recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Henn Parts** (20. jaanuar (vkj 8. jaanuar) 1880 Adame talu[*viide?*], Polli vald, Pärnumaa – 22. veebruar 1946 Tartu) oli eesti rohuteadlane ja ravimikeemik.

Elulugu
-------

Henn Partsi vanemad olid Peeter ja Ann Parts.[*viide?*]

Lõpetas Viljandi linnakooli, 1907 Tartu keiserliku ülikooli, farmaatsiamagister (1914), farmaatsiadoktor (1929, TÜ), väitekiri "Organoterapöitiliste preparaatide valmistamisest ja nende mõju kindlaksmääramisest" (Tartu, 1929). Täiendas end 1926 Prahas, 1931 Viinis ja Budapestis, 1938 Berliinis ja Bernis.

Oli 1898–1901 Kroonlinnas apteekriõpilane, 1901–1904 Peterburis apteekriabiline, 1908–1920 Luuga maakonnas Novinka alevis apteegijuhataja, 1921 Tallinnas Tervishoiuvalitsuse revident ja apteegiosakonna juhataja, 1921–1926 TÜ rohuteaduse instituudi farmatseutilise keemia dotsent, 1926–1929 farmatseutilise keemia instituudi erakorraline professor (1931 avas Tartus oma apteegi), 1929–1940 korraline professor, 1940–1946 farmatseutilise keemia kateedri juhataja, professor, 1923–1933 ühtlasi (kohakaaslusega) arstirohtude instituudi juhataja. Õpetas farmatseutilist keemiat.

Teadustöö
---------

Töid farmatseutiliste preparaatide sünteesist ja analüüsist, kodumaa toorainete uurimisest farmatseutiliseks otstarbeks, teadusharu ajaloost. Riigi Tervishoiunõukogu liige 1929–36. Üle 30 teadustrükise.

Teoseid
-------

* Organoterapöitiliste preparaatide valmistamisest ja nende mõju kindlaksmääramisest. // Eesti Rohuteadlane (1929) 2–4
* Eesti Vabariigi Tartu ülikooli Farmatseutilise Keemia Instituudi alguspäevilt. // Eesti Rohuteadlane (1926)
* Farmatsöitiline keemia. Tartu, 1936

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Kirjandus
---------

* Tartu Riikliku Ülikooli õppe-teaduskoosseisu biobibliograafia nimestik 1944–1980. Trt, 1987, 109
* Tartu ülikooli ajalugu: kolmes köites. Tallinn, 1982, II, 22; III, 145, 147, 260
* Pharmacia (1930) 1, 13–15; (1931) 10, 387; (1940) 1, 4
* Eesti Rohuteadlane (1991) 3, 180–186
* Hinrikus, T. Raal, A. Tankler, H. Farmaatsia Tartu ülikoolis läbi aegade. Tartu, 2005, 36.

Välislingid
-----------

* Henn Parts, portreefoto
* Geni:

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Škoda 12Tr** on kahest kokkuühendatud trollibussist Škoda 9Tr moodustatud koosseisu tähistus. Selliseid koosseise oli plaanis valmistada ka Škoda tehases, kuid selleni ei jõutud. See tehti aga tarnitud 9Tr-ide baasil teoks osas Nõukogude Liidu linnades, sealhulgas Tallinnas ja Riias. Mõnel pool omistatigi sellistele koosseisudele tehase kavandatud tähistus 12Tr. 

Koosseisu loomiseks kohandati standardseid kahe- või kolmeukselisi trolle 9Tr minimaalselt. Need ühendati omavahel jäiga ühenduslüliga. Samuti tuli luua elektriline ühendus. 

Tallinnas nimetati selliseid koosseise nimetati "Albertiteks".

Viited
------

1. ↑  Olander, Aare. Tramm, buss ja troll Tallinnas, lk. 109

Välislingid
-----------

* Fotod ja tehnilised andmed tootja veebilehel
* Foto Škoda 9Tr kaksiktrollist Tallinnas
* Riia trollide Škoda 12Tr fotogalerii

  


| * v
* r
Trollibussid |
| --- |
| ZiU/Trolza | 
ZiU-5 |
| JuMZ | 
JuMZ-T1 |
| Ikarus | 
Ikarus 280T **·** Ikarus 412T **·** Ikarus 415T |
| Solaris Bus & Coach‎ | 
Solaris Trollino 12 **·** Solaris Trollino 15 **·** Solaris Trollino 18 |
| Škoda | 
Škoda 9Tr **·** Škoda 10Tr **·** Škoda 12Tr **·** Škoda 14Tr **·** Škoda 15Tr |
Väike-Lähtru õigeusu kirik (märts 2011)
**Väike-Lähtru Jumalasünnitaja Sündimise kirik** (ka *Väike-Lähtru Jumalaema Sündimise kirik*, *Väike-Lähtru õigeusu kirik*) on õigeusu kirik Lääne-Nigula vallas Väike-Lähtru külas.

Historitsistlik-eklektilises stiilis Väike-Lähtru kirik (vene keeles *Вяйке-Ляхтриская Рождества Богородицкая церковь*) ehitati 1889. aastal arhitektide Erwin Bernhardti ja K. Nymani projekti järgi. Sama projekti järgi on ehitatud näiteks Lihula Aleksander Nevski kirik ja Uue-Virtsu Kristuse sündimise kirik. Kirik pühitseti 24. oktoobril 1889 Jumalasünnitaja Sündimise auks Riia ja Miitavi ülempiiskop Arseni (Brjantsev) poolt.

Kirikus oli ka neli tornikella, millest üks asub praegu Läänemaa Muuseumis. Ülejäänud kolm kella on viimastel aastakümnetel rippunud Estonia teatri laval. Neist kõige suurem tornikell on ühtlasi ka kõige vanem ja kunstiväärtuslikum (valati 1768). Teised kaks kella pärinevad 1890. aastast ning on seega tõenäoliselt valatud just Väike-Lähtru kiriku tarbeks. 2007. aastal tagastas Estonia teater kellad EAÕK-le. Koguduse õigusjärglasena paigutas EAÕK kolm tornikella oma Ahtri tänavas asuvasse Tallinna Püha Siimeoni ja Naisprohvet Hanna peakirikusse.

Väike-Lähtru Jumalasünnitaja Sündimise kogudus tegutses aastast 1885 ning lõpetas tegevuse 1960.–1970. aastatel. Kirik suleti 1976. aastal.

Kirik seisab tühjana ja on avariilises seisukorras. Aastal 1998 kanti kirik Kultuurimälestiste Riiklikusse Registrisse.

Pildid
------

* 
* 
* 
* 
*

Vaata ka
--------

* Vene Õigeusu Kiriku Tallinna vikaarpiiskopkonna praostkondade ja koguduste loend

Viited
------

1. 1 2  Eesti Kultuurimälestiste register
2. ↑  Kompass.ee lehel

Välislingid
-----------

* Väike-Lähtru Jumalasünnitaja Sündimise kirik kultuurimälestiste riiklikus registris
P.C. Asbjørnsen
**Peter Christen Asbjørnsen** (15. jaanuar 1812 – 5. jaanuar 1885) oli norra kirjanik ja loodusteadlane, kes tegeles norra folkloori kogumisega. Tema ja Jørgen Engebretsen Moe (1813–1882) kogumikku "Norske Folkeeventyr" ("Norra rahvajutud") nimetatakse koostajate järgi tihti ka lihtsalt "Asbjørnsen ja Moe".

Asbjørnsen sündis Norras Kristianias klaasissepa pojana. Asbjørnseni ema oli ülimalt ebausklik ning nägi vaimuhaiguse tõttu üleloomulikke olendeid. Asbjørnsen ei olnud kõige tublim õpilane ja on vihjatud, et kool teda eriti ei huvitanud. Tema kooliaegne sõber Carl Andersen on hiljem kirjutanud, et Asbjørnseni kehv edenemine koolis tulenes sellest, et "Rahvajuttude ja muinasjuttude /.../ vastupandamatu veetlus oli liialt tugev." (tsitaat Hanseni biograafiast Asbjørnsenist, 1932) Jørgen Moega tutvus ta koolipoisina Ringerikes. Siiski asus ta Ida-Norras eraõpetajana tööle. 1833. aastal astus ta Kuninglikku Frederiki Ülikooli, kus omandas zooloogi elukutse. Juba kahekümneaastasena alustas ta muinasjuttude ja legendide kirjapanekut. Hiljem rändas Asbjørnsen jutte kogudes läbi kogu Norra.

Esimene "Norske Folkeeventyr" anti välja 1841. aastal. 1852. avaldati "Norske Folkeeventyri" teine väljaanne ning varsti pärast seda andis Moe oma käsikirjad üle Asbjørnsenile, et pühenduda rohkem vaimulikukohustustele. Pärast 1850. aastat keskendus Asbjørnsen rohkem loodusteadustele. Ta kirjutas ja tõlkis palju zooloogia teemadel ning oli juba varem andnud välja ka kuueköitelise looduslooainelise kogumiku noortele. Ta tõi Norra inimesteni Darwini teoseid ja avastas ühel oma uurimisretkel uue meritähe liigi. Teda hakkas huvitama metsandus ja 1856. aastal õppis ta Norra valitsuse stipendiumi toel metsandust Saksamaal.

Vaatamata niigi rohketele huvidele ei kaotanud ta kunagi huvi lugude kuulamise ja vestmise vastu. Nii toimetas ise oma kolm legendide kogumikku, neist viimase 1870. aastal. Lisaks andis ta välja täiendusi ja lisasid Norra rahvajuttude väljaandele.
20. sajandil tegi Norra filmirežissöör Ivo Caprino mitu Asbjørnseni ja Moe muinasjuttudel põhinevaid nukufilmi, mida ümbritseb mängufilmitehnikas raamjutustus, kus näitleja mängib Asbjørnseni. Caprino rajas ka Lillehammeri lähedale Hunderfossenisse teemapargi, mis põhineb kogutud muinasjuttudel.

Viited
------

1. ↑  Hult, M. H. Framing a national narrative: the legend collections of Peter Christen Asbjørnsen. Wayne State University Press, 2003, lk 13
2. ↑  Hult, M. H. Framing a national narrative: the legend collections of Peter Christen Asbjørnsen. Wayne State University Press, 2003, lk 14
**Peter Brenner** (1677 Närpiö – 4. juuli 1720 Stockholm) oli Eesti vaimulik.

Brenner immatrikuleeriti 8. veebruaril 1698 Turu ülikooli, õppis seejärel aastast (ei olnud küll immatrikuleeritud) 1699 Tartu ülikoolis, väitles seal aastal 1701 *pro gradu* professor Daniel Sacroviuse eesistumisel.

Oli Riias Turu jalaväerügemendi vaimulik, teenis aastatel 1703–1704 Narva rootsi garnisonipastori ja Narva Mihkli koguduse abiõpetajana. Aastal 1704 viidi Venemaale vangi. Oli Aasovis ja Taganrogis aastatel 1705–1709 vene vangi võetud rootsi sõdurite vaimulik. Aastal 1709 toodi ta Peeter I käsul vangina Moskvasse, oli seal vabakslastuna luterlik vaimulik, seejärel oli aastal 1710 venelaste vallutatud Riias Riia Jakobi koguduse vaimulik. Sealt lahkus ta rootslaste juurde, oli aastast 1712 Karl XII õuepastor (oli nominaalselt Vaasa-Mustasaari praost); viibis aastatel 1716–1719 Stockholmis. Ta oli segatud Georg Heinrich von Görtzi välispoliitilisse afääri, kohtus aastal 1720 Kopenhaagenis Venemaa saatkonna esindajatega, seejärel süüdistasid rootslased teda venelastega koostöötamises ning nende kasuks spioneerimises. Brenner vahistati Hamburgis, talle esitati süüdistus riigisaladuste reetmises ning ta hukati Stockholmis.

Looming
-------

*Carmen votivum in natalem regis Caroli XII. Aboae 1698, 2:o; An poesis sit utilis. Disputatio pro gradu.* (Pernavie, Joh. Brendeken 1699. 4°). Oli veel kirjanik, avaldas mitmeid vaimulikke töid.

Isiklikku
---------

Tema õepoeg Johann Roos oli Tallinna Mihkli koguduse õpetaja.

Viited
------

1. ↑  Liivi Aarma Põhja-Eesti vaimulike lühielulood 1525-1885 Tallinn 2007
**Latimeri diagramm** on ühe keemilise elemendi elektrokeemilisi potentsiaalse koondav joonis.

Latimeri diagramm on nimetuse saanud USA keemiku Wendell Mitchell Latimeri järgi.

Latimeri diagrammi ülesehitus
-----------------------------

Latimeri diagrammil joonistatakse kõige oksüdeerunum vorm vasakule ning teiste oksüdatsiooniastmetega vormid joonistatakse oksüdatsiooniastme kahanemise suunas sellest paremale nii, et kõige redutseerunum vorm on kõige parempoolne. Erineva oksüdatsiooniastmega molekulid või ioonid ühendatakse nooltega, millele kantakse vastava redokspaari standardpotentsiaal voltides. Noole suund on alati oksüdeerunuma vormi poolt redutseerunuma vormi poole. Paremal on toodud hapniku lihtsustatud Latimeri diagramm. Noolel, mis ühendab molekulaarset hapniku (O2) ja vesinikperoksiidi (H2O2), on pingeks märgitud 0,68 V, mis vastab reaktsiooni 2O2(g) + 2 H+(aq) + 2 e- ⇄ H2O2(aq) redokspotentsiaalile.

Latimeri diagrammide kasutusalad
--------------------------------

Latimeri diagramme saab kasutada Frosti diagrammide koostamiseks, mis on ülevaatlik joonis ühe elemendi redokspotentsiaalide graafiliseks esitamiseks. Latimeri diagrammidelt saab ühtlasi välja arvutada vastava keemilise reaktsiooni standardse Gibbsi energia, kasutades võrrandit Δ rG° = –nFE°. Samuti on võimalik välja arvutada standardpotentsiaale iga joonisele kantud redokspaari kohta, kuna kahe või enama järjestikuse reaktsiooni Gibbsi energia on võrdne osareaktsioonide Gibbsi energiate summaga, vastavalt Hessi seadusele. Kasutades viimast tähelepanekut on Latimeri diagrammi põhjal lihtne koostada Frosti diagrammi. Samuti saab Latimeri diagrammi kasutada ennustamiseks, kas mõne oksüdatsiooniastmega vorm on termodünaamiliselt ebastabiilne ehk on võimeline disproportsioneeruma. Selleks tuleb vaadelda vastava oksüdatsiooniastmega vormist paremale jääva ja vasakule jääva redokspaari redokspotentsiaale. Kui paremale poole jääv redokspotentsiaal on suurem kui vasakule poole jääb, siis toimub ka disproportsioneerumine. Sarnast loogikat kasutades on võimalik ka ennustada, kas kaks ühendit võivad kokkupuutel komproportsioneeruda. Siinkohal tuleb tähele panna, et Latimeri diagramm ei anna informatsiooni reaktsiooni kineetika kohta ja termodünaamiliselt ebastabiilne ühend ei pruugi olla kineetiliselt ebastabiilne. Samuti kehtib antud järeldus rangelt ainult standardtingimuste juures ning kui mõne lähteaine või saadusaine aktiivsus ei ole võrdne ühega, siis tuleb potentsiaalide võrdlemisel teha vastavad korrektuurid, kasutades Nernsti võrrandit.

Allikad
-------

* P. Atkins, T. Overton, J. Rourke, M. Weller, F. Armstrong, "Inorganic Chemistry", Fourth Edition, OUP, 2006
* P. H. Rieger, "Electrochemistry", Second Edition, Springer, 1994
* C. E. Housecroft, A. G. Sharpe, "Inorganic Chemistry", Second Edition, Pearson, 2005
**Philippos II Philoromaios Barypous** (kreeka keeles Φίλιππος ὁ Φιλορωμαῖος, ′roomlaste armastaja′, ja Βαρύπους, ′raskejalgne′) (u 95−pärast 56 eKr) oli viimane Seleukiidide soost kuningas (65−63 eKr).

Elulugu
-------

Ta sündis kuningas Philippos I Philadelphose pojana; ema nimi ei ole teada. Pärast isa surma elas Kiliikias. Tema sugulase Antiochos XIII Asiatikose valitsusajal veensid Antiookia pagulased teda võimu haarama. Ta otsis kontakte araablaste hõimupealiku Aziziga ja tõusis tema sõltlasena 65. aastal eKr troonile. Juba järgmisel aastal muutis Pompeius Süüria Rooma provintsiks ja Seleukiidide riik leidis oma lõpu. Philippose kohta on viimaseid teateid aastast 56 eKr, mil teda kutsuti Egiptuse kuningaks − teda peeti Egiptuse printsessi Bereniike IV tulevaseks abikaasaks −, kuid selle plaani nurjas Süüria prokonsul Aulus Gabinius, kes ei lubanud tal Egiptusesse minna. Tema edasine elukäik on teadmata, ehkki mõnedel andmetel andis Gabinius käsu ta mõrvata.

Philippos oli Seleukos V Philometori kõrval ainus Seleukiidide dünastia valitseja, kes ei müntinud oma raha. Ilmselt viitab see sellele, et tema valduses ei olnud ühtegi linna, kus asus mündikoda.

Vaata ka
--------

* Seleukiidide riik

Kirjandus
---------

* Bevan, Edwyn Robert. *The House of Seleucus*. Vol. II. London: Edward Arnold, 1902. Lk 266-8 .

Välislingid
-----------

* Philippos II Philormaiose eluloolised andmed

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Antiochos XIII Asiatikos** | **Seleukiidide riigi kuningas65−63 eKr**Philippos II Philoromaios | Järgmine**Puudub** |
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib tänapäeval toodetavast Škoda Octaviast, mis on tootmises 1996. aastast. Esimesest Škoda Octaviast, mida toodeti aastatel 1959–1971, leiad artikli siit.* |

---

**Škoda Octavia** on Škoda Auto poolt toodetav sedaan ja universaal (Combi), mis on tootmises alates 1996. aastast. 

Nii sedaanist kui ka universaalist on erinevate põlvkondae jooksul tehtud ka võimsaimat versiooni, mis kannab nime RS. Tänaseks on tootmises 4. põlvkonna Škoda Octavia.

1. põlvkond *(Typ 1U)*
----------------------

Esimese põlvkonna Škoda Octaviat esitleti 1996. aasta novembrikuus äsja uuendatud Mladá Boleslavis asuvas Škoda tehases. 

* 1. põlvkond1. põlvkond
* 1. põlvkonna Combi1. põlvkonna Combi
* 1. põlvkonna RS1. põlvkonna RS
* 1. põlvkonna WRC1. põlvkonna WRC

2. põlvkond *(Typ 1Z)*
----------------------

2. põlvkonda hakati tootma 2004. Sellel oli suur pakiruum, hea vastupidavus ja lai mudelivalik, aga suur sisemüra. 

* 2. põlvkond2. põlvkond
* 2. põlvkonna Combi2. põlvkonna Combi
* 2. põlvkond RS2. põlvkond RS
* 2. põlvkonna Combi RS2. põlvkonna Combi RS
* 2. põlvkonna mudeliuuendus2. põlvkonna mudeliuuendus
* 2. põlvkonna mudeliuuendus Combi2. põlvkonna mudeliuuendus Combi
* 2. põlvkonna mudeliuuendus RS2. põlvkonna mudeliuuendus RS
* 2. põlvkonna mudeliuuendus Combi RS2. põlvkonna mudeliuuendus Combi RS

### Škoda Octavia Scout

**Škoda Octavia Scout** on Škoda Octavia maasturlikuma välimusega eriversioon, mida on toodetud alates teise põlvkonna mudelist. 

Seda eristavad tavamudelist mustast plastist rattakoopa servad ja hõbedased iluliistud kaitseraua alaosas. Scouti maastikusuutlikkus on parem kui rivaalidel, milleks on Opel Insignia Country Tourer ja Volkswagen Passat Alltrack. Tavamudeliga võrreldes on selle mudeli kliirens 33 mm kõrgem (tavamudelil 14 cm, Scoutil 17,3 cm). Subaru Outbacki kliirens on küll kõrgem, aga näiteks Honda CR-Vl on madalam kliirens.

* Octavia II ScoutOctavia II Scout
* Octavia II mudeliuuendus ScoutOctavia II mudeliuuendus Scout
* Octavia III Scout (2016)Octavia III Scout (2016)

3. põlvkond *(Typ 5E)*
----------------------

3. põlvkonda hakati müüma 2013. Octaviat müüdi 2014. aasta märtsis Eestis 76 tükki.

2017. aasta tõi kaasa mudeliuuenduse, mille käigus sai Octavia kaheosalised esituled.

* Octavia III SedaanOctavia III Sedaan
* Octavia III CombiOctavia III Combi
* Octavia III Combi RSOctavia III Combi RS
* Octavia III mudeliuuendusOctavia III mudeliuuendus
* Octavia III mudeliuuendusOctavia III mudeliuuendus

4. põlvkond *(NX)*
------------------

Neljanda põlvkonna Octaviat esitleti Prahas 11. novembril 2019 aastal ning esimesed autod jõudsid klientideni 2020. aasta suvel. Nagu ka Seat Leon ja Volkswagen Golf, on uus Octavia ehitatud VW Grupi MQB Evo platvormile. 

* Octavia IVOctavia IV
* Octavia IV CombiOctavia IV Combi
* Octavia IV CombiOctavia IV Combi
Peter Cehlárik (2017)
**Peter Cehlárik** (sündinud 2. augustil 1995 Žilinas) on Slovakkia jäähokimängija, kes mängib KHL-i klubis Omski Avangard ründajana vasakäärel.

Ta alustas klubikarjääri Rootsi klubis Luleå HF, mille koosseisus debüteeris ta Rootsi kõrgliigas hooajal 2012–13.

2013. aastal valis Boston Bruins ta NHL-i *draft* '​is 90. valikuna. 2016. aasta juunis sõlmis ta Bruinsiga kolmeaastase lepingu. NHL-is debüteeris ta 11. veebruaril 2017 mängus Vancouver Canucksi vastu. Esimese värava lõi ta liigas sama aasta 18. novembril mängus San Jose Sharksi vastu. Ta mängis Boston Bruinsis kuni 2020. aastani, saades küll enam mänguaega American Hockey League'i klubis Providence Bruins.

2020. aasta augustis naasis Cehlárik Rootsi kõrgliigasse, liitudes Leksands IF-iga. Hooajal 2020–21 jäi tema arvele Rootsi kõrgliigas 20 väravat ja 20 väravasöötu. 2021. aasta juunis sõlmis ta lepingu Omski Avangardiga.

2015. aastal võitis Cehlárik Slovakkia kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistrivõistlustel pronksmedali. Slovakkia jäähokikoondises osales ta esmakordselt maailmameistrivõistlustel 2016. aastal. 2021. aasta maailmameistrivõistlustel jäi Cehláriki arvele viis väravat ja kuus väravasöötu ning valiti turniiri parimaks ründajaks.

Välislingid
-----------

* Peter Cehlárik NHL.com lehel
* Peter Cehlárik hockeydb.com lehel
**Latrell Fontaine Sprewell** (sündinud 8. septembril 1970) on USA endine elukutseline korvpallur, kes mängis korvpalliliigas NBA kokku 13 hooaega.

NBA karjäär
-----------

1992. aasta *draft'*i 24. valikuna NBA-sse pääsenud Sprewell veetis esimesed kuus aastat Golden State Warriorsi ridades, tuues oma karjääri parimal, 1996/97. hooajal keskmiselt 24,2 punkti ja 6,3 resultatiivset söötu mängus. 1997. aasta 1. detsembril sattus Sprewell treeningul füüsilisse konflikti peatreeneri P. J. Carlesimoga ja teenis karistuseks 68-mängulise keelu, misjärel vahetati ta New York Knicksi.

Esimesel hooajal uues klubis aitas Sprewell napilt väljalangemismängudele jõudnud Knicksi 1999. aasta NBA finaali, kus kaotati mängudega 1 : 4 San Antonio Spursile. Finaalseerias viskas Sprewell meeskonna parimana 26 punkti mängus. Pealinnaklubi eest kokku viis hooaega mänginud Sprewell vahetati 2003. aastal edasi Minnesota Timberwolvesi.

Minnesotas veedetud kahe hooaja kõrghetk saabus 2004. aastal, kui Timberwolves jõudis NBA läänekonverentsi finaali, kus kaotati 2 : 4 Los Angeles Lakersile. Sprewelli arvele jäi 18 väljalangemismänguga keskmiselt 19,8 punkti, 4,4 lauapalli ja 4 tulemuslikku söötu. 

Sama aasta oktoobris pakkus Timberwolves Sprewellile kolmeaastast lepingupikendust väärtusega 21 miljonit dollarit, kuid 2003/04. hooaja eest 13,5 miljonit ja 2004/05. hooaja eest 14,6 miljonit teeniv Sprewell pidas pakkumist solvavaks ja lausus avalikult: "Mul on vaja pere toita." Kuigi järgmistel aastatel oli mitu klubi Sprewelli palkamisest huvitatud, ei võtnud ta ühtegi pakkumist vastu ja 2004/05. hooaeg jäi tagamängija viimaseks.

Karjääri jooksul 913 NBA kohtumist kaasa teinud Sprewell tõi keskmiselt 18,3 punkti, 4,1 lauapalli ja 4 resultatiivset söötu mängus.

Saavutused
----------

* 4 korda valitud NBA tähtede mängule (1994, 1995, 1997, 2001)
* NBA sümboolne 1. viisik (1994)
* NBA sümboolne 2. kaitseviisik (1994)
* NBA uustulnukate sümboolne 2. viisik (1993)

Välislingid
-----------

* Latrell Sprewell – NBA.com
* Latrell Sprewell – Basketball-Reference.com
Peter Bogdanovich (2008)
**Peter Bogdanovich** (30. juuli 1939 Kingston, New Yorgi osariik – 6. jaanuar 2022 Los Angeles, California) oli USA filmilavastaja, stsenarist, produtsent ja filmiajaloolane.

Ta oli üks tuntumaid "uue Holywoodi" filmilavastajad. Ta alustas tööd filmiajakirjanikuna. 1966. aastal kutsus filmilavastaja Roger Corman Bogdanovichi oma filmi "The Wild Angels" stsenaariumi ümber kirjutama. See film osutus edukaks, misjärel lavastas Bogdanovich ise oma esimese filmi, "Targets" (1968), mis sai kriitikutelt positiivseid hinnanguid. Suurema tuntuse ja tunnustuse saavutas Bogdanovich noortedraamaga "Viimane kinoseanss" ("The Last Picture Show"; 1971). Film esitati kaheksale Oscarile, sealhulgas parima filmi Oscarile; Bogdanovich nomineeriti parima lavastaja ja parima kohandatud stsenaariumi kategoorias.

Pärast "Viimast kinoseanssi" lavastas ta ekstsentrilise komöödia "What's Up, Doc?" (1972), mis osutus suureks kassahitiks, ning veel ühe piletitulu poolest ja kriitikute poolt tunnustuse saanud filmi "Paberist Kuu" ("Paper Moon"; 1973), mis tõi talle Kuldgloobuse nominatsiooni parima lavastaja kategoorias. Tema järgmised kolm filmi, sealhulgas "Daisy Miller" (1974), olid kõik ebaõnnestumised. Ta võttis kolmeaastase pausi ning naasis kultusstaatuse tõusnud filmidega "Püha Jack" ("Saint Jack"; 1979) ja "Kõik naersid" ("They All Laughed"; 1981). Pärast seda, kui tema tüdruksõber Dorothy Stratten mõrvati, võttis Bogdanovich filmitegemisest taas nelja-aastase pausi ja kirjutas tema mälestuseks raamatu "The Killing of the Unicorn". Tagasituleku tegi 1985. aastal eluloofilmiga "Mask", mida saatis publikumenu ja kriitikute kiitvad hinnangud. Hiljem lavastas ta veel sellised filmid nagu "Noises Off" (1992), "Seda nimetatakse armastuseks" ("The Thing Called Love"; 1993), "Kassi mjäu" ("The Cat's Meow"; 2001) ja "Kuidas saada Broadway staariks" ("She's Funny That Way"; 2014). Näitlejana oli ta tuntud rollide poolest HBO sarjas "Sopranod" ("The Sopranos") ja Orson Wellesi viimases filmis "The Other Side of the Wind" (2018), mille Bogdanovich aitas lõpetada. Dokumentaalfilm "Runnin' Down a Dream" (2007) muusikust Tom Pettyst tõi Bogdanovichile Grammy auhinna parima muusikafilmi eest.

Meisterliku filmiajaloolasena lavastas ta dokumentaalfilmid "Directed by John Ford" (1971) ja "The Great Buster: A Celebration" (2018) ning avaldas üle kümne raamatu, millest osad sisaldasid põhjalikke intervjuusid Howard Hawksi ja Alfred Hitchcockiga. Paljud filmitegijad on nimetanud Bogdanovichi oma suureks mõjutajaks.

Viited
------

1. ↑  "Exclusive Interview: Filmmaker Peter Bogdanovich". Blu-ray.Com. 26. märts 2012. Vaadatud 3. juunil 2013.
2. ↑  "100 Greatest Comedies of the 20th Century" (PDF). *wfblibrary.org*. Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 23. oktoober 2017. Vaadatud 7. detsembril 2015.
3. ↑  Carvajal, Doreen (28. oktoober 2014). "Hollywood Ending Near for Orson Welles's Last Film". *The New York Times*. Vaadatud 30. oktoobril 2014.

Välislingid
-----------

* Peter Bogdanovich andmekogus IMDb (inglise)
* "Suri Hollywoodi legend". kultuur.postimees.ee. 6.1.2022.
**Philippe VI** (1293 – 22. august 1350) oli Prantsusmaa kuningas aastail 1328–1350 ning koos Jeanne II-ga Navarra kuningas **Philippe III** 1284–1314. Ta oli esimene Valois' dünastiast pärinev Prantsusmaa kuningas.

Philippe sündis Prantsusmaa kuninga (1285–1314) Philippe IV noorema venna, Valois' krahvi Philippe'i ja Marguerite d'Anjou pojana.

Kuningatroonile saamine
-----------------------

1328. aastal suri kuningas Charles IV ilma meessoost pärijateta. Peamisteks troonipretendentideks said senise kuninga lellepoeg Philippe ja Inglise kuningast õepoeg Edward III. Prantsuse kõrgaadlike toel nimetati regendiks Philippe. Charles IV lesk Jeanne d'Évreux oli enne kuninga surma siiski temast rasedaks jäänud. Kuna sündis aga tütar ning naissoost isikutel polnud võimalust troonile asuda, krooniti Philippe VI 29. mail 1328. aastal Reimsi katedraalis Prantsusmaa kuningaks.

Philippe VI valitsusaeg
-----------------------

Kohe oma valitsusaja alguses saavutas ta sõjalise edu Flandrias. 1328. aasta augustis lõi tema juhitud vägi mässuliste flaami talupoegade vägesid ning aitas sealsele troonile tagasi rahva kukutatud Flandria krahvi Louis I.

Oma valitsusaja alguses oli Philippe VI sõbralikes suhetes Inglise kuninga Edward III-ga. 1332. aastal plaanisid nad üheskoos ristiretke, mis jäi aga tegemata. Valitsejate vahel tekitas pingeid nii Akvitaania hertsogkonna staatus kui ka see, et Philippe VI pakkus 1334. aastal varjupaika Šotimaa kuningale David II-le ja nimetas end tema huvide kaitsjaks. Lõplikult mindi tülli siis, kui Edward III pakkus varjupaika Philippe VI endisele nõunikule ja lähikondlasele Robert III d'Artois'le. Robert oli üritanud pettuse teel pärandust saada, kuid selle ebaõnnestumise järel suutis vaevu Prantsusmaalt pageda. Philippe oli teda kogu Euroopast tagasi otsinud. Edward III tõstis Roberti oma õukonnas suure au sisse.Vastukaaluks sellele kuulutas Philippe VI 24. mail 1337, et Edward III on õhutanud Akvitaanias mässu ja allumatust. Sellega algas saja-aastane sõda.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Charles IV** | **Prantsusmaa kuningas**1328–1350 | Järgnev**Jean II Hea** |
| Eelnev**Charles I** | **Navarra kuningas (kuni 1343. aastani koos abikaasa Jeanne II-ga**1343–1350 | Järgnev**Charles II** |
**Peter Paul Cetera** (sündinud 13. septembril 1944 Chicagos) on USA laulja, laulukirjutaja ja basskitarrist, kes on eelkõige tuntud *rock*-ansambli Chicago endise solisti ja basskitarristina.

Ta oli Chicago liige aastatel 1967–1985. Ta kuulus ansamblisse selle edukaimal perioodil. Chicagoga salvestas ta seitseteist albumit. Ta laulis kuulsaks pajud Chicago hitid, sh "25 or 6 to 4" (1970), "Just You 'n' Me" (1973), "(I've Been) Searchin' So Long" (1974), "Call on Me" (1974), "Old Days" (1975), "If You Leave Me Now" (1976), "Hard to Say I'm Sorry" (1982) ja "You're the Inspiration" (1984). Ta oli autoriks või kaasautoriks paljudele Chicago lauludele, sh esikohahitile "If You Leave Me Now".

Ta alustas soolokarjääri 1980. aastate alguses, kui kuulus veel Chicagosse. Omanimelise debüütalbumi andis ta välja 1981. aastal. Cetera soolokarjäär on olnud samuti edukas. 1986. aastal jõudsid tema singlid "Glory of Love" ja "The Next Time I Fall" (koos Amy Grantiga) USA singlite edetabelis Billboard Hot 100 esikohale. Mõlemad singlid pärinesid tema teiselt stuudioalbumilt "Solitude/Solitaire". Filmis "Karate Kid II" ("The Karate Kid Part II"; 1986) kõlanud "Glory of Love" nomineeriti parima originaallaulu Oscarile ja Kuldgloobusele. "Glory of Love" ja Grantiga lauldud "The Next Time I Fall" esitati mõlemad ka Grammy auhinnale.

Tema teised tuntumad laulud on olnud veel "One Good Woman" (1988; USA-s 4. koht), "After All" (1989, koos Cheriga; USA-s 6. koht) ja "Restless Heart" (1992). Kokku on Cetera välja andnud seitse stuudioalbumit.

2016. aastal võeti ta Chicago liikmena vastu Rock'n'rolli Kuulsuste Halli. 2017. aastal valiti ta koos Chicago liikmete Robert Lammi ja James Pankow'ga laulukirjutate kuulsuste halli Songwriters Hall of Fame'i liikmeks.

Stuudioalbumid
--------------

* "Peter Cetera" (1981)
* "Solitude/Solitaire" (1986)
* "One More Story" (1988)
* "World Falling Down" (1992)
* "One Clear Voice" (1995)
* "Another Perfect World" (2001)
* "You Just Gotta Love Christmas" (2004)
**Rincewind** on inglise kirjaniku Terry Pratchetti poolt välja mõeldud võlur, kes tegutseb paljudes Kettamaailma-raamatutes.

Rincewind on argpükslik ja saamatu võlur, kes pidevalt satub tema poolt mitte soovitud seiklustesse. Ta on kõhetu ja heas vormis, kuna peab sekelduste eest pidevalt ära jooksma. Rincewindi võlurirüü on tuhmunud punane ja rebenenud ja tema mütsi peal on kiri: "Võllur" (*Wizzard*). Hoolimata aastakümnetepikkusest viibimisest Nähtamatus Ülikoolis ei oska Rincewind ka kõige lihtsamaid loitse, see-eest oli tema peas aga üks Kettamaailma olulisima võluraamatu, "Oktariini", kaheksast kõige võimsamast loitsust, mis päästis Kettamaailma hävingust.

Tema Surma-lähedased kogemused lõppevad aga alati õnnelikult, kuna teda soosib jumalanna, keda nimetatakse "Leediks" (*The Lady*) ja kes on õnne antropomorfne personifikatsioon.

Mitmes raamatus seikleb Rincewind koos Kettamaailma esimese turisti Kakslillega, kes kingib talle Pagasi, võlutud pirnipuust tehtud kasti, mis oma väikestel jalgadel enda isandale kõikjale järgneb. 

Viimastes Kettamaailma raamatutes on Rincewind esinenud kõrvaltegelasena, kes täidab Nähtamatus Ülikoolis mitmeid soovimatuid professuure. Varem oli ta Raamatukoguhoidja abiline, kuid pole teada, kas ta on selle ameti säilitanud.

2008. aastal valminud lühitelesarjas "Võlukunsti värv" kehastab Rincewindi David Jason.
T. J. Tynan (2018)
T. J. Tynan 2023. aastal USA koondises
**Thomas Joseph Tynan** (tuntud kui **T. J. Tynan**; sündinud 25. veebruaril 1992 Orland Parkis, Illinoisis) on USA jäähokimängija, kes mängib ründajana American Hockey League'i (AHL) klubis Ontario Reign.

Hooajal 2009/10 mängis ta United States Hockey League'i klubis Des Moines Buccaneers. Aastatel 2010–2014 mängis ta Notre Dame'i Ülikooli jäähokimeeskonnas.

2011. aastal valis Columbus Blue Jackets ta NHL-i *draft* '​is 66. valikuna. 2014. aasta aprillis sõlmis ta Blue Jacketsiga kaheaastase lepingu. Seejärel debüteeris ta hooaja 2013/14 lõpus AHL-is Blue Jacketsi tütarklubis Springfield Falcons. Järgmised kolm hooaega mängis ta samuti põhiliselt AHL-is Blue Jacketsi tütarklubides. 2016. aastal võitis ta Lake Erie Monstersiga Calder Cup'i, mis on AHL-i vaste Stanley karikale. NHL-is debüteeris Tynan Blue Jacketsi meeskonnas 8. märtsil 2017 mängus New Jersey Devilsi vastu.

2017. aasta juulis sõlmis ta lepingu NHL-is esimest hooaega alustava klubiga Vegas Golden Knights. NHL-is ei mänginud Tynan Golden Knightsi meeskonnas kordagi, selle asemel mängis ta kaks hooaega AHL-is Golden Knightsi tütarklubis Chicago Wolves.

2019. aasta juulis sõlmis ta lepingu NHL-i klubiga Colorado Avalanche. Hooajal 2019/20 sai Tynan Avalanche'i meeskonnas NHL-is kirja 16 mängu, kuid mille jooksul andis ta vaid üheväravasöötu. Enam sai ta mänguaega jällegi AHL-is Avalanche'i tütarklubis Colorado Eagles. 2020. aastal valiti Tynan AHL-i tähtede mängule. Hooajal 2020/21 pälvis Tynan AHL-i väärtuslikumale mängijale antava Les Cunningham Award'i.

2021. aasta juulis sõlmis Tynan lepingu NHL-i klubiga Los Angeles Kings. Hooajal 2021/22 tegi ta AHL-is seni oma parima hooaja, kui lõi Kingsi tütarklubis Ontario Reign mängides 14 väravat ja andis 84 väravasöötu. Sellega oli Tynan sel hooajal AHL-is enim väravasööte andnud mängija ja Chicago Wolvesi mängija Andrew Poturalski järel resultatiivsuselt teine mängija. Hooajal 2021/22 pälvis ta taas Les Cunningham Award'i ning valiti AHL-i hooaja sümboolsesse koosseisu. Kingsi meeskonnas sai Tynan hooajal 2021/22 NHL-is kirja kaks mängu. Hooajal 2022/23 oli Tynan AHL-is resultatiivsuselt kolmas mängija (8+73).

USA jäähokikoondise koosseisus on Tynan osalenud 2022. ja 2023. aasta maailmameistrivõistlustel.

Viited
------

1. ↑  "Columbus sign draft pick Tynan". National Hockey League. 1. aprill 2014. Vaadatud 1. aprillil 2014.
2. ↑  "Golden Knights sign 6 free agents". Las Vegas Sun. 1. juuli 2017. Vaadatud 1. juulil 2017.
3. ↑  "Avalanche signs Megna, Renouf and Tynan". Colorado Avalanche. 1. juuli 2019. Vaadatud 1. juulil 2019.
4. ↑  "LA Kings sign Sparks and Tynan to two-way contracts". Los Angeles Kings. 28. juuli 2021. Vaadatud 28. juulil 2021.

Välislingid
-----------

* T. J. Tynan NHL.com lehel
* T. J. Tynan hockeydb.com lehel
**Hilja Raudoja** (29. detsember 1927 Saarde vald, Pärnumaa – 14. september 2015) oli eesti keemik.

Elulugu
-------

Hilja Raudoja oli talupidaja tütar.

Lõpetas 1948 Pärnu 2. Keskkooli, 1953 Tartu Ülikooli keemiaosakonna ja 1964 Ehituse Teadusliku Uurimise Instituudi (Ehituse TUI) aspirantuuri; tehnikakandidaat (1970, Riia Polütehniline Instituut), väitekiri "Образование и стойкость сульфатных соединений и их влияние на прочность цементного камня при использовании клинкера с добавкой сланцевой золы электрофильтров". Oli 1954–1957 tehase Pioneer kesklabori keemik, 1957–1966 Ehituse TUI vaneminsener ja aspirant, 1966–1970 Eesti NSV Teaduste Akadeemia Keemia Instituudi (KI) orgaanilise sünteesi sektori nooremteadur, 1970–1973 Teaduste Akadeemia Tehnilise Katsebaasi tsitraali tootmise katseseadme analüütiliste tööde juhendaja, 1973–1981 KI teadur analüüsimeetodite väljatöötamise ja rakendamise alal, 1981–1984 Silikaatbetooni instituudi vanemteadur.

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkonnad: kaltsiumhüdrosulfoaluminaatide määramismetoodika väljatöötamine ja rakendamine ehitusmaterjalide kõvenemisprotsesside uurimisel, tsitraali tootmise vaheproduktide eraldamise ja analüütilise määramise meetodid. Üle 10 teadustrükise.

Teoseid
-------

* О стойкости бетона, приготовленного при частичной замене портландцемента сланцевой электрофильтровой золой (kaasautor). // Исследования по строительству V. Tallinn, 1964
* Об образовании и стойкости гидросульфоалюминатов калция при длительном твердении портландцемента (kaasautor E. Ojamaa). // Исследования по строительству X. Tallinn, 1969
* Разделение и количественное определение хлористого геранилдиметилфениламмония в смеси с его гомологами (kaasautor K. Lääts). // Teaduste Akadeemia Toim. Keemia 28 (1979) 2
* Определение суммарного количества формальдегида и уротропина в сточной воде производства синтетического цитраля (kaasautor K. Lääts). // Teaduste Akadeemia Toim. Keemia 28 (1979) 3.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Kirjandus
---------

* Eesti NSV Teaduste Akadeemia Keemia Instituudi teaduskaader 1947–1972, 19.
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Rinald Bamberg** (28. august 1932 Põltsamaa, Viljandimaa – 14. november 2011 Tallinn) oli eesti poksija ja poksitreener ning laulja (tenor). 

Lõpetas 1949. aastal tislerina 12. tööstuskooli Tartus.

Poksija ja poksitegelasena
--------------------------

Ta hakkas poksimisega tegelema 1948. aastal Tööjõureservides Heino Villumi juhendamisel.

Ta oli 1951. aastal Eesti NSV noorte meister sulgkaalus (kuni 57 kg). 

Ta oli aastatel 1952–1956 sundajateenistuses NSV Liidu mereväes. Ta tuli aastatel 1952, 1954 ja 1955 Vaikse ookeani laevastiku meistriks, aastatel 1953 Vladivostoki ja 1955 Primorje krai meistriks ning 1956. aastal relvajõudude ametiühingute meistriks.

Pärast sõjaväeteenistuse lõppu hakkas ta poksima Tallinna Kalevis Raimond Turja juhendamisel. Ta sai 1956. aastal Eesti NSV meistrivõistlustel I kergekeskkaalus (kuni 63,5 kg) 3. koha. Ta tuli aastatel 1956–1958 Tallinna meistriks ja 1957. aastal Tööjõureservide üleliiduliseks meistriks. Ta osales 1958. aastal Eesti NSV ja Leedu NSV sõpruskohtumisel ning võitis oma kohtumise II kergekeskkaalus (kuni 67 kg).

Ta pidas kokku 163 kohtumist ja võitis neist 132. 

Ta tegutses aastatel 1966–1988 poksikohtunikuna ning aastatel 1993–2007 poksitreenerina spordiklubides Kuldkinnas ja Merepojad.

Lauljana
--------

Ta oli muusikas iseõppija. Ta laulis aastatel 1965–1978 Estonia teatri ooperikooris ja mängis ka kõrvalosi. Ta esines lauljana ka mujal, sealhulgas solistina Tombi-nimelises kultuuripalees. 

### Rolle

* 1976 kaputsiin (Eino Tambergi "Cyrano de Bergerac")
* 1972 Tinca (Puccini "Mantel")
* 1971 Teener/Sancho Panza (Mitch Leigh’ "Mees La Manchast")
* 1969 röövel (Ülo Vinteri ja Ülo Raudmäe "Pipi Pikksukk")
* 1966 sõdur (Hervé "Mam'zelle Nitouche")

### Filmis

* 1972 sepasell ("Verekivi")

Tunnustus
---------

* 1967 üleliidulise kunstilise isetegevuse festivali laureaat

Viited
------

1. ↑  Rinald Bamberg Eesti filmi andmebaasis

Kirjandus
---------

* Rein Pajur. "Poksi lugu". Tallinn 2009. Lk 365

Välislingid
-----------

* Biograafia ESBL-is
* Rinald Bamberg ja tema sporditulemused
* "Üleliidulise kunstilise isetegevuse festivali laureaat J. Tombi nim. Kultuuripalee vokaalsolist Rinald Bamberg esinemas". Foto: Valdur-Peeter Vahi, 1967. Eesti Rahvusarhiivi Filmiarhiivi kogu
* Mitch Leigh' muusikal "Mees La Manchast". Katrin Karisma (Aldonza), Rinald Bamberg (Teener/Sanco Panza). Foto, 13. veebruar 1971. Andmekogu AIRE
* Haud Tallinna Liiva kalmistul
**Hilja Kulles** (29. jaanuar 1921 Tallinn – 4. aprill 2013) oli eesti moe-, vaiba- ja tekstiilikunstnik ning kunstipedagoog.

Ta õppis Raua tänava algkoolis, hiljem lõpetas Tallinna linna I tütarlaste keskkooli ja 1940. aastal naiskutsekooli rõivaõmblusosakonna. 

Ta töötas aastatel 1941–1945 Tallinna Töölisteatris õmblustöökoja juhatajana. 1944. aastal asus õppima Tallinna Riiklikus Tarbekunsti Instituudis, mille lõpetas 1950. aastal kunstilise kostüümi erialal.

Ta oli aastatel 1950–1986 Eesti Riikliku Kunstiinstituudi õppejõud, seejuures 1960. aastast dotsent ja 1986. aastast professori kohusetäitja. 1957. aastast oli ta Kunstnike Liidu liige.

Ta kavandas 1954. aastal eesti rahvarõivaste ainetel Riikliku Akadeemilise Meeskoori esinemiskostüümid. Samuti on tema kavandite järgi tehtud Kunstitoodete Kombinaadis suveniirnukke, maalitud siidrätikuid, silmkoeesemeid jms. Hilja Kulles tegi kaastööd omaaegsetele menukatele ajakirjadele Käsitööalbum ja Nõukogude Naine.

Vaipu hakkas Hilja Kulles kavandama 1960. aastatel, mil lõi ta rüiu- ja põimevaipu. Algselt olid need õpitud erialast tulenevalt portreed või figuraalkompositsioonid. Hilisemate tööde puhul lähtus ta oma Tõstamaa maakodu ümbrusest ja meeleoludest.

Isiklikku
---------

Tema abikaasa oli graafik Toivo Kulles.

Kirjandus
---------

* Eesti kunsti ja arhitektuuri biograafiline leksikon. Tallinn 1996

Välislingid
-----------

* Külas Hilja Kullesel
USA raketiheitja M270 MLRS
NSV Liidu teise maailmasõja aegne raketiheitja BM-13-16 Katjuša veoautol ZIS-6 (muuseumis Ukrainas)
**Mitmikraketiheitja** ehk **mitme lõhkepeaga raketilaskesüsteem** (*multiple-launch rocket system*) on rakettidega tulistav relv, mille laskeseade koosneb mitmest rakettide väljatulistamiseks valmistatud sarnasest paralleelsest stardijuhikust. Mitmikraketiheitjad on harilikult suurtükiväe relvasüsteemid. Keelekujud "mitmelasuline raketiheitja" ja "mitmikreaktiivraketiheitja" on vananenud, mitteamelikud variandid.

Omadused
--------

Raketiheitjate eriliseks näitajaks on võimas tulejõud, mis tuleneb suurest laskekiirusest. Rakette on võimalik tulistada välja nii järjestikku kiirtulena, kui ükshaaval. Raketid tulistatakse välja kas torudest, raamidest või siinidelt, mida tavaliselt on 12–40 tk ja mis annavad väljalennuks vajaliku tõstenurga. Mitmikraketiheitja raketid on varem olnud üldjuhul juhitamatud, kuid uuemal ajal kasutatakse järjest enam täppisjuhitavat laskemoona.

Pärast tulelöögi andmist on võimalik raketiheitjaga kiirelt positsiooni vahetada. Tänapäeva raketiheitjad on iseliikuvad, harvem haakes veetavad. Nende maksimaalne laskekaugus võib küündida mitmekümne kilomeetrini. Samas on näiteks M142 HIMARS võimeline laskma ka 300-kilomeetrise laskeulatusega ATACMS rakette.

Mitmikraketiheitjat käsitseb tavaliselt raketiheitjameeskond nooremallohvitseri või vanemallohvitseri juhtimisel.

Ajalugu
-------

Mitmikraketiheitjad võeti laialdaselt kasutusele teise maailmasõja ajal. Neist tuntumateks tuleb pidada 1941. aastal kasutusele võetud Vene raketiheitjat (esialgse nimetusega "kaardiväe miinipilduja" – *гвардейский миномет*) BM-13 Katjuša ja Saksa raketiheitjat Nebelwerfer ("uduheitja"). Saksa poolel tavatseti Vene raketiheitjaid kutsuda "Stalini oreliks". Raketiheitjaid kasutasid ka lääneliitlased.

Saksa raketiheitja Nebelwerfer
Pärast sõda on raketiheitjaid täiustatud. Suurenenud on laskekaugus ja -täpsus, kuid tööpõhimõte on jäänud samaks.

Näited
------

Ameerika Ühendriigid
* M142 HIMARS
* M270 MLRS

Ukraina
* Burevi

Venemaa
* BM-21 Grad, lasketorusid 40 ja kaliiber: 122,4 mm
* BM-27 Uragan, torusid 16, kaliiber 220 mm
* BM-30 Smertš, lasketorusid 12, kaliiber 300 mm
* 9A52-4 Tornado, torusid, 15/8/6, moon 122mm/220mm/300mm
* TOS-1 Buratino, kolmekümne toruline 220 mm

Iisrael
* Lynx

Jaapan
* Tüüp 75 MLRS

Türgi
* TRG-300 Tiger
**T30 Howitzer Motor Carriage** (lühendatult **T30 HMC**) oli Ameerika Ühendriikide liikursuurtükk, mida kasutati II maailmasõjas. Masina disain põhines vajadusel, et sellel pidi olema rünnakurelv, mis pidi olema Ameerika Ühendriikide soomusharu tehtud 1941. aastal. 

Sõiduk oli ehitatud ajutise lahendusena, hiljem võeti kasutusele roomikutega disain, mis oli täiustatud variant originaalsest masinast. Masin võeti vastu tootmiseks 1942. aasta jaanuaris.

Seda tootis White Motor Company, sõiduki relvaks oli 75 mm haubits M1A1, mis oli pandud M3 poolroomik sõidukile (ingl M3 *half-track*). Esimest korda kasutati sõidukit Põhja-Aafrika kampaanias 1942. aasta novembris. Hiljem on sõidukit kasutatud Itaalias ja Prantsusmaal ning võimalik, et seda kasutati Vaikse ookeani piirkonnas. Mõned masinad saadeti hiljem Prantsusmaa vägedele ning sõidukit kasutati Indohiina sõjas (sõda kestis 1954. aastani).

Viited
------

1. ↑  Rickard, J (14. aprill 2014), *T30 75mm Howitzer Motor Carriage*, http://www.historyofwar.org/articles/weapons\_T30\_75mm\_HMC.html

Välislingid
-----------

* Lisainfo (inglise keeles)
* Tehnilised andmed (inglise keeles)
**Hiljar Pärn** (1. september 1934 Valjala vald, Saaremaa – 5. oktoober 2006 Tartu) oli eesti loomaarstiteadlane.

Elulugu
-------

Hiljar Pärn oli talupidaja poeg ja Maie Pärna abikaasa.

Lõpetas 1953 Väimela Loomakasvatustehnikumi, 1958 EPA veterinaariateaduskonna, 1965 Moskva Veterinaariaakadeemias sihtaspirantuuri, veterinaariakandidaat (1966, samas), väitekiri käsitles fosfori ja kaltsiumi vaeguse varajast diagnoosimist, ravi ja profülaktikat lehmadel Eesti NSV-s. Oli 1958–62 Vändra Veisekasvatuse Katsejaama vanemveterinaararst, 1965 EPA katsetehnik, 1965–67 sise- ja nakkushaiguste kateedri assistent, 1967–70 vanemõpetaja, 1970–73 dotsendi kohusetäitja, 1974–2000 dotsent, ühtlasi 1979–81 kateedri juhataja. Õpetanud kliinilist diagnostikat ja mittenakkavaid sisehaigusi; koostanud õppevahendeid.

Teadustöö
---------

Uurimusi loomade mineraalelementide, süsivesikute, rasvade, ainevahetuse ja seedeelundite haiguste alalt. Olnud EPMÜ teadustööde kogumike toimetaja. Osales (aastast 1978) Põllumajandusministeeriumi Veterinaariavalitsuse komisjoni töös, Eesti Loomaarstide Ühingu asutajaid (1988). Ligemale 100 teadustrükist.

Teoseid
-------

* Veterinaarteraapia teatmik (kaasautor). Tallinn, 1968
* Veterinaarteraapia ja profülaktika (kaasautor). Tallinn, 1981
* Loomatervise käsiraamat (kaasautor). I–II. Tallinn, 1983, 1984
* Veterinaaresmaabi (kaasautor). Tallinn, 1989
* Koduloomade esmaabi (kaasautor). Tallinn, 1997
* Sigade haigused (kaasautor). Tartu, 1997
* Meeting the protein requirement of dairy cows in a long term feeding experiment (kaasautor). // Agraarteadus (1997) 3
* Veiste haigused (kaasautor). II. Tallinn, 1999.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Kirjandus
---------

* Eesti Põllumajanduse Akadeemia õppe-teadusliku koosseisu bio-bibliograafiline teatmeteos 1951–1981. Trt, 1981, 208
* II, 210–211
* Eesti Põllumajandusülikool: audoktorid, töötajad ja vilistlased 1991–1995. Trt, 1996, 164
* Agraarteadus (1994) 3
* EPA VB I, 127–130
* II, 96–97
* III, 75
* V, 80
* VI, 116–117
* Eesti Loomaarstlik Ringvaade (1994) 4, 61–62
* Eesti Loomaarstlik Ringvaade (2004) 2, 34–39;
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Rimmu** on küla Viljandi maakonnas Mulgi vallas.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Halliste valda.

Suuremal osal küla lõuna- ja edelapiiril, samuti külast läbi voolab Kõpu jõgi.

Viited
------

1. ↑  Maa-amet, vaadatud 21.11.2020.
2. ↑  Statistikaamet, vaadatud 10.11.2020.
3. ↑  Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
4. ↑  Kõpu jõgi Eesti looduse infosüsteemis (vaadatud 19.08.2016)

Mulgi valla asulad

**Linnad:** Abja-Paluoja • Karksi-Nuia • Mõisaküla   

**Alevikud:** Halliste • Õisu   

**Külad:** Abja-Vanamõisa • Abjaku • Ainja • Allaste • Atika • Ereste • Hirmuküla • Hõbemäe • Kaarli • Kalvre • Kamara • Karksi • Kulla • Kõvaküla • Laatre • Lasari • Leeli • Lilli • Maru • Metsaküla • Morna • Mulgi • Muri • Mõõnaste • Mäeküla • Naistevalla • Niguli • Oti • Penuja • Polli • Pornuse • Põlde • Päidre • Päigiste • Pärsi • Pöögle • Raamatu • Raja • Rimmu • Räägu • Saate • Saksaküla • Sammaste • Sarja • Sudiste • Suuga • Tilla • Toosi • Tuhalaane • Umbsoo • Univere • Uue-Kariste • Vabamatsi • Vana-Kariste • Veelikse • Veskimäe • Äriküla • Ülemõisa
See artikkel See artikkel räägib optikariistast.  Tähtkuju kohta vaata artiklit Mikroskoop (tähtkuju).  

---

Politseiametnik uurib stereomikroskoobi abil reisidokumendi õigsust
**Mikroskoop** (kreeka sõnadest *mikros* 'väike' ja *skopeō* 'vaatan') on optikariist, mis võimaldab näha väikeste, inimsilmale enamasti nähtamatute esemete, elusorganismide või nende objektide struktuuri detailide suurendatud kujutisi.

Teaduse ja tehnika haru, mis tegeleb mikroskoobiga uurimise ja sellega seotuga, nimetatakse mikroskoopiaks, vastavat eriteadlast aga mikroskopistiks.

Ajalugu
-------

Esimene mikroskoop konstrueeriti 1590. aastal Middelburgis Hollandis. 

Nimetuse "mikroskoop" pakkus esimesena välja 17. sajandi esimesel poolel Giovanni Faber.

Esimeste tuntud mikroskopistide seas olid Antoni van Leeuwenhoek ja Robert Hooke.

Mikroskoopide tüüpe

Mikroskoopide tüübid
--------------------

Laias laastus saab mikroskoobid jagada kolme rühma: 

* valgusmikroskoobid ehk optilised mikroskoobid;
* elektronmikroskoobid, näiteks transmissioonelektronmikroskoop, lühend TEM (inglise keele sõnadest *transmission electron microscopy*), skaneeriv elektronmikroskoop SEM (*scanning electron microscope*);
* skaneerivad mikroskoobid SPM (*scanning probe microscopy*).

Vaata ka
--------

* Apertuur
* Ernst Abbe
* Fluorestsentsmikroskoop
* Lahutusvõime
* Nurklahutus
* Skaneeriv optiline lähiväljamikroskoop

Välislingid
-----------

* Valgus-, elektron-, tunnel- ja aatomjõumikroskoobid (valikkursus)
* Tartu Ülikooli õppematerjal

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Mikroskoop** |

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Mikroskoop** |
Jared Spurgeon (2019)
**Jared Spurgeon** (sündinud 29. novembril 1989 Edmontonis) on Kanada jäähokimängija, kes mängib kaitsjana NHL-i klubis Minnesota Wild. Ta on klubi kapten.

Aastatel 2005–2010 mängis ta Western Hockey League'i klubis Spokane Chiefs. 2008. aastal võitis ta klubiga Memorial Cup'i.

2008. aastal valis New York Islanders ta NHL-i *draft* '​is 156. valikuna. 2010. aasta septembris sõlmis ta klubiga kolmeaastase lepingu. NHL-is debüteeris ta 29. novembril 2010 mängus Calgary Flamesi vastu. Esimese värava lõi ta 22. veebruaril 2011 mängus Edmonton Oilersi vastu.

Hooaja 2012–13 esimeses pooles toimunud NHL-i tööseisaku ajal mängis Spurgeon Šveitsi kõrgliiga klubis SCL Tigers.

2019. aasta septembris pikendas Spurgeon Wildiga lepingut seitsme aasta võrra. 2021. aasta jaanuaris määrati ta klubi kapteniks.

Välislingid
-----------

* Jared Spurgeon NHL.com lehel
* Jared Spurgeon hockeydb.com lehel

| * v
* r
Minnesota Wild |
| --- |
| 
**Väravavahid**: Marc-André Fleury **·** Filip Gustavsson |
| 
**Kaitsjad**: Calen Addison **·** Jonas Brodin **·** Matt Dumba **·** Alex Goligoski **·** John Klingberg **·** Jon Merrill **·** Jacob Middleton **·** Jared Spurgeon |
| 
**Ründajad**: Matthew Boldy **·** Connor Dewar **·** Brandon Duhaime **·** Joel Eriksson Ek **·** Marcus Foligno **·** Frédérick Gaudreau **·** Ryan Hartman **·** Marcus Johansson **·** Kirill Kaprizov **·** Gustav Nyquist **·** Ryan Reaves **·** Mason Shaw **·** Sam Steel **·** Oskar Sundqvist **·** Mats Zuccarello |