recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Carl Darling Buck** (2. oktoober 1866 – 8. veebruar 1955) oli Ameerika Ühendriikide keeleteadlane.

Buck lõpetas 1886. aastal Yale'i Ülikooli ning jätkas sealsamas kraadiõppes. Ta õppis ka Ateenas (American School of Classical Studies, 1887–1889) ja Leipzigis (1889–1892).

1892. aastal sai ta Chicago Ülikooli sanskriti ja indeoeuroopa võrdleva keeleteaduse professoriks. 

Bucki varased teadushuvid keskendusid itali keeltele. Selles vallas ilmusid tal käsitlused "Der Vocalismus der oskischen Sprache" (1892), "The Oscan-Umbrian verb-system" (1895) ja "A grammar of Oscan and Umbrian, with a collection of inscriptions and a glossary" (1904), samuti kokkuvõte itali keelte kohta väljaandes "Universal Cyclopaedia". Ta tegi koostööd William Gardner Hale'iga ladina keele grammatika ettevalmistamisel ("A Latin grammar", 1903).

Hiljem keskendus Buck vanakreeka keelele, avaldades muu hulgas mõjuka käsitluse vanakreeka keele dialektidest ("Introduction to the study of Greek dialects", 1910; uuendatud väljaanne "The Greek dialects", 1955) ning kreeka ja ladina keele võrdleva grammatika ("Comparative grammar of Greek and Latin", 1933). Ta tegeles ka üldisemate indoeuropeistika teemadega, avaldades näiteks tuntumate indoeuroopa keelte sünonüümisõnastiku ("Dictionary of selected synonyms in the principal Indo-European languages", 1949, uuestitrükk 1988).

Tunnustus
---------

Carl Darling Buck valiti 1923. aastal Ameerika Filosoofiaseltsi liikmeks.

Välislingid
-----------

* Carl Darling Buck, *A Grammar of Oscan and Umbrian* (Internet Archive)
Käsitsi laotud tekst, taustal kastides trükitüübid, mis kokku moodustavad kirjagarnituuri
**Kirjagarnituur** on trükitüüpide (metallist valatud kirjamärkide) füüsiline kogum, mis sisaldab peale tähtede ka diakriitilisi märke ja kirjavahemärke piisamas ladumisvarus. Piisav ladumisvaru tähendab, et keeles rohkem ette tulevaid tähti on proportsionaalselt rohkem kui harvaesinevaid, näiteks a-tähti kümme korda rohkem kui z-tähti. Mõiste oli oluline 19. ja 20. sajandi trükikodade varustuse kirjeldamisel, tänapäeval on see pigem arhailine.

Tänapäeval on digitaalne revolutsioon põhjustanud ümbervaatamisi ning tähendusnihkeid ka väljakujunenud trükiterminoloogiaga keeltes. Näiteks ingliskeelne termin *fount* (ameerika *font*) tähendas algselt metallist valatud trükitähtede kogumit, mis sisaldas ühe kirjatüübi kujuga tähestiku füüsilisi tähti vajaliku ladumisvaru piires, st kirjagarnituuri. Nüüdseks on termin nihkunud digitaalse kirjatüübi tähiseks, säilinud on aga endisele füüsilisele olekule (*fount* – valatud) viitav nimi. EKSS defineerib fonti kirjagarnituuri sünonüümina, samuti mõned sõnastikud ja õppematerjalid.

Vaata ka
--------

* Kirjatüüp
* Trükikiri
* Font

Viited
------

1. ↑  I. Sakk. Aa kuni Zz. Tüpograafia ülevaatlik ajalugu. Tallinn, 2011
2. ↑  I. Sakk. Monograafia "Aa kuni Zz. Tüpograafia ülevaatlik ajalugu" kontsptualiseerimine. Doktoritöö. EKA Disainiteaduskond, 2012
3. ↑
4. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 8. mai 2019. Vaadatud 8. mail 2019.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
5. ↑
**Grünhorn** (või **Gross Grünhorn**) on mägi Berni Alpides. See asub seljakul Alpide kahe suure liustiku vahel: Aletschi liustik läänes ja Fiescheri liustik idas. Lõunas asub Gross Wannenhorn ja põhjas Gross Fiescherhorn.

Tavamarsruudi alguspunkt *Grünegghorni* ja edelaseljaku kaudu on Konkordia hütt (2850 m), milleni võib jõuda Fieschist (1049 m).

Ronimisajalugu
--------------

Grünhorni idakülg vaadatuna Finsteraarhorni hütist
Esmatõusu tegi 7. augustil 1865 Berni mineraloog Edmund von Fellenberg koos teejuhtide Peter Micheli, Peter Eggeri ja Peter Inäbnitiga. Nad ronisid mäkke lääneküljelt, alustades *Ewigschneefeldilt*, Aletschi liustiku kõrvalliustikult. Nad jõudsid edukalt tippu vaatamata väga halvale ilmale. Samad mägironijad olid eelmisel aastal proovinud tippu jõuda, kuid jõudsid vaid Grünegghorni madalamale kohale.

Teise mäkketõusu tegi W. A. B. Coolidge koos teejuhtide Christian ja Rudolf Almeriga (Christian Almeri pojad).

Marsruudi kirdeseljakul avasid 26. augustil 1913 D. von Bethmann-Hollweg ja O. Supersaxo. 1950. aasta suvel ronis G. Van der Leck lääneküljel. Läänesambal ronisid lõpuks C. Blum ja U. Frei 27. augustil 1967.

Kuulus Šveitsi mägironija Erhard Loretan suri pärast kukkumist Grünhornil 28. aprillil 2011.
**Slovakkia veinid** on veinid Slovakkia veinipiirkondadest, mis on koondunud Slovakkia lõunaossa. Rahvusvaheliselt ei ole Slovakkia veinid eriti tuntud, välja arvatud Tokaj. Küll aga tuntakse ja hinnatakse Slovakkia veine kodumaal ja naaberriikides.

Slovakkia veinipiirkonnad
-------------------------

Slovakkia veinipiirkonnad
Slovakkias on 6 veinipiirkonda, mis omakorda jagunevad 40 alampiirkonnaks.

1. Malokarpatská – Väike-Karpaatia veiniregioon
2. Južnoslovenská – Lõuna-Slovakkia veiniregioon
3. Nitrianska – Nitra veiniregioon
4. Stredoslovenská – Kesk-Slovakkia veiniregioon
5. Východoslovenská – Ida-Slovakkia veiniregioon
6. Tokajská – Tokaj veiniregioon

Slovakkia veinide kvaliteedisüsteem ja Districtus Slovakia Controllatus
-----------------------------------------------------------------------

Slovakkia veinide puhul on välja töötatud oma kvaliteedistandard – Districtus Slovakia Controllatus (DSC), mis on omamoodi ristand Saksamaa ja Prantsusmaa kvaliteedistandarditest. Selle standardi alusel jagatakse Slovakkia veinid kolme kvaliteediklassi. Aluseks võetakse viinamarjade küpsusaste ja saagikus.

Slovakkias kasvatatavad viinamarjasordid
----------------------------------------

Slovakkia levinumad viinamarjasordid on:

* Veltlínské zelené (Grüner Veltliner) – kasvatatakse ligikaudu 3700 hektaril
* Rizling vlašský (Welschriesling) – kasvatatakse ligikaudu 3000 hektaril
* Frankovka modrá (Blaufränkisch) – kasvatatakse ligikaudu 1800 hektaril
* Müller-Thurgau – White – kasvatatakse ligikaudu 1700 hektaril
* Svätovavrinecké (St. Laurent) – kasvatatakse ligikaudu 1300 hektaril
* Rulandské biele (Pinot Blanc) – kasvatatakse vähem kui 1000 hektaril
* Rizling rýnsky (Riesling) – kasvatatakse vähem kui 1000 hektaril
* Cabernet Sauvignon – kasvatatakse vähem kui 1000 hektaril

Slovakkia Tokaj vein
--------------------

Slovakkia Tokaj vein on rahvusvaheliselt üks tuntumaid Slovakkia veine. Slovakkia Tokaj veinipiirkond asub samanimelise Ungari veinipiirkonna (Tokaj-hegyalja veinipiirkond) kõrval. Slovakkia sai tükikese Tokaj veinipiirkonnast endale pärast Esimest maailmasõda.

Välislingid
-----------

* Slovakkia veinid
* Wines of Slovakia
Kirion II (1917)
**Kirion II** (gruusia keeles კირიონ II; 10. november 1855 Nikozi – 26. juuni 1918) oli Gruusia õigeusu kiriku eestseisja 1917–1918. Ta oli esimene kogu Gruusia katoolikos-patriarh pärast Gruusia õigeusu iseseisvuse taastamist.

Ta lõpetas Thbilisi (1876) ja Kiievi (1880) vaimuliku seminari ning töötas seejärel Odessa seminaris. 1883 tuli ta Gruusiasse tagasi ja töötas seejärel usuõpetajana, uuris kristluse ajalugu Gruusias ning kogus vanu käsikirju, münte ja folkloori.

Pärast oma naise ja laste surma hakkas ta mungaks. 1896 pühitseti ta Kvatakhevi kloostri arhimandriidiks. 1898–1901 oli ta Alaverdi piiskop ja 1901–1902 Gori piiskop. Ta oli aktiivne Gruusia kiriku autokefaalia, mille Venemaa oli 1811. aastal kaotanud, eestkõneleja. Seetõttu saadeti ta pagendusse Kamjanets-Podilskõisse ja hiljem Kaunasesse. 1903. aastast oli ta Novomõrhorodi piiskop ja Hersoni kubermangu vikaarpiiskop, 1906. aastast Suhhumi piiskop ja 1907. aastast Kaunase piiskop ning Leedu vikaarpiiskop. Pärast Gruusia eksarhi Nikoni tapmist 1908. aastal Thbilisis võeti talt piiskopi tiitel ning saadeti Kurjaži kloostrisse Harkivi lähedal ning seejärel Sanaksari kloostrisse Mordvas. 1915 sai ta taas piiskopiks, ta saadeti Polotskisse. Augustis 1917 sai ta Gruusiasse tagasi minna. 1. oktoobril 1917 valiti ta Gruusia õigeusu kiriku patriarhiks.

Ta leiti tapetuna 27. juuni 1918 varahommikul Martkophi kloostris. Tapjat ei leitud ja tema surma asjaolud on siiani ebaselged.

Kirion II on maetud Thbilisi Sioni katedraali.

Tema kodanikunimi oli **Giorgi Sadzaglišvili** (გიორგი საძაგლიშვილი).
Suurvürst **Konstantin Konstantinovitš** (*Константин Константинович, "К.Р."*; 10. august 1858 Strelna – 4. juuni 1915 Pavlovsk) oli Venemaa riigitegelane Holstein-Gottorp-Romanovite dünastiast.

Suurvürst Konstantin Konstantinovitš sündis keiser Nikolai I poja suurvürst Konstantin Nikolajevitši pojana.

Sõjaväekarjäär
--------------

Suurvürst Konstantin Konstantinovitš alustas teenistust laevastiku merekadettide koolis (tema isa suurvürst Konstantin Nikolajevitš oli Venemaa sõjalaevastiku ülem kindraladmirali auastmes). Merekooli kasvandikuna osales Konstantin Konstantinovitš kaugsõitudel ning ülendati esimese ohvitseriauastmena mitšmaniks. Esimesed sõjakogemused sai osaledes aastatel 1877–1878 Vene-Türgi sõjas, kus teda autasustati püha Georgi 4. järgu ordeniga. 1884. aastal viidi Konstantin Konstantinovitš edasiseks teenistuseks maavägedesse ja määrati Izmailovo kaardiväepolku, kus teenis järgmised seitse aastat roodukomandörina.

1891. aastal edutati suurvürst Konstantin Konstantinovitš polkovnikuks ning määrati Preobraženski kaardiväepolgu komandöriks. 1895. aastal ülendati ta kindralmajoriks, 1901. aastal kindralleitnandiks ja 1907. aastal jalaväekindraliks. 

1900. aastal määrati suurvürst Konstantin Konstantinovitš sõjaliste õppeasutuste ülemjuhatajaks (*Главный начальник военно-учебных заведений*) ja 1910. aastal sõjaliste õppeasutuste kindralinspektoriks.

Tegevus teaduste akadeemias
---------------------------

Suurvürst Konstantin Konstantinovitš oli ka Keiserliku Teaduste Akadeemia liige ja alates aastast 1889 akadeemia president.

Kirjandustegevus
----------------

  


|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Konstantin Konstantinovitš** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Dmitri Tolstoi** | **Peterburi Teaduste Akadeemia president**1889—1915 | Järgnev**Aleksandr Karpinski** |
? Sloveenia riigi- ja rahvuslipp. Proportsioonid 1:2.
Sloveenia rahvuslipp. Proportsioonid 2:3
**Sloveenia lipp** on Sloveenia Vabariigi ametlik lipp.

Lipu põhi on trikoloor, mis koosneb ülalt alla lugedes valgest, sinisest ja punasest triibust võrdsest. Need on panslavistlikud värvid, mida kasutavad ka mitmed teised slaavlaste riigid: selline trikoloor on Venemaa lipp, Slovakkia lipul on samasugune põhi, Serbia ja Montenegro ning Tšehhi lipul on need värvid teisiti paigutatud. Slovakkia lipp on Sloveenia lipuga esmapilgul äravahetamiseni sarnane: erinevus on ainult vappides. 

Lipuvarda pool on Sloveenia vapp, mis asetseb tsentreerituna valge ja sinise triibu põhjal. Vapikilp on sinine. Alt ümbritseb seda mõlemalt poolt punane ääris. Kilbi alumises osas on Aadria merd ning Sloveenia jõgesid Dravat ja Savat sümboliseeriva kahe laine kohal Sloveenia kõrgema mäe Triglavi kolm tippu. Nende kohal on tipule toetuva kolmnurgana kolm kuueharulist kuldset tähte Celje krahvide vapilt. Vapp sümboliseerib ühtlasi Sloveenia kolme ajaloolist piirkonda Kranjskat, Štajerskot (Alam-Steiermark) ja Goriškot. Vappi on kritiseeritud heraldikareeglitele mittevastavuse pärast. 

Lipu värvid on panslaavi rahvusvärvid, mis on seotud ka vanemate vappidega. Lipuna kasutati neid esimest korda 1848. Värvide järjekorda inspireeris Venemaa lipp. See lipp jäi Sloveeniale ka Jugoslaavia koosseisus, mil lipu keskele lisati punane kollase äärisega viisnurkne täht. Pärast Sloveenia iseseisvumist täht eemaldati ja lisati vapp ning sellisena võeti lipp ametlikult kasutusele 27. juunil 1991.

Uued lipukavandid
-----------------

Praegu arutatakse uue, samade värvidega lippudest, eriti Slovakkia lipust, paremini eristuva riigilipu kasutuselevõttu. Ajendiks oli Sloveenia ja Slovakkia sagedane segiajamine rahvusvahelisel areenil. Valitsus kuulutas 2003 välja konkursi, mille võitis triipudega lipp, millel samuti esineb Triglavi motiiv. Parlament ei ole uue lipu kasutusele võtmist veel otsustanud. Juunis 2003 läbi viidud arvamusküsitlusel oli 67% vastanutest vana lipuga rahul, mingi uue lipu kasutuselevõttu pooldas 17% vastanutest.

Varasemad lipud
---------------

* Sloveenia lipp aastatel 1947–1990

Vaata ka
--------

* Sloveenia vapp

Välislingid
-----------

* Sloveenia lipp andmebaasis FOTW
* Sloveenia uued lipukavandid
**Konstantin Fehrenbach** [f'eerenbahh] (11. jaanuar 1852 Wellendingen, Badeni suurhertsogkond – 26. märts 1926 Freiburg) oli Saksa poliitik, Saksamaa kantsler 1920–1921.

Ta sündis külakoolmeistri pojana. Katoliiklikud vanemad soovisid, et pojast saaks vaimulik, ja panid ta 1865 Freiburgi kloostrikooli, mille Fehrenbach 1871 lõpetas. Järgnes teoloogia õppimine Freiburgi Albert Ludwigi Ülikoolis. Seal jõudis ta järeldusele, et tsölibaat ei ole tema jaoks sobiv eluviis, mis välistas vaimuliku karjääri. Seetõttu läks ta 1874 üle õigusteaduskonda, mille lõpetas 1879. Samal aastal ta abiellus ja sellest abielust sündis tütar.

Ta valiti Badeni Maapäeva 1885 Katoliikliku Keskpartei liikmena, kuid erimeelsused partei juhtkonnaga kirikupoliitika osas sundisid teda 1887 Maapäevast lahkuma. 

1901 valiti ta tagasi ning ta jäi maapäeva liikmeks 1913. aastani. Aastatel 1907–1909 oli ta maapäeva president.

1903 valiti ta Saksa Riigipäeva (*Reichstag*) ning temast sai üks parema kõneoskusega parlamendi spiikreid. 1917 sai ta parlamentaarkomisjoni esimeheks ja 1918 Keiserliku Saksamaa Riigipäeva viimane president. 

Kui loodi vabariiklik valitsus, oli ta 1919–1920 Weimari rahvuskogu president.

Juunis 1920 määrati ta vabariigi kantsleriks ja ta moodustas Saksamaa Weimari vabariigi esimese mittesotsialistliku kabineti, Keskpartei koalitsiooni Saksa Demokraatliku Partei ja Saksa Rahvaparteiga. Suutmata pidada edukaid läbirääkimisi liitlastega reparatsiooni küsimuses, oli ta mais 1921 sunnitud tagasi astuma.

Aastal 1923 valiti ta Katoliikliku Keskpartei esimeheks, parteid juhtis ta kuni oma surmani.
**Konstantin Gern** (18. juuli (vkj)/ 30. juuli 1893 Tartu – 15. september 1954 Tallinn) oli eesti kergejõustiklane, poksija ja sporditegelane.

Ta alustas sportimist 1908. aastal Tartu Abergis, hiljem esindas ta Riia seltse, Petrogradi Kalevit ja Tallinna Sporti. 

Gern sai õiguse esindada Venemaad 1912. aastal V olümpiamängudel Stockholmis 1500 m jooksus, kuid raha puudumise tõttu jäi tal olümpiamängudele minemata. Ta oli poksis raskekaalus (kaalupiir on teadmata) Vene laevastiku meister (1917).

Gern oli Eesti meister 1500 m jooksus (1923), Tallinna Spordi meeskonnas 4 × 400 m teatejooksus (1925) ning poksis poolraskekaalus (kuni 79,4 kg) Eesti meister (1926).

Gern töötas hiljem raamatukirjastamise ja -trükkimise alal. Ta oli juhtivatel kohtadel Tallinna Spordis ning mitmes spordi keskorganisatsioonis, nende hulgas ka Maadlus-, Poksi- ja Tõsteliidus. Ta tegutses ka maadluse, poksi ja tõstmise kohtunikuna.

Kirjandus
---------

* Spordibiograafiline leksikon. Tallinna Kirjastuse Kooperatiiv. Tallinn 1937
* Henn Saarmann, Erlend Teemägi. "Eesti spordi biograafiline leksikon". Eesti Entsüklopeediakirjastus. Tallinn 2001

Välislingid
-----------

* Biograafia ESBL-is
* Konstantin Gerni sporditulemused
* Haud Tallinna Metsakalmistul
**Riho Roots** (aastani 1940 **Richard Roots**, 6. august 1900 Jõelähtme vald, Harjumaa – 12. november 1979 Viljandi) oli eesti arstiteadlane, patoanatoom ja hügieenik.

Elulugu
-------

Riho Roots oli talupidaja poeg.

Lõpetas aastal 1919 Tallinna Linna Poeglaste Humanitaargümnaasiumi. Osales Vabadussõjas, lõpetas aastal 1927 Tartu Ülikooli arstiteaduskonna. 1927–1928 oli TÜ kohtuarstiteaduse instituudi assistent, 1929–1931 täiendas end Grazis ja Viinis. Oli 1931–1939 Tallinna Linna Keskhaigla prosektor, 1939–1940 TÜ patoloogia instituudi assistent, 1940–1941 vanemõpetaja, 1941–1944 prosektori kohusetäitja, 1944 vanemõpetaja, 1945–1950 hügieeni kateedri juhataja, kohusetäitja, aastast 1946 dotsent, 1944–1945 ka Tartu Sanitaarharidusmaja direktor, 1946 ajakirja Nõukogude Eesti Arst toimetaja, 1950–1970 Viljandi haigla patoanatoom ja Viljandi meditsiinikooli lektor. Oli Akadeemilise Arstiteaduse Seltsi liige (1923–1927), Tartu Teadusliku Arstide Seltsi ja Tallinna Eesti Arstide Seltsi sekretär (1927–1938).

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkond: kohtumeditsiin, patoloogiline anatoomia ja hügieen.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide
2. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 30. oktoober 2013. Vaadatud 6. jaanuaril 2013.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)

Teoseid
-------

* Surmavad õnnetusjuhtumid Tartu Ülikooli Kohtuliku Arstiteaduse Instituudi lahangumaterjali põhjal. // EA (1928) 5
* Vastsündinute meleena juht. // Eesti Arst (1929) 4
* Lisatis ipriidimürgistuse kasuistikale. // Eesti Arst (1940) 10.

Kirjandus
---------

* Tartu Riikliku Ülikooli õppe-teaduskoosseisu biobibliograafia nimestik 1944–1980. Trt, 1987, 120
* Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944. I–III. Trt, 1994, II, 57
* Nõukogude Eesti Tervishoid (1970) 6, 459
* Nõukogude Eesti Tervishoid (1980) 1, 59–60
* Merila-Lattik, H. Eesti arstid 1947–1997. Tallinn, 1997, 309–310.
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel on kirjutamisviisist; Tallinna stuudioteatri kohta vaata Grotesk (teater)* |

---

**Grotesk** (itaalia keeles *grottesco* < *grotta* 'koobas, grott') on kummastav kirjutamisviis, mis põimib ja ühendab ühendamatuid – koomilist ja jubedat, tõelist ja fantastilist, ülevat ja madalat, inimlikku ja ebainimlikku – ning osutab inimloomusse ja maailmaellu kätketud kohutavate deformatsioonide võimalustele. 

Groteski sugemeid võib leida juba vanadest kirjandustest. Erilist tähelepanu pälvis see renessansis, mil nähtus sai ka nimetuse. Nimelt leiti väljakaevamistel hilisrooma perioodi kuuluvate paleede, termide, grottide seintelt veidraid ornamente, milles põimusid taime-, looma- ja inimkujutised. Termin sai eriti populaarseks Victor Hugo draama "Cromwell" (1827) eessõna kaudu: "Groteski leidub kõikjal; ühest küljest tähistab ta värdjalikku ja kohutavat, teisest küljest – koomilist ja naljakat."

Grotesk purustab reaalse maailma struktuuri ja loob uue, ühtaegu soerdliku ja tõese.

Groteskset kujutamisviisi on kasutanud Ernst Theodor Amadeus Hoffmann, Edgar Allan Poe, Mark Twain, Franz Kafka, Mihhail Bulgakov, ekspressionistid, sürrealistid ja absurdistid; eesti kirjanikest Friedebert Tuglas, August Gailit, Albert Kivikas, Arvo Valton, Enn Vetemaa, Ilmar Laaban, Andres Ehin ja Juhan Viiding.

Kirjandus
---------

* Harald Peep, "Grotesk ja kirjanduslik kujund" – Looming 1972, nr 7, lk 1186–93; loetav ka Eesti Rahvusraamatukogu digitaalarhiivis; ilmunud ka H. Peebu raamatus "Tähtraamat", Eesti Raamat, Tallinn 1978, lk 46–59
* Vytautas Kubilius, "Grotesk kui traagiline naer". Leedukeelsest käsikirjast tõlkinud Mihkel Loodus – Keel ja Kirjandus 1973, nr 8, lk 449–456
* Pärt Lias, "Groteski poeetikast" – Keel ja Kirjandus 1974, nr 7, lk 385–394; ilmunud ka P. Liase raamatus "Sulailmast uutmiseni", Eesti Raamat, Tallinn 1990, lk 3–22 ja viited lk 271–272
* Mart Mäger, "Mängumees ja tagaaetav. Koomika ja grotesk Jüri Üdis" – Looming 1976, nr 1, lk 141–159; ilmunud ka M. Mägra raamatus "Luule ja lugeja. Artikleid, arvustusi, esseid", Eesti Raamat, Tallinn 1979, lk 203–235 ja viited lk 279
* Mihhail Bahtin, "François Rabelais' looming ja keskaja ning renessansi rahvakultuur" (väljavõtteid; grotesksest realismist ja grotesksest kujundist). Tõlkinud Linnart Mäll – M. Bahtini kogumikus "Valitud töid", Eesti Raamat, Tallinn 1987, lk 185–211
* Rein Tootmaa, "V. Vahingu ja A. Valtoni groteskistruktuurid" – Looming 1983, nr 5, lk 685–700
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib filosoofist; Delfi preestritari vägistanud nooruki kohta vaata artiklit Echekrates Tessaaliast* |

---

**Echekrates** (*Ἐχεκράτης*) **Phleiusist** (sündis umbes 417 eKr) oli vanakreeka filosoof, pütaagorlane, Philolaose ja Eurytose õpilane.

Echekrates palub Platoni dialoogis "Phaidon" Phaidonil, kellega ta kohtub mõnda aega pärast Sokratese hukkamist, jutustada Sokratese elu viimastest tundidest ja surmast. Phaidoni jutustusse sekkub ta vähe, katkestades selle üksnes kohas, kus räägitakse sellest, et hinge võib käsitada keha funktsioonide "harmooniana", ning veel ühes kohas.

Aristoxenos, kes Echekratest isiklikult tundis, nimetas teda üheks viimastest pütaagorlastest.

Tõenäoliselt on tegu sama Echekratesega, kellele viitas ajaloolane Timaios Tauromenionist.

Echekratest mainib ka Aulus Gellius. 

Echekratest Phleiusist samastatakse Echekratesega Lokroist, keda mainib Cicero (*De finibus bonorum et malorum*). Władysław Witwicki oletab sissejuhatuses "Phaidoni" poolakeelses väljaandes, et echekrates oli pärast Suur-Kreeka linnast Lolroist, dialoogi tegevusajal aga hiljuti elama asunud Phleiusi. Ta viitab sellele, et "Phaidonis" ei tunne Echekrates Päris-Kreeka tavasid ja olusid. Ta oletab, et Phleiusi asus Echekrates elama sellepärast, et tegu on Pythagorase esivanemate kodukohaga.

Echekratese vaadetest pole teada muud peale selle, et ta oli pütaagorlane ning tundis austust ja huvi Sokratese vastu. "Phaidonis" esineb ta demokraatia vastasena.

Viited
------

1. ↑  Sokratese surres (399) pidi ta olema umbes 18-aastane; vt Kurt von Fritz. *Pythagorean Politics in Southern Italy*, New York 1940, lk 27j; Cornelia J. de Vogel: *Pythagoras and Early Pythagoreanism*, Assen 1966, lk 27.
2. ↑  Phaidon 88d
3. ↑  Diogenes Laertios 8.46.
4. ↑  Phaidon 57a–59c
5. ↑  Phaidon 88c–89a, 102a.
6. ↑  Aristoxenost (fragmendid 18 ja 19) tsiteerivad Iamblichos (*De vita Pythagorica*) 251 (arvab ta pütaagorlaste hulka) ja Diogenes Laertios (8.46); vrd B. L. van der Waerden. *Die Pythagoreer*, Zürich 1979, lk 19, 215j, 220j; Christoph Riedweg. *Pythagoras*, 2. trükk, München 2007, lk 138j, 148.
7. ↑  Sellest räägib Polybios (12.10.7). Siin on kronoloogiline probleem: et Timaiosega kohtuda, pidi Echekrates elama väga vanaks. selle kohtumise usutavusest räägib Walter Burkert (*Weisheit und Wissenschaft*, Nürnberg 1962, lk 81, märkus 40.)
Carl Ernst Claus
**Carl Ernst Claus** (11./ 22. jaanuar 1796 Tartu – 12. / 24. märts 1864 Tartu) oli baltisaksa keemik, botaanik ja farmatseut, kes on ennekõike tuntud ruteeniumi avastajana.

Ta sündis maalermeistri perekonnas. Kaotas varakult vanemad ning siirdus Peterburi apteekriõpilaseks. Õppis vabakuulajana Tartu Ülikoolis botaanikat, keemiat jt aineid, õiendas 1816 samas proviisorieksami. Oli seejärel Peterburis ja Saratovis apteeker, 1821–1829 pidas Kaasanis, 1830–1831 Saratovis oma apteeki. 1827 osales teaduslikul ekspeditsioonil (koos E. Eversmanniga) Uurali ja Volga vahelisel alal, täites botaaniku, kunstniku ja tõlgi ülesandeid.

Ta naasis 1831. aastal Tartusse ja täiendas end keemia alal, töötas keemiakabineti assistendina. Osales 1834. aastal professor Carl Christoph Göbeli juhitud ekspeditsioonil Volga steppides. Ühiselt koostatud ekspeditsiooniaruanne pälvis Demidowi preemia. 1835 *cand. phil.*, 1837 kaitses magistritöö ja siirdus Kaasani ülikooli adjunktprofessoriks. 1838 sai Kaasani ülikoolis doktorikraadi keemias. Oli 1839–1852 Kaasani, 1852–1864 Tartu ülikooli farmaatsiaprofessor ja ühtlasi Farmaatsiainstituudi direktor.

Töötas peamiselt keemilise analüüsi ja plaatinametallide keemia alal. Uuris Uurali plaatinamaake eelkõige nende tööstusliku kasutamise vaatenurgast. Ruteeniumi (Ru) avastaja 1844.

Peterburi Teaduste Akadeemia liige (1861) ja Preisi Teaduste Akadeemia korrespondentliige (1863).

Kavandatud suurtöö plaatinametallidest jäi lõpetamata, säilinud käsikirjade järgi koostatud "Fragment einer Monographie des Platins und der Platinmetalle" avaldamine katkes, osa käsikirju läks kaduma. 1883. aastal avaldas prof Butlerov sama pealkirja all säilinud materjalide alusel koostatud monograafia..

Viited
------

1. ↑  Nimekad teadlased Tartu Ülikoolis[*alaline kõdulink*]

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Carl Claus** |

* Teoseid
* Carl Schmidt. Lebensbild von Professor Dr. Carl Claus (nekroloog)
**Ebionid** (kreeka Ἐβιωναῖοι; heebrea-aramea **אביונים**, *ebjonim*, vaesed) oli juudakristlaste enesetähis, kes vastandusid kujunevale hellenistliku kristluse pooldajatele ja Pauluse kogudustele. Sellega eraldasid nad end ka teisest juudakristlikust erakonnast nn natsareenidest kes samuti aastal 66 või 67 Jeruusalemmast Ida-Jordanimaale välja rändasid.

Vähesed ebionid, kes ei olnud juutidega või kristlastega ühinenud, olevat püsinud Ida-Jordanimaal, Süürias ja Egiptuses kuni 7. sajandini, kuni kaotasid oma eripära islamis.

Epiphaniuse Salamisest kiri teisiti õpetavate rühmituste kohta *Ravimikast* (kr *Panarion*) sisaldab viidet ebionide evangeeliumile, millega ta ilmselt mõtles heebrealaste evangeeliumi.

Algselt olid "vaesed" aunimetus, keda Jeesus õnnelikeks nimetas. Aja jooksul sai nimetus negatiivse varjundi, sest neid ümbritsesid igal pool vastased. Juudid sulgesid oma kogukonna neile, sest nad tunnistasid Jeesust messiana, keeldusid loomohvrist (templiteenistusest) ja pooldasid taimetoitlust. Nad ei tunnistanud Pauluse õpetust Jeesuse vere lepitussurmast. Õhtusööm (ehk armulaud) tähendas neile Jeesuse mäle(s)tamist ja "verekarika" asemel kasutasid veekarikat.

Roomlastele olid ebionid, nagu juudid ja kristlasedki, ebausaldatavad võimalikud mässajad.
Säilinud on ühe ebionite juhi nimi Sumahhos (Sumachus), Vana Testamendi ühe kreekakeelse seletuse tõlkija ja toimetaja, mille Origenes lisas oma Hexapla´sse. Tema järgi nimetati ebioneid ka sumahhoslasteks.

Viited
------

1. 1 2  F.F. Bruce. *Uue Testamendi ajalugu*. 2000:440.
**Rakvere kirikaed** on endine kalmistu (kirikaed) Rakvere kihelkonnas Virumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Rakvere linnas Lääne-Viru maakonnas.

Kalmistu võeti arvatavasti kasutusele 15. sajandi algul seoses keskaegse kiriku ehitamisega. Ehkki kirik peaaegu hävis 16. sajandi Liivi sõdades, maeti sinna arvatavasti ikka edasi. Kirik ehitati uuesti üles 17. sajandi lõpus. Arvatavasti on sinna maetud ka 1695.–1697. aasta näljaohvreid ja 1711. aasta katkuohvreid.

Kalmistu ümbritses kirikut, selle geomeetriline kese paiknes kirikust kagus ning oli piiratud kivimüüriga. 1683. aasta kaardi järgi oli kirikaia pindala (müüri sisekülgedelt mõõdetuna) umbes 0,55 hektarit.

Kirikaiale matmine lõpetati pärast 1773. aastat, pärast seda lammutati ka kalmistumüür. Uued kalmistud rajati 18. sajandi lõpus Rakvere kihelkonna maa- ja linnaelanikele koos, kuid eraldi nii eestlaste (Rakvere vana eesti kalmistu) kui ka sakslaste jaoks (Rakvere vana saksa kalmistu).

18. sajandi lõpust on kirikaia ala osaliselt kasutatud laadaplatsina, kiriku edelanurka ehitati kirikumõisa majandushoone (hobusetall, vankrikuur ja ait; praegu Pikk 19/1) ja aastatel 1901–1902 kirikumõisa uus peahoone (praegu Pikk 19/2). Ka kirikust põhja poole olevale kalmistualale on hiljem ehitatud uusi maju, kuid mitte kiriku vahetusse lähedusse, vaid rohkem kalmistu põhjaserva.

Kirikaed pole eraldi kultuurimälestis, kuid asub Rakvere vanalinna muinsuskaitsealal.

Vaata ka
--------

* Rakvere Kolmainu kirik

Viited
------

1. ↑  Rootsi Riigiarhiivi Sõjaarhiiv, KrA 0406H:28:057:002

Välislingid
-----------

* Tiina Tuulik. "Üks Eesti ajalooline kalmistu täna – Rakvere linnakalmistu". Mäetagused 55/ 2013
**Carl Adolf Theodor Walcker**, ka **Karl Walcker** (13. aprill 1839 Pärnu – 21. jaanuar 1909 Leipzig) oli baltisaksa majandusteadlane.

Walcker õppis Tartu Ülikoolis 1857–1863, vahepeal ka Berliini Ülikoolis. Esmalt õppis ta aasta meditsiini, ent vahetas selle siis majandusteaduse vastu. Ta oli 1867–1869 Tartu Ülikooli poliitilise ökonoomia eradotsent, hiljem töötas Berliini, Harkovi, Tübingeni ja Leipzigi ülikoolides. Alates 1892. aastast ei pidanud ta tervislikel põhjustel enam loenguid, ent tegeles edasi teadusega.

Walcker avaldas hulgaliselt raamatuid, nende hulgas viieköitelise teose "Handbuch der Nationalökonomie" (1882–1884), mis ilmus mitmes trükis. Tema magistritöö käsitles kaitsetolle. 1869. aastal Tartus kaitstud doktoritöö teema oli "Ueber den sogenannten Sachwat der sibirischen Goldwäscher."

Viited
------

1. 1 2  *Tartu Ülikooli ajalugu 1632–1982.* II, *1798–1918*. Tallinn: Eesti Raamat, 1982, lk 169.

Välislingid
-----------

* Carl Adolf Theodor Walcker saidil "BBLD - Baltisches biografisches Lexikon digital"
**Johannes Karl Paulsen** (13. veebruar 1879 Krementšuk – 17. november 1945 Lübeck) oli eesti viiuldaja ja muusikapedagoog.

1907. aastal lõpetas ta Moskva konservatooriumi viiuli eriala Jan Hřímalý klassi, õppis samas konservatooriumis ka Sergei Tanejevi juhendamisel kompositsiooni. Aastatel 1912–1914 õppis Viinis dirigeerimise meistrikursustel.

1914. aastast tegutses Tallinnas viiulisolistina, kammermuusikuna, dirigendina ja muusikapedagoogina. Aastatel 1919–1939 oli ta Tallinna Konservatooriumi viiuliõppejõud, 1925. aastast professor. Teda loetakse eesti viiulikoolkonna rajajaks. Tema õpilasi olid Vladimir Alumäe, Hubert Aumere, Zelia Aumere, Herbert Laan, Evi Liivak, Roman Matsov, Rostislav Merkulov, Rudolf Milli, Eduard Poolakene, Carmen Prii, Olev Roomet, Jossif Šagal, Eevalt Turgan, Artur Värik ja Villem Õunapuu.

1939. aastal siirdus ta Poznańi, elu viimastel aastatel elas Lübeckis.

Viited
------

1. 1 2  Eesti muusika biograafiline leksikon. Tallinn: Valgus, 1990, lk 178
Kaart
Narva Jumalaema Narva pühakuju kirik
**Rakvere tänav** on tänav Narvas Sutthoffi ja Vanalinna linnaosa piiril ning Kalevi ja Pähklimäe linnaosas.

Tänav koosneb kahest lõigust. Esimene lõik algab Jõe tänavalt, ristub 1. Jõe, Tolli, Sepa, Jõesuu, Juhhanovi ja Puškini tänavaga, Kangelaste prospektiga, 4. Rohelise tänavaga ning lõpeb 5. Rohelise tänavaga ristudes. Selle lõigu pikkus on 1900 m. Teine lõik algab Rahu tänavalt, kulgeb lääne poole ja lõpeb Äkkeküla teega ristudes. Lõigu pikkus on 530 m.

Hoonestus
---------

Aadressil Rakvere tänav 39 asub Narva Jumalaema Narva pühakuju kirik.

Ajalugu
-------

Samas kohas oli vana tee, mis viis Peterburist Tallinna ja oli tuntud *Tallinna maantee* (vene keeles *Ревельский тракт*) nime all. Seda on kujutatud 1856. aasta Narva eeslinna plaanil. 1900. ja 1905. aasta linnaplaanidel on see *Wesenbergi tänava* (vene keeles *Везенбергская улица*) nime all. 1912. 1927. ja 1940. aasta linnaplaanidel on tänava nimi *Rakwere uulits* ehk *Rakvere tänav*. See algas Narva jõe kaldalt ning ristus Sepa, Surnuaia, Aleksandri, Tapamaja, Posti ja Rohelise (majad 1–11) tänavaga. Rakvere tänavast põhja pool hoonestus puudus, seal olid vaid linna karjamaad, kalmistud ja tapamaja.

16. veebruaril 1978 nimetati Narva linna RSN TK otsusega nr 71 Rakvere tänav ümber Fedjuninski tänavaks (vene keeles *улица им. И.Федюнинского*) Nõukogude Liidu kangelase armeekindral Ivan Fedjuninski järgi. 25. oktoobril 1994 Narva Linnavalitsuse korraldusega nr 977-k see otsus tühistati ja taastati tänava varasem nimi.

Viited
------

1. ↑  О.Коченовский. Нарва. Таллинн, "Валгус", 1991
2. 1 2  Svetlana Andrejeva. Narva tänavad 17.-21. sajandi linnakaartidel. – Narva Muuseumi Toimetised, nr 7, 2007, lk 108–127.
3. ↑  25. oktoobri 1994 Narva Linnavalitsuse korraldus nr 977-k
Rakvere valla vapp
**Rakvere valla vapp** on Lääne-Viru maakonnas asuva Eesti haldusüksuse Rakvere valla vapp.

Rakvere vald ja Sõmeru vald ühinesid haldusreformi käigus 2017. aastal ja ühendvalla vapina võeti kasutusele varasem Sõmeru valla vapp.

Vapp 2018. aastast
------------------

### Vapi kirjeldus

Sinisel vapikilbil on vertikaalselt paiknev kuldne viljapea kahe kuldse ringi (kuldraha) vahel.

### Põhjendus

Vapikilbi sinine värv viitab Virumaa vapivärvile. Kuldne viljapea sümboliseerib viljakat maad ning paikkonna põhitegevusala – põllumajandust. Kuldrahad osutavad maapõuerikkustele (fosforiit, paas), samuti ümbruskonna aardeleidudele.

Vapp 1993–2017
--------------

Rakvere valla vapp
Vapp kinnitati 14. mail 1993.

### Vapi kirjeldus

Kilp põikjaotatud; ülemisel, sinisel väljal kaks langevat hõbetriipu; alumisel, hõbedasel väljal roheline tamme kaksikleht.

Vaata ka
--------

* Rakvere valla lipp
* Sõmeru valla vapp

Välislingid
-----------

* Rakvere valla sümboolika
**Varstu külanõukogu** oli külanõukogu Eesti NSV-s.

Varstu külanõukogu moodustati 1945 septembris Võrumaal Varstu vallas. Külanõukogu keskus asus Varstu alevikus.

Seoses maakondade ja valdade likvideerimise ning maarajoonide moodustamisega arvati Varstu külanõukogu 1950 septembris Antsla rajooni koosseisu.

1954 juunis liideti Varstu külanõukoguga likvideeritud Krabi külanõukogu territoorium. 1954. aasta seisuga tegutsesid külanõukogu piirides "Nõukogude Eesti", C. R. Jakobsoni nimeline, А. H. Tammsaare nimeline ja S. M. Kirovi nimeline kolhoos.

Seoses Antsla rajooni likvideerimisega liideti Varstu külanõukogu 1959 veebruarist Võru rajooniga.

1960 oktoobrist liideti Varstu külanõukoguga osa likvideeritud Tsooru külanõukogu territooriumist, millel asusid J. M. Sverdlovi nimelise ja "Tuleviku" kolhoosi maakasutused.

1961 oktoobris liideti Varstu külanõukoguga osa Rõuge külanõukogu territooriumist, millel asus J. M. Sverdlovi nimelise kolhoosi maakasutus.

1972 veebruaris eraldati Varstu külanõukogust 5717 ha suurune osa varasema Tsooru külanõukogu aladest, millel asus J. M. Sverdlovi nimelise kolhoosi maakasutus ja liideti see Antsla külanõukoguga.

1976. aasta seisuga oli külanõukogu pindala 165 km² ja elanike arv 1843. Külanõukogus asusid Harju, Hindsiko, Kangiste, Krabi, Kõrgepalu, Lüütsepa, Matsi, Metsaküla, Metstaga, Mutemetsa, Paganamaa, Punsa, Pähni, Roosa (Varstu), Savira, Soolätte, Sulemõisa, Tagakolga ja Viru küla ning Varstu alevik. Külanõukogu maadel tegutses Varstu sovhoos.

30. juulil 1992 kinnitati Varstu valla omavalitsuslik staatus ja külanõukogu lõpetas tegevuse.

Viited
------

1. ↑  Varstu külanõukogu Eesti nõukogude entsüklopeedia faksiimileversioonis (vaadatud 30.11.2017)
2. ↑  Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 13. septembri 1945 seadlus Võru maakonna valdades küla töörahva saadikute nõukogude moodustamise kohta. Eesti NSV Teataja, 1945, 33, 519
3. ↑  Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 26. septembri 1950 seadlus "Maarajoonide moodustamise kohta Eesti NSV-s". Eesti NSV Teataja, 1950, 11, 114
4. ↑  Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 17. juuni 1954 seadlus "Eesti NSV külanõukogude ühendamisest". Eesti NSV Teataja, 1954, 10, 104
5. ↑  Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 24. jaanuari 1959 seadlus "Eesti NSV rajoonide reorganiseerimisest". Eesti NSV Teataja, 1959, 6, 38
6. ↑  Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 3. septembri 1960 seadlus "Mõnede Eesti NSV külanõukogude likvideerimise ning mõnede külanõukogude ja rajoonide piiride muutmise kohta". Eesti NSV Ülemnõukogu Teataja, 1960, 29, 83
7. ↑  Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 28. oktoobri 1961 seadlus "Võru rajooni Rõuge ja Varstu külanõukogu vahelise piiri muutmise kohta". Eesti NSV Ülemnõukogu Teataja, 1961, 43, 146
8. ↑  Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 25. veebruari 1972 seadlus "Võru rajooni mõnede külanõukogude piiride muutmine". Eesti NSV Ülemnõukogu ja Valitsuse Teataja, 1972, 10, 87
9. ↑  Eesti Vabariigi Ülemnõukogu Presiidiumi seadlus "Lääne-Viru maakonna Võsu alevi, Pärnu maakonna Are valla, Valga maakonna Taheva valla ning Võru maakonna Varstu valla omavalitsusliku staatuse kinnitamise kohta". RT 1992, 37, 484
|  |
| --- |
|  |
| Medalikohad |
| Taliolümpiamängud |
| **Hõbe** | 2010 | jäähoki |

**Ryan Suter** (sündinud 21. jaanuaril 1985 Madisonis Wisconsinis) on USA jäähokimängija, kes mängib kaitsjana NHL-i klubis Dallas Stars.

2003. aastal valis Nashville Predators ta NHL-i *draft* '​is seitsmenda valikuna. Hooajal 2003–04 mängis ta Wisconsini ülikooli meeskonnas ja hooajal 2004–05 Predatorsi noorteklubiga Milwaukee Admirals AHL-is. Predatorsi põhimeeskonda kuulus Suter alates hooajast 2005–06. Kokku mängis ta Predatorsis seitse hooaega.

2012. aasta juulis sõlmis ta 13-aasta pikkuse lepingu Minnesota Wildiga. Hooajal 2012–13 valiti Suter NHL-i hooaja sümboolsesse koosseisu.

2018. aasta oktoobris pidas ta NHL-is oma 1000. mängu.

2021. aasta juulis sõlmis Suter nelja-aastase lepingu Dallas Starsiga.

Aastatel 2012, 2015 ja 2017 on ta osalenud NHL-i tähtede mängul.

2010. aasta taliolümpiamängudel võitis ta USA jäähokikoondise koosseisus hõbemedali.

Tema isa Bob Suter oli samuti jäähokimängija, ta võitis USA koondisega 1980. aasta taliolümpiamängudel kuldmedali. Tema onu Gary Suter mängis NHL-is üle 1000 mängu.

Viited
------

1. ↑  "Wild agrees to terms with Suter, working on Parise". Minneapolis Star-Tribune. 4.7.2012. Vaadatud 7.5.2019
2. ↑  "'All-time player' Suter preps for 1,000th NHL game". NHL.com. 25.10.2018. Vaadatud 7.5.2019
3. ↑  "Suter, Holtby each sign contract with Stars". nhl.com. 29.7.2021. Vaadatud 20.11.2021

Välislingid
-----------

* Ryan Suter NHL.com lehel
* Ryan Suter hockeydb.com lehel

| * v
* r
Dallas Stars |
| --- |
| 
**Väravavahid**: Jake Oettinger **·** Rémi Poirier **·** Scott Wedgewood |
| 
**Kaitsjad**: Jani Hakanpää **·** Joel Hanley **·** Miro Heiskanen **·** Esa Lindell **·** Nils Lundkvist **·** Colin Miller **·** Ryan Suter |
| 
**Ründajad**: Jamie Benn **·** Jevgeni Dadonov **·** Ty Dellandrea **·** Max Domi **·** Radek Faksa **·** Luke Glendening **·** Roope Hintz **·** Wyatt Johnston **·** Joel Kiviranta **·** Mason Marchment **·** Fredrik Olofsson **·** Joe Pavelski **·** Jason Robertson **·** Tyler Seguin |
Ryan Pulock 2015. aastal Bridgeport Sound Tigersi meeskonnas
**Ryan Pulock** (sündinud 6. oktoobril 1994 Dauphinis, Manitobas) on Kanada jäähokimängija, kes mängib kaitsjana NHL-i klubis New York Islanders.

Aastatel 2010–2014 mängis ta Western Hockey League'i klubis Brandon Wheat Kings.

2013. aastal valis Islanders ta NHL-i *draft* '​is 15. valikuna. 2013. aasta septembris sõlmis ta Islandersiga kolmeaastase lepingu. Hooajal 2013–14 lõpus debüteeris ta American Hockey League'is (AHL) Islandersi noorteklubis Bridgeport Sound Tigers. Hooajal 2014–15 valiti Pulock AHL-i uustulnukate sümboolsesse koosseisu. 2016. aastal osales ta AHL-i tähtede mängul.

NHL-is debüteeris Pulock Islandersi meesonnas 28. veebruaril 2016 mängus Edmonton Oilersi vastu. Esimese värava lõi ta liigas sama aasta 17. märtsil mängus Nashville Predatorsi vastu. Islandersi põhikoosseisus mängib Pulcok alates hooajast 2017–18.

2012. aastal võitis Pulock Kanada kuni 18-aastaste koondisega omavanuste maailmameistrivõistlustel pronksmedali. Kanada jäähokikoondise koosseisus osales ta 2018. aasta maailmameistrivõistlustel.

Viited
------

1. ↑   (vaadatud 4.6.2021)

Välislingid
-----------

* Ryan Pulock NHL.com lehel
* Ryan Pulock hockeydb.com lehel
**Moray** on omavalitsus Šotimaa põhjaosas.

See asub Moray lahe lõunakaldal. Sellest jääb itta Aberdeenshire'i omavalitsus ja läände Highlandi omavalitsus.

2017. aastal elas Moray omavalitsuses umbes 95 800 inimest.

Vaata ka
--------

* Piktid ja pikti keel
* Burghead

Viited
------

1. ↑

Välislingid
-----------

 Moray – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* The Moray Council
* BBC Coast - Burghead Pictish Fort

Šotimaa omavalitsused

Aberdeen **·**  Aberdeenshire **·**  Angus **·**  Argyll and Bute **·**  Clackmannanshire **·**  Dumfries and Galloway **·**  Dundee **·**  East Ayrshire **·**  East Dunbartonshire **·**  East Lothian **·**  East Renfrewshire **·**  Edinburgh **·**  Falkirk **·**  Fife **·**  Glasgow **·**  Highland **·**  Inverclyde **·**  Midlothian **·**  Moray **·**  Na h-Eileanan Siar (Välis-Hebriidid) **·**  North Ayrshire **·**  North Lanarkshire **·**  Orkney saared **·**  Perth and Kinross **·**  Renfrewshire **·**  Scottish Borders **·**  Shetlandi saared **·**  South Ayrshire **·**  South Lanarkshire **·**  Stirling **·**  West Dunbartonshire **·**  West Lothian
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib iOS-i rakenduste e-poest, macOS-i rakenduste e-poe kohta vaata artiklit Mac App Store.* |

---

iOS 11 App Store'i logo
**App Store** on digitaalne rakenduste levitamise platvorm, mille on välja töötanud ja mida haldab Apple Inc. oma iOS-i operatsioonisüsteemis mobiilsete rakenduste jaoks.

Funktsioon
----------

App Store võimaldab kasutajatel sirvida ja alla laadida rakendusi, mis on välja töötatud Apple iOS tarkvaraarenduskomplektiga. Rakendusi saab alla laadida iPhone'i nutitelefonist, iPod Touchi pihuarvutist või iPadi tahvelarvutist. Seal leidub rakendusi ka Apple Watchi nutikella ning neljanda või uuema põlvkonna Apple TV jaoks.

Kui App Store 10. juulil 2008 avati, pakuti seal 500 rakendust. 2017. aastal oli poes üle 2,1 miljoni rakenduse.

App Store'i on kritiseeritud nõrga arenduskeskkonna eest, mistõttu ettevõte teatas 2016. aasta juunis "uuendatud fookusest ja energiast". Järgmistel kuudel tehtud olulised muudatused hõlmasid reklaamimisvõimalust otsingutulemustes, uue rakenduse liitumismudelit ja võimalust vastata klientide arvustustele. Lisaks alustas Apple vanade rakenduste eemaldamist, kui rakendus ei toimi ettenähtud viisil või ei järgi kehtivaid rakenduseeskirju. App Store sai 2017. aasta septembris iOS 11 ilmumisega uue disaini.

Välislingid
-----------

* Veebileht
**Margėnai kihistik** on ordoviitsiumi ladestu Pirgu lademe Ukmerge kihistu ülemine kihistik. Seda hakkasid esimesena eristama Jevlampijus Laškovas, Nijolė Sidaravičienė ja Juozas Paškevičius aastal 1976. Kihistik on nime saanud Margėnai küla järgi. Eesti alal kihistiku kivimeid ei esine, neid eristatakse vaid Leedu ida- ja keskosas.

Kihistiku stratotüüp on Svedasai 252 puurauk, kus kihistiku kivimid esinevad 550,2–553 meetril. Kihistik lamab Alksniai kihistikul. Kihistiku suurim paksus on 8,5 meetrit.

Kihistiku kivimiteks on lubjakivi ja rohekashall dolomiidistunud mergel. Kihistiku merglid sisaldavad mattunud murdepinnastega lubjakivipangaseid.

Viited
------

1. ↑  LIETUVOS SILŪRO, ORDOVIKO, KAMBRO, EDIAKARO SISTEMŲ STRATIGRAFINĖ KLASIFIKACIJA, 2015, lk. 38
2. ↑  Linda Hints, Asta Oraspõld, Jaak Nõlvak. *The Pirgu Regional Stage (Upper Ordovician) in the East baltic: lithostratigraphy, biozonation and correlation,* Proceedings of the Estonian Academy of Sciences, Geology, 2005
Laevad Kieli merendusfestivalil
**Merekultuur** on merenduse valdkonda hõlmav kultuur ehk kogu inimtegevus ja selle mõju (tulemus) merenduses. 

Merekultuur on mereriigi üldise kultuuri märkimisväärne osa. Merekultuuril on oluline roll merelises kogemuses (sealhulgas meremehekogemuses) ja merehariduses. 

Merekultuuri all võidakse laiemalt mõista mitte vaid otseselt merega, vaid ka teiste (pigem laevatatavate) veekogudega seotud kultuuri.

Merekultuuri jagunemine
-----------------------

Sõlmede tahvel
Mereteemalisi joonistusi
Paraad Emajõe festivalil
Merekultuuri juurde kuuluvad peamiselt:

* Merenduslik pärand
	+ Mereajalugu
		- Meresõjaajalugu
	+ Meretraditsioonid ja kombed
	+ Ajaloolised laevad
	+ Merelised pärimused
* Mereharidus
	+ Mereline kutseharidus
	+ Mereline huviharidus ja koolitus
	+ Mereline noorsootöö
* Merekeel ja mereterminoloogia
* Mereandidega tegelemine
	+ Mereandide püük ja tarbimine
	+ Mereandide kasvatamine
* Mereteemaline kunst ehk marinism
	+ Mereline kujutav kunst ja käsitöö
	+ Mereline muusika
* Veesõidukite ehitamine ja ehitusvõtted
* Merepääste ehk veepääste
* Merealane teadustegevus
* Merendusega seotud rekreatsioon ja sport
* Mereline riietus ja varustus
* Toitlustus, majutus ja muu tegevus sadamates ja randades
* Merekaubandus
* Veekeskkonna hoid

Merekultuuri hoidmine ja arendamine
-----------------------------------

Eesti Meremuuseumi Lennusadam merepäevade ajal
Merekultuuri süsteemse hoiu ja arendusega tegelevad peamiselt riiklikud merendusasutused, merekoolid, mereorganisatsioonid, meremuuseumid, huvikoolid.

Merekultuuri teadvustamiseks ja populariseerimiseks ühiskonnas korraldatakse peamiselt selliseid üritusi nagu merepäevad, konverentsid, festivalid, meremessid, paraadid, võistlused.

Vaata ka
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Merekultuur** |

* Meri
* Merendus
* Laevandus
* Meremees
* Kalur
* Alus (laevandus)
* Mereriik
Hauatähis kalmistul.  
Foto: Robert Treufeldt, 19. oktoober 2014
Hauatähised kalmistul.  
Foto: Robert Treufeldt, 19. oktoober 2014
**Maardu mõisa kalmistu** on kalmistu Jõelähtme kihelkonnas Harjumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Maardu külas Jõelähtme vallas Harju maakonnas.

Ajalugu
-------

Kalmistu rajasid Maardu mõisa tollased omanikud Brevernid arvatavasti millalgi 19. sajandil. Sinna maetute üldarv pole teada. Kalmistu on 1996. aastast koos Maardu mõisa pargiga ühine riiklik kultuurimälestis.

Kirjeldus
---------

Kalmistu jääb mõisa peahoone eest linnulennult umbes 150 meetri kaugusele lõunaedelasse ehk siis kalmistu asub pargi peahoonetaguses osas. See on praegu jäetud maha ja rüüstatud, seal on teada kahe hauatähise jäänuseid.

Viited
------

1. ↑  Kultuurimälestis nr 2740 "Maardu mõisa park, 18.-20.saj."

Kirjandus
---------

* Taavi Pae. Eesti kalmistute kujunemine ja paiknemise seaduspärasused. // Magistritöö Tartu Ülikooli Geograafia Instituudis. Tartu 2002
* Ketlin Sirge. "Eesti mõisakalmistud". Magistritöö Tartu Ülikooli usuteaduskonna võrdleva usuteaduse õppetoolis. Tartu 2013

Välislingid
-----------

* Kultuurimälestis nr 2740 "Maardu mõisa park, 18.-20.saj."
* Maardu mõisa kalmistu Veljo Ranniku kogus. Muinsuskaitseameti fotokogu
* Maardu mõis ja selle kalmistu Eesti mõisaportaalis
Appaloosa hobune
**Appaloosa** on hobusetõug, mida peetakse Ameerika vanimaks. Appaloosa hobused pärinevad Palouse'i maakonnast Ameerika Ühendriikide loodeosast Palouse'i jõe ümbrusest.

Päritolu
--------

Kromanjoonlaste hobuseid kujutavate kiviaja koopajoonistuste põhjal saab väita, et leoparditäpilist mutatsiooni põhjustav geen on väga vana. Konkistadoorid viisid täpilise hobuse geeni mõlemale Ameerika mandrile. *Nez percé* (omanimetus *nimiipuu*) indiaanihõim tegeles selektiivse aretusega ning jälgis rangeid reegleid, et toota parimaid tõuloomi
Tänapäeval on Appaloosa hobuseid aretatud nii Ameerika Ühendriikide kui ka Kanada lääneosas. Alberta provintsis on neid aretanud krii-indiaanlased.

Välimus
-------

Ilmetu pea, teravad lühikesed kõrvad, ergas ja uudishimulik pilk. Kere ja kael lihaseline, jõuline tagaosa, arenenud jalad. Turjakõrgus 147–158 cm..

Appaloosal on elavate, väljendusrikaste silmadega pea. Kõrvad on väikesed ja teravaotsalised nagu kõikidel Ameerika hobustel.Tal on kauni kujuga kael ja lai rind. Laudjas on ümar ja võimas ning sabahoid kõrge. Lakk ja saba on küll õhukesed, kuid ebatavaliselt siidjad. 

Lisaks iseloomulikule laigulisele karvkattele on sel tõul veel kolm omadust:

* Nahk karva all on roosade laikudega.
* Kapjadel heledad püsttriibud.
* Nähtavad silmavalged ehk skleerad.

Appaloosa värvus võib olla väga mitmekesine, võimalikud variandid: 

* Valge vaip - Valge laudjas ja nimmeosa, mujal tume põhivärv.
* Täpiline - Tumedad või valged täpid kehal.
* Kirju vaip - Kombinatsioon eelmisest kahest.
* Kimmel vaip - Osaliselt kimmel, valge laudja ja nimmepiirkonnaga.
* Kimmel vaip täppidega - Ülalkirjeldatud täppidega.
* Leopard - tume ja valged täpid.
* Lumehelves - Nimmel ja laudjal on heledad täpid.
* Härmatis - tumedal põhjal on väikesed valged täpid.

Iseloomustus
------------

Peetakse suurepärasteks universaalhobusteks. Iseloomult on appaloosa hobused vastupidavad, visad, sõnakuulelikud, abivalmid ja heasüdamlikud. Nad on kiired, hea hüppevõimega ja vähenõudlikud. Populaarne lääneratsutamise hobune, eriti vesternratsutamise aladel.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Fitzpatrick, Andrea. *Hobusetõud*. Tallinn: Sinisukk, 2008.
2. ↑  Hermsen, Josée. *Hobuste entsüklopeedia*. Tallinn: Sinisukk, 2006.
Mordva Vabariigi lipp
**Mordva lipp** on Venemaa Föderatsiooni koosseisu kuuluva Mordva Vabariigi lipp. 

Lipp võeti ametlikult kasutusele 30. märtsil 1995. 

Lipu kujundaja on Andrei Aleskin.

Lipu kirjeldus
--------------

Plagu on ristkülikukujuline horisontaalsete laidudega trikoloor. Värvid on ülevalt alla tumepunane, valge ja tumesinine. Lipu keskel on tumepunane päikesemärk. Ülemine ja alumine laid on 1:4, keskmine 2:4 lipu kõrgusest.

Lipu laiuse ja pikkuse suhe on 1:2.

Sümbolite tähendused
--------------------

Punane sümboliseerib elu, inimeste ajaloolist mälu ja kehastust, valge eesmärkide ja vaimu puhtus ning sinine maad, vee rohkust, vabadust ja kiiret arengut. Päikesemärk - karmiinpunane kaheksanurkne rosett on päikese sümbol ning sümboliseerib heatahtlikkust, südamlikku soojust ning avatust.

Lipu kohta on ka fraas: "Me tahame elada (punane) puhta hingega (valge) oma heal, soojal ja avatud (kaheksanurkne täht) vabal areneval viljakal maal (sinine).

Vaata ka
--------

* Mordva vapp

Välislingid
-----------

* Riiklik sümboolika: Mordva Vabariik - Saransk *(vene keeles)*
* Mordva Vabariigi lipust *Geraldika.ru* veebisaidil (*vene keeles*)