recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |
| --- |
|  **Vibulaskmine** |
| Riik |  | Eesti |
|  |
| 33. koht | 2012 | Naisteüksikvõistlus |

**Reena Pärnat** (sündinud 1. detsembril 1993 Pärnus) on Eesti vibulaskur.

Tema treenerid on olnud Raul Kivilo (2010–2017) ja Arne Pärnat. 2018. aastast treenib teda Siret Luik.

Reena Pärnat sai Londonis 2012. aasta suveolümpiamängudel 33. koha.

2012. aastal võitis juunioride Euroopa meistrivõistlustel individuaalarvestuses hõbemedali.

Tulnud Eesti meistriks individuaalselt 6 korda (2012, 2014–2017), naiskonnavõistluses 8 korda (2010–2017) ja segavõistkondade arvestuses 1 korra (2014). Püstitanud individuaalselt 11, naiskondlikult 5 ja segavõistkondlikult 1 Eesti rekordi.

Tunnustus
---------

* Eesti parim naisvibulaskur: 2012, 2014, 2015, 2016, 2017
* Raplamaa parim naissportlane: 2012, 2014, 2015, 2017

Viited
------

1. 1 2  Reena Pärnat London 2012 saidil
2. ↑  Endine Eesti koondislane Siret Luik asub tööle Rahvusvahelises Vibuliidus ERR Sport, 28.04.2018
3. 1 2  ESBL

Välislingid
-----------

* Biograafia ESBL-is
* Reena Pärnat veebisaidil Olympedia Muuda Vikiandmetes
* Reena Pärnat
* DELFI LONDONIS: Reena Pärnat: mõtlesin peale head algust natuke üle, Delfi.ee, 27. juuli 2012
* FOTOD: Reena Pärnat langes olümpial konkurentsist, Delfi.ee, 1. august 2012
**Dodge Charger** on Dodge'i kaubamärgi all müüdav automudel, mida on valmistatud 1960. aastate keskpaigast tänapäevani seitsme mudelipõlvkonna jagu. 

1966–1978 oli Dodge Charger kaheukseline tagarattaveoga keskklassi auto (Chrysler B-body), 1983–87 väiksem esiveoline keskklassi auto (Chrysler L-body) ning alates 2006. aastast on tegu suure taga- või nelikveoga sedaaniga (LX ja LD platvorm).

Esimene põlvkond (1966–1967)
----------------------------

Esimese põlvkonna Charger on kaheukseline *fastbast*-kerega kupee, millel oli salongis neli istekohta. Keskmise suurusega Charger jagas komponente Coronetiga, mis kasutas samuti Chrysler B platvormi. Baasmootoriks oli 318-kuuptolline (5,2 l) V8 koos kolmekäigulise manuaalkäigukastiga ning saadaval oli ka automaatkäigukast. Pakuti ka suuremaid ja võimsamaid mootoreid: näiteks 426-kuuptolline (7,0 l) Hemi V8. Esimese põlvkonna Chargeri müüginumbrid jäid kesiseks. 

* Dodge Charger 1966Dodge Charger 1966
* Dodge Charger 1967Dodge Charger 1967

Teine põlvkond (1968–1970)
--------------------------

* Dodge Charger 1968Dodge Charger 1968

Kolmas põlvkond (1971–1974)
---------------------------

* Dodge Charger 1973Dodge Charger 1973

Neljas põlvkond (1975–1978)
---------------------------

* Dodge Charger 1975Dodge Charger 1975
* Dodge Charger 1976Dodge Charger 1976

Viies põlvkond (1982–1987)
--------------------------

* Dodge Charger 1983Dodge Charger 1983
* Dodge Charger 1987Dodge Charger 1987

Kuues põlvkond (LX; 2006–2010)
------------------------------

* Dodge Charger 2007Dodge Charger 2007

Seitsmes põlvkond (LD; 2011–tänapäev)
-------------------------------------

* Dodge Charger 2015Dodge Charger 2015
* Dodge Charger politseiautoDodge Charger politseiauto

### Dodge Charger SRT8

1. põlvkond
2. põlvkond
**Dodge Charger SRT8** (***S**treet and **R**acing **T**echnology*) on Dodge'i sportsedaan.

Seda on toodetud kolm põlvkonda. Teise põlvkonna Chargeri mootor on HEMI, mille töömaht on 6428 cm³ ja millel on V8-bensiinimootor. Võimsust on 477 hobujõudu, pöördemomenti 637 Nm, kiirendusaeg 0–100 km/h on 4,8 s. Käigukastiks on viiekäiguline automaat. Tippkiirus on 290 km/h. Kütusekulu linnas on 17 l/100 km ja maanteel 10,2 l. Veljed on 20-tollised. Auto kaal on 1979 kg.

Auto on ehitatud tagaveolisele platvormile LX, mis on inspireeritud Mercedes-Benz E- ja S-klassi omadest. Sama mootorit kasutavad ka Jeep Grand Cherokee SRT8, Chrysler 300 SRT8 ja Dodge Challenger SRT8. SRT8 pikas tagatules on 164 LED-lampi. Charger SRT8 põhiline rivaal on 87 hobujõudu võimsam Cadillac CTS-V.
**Signori-Lippsi efekt** selgitab, miks äkilist väljasuremist võidakse kujutada pikaajalise protsessina.

Paleontoloogilised teadmised põhinevad peamiselt leitud kivististel. Nende kadumine stratigraafilistest kihtidest on enamasti seostatav kivistisi ehk fossiile tekitanud organismide väljasuremisega. Kui oletada, et palju organismirühmi suri välja geoloogilises mõttes väga lühikese ajaperioodi jooksul, peaksime me ka settekivimitest leidma väga järsu piiri, kust alates teatud rühmi ei esine. Praktikas see siiski nii ei pruugi olla, sest paljusid haruldasemaid rühmi ei pruugi me lihtsalt leida ja teeme sellest järelduse, et nad surid välja varem kui laiema levikuga rühmad, kuigi tegelik väljasuremine võis toimuda umbes samal ajal. 

Ehkki Signori-Lippsi efekti olemasolus pole mõtet kahelda, ei tohiks seda siiski ületähtsustada. Näiteks Kriidi lõpu väljasuremist, mille kestel surid välja ka dinosaurused, on kaua aega seletatud suure meteoriidi langemisega 65 miljonit aastat tagasi. Tänapäeval on selles hüpoteesis ikka enam ja enam kahtlema hakatud. Sellel on mitmeid põhjuseid. Näiteks küsitakse irooniliselt, et kas osa sugukondi tundis ette, et suurem pauk on tulemas, ning pidas paremaks kollektiivselt välja surra. Sellele üritatakse vastata just Signori-Lippsi efektiga. Paljud teadlased usuvad siiski, et ainuüksi meteoriidi langemisest ei piisa, sest väljasuremisprotsess kestis vähemalt 3 miljonit aastat. Otsustav tähtsus on ilmselt paljude sündmuste kokkulangemisel, milles ka meteoriidil võis olla mingi roll. 

Efekti kirjeldasid 1982. aastal kaks paleontoloogi Jere H. Lipps ja Philip W. Signor.
**Melikertes** ehk **Palaimon** oli vanakreeka mütoloogias Athamase ja Ino poeg. Tal oli vend **Learchos**.

Kui Ino õde Semele sai Zeusiga poja Dionysose ja enne selle sündi suri, kasvatasid Athamas ja Ino Dionysose üles.

Karistuseks oma mehe sohilapse kasvatamise eest nuhtles Hera Athamast hullusega, nii et ta tappis Learchose. Ino hakkas kartma Melikertese elu pärast ja, poeg kätel, jooksis merre.

Zeusi tänulikkuse märgiks nad päästeti ja muudeti merejumalateks. Mõlemad said uue nime: Leukothea ('valge jumalanna') ja Palaimon. 

Melikertese keha kandis delfiin Isthmosesse Korinthoses. Selle leidis Sisyphos, keda mõni allikas tema onuks nimetab. Sisyphos hakkas nereiidide käsul Melikertese auks pidama Isthmose mänge.

Pausanias kirjeldab Isthmosesse Poseidoni pühamusse rajatud Palaimoni templit. Seal olid Poseidoni, Leukothea ja Palaimoni enese kujud. Seal oli ka koht, mida kutsuti pühadest pühamaks ja mille maa-alusesse ossa Palaimon olevat maetud. Räägiti, et see, kes ses templis valet vannub, ei pääse hirmsast saatusest. Samuti oli seal altar, millel ohverdati kükloopidele.

On vähe kahtlust selles, et Melikertese kultus on välismaist, tõenäoliselt Foiniikia päritolu. (Ka Melikertese emapoolne vanaisa Kadmos oli foiniiklane.) Selle kultuse tõid Kreekasse nähtavasti foiniikia meresõitjad, kelle mõju Egeuse ja kogu Vahemere kallastel oli suur. Kreekas oli foiniikia mõju kõige suurem just Melikertese kodumaal Boiootias ja Korinthoses. Teda on samastatud foiniikia jumala Melqartiga. Foiniikia jumalatele ohverdati sageli lapsi ja sellele on nähtud vihjet Melikertese varajases surmas.

Nimele 'Palaimon' ei ole head selgitust leitud. On väidetud, et see sõna tähendab 'võitleja' või 'maadleja' ja on Heraklese epiteet, kellega Melqartit on sageli samastatud, ent Palaimonil ja Heraklesel puudub omavaheline seos. Nime alguses on nähtud foiniikia sõna 'Baal', mis tähendab jumalat, täpsemalt 'Baal-haman' ('põlev jumal'), ent tule- ja merejumal ei sobi samuti omavahel kokku.

Roomlased samastasid Palaimoni **Portunuse**, sadamajumalaga.
**Eurodom Osijek** on äri-, kaubandus- ja kultuurikeskus Osijekis Horvaatias.

Hoonekompleks asub kesklinnas tiheda liiklusega Vukovarska tänava (horvaadi *Vukovarska ul.*) ja Vürst Trpimiri tänava (horvaadi *Ul. kneza Trpimira*) ristmikul ning on Osijeki oluline vaatamisväärsus. Keskus sai nime 2002. aastal asutatud äriettevõttelt Eurodom d.o.o. mis rahastas keskuse ehitust ja on selle praegune omanik.

Ehitise kirjeldus
-----------------

11 tuhandel ruutmeetril laiuva Osijeki Eurodomi ehitamine kestis mitu aastat ja maksis enam kui 650 miljonit Horvaatia kuna (HRK). Kompleks koosneb kolmest kõrvuti asetsevast hoonest, mille üldpindala on 85 000 m² ning mille ehitamiseks kasutati tänapäevaseid materjale. Loova lahendusega keskus pakub võimalusi kohandada sisepindu vastavalt kasutaja vajadustele, mistõttu 2016. aasta lõpus hakati kaaluma Osijeki kliinilise tervishoiukeskuse KBC (horvaadi *Klinički bolnički centar*) ümberpaigutamist Eurodomi.

Kompleksi kuulub parkla 800 (ka 900) parkimiskohaga.

### Ärikeskus

Ärikeskus paikneb kahes omavahel ühendatud 61 meetri kõrguses tornis, mille fassaadidele on klaasist kattelahendusega antud ühtlustatud välisilme ja mida rahvasuu kutsub Osijeki kaksikuteks (horvaadi *osječki blizanci*). Seal paiknevad ettevõtte Eurodom d.o.o. kontoriruumid. Korruseid on 12, panoraamvaatega lifte 2 ja üldpindala 11 000 m², korruse pindala 1450 m².

### Kaubanduskeskus

Kaubanduskeskus on kuuekorruseline hoone 35 000-ruutmeetrise kaubanduspinnaga, kus on kaks panoraamvaatega lifti, 80 (ka 120) kauplust ning ruumid 16 toitlustusasutuse jaoks (ka 18).

### Kultuurikeskus

Keskuse pindala on 4500 m². Seal paiknevad mitmeotstarbeline auditoorium, kus on 386 istekohta, galeriid ja näitusesaalid.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6  Eurodomi investeeriti miljoneid eurosid – ei kasutuses. Osijek – linna tühjad bürooruumid [Milijuni eura uloženi u Eurodom – neiskorišteni. Osijek – grad praznih poslovnih prostora], glas slavonije d.d. Novosti, postitatud 6. juuni 2016. Loetud 20.4.2017. (horvaadi keeles).
2. 1 2 3 4 5  Eurodom. Meist. (inglise ja horvaadi keeles). Loetud 20.4.2017.
3. ↑  Eurodom Osijek, Osijek kaardil [Eurodom Osijek, Osijek na Karti], Eurodom, Osijek, karta.
4. 1 2  Äri- ja kultuurikeskus Eurodom Osijek [Poslovno-kulturni centar Eurodom u Osijeku. (Osijek)], Eurodom, 65m – SkyscraperCity. Osijek – Eurodom. Loetud 20.4.2017. (horvaadi keeles).
5. 1 2 3  Kas Osijeki KBC paigutatakse ümber Eurodomi? Otsin ruumi [Hoće li se KBC Osijek preseliti u Eurodom? U potrazi za prostorom], glas slavonije d.d. Novosti, postitatud 3. november 2016. Loetud 20.4.2017. (horvaadi keeles).

Välislingid
-----------

*
**Budase suvemõis** (läti keeles *Budas muižiņa*, ka *Heinrihsona*, *Hinrihsona* või *Beijera muiža*, saksa keeles *Heinrichsonshof*) on suvemõis Lätis Riia linnas Bieriņi asumis peahoone aadressil Pampāļu ielā 1. Saksa keeles *Lindenruh*.

Bieriņi mõisa maadele rajati XVIII sajandil mitu suvemõisat, nende seas ka Budase suvemõis. Klassitsistlikus stiilis peahoone rajati sajandi lõpus, aastal 1928 ehitati see osaliselt ümber. Aastal 2008 tehti hoonele põhjalik remont, nii et maja võib praktiliselt nimetada uusehitiseks.

Erinevalt teistest suvemõisatest on Budase suvemõisal siiski pikem ajalugu. Aastal 1682 asus selle kohal Ulenbroka mõis (*Ullenbrockshof*), mis aastal 1732 läks Heinrichsonide valdusse ja sai nende järgi oma saksakeelse nime. Aastal 1766 said selle omanikeks Bieriņi mõisa omanikud Behrens von Rautenfeldid, seejärel mõisad liideti. 

Mõisa hooned asusid saarel, ühest küljest piiras neid Mārupīte oja, teisest küljest aga ojast algav ja selles lõppev kraav. Pärast Bieriņi mõisaga liitmist asus neid rentima J. G. Zeiberlich, kes rajas sinna võõrastemaja. Suvemõis rajati vanade hoonete asemele.

Viited
------

1. ↑  Bieriņu muižas vēsture

Välislingid
-----------

* Sissekanne Riia mõisate veebisaidil; fotod (*läti keeles*)
**Valingu raudteepeatus** on raudteepeatus Harju maakonnas Saue vallas Valingu külas. Peatuskoht asub laiarööpmelise Tallinna–Keila raudtee ääres 23,3 km kaugusel Balti jaamast. Peatus jääb Saue ja Keila raudteepeatuse vahele. 
Aastal 1928 avatud peatuses on mõlema peatee ääres 150 pikkune ooteplatvorm. Peatuses peatuvad Elektriraudtee Tallinnast Keilasse, Paldiskisse, Riisiperre ja Klooga-randa sõitvad elektrirongid. Piletihinnalt kuulub peatus II ja III tsooni.
2023. suvel lammutati väike silikaadist jaamahoone.

Vaata ka
--------

* Tallinna–Keila raudteelõik
* Eesti raudteetransport

Viited
------

1. ↑  "Tallinna ja Harjumaa elektriraudtee: Valingu". Originaali arhiivikoopia seisuga 28. detsember 2008. Vaadatud 11. augustil 2009.
2. ↑  AS Eesti Raudtee avaldamata andmed
3. ↑

Välislingid
-----------

 Valingu raudteepeatus – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* VALINGU; Eesti Raudteeajaloo Selts
* FOTO: Valingu peatus aastal 2004; Baltic Trains Picture Gallery
* Infot peatuse kohta; fotod (*vene keeles*)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Eelnev peatus** |  **Raudteepeatus läänesuunalistel reisirongiliinidel** | **Järgnev peatus** |
|  Saue |  **Valingu** | Keila  |
Amida Buda, Kōtoku-in
Üks vanimaid fotosid Kamakura Suurest Budast (1867)
**Kamakura Suur Buda** (jaapani keeles 大仏 *Daibutsu*) on buda Amitābha pronksskulptuur, mis asub Kamakura linnas Jaapanis Kōtoku-in templis.

Pronksist Suur Buda valmis tõenäoliselt 1252. aastal. Enne seda asus samas kohas 1243. aastal valminud puust Buda kuju, mis purunes koos templiga tormis 1248. aastal. Skulptuur on seest tühi ja on valatud 30 etapis.

Algselt oli kuju ümber templihoone, kuid hoolimata korduvast ülesehitamisest on see hävinud tormides, maavärinates ja tsunamides. Viimane selline ehitis pühiti minema 20. septembril 1498 järjekordse tsunami poolt.

Skulptuur on 13,35 meetrit kõrge ja kaalub umbes 121 tonni. Skulptuuri on võimalik väikse tasu eest (20 jeeni) igaühel ka seestpoolt uudistamas käia.

Daibutsu pärast Kantō suurt maavärinat
Kantō suur maavärin lammutas aluse, millel kuju paikneb, ning see taastati aastal 1925. Hiljem (1960–1961) on kuju kaela seestpoolt tugevdatud ERP-plastiga, et kuju peaks vastu uutele maavärinatele. Samuti paigaldati tema alla roostevabast terasest alusplaat, mis lubab järsu tõuke korral kujul paigalt liikuda, vähendamaks saadavat raputust.

Viited
------

1. ↑  Information about Daibutsu (arhiveeritud)
Puu otsa ehitatud maja Château de Langeais pargis Loire Valleys
Puumaja Tartus Ülejõel 2021. aasta detsembris
**Maja puu otsas** ehk **tüvemaja** (inglise keeles *tree house*, *tree fort*) on (enamasti) puidust, klaasist või terasest ehitis, mis on ehitatud maapinnast kõrgemale puu külge või eraldi seisvatele tugipostidele. Selliseid maju kasutatakse enamasti hotelli või vaatlustornina. 

Ehitisel ei ole eesti keeles veel kindlat nimetust, sest sõna "puumaja" on kasutusel just ja ainult puitmaja ehk puidust maja tähenduses.

Populaarsus
-----------

Alates 1990. aastate keskpaigast on puu otsa ehitatud majade populaarsus suurenenud peamiselt USA-s ja Euroopas, sest oluliseks on muutunud tehnoloogia areng, huvi keskkonna vastu ja säästev elamine. Seetõttu on maja väiksem ja kompaktne. Populaarsuse kasv on suurendanud klientide nõudlust ehitus- ja arhitektuurifirmadele ning laiendanud puu otsa ehitatud majade kasutust majutusvaldkonnas.

Nõuded
------

Eestis pole puu otsa maja ehitamiseks luba vaja, kui hoone jääb alla 20 m². Kui puu otsa ehitatud maja pindala jääb 20–60 m² vahele, siis on vaja esitada kohalikule omavalitsusele kirjaliku nõusoleku taotlus ja hoone ei või olla kõrgemal kui 5 m maapinnast. Kõrgema hoone puhul tuleb tingimusi täpsustada. USA-s on vaja puu otsa maja ehitamiseks luba siis, kui maja hakatakse kasutama ettevõtluses. Mõnes riigis liigitatakse puu otsa ehitatud maja ajutiseks ehitiseks, räägitakse läbi kaugus teistest ehitistest ja hoone kõrgus.

Ehitamine
---------

Puu otsa maja ehitamiseks on kaks meetodit. 

Sellise maja saab ehitada tugipostidele nii, et kaal on jaotatud ühtlaselt ning ühtegi kruvi ega polti puu sisse ei keerata. Tugipostid saab ankurdada nurkades betooni külge. 

Invasiivse meetodi (kahjustab mingil määral puud) korral kasutatakse spetsiaalseid polte ehk TAB-polte (Treehouse Attachment Bolt), mis aitavad vähendada survet, pidada vastu tuulest tekitatud pingetele ja jaotada kaalu ühtlaselt. Poldid taluvad raskust 4100–5400 kg.

Viited
------

1. ↑  Riigikogu. "Ehitusseadus". *01.07.2014*.
2. ↑  Elena Tahora. "How to build a Tree House". *05.12.2017*.
*Mitte segi ajada Asotsiaalsusega.*

---

**Antisotsiaalne isiksushäire** (ka **düssotsiaalne isiksushäire**) on isiksushäire, mida iseloomustab teiste inimeste õiguste eiramine ja rikkumine. 

Antisotsiaalne isiksushäire esineb umbes 1,5 protsenti tihedamalt meestel kui naistel. Antisotsiaalse isiksushäirega inimene on silmanähtavalt ükskõikne sotsiaalsete normide, reeglite ja seaduste suhtes. Ta rikub ühiskondlikke norme ja käitub vastutustundetult. Ta ei tunne süüd, ei õpi kogemusest ega karistusest ning õigustab oma käitumist. See ei tähenda, et ta üldse õppida ei suuda, ta teab millistes olukordades on kahetsuse teesklemine kasulik ning oskab kahetsust ka vajadusel väljendada, näiteks kohtus.

Vangimõistetud inimeste ja kurjategijate hulgas on keskmisest oluliselt rohkem antisotsiaalse isiksushäirega inimesi. Kuid tihtipeale peetakse ka mitmeid suurfirmade juhte nende kalkuleerivuse, manipulatiivsete võimete ja kalkuse tõttu töötajate suhtes düssotsiaalseteks.

Ärrituvus
---------

Antisotsiaalse isiksushäirega inimeste impulsikontrolli võime on madal, mistõttu ta tegutseb sageli tagajärgedele mõtlemata. Seetõttu rikub selle isiksushäirega inimene seadust ja arreteeritakse, ta kaotab töö või saab trahve. Ta võib juba väikese ärritumise korral väga kergesti agressiivselt reageerida.

Suhted
------

Teistega suhteid luua suudab antisotsiaalse isiksusega inimene lihtsalt ja võib olla esmapilgul äärmiselt meeldiv ja osav suhtleja. Ta võib kasutada manipuleerimisvõtteid, valesid ja survestamist. Tegelikult on ta teiste tunnete suhtes hoolimatu ja kalk. Püsisuhteid hoida niisuguse isiksushäirega inimene ei suuda, kuid selles on, tema arvates, süüdi teine pool.

Riskitegurid
------------

Suureks riskiteguriks selle isiksushäire kujunemisel on sama isiksushäire lapse vanematel. Sageli esineb koos antisotsiaalse käitumisega teisi impulsikontrolliga seotud häireid nagu uimasti- ja alkoholisõltuvust, hasartmängusõltuvust jms.

Antisotsiaalse isiksushäirele iseloomulikud jooned
--------------------------------------------------

* kalk hoolimatus teiste tunnete suhtes;
* tugev ja püsiv vastutustundetu hoiak ning sotsiaalsete normide, reeglite ja kohustuste eiramine;
* võimetus püsisuheteks, kuigi suhete loomisel pole raskusi;
* väga madal frustratsioonitaluvus, madal agressiooni ja vägivalla vallandumise lävi;
* võimetus tunda süüd ja õppida kogemusest, eriti karistusest;
* märkimisväärne kalduvus teisi süüdistada ja ühiskonnaga konflikti tekitanud käitumist õigustada.

Kaasnev joon võib olla püsiv ärrituvus. Diagnoosi võib kinnitada lapse- ja noorukieas ilmnenud käitumishäire, mida ei pruugi küll alati esinenud olla.

Teraapia
--------

Antisotsiaalse isiksushäire korral pöördub inimene haruharva ise ravile, kuid survestajaks võivad olla tema lähedased, või määratakse ravi kohtu poolt. Kõige tõhusamad on individuaalse psühhoteraapia eri vormid, mis keskenduvad inimese negatiivsete mõtlemis- ja käitumismustrite kohandamisele, impulsikontrollile, motivatsioonile.

Vaata ka
--------

* Nartsissistlik isiksushäire
* Sotsiopaatia või psühhopaatia
**Vladimir Parvel** (aastani 1938 **Vladimir Bartels**, seejärel Valdemar Bartels, vene Владимир Юлиусович (Юльевич) Парвель; 12. november / 25. november 1908 Peterburi – 4. juuli 1971) oli vene päritolu Eesti filmioperaator, -režissöör ja stsenarist. 

Ta sündis Peterburis linnahaigla arsti perekonnas. Pärast vanemate asumist Eestisse lõpetas ta 1929. aastal Tallinna Vene Ühisgümnaasiumi. Seejärel õppis ta Tartu Ülikoolis: aastatel 1929–1930 õigusteaduskonnas, 1930–1931 arstiteaduskonnas, 1931–1935 majandust ja 1935–1937 uuesti õigusteadust; ühelgi erialal ta ülikooli ei lõpetanud. Akadeemiliselt kuulus ta Eesti Üliõpilaste Seltsi Põhjala. 

Ta alustas loomingulist tegevust 1937. aastal operaatorina stuudios Eesti Kultuurfilm, kus tema juhendaja oli Konstantin Märska. Samal aastal valminud vaatefilm "Vilsandi linnuriik", mis oli üks esimesi Eesti loodusfilme, sai auhinna kultuurfilmide festivalil Hamburgis. Teise maailmasõja ajal tegutses ta rindeoperaatorina. 

Ta oli Tallinnfilmi esimene direktor (täpsemalt direktori kohusetäitja) perioodil 19. märtsist 1945 kuni 31. detsembrini 1946. Hiljem oli ta Tallinnfilmi stuudio partorg. 

Vladimir Parvel suri 4. juulil 1971 ja ta maeti 7. juulil 1971 Pärnamäe kalmistule.

Tunnustus
---------

* 1965 Eesti NSV teeneline kunstitegelane

Viited
------

1. ↑  Vilsandi linnuriik(1937) Eesti filmi andmebaas (Vaadatud 2.06.2015)
2. ↑

Välislingid
-----------

* Vladimir Parvel Eesti filmi andmebaasis
* Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944
*Limes Saxoniae*
**Limes Saxoniae** ("Saksimaa piir" ladina keeles), tuntud ka kui **Limes Saxonicus** või **Sachsenwall** ("Saksi vall"), oli kindlustamata *limes* või piir sakside ja slaavi obotriitide vahel, mis rajati 810. aastal tänapäeva Schleswig-Holsteinis.

*Limes Saxoniae*le pühendatud moodne mälestusmärk Hornbeki juures
Pärast seda, kui Karl Suur võttis saksidelt mõned nende maad ja andis need obotriitidele (kes olid Karl Suure liitlased), suutis ta lõpuks saksid Saksi sõdades vallutada. 811. aastal sõlmis ta Heiligeni lepingu naabrite daanidega ja võis samal ajal jõuda piirikokkuleppeni polaabidega idas. Sellest piirist ei tohiks aga mõelda kui kindlustatud liinist, vaid pigem määratletud joonest, mis kulges piiritsooni keskelt, raba ja paksu metsa alalt, mida oli raske läbida. Bremeni Adami kirjelduse kohaselt teoses "Gesta Hammaburgensis ecclesiae pontificum" umbes 1075. aastast kulges see Elbe jõest Boizenburgi juures põhja suunas piki Bille jõge Schwentine suudmeni Kieler Fördes Läänemeres.

Slaavi obotriidid (983. ja 1086. aastal) ning Poola Mieszko II Lambert (1028. ja 1030. aastal) rikkusid seda mitu korda. *Limes* kaotati *Ostsiedlungi* esimeses faasis, kui krahv Heinrich von Badewide korraldas 1138/39. aastal kampaania vagride maadel ja slaavi rahvastik saksastati sakslaste, peamiselt sakside poolt.
**Aziory** (transkribeerituna **Azjorõ**, valgevene keeles *Азёры*, poola keeles *Jeziory*, leedu keeles *Ežeronys*) on agrolinnake (endine alev) Valgevenes Hrodna oblastis Hrodna rajoonis, Aziory külanõukogu halduskeskus. Asula asub Biełaje järve kaldal.

Asulas on tegeletakse metsandusega. Aziorys on keskkool ja internaatkool, tegutseb kultuurimaja. Vaatamisväärsusteks on katoliku kirik ja õigeusu kirik (1866). Aziorys asub ka vana kiviaja inimeste peatumiskoht, lisaks on seal veel vana kurgaan.

Ajalugu
-------

Azioryt mainitakse esimest korda aastal 1398, mil seal asus Vytautasele kuulunud mõis. Asula jäi Leedu suurvürstide valduseks kuni XVII sajandini, kuuludes Trakai vojevoodkonda ja Hrodna maakonda. Aastal 1568 sai Aziory alev õiguse pidada turgu. Uputuse ajal põletasid Moskva väed maha Aziory katoliku kiriku, nii ehitati aastal 1679 sinna uus kirik. 

Poola jagamisel läks Aziory aastal 1795 Venemaa koosseisu. XVII sajandi lõpus hakkas asula kuuluma Walickitele. Walickid panid Aziorys käima kangatootmise ja paberivabriku. Kuna nad võtsid osa Kastuś Kalinoŭskiülestõusust, sisi konfiskeeriti neilt Aziory ja tööstus hakkas alla käima.

Aastast 1921 kuulus Aziory Poola koosseisu, olles veel alev. 1939. aastast kuulus asula Nõukogude Liitu. Aastal 1940 sai Azioryst külanõukogu keskus, selleks ajaks oli asula alevi staatuse kaotanud.

Pilte
-----

* Aziory kirikudAziory kirikud
* AzioryAziory

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 2. juuni 2015. Vaadatud 24. juunil 2015.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Aziory** |
**Säästukaart** on COOP püsikliendikaart. See võimaldab süsteemiga liitunud kauplustes saada hinnasoodustust ning boonuspunkte.

Säästukaart on kasutuses olnud alates 2000. aastast. Algselt oli see ETK ja Prisma Peremarketi ühine kaart, kuid Prisma loobus Säästukaardist 2009. aastal. Detsembris 2011 lisandus Säästukaardi kõrvale Säästukaart Pluss, mis toimib maksekaardina ning annab rohkem boonuspunkte.

2005. aastal oli Säästukaart Eesti populaarseim püsikliendikaart, kaardiomanike arv ületas 2005. aasta juulis 270 000 piiri. Säästukaart kehtis tollal Prisma Peremarketites, Maksimarketites, Konsumites, EDU ja A&O kauplustes kogu Eestis. 2004. aastal maksis ETK ostuboonustena välja üle 63 miljoni krooni.

30. aprilliks 2007 oli neid väljastatud üle 332 000 ning kokku oli tagasi makstud üle 277 miljoni krooni (2006. aastal ligi 100 miljonit krooni).

2009. aasta algul oli Säästukaardi omanikke Eestis ligikaudu 400 000, 2008. aasta jõulude eel maksti klientidele boonustena 78,5 miljonit krooni.

2012. aastal kogusid Säästukaardi ja Säästukaart Plussi omanikud preemiaraha enam kui kolm miljonit eurot. Kasutamata jäetud boonusraha kogunes üle 71 000 euro, selle annetas ETK heategevuseks.

Reeglid
-------

Algselt sai boonuspunkte iga vähemalt 50-kroonise ostu pealt. Üks punkt oli võrdne ühe krooniga ja iga makstud 50 krooni andis 1,5 punkti. Näiteks 100-kroonise ostu pealt kogunes 3 punkti. Boonuspunktid maksti kasutajale tagasi kaks korda aastas - juunis ja detsembris. Väljamaksmisel võrdus 1 punkt ühe krooniga. Sarnaselt teiste sooduskaartidega on Säästukaart andnud ka teatud protsendi allahindlust ETK partnerfirmades, kelle seas on olnud nt Edelaraudtee, Nordic Jet Line, UnoX, Tallinna Optika, Salva Kindlustus ja Apotheka apteegid.

Viited
------

1. 1 2 3  Kaire Kenk, Levinuim püsikliendikaart – Säästukaart ÕL 11. november 2005
2. 1 2  Prismast kaob Säästukaart PM 30. märts 2009
3. ↑  AARE LAINE Säästukaart Plussile joosti tormi SH 11/04/2012
4. ↑  Säästukaart kogub punkte juba esimeselt ostult JT 12.03.2013

Välislingid
-----------

* Säästukaardi koduleht
* Säästukaardi tutvustus Põlva Tarbijate Ühistu kodulehel
* Lugeja: miks ma ei saa Säästukaart Plussi soodustusi, kui mul on kaart olemas? Kasulik.ee 02. mai 2015
* Pood jättis eaka naise kliendikaardita PM 4. september 2014
* Säästukaart kogub punkte juba esimeselt ostult JT 12.03.2013
* ETK Säästukaart pakub sularahaautomaadile konkurentsi kaubandus.ee 28.06.2012
* AARE LAINE Säästukaart Plussile joosti tormi SH 11/04/2012
* Prismast kaob Säästukaart PM 30. märts 2009
* Kaire Kenk, Levinuim püsikliendikaart – Säästukaart ÕL 11. november 2005
Aururong ja vaade mäetipule
Salamander diiselvedur Baumgartneri jaamas
**Schneebergi raudtee** (saksa: *Schneebergbahn*) on üks kolmest endiselt töötavast ratasajamiga raudteest Austrias, mis kulgeb Alam-Austria väikelinnast Puchberg am Schneebergist Schneebergi tipu all asuva platooni. 2076 m kõrgune Schneeberg on Alam-Austria kõrgeim mägi. Teised kaks töötavat ratasajamiga raudteed Austrias on Schafbergbahn (avati 1893. aastal) ja Achenseebahn (avati 1889. aastal).

Ajalugu
-------

Liini pikkus on 9,85 km ja rööpmelaius 1000 mm ning 1208 m kõrguse erinevuse ületamiseks kasutatakse Abti süsteemi. Seoses turismi esilekerkimisega 19. sajandi teisel poolel kasvas piirkonnas linnaelanike arv, kes otsisid sihtkohti Viini lähedal. Wiener Hausberge ("Viini kohalikud mäed"), Schneebergi ja Raxi piirkond kujunes peagi Viini jõukate elanike ja maaelu armastajate lemmiksuvekuurortiks. Schneebergi raudtee alustas tegevust 1897. aastal. Leo Arnoldi projekteerituna ehitati see aastatel 1895–1897 kahes osas: tavaline ühendusraudtee Wiener Neustadtist Puchbergi ja hammasraudtee Puchbergist mäeplatoole.

Omandiõigus
-----------

Algselt opereeris Arnoldi ettevõte, mille enamusaktsionäriks oli Berliini pangamaja Landau, kuid 1899. aastal võttis selle majandusprobleemide tõttu üle AG der Eisenbahn Wien–Aspang (EWA) (Viini-Aspangi raudteekompanii). 1937. aastast alates haldas seda BBÖ (*Bundesbahn Österreich*): Austria liiduraudtee; tänase ÖBB eelkäija: Austria liiduraudteed), mis oli pärast 1923. aastat iseseisev äriettevõte. Pärast 1940. aastat natsionaliseeriti raudtee täielikult, olukord kestis 1990. aastani, mil ÖBB teatas, et ei suuda olemasolevat teenindustaset säilitada. Seetõttu asutati 1996. aastal iseseisvalt tegutsev ettevõte – *Niederösterreichische Schneebergbahn GmbH* (Alam-Austria Schneebergi raudteekompanii osaühing), mille osalusest 50% kuulub Alam-Austria liidumaale ja ülejäänud 50% ÖBB-le. Kuigi algselt kasutati seda auruveduritega, on alates 1999. aastast töös olnud ka kaasaegsed diiselvedurid. Need tulid Šotimaalt Kilmarnockist Hunslet-Barclayst.
**Bent Max Calvin Viscaal** (sündinud septembril 1999 Overijsseli provintsis) on Hollandi võidusõitja, ta sõitis aastatel 2019–2020 FIA Vormel 3 Meistrivõistlustel, 2021. aastal läks üle Vormel 2-le. 2022. aastal läks üle kestvussõidule.

Karjäär
-------

### Väiksemad valemid

2017. aastal osales ta MP Motorsport meeskonnaga SMP Vormel 4 Meistrivõistlustel ja Hispaania Vormel 4 Meistrivõistlustel koos Tristan Charpentieri, Christian Lundgaardi, Lukas Dunneri, John Petersi, Nazim Azmani ja Marta Garcíaga, mõlemal võistlusel saavutas ta lõpparvestuses teise koha.. 2018. aastal siirdus ta Teo Martín Motorspordi meeskonda, kellega võistles koos Moritz Müller-Creponi ja Leonard Hoogenboomiga Euroformula Openil, kus saavutas lõpparvestuses teise koha ja uustulnukatele mõeldud edetabelis esimese.

### Vormel 3

2019. aastal osaleb Viscaal 2019. aasta FIA Vormel 3 Meistrivõistlustel koos Saksamaa meeskonnaga HWA Racelab koos Jake Hughesi ja Keyvan Andresega. Tema esimene aasta selles kategoorias suuri õnnestumisi ei too ja lõpetab hooaja poodiumile jõudmata ning parima tulemusena Paul Ricardi viienda kohaga, lõpetades lõpparvestuses viieteistkümnendana.

Järgmisel aastal vahetab ta meeskonda, naaseb MP Motorsporti ja jätkab koos Richard Verschoori ja Lukas Dunneriga FIA Vormel 3 Meistrivõistlustel sõitmist, hooaja jooksul õnnestub tal Silverstone'i ringrajal võita ja veel kahel korral poodiumile tõusta. Ta lõpetab hooaja edetabelis kolmeteistkümnendal kohal.

### Vormel 2

1. märtsil 2021 teatab Trident Motorsport, et Viscaal sõidab Bahreinis FIA Vormel 2 Meistrivõistlustel esimesed võidusõidud. Pärast häid tulemusi esimesel kolmel sõidul ja viimasel päeval parima aja sõitnud Montmeló katsetel kinnitas Trident koos Marino Satoga hollandlasest sõitja kogu vormel 2 hooajaks.

Teisel Bakuu sprindisõidul õnnestub tal esimest korda punkte koguda, suurepärase neljanda kohaga. Monza teises sõidus saavutas ta oma esimese poodiumi selles kategoorias, lõpetades teisena India sõitja Jehan Daruvala ees. See kordub Jeddas, kes võitis Oscar Piastri järel teise koha. Ta lõpetab hooaja edetabelis 36 punktiga 14. kohal. 2022. aastal meeskond teda ei kinnita ja ei leia sarjas teist kohta ning lülitub Endurance võidusõidule.

### Endurance

2022. aastal lülitub Viscaal kestvussõidule, valitakse koos Sophia Flörschiga Portugali meeskonna Algarve Pro Racing poolt. Hooaja esimesel võistlusel, 4 Hours of Le Castellet, saavutas duo Prema Racing meeskonna järel teise koha.

Samal aastal osaleb ta koos Tijmen van der Helmi ja Miroslav Konôpkaga ARC Bratislava meeskonnaga FIA World Endurance Championship kehtival 6 Hours of Spa-Francorchamps võistlusel.

Välislingid
-----------

* Bent Viscaal, aadressil driverdb.com, DriverDB AB. (inglise keeles)
Valdemārs enne 1885
**Krišjānis Valdemārs** (2. detsember 1825 Talsi kreis – 7. detsember 1891 Moskva) oli läti rahvusliku liikumise tegelane, kirjanik, poliitik, folklorist ja noorlätlaste liikumise juht. Valdemārs oli Läti ärkamisaja suurkuju analoogselt Eesti ärkamisaja suurkuju Carl Robert Jakobsoniga.

Pärast kooli lõpetamist töötas Krišjānis Valdemārs Kuldīga lähedal Ēdoles kirjutaja abilisena, asutas seal esimese lätikeelse raamatukogu ja 1848. aastal ühe esimestest lätikeelsetest laulukooridest. 1840. aastatel töötas ta Talsi lähedal Sasmakus õpetajana. Seejärel õppis ta Jelgavas gümnaasiumis.

1858. aastal lõpetas ta Tartu Ülikooli, kus õppis majandust. Ülikoolis asutas ta üliõpilasringi, mille eesmärk oli läti keele ja kultuuri vaba arendamine. Sellest kasvas välja noorlätlaste liikumine.

Aastatel oli ta 1859–1867 Peterburis rahandusministeeriumi ametnik. Ta oli varem olnud kaubalaevanduse edenda­mise seltsi asjaajaja-liige ning pani erilist rõhku just Läänemere-äärsete provintside rannikule, tehes suuri pingutusi merekoolide rajamiseks ja laevanduse propagee­rimiseks rannarahvastiku keskel. Ta töötas välja Venemaa laevanduse arendamise plaani ning asutas 11 merekooli, neist 10 tänapäeva Lätis ja ühe Palangas; 1864. aastal asutati tema algatusel ja toe­tusel Eesti-Läti piiril Heinastes merekool, 1875. aastal asutas merekooli Paldiskisse. 

Aastatel 1862–1865 toimetas ja andis koos teiste noorlätlastega välja ajalehte Pēterburgas Avīzes. Oma kirjutistes kritiseeris ta kehtivat Balti erikorda.

Aastatel 1872–1879 koostas ta vene-saksa-läti sõnaraamatuid.

Valdemārsi tegevus mõjutas ka Eesti rahvusliku liikumise tegelasi, sealhulgas C. R. Jakobsoni ja Johann Kölerit.

Valdemārs suri Moskvas. Ta on maetud Riia Suurele kalmistule.

Mälestuse jäädvustamine
-----------------------

Valdemārsi järgi nimetati Sasmaka linn ümber Valdemārpilsiks. 

Riias on temanimeline tänav. 

Tema järgi oli nimetatud Läti jäämurdja Krišjānis Valdemārs, mille Nõukogude võim 1940. aastal natsionaliseeris ja mille uputasid Soome lahes 1941. aastal Saksa väed, kui Nõukogude vägesid 1941. aasta sügisel Eestist evakueeriti.

Vaata ka
--------

* Kaubalaevaselts Austra

Välislingid
-----------

* Hans Kruus, Eesti ja Läti rahvusliku ärkamisliikumise kokkupuuteist, Eesti Kirjandusest nr 3, 1938
* Krišjānis Valdemārs Eesti vanema kirjanduse digitaalses tekstikogus EEVA
**Fanipal** on linn Valgevenes Minski oblastis Dziaržynski rajooni territooriumil. Linna läbib Moskva-Varssavi raudtee Minski ja Baranavičy vaheline raudteelõik. Linn asub Minskist 24 km edelas.

Haridust annavad gümnaasium, keskkool ja muusikakool. Linnas on ka raamatukogu.

60% linna tööealisest elanikkonnast käib tööl Minskis. Linnas on linnuvabrik ja keemiatööstus, seal valmistatakse raudbetoonist silladetaile.

Ajalugu
-------

Asulat mainiti esimest korda aastal 1856. Aastal 1870 hakkasid seal peatuma rongid. Aastal 1871 muudeti senine teivasjaam tõeliseks raudteejaamaks. Algul kandis jaam Minski kuberneri V. Tokarevi järgi Tokarevskaja nime, kuid aastal 1876 nimetati jaam Fanipaliks. Jaama järgi sai uue nime ka asula, mis oli seni kandnud nime **Čečyn**.

Aastal 1965 rajati Fanipali sealne esimene tehas, mis valmistab ainsana Valgevenes raudbetoonist silladetaile. Alev sai Fanipalist aastal 1984, linn aga aastal 1999.

Välislingid
-----------

 Fanipal – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Linna infoportaal
* Fanipal
6. ja 9. augustil 1945 lõhkasid Ameerika Ühendriigid Jaapani linnade Hiroshima ja Nagasaki kohal kaks tuumapommi. Pommiplahvatustes hukkus 129 000–226 000 inimest, kellest enamik olid tsiviilelanikud, ning see on jäänud ainsaks tuumarelva kasutamiseks relvastatud konfliktis.

Hiroshima pärast pommiplahvatust. 1946. aasta
Hiroshima pärast tuumapommiplahvatust

Õiguslikud hinnangud
--------------------

1899. ja 1907. aasta Haagi konventsioonid, mis käsitlevad sõjapidamise reegleid maal ja merel, võeti vastu enne õhujõudude laialdast kasutuselevõttu. Vaatamata korduvatele diplomaatilistele katsetele ajakohastada rahvusvahelist humanitaarõigust õhusõja osas, ei ajakohastatud seda enne Teise maailmasõja puhkemist. Spetsiifilise rahvusvahelise humanitaarõiguse puudumine ei tähendanud, et õhusõda ei kuulunud sõjapidamise reeglite alla, vaid pigem seda, et puudus üldine kokkulepe nende seaduste tõlgendamise kohta. See tähendab, et Teise maailmasõja ajal sõja osaliste poolt vaenlase territooriumil asuvate tsiviilpiirkondade õhust pommitamine ei olnud rahvusvahelise humanitaarõiguse positiivse ega spetsiifilise tavaõigusega keelatud.

1963. aastal käsitleti tuumapommi rünnakuid kohtuasjas *Ryuichi Shimoda vs Jaapani riik*. Tokyo ringkonnakohus otsustas, et tuumarelvade kasutamine sõjapidamises ei olnud ebaseaduslik, kuid leidis oma *obiter dictum*'is, et tuumapommide heitmine Hiroshimale ja Nagasakile on sel ajal kehtinud rahvusvahelise õiguse kohaselt ebaseaduslik, kui kaitsmata linnade valimatu pommitamine. Kohus keeldus apellantidele hüvitist maksmast põhjusel, et Jaapani valitsus loobus San Francisco lepingust tulenevalt õigusest saada Ameerika Ühendriikide valitsuselt reparatsiooni.

Viited
------

1. ↑  Gómez, Javier Guisández (20. juuni 1998). "The Law of Air Warfare". *International Review of the Red Cross*. **38** (323): 347–363. DOI:10.1017/S0020860400091075. ISSN 1560-7755. Vaadatud 3. märtsil 2023.
2. ↑  *Terror from the Sky: The Bombing of German Cities in World War II*. Berghahn Books. 2010. Lk 167. ISBN 978-1-8454-5844-7.
3. ↑  "Shimoda case (Compensation claim against Japan brought by the residents of Hiroshmina & Nagasaki), Tokyo District Court, 7 December 1963". *International Committee of the Red Cross*.
4. 1 2  *The Japanese Annual of International Law: Volume 36*. International Law Association of Japan. 1994. Lk 147.
5. ↑  Falk, Richard A. (oktoober 1965). "The Shimoda Case: A Legal Appraisal of the Atomic Attacks Upon Hiroshima and Nagasaki". *The American Journal of International Law*. **59** (4): 759–793. DOI:10.2307/2197093. JSTOR 2197093. S2CID 146916745.
Komöödiasarjas „Piloot" võtab filmimaailma Kolgata Tee jalge alla filmikooli BFM värske vilistlane Karl, kelle unistuseks on produtseerida maailma parim telesaade. Ta saabki loa toota piloot, saatejuhtideks Eesti näitlejad Priit Pius ja Kait Kall!

Esimene hooaeg esilinastus PÖFFi raames 18.november 2022. aastal. Seriaali "Piloot" näeb eksklusiivselt Elisa Huubis alates 9.detsember 2022.

Osatäitjad
----------

* Olev Sten Erik Jõgi
* Simo Andre Kadastu
* Maarja Johanna Mägi
* Kait Kall
* Priit Pius
* Kaupo Karelson
* Jüri Pihel
* Kaire Vilgats
* Ago Anderson
* Karin Rask

Osad
----

### 1. hooaeg

Komöödia, kus Eesti näitlejad mängivad iseennast! 

Sul on taskus diplom, millel uhkeldab nimi BFM Tallinn! Sa oled produtsent, kelle on just Eesti filmimaailmale sünnitanud Balti filmi ja meediakool. Ja sa saadki oma Suure Võimaluse – tuleb ainult valmis teha Piloot. Ent selgub, et meediakool ei olegi võlusõna ja turul valitseb karm konkurents, milles ujuvad suured kalad nagu Jüri Pihel ja Kaupo Karelson! Kas sinu piloodist saab võrratu meelelahutus ehk suur läbimurre või hoopis hale fiasko? Esimese poolt räägib asjaolu, et sinu tiimis mängivad saatejuht Pius ja Kall, aga vastu ühest purjus ööst titeootele jäänud vastikuvõitu kursaõde ning maakatest vanemad, kelle missioon tundub olevat sulle piinlikkust valmistada. 

|  | Eetris | Pealkiri |
| --- | --- | --- |
| 01 | Elisa Huubis | "Turg on täis" |
| 02 | Elisa Huubis | "Kes kannatab, see kannatab" |
| 03 | Elisa Huubis | "Katastroof" |
| 04 | Elisa Huubis | "Purgis" |
| 05 | Elisa Huubis | "Normaalne elu" |
| 06 | Elisa Huubis | "Õnn või õnnetus" |
**Aristophanes Byzantionist** (kreeka keeles Ἀριστοφάνης ὁ Βυζάντιος; u 257 – 185/180 eKr) oli hellenismiaja kreeka õpetlane, kriitik ja grammatik. Eriliselt tunnustatud on ta uurimistöö eest Homerose teostega, aga ka teiste klassikaliste autoritega nagu Pindaros ja Hesiodos.

Aristophanes sündis u 257 eKr Byzantionis, kuid üsna varsti kolis Aleksandriasse ning õppis Zenodotose, Kallimachose ja Dionysios Iambose käe all. 60-aastasena päris Aristophanes Eratosthenoselt Aleksandria raamatukogu juhataja koha.

Aristophanes oli esimene, kes väitis, et Cheironi õpetused ei ole Hesiodose teos.

Kui tonaalne arhailine ja klassikaline kreeka keel asendus koinee rõhusüsteemiga, lõi Aristophanes rõhumärkide süsteemi tähistamaks kreeka keele hääldamist. See oli ka periood, mil kreeka keel sai Aleksandria vallutuste tulemusel Vahemere idapiirkonnas suhtluskeeleks (*lingua franca*), vahetades välja semiidi keeled. Rõhud loodi, et aidata kaasa vanemate kreekakeelsete teoste hääldamisele.

Umbes aastal 200 eKr leiutas Aristophanes ka kirjavahemärkide süsteemi, mis oli üks esimesi. Üksikud punktid (θέσεις, ld. *distinctiones*) eraldasid värsse (kolomeetria) ning näitasid, kui suur hingetõmme tuleb võtta, et valjult lugedes saaks lõpetada iga tekstikatkendi (ega osutanud grammatikareeglite järgimisele, mida hakati rakendama kirjavahemärkide puhul alles tuhat aastat hiljem). Lühikesi tekstilõike (komma) märgiti *stigmḕ mésē* (στιγμὴ μέση) abil ehk punktiga rea keskel (•). See on tänapäevase kirjavahemärgi, koma, ja selle nime eelkäija. Pikemaid tekstilõike (koolon) tähistati *hypostigmḗ* (ὑποστιγμή) abil ehk punktiga teksti allääres (.) sarnaselt tänapäeva kooloni või semikooloniga. Pikkade pauside (periood) märkimiseks oli kasutusel *stigmḕ teleía* (στιγμὴ τελεία), punkt teksti ülemisel äärel (•)

Leksikograafina koostas Aristophanes kogumiku arhailistest ja ebaharilikest sõnadest. Ta suri Aleksandrias u 185/180 eKr. Aristophanese õpilasteks olid Aristarchos Samothrakest, Kallistratos ja võib-olla ka Agallis.

Ainus, mis on säilinud Aristophanese mahukatest kirjutistest, on mõned katkendid tsitaadina kirjandusloolistes kommentaarides (*scholia*), hilisemate kirjanike hinnangud, mõned arutlused kreeka draama teemal ning osa erialasõnastikust. Kõige hilisem väljaanne säilinud fragmentidest on Willian J. Slateri toimetatud.

Vaata ka
--------

* Polütooniline ortograafia

Viited
------

1. ↑  H. G. Evelyn-White, tlk. Hesiod II: The Homeric Hymns and Homerica (Loeb Classical Library 503), 2nd ed. 1936 fr.
2. ↑  Reading Before Punctuation Archived September 2, 2006, at the Wayback Machine. — Introduction to Latin Literature handout, Haverford College
3. ↑  History of Punctuation
4. ↑  Bliss, Robert. "Points to Ponder". Software Technology Support Center. Archived from the original on 28 November 2002. Retrieved 18 April 2013
5. ↑  Beach, Frederick Converse (1912). The Americana: A Universal Reference Library. 2. New York City, New York: Scientific American Compiling Department. Retrieved 21 July 2017.
6. ↑  Aristophanis Byzantii fragmenta, Berlin: Walter de Gruyter, 1986. allikad
**Lints** on perekonnanimi.

Ameerika Ühendriikides oli perekonnanimi Lints 2014. aastal ligi 500 isikul. Eesti oli selle nime kandjate arvult maailma riikide hulgas 2. kohal.

Statistika Eestis
-----------------

2023. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Lints 128 inimesel: 54 mehel ja 74 naisel. Perekonnanimede levikult oli Lints meeste puhul 1887. kohal ja naiste puhul 1407. kohal. Kõige levinum oli perekonnanimi Lints vanuserühmas 40–44, kus neid on 10 000 elaniku kohta 1,74. Nimi oli kõige sagedasem Lääne maakonnas, kus sellist nime kandis maakonna 10 000 elaniku kohta 12,0 inimest.

19. sajandi algul pandi pärisorjusest vabastamise käigus talupoegadele Virumaal Rakvere ja Väike-Maarja kihelkonnas, Tartumaal Rannu ja Kambja kihelkonnas, Viljandimaal Põltsamaa kihelkonnas, Harjumaal Juuru kihelkonnas ja Pärnumaal Pärnu-Elisabethi kihelkonnas 7 korral nimeks Linz, Lintz ja Lints.

Nimede eestistamisel võeti Lints 1935. aastal uueks perekonnanimeks isiku poolt, kelle perekonnanimi oli varem Raumann.

Nimi Lints vahetati kahel korral 1937. aastal, kui uueks nimeks võeti Lindaru ja Lindsalu.

Nime kandjaid
-------------

* Heli Lints, eesti omavalitsustegelane (1963–)
* Rosanna Lints, eesti laulja (1995–)
* Rudolf Lints, eesti sõjaväelane (1891–1942)

Viited
------

1. ↑  Lints Surname. Vaadatud 1. oktoober 2023.
2. ↑  Statistikaamet: Nimede statistika (vaadatud 1.10.2023)
3. ↑  Onomastika andmebaas. Nimede panemine: Lints.
4. ↑  Onomastika andmebaas. Nimede eestistamine: (uus nimekuju): Lints.
5. ↑  Onomastika andmebaas. Nimede eestistamine: (vana nimekuju): Lints.

Välislingid
-----------

* Lints statistikaameti andmebaasis
Mežotne mõisa peahoone
**Mežotne mõis** (*Mežotnes pils*) on mõis Lätis Bauska piirkonnas Mežotne vallas Mežotnes. Saksa keeles *Mesoten*.

Gerhard von Jork rajas aastail 1309–1322 semgalite maale kunagise Mežotne muinaslinnuse asupaika ordu kindluse. Aastal 1648 rajas Kuramaa hertsog Jakob Kettler Lielupe jõe kaldale manufaktuuri, kus asus telliselööv, valmistati brokaadist kangast ja gobelääne. 18. sajandil said senise riigimõisa endale rüütlimõisaks Medemid.

Kui Venemaa keisririik Kuramaa hertsogiriigi hõivas, andis Katariina II mõisa oma lapselaste kasvatajale Charlotte von Lievenile Mežotnesse lossi rajada. Klassitsistlik loss rajati aastail 1798–1802. Arhitektid olid Giacomo Quarenghi ja Johann Georg Adam Berlitz. Lievenite pere valdusse jäi 1696 hektari suurune mõis kuni võõrandamiseni. Aastani 1941 tegutses mõisas põllumajanduskool. Mõis sai kannatada nii esimeses kui ka teises maailmasõjas, mil Nõukogude Liidu väed asusid Lielupe jõge ületama just mõisa kohal. Aastast 1946 tegutses mõisas sordiaretusjaam, aastal 2001 mõis renoveeriti ja nüüd asub seal hotell.

Kõrvalhoonetest on mõisakompleksis säilinud teenijate ja mõisavalitseja majad, ait ja tall. Hävinud on juustutööstus, aedniku maja ja uusgooti stiilis pruulikoda.

Park rajati 19. sajandil ja on suurelt osalt Inglise park. Kuigi park ise on 14 hektari suurune, on maastikku kujundatud mõisa ümber tegelikult 50–60 hektari suurusel alal. Park jaguneb kujunduse mahult kolmeks osaks: paraadhoov, keskosa ja äärealad. Keskossa ehitati graniidist alusele paviljon.

Välislingid
-----------

* Sissekanne Läti mõisate veebisaidil; fotod (*läti keeles*)
* Video Mežotne mõisast ja linnamäest
**Selma Harrington** (neiupõlvenimega **Arnautović**; sündinud 1955 Sarajevos, Jugoslaavias) on Bosniast pärit arhitekt ja disainer, kes elab Iirimaal Dublinis. 2010-11 ja 2011-13 oli ta Euroopa Arhitektide Nõukogu (Architects' Council of Europe, ACE) president.

Elulugu
-------

Selma Arnautović sündis ja kasvas Sarajevos. Ta õppis arhitektuuri Sarajevo Ülikoolis, mille lõpetas 1977. aastal bakalaureuse- ja 1985. aastal magistrikraadiga.

1978–91 töötas Selma Arnautović Sarajevos arhitekti, mööbli- ja tootedisainerina. 1991. aastal kolis ta Zimbabwe pealinna Hararesse, kus asutas sisearhitektuurile, disainile ja sisustusele spetsialiseerunud disainifirma (1993–99). Aastate vältel on ta loonud hotellide, kontorite ja elamute sisekujundust ning mööblidisaini Euroopas, Aafrikas ja Aasias. Ta elab ja töötab Dublinis. Selma Harrington on Iirimaa Kuningliku Arhitektide Instituudi (Royal Institute of Architects in Ireland, RIAI) liige ning Iiri delegatsiooni juht Euroopa Arhitektide Nõukogus.

Harrington on ka töötanud Euroopa Sisearhitektide Nõukogu peasekretärina (2004–08), Iirimaa Disainerite Instituudi (Institute of Designers in Ireland, IDI) presidendina 2003. aastal ning olnud Institute for Design and Disability in Irelandi (IDDI) aulaekur 2001. aastal. 2009. aastal valiti ta Euroopa Arhitektide Nõukogu presidendiks aastaiks 2010-11.

Viited
------

1. 1 2  "Arnautović-Harrington, Selma (1955)", *Ulupubih*
2. 1 2  "Selma Harrington New Ace", *European Council of Interior Architects*
3. ↑  "Harrington, Selma", *Urbact.eu*
**Herbert Pulk** (sündinud 3. juunil (dokumentide järgi ekslikult 3. mail[*viide?*]) 1923 – 27. september 2018 Pärnu) oli eesti dirigent.

Ta oli Pärnu esimese kutselise puhkpilliorkestri asutaja, orkestrist on välja kasvanud praegune Pärnu Linnaorkester. Ta oli segakoori Endla peadirigent aastatel 1958–1988 ja juhatas ka segakoori Kungla. Herbert Pulk oli kohalike laulupidude üldjuht, juhendas vokaalansambleid ning kirjutas heliloomingut. Ta oli Pärnu Muusikakoolis vaskpuhkpillide ja solfedžo õpetaja 27 aastat, kuni pensionile minekuni.

Tunnustus
---------

* 1996 – Johann Voldemar Jannseni nimeline auhind
* 2006 – Pärnu vapimärk

Välislingid
-----------

* "Pärnu tähtsaima auhinna saab Herbert Pulk" Eesti Päevaleht, 16. mai 1996
* "Muusiku maailm heliseb nii Pärnus kui Kassaris" Pärnu Postimees, 10. märts 2007
* "86aastane hobihelilooja tahtis pääseda eurokarussellile" Publik.ee, 25. jaanuar 2010
* "In Memoriam. Herbert Pulk 03.06.1923–27.09.2018" Pärnu Postimees, 4. oktoober 2018