recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib osariigist; madude perekonna kohta vaata artiklit Sonora (perekond); USA osariigi California linna kohta vaata artiklit Sonora (California).* |

---

**Sonora** on osariik Mehhiko põhjaosas. Piirneb põhjas Ameerika Ühendriikidega, idas Chihuahua osariigi, lõunas Sinaloa osariigi, loodes Baja California osariigi ja läänes California lahega.

Ajalugu
-------

Sonora osariik on loodud 1824. aastal. 1830. aastal jagati osariik kaheks ning lõunaosast moodustati Sinaloa osariik.

Haldusjaotus
------------

Sonora osariik on jagatud 72 kohalikuks omavalitsuseks.

Välislingid
-----------

* Sonora osariigi koduleht

Mehhiko administratiivüksused

Aguascalientes **·**  Baja California **·**  Baja California Sur **·**  Campeche **·**  Chiapas **·**  Chihuahua **·**  Coahuila **·**  Colima **·**  Durango **·**  Guanajuato **·**  Guerrero **·**  Hidalgo **·**  Jalisco **·**  Ciudad de México **·**  México osariik **·**  Michoacán **·**  Morelos **·**  Nayarit **·**  Nuevo León **·**  Oaxaca **·**  Puebla **·**  Querétaro **·**  Quintana Roo **·**  San Luis Potosí **·**  Sinaloa **·**  Sonora **·**  Tabasco **·**  Tamaulipas **·**  Tlaxcala **·**  Veracruz **·**  Yucatán **·**  Zacatecas
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib Lembit Palutederi skulptuurist, Juhan Raudsepa skulptuuri kohta vaata artiklist 1905. aasta revolutsiooni ohvrite monument.* |

---

1905. aasta revolutsiooni mälestusmärk oma endisel kohal
**1905. aasta revolutsiooni mälestusmärk** on skulptor Lembit Palutederi ning arhitekt Mart Pordi loodud mälestusmärk, mis asub Tallinna Kesklinnas Tammsaare pargis.

Esimene mälestusmärk (1958. aastast Rahumäe kalmistul)
1931. aastal püstitati Uuele turule 1905. aasta 16. oktoobri veretöö ohvrite mälestuseks skulptor Juhan Raudsepa loodud 1905. aasta revolutsiooni ohvrite monument. Raudsepa loodud mälestusmärk teisaldati 1958. aastal Rahumäe kalmistule veretöö ohvrite ühishauale ning mälestusmärgi senisele asukohale Estonia teatri taha püstitati 1959. aastal Palutederi ja Pordi loodud monument.

Skulptuuri on rahvasuus kutsutud ka "taksopeatajaks".

Vaata ka
--------

* 1905. aasta revolutsioon Eestis

Viited
------

1. ↑  Tallinn : entsüklopeedia. 2. [kd.], 2004, ISBN 9985701690, lk 220
2. ↑  Tallinn : entsüklopeedia. 1. [kd.], 2004, ISBN 9985701682, lk 372

Välislingid
-----------

* Lauri Vahtre, Töölisnaine, Tammsaare ja maasse imbunud veri, Postimees, 18. oktoober 2005
* Heie Treier, Linnaruumi võitmine: Estonia teatri monumendikonkurss, 12. mai 2006
**Jõgivästrik** (*Motacilla cinerea*) on linnuliik västriklaste sugukonnast västriku perekonnast.

Süstemaatika
------------

Liigi kirjeldas inglise ornitoloog Marmaduke Tunstall 1771. aastal. Carl von Linné käsitles liiki nimetuse all *Motacilla boarula*.

Levila
------

Jõgivästrik on levinud katkeliselt Euraasias, Aafrikas ja Madagaskaril. Oma levila pehmema kliimaga aladel, näiteks Lääne-Euroopas, on ta paigalind, kuid põhja- ja idapoolsed populatsioonid rändavad Aafrikasse, Lõuna-Aasiasse ja Paapua Uus-Guineale.

Eestis on jõgivästrik korrapäratu ja juhuslik haudelind.

Välimus
-------

Jõgivästrik on Euroopa västrike seas kõige lühemate jalgade ja kõige pikema sabaga. Ta üldpikkus on 17–20 cm. Kõigis sulestikes on iseloomulik hall selg. Enamikus sulestikes on ka ere rohekaskollane päranipuala. 
Käitumiselt sarnaneb linavästrikuga: jookseb samamoodi nobedalt ja kõigutab saba koos tagakehaga üles-alla. Kutsehüüd on linavästrikust teravakõlalisem *tzit* või *tzi-tit*. Jõgivästriku laul on kutsehüüdude jada.

Elupaik
-------

Jõgivästrik elab selgeveeliste ja kiirevooluliste jõgede, ojade, kärestike ja koskede ääres.

Pesitsemine
-----------

Jõgivästrik Nõmmeveski küla juures
Pesa rajab kalju või kivide vahelistesse tühemikesse, jõekalda rohttaimestikku või mõne muu varje alla. Kurnas on 3–6 muna.

**Pesitsemine Eestis**

Pesitsusajal on jõgivästrikku kohatud põhiliselt Lääne-Eestis. Liigi esmakordne pesitsemine tehti kindlaks 1975. aastal Lahemaal Nõmmeveskil Valgejõe kärestikulises kohas. 19. sajandi lõpus vaadeldi teda Hellenurmes Tartumaal. 20. sajandil kuni esimese pesa leiuni Lahemaal oli juhuvaatlusi Tartumaal, Harjumaal, Virumaal ja Saaremaal.

Toitumine
---------

Jõgivästriku toiduks on putukad, keda püüab jõekividelt, ojadest ja kaljudelt.

Viited
------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Jõgivästrik** |

1. ↑  BirdLife International (2004). *Motacilla cinerea*. *2006 IUCNi punane nimistu*. IUCN 2006. Vaadatud 12 May 2006. Database entry includes justification for why this species is of least concern
2. ↑  Leibak, E. Lilleleht, V. Veromann, H. (eds). *Birds of Estonia. Status, Distribution and Numbers*. Estonian Academy Publishers, Tallinn, 1994.

Välislingid
-----------

* Jõgivästrik andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes
**Ameerika Tööföderatsioon – Tööstusorganisatsioonide Kongress** (inglise keeles *American Federation of Labor and Congress of Industrial Organizations*, lühend *AFL-CIO* või *AFL–CIO*) on üks USA üleriiklikke ametiühinguorganisatsioone. 

AFL-CIO on katusorganisatsioon, mis ise läbirääkimisi ei pea. Sellesse kuulub 65 ametiühingut või ametiühingute liitu, millest osa tegutseb ka Kanadas. Liikmeid arv on kokku üle 10 miljoni. Tegu on USA ja kogu läänemaailma suurima ametiühinguorganisatsiooniga. Kuigi ametiühingutesse kuulub USA-s vaid umbes kümnendik töövõtjaid, mõjutavad ametiühingute palgaläbirääkimised ka organiseerimata töövõtjaid.

AFL-CIO püüab rohkem töövõtjaid ametiühingutesse kaasata, annab oma liikmetele õigusabi, lahendab sidusametiühingute "piiritülisid" ja esindab liikmesorganisatsioone poliitilistes komisjonides, nõukogudes ja komiteedes.

Ametlikult on AFL-CIO poliitiliselt neutraalne, kuid on traditsiooniliselt moraalselt ja rahaliselt toetanud Demokraatliku Partei kandidaate, sealhulgas Barack Obamat.

Ajalugu
-------

See loodi 1955 AFL-i (rajatud 1881 ja CIO (1935) taasühendamisel. Esimene oli organiseeritud erialade, teine töökohtade järgi. 

Organisatsioon on püüdnud piirata korruptsiooni ja gangsterlust USA ametiühinguliikumises. Aastal 1957 heideti transporditööliste ametiühing Teamsters korruptsioonisüüdistuste tõttu organisatsioonist välja. 

Aastal 2003 moodustasid mõned suuremad liikmesorganisatsioonid mitteformaalse liidu New Union Partnership (NUP), millest sai alguse arutelu, kuidas ametiühinguliikmete arvu suurendada. Pärast AFL-CIO toetatud presidendikandidaadi John Kerry kaotust 2004 sõnastas NUP reformikava, mis nägi ette suuremad kulutused ametiühinguliikmete leidmiseks ja poliitikute valimiskampaaniate toetamiseks. Aastal 2005 rajasid NUP-i liikmed alternatiivse ametiühinguliidu Change to Win Federation, millega ühines kolm AFL-CIO neljast suuremast liikmesorganisatsioonist, sealhulgas transporditöötajate ametiühing Teamster Union. Aastal 2007 oli seal juba seitse liiget, mis esindasid 6 miljonit töötajat.

Presidendid
-----------

* 1955–1979 George Meany
* 1979–1995 Lane Kirkland
* 1995– John J. Sweeney

Välislingid
-----------

* AFL-CIO koduleht
**"Teraspoiss"** on Jüri Parijõe romaan, mis esmakordselt ilmus 1937. aastal.

Autor sai selle eest 1938. aastal Vabariigi Presidendi auhinnakonkursil II auhinna (1000 krooni).

1938. aastal tõlkis Ida Grünthal teose soome keelde.

1939. aastal tuli Vanemuise teatris lavale autori enda dramatiseeringus samanimeline noorsoonäidend.

Kordustrükk ilmus 1994. aastal Olioni kirjastuselt. ISBN 5460002397

Raamatu tegevus toimub 1930. aastate Tartus, kuhu Parijõgi kolis 1929. aastal. Rahaühikuna on mainitud krooni (mis võeti kasutusele 1928. aastal). Jüri Parijõgi sai 1931. aastal Tartu 4. algkooli juhatajaks; see kool asus Karlova mõisa linnapoolses osas, samas kui teises tiivas asus Tartu 11. algkool ehk abikool, mida hüüti ka ulakate poiste kooliks või koertekooliks, mis ongi raamatus mainitud abikool.

Raamatu peategelane on 12-aastane Jaan Kattai, kelle ema on just surnud pottil olles hinge kinni hoidmises ja isa on surnud juba enne tema aastaseks saamist. Pärast vanemate surma jääb ta elama nende vanasse majja, kus tema eest hoolitseb majarahvas, kellega ta ema väga hästi läbi sai: kojamees naisega, poeproua ja üliõpilane härra Pärn hoovimajast. Jaan eelistab rohkem üliõpilase seltsi, kuna ta kohtleb Jaani kui endasugust, mitte nagu väikest last. Jaanil tuleb nüüd juba väga noorena ise omadega toime tulla. Ta proovib iga hinna eest saada teenistuskohta, kuid see tal ei õnnestu. Siis saadetakse ta varjupaika, kus aga teised tunnevad, et ta on neist üle, mispeale tuleb ta hiljem koju üliõpilase juurde. Hiljem visatakse ka koolist välja, kuna hakkas õpetajale vastu ja määratakse abikooli. Raamatu lõpus lõpetab nüüd 13-aastaseks saanud Jaan viienda klassi ja saab teenistuskoha aednik Raadi juures.

Viited
------

1. ↑  "Teraspoiss" tõlgitakse soome keelde. Postimees, 7. august 1938
2. ↑  Täna "Teraspoisi" esietendus. Postimees, 12. veebruar 1939
3. ↑  "Hea kirjanik vajab paremat mälestamist". *Tartu Postimees*. 2. september 2002. Vaadatud 12. mail 2023.
**Gruusia Partei** on 2010. aasta 12. oktoobril asutatud partei, mille rajajate hulgas on endine ombudsman Sozar Subari, eksiilis elav ja tagaselja vangi mõistetud endine kaitseminister Irakli Okruašvili, 2008. aasta valimiste presidendikandidaat Levan Gatšetšiladze ja endine Gruusia suursaadik Venemaal Erosi Kitsmarišvili.

Partei asutajad deklareerisid, et nende ühisteks eesmärkideks on sõltumatu kohtusüsteem, tugev parlament, eraomandi puutumatus, ajakirjandusvabadus, õiglased valimised ja poliitvangide vabastamine, kutsusid suhete normaliseerimisele Venemaaga ja integreerumisele Euroopa struktuuridega ning lubasid otsekõnelusi Gruusiast lahku löönud Abhaasia ja Lõuna-Osseetia juhtidega.

Gruusia Partei on süüdistanud USAd Mihheil Saakašvili režiimi toetamises ja seeläbi Gruusia demokraatia summutamises. Sellised avaldused sattusid teiste opositsiooniparteide kriitika alla.

Partei esimees on Sozar Subari.

Partei poliitiline sekretär on Eros Kitsmarišvili.

Enne partei 24. novembriks kavandatud asutamiskongressi, vahistati 26. oktoobril Sozar Subari vend Vakhtang Subeliani süüdistatuna võltsimises ja maksudest kõrvalehoidmises. 30. oktoobril vahistati kaks parteiliiget, kellelt väidetavalt konfiskeeriti käsigranaate ja muid relvi. Veel ühe parteiaktivisti poega ja miniat tulistati 4. novembri õhtul.

2011. aasta juunis vahistati neli partei liiget, nende seas Ida-Gruusia haru juht ja tema vend süüdistatuna relvastatud rühmituse moodustamises. Kokku vahistati kaheksa isikut. Siseministeerium avaldas nende videotunnistused ja lindistused telefonivestlustest Irakli Okruašviliga. Kitsmarišvili sõnul anti tunnistused piinamise tulemusena.

Ööl vastu 4. juulit murdis politsei Irakli Okruašvili onu Zurab Giguašvilit otsides öösel maha partei peakontori ukse. Väidetavalt tehti seda läbiotsimisorderita.

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 8. august 2014. Vaadatud 14. oktoobril 2010.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
2. 1 2
3. ↑
4. 1 2  "arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 14. juuli 2011. Vaadatud 23. juuli 2011.`{{cite web}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
5. ↑
6. ↑  "arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 8. juuli 2011. Vaadatud 23. juuli 2011.`{{cite web}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
**Mérida** on linn Mehhikos, Yucatáni osariigi pealinn ja suurim linn Kagu-Mehhikos. Linn on ka samanimelise omavalitsuse keskus. See asub Yucatáni poolsaare loodenurgas umbes 35 km Mehhiko lahe rannikust. 2020. aastal elas seal 921 770 elanikku, samas kui suurlinnapiirkonnas, kuhu kuuluvad ka Umáni ja Kanasíni omavalitsused, elas 1 316 090 inimest.

Méridat peetakse sageli Mehhiko turvalisimaks linnaks ja üheks turvalisemaks linnaks Ameerikas. 2019. aastal toimus seal 17. Nobeli rahuauhinna laureaatide tippkohtumine.

Linna rikas kultuuriline pärand on maiade ja hispaania kultuuri segunemise tulemus. 2000. aastal oli Mérida esimene Ameerika kultuuripealinn. Teist korda kandis see seda tiitlit 2017. aastal. 16. sajandi lõpust pärinev Mérida katedraal ehitati lähedalasuva maiade ehitise varemeist võetud kividest ja on üks vanimaid katedraale Ameerikas.

Méridas valitseb troopiline savannikliima. Aasta läbib püsib kuum ilm, keskmine ööpäevane õhutemperatuur on 24–29 °C. Sageli tõuseb õhutemperatuur 40 °C lähedale või sellest kõrgemale. Keskmiselt sajab 1035 mm aastas. Vihmaperiood kestab juunist oktoobri lõpuni.

Viited
------

1. ↑
2. ↑  ,
3. ↑  "Mérida en la region de Yucatán - Municipio y presidencia municipal de México - presidencia municipal México - Información presidencia municipal, ciudades y pueblos de México". *www.los-municipios.mx*. Vaadatud 5. mail 2021.
4. ↑  "Down Mérida way: homebuyers flock to Mexico's safest city". *Financial Times*. 12. aprill 2022. Vaadatud 19. juulil 2022.
**Marku Lamp** (sündinud 13. juunil 1979) on Eesti riigiametnik, aastatel 2013–2023 Keskkonnaministeeriumi asekantsler.

Elukäik
-------

Marku Lamp on lõpetanud Elva Gümnaasiumi ja 2002. aastal Eesti Põllumajandusülikooli metsanduse erialal. Alates 2002. aastast on ta töötanud Keskkonnaministeeriumis: aastatel 2002–2007 metsaosakonna peaspetsialistina, 2007–2013 metsaosakonna juhatajana, 2013–2023 asekantslerina.

Kriitika
--------

2019. aasta alguses andis Eesti Keskkonnaühenduste Koda Marku Lambile 2018. aasta kõige keskkonnavaenulikuma teo tiitli ehk keskkonnakirve. Keskkonnaühenduste koda süüdistas Lampi ja Keskkonnaministeeriumi metsaosakonda vääriselupaikade kaitse takistamises. Sama aasta lõpus nõudsid mitmed keskkonnaühendused Lambi tagasiastumist Keskkonnaministeeriumi asekantsleri kohalt, sest süüdistasid teda loodusvaenuliku poliitika ajamises, ametivolituste ületamises ning protseduurireeglite eiramises.

Viited
------

1. ↑  Marku Lamp - hingepidi metsa sees, Erametsakeskus, 22. oktoober 2013.
2. ↑  Keskkonnaministeeriumi asekantslerina jätkab Marku Lamp, Äripäev, 19. september 2018.
3. ↑  Aasta keskkonnateo tiitel läks Postimehele ja Sirbile, Postimees, 5. jaanuar 2019.
4. ↑  Keskkonnaühendused nõuavad Marku Lampi taandumist asekantsleri ametist, Eesti Ornitoloogiaühing, 20. november 2019.

Välislingid
-----------

* Kaitsealust metsa hävitati keskkonnaministeeriumi loal
* Avalik pöördumine "Keskkonnaühendused nõuavad looduskaitse ja metsanduse valdkonna seaduspärast ja tasakaalustatud juhtimist ning Marku Lampi taandumist asekantsleri ametist"
**Balti Raudtee Selts** oli raudtee valdkonnaga tegelev selts, mille moodustasid 1868. aastal baltisakslased. 

Laiarööpmeline Balti raudtee ja kitsarööpmelised raudteed Eestis 20. sajandi alguses
1862. aastal koostati projekt Paldiski–Tallinna–Peterburi raudtee rajamiseks. Järgmise aasta kevadel esitas Alexander von der Pahlen Teedeministeeriumile avalduse Balti raudtee ehitamiseks. 10. augustil 1868 kinnitas Venemaa keiser Aleksander II kontsessiooni Balti raudtee ehitamiseks. Kontsessiooniga andis Venemaa keisririik kokkulepitud tingimustel ja ajaks õiguse kasutada loodusvarasid, maad ja tööjõudu raudtee ehitamiseks. Vastavalt kontsessiooni tingimustele pidi Balti Raudtee Selts ehitama oma riisikol eraraudtee, varustama selle nii veeremi kui muu tarvisminevaga. Vagunite ja vedurite korrashoiuks kohustuti ehitama töökojad. Kogu raudtee ulatuses tuli rajada telegraaf. Ehituseks vajaminevad kaubad lubas riik sisse vedada ilma tollimaksuta. Valminud raudtee pidi jääma 85 aastaks aktsiaseltsile, minnes seejärel tasuta riigile. Riigile jäi õigus raudtee ära osta, kui ehituse valmimisest on möödunud 20 aastat. 

Balti Raudtee Seltsi president ja Eestimaa rüütelkonna peamees Alexander von der Pahlen
23. novembril 1868 asutati Peterburis Balti Raudtee Selts, mille presidendiks valiti Eestimaa rüütelkonna peamees Alexander von der Pahlen, peaaktsionärideks said Eestimaa mõisnikud ja Tallinna kaupmehed.

Seltsi eestvõttel ehitati aastatel 1869–1870 Balti raudtee ja selts oli ühtlasi ka selle raudtee omanik.

Raudtee ehitus algas mais 1869 ja lõppes augustis 1870. Raudtee Paldiskist Tosnoni tagas ühenduse kaupade ja reisijate veoks Peterburisse ning oli 390 versta (416 km) pikk lisaks 45 versta kõrval- ja tagavarateid. Tosnoni ehitamine andis võimaluse luua ühendus Peterburi–Moskva raudteega. Tee avati ametlikult 5. novembril (vkj 24. oktoober) 1870 Narvas. 1880. aastatel kulus reisiks Tallinnast Peterburi 10 tundi.

Aastal 1872 ostis Balti Raudtee Selts probleemi lahendamiseks ära Peterburi–Peterhofi–Oranienbaumi raudtee. Seltsi osaks sai ka läbi Ligovo ja Krasnoje Selo kulgenud haruraudtee, mis võimaldas Balti raudteele paremat ühendust Peterburiga. Samal ajal kolis Balti raudtee peakorter ümber Balti jaamast Peterhofi raudteejaama, mis nimetati ümber Balti vaksaliks.

1876. aastal valmis Tapa–Tartu laiarööpmeline raudteeharu, kuigi regulaarseks rongiliikluseks avati see alles järgmisel aastal.

1887. aastal avati Balti raudtee kõrvalharuna Tartu–Valga raudtee.

1893. aastal Eestimaa kubermangu Balti raudtee ja Liivimaa kubermangu Pihkva–Riia raudtee aga riigistati Balti ja Pihkva–Riia raudteeks (Балтийская и Псково-Рижская железная дорога) peakorteriga Peterburis.

Viited
------

1. ↑  Mehis Helme, *Eesti raudteede 100 aastat*, lk 13-16.
2. ↑  Mehis Helme, *Eesti raudteede 100 aastat*, lk 16.
Auvalve õnnetuse ohvrite mälestussamba juures
**Nedelini katastroof** oli 24. oktoobril 1960 Nõukogude Liidus Kasahstanis Bajkongõri kosmodroomi raketistardiplatvormil aset leidnud kontinentidevahelise ballistilise raketi R-16 plahvatus.

Raketi peakonstruktor oli Mihhail Jangel, raketi väljatöötamise programmi juhtis NSV Liidu relvajõudude strateegiliste raketivägede ülemjuhataja, suurtükiväe peamarssal Mitrofan Nedelin. Oktoobrirevolutsiooni aastapäeva lähenedes oli Nikita Hruštšov andnud asjaosalistele käsu, et R-16 start peab toimuma vahetult enne oktoobripühi. Seepärast püüti rakett iga hinna eest ettenähtud ajaks stardivalmis saada.

Esialgu pidi rakett startima 23. oktoobril kell 19.00. Seetõttu täideti samal päeval ka raketi kütusepaagid. Paraku ilmnes, et raketi konstruktsioonis oli palju tootmisvigu, neid parandati lausa stardiplatvormil. Lisaks sai 23. oktoobril raketi stardivalmis seadmise ajal vigastada raketi käivitamise programm-sammlüliti, mis tuli välja vahetada. Raketi start lükati päeva võrra edasi. Raketi kütusena kasutati hüdrasiini ja hapendajana lämmastikhapet, mis on äärmiselt korrodeeriv. Kuna kütuse komponendid ei tohtinud kütusesüsteemi kummitihendite tõttu raketi paakidesse jääda kauemaks kui ööpäevaks, siis taheti rakett tingimata järgmisel päeval teele saata. Tegelikke nõudeid järgides oleks pidanud raketi paagid tühjaks pumpama ja raketi tehasesse hooldusesse saatma. Hooldusele oleks aga kulunud vähemalt kuu aega. 

24. oktoobril jätkati suurtest probleemidest hoolimata stardi ettevalmistamist. Marssal Nedelin kiirustas parandustöid takka ja viibis ka ise, justkui meestele julget eeskuju näidates, stardiplatvormi lähedal. Ajapiirangu tõttu rikkus starti ette valmistav meeskond paljusid ohutusreegleid, kõige muu hulgas oli ka raketi elektrisüsteem vooluvõrku lülitatud. Parandustööde käigus seadistas üks spetsialist, eeldades, et raketi elektrisüsteem on pingestamata, stardi sammlüliti 0-asendisse, mille tõttu käivitus raketi teise astme mootori põlemiskambris ootamatu protsess, mis põhjustas 124-tonnise raketi plahvatuse. Kogu stardiplatvorm lahvatas põlema. Erinevatel andmetel hukkus 75–150 inimest, nende seas ka marssal Nedelin. Raketi peakonstruktor Mihhail Jangel viibis samuti stardipaigal, kuid tema oli parajasti enne stardiplatvormil toimunud plahvatust suitsupausile läinud ning jäi tänu sellele ellu.

Nõukogude Liit varjas seda suurõnnetust kogu maailma avalikkuse eest. Ametlikult anti teada, et marssal Nedelin hukkus lennuõnnetuses. Teave toimunu kohta jõudis siiski lääneriikidesse. Nõukogude Liidu juhtkond tunnistas katastroofi toimumist avalikult alles 1989. aastal.

Viited
------

1. 1 2  Kosmonautika nõukogude moodi – valed, pettused ja salatsemine Tehnika Maailm, mai 2006
**"Vanad ja kobedad"** oli Eesti komöödiasari, mis esilinastus 2000. aastal. Viimane hooaeg oli teleekraanil 2007. aastal. Esimesel ja teisel hooajal oli eetris 13 osa, kolmandal ehk viimasel vaid kaheksa osa. Esimest kahte hooaega näitas Eesti Televisioon, viimast aga TV3. 

Sarjas on Maie ja Väino rollis Henrik Normann, Silvit ja Valdurit kehastab Madis Milling. Sarja käsikirja kirjutas Peep Pedmanson, kuigi Milling ja Normann olid juba varem raadios "Vanu ja kobedaid" teinud. Tegelastest on aastal 2003 tehtud ka iseseisev film "Vanad ja kobedad saavad jalad alla".

Osad
----

1. Kurejaht (06.10.2000)

2. Kartulid (13.10.2000)

3. Seened (20.10.2000)

4. Pulma-aastapäev (27.10.2000)

5. Sviit (03.11.2000)

6. Kuulutus (10.11.2000)

7. Saun (17.11.2000)

8. Kole lugu (24.11.2000)

9. Tuhat-tuhat (01.12.2000)

10. Õppused (08.12.2000)

11. Tere, Aet! (15.12.2000)

12. Jõulud (22.12.2000)

13. Vana-aasta (31.12.2000)

14. Uusaasta (01.01.2001)

15. Ennustajad (25.10.2001)

16. Ümbermaailmareis (01.11.2001)

17. Mäger (08.11.2001)

18. Kolimine (15.11.2001)

19. Hüpnoos (22.11.2001)

20. Pärandus (29.11.2001)

21. Tööle (06.12.2001)

22. Hale lugu (13.12.2001)

23. Jõuluime (20.12.2001)

24. Folkloor (27.12.2001)

25. Väino tütar (03.01.2002)

26. Lapsehoidjad (10.01.2002)

27. Sünnipäev (17.01.2002)

28. OSA1 (2007)

29. OSA2 (2007)

30. OSA3 (2007)

31. OSA4 (2007)

32. OSA5 (2007)

33. OSA6 (2007)

34. OSA7 (2007)

35. OSA8 (2007)

Tegevustik
----------

Sarja tegevus toimub Tallinnas, kus ühes vanas majas elavad Valdur ja Maie. Väino on Valduri suur sõber ning Maie, kes Väinot silmaotsaski ei salli, saab oma muresid kurta sõbranna Silvile. Viimasel hooajal kolib abielupaar Tiskre uuselamurajooni. Samal ajal kui Silvi töötab lillepoes ja Väino otsib tööd, vahetavad Maie ja Valdur oma vana Volga Mercedese vastu välja.

Välislingid
-----------

* Vanad ja kobedad andmekogus IMDb (inglise)
* 
*
Mõisavalitseja maja
**Turaida mõis** (läti keeles *Turaidas muiža*, saksa keeles *Treiden*, ka *Treyden*) on endine mõis Lätis Sigulda piirkonnas Siguldas Turaida linnaosas. Mõisakompleks asub aadressil Turaidas iela 10. Venemaa keisririigi lõpuni kehtinud ajaloolise haldusjaotuse järgi asus linnus Liivimaa kubermangu Riia maakonna Krimulda kihelkonnas.

Turaida mõis kujunes Krimulda piiskopilinnuse linnuseläänist. Aastal 1569 sai mõisa esimeseks omanikuks Elert Kruse, kellele see kuulus aastani 1585. Aastal 1625 annetas Rootsi kuningas Gustav II Adolf Turaida Nils Stjernscheldile, aastast 1652 said mõisa omanikeks aga Budbergid. Aastast 1818 said mõisa omanikeks Campenhausenid.

Algselt kasutas mõis Turaida piiskopilinnuse hooneid. Aasta 1776 tulekahjuni linnuses elati. Seejärel linnust ei taastatud, kuid mõisnik laskis linnusehoovi ehitada puidust eluhoone. Mõisa peahoone on tänapäevaks hävinud.

Mõisakompleksi kuuluvad vana ja uus valitsejamaja. Lisaks on säilinud kõrvalhooneid, nende seas kõrts-teemaja, uus ait, tall, teenijate elumaja, kuivati ja õunahoidla. XX sajandi alguses hakati mõisas tegelema kalakasvatusega, sellest ajast on säilinud 14 eri suurusega veekogu.

Välislingid
-----------

* Sissekanne Läti mõisate veebisaidil; fotod (*läti keeles*)
Kõljala mõisa peahoone (2005)
**Kõljala mõis** (saksa keeles *Köljall*) oli mõis Saaremaal Püha kihelkonnas, mis jääb nüüdisajal Saaremaa valla territooriumile.

Ajalugu
-------

Mõisa alad olid läänistatud keskajal von Buxhoevedenitele juba 13. sajandil, hiljem maadel loodud mõis (saksa keeles *Köljall*) oli von Buxhoevedenitele omanduses kuni 16. sajandi alguseni.

Alates 1677. aastast kuulus mõis von Osten-Sackenitele.

1840. aastal omandas mõisa taas von Buxhoevedenite perekond, mõis võõrandati Konstantin von Buxhoevedenilt 1919. aasta maareformiga.

Mõisahoonetes tegutses kuni 1955. aastani Kõljala kodumajandus- ja põllutöökool.

Mõisakompleks
-------------

* Mõisa karjalautMõisa karjalaut

Välislingid
-----------

* Kõljala mõis Kultuurimälestiste riiklikus registris Kõljala mõis Kultuurimälestiste riiklikus registris
* Kõljala mõis (Köljall), eesti mõisaportaalis
* Heli Salong, Kõljala mõis ei leia ostjat, 25. juuli 2002
* Kertu Kalmus, Kõljala mõisa arestitud sepikoda on sundmüügis, Saarte Hääl, 26. oktoober 2012

Püha kirik
Püha kihelkond

**Kirik**: Püha  

**Mõisad**: Ilpla mõis | Kaali mõis | Kangruselja mõis | Kasti mõis | Kõljala mõis | Pihtla mõis | Reo mõis | Sandla mõis | Tõlluste mõis
Von der Pahlenite vapp Ilumäe kabelis
Vabahärra **Gustav Christian von der Pahlen** (6. mai 1648 Hulja, Kadrina vald – 18. oktoober 1736 Eesti) oli baltisaksa aadlik, Eestimaa maanõunik, Palmse mõisnik.

Elulugu
-------

Sai Palmse mõisnikuks abielu kaudu. Rootsi kuningliku "Reductions Comission`i" otsusega 1687. aastast kinnitati Palmse mõis Gustav Christian von der Pahlenile. Siitpeale kuulus mõis von der Pahlenite perekonna valdusse, kujunedes suureks ja jõukaks mõisaks ning moodustades peamõisa Palmses ja karjamõisad Sakussaares ja Võsul.

#### Perekond

Gustav Christian von der Pahlen ja Margaretha Dorothea Metztacken abiellusid 1674. aastal ning samal aastal sündis nende esimene tütar Anna Christina Elisabeth. Pere esimene poeg Arend Dietrich sündis 15. mail 1675. Margaretha Dorothea suri pärast paari teise poja Johann Andrease sündi 1. mail 1681. Gustav Christian von der Pahlen oli abielus veel kaks korda, kuna ka tema teine, 1683. aastal sõlmitud abielu osutus lühiajaliseks. Alles tema kolmas, 1687. aastal sõlmitud abielu Gertruda Elisabeth von Tiesenhauseniga kestis 37 aastat kuni abikaasa surmani. Pärast seda elas Gustav Christian von der Pahlen veel 12 aastat lesepõlves.

#### Sõjaväeline karjäär

Gustav Christian von der Pahlen alustas oma sõjaväeteenistust ooberstina Claes Uggla rügemendis, kus teenis välja kaptenleitnandi aukraadi, 1677. aastal sai ta Ingerimaa aadlilipkonna majoriks ning 1679. aastal andis kuningas Karl XI talle ja tema vendadele lahinguväljal osutatud vapruse eest Astrau vabahärra tiitli. 1694. aastal oli ta Viru-Järva meeskohtunik ning ajavahemikus 1697–1721 Eestimaa maanõunik.

#### Tegevus Palmses

Palmse mõis Wilhelm Siegfried Stavenhageni gravüüril 1867. aastast
Ingeri aadlirügemendi majori ja Eestimaa maanõuniku Gustav Christiani ajal alustati Palmse mõisamaja püstitamist. Eestimaa ajaloos tuntakse seda aega suure näljahädana. Teatavasti oli 1695. ja 1696. aasta saak vihmase suve tõttu peaaegu täielikult äpardunud ning 1697. aasta kevad kujunes eriti ohvriterohkeks. Härrastemaja ehitusele olevat tuldud "üksnes leiva eest, ehkki see leib olnud pelgalt kaertest". Siiamaani on rahvasuu ja Friedrich Reinhold Kreutzwaldi "Ennemuistsete juttude" järgi tollase näljaajaga seotud  üksnes Palmse suured kivikangrud, mis olla talupoegade poolt tänutäheks härrale kõige kibedamast näljast üleaitamise eest kokku kantud. On teada, et mõisa härrastemaja on kerkinud samal ajal. 

Hoone ei saanudki aga päris valmis, sest vana elumaja korstnast lendupääsenud säde süütas ehituse põlema. 1700. aastal puhkenud Põhjasõda ja väga raske aeg ei võimaldanud hoone kiiret taastamist. 

1702. aastal loovutas Gustav Chriastian Palmse mõisa oma vanemale pojale Arend Dietrichile.
**Joel Sang** (sündinud 15. mail 1950 Pärnus) on eesti luuletaja, kirjanduskriitik, keeleteadlane, tõlkija ja publitsist.

Sang lõpetas 1968 Tallinna 21. Keskkooli, 1974 TRÜ eesti filoloogia erialal ning 1980 aspirantuuri, kaitstes filoloogiakandidaadi kraadi väitekirjaga "Eitus eesti keeles".

Ta oli 1974–1975 Tallinna 15. Õhtukeskkooli õpetaja, 1975–1981 ajakirja Keel ja Kirjandus keeleosakonna toimetaja, 1981 Tallinna Riikliku Nukuteatri kirjandusala juhataja, 1982–1985 ajakirja Looming ja 1986–1987 ajakirja Vikerkaar osakonnatoimetaja, 1987–1989 Keele ja Kirjanduse Instituudi kirjanduse sektori insener, 1989–1993 teadusdirektor ning 1991. aastast kirjastuse Vagabund toimetaja ja juhataja, 2006–2016 ajakirja Keel ja Kirjandus peatoimetaja.[*viide?*]

Looming
-------

Joel Sang on avaldanud keelealaseid artikleid, kirjandusarvustusi ja publitsistikat.

Kirjanduslikku tegevust alustas Sang luuletajana nelja autori ühiskogus "Närvitrükk" (1971).[*viide?*] Ta on kirjutanud laulutekste ja ooperilibretosid ning tõlkinud soome, inglise ja vene keelest.

1984. aastast kuulub Sang Eesti Kirjanike Liitu.

Tunnustus
---------

* 2011 – Valgetähe IV klassi teenetemärk[*viide?*]

Isiklikku
---------

Joel Sang on August Sanga ja Kersti Merilaasi poeg. Tema õed olid teatri- ja telekunstnik Liina Pihlak ning lastearst Maarja Panov. Tema õetütar on Kristina Pai.

Teosed
------

### Luulekogud

* "Abisõnad" (1983)
* "Vigade parandus" (1988)
* "Loomariik" (lastelaule, 1991)
* "Ohvitseride maja" (2008)
* "Tulge eile meile" (2017)

### Artiklikogud

* "Päripidi vastukarva. Kirjatöid aastaist 1976–1986" (Eesti Raamat, Tallinn 1987)
* "Espresso. Valik tööhüpoteese" (kirjutisi aastaist 1987–2010, Eesti Keele Sihtasutus, Tallinn 2010)

### Teadustöid

* "Grammar and semantics" (kaasautorid H. Õim, M. Erelt). Tallinn, 1980
* "Eitus eesti keeles" Tallinn, 1983
* "L'estonien d'Estonie et ses "iles"" // "Oral memory & national identity" Tallinn, 1994

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  "Eesti teaduse biograafiline leksikon", 3. köide
2. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 7. juuni 2007. Vaadatud 10. augustil 2016.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
3. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 7. juuni 2007. Vaadatud 10. augustil 2016.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
4. ↑

Kirjandus
---------

* "Eesti kirjanike leksikon" Tallinn, 2000, lk 513
* "Eesti entsüklopeedia" 14, lk 458
* Eesti Päevaleht, 19.09.2003

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Joel Sang** |

* Ilmar Palli, "Suvesära akna taga" (Joel Sanga meenutusi lapsepõlvest Pärnus), Maaleht 23. veebruar 2006

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Võru Linnavolikogu** on 21-liikmeline esindusorgan, mille ülesanne on Võru linna elu korraldamine vastavasisuliste otsuste vastuvõtmise teel. Otsuste täideviimine on delegeeritud Võru linnavalitsusele.

Linnavolikogu liikmed valitakse iga nelja aasta tagant oktoobri kolmandal pühapäeval toimuvatel kohalike omavalitsuste volikogude valimistel. Volikogu liikmed on omavalitsuse pädevusse kuuluvate küsimuste otsustamisel sõltumatud ja juhinduvad oma tegevuses seadustest, linna õigusaktidest ning linnaelanike huvidest ja vajadustest. 

Alates 2021. aasta sügisest on Võru Linnavolikogu esimees Anti Haugas.

Linnavolikogu praeguses koosseisus sõlmisid koalitsioonilepingu 24. oktoobril 2017 Sotsiaaldemokraatlik Erakond ja Keskerakond.

Komisjonid
----------

Linnavolikogu ainupädevusse kuulub linnavolikogu komisjonide moodustamine, komisjoni esimeeste ja aseesimeeste valimine ning komisjonide koosseisude kinnitamine. Võru linnavolikogul on kaheksa alalist komisjoni:

* Hariduskomisjon
* Keskkonnakomisjon
* Korrakaitsekomisjon
* Kultuurikomisjon
* Majanduskomisjon
* Rahanduskomisjon
* Revisjonikomisjon
* Sotsiaalkomisjon

Fraktsioonid
------------

Linnavolikogu fraktsiooni võivad moodustada vähemalt kolm linnavolikogu liiget, kes on valitud sama erakonna või valimisliidu nimekirja järgi.

2021. aasta valimised
---------------------

2021. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel valiti linnavolikogusse Sotsiaaldemokraatlik Erakond: Anti Allas (Võru linnapea), Toomas Sarapuu, Sixten Sild, Juri Gotmans, Margit Kõivomägi, Argo Mõttus, Merit Kund, Emil Aništšenko, Maire Eiche, Halliki Karba; Eesti Konservatiivne Rahvaerakond: Rain Epler, Kertu Luisk, Jüri Miks, Kalmar Luisk; Jüri Kaver; Eesti Reformierakond: Anti Haugas, Marko Tiisler, Merle Koik; ISAMAA Erakond: Tarmo Piirmann, Ain Pent; Eesti Keskerakond: Andres Visnapuu.

2017. aasta valimised
---------------------

2017. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel valiti linnavolikogusse Sotsiaaldemokraatlik Erakond (11), Eesti Keskerakond (3), Eesti Reformierakond (3), Erakond Isamaa ja Res Publica Liit (3), Eesti Konservatiivne Rahvaerakond (1).

Vaata ka
--------

* Võru linnavolinike loend

Viited
------

1. ↑  Linnavolikogu kontakt, www.voru.ee
2. ↑  Võru linn, kov2021.valimised.ee
3. ↑  Võru linn, kov2017.valimised.ee

Välislingid
-----------

* Võru Linnavolikogu.
**Liina Pihlak** (aastani 1963 **Liina Sang**; 26. aprill 1937 Ruhja – 21. juuli 2019 Tartu) oli eesti kunstnik.

Ta lõpetas 1956. aastal Pärnu 2. Keskkooli, õppis aastatel 1956–1958 Tartu Kunstikoolis, lõpetas 1964. aastal Eesti Riikliku Kunstiinstituudi lavakujunduse eriala.

Töötas peamiselt teatri- ja telekunstnikuna, tegi kujundusi paljudele teatri- ja telelavastustele. Aastatel 1964–1971 töötas ta Vanemuise teatri kunstnikuna. Aastatel 1971–1995 oli ta Eesti Televisiooni kunstnik, 1993–1999 Eesti Kunstiakadeemia stsenograafia õppejõud. 

1999. aastast tegutses vabakutselise kunstnikuna.

Liikmesus
---------

* Eesti Kunstnike Liit
* Eesti Lavastuskunstnike Liidu auliige

Tunnustus
---------

* 1972 – Eesti NSV Teatriühingu kunstnikuauhind[*viide?*]
* 1988 – Eesti Teatriliidu kunstnikuauhind
* 1989 – Eesti NSV teeneline kunstnik
* 2005 – Eesti Kultuurkapitali näitekunsti aastapreemia (koos Mari-Liis Küla, Aime Undi, Liina Undi, Mari Tuulingu, Andres Taliga (Eesti teatrikunstnike erinevate põlvkondade loomingu talletamise ja väärtustamise eest kaheköitelises "Kunstnikuraamatus")
* 2011 – Kaarel Saha preemia

Isiklikku
---------

Tema vanemad olid kirjanikud August Sang ja Kersti Merilaas, vend on luuletaja, kirjanduskriitik ja kirjastaja Joel Sang. Tema abikaasa oli tehnikateadlane Ilmar Pihlak.

Viited
------

1. ↑  "Eesti Lavastuskunstnike Liit. Liina Pihlak – auliige". Originaali arhiivikoopia seisuga 30. oktoober 2016. Vaadatud 16. septembril 2016.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Liina Pihlak** |
**Jalisco osariik** on 1. järgu haldusüksus (osariik) Mehhiko lääneosas. Elanike arv on 2020. aasta rahvaloenduse kohaselt 8 348 151, millega on see elanike arvult teine osariik riigis. Osariigi pindala on 78 588 km², millega on see pindalalt seitsmes osariik.

Osariigi pealinn on Guadalajara (1 385 629 elanikku 2020. aastal) ja suurim linn Zapopan (1 476 491 el.). Teised suuremad linnad on Tlaquepaque (687 127 elanikku) ja Tonalá (569 913 elanikku). Vaikse ookeani rannikul asub kuurortlinn Puerto Vallarta. Suurimad põlisrahvad on osariigis huitšolid ja nahuad.

Jalisco piirneb kuue osariigiga: Nayarit, Zacatecas, Aguascalientes, Guanajuato, Colima ja Michoacán. Osariigil on 342 km pikkune rannajoon Vaikse ookeaniga. Osariiki läbib Vulkaaniline Sierra, kus asub ka osariigi kõrgeim tipp, tegevvulkaan Colima (umbes 3850 m). Osariiki ulatub Lääne-Sierra-Madre mäeaheliku lõunaosa. Osariigis asub Mehhiko suurim mageveejärv Chapala, mille pindala on 1146 km².

Jaliscost on pärit mitmed Mehhiko kultuurile iseloomulikud tunnused, sh *mariachi*- ja *ranchera*-muusika, traditsiooniline toit *birria* ning alkohoolne jook tekiila. Tänu rikkalikule kultuuripärandile on osariigi deviis *Jalisco es México* ('Jalisco on Mehhiko').

Osariigi pealinn on Guadalajara.

Ajalugu
-------

Jalisco sai Mehhiko osariigiks 23. detsembril 1823.

Haldus
------

Jalisco osariigi seadusandlik kogu on ühekojaline Kongress, kuhu kuulub 39 liiget. Kõrgeim täidesaatev võim kuulub kubernerile. 2018. aastast on osariigi kuberner Enrique Alfaro Ramírez.

Jalisco osariik jaguneb 125 kohalikuks omavalitsuseks (*municipios*). Iga kolme aasta järel valivad omavalitsuste elanikud munitsipaalpresidendi (*presidente municipal*), kes juhib samal ajal valitud munitsipaalnõukogu (*ayuntamiento*), mis vastutab kõikide avalike teenuste olemasolu eest.

Välislingid
-----------

* Jalisco osariigi koduleht

Mehhiko administratiivüksused

Aguascalientes **·**  Baja California **·**  Baja California Sur **·**  Campeche **·**  Chiapas **·**  Chihuahua **·**  Coahuila **·**  Colima **·**  Durango **·**  Guanajuato **·**  Guerrero **·**  Hidalgo **·**  Jalisco **·**  Ciudad de México **·**  México osariik **·**  Michoacán **·**  Morelos **·**  Nayarit **·**  Nuevo León **·**  Oaxaca **·**  Puebla **·**  Querétaro **·**  Quintana Roo **·**  San Luis Potosí **·**  Sinaloa **·**  Sonora **·**  Tabasco **·**  Tamaulipas **·**  Tlaxcala **·**  Veracruz **·**  Yucatán **·**  Zacatecas
**Mati Jostov** (14. september 1958 Põlva – 25. juuli 2006 Saare vald, Jõgevamaa) oli Eesti majandustegelane ja poliitik.

Haridus
-------

Mati Jostov lõpetas Põlva Keskkooli 1976. aastal ja Eesti Põllumajanduse Akadeemia metsamajanduse erialal 1983. aastal.

Töökäik ja tegevus ühingutes
----------------------------

Jostov on töötanud keskkonnakaitse ja maakorralduse ametnikuna Põlva rajooni täitevkomitees ja agrotööstuskoondises 1983–1986, Põlva rajooni ELKNÜ komsomolijuhina 1987–1989 ja EKP Põlva Rajoonikomitee instruktorina, Hoiukassade Peavalitsuse Põlva kontori juhatajana 1990–1992, Rahvapanga juhatuse esimehena 1992–1993, Eesti Hoiupanga Lõuna regiooni direktorina, juhatuse aseesimehena ning peadirektorina 1993–1998, Hansapanga peadirektori asetäitjana 1998–1999 ja peadirektori kohusetäitjana 1999, Eesti Energia administratsioonidirektorina ning Eesti Põlevkivi juhatuse esimehena 1999–2006.

Ta oli Eesti Energia juhatuse liige ja Narva Elektrijaamade nõukogu liige 2002–2006. Jostov oli Eesti Jahimeeste Seltsi liige 1982–2006 ja juhatuse liige 2002–2006, Eesti Looduskaitse Seltsi liige 1984–2006, Eesti Laskurliidu juhatuse liige 2000–2006, Eesti Jalgratturite Liidu president 2004–2006 ning Eesti Põllumajandusülikooli kuratooriumi liige 2004–2006. 

Jostov oli Lennart Meri Euroopa Sihtasutuse üks asutajaid 2002. aastal ning Riigikaitse Edendamise Sihtasutuse juhatuse liige 2004–2006.

Poliitiline tegevus
-------------------

Mati Jostov oli Eesti Keskerakonna liige 2002–2004. Ta valiti 2003 X Riigikogu liikmeks, kuid ta astus sellelt kohalt kohe tagasi.

Tunnustus
---------

* 2001 Eesti Kaubandus-Tööstuskoja II klassi aumärk
* 2004 Valgetähe IV klassi teenetemärk
* 2004 Eesti Politsei eriklassi teeneterist
* 2004 Kaitseväe eriteenete rist
* 2004 Kaitseliidu eriteenete medal
* 2005 Ida-Virumaa teenetemärk

Viited
------

1. ↑  EESTI NSV ÜLEMNÕUKOGU PRESIIDIUMI SEADLUS nr 760 NSV Liidu rahvasaadikute valimiste ringkonnakomisjonide moodustamise kohta territoriaalsetes valimisringkondades Eesti NSV-s, EESTI NÕUKOGUDE SОTSIALISTLIКU VABARIIGI ÜLEMNÕUKOGU JA VALITSUSE TEATAJA 30. detsember 1988 Nr. 53 (878), lk 1275
2. ↑  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 4356

Välislingid
-----------

* Peeter Raidla, Eesti majandus kaotas ühe jõulisema juhi, Äripäev, 26. juuli 2006
* Eesti Põlevkivi: In Memoriam Mati Jostov (14.09.1958–25.07.2006)
* Biograafia ESBL-is
Relvapalati sisevaade
Relvapalati sisevaade
Vitriin Pärsia 16.–18. sajandi relvadega
**Relvapalat** (vene keeles *Оружейная палата*) on Moskvas Suure Kremli palee hoones asuv muuseum. See on üks vanimaid muuseume Moskvas ja kuulub Moskva Kremli muuseumide kompleksi.

Kogud
-----

Relvapalati kollektsioonis on enam kui neli tuhat eset Venemaalt, Lääne-Euroopast ning Aasiast 11. sajandist kuni 20. sajandi alguseni. Kogud koosnevad suuremalt jaolt väärisesemetest, mis sajandite jooksul on kogunenud suurvürstide ja tsaaride varakambrisse ja patriarhi valdusse. Osa esemeid on valminud Kremli töökodades, osa on kingitused välissaadikuilt. Kogusse kuuluvad tsaaride riiklikud regaalid ja muud insiigniad, tseremooniarõivastusesemed ja kroonimisrüüd, kõrgvaimulike rõivad, suur hulk Kremli töökodade käsitööliste valmistatud kuld- ja hõbeesemeid, Lääne-Euroopast pärit väärismetalltaieseid, tseremooniarelvi ja -turviseid, rikkaliku kaunistusega ehisrakmeid ja -sõidukeid.

Ajaloost
--------

Algselt oli Relvapalat tsaari arsenal, mis asutati 1508. aastal. Enne pealinna ja õukonna üleviimist Peterburi tegeldi Relvapalatis tsaaride relvade, väärisesemete ja mitmesuguste tarbeesemete valmistamise, ostmise ja säilitamisega. Relvapalatis töötasid 16.–17. sajandil Moskoovia parimad relvasepad vennad Vjatkinid, juveliirid nagu Gavrila Ovdokimov ja maalikunstnik Simon Ušakov. 1640.–1683. aastal tegutsesid Relvapalatis töökojad, milles anti ikonograafilist ja maaliõpetust, samuti õpetati välja käsitöömeistreid. 1700. aastal lisati Relvapalati kogusse Venemaa tsaaride kulla- ja hõbedakambri varad.

Pildid
------

* Monomahhi mütsMonomahhi müts
* Ivan Julma elevandiluutroonIvan Julma elevandiluutroon
* Tsaari regaalid 1620. aastatestTsaari regaalid 1620. aastatest
* Skepter teemandiga "Orlov"Skepter teemandiga "Orlov"
* Keisrinna Elisabeti kroonimiskleit, 1742Keisrinna Elisabeti kroonimiskleit, 1742
* Väärismetallist ja emailmaalingpanustega juveliirses köites altarievangeeliumidVäärismetallist ja emailmaalingpanustega juveliirses köites altarievangeeliumid
* Maria Fjodorovna kroonimismantel, 1896Maria Fjodorovna kroonimismantel, 1896
* Üks kümnest Fabergé munast, mis on Relvapalati kogusÜks kümnest Fabergé munast, mis on Relvapalati kogus

Viited
------

1. ↑  Armoury Museum. - Encyclopedia Britannica
2. ↑  Armoury Chamber. - Moscow Kremlin Museums
3. ↑  Simon Ushakov. - Encyclopedia Britannica
**Leo Tõnisson** (22. veebruar 1922 Pärnu – 28. juuli 2015) oli eesti kunstipedagoog.

Ta lõpetas 1941. aastal Jakob Westholmi Gümnaasiumi. Aastatel 1941–1956 oli ta asumisel Kirovi oblastis Molotovi rajoonis. 1970. aastal lõpetas ta kunstiõpetajana Tallinna Pedagoogilise Instituudi.

Ta töötas aastatel 1958–1995 Tallinna 24. Keskkoolis (Tallinna Kunstigümnaasiumis) kunstiainete õpetajana ja õppealajuhatajana. Ta on uurinud kunstiõpetuse mõju õpilase arengule ja avaldanud ajakirjanduses kunstikasvatusalaseid artikleid. Ta oli haridusministeeriumi kunstiõpetuse ainekomisjoni ja Ühiskondliku Pedagoogika Uurimise Instituudi liige.

Isiklikku
---------

Tema isa Aleksander Tõnisson oli Eesti sõjaväelane (kindralmajor, 1918), Tartu linnapea ja Tallinna ülemlinnapea.

Tunnustus
---------

* 1989 Eesti NSV teeneline õpetaja
* 2007 Kaitseministeeriumi III klassi teeneterist

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 12. jaanuar 2015. Vaadatud 2. augustil 2015.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)

Välislingid
-----------

* Leo Tõnisson (Eesti Entsüklopeedias)
* Suri teenekas kunstiõpetaja Leo Tõnisson
Joosu mõisa peahoone aprillis 2008
**Joosu mõis** (saksa keeles *Waimel-Neuhof*) oli rüütlimõis Põlva kihelkonnas Võrumaal. Nüüdisajal jääb kunagise mõisa territoorium Põlva maakonda Põlva valda.

Ajalugu
-------

Joosu mõis eraldati 1731. aastal Väimela mõisast. Mõis on kuulunud Mülleritele, Brömsenitele ja Budbergidele. Oma lapsepõlve on veetnud mõisas ka Ferdinand von Wrangell.

Esimeseks omanikuks oli major Gotthard Johann von Müller.

1759. aastal ostis mõisa leitnant Bernhard von Helmsersen.

1766 müüdi edasi major Robert von Brömsenile.

1774. aastal sai omanikuks Justus Johann Ludwig Briesemann.

1784 ostis mõisa kindralleitnant (kindralporutšik) Ferdinand Magnus von Freymann.

Kui von Freymanni tütar Dorothea Margarethe abiellus aastal 1799 Hurmi mõisniku kaptenmajor Peter von Wrangelliga, läks mõis Wrangellidele.

1809. aastal ostis mõisa major Leonhard von Budberg.

1850. aastal sai omanikuks major Konstantin von Budberg.

1853. aastal müüs ta mõisa meditsiinidoktor Otto Georg von Rückerile.

1857 ostis mõisa leitnant Friedrich von Möller.

1895 päris mõisa tema poeg Georg von Möller.

1908 ostis mõisa Leonhard von Roth.

1916. aastal ostis mõisa Rudolf Schultz.

Mõisakompleks
-------------

Mõisa ait
18. sajandi lõpus rajati pikk ühekorruseline poolkelpkatusega varaklassitsistlik ning baroksete sugemetega härrastemaja. Peahoone saali laed olid kaunistatud geomeetrilise ornamendiga. Härrastemaja esise väljaku äärde rajati ait ning tall-tõllakuur.

Kaua aega tühjana seisnud härrastemaja on mitmest kohast varisenud. Majandushoonetest on säilinud ait.

* Allee Joosu mõisa pargis (2010)Allee Joosu mõisa pargis (2010)
* Joosu mõisa park (2010)Joosu mõisa park (2010)
* Mõisa juurde viiv puiestee (2010)Mõisa juurde viiv puiestee (2010)

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Joosu mõis** |

* Joosu mõisast Eesti mõisaportaalis

Põlva kirik
Põlva kihelkond

**Kirik**: Põlva Maarja kirik  

**Mõisad**: Joosu mõis | Kiuma mõis | Kähri mõis | Lepa mõis | Maaska mõis | Mooste mõis | Partsi mõis | Peri mõis | Pragi mõis | Saarjärve mõis | Tilsi mõis | Timo mõis | Tõdu mõis | Uibujärve mõis | Vana-Koiola mõis | Varbuse mõis | Vastse-Koiola mõis | Viira mõis | Väimela mõis | Võru mõis
Vabadussõja mälestussammas Võru linnakalmistul
**Võru Vabadussõja mälestussammas** on Võru kalmistul paiknev mälestusmärk Vabadussõja lahingutes langenud meestele. 

Võrus asuvale kalmistule hakati esimesi Vabadussõjas langenud sõdureid matma 1919. aasta alguses. 1938. aastal püstitati matmispaiga juurde ausammas kirjaga "AU ISAMAA EEST LANGENUILE 1918–1920". Nõukogude okupatsiooni ajal mälestusmärk hävitati ja hauad jäid unarusse. Võru mälestussamba kavandas kunstnik Arkadio Laigo.

Veel okupatsiooni ajal, 1987. aastal asus haudu korrastama kodanikuühendus Vaba-Sõltumatu Kolonn Nr. 1. 27. märtsil 1988 hakkas ühendus esimesena Eestis Vabadussõjas langenute mälestussammast taastama, olles sellega eeskujuks kõigile. Töid rahastati kalmistu külastajate annetustest. Vabadussammas taasavati 23. juunil 1988 suure rahvahulga osalusel. 2002. aastal alustas Võru linnavalitsus matmispaiga rekonstrueerimist. Noortekolonni püstitatud sammas lammutati. Uuel sambal kasutati aga noortekolonni valmistatud sambaplaati ja risti. 

2023 aasta oktoobrist-novembrini toimusid samba rekonstrueerimistööd ning 16. novembril 2023 said tööd lõpu, kui mälestussambale paigaldati graniidist vabadusrist, mis sai valmistatud ajaloolise eeskuju järgi. Varasemalt oli samba otsas 1988. aastal noortekolonni poolt valmistatud rist.

Viited
------

1. ↑  Annom, Kadi (18. november 2023). "FOTOD Mälestussammas sai rekonstrueerimistööde lõpus ajalooliselt korrektse risti". *Võrumaa Teataja*. Vaadatud 18. novembril 2023.

Välislingid
-----------

* Monumendist.
* Vaba-Sõltumatu Kolonn Nr. 1 1988
Nylands nationi maja Helsingis aadressil Kasarmikatu 40
**Nylands nation** on Helsingis tegutsev rootsikeelseid üliõpilasi koondav üliõpilasorganisatsioon.

Ajalugu
-------

Nylands nationi ajalugu ulatub aastasse 1643, kui Turu kuningliku akadeemia juures asutati Uusimaalt pärit üliõpilasi koondav organisatsioon. Kuninglik akadeemia kolis 1828 Helsingisse ja ühes sellega ka Nylands Nation.

1905 eraldusid Nylands nationist soomekeelsed tudengid, et luua uus üliõpilasorganisatsioon – Eteläsuomalainen osakunta.

Tegevus
-------

Nylands nationil on ligikaudu 700 liiget, kellest kaks kolmandikku õpivad Helsingi ülikoolis. Ülejäänud liikmed omandavad teadmisi Aalto ülikoolis, Arcada tehnikaülikoolis või Hankeni majanduskoolis.

Organisatsiooni juhivad inspektor ja kuraator, kes valitakse ametisse kolmeks aastaks. 2016. aasta seisuga on inspektor Helsingi ülikooli professor Henrik Meinander ja kuraator Ina Scheinin. Lisaks korraldavad organisatsiooni tegevust veel mitmed teised ametnikud.

Nylands nation annab välja ajakirja Terra Nova, mis ilmub 4–5 korda aastas.

Välismärgid
-----------

Nylands nationi värvid on valge-sinine-kollane.

Sõprusorganisatsioonid
----------------------

### Soome

* Eteläsuomalainen osakunda
* Nyländska Nationen Åbo Akademi juures

### Rootsi

* Västgöta Nation Uppsalas
* Värmlands Nation Uppsalas
* Wermlands Nation Linköpingis
* Wermlands Nation Lundis
* Södermanland-Nerikes Nation Uppsalas
* Humanistiska föreningen Stockholmis

### Eesti

* Korporatsioon Ugala
* Korporatsioon Filiae Patriae

### Norra

* Norske Studentersamfund

### Taani

* Studentenforeningen

### Saksamaa

* Burschenschaft Arminia Marburg
* Die Verbindung Berliner Studentinnen Lysistrata (VBSt Lysistrata)

Viited
------

1. 1 2  "Nationens historia". Originaali arhiivikoopia seisuga 28. märts 2016. Vaadatud 5. märtsil 2016.
2. 1 2  "Nationen". Originaali arhiivikoopia seisuga 17. oktoober 2014. Vaadatud 5. märtsil 2016.
3. ↑  "Funktionärer". Originaali arhiivikoopia seisuga 28. märts 2016. Vaadatud 5. märtsil 2016.
4. ↑  "Terra Nova". Originaali arhiivikoopia seisuga 28. märts 2016. Vaadatud 5. märtsil 2016.

Välislingid
-----------

* Nylands nationi koduleht