recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Valter Petersell** (28. oktoober 1933 Kaagjärve vald, Valgamaa – 21. august 2021 Tallinn) oli eesti geoloog ja geokeemik.

Elulugu
-------

Valter Petersell oli talupidaja poeg.

Lõpetas 1952. aastal Valga 1. Keskkooli ja 1957. aastal Tartu Riikliku Ülikooli geoloogia osakonna. Geoloogia-mineraloogia-kandidaat (1976, Eesti NSV TA Geoloogia Instituut), väitekiri "Основные черты геологии и рудоносности кристаллического фундамента южного склона Балтийского щита". 

Oli 1957–1962 Tšita geoloogiavalitsuse geoloog ja jaosakonna juhataja, 1962–1991 Eesti Geoloogiakeskuse geoloog, jaosakonna juhataja, geoloogiatöökonna ja ekspeditsiooni peageoloog ja juhataja, aastast 1991 osakonna juhataja ja juhtivgeoloog. 1984–1992 NSV Liidu Geoloogiaministeeriumi ja sotsialismimaade vaheliste põlevkiviuuringute juht ja koordinaator, aastast 1991 osales mitmes rahvusvahelises geokorrelatsiooniprogrammi projektis.

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkonnad: diktüoneemaargilliidi, fosforiidi, põlevkivi ja Eesti aluskorra geoloogia, geokeemia ja maagistumine, pinnase geokeemia ja keskkonnaprobleemid. Rakvere fosforiidipiirkonna esmaavastajaid.

Teoseid
-------

Üle 30 teadustrükise.

* On the geological structure of the crystalline basement of the southern slope of the Baltic shield (kaasautor O. Levchenkov). // TÜ Toim 972 (1994)
* Mulla geokeemilise seire bülletään (kaasautor). Tallinn 1996
* Eesti mulla huumushorisondi geokeemiline atlas (kaasautor). Tallinn, Uppsala 1997
* Distribution of heavy metals in sediments of the Gulf of Riga, Baltic sea. // Boreal Envir. Res. 5 (2000) 2
* Grain size analysis and mineralogy of the Tremadocian Dictyonema shale in Estonia (kaasautor). // Oil Shale 18 (2001) 4
* Radoonist Eesti pinnases. // Keskkonnatehnika (2005) 2

Tunnustus
---------

* 1975 Eesti NSV teeneline tööstustöötaja

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Kirjandus
---------

* Eesti geoloogia: biograafiline teatmik. Tallinn 1995, lk 87.

Välislingid
-----------

* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013, lk. 550-551

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Minski traktoritehas** (valgevene keeles Мінскі трактарны завод, lühend МТЗ; eesti keeles lühend MTZ) on peamiselt traktorite Belarus valmistamise poolest tuntud tootmisettevõte Valgevenes Minskis.

Lisaks traktoritele Belarus toodetakse metsaväljaveotraktoreid, haagiseid, kommunaaltehnikat ja atru. Tootevalikus on ka muid tooteid alates haamritest kuni tabalukkudeni.

Ajalugu
-------

MTZ-2 Minskis
Minski traktoritehas asutati 29. mail 1946. Algusaastatel ehitati roomikutega traktoreid, 1953. aastal alustati õhkrehvidega ratastraktorite väljatöötamist. 14. oktoobril 1953 väljus tehasest esimene ratastraktor, milleks oli mudel MTZ-2. 1958. aastal toodeti traktor, mis kandis järjekorranumbrit 100 000. 

Minski traktoritehas oli Nõukogude Liidus kõrgelt hinnatud ja pälvis auhindu: 1966. aastal autasustati Belarusi Lenini ordeniga uue masina disaini loomise ja moodsa tehnoloogia väljaarendamise eest. 1971. aastal saadi Oktoobrirevolutsiooni orden edu eest traktorite valmistamisel. 1972. aastal tuli tehasest välja traktor järjekorranumbriga 1 000 000. 1995. aastal autasustati tehast Valgevene riikliku autasuga[*viide?*] masinate eesrindliku arendamise eest[*viide?*]. 

Traktorite Belarus baasil loodi kommunaal- ja metsamasinaid, kaevanduste transpordi- ja laadimismasinaid. 2000. aastal sai tehas ISO 9001 sertifikaadi, mis tähendas, et toodangu kvaliteet vastab rahvusvahelistele nõuetele.

Viited
------

1. ↑  "About Holding "MTW-HOLDING"". Originaali arhiivikoopia seisuga 16. aprill 2021. Vaadatud 5. aprillil 2021.
2. ↑  "Production History". Originaali arhiivikoopia seisuga 6. mai 2021. Vaadatud 5. aprillil 2021.
3. ↑  "Quality Management System". Originaali arhiivikoopia seisuga 21. aprill 2021. Vaadatud 5. aprillil 2021.
**Zwelini Lawrence Mkhize** (sündinud 2. veebruaril 1956) on Lõuna-Aafrika Vabariigi poliitik (Aafrika Rahvuskongress) ja arst.

Zweli Mkhize lõpetas 1982. aastal Natali Ülikooli bakalaureusekraadiga meditsiini ja kirugia erialal. 1983. aastal oli ta internatuuris McCordsi haiglas Durbanis. 

1984–1986 töötas ta Edendale'i haiglas Pietermaritzburgis. 1986. aastal oli ta sunnitud eksiili minema. Seejärel töötas arstina Svaasimaal ja Zimbabwes. 1991. aastal pöördus ta pagendusest tagasi ja töötas lühiajaliselt Themba haiglas. 1991. aasta lõpul avas ta Pietermaritzburgis erapraksise. 

1994–2004 oli ta KwaZulu-Natali provintsi Tervisenõukogu liige ja 2005–2009 Rahanduse ja Majanduse Nõukogu liige. 6. maist 2009 kuni 22. augustini 2013 oli ta KwaZulu-Natali provintsi peaminister. 2012. aasta detsembrist kuni 2017. aasta detsembrini oli Aafrika Rahvuskongressi peavarahoidja. 27. veebruarist 2018 kuni 25. maini 2019 oli ta Lõuna-Aafrika Vabariigi ühisvalitsemise ja traditsiooniliste asjade minister. 30. maist 2019 kuni 5. augustini 2021 oli Zweli Mkhize Lõuna-Aafrika Vabariigi tervishoiuminister.

2021. aasta juunis saatis president Cyril Ramaphosa Zweli Mkhize eripuhkusele pärast väiteid, et tema ministeerium sõlmis koroonaviiruse vastase võitlusega seotud lepinguid sideettevõttega, mida hoidsid kontrolli all tema endised kaaslased.

Oktoobris 2021, vastavalt politsei eriuurimisüksuse aruandele allkirjastas riigihanked toona Zweli Mkhize juhitud tervishoiuministeerium sideettevõttega Digital Vibes, mis peaks pandeemiavastaseid kampaaniaid alustama. Kuid need umbes 9 miljonit eurot kulutati mittesihipäraselt ja see võimaldas rikastada kahte Zweli Mkhize sugulast ja tema poega. Politseiuurijad nõuavad Zweli Mkhize'i suhtes sanktsioone ja tema endise direktori Anban Pillay vastutusele võtmist.

Viited
------

1. ↑  Zweli Lawrence Mkhize, Dr South African Government
2. ↑  President Cyril Ramaphosa places Minister Zweli Mkhize on special leave South African Government, 8. juuni 2021
**Éver Maximiliano David Banega** (sündinud 29. juunil 1988 Rosarios) on Argentina jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Argentina kõrgliigaklubis Newell's Old Boys.

Klubikarjäär
------------

Ta alustas klubikarjääri Argentina klubis Boca Juniors, mille noorteakadeemiaga liitus ta 2000. aastal. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta 2007. aastal. Samal aastal võitis ta klubiga Copa Libertadorese. 

2008. aastal liitus ta Hispaania kõrgliigaklubiga Valencia. Hooajal 2008–09 mängis ta laenul Madridi Atléticos. Pärast mängis ta Valencias kuni 2014. aasta jaanuarini, mil läks laenule Argentina kõrgliigaklubisse Newell's Old Boys.

2014. aasta augustis naasis Banega Hispaania kõrgliigasse, sõlmides lepingu Sevillaga. Hooajal 2016–2017 mängis ta Itaalia kõrgliigaklubis Milano Internazionale, kuid mängib pärast seda taas Sevillas. Hooaegadel 2014–15, 2015–16 ja 2019–20 võitis ta Sevillaga UEFA Euroopa Liiga.

Hooajal 2020–21 asus ta mängima Saudi Araabia kõrgliigaklubis Al Shabab.

2020. aasta jaanuaris naasis ta Newell's Old Boysi.

Koondisekarjäär
---------------

2007. aasta tuli Banega Argentina kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistriks. 2008. aasta suveolümpiamängudel võitis ta Argentina olümpiameeskonnaga kuldmedali.

Argentina jalgpallikoondises tegi ta debüüdi 2008. aasta jaanuaris sõprusmängus Guatemala vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 26. märtsil 2013 MM-i valikmängus Boliivia vastu. Argentina koondises mängis ta aastatel 2008–2018 kokku 65 korda ja lõi kuus väravat.

Ta kuulus Argentina koondisse 2011. aasta Copa Américal, 2015. aasta Copa Américal, 2016. aastal Copa América Centenariol ja 2018. aasta maailmameistrivõistlustel.

Saavutused
----------

Boca Juniors
* Copa Libertadores: 2007

Valencia
* Copa del Rey: 2007–08

Sevilla
* UEFA Euroopa Liiga: 2014–15, 2015–16, 2019–20
* Copa del Rey: Teine koht 2017–18

Välislingid
-----------

 Éver Banega – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis

| * v
* r
Argentina koondis  –  2018. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused |
| --- |
| 

* 1 Guzmán
* 2 Mercado
* 3 Tagliafico
* 4 Ansaldi
* 5 Biglia
* 6 Fazio
* 7 Banega
* 8 Acuña
* 9 Higuaín
* 10 Messi (c)
* 11 Di María
* 12 Armani
* 13 Meza
* 14 Mascherano
* 15 Pérez
* 16 Rojo
* 17 Otamendi
* 18 Salvio
* 19 Agüero
* 20 Lo Celso
* 21 Dybala
* 22 Pavón
* 23 Caballero
* Treener: Sampaoli

 | Argentina |





1. ↑  "De vuelta en casa" [Back home] (hispaania). Newell's Old Boys. 21. jaanuar 2024. Vaadatud 22. jaanuaril 2024.
**Simon Pettersson** (sündinud 3. jaanuaril 1994 Tobos) on Rootsi kettaheitja.

Ta võistles noorteklassides ka kümnevõistluses, kuid keskendus hiljem heitealadele. 2015. aasta Euroopa U23 meistrivõistlustel Tallinnas sai ta kettaheites tulemusega 58.05 5. koha. 

Ta tegi täiskasvanute tiitlivõistluste debüüdi 2017. aasta maailmameistrivõistlustel Londonis, kui pääses finaali ja sai 11. koha.

2018. aasta Euroopa meistrivõistlustel Berliinis sai Pettersson 64.55-ga 4. koha.

2019. aasta maailmameistrivõistlustel Dohas sai ta 9. koha tulemusega 63.72. 

Olümpiamängudel Tokyos heitis ta finaalis 67.39 ja võitis kaasmaalase Daniel Ståhli järel hõbemedali.

2022. aasta maailmameistrivõistlustel Eugene'is sai Pettersson tulemusega 67.00 5. koha. Euroopa meistrivõistlustel Münchenis oli ta 67.12-ga neljas.

2023. aasta maailmameistrivõistlustel Budapestis heitis ta kvalifikatsioonis 62.53 ja sai 21. koha.

Petterssoni isiklik rekord ketteheites on **70.42**, mis on heidetud 2022. aasta Rootsi meistrivõistlustel Norrköpingis. Ta on võitnud Rootsi meistrivõistlustel medaleid ka kuulitõukes ja raskusheites.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Simon Pettersson**
 |

* {{IAAF}} mallil puudub kood Vikiandmetes.
Željka Cvijanović (2020)
**Željka Cvijanović** (Жељка Цвијановић; sündinud 4. märtsil 1967 Teslićis) on Bosnia ja Hertsegoviina poliitik, alates 16. novembrist 2022 on ta Bosnia ja Hertsegoviina presidentuuri liige ja ühtlasi esimees. Aastatel 2013–2018 oli ta Serblaste Vabariigi peaminister, 19. novembrist 2018 kuni 15. novembrini 2022 Serblaste Vabariigi president.

Cvijanović on õppinud filosoofiat Sarajevo ülikoolis ja õigusteadust ning filosoofiat Banja Luka ülikoolis. Željka omandas magistrikraadi Ta on töötanud õpetaja, õppejõu ja tõlgina. 2006. aastast töötas ta Serblaste Vabariigi peaministri nõunikuna Euroopa integratsiooni ja rahvusvaheliste suhete alal. Aastatel 2010–2014 oli ta Serblaste Vabariigi majandussuhete ja regionaalse koostöö minister. 2014. aastal kandideeris ta Bosnia ja Hertsegoviina presidentuuri serblasest liikme kohale. Ta sai 310 867 häält, kuid kaotas Mladen Ivanićile, kes sai 311 799 häält.

Aastal 2018 kandideeris ta Serblaste vabariigi presidendiks ja võitis 29 999 häälega valimised. Ametisse astus ta 19. novembril 2018. Ta on esimene selles ametis olnud naine.

Cvijanović on abielus ja kahe lapse ema. Ta on isa poolt serblane, aga ema poolt horvaat.

Viited
------

1. ↑  "Željka Cvijanović na svečanosti preuzela mandat predsjednice RS-a" (in Bosnian). Klix.ba. 19 november 2018
2. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 3. november 2019. Vaadatud 30. mail 2020.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
3. ↑
4. ↑  "Okončano brojanje u RS: Cvijanović osvojila 29.999 glasova više od Govedarice" (in Bosnian). Klix.ba. 16 October 2018.
5. ↑  "Biography | Предсједник Републике Српске | Жељка Цвијановић". Originaali arhiivikoopia seisuga 3. november 2019. Vaadatud 30. mail 2020.
6. ↑  Pavković, Jozo (18 september 2018). "Srpske premijerke optužene da su ustaške "unučice"". Večernji list

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Milorad Dodik** | **Serblaste vabariigi president**2018–2022 | Järgnev**Milorad Dodik** |

Välislingid
-----------

* Serblaste Vabariigi presidendi koduleht
**Andres Eilart** (sündinud 4. aprillil 1978) on eesti ajakirjanik, kunstikoguja ja -tutvustaja, aastatel 2015–2020 Maalehe peatoimetaja.

Haridus- ja töökäik
-------------------

Ta on lõpetanud Türi Gümnaasiumi ja Tallinna Tehnikaülikooli äri erialal.

Eilart on töötanud Ekspress Grupis alates 2000. aastate algusest, kõigepealt Eesti Päevalehe majandustoimetuse reporterina. 2004. aastal oli üks Ärilehe käivitajaid ja selle tegevtoimetaja. 2008. aastal juhtis ta Ärilehte ja Eesti Päevalehe majandustoimetust, aasta hiljem sai uudistetoimetuse juhiks. Eilart on töötanud ka Eesti Päevalehe peatoimetaja asetäitjana. 2012–2015 töötas Eilart Eesti Päevalehe tegevtoimetajana. 16. märtsist 2015 kuni 2020. aasta novembri lõpuni on ta Maalehe peatoimetaja.

Ta on olnud Eesti Looduskaitse Seltsi juhatuse liige ja on Eesti Kunstimuuseumi Kunstisõprade Seltsi ja Tallinna Tehnikaülikooli Tallinna Kolledži juhatuse liige.

Eilart oli aastatel 2015-2017 Pressinõukogu liige.

Raamatud
--------

* 2011 – *Pintsliga tõmmatud Eesti*. Koostanud koos Aavo Kokaga. Tallinn: Eesti Ajalehed. ISBN 9789949478620.. Selle raamatu eest sai ta Apollo raamatupoe aasta lemmikraamatu autoriks.[*viide?*]
* 2012 – *Pintsliga tõmmatud linnad*. Koostanud koos Aavo Kokaga. Tallinn: Hea Lugu. ISBN 9789949489183.
* 2017 – *Kunst koguda. Kunstikoguja. Eesti kõige pöörasema kunstikogu saamislood*. Tallinn: Hea Lugu. ISBN 9789949589494.
* 2023 – *Pintsliga tõmmatud rahvas*. Koostanud koos Aavo Kokaga. Tallinn: Aavo Kokk ja Andres Eilart.

Tunnustus
---------

* 2009 – Tallinna Tehnikaülikooli Tallinna Kolledži aasta vilistlane[*viide?*]
* 2011 — Apollo aasta lemmikraamatu autor
* 2011 – auhind "Aasta keskkonnategu"[*viide?*]
* 2011 – EALL aasta uuendaja / Ärileht[*viide?*]

Isiklikku
---------

Eilart on kunstihuviline: ta on koostanud kunstikatalooge, korraldanud näitusi ja kirjutanud kunstiteemalisi raamatuid, mis on tõlgitud eesti keelest ka inglise ja vene keelde. Eilarti kunstikogu teoste baasil toimus 2018. aastal Eesti Rahvusraamatukogus suurnäitus 1960.–1970. aastate kunstiuuendusest.

Tuntud looduskaitsja ja ühiskonnategelane Jaan Eilart oli Andres Eilarti onu.

Viited
------

1. ↑  Andres Eilart lahkub Maalehe peatoimetaja ametist Maaleht/Delfi, 17.09.2020.
2. 1 2 3 4  "Maaleht sai uue peatoimetaja". *Maaleht*. 19. veebruar 2015. Vaadatud 27. veebruar 2018.
3. ↑  "Pintsliga tõmmatud Eesti". *ESTER*. Vaadatud 27. veebruar 2018.
4. ↑  "Pintsliga tõmmatud linnad". *ESTER*. Vaadatud 27. veebruar 2018.
5. ↑  "Kunst koguda. Kunstikoguja: Eesti kõige pöörasema kunstikogu saamislood". *ESTER*. Vaadatud 27. veebruar 2018.

Välislingid
-----------

* Intervjuud. 9.20. Andres Eilart. Eesti suurimast erakunstikogust. Vikerraadio
**Kursi komtuur** (saksa keeles *Komtur von Talkhof*) oli Liivi ordu käsknik, kes valitses Kursi komtuurkonda. 

Esimene komtuur on teada 1343. aastast, viimane nimeliselt teadaolev lahkus aga ametist 1552. aastal. Johann Renneri kroonikas on Kursi komtuuri siiski mainitud, ehkki tema nime pole seal mainitud. 1558. aasta suvel või sügisel vallutasid venelased tõenäoliselt Kursi ordulinnuse, kuid Kursi komtuuri mainis endine ordumeister Wilhelm von Fürstenberg veel 1560. aasta alguses.

Kursi komtuur valitses Vana-Liivimaa väikseimat ja sisemaal asuvat komtuurkonda ja seetõttu polnud ta käsknikuna kuigi oluline. Siiski jäi ta ametisse tunduvalt kauemaks ajaks kui näiteks tema naabruses valitsenud Põltsamaa foogt, kelle valdused 1480. aastal Viljandi komtuurkonnaga ühendati. Tõenäoliselt oli Kursi komtuuri koht kas asendusposistsioon nendele orduametnikele, kellele polnud parajasti korralikku piirkonda anda või siis ka koht, kuhu varem juhtivamatel positsioonidel olnud käsknikud erru saata. Kursi komtuur oli tõenäoliselt ainus Liivi ordu käsknik 16. sajandil, kes ei kuulunud isegi mitte välimisse ordunõukokku, mis koosnes ülejäänud käsknikest ja tegeles olulisimate ordut puudutavate küsimuste, näiteks ordumeistri valimistega.

Teadaolevad Kursi komtuurid
---------------------------

* 1343 Johann Witte
* 1448 Heinrich von der Iseren
* 1457 Wilhelm Zuermont von Hinderstein
* 1470 Erwin von Bellersheim
* 1491 Wennemar von Fürstenberg (võimalik, et kandis foogti nimetust)
* 1518–1524 Hermann Ovelacker von Wischlingen
* 1529 Johann Clodt
* 1530 Wilhelm von Etzbach
* 1534–1552 Wilhelm von der Balen genannt Fleck
* ?–1558, 1560 ?

Viited
------

1. ↑  Johann Renner. *Liivimaa ajalugu 1556–1561*. Tõlkinud Ivar Leimus. Tallinn: Argo, 2006 [2. trükk], lk 128.
2. ↑  Liivimaa rüütelvendade kataloogis "Ritterbrüder im livländischen Zweig des Deutschen Ordens" peetakse eesnimeta Kursi komtuuri Balenit Dietrich von der Baleniks (nr 44), kuid juba 1534. aastal nimetati sellesse ametisse Wilhelm von der Balen, kes tagandati Vindavi komtuuri kohalt (Herzog Albrecht von Preußen und Livland (1534–1540): Regesten aus dem Herzoglichen Briefarchiv und den ostpreussischen Folianten, hg. v. Stefan Hartmann, Köln etc, 1999, Nr. 642; Juhan Kreem, Ordu sügis, Tallinn 2022, lk 284–286).
Zbigniew Cybulski filmis "Tuhk ja teemant" (1959)
Zbigniew Cybulski büst Katowices
**Zbigniew Hubert Cybulski** (3. november 1927 Kniaże, Stanisławówi vojevoodkond (tänapäeval Ukraina) – 8. jaanuar 1967 Wrocław) oli poola näitleja.

1953. aastal lõpetas ta Krakówis Ludwik Solski Draamakunstide Akadeemia. Lavategevust alustas samal aastal Gdanskis teatris Teatr Wybrzeże. 1954. aastal asutas ta Gdanskis koos Bogumił Kobielaga üliõpilasteatri Bim–Bom.

Filmides mängimist alustas Zbigniew Cybulski 1955. aastal. Ta sai rahvusvaheliselt tuntuks peaosalisena Andrzej Wajda filmis "Tuhk ja teemant" (1958). Impulsiivne näitlemismaneer ja õnnestunud osadevalik tegid ta Poolas näitlejana erakordselt populaarseks.

1960. aastate algul kolis ta Varssavisse, kus oli näitleja Kabaret Wagabundas ja Ateneumi Teatris ning mängis paljudes telelavastustes.

8. jaanuaril 1967 püüdis ta filmivõtetelt koju sõites Wrocławi raudteejaamas hüpata juba liikuma hakanud rongile, kuid kukkus vaguni rataste alla ja suri tund aega hiljem haiglas.

Viited
------

1. ↑
2. ↑

Välislingid
-----------

* Zbigniew Cybulski andmekogus IMDb (inglise)
**Hoolekandeteenus** on instrument, mille eesmärgiks on inimestele erinevate vabaduste kindlustamine ning inimressursi arendamise kaudu majanduse arendamiseks paremate võimaluste loomine. Samal ajal suurendatakse sotsiaalset kaasatust, ennetatakse ja leevendatakse laiaulatuslikumalt ning tõhusamalt vaesust ja sotsiaalset tõrjutust

  

Abi andmisel lähtutakse subsidiaarsuse põhimõttest, mille kohaselt avalikke kohustusi täidavad üldjuhul eelistatult kodanikule kõige lähemal seisvad võimuorganid ning esmalt rakendatakse abivajajale kõige lähemal oleva tasandi (esmatasandi) ressursse. Millest tulenevalt on peamisteks hoolekandeteenuste ja – toetuste osutajaks kohalik omavalitsus.

**Kohaliku omavalitsuse** poolt korraldatavad hoolekandeteenused:

* koduteenus;
* väljaspool kodu osutatav üldhooldusteenus;
* tugiisikuteenus;
* täisealise isiku hooldus;
* isikliku abistaja teenus;
* varjupaigateenus;
* turvakoduteenus;
* sotsiaaltransporditeenus;
* eluruumi tagamine;
* võlanõustamisteenus;
* lapsehoiuteenus;
* asendushooldusteenus;
* järelhooldusteenus.

**Riigi** poolt on korraldatud ja reguleeritud need hoolekandeteenused, mida teenuse keerukusest tulenevalt ei ole mõistlik korraldada kohalikul tasandil. Riiklikeks hoolekandeteenusteks on järgnevad:

* rehabilitatsiooniteenus puuetega inimestele;
* erihoolekandeteenused raske ja pikaajalise psüühilise erivajadusega inimestele;
* soodustingimustel eraldatavate tehniliste abivahendite teenus;
* laste asenduskodu teenus.
* Samuti toetab riik lapsehoiuteenuse osutamist raske ja sügava puudega lastele.

Viited
------

1. ↑  "1. Hoolekanne (sissejuhatuseks)". *www.tlu.ee*. Originaali arhiivikoopia seisuga 8. jaanuar 2015. Vaadatud 19. septembril 2023.
2. ↑  "Sotsiaalhoolekande seadus–Riigi Teataja". *www.riigiteataja.ee*. Vaadatud 19. septembril 2023.
Leonhard Masing
**Gotthilf Leonhard Masing** (21. november 1845 Mustjala – 4. aprill 1936 Tartu) oli baltisaksa keeleteadlane.

Mustjala kirikuõpetaja poeg. Õppis Tartus 1863–1868, tudeeris ka Göttingeni ja Leipzigi Ülikoolis. Töötas Tartu Ülikoolis vene keele ja kirjanduse ning slaavi keelte võrdleva grammatika dotsendina 1880–1902 ja professorina 1902–1925. Tegelik riiginõunik, mis andis õiguse pärilikule aadliseisusele.

Isiklikku
---------

Tema isa oli Mustjala ja Peterburi Mihkli koguduse pastor Carl Johannes Masing. Tema väimees Hermann Johannes Ederberg oli Hargla ja Koeru koguduse pastor, teine väimees oli Türi Püha Martini koguduse õpetaja Paul Voldemar Kuusik.

Viited
------

1. ↑  Gotthilf Leonhard Masing, TÜ õppejõud kuni 1918. Üliõpilased kuni 1918
2. ↑  Deutschbaltisches Biographisches Lexikon 1710-1960. 1970. Böhlau Verlag Köln Wien
3. ↑  Die evangelischen Prediger Livlands bis 1918. Böhlau Verlag Köln, Wien 1977
4. ↑  Die Pastoren des Konsistorialbezirk Estland 1885-1919. Böhlau Verlag Köln Wien. 1988
5. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 21. detsember 2014. Vaadatud 16. mail 2011.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib Saksamaal tegutsenud erakonnast; teiste sarnase nimega erakondade kohta vaadake lehekülge Radikaaldemokraatlik partei.* |

---

**Radikaaldemokraatlik Partei** (saksa keeles *Radikaldemokratische Partei*) oli Saksamaal aastatel 1930 kuni 1933 tegutsenud erakond.

Partei asutati vasakliberaalse Saksa Demokraatliku Partei endiste liikmete poolt, kes ei toetanud otsust moodustada koos antisemiitlike jõududega Saksa Riigipartei. Esialgu koondusid nad Sõltumatute Demokraatide Ühenduseks, mille baasil asutati peagi see uus erakond.

1932. aasta novembris osales erakond Riigipäeva valimistel, kuid kukkus täielikult läbi, kogudes vaid 3793 häält.

1933. aastal keelustati Saksamaal kõik erakonnad peale NSDAP ning Radikaaldemokraatliku Partei juhtivad tegelased, nende hulgas Ludwig Quidde, Hellmut von Gerlach ja Georg Bernhard, põgenesid riigist. Pärast natsirežiimi purustamist osalesid mitmed RDP ridadesse kuulunud, näiteks Erich Lüth ja Paul von Schoenaich, poliitikas teiste erakondade liikmetena.

Radikaaldemokraatliku Partei asutamisüleskutse
----------------------------------------------

Rahvuskaaslased!

Saksamaal ei ole seni olnud veel mingit tõelist demokraatiat. Seetõttu ei vasta tõele, et demokraatia on ebaõnnestunud. Praegune parlamentarism on karikatuur demokraatia mõttest. Minnes vastuollu Weimari põhiseadusega takistavad plutokraatia ja natsionalism arenemist sotsiaalse rahvariigini; nad hävitavad sisemist ja välist rahu. Tsentrijõudude poliitiline ebakindlus ja ükskõiksus hävitavad lugupidamist vabariigi vastu. Saksa rahvas ei taha kõikuvaid kujusid. Demokraatia vajab poliitilisi juhte, kellel on võimutahet ja julgust tegutseda. Sellest olukorrast tuleneb vajadus Radikaaldemokraatliku Partei järele.

Radikaaldemokraatlik Partei võitleb õiglase majandusliku korralduse eest, selle monopolistliku kurnamise vastu, mida suurkapital ja suurmaaomanikud teostavad tollide, subventsioonide ja kartellide kaudu.

Seetõttu lükkame me tagasi põllumajanduslike kaitsetollide ja subventsioonide süsteemi, mis muudab toidukaupasid laiade masside jaoks kallimaks ja suurmaaomanike tagurlikke tootmismeetodeid kogumajandust kahjustades põlistab.

Töötusega tahame me võidelda tööaja lühendamise, monopolide teravaima kontrolli, maa-asustuse korraldamise, eriti idas, ning laiade masside ostujõu suurendamise kaudu. Me võitleme kultuurilise reaktsiooniga, me võitleme igasuguse militarismiga; me nõuame kaitsekulutuste tõhusat kärpimist. Me võitleme maailma radikaalse desarmeerimise eest ning igasuguse natsionalismile järeleandmise vastu Saksamaa välispoliitikas. Radikaaldemokraatlik Partei kutsub kõiki vastutustundlikke vabariiklasi võitlema sotsiaalse rahvariigi ja rahu eest.

Kirjandus
---------

* Burkhard Gutleben "100 Jahre linksliberale Kleinparteien in Deutschland (1908 – 2008)"
* Martin Liepach "Radikale Demokraten in der Mitte: die RDP in der hessischen Landtagswahl 1931"
**Suntaži** on küla (*lielciems*) Lätis Vidzemes Ogre piirkonnas, Suntaži valla halduskeskus. Asub Mazā Jugla jõe ääres. 

Külas on aastatel 1780–1782 ehitatud luteri kirik ja 18. sajandist pärinev Suntaži mõisa peahoone. Seal on ka katoliku kirik. Suntažis on keskkool ja sanatooriumi juures tegutsev internaatpõhikool. Suntažis on raamatukogu, kultuurimaja, valla- ja kooli muuseum. Sinna jääb Kaltiņi avalik observatoorium.

Suntažis asus Suntaži raudteejaam. Külla jäävad Abze, Skola, Suntažu stacija ja Suntaži bussipeatused.

Looduskaitse all on Akmeņkrogi pärn ja künnapuu ümbermõõduga 4,38 ning kõrgusega 30 meetrit.

Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Suntaži kirik ja selle altar. Kohaliku kaitse all on Suntaži mõisa hoonetekompleks (sealhulgas häärber, kaks lindlat, teenijate maja, aedniku maja ja meierei) ja Kirikuaseme muinasasula.

Külla rajati aastal 1223 Suntaži piiskopilinnus ja kirik. Aastal 1909 valmis tänaseks hävinud Suntaži õigeusu kirik. Sealne raudteejaam valmis aasal 1935. Aastal 1948 rajati Suntažisse kolhoos. Aastal 1996 valmis sealne katoliku kiriku hoone. Aastal 2008 avas SIA StarSpace Suntažis avaliku observatooriumi.

Elanikkond
----------

|  |  |
| --- | --- |
| * 306 (1935)
* 577 (1970)
* 756 (1979)
* 1121 (1989)
 | * 979 (2000)
* 814 (2011)
* 923 (2015)
* 702 (2022)
 |

Galerii
-------

* Suntaži kirik (saksa keeles Sunzelsche Kirche), 1791. aasta plaan. Johann Christoph Brotze kogustSuntaži kirik (saksa keeles *Sunzelsche Kirche*), 1791. aasta plaan. Johann Christoph Brotze kogust
* Suntaži mõisa peahooneSuntaži mõisa peahoone

Viited
------

1. ↑  Vietvārdu datubāze
2. ↑  Autotransporta direcija
3. ↑  Autotransporta direcija
4. ↑  Autotransporta direcija
5. ↑  Autotransporta direcija
6. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS
7. ↑  Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija. Valsts aizsargājamo nekustamo kultūras pieminekļu saraksts
8. ↑  Suntažu pagasta brošūra, Dzidra Sproģe, 5. lk.
9. ↑  StarSpace

Vaata ka
--------

* Suntaži kihelkond

| * v
* r
Suntaži valla asulad |
| --- |
| 
Glāznieki **·**  Jugla küla **·**  Ķieģeļceplis **·**  **Suntaži** **·**  Upespils **·**  Viršņukalns |
**Töö ja Sotsiaalse Õigluse Partei** (saksa keeles *Arbeit und soziale Gerechtigkeit – Die Wahlalternative*, lühend *WASG*) oli Saksamaa sotsialistlik poliitiline partei. Asutati 2005. aastal 3. juulil aktivistide poolt, kes olid pettunud Saksamaal toimunud neoliberaalses konsensuses, mida esindasid pettunute meelest nii tollal võimul olnud sotsiaaldemokraatide-roheliste valitsus kui ka opositsioonilised konservatiivid (*CDU/CSU*) ja liberaalid. Partei organiseeris ennast kõikides Saksamaa osades.

Partei ideoloogia
-----------------

Partei pooldas rikaste kõrgemat maksustamist ja maksusüsteemi progressiivsemaks ennistamist. Peamiselt taotleti Saksamaal 1999. aastast toimunud ettevõtetele ja rikastele suunatud maksukärbete tagasi võtmist.

Valimistel
----------

Esimest korda osales WASG valimistel oma nimekirjaga 2005. aasta Nordrhein-Westfaleni liidumaa valimistel, saades 2,2% häältest (mis jäi alla 5% valimiskünnise). 2005. aasta Saksamaa parlamendivalimiste eel moodustas WASG valimisliidu Saksamaa Demokraatliku Sotsialismi Parteiga (*PDS*), mis on endise Ida-Saksamaa valitseva partei Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei (*SED*) õigusjärglane. Saksamaa valimisseaduse pärast pidi PDS ennast Saksamaa Vasakparteiks (*Die Linkspartei*) ümber nimetama ja endistel Ida-Saksamaa liidumaadel kandideeris ühisnimekiri *Die Linkspartei.PDS*i nime all ja Lääne-Saksamaal *Die Linkspartei* nime all. Föderaalvalimisel võitsid nad kokku 54 kohta (8,7% häältest), neist 12 kohta kuulub WASG-le.

16. juunil 2007 liitus Saksa Vasakparteiga. Uueks partei nimeks sai *Die Linke*.

Partei liidrid
--------------

* Klaus Ernst
* Thomas Händel
* Sabine Lösing
* Dr. Axel Troost
Krahv Nikolai Protassov
Krahv **Nikolai Aleksandrovitš Protassov** (vene *Николай Александрович Протасов*; 7. jaanuar 1799 (27. detsember 1798 vkj) – 28. jaanuar (16. jaanuar vkj) 1855) oli Venemaa sõjaväelane ja riigiametnik, aastast 1836 kuni oma surmani Vene Õigeusu Kiriku Pühima Valitseva Sinodi ülemprokurör.

Elulugu
-------

Nikolai Protassov sündis tegeliku salanõuniku Aleksandr Protassovi ja tolle abikaasa Varvara Bahmetjeva perekonnas. Sõjaväeteenistust alustas 15-aastaselt keiserliku kaardiväe husaaripolgus kornetina. Ohvitserina osales ta 1828. aastal Vene-Türgi sõjas ja 1831. aastal Poola ülestõusu mahasurumises.

Aastal 1834 lahkus polkovniku auastmes tegevteenistusest ning nimetati õppeasutuste ja tsensuuri peavalitsuse liikmeks. Järgmisel, 1835. aastal viidi ta üle rahvavalgustuse ministri asetäitjaks, kus tema ülesannete hulka kuulus järelevalve teostamine pedagoogilise instituudi, Rumjantsevi muuseumi ja Valgevene õpperingkonna üle.

Hiljem anti Protassovile ratsaväe kindraladjutandi auaste ja ta nimetati Riiginõukogu liikmeks.

24. veebruaril 1836 nimetati Protassov Vene Õigeusu Kiriku Pühima Sinodi ülemprokuröriks. Sellele ametikohale jäi ta kuni oma surmani 1855. aasta jaanuaris. 

Tema kaasajal levinud anekdoodi kohaselt oli ta ametisse saades teatanud oma sõbrale kindraladjutant Tšitšerinile: "Õnnitle mind, ma olen minister, ma olen piiskop, ma olen kurat teab kes!" Kiievi metropoliit Filaret oli sellest kuulda saades aga märkinud: "Paika peab neist ainult viimane."

Sinodi ülemprokurörina ei püüdnud Protassov süveneda teoloogilistesse küsimustesse, vaid kaitsta religioonipoliitika elluviimisel eelkõige üldriiklikke huve, tegutsedes keiserliku ametnikuna.

Pühima Sinodi kujundas ta ümber omalaadseks ministeeriumiks, mille koosseisu hakkasid kuuluma erinevad valitsused ja kantseleid. Kasutades ära keiser Nikolai I soosingut, suurendas ta ülemprokuröri volitusi ja vaimulikkonna sõltuvust ilmalikust võimust. Sinodi majandusasjade juhtimise viis ta otse ülemprokurörile alluva majanduskomisjoni haldusalasse.

Protassov sai tuntuks õigeusu õppeasutuste arendajana. Tema ajal viidi vaimulikesse õppeasutustesse sisse mitmed ilmalikud, praktilised õppeained nagu meditsiin ja põllumajandus. Ta üritas seminare ja akadeemiaid muuta sarnasemaks ilmalike õppeasutustega. 1839. aastal sulges ta vaimulike õppeasutuste komisjoni, mille esimees ta ise selle ajani oli.

Protassovi ametiajal leidis Liivimaa kubermangus aset usuvahetusliikumine. Esimeste luteri usust õigeusku ülemineku katsete ajal 1841. aastal näitas Protassov üles suutmatust jagada Riia abipiiskopile Irinarhile vajalikke juhiseid ega soovinud sekkuda selles küsimuses õigeusu vaimulikkonna ja baltisaksa aadli vahel tekkinud konflikti. Usuvahetusliikumise ulatuse kasvades aastatel 1845–1848 oli ta selle suhtes mõõdukalt toetav.

Krahv Protassovi abikaasa oli vürstinna Natalja Golitsõna (1808–1880), Moskva kindralkuberneri vürst Dmitri Golitsõni tütar.

Ta suri 16. jaanuaril 1855 Peterburis ja maeti Moskva Donskoi kloostrisse.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Stepan Netšajev** | **Pühima Valitseva Sinodi ülemprokurör**1836–1855 | Järgnev**Aleksandr Karassevski** |
**Radzyń Podlaski maakond** (poola *powiat radzyński*) on 2. järgu haldusüksus (maakond) Poolas Lublini vojevoodkonna põhjaosas. Maakonna keskus asub Radzyń Podlaski linnas.

Radzyń Podlaski maakond loodi 1810. aastal, kuid kaotati 1816. aastal. Maakond taastati 1842. aastal. 1975. aastal Radzyń Podlaski maakond likvideeriti, kuid taastati haldusreformi käigus 1999. aastal.

Haldusjaotus
------------

Maakonna ainus linn on Radzyń Podlaski.

Radzyń Podlaski maakonnas on seitse valda:

* Borki vald
* Czemierniki vald
* Kąkolewnica vald
* Komarówka Podlaska vald
* Radzyń Podlaski vald
* Ulan-Majorati vald
* Wohyńi vald

Viited
------

1. ↑  Z dziejów Powiatu Radzyńskiego Powiat radzyński. Vaadatud 3. septembril 2023

Lublini vojevoodkonna vapp
Lublini vojevoodkond

**maakonnaõigustega linnad:** Chełm |
Biała Podlaska |
Lublin |
Zamość  

**maakonnad:** Biała Podlaska |
Biłgoraj |
Chełm |
Hrubieszów |
Janów Lubelski |
Kraśnik |
Krasnystaw |
Łęczna |
Lubartów |
Lublin |
Łuków |
Opole Lubelskie |
Parczew |
Puławy |
Radzyń Podlaski |
Ryki |
Świdnik |
Zamość |
Tomaszów Lubelski |
Włodawa |
Ausma Pormale (1965)
**Ausma Pormale** (28. aprill 1939 Līvāni – 17. november 1979 Riia) oli läti luuletaja.

Ausma Pormale lõpetas 1958. aastal Līvāni Keskkooli ja 1962. aastal Läti NSV Haridusministeeriumi Vanempioneerijuhtide Kooli. 1973. aastal lõpetas ta Moskvas kõrgemad kirjanduskursused. 1962–1963 töötas ta pioneerijuhina, 1963–1971 sekretärina, masinakirjutajana, korrespondendina ja noorte kirjandusringi juhendajana. 1974–1979 oli ta Läti NSV Teaduste Akadeemia Keele ja Kirjanduse Instituudi masinakirjutaja. Ausma Pormale oli Läti NSV Kirjanike Liidu liige alates 1971. aastast.

Ausma Pormale esimene luuletus ilmus ajakirjanduses 1957. aasta maikuus. Tal ilmus neli luulekogu ja 1987. aastal valikkogu. 2004. aastal ilmus tema senivaldamata luuletusete ja esseede kogumik "Mīlēt mūžam" ('Armastada igavesti').

Luulekogud
----------

* "Atveru logu" (1966) ('Avan akna')
* "Izturība" (1969) ('Vastupidavus')
* "Zem kokiem klausīties" (1973) ('Palkide all kuulata')
* "Tāls tāls tāds spožums" (1977) ('Kaugel kaugel selline sära')
* "Zvaigžņukrusts" (1987) ('Täherist', valikkogu)

Viited
------

1. ↑  Ausma Pormale (dz. 28.04.1939. Līvānos – 17.11.1979. Rīgā) – dzejniece, dzīvojusi Pļaviņās Pļaviņu novads
2. ↑  [jekabpilsnovads.lv/wp-content/uploads/2016/06/Ausma-Pormale.doc Ausma Pormale 28.04.1939. – 17.11.1979. Dzejniece] Jēkabpils novads
3. ↑  28.aprīlī dzejniecei Ausmai Pormalei - 75 draugiem.lv
**Tartu jesuiitide gümnaasium** oli jesuiitide 5-klassiline gümnaasium Tartus. Kool tegutses aastatel 1583–1601 ja 1611–1625.

Jesuiitide gümnaasium asus endises Tartu Püha Katariina kloostris, mis koos Püha Katariina kirikuga asus Jakobi ja Laia tänava nurgal.

Jesuiitide gümnaasium asutati Tartu jesuiitide domitsiiliumi juurde 18. aprillil 1583. 1583. aastal õppis gümnaasiumis 30 kasvandikku, neist 3 sakslast, ülejäänud enamuses poolakad; teistel andmetel ka eestlasi ja valgevenelasi.

Vastavalt jesuiitide õppekavale «Ratio studiorum» oli nende õppesüsteemis 3 astet: gümnaasium, filosoofia ja teoloogia. 

Gümnaasium jagunes omakorda:
* grammatika, mis hõlmas 5 õppeaastat ja 3 klassi.
* nn. humaniora, kaheaastane humaniora-kursus ja
* retoorika, kaheaastane retoorikakursus.

1600. aasta detsembriks, kui Södermanlandi hertsog Karl Rootsi-Poola sõjas Tartu ümber piiras olid gümnaasiumi õppejõud ja kõik õpilased Tartust läheneva sõja kartusel lahkunud. Tartu hõivamisel laskis hertsog Karl 1601. aastal linna jäänud jesuiidid (sh Johannes Esto) vangistada ning Rootsi saata. 1603. aastal, kui Rzeczpospolita väed Tartu tagasi vallutasid, jätkas jesuiitide kool tööd alles 1611. aastal 20 õpilasega. Järgmise Rootsi-Poola sõda taaspuhkemisel lõpetas kool ametlikult oma tegevuse 1625. aastal.

Vaata ka
--------

* Tartu jesuiitide seminar
* Tallinna Gümnaasium, mis avati 1631. aastal

Välislingid
-----------

* Jüri Kivimäe, Jesuiitide koolitegevusest Tartus, Tartu Ülikooli ajaloo küsimusi, Tartu 1975. lk 5-16

Viited
------

1. ↑  Tartu jesuiitide gümnaasium ja tõlkide seminar, EE 12, 2003
2. 1 2 3 4  Jüri Kivimäe, Kõrgema kooli eelloost Tartus. Jesuiitide koolitegevusest, TRÜ: Tartu Riiklik Ülikool: EKP TRÜ komitee, TRÜ rektoraadi, ELKNÜ TRÜ komitee ja TRÜ ametiühingukomitee häälekandja, nr. 35, 3 detsember 1971
Rooma Aafrika provintsid
Rooma provintsid Mauretaania ja Numiidia
Rooma keisririik aastal 125
**Mauretaania** oli vanaaja paikkond Loode-Aafrikas Numiidiast läänes tänapäeva Alžeeria ja Maroko põhjaosas.

Mauretaaniat asustasid berberi hõimud, rannikuala koloniseerisid foiniiklased ja kartaagolased. Alates 406 eKr varustas Mauretaania Kartaagot palgasõduritega.

105 eKr andis Mauretaania kuningas Bocchus I Roomale välja Jugurtha ja sõlmis Roomaga sõpruslepingu.

Aastail 20–40 oli Mauretaania kuningaks Antoniuse ja Kleopatra pojapoeg Ptolemaios. Caligula kutsus ta Rooma linna ja laskis ta seal mõrvata.

Seejärel, aastal 40 muudeti Mauretaania kaheks Rooma provintsiks: Mauretania Tingitana ja Mauretania Caesariensis. Tingitana on saanud nime oma pealinna Tingise (tänapäeval Tanger) järgi ja see vastab tänapäeva Marokole, aga arvati Hispania provintside hulka. Caesariensise pealinn oli Caesarea (tänapäeva Cherchell), see vastas Lääne-Alžeeriale ja see arvati Aafrika provintside hulka.

Mauretaania alistamata hõimud ründasid Rooma Aafrika provintse mitu korda, näiteks Valerianuse ja Diocletianuse ajal.

Mauretaaniast pärines üks Rooma keiser: Macrinus. Ta kuulus sõdurkeisrite hulka ja haaras võimu pärast Caracalla tapmist 217, kuid juba järgmisel aastal sai lahingus lüüa Elagabaluselt ja hukati.

420. aastatel vallutasid Mauretaania vandaalid ja liitsid selle oma riigiga. Bütsantsi väepealik Belisarios vallutas vandaalide riigi Vandaali sõjas 533–534 ja ühendas Bütsantsiga. Suurema osa 7. sajandist oli Bütsantsi võim Mauretaanias üksnes nimeline. 700. aastatel vallutasid Mauretaania maa-ala moslemid.

Mauretaania järgi on nime saanud Mauretaaniast lõunas asuv riik Mauritaania.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6  Antiigileksikon, 1. kd. lk. 343
2. 1 2 3  Antiigileksikon, 2. kd. lk. 113
3. ↑  Antiigileksikon, 2. kd. lk. 149
4. ↑  Antiigileksikon, 2. kd. lk. 255
5. ↑  Antiigileksikon, 2. kd. lk. 256
Larin Paraske
**Larin Paraske** (sünninimega **Paraskeva Nikitina**; 27. detsember 1833 Lempaala, Ingerimaa – 3. jaanuar 1904 Metsäpirtti, Lõuna-Karjala) oli isuri runolaulik. 

Paraskel oli märkimisväärne mälu – ta oskas peast esitada üle 32 000 kalevalamõõdulise värsirea, mistõttu peetakse teda üheks hinnatuimaks Karjala kultuuri puudutava teabe allikaks. ja nimetatakse mõnikord "Soome Mnemosyne'iks". Ta värsid kogus peaasjalikult 1880. aastatel üles vaimulik Adolf Neovius, kes pani Paraskelt kokku kirja umbes 1583 teksti, mille hulka kuulus runolaule, vanasõnu, mõistatusi ja itkusid.

Tema etlemist käisid kuulamas mitmed inspiratsiooni otsivad soome rahvusromantikutest heliloojad, teiste hulgas näiteks Jean Sibelius.

Elulugu
-------

Albert Edelfeldi portree Paraskest (1893).
**Paraskeva Nikitina** sündis 1833. aastal etniliste isurite Mikitta Mikitanpoika (1802–1851) ja Tatjana Vasilovna tütrena Põhja-Ingerimaal Lempaala külas. Ta isa oli pärisori (*lampuoti*), kes elas renditalus. Paraske ema suri 1848. aastal ja isa neli aastat hiljem.

1853. aasta abiellus Paraske Vaskela külast Sakkola maakonnast pärit Kaurila Teppananpoika (venepäraselt Gavril Stepanov) nimelise talupojaga. Kaurila oli Paraskest 20 aastat vanem ja kehva tervisega, kuid neil sündis aastatel 1855–1878 üheksa last, kellest kuus surid enne täisealiseks saamist. Ta abikaasa suri 1888. aastal.

1887. aastal kohtus ta rahvaluule kogumisega tegeleva vaimuliku Adolf Neoviusega, kes pani Paraske talenti tähele ja maksis talle rubla iga lauldud tunni kohta. 

1889. aastal kolis Neovius Porvoosse ja veenis Paraske temaga kaasa minema, et nad saaks oma projekti lõpetada. Aastatel 1891–1894 esines ta mitmel korral Porvoos ja Helsingis, kogudes järjest tuntust.

1894. aastal naasis Paraske oma kodukohta. 1901. aastal määras Soome Kirjanduse Selts talle kirjanikutoetuse, kuid sellegipoolest elas Paraske pidevas vaesuses. Ta suri Sakkolas 1904. aastal.

Mälestuse jäädvustamine
-----------------------

* Skulptor Alpo Sailo valmistas 1936. aastal Paraskest kuju, mis püstitati 1949. aastal Helsingi Mannerheimintie tänava kõrval asuvasse Hakasalmi parki.
* Helsingi Kaarela linnaosas asub tema järgi nimetatud tänav.
* 2004. aastal korraldatud võistlussaates "Suured soomlased" valiti Paraske 87. kohale.
* Teda on kujutatud ühel Soome postmargil.

Vaata ka
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Larin Paraske** |

* Arhippa Perttunen

Viited
------

1. 1 2  "Public Art" (inglise keeles). Helsingi kunstimuuseum. Originaali arhiivikoopia seisuga 25. aprill 2002. Vaadatud 11. juuli 2019.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: tundmatu keel (link)
2. 1 2  Senni Timonen. "Larin Paraske (1833 - 1904)" (inglise keeles). Soome Kirjanduse Selts. Vaadatud 25. juuni 2018.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: tundmatu keel (link)
3. 1 2  Väinö Kaasalainen. "Larin Paraske". *Sakkolan historiaa* (soome keeles). Vaadatud 25. juuni 2018.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: tundmatu keel (link)
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib 1921. aasta rahulepingust Poola ja Nõukogude Venemaa vahel; 1920. aasta rahulepingu kohta Läti ja Nõukogude Venemaa vahel vaata artiklist Riia rahu (Läti ja Nõukogude Venemaa)* |

---

**Riia rahu** sõlmiti Vene SFNV (ka Valgevene NSV nimel) ja Ukraina NSV (ühelt poolt) ning Poola (teiselt poolt) vahel 18. märtsil 1921 Läti pealinnas Riias.

Ajalugu
-------

Riia rahuleping lõpetas Nõukogude-Poola sõja (1919-1921). Lepinguga määrati kindlaks Poola idapiir (Poolale läksid Ukraina ja Valgevene läänealad) ja reguleeriti Poola ja Nõukogude vabariikide vahelised majandus-õiguslikud suhted, mille alusel loodi diplomaatilised suhted. Vene SFNV kohustus vastavalt lepingule tasuma Poola riigile aasta jooksul 30 miljonit kuldrubla Poola panuse eest Venemaa majandusse, tagastama sõjatrofeed, kõik teadus- ja kultuuriväärtused. Poola vabastati kohustustest, mis seotud Venemaa impeeriumi võlgade ja muude kohustustega.

Leping koostati kolmes eksemplaris – vene, ukraina ja poola keeles. Lepingu ratifitseeris 14. aprillil 1921 Ülevenemaaline Kesktäitevkomitee, 15. aprillil Ukraina NSV Kesktäitevkomitee ja 15. aprillil Poola seim, misjärel ta ka jõustus. 

Osa lepingust tulenenud kohustusi jättis Nõukogude pool täitmata, põhjendades seda Poola Nõukogude-vaenuliku tegevusega (toetus Nõukogude-vastastele rühmitustele), sõjavangide vabastamise aeglase tempo ja vangilaagrites valitseva halva olukorraga ning Poolas elavatele venelastele, ukrainlastele ja valgevenelastele lubatud võrdsete õiguste mittevõimaldamisega.

Józef Piłsudski osales Riia rahuläbirääkimistel vaid vaatlejana, pidades rahu argpüksluse märgiks. Talle ei meeldinud Ukraina jätmine Vene SFNV meelevalda, kuna tal oli Ukraina Rahvavabariigi juhi Sõmon Petljuraga kokkulepe kaitsta Ukrainat Nõukogude Venemaa agressiooni eest.

Lepingu tagajärjel tekkisid ukrainlaste seas Poola-vastased meeleolud, kuna neile jäi tunne, et Poola hülgas nad.

Galerii
-------

* Riia rahulepingu viimane lehekülg allkirjade ja pitsatitegaRiia rahulepingu viimane lehekülg allkirjade ja pitsatitega

Välislingid
-----------

* Rahulepingu poolakeelne tekst Artiklid I-VI, Artiklid VI(cd)-XV, Artiklid XV(cd)-XXVI
**Jüri-Aarend Sepp** (27. detsember 1943 – 15. juuli 2021) oli eesti karikaturist, kirjakunstnik, multifilmioperaator ja tsirkuseartist.

Elulugu
-------

Ta töötas Tallinnfilmis multifilmioperaatorina. Nooruses (vanuses 17–23) esines tsirkusekollektiiviga Säde akrobaatilise klounina ja mustkunstnik-illusionistina.[*viide?*]

1975–1980 töötas Projekteerimise Instituudi EKE Projektis informatsiooni ja kujundusgrupi juhatajana, peakunstniku ülesannetes.[*viide?*]

1977 lõpetas Villu Tootsi kirjakunstikooli.[*viide?*]

Näitused
--------

2014 osales Tallinnas Metropoli galerii aastanäitusel "Kunstnikud valmistuvad sõjaks".

2022. aastal oli Jüri-Aarend Sepa ja Endel Saarepuu ühisnäitus "Võta rahulikult. Ära ärritu." galeriis Metropol.

Karikatuurid
------------

* 1964 –1969 avaldati tema karikatuure ajakirjas Pikker.[*viide?*]
* 1967 – "Karikatuure sõnadeta" – koostaja Edgar Spriit. Tallinn, ajakirja Pikker väljaanne
* 1968 – "Fatamorgaana" (huumorivalimik) – koostaja Edgar Spriit. Kunst. Tallinn

Filmograafia
------------

* 1972 – "Vari. Tee". Tallinnfilmi animafilm (operaator)
* 1972 – "Veekandja". Tallinnfilmi animafilm (operaator)

Auhinnad
--------

1963. aastal oli Üleliidulise Tsirkusekunsti festivali konkursi laureaat. Talle avaldas tunnustust filminäitleja ja kloun Juri Nikulin, kes oli festivali žüriis.[*viide?*]

1975. aastal pälvis Õhtulehe – Vetšernii Tallinna toimetuse ja Tuletõrje Valitsuse korraldatud tuletõrjekuu karikatuurivõistluse ergutuspreemia.[*viide?*]

Isiklikku
---------

Tema poeg on kunstnik Meeland Sepp.

Viited
------

1. ↑  "Kunstnikud valmistuvad sõjaks" ERR Kultuur, 22.12.2014.
2. ↑  Eesti Filmi Andmebaas – Jüri-Aarend Sepp
3. ↑  Pärnu Postimees 6. juuni 2002 – Kunstitudeng Meeland Sepp näitab ohtlikke installatsioone
**Tartu jesuiitide seminar** (ladina keeles *Collegium Derpatense*[*viide?*]) oli Tartus Poola võimu ajal tegutsenud õppeasutus. Seminar loodi jesuiitide kolleegiumi juurde 1585. aastal, et valmistada jesuiitidele ette tõlke misjonitööks.

Jesuiitide seminari hoone, mille tegutses alumisel korrusel tegutses ilmselt triviaalkool, mis oli mõeldud Ingeri, eesti ja läti soost poiste jaoks, asukoht endise Maarja kiriku ümbruses on ebaselge, kuna Tartu tänavaid on just sellel kohal ümber projekteeritud. Kunagine Maarja tänav (Väike Maarja Ja Suur Maarja) ja sellega ristuv väiksem, samuti kadunud tänavake on nähtavad vaid 17. sajandi keskpaigast pärineval, Georg Schwengelli koostatud vanimal Tartu plaanil. Maja võis paikneda umbes praeguse Tartu Ülikooli peahoone lõunatiiva läänepoolse osa kohal.

Tõlkide seminarist kujunes 16. sajandi lõpul ilmselt preestrite seminar. Seminar tegutses aastail 1585–1600 ja 1615–1625.

Rootsi ajal asutati Tartusse gümnaasium, mis avati 13. oktoobril 1630 majas, kus Poola ajal oli asunud jesuiitide kolleegium. Kui gümnaasium ülikooliks muudeti, jäi selle kasutusse kolleegiumihoone. 1642. aastast oli ülikooli kasutuses Academia Gustaviana hoone Jaani tänav 8.

Vaata ka
--------

* Tartu jesuiitide gümnaasium

Viited
------

1. ↑  Tartu Poola võimu all 1582–1600, 1603–1625, Rahvusarhiiv, 2005
2. ↑  Jüri Kivimäe, Jesuiidid ja Tartu, Misjonitööle Emajõe linna, Usk ja poliitika, Jeesuse väesalk, Avatakse gümnaasium, Maarahva seas, Tõlkide seminar, Possevino ja eestikeelne katekismus, Tartust Indiasse!, Kirikulaulud ja koolidraama, Rootsi vangipõlve, Sõda, nälg ja ka, Postimees, 11. juuni 1996
3. ↑  Niina Raid, ACADEMIA GUSТАVIANA JA ACADEMIA GUSTAVO-CAROLINA HOONEIST TARTUS 17. SAJANDIL, TARTU ÜLIKOOLI AJALOO KÜSIMUSI IV, 1977 lk 58
**Alexander Karl Clemens von Weiss** (10/22. august 1840 Uhtna – 25. november 1921 Varudi) oli baltisaksa päritolu Eesti insener, mõisaomanik ja poliitik.

Ta õppis aastatel 1861–1865 Tartu Ülikoolis matemaatikat ja astronoomiat, grad. Stud. 1868. Õpingute algul astus ta korporatsiooni Estonia liikmeks. Aastatel 1865–1867 õppis ta Karlsruhe Polütehnikumis.

Alexander von Weiss ja Richard von Kügelgen koertega
Ta töötas aastatel 1867–1873 ehitusinsenerina Lõuna-Venemaal raudtee ehitusel. Aastatel 1874–1879 töötas ta Peterburis Aleksandri silla ehitusel, aastatel 1880–1885 töötas ta Tallinnas sadamaehituse insenerina. 

Aastast 1881 oli ta Virumaa Viru-Nigula kihelkonna Varudi mõisa omanik (Rakvere lähedal). 13/25. märtsil 1878 immatrikuleeriti ta Eestimaa rüütelkonda. 

Tema poeg oli Balti pataljon ülem Constantin von Weiss.

Viited
------

1. ↑  Arnold Hasselblatt: "Album Academicum der Kaiserlichen Universität Dorpat", Dorpat: C. Mattiesen, 1889, (Matrikkel nr.7316 lk. 535)

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Alexander von Weiss** |

Välislingid
-----------

* Stackelberg, Otto Magnus von: Alexander von Weiss, Genealogisches Handbuch der estländischen Ritterschaft, Bd.: 3, Görlitz, 1930, s. 264
**Randkiur** (*Anthus petrosus*) on linnuliik västriklaste sugukonnast kiuru perekonnast.

Levila
------

Randkiur pesitseb Euraasia ja Põhja-Ameerika mäestikes, kaljusaartel ja kaljustel rannikutel. Talvitub Põhja-Ameerika lõunaosas, Kesk-Ameerikas ja Vahemere maades, Ees-Aasias, Indohiinas, Lõuna- ja Ida-Hiinas, Koreas ja Jaapanis.

Eestis on randkiur haruldane läbirändaja rannikul ja üliharuldane pesitseja mõnel kaljusel või kivisel saarekesel.

Välimus
-------

Randkiur sarnaneb metskiuruga, kellest on veidi suurem. Randkiuru üldpikkus on 15,5–17 cm. Ta on üldvärvuselt tume. Jalad on mustad või tumelillakad. Kuna ta on sulestiku poolest varieeruv, on teda mägikiurust raske eristada.

Pesitsemine
-----------

Randkiur on Eestis haruldane haudelind, tema arvukust hinnatakse 5–10 paarile.

Liigi esmakordne pesitsemine tehti kindlaks 1961 Vaika saartel Vilsandi looduskaitsealal. Kurnas leidub 4–6 hallikasrohelist paljude mustade laikudega muna. Pojad saavad lennuvõimeliseks juuni lõpul – juuli algul. Randkiur saabub meile märtsis ja lahkub oktoobris.

Viited
------

1. ↑
2. ↑  Renno, O. "Eesti linnuatlas", Tallinn Valgus 1993, lk 158.

Kirjandus
---------

* "Loomade elu", 6. kd, lk 357–358.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Randkiur** |

* Randkiur andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes