recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Pjotr Voznessenski
**Pjotr Nikolajevitš Voznessenski** (vene Пётр Николаевич Вознесенский; 23. detsember 1867 Peterburi – 25. jaanuar 1918 Peterburi) oli vene insener ja sillaehitaja.

Voznessenski lõpetas 1891. aastal Keiser Aleksander I teedeinseneride instituudi Peterburis ja astus Teedeministeeriumi teenistusse, kus tegeles uute raudteeliinide rajamisel eeluurimistöödega ja järelevaatajana käimasolevatel raudtee-ehituse objektidel. 1915. aastal sai ta V klassi inseneriks, mis vastas Venemaa Keisririigi teenistusastmete tabelis riiginõuniku astmele.

Pjotr Voznessenski hukkus traagiliselt 25. jaanuaril 1918.

Sillaprojekteerija
------------------

Riia tsaariaegsed raudteesillad. Pildil paremal Pjotr Voznessenski projekteeritud sild
Voznessenski tegeles ka tehnorajatiste projekteerimisega. Tema tuntuim sillaprojekt on Riia raudteesild üle Daugava jõe (projekteerimine algas 1902. aastal, sild valmis alles 1914). 

Tema jooniste järgi valmistati Poolas Riias asuva Aleksandri viadukti fermid (1906, hiljem, 1960. aastatel viadukt kapitaalselt rekonstrueeriti).

Ta koostas Sõzrani–Vjazma raudteele kavandatud umbes 10-verstase tunneli viimistlustööde projekti. Tunnel pidi Volga jõesängi alt ühendama Batraki ja Obšarovka raudteejaamu. Seoses Esimese maailmasõja algusega ehitus külmutati ja hiljem loobuti sellest. 

1916. aastal korraldas Teedeministeerium piiratud osavõtuga konkursi mitmeavalise kahekorruselise konsooltala-sõrestiksilla projekteerimiseks üle Volga jõe Saratovis. Silla pikkuseks oli kavandatud 2,5 km ja suurima ava silde pikkuseks 160 m. Voznessenski konkursiprojekt jäi kolmandaks, parimaks lahenduseks hinnati professor Grigori Perederi eelprojekt.

Viited
------

1. ↑  Проблемы обеспечения долговечности пятидесятилетнего моста через Волгу. cyberleninka.ru. Lk 2.

Välislingid
-----------

* Postkaart. Voznessenski projekteeritud Aleksandri viadukti fermid (1906)
Lothar Kolditz (2014)
**Lothar Kolditz** (sündinud 30. septembril 1929 Albernaus) on saksa keemik ja endine Saksa DV riigi- ning ühiskonnategelane.

Lothar Kolditz sündis aastal 1929 Albernaus, praeguse haldusjaotuse järgi Maagimäestiku kreisis; ta on pärit töölisperekonnast. Ta õppis keemiat Berliini Humboldti Ülikoolis, doktorikraadi sai 1954. aastal. Alates 1957. aastast töötas ta õppejõuna Leuna Tehnikakõrgkoolis ja Jena ülikoolis. 1962–1968 oli ta Berliini Humboldti Ülikooli 1. Keemiainstituudi direktor ja õppejõud samas ülikoolis, 1965–1968 oli ta ka loodusteaduste prorektor. 1971–1979 oli Lothar Kolditz Berliini Humboldti Ülikooli keemiasektsiooni direktor. 1980–1990 oli ta Saksa DV Teaduste Akadeemia Anorgaanilise Keemia Keskinstituudi direktor.

30. oktoobrist 1981 kuni 1989. aasta detsembrini oli Lothar Kolditz Saksa DV Rahvusrinde Rahvusliku Nõukogu esimees. Alates 1982. aastast oli ta Saksa DV Riiginõukogu liige. 1986–1990 oli ta Saksa DV Rahvakoja (parlamendi) liige.

Tunnustus
---------

* 1988 – valiti NSV Liidu Teaduste Akadeemia välisliikmeks (1991. aastast Venemaa Teaduste Akadeemia välisliige)

Viited
------

1. ↑  Lothar Kolditz MUNZINGER Personen
2. ↑  Kolditz, Lothar trafoberlin.de
3. ↑  Ministries, political parties, etc. rulers.org
4. ↑  Lothar Kolditz chemie.de
**Paul Liivak** (13. aprill 1900 Ambla vald – 1942 Leningrad) oli eesti graafik.

Õppis 1907–1910 Rägavere algkoolis. Kunstiõpinguid alustas Tallinna Kunsttööstuskoolis (1915–1918) ja Tartus Kunstikoolis Pallas (1919–1922). Töötas 1923–1924 Koerus joonistusõpetajana, seejärel Tallinnas vabakunstnikuna, 1929 Pärnus Endla teatris ja 1930. aastast taas Tallinnas. 

Tema varasema loomingu moodustasid rahvuslikel motiividel lüürilised ja õrnad, tihti muinasjutulised akvarellid. 1920. aastatel valmis temalt sari akvarelle Saaremaast. Kunstiteadlane Alfred Vaga on nimetanud teda kunstrühmituse Vikerla liikmete hulgas.

Vaatamata suhteliselt napile kunstilisele ettevalmistusele sai temast 1930. aastate juhtivaid graafikuid. Ta töötas peamiselt linool- ja puugravüüri tehnikas ning tegi tušijoonistusi. Liivaku esimene, impressionistlik linoollõigete mapp "Sadamlinn" ilmus 1920. Pärast 1920. aasta linoollõikemappi oli tema estambiloomes pikem paus 1934. aasta mapini „Linoollõikeid", seejärel ilmusid „III kogu linoollõikeid" (1935) ja „IV kogu puugravüüre" (1937).

Liivak on loonud puugravüüris illustratsioonid Friedebert Tuglase novellile „Hingemaa" (1941).

Paul Liivak hukkus Punaarmeesse mobiliseerituna 1942. aasta alguses Leningradi blokaadis.

Viited
------

1. ↑  Mari Pill, Mälestusnäitus Tartus, Sirp ja Vasar, 30.05.1975
2. ↑  Reet Mark Noore Kujurite Ühing Vikerla
3. 1 2  Mai Levin. Tipptegijad Tallinnas. Näituse "Eesti graafika ajalugu 1860-1944" saatetekst, Eesti Kunstimuuseum, 2015
4. ↑  "memento.ee" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 7. märts 2016. Vaadatud 5. aprillil 2015.
Rebecca Walker (2003)
**Rebecca Walker** (sünninimi **Rebecca Leventhal**; sündinud 17. novembril 1969 Mississippi osariigis Jacksonis) on ameerika feminist ja kirjanik.

Rebecca on Mel Leventhali ja Alice Walkeri tütar. Ta isa oli valge juudi rahvusest advokaat, aktiivne kodanikuõiguste liikumises osaleja. Ta ema on mustanahaline kirjanik, kes on kirjutanud palju raamatuid, sealhulgas "The Color Purple". 

Rebecca kasvas üles San Franciscos ja New Yorgis. Ta vanemad lahutasid, kui Rebecca oli 8-aastane. Ta elas kaks aastat emaga ja siis kaks isaga. Elukohtade vahetamine ja päritolu tegid ta elu raskeks – mustad pidasid teda valgeks, valged aga värviliseks. Seetõttu hakkas ta tarvitama narkootikume ning 14-aastaselt rasedaks jäädes otsustas abordi kasuks. Ent koolis õppis ta väga hästi.

Rebecca Walker lõpetas Yale'i Ülikooli 1992 *cum laude*. Pärast lõpetamist rajas ta mittetulundusühingu Third Wave Direct Action Corporation ('kolmanda laine otsustava tegutsemise ühendus'), mis tegeles noorte naisjuhtide ja naisliikumistega.

Ajakiri Time peab Rebecca Walkerit üheks 50 mõjuvõimsamast alla 40-aastasest juhist Ameerikas. Walker on kirjutanud bestselleriks saanud autobiograafia ning toimetanud kaht tähtsat antoloogiat, sealhulgas "Mis muudab inimest: 22 kirjanikku kujutlevad tulevikku". 

Rebecca Walker on pidanud loenguid rohkem kui kolmesajas ülikoolis, kaasa arvatud Harvard, Oberlin, MIT ja Stanford, ning nõustanud selliseid ettevõtteid nagu Sony Music, Microsoft ja JP Morgan Chase. Tema artiklid on ilmunud nimekates väljaannetes (Harper's, Salon.com, Interview, Vibe, Essence, SPIN, Glamour ja Buddhadharma). Walker on võitnud oma soolise võrdõiguslikkuse alase töö eest auhindu ning juhib praegu oma raadiosaadet uusmehelikkuse teemal. Ta kirjutab kodusest vägivallast ja seksuaalsusest.

Rebecca Walker elab koos elukaaslase ja pojaga Põhja-Californias.

Raamatud
--------

* 1996 "To be Real: Telling the Truth and Changing the Face of Feminism" (antoloogia)
* 2000 "Black, White and Jewish: Autobiography of a Shifting Self"
* 2003 "Putting Down the Gun: New Masculinity" (antoloogia)
* 2004 "What Makes A Man: 22 Writers Imagine The Future" (toimetaja)

Välislingid
-----------

* Ametlik koduleht
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib omavalitsustegelasest; NKVD-lase kohta vaata artiklit Paul Männik (NKVD-lane)* |

---

**Paul Männik** (3. september 1901 Kabala vald, Viljandimaa – 25. jaanuar 1987 Mercer Island, King, Washingtoni osariik, USA) oli Eesti omavalitsustegelane.

Ta õppis 1923–1929 ja 1935–1936 Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas, Korporatsioon Sakala vilistlane.

Paul Männik osales Vabadussõjas vabatahtlikuna Viljandi kooliõpilaste pataljoni koosseisus.

Paul Männik oli aastail 1924–1930 Harjumaa Põllumeeste Esituse sekretär, 1930–1936 Harju maavalitsuse esimees (astus tagasi liiklusõnnetuse tõttu). Vahepeal, 1936–1940 oli Paul Männik Eesti Maaomavalitsuste Liidu peasekretär. 

1940. aastal (määratud 12. juunil 1940, astus ametisse 20. juunil, vabastatud 8. juulil) Harju maavanem. Pärast ametist vabastamist elas Paul Männik Peningi vallas oma talus, mis liideti jaanuaris 1941 Peningi sovhoosiga, NKVD arreteerimisest pääses end varjates. 30. augustil 1941 nimetas *Ortskommandant* ta uuesti Harju maavanemaks, millisel kohal oli kuni 1944. aastani. 

1944. aastal põgenes ta Saksamaale, 1984. aastal elas USA-s. Eesti Põllumeeste Kogude Esinduse Paguluses abiesimees.

Tunnustus
---------

* 1936 – Kotkaristi V klassi teenetemärk

Viited
------

1. ↑  P. Männik Harju maavanemaks Päewaleht, 13. juuni 1940.
2. ↑  1940. aasta maavanemate saatus Kommunistlike režiimide kuritegudest, lk 118.
3. ↑
4. ↑  Heiki Raudla. Pilistvere kihelkond - Eestimaa Taani. Viljandi muuseum 2012

Välislingid
-----------

* Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944
**Rebeka Koha** (sündinud 19. mail 1998 Ventspilsis) on Läti tõstja.

Ta hakkas tõstmisega tegelema 12-aastaselt.

2014. aasta noorte olümpiamängudel Nanjingis võitis ta kaalukategoorias kuni 48 kg pronksmedali (rebimine 75 kg, tõukamine 90 kg). Sama aasta maailmameistrivõistlustel Almatõs oli ta kaalukategoorias kuni 53 kg 22 (80+94). Järgmisel aastal sai ta Houstonis toimunud maailmameistrivõistlustel juba 10. koha (87+105). 2016. aasta suveolümpiamängudel Rio de Janeiros jäi ta esimesena medalita (90+107), kuid võitis Førdes toimunud Euroopa meistrivõistlustel pronksmedali (90+108).

2017. aastal võitis ta kaalukategoorias kuni 58 kg maailmameistrivõistlustel Anaheimis pronksmedali (101+121) ja Euroopa meistrivõistlustel Splitis (95+108) hõbemedali. 2018. aastal tuli maailmameistrivõistlustelt taas pronksmedal (103+124) ning lisaks tuli Euroopa meistriks (100+120).

Aastatel 2017 ja 2018 on ta tulnud juunioride maailmameistriks.

Ta õpib Riia Stradiņši Ülikoolis.

Viited
------

1. 1 2 3  Rebeka Koha. Rahvusvahelise Tõstmisliidu koduleht. *iwf.net*. Vaadatud 8.11.2018

Välislingid
-----------

* Medaļniece, rekordiste, skolniece. sporto.lv
**Rannapatarei nr 36** oli 1917. aastaks ehitatud Peeter Suure merekindluse mererinde Väinamere positsiooni rannakaitsesüsteemi kuulunud rannapatarei Muhumaal Võiküla lähedal. 

Peeter Suure merekindluse Väinamere positsioon

Patareipositsioon
-----------------

Patareipositsiooni ehitust Võiküla ja Rässa külade vahel alustati 1915. aastal, enne 1917. aasta Esimese maailmasõja lahingutegevuse algust suudeti betoonalustele ümber paigutada vaid osa patarei suurtükke. Suurtükipositsioonide kaitseks kuhjati 400 meetri pikkune ning harjalt 15, jalamilt 25 meetri laiune mereliivast vall ning iga suurtüki ees oli vallipealne kindlustatud 30 cm paksuse betoonplaadiga. 

Muhu patareide nr 32 ja 36 ehitamiseks ja varustamiseks rajati Kuivastu sadamast patareini Peeter Suure merekindluse kitsarööpmeline väliraudtee, pikkusega 6 km ja munakivisillutisega Võiküla munakividest kindlustee pikkusega 4,5 km. 

254mm Durlacheri suurtükipatarei Soomes Kuivasaaril
Kuivasaari suurtükipatarei

Rannapatarei nr 36
------------------

Patarei koosnes viiest 10-tollisest (10″/254 mm) Durlacher tüüpi suurtükist, mis olid paigaldatud puidust alustele, umbes 70 meetrise vahekaugusega teineteise kõrval, Enne 1917. aasta lahingutegevuse algust suudeti betoonalustele ümber paigutada vaid I ja V suurtükk. 

Suurtükipatareide sümbolite tähendus nimes (10″/45 või 254/45):

* 10″/254 – kahurite kaliiber tollides/millimeetrites
* 45 – suurtükitoru pikkus kaliibrites

Esimese maailmasõja ajal osales rannapatarei nr 36 1917. aasta sügisel Muhu Väikese väina tammi kaitsmisel.

Vaata ka
--------

* Rannapatarei nr 32

Kirjandus
---------

* Saare maakonna militaarobjektide ekspertiis. Koostaja: Endel Püüa. 2006.a. VÕIKÜLA RANNAKAITSEPATAREI NR. 36

Välislingid
-----------

* Võiküla 10″ patarei, Kultuurimälestiste register
* Muhu väina fortifikatsioonirajatised, register.muinas.ee
Monowi silt maantee ääres
**Monowi** on USA-s Nebraska osariigis Boydi maakonnas asuv küla. USA 2010. aasta rahvaloenduse kohaselt elas seal üks inimene. See on väikseima elanike arvuga kohalik omavalitsusüksus USA-s.

Küla pindala on 54 ha ja see asub 504 m kõrgusel merepinnast.

Küla asub osariigi kirdeosas Missouri ja Niobrara jõe vahelisel alal maantee Nebraska Highway 12 ääres. Lähim asustatud koht on Lynch, mis asub umbes 11 kilomeetri kaugusel läänes.

Sõna *monowi* tuleneb ühest indiaani keelest ja tähendab õit, kuid täpne keel pole teada. Monowi on saanud nime selle järgi, et küla asukohas kasvas palju lilli.

Ajalugu
-------

Monowi asutati 1902. aastal, kui sinna jõudis Fremont, Elkhorn and Missouri Valley Railroadi raudteeliin. Samal aastal avati seal postkontor, mis töötas kuni 1971. aastani..

Kõige suurem oli elanike arv Monowis 1930. aastatel, kui seal elas ligi 150 inimest. Sel ajal asusid seal keskkool, kaks panka ja kirik. Pärast raudteeliini kadumist hakkas elanike arv langema. Sarnaselt paljude teiste Suure tasandiku linnadega kolisid paljud noored inimesed linnadesse, et leida sealt parem töökoht.

2000. aasta rahvaloenduse kohaselt elas seal veel ainult kaks inimest. Nendeks olid abielupaar Rudy ja Elsie Eiler. 2004. aastal Rudy suri, millest alates on tema abikaasa olnud küla ainus elanik. Ta on ühtlasi külavanem, annab iseendale alkoholi müügi loa ja maksab iseendale makse. Külas on 4 tänavavalgustit ja selleks, et saada nende jaoks riiklikku rahastust, peab ta igal aastal koostama munitsipaalteede plaani. Kuigi küla on peaaegu mahajäetud, asub seal 5000-köiteline raamatukogu, mis on loodud Rudy Eileri mälestuseks ning mille eest kannab hoolt Elsie Eiler. Lisaks peab Elsie külas üleval kõrtsi.

Monowi kõrts 2013. aastal

Suurenda
Monowi kõrts 2013. aastal

Viited
------

1. ↑
2. ↑  Monowi. Center for Advanced Land Management Information Technologies. University of Nebraska. Vaadatud 9.12.2016
3. 1 2  "Population 1: the town that's been reclaimed by the prairie". The Guardian. Vaadatud 9.12.2016

Välislingid
-----------

 Monowi – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Monowi, Nebraska, Population: 1. Reuters.com. 4. mai 2011
**Geraardsbergen** on hollandikeelne linn ja vald Belgias Flandria piirkonnas Ida-Flandria provintsis.

Nimekujud
---------

Rikkaliku ajalooga Geraardsbergenil on olnud läbi ajaloo palju nimekujusid: *de Geroaldi monte* (1034–1058), *Geraldimontem* (1081), *Geraldimons* (1096), *de Geraldi monte* (1107), *Geraldimontensis* (1093–1110), *Geromontensis* (1142), *de monte Geraldi* (1166), *Geralmont* (1167), *de Geraudi monte* (1195), *Graumont* (1195), *Geromontis* (XIIe), *Geraumont* (1201), *Gerautmont* (1201), *Geramont* (1211), *in Gerardi monte* (1225)

Asulad
------

Kahes jaos (1971. ja 1977. aastal) toimunud liitmiste ja ühendamiste järel koosneb 1068. aastal linnaõigused saanud Geraardsbergen järgmistest osavaldadest, asulatest ja piirkondadest:

|  | Nimi | Pindala(km²) | Elanikke(31.12.2005) |
| --- | --- | --- | --- |
| I | Geraardsbergen | 1,91 | 6445 |
| II | Overboelare | 7,60 | 3916 |
| III | Zarlardinge | 6,53 | 962 |
| IV | Goeferdinge | 3,83 | 2609 |
| V | Nederboelare | 2,16 | 923 |
| VI | Schendelbeke | 5,89 | 1754 |
| VII | Ophasselt | 7,49 | 1662 |
| VIII | Smeerebbe-Vloerzegem | 3,66 | 760 |
| IX | Idegem | 3,41 | 1631 |
| X | Zandbergen | 6,90 | 1614 |
| XI | Nieuwenhove | 1,99 | 467 |
| XII | Waarbeke | 2,58 | 236 |
| XIII | Grimminge | 4,41 | 934 |
| XIV | Onkerzele | 8,31 | 2738 |
| XV | Moerbeke | 6,43 | 2968 |
| XVI | Viane | 6,59 | 1740 |

* 
* 
* 
* 
* 
* Sint-BartholomeuskerkSint-Bartholomeuskerk
* Manneken PisManneken Pis
* De MarbolDe Marbol
* 
* 
* MagistraadihooneMagistraadihoone

Viited
------

1. ↑  Wettelijke Bevolking per gemeente op 1 januari 2018, vaadatud 9.03.2019.
2. ↑  Maurits Gysseling : "Toponymisch woordenboek van België, Nederland, Luxemburg, Noord-Frankrijk en West-Duitsland", 1960
3. ↑  "www.geraardsbergen.be". Originaali arhiivikoopia seisuga 6. juuli 2011. Vaadatud 24. septembril 2012.

Välislingid
-----------

 Geraardsbergen – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Koduleht (hollandi keeles)
* Wapens van Geraardsbergen en deelgemeenten (hollandi keeles)

Ida-Flandria provintsi vallad

Aalst | Aalter | Assenede | Berlare | Beveren | Brakel | Buggenhout | De Pinte | Deinze | Denderleeuw | Dendermonde | Destelbergen | Eeklo | Erpe-Mere | Evergem | Gavere | Gent | Geraardsbergen | Haaltert | Hamme | Herzele | Horebeke | Kaprijke | Kluisbergen | Knesselare | Kruibeke | Kruishoutem | Laarne | Lebbeke | Lede | Lierde | Lochristi | Lokeren | Lovendegem | Maarkedal | Maldegem | Melle | Merelbeke | Moerbeke | Nazareth | Nevele | Ninove | Oosterzele | Oudenaarde | Ronse | Sint-Gillis-Waas | Sint-Laureins | Sint-Lievens-Houtem | Sint-Martens-Latem | Sint-Niklaas | Stekene | Temse | Waarschoot | Waasmunster | Wachtebeke | Wetteren | Wichelen | Wortegem-Petegem | Zele | Zelzate | Zingem | Zomergem | Zottegem | Zulte | Zwalm
**Maie Tuulik** (kuni 1968 **Maie Kaselo**; sündinud 30. oktoobril 1941 Põltsamaal) on eesti kasvatusteadlane. 

Ta lõpetas 1960. aastal Põltsamaa Keskkooli ja 1967. aastal Tartu Riikliku Ülikooli eesti filoloogina.

Ta on töötanud Tallinna Pedagoogikaülikoolis professorina 1991–1997. Ta oli 1997–1998 professor Eesti Riigikaitse Akadeemias ja 1998–2005 professor Euroülikoolis ning 2005–2011 õppejõud ja dotsent Tallinna Pedagoogilises Seminaris.

Ta on uurinud Peeter Põllu tegevust ja pärandit.

Teosed
------

* "Eetika, moraal, kõlblus". 1997
* "Kasvatusõpetus". 2001. ISBN 9985887875
* "Eetika ja moraal". 2002. ISBN 9985574133
* "Õpetaja kutse-eetika". 2005. ISBN 9949131014
* "Kõlbeline kasvatus". 2006. ISBN 9949136652
* "Õpetaja eetika". 2008. ISBN 9789949159451
* "Kasvatuse klassika". 2010. ISBN 9789949211166
* "Kõlblus. Eetika". 2016
* "Ole siis hea laps". 2017
* "Pöörane teismeline". 2018

Välislingid
-----------

* Maie Tuulik Eesti Teadusinfosüsteemis Muuda Vikiandmetes
* Maie Tuulik. "Nature versus Nurture". Montreal, Quebec 2000
André-Marie Ampère
**André-Marie Ampère** (20. jaanuar 1775 – 10. juuni 1836) oli prantsuse füüsik ja matemaatik. Teda peetakse üheks peamiseks elektromagnetismi avastajaks. SI-süsteemi elektrivoolu mõõtühik amper on nimetatud Ampère'i järgi.

Ampère'i kuulsus seisneb peamiselt elektri ja magnetismi vaheliste seoste avastamisel ja elektromagnetismi arendamisel. Ampère nimetas seda teadust elektrodünaamikaks. 11. septembril 1820 kuulis ta H. C. Ørstedi avastusest, et magnetnõela mõjutab elektrivool. Vaid nädal hiljem, 18. septembril, avaldas Ampère uurimistöö, milles oli taoliste nähtuste kohta palju põhjalikum kirjeldus. Samal päeval demonstreeris Ampère, et paralleelsed elektrivooluga juhtmed tõmbuvad või tõukuvad teineteisest, sõltuvalt sellest kas elektrivoolud juhtmetes on samasuunalised või vastassuunalised. Kõik see pani aluse elektrodünaamikale kui teadusele.

Elektromagnetism arenes edasi, Ampère tegi avastusi temale omase huvi ja hoolega ning töötas välja matemaatilise teooria, mis seletas elektromagnetilisi nähtusi ja samuti ennustas paljusid teisi seni avastamata nähtusi.

1828. aastal valiti ta Rootsi Kuningliku Teaduste Akadeemia külalisliikmeks.

Ampère'i ja tema poja haud
Ampère suri Marseilles ja maeti Montmartre'i kalmistule Pariisis.

Ampère'i viimane töö, mis avaldati postuumselt, oli "Essai sur la philosophie des sciences, ou exposition analytique d'une classification naturelle de toutes les connaissances humaines" ("Essee teadusfilosoofiast ehk inimteadmiste loomuliku klassifikatsiooni analüütiline käsitlus").

Tunnustus
---------

* 1828 – valiti Rootsi Kuningliku Teaduste Akadeemia välisliikmeks.

Vaata ka
--------

* James Clerk Maxwell
* Hans Christian Ørsted
**Geoturism** on turismiliik, mis toetab ja tugevdab eri paikade erilist geograafilist iseloomu, sealhulgas selle keskkonda, ajaloolist pärandit, esteetikat, kultuuri ja elanike heaolu.[1]

Geoturism on:
-------------

1.     Keskkonna säästlik – pühendunud ressursside püsimisele ja bioloogilise mitmekesisuse säilitamisele;

2.     Kultuuri hoidev – pühendunud kohalike traditsioonide austamisele ning selle säilitamisele;

3.     Sünergiline – koondab kokku kõik geograafiliselt erilised elemendid, et luua reisielamus mis on koos rikkalikum kui eraldi ning mis meeldiks erinevate huvidega külastajatele.[2]

Geoturism on rohkem kui lihtsalt „läbi sõit" mingist kohast. See on ühe paiga ühiskonna tahe näidata ning õpetada turistidele oma elukoha võlusid ja, kuidas selle eest hoolt kanda. Geoturismi kontseptsiooniks on asetada rõhk kohalikule kultuurile, toodetele ja traditsioonidele ning pakkuda külastajatele erinevaid võimalusi avastada selle paiga erilist loodust ja suhelda ka kohalikega. [3]

Geoturismi eelised:

·      Kaasab kogukonda, kohalikud ettevõtted ja üksikisikud ühendavad jõud, et pakkuda turistile autentset külastajakogemust;

·      Tekitab kohalikes uhkuse tunde enda kodukandi suhtes, sest nemad ei pruugi näha seda võlu, mis neid ümbritseb, mida turist märkab;

·      Majanduslik kasv kogukonnas, sest turismisektor palkab kohalikke tööle, et nad toodaks kohalikke produkte;

·      Austus kohaliku kultuuri ja traditsioonide vastu. Näiteks turistid õpivad kohaliku eetika kohta samas kui kohalikud õpivad, kuidas välisturistide ootustega toime tulla.

Geoturist otsib ettevõtteid, kes müüvad kohalikke tooteid. Nad on keskkonnasõbralikud ning otsivad ettevõtteid, kellel on sama mõtteviis nagu nendel endil – vähendada õhusaastet, prügi, üleliigset värskevee kasutust jne. Sellised turistid eelistavad kvaliteeti kvantiteedile ning neile meeldib oma teadmisi ja kogemusi teistega jagada. Nad räägivad kohtadest, kus nad on käinud ning, mida seal on kogetud. See omakorda innustab teisi külastama neid erilisi kohti. [4]

Viidet:
-------

1. ↑  National Geographic. (n.d.). About Geotourism. Loetud aadressil https://www.nationalgeographic.com/maps/geotourism/about/
2. ↑  National Geographic. (n.d.). About Geotourism. Loetud aadressil https://www.nationalgeographic.com/maps/geotourism/about/
3. ↑  Foure corners region. (n.d.). What is geotourism? Loetud aadressil https://fourcornersgeotourism.com/info/what-is-geotourism/fca144960b8dd0d31cf5
4. ↑  Crown of the Continent Discovery Center. (n.d.). What is Geotourism? Loetud aadressil https://www.crowndiscoverycenter.com/geo-tourism-information/
Andrzej Filipowicz (2016)
**Andrzej Filipowicz** (sündinud 13. mail 1938 Varssavis) on poola maletaja ja malekohtunik, rahvusvaheline meister (1975), rahvusvaheline arbiiter (1984). 

Filipowicz on maletajana võitnud Poola meistrivõistlustel pronksmedali (1971). Poola võistkonna koosseisus on ta mänginud seitsmel maleolümpial (1960–1966, 1970–1972, 1978). 1964. aastal Tel Avivis tuli Poola kümnendaks (Filipowicz mängis neljandal laual), 1972. aastal Skopjes sai Poola 12. koha (Filipowicz tegi kaasa varumängijana).

Filipowicz on tunnustatud malekohtunik. Ta on olnud peakohtunik paljude võistlustel, sealhulgas MM-tiitlimatšil Magnus Carlseni ja Viswanathan Anandi vahel (2014), pretendentide turniiril (2007), juunioride maailmameistrivõistlustel (2010), seenioride maailmameistrivõistlustel (2016), maailmameistrivõistlustel kiir- ja 
välkmales (2012, 2013, 2014), naiste FIDE Grand Prix' sarja turniiridel (2019), Euroopa meistrivõistlustel kiir- ja välkmales (2015), Euroopa noorte meistrivõistlustel (2012), Mihhail Tali mälestusturniiril (2013), Dortmundi maleturniiril (2008, 2013, 2015, 2016, 2018, 2020) ning Aerofloti lahtisel turniiril (2016, 2017, 2018, 2019, 2020).

Filipowicz on FIDE tehnilise komisjoni sekretär. Varem on ta olnud FIDE kvalifikatsioonikomisjoni esimees, FIDE keskkomitee liige, FIDE tegevjuhatuse liige, samuti FIDE Ida-Euroopa tsooni president.

Tunnustus
---------

* 1993 – Poola Maleföderatsiooni auliige
* 2006 – FIDE auliige

Välislingid
-----------

* Andrzej Filipowicz – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Andrzej Filipowicz FIDE andmebaasis
**Punastamine** on seisund, mille korral inimese näole, kaelale ja ülakehale ilmub laiguline punetus, kui pinnaveresooned laienevad ja pinna verevool suureneb. Punetusreaktsiooni käivitab autonoomne või tahtmatu sümpaatiline närvisüsteem.

Punastamine on väga individuaalne. Mõnedel inimestel ilmneb punetus sotsiaalsetes olukordades, kuid teistel ilmneb see harva. Punastamise põhjustavad tavaliselt pinged, mis võivad olla seotud piinlikkuse, ebakindluse või näiteks ihaga. Intensiivne viha või viha võib põhjustada ka punastamise. Punastamisega kaasneb sageli tugev higistamistunne samal ajal.

Kuigi punastamise mehhanism on hästi teada, pole selle lõplikku eesmärki veel hästi mõistetud. Siiski on spekuleeritud, et varajaste inimeste eelkäijate hulgas võis punastamine olla oluline signaal. Enne kõnepõhise suhtluse arendamist võisid näo värvimuutused koos väljendite ja žestidega mängida olulist rolli inimese tõelise meeleseisundi edastamisel teistele liikidele.

Sotsiaalset punastamist saab ravida beetablokaatorite või kirurgilise raviga, mis blokeerib sümpaatilist närvisüsteemi, mis jookseb läbi rindade.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Punastamine** |
**Valašské Meziříčí** (saksa keeles *Wallachisch Meseritsch*) on linn Tšehhis Zlíni maakonnas Vsetíni ringkonnas. Valašské Meziříčíst voolavad läbi Rožnovská Bečva ja Vsetínská Bečva jõed, mille ühinemisel moodustub Bečva jõgi. Valašské Meziříčí asub Vsetínist umbes 14 km põhjas ja Zlínist ligikaudu 35 km kirdes.

Valašské Meziříčí paikneb merepinnast 294 meetri kõrgusel.

Valašské Meziříčí vanalinn on alates 1992. aasta septembrist ajalooline linnakaitseala.

Valašské Meziříčít on esmamainitud 1297. aastal. Linnaks on Valašské Meziříčít ürikutes esimest korda nimetatud 1377. aastal. Lähedal asuv Krásno sai alevi staatuse 1491. aastal. Krásno ühendati Valašské Meziříčíga 1924. aastal.

Valašské Meziříčís on sündinud jalgpallur Milan Baroš (1981) ja tennisist Tomáš Berdych (1985).

Viited
------

1. ↑  Malý lexikon obcí České republiky - 2017, vaadatud 28.08.2018.
2. ↑  Population in municipalities - 1 January 2022, vaadatud 2.05.2022.
3. ↑  Valašské Meziříčí Místopisný průvodce po České Republice
4. ↑  Valašské Meziříčí : právní ochrana Národní památkový ústav
5. ↑  About us MP Krásno
6. ↑  Milan Baroš Osobnosti Valašska
7. ↑  Tomáš Berdych Osobnosti Valašska
**Punatulilane** on üks kolmest tulilaste sugukonda kuuluvast liigist Eestis ja kogu Euroopas. Nimetuse on ta saanud silmapaistva punase värvuse järgi. Punatulilast peetakse majanduslikult kasulikuks putukaks, kuna muuhulgas toituvad tema vastsed ka kooreüraskitest.

Kirjeldus
---------

Valmikud toituvad õietolmust ja lehetäiliste mesikastest. Punatulilasi võib kohata kevadel ja suve alguses hekkides ja metsaservade taimestikus. Tal on kommensialistlikud suhted ämblikulaadsete klassi kuuluvate ebaskorpionilistega (*Pseudoscorpiones*), kes kasutavad tulilasi transpordivahendina. Täiskasvanud punatulilane on 15–20 mm pikkune, punaste kattetiibade ja rindmikuga, jalad, pea ja tundlad on mustad. Sarnaneb stepitulilasega (*Pyrochroa serraticornis*), kellel on aga punane pea ja ribitulilasega (*Schizotus pectinicornis*), kes on väiksem, pruunikama värvusega ja kellel on pronotumi tagaosas must laik. Emaseid ja isaseid isendeid saab eristada tundlate järgi, mis emastel on saagjad, isastel aga kamjad.

Vastsed on oranžika värvusega ja lamendunud kehaga. Nende areng kestab 2–3 aastat, nad on karnivoorid, toitudes teistest putukatest, ning elavad lahtise puukoore all või kõdunevas puidus.

* Emane punatulilaneEmane punatulilane
* Isane punatulilaneIsane punatulilane
* Punatulilase vastnePunatulilase vastne

Viited
------

1. 1 2 3  *Pyrochroa coccinea* *www.eakringbirds.com* Kasutatud 31.08.2016 (inglise)
2. ↑  Tulilased elurikkus.ut.ee[*alaline kõdulink*] Kasutatud 31.08.2016
3. 1 2 3 4  *Scharlachroter Feuerkäfer* *www.naturspektrum.de* Kasutatud 31.08.2016 (saksa)
4. 1 2  *Black-headed Cardinal Beetle* *www.lightscapes.info* Kasutatud 31.08.2016 (inglise)

Välislingid
-----------

* Punatulilane andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes
**Valdar Parve** (aastani 1935 **Vjatšeslav Padalka**, 8. august 1913 Perejaslav, Poltaava kubermang – 29. juuni 1994 Tartu) oli eesti loomaarstiteadlane.

Elulugu
-------

Valdar Parve oli pangaametniku poeg ja Valdar Parve noorema isa. Tema abikaasa oli Taimi Parve.

Lõpetas 1932 Pärnu linna poeglaste gümnaasiumi, 1938 TÜ loomaarstiteaduskonna, veterinaariakandidaat (1947, TÜ), väitekiri "Tiinuse kestusest Tori Hobusekasvanduse märadel".

Töötas 1938–1939 Riiklikus Seerumiinstituudis ja Tori Hobusekasvanduses, oli 1939–1940 TÜ loomasisehaiguste kliiniku koduloomade eripatoloogia ja teraapia kateedri assistent, 1940–1944 Tori Riikliku Hobusekasvanduse veterinaararst-zootehnik, 1944–1949 TÜ loomaarstiteaduskonna veistehaiguste ja hobusekasvatuse kateedri dotsent.

Sunniti poliitiliste süüdistustega TRÜ-st lahkuma, oli 1949–1951 Hulja sovhoosi veterinaararst, 1951–1957 Tõrma karusloomakasvatuse veterinaararst, 1962–1972 Rakvere Põllumajandusvalitsuse pea- ja vanemzootehnik, 1957–1962 ja 1973–1986 Rakvere veterinaarialabori seroloog.

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkond: loomakasvatus, loomatervishoid. Avaldanud töid loomakasvatusesst, sigimisfüsioloogiast, zoohügieenist, loomatervishoiust.

Teoseid
-------

* Varssamisaja ööpäevane kõikuvus. Tartu 1940, 2. trükk 1946
* Põllumehe loomatervishoiu käsiraamat (kaasautor). Tallinn 1942
* Loomatervishoiu käsiraamat (kaasautor). 1946, 2. trükk 1961, 3. trükk 1971
* Karusloomakasvatus. Tallinn 1961
* Koduloomade sigimine ja kasv (kaasautor J. Tehver). Tallinn 1971
* Loomatervise käsiraamat (kaasautor). 1.–3. Tallinn 1983, 1984, 1985

Viited
------

1. 1 2 3 4  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Kirjandus
---------

* Tartu Riikliku Ülikooli õppe-teaduskoosseisu biobibliograafia nimestik 1944–1980. Tartu 1987. Lk 425
* *Album Academicum Universitatis Tartuensis* III 1918–1944. Tartu 1994. Lk 162
* ELR (1994), 5/6. Lk 62–63
* Eesti Loomakasvatuse ja Veterinaaria Teadusliku Uurimise Instituudi teaduskoosseisu biobibliograafia 1947–1990. Tallinn 1992. Lk 44
* P/arve/, V. T/ammemägi/, H. Valdar Parve. // Fraternitas Tartuensis V. Toronto 1992. Lk 164–165

Välislingid
-----------

* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013
* *Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944*

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Punavöötaud** on okaspuude okkaid kahjustav seenhaigus, mida põhjustab seen *Mycosphaerella pini*. 

Eestikeelne nimetus "punavöötaud" tuleneb haigusele tüüpilistest punastest risttriipudest okastel. Punavöötaudi on esmamainitud 1960. aastatel (Thyr, Shaw, 1964; Funk, Parker, 1966). Eestis avastati esimesed haigusjuhud 2006. aasta sügisel Tartumaal Järvseljal.

Nakatuvad okaspuuliigid
-----------------------

Peamisteks peremeestaimedeks on perekonna mänd liigid.

* **Kanaari mänd** (*Pinus canariensis*)
* **Keerdokkaline mänd** (*Pinus contorta*)
* **Süüria mänd** (*Pinus halepensis*)
* **Piiskopimänd** (*Pinus muricata*)
* **Must mänd** (*Pinus nigra*)
* **Piinia** (*Pinus pinea*)
* **Kollane mänd** (*Pinus ponderosa*)
* **Kiirjas mänd** (*Pinus radiata*)
* **Harilik mänd** (*Pinus sylvestris*)
* **Thunbergi mänd** (*Pinus thunbergii*)

Punavöötaudi tunnused
---------------------

Esmalt on sümptomid näha võra alusel vanematel okastel. Nakatunud okastele tekivad algul kollased, siis helepruunid laigud ja ristvöödid, mis muutuvad hiljem punaseks. Seejärel muutuvad okaste tipud punakaspruuniks. Okaste alused jäävad roheliseks. Kõige paremini on okastel sümptomid nähtavad juunis ja juulis, seejärel võivad nakatunud okkad pudeneda ning oksa tippu jääb ainult sama aasta okaste tutt. Selline okaste pudenemine jätkub aasta-aastalt ning nõrgestab puid, vähendades puidu teket, ja võib lõpuks põhjustada puu surma.

Haiguse levik
-------------

Seene looduslikuks levikuks on vajalik niiskus. Puult puule levib vihmapiiskadega, veepritsmetega. Võib levida putukatega ja tööriistadega. Pikemate vahemaade taha levib niiskete tuulte ja ududega. Oluline on levik nakatunud istutusmaterjaliga. Võib levida ka seemnepartiide hulka jäänud okkaprahiga.

Haiguse levialaks oli esialgu lõunapoolkera. Alates 1990. aastatest levib see ka põhjapoolkeral, põhiliselt musta männi alamliikidel Euroopas ja kiirja männi alamliikidel Kanadas. Esimesed leiud Järvseljal olid mägimännil ja mustal männil. Hiljem nakatus ka harilik mänd.
**Wachtebeke** on hollandikeelne vald Belgias Flandria piirkonnas Ida-Flandria provintsis.

Asulad
------

Wachtebeke jaguneb järgmisteks piirkondadeks:

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Kollakad alad on linnastunud piirkonnad | 

| Nr | Nimi | Elanikke |
| --- | --- | --- |
| I | Wachtebeke |  |
| II | Overslag | 600 |
|

 |

* WachtebekeWachtebeke
* WachtebekeWachtebeke
* Overslag, Hollandi-Belgia piirOverslag, Hollandi-Belgia piir
* OverslagOverslag
* Sint-CatharinakerkSint-Catharinakerk

Viited
------

1. ↑  Wettelijke Bevolking per gemeente op 1 januari 2018, vaadatud 9.03.2019.

Välislingid
-----------

 Wachtebeke – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Koduleht (hollandi keeles)

Ida-Flandria provintsi vallad

Aalst | Aalter | Assenede | Berlare | Beveren | Brakel | Buggenhout | De Pinte | Deinze | Denderleeuw | Dendermonde | Destelbergen | Eeklo | Erpe-Mere | Evergem | Gavere | Gent | Geraardsbergen | Haaltert | Hamme | Herzele | Horebeke | Kaprijke | Kluisbergen | Knesselare | Kruibeke | Kruishoutem | Laarne | Lebbeke | Lede | Lierde | Lochristi | Lokeren | Lovendegem | Maarkedal | Maldegem | Melle | Merelbeke | Moerbeke | Nazareth | Nevele | Ninove | Oosterzele | Oudenaarde | Ronse | Sint-Gillis-Waas | Sint-Laureins | Sint-Lievens-Houtem | Sint-Martens-Latem | Sint-Niklaas | Stekene | Temse | Waarschoot | Waasmunster | Wachtebeke | Wetteren | Wichelen | Wortegem-Petegem | Zele | Zelzate | Zingem | Zomergem | Zottegem | Zulte | Zwalm
**Jaan Veanes** (14. mai 1947 Haapsalu – 16. mai 1994 Linköping, Rootsi) oli Eesti, Nõukogude Liidu ja Rootsi epeevehkleja.

Õppis Tallinna 7. Keskkoolis. Vehklemist hakkas harrastama 1960. aastal Kalevis Klavdi Jadlovski juhendamisel. 

Veanes tuli 1967. aastal individuaalselt ning 1964. 1966. ja 1967. aastal meeskondlikult Eesti NSV meistriks. Kuulus 1966–1971 Eesti NSV epeekoondisse. Ta võitis 1971. aastal nii individuaalselt kui ka meeskondlikult esimese Tallinna Mõõga turniiri. 

1967. aastal sai ta juunioride maailmameistrivõistlustel individuaalselt 7. koha. Ta oli 1971. aastast Nõukogude Liidu täiskasvanute koondise kandidaat. 

Jäi 1971. aastal pärast turniiri Göteborgis Rootsi ja palus poliitilist varjupaika.

Ta võitis 1973. aastal Rootsi meistrivõistlustel Djurgårdeni Spordiseltsi ridades epee individuaalvõistluses ühe kuldmedali ja aastatel 1972–1973 Djurgårdeni Spordiseltsi ridades epee meeskonnavõistluses kaks kuldmedalit.

Võitis Rootsi sportlasena 1973. aastal Heidenheimi suurturniiril. Seejärel sai ta Nõukogude Liidu nõudel eluaegse võistluskeelu. Töötas Rootsis muuhulgas ka vehklemistreenerina.

Tunnustus
---------

* 1963 NSV Liidu meistersportlane

Isiklikku
---------

Tema põrm maeti 28. oktoobril 1997 Tallinna Metsakalmistule.

Viited
------

1. ↑  Rootsi meistrivõistlused vehklemises. Epee individuaalvõistlus. Rootsi keeles
2. ↑  Rootsi meistrivõistlused vehklemises. Epee meeskonnavõistlus Rootsi keeles.

Kirjandus
---------

* Lembit Peegel. "Jaan Veanesest vaikiti 20 aastat". EPL, 14. märts 2011

Välislingid
-----------

* Biograafia ESBL-is
* Jaan Veanese sporditulemused
* "Spordiaasta 1967. Teheranis toimusid noorte maailmameistrivõistlused vehklemises, millest võttis osa Jaan Veanes, küsitleja Albert Urb"
* Eesti kommunismiohvrid 1940–1991
* Haud Tallinna Metsakalmistul
Autovaba päev Brüsselis (2005)
**Autovaba päev** on iga aasta 22. septembril tähistatav rahvusvaheline tähtpäev, millega autovaba liikumine suunab ühiskonna tähelepanu autostumise probleemidele. 

Autovabadel päevadel püütakse vähendada liiklust linnas või kindlas piirkonnas terve või osa päeva jooksul. See annab kohalikele elanikele võimaluse näha, kuidas nende linn näeks välja tunduvalt väiksema arvu autodega. Samuti propageeritakse jalakäimist ja jalgrattasõitu.

Ehkki sedalaadi algatusi tekkis juba 1973. aasta naftakriisi aegu, korraldati esimesed autovaba päeva üritused alles 1995. aastal Islandi pealinnas Reykjavikis, Suurbritannias Bathis ja Prantsusmaal La Rochelle'is. Üleeuroopaliseks tähtpäevaks nimetas Euroopa Komisjon autovaba päeva 2000. aastal. Samast ajast on autovaba päev seotud Euroopa liikumisnädalaga.

Autovaba päeva tähistatakse, nagu mujalgi Euroopas, ka Eestis 22. septembril. Sel päeval korraldatakse suuremates linnades liiklusteemalisi üritusi ning propageeritakse autole alternatiivseid liikumisvahendeid. Nii Tallinnas kui ka Tartus on autovaba päeva ja autovaba nädalat korraldanud näiteks Eesti Roheline Liikumine.

Viited
------

1. ↑  "World Car Free Days Timeline: 1961-2007". ecoplan. Originaali arhiivikoopia seisuga 13.01.2008. Vaadatud 28.09.2013.
2. ↑  "Eesti Roheline Liikumine- ajalugu". Originaali arhiivikoopia seisuga 17.10.2013. Vaadatud 28.09.2013.

Välislingid
-----------

* Täna on rahvusvaheline autovaba päev ERR, 22. september 2013
* Tähistati autovaba päeva! Reporter.ee, 22. september 2013
* Euroopa võtab autovaba päeva Euroopa Komisjoni pressiteade, 17. september 2009
**Paul Wilhelm Ernst Plath** (9. mai 1865 Pärnu – 8. jaanuar 1935 Tallinn) oli Eesti vaimulik ja koolmeister.

Lõpetas Pärnus gümnaasiumi. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1883–1889. Korporatsioon Neobaltia liige.

Oli prooviaastal Vändra ja Käina koguduses. Ordineeriti õpetajaks 10. juunil 1890.

Oli aastal 1890 Käina Martini koguduse adjunkt ja 1890–1891 Rõuge Maarja koguduse adjunkt. 1891–1921 oli ta Käina Martini koguduse õpetaja, olles aastatel 1902–1920 lisaks Saarte-Lääne praostkonna praost. Oli aastatel 1915–1917 Siberisse asumisele saadetud. 1921–1927 oli ta Tallinna Toomkooli ülemõpetaja.

Isiklikku
---------

Tema poeg Gerhard Alexander Robert Plath oli Peetrimõisa koguduse õpetaja, teine poeg Werner Arthur Wolfgang Plath oli arst, pojapoeg (Gerhard Alexander Roberti poeg) Volker Plath on pastor Saksamaal.

Viited
------

1. ↑  Lexikon deutschbaltischer Theologen seit 1920. Bearbeitet von Wilhelm Neander. 2 auflage 1988, bearbeitet von C. Helmut Intelmann
2. ↑  Konrad Veem Eesti Vaba Rahvakirik Dokumentatsioon ja leksikon EVR Stockholm 1988

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Georg von Holst** | **Käina Martini koguduse õpetaja**1891–1921 | Järgnev**Otto Luberg** |
**Autoriõigusega kaasnevad õigused** ehk **naaberõigused** on õigused, mis tekivad teose esitajal, fonogrammitootjal, raadio- ja televisiooniorganisatsioonil, filmi esmasalvestise tootjal, varem avaldamata teose pärast autoriõiguse kehtivuse lõppemist esimesena õiguspäraselt avaldaval isikul, samuti autoriõigusega mittekaitstava teose kirjanduskriitilise või teadusliku väljaande avaldajal.

Eestis reguleerib autoriõigusega kaasnevaid õigusi autoriõiguse seadus, eelkõige selle 8. peatükk "Teose esitaja, fonogrammitootja ning televisiooni- ja raadioteenuse osutaja õigused (autoriõigusega kaasnevad õigused)", milles kaasnevate õiguste subjektid määratleb § 62 lg 1. Sama seaduse § 621 lg 1 kohaselt kaasnevate õiguste objekti kaitstust eeldatakse ning tõendamiskohustus on kaitstuse vaidlustajal. Kaasnevate õiguste teostamine ei piira autoriõiguse teostamist. § 74 kohaselt kehtivad kaasnevad õigused 50 aastat: 1) teose esitaja suhtes – teose esmakordsest esitamisest arvates (esituse fonogrammile jäädvustatud salvestise avaldamise või üldsusele suunamise korral 70 aastat avaldamisest või üldsusele suunamisest, muu salvestise korral 50 aastat); 2) fonogrammitootja suhtes – fonogrammi esmakordsest salvestamisest arvates (õiguspäraselt avaldatud või üldsusele suunatud fonogrammi korral 70 aastat pärast avaldamist või üldsusele suunamist); 3) televisiooni- ja raadioteenuse osutaja suhtes – saate esmakordsest edastamisest arvates; 4) filmi esmasalvestise tootja suhtes – filmi esmakordsest jäädvustamisest arvates (õiguspärase avaldamise või üldsusele suunamise korral sellest arvates 50 aastat). Varem avaldamata teose, kirjanduskriitilise või teadusliku väljaande kaasnevad õigused, mis on võrdsed autori varaliste õigustega, kehtivad 25 aasta jooksul teose esmakordsest avaldamisest või üldsusele suunamisest (§ 741). § 75 kehtestab kaasnevate õiguste piirangud füüsiliste isikute mitteäriliseks isiklikuks otstarbeks, hariduses ja teaduses, päevasündmuste kajastamisel, tsiteerimisel, ajutiste salvestiste tegemisel ning üldiselt teoste vaba kasutamise korral seaduse 4. peatükis sätestatud juhtudel (kasutamine isiklikul otstarbel, teaduses, hariduses, informatsiooniliselt ja õiguslikult, mäluasutustes, orbteoste kasutamine jne).

Eesti keeles on vahel eksitavalt nimetatud naaberõigusi ehk autoriõigusega kaasnevaid õigusi ka naabrusõigusteks.

Viited
------

1. 1 2  Autoriõiguse seadus Riigi Teatajas (kehtiv versioon, vaadatud 29.08.2017)
2. ↑  Autoriõigused ja naabrusõigused. TTU Wiki (vaadatud 29.08.2017)
3. ↑  Tanel Õunapuu Intellektuaalne omand ja andmekaitse TLÜ kodulehel (vaadatud 29.08.2017)
4. ↑  Aljona Galazan Autor peab end ise aktiivselt kehtestama Sirp, 06.02.2015 (Eeva Mägi intervjuu; vaadatud 29.08.2017)

Välislingid
-----------

* Autoriõigusega kaasnevad õigused, autor.ee
* Anu Uritam Autoriõigus ja autoriõigusega kaasnevad õigused satelliitülekannete puhul. Õiguse valik Juridica 1/1997
**Autosan S.A.** on Poola suurim busside tootja. Kompanii kuulub Zasada SA kontserni. Omab rahvusvahelisi vastavussertifikaate. Tehas asub Poola kaguosas Sanoki linnas.

Autosan Tramp FL
Autosan M12LE Sancity Kielce autonäitusel
Autosan Eurolider 15 LE
Tehase ajalugu ulatub aastasse 1832, mil Walent Lipinski ja Mateusz Beksinski asutasid Sanokis katlatöökoja. 19. sajandi teisel poolel valmistati vabrikus ka aurumasinaid ja vedureid, 20. sajandi alguses spetsialiseeruti vagunite tootmisele. Muuhulgas valmistati 1929. aastal esimesed 15 autobussikeret ning pärast teist maailmasõda trofeeautode šassiidel umbes 70 tuletõrjeautot. Tehas kandis tollal Sanoki Vagunitehase Sanowag nime.

Busside seeriatootmist alustati Sanokis 1950. aastate alguses, mil veoauto Star 20 baasil läksid tootmisse bussid Star N51 ja N52. Mõnevõrra hiljem võeti kasutusse kaubamärk San, 1950. ja 1960. aastatel tootis tehas samuti Stari agregaate kasutades busse San H01, H25, H27 ning H100. Sanoki Autobussitehase Autosan (poola keeles Sanocka Fabryka Autobusów "Autosan") nimi anti tehasele 1958.

1967. aastal koostati 15-masinaline Makedoonias (tollane Jugoslaavia) toodetud autobusside Sanos 09 partii; jugoslaavlaste konstruktsiooni edasi arendades sündis peagi mudel Autosan H9. Üha uute modifikatsioonide järel püsis see mudel tootmises 2006. aastani.

1994. aastal tehas erastati, omanikuks sai Poola tööstusgrupp Zasada SA. Valmistatakse erinevaid turismi-, linnalähi-, kooli- ja eriotstarbelisi autobusse.
Marketingi ja müügiga tegeleb *Polskie Autobusy Sp. z o.o.*, kuhu kuulub Autosan SA.

Eksport
-------

1980ndatel olid Autosani tooted Ida-Euroopas hästi tuntud. Üritati luua Autosani montaažitehased ka Venemaal, Valgevenes, Slovakkias. Mõned püüdlused õnnestusid, kuid laiemat tootmist välismaal ei alustatud.

Alates 2003. aastast alustas bussitootja uuesti eksporditurgude vallutamist ja teda on saatnud edu. Eksport on viimaste aastate jooksul kasvanud. Põhiliseks välisturuks on Euroopa Liit. Suurema osa Autosane müüakse Rootsi, Suurbritanniasse, Ungarisse.

Autosan toodab
--------------

* linnabusse
* linnadevahelisi busse
* turistibusse
* koolibusse
* eribusse (nt kohandatud bussid kinnipeetute sõidutamiseks)
* invabusse – invaliididele kohandatud bussid
* rööbasbusse (ronge)
* treilereid, haagiseid, konteinereid

Vaata ka
--------

* Solbus
* Solaris
* Jelcz

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Autosan** |

* Autosan SA koduleht
* Polskie Autobusy - Autosan (Müük, teenindus, info, pildid)
* Autosan Rootsi
* Ettevõtte ajalugu
Fu'ād al-Mibaza‘
**Fu'ād al-Mibaza‘** (araabia keeles فؤاد المبزع; sündinud 16. juunil 1933 Tunises) on Tuneesia poliitik ja diplomaat.

Ta oli 15. jaanuarist kuni 23. novembrini 2011 Tuneesia presidendi kohusetäitja.

Enne Tuneesia iseseisvumist kuulus ta iseseisvusmeelsesse parteisse Néo-Destour.

Fu'ād al-Mibaza‘ õppis Pariisis õigusteadust ja sai juristipaberid aastal 1960. 

Aastatel 1969–1973 oli ta Tunise linnapea, seejärel kuni 1978. aastani noorsoo- ja spordiminister, pärast seda aasta tervishoiuminister ja 1979–1981 kultuuriminister.

Aastatel 1981–1986 oli Fu'ād al-Mibaza‘ Tuneesia suursaadik ÜRO juures Genfis ja seejärel kuni 1987. aastani suursaadik Marokos. Aastatel 1987–1988 oli ta uuesti noorsoo- ja spordiminister.

Aastatel 1975–1980 oli ta Al-Marsá ja 1995–1998 Kartaago linnapea.

Aastal 1964 valiti ta esimest korda parlamenti. Ta on olnud parlamendi liige ka aastatel 1974–1981 ja alates 1995. aastast. Alates oktoobrist 1997 on ta parlamendi esimees. Pärast seda, kui president Zayn al-‘Ābidīn bin ‘Alī meeleavaldajate sunnil võimust loobus, sai temast presidendi kohusetäitja. Ta lahkus seejärel peagi ka senisest võimuparteist Demokraatlik Põhiseaduslik Ühendus.

  



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Muḩammad al-Ghanūshī** | **Tuneesia president (kohusetäitja)**2011 | Järgnev**Al-Munşif al-Marzūqī** |
**Valdek Ritslaid** (aastani 1936 **Valter Ritsland**, 20. juuni 1910 Räpina vald, Võrumaa – 27. september 1990 Tartu) oli eesti metsateadlane ja töökaitsespetsialist.

Elukäik
-------

Valdek Ritslaid oli talupidaja poeg.

Lõpetas 1929 Tartu Tehnikagümnaasiumi ja 1939 Tartu Ülikooli põllumajandusteaduskonna metsaosakonna. Oli 1935–1937 Tartu metskonna metsnik, 1937–1940 AS-i Eesti Metsatööstus instruktor, 1941 ENSV Metsamajanduse ja Metsatööstuse Peavalitsuse sektori juhataja. 1941–1942 mobiliseerituna Nõukogude armees, 1942–1943 Tšeljabinski metsavalitsuse vaneminsener, 1944–1945 Metsamajanduse ja Puidutööstuse Rahvakomissariaadi metsatööstusosakonna juhataja. 

1945–1946 Tartu Riikliku Ülikooli metsakasutuskateedri juhataja, 1946–1950 metsatööstuse mehhaniseerimise ja metsatranspordi kateedri juhataja (aastast 1947 dotsent), 1947–1949 ja 1950–1953 ka Zooloogia ja Botaanika Instituudi metsasektori juhataja, 1947–1950 Tartu Riikliku Ülikooli metsandusteaduskonna dekaan. Vallandati 1950 poliitilistel põhjustel. 1955–1989 Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna töökaitse dotsent.

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkond: metsakasutus, puiduteadus, metsatööstuse mehhaniseerimine, töökaitse õppemetoodika, töökaitse psühholoogia ning ökoloogia ja töökaitse seosed. Üle 200 teadustrükise.

Teoseid
-------

* Metsa ülestöötamise organiseerimine raielangil. Tartu, 1947
* Metsatehniline vene-eesti ja eesti-vene sõnastik. Tallinn, 1956
* Eesti NSV kikkapuude gutapertšisisalduse uurimine. Tallinn, 1961
* Töökaitse seadusandlus. Tartu, 1964
* Töökaitse õppetöös. Tartu, 1975
* Aeroionisatsiooni mõjust seemnete idanemisele ja taimede kasvule. // Teaduste Akadeemia Toim. Biol (1960) 2.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Kirjandus
---------

* EE 14, 430
* Tartu Riikliku Ülikooli õppe-teaduskoosseisu biobibliograafia nimestik 1944–1980. Trt, 1987, 119
* Tartu ülikooli ajalugu: kolmes köites. Tallinn, 1982, III, 405
* Nõmmsalu, F. Dots. Valdek Ritslaidi meenutades. 20.06.1910 – 27.09.1990. // MPP (1990), 6, 40–41
* Margus, M. Meikar, T. Metsateadlane Valdek Ritslaid. // Akadeemia Metsaseltsi Toim X. Tartu, 1999, 73–86
* Margus, M. Meikar, T. TÜ põllum-teaduskonna metsaosk 80. Tartu, 2000, 52–53.
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
|  |
| --- |
|  |
|  |
| Kuld | 1896 | 500 m vabaujumine |

**Paul Neumann** (13. juuni 1875 – 9. veebruar 1932) oli Austria ujuja, Austria esimene olümpiavõitja. Klubi: I. Wiener Amateur-Schwimm-Club.

Neumann tuli 1893 Austria meistriks läbi Viini ujumises (umbes 5 km), 1894 kaitses tiitlit (distants oli seekord üle 510 m). 11. aprillil 1896 tuli ta Ateenas olümpiavõitjaks 500 m ujumises.

Kogu olümpiamängude ujumisprogramm kestis ainult paar tundi. Alfréd Hajós võitis 100 m vabaujumise (1.22,2) ja 1200 m vabaujumise (18.22,2). Vahepeal peetud 500 m vabalt jättis ta vahele. Kui Hajós ujunuks 500 m samas tempos kui 1200 m, olnuks tema aeg 7.40. Neumanni võiduaeg oli 8.12,6. Neumann osales edutult ka 1200 m distantsil.

Neumann õppis Viinis ja Ameerika Ühendriikides meditsiini ning tuli 1897/1898 kolm korda USA meistriks 440 jardi, 880 jardi ja 1 miili ujumises. 1898 sai ta ajakirja Sport im Bild korrespondendiks USA-s. Esimese maailmasõja ajal, kui ta oli sõjaväearst, tekkis tal probleeme USA-st saadud diplomi tõttu. Pärast sõda oli ta kooliarst Viinis.

Vaata ka
--------

* Ujumine 1896. aasta suveolümpiamängudel