recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |
| --- |
|  |
|  **Poks** |
| Riik |  | Kuuba |
|  |
| Kuld | 1972 | Raskekaal |
| Kuld | 1976 | Raskekaal |
| Kuld | 1980 | Raskekaal |
|  |
| Kuld | 1974 | Raskekaal |
| Kuld | 1978 | Raskekaal |
| Veerandfinaal | 1982 | Üliraskekaal |
| Kuld | 1986 | Üliraskekaal |
|

**Teófilo Stevenson Lawrence** (29. märts 1952 Puerto Padre, Las Tunasi provints, Kuuba – 11. juuni 2012 Havanna) oli Kuuba poksija ja poksitreener. 

Tema isa oli pärit Saint Vincenti saarelt. Tema ema oli juba sündinud Kuubas, kuid ema vanemad olid pärit Saint Kittsi saarelt. Stevensoni vanemad olid ingliskeelsed.

Stevenson oli kokku üheteistkordne Kuuba meister – raskekaalus (üle 81 kg) aastatel 1972–1974, 1976 ja 1978–1980 ning üliraskekaalus (üle 91 kg) aastatel 1981, 1982, 1984 ja 1986.

Stevenson võitis raskekaalus (üle 81 kg) 1972. aasta Müncheni olümpiamängude poksivõistlustel kuldmedali ja tuli olümpiavõitjaks. Ta sai nendel olümpiamängudel parima tehnikaga poksijale mõeldud Val Barkeri karika. Ta võitis raskekaalus (üle 81 kg) kuldmedali ja tuli olümpiavõitjaks ka 1976. aasta Montréali olümpiamängude ja 1980. aasta Moskva olümpiamängude poksivõistlustel.

Stevenson võitis kuldmedali ja tuli maailmameistriks raskekaalus (üle 81 kg) 1. maailmameistrivõistlustel (Havanna, 1974) ja 2. maailmameistrivõistlustel (Belgrad, 1978) ning üliraskekaalus (üle 91 kg) 4. maailmameistrivõistlustel (Reno, 1986). Ta osales üliraskekaalus (üle 91 kg) 3. maailmameistrivõistlustel (München, 1982), kuid kaotas veerandfinaalis oma kohtumise hilisemale hõbemedalivõitjale Francesco Damianile (Itaalia) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.

Stevenson oli kõigi aegade üks paremaid harrastuspoksijaid. Ta on üks kolmekordsetest olümpiavõitjatest poksis, teised on László Papp (Ungari) ja Félix Savón (Kuuba). On tõenäoline, et ta oleks olnud võimeline võitlema oma neljanda olümpiakulla eest 1984. aasta Los Angelese olümpiamängude poksivõistlustel, kuid Kuuba liitumine Nõukogude Liidu algatatud olümpiamängude boikotiga tähendas Stevensonile selle võimaluse luhtumist.

Ometi polnud Stevenson oma karjääri jooksul päris võitmatu. Ta pidas kokku 302 kohtumist, millest võitis 280 ja kaotas 22 kohtumist. Nende seas olid ka kaks kaotust Igor Võssotskile (NSV Liit) – ainsale vastasele, kellele Stevenson on ainult kaotanud. Pärast oma sportlaskarjääri lõppu töötas Stevenson poksitreenerina.

Viited
------

1. ↑  20. suveolümpiamängude poksivõistlus. München 1972. Tulemused inglise keeles
2. ↑  21. suveolümpiamängude poksivõistlus. Montréal 1976. Tulemused inglise keeles
3. ↑  22. suveolümpiamängude poksivõistlus. Moskva 1980. Tulemused inglise keeles
4. ↑  1. maailmameistrivõistlused poksis. Havanna 1974. Tulemused inglise keeles
5. ↑  2. maailmameistrivõistlused poksis. Belgrad 1978. Tulemused inglise keeles
6. ↑  4. maailmameistrivõistlused poksis. Reno 1986. Tulemused inglise keeles
7. ↑  3. maailmameistrivõistlused poksis. München 1982. Tulemused inglise keeles

Välislingid
-----------

* Teófilo Stevenson veebisaidil Olympedia (inglise) Muuda Vikiandmetes
**Nuut** on perekonnanimi.

Soomes oli perekonnanime Nuut kandjaid 2014. aastal 23 isikut, Ameerika Ühendriikides 22 isikut, mujal vähem.

Levik Eestis
------------

2024. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Nuut 341 inimesel: 155 mehel ja 186 naisel. Perekonnanimede levikult oli Nuut meeste puhul 438. kohal ja naiste puhul 378. kohal. Kõige levinum oli perekonnanimi Nuut vanuserühmas 80–84, kus neid on 10 000 elaniku kohta 3,36. Nimi oli kõige sagedasem Saare maakonnas, kus sellist nime kandis maakonna 10 000 elaniku kohta 15,12 inimest.

19. sajandi algul pandi pärisorjusest vabastamise käigus talupoegadele Saaremaal Valjala ja Pöide kihelkonna; Virumaal Väike-Maarja kihelkonna; Järvamaal Peetri kihelkonna, Läänemaal Ridala kihelkonna ning Tartumaal Kambja kihelkonna erinevates mõisavaldades 8 korral nimeks Nuuth ja Nuut.

Nimede eestistamisel loobuti perekonnanimest Nuut aastatel 1935–1940 kaheksal juhul isikute poolt, kes soovisid uueks nimeks Aarla, Aug, Herm, Niinemets (3), Nurmekivi ja Varipuu.

Perekonnanimi Nuut võeti 1935. aastal uueks nimeks isiku poolt, kelle nimi oli varem Jänes.

Nime kandjaid
-------------

* Ants Nuut, eesti trombonist (1950–)
* Arvo Nuut, eesti filmioperaator ja -produtsent (1941–2021)
* Ilmar Nuut, eesti tehnikateadlane ja Eesti NSV riigitegelane (1923–)
* Jüri Nuut, eesti matemaatik (1892–1952)
* Maarja Nuut, eesti muusik (1950–)
* Otto Nuut, eesti loomakasvatusteadlane (1907–1996)

Viited
------

1. ↑  Nuut Surnames. Vaadatud 14. märts 2024.
2. ↑  Statistikaamet: Nimede statistika. Nuut. Vaadatud 14. märts 2024.
3. ↑  Onomastika andmebaas. Nimede panemine: Nuut.
4. ↑  Onomastika andmebaas. Nimede eestistamine: (vana nimekuju): Nuut.
5. ↑  Onomastika andmebaas. Nimede eestistamine: (uus nimekuju): Nuut.

Välislingid
-----------

* Nuut statistikaameti andmebaasis
**Karis Trass** (sündinud 26. novembril 1996) on eesti ooperilaulja (metsosopran).

Ta on õppinud flööti Nõmme Muusikakoolis ning laulmist Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis Ludmilla Dombrovska-Keisi juhendamisel. 

2019. aastal sai ta bakalaureusekraadi Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias klassikalise laulu erialal Heli Veskuse juhendamisel. 2022. aastal sai ta samal erialal magistrikraadi kiitusega (*cum laude*). Ta on täiendanud end Berliinis Hanns Eisleri nimelises muusikakõrgkoolis Anna Samuili lauluklassis, samuti Chen Reissi, Dale Fundlingi ja Kirsten Schötteldreieri meistriklassides ning Kamal Khani ja Jon Thorsteinssoni juures.

Ta on laulnud solistina Kiili Vanamuusikaansamblis. 2017/2018 hooajal laulis ta Savonlinna ooperikooris. 2022. aastast on ta Eesti Teaduste Akadeemia Naiskoori hääleseadja.

Aastast 2022 on ta Rahvusooper Estonia koosseisuline solist.

Tunnustus
---------

* 2019 Mati Palmi nimeline stipendium
* 2021 Estonia Seltsi Naan Põllu stipendium
* 2022 SEB publikupreemia
* 2024 Kristallkingakese auhind (Mélisande’i osatäitmine Claude Debussy ooperis "Pelléas ja Mélisande" (Rahvusooper Estonia))

Isiklikku
---------

Tema isa on helilooja ja organist Toomas Trass, vanaisa oli botaanik Hans Trass ja vanaema näitleja Raine Loo.

Viited
------

1. 1 2  Rahvusooper Estonia. Karis Trass
2. ↑  Eesti Teaduste Akadeemia Naiskoor
3. ↑  Estonia Selts. Naan Põllu stipendiumi sai Karis Trass
4. ↑  SEB. SEB publikupreemia võitsid Karis Trass ja Tamar Nugis
5. ↑  Raimu Hanson. Akadeemiku saatsid viimsele teele meenutused ja lähedaste muusika. Tartu Postimees, 17. veebruar 2017
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib Lääne-Virumaal asunud linnusest, Läänemaal paiknenu kohta vaata: Kiltsi vasallilinnus (Läänemaa)* |

---

Linnuse asendiplaan 19. sajandist.   
Autor: Carl Faehlmann
Linnuse vaated 19. sajandil.   
Autor: Carl Faehlmann
Vaade mõisahoonele ja linnuse tornile
**Kiltsi vasallilinnus** (saksa keeles *Schloß Aß*) oli vasallilinnus Virumaal. Tänapäevase haldusjaotuse järgi asub linnus Lääne-Viru maakonnas Väike-Maarja vallas.

Kiltsi oli ilma sisehoovita väike linnus. Lossi põhiplaani kohaselt oli linnus nelja nurgatorniga, neist kaks nelinurkset asusid läänes ja kaks ümarat torni idas, mille juurde kuulusid kaarekujuliselt uuemad juurdeehitised, mis tegid linnuse põhiplaanilt poolkuukujuliseks. Pärast lossi ümberehitust 18. sajandi lõpul selle kuju muudeti, kaks ümartorni kaeti kuplikatustega ja nelinurksed tornid kaeti sadulkatusega.

Liivi sõja ajal 1558. aasta talvel toimus Kiltsi linnuse all kokkupõrge Liivi ordu ja Vene vägede vahel. Kiltsis oli siis omanikuks Robecht von Gilsen, kes osutas oma vägedega samuti suurt vastupanu, kuid see ei päästnud linnust hävitamisest.

1600. aastal ei mainita enam Kiltsi linnust linnuste registris.

Hilisema Kiltsi mõisa peahoone rajas Kiltsi mõisa omanik major Hermann Johann von Benckendorffi 18. sajandi viimasel veerandil linnuse varemetele. Lossis elas admiral Adam Johann von Krusenstern (1770–1846), kes pärandas lossi ja mõisa oma pojale Julius von Krusensternile (1807–1888).

Eesti Vabariigi moodustamisega loss ja mõis riigistati ning kuulus Eesti vabariigi omandusse. Tänapäeval tegutseb Kilti lossis ja mõisas Kiltsi Mõisakool.

Kiltsit ja eriti selle keskaegseid ehitusjärke uuris aastail 2001–2009 põhjalikult Tõnno Jonuks.

* Vaade paremaltVaade paremalt
* Vasakpoolne torn ja müürVasakpoolne torn ja müür
* Torni avatud käigudTorni avatud käigud

Kirjandus
---------

* Ants Hein. *Stenhus'id, arx'id, torne'd... Eesti mõisaarhitektuuri vanim kihistus*. Õpetatud Eesti Seltsi kirjad XI. Tartu: ÕES, 2016, lk 72–74.

Vaata ka
--------

* Kiltsi mõis

Viited
------

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Kiltsi vasallilinnus** |

* Kiltsi mõisa peahoone kultuurimälestiste riiklikus registris
* Kiltsi mõisa peahoone varemed kultuurimälestiste riiklikus registris
**Viktor (Victor Melchior) Kapp** (17. august 1919 Avanduse vald, Simuna kihelkond, Virumaa – 30. november 2003 Paide) oli eesti metsandustegelane, looduskaitsja, koduloolane, sporditegelane ja publitsist.

Ta sündis metsaülema peres. Lõpetas 1937. aastal Tapa Linna Ühisgümnaasiumi ning õppis 1937–1944 Tartu Riiklikus Ülikoolis metsandust. Akadeemiliselt oli ta ÜS Liivika liige.

Töötas Paasvere metsaülemana, metsamajanduse insenerina Metsade Valitsuses ja metsnikuna Purdi metskonnas.

Järvamaa metsamajandi loomise järel töötas seal 1950–1979 vaneminsenerina ja 1979–1991 hooldusraiete meistrina.

Kirjutas ajakirjandusele sporditeemalisi artikleid ning koostas Järvamaa / Paide rajooni kergejõustiku edetabeleid. Ta oli vabariikliku kategooria kergejõustikukohtunik ning võttis osa võistluste organiseerimisest.

Tunnustus
---------

* 2002 – Järva spordipreemia elutööpreemia
* 2002 – Järvamaa teenetemedal

Teoseid
-------

* "Paide spordialmanahh". Eesti NSV Spordiühingute ja -organisatsioonide Liit. 1964
* "Matkarada Tammsaare tagamaile". Eesti NSV Agrotööstuskoondise Info- ja Juurutusvalitsus. 1989
* "Tammsaarest üle Kodru raba Järva-Madisele". Eesti NSV Riiklik Agrotööstuskomitee Agrotööstuse Informatsioonikeskus. 1989
* "Järvamaa – metsade maa". Paide 2001

Viited
------

1. 1 2  In Memoriam: Viktor Kapp
2. 1 2 3  Viktor Kapp 17.08.1919–30.11.2003
3. ↑  Järvamaa spordipreemia laureaadid
4. ↑  www.jarvamv.ee/popFile.php?id=234

Välislingid
-----------

* *Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944*
* Biograafia ESBL-is
* Viktor Kapi spordiajalooarhiiv jõudis Türi Staadionimajja
* Peeter Reintal. "Metsanduslik arhiiv sai täiendust". Metsamees, mai 2004
* Haud Paide Reopalu kalmistul
**Palvere** on küla Harju maakonna Kose vallas.

Küla läbib Kose–Ravila–Nõmbra tee.

1. jaanuaril 2014 elas Palveres Rahvastikuregistri andmetel 158 inimest. Neist olid 84 mees- ja 74 naissoost.

Ajalugu
-------

Küla on esmamainitud 1241. aastal Taani hindamisraamatus, kui *Paltauare*, mil see oli 6 adramaa suurune.

Palvere kool asutati 1784. aastal.

Seal asus ka Palvere mõis, mis oli Ravila mõisa kõrvalmõis. 1872. aastal vahetas Paul von Kotzebue mõishooned maade vastu vallale ning 1874. aastal paigutas vald mõisa härrastemajja kooli ja vallavalitsuse. Hiljem asus seal ka vaestemaja. 1903. aastal ehitati uus vallamaja ja kogu hoone sai kooli käsutusse. Kuna hoones peeti 1905. aasta revolutsiooni ajal kihutuskoosolekuid, siis põletas karistussalk hoone 3. jaanuaril 1906 maha.

1909. aastal rajati maha põletatud hoone varemetele uus koolimaja ja 1910. aastal tuli koolijuhatajaks Jaak Õunapuu, kes pidas seda ametit järgmised 42 aastat. Kool kasvas järgnevatel aastatel kaheklassilisest vallakoolist kuueklassiliseks algkooliks.

Palvere kolhoos moodustati 8. aprillil 1949.

1977. aastal liideti Palvere külaga Lenderma ja Maardu külad.

* Vana aida varemedVana aida varemed
* Vana lautVana laut
* Vilama TÜ laudad PalveresVilama TÜ laudad Palveres

Viited
------

1. ↑  Maa-amet, vaadatud 21.11.2020.
2. ↑  Statistikaamet, vaadatud 17.09.2023.
3. ↑  Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
4. 1 2 3 4 5 6  Palvere Kose Kihelkonna Muuseum (vaadatud veebruaris 2022)
5. ↑  Tiina Laansalu: artikkel "Lenderma" Eesti kohanimeraamatus. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus, 2016.

Kose valla lippKose valla lipp
Kose valla asulad

**Alevikud:** Ardu | Habaja | Kose | Kose-Uuemõisa | Ravila   

**Külad:** Aela | Ahisilla | Alansi | Harmi | Kadja | Kanavere | Kantküla | Karla | Kata | Katsina | Kirivalla | Kiruvere | Kolu | Krei | Kuivajõe | Kukepala | Kõrvenurga | Kõue | Laane | Leistu | Liiva | Lutsu | Lööra | Marguse | Nutu | Nõmbra | Nõmmeri | Nõrava | Ojasoo | Oru | Pala | Palvere | Paunaste | Paunküla | Puusepa | Rava | Raveliku | Riidamäe | Rõõsa | Saarnakõrve | Sae | Saula | Silmsi | Sõmeru | Sääsküla | Tade | Tammiku | Triigi | Tuhala | Uueveski | Vahetüki | Vanamõisa | Vardja | Vilama | Virla | Viskla | Võlle | Äksi
Peter Karl Ott von Bátorkéz
**Peter Karl Ott von Bátorkéz** (sünninimega **Peter Karl von Ott**; 1738 – 10. mai 1809) oli ungari päritolu Austria väejuht ja vabahärra, kes osales Prantsuse revolutsioonisõdades.

Elulugu
-------

Peter Karl Ott von Bátorkéz sündis 1738. aastal Esztergomis. Ta liitus 1756. aastal sõjaväega ning sai jalaväerügemendis nr. 57 lipnikuks. Ta osales seitsmeaastases sõjas. 1760. aastal sai ta Liegnitzi lahingus pähe haavata. Hiljem ülendati ta *Pálffy* husaarirügemendis nr. 7 leitnandiks. 1777. aastal sai ta *Kalnoky* husaarirügemendis nr. 17 majoriks.

Austria-Türgi sõja ajal ülendati Ott ooberstleitnandiks. 19. juunil 1788 ründas ligi 2000-meheline Türgi üksus tema positsiooni Brani lossi lähedal. Ott lõi türklaste ülekaalukad rünnakud tagasi. Selle eest edutati ta ooberstiks. Calafati linna vallutamise eest autasustati teda Maria Theresia militaarordeni rüütliristiga. 1791. aastal kingiti talle vabahärratiitel koos perekonnanimega "von Bátorkéz."

Prantsuse revolutsioonisõdade algul, 1793. aastal viidi Ott üle Reini rindele. 17. mail vallutas ta Offenbach-Hundheimi lähedal neli prantslaste kahurit. 1794. aastal ülendati ta kindralmajoriks. Samal aastal viis ta edukalt läbi rünnaku Prantsuse laagrile Famarsi all.

1796. aastal viidi Ott üle Itaaliasse, kus liitus Dagobert Sigmund von Wurmseri armeega ja juhatas Wurmseri avangardi. 11. septembril lõi Ott Cerea all tagasi Prantsuse rünnaku. 12. septembril korraldas ta Castellaros väiksemale Prantsuse üksusele üllatusrünnaku, milles hukkus brigaadikindral Charles-François Charton. 1797. aasta märtsis ülendati Ott feldmarssal-leitnandiks.

1799. aastal teenis Ott Michael von Melase juhatuse all taas Itaalias. Sama aasta juunis osales ta Trebbia lahingus. 18. septembril osales ta kokkupõrkes kindral Paul Grenieri vägedega Savigliano all. 13. oktoobril autasustati teda Maria Theresia militaarordeni komandöriristiga. 1800. aastal piiras ta Genovas sisse André Masséna väe, kes alistus 4. juunil. Viis päeva hiljem kaotas ta Montebello all lahingu Jean Lannesi Prantsuse armeele. 14. juunil juhatas ta Marengo lahingus vasakul tiival korpust.

1801. aastal sai Ott husaarirügemendi nr. 5 *inhaberiks,* ta läks neli aastat hiljem erru ning suri Budapestis 10. mail 1809.

Viited
------

1. ↑  Lk 196 (Abafi, 1896)
2. ↑  Lk 125 (Biographisches Lexikon des Kaiserthums Oesterreich)
3. 1 2 3 4 5  "Ott, Peter Karl von". Vaadatud 14.04.2024.
4. ↑  Lk 433-434 (Boycott-Brown, 2001)
5. ↑  Lk 74 (Chrisawn, 2001)

### Kasutatud kirjandus

* Abafi, Lajos. Geschichte der Freimaurerei in Oesterreich-Ungarn. Kd. 2. 1896.
* Boycott-Brown, Martin. The Road to Rivoli. 2001.
* Chrisawn, Margaret Scott. The Emperor's friend - Marshal Jean Lannes. 2001.
* Wurzbach, Constantin von. Ott von Bátorkéz, Peter Karl Freiherr. Biographisches Lexikon des Kaiserthums Oesterreich. Kd. 21. 1870.
Kirik Künkal
**Kirik Künkal** (rumeenia keeles *Biserica din Deal*) on tähtis sakraalarhitektuuri monument Rumeenias Mureși maakonnas Sighișoara tsitadellis. See on suuruselt kolmas kirik Transilvaanias. 

429 meetri kõrgusel paiknev kirik on tavatult suur ja paistab kaugele. Paljud uurijad usuvad, et enamik kiriku arhitektuurilisi detaile, nagu Tunnitorn ja kergelt nihkes kabel, viitavad eri staadiumitele kiriku sajandeid väldanud ehitusloos.

### Hoone ehitamine ja konstruktsioon

Vasakpoolne välissein
Erinevalt Lääne-Euroopa hilistest gooti monumentidest iseloomustab seda kirikut väline lihtsus, kuna enamik Transilvaania sakside kirikuid olid kindlustatud ega saanud endale lubada väliskülgedel rikkalikke kaunistusi. Transilvaanias toimus 14. ja 15. sajandi vahel mitme saksa arhitektuurikoolkonna mõjul vanade romaani kirikute transformatsioon gooti kirikuteks.

15. sajandi algul levitasid paljud Saksamaalt pärit müürsepad uut tüüpi kirikusaale, millega muudeti vanu hooneid üsna põhjalikult. Selle kiriku ehitustööd algasid aastal 1429 ning lõppesid 1488. aastal, kuid järgnevate aastate jooksul toimus veel palju arendusi. Hilisemate sajandite jooksul on kiriku juures toimunud üsna vähe suuremaid ehitusi. 1704. aasta ungarlaste rünnaku järel parandati lahingutes tugevalt viga saanud katust. 1838. aastal toimunud maavärina ajal varises kiriku sisemuses kokku mitu seina, mis hiljem üles ehitati. 1934. aasta restaureerimistööde käigus avastati vanad lubjaga kaetud freskod, mis pärinevad aastast 1776.

### Interjöör

Kirikus asub Transilvaania ainus krüpt, mida on aarete leidmise lootuses korduvalt rüüstamas käidud. Seal leidub kõrgeid kirikupinke 14 istme ja dekoratsioonidega kaetud seljatoega. Vaatamisväärsuste hulka kuuluvad ka sissepääsu juures asuvad 60 sarkofaagi.

Kiriku siseseinad on täielikult maalingutega kaetud. Tänapäevani säilinud fragmente nendest maalingutest peetakse Transilvaania väärtuslikumateks. Vanimad seinamaalingud on pärit 14.–16. sajandist. Nende hulgast võib leida mitmeid gooti ja renessansiajastu meistriteoseid, nagu "Kristuse kannatused" ja "Peaingel Miikael hinge kaalumas".
**2015. aasta Thbilisi üleujutuseks** nimetatakse 13. juuni ööl vastu 14. juunit 2015 toimunud Vere jõe üleujutust, mille tulvaveed tabasid Thbilisi linna ja purustasid Thbilisi loomaaia.

Piirkonda tabanud äikesetorm, tunde kestnud tugevad vihmasajud ja rahe muutsid pinnase püdelaks, mudavool tõkestas Vere jõevee loomuliku voolamise Akhaldaba küla lähistel (umbes 20 km Thbilisist edelas).

Üleujutustes hukkus vähemalt 19 inimest, nende hulgas kolm loomaaiatöötajat, kes olevat püüdnud loomi päästa neid puuridest vabastades.

Kesklinnas oli häiritud liiklus, kuna peateed olid purunenud, ühistranspordist töötas üksnes metroo, kuid selleni oli jala raske jõuda.

Üleujutus Thbilisi loomaaias
----------------------------

 *Pikemalt artiklis Thbilisi loomaaed*
14. juuni 2015 Vere jõe üleujutus põhjustas soovimatuid üleelamisi ka Thbilisi loomaaia loomadele: kiskjad pääsesid vabadusse, uppus ligi 300 looma umbes 600-st, osa loomi ka tapeti.

Kokku kaotas loomaaed ligi poole oma loomadest ja ilmselt suure osa puuridest.

* Üleujutusjärgne Thbilisi loomaaedÜleujutusjärgne Thbilisi loomaaed
* 2015. aasta üleujutuse tagajärjed pealinnas2015. aasta üleujutuse tagajärjed pealinnas

Viited
------

1. ↑  Reconstruction VIDEO: How did small Vere river become a raging force?, veebiversioon (vaadatud 23.06.2015)(*inglise keeles*)
2. ↑  "Tbilisi Flood Death Toll Rises to 19". Civil Georgia. 16. juuni 2015. Vaadatud 17. juunil 2015.
3. ↑  "Georgia floods: Pictures of chaos caused by fierce flooding in capital Tbilisi". BBC News Online. 14. juuni 2015. Vaadatud 14. juunil 2015.
4. ↑  "All lions, tigers accounted for in Tbilisi zoo flooding". Yahoo! News. 16.06.2015. Vaadatud 16.06.2015.[*alaline kõdulink*]
5. ↑  FOTOD ÜLEUJUTUSEST RÄSITUD THBILISIST: Loomaaiast põgenenud karu istus kortermaja aknalaual, vabatahtlikud kühveldavad kesklinnas muda, 15. juuni 2015, veebiversioon (vaadatud 23.06.2015)(*inglise keeles*)
6. ↑  "Hippopotamus on loose in Tbilisi shot with tranquilliser – but tigers, lions and wolves still free". *The Telegraph*. 14.06.2015. Kasutatud 18.06.2015

Kirjandus ja fotod
------------------

* Photos: Aftermath of Deadly Flood in Tbilisi Civil Georgia, Tbilisi, 14. juuni 15
**Ostróda maakond** (poola *powiat ostródzki*) on 2. järgu haldusüksus (maakond) Poolas Warmia-Masuuria vojevoodkonna lääneosas. Maakonna keskus asub Ostróda linnas.

Ostróda maakond moodustati 19. sajandil, kuid see likvideeriti 1975. aastal. Ostróda maakond taasloodi 1999. aastal haldusreformi käigus.

Haldusjaotus
------------

Maakonnas on neli linna: Miłakowo, Miłomłyn, Morąg ja Ostróda.

Ostróda maakonnas on kaheksa valda:

* Dąbrówno vald
* Grunwaldi vald
* Łukta vald
* Małdyty vald
* Miłakowo vald
* Miłomłyni vald
* Morągi vald
* Ostróda vald

Viited
------

1. ↑  Ostróda Encyklopedia PWN. Vaadatud 22. oktoobril 2023

Warmia-Masuuria vojevoodkonna vapp
Warmia-Masuuria vojevoodkond

**maakonnaõigustega linnad:** Elbląg |
Olsztyn  

**maakonnad:**
Bartoszyce |
Braniewo |
Działdowo |
Elbląg |
Ełk |
Giżycko |
Gołdap |
Iława |
Kętrzyn |
Lidzbark Warmiński |
Mrągowo |
Nidzica |
Nowe Miasto Lubawskie |
Olecko |
Olsztyn |
Ostróda |
Pisz |
Szczytno |
Węgorzewo
Lühikarvaline orientaal
**Lühikarvaline orientaal** on Tai päritolu kassitõug. 

Arvatakse, et see tõug põlvneb Siiami kassist, sest seda tõugu kassid on Siiami kassi iseloomu ja kehaehitusega, aga erinevad karvkatte poolest. Sarnaselt siiamitega on nad väga intelligentsed, uudishimulikud ja seltsivad. Nad on lojaalsed, energilised ja nõuavad palju tähelepanu. Sage üksiolek viib depressiooni ja terviseprobleemideni. Neil on mandlikujulised silmad, kolmnurgakujuline nägu ja suured kõrvad. Kuigi nad paistavad suhteliselt kiitsakad, siis tegelikult on see tõug päris lihaseline.

Välimus
-------

Välimuse järgi saab eristada lühi- ja pikakarvalisi tõuge: 

### Lühikarvaline orientaal

See on tõenäoliselt maailma värvilisim tõug, registreeritud on üle 300 värvi- ja mustrikombinatsiooni. Populaarseimad värvid on must, šokolaad, sinine, lilla, valge, punane, kreem, kaneel, aprikoos, karamell. Mustritest: ühevärviline, *tabby* – erinevad triipude ja täppide kombinatsioonid (ingl.k. *classic tabby, spotted tabby, ticked tabby, mackarel tabby*), kilpkonn, kahevärvilised, millest üks värv on valge (ingl.k. *bicolour*). Kõik värvid ja mustrid võivad esineda veel varjundiga – hõbe, suits. Silmade värv erineb samuti siiamite omast – see on smaragdroheline. Pea on kiilukujuline ja silmatorkavalt suurte kõrvadega. Kasukas on lühike ja siidine. Armastavad sooja ja ei ole sobivad külmas kliimas õues käimiseks.

### Pikakarvaline orientaal

Selle tõu nimetus oli 2004. aastani **javanees**. Tõug saadi balineesi ja lühikarvalise orientaali ristamise tulemusena 1970. aastatel. See on uusim tõug idamaiste kasside kategoorias, kuhu kuuluvad veel lisaks pika- ja lühikarvalisele orientaalile siiam ja balinees ehk pikakarvaline siiam. Rahvusvaheline organisatsioon FIFE (*Federation International Feline*) tunnustas pikakarvalist orientaali 1985. aastal, CFA (*Cat Fancier’s Organisation*) alles 1995. aastal.

Viited
------

1. ↑  , vaadatud 19.04.2016.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Lühikarvaline orientaal** |
Mihkli talumuuseumi õu, 2014
**Mihkli Talumuuseum** (ka *Mihkli Talukompleks-Muuseum*) asub Hiiumaa vallas Malvaste külas **Mihkli talus**. 

Muuseum rajati 1988. aastal, kui Hiiumaa Muuseum ostis talu pärijate käest. Muuseum avati külastajatele 1998. aastal pärast taluhoonete renoveerimist. Talus on säilinud rohkelt kõrvalhooneid: aidad, kelder, tall, laudad ja saun-paargu. Kõik muuseumis eksponeeritavad hooned on ehitatud ühe perekonna poolt umbes 100 aasta jooksul. Valdavalt 19. sajandist pärit hoonetes saab tutvuda Hiiumaa taluarhitektuuri ja talust pärit tarbevaraga. Muuseumi territooriumil asuvad hooned on riikliku kaitse all.[*viide?*]

Hooned
------

Pöördusega ait
Mihkli talu elamu valmis kahes järgus: rehealune, rehetuba ja kamber 1843. aastal, uued kambrid 1897. aastal. Hoones on võimalik tutvuda talust pärit tööriistade ja tarbevaraga. Uued kambrid on kujundatud 1950. aastate kasinas stiilis.[*viide?*]

Mihkli talumuuseum on eriti rikas kõrvalhoonete poolest. Talus on säilinud 3 aita: toiduait (1860), riide- ja viljaait (1871) ning pöördusega ait (1836–1849). Viimane on ka muuseumi vanim hoone. Pöördusega ait koosneb kolmest osast: ait (1836), vankrikuur (1849) ja küün (1849). Kuna hoone on ehitatud mitmes järgus, ei ole hoone sirge, vaid natukene pöördus. Mitme aida ja muude kõrvalhoonete üksteise otsa ehitamine on Hiiumaale tüüpiline.[*viide?*]

Talus on jälgi kolmest laudast, kuid säilinud on vaid lehmalaut (1880). Lehmalauda otsa ehitati aasta hiljem lambalaut (1881). 1980. aastate lõpus, kui muuseum talukompleksi omandas, ei olnud hoone restaureerimine enam võimalik. Kolmas laut asus teiste lautade kõrval. Tänapäeval on viimasest laudast alles vaid kivihunnik.[*viide?*]

Suhteliselt uued hooned on kelder (ehitatud 20. sajandi alguses) ja tall (1920). Tüübilt koobaskelder on ehitatud sidumata raudkividest, mille vahele on pandud sammalt. Tallis eksponeeritakse Hiiumaa eri paikadest pärit sõiduvahendeid: vankreid, saane, kelke. Talli taga asub Kootsaare kivilabürindi koopia.[*viide?*]

Õue kaugemas osas paiknev saun-paargu. Hoone koosneb kahest osast: paargu ehk suveköök ning suitsusaun. Paargu on muldpõrandaga ning ilma laeta ruum, kus keedeti lahtisel tulel suvel inimestele ja loomadele süüa ning soojendati sauna vett. Haruldaselt suur suitsusaun töötab tänini. Arvatavasti ehitati paargu osa 1910. aastal. Suitsusauna kohta täpsemad andmed puuduvad, aga tegemist on paargust vanema hoonega.[*viide?*]

Pildid
------

* Mihkli talu puhasõu  Mihkli talu puhasõu
* Mihkli talu toiduait. Vasakul hoiti kala ja liha, paremal jahu ja korve  Mihkli talu toiduait. Vasakul hoiti kala ja liha, paremal jahu ja korve
* Pöördusega aida heinaküüni osa Pöördusega aida heinaküüni osa
* Suitsusauna leiliruum Suitsusauna leiliruum
* Mihkli suitsusaun-paargu Mihkli suitsusaun-paargu

Kirjandus
---------

* Mihkli talu. Ajalooline õiend. Muinsuskaitseameti digiteeritud arhivaalid. Muinsuskaitseameti koduleht. Vaadatud 23.07.2014.

Välislingid
-----------

* Muuseum Hiiumaa Muuseumi kodulehel
**Jõuergonoomika** on ergonoomika valdkond, mis käsitleb inimese anatoomiat ja mõningaid antropomeetrilisi, füsioloogilisi ja biomehaanilisi omadusi, kui need on seotud füüsilise tegevusega.

Jõuergonoomilisi omadusi kasutatakse laialdaselt nii tarbekaupade kui ka tööstustoodete kujundamisel. Meditsiinivaldkonnas on jõuergonoomika oluline eriti neile, kellel esineb teatud füsioloogilisi vaevusi või on diagnoositud teatud haigused, näiteks artriit (nii krooniline kui ka äge) või karpaalkanali sündroom. Neid, kellel neid haigusi pole, avalduv pinge ei mõjuta, kuid võib tekitada valu või muuta seadme kasutuskõlbmatuks neile, kes põevad teatud haigusi. Selliste vaevuste ennetamiseks ja pingest tuleneva kroonilise valu ravimiseks kasutatakse mitmeid ergonoomiliselt kavandatud tooteid. 

Levinud kutsehaigused on luu- ja lihaskonna haigused. Tööga seotud luu- ja lihaskonna vaevused põhjustavad püsivat valu, funktsionaalse võimekuse vähenemist ja töövõimetust. Nende diagnoosimine on keeruline, sest need põhinevad peamiselt kaebustel valu ja muude sümptomite kohta.. Teatud töökohad või töötingimused põhjustavad töötajatel suurel määral kaebusi ülepinge, lokaliseeritud väsimuse, ebamugavustunde või valu pärast, mis ei kao ka peale öist puhkust. Sellised töökohad hõlmavad tihti tegevusi, mis on üksluised ja kus on vaja rakendada jõudu; korduvaid, raskeid või üle pea tõstmisi; ebaloomulikke tööasendeid või vibreerivate seadmete kasutamist. Tööohutuse ja -tervishoiu ametkond on leidnud märkimisväärseid tõendeid selle kohta, et ergonoomikaprogrammid võivad vähendada töötajate ravikulutusi, suurendada tootlikkust ja vähendada kaadrivoolavust.  Seepärast on oluline koguda informatsiooni problemaatiliste töötingimuste väljaselgitamiseks ja kasutada selleks haiguslugusid, meditsiinilisi andmeid ja tööanalüüse.

Viited
------

1. ↑  International Ergonomics Association. "What is ergonomics". Originaali arhiivikoopia seisuga 25.04.2018. Vaadatud 8.04.2018.
2. ↑  Isabel A P Walsh; Jorge Oishi; Helenice J C Gil Coury (2008). *Clinical and functional aspects of work-related musculoskeletal disorders among active workers*.`{{raamatuviide}}`: CS1 hooldus: mitu nime: autorite loend (link)
3. 1 2  "Workplace Ergonomics: NIOSH Provides Steps to Minimize Musculoskeletal Disorders". Originaali arhiivikoopia seisuga 23.07.2018. Vaadatud 8.04.2018.
4. ↑  Charles N. Jeffress (2000). *Biodynamics and Ergonomics Symposium*.
**Mark Jankowski** (sündinud 13. septembril 1994 Hamiltonis) on Kanada jäähokimängija, kes mängib keskründajana NHL-i klubis Nashville Predators.

Aastatel 2012–2016 mängis ta Providence College'i jäähokimeeskonnas. 2015. aastal tuli ta Providence College'iga USA ülikoolide meistriks.

2012. aastal valis Calgary Flames ta NHL-i *draft* '​is 21. valikuna. Flamesiga sõlmis ta lepingu 2016. aasta märtsis. Seejärel debüteeris ta American Hockey League'is (AHL) Flamesi tütarklubis Stockton Heat. Hooajal 2016/17 lõi ta AHL-is 27 väravat ning valiti uustulnukate sümboolsesse koosseisu ja AHL-i tähtede mängule. NHL-is debüteeris Jankowski Flamesi meeskonnas 28. novembril 2016 mängus New York Islandersi vastu. Püsivalt kuulus ta Flamesi koosseisu alates hooajast 2017/18. Esimese värava lõi ta liigas 9. novembril 2017 mängus Detroit Red Wingsi vastu. Põhihooaja viimases mängus 7. aprillil 2018 lõi ta Vegas Golden Knightsi vastu neli väravat. 2017/18. põhihooajal lõi Jankowski NHL-is kokku 17 väravat ja andis kaheksa väravasöötu.

Pärast suuresti pettumusrohket hooaega 2019/20, mil ta lõi neljandas ründeliinis mängides 56 mänguga viis väravat ja andis kaks väravasöötu, lõpetas Flames temaga lepingu. 2020. aasta oktoobris sõlmis ta üheaastase lepingu Pittsburgh Penguinsiga. Hooaja 2021/22 alguses asus ta mängima AHL-i klubis Rochester Americans, mis on NHL-i klubi Buffalo Sabresi tütarklubi. Sabresi meeskonnas sai ta sel hooajal väljakule 19 mängus ning lõi kaks väravat ja andis viis väravasöötu.

2022. aasta juulis sõlmis ta üheaastase lepingu Nashville Predatorsiga. 2024. aasta märtsis pikendas ta Predatorsiga lepingut kahe aasta võrra.

Viited
------

1. 1 2  Mark Jankowski. eliteprospects.com. Vaadatud 15.03.2024
2. ↑  "Mark Jankowski notches 4 goals in Flames' season finale". *cbc.ca*. 8. aprill 2018. Vaadatud 8. aprillil 2018.
3. ↑  "Penguins agree to terms with Forward Mark Jankowski". Pittsburgh Penguins. 9. oktoober 2020. Vaadatud 9. oktoobril 2020.
4. ↑  "Predators sign Mark Jankowski to one-year, two-way contract". Nashville Predators. 14. juuli 2022. Vaadatud 14. juulil 2022.
5. ↑  "Predators Sign Mark Jankowski to Two-Year, $1.6 Million Contract". *NHL.com*. 8. märts 2024. Vaadatud 14. märtsil 2024.

Välislingid
-----------

* Mark Jankowski NHL.com lehel
* Mark Jankowski hockeydb.com lehel

| * v
* r
Nashville Predators |
| --- |
| 
**Väravavahid**: Kevin Lankinen **·** Juuse Saros |
| 
**Kaitsjad**: Tyson Barrie **·** Alexandre Carrier **·** Dante Fabbro **·** Roman Josi **·** Jérémy Lauzon **·** Ryan McDonagh **·** Luke Schenn |
| 
**Ründajad**: Luke Evangelista **·** Samuel Fagemo **·** Filip Forsberg **·** Liam Foudy **·** Cody Glass **·** Michael McCarron **·** Tommy Novak **·** Gustav Nyquist **·** Ryan O'Reilly **·** Juuso Pärssinen **·** Kiefer Sherwood **·** Colton Sissons **·** Cole Smith **·** Philip Tomasino **·** Jakov Trenin |
|  |
| --- |
| Allveelaeva Kursk katastroof |
|  |
| Allveelaeva Kursk hukkumiskoht |
|
|
| Riik | Venemaa |
| Koht | Barentsi meri |
| Koordinaadid | 69° 36′ 0″ N, 37° 34′ 0″ E |
|
| Kuupäev | 12. august 2000 |
| Kellaaeg | 11.29:34–11.31:48(maailmaaeg +4) |
|
|
|
| Liik | laevahukk |
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
| Hukkunuid | 118 |
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
| Kaart |

**Allveelaeva Kursk katastroof** oli 2000. aasta 12. augustil Barentsi merel Venemaa mereväe õppuste käigus toimunud õnnetus tuumaallveelaeval Kursk, mille tagajärjel hukkus allveelaeva kogu meeskond.

„Esimeste õnnetusjärgsete kuude jooksul väitsid uurimiskomisjoni liikmed – iseäranis asepeaministrist juht Ilja Klebanov, et tõenäoliselt põhjustas õnnetuse Kurski kokkupõrge läheduses luuranud NATO allveelaevaga. USA ja Suurbritannia, kelle allveelaevad õnnetuskoha lähikonnas tõepoolest olid, eitasid seda.

Hiljem selgus aga, et laeva tõenäoline hukkumise põhjus oli uut tüüpi torpeedo katsetuse käigus toimunud plahvatus."

Kurski lahingu järgi nimetatud aluse põhjamineku näol oli väidetavalt tegemist suurima laevahukuga Venemaal pärast teist maailmasõda.

Kurski komandosillast valminud mälestusmärk Murmanskis

Viited
------

1. ↑  Aadu Hiietamm (21.08.2000). "Allveelaevalt Kursk ei pääsenud keegi eluga". *www.ohtuleht.ee*. Õhtuleht. Vaadatud 24.09.2019.
2. ↑  "TÄNA AJALOOS ⟩ Venemaa allveelaev Kursk uppus segastel asjaoludel". *Postimees.ee*. 12. august 2022. Vaadatud 12. august 2022.
3. ↑  "Kurski katastroof jõuab Euroopa inimõiguste kohtusse 2000. aastal Vene allveelaeval Kursk hukkunute omaksed on esitanud Euroopa inimõiguste kohtule apellatsiooni, milles nõuavad katastroofi uut uurimist, vahendab BBC". *www.postimees.ee*. PM. 21.01.2005. Vaadatud 23.09.2019.
Montrealis Québecis asuv Habitat 67, vaade edelast. Betoon on jäetud viimistlusega katmata, mis on iseloomulik brutalismile.
California ülikooli Geiseli raamatukogu (William Pereira, 1970), San Diego
**Brutalism** ehk **brutalistlik arhitektuur** on 20. sajandi arhitektuurisuund, mida iseloomustab konstruktsioonimaterjalide, nagu betooni, terase või tellise rakendamine ehedaina ning konstruktsiooni varjamatu väline loetavus.

Tuntuim seda viljelnud arhitekt oli Frank Lloyd Wright. 1950. ja 1960. aastatel valitses nn uusbrutalism, Le Corbusier' arhitektuur. Eestis levis uusbrutalism 1970. aastate alguses, seda viljelnud arhitektid olid Avo-Himm Looveer, Raine Karp ja Andres Ringo.

Näiteid Eestist
---------------

* Tallinna teletorn
* Maarjamäe memoriaal
* Eesti Rahvusraamatukogu hoone
* Tallinna Linnahall
* Tallinna Olümpiapurjespordikeskus
* Hotell Olümpia

Viited
------

1. ↑  Brutalism. - Väike Entsüklopeedia, 2006
2. ↑  J. Peck. BRUTALIST ARCHITECTURE OF TALLINN. - degradedorbit.com. September 20, 2018
3. ↑  E. Kohlhof. Tallinna mitmepalgeline arhitektuur. visittallinn.ee. 15.09.2020

Välislingid
-----------

 Brutalism – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Valentin Rasputin
**Valentin Rasputin** (vene keeles Валентин Григорьевич Распутин; 15. märts 1937 Atalanka küla, Ust-Udinski rajoon, Irkutski oblast – 14. märts 2015 Moskva) oli vene kirjanik.

Ta lõpetas Irkutski Riikliku Ülikooli 1959. aastal. Ülikooli lõpetamise järel töötas Rasputin Irkutskis ja Krasnojarskis ajalehtede toimetuses. Alates 1966. aastast oli ta kutseline kirjanik. Nõukogude Liidu Kirjanike Liitu võeti ta vastu 1967. aastal.

Rasputini esikraamat ilmus 1966. aastal. Temast kujunes nn vene külaproosa silmapaistvamaid esindajaid. Valentin Rasputin elas ja töötas Irkutskis ja Moskvas. Alates perestroika ajast oli Rasputin ühiskondlikult aktiivne ning väljendas antiliberaalseid ja natsionalistlikke seisukohti. 

Vene kirjandusklassikutest pidas ta oma õpetajateks Fjodor Dostojevskit ja Ivan Buninit.

Kirjutas 1991 alla pöördumisele "Slovo k narodu" (Sõna rahvale).

Aastal 2010 esitas Vene Kirjanike Liit Rasputini Nobeli kirjandusauhinna kandidaadiks, mida ta siiski ei saanud.

1989–1990 oli ta NSV Liidu rahvasaadik. 1989. aasta suvel esines ta NSV Liidu Rahvasaadikute Kongressil ettepanekuga Venemaa väljaastumiseks NSV Liidust.

1990–1991 oli ta NSV Liidu Presidendinõukogu liige.

2007. aastal astus ta välja tollase presidendikandidaadi Gennadi Zjuganovi toetuseks.

Alates 2010. aastast oli ta Vene Õigeusu Kiriku patriarhinõukogu liige.

Autasud
-------

* Sotsialistliku töö kangelane (1987)
* Orden "Teenete eest Isamaa ees" 3. järk (2007)
* Orden "Teenete eest Isamaa ees" 4. järk (2002)
* Aleksander Nevski orden (2011)
* Lenini orden (1984 ja 1987)
* Tööpunalipu orden (1981)
* Orden "Austuse märk" (1971)

* Vene Föderatsiooni riiklik preemia (2013)
* NSV Liidu riiklik preemia (1977 ja 1987)
* Lev Tolstoi preemia (1992)
* Aleksander Solženitsõni preemia (2000)
* Fjodor Dostojevski preemia (2001)
* Aleksander Nevski preemia (2004)
* Irkutski linna aukodanik (1986)
* Rahvusvaheline auhind "Usk ja ustavus" (1994)

Teoste tõlked eesti keeles
--------------------------

* Viimne tärmin. Tallinn, 1972
* Ela ja mäleta : [jutustus]. Tallinn, 1977
* Lahkumine Matjorast : [romaan]. Tallinn, 1980
* Raha Mariale ; Tulekahi : [jutustused]. Tallinn, 1987
* Aeg elada, aeg armastada ja teised jutustused. Tallinn, 2006
*
**Sirje Eomõis** (aastani 1965 Saarik, sündinud 15. märtsil 1944 Puhja vallas Tartumaal) on eesti iluvõimleja ja treener, Tartu võimlemispidude taaselustaja ja eestvedaja. 

Ta lõpetas 1962 Tartu 1. Keskkooli ja 1966 TRÜ kehakultuuriteaduskonna ning on täiendanud end 1993–1996 Soomes ja Saksamaal. 

Iluvõimlemistreeninguid alustas ta spordikoolis Erika Kägi õpilasena ja jätkas ülikoolis Lidia Uustali juhendamisel. Aastatel 1959–1967 võistles Eesti NSV koondises. 

Ta on võitnud naisvõimlemises NSV Liidu ametiühingute meistrivõistlustel medaleid ning saanud iluvõimlemises Eesti meistrivõistlustel individuaalseid auhinnakohti. 

Eomõis töötas 1970–1998 iluvõimlemistreenerina Tartu Spordikoolis, 1998–1999 oli Raatuse Gümnaasiumi huvijuht. 
Aastast 1990 on ta klubi Rütmika president ja treener (IV kutsetase, 2006), aastast 1999 võimlemisklubi Katrek juhatuse liige. 

Ta on tegutsenud iluvõimlemiskohtunikuna ja juhtinud Tartu kohtunikekogu tööd, kuulunud Eesti Iluvõimlemisföderatsiooni presiidiumi. 

Paljud tema õpilased ja õpilaste õpilased on praegu parimad rühmvõimlejad Eestis.

Tunnustus
---------

* ENSV meistersportlane iluvõimlemises (1961).
* Kalevi auliige (2003).
* Kalevi parim võimlemistreener (2006 ja 2008).
* Aasta terviseedendaja (2013).
* Eesti Kultuurkapitali kehakultuuri ja spordi sihtkapitali elutööpreemia (2014).
* Eesti Võimlemisliidu teenetemärk (2023).
* Tartu linna ja maakonna huvihariduse õpetaja elutöö auhind (2023).
* Jalajäljed Tartu Teerajajate alleel (2023).
* Riikliku spordi elutööpreemia nominent (2024).
**Hajdúhadház** (kuni 1870. aastani **Hadház**) on linn Ungaris Hajdú-Bihari komitaadis, Hajdúhadházi kreisi halduskeskus.

Geograafiline asend
-------------------

Hajdúhadház asub komitaadikeskusest Debrecenist ligikaudu 17 km põhjas.

Ajalugu
-------

Asulat on esmamainitud 1312. aastal. Hajdúhadház sai linnaõigused 1876. aastal, kuid kaotas need 1891. aastal. Teist korda oli Hajdúhadház linn aastatel 1924–1934. 1. jaanuaril 1984 ühines Hajdúhadház Téglásiga Hadháztéglási nime all. Kahe asula elanikud ei suutnud harjuda ei ühenemisega ega ka uue nimega. 1987. aastal asula uueks nimeks Hajdúhadháztéglás. 1. mail 1991 asulad eraldati ja mõlemale anti linnaõigused.

Rahvastik
---------

2022. aasta algul oli Hajdúhadházi elanikest ungarlasi 90,3%, mustlasi 7,0%, sakslasi 0,2%, rumeenlasi 0,1% ja teistest rahvustest inimesi 1,0%.

Sõpruslinnad
------------

* Poola Łęczna vald, Poola

Viited
------

1. ↑  Detailed Gazetteer of Hungary, vaadatud 5.11.2023.
2. ↑  Hajdúhadház: valaki elhagyta a kommunális hulladékát! Hulladékvadász, 4. august 2018. Vaadatud 17. detsembril 2023
3. ↑  Várostörténet Hajdúhadház Város. Vaadatud 17. detsembril 2023
4. ↑  Hajdúhadház Magyarország helységnévtára. Vaadatud 17. detsembril 2023
**Johanna Maria Tõugu** (sündinud 3. septembril 1998 Tallinnas) on Eesti keskkonnakaitsja, poliitik, aastatel 2022–2023 erakonna Eestimaa Rohelised kaasjuht.

Haridus
-------

Ta on lõpetanud 2018. aastal Pärnu Sütevaka Humanitaargümnaasiumi. Alates 2019. aastast õpib ta Tartu Ülikoolis semiootikat ja riigiteadusi.

Tegevus
-------

Johanna Maria Tõugu oli aastatel 2022–2023 Erakonna Eestimaa Rohelised kaasjuht (koos atmosfäärifüüsik Marko Kaasikuga.

Ta asutas 2016. aastal Pärnusse Eesti esimese pakendivaba poe Paljas Pala, millega pälvis Keskkonnaministeeriumilt aasta keskkonnasõbraliku ettevõtte auhinna.

2021. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel kandideeris Johanna Maria Tõugu erakonna Eestimaa Rohelised nimekirjas Tartu linnapeaks ja kogus 391 häält.

2023. aasta Riigikogu valimistel kandideeris ta valimisringkonnas nr 2 (Tallinna Kesklinna, Lasnamäe ja Pirita linnaosa) 492 häält ega osutunud valituks.

2024. aasta jaanuari algul sai temast Tallinna linnavolikogu keskkonna- ja kliimanõunik.

2024. aasta 9. jaanuaril lahkus ta Erakonnast Eestimaa Rohelised ja liitus Sotsiaaldemokraatliku erakonnaga.

Viited
------

1. 1 2  Pühapäeval selgusid stipendiumikonkursi Tulevikutalent võitjad. Head Uudised, 7. november 2016.
2. ↑  Arula, Eili. REEDENE RÕÕM ⟩ Johanna Maria Tõugu: et olla õige roheline, ei pea kuuse alla kolima. Tartu Postimees, 25. veebruar 2022.
3. ↑  Reporter: Roheliste erakonna uuteks juhtideks valiti Johanna Maria Tõugu ja Marko Kaasik. Reporter.ee, 19. veebruar 2022.
4. 1 2  "Roheliste endine juht liitub sotsiaaldemokraatidega". *Delfi*. Vaadatud 9. jaanuaril 2024.
**Antoniuse kalmistu** oli kalmistu Tõnismäel Tallinnas. 

Tõnismäel oli vähemalt osaliselt linna kasutuses surnuaed olemas juba enne 1348. aastat, seega enne linnasarase jagamist ja Toomsarase teket. Arvatavasti tekkis surnuaed Tõnismäe kõrgemas osas asunud pühaks peetud tammesalu juurde. Kalmistu ulatusest pole kindlaid teateid.

Kalmistul võis juba siis olla mingi kabel, kuid pole teada, kas see algselt oli pühitsetud Antoniusele. Varasema kabeli kuju kohta pole mingeid teateid, seal võis kabelihoone asemel ka lihtsalt rist olla. Võimalik, et erinevates kohtades olid erinevad ehitised. 

Ebaselge on Antoniuse ja lähedalasunud Barbara kalmistu kasutamise erinevus. Arvatavasti oli esimene Toomalevi ja ümbruskonna külade kalmistu, teine aga linnaeestlaste ja Tallinnale kuuluvate külade matmispaik.

Tõenäoline on kalmistu kasutamine suurte nälja- ja katkuohvrite matmispaigana: 17. sajandi alguse katku, 1695–1697. aasta ikaldustele järgnenud nälja ning Vene vägede Tallinna vallutamise järel aastatel 1710–1712 taaspuhkenud katku ohvrite jaoks. 

Vene keisrinna Katariina II 1772. ja järgnevate aastate ukaasidega keelati asustuse lähedal olevatele kalmistutele matmine, millega arvatavasti lõppes ka matmine Antoniuse kalmistule. Praegu on kalmistu ala valdavalt hoonestatud.

Väljakaevamised
---------------

Antoniuse kalmistu alal (Tõnismäe tänava endise Haridusministeeriumi hoone lõunaküljel) viidi 2003. aastal läbi arheoloogilisi väljakaevamisi Kaarel Jaanitsa juhtimisel.

Juulis 2018 Tõnismäe 11a /Pärnu maantee 44 krundil ehitustööde läbiviimisel viidi läbi päästekaevamised, välitööd tõid välja üle 500 (teistel andmetel ligi 550 luustikku).

Vaata ka
--------

* Tõnismäe Antoniuse kabel

Viited
------

1. ↑  Liivi Varul, Silvia-Kristiin Kask, Aivar Kriiska, Aruanne arheoloogilistest päästekaevamistest VanaKaarli kalmistul, Tõnismägi 11a Tallinn, 01.07.-04.07.2018, register.muinas.ee

Kirjandus
---------

* Gottfried von Hansen. *Die Kirchen und ehemaligen Klöster Revals*. Reval 1885
* Robert Treufeldt. Antoniuse kalmistu. - Entsüklopeedia Tallinn 1 (A-M). Eesti Entsüklopeediakirjastus. Tallinn 2004. Lk 19-20

Välislingid
-----------

* Maailm Roosikrantsi all
**Russkoje Radio** (vene keeles *Русское Радио*) on Sky Media raadiogruppi kuuluv Eesti venekeelne raadioprogramm, mis jõudis esmakordselt eetrisse 1. mail 1998. Russkoje Radio on suurima kuulajaskonnaga vene kommertsjaam Eestis. Nädalas kuulab seda keskmiselt 170-180 tuhat inimest.

26. jaanuaril 2010 sai Russkoje Radio Tartus enda käsutusse tegevuse lõpetanud Sun FM sageduse, mis parandas oluliselt programmi kuulatavust Tartu piirkonnas ja Lõuna-Eestis.   Eetrisse jõudsid Russkoje Radio saated Lõuna-Eestis 1. märtsist 2010. 

Uue sagedusega võttis Sky Media endale kohustuse toota Tartuga seotud uudiseid ja kohalikku elu kajastavaid saateid. Kultuuriministeeriumi seired tuvastasid 2011. aasta suveks, et ettevõte oli jätnud selle kohustuse täitmata. Kultuuriministeerium koostas ettekirjutuse, mille kohaselt pidi Russkoje Radio puudused kõrvaldama 1. oktoobriks 2011.

2024 on Super radio

Sagedused
---------

* Tallinn 90,6 MHz
* Narva 103,6 MHz
* Ida-Virumaa 89,5 MHz
* Rakvere 99,2 MHz
* Tartu 101,2 MHz

Vaata ka
--------

* Eesti raadiojaamade loend

Viited
------

1. ↑  http://www.elu24.ee/13917/russkoje-radio-tahistab-10-sunnipaeva. Elu24, 24.04.2008. Vaadatud 04.05.2012
2. ↑  Sun FM sageduse Tartus võttis üle Russkoje Radio. TartuPostimees.ee, 02.03.2010. Vaadatud 04.05.2012
3. ↑  Kultuuriministeerium eelistas Russkoje Radiot kohalikule Tartu jaamale. Tartu Ekspress, 28.01.2010. Vaadatud 04.05.2012
4. ↑  Kultuuriministeerium nõuab Russkoje Radiolt nõuete täitmist. ERRi uudised, 12.08.2011. Vaadatud 04.05.2012

Välislingid
-----------

* Russkoje Radio koduleht
**Cassandra** oli Briti kuningliku mereväe 6. kergeristlejaeskaadrisse kuulunud kergeristleja, mis hukkus 1918. aasta 6. detsembril Saaremaa lähistel, kuna sõitis otsa meremiinile.

Üldkirjeldus
------------

Cassandra oli C-tüüpi laev, mis lasti vette 1916. aasta novembris, kuid valmis lõplikult 1917. aasta juunis. Ristleja kuulus Caledoni alatüüpi ja sellel oli sõsarlaev Calypso.

Laeva täisveeväljasurve oli 4950–5150 t, pikkus 137,2 m, laius 14,8 m ja süvis 5 m. Jõuseadmeteks olid auruturbiinid, mis võimaldasid laeval sõita kuni 29 sõlme (54 km/h). Laeval oli rohkelt relvastust, näiteks viis 152 mm, kaks 76 mm ja neli 47 mm kahurit, samuti neli kahetorulist torpeedoaparaati. Pardameeskond koosnes rohkem kui 400 inimesest.

Teenistusaastad
---------------

Algselt liitus Cassandra 6. kergeristlejate eskaadriga. 1917. aasta 15. augustil tabas laeva aga õnnetus, kui see Fair Isle’i madalikule sõitis. Sellegipoolest õnnestus ristleja päästa ja juba sama aasta oktoobris osales Cassandra Põhjamerel toimuvas laiaulatuslikus operatsioonis koos 30 ristleja ja 54 hävitajaga.

Hukkumine
---------

1918. aasta 6. detsembril järgnes Cassandra Briti laevastiku admiralilaevale, kuid sõitis 42 km kaugusel Saaremaast otsa esimese maailmasõja aegsele miinile. Plahvatus tekitas laeva masinaruumi kohale suure augu, kust hakkas vesi sisse voolama. Cassandra peatus ja ristleja kaptenleitnant E. C. Kennedy andis meeskonnale käsu vajuvalt laevalt lahkuda. Laevale järgnes Briti hävitaja Westminster, mis jõudis pardale võtta 14 meest, enne kui pidi tugevate lainete tõttu ristlejast eemalduma. Hävitaja Vendetta päästis aga üle 400 inimese. Inimohvreid oli kokku 11. Peale evakueerimist murdus laeva kere plahvatuse kohapealt pooleks, mõlemad osad vajusid ligi 90 m sügavale mere põhja.

Vrakk
-----

2010. aasta augustis teatasid Eesti merevägi ja Eesti Meremuuseum, et miinijahtija Ugandi leidis Cassandra 60–100 m sügavuselt veest Saaremaa lähistelt.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Õun, Mati (2015). Laevahukud Läänemerel 20. sajandi sõdades. Grenader.
2. ↑  Halpern, Paul (1994). A Naval History of World War I. London: UCL Press.
**August Saaremägi** (7. veebruar 1921 Pärnu – 10. märts 1986 Tallinn) oli eesti ajakirjanik, Eesti NSV parteitegelane ja rahvasaadik.

Ta lõpetas 1957. aastal NLKP Keskkomitee juures asuva Kõrgema Parteikooli.

1940. aastast töötas arveametnikuna kindlustusseltsis, seejärel Haapsalu Linna Täitevkomitee kommunaalmajandusosakonna vanemraamatupidajana. 

Teise maailmasõja ajal teenis Punaarmees Eesti laskurkorpuses. 1946. aastast oli ta ajalehe Noorte Hääl kirjanduslik kaastööline, hiljem sama ajalehe vastutav sekretär. 1948. aastast oli ta NLKP liige. Aastatel 1951–1955 töötas EKP Keskkomitees, esmalt propaganda- ja agitatsiooniosakonna ajakirjanduse ja kirjastuste sektori juhatajana, hiljem propaganda- ja agitatsiooniosakonna juhataja asetäitjana. Aastatel 1955–1981 oli ta ajalehe Rahva Hääl toimetaja. 1981. aastast oli ta personaalpensionär.

Aastatel 1959–1981 oli ta Eesti NSV Ajakirjanike Liidu esimees, 1960. aastast ka NSV Liidu Ajakirjanike Liidu juhatuse sekretär.

Aastatel 1959–1985 oli ta Eesti NSV Ülemnõukogu V, VI, VII, VIII, IX ja X koosseisu saadik. Ta juhtis aastaid Eesti NSV Ülemnõukogu väliskomisjoni.

Aastatel 1956–1981 oli ta EKP Keskkomitee liige, 1956–1964 EKP Keskkomitee büroo liikmekandidaat.

Ta on maetud Tallinna Metsakalmistule.

Tunnustus
---------

* 1962 – Lenini orden
* 1972 – Eesti NSV teeneline ajakirjanik
* Tööpunalipu orden
* Rahvaste Sõpruse orden
* Isamaasõja II järgu orden

Viited
------

1. ↑  Eesti NSV Ülemnõukogu X koosseis. Biograafiline lühiteatmik. Tallinn: Eesti Raamat 1981
2. ↑  August Saaremägi (nekroloog). Sirp ja Vasar, 14. märts 1986
3. ↑  Kalmistute register HAUDI

Välislingid
-----------

* Rahvusarhiivi fotoinfosüsteem FOTIS. Saaremägi, August – Eesti NSV Ajakirjanike Liidu juhatuse esimees (1964)
* Rahvusarhiivi fotoinfosüsteem FOTIS. Saaremägi, August – ajakirjanik, ajalehe Rahva Hääl toimetaja (1976)