recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Sari Essayah
**Sari Miriam Essayah** (sündinud 21. veebruaril 1967 Haukivuori vallas) on Soome poliitik ja endine kergejõustiklane (käija), maailmameister (1993) 10 km käimises. Alates 2015. aasta augustist on ta Soome Kristlike Demokraatide partei esimees.

Sportlikud saavutused
---------------------

* 1991 – kuldmedal universiaadil ja pronksmedal Tokyo maailmameistrivõistlustel
* 1992 – 4. koht Barcelona olümpiamängudel
* 1993 – hõbemedal maailmakarikavõistlustel Mexicos ja **maailmameister** Stuttgardi maailmameistrivõistlustel
* 1994 – Euroopa meister
* 1993 ja 1994 – Soome parim naissportlane

Poliitikukarjäär
----------------

2003. aastal valiti Sari Essayah Soome Kristlike Demokraatide esindajana Eduskunna liikmeks. 2007. aasta valimisel ei õnnestunud tal enam parlamenti pääseda. Sügisest 2007 kuni Euroopa Parlamendi valimiseni 2009. aastal oli ta partei peasekretär.

2009. aasta valimistel valiti Sari Essayah Euroopa Parlamenti.

Ta oli Soome Kristlike Demokraatide kandidaat 2012. aasta Soome presidendivalimistel ja kogus 1. voorus 2,5% häältest.

2015. aasta parlamendivalimistel valiti ta uuesti Eduskunna liikmeks ja augustis valiti ta partei esimeheks.

Isiklikku
---------

Sari Essayah on 162 cm pikk ja kaalub 58 kg. Sari isa on pärit Marokost, sealt pärineb ka tema võõrapärane perekonnanimi. Sportimist alustas ta algklassides kooli spordiklubis. Algul harrastas ta pikamaajooksu ja suusatamist. Käimisega hakkas Sari tegelema 15-aastaselt, kui tulemas olid noorte EM-võistlused ja talle soovitati seda ala proovida. Ta otsustas katsetada ning tegi kohe kiireid edusamme. Suurest spordist lahkus ta pärast Atlanta olümpiamänge 1996. aastal.

1991. aastal abiellus Sari Essayah Robert Matti Hiskias Knappiga, neil on kaks last, Noora (1998) ja Nea (2001).

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Sari Essayah** |

* Sari Essayah
**Saksamaa Demokraatlik Talurahvapartei** (saksa keeles *Demokratische Bauernpartei Deutschlands*, lühend *DBD*) oli Saksa DV poliitiline partei.

Saksamaa Demokraatlik Talurahvapartei asutati Nõukogude okupatsioonitsoonis 17. juunil 1948. Partei loomise põhjuseks oli Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei juhtkonna soov vähendada Kristlik-Demokraatliku Liidu ja Saksamaa Liberaaldemokraatliku Partei mõju talurahvale. Partei juhtiv kaader tuli valdavalt Saksamaa Sotsialistlikust Ühtsusparteist. 1951. aastal oli Saksamaa Demokraatlikul Talurahvaparteil 80 000 liiget, 1988. aastal aga 122 000. Saksamaa Sotsialistlikust Ühtsusparteist hakkas Saksamaa Demokraatlikust Talurahvaparteist distantseeruma alles 1989. aasta sügisel.

Partei häälekandja oli ajaleht Bauernecho.

Saksa DV esimestel ja ainsatel vabadel parlamendivalimistel 18. märtsil 1990 kogus Saksamaa Demokraatlik Talurahvapartei 2,18% häältest. 15. septembril 1990 ühines Saksamaa Demokraatlik Talurahvapartei Saksamaa Kristlik-Demokraatliku Liiduga ja lakkas iseseisva parteina olemast.

Saksamaa Demokraatliku Talurahvapartei esimehed
-----------------------------------------------

* juuni 1948 – mai 1982 – Ernst Goldenbaum
* mai 1982 – 27. märts 1987 – Ernst Mecklenburg
* 27. märts 1987 – 30. juuni 1990 – Günther Maleuda
* 30. juuni 1990 – 15. september 1990 – Ulrich Junghanns (tegevesimees).

Viited
------

1. ↑  Demokratische Bauernpartei Deutschlands (DBD) Chronik der Wende
2. ↑  Demokratische Bauernpartei Deutschlands (DBD) Jugendopposition in der DDR
3. ↑  Demokratische Bauernpartei Deutschlands : Online-Findbuch ARGUS: Suche über die Beständeübersichten und Online-Findbücher des Bundesarchivs und des Stasi-Unterlagen-Archivs (BStU-Archiv)
4. ↑  German Democratic Republic : Ministries, political parties, etc. www.rulers.org
**Peergkorv** (Lõuna-Eestis ka *pirrukorv*) on männipeergudest punutud korv. Selliseid korve valmistavad valdavalt vastava ala meistrid.

Kesk-Euroopas ja Skandinaavias valmistati korve lehtpuupeergudest. Peergkorv on vastupidavam kui höövlilaastust korv.

Eestis levisid korvid peamiselt laadakaubana, vaid Ida-Eestis valmistati neid mõnel pool ka kodudes käsitööna enda tarbeks. Kagu-Eestis ja Peipsi-äärsetes külades tegid vastavate oskustega mehed peergudest kõik vajalikud korvid:

* kartuli- ja marjakorvid;
* seljakorvid heina, õlgede, rohu vedamiseks;
* märsskorvid villade jaoks;
* kaheosalised villakorvid, mida kasutati üle Eesti;
* vibuhällid;
* pesu- ja turukorvid, mida kasutas linnarahvas;
* sibula korvid, mida kasutasid peamiselt venelased;
* suitsukala korvid, mida kasutasid kalurid;
* Avinurme saiakorvid jne.

20. sajandi alguses vähenes peergkorvide kasutus märgatavalt, kuna kodune villakraasimise hääbus, mis oli villavabrikute loomisest tingitud. Praeguseks on Eestis alles vaid üksikud meistrid, kes on oma vilumuse saanud pärandoskusena.

Vaata ka
--------

* korvipunumine

Viited
------

1. ↑  Eesti keele seletav sõnaraamat Vaadatud 20.07.2020
2. 1 2   Pirrukorvi punumine, Vaadatud 20.07.2020
3. ↑   Eesti etnograafia sõnaraamat. Arvi Ränk. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus, 1996. Lk 139

Välislingid
-----------

* Peergkorv. Eesti Rahva Muuseum
**Sotsiaalne staatus** on teatava sotsiaalse rolli täitja asend sotsiaalsete suhete süsteemis, mis on määratud selle süsteemi jaoks oluliste tunnuste kaudu (majanduslikud, töised/erialased, kultuurilised).

Staatus tekib kuna erinevatel rollidel on erinev tähtsus grupi jaoks, millest lähtuvalt rollide täitjaile antakse erineval määral võimu, tunnustust ja hüvitust. Rollid järjestuvad kaasneva staatuse alusel hierarhiasse.

Sotsiaalse staatusega kaasnevad õigused ja kohustused, vabadused ja piirangud, mis kajastuvad ka vastavates rolliootustes. Iga sotsiaalse staatusega kaasneb vastav roll, iga rolliga aga staatust ei kaasne (olurollid).

Rollis on nähtud staatuse muutlikku poolt: kui staatus väljendab sama tähtsusega rollide sarnaseid jooni erinevates gruppides, siis roll väljendab sama staatusega rollide sotsiokultuurilist eripära grupis (nt kohtuniku, ema, valitseja staatused ja rollid).

Rolli muutumine võib esile kutsuda staatuse muutumise (tõusu või languse). Ajalooliselt algab staatuse muutumine rolli teisenemisest. Inimesel võib korraga olla mitu staatust (seoses erinevate rollidega). Tekkida võib staatusekonflikt (inimene täidab korraga mitut väga erineva staatusega rolli).

Inimese põhilist staatust määravateks tunnusteks on tema elukutse, amet, haridus, sissetulek, etniline kuuluvus ja sugu.

Vaata ka
--------

* Võim
* Sotsiaalne klass
* Sotsiaalne hierarhia
* Sotsiaalne mobiilsus
* Sotsiaalne võrgustik
Panini suguvõsa krahvivapp
**Panin** oli Vene päritolu aadlisuguvõsa.

Ajalugu
-------

### Päritolu küsimus

Panini suguvõsa põlvnemisliini on vähe uuritud. Lünkade tõttu on mitmete sõlmküsimuste lahendamine osutunud keeruliseks. Näiteks ei ole Paninite kohta materjale 1670. ja 1680 aastatel sugupuuasjade palatile esitatud nimekirjade hulgas. Sugupuus, mida tänapäeval säilitatakse Venemaa Vanade Aktide Arhiivis (RGADA), on esitatud seisukoht, et Paninid põlvnesid Itaaliast, kus nad kandsid perekonnanime **Panini**. Sellele aga ei ole allikalist tõestust leitud.

### Varasem ajalugu

Esimesed teated suguvõsast pärinevad 16. sajandi II poolest. Nikita Panin oli aastast 1763 Venemaa Välisasjade Kolleegiumi juht. Nikita ja tema vend Pjotr said 1767 Venemaalt krahvitiitli.

Paninid rüütelkonna matriklis
-----------------------------

Paninid kanti 1766 Eestimaa ja 1769. aastal Liivimaa rüütelkonna aadlimatriklisse.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5   Damier, P. E. & Ando Pajus, 2007. Eestimaa rüütelkonna vapiraamat. Tänapäev, lk 112
2. ↑  Panini suguvõsa ajalugu saidil bigenc.ru
3. ↑  Stackelberg, Otto Magnus von, Kathatina II, 1762-1796, Genealogisches Handbuch der estländischen Ritterschaft, Bd.: 3, Görlitz, 1930, s. 293

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Panin** |

Välislingid
-----------

* Panini suguvõsa ajalugu saidil bigenc.ru
* Panini suguvõsa genealoogia saidil ru.rodovid.org
* Panini suguvõsa genealoogiline tabel saidil rgfond.ru
Līči tamm
**Lutriņi vald** (läti keeles *Lutriņu pagasts*) on vald Lätis Salduse piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Jaunlutriņi, Gaiķi, Zirņi ja Salduse vallaga.

Valla pindala on 90,4 km². Aastal 2011 oli elanikke 1216, aga 2021. aasta seisuga elas seal 1072 inimest. Aastal 2011 elas vallas 1105 lätlast, 17 venelast, 8 valgevenelast, 7 ukrainlast, 7 poolakat ja 62 leedulast. Valla keskuseks on Lutriņi küla. Vallavanem on Valdis Gūtmanis (ühine Šķēde ja Jaunlutriņi vallaga).

Vald moodustati aastal 1860, mil Jaunlutriņi, Ošenieki ja Mācītājmuiža vald uueks Lutriņi vallaks ühendati. Tänapäevasel valla territooriumil asusid varem Lutriņi (*Gut Luttringen*) ja Lašupe (*Gut Laschuppe*) mõisad. Aastal 1935 oli Kuldīga kreisi kuuluva valla pindala 208,7 km² ja seal oli 2954 elanikku.

Aastal 1945 moodustati Lutriņi vallas Lutriņi, Jaunlutriņi ja Ošenieki külanõukogu, aastal 1949 vald likvideeriti. Aastal 1977 liideti Lutriņi külanõukoguga osa Salduse külanõukogust, ent osa varasemaid alasid arvati Zirņi külanõukogu koosseisu. Aastal 1990 muudeti külanõukogu vallaks. Aastal 2009 arvati vald Salduse piirkonda.

Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Mizaiņi linnamägi.

Valla suurim jõgi on Krimelde jõgi, teine tähtsam jõgi on selle lisajõgi Lašupe.

Looduskaitse all on Lutriņi valla kaasik, Lutriņi park, Rūši tamm, Senrūtese künnapuu, Atplēsase Kuivav tamm, Atplēsase Peekritamm, Baltskaiši Kiirgav tamm, Baltskaiši Õitsev tamm, Baltskaiši Zemzari tamm, Juskase tamm, Klīperi Põhjatamm, Klīperi Kõver tamm, Klīperi Tammetaat, Klīperi Tumeroheline tamm, Līči tamm, Bruņinieki tamm, Ķīkala mänd, Veiķenieki mänd, Likši mänd ja Tāļese tamm, lisaks veel kolmteist nimetut põlispuud.

Vallas on kolm küla. Valla keskuses Lutriņis (*lielciems*) oli 2022. aastal 509 elanikku. Kaks küla on staatusega *vidējciems*: Lašupe 112 elanikuga aastal 2005 ja Namiķi 335 elanikuga aastal 2022. Ülejäänud elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.

Viited
------

1. ↑  Iedzīvotāju skaits pēc tautības reģionos, pilsētās, novados, pagastos, apkaimēs un blīvi apdzīvotās teritorijās gada sākumā (pēc administratīvi teritoriālās reformas 2021. gadā) 2021 - 2022, vaadatud 3.10.2023.
2. ↑  Ethnic composition of Latvia 2011
3. ↑  Saldus novads, vaadatud 9.09 2022
4. ↑  Okupētās Latvijas administratīvi teritoriālais iedalījums. Latvijas Valsts arhīvu ģenerāldirekcija. Rīga, 1997. ISBN 9984-9256-0-9
5. ↑  Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija. Valsts aizsargājamo nekustamo kultūras pieminekļu saraksts
6. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS
7. ↑  Vietvārdu datubāze. Latvijas Ģeotelpiskās informācijas aģentūra.

Välislingid
-----------

 Lutriņi vald – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis

Salduse piirkonna haldusüksused

* Blīdene vald
* Brocēni linn
* Ciecere vald
* Ezere vald
* Gaiķi vald
* Jaunauce vald
* Jaunlutriņi vald
* Kursīši vald
* Lutriņi vald
* Nīgrande vald
* Novadnieki vald
* Pampāļi vald
* Remte vald
* Ruba vald
* Salduse linn
* Salduse vald
* Šķēde vald
* Zaņa vald
* Zirņi vald
* Zvārde vald
* Vadakste vald
Harjumaa jalaväerügemendi ülem, Bogislaus von der Pahlen
**Harjumaa jalaväerügement** (rootsi k. *Estländskt infanteriregemente af Harriska kretsen*) oli 1701–1710 tegutsenud Rootsi jalaväerügement, mis osales Põhjasõja Eesti sõjatandril. Üksus hävis Tallinna langemise järel. Üksuse ülem oli ooberst Bogislaus von der Pahlen.

Üksuse sinisel lahingulipul on kujutatud kuldset vapikilpi, millel on kolm otse vaatavat tumesinist lõvi. Säilinud lipp on valmistatud 1707. aastal Stockholmis Olof Hoffmanni poolt.

Üksuse teenistusajalugu
-----------------------

Harjumaa jalaväerügement moodustati 1701. aasta kevadel. Selle ülemaks määrati ooberst Bogislaus von der Pahlen. 1077-meheline üksus viidi üle Liivimaale, 1701. aasta sügisel paiknes rügement Ahja jõe ääres. 1703. aastal viidi rügement siiski Tallinna tagasi. 1705. aastal osales üksusest 20 meest dessandil Kroonlinnale, mis aga läbi kukkus. Kuigi von der Pahlen kiitis 1705. aastal oma rügemendi olukorda, palus ta järgmisel aastal Eestimaa viitsekuberner Wolmar Anton von Schlippenbachi väljaantud plakati kaudu, et roodutalupojad üksuse riietamisel rohkem kaasa aitaks. 1709. aastal oli üksuse koosseisus 949 reameest. 1710. aastal alistus rügement Tallinna langemise järel.

Viited
------

1. 1 2 3  Lk 16 (Horisont, 1994)
2. ↑  "Swedish Colours from Enlisted and Militia Units in the Baltic Provinces 1700-1710" (PDF). Vaadatud 18.01.2024.
3. ↑  "ÜLDVAADE HARJU RÜGEMENDI VÕITLUSTEEST". Vaadatud 18.01.2024.
4. ↑  Lk 52 (Eesti rahva ajaloost, 1960)
5. ↑  Lk 47 (Horisont, 2013)
6. ↑  Lk 21 (Nordensvan, 1920)

### Kasutatud kirjandus

* Eesti rahva ajaloost Põhjasõja aastail 1700–1721. Tallinn: Eesti Riiklik Kirjastus. 1960.

* Kroon, Kalle. Kolme lõviga lipu all. Horisont. Nr. 1. 1994.
* Kroon, Kalle. Eestlaste vabadusest ja väest Rootsi aja lõpul. Horisont. Nr. 2. 2013.
* Nordensvan, Carl Otto. Svenska arméns regementen 1700–1718. 1920.

Välislingid
-----------

* Kolme Krooni Klubi – Harju maarügement.
**Virumaa jalaväerügement** (rootsi keeles *Estländskt infanteriregement af Wieriska kretsen*) oli aastatel 1701–1704 tegutsenud Rootsi jalaväeüksus, mis osales Põhjasõjas Eesti sõjategevuses. Üksus hävis Narva piiramisel.

Üksuse teenistusajalugu
-----------------------

Virumaa jalaväerügement moodustati 1701. aastal maamiilitsarügemendina. Järgmisel aastal osales rügement koos teiste Põhja-Eesti väeüksustega Vasknarva lahingus. 1703. aastal kaebas üksuse ülem Wilhelm Heinrich Hastfer, et tema rügement kannatab deserteerimise all. Lisaks oli Virumaal sõjaväeteenistusse sobivatest talupoegadest puudus. 1704. aastal lahkus Hastfer ülema kohalt, tema asemele tuli Adam Johan von Treyden. Pärast seda osales üksus Narva piiramisel, kus kandis aga suuri kaotusi (vangi langesid ka Treyden ja Hastfer). Linna langemise järel üksus likvideeriti ja selle riismed liideti Carl Johan von Hüene Tallinna Linnamajori pataljoniga.

Teadaolevad ohvitserid
----------------------

* Ooberst Wilhelm Heinrich von Hastfer
* Ooberstleitnant Adam Johan von Treyden
* Kapten Berndt Johan von Schulmann
* Kapten Rutger Johann von Baggehufwudt
* Kapten Wolff Heinrich von Anrep
* Major Berend von Rehbinder

Viited
------

1. ↑  *Eesti rahva ajaloost Põhjasõja aastail 1700-1721*. 1960. Lk-d 80–81.
2. ↑  Kelch, Christian (2009). *Liivimaa kroonika järg*. Lk-d 204–207.
3. 1 2  "Swedish Colours from Enlisted and Militia Units in the Baltic Provinces 1700-1710" (PDF). Vaadatud 03.09.2023.
4. ↑  "Hastfer no. 240". Vaadatud 03.08.2023.
Märk Euroopa Liidu Kohtu kohtupalee ees. Taustal on kohtu Rocca, Montesquieu ja Comeniuse tornid.
**Euroopa Liidu Kohus** on Euroopa Liidu institutsioon, mille ülesanne on tagada ELi õiguse ühesugune tõlgendamine ja kohaldamine kõigis ELi liikmesriikides; tagada, et riigid ja ELi institutsioonid järgiksid ELi õigust. Euroopa Liidu Kohus asutati 1957. aastal ja see asub Luxembourgis.

Euroopa Liidu Kohus koosneb kahest kohtust:

* Euroopa Kohus – menetleb liikmesriikide kohtutelt laekunud eelotsusetaotlusi, teatavaid tühistamishagisid ja apellatsioonkaebusi;
* Üldkohus – langetab otsuseid tühistamishagide kohta, mille on esitanud üksikisikud, ettevõtjad ning teatavatel juhtudel ELi liikmesriikide valitsused. Praktikas tähendab see, et kõnealune kohus tegeleb peamiselt konkurentsiõiguse, riigiabi, kaubanduse, põllumajanduse ja kaubamärkidega.

Euroopa Kohtus töötab üks kohtunik igast ELi liikmesriigist ja 11 kohtujuristi. Üldkohtus töötas varem 47 kohtunikku, alates 2019. aastast aga 56 kohtunikku (2 kohtunikku igast ELi liikmesriigist).

Iga kohtunik ja kohtujurist määratakse liikmesriikide valitsuste ühisel kokkuleppel ametisse kuueaastaseks ametiajaks, mida on võimalik pikendada. Igas kohtus valivad kohtunikud presidendi, kes astub ametisse kolmeaastaseks ametiajaks, mida on võimalik pikendada.

2004–2016 tegutses Euroopa Liidu Kohtu koosseisus nende kõrval ka Avaliku Teenistuse Kohus.

Viited
------

1. ↑  Euroopa Liidu ametlik veebisait
2. ↑  Avaliku Teenistuse Kohus: Üldkirjeldus Euroopa Liidu Kohtu kodulehel (vaadatud 04.05.2018)

Välislingid
-----------

* Euroopa Liidu Kohtu veebisait

Euroopa Liidu institutsioonid

Euroopa Parlament – Euroopa Ülemkogu – Euroopa Liidu Nõukogu – Euroopa Komisjon – Euroopa Liidu Kohus – Euroopa Keskpank – Euroopa Kontrollikoda
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib Beethoveni teosest; Mozarti teose kohta vaata artiklit Klaverisonaat nr 14 (Mozart)* |

---

**Klaverisonaat nr 14** cis-moll, nimega *Quasi una fantasia*, op. 27, nr 2, on Ludwig van Beethoveni klaverisonaat. See valmis 1801. aastal ja ta pühendas selle 1802. aastal oma õpilasele krahvinna Julie "Giulietta" Guicciardile. Pealkiri "Kuupaistesonaat" (saksa keeles *Mondscheinsonate*) sai tuntuks hiljem, tõenäoliselt pärast Beethoveni surma.

Teos on Beethoveni üks kuulsamaid klaveriteoseid ja see sai populaarseks juba tema eluajal. Ta kirjutas Kuuvalgussonaadi oma kolmekümnendate aastate alguses, pärast seda, kui oli lõpetanud mõned tellimustööd; puuduvad tõendid selle kohta, et see sonaat oleks temalt tellitud.

Sonaati peetakse üheks romantismiajastu varaseimaks muusikateoseks. Sonaat koosneb kolmest osast: Adagio sostenuto,
Allegretto ja Presto agitato. Carl Czerny, Beethoveni õpilane, kirjeldas esimest osa kui "kummitusstseeni, kus kaugelt kostab kaeblik kummituslik hääl". Liszt kirjeldas teist osa kui "lille kahe kuristiku vahel". Viimasest osast on Charles Rosen kirjutanud: "See on emotsioonide esituses kõige ohjeldamatum. Isegi täna, kakssada aastat hiljem, on selle metsikus hämmastav".

Ka nüüdisaja tuntud pianistid on oma töötlustesse lisanud teose põhimotiive. Näideteks on George Shearing albumis "Moonlight Becomes You", albumis "White Satin" ja Alicia Keysi versioon "Remixed & Unplugged" albumis "Songs in A Minor".
**Maidre** on perekonnanimi.

Indias oli perekonnanime Maidre kandjaid 2014. aastal 18 isikut, Ameerika Ühendriikides oli sellenimelisi isikuid 2.

Statistika Eestis
-----------------

2023. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Maidre 71 inimesel: 33 mehel ja 38 naisel. Perekonnanimede levikult oli Maidre meeste puhul 3497. kohal ja naiste puhul 3257. kohal. Kõige levinum oli perekonnanimi Maidre vanuserühmas 70–74, kus neid on 10 000 elaniku kohta 0,79. Nimi oli kõige sagedasem Pärnu maakonnas, kus sellist nime kandis maakonna 10 000 elaniku kohta 1,26 inimest.

Nimede eestistamisel võeti perekonnanimi Maidre aastatel 1935–1940 kasutusele isikute poolt, kelle nimi oli varem Baranov, Bootsmann, Johannson, Lõõtsmann, Mäddamürk, Maddisson, Maider, Manguson, Margk, Markus, Marrsinevitsh, Märtin, Martinsen, Martinson, Mattisov, Mihkelson, Mühlmann, Pootsmann (2), Potsman, Rebane ja Siibak.

Nime kandjaid
-------------

* Ines Maidre, eesti organist (1958–)
* Jaan Maidre, Tapa linnapea ja linnavanem (1903–1942)
* Paul Maidre, eesti vaimulik (1919–1996)
* Riina Maidre, eesti näitleja (1982–)
* Villem Maidre, eesti omavalitsustegelane (1903–1990)

Viited
------

1. ↑  Maidre Surnames. Vaadatud 4. veebruar 2024.
2. ↑  Statistikaamet: Nimede statistika. Maidre. Vaadatud 4. veebruar 2024.
3. ↑  Onomastika andmebaas. Nimede eestistamine: (uus nimekuju): Maidre.

Välislingid
-----------

* Maidre statistikaameti andmebaasis
**Skaņkalne** (vanasti ka **Skulberģi**) on küla (*vidējciems*) Lätis Valmiera piirkonnas Skaņkalne vallas. Küla asub merepinnast 55 meetri kõrgusel Salatsi jõe kaldal.

Külas asub endise Skulberģi mõisa (*Kolberg*) keskus. Külas on raamatukogu ja vabaõhulava. Küla kujunes välja nõukogude perioodil kui külanõukogu ja Skaņaiskalnsi kolhoosi keskasula. Sealne õigeusu kirik tegutses 1960. aastateni. Skaņkalne valla halduskeskus asus seal aastani 2012. Aastail 2009–2021 kuulus küla Mazsalaca piirkonda.

Skaņkalne ehk Kolbergi linnamägi on muinsusmälestisena riikliku kaitse all.

Sealses pargis asub ühe hukkunud partisani hauatähis.

Külas kasvav metsõunapuu, Bezdelīgi paljand ja koopad on looduskaitse all.

2000. aastal elas külas 364 inimest, aastal 2020 oli elanikke aga 250.

Bezdelīgi paljand

Viited
------

1. ↑  Vietvārdu datubāze
2. ↑
3. ↑  Skaņkalnes (Kolbergas) pilskalns
4. ↑  Список памятников и памятных мест, связанных с событиями Великой Отечественной войны, на территории Латвийской Республики
5. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS

| * v
* r
Skaņkalne valla asulad |
| --- |
| 
Dzintari **·**  Jaunate **·**  Ķurbēni **·**  Skaņkalne |
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib Sēļi valla külast; Valka valla küla kohta vaata artiklit Sēļi (Valka vald)* |

---

Sēļi mõisa peahoone
**Sēļi** on küla (*vidējciems*) Lätis Valmiera piirkonnas, Sēļi valla halduskeskus. Küla asub merepinnast 55 meetri kõrgusel, Riiast 149 ja endisest piirkonnakeskusest Mazsalacast 11 kilomeetri kaugusel. 

Külas on lisaks vallavalitsusele ka rahvamaja, raamatukogu ja postkontor. Sealne tuulik ja vallakooli hoone on arhitektuurimälestistena kohaliku kaitse all. Külas asub Sēļi bussipeatus.

XVI sajandi teisel poolel rajati küla kohale Sēļi mõis (*Sehlen*). Selle esimeseks omanikuks oli Sēlpilsi valitseja Kaspar Zybork von Vislingen, kes sai selle lääniks Zygmunt II Augustilt. Nõukogude ajal ehitati küla välja kohaliku kolhoosi «Ziemeļi» keskasulana. Aastail 2009-2021 kuulus küla Mazsalaca piirkonda.

Külas kasvav saar ümbermõõduga 4,28 meetrit ja Sēļi mõisapargi pärn ümbermõõduga 3,98 meetrit on looduskaitse all.

Aastal 2015 oli külas 149 elanikku, aastal 2020 oli elanikke 129.

Viited
------

1. ↑  Vietvārdu datubāze
2. ↑
3. ↑  Sēļu vējdzirnavas
4. ↑  Sēļu pagastskola
5. ↑  Autotransporta direcija
6. ↑  Latvijas pagasti. Enciklopēdija. Rīga : A/S Preses nams. 2002. ISBN 9984-00-436-8.
7. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS

| * v
* r
Sēļi valla asulad |
| --- |
| 
Idus **·**  Pantene **·**  Pilāti **·**  **Sēļi** |
**Ipiku** (läti keeles *Ipiķi*; eesti keeles ka *Ööbiku*) on küla (*vidējciems*) Lätis Valmiera piirkonnas Eesti piiri ääres. Küla on Ipiku valla halduskeskus. 

Ipiku on kujunenud endise Ööbiku mõisa juurde. Aastail 2009-2021 kuulus küla Ruhja piirkonda.

Ipikus on raamatukogu.

Enne Eesti ja Läti liitumist Euroopa Liiduga paiknes Ipiku külas piiripunkt. Küla territooriumile jääb Läti põhjapoolseim punkt, mille koordinaadid on raiutud endises piiripunktis asuvasse kivvi.

Külas asus 1997. aastal suletud Riia–Ipiku raudteeliini üks lõppjaam (Ipiku raudteepeatus). Varem oli raudtee ühendatud Valka–Pärnu liiniga (Valga–Ruhja–Pärnu raudteega). Külas on Ipiķi bussipeatus.

Ipiku külas veetis oma lapsepõlve Vingali talus ning elu viimase kolmandiku Eglītise (kirjanduses ekslikult ka Eglitesi) talus eesti proosakirjanik, luuletaja ja tõlkija Rein Sepp.

Elanikkond
----------

|  |  |
| --- | --- |
| * 64 (1970)
* 128 (1979)
* 139 (1989)
* 131 (2000)
 | * 71 (2011)
* 94 (2015)
* 99 (2018)
* 87 (2022)
 |

Aastal 2015 oli külas 94 elanikku.

* Ipiku kultuurimajaIpiku kultuurimaja
* Lagunenud veski Ipiku külasLagunenud veski Ipiku külas
* Rein Sepa kodutaluRein Sepa kodutalu
* Ipiku piiripunktIpiku piiripunkt

Viited
------

1. ↑
2. ↑  Pēteris Lizums: Dzelzceļa līnija Rīga-Ipiķi, 21. märts 2009
3. ↑  Autotransporta direcija
4. ↑  Vietvārdu datubāze

| * v
* r
Ipiku valla asulad |
| --- |
| 
**Ipiku** **·**  Ipiķu skola **·**  Ķirbēni  |
Christopher Nkunku (2020)
Christopher Nkunku 2021. aastal RB Leipzigi mängijana
**Christopher Alan Nkunku** (sündinud 14. novembril 1997 Lagny-sur-Marne'is) on Prantsusmaa jalgpallur, kes mängib ründava poolkaitsja või ründajana Inglismaa kõrgliiga klubis Chelsea ja Prantsusmaa jalgpallikoondises.

Ta alustas klubikarjääri Paris Saint-Germainis, mille noorteakadeemiaga liitus ta 2010. aastal. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta 8. detsembril 2015 UEFA Meistrite Liiga alagrupimängus Donetski Šahtari vastu. Esimese värava lõi ta Paris Saint-Germainis 7. jaanuaril 2017 karikamängus Bastia vastu.

2019. aasta juulis sõlmis ta viieaastase lepingu Saksamaa kõrgliigaklubiga RB Leipzigiga. Tema edukamad hooajad olid seal 2021/22 ja 2022/23, mil ta lõi Saksamaa kõrgliigas vastavalt 20 ja 16 väravat. Hooajal 2021/22 valiti Nkunku Saksamaa kõrgliiga hooaja parimaks mängijaks ning hooajal 2022/23 oli ta liigas Bremeni Werderi mängija Niclas Füllkrugi kõrval liiga suurim värvakütt.

Suvel 2023 liitus ta 60 miljoni euro eest Londoni Chelseaga.

Aastatel 2018–2022 mängis Nkunku Prantsusmaa noortekoondistesse. Prantsusmaa jalgpallikoondises tegi ta debüüdi 25. märtsil 2022 sõprusmängus Elevandiluuranniku vastu.

Ta on Kongo päritolu.

Saavutused
----------

Paris Saint-Germain
* Ligue 1: 2015–16, 2017–18, 2018–19
* Coupe de France: 2015–16, 2016–17
* Coupe de la Ligue: 2016–17, 2017–18
* Trophée des Champions: 2015, 2016, 2017, 2018

RB Leipzig
* DFB-Pokal: 2021–22, 2022–23

Viited
------

1. ↑  "3. Sommer Neuzugang: RBL verpflichtet Nkuku". RB Leipzig. 17.7.2019. Vaadatud 18.8.2020

Välislingid
-----------

* Profiil Chelsea FC kodulehel

| * v
* r
Chelsea FC mängijad  –  Premier League |
| --- |
| 

* 1 Sánchez
* 2 Disasi
* 3 Cucurella
* 5 Badiashile
* 6 Silva
* 7 Sterling
* 8 Fernández
* 10 Mudrõk
* 11 Madueke
* 13 Bettinelli
* 14 Chalobah
* 15 Jackson
* 16 Ugochukwu
* 17 Chukwuemeka
* 18 Nkunku
* 19 Broja
* 20 Palmer
* 21 Chilwell
* 23 Gallagher
* 24 James (k)
* 25 Caicedo
* 26 Colwill
* 27 Gusto
* 28 Petrović
* 29 Maatsen
* 33 Fofana
* 36 Washington
* 45 Lavia
* Treener: Pochettino

 |
**Delfi oraakel** oli vanakreeka pühamu Delfis Parnassose mäe lõunanõlval, kus inimesed käisid kogu Kreekast ja kaugemaltki saamas Apollonilt vastust küsimustele, mis neid vaevasid. Oraakliks nimetati ka vastust, mis jumalalt saadi.Pühamu ulatub tagasi 1400. aastasse eKr. See oli kogu Hellase tähtsaim pühamu ning vähemalt teoorias austasid kõik kreeklased selle sõltumatust. 

Pühamus asus püha kivi Omphalos ('naba'), mida peeti Maa keskpaigaks. Pühamu oli ehitatud ümber püha Kastaalia allika. Sajandite vältel rajati Delfisse mitmeid templeid valguse-, luule- ja muusika- ning prohvetliku kuulutamise jumala Apolloni auks.

Antiikajal oli Delfis maa sees lõhe. Preestritar, keda nimetati püütiaks, istus kolmjalal selle lõhe kohal. Pärast Kastaalia allikas suplemist, enda pärgamist loorberilehtedega ja püha loorberi lehtede söömist istus ta kolmjalale, hingas sisse uimastavaid aure ning läks transsi. Tema nägu muutis värvi ja ta häälitses oiates ja kaeveldes. Tema silmad sätendasid ning suu vahutas ning selles seisundis tõi ta kuuldavale mõned seosetud häälikud. Preestrid kirjutasid tema imelikud häälitsused hoolikalt üles ning panid need värsivormi. Värsid anti Apolloni ilmutusena neile, kes olid tulnud oraaklilt nõu küsima. Värsid sõnastati nii, et neil oleks mitu tähendust.

Sageli vaieldi oraakli õige tõlgenduse üle, kuid kui toodi uusi ande, võidi oraaklilt saada täiendav kuulutus. Näiteks enne Salamise lahingut ennustas püütia algul hukku ning hiljem, et ateenlasi võib päästa "puust müür", mida tõlgendati siis kui laevu.

Et Delfi oraakliga polnud seotud kindlat usudogmat, siis kogunesid Delfisse õpetlased, samuti oli Delfi vaenlaste läbirääkimiskohaks.

Kõik, kes Delfist nõu küsisid, tõid ande. Kuningate, riikide ja üksikisikute toodud ohvriandide hoidmiseks ehitati suured varakambrid. Rooma keiser Nero olevat varastanud 500 raidkuju, kuid 3000 jäi alles. Tänapäeval on väljakaevamiste käigus avastatud templivaremeid, skulptuurikilde ja ajaloolisi raidkirju.

Püütia vastustest võisid oleneda nii talupoja külviajad kui ka sõjakuulutamine. Delfi oraakli käest küsiti nõu enne iga tähtsat sammu riigiasjades. Seetõttu oli tal Vana-Kreeka ajaloole suur mõju. Ühine austus Delfi oraakli sõnade vastu ning püütiapidustused ja mängud, mida peeti pühamu läheduses iga nelja aasta tagant, aitasid kaasa Vana-Kreeka poliitika- ja usuelu ühtsusele.

Delfi oraaklile tegi lõpu 4. sajandil pKr kristliku Rooma keiser Hadrianus.

Delfi oraakel oli küll kõige kuulsam, kuid mitte ainus Vana-Kreeka oraaklitest. Kõige vanem oli Zeusi oraakel Dodonas Epeiroses. Usuti, et Zeus kõneleb püha tamme lehtede sahina läbi. Oraaklid olid ka Roomas ning Egiptuses, Babüloonias ja teistes maades.

Välislingid
-----------

* Delfi oraakel
* foto oraaklikoha varemetest: neljas foto
* slaidiprogramm
* National Geographic: Delphic Oracle's Lips May Have Been Loosened by Gas Vapors
Vilhelmine Klementi (1925)
**Vilhelmine Rosalie Klementi** (18. märts (vkj)/ 31. märts 1904 Tallinn – 16. veebruar 1929 Keskvangla, Tallinn) oli Eesti Kommunistliku Noorsooühingu aktivist ja EKNÜ Keskkomitee liige. Tema kirjanduslik pseudonüüm oli Villu.

Ta sündis Tallinnas vabrikutöölise peres. Ta õppis Lenderi Tütarlaste Gümnaasiumis ja Tallinna õhtugümnaasiumis (koos Johannes Lauristini, Oskar Sepre, Anton Vahtmanni, Mihkel Tulbi ja Albert Lipstaliga), mille lõpetas 1922. aastal.

Töötas töölisena Tallinnas ning osales poliitilises tegevuses Noorproletaarlaste ühingus alates 1920. aastast. 1921. aastal astus ta illegaalsesse Eestimaa Kommunistlikku Parteisse, oli Eesti Kommunistliku Noorsooühingu Keskkomitee liige aastail 1921–1922.

Vangistati illegaalse poliitilise tegevuse eest ning mõisteti 1922. aastal vangi (6 aastat 8 kuud sunnitööd), põgenes 8. mail 1923 Vene tänava Eeluurimisvanglast ja vangistati uuesti.

Mälestuse jäädvustamine Nõukogude okupatsioonivõimu poolt
---------------------------------------------------------

* Vilhelmine Klementi nimeline 32. Kutsekeskkool Viru väljak 2
* Vilhelmine Klementi nimeline Õmblustootmiskoondis
* Kullamaa Keskkoolis oli Vilhelmine Klementi nimeline pioneerimalev

Kirjandus
---------

* "Surmast tugevam. Vilhelmine Klementi elulugu". Koostanud Alma Vaarman. Tallinn: Eesti Riiklik Kirjastus, 1960
	+ "Surmast tugevam. Vilhelmine Klementi elulugu". Koostanud Alma Vaarman, redigeerinud Anton Vaarandi; eessõna Hendrik Allik. 2. muudetud trükk. Tallinn: Eesti Raamat, 1976. 380 lk
* Toomas Hiio. Kust nad pappi said? Tegelikkuse KesKus, 10/2008
* Aare Kartau. "Läbi müüri vabadusse! Kuus naiskommunisti põgenesid kavala plaani abil Tallinna vangimajast". Õhtuleht, 5. mai 2021

Välislingid
-----------

* Eesti biograafiline andmebaas ISIK
* Haud Tallinna Rahumäe kalmistul
Ruhja Püha Bartholomäuse kirik
Ruhja kihelkonna mõisad 1903. aasta kaardil. Väljavõte kaardilt "Wegekarte des Wolmarschen Kreises mit den Kirchspiels- und Gutsgrenzen" (1903)
**Ruhja kihelkond** ehk **Rūjiena kihelkond** (saksa keeles *Kirchspiel Rujen*, läti keeles *Rūjienas draudzes novads*) oli haldusüksus Rootsi-aegsel Pärnumaal ja Liivimaa kubermangus Volmari kreisis kuni 1889. aastani.

Ajalugu
-------

Ruhja kihelkond Ludwig August Mellini "Liivimaa atlases (1798)
Ruhjasse ehitati kihelkonnakirik ilmselt ajavahemikul 1256−1261. Liivi sõjas põletati see 1560. aastal maha, kuid taastati 1688. aastal.

Ruhja kihelkond jagunes 1889. aastal kaheks: Põhja-Ruhja kihelkonnaks ja Lõuna-Ruhja kihelkonnaks. Mõlema haldusüksuse keskuseks jäi Ruhja kirik, kuid kogudustel olid erinevad pastorid. Patronaadiõigus kuulus riigile, pastori valis ametisse kirikukonvent ja kindralkuberner kinnitas selle.

* Vaade Ruhja kihelkonnale. Johann Christoph BrotzeVaade Ruhja kihelkonnale. Johann Christoph Brotze
* Vaade Ruhja mõisaleVaade Ruhja mõisale
* Vaade Endzele mõisaleVaade Endzele mõisale
* Jeri mõis 1800. aastalJeri mõis 1800. aastal
* Ruhja kihelkonna rahvariidedRuhja kihelkonna rahvariided

Vaata ka
--------

* Lõuna-Ruhja kihelkond
* Põhja-Ruhja kihelkond

Viited
------

1. ↑  Baltisches historisches Ortslexikon. Teil II. Lettland (Südlivland und Kurland). − Quellen und Studien zur baltischen Geschichte. Köln-Wien: Böhlau Verlag, 1990, lk 527-528.

Kirjandus
---------

* *Baltisches historisches Ortslexikon*. Teil II. Lettland (Südlivland und Kurland). − Quellen und Studien zur baltischen Geschichte. Köln-Wien: Böhlau Verlag, 1990. Lk 527-528.
* Bienenstamm, Herbord Carl Friedrich von. *Geographischer Abriß der drei deutschen Ostsee-Provinzen Rußlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland*. Riga: bei Deubner, 1826. Lk 242–243 .
* Büsching, Anton Friedrich. *Magazin für die neue Historie und Geographie: IX. Land-rolle des Herzogthums Liefland vom Jahr 1765*. Halle: Johann Jacob Curt, 1773. Lk 372–373 .
* Hagemeister, Heinrich von. *Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands*. Erster Theil. Riga: Eduard Frantzen, 1836. Lk 122–132 .
* Hupel, August Wilhelm. *Topographische Nachrichten von Lief- und Ehstland*. Dritter und letzter Band. Riga: zu finden bey Johann Friedrich Hartknoch, 1782. Lk 128-132 .


Volmari kreis

**Kreisilinn**: Volmari  

**Kihelkonnad**: Aloja kihelkond  | Astijärve kihelkond  | Dikļi kihelkond  | Katriņa kihelkond  | Lemsalu kihelkond  | Liepupe kihelkond  | Lõuna-Ruhja kihelkond  | Matīši kihelkond  | Põhja-Ruhja kihelkond  | Rubene kihelkond  | Ruhja kihelkond  | Salatsi kihelkond  | Straupe kihelkond  | Umurga kihelkond  | Veide kihelkond  | Volmari kihelkond  | Väike-Salatsi kihelkond
**Al-Kindî** on klassikalist ilmalikku ja sakraalset araabia muusikat esitav ansambel Süürias Aleppos, mille asutas prantsuse päritolu kanuunimängija Julien Jalal Eddine Weiss 1983. aastal. Enamik Al-Kindî muusikutest on Süüria, Iraagi ja Türgi päritolu. Ansambel on saavutanud erilise kuulsuse sufimuusika esitamisega.

Al-Kindî on koosseisu poolest traditsiooniline idamaine ansambel (*takht sharqi*), sellesse kuuluvad järgmised instrumendid: kanuun, uud, nai (pillirooflööt) ja riq (tamburiin). Ansambli esinemistele on kaasatud üks või kaks kutselist lauljat.

Eestis esines Al-Kindî koos Damaskuse Suure Mošee laulja šeik Hamza Shakkûriga 6. veebruaril 2001 Estonia kontserdisaalis ja 8. veebruaril 2001 Vanemuise kontserdimajas.

Viited
------

1. ↑  Immo Mihkelson (6. veebruar 2001). "Sufid, dervishid ja kontsert, mis polegi nagu kontsert". *Postimees*. Vaadatud 5.09.2015.
2. ↑  "kultuuriaken.tartu.ee". Originaali arhiivikoopia seisuga 5. märts 2016. Vaadatud 5. septembril 2015.

Välislingid
-----------

* Ansambli Al-Kindî koduleht
**Kenneth Leslie Doubleday** (14. veebruar 1926 – 8. juuni 2014 Geelong) oli Austraalia kergejõustiklane (tõkkejooksja ja kolmikhüppaja).

Ta alustas karjääri kolmikhüppajana ja tegi kaasa ka teatejooksudes. 1950. aasta Briti impeeriumi mängudel Aucklandis jõudis ta 440 jardi tõkkejooksus poolfinaali.

1952. aasta suveolümpiamängudel Helsingis saavutas ta 110 meetri tõkkejooksus viienda koha tulemusega 14,82. 400 meetri tõkkejooksus jõudis veerandfinaali. Ta tegi kaasa ka 4×100 ja 4×400 meetri teatejooksus, kus piirduti eeljooksudega.

1954. aasta Briti impeeriumi ja Rahvaste Ühenduse mängudel Vancouveris kukkus ta 120 jardi tõkkejooksu finaalis ja katkestas. 1956. aasta suveolümpiamängudel Melbourne'is ta 110 meetri tõkkejooksus poolfinaali ei pääsenud.

Doubleday oli kaheksakordne Austraalia meister. Kolmel korral (1954–1956) tuli ta Austraalia meistriks 120 jardi tõkkejooksus, kahel korral 220 jardi tõkkejooksus (1953, 1954) ja 440 meetri tõkkejooksus (1952, 1953) ning ühel korral kolmikhüppes (1947).

Isiklikud rekordid
------------------

| Ala | Tulemus | Aeg | Koht |
| --- | --- | --- | --- |
| 120 jardi tõkkejooks | **14,2** | 11. veebruar 1954 | Austraalia Sydney |
| 440 jardi tõkkejooks | **53,2** | 1952 |  |
| Kolmikhüpe | **14.58** | 21. detsember 1946 | Austraalia Melbourne |

Viited
------

1. ↑  Ken Doubleday sports-reference.com
2. 1 2 3 4  "Australian Athletics Records". *Athletics Australia*. Originaali arhiivikoopia seisuga 6. oktoober 2014. Vaadatud 30. september 2014.
**The Line** (araabia keeles ذا لاين, eesti keele otsetõlkes 'Liin') on Saudi Araabia mereäärsesse Tabūki provintsi rajatav täpselt sirgjoont järgiv nutilinn. Ühtlikult hiiglapikka ehitisse koondatult on see 170 kilomeetrit pikk ja 200 meetrit lai ning 500 meetrise kõrgusega, ulatudes Punase mereni. Enneolematu kontseptsiooniga arhitektuurne lahendus teostatakse ilma tänavateta, seega ei saasta sõiduautod keskkonda süsinikdioksiidi heitmetega. Linn fuktsioneerib täielikult taastuvenergiast.

Olemus
------

Linna ehitamisel tahetakse luua 460 000 töökohta, suurendada riigi SKP-d 48 miljardi dollari võrra ning pakkuda eluaset kuni 9 miljonile inimesele.[*viide?*] Kõik vajalikud asutused, nagu koolid ja haiglad, on inimestele lähedal ning linna välisõhuga integreeritud ventilatsioonisüsteem tagab aastaringselt sobiva kliima. Lisaks läbib peenikeselt piklikku linna kogupikkuses raudtee, mis võimaldab kiirrongidel liikuda ühest linna otsast teise vaid paarikümne minutiga.

Teostus
-------

Plaanid linna ehitamiseks avalikustati 10. jaanuaril 2021,[*viide?*] ehituseks vajalike pinnasetöödega alustati oktoobris 2022. Elanikele, kelle kodud ehitustöödele ette jäävad, pakutakse rahalist kompensatsiooni. The Line on katke linnapiirkonna arendusest nimega NEOM, mis omakorda kuulub laiema eesmärgiga projekti Saudi Vision 2030.

Maastik
-------

Al-‘Aqabah' lahe äärest alustatud pinnasetööd Midiani mäestikku (oktoobris 2022)

Vaata ka
--------

* NEOM

Viited
------

1. ↑  "The Line – Saudi Arabia's Controversial 170-Km-Long Linear City of the Future". *www.odditycentral.com* (inglise). Oddity Central. 15. aprill 2021.
2. ↑  "Saudi Arabia is planning a 100-mile line of car-free smart communities". *www.engadget.com* (inglise). Engadget. 11. jaanuar 2021.
3. ↑  "Saudi Araabiasse ehitatakse linn, mis kasutab 100% puhtast energiat ning kus ei sõida ühtegi autot". *Digigeenius*. 15. jaanuar 2021.

Välislingid
-----------

* Ametlik videotutvustus
* Ametlik veebilehekülg
|  |  |
| --- | --- |
|  | **Võimalik autoriõiguste rikkumine!**  Kui on olemas/saadud luba teksti kasutamiseks litsentsi CC BY-SA 3.0 tingimustel, siis edasta aadressile permissions-etwikimedia.org kiri, milles autor kinnitab, et on nõus teksti kasutamisega selle litsentsi tingimustel.

Võimalikuks lahenduseks on ka teksti ümbersõnastamine, sest faktid ei ole autoriõigustega kaitstud. |

   Teksti allikas:  
**Heinrich Meri** (aastani 1924 **Murdengof** või **Murdenkov**; 3. juuli 1887 Mustvee – 31. august 1980 Pärnu) oli eesti helilooja, muusikapedagoog ja dirigent.

Ts oli pikaaegne Pärnu muusikaelu eestvedaja, kelle loomingusse kuulub üle saja instrumentaalpala ja laulu.

Heinrich Meri õppis Mustvee köstrikoolis (1896–1901), ministeeriumikoolis (1901–1903) ja Peterburi Õpetajate Seminaris (1904–1907). 1924. aastal sai Meri Eesti Vabariigi haridusministeeriumi suvekursustel laulu- ja muusikaõpetaja kutse. Aastast 1907 töötas ta muusikaõpetajana Mustvees, Võtikveres, Mosohnikova-Goras Venemaal ja Simunas (sj oli 1911–1917 kooli juhataja). 1917–1919 oli Meri Virumaa maavalitsuse haridus- ja tervishoiuosakonna juhataja. Alates 1919. aastast elas Heinrich Meri Pärnus, kus ta elu lõpuni oli seotud linna muusikaeluga koori- ja orkestrijuhina, muusikaõpetajana, orkestrandina ja heliloojana. Heinrich Meri juhatas segakoori „Endla", Eesti Helikunsti Seltsi Pärnu sega- ja meeskoori, Pärnu Sümfooniaorkestrit, rahvaülikooli orkestrit ja Pärnu Pioneeride Maja muusikaringi (1955–1961), juhatas kohalikel laulupidudel ühend-, laste- ja poistekoore. 1920. aastal oli ta üks Pärnu sümfooniaorkestri asutajaid. Ta asutas koolides okariiniorkestreid ja -ansambleid, juhatas neid ning ka valmistas koolidele mitmes suuruses okariine.

Tema loomingusse kuuluvad põhiliselt koori- ja soololaulud. Viimastest on laiemalt tuntud „Kalurite laul". 
Ta on avaldanud laulikuid ja muusikaõpikuid („Väike harmoonia õpperaamat" (1925), „Muusika algõpetus keskkoolidele" (1926)), tema enda laulud on ilmunud kahes autorikogumikus (1962 ja 1977).
Helilooja ja muusikapedagoog Heinrich Meri naabriks oli aastaid Elo Raivet, kes seal Gustav Ernesaksaga kaarte mängis ja sageli kõige esimesena Meri uusi laule laulis.
Axel Von Gernet
Gernetite aadlivapp
**Konrad Axel von Gernet** (14/26. november 1865 Salutaguse, Harjumaa – 5. veebruar 1920 Petrograd) oli baltisaksa ajaloolane.

Tema vanemad olid aktsiisiametnik Oskar von Gernet (1834–1908) ja Elisabeth von Stubendorff. Ta sündis Hageri kihelkonnas Salutaguse mõisas. 1878–83 õppis ta Tallinna Toomkoolis. 1886–91 õppis ta Tartu ülikoolis ajalugu. Alates 1886 kuulus ta korporatsiooni "Estonia", mille jaoks koostas ta 1888 liikmete nimekirja esimese väljaande "Album Estonorum". Samal aastal pälvis ta Tartu ülikooli kuldmedali. Pärast ülikooli lõpetamist täiendas ta end välismaal.

1892. aastast töötas von Gernet Peterburi senati heeroldiosakonnas. 1893–1899 oli ta arhivaar ja alates 1899 vanemsekretäri abi. Ta avaldas uurimusi Baltimaade vanemast ajaloost. Näiteks 1898. aastal ilmus tema raamat "Seadused Venemaa impeeriumi aadliseisuse moodustamise kohta". Ühtlasi oli ta 1893–1896 Petrovski kommertskooli õpetaja.

1903. aastast juhatas ta evangeelse luterliku kongregatsiooni abistamise fondi keskkomiteed. 1899–1917 oli ta Peterburi Püha Anna kiriku kirikunõukogu sekretär. 1893–1903 tegi ta pidevalt, edaspidi (kuni ajalehe sulgemiseni 1915) aeg-ajalt, kaastööd Peterburi saksakeelsele ajalehele St. Petersburgische Zeitung. Alates 1919 kuni surmani töötas ta Venemaa Evangeeliumi Luteriusu Kiriku Peakonsistooriumis.

Ta on uurinud Eestimaa agraarajalugu, aadli, Tartu piiskopkonna ja Venemaa luterliku kiriku ajalugu.

10. augustil 1893 abiellus ta Tartus Magdalena Maria Olga von Tiesenhauseniga. Abielust sündis kolm last: Elisabeth (1894), Magdalena Charlotta (1896) ja William (1900–1934).

Teoseid
-------

* Der Emancipationsstreit Weissensteins mit den Gute Mexhof : ein Beitrag zur Geschichte der kleinen baltischen Städte 1885
* Das Ringen des landsmannschaftlichen und burschenschaftlihen Princips in Dorpat : Eine historische Skizze 1893
* Forschungen zur Geschichte des Baltischen Adels. H. 1, Die Harrisch-Wirische Ritterschaft unter der Herrschaft des Deutschen Ordens bis zum Erwerb der Jungingenschen Gnade 1893
* Die Anfänge der livländischen Ritterschaften. H.2 1895
* Die im Jahre 1802 eröffnete Universität Dorpat und die Wandlungen in ihrer Verfassung : ein Gedenkblatt zum 21. April 1902 1902

Välislingid
-----------

* Väljavõte Eestimaa rüütelkonna genealoogilisest käsiraamatust
**Valdemar-Eriku lääniõigus** oli Harju- ja Virumaal Taani võimu perioodil kehtinud õigusnormide kogu, mis pidevalt täienedes sai üheks Balti Eraseaduse osaks. 

Valdemar-Eriku lääniõigus oli Harju-Viru rüütelkonna ja hiljem ka Vana-Liivimaa aadelkonna ja selle privileegide kujunemise alusdokument. 

Valdemar-Eriku lääniõigus hakkas kehtima Valdemar II Võitja ajal (1202–1241), läänistatud maavalduste pärandatavust oma Tallinna ja Rakvere vasallidele kinnitas ka kuningas (1252–1259) Christoffer I, kuid kirja pandi see Erik VI Menvedi ajal (1286–1319). Oma valitsusaja lõpus 1315. aastal kinnitas kuningas Erik VI lääniseaduse. 

Lääniõiguses oli 60 paragrahvi, see oli koostatud meeslääniõiguse põhimõtetele vastavalt ning sätestas maahärra, kelleks oli Taani kuningas, suhted vasallidega. Käsitles vasallide õigusi oma lääni suhtes, ka pärimist meesliini pidi ning kohtukorraldust ja kohtuprotsessi.

Vaata ka
--------

* Lään
* Harju-Viru õigus
* meeslään

Viited
------

1. ↑  Peep Pillak, Eestimaa rüütelkond 750, Tuna 1/2003, lk 151
**Bernice Bird** (tuntud nimega **Billie Bird**; 28. veebruar 1908 Pocatello, Idaho – 27. november 2002 Los Angeles, California) oli USA näitleja.

Lapsena esines ta vodevillides. Ta mängis alates 1950. aastatest paljudes filmides kõrvalrolle. 1980. ja 1980. aastatel näitles ta mitmes John Hughesi toodetud filmis, näiteks "Kuusteist küünalt" ("Sixteen Candles"; 1984), "Üksinda kodus" ("Home Alone"; 1990) ja "Nuhtlus nimega Dennis" ("Dennis the Menace"; 1993). Kahes viimasena nimetatud filmis mängis ta koos veterannäitleja Bill Erwiniga, kus ta kehastas tema abikaasat. Filmisarja "Politseiakadeemia" neljandas ja viiendas jaos mängis ta proua Lois Feldmani.

Birdi viimane filmiroll oli 1995. aastal filmis "Jury Duty". Ta mängis ka paljudes telesarjades.

Bird suri 2002. aasta 27. novembril 94-aastaselt Alzheimeri tõppe. Ta on maetud Californias Glendale'is asuvale Forest Lawn Memorial Parki kalmistule.

Viited
------

1. 1 2  "Billie Bird, 94; Actress Had Character Roles in Movies, on TV". Los Angeles Times. 6. detsember 2002. Vaadatud 8.12.2016
2. ↑  "Billie Bird (1908 - 2002). Find A Grave Memorial

Välislingid
-----------

* Billie Bird andmekogus IMDb (inglise) Muuda Vikiandmetes
**Pringi mõis** (saksa keeles *Brinkenhof*) oli rüütlimõis Tartumaal Sangaste kihelkonnas.

Ajalugu
-------

1520. aastal müüs müüs Dietrich Brinken Pringi mõisa koos Mexi, Abbi ja Sudometsa külaga, ühes veskiga, 25 adramaad ja l5 taluga 3000 vana Riia marga eest Heinrich Tiesenhausenile. Heinrich Tiesenhauseni pojapoeg, kammerjunker Johann Tiesenhausen pantis mõisa pealik Andreas Schillingile, kui ta poolakatele nende taganemisel Liivimaalt järgnes. Rootsi võim võttis mõisa Rootsi kroonile ja Rootsi kuningas Gustav II Adolf andis ta 20. märtsil 1623 Norköppingi õiguse alusel Johann Waineckenile. Wainecken pärandas Pringi väimehele, kortermeister Brix Böningile, kellele Rootsi kuninganna Kristiina selle mõisa 10. septembril 1649 meesläänina andis. Temal oli kaks tütart, kellest üks oli abielus rittmeister Jürgen Engelhardtiga ja Pringi päris, üks tema tütardest läks mehele kapten Benedict Johann Schwanlodtile, kelle poeg päris Pringi mõisa 20. juulil 1685. Tema suri 11. detsembril 1711 ning Pringi mõisa päris temalt kui lähem pärija, tema onupoeg, pärastine kindral *en chef* parun Johann Ludwig Pott von Luberas, kelle nimele mõis kanti 24. juulil 1712.

Johann Ludwig Pott von Luberase pärijad olid tema venna mõlemad tütred, kellest üks oli mehel kindralleitnant von Bradkel, teine kindralmajor Anhorn von Hartwissil. Varandusjagamise kaudu kindraliproua Bradke ja kindralmajor Anhorn von Hartwissi alaealise tütre vahel läks Pringi mõisa 5. juunil 1763 oksjonil müügile, ning sellelt oksjonilt omandas Pringi mõisa rittmeister Valentin Johann von Loewenstern (1723–1770). Pärast Valentin Johann von Loewensterni surma, päranduse jagamisel oma venna, kürassiirleitnant Carl Gustav von Loewensterniga (1754 – circa 1793) 28. apr. 1776 sai õuekohtu assessor ja Saksi-Weimari salanõunik Paul Ludwig Johan von Loewenstern (1752–1824) endale Pringi ja Soontaga mõisad. 1776. aastast kuulus Pringi mõis ka Kuigatsi mõisa omanikule. Mõisaomanikud olid Nolckenid, Löwensternid.

Viited
------

1. ↑   (vaadatud 22.01.2016)
2. ↑  Muistsed külad ja läänid. Postimees (1886-1944), nr 16, 17 jaanuar 1928

Välislingid
-----------

* Pringi mõis Eesti mõisaportaalis
* Pringi mõis (Sangaste khk), Eesti Ajalooarhiivi Kinnistute register
* Iigaste, Keeni, Kuigatsi. Postimees (1886-1944), nr. 6, 7 jaanuar 1928
* Muistsed külad ja läänid. Postimees (1886-1944), nr. 16, 17 jaanuar 1928

Sangaste kirik
Sangaste kihelkond

**Kirik**: Sangaste  

**Mõisad**: Iigaste mõis | Keeni mõis | Kuigatsi mõis | Laatre mõis | Lota mõis  | Pringi mõis | Restu mõis | Sangaste mõis | Tõlliste mõis | Uniküla mõis | Uue-Puka mõis | Vaalu mõis | Vastse-Tõlliste mõis