recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
7. mail 1945 Reimsis sõlmitud kapitulatsiooniakt. Saksa Riigi relvajõudude nimel on alla kirjutanud Alfred Jodl.
**Saksa Riigi kapitulatsiooniakt** sõlmiti Lääneliitlaste ekspeditsioonkorpuse ja Saksa Riigi Relvajõudude Ülemjuhatuse (OKW) vahel 7. mail 1945 Prantsusmaal Reimsis.

NSV Liidu nõudmisel sõlmiti päev hiljem Berliinis uus kapitulatsiooniakt. Kuna allakirjutamine toimus Moskva aja järgi 9. mail 1945, siis tähistatakse sõja lõppu siiani just sel päeval.

Kapituleerumine Berliinis
-------------------------

Kuivõrd NSV Liit teatas, et tseremoonia Reimsis ei olnud liitlaste vahel kooskõlastatud, ja et kindral Susloparovil, kes NSV Liidu relvajõudude nimel alla kirjutas, ei olnud NSV Liidu väitel volitusi, siis otsustati Saksa Riigi kapituleerumine veel kord kinnitada Berliinis.

Teistkordse kapituleerumise kasuks kõneles seegi, et mõned Saksa Riigi lahinguüksused keeldusid kapituleerumisest, kuna Saksa Riigi raadiost teatati, et vaherahu on sõlmitud vaid mõnede lääneliitlaste hulka kuuluvate riikidega, kuid mitte NSV Liiduga.

Kapitulatsiooniaktile Berliinis kirjutasid alla järgmised osapooled:

* NSV Liidu nimel: marssal Georgi Žukov;
* Ühendkuningriigi nimel: Briti Õhuvägede marssal Arthur Tedder;
* Ameerika Ühendriikide nimel: kindral Carl Spaatz;
* Prantsusmaa nimel: Jean de Lattre de Tassigny;
* Saksa Riigi nimel:
	+ Relvajõudude Ülemjuhatuse (OKW) ülem kindralfeldmarssal Wilhelm Keitel;
	+ Merevägede (Kriegsmarine) kindraladmiral Hans-Georg von Friedeburg;
	+ Õhuvägede (Luftwaffe) ülem kindralooberst Hans-Jürgen Stumpff.

### Kuula

* Kapitalisatsiooniakti loeb Juri Levitan
**Magnus Zeller** (9. august 1888 Biesenrode, Saksamaa – 25. veebruar 1972 Ida-Berliin, Saksamaa) oli saksa graafik ja maalikunstnik, üks saksa ekspressionismi esindajaid.

Elulugu
-------

Zeller sündis protestantlikus peres Biesenrodes, Harzi mägede piirkonnas. 1901 kolis pere Magdeburgi ja 1906 Berliini.
Kunstihariduse sai Zeller 1908–1911 Lovis Corinthi ateljees Berliinis, kus ta õppis nii maali kui skulptuuri. 1912–1913 täiendas Zeller end Pariisis Académie Juliani kunstikoolis.
Esimese maailmasõja puhkedes teenis Zeller 1915–1918 Saksa sõjaväes ning oli tegev Berliini sõdurite ja tööliste ühingus. Natsirežiimi ajal oli Zelleri looming põlu all kui "mandunud kunst" (sks. k. *entartete Kunst*) ning talle ei antud luba kunstimaterjalide ostmiseks. Siiski suutis Zeller luua mitmeid antifašistlikke teoseid.

Zelleri seos Eestiga
--------------------

Zeller kutsuti Pallase graafikaateljesse õppejõuks 1923. aastal. Ta oli tubli joonistaja, tundis graafikatehnikaid, kuid õppejõuna polnud tal sellist kaasahaaravat indu, nagu oli olnud Kindil. Zeller töötas Pallases 1. juulini 1924, mil tema leping kooliga lõppes, ja ta naasis Saksamaale.

Viited
------

1. ↑  Tiina Nurk, Kõrgem kunstikool Pallas 1919–1940. Tallinn: Tänapäev 2004, lk 53
2. ↑  Tiina Nurk, Kõrgem kunstikool Pallas 1919–1940. Tallinn: Tänapäev 2004, lk 160

Välislingid
-----------

* Magnus Zelleri looming EKM Digikogus
1956. aasta taliolümpiamängudel kuldmedali võitnud teatenaiskond: vasakult Sirkka Polkunen, Mirja Hietamies ja Siiri Rantanen
**Siiri Johanna Rantanen** (sünninimi **Lintunen**, hüüdnimi **Äitee**; 14. detsember 1924 Tohmajärvi – 5. mai 2023) oli soome murdmaasuusataja, olümpiavõitja.

Siiri Rantanen on tulnud Soome meistriks ka krossijooksus ja jalgratta maanteesõidus. Ta on neli korda valitud aasta parimaks naissportlaseks (1954, 1956, 1958, 1959).

1977. aastal võitis ta 52-aastaselt Finlandia-hiihto naiste sarja. Ta osales Finlandia-hiihtol veel 1996. aastal. Viimati suusatas Rantanen avalikkuse ees 92-aastaselt Lahti staadionil võistlusel FIS Nordic World Ski Championships 2017. 

2021. aasta jaanuaris amputeeriti tal osa jalast. Amputeerimise põhjuseks olid Rantaneni verevarustushäired, mis on põhjustanud talle aastate jooksul palju probleeme ja valusid.

Saavutused
----------

###  Olümpiamängudel

* 1956 Itaalia Cortina d'Ampezzos
	+ **olümpiavõitja** 3×5 km teatesõidus
* 1952 Norra Oslos
	+ pronksmedal 10 km
* 1960 Ameerika Ühendriigid Squaw Valleys
	+ pronksmedal 3×5 km teatesõidus

### Maailmameistrivõistlustel

* 1954 Rootsi Falunis
	+ hõbemedal 10 km
	+ hõbemedal 3×5 km teatesõidus

* 1958 Soome Lahtis
	+ hõbemedal 3×5 km teatesõidus
	+ pronksmedal 10 km

* 1962 Poola Zakopanes
	+ pronksmedal 3×5 km teatesõidus

Välislingid
-----------

* Siiri Rantanen FIS-i kodulehel
Oletatav Magnuse portree
**Magnus Vasa** (25. juuli 1552 – 26. juuni 1595) oli Rootsi prints ja Östergötlandi hertsog alates 1555. aastast.

Magnus sündis Gustav I (1496–1560) ja tema teise abikaasa Margareta Eriksdotteri kolmanda pojana. Ta oli Erik XIV poolvend ning Johan III ja Karl IX vend ning kuulus Vasade dünastiasse.

Magnus oli vaimuhaige ning oli ainus Gustav I täiskasvanuikka jõudnud poegadest, kellest ei saanud Rootsi kuningat. Ta elas Vadstena linnuses.

Magnuse kohta on teada mitu legendi. Kord olevat ta näinud linnuse vallikraavis näkineidu ja hüpanud aknast vallikraavi, mille tagajärjel peaaegu uppunud. Legend võib põhineda 1563. aasta sündmusel, mil hertsog kukkus linnuse tõstesilla ehitamisel vallikraavi.

Magnus suri 1595. aastal Kungsbro mõisas ja maeti Vadstena kloostrisse.

Lapsed
------

Magnus ei abiellunud, kuid tal oli abieluväliseid lapsi. Neist on teada kolm tütart, igaüks ise naisega.

Suhtest Valborg Eriksdotteriga sündis Lucretia Magnusdotter (1560–1624), Rootsi riigitegelase Christoffer von Warnstedti abikaasa.

Suhtest Anna von Haubitziga sündis Helena Gyllenhielm (1572–1630), kes abiellus Wollmar Yxkulliga (surnud 1627).

Suhtest naisega, kelle nimi ei ole tänapäeval teada, sündis tütar Virginia.

Sugupuu
-------


|  |
| --- |
|  **Magnus Vasa esivanemad**  |
| **Östergötlandi hertsogMagnus Vasa(1552–1595)** | Rootsi kuningas Gustav I(1496–1560) | Erik Johansson (Vasa)(surnud 1520) | Johan Kristiernsson (Vasa) |
| Birgitta Gustavsdotter (Sture) |
| Cecilia Månsdotter (Eka) | Måns Karlsson (Eka) |
| Sigrid Eskilsdotter (Banér) |
| Margareta Eriksdotter (Leijonhuvud)(1516–1551) | Erik Abrahamsson (Leijonhufvud)(surnud 1520) | Abraham Kristiernsson (Leijonhuvud) |
| Birgitta Månsdotter (Natt och Dag) |
| Ebba Eriksdotter (Vasa)(surnud 1549) | Erik Karlsson (Vasa) |
| Anna Karlsdotter (Vinstorpa) |
Saksa Rist kullas
**Saksa Rist** (saksa keeles *Deutsches Kreuz*) oli Kolmanda Riigi autasu, mis oli järk kõrgem kui I klassi Raudrist, kuid madalam kui Rüütlirist.

Saksa Rist kullas anti sellele, kellel olid mõlemad Raudristid ning kes pärast I järgu Saksa Risti saamist sooritas veel kolm tegu, mis olnuks Raudristi I klassi väärilised.

Saksa Risti kinnitas autasuks Adolf Hitler 16. novembril 1941. 

Saksa Risti anti välja kahte tüüpi: kullas ja hõbedas. Saksa Risti kullas valmistati rohkem kui hõbedas. Kuldne autasu anti vapruse eest, hõbedane autasu silmapaistva teenistuse eest. 

Autasu läbimõõt on 6,5 cm ja seda kanti sõdurikuue parema käe ülatasku peal. Kui isik oli saanud Saksa Risti nii hõbedas kui ka kullas, siis võis ta mõlemat korraga mundril kanda. 



Saksa Risti kullas anti välja maaväes 14 639, sõjalaevastikus 1481, Luftwaffes 7428, SS-is ja politseis 822 ja välismaalastele 14 tükki. Saksa Risti hõbedas anti välja maaväes 874, laevastikus 105, Luftwaffes 65, SS-is ja politseis 70 tükki. Välismaalased Saksa Risti hõbedas ei saanud.

Hiljem töötati veel välja Saksa Rist briljantidega, mis oma tähtsuselt pidi asuma Raudristi Rüütliristi ja Raudristi Rüütliristi tammelehtedega vahel, kuid sõda lõppes enne, kui seda autasu jõuti välja anda.

Eestlased, keda autasustati Saksa Ristiga kullas, olid *SS-Obersturmführer* Hando Ruus ja *Oberscharführer* Sven-Erik Olsson.

Viited
------

1. ↑  "Võitleja", Toronto nr 8, august 1975, lk 6. "Kõrge vääristus 30 aasta pärast"
**Valdajamäärus** ehk **habitiivverbiaal** on lauseliige, mis märgib harilikult elusolendit, kelle valdusse või toime-, taju-, vastutus- vms piirkonda miski suundub, sinna kuulub või sealt lähtub.

Eesti keel
----------

### Valdajamääruse liigid

Valdajamäärust on kolme liiki.

* latiivne valdajamäärus vastab küsimustele *kellele?*, vahel ka *millele?*. Latiivne valdajamäärus on põhiliselt alaleütlevas käändes nimisõna: *Kelner tõi* ***meile*** *kalja. –* ***Kellele*** *tõi kelner kalja?*
* lokatiivne valdajamäärus vastab küsimustele *kellel?* ~ *millel?*: ***Meil*** *oli kali klaasides. –* ***Kellel*** *oli kali klaasides?*
* separatiivne valdajamäärus vastab küsimustele *kellelt?* *~ millelt?*: *Me saime* ***kelnerilt*** *kalja. –* ***Kellelt*** *said noored kalja?*

### Valdajamääruse vorm

Kui tüüpiliselt on valdajamäärus väliskohakäänetes nimisõna, siis eesti keeles saab kasutada ka kaassõnafraasi, mis koosneb kaassõnast ning kuuluvust väljendavast ja tähendussuhteid täpsustavast nimisõnavormist *kätte, käes, käest, valdusse, valduses, valdusest, käsutusse, käsutusest, hoolde, hooleks, hoole alla, peale, jaoks*.

Nt ***Sinu* *käest*** *ei tohi keegi midagi teada saada.*

*Kui palju* ***teie käsutuses*** *alluvaid on?*

*Siin trükitakse* ***pimedate jaoks*** *raamatuid.*

### Valdjamäärus või kohamäärus?

Valdajamäärus on nagu koha- ja ajamääruski lokaliseeriv adverbiaal. Ka valdaja on käsitatav omamoodi kohana, kusjuures mõnikord on valdaja- ja kohamäärus sisuliselt eristamatud. Nt sõnavormide *meil, teil, neil* puhul pole sageli selge, kas nende tähendus on ’meie/teie/nende valduses’ või ’meie/teie/nende juures/kodus/maal’.

Nt ***Meil*** *on uusi ettevõtmisi.*

***Teil*** *on tööpuudus.*

***Meil*** *ei jätku kõigi jaoks ruumi.*

*Miks* ***teil*** *öö läbi tuli põles?*
**Valdek Mikkal** (29. oktoober 1929 Viljandi – 16. detsember 2016) oli eesti keemik, Tallinna Tehnikaülikooli professor.

Ta lõpetas aastal 1948 Tallinna 2. Keskkooli ja aastal 1953 Tallinna Polütehnilise Instituudi keemia-mäeteaduskonna anorgaaniliste ainete tehnoloogia erialal. Ta oli aastatel 1959–1962 Tallinna Polütehnilise Instituudi aspirant ja kaitses aastal 1965 tehnikakandidaadi väitekirja. Ta oli aastast 1970 dotsent ja aastast 1988 professor.

Ta töötas aastatel 1952–1953 Tallinna Tselluloosi- ja Paberitööstuse Kombinaadis. Aastatel 1953–1956 oli ta Tartu Riikliku Ülikooli anorgaanilise keemia kateedri assistent, seejärel töötas ta lühikest aega Maardu Keemiakombinaadis, aastatel 1956–1959 töötas ta Ehituse ja Ehitusmaterjalide Instituudis nooremteadurina.

Aastatel 1958–1960 töötas ta tunnitasu alusel Tallinna Polütehnilise Instituudi keemilise tehnoloogia kateedri õppejõuna, aastatel 1962–1963 oli ta orgaanilise keemia kateedri assistent, aastatel 1963–1965 oli ta anorgaaniliste ainete tehnoloogia kateedri assistent, aastatel 1965–1966 oli ta samas vanemõpetaja, aastatel 1966–1970 oli ta samas dotsendi kohusetäitja. Aastatel 1970–1988 oli ta keemiatööstuse protsesside ja aparaatide kateedri dotsent, aastatel 1988–1991 oli ta samas kateedris professor. Lisaks oli ta aastatel 1966–1972 keemiateaduskonna prodekaan ja aastatel 1972–1978 keemiateaduskonna dekaan. Aastatel 1992–1997 oli ta keemiatehnika instituudi professor ja direktor. Aastast 1997 oli ta keemiatehnika instituudi keemiatehnika õppetooli emeriitprofessor.

Tema teadustöö põhisuundadeks olid keemiatehnika ja massivahetusprotsessid.

Tunnustus
---------

* 1980 NSV Liidu Olümpiakomitee aukiri
* 1989 Eesti NSV Spordikomitee mälestusmedal
* 1989 Paul Kogermani nimeline mälestusmedal
* 1989 Eesti NSV teeneline haridustöötaja
* 2005 Valgetähe IV klassi teenetemärk

Isiklikku
---------

Ta oli aastatel 1958–2014 abielus keemik Maret-Elo Mikkaliga (1931–2014; neiuna Palgi, Daniel Palgi tütar), neil on kaks tütart. Tema tädid olid kirjanikud Salme Ekbaum ja Minni Nurme.

Viited
------

1. ↑  Eesti Päevaleht, 14. detsember 2016, lk. 14 (surmakuulutused)
2. ↑  Valdek Mikkal. Rektoraadist ja elust: lühibiograafia. Tallinn: TTÜ Kirjastus, 2015
12. sajandi mosaiik pühast Dimitrist, algne asupaik Kiievi Püha Miikaeli kloostris, praegu Tretjakovi galeriis Moskvas
Püha Dimitri koos kiriku ehitajatest piiskopi ja linnavalitsejaga. 7.-8. sajand, mosaiik Thessaloníki Püha Demetriose kirikus
Kirst püha Dimitri säilmetega Thessaloníki Püha Demetriose kirikus
**Demetrios Thessaloníkist** (kreeka keeles Δημήτριος της Θεσσαλονίκης, vene keeles Димитрий Солунский) ehk **püha suurmärter Dimitri**, ka **Dimitri Mürrivoolaja** (kreeka keeles Δημήτριος ο Μυροβλύτης, vene keeles Димитрий Мироточец), on kristlik pühak, keda loetakse suurmärtrite hulka. Surnud aastal 306. Õigeusu kirikus on tema mälestuspäev 26. oktoobril, katoliku kirikus 9. aprillil.  
Püha Dimitri on Thessaloníki linna kaitsepühak. Thessaloníki Püha Dimitri kirikus (Hagios Demetrios) asub kirst tema säilmetega ning Thessaloníki on pühaku austamise keskus.

Alates 11. sajandist, Kiievi suurvürsti Izjaslavi ajast on ta Rjurikovitšite dünastia kaitsepühak. Eesnimi Dmitri (kirikuslaavi vorm Dimitri) on üks populaarsemaid eesnimesid Venemaal.

Eesti pühakodadest on pühale Dimitrile pühitsetud Ulaskova tsässon Setumaal.

Legend
------

Kristliku pärimuse järgi oli Dimitri Rooma prokonsuli poeg, kelle salaja kristlust järgivad vanemad lasid ristida ja kasvatasid üles kristlikke tõekspidamisi järgima. Täisealisena asus Dimitri teenistusse keiser Galeriuse sõjaväes. Pärast enese avalikku tunnistamist kristlaseks ning avalikku jutlustamist lasi keiser ta vanglasse heita ja odadega läbi pista. Thessaloníki kristlased korraldasid salaja tema matused. Üks Dimitri järgijaist võttis enda valdusse pühaku verega määrdunud rüü, millele on hiljem omistatud palju imetegusid.

Teise versiooni järgi oli Dimitri pärit Rooma ametniku perekonnast Sirmiumi linnas. Sellega seoses on arvatud, et ta maeti Sirmiumis ja toodi Thessaloníkisse hiljem, kui Thessaloníki omandas sõjalise tugipunktina suurema tähtsuse.

Esimene teade püha Dimitri austamisest pärineb ajast 150 aastat pärast tema surma, seetõttu on kaheldud ka tema ajaloolisuses. Siiski, Thessaloníki suurim, pühale Dimitrile pühitsetud kirik Hagios Demetrios pärineb aastaist 441–442, seega oli pühak 5. sajandil juba väga tuntud.

Mürrivoolaja nime sai pühak siis, kui pärimuse järgi 7. sajandil kahtles kohalik ülempiiskop Thessaloníki Johannes pühaku säilmete autentsuses, ent muutis meelt, kui neist hakkas nõrguma vedelat lõhnavat mürri.

Ikonograafia
------------

Vanimad, 7.–8. sajandist pärit kujutised pühast Dimitrist Thessaloníki Püha Dimitri kirikus kujutavad teda noore mehena Bütsantsi keiserliku ametniku rõivais (põlvini tuunika ja pahkluudeni ulatuv mantel *paludamentum*, millel näha *tablion*). Hiljem, võib-olla temale omistatud imetegude tõttu Thessaloníki piiramistel, on ikonograafias juurdunud tava kujutada teda turvises, oda ja kilbiga sõdurina.

Viited
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
Oberheuser Nürnbergi arstide protsessil
**Herta Oberheuser** (15. mai 1911 Köln – 24. jaanuar 1978 Linz am Rhein) oli saksa arst. Ta tegi Auschwitzi koonduslaagris ja Ravensbrücki koonduslaagris vangidega katseid.

1937. aastal sai Oberheuser Bonnis meditsiinikraadi, spetsialiseerumisega dermatoloogiale.

Oberheuser liitus NSDAP-ga internina. Hiljem töötas ta arstina Saksa Tütarlase Liidus (*Jungmädelbund*, BDM).

1940. aastal määrati Oberheuser SS-i peakirurgi ja Heinrich Himmleri ihuarsti Karl Gebhardti assistendiks.

Ravensbrücki koonduslaagris vastutas ta sulfoonamiidide inimkatsete läbiviimise eest naisvangidel. 
Inimkatseid tehti poola naiste peal. Need eksperimendid olid mõeldud sulfoonamiidide mõju kindlakstegemiseks. Mõju saamiseks nakatati vange stafülokokkide, gaasgangreeni ja *Clostridium tetani* bakteriga. Neid opereeris ka dr Oberheuser. (Leutheusser, 155:2003)

Lisaks eksperimentidele tegeles Oberheuser ka sunniviisiliste abortidega, mida tehti naisvangidele, kes olid seitsmendat või kaheksandat kuud rasedad. Arstliku sekkumise kõrval esines ka surnuks peksmist, mille tagajärjel looted aborteerusid.

Ühe allika kohaselt mõrvanud ta ka terveid lapsi õli ja *evipan*'i (heksobarbitaal (N01AF02)) süstidega ning eemaldanud jäsemeid ja elutähtsaid elundeid.

Nürnbergi arstide protsessil süüdistati Oberheuserit ainsa naisena inimsusvastastes kuritegudes. (Leutheusser, 155:2003) Oberheuserist sai sõjakurjategija ja ta mõisteti 20 aastaks vangi, kuid vabastati hea käitumise eest ennetähtaegselt 1952. aasta aprillis. Ta asus tööle perearstina.

Viited
------

1. 1 2 3  Mikaberidze, Alexander (25.06.2013). *Atrocities, Massacres, and War Crimes: An Encyclopedia [2 Volumes]: An Encyclopedia* (inglise). ABC-CLIO. ISBN 9781598849264.
2. ↑  Elutähtsateks elunditeks peetakse elundeid, mille töö häirumine ja/või lakkamine võib mõjutada organismi seisundit nii, et organism ei saa nendeta igapäevast talitlust jätkata. Inimestel: aju, neerud, maks, kopsud ja süda
3. ↑  Arstid, veebiversioon (vaadatud 29. septembril 2017) inglise keeles

Välislingid
-----------

* OFFICE OF MILITARY GOVERNMENT FOR GERMANY (US), *Nurnberg Military Tribunals*, Nürnberg, 1946
* Ulrike Leutheusser, "Hitler ja naised", Huma kirjastus 2003. aastal; saksa keelest tõlkinud Kersti Kittus. Originaali pealkiri "Hitler und die Frauen", 2001. Deutsche Verlags-Anstalt GmbH.

*Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:Herta Oberheuser ja saksakeelset artiklit de:Herta Oberheuser seisuga 29.09.2017.*
**Herscheli kosmoseteleskoop** oli Euroopa Kosmoseagentuuri (ESA) kosmoseteleskoop.

Herscheli kosmoseteleskoop töötas aastatel 2009–2013 ning see oli suurim kosmoseteleskoop, mis vaatles kosmost infrapunalainealas. Kosmoseteleskoobi peapeegli läbimõõt oli 3,5 meetrit. NASA osales missioonil partnerina, abistades kosmoseteleskoobi tehnikaga ja analüüsis kogutud andmeid.

Kosmoseteleskoop vaatles kosmost Lagrange'i punktis L2 ning see uuris täheteket ja selle mõju tähtedevahelisele keskkonnale, galaktikate moodustumist ja arengut ning Universumi molekulaarset koostist.

Herscheli spektromeetreid ning kaameraid hoiti suure vaatlustäpsuse tagamiseks absoluutse nulli lähedasel temperatuuril, kasutades selleks vedelat heeliumi. Kosmoseteleskoobil sai vedel heelium otsa aprillis 2013, misjärel suunas ESA kosmoseteleskoobi tiirlema ümber Päikese ja lülitas selle välja.

Teleskoop nimetati Saksa-Inglise astronoomi William Herscheli auks.

Viited
------

1. ↑  "Herschel Space Observatory". *NASA JPL*. Vaadatud 22. august 2020.
2. ↑  "Herschel closes its eyes on the Universe". *ESA*. Vaadatud 22. august 2020.
3. ↑  "Herschel telescope switched off". *BBC*. Vaadatud 22. august 2020.
4. ↑  "Herschel overview". *ESA*. Vaadatud 22. august 2020.
**Christer Abrahamsson Somme** (ka **Christiern Some, Krister Somme**; vene Кристер (Христиерн) Зомме (Соме); suri u 1618 Taanis või Pommeris) oli Rootsi sõjaväelane (feldmarssal) ning Göberga ja Rolfsdorpi isand. 

Ta oli Poola-Rootsi sõja ajal 19. maist 1600 Södermanlandi hertsogi Karli Liivimaal asunud Smålandi jalaväe peamees ja langes 1601 Koknese lahingus koos ooberst Jesper Andersson Krusega (aastast 1625 Cruus af Edeby) poolakate kätte vangi. Vangistusest vabanedes oli 25. juunist 1602 kuni 1603. aastani Narva linnuse peamees (*hövitsman*) ja Haapsalu linnuse asehaldur (1603).

1608. aastal sai temast Rootsi feldmarssal ja 1609. aastal osales Jakob De la Gardie Venemaa kampaanias. 1. septembril 1609 vallutas ta koos vene vojevoodi Grigori Valujeviga (en) Pereslavl-Zalesski, sundides Poola-Leedu väge loobuma Aleksandrovskaja slobodaast (:ru). 

Kalmari sõja ajal 1611. aasta juulis määrati ta asehalduriks Kalmari lossi, mille aga Taani kuningas Christian IV pärast Taani vägede poolt piiramist ja pikki läbirääkimisi reeturlikult 4. augustil 1000 riigitaalri ja mõisa eest Holsteinis sõjaväele loovutas. Selle tagajärjel konfiskeeris Karl IX kõik tema valdused Rootsis, sealhulgas ka mõisa, kuhu hiljem ehitati Skoklosteri loss.

Perekond
--------

Tema vanemad olid Abraham Germundsson Somme (suri 1587, maetud Linderåsi kirikusse) ja Märta Christiernsdotter Sjöblad. 

Ta abiellus Stockholmi lossis 21. septembril 1606 Maria Magdalena von Masenbachiga.

Viited
------

1. ↑  Some (Somme), Krister , Svenskt biografiskt handlexikon 1906, lk.483 (rootsi keeles)
2. ↑  Some (Somme), Kristofer (Krister), Nordisk familjebok 1917, veerg 378 (rootsi keeles)
3. ↑
***Aagama*** (sanskriti ja paali keeles *āgama* ‘tulemine, saabumine’; tiibeti keeles *lung*; hiina keeles 阿含 *ahan*; jaapani keeles *agon*) on budismis, hinduismis ja džainismis kanooniliste tekstide kogumik. 

Mahajaana budismis on 'aagama' *Sūtrapiṭaka*sse kuuluvate Buddha jutluste ehk suutrate kogude nimetus. Aagamat mõistetakse kui edasiantud Buddha sõna, mis on budismi tekstitraditsiooni kõige autoriteetsem osa.

Budismi leviku kõrgperioodil Indias oli ilmselt käibel mitu üksteisest mõnevõrra erinevat *aagama* kogumikku. Tänapäeval on tervikuna säilinud ainult theravaada koolkonna paalikeelne kogumik *Sutta Piṭaka*, mille vastavaid osi nimetatakse *nikaajadeks*.

Hiinakeelses budistlikus kaanonis on esindatud neli esimest sanskriti keelest tõlgitud *aagamat*. Sise-Aasiast on leitud peamiselt sarvastivaada koolkonna sanskritikeelsete *aagama* tekstide fragmente, mis mõnevõrra erinevad nii paali *nikaajadest* kui ka *aagama* hiinakeelsetest tõlgetest.

Hinduismi paljudes koolkondades tähistab 'aagama' pühade tekstide kogumikke. 

Džainismis on 'aagama' samuti kanooniliste tekstide kogu nimetus.

Viited
------

1. ↑  Ida mõtteloo leksikon: Aagama
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib Eestimaa rüütelkonna peamehest; Rootsi sõjaväelase ja Venemaa poliitiku kohta vaata Magnus Wilhelm von Nieroth (1663–1740).* |

---

Magnus Wilhelm von Nieroth (vene: *Магнус-Вильгельм фон Нирот*; maetud 12. veebruar 1770) oli baltisaksa päritolu Eestimaa maanõunik ja Eestimaa rüütelkonna peamees aastatel 1744–1747.

Magnus Wilhelm von Nieroth sündis Kaarli, Nurme ja Kodila mõisniku Adam Reinhold von Nierothi ja Maastrichtis sündinud Katharina Fonki pojana.

Talle kuulus Kaarli mõis Virumaal, mis oli päritud vanavanaisalt Karl von Hastferilt (surnud 1665), kes oli aastatel 1653–1659 samuti Eestimaa rüütelkonna peamees. Karl von Hastfer oli vanema venna Heinrichiga (surnud umbes 1663) jaganud *Sommerhusen*-i mõisa 1642. aastal Kaarli (*Alt-Sommerhusen*) ja Sõmeru (*Neu-Sommerhusen*) mõisaks. Viimane jäi 18. sajandi lõpuni Hastferite suguvõsa kätte.

### Sugupuu


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  **Magnus Wilhelm von Nieroth**  | Adam Reinhold von Nieroth | Reinhold von Nieroth | Reinhold von Nieroth (Kodila) |
| Elisabeth von Farensbach (Päädeva) |
| Helene von Hastfer | Karl von Hastfer (Kaarli) |
| Katharina von Uexküll (Velise) |
| Katharina Fonk | Jean Fonk |  |
|  |
| Anna La Rose |  |
|  |

Vaata ka
--------

* Nieroth

Välislingid
-----------

* Väljavõte Eestimaa rüütelkonna genealoogilisest käsiraamatust


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Berend Heinrich von Tiesenhausen** | **Eestimaa rüütelkonna peamees**1744–1747 | Järgnev**Otto Magnus von Stackelberg**  |
TEP70-0294
GoRaili TEP70-0236 Balti jaamas
**TEP70** (**ТЭП70**) on diiselvedurite seeria, mida tootis aastatel 1973–2006 Kolomna veduritehas Venemaal. 

Veduriseeria konstrueeriti raskete reisi- ja kiirrongi koosseisude vedamiseks 1520 mm rööpmelaiusega raudteedel. TEP70 on kasutusel paljudes endistes NSV Liidu liiduvabariikides, nagu näiteks Venemaal, Ukrainas, Valgevenes, Lätis, Leedus ja ka Eestis, kus nendega teostab reisijate vedu GoRail Tallinna–Moskva liinil.

TEP70 on veduriseeria TEP60 edasiarendus, ja seda on toodetud koos eri versioonidega nagu TEP70BS, 2TE70 ja TEP70U ligi 800 vedurit. Lisaks on tehtud TEP70 põhjal veduriseeriad TEP75 ja TEP80, kuid mõlemast seeriast ehitati valmis ainult kaks vedurit, mis praeguseks on leidnud koha vanarauas või muuseumis. TEP80-ga sooritati 1993. aasta oktoobris mitteametlik diiselvedurite kiirusrekord, kui vedur suutis Moskva ja Peterburi vahelisel raudteelõigul arendada kiirust 271 km/h.

Tehnilised andmed
-----------------

* Pikkus – 21 700 mm
* Kiirus – 160 km/h
* Mass – 135 t
* Võimsus – 2942 kW / 4000 hj
* Mootori tüüp – 2А-5Д49 (16ЧН26/26)

Viited
------

1. ↑  YouTube - TEP80 world speed record 271 km/h, 05.10.1993.

Välislingid
-----------

* Pilte
Christian Daniel Rauch 1855. aastal
**Christian Daniel Rauch** (2. jaanuar 1777 Arolsen, Waldecki vürstiriik – 3. detsember 1857 Dresden) oli saksa klassitsismi üks väljapaistvamaid ja edukamaid skulptoreid.

Õpilasaeg
---------

Rauchi vanemad olid vaesed ning ei suutnud võimaldada talle õpinguid edukate meistrite juures. Esimene juhendaja õpetas talle vaid natuke rohkem kui hauakivide valmistamine. 

Aastatel 1795–1797 töötas ta professor Johann Christian Ruhli abina, kes vajas teda Kasselis asuva Wilhelmshöhe lossi dekoreerimistöödel.

Soodsamad võimalused arenguks avanesid kui ta 1797. aastal Berliini kolis. Õppides Berliini Kunstiakadeemias kunsti- ja antiikajalugu, teenis ta elatist kammerteenrina kuningas Friedrich Wilhelm II kojas. Töö kõrvalt jäi talle võimalus kunsti praktiseerimiseks vaid nappidel vabadel tundidel. Kuid tema anded ei jäänud märkamata ning aastal 1804 määrati Rauchile stipendium õppimiseks Itaalias. Roomas sõbrunes ta kunstnike Wilhelm von Humboldti, Antonio Canova ja Bertel Thorvaldseniga. 

Ta oli Johann Gottfried Schadow õpilane ja kuulus Berliini skulptorite koolkonda.

Läbimurre kunstnikuna
---------------------

Aastal 1811 telliti Rauchilt monument kõigest 34-aastaselt surnud Preisimaa kuninganna Luisele. Hauasammas, mis kujutas kuningannat magavas asendis, paigaldati Charlottenburgi mausoleumi. See oli tema kui kunstniku jaoks läbimurdeliseks tööks, mis tõi kaasa laiema tuntuse. Sealt alates usaldati suure osa avalike kujude koostamine Rauchile, teiste hulgas kindralite Friedrich Wilhelm von Bülowi, Hans David Ludwig Yorck von Wartenburgi ja Gerhard von Scharnhorsti skulptuurid Berliinis, Gebhard Leberecht von Blücheri skulptuur Wrocławis, Maximilian I skulptuur Münchenis, August Hermann Francke skulptuur Halles, Albrecht Düreri skulptuur Nürnbergis, Martin Lutheri skulptuur Wittenbergis, Meckelenburgi suurhertsog Paul Friedrichi skulptuur Schwerinis.

Aastal 1830 tegi Rauch koos arhitekt Karl Friedrich Schinkeliga algust kolossaalse ratsamonumendi mudeli valmistamisega Preisimaa kuningas Friedrich II auks. Selle töö avamine toimus Berliinis 1851. aasta mais suure pidulikkusega ja seda peetakse üheks modernse skulptuuri meistriteoseks. Printsid andsid talle selle töö eest aumärgi ja Euroopa akadeemiad võtsid ta oma liikmeks.

Immanuel Kanti kuju Königsbergis ja Albrecht Thaeri kuju Berliinis hõivasid ta tähelepanu tema viimaste eluaastate jooksul.

Lapsed
------

Christian Daniel Rauchil oli Wilhelmine Schulzega (1783–1855) kaks tütart: Agnes (sündinud 1804) ja Doris (sündinud 1812). Kuigi ta polnud nende emaga abielus, oli laste perekonnanimeks Rauch, õiguse selleks ostis ta kirikult.

Töid Eestis
-----------

Christian Daniel Rauchi modelleeritud lamava lõvi skulptuuri võib näha Kärstna Kabelimäel. Skulptuur on valatud Berliini kuninglikus valukojas ning pandud sinna Kärstna mõisa omaniku Joseph Carl von Anrepi poolt 1844. aastal oma isa kindralleitnant Heinrich Reinhold von Anrepi mälestuseks.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Christian Daniel Rauch** |
Christian Cantwell
**Christian Cantwell** (sündinud 30. septembril 1980 Jefferson Citys Missouri osariigis) on USA kergejõustiklane (kuulitõukaja).

Cantwell lõpetas 2003. aastal Missouri ülikooli ja on kuulunud USA paremate kuulitõukajate hulka alates 2002. aastast, kui ta sai USA sisekergejõustiku meistrivõistlustel hõbemedali tulemusega 20,86 m. Samal aastal võitis ta Iowa ülikooli võistlused tulemusega 21,45 m, Kansas Relays võistlused tulemusega 21,37 m ja Drake Relays võistlused tulemusega 21,06 m. Nii NCAA ehk USA ülikoolide meistrivõistlustel kui ka ülikoolide sisemeistrivõistlustel sai ta kolmanda koha vastavalt tulemustega 19,39 m ja 20,43 m.

2003. aastal võitis Cantwell Monacos IAAF-i finaalvõistlused tulemusega 20,93 m. Samal aastal oli ta NCAA meistrivõistlustel teine tulemusega 21,56 m ja sisemeistrivõistlustel kolmas tulemusega 20,62 m. Tema hooaja parimaks tulemuseks jäi 21,62 m, mille ta tõukas Salamancas.

2004. aastal tuli ta Budapestis maailmameistriks sisemaailmameistrivõistlustel tulemusega 21,49 m. USA sisemeistrivõistlused võitis ta tulemusega 21,26 m ja jäi neljandaks USA olümpiamängude katsevõistlustel 20,56 meetriga. Adidas Oregon Track Classicu võistlused võitis ta hooaja parima tulemusega 22,54 m ja Home Depoti tulemusega 22,35 m. Colombias tõukas ta sisehallis 21,95 m, mis oli USA parim tulemus pärast 1989. aastal Manhattanil heidetud tulemust 21,21 m. Cantwell võitis Drake Relaysi tulemusega 20,64 m ja Verizon Millrose Gamesi tulemusega 21,28 m. Ta oli samal aastal ka hooaja maailma edetabeli liider. Samal aastal tuli ta USA meistriks ka välivõistlustel tulemusega 21,64 m ja jäi viiendaks Helsingis peetud 10. maailmameistrivõistlustel tulemusega 20,87 m.

Saavutused
----------

###  Olümpiamängudel

* 2008 Hiina Pekingis
	+ hõbemedal kuulitõukes **21,09 m**

### Maailmameistrivõistlustel

#### Sisemaailmameistrivõistlustel

### IAAF-i finaalvõistlustel

Välislingid
-----------

* Christian Cantwell Rahvusvahelise Kergejõustikuliidu kodulehel Muuda Vikiandmetes
* Christian Cantwell USA kergejõustiku liidu kodulehel

| * v
* r
Meeste kuulitõuke maailmameistrid |
| --- |
| 
1983: Edward Sarul • 1987: Werner Günthör • 1991: Werner Günthör • 1993: Werner Günthör • 1995: John Godina • 1997: John Godina • 1999: C. J. Hunter • 2001: John Godina • 2003: Andrei Mihnevitš • 2005: Adam Nelson • 2007: Reese Hoffa • 2009: Christian Cantwell • 2011: David Storl • 2013: David Storl • 2015: Joe Kovacs • 2017: Tomas Walsh • 2019: Joe Kovacs • 2022: Ryan Crouser |
Christian Chávez  
*Pressikonverents, 03.02.2006*
**Christian Chávez** (täisnimi **José Christian Chávez Garza**; sündinud 7. augustil 1983 Reynosas Mehhikos) on Mehhiko laulja ja näitleja. Ta sai tuntuks Giovanni Méndeze rolliga Mehhiko seebiooperis "Rebelde" ja on praegu ansambli RBD laulja.

Aastatel 2002–2003 mängis Chávez telesarjas "Clase 406" ja aastatel 2004–2006 telesarjas "Rebelde". Koostööst kaasnäitlejatega sündis ansambel RBD, mis tegi oma debüüdi detsembris 2004. Sellest ajast on RBD ja sellega koos ka Chávez hispaaniakeelses maailmas populaarsust kogunud, lisaks on nad sisenenud edukalt ka Brasiilia ja Ameerika Ühendriikide turule.

1. märtsil 2007 avaldas Christian Chávez ansambli RBD veebilehel pöördumise oma austajate poole, kus tunnistas avalikult oma homoseksuaalsust. Chávez tegi avalduse pärast seda kui ilmsiks tulid fotod temast ja ta poiss-sõbrast 2005. aastal Kanadas abielu sõlmimas.

Chávezest sai Mehhiko esimene tippartist, kes on avalikkuses oma homoseksuaalsusest rääkinud. Tema avaldus kutsus esile vastakaid arvamusi Mehhiko ühiskonnas, ärgitades diskussiooni seksuaalse sättumuse ja sallivuse teemadel.

Välislingid
-----------

* Christian Chávez andmekogus IMDb (inglise)
* Christian Cháveze avaldus ansambli RBD veebilehel *(inglise keeles)*
**Christian Czernekow** (surnud 1514) oli Tallinna piiskop aastatel 1513–1514.

Czernekow pärines Danzigi kodanike hulgast. 1476. aastal immatrikuleeriti ta Rostocki ülikooli ning arvatavasti 1478. või 1479. aastal omandas ta samast bakalaureusekraadi. Hiljem omandas Czernekow ka magistrikraadi. Liivimaale saabus ta arvatavasti kohe pärast seda ning 1487. aastal on teda mainitud Tallinna raesekretärina. Seda ametit pidas ta 20 aastat ning uuesti aastatel 1512–1513.

Czernekow oli Tallinna toomhärra, teda on sellena esmamainitud 1495. aastal. 1510. aastal on teda lisaks nimetatud ka Saare-Lääne toomhärraks, lisaks Tallinna piiskopi Gottschalk Hageni kirjutajaks. Samal ajal nimetati teda ka Schwerini diötseesist pärinevaks vaimulikuks ja notariks, mis läheb mõneti vastuollu teiste andmetega, mis kinnitavad tema pärinemist Danzigist.

Tõenäoliselt 1513. aasta oktoobris valiti Czernekow Tallinna piiskopiks. Juba novembris asus ta teele Rooma, et paavsti käest kinnitus saada. Teekond venis pikaks ja paavsti käest õnnestus tal kinnitus piiskopikohale saada alles 6. veebruaril 1514. Seejärel asus ta tagasiteele. Sama aasta juuli alguses on teda elusolevana mainitud siis toimunud Liivimaa maapäeval. Czernekowi surmaajaks võis olla 16. juuli, ta oli maetud Tallinna toomkirikusse. 

Pärast Czernekowi surma valis toomkapiitel uueks Tallinna piiskopiks Christian Bomhoweri, kuid paavst kinnitas piiskopiks Johann Blankenfeldi.

Viited
------

1. ↑  Andmed Rostocki matrikliportaalist (Cristannus Tzernekaw)
2. ↑  Andmed Rostocki matrikliportaalist (Carstianus Sarnekow)
3. ↑  *Akten und Rezesse der livländischen Ständetage. 3, 1494–1535. Nr. 57, punkt 41.*

Kirjandus
---------

* Leonid Arbusow vanem. *Livlands Geistlichkeit vom Ende des 12. bis ins 16. Jahrhundert*, Teil II (1902), lk 52; Teil III (1904), lk 57; Teil IV (1914), lk 117 ja 337.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Gottschalk Hagen** | **Tallinna piiskop**1513–1514 | Järgnev**Johann Blankenfeld**

 |
**Christiaan Hendrik Persoon** (1. veebruar 1761 – 16. november 1836) oli Lõuna-Aafrikast pärit peamiselt Prantsusmaal tegutsenud arst, mükoloog ja botaanik.

Christiaan Hendrik Persoon sündis Kaplinnas. Tema isa oli pärit Pommerist, ema oli hollandlane. Kui ta oli kolmeteistkümneaastane, saatis isa ta Euroopasse õppima. Ta õppis algul teoloogiat, alates 1784. aastast aga arstiteadust Leidenis ja Göttingenis ning 1799. aastal lõpetas ülikooli doktorikraadiga.

Seejärel töötas ta arstina Saksamaal, alates 1802. aastast Prantsusmaal, kus ta veetis oma ülejäänud elu. Sestpeale, kui ta pühendus loodusteadusele, ei olnud ta enam üheski ametis ning elas väga vaeselt. Pärast seda, kui ta nõustus oma herbaariumi riigile pärandama, õnnestus tal saada elatumiseks piisav toetus.

Persoon avaldas esimesed loodusteaduslikud kirjutised 1790. aastate alguses. Aastatel 1805–1807 ilmus tema teos "Synopsis plantarum", kus ta kirjeldas umbes 20 000 taimeliiki. Teedrajav oli aga tema töö seente süstematiseerimisel, mis sai alguse 1801. aastal ilmunud teosega "Synopsis methodica fungorum".

Christiaan Hendrik Persooni kirjeldatud taksonitele lisatakse autorilühend **Pers.**.

Tunnustus
---------

1815. aastal valiti Christiaan Hendrik Persoon Rootsi Kuningliku Teaduste Akadeemia korrespondentliikmeks.

Tema auks pandi Austraalias kasvavate puittaimede perekonnale nimi *Persoonia*.

1959. aastal nimetas Leideni herbaarium oma mükoloogiaajakirja tema auks Persooniaks.

Välislingid
-----------

* Persoonia
* Synopsis plantarum, Google Books
* Synopsis methodica fungorum, Google Books
**Loksodroom** (ingl *rhumb line*, kr *loxos* ’viltune’ + *dromos* ’jooks, tee’) on kindla asimuudiga joon ehk kurss kahe punkti vahel. Erinevalt ortodroomist ei läbi Maa ellipsoidile projitseeritud loksodroom maakera keskpunkti, vaid lõikab meridiaane ühe ja sama nurga all. Seetõttu ei ole loksodroom lühim teekond kahe punkti vahel (vt joonis). Merel navigeerimiseks mõeldud kaartidel näitab loksodroom laeva kursijoont ning peab olema sirge.

Enamasti väljendub kurss reas lühikestes loksodroomi järgnevustes, mis on optimaalne teekond näiteks kahe sadama vahel, mis on teineteisest tuhandeid kilomeetreid eemal. Sirgjoonelisuse tagab õigenurkse (enamasti Mercatori püstsilindrilises konformses projektsioonis)  kaardi kasutamine. Loksodroomi nurgad on konstandid, mida mõõdetakse meridiaaniga lõikumise kohtades ning tähistatakse kreeka tähega beeta β. Mõõdetud nurgad ei tohi olla täisnurgad.

Loksodroomi ja ortodroomi võrdlus kaardil ja väljendumine teepikkusena.
Reaalsuses on loksodroom oma olemuselt poolusele lõpmatult lähenev spiraal. Samamoodi kujutatakse loksodroomi spiraalina polaarprojektsioonis. Kui hoida looduses liikudes kompassi enda ees, selle asimuuti muutmata, siis ongi võimalik liikuda mööda loksodroomi. Erinevalt meresõidukitest kasutatakse lennunduses kütuse kokkuhoiu tarvis ortodroomi ehk suurringi kaart, mis on lühim kahe punkti vaheline sirgjooneline lõik. Õigenurksel kaardil ei pruugi ortodroom olla aga alati sirge (vt joonis).

### Rakendus

Loksodroomi arvutamisel kasutatakse vahemaade mõõtühikuna meremiili (ingl *nautical mile*), mida tähistatakse lühendiga nm. Üks meremiil on 1855,3248 meetrit.

---

### Rakendus Mercatori projektsioonis

Kui teha Mercatori projektsioonis nurgaarvutusi loksodroomil, näeb valem välja, nagu näidatud allpool:

x = ± tan α y + C

y = ln [(tan (π/4+|φ|/2)) ((1− e sin|φ|)/(1+ e sin|φ|))e/2]

Teepikkuse s arvutamiseks kasutatakse järgnevat arvutuskäiku, kus α tähistab asimuuti ehk kurssi ja a meremiile (algses tähistuses Maa raadius R):

{\displaystyle s=sec\alpha \int \_{\phi 1}^{\phi 2}a(1-e^{2})(1-e^{2}sin^{2}\phi )^{-}3/2d\phi }

Viited
------

1. 1 2  Eesti Keele Instituut. "Võõrsõnade leksikon".
2. 1 2 3  Tartu Kalevi Jahtklubi. "Väikelaevajuhid: navigatsioon" (PDF).
3. 1 2  Kala, V. "Hüdrograafia alused". Tallinn: TTÜ Kirjastus.
4. 1 2  "Loxodrome". *Wolfram MathWorld*.
5. 1 2  "Map projections". *Encyclopaedia Britannica*.
6. 1 2  Carlton-Wippern, K. (1992). "On Loxodromic Navigation". *Journal of Navigation*. 45(2), lk 292−297.
7. ↑  Davies, J. (2017). "Loxodrome".
8. ↑  Aunap, R. (2007). "Õigenurksed projektsioonid".
9. 1 2  Petrović, M. (2007). "Differential Equation of a Loxodrome on the Spheroid". *Naše more*. 54(3−4)/2007, lk 87−89.
**Loksu mõis** (saksa keeles *Lokso*) oli Saksi mõisa karjamõis Kadrina kihelkonnas Virumaal. tänapäeva Loksu küla lähedal Tapa vallas Lääne-Virumaal.

Viited
------

1. ↑  Loksu mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris (vaadatud 08.05.2020)
2. ↑  Loksu krjms, www.eki.ee

Välislingid
-----------

* Loksu mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris

Kadrina kirik
Kadrina kihelkond

**Kirik**: Kadrina  

**Mõisad**: Arbavere mõis | Eigu mõis | Hulja mõis | Hõbeda mõis | Imastu mõis | Ilumäe mõis | Jõepere mõis | Jõetaguse mõis | Kadrina kirikumõis | Kihlevere mõis | Kolu mõis | Kruusimäe mõis | Kõrve mõis | Lante mõis | Lasila mõis | Liblika mõis | Liigvere mõis | Lepiku mõis | Loksu mõis | Muike mõis | Muusi mõis | Mõndavere mõis | Neeruti mõis | Oonurme mõis | Pala mõis | Pakitu mõis | Palmse mõis | Polli mõis | Pressi mõis | Päri mõis | Saksi mõis | Sakussaare mõis | Sinnepali mõis | Soomukse mõis | Tuimõisa mõis | Tõdva-Kõnnu mõis | Udriku mõis | Undla mõis | Uku mõis | Vandu mõis | Vasivere mõis | Vatku mõis | Vohnja mõis | Võduvere mõis | Võsu mõis
Kaart
**Loksa–Viinistu tee** (registrinumbriga 11280) on kõrvalmaantee Loksa linnas ja Kuusalu vallas. Tee pikkus on 9,7 km.

Tee saab alguse Liiapeksi–Loksa maantee lõpus Loksa linnas ning lõpeb Viinistu–Pärispea tee alguses Viinistu külas.

Tee kulgeb läbi Loksa linna ning Loksa, Kasispea, Turbuneeme ja Viinistu küla.

Tee ei ületa ühtegi silda, küll aga 14 truupi. Teele jääb 5 bussipeatust: Ravikeskus, Kasispea, Ahju, Turbuneeme, Viinistu.

Teega ristub alguses Loksa–Pärispea tee ja neljandal kilomeetril Kasispea–Ilumäe tee.

Tee on Loksa linnas asfaltkattega, edasi kuni 7. kilomeetrini põlevkivituhkbetoonkattega ja edasi on tee mustkattega. Tee on Loksa linnas tänavaklassist, edasi on tee klass V. Liiklussagedus teel on 200–500 autot ööpäevas. Kiiruspiirangud on Loksa linnas ja Viinistu külas (50 km/h). Teevalgustust esineb ainult teele jäävate külade piires.

Loksa–Viinistu teed kasutatakse palju tervisespordiks.

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 5. märts 2016. Vaadatud 28. juulil 2008.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
**"Muqaddimah"** ehk "**Al-Muqaddimah**" (المقدّمة‎ ; 'Sissejuhatus') ehk "**Muqaddimah ibn Khaldūn**" (araabia keeles مقدمة ابن خلدون) ehk "**Prolegomena**" (kreeka keeles *Προλεγόμενα*) on Põhja-Aafrika ajaloolase Ibn Khaldūni 1377. aastal kirjutatud raamat, mis esitab varajase vaate üldajaloole. 

Ibn Khaldūn kirjutas oma töö eessõnana või esimese raamatuna oma kavandatud maailmaajaloole ("Kitāb al-‘ibar ('Raamat arengust')), kuid juba tema eluajal hakati seda sissejuhatustki käsitlema iseseisva tööna.

Mõned tänapäeva mõtlejad on seda vaadelnud ka esimese tööna, mis tegeleb ajaloofilosoofiaga või sotsiaalteadustega (sotsioloogia, demograafia, historiograafia, kultuurilugu, majandusteadus). "Muqaddimah" käsitleb ka islami teoloogiat, politoloogiat ning loodusteadustest bioloogiat ja keemiat. 

 Ibn Khaldūni mälestusmärk Tunises

Sotsiaalajaloolisest sisust
---------------------------

 *Pikemalt artiklis ʻAşabīyah*
Tegemist on esimese sotsiaalprobleemidele pühendatud traktaadiga, mis on teadusliku ajaloouurimise eelkäija. Uskudes ajalooprotsesside seaduspärasusse, rakendas Ibn Khaldūn filosoofilise ratsionalismi printsiipe ajaloo uurimisele. Ta oli veendunud, et ühiskonna solidaarsustunne *ʻaşabīyah* võimaldab rahval ellu jääda ja soodsate tingimuste korral ka teisi juhtida ja alistada. Sellised vallutused näitavat, et domineeriv rühm suudab alistatud rahvaste ressursid ära kasutada, arendada kultuuri ja kõrgtasemel linnaelu. Aga kui valitsev klass harjub luksusliku elustiiliga, siis võtvat võimust enesega rahulolu ja nende vägi hakkavat hääbuma. Enam ei hoolitseta piisavalt alluvate eest, tekivad kadedus ja sisetülid ning majandus käib alla. Nii muutuvat riik kaitsetuks mõne uue hõimu või rändsuguharu ees, mis on parajasti omaenda *ʻaşabīyah*' tõusuteel, ja kogu tsükkel algavat uuesti otsast peale.

Tema arvates tingivad riigi arengut kaht liiki jõud: ühiskondlik faktor ehk paiksete ja rändhõimude omavahelised suhted ning isiklik faktor ehk igaühele omane püüe üksmeelele oma ligimestega. Inimloomuse ühiskondliku ja individuaalse alge tasakaalul rajanevat autoriteedi jõud ja vaimse õpetuse tugevus.

Kirjandus
---------

* Morelon, Régis; Rashed, Roshdi (1996) Morelon, Régis; Rashed, Roshdi (1996), *Encyclopedia of the History of Arabic Science*, kd 3, Routledge, ISBN 0415124107 Routledge

Välislingid
-----------

* Raamatu ingliskeelne tekst
Murad IMurad I
Osmanite riik Murad I surma ajal 1389Osmanite riik Murad I surma ajal 1389
Murad I *tuğra*
**Murad I** (osmanitürgi keeles مراد اول *Murad I*; türgi keeles *I. Murat Hüdavendigâr*; hüüdnimi *Hüdavendigâr* pärsiakeelsest väljendist خداوندگار *Khodāvandgār* 'jumalale pühendunud'; 29. juuni 1326 – 15. juuni 1389) oli Osmanite riigi kolmas bei aastatel 1362–1383 ja oli esimene Osmanite riigi sultan aastatel 1383–1389. 

Ta oli Orhan I ja Valide Nilüfer Hatuni poeg.

Serbia tsaari Stefan Uroš V (1355–1371) lagunev Serbia tsaaririik osutas võimsatele Osmanitele vähest vastupanu. Killustatud riigi vägesid võitsid Osmanid aastal 1371 Maritsa lahingus, tehes vasallideks lõunapoolsed kubernerid, ja varsti pärast seda tsaar suri. Kuna Uroš oli lastetu ja aadel ei suutnud kokku leppida õiguspärases pärijas, jätkasid tsaaririigi valitsemist poolsõltumatud provintsiisandad, kes olid sageli üksteisega vaenujalal. Kõige võimsam neist, Lazar, praeguse Kesk-Serbia hertsog (mis ei olnud veel Osmanite võimu all), seisis aastal 1389 Osmanitele vastu Kosovo lahingus, kus Murad kaotas oma elu.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Orhan I** | **Türgi sultan**1362–1389 | Järgnev**Bayezid I** |
**Herbert Joseph Alexander Ottas** (31. märts (vkj 12. aprill) 1897 Tartu – 11. juuni 1985 Tartu) oli eesti keemik.

Elulugu
-------

Herbert Joseph Alexander Ottas oli maalri poeg.

Lõpetas 1916 Tartu Reaalkooli. Õppis Riia Polütehnilises Instituudis ja 1921–1925 Tartu Ülikoolis, lõpetas 1925 *mag. chem. techn.* kraadiga (ümber atesteeritud keemiakandidaadiks 1949), väitekiri "Spiritus, Spiritusgemische und Kukkersitöl als Betriebsstoffe für leichte Motoren in Eesti". Oli 1925–1928 keemik-pürotehnik Sõjaministeeriumis, 1929–1940 Tallinnas värvimistööstuse Livo keemik, siis juhataja ja omanik. Sai patendi põlevkiviainetest väävelvärvainete valmistamise kohta, alustas selles valdkonnas professor Paul Kogermani juhendamisel doktoritööd. 

1941. aastal saadeti 5 aastaks asumisele. Vabanes ennetähtaegselt, töötas Volskis (Saraatovi oblastis) keemikuna. 1945 naasis Eestisse. Oli 1945–46 Tartu Riikliku Ülikooli anorgaanilise keemia kateedri assistent ja vanemõpetaja, 1946–1948 dotsent, 1948–1953 analüütilise keemia kateedri juhataja, dotsent, 1953–1955 dotsent. Luges anorgaanilise ja analüütilise keemia kursusi, keemia analüüsimeetodeid ning mikroanalüüsi.

Viited
------

1. 1 2 3  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Kirjandus
---------

* Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944. I–III. Trt, 1994, I, 175
* Tartu Ülikooli õppe-teaduskoosseisu biobibliograafia nimestik 1981–1995 (käsikiri), 122
* Tartu Riikliku Ülikooli õppe-teaduskoosseisu biobibliograafia nimestik 1944–1980. Trt, 1987, 298
* TÜ Keemiaosakond (1947–72). Tartu, 1972, 73, 107, 116
* TÜ keemiaosakond 1947–2000, 17
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
Ludwig II poolt ehitatud loss Herrenchiemseel
Ludwig II poolt ehitatud loss Herrenchiemseel
**Herrenchiemsee** ehk **Herreninsel** on suurim kolmest Chiemsee järve saarest. Selle pindala on 238 ha.[*viide?*]

Läbi aegade kuulus saar Herrenchiemsee kloostrile. Aastal 1873 ostis Baieri kuningas Ludwig II saare 350 000 kuldna eest, et rajada sinna kuningaloss.[*viide?*]

Chiemseel on kolm saart: Herrenchiemsee, Frauenchiemsee ja Krautinsel. Need kolm saart moodustavad Baierimaa väikseima valla – Chiemsee valla.[*viide?*]

Samas on Chiemsee Baierimaa suurim järv.[*viide?*]

Ehitised ja areng
-----------------

Herrenchiemseel on erinevalt Fraueninselist, kus elab umbes 300 alalist elanikku, vaid mõned üksikud püsielanikud.[*viide?*]

Samas on Herrenchiemsee suur turismimagnet, sest Baieri kuningas Ludwig II rajas sellele saarele Versailles' lossi koopia Herrenchiemsee lossi, mis jäi aga rahapuuduse tõttu lõpetamata.[*viide?*]

Saarel on säilnud iidne Herrenchiemsee klooster.[*viide?*]

Välislingid
-----------

* Baieri Lossidevalitsus

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Herrenchiemsee** |
**Aage** (**Oggi**, **Occo**, **Aagge**, **Ogge**; 12. sajand) oli Slesvigi piiskop 1141–1145 ja 1161–1167. Poliitilistes tülides osalemise pärast pidi ta võitlema vastupiiskopiga ja Slesvigist lahkuma.

Pärast piiskop Rike siirdumist Roskilde piiskopiks 1138 valis toomkapiitel ja Slesvigi kogudus Aage tema järglaseks. Kuningas Erik III laskis samasse ametisse pühitseda oma kaplani, saksa päritolu Hermani, kellel oli teeneid läbirääkimistelt Roomaga. Herman nimetati Slesvigi piiskopiks peapiiskop Eskili kirjaga 8. augustist 1139. Slesvigis puhkesid rahutused ning Herman aeti minema, sest nii vaimulikud kui ka linnaelanikud eelistasid kohalikku inimest.

Varsti peeti läbirääkimised, mille tulemusel kuningas andis järele ning andis Hermanile teise ameti. Aastal 1141 kandis tiitlit juba Aage, sest 11. juulil 1141 oli ta Bremenis tunnistajaks peapiiskop Adalbero annetusele. Kuningas tahtis piiskopi koha kaotuse Hermanile korvata kinkekirjaga, millel seisab ka Aage kui tunnistaja nimi, kuid kiri on kuupäeva puudumise ja vormi tõttu kahtlane. See on ka ainuke Taani ürik, milles Aaget mainitakse. 

Mõne aja pärast puhkes troonitüli Harald Kesja poja Olufiga ja nähtavasti oli Aage erinevalt oma peapiiskop Eskilist nende poolel, mistõttu ta pärast nende kaotust aeti maapakku Prantsusmaale ja Eskil pühitses uueks piiskopiks Esberni. Igatahes kuningas Valdemari kirjas 1158. aastast, millega asutati Vitskøli klooster, on piiskopina märgitud Esbern. 

Hiljem rüüstas Slesvigi asevalitseja Esberni residentsi Gottorpi lossi; Esberni sugulased kaitsesid teda ja tapsid asevalitseja; Esbern läks kuninga viha kartes maapakku Saksimaa hertsogiriiki, kus ta 1161 suri. Valdemar I kutsus Aage tagasi ja määras ta uuesti piiskopiks.

Skisma ajal võitlesid võimu pärast paavst Aleksander III ja vastupaavst Victor IV. Kuningas Valdemar I ja keiser tunnustasid Victorit, kuid peapiiskop Eskil toetas vankumatult kiriku ühtsust Aleksander III võimu all. Vastupaavst kinnitas Aage ametit; peapiiskop Eskil pani Aage anateemi alla, kuid skisma tõttu säilitas Aage oma ameti, sest Eskil seisis üksi kuninga ning tema kirikupoliitikat toetavate piiskoppide vastu; 1161. aastal läks Eskil maapakku. Alates 1161. aastast laskis Aage ehitada uue Gottorpi lossi teise kohta. 

Kui skisma lõppes, kutsus kuningas 1167 Eskili tagasi ning vastupaavsti toetanud piiskopid pidid lahkuma. Odense piiskop Livo ja Aage otsisid varjupaika Saksamaalt. Aage oli 1174 tunnistajaks ühele Bremeni peapiiskopi Baldewini kirjale ja 1180ndate alguses ühele peapiiskop Siegfriedi kirjale.

Välislingid
-----------

* Adolf Ditlev Jørgensen. Sissekanne biograafilises leksikonis
* Taani biograafiline leksikon