recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Kolmekohalise koodi asukoht Mastercardi, Visa ja mõnede teiste kaartide tagaküljel
Neljakohalise koodi asukoht American Expressi kaartide esiküljel
**CVV** (ehk ***Card Verification Value***), ka **CVC** (ehk ***Card Verification Code***) on maksekaartide turvakood. Seda kasutatakse kaardipettuste vastase mehhanismina tehingutes, milles kaupmees ise füüsilist kaarti ei näe ega töötle (ingl. "card not present" tüüpi maksed), eeskätt internetimaksetes. CVV on enamasti kolmekohaline arv, mis on kirjas ainult kaardi enda tagumisel küljel ning mida ei salvestata kaardi magnetribale. 

Turvamehhanismina on CVV eesmärk muuta varastatud kaardiandmete kasutamine raskemaks. Eeldatavasti ei saa ainult kaardi tagaküljele trükitud koodi varastada ei makseterminalide kaudu ega kaarditehinguid vahendavatest infosüsteemidest. Seetõttu peaks CVV lisamine makse andmetele tõendama, et kaarti kasutab selle reaalne omanik või siis vähemalt keegi, kelle käes kaarti makse teostamise hetkel reaalselt on ja kes näeb kaardi tagumist külge. 

Erinevad maksesüsteemid (VISA, Mastercard, American Express jne) kasutavad olemuselt sarnaseid, kuid veidi erineva nimega mehhanisme – CVV, CVV2, CVC, jne.

Välislingid
-----------

* CVV andmekaitse ja infoturbe leksikonis –
Ištari kuju, 17.-19.saj eKr (Pergamoni muuseum)
"Ishtar" suunab siia. Ansambli kohta vaata artiklit Ishtar (ansambel).
**Ištar** (sumeri **Inanna**) oli taevakuninganna. Ta oli sugulise armastuse ja viljakuse kehastaja. Ištar armastas mitut inimkangelastki ega häbenenud neilt otsesõnu vastuarmastust nõuda. Seejuures oli ta sõjakas ja kättemaksuhimuline – tema armastuse hülgajat võis tabada hukatus. 

Ištari paljude lemmikute hulgast oli kõige tähtsam viljakusejumal, noor ja ilus karjus Tammuz. Kuid Ištar pettus Tammuzis. Sel ajal kui jumalanna allmaailmas ajutiselt vangistuses viibis ja Tammuz oleks pidanud teda leinama, veetis ta aga aega hoopis pidutsedes. Kättemaksuks otsustas Ištar kergemeelse noormehe enda asemel allmaailma saata. Kuid Tammuz ka ei põgenenud, tal polnud jumalanna kohutavate käsilaste eest pääsu ja ta viidi surmariiki. Siiski lubati tal igal aastal kuus kuud maa peal päikesevalguses veeta. Rahvarohketel pidustustel tähistati kevaditi Ištari ja Tammuzi püha abielu, suvesüdames aga kõlas naiste vali leinahala kauni noore jumala ennatliku surma pärast.

Vaata ka
--------

* Ištari värav
**Haradziečna Jumalaema Kaitsmise kirik** (valgevene keeles *Царква Пакрова Прасвятой Багародзіцы*) on kirik Valgevenes Bresti oblastis Pružany rajoonis Haradziečnas.

Kirikut kasutavad õigeusklikud, see on kaitse all olev ehitismälestis. Kirik on tänapäeval kasutuses.

Kirikuhoone
-----------

Zasimavičy Püha Nikolai kirik on klassitsistlik hoone. Hoone sissepääsu kohal asub kellatorn, selle ees aga portikus. Katusel asub kaheksanurkne tambur. Portikus toetub kahele sambale, sees eraldavad kolme löövi kümme sammast. Kokku on sammaste arv 12, mis sümboliseerib aastat 1812. Algselt oli hoone palju lihtsam, sellel puudusid nii kuppel kui ka kellatorn.

Ajalugu
-------

31. juulil 1912 toimus Haradziečna all lahing kindral Aleksander Tormasovi juhitud Vene vägede ning Karl Philipp zu Schwarzenbergi ja Jean-Louis-Ébénézer Reynieri juhitud 40 000-mehelise väesalga vahel. Tänu vastaste vigadele õnnestus Tormasovil 18 000 mehega terve päeva rünnakutele vastu pidada ja öösel taanduda. Selle lahingu mälestuseks püstitati aastal 1825 külla kirik.

Algselt uniaatidele kuulunud kirik sai aastal 1839 ikonostaasi. Kiriku haldajad vahetusid korduvalt; see kuulus järgemööda uniaatidele, katoliiklastele ja õigeusklikele. Jaanuariülestõusu tagajärjel võttis kiriku aastal 1863 lõplikult üle Moskva patriarhaadile.

6. veebruaril 1963 kirik suleti ning hoonet kasutati nii kohaliku kooli spordisaali kui ka kolhoosi viljalaona.

Aastal 1990 tagastati kirik kogudusele. Hoone oli toona äärmiselt halvas seisukorras, selle välimus suudeti taastada vaid tänu vanadele kirjeldustele. Kirik pühitseti 12. oktoobril 1991.

Pilte
-----

* Haradziečna kirikHaradziečna kirik
* Kirik külgvaatesKirik külgvaates

Viited
------

1. ↑
2. ↑  "arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 13. märts 2016. Vaadatud 20. august 2015.`{{cite web}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Haradziečna Jumalaema Kaitsmise kirik** |

* Fotod kiriku kohta
* Kiriku koduleht
**Irena Timusk** (sündinud 31. mail 1947) on eesti sisearhitekt.

1973. aastal lõpetas ta Eesti Riiklikus Kunstiinstituudis sisearhitektuuri eriala. 1978-1982 töötas Timusk disainerina tootmiskoondises Kooperaator. 1997. aastast tegutseb ta sisearhitektina Perfetto Stuudio OÜ-s.

1985. aastal osales Timusk ühisnäitusel Tallinna Kunstisalongis koos Ell-Maaja Randküla, Tiiu Pai ja Aili Vahtrapuuga; näituse plakati kujundas Tõnis Vint.

2005. aastal pälvisid Harry ja Irena Timusk oma Vormsi vallas Saxby külas asuva talu kujunduse eest peaministri tänukirja.

Irena Timusk on Eesti Sisearhitektide Liidu ja Eesti Kujunduskunstnike Ühenduse liige.

Viited
------

1. 1 2  Äriregistri päring, 05.12.2017
2. ↑  Sisearhitektuuri eriala lõpetajad EKA kodulehel (vaadatud 05.12.2017)
3. ↑  Karin Paulus Eero Aarnio karikatool ja Nõukogude Eesti Kirikiri, 2006 (vaadatud 05.12.2017)
4. ↑  Näituseplakat EKMi digikogus (vaadatud 05.12.2017)
5. ↑  2005. AASTA MASTIVIMPLITE JA PEAMINISTRI TÄNUKIRJADE SAAJAD Eesti Kodukaunistamise Ühendus (vaadatud 05.12.2017)
6. ↑  Irena Timusk ESLi kodulehel (vaadatud 05.12.2017)
7. ↑  Mittetulundustegevuseks raha eraldamine 2005[*alaline kõdulink*] Tallinn.ee (vaadatud 05.12.2017)

Välislingid
-----------

* Irena Timuski portree (autor Aapo Pukk)
**Harald Johannes Jucum** (23. aprill 1865 Lihula kihelkond, Läänemaa – ?) oli eesti jurist, riigikohtunik.

Ta sündis Lihulas õpetaja perekonnas. Alghariduse sai vanematelt, seejärel lõpetas Tallinnas erakooli ja 1883. aastal gümnaasiumi. Aasta hiljem astus Tartu Ülikooli õigusteaduskonda, mille lõpetas 1888. aastal.

1889. aastast oli Tallinna alamkohtu sekretär ja 1890–1894 kohtuameti kandidaat Tallinna Ringkonnakohtus. Tegutses kuni 1914. aastani Novgorodi ja Pihkva kubermangus kohtu-uurijana. Oli aastatel 1914–1917 Peterburi kohtupalati liige, 1918–1920 statistikabüroo ametnik Peterburis ja 1920–1921 Peterburi kohtu-uurijate tegevuse juhataja.

1921. aastal naasis Eestisse, kus teenis Riigi Statistika Keskbüroos. 1923. aastal määrati Rakvere-Paide rahukogu abiesimeheks ja mõned kuud hiljem riigikohtunikuks.

1935. aasta 1. juulist vabastas riigivanem ta kõrge vanuse tõttu ametist.

1939. aastal põgenes Saksamaale.

Viited
------

1. 1 2 3  "Riigikohtunik H. Jucum 70-aastane". Päevaleht, 23. aprill 1935
2. ↑  "Riigikohtunik H. Jucum wanaduspuhkusel". Päewaleht nr 184, 6. juuli 1935

Kirjandus
---------

* "Riigikohtunik H. Jucumi lahkumine kohtu tööst". Postimees, 6. juuli1935

Välislingid
-----------

* Eesti biograafiline andmebaas ISIK
See, kas munarakust areneb isas- või emasorganism, määratakse looduses mitmel moel. Kõige algelisem on see viis, kui soo määravad **keskkonnatingimused**, näiteks temperatuur.

Mitut liiki roomajatel, kelle munad arenevad väljaspool keha, määrab soo keskkonna temperatuur; olenevalt temperatuurist muutuvad lootel aktiivseks kas isas- või emassuguorganite arengut määravad geenid. Paraku on sellisel soo määramisel ka suur puudus; kui temperatuur on pikka aega kas kõrge või madal, näiteks üks kuu, siis sünnib liiga palju ühesoolisi isendeid.

Kui evolutsiooni käigus kujunes välja soo määramine eriliste kromosoomidega (sugukromosoomidega), siis sõltus algul sugupool **sugukromosoomide arvust**.Praegu on selline soo määramine levinud osal putukatel.

Kõige täiuslikum on aga viis, kui soo määravad **erinevad sugukromosoomid**. Näiteks imetajatel on kahesugused sugukromosoomid.

Mehe ja naise sugukromosoomid
-----------------------------

Igas inimese keharakus on 23 paari kromosoome, sealjuures ühe paari moodustavad sugukromosoomid. Mehe sugukromosoomide paari moodustavad kaks erinevat sugukromosoomi; üks suur X-kromosoom ja üks sellest väiksem Y-kromosoom. Neid nimetatakse nii, sest nende kuju meenutab neid tähti. Naisel on kaks ühesugust X-kromosoomi.

Sugurakkudes asuvad kromosoomid ühekaupa. Seega on mehel kahesuguseid sperme : ligikaudu pooltel on X-, pooltel Y-sugukromosoom. Naise munarakud on aga kõik ühesugused, kõigis on X-kromosoom. Viljastumisel kanduvad sugurakkudes paiknevad kromosoomid, sealhulgas ka sugukromosoomid, vanemalt lapsele.

Kumb määrab soo
---------------

Tulevase lapse sugu määratakse viljastumisel, kui ühinevad isas- ja emassuguraku tuumad. **Lapse sugu oleneb sellest, millist sugukromosoomi sisaldav sperm munaraku viljastab.** Kui munaraku viljastab Y-kromosoomiga sperm, siis areneb poiss, kui munaraku viljastab X-kromosoomiga sperm, siis areneb tüdruk. Kuna spermas on X- ja Y-kromosoomiga sperme enam-vähem võrdselt, siis on poisi või tüdruku sünni tõenäosus ühesugune.

Tegelikult sünnib poisse rohkem kui tüdrukuid. Mõne aja pärast on aga meeste ja naiste suhe juba peaaegu võrdne, sest poiste ja meestega juhtub sagedamini õnnetusi ja nad on haigustele vastuvõtlikumad. Mida eakamad inimesed, seda suurem on vanuserühmiti naiste ülekaal.

Sugukromosoomidega määratud tunnused
------------------------------------

Peale selle, et sugukromosoomid määravad tulevase organismi soo, neil on veel teisigi ülesandeid.

Nendes on geenid, mille sisalduva info põhjal arenevad organismi **sugutunnused**. Kõige pealt arenevad esmased sugutunnused: sugunäärmed ja suguelundid. Sünniajaks on need juba olemas. Esmaste sugutunnuste järgi saab lapse soo määrata juba enne sündi, kui uurida loodet ultraheliga.

Selgroogsed loomad, sealhulgas inimene, on lahksugulised : ühel isendil on vaid ühele sugupoolele iseloomulikud sugunäärmed.

Sugukromosoomides on peale sugutunnuste ka mõningaid teisi tunnuseid määravaid geene. Näiteks ühest X kromosoomis leiduvast geenist sõltub võime eristada rohelist ja punast värvust. Ka vere hüübimise võimet määrav geen asub X-kromosoomis.
**Canterbury katedraal** (inglise keeles täisnimega *Cathedral and Metropolitical Church of Christ at Canterbury*) on toomkirik Inglismaal Kenti krahvkonnas Canterburys. See on üks vanemaid ja olulisemaid kristlikke ehitisi Inglismaal.

Katedraali kasutab anglikaanliku Inglismaa Kiriku kõrgeim vaimulik ja Anglikaani Ühenduse sümboolne pea Canterbury peapiiskop, kes alates 2013. aastast on Justin Welby. See on ühtlasi Canterbury piiskopkonna peakirik.

Kiriku rajas 597. aastal Canterbury Augustinus. Algne hoone sai 1067. aastal tulekahjus tugevalt kannatada ja ehitati 1070–1077 täielikult ümber. 12. sajandil laiendati kiriku idaosa, kusjuures 1174. aastal hoonet räsinud tulekahju järel tehti kirikus üldisemaid gooti stiilis ümberehitusi. Enne inglise usupuhastust 16. sajandil kasutasid seda benediktlased.

1170. aasta detsembris tapsid kuningas Henry II rüütlid katedraalis peapiiskop Thomas Becketi. Ta maeti kirikusse ning tema haud on tuntud palverändurite sihtpaigana. Katedraali on maetud ka 1376. aastal surnud Must Prints Edward.

See on arvatud UNESCO maailmapärandi nimistusse.

Välislingid
-----------

 Canterbury katedraal – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Kiriku koduleht (inglise keeles)
**Nevele** on hollandikeelne vald Belgias Flandria piirkonnas Ida-Flandria provintsis.

Asulad
------

Nevele jaguneb järgmisteks asulateks, küladeks, osavaldadeks ja piirkondadeks:

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Rooma numbritega on tähistatud osavallad. Kollaka tooniga on tähistatud linnastunud piirkonnad | 

| Nr | Nimi | Pindala(km²) | Elanikke(1.01.2012) |
| --- | --- | --- | --- |
| I | Nevele | 13,86 | 2909 |
| II | Hansbeke | 9,83 | 2095 |
| III | Merendree | 10,94 | 1924 |
| IV | Landegem | 8,48 | 3125 |
| V | Poesele | 2,52 | 507 |
| VI | Vosselare | 6,27 | 1339 |
|

 |

* PoeselePoesele
* HansbekeHansbeke
* VosselareVosselare
* 
* 
* MagistraadihooneMagistraadihoone

Viited
------

1. ↑  Wettelijke Bevolking per gemeente op 1 januari 2018, vaadatud 9.03.2019.

Välislingid
-----------

 Nevele – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Koduleht (hollandi keeles)

Ida-Flandria provintsi vallad

Aalst | Aalter | Assenede | Berlare | Beveren | Brakel | Buggenhout | De Pinte | Deinze | Denderleeuw | Dendermonde | Destelbergen | Eeklo | Erpe-Mere | Evergem | Gavere | Gent | Geraardsbergen | Haaltert | Hamme | Herzele | Horebeke | Kaprijke | Kluisbergen | Knesselare | Kruibeke | Kruishoutem | Laarne | Lebbeke | Lede | Lierde | Lochristi | Lokeren | Lovendegem | Maarkedal | Maldegem | Melle | Merelbeke | Moerbeke | Nazareth | Nevele | Ninove | Oosterzele | Oudenaarde | Ronse | Sint-Gillis-Waas | Sint-Laureins | Sint-Lievens-Houtem | Sint-Martens-Latem | Sint-Niklaas | Stekene | Temse | Waarschoot | Waasmunster | Wachtebeke | Wetteren | Wichelen | Wortegem-Petegem | Zele | Zelzate | Zingem | Zomergem | Zottegem | Zulte | Zwalm
**Irbene** on küla (*mazciems*) Lätis Ventspilsi piirkonnas Ance valla põhjaosas. Irbene asub valla keskusest Ancest 18,4, piirkonna keskusest Ventspilsist 34 ja Riiast 208 kilomeetri kaugusel.

Küla asub Irbe jõe kaldal.

Nõukogude armee rajas 1974. aastal külla salajase signaalluure baasi *Звездочка* (Täheke). Pärast Nõukogude sõjaväe lahkumist sai sealse raadioteleskoobi enda käsutusse Läti Teaduste Akadeemia ning sinna rajati Ventspilsi Rahvusvaheline Raadioastronoomiakeskus. Sõjaväebaasi hooned on praktiliselt lagunenud ja kasutuseta, suurem osa sealsest elanikkonnast on lahkunud. 

* 
* 
* 
*

Viited
------

1. ↑  Vietvārdu datubāze, vaatatud 25. 02 2018
2. ↑  "Radiotelescope gears up for new age". LSM.lv. `{{cite news}}`: eiran teksti "2015-01-22" (juhend)

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Irbene** |

| * v
* r
Ance valla asulad |
| --- |
| 
**Ance** **·**  Auzdarciems **·**  Irbene **·**  Jorniņi **·**  Kārļmuiža **·**  Lonaste **·**  Rinda **·**  Virpe |
**Ants Sudemäe** (kuni 1935 **Hans Jaakson**, 30. september 1894 Pangu talu, Vana-Tänassilma vald, Viljandimaa – 14. detsember 1941 Kirovi oblast, NSV Liit) oli Eesti sõjaväelane (kapten).

Hans Jaakson sündis 1894. aastal Viljandimaal Vana-Tänassilma vallas Pangu talus, osales Venemaa keisririigi armeega Esimeses maailmasõjas jalaväeohvitserina.

1918. aastal alanud Eesti Vabadussõjas oli Hans Jaakson tegev Tallinna Kaitseliidus, 1918. aasta detsembrist asus teenistusse Laiarööpmelisel soomusrongil nr. 1, 1919. aasta jaanuaris viidi üle Laiarööpmelise soomusrongi nr. 4 ülemaks, kellena teenis kuni 1919. aasta augustini.

1919. aasta augustis viidi üle Soomusrongide Diviisi Tagavarapataljoni rooduülemaks, kus teenis kuni 1920. aasta jaanuarini.

Pärast Vabadussõja lõppu teenis Hans Jaakson 1921. aasta juulini Eesti Rahvaväes.

Sõjaväeteenistusest lahkumise järel tegeles talupidamisega, aastatel 1930–1940 oli Viljandimaal Tänassilma vallavanem. 1935. aastal eestistas Hans Jaakson nime Ants Sudemäeks.

Ants Sudemäe vahistati NKVD poolt 29. aprillil 1941 ja hukati NSV Liidus Kirovi vanglas 14. detsembril 1941.

Välislingid
-----------

* Ohvitseride andmekogu
* Geni
|  |
| --- |
|  |
| Medalikohad |
| Euroopa U-21 meistrivõistlused |
| **Kuld** | 2013 | jalgpall |

**Iñigo Martínez Berridi** (sündinud 17. mail 1991 Ondarroas) on Hispaania jalgpallur, kes mängib keskkaitsjana Hispaania kõrgliiga klubis FC Barcelona ja Hispaania jalgpallikoondises.

Ta alustas klubikarjääri Real Sociedadis, mille noorteakadeemiaga liitus ta 2006. aastal. Aastatel 2009–2011 mängis ta Real Sociedadi reservmeeskonnas Hispaania tugevuselt kolmandas ja neljandas liigas. Hispaania kõrgliigas tegi ta debüüdi 27. augustil 2011 mängus Sporting de Gijóni vastu. Esimese värava lõi ta Hispaania kõrgliigas sama aasta 2. oktoobril mängus Athletic Bilbao vastu.

2018. aasta jaanuaris siirdus ta 32 miljoni euro eest Athletic Bilbaosse.

Suvel 2023 tema leping Athleticuga lõppes ning ta sõlmis uue lepingu FC Barcelonaga.

2012. aasta suveolümpiamängude jalgpalliturniiril kuulus Martínez Hispaania olümpiavõistkonda. 2013. aastal tuli ta Hispaania kuni 21-aastaste koondisega Euroopa omavanuste meistriks. Hispaania jalgpallikoondises tegi ta debüüdi 14. augustil 2013 sõprusmängus Ecuadori vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 5. juunil 2022 UEFA Rahvuste Liiga mängus Tšehhi vastu.

Saavutused
----------

Athletic Bilbao
* Supercopa de España: 2020–21
Irakli Okruašvili
**Irakli Okruašvili** (ირაკლი ოქრუაშვილი; sündinud 6. novembril 1973 Tshinvalis Lõuna-Osseedi autonoomses oblastis) on Gruusia poliitik ja poliitpagulane. Okruašvili jõudis Mihheil Saakašvili esimese presidendiaja jooksul teenida mitmel võimupostil. 2004–2006 oli Okruašvili Gruusia kaitseminister.

Valitsuses
----------

2000–2001 oli Okruašvili Gruusia asejustiitsminister. Liitunud Saakašvili Ühinenud Rahvusliku Liikumisega, valiti ta 2002. aastal Tbilisi kohalikku omavalitsusse. Rooside revolutsiooni järel 2003. aasta novembris määrati Okruašvili Gruusia presidendi esindajaks Šida Kharthlis.

2003. aasta lõpust 2004. aasta maini pidas Okruašvili peaprokuröri ametit. Maikuus nimetati ta siseministriks, detsembris kaitseministriks. Kaitseministrina paistis Okruašvili silma sõjaliste aktsioonide toetajana Lõuna-Osseetia separatistide vastu. 2006. aasta novembris määrati Okruašvili majandusarengu ministri kohale, millest ta nädal hiljem loobus.

Opositsiooniline tegevus
------------------------

2007. aasta septembris teatas Okruašvili uue opositsioonijõu (Liikumine Ühtse Gruusia Eest) moodustamisest ning süüdistas Saakašvilit korruptsioonis, ebakompetentsuses ja inimõiguste rikkumises. Aga ka mõjuka ärimehe Badri Patarkatsišvili tapmise kavades. Okruašvili vihjas ka ekspeaminister Zurab Žvania surma hämaratele asjaoludele.

27. septembril Okruašvili arreteeriti süüdistatuna korruptsioonis, rahapesus ning ametipositsiooni kuritarvitamises.

8. oktoobril avaldas peaprokuratuur Gruusia telekanalites Okruašvili videotunnistuse, milles ta võttis omaks esitatud süüdistused ning taganes Saakašvilile esitatutest, teatades, et tema eesmärk oli presidenti diskrediteerida ning hankida poliitilisi dividende endale ja Badri Patarkatsišvilile.

Pärast tunnistust vabastati Okruašvili 10 miljoni larise kautsjoni vastu. Okruašvili süüdistuste toel üles köetud opositsiooni tänavaprotestide taustal lubati Okruašvilil väidetavalt tervislikel põhjustel Euroopasse siirduda. Okruašvili esines Münchenis ajakirjanikele teadaandega, et prokuratuuri avaldatud videosalvestises esitatud tunnistused olid antud surve all ja kordas oma süüdistusi president Saakašvili aadressil. Kaks päeva hiljem, 7. novembril, ajas politsei jõuga laiali opositsiooni tänavameeleavaldused, mis olid selleks ajaks kestnud juba nädala. President kuulutas riigis välja erakorralise seisukorra, sulgedes opositsioonilised meediakanalid.

Valitsusmeelsed jõud kuulutasid Okruašvili instrumendiks riigipöördeplaane hauduva Patarkatsišvili käes. 14. novembril kohustati Okruašvilit vahi alla naasma, kuid ta otsustas Gruusiasse mitte tagasi pöörduda.

Gruusia võimude esitatud väljaandmistaotlusele reageerides vahistasid Saksa võimud detsembris Okruašvili, andes ta peagi viisa väljastanud Prantsusmaa käsutusse. 2008. aasta märtsi lõpus mõisteti Okruašvili tagaselja väljapressimissüüdistustega 11 aastaks vangi.
Aprillis rahuldas Prantsusmaa Okruašvili poliitilise varjupaiga taotluse.

2010. aasta lõpul osales Okruašvili koos Levan Gatšetšiladze ja teistega Gruusia Partei asutamises.

20. novembril 2012 võeti ta väljapressimises süüdistatuna vahi alla.
**Kavadi järv** (ka **Kavati järv**, **Uue-Saaluse järv**, **Mäejärv**, **Kavadi Ülajärv**) asub Võru maakonnas Rõuge vallas Uue-Saaluse külas.

Järv asub Haanja kõrgustikul. Praeguse kuju sai Kavadi järv 1880. aastal, mil väljavoolu tõkestamise tulemusena liitusid kolm tollast väikejärve, moodustades ühtse Kavadi järve.

Järves on neli saart, Vabrikusaar, Lehesaar ja veel kaks võsastunud saart. Esineb ka ujuvsaari.

Tüpoloogiliselt on Kavadi järv poolhuumustoiteline. Taimestik on liikide arvu poolest keskmine: esineb 15 liiki makrofüüte.

Kaladest domineerib särg, mõnevõrra vähem on latikat, ahvenat, hauge, koha, linaskit. Püütud on ka kiiska, lutsu, roosärge jt.

Pilte
-----

* Kavadi järv Rõuge vallasKavadi järv Rõuge vallas
* Kavadi järvesopidKavadi järvesopid
* Peegeldused  õhtupäikesest Kavadi järveveesPeegeldused õhtupäikesest Kavadi järvevees
* Vabrikusaare peegeldused Kavadi järvesVabrikusaare peegeldused Kavadi järves
* Vabrikusaare kaldapealne Kavadi järvesVabrikusaare kaldapealne Kavadi järves
* Kavadi järv sügiselKavadi järv sügisel
* Kavadi järvKavadi järv

Kirjandus
---------

* Aare Mäemets, "Eesti NSV järved ja nende kaitse", Tallinn 1977.

Välislingid
-----------

* Kavadi järv keskkonnaportaalis Muuda Vikiandmetes
Kavastu parv (1984)
Kavastu parv (august 2009)
**Kavastu parv** on parv Suur-Emajõe ületamiseks Kavastu kohal. Parvega jõeületuskoht on tänapäeval Eesti ainus selletaoline. 

Parveliiklus toimub Luunja vallas asuva Kavastu küla ja Kastre vallas paikneva Veskimäe küla vahel.

Ajalugu
-------

Veel sada aastat tagasi olid Liivimaa jõgedest vähestel püsisillad, sest sillaehitus oli kulukas ja aeganõudev. Jõgesid ületati enamasti koolmekohtades. 1930. aastate alguseni polnud Emajõel Tartust kuni Peipsini ühtegi silda, jõeületus toimus parvedel.

19. sajandi viimasel aastakümnel oli Kavastu mõisnik parun Werner Wulff, kelle eestvõttel pandi 1899. aastal Kavastu mõisa juures üle Emajõe käima parv. See lihtsustas kohalike liha- ja piimatootjate ja kogu ümbruskonna eluolu.

1983. aastal katkes parve veokett, parv kadus allavoolu, hooratas vajus jõe põhja ning parveliiklus seiskus aastateks.

1999. aastal taaselustati sajandivanune traditsioon Luunja valla ja AS Giga koostöös. Originaalhooratas tõsteti jõepõhjast üles ja pandi taas tööle. Praegusel parvel ongi enam kui sajandi vanune käsitsi ringiaetav hoorattamehhanism. Algselt puidust valmistatud parve asemele tehti uus metallist alus ning jõeohutuse tagamiseks värviti see valgeks.

Asukoht
-------

Kavastu parv asub Tartu linnast 23-minutilise autosõidu kaugusel, mööda Tartu-Räpina-Värska maanteed. Seejärel tuleb keerata Vana-Kastre-Kastre-Võnnu maanteele. Parveotsa bussipeatus jääb parvest jalutuskäigu kaugusele. Praamiliiklus toimub Luunja vallas asuva Kavastu küla ja Kastre vallas paikneva Veskimäe küla vahel.

Kavastu parv (58°22'39*N 27°2'43*E)

Parve kasutamine
----------------

* Parvele saab jalgsi, jalgratta või autoga. Ülesõidu kestus on alla kümne minuti.
* Parve liigub üle jõe metallketi abil, mille otsad on kalda külge kinni­tatud. Parvemees väntab hooratast, mis parve mööda ketti edasi tõmbab.
* Piduriks on parvel poolemeetrine roigas, mis pannakse hoo­ratta vahelt läbi ja selle tulemusena parv peatub.
* Sadamas kinnitatakse parv randumissilla külge kahe keti ja puupunnide abil.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  "Kavastu parv - Luunja Vald". *luunja.ee*. Vaadatud 22. veebruaril 2023.
2. ↑  Raavik, Jens (31. mai 2021). "Kavastus viib Emajõest üle väga vana, omasuguste hulgas ainuke parv". *Tartu Postimees*. Vaadatud 23. veebruaril 2023.
3. ↑  "Kavastu parv, Tartu maakond". *Puhkaeestis.ee*. Vaadatud 22. veebruaril 2023.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Kavastu parv** |

* 
*
Ants Üleoja XI noorte laulu- ja tantsupeol
**Ants Üleoja** (sündinud 19. novembril 1936 Ida-Viru maakonnas Oonurme külas) on eesti koorijuht.

Haridus
-------

Ta lõpetas 1956. aastal Tartu Muusikakooli koorijuhtimise erialal ja 1961. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi.

Töökäik
-------

Ta töötas muusikaõpetajana Sindi Gümnaasiumis ja Tallinna 16. Keskkoolis, 1964–1968 Tallinna Muusikakoolis. 1972. aastast on ta Tallinna Riikliku Konservatooriumi õppejõud (1979. aastast dotsent), praegu Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia emeriitprofessor. 

Ta on juhatanud paljusid koore, sealhulgas Eesti Televisiooni ja Raadio Segakoori (peadirigendina), Vabariiklikku Koorijuhtide Segakoori, TPI Akadeemilist Meeskoori, Tallinna Kammerkoori ja Inseneride Meeskoori. Ta on olnud Eesti Rahvusmeeskoori peadirigent. 

Ta oli üks XIX ja XX üldlaulupeo ning 1972. 1977. 1982. ja 1987. aasta koolinoorte laulupeo üldjuhte. Ta on aastaid olnud Gaudeamuse üliõpilaslaulupidudel Eesti kooride üldjuht. Ta on koostanud koorilaulukogumikke.

Tunnustus
---------

* 1972 – Eesti NSV teeneline kunstitegelane
* 1980 – Eesti NSV rahvakunstnik
* 1996 – Eesti Kultuurkapitali rahvakultuuri sihtkapitali aastapreemia (Eesti kooriliikumise arendamine, austusavaldus 60. sünnipäevaks)
* 1998 – Gustav Ernesaksa koorimuusika preemia
* 2001 – Valgetähe III klassi teenetemärk
* 2006 – Eesti Kultuurkapitali rahvakultuuri sihtkapitali aastapreemia (sisuka töö ja segakooriliikumist suunava tegevuse eest Eesti Segakooride Liidu muusikatoimkonna esimehena)
* 2012 – Tudulinna valla aukodanik
* 2013 – Ida-Virumaa teenetemärk
* 2016 – Tallinna raemedal
* 2016 – Eesti Rahvuskultuuri Fondi eristipendium
* 2016 – Eesti Kultuurkapitali rahvakultuuri sihtkapitali elutööpreemia (Eesti koorimuusika vanameistrile, pikaajalisele õppejõule ja laulipidude üldjuhile)

Isiklikku
---------

Dirigendid Mikk Üleoja ja Elo Üleoja on Ants ja Ene Üleoja lapsed.

Viited
------

1. ↑  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 3473
2. ↑  Koorijuht ja õppejõud Ants Üleoja saab Tallinna raemedali (vaadatud 21.11.2016)

Kirjandus
---------

* Kersti Inno, "Koorijuhiks sündinud. Ants Üleoja". Eesti Segakooride Liit, 2006 ISBN 9949138965
Konrad Henlein (1939)
**Konrad Ernst Eduard Henlein** (6. mai 1898 Vratislavice nad Nisou (tänapäeval Libereci osa) – 10. mai 1945 Plzeň) oli sudeedisaksa poliitik.

Henlein õppis pangaametnikuks. 1916 aastal astus ta vabatahtlikuna Austria-Ungari sõjaväkke ja võttis osa Esimesest maailmasõjast. 1918. aastal langes ta Itaalia rindel vangi, vangistusest vabanes 1919. aastal.

Koju tagasi pöördudes töötas ta lühikest aega pangateenistujana, seejärel võimlemisõpetajana. 1. oktoobril 1933 asutas Henlein Sudeedisaksa Kodurinde (Sudetendeutsche Heimatfront). 19. aprillil 1935 pidi Sudeedisaksa Kodurinne ennast Sudeedisaksa Parteiks ümber nimetama. Kui esialgu ajas Henlein suhteliselt sõltumatut poliitikat, siis 1930. aastate teisel poolel sattus ta üha enam Hitleri ja Natsionaalsotsialistliku Saksa Töölispartei mõju alla.

12.–13. septembril 1938 alustas Henlein Hitleri juhtnööride kohaselt "Esimest septembriülestõusu", mille aga Tšehhoslovakkia võimud kiiresti maha surusid. Sudeedisaksa Partei keelustati. Parteijuhtkond põgenes Saksamaale, kus Henlein alustas Sudeedisaksa Vabakorpuse moodustamist. 21. septembril algas "Teine septembriülestõus", millesse Tšehhoslovakkia võimud suhtusid passiivselt, kuna nad kartsid, et Saksamaa võib seda provokatsiooni kasutada ettekäändena sõjategevuse alustamiseks. Müncheni kokkuleppe sõlmimise järel 30. septembril läksid Sudeedisaksa alad Saksamaa koosseisu.

Konrad Henleinist sai Sudeedimaa riigikomissar ja SS-Gruppenführer (hiljem SS-Obergruppenführer). Sudeedisaksa Partei ühines 5. novembril 1938 Natsionaalsotsialistliku Saksa Töölisparteiga. Henlein astus NSDAP–i 1939. aasta jaanuaris ja temast sai ka Riigipäeva liige.

Kui Saksamaa hõivas 1939. aasta märtsis Tšehhi, siis oli Henlein kuu aega Böömi- ja Määrimaa Riigiprotektoraadi tsiviiladministratsiooni juht. 1. mail 1939 määrati Konrad Henlein Sudeedimaa Reichsgau riigiasehalduriks (Reichsstatthalter) ja gauleiteriks.

Henleini poliitiline mõju oli piiratud. Ta oli suhteliselt mõõdukas poliitik. Reinhard Heydrich püüdis teda seetõttu ametist kõrvaldada, kuid Henleini heade suhete tõttu Hitleriga see ei õnnestunud.

7. mail 1945 läks Henlein Ameerika vägede esindajatega läbirääkimisi pidama ja ta vangistati. Kui Henlein sai teada, et sõjakurjategijana antakse ta Tšehhoslovakkia võimudele välja, siis sooritas ta enesetapu, lõhkudes oma prillid ja lõigates klaasikildudega oma randmeveenid läbi.

Viited
------

1. ↑  Konrad Henlein 1898-1945 Lebendiges Museum Online
2. ↑  Konrad Henlein mitteleuropa.de
3. ↑  Chronology 1938 League of Nations Photo Archive
4. ↑  Konrad Henlein \*6.5.1898 - †7.5.1945 Enzyklopädie der Stadt Cheb
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib Eesti vallast; Venemaa valla kohta vaata artiklit Irboska vald (Petseri rajoon).* |

---

Petseri maakonna valdade piirid enne ja pärast 1939. aasta vallareformi
**Irboska vald** oli vald Petserimaal aastail 1922–1939. Vallamaja asus Irboskas.

Irboska vald asutati Siseministri määrusega 23. maist 1922 1. septembril 1922 järgmistes piirides:

Hommiku pool Venemaa piir; põhjapoolne piir algab Riia-Pihkva kivitee ülekäigu kohast Venemaale ja läheb Teshevitso, Salavje, Miltsõ, Podvistrenje, Vilbe (Sadrenje) ja Vertushkina küla maade piiri mööda Vilo vallas oleva Suhlova küla maade piirini, kusjuures nimetatud külad Irboska valda kuuluvad; õhtupoolne piir algab ülevalnimetatud Suhlova küla maade piirist ja läheb Babkova, Rogova, Mõla, Makarova, Konetski, Kuusenitsa ja Tretjakova küla maade piiri mööda edasi õiges joones läbi kroonumetsa ja soo Vruuda jõeni, selles kohas, kus nimetatud jõgi järsku lõuna poole pöörab, siit mööda endist Irboska valla piiri ja Gardingi jõge pidi Lätimaani, Laura vallas oleva Samosje küla hommikupoolset piiri mööda. Ülemalnimetatud külad ja Polsohnovo ning Babina küla maad jäävad Irboska valda.

1. aprillil 1939 asutati valla piirides uus Linnuse vald.

Viited
------

1. ↑  Maa-ameti kaardirakendused
2. ↑  RT 1922, 68/69
**Irdning** oli vald Austrias Steiermargi liidumaal Liezeni ringkonnas. 2015. aastast on see Irdning-Donnersbachtali valla osa.

Irdning asub Liezenist 19 km edelas Ennstalis, 645–1450 m kõrgusel merepinnast.

Ajalugu
-------

Turulinna algus pole dokumentide puudumise tõttu teada. Arvatakse, et esimestele asunikele maksis kohalik vürst ja see viitab makstavale intressimäärale. Neid talusid pärandati põlvkondade kaupa, kohapeal nimetati neid õuedeks, kohalikke elanikke nimetati hiljem Irdningi isandateks.

Nime Irdning (Idenich, Ydnich) on esmamainitud 1140. aastal ja kihelkonnakirikut on mainitud 1145. aastal. Turg sai alguse 1564. aastal valitseja Selva Ferdinand Hoffmani palvel. 1689. aastast on see Selva Irdningi provintsikohtu asukoht.

Religioon
---------

Irdningi pastor oli aastatel 1455–1458 Silvio Piccolomini Sienast. 27. augustil 1458 sai ta Pius II nime all paavstiks.

Vaatamisväärsused
-----------------

* Falkenburgi linnus: ehitatud 1615. aastal Hans Praunfalki poolt talu asemele jahilossiks. 1711. aastast on torn kaputsiinide klooster.
* Gumpensteini linnus: ehitatud 1616. aastal ehitusmeister Stainach Moritzi poolt samuti talu asemele.
* Irdningi kihelkonnakirik: esmamainitud 1145. aastal, peamiselt gooti stiilis, pühendatud Peetrusele ja Paulusele. Kahe kaitsepühaku keskne tähtsus kajastub peaaltarimaalil, mis on 1752. aastal Grazist pärit Carl Philippi lehepühkija barokkstiilis religioosse kunsti tüüpiline näide. See kujutab rahusuudlust kahe vooru vahel, hüvastijättu teineteisega enne nende märtrisurma Roomas. Kirikust väljas on sõjamemoriaal 105 Irdningi ohvrile Esimesest maailmasõjast ja 167 ohvrile Teisest maailmasõjast. Loetletud on ka Aigen im Ennstali ohvrid.
* Irdningi skulptuuripark: rahvuslike ja rahvusvaheliste kunstnike puu- ja kiviskulptuurid.

Sport
-----

Tänu oma kõrgusele ja kaugele, kuid hõlpsasti ligipääsetavale asukohale on jalgpallimeeskonnad Irdningit regulaarselt treeninglaagriteks kasutanud. Nende hulka kuuluvad Madridi Real (2008), Fulham FC, Salzburgi Red Bull, Stoke City FC, AS Roma, Everton FC ja VfB Stuttgart. Inglismaa jalgpallikoondis treenis siin enne 2010. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlusi. Tuhanded pealtvaatajad tulevad iga kord mängijatelt autogramme küsima ja treeningut vaatama.

2018. aastal treenis Everton Irdningis ja pidas sõprusmängu kohaliku meeskonna ATV Irdningiga, võites 22-0.

Irdningi lähistel on mitu suusakuurorti, sealhulgas Planneralm (Steiermargi kõrgeimal asuv suusakuurort), Riesneralm ja Tauplitzalm. Teiste talispordialade hulka kuuluvad murdmaasuusatamine ja jääkeegel. Suvel saab kasutada hotelli Schloss Pichlarn golfiväljakut. Ujumisvõimalused on saadaval ka külade tehistiigis ja Putterersees naabruses asuvas Aigen im Ennstalis.

Irdningis on aastaringselt avatud rannavõrkpalliväljak, tennisekompleks, kaks ratsutamisakadeemiat, rulluisurada, kergejõustikurada ja asfaldikurling.

Inimesi
-------

* Alois Pachernegg (1892–1964), Austria dirigent ja helilooja
* Hubert Friedrich Hirscher (1951–), Austria autor, vabakutseline ajakirjanik
* Bruno Jaschke (1958–), Austria kirjanik ja ajakirjanik
Vassili III
Sigismund von Herbersteini Moskoovia kaart 1549. aastal
Moskoovia alade laienemine ajavahemikul 1390 – 1525
██ Moskoovia tuumikterritoorium, ca 1300
██ Vladimiri-Suzdali vürstiriigi territoorium, mis liideti Moskva suurvürstiriigi poolt 1390. aastaks
██ Suurvürst Ivan III poolt 1505. aastaks hõivatud territooriumid
██ Suurvürst Vassili III 1505–1533 poolt hõivatud territooriumid
Leedu suurvürstiriigi ja Moskva suurvürstiriigi piirialad 15. sajandil
**Vassili III** (25. märts 1479 – 3. detsember 1533) oli Moskva suurvürstiriigi suurvürst aastatel 1505–1533.

Riigi laiendamine
-----------------

Vassili ajal viidi lõpule tema isa, Ivan III algatatud "Vene maade kogumine": 1510. aastal liideti riigiga Pihkva vürstiriik, 1521. aastal Rjazani vürstiriik, Novgorodi vürstiriik (1522). 

Samuti peeti kohati edukaid sõdu Leeduga, Moskva suurvürstiriik vallutas 1514. aastal Smolenski piirkonna, mis oli aastast 1404 olnud linn Leedu, Vene ja Žemaitija suurvürstiriigi koosseisus. Et Vassili sisuliselt jätkas oma isa poliitikat, siis pole ajaloolased talle tavaliselt kuigi palju tähelepanu pööranud.

Vasilii III pidas Leedu suurvürstiriigi suurvürsti Zygmunt I-ga sõdu aastail 1507–1508 ja 1512–1522. 

Aastail 1518–1522 pidas edutuid sõdu Krimmi khaaniriigi ja Kaasani khaaniriigiga. Sõjas Krimmi khaaniriigiga, 1517. aastal jõudsid tatari väed sõjakäiguga kuni Tula linnani Venemaa sisemaal ja 1521. aastal sõjakäigus, piirasid Moskvat.

Vassili III valitsejatiitel
---------------------------

> „Suur Valitseja Vassili, Jumala armust kogu Vene Valitseja, ja Vladimiri, Moskva, Novgorodi, Pihkva, Smolenski, Tveri, Jugra, Permi, Vjatka, bulgaaride ja muude Suurvürst; Nižni Novgorodi, ja Tšernigovi, ja Rjazani, ja Volokolamski, ja Rževi, ja Belski, ja Rostovi, ja Jaroslavli, ja Beloozero, ja Udora, ja Obdoria, ja Kondia, ja muu Valitseja ja Suurvürst"
> 
> 
>

Isiklikku
---------

Vassili isa oli Moskva suurvürst Ivan III ja ema Bütsantsi viimase keisri Konstantinos XI vennatütar Zoe Palaiologos.

Vassili III 1. abielu sõlmiti 1505. aastal Solomonia Jurjevna Saburovaga (surn. 1542) ja lahutati 1525. aastal, kellega Vassili III oli suuri probleeme meessoost järglase, pärija saamisega. 

Vassili III 2. abielu sõlmiti 1526. aastal, Leedu suurvürstiriigi alalt Moskva suurvürsti teenistusse üle läinud Glinskite suguvõsast pärineva vürst Vassili Lvovitš Glinski ja Serbia vürstinna Ana Jakšići tütre Jelena Vassiljevna Glinskajaga (1506/07–1538). Vassili III ja Jelena järglased:

* Ivan Vassiljevitš (1530–1584), Moskva suurvürsti ja Moskva tsaarina Ivan Groznõi ehk Ivan Julm.
* Juri Vassiljevitš (1533–1563) (kurttumm), Uglitši vürstiriigi vürst, abielus vürstinna Uljana Dmitrjevna Paletskajaga (surn. 1575).


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Ivan III** | **Moskva suurvürst**1505–1533 | Järgnev**Ivan IV** |
**Konrad Kullango** (kuni 1935 **Kihlevelt**; 1. november (vkj)/ 14. november 1906 Tallinn – 18. detsember 1986 Chittendeni maakond, Vermont, USA) oli eesti raamatukogundustegelane. 

Ta lõpetas 1926. aastal Tallinna Kaarli koguduse eraühisgümnaasiumi. 
Ta õppis aastatel 1926–1931 Tartu Ülikooli filosoofia- ning 1934–1939 ja 1940–1941 õigusteaduskonnas (lõpetas 1939).
Akadeemiliselt oli ta EYS Veljesto ja Korporatsioon Fraternitas Liviensise liige.

Alates 1928. aastast oli ta Tartu Ülikooli raamatukogu kantseleiametnik ja aastatel 1941–1944 direktor Friedrich Puksoo asetäitja.

Ta põgenes Teise maailmasõja ajal 1944. aastal Saksamaale, töötas Ambergi Eesti Gümnaasiumis õpetajana.

Ta läks 1951. aastal USAsse, töötas seal arveametniku ja raamatupidajana. Oli tegev mitmes eestlaste ühingus USA-s.

Isiklikku
---------

Tema vend oli ehitusinsener Harras Kullango.

Viited
------

1. ↑  "Suri raamatukogunduseteadlane K. Kullango". Vaba Eesti Sõna nr 52, 25. detsember 1986. Lk 10

Välislingid
-----------

* *Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944*
* TLÜAR väliseesti isikud
**Ferdinand Dietrich Nicolai Hörschelmann** (21. detsember 1833/2. jaanuar 1834 Martna – 20. jaanuar/2. veebruar 1902 Tartu) oli Liivimaa vaimulik.

Ferdinand Dietrich Nicolai Hörschelmann sündis Martna Püha Martini koguduse õpetaja Otto August Leopold Hörschelmanni ja Charlotte Wilhelmine Marie Hörschelmanni (sünd. Luther) pojana. Tema emapoolne vanaisa oli Tallinna kaupmees Dietrich Martin Luther. Vaimulikukutse valisid ka tema vennad Alexander Anton, August Konstantin ja Johannes Eduard Robert.[*viide?*]

Õppis Tallinna toomkoolis. Aastatel 1851–1855 õppis ta Tartu ülikooli usuteaduskonnas. 1855–1858 töötas ta koduõpetajana Sinalepas. Oli prooviaastal Martna Püha Martini koguduses isa juures ja Viljandi Pauluse koguduses Valentin Karl Heinrich von Holsti juures. Ordineeriti 26. oktoobril 1858 Volmaris õpetajaks.[*viide?*]

Oli aastatel 1858–1861 Viljandi Pauluse koguduse adjunktõpetaja, 1861–1875 (introdutseeriti 9. aprillil 1861) sama koguduse õpetaja. Aastatel 1875–1900 oli ta Tartu ülikooli tegeliku usuteaduse professor ja aastatel 1875–1900 (introdutseeriti 16. novembril 1875) Tartu Ülikooli koguduse õpetaja.

Esivanemad
----------

|  |
| --- |
|  **Ferdinand Dietrich Nicolai Hörschelmanni esivanemad**  |
| **Ferdinand Dietrich Nicolai Hörschelmann(1833–1902)** | Otto August Leopold Hörschelmann(1800–1874) | Ferdinand Ludwig Hörschelmann(1773–1852) | Ernst August Wilhelm Hörschelmann(1743–1795) |
| ... |
| ... | ... |
| ... |
| Charlotte Wilhelmine Marie Luther | Dietrich Martin Luther(1772–1861) | Georg Christian Luther(1717–1800) |
| ... |
| Marianne Johanna Hörschelmann | Ernst August Wilhelm Hörschelmann(1743–1795) |
| ... |

Vaata ka
--------

* Hörschelmann

Viited
------

1. ↑  Die evangelischen Prediger Livlands bis 1918. Böhlau Verlag Köln, Wien 1977
**Vassa** (paali keeles: vassā "vihm") ehk vihmaperiood kestab juulikuu täiskuu päevast kuni oktoobrikuu täiskuu päevani (paali k. Āsāḷha-Kattika). Vastavalt Buddha antud juhisele peavad bhikkhud veetma kolmekuulise vassa ühes templis või keskuses (paali vassa-vāsa "vassa-elukoht") ja pühenduma seal erilise hoolega meele treeningule ehk keskendumise ja teadvustamise arendamisele.

Buddha antud vassa juhist järgib kogu theravaada koolkond ja ka üksikud mahajaana koolkonnad (Vietnami Thiền ja Korea Seon kloostrid ning Tiibeti koolkond).

Kuna mõned ilmikud järgivad sel ajal erilise hoolega moraalijuhiseid, nt loobuvad suitsetamisest ja alkoholist, piiravad liha söömist jne, siis on vassa ilmikute seas tuntud ka kui budistlik paastuaeg (kuigi termin "paast" ei vasta otseselt Buddha õpetusele).

Vassa lõpeb Pavaarana (paali k. pavāraṇā "rahulolu") tseremooniaga, millega tähistatakse kolmekuulise vassa lõppemist. Vassale järgneb Kathina festival (paali k. kaṭhina), kus ilmikud avaldavad oma austus ja tänu bhikkhudele ning teevad annetusi nii bhikkhudele kui templitele.

Laos, Myanmaris ja Tai Kuningriigis on vassa esimene päev riiklik püha.

Viited
------

1. ↑  A IV.138
2. ↑  J IV.74; V.38
3. ↑  S V.326; PvA 20
**Konrad I** (umbes 890 – 23. detsember 918) oli Ida-Frangi (Saksa) kuningas alates 911. aastast ja Frangimaa hertsog alates 906. aastast.

Konrad I
Konrad oli esimene Ida-Frangi riigi valitseja, kes ei kuulunud Karolingide dünastiasse. Seetõttu loetakse teda mõnikord esimeseks Saksa kuningaks, mõnikord viimaseks Ida-Frangi kuningaks. 

Kesk-Euroopa kaart aastatel 919 - 1125, William Robert Shepherdi järgi. Hõimuhertsogkonnad on: Saksimaa (kollane), Frangimaa (sinine), Baieri (roheline), Švaabimaa (heleoranž), Alam-Lotring (tumeroosa), Ülem-Lotring (heleroosa) ja Tüüringi (tumeoranž).
Euroopa 900. aasta paiku.
Ta püüdis riiki stabiliseerida ja ühendada ning viikingite ja ungarlaste röövretked lõpetada, kuid ei saavutanud erilist edu. Seetõttu käskis ta surres oma vennal Eberhardil pakkuda kuningakrooni Saksimaa hertsogile Heinrich Linnupüüdjale, sest too oli tugevaim Saksa (Ida-Frangi) vürst, kes oleks ainsana võinud reaalselt vastu seista ungarlaste röövretkedele.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Ludwig Laps** | **Saksa (Ida-Frangi) kuningas**911–918 | Järgnev**Heinrich Linnupüüdja** |

Vaata ka
--------

* Ida-Frangi riik
* Ungari vürstiriik
* Frangi riik
**Konrad I** (u.1240–1304) oli Askania dünastia liige ja Brandenburgi kaasvalitseja.

Elu
---

Konrad I oli Brandenburgi markkrahvi Johann I ja tema naise Sophie kuuest lapsest neljas. Ta oli 26 aastane, kui 1266. aastal suri tema isa ning tema ja ta vanemad vennad Johann II ja Otto IV said Brandenburgi kaasvalitsejateks. 

Konrad asus valitsema Brandenburg äsjaomandatud Neumarki osa Odra jõest idas, ehkki ta ilmus harva poliitilisele areenile. Ühel korral abistas ta oma venda Otto IV-t, kui nad 1269. aasta Arnswalde lepingu kohaselt asusid liitu Pomereelia hertsogi Mestwin II-ga, okupeerides Pomereelia linna Gdański ja omandades Pommeri territooriumi Rügenwalde ümbruses.

Ta suri 1304. aastal ja maeti oma naise kõrvale Chorini kloostrisse.

Abielu ja järglased
-------------------

Konrad oli abialus Piastist hertsogi Przemysł I tütre Konstancja Przemysłównaga (suri 1281). Nad said neli last:

* Johann IV (u.1261–1305)
* Otto VII (suri 1308)
* Waldemar (u.1280 – 14. august 1319)
* Agnes (suri 1329)
"**Põgenen**" on Koit Toome teine singel albumilt Kaugele siit, kus teeb kaasa ka Birgit Õigemeel. Laulu viisi on loonud Koit Toome ja sõnad Vahur Valgmaa. Singel anti välja 11. jaanuar 2010. Looga osaleti ka konkursil Eesti Laul 2010, kuid edasi ei saadud. Lauluga osaleti aga konkursil Reporteri Eurolaul 2010, kus võideti.

Koit ise on öelnud, et algselt ei plaaninud ta uuele plaadile teha ühtegi duetti, kuid Birgit andis sellele loole nii palju juurde, et ainuõige valik oli see duetina salvestada. Stuudios kohtuti 31. detsembril. et lugu proovida. Birgit Õigemeele sõnul võttis ta rõõmuga vastu Toome kutse tema uuel plaadil kaasa teha. "Koit on kahtlemata üks Eesti arvestatavamaid meeslauljaid ning mul on väga hea meel, et ta just minu duetipartneriks valis," kommenteeris Õigemeel.

Lugude nimekiri
---------------

1. "Põgenen" (originaal versioon) – 3.05
2. "Põgenen" (I.M.T.B Remix) – 5.40

Viited
------

1. ↑  Koit Toome uuel singlil teeb kaasa Birgit Õigemeel elu24.ee Välja otsitud 31. oktoober 2011
Ferdinand Cohn
**Ferdinand Julius Cohn** (24. jaanuar 1828 Breslau – 25. juuni 1898 Breslau) oli saksa bioloog ja taimefüsioloog, üks mikrobioloogia rajajaid.

Cohn sai 1847. aastal kraadi botaanikas, olles 19-aastane. 

Cohn oli esimene, kes klassifitseeris bakterid taimede hulka. Ta jagas ka bakterid nelja rühma: *Sphaerobacteria* (kerakujulised), *Microbacteria* (pulkjad), *Desmobacteria* (filamentsed) ja *Spirobacteria* (kruvikujulised bakterid).

Aastal 1885 pälvis ta mikrobioloogide kõrgeima auhinna – Leeuwenhoeki medali.

Cohn on tuntud ka grampositiivsete *Bacillus*'e perekonda kuuluvate bakterite elutsükli uurijana: ta avastas, et kui *Bacillus*'e bakterid satuvad ebasoodsasse keskkonda (näiteks kõrge temperatuuri kätte), siis moodustavad nad endospoore. Sellega näitas Cohn, et steriliseerimine kuumutamisega ei ole efektiivne.

Tunnustus
---------

* 1897 – valiti  Londoni Kuningliku Seltsi välisliikmeks

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Ferdinand Cohn** |
**Iren Lill** (sündinud 11. oktoobril 1971 Türil) on eesti klavessiinimängija. Ta on muusikafestivali Türi Kevadfestival asutaja ja kunstiline juht.

Haridustee
----------

Iren Lill alustas muusikaõpinguid Paide Lastemuusikakooli Türi filiaalis ning jätkas Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis klaveri erialal. 1995. lõpetas ta Eesti Muusikaakadeemia klaveri erialal (professor Heljo Sepp). 

Aastatel 1992–2002 töötas Lill klaveriõpetajana Tallinna Muusikakoolis, 2000–2002 õppis klavessiini erialal Eesti Muusikaakadeemias dotsent Imbi Tarumi käe all. 

Aastatel 2002–2004 õppis Lill Kölni Muusikakõrgkoolis klavessiini professor Ketil Haugsandi ja *basso continuo*'t professor Gerald Hambitzeri klassis. Iren Lill on täiendanud ennast meistrikursustel Eestis, Soomes, Norras, Prantsusmaal, Itaalias ja Saksamaal.

Tegevus interpreedina
---------------------

2000. aastal pälvis Lill diplomi interpretatsioonikonkursil "Bach 250" Tallinnas. Ta on esinenud nii solistina kui ka kammeransamblite ja orkestrite koosseisus Eestis, Soomes, Norras, Saksamaal, Venemaal, salvestanud muusikat Eesti Rahvusringhäälingule ja Lääne-Saksa Ringhäälingule (Westdeutsche Rundfunk), olnud heliteoste esmaesitaja. Suvel 2005 osales Lill Euroopa kontserditurneel orkestri Kremerata Baltica koosseisus. Sagedasem koostöö seob teda Marju Riisikampi (klavessiin), Holger Faust-Petersi (*viola da gamba*, Saksamaa) ja Eva Susanne Kueniga (plokkflööt, Saksamaa). 

Aastatel 2006–2010 töötas Iren Lill Eesti Interpreetide Liidu kontsertide produtsendina.

Tegevus klassikalise muusika propageerijana
-------------------------------------------

Tema muusikaartikleid on ilmunud ajalehtedes Sirp, Eesti Ekspress ja Baltische Rundschau ning ajakirjas Muusika.

Iren Lill on Türi Kevadfestivali asutaja, produtsent ja kunstiline juht. Festivali korraldatakse alates 2007. aastast, selle üritustega otsitakse looduse ja klassikalise muusika ühisosa.

Liikmesus
---------

Ta on Eesti Klavessiinisõprade Tsunfti liige 2000. aastast ja Eesti Interpreetide Liidu liige 2004. aastast.

Viited
------

1. ↑  Iren Lille muusikaartiklid ajakirjanduses Vaadatud 22.03.2022.

Välislingid
-----------

* Ants Oidekivi. Klavessinist vahendab loodust ja muusikat. Intervjuu Iren Lillega Järva Teataja, 24. mai 2008
**Irena Górska-Damięcka** (20. oktoober 1910 Oszmiana (praegu Ašmiany, Valgevene) – 1. jaanuar 2008 Skolimów) oli poola näitleja ja lavastaja.

Ta sündis koolidirektor Albert Górski ja tema abikaasa Alina tütrena tänapäevase Valgevene territooriumil Ašmiany linnas. Mitme allika kohaselt on tema sünniaastaks märgitud 1916, kuid need eksitavad andmed on dokumentidesse sattunud näitleja esitatud valeinfo tõttu, kes soovis ennast nooremana näidata.

Ta oli abielus tuntud poola näitleja ja lavastaja Dobiesław Damięckiga (1899–1951). Näitlejad on ka nende pojad Maciej ja Damian ning kolm lapselast.

Irena Górska-Damięcka töötas aastatel 1935–1936 kutselise näitlejana Vilniuse linnateatris ja seejärel Lvivi Poola Draamateatris. 

1937. aastast elas ta Varssavis ja töötas järgemööda mitmes Varssavi teatris.

Aastatel 1955–1959 oli ta Białystoki Aleksander Węgierko nimelise draamateatri direktor ja kunstiline juht.

1957. aastal autasustati teda Polonia Restituta ordeniga.

1997. aastal ilmus Irena Górska-Damięcka elulooraamat "Wygrałam życie".

Looming
-------

### Rolle filmides

* 1938 – "Serce matki"
* 1961 – "Rozstanie"
* 1961 – "Bitwa o Kozi Dwór"
* 1962 – "Kuidas olla armastatud" ("Jak być kochaną")
* 1966 – "Ściana czarownic"
* 1966 – "Cierpkie głogi"
* 1973 – "Ciemna rzeka"

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Irena Górska-Damięcka** |

* Irena Górska-Damięcka andmekogus IMDb (inglise)