04.2021.
4. ↑
5. ↑  Sibold, Gregori. "Kaitsevägi selgitab: miks on vaja Piibe maantee autodest puhastada ja sinna hävitajatega maanduda?". *Geenius*. Vaadatud 22.04.2021.
6. ↑  "Piibe maanteel oli kiirendusvõistlus". *Õhtuleht*. Vaadatud 22.04.2021.
**Nelli Teataja** on Tallinnas alates 1988. aastast ilmuv eestikeelne ajaleht. Nelli Teataja on Eesti vanim pidevalt ilmunud eraleht. Aastatel 1988–1991 ilmus Nelli Teataja üks kord nädalas (reedel), 1992–1999 kaks korda nädalas ja alates aastast 1999 üks kord nädalas (reedel).Algne väljaandja oli kooperatiiv Tuur.

Aastatel 1988–1990 oli ajalehe väljaandjaks Kooperatiiv Nelli, aastatel 1991–1999 AS Purila ning firma Leju & Ko (2000–2003, 2005–2019). 2019-2023 andis ajalehte välja Läänetasandiku OÜ, alates 1. juunist 2023 Kolar OÜ.

Nelli Teataja peatoimetaja on Karol Sepik. Ajalehe peatoimetajad on olnud Mart Juur (1988–1999), Allan Hmelnitski (2000–märts 2003), Enno Tammer (aprill 2003–august 2003), Hans Ulmiste (2005–2006), Kristjan Jääts (2007–2008) ja Anne-Mari Alver (2008–2023).

Aastatel 1991–1992 ilmus ka venekeelne paralleelväljaanne **Вестник Нелли**.

2023. aasta maikuus teatati tegevuse lõpetamisest. Teade oli aga ennatlik ning Nelli Teataja jätkas ilmumist uue omaniku ja peatoimetaja juhtimisel.

Viited
------

1. ↑  "Nädalaleht Nelli Teataja lõpetab ilmumise" ERR, 12. mai 2023

Välislingid
-----------

* Ajalehe internetiväljaanne
**Driksna nõmme looduspark** (läti keeles *Driksnas sils*) on kaitseala Lätis Latgales Madona piirkonna Ļaudona vallas. Looduspark asub Madonast Trepeni ulatuvas küngaste vööndis. Kaitseala loodi 1990. aastal, kaitsmaks sealsete männikute taimestikku.

Kaitseala asub Ida-Läti madalikul. Kaitseala pindala on 676 ha. Kaitserežiim näeb ette kolm kaitsekorralduslikku tsooni - looduspargi üldtsoonmaastikukaitse tsoon ja rangema kaitsega tsoon Põhjas ulatub see Aiviekste luha looduspargini.

Driksnise järve ääres kasvavad kaks looduskaitsealust mändi – Driksna mänd ja nimetu mänd ümbermõõduga 2,53 meetrit.

Loodusparki jäävad Drikšņa muinaskalmed ja Sāviena linnamägi, mis on kultuurimälestistena riikliku kaitse all.

Kaitstavaid loodusdirektiivi elupaigatüüpe on Driksna nõmme looduspargis kuus, lisaks veel kaks Lätis väärtuslikuks peetavat elupaigatüüpi. Looduspargis kasvab 10 kaitsealust taimeliiki. Neist olulisim on palu-karukell. Taimedest kasvavad seal kännas-kipslill, palu-liivkann, sile tondipea, sinine kopsurohi; kaitseala on ka üks viiest püst-linalehiku kasvukohast Lätis.

Viited
------

1. ↑  Dabas aizsardzības pārvalde
2. ↑  Dabas parka "Driksnas sils" individuālie aizsardzības un izmantošanas noteikumi
3. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS
4. ↑  Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija
5. ↑  Dabas aizsardzības pārvalde

Välislingid
-----------

* Kaitsealast Läti looduskaitseameti kodulehel (*läti keeles*)
Hendrick Cornelisz. van Vlieti (1611/1612–1675) maalitud kirikuinterjöör surnusiltidega
**Surnusilt** (saksa keeles *Totenschild*) on sildikujuline mälestustahvel, mille kinnitamine kõrgemast seisusest meessoost isikute mälestuseks lahkunu kodukiriku seinale oli tavaks 15.–18. sajandil. Surnusildi erikuju on vappepitaaf.

Surnusilt arenes välja keskaegsest kombest, mis on dokumenteeritud juba alates 12. sajandist, riputada surnud rüütli kilp koos tema relvadega tema linnuses asuva kabeli seinale. Rikaste linnakodanike surnusildid olid puust, kaetud pärgamendi või nahaga, mis omakorda krunditi ja kaunistati rikkalike maalingutega. 16. sajandi Saksamaal levinud surnusildi erikuju olid ümmargused reljeefse nikerdatud vapiga tahvlid, Inglismaal olid maalitud surnusildid enamasti rombikujulised.

17.–18. sajandil liitus surnusilt Saksamaal ja mujal epitaafiga, vappepitaafide kirikusse riputamise tava oli tuntud ka Läänemere ruumis.

Pildid
------

* 15. sajandi vapikujulised surnusildid Boppardi karmeliitide kirikus15. sajandi vapikujulised surnusildid Boppardi karmeliitide kirikus
* Ümmargune surnusilt Esslingeni FrauenkirchesÜmmargune surnusilt Esslingeni Frauenkirches
* Vapiga memoriaalsilt Wymondhami kirikusVapiga memoriaalsilt Wymondhami kirikus
* Hans Georg Baldingeri vapp-epitaaf, 1681Hans Georg Baldingeri vapp-epitaaf, 1681
* 18. sajandi surnusilt ühes kirikus Gentis18. sajandi surnusilt ühes kirikus Gentis
* Looduslikest materjalidest kokku pandud surnusilt Ameerikas, 1731Looduslikest materjalidest kokku pandud surnusilt Ameerikas, 1731

Viited
------

1. ↑  "Totenschild. – Das grosse Kunstlexikon von P.W. Hartmann". Originaali arhiivikoopia seisuga 21. oktoober 2020. Vaadatud 20. augustil 2020.
2. ↑  "Totenschild. – Das grosse Kunstlexikon von P.W. Hartmann". Originaali arhiivikoopia seisuga 21. oktoober 2020. Vaadatud 20. augustil 2020.
3. ↑  V. Vihuri. Aeg kujusid üles panna ja aeg kujusid maha võtta. – Meie Kirik, 28. juuni 2020

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Surnusilt** |
**Johannes Uustal** (ka **Johannes Ustal**; 9. aprill/21. aprill 1880 Jõhvi kihelkond – 30. mai 1954 Karlag, Karagandõ oblast) oli eesti vaimulik.

Uustal õppis 1889–1893 Järve vallakoolis, aastatel 1893–1896 ministeeriumikoolis Jõhvis, aastal 1897 pedagoogilises klassis. Ta töötas aastatel 1897–1900 õpetajana Varjal. Aastatel 1900–1903 õppis ta Hugo Treffneri Gümnaasiumis. Aastatel 1903–1906 õppis ta Tartu Ülikooli loodusteaduskonnas, aastatel 1906–1911 usuteaduskonnas. Prooviaastal oli ta aastal 1912 Tarvastu Peetri koguduses Mihkel Jürmanni juures. Ordineeriti 11. jaanuaril/24. jaanuaril 1913 õpetajaks.

Ta oli aastatel 1913–1914 Viljandi praostkonna vikaarõpetaja. Aastatel 1915–1948 oli ta Helme Maarja koguduse õpetaja. Aastatel 1935–1939 oli ta Viljandi praostkonna abipraost, aastatel 1939–1948 praost.

Aastal 1948 arreteeris NKVD Johannes Uustali. Talle mõisteti 10 aastat vangistust. Ta suri 30. mail 1954 Karagandõ oblastis Karlagi vangilaagris.

Isiklikku
---------

Tema poeg Uno Uustal ja tütar Ruth Uustal olid arstid, õepoeg Johannes Paesalu oli Pöide ja Viru-Nigula koguduse õpetaja. Tema kälimees oli Karl Tuvike.

Tunnustus
---------

* 1938 Eesti Punase Risti III klassi teenetemärk

Viited
------

1. ↑  Die evangelischen Prediger Livlands bis 1918. Böhlau Verlag Köln, Wien 1977
2. ↑  Konrad Veem Eesti Vaba Rahvakirik Dokumentatsioon ja leksikon EVR Stockholm 1988
3. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 15. november 2011. Vaadatud 7. detsembril 2011.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
4. ↑  Meenutades õpetaja Johannes Paesalu 100. sünniaastapäeval
5. ↑

Välislingid
-----------

* geni.com
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib Hispaania autonoomsest piirkonnast; Argentina provintsi kohta vaata artiklit La Rioja provints (Argentina) ning selle pealinna kohta vaata artiklit La Rioja (linn)* |

---

**La Rioja** on Hispaania provints ja autonoomne piirkond.

Autonoomse piirkonna suurim linn ja pealinn on Logroño, suuremad linnad on veel Calahorra, Arnedo, Alfaro, Haro, Santo Domingo de la Calzada ja Nájera.

Provintsis asub suurem osa La Rioja veinipiirkonast (D.O.C. Rioja).

Kliima
------

La Rioja provintsi aasta keskmine temperatuur on +13,4 °C, jaanuaris +5,8 °C, augustis +21,8 °C.

Aastas sajab keskmiselt 388 mm, sealhulgas jaanuaris 28 mm ja augustis 22 mm sademeid. Aastas paistab päike keskmiselt 2284 tundi, sealhulgas jaanuaris 109 ja augustis 286 tundi.

Viited
------

1. ↑
2. 1 2  Guía Oficial de Campings. TURESPAÑA. Secretaría de Estado de Comercio y Turismo, Ministerio de Economía. Madrid 2003, lk. 513

Välislingid
-----------

 La Rioja – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* La Rioja koduleht

Hispaania autonoomsed piirkonnad (*comunidades autónomas*)

Andaluusia **·**  Aragón **·**  Astuuria **·**  Baleaarid **·**  Baskimaa **·**  Castilla–La Mancha **·**  Castilla-León **·**  Extremadura **·**  Galicia **·**  Kanaari saared **·**  Kantaabria **·**  Kataloonia **·**  La Rioja **·**  Madrid **·**  Murcia **·**  Navarra **·**  Valencia
Raúl de Tomás (2019)
**Raúl de Tomás Gómez** (sündinud 17. oktoobril 1994 Madridis) on Hispaania jalgpallur, kes mängib ründajana Hispaania kõrgliiga klubis RCD Espanyol ja Hispaania jalgpallikoondises.

Ta alustas klubikarjääri Madridi Realis, mille noorteakadeemiaga liitus ta 2004. aastal. Aastatel 2011–2015 mängis ta Madridi Reali reservmeeskonnas ja kolmandas meeskonnas Hispaania madalamates liigades. Ainsal korral mängis ta Reali põhimeeskonnas 29. oktoobril 2014 Hispaania karikamängus UE Cornellà vastu.

Hooajal 2015–2016 oli ta Madridi Realist laenul Hispaania esiliiga klubis Córdoba. Hooajal 2016–17 oli ta laenul Valladolidi Realis, lüües sel hooajal Hispaania esiliigas 14 väravat. 2018. aasta augustis läks ta laenule Hispaania esiliiga klubisse Rayo Vallecano. Hooajal 2017–18 lõi De Tomás Hispaania esiliigas 24 väravat, millega oli liigas paremuselt teine väravakütt. Hooajal 2017–18 võitis ta Rayo Vallecanoga lisaks Hispaania esiliiga. Järgmisel hooajal esmakordselt Hispaania kõrgliigas mängides lõi De Tomás 14 väravat, kuid Rayo Vallecano jäi liigas 20. kohale ja langes kõrgliigast välja.

2019. aasta juulis siirdus ta 20 miljoni euro eest Portugali kõrgliiga klubisse Lissaboni Benfica, kellega ta sõlmis viieaastase lepingu. Kuigi De Tomás lõi hooaja 2019–20 esimeses pooles värava Portugali karikavõistlustel, liigakarikavõistlustel ja UEFA Meistrite Liiga alagrupimängus Peterburi Zeniti vastu, jäi tema panus Portugali kõrgliigas tagasihoidlikuks, kui ta seitsme mänguga ühtegi väravat ei löönud.

2020. aasta jaanuaris naasis De Tomás Hispaaniasse, sõlmides pikaaegse lepingu Espanyoliga. Üleminekusumma oli 20 miljonit eurot, millega sai De Tomás Espanyoli läbi aegade suurimaks ostuks. Hispaania kõrgliigas lõi ta hooajal 2019–20 14 mänguga neli väravat, kuid Espanyol liigasse püsima ei jäänud. Järgmisel hooajal kindlustati tagasi pääs Hispaania kõrgliigasse. Sellele andis suure panuse De Tomás, kui lõi 23 väravat ja oli Hispaania esiliiga suurim väravakütt.

Aastatel 2009–2013 mängis De Tomás Hispaania noortekoondistes. Hispaania jalgpallikoondises tegi ta debüüdi 11. novembril 2021 MM-i valikmängus Kreeka vastu.

Saavutused
----------

Rayo Vallecano
* Segunda División: 2017–18

Benfica
* Supertaça Cândido de Oliveira: 2019

Espanyol
* Segunda División: 2020–21

Viited
------

1. ↑  "Official: Raul de Tomas joins Espanyol from Benfica". Marca. 9.1.2020. Vaadatud 22.4.2022
**Puuaiasõda** (ka **Räpina puuaiasõda**) oli pearaharahutuste ajal 15. juulil (vkj 4. juulil) 1784 Räpinas toimunud kokkupõrge talurahva ja nende korralekutsumiseks kohale toodud sõjaväeosade vahel.

Talurahvarahutused vallandusid, kuna talupojad tõlgendasid asehalduskorra ja pearahamaksu kehtestamist kui mõisakoormiste kaotamist. Nõnda keeldusid paljud Liivimaa talupojad teotööle minemast. Mõisatesse saadeti soldatitest moodustatud turvameeskonnad, kellel kohalike talupoegadega kähmlused puhkesid. Räpina mõisa puuaiast kistud teivastega relvastatud talupojad ründasid maakohtuniku poolt kohale toodud 30-mehelist sõjaväekomandot. 5 talupoega sai surma ja 8 raskelt haavata, soldateid sai haavata 4.

Ühtekokku oli 1784. aastal Liivimaa Eesti osas rahutustest haaratud 63 mõisa, Puuaiasõda oli arvatavasti ulatuslikuim omataoline kokkupõrge. Järgmisel aastal tapeti Räpina mõisnik Gerhard Friedrich von Löwenwolde.

Mälestusmärk
------------

Talurahvaülestõusu 200. aastapäevaks püstitati 1984. aastal Räpina Paberivabriku endise peasissekäigu esisele haljasalale Puuaiasõja mälestusmärk, puuaiasõdalane. Rahvasuus Raudmeheks kutsutava mälestusmärgi autor on Riho Kuld. Puuaiasõja mälestuskivi, mille kavandas Enno Ootsing, asub vabriku praeguse peasissekäigu juures.

Vaata ka
--------

* George Browne
* Pearaharahutused
* Riia asehaldurkond
* Teoorjus

Viited
------

1. ↑  "MÕIS JA TALUPOEG II". Originaali arhiivikoopia seisuga 20. jaanuar 2008. Vaadatud 29. mail 2009.
2. 1 2  "Asehalduskord 18. sajandi Eestis".
3. 1 2 3  "Vaatamisväärsused".[*alaline kõdulink*]
4. ↑  Puuaiasõda. (1994). – Eesti Entsüklopeedia. 7. kd. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, lk 540
5. ↑  Prants, H (1937). *Minu elukäik. Mälestusi ja pärimusi.* Tartu: Eesti Kirjanduse Selts, lk 157
6. ↑  Pearaharahutused. (1994). – Eesti Entsüklopeedia. 7. kd. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, lk 228
7. ↑  Laur, Mati; Mäesalu, Ain; Tannberg, Tõnu; Vent, Ursula (2005). *Eesti ajalugu. I, Muinasajast 19. sajandi lõpuni : õpik gümnaasiumile*. Tallinn: Avita, lk 109