Hiina aed prantsuse maalikunstniku François Boucheri kujutluses (detail)
***Chinoiserie*** (prantsuskeelsest omadussõnast *chinois*, 'hiina') oli Hiina ja Ida-Aasia kunsti euroopalik tõlgendamine, eriti dekoratiivkunstis, aiakujunduses, arhitektuuris, kirjanduses, näitekunstis ja muusikas. See tekkis 17. sajandil ja sai eriti populaarseks 18. sajandil seoses kaubavahetuse edenemisega Hiina ja Ida-Aasiaga. Stiilina oli see seotud rokokoostiiliga. Mõlemat iseloomustab külluslik dekoratsioon, asümmeetria, keskendumine materjalidele ja stiliseeritud loodusele, jõudeolekule ja naudingutele, kuid *chinoiserie* keskendus teemadele, mida peeti "hiinalikeks".

Ajalugu
-------

Algselt said Hiina kunst ja käsitöö Euroopas tuntuks tänu jesuiitidest misjonäridele, kes 16. sajandi esimestel kümnenditel saabusid tolleaegsesse Portugali kolooniasse Macausse. Jesuiidid saatsid Euroopasse raamatuid, puugravüüre ja pilte ning portugallased hakkasid Hiinast importima lakkesemeid ja portselani (mida inglise keeles nimetatakse siiani "China", 'Hiina')

Kuna suurem osa neist misjonäridest ja õpetlastest polnud kunagi oma silmaga ehtsaid Hiina maale näinud, rääkimata oskusest neid kunstiteostena hinnata, oli enamus sel ajal Euroopas ringluses olnud maalidest ja gravüüridest segu Hiina ja Lääne elementidest ja suuresti jesuiitide ja nende õpetlaste fantaasia viljad. Need kordasid ikka ja jälle samu elemente, püüdes Euroopa maitsele meelepärased olla.

Igatsusest eksootika järele ja Hiina kunsti puudulikust tundmisest kujuneski 17. ja 18. sajandi Euroopas *chinoiserie* fenomen. 17. sajandi alguses panid hollandlased koostöös Briti Ida-India Kompaniiga aluse omaenda kaubandusteedele Hiinast Euroopasse ja juba 1603. aastal ilmus sinivalge Hiina portselan Hollandi maalidele.

Terminit *chinoiserie* kasutatakse, kui peetakse silmas Euroopa dekoratiivkunsti ja käsitööd, mis kasutab Hiina motiive või stiile. Seda võib leida gobeläänidel, tapeetidel, tekstiilidel, vaasidel, portselanil, mööblil ja lakkesemetel. Kasutati palju kuldamist ja lakkimist, palju sinise ja valge kooslust (Delfti keraamika), asümmeetrilisi vorme ning idamaade figuure ja motiive. Ida kultus valmistas Euroopat ette vastu võtma suuremat mitteametlikkust aiakujunduses. 18. sajandil ilmusid Euroopa parkidesse gazebod, pagoodid ja teepaviljonid.

Entusiasmi kõrgpunkt saabus 18. sajandil, kui *chinoiserie*'d sai lihtsa vaevaga kombineerida rokokoostiiliga.

* Viini chinoiserie näide, 1799. Firenze portselanimuuseumViini *chinoiserie* näide, 1799. Firenze portselanimuuseum
* Seinatapeet (u 1765) lõuendile käsitsi maalitud chinoiserie ja rokokoo-ornamentidegaSeinatapeet (u 1765) lõuendile käsitsi maalitud *chinoiserie* ja rokokoo-ornamentidega
* Medici portselanist pudelMedici portselanist pudel
* Hiina maja Sanssouci lossi aiasHiina maja Sanssouci lossi aias

*Chinoiserie* mõju rauges 19. sajandil, kui Hiina ja Ida-Aasia stiilidele ilmusid konkureerivad eksootilised Türgi, Egiptuse, Gooti ja Kreeka stiilid. Laad sai lühiajalise taassünni osaliseks 1930. aastate sisekujunduses.

Uusklassitsismi tulekuga Euroopa kunsti kaotas *chinoiserie* oma relevantsuse, kuigi on oluline toonitada, et sääraste Hiina stiilis motiivide ja muu kasutamine ei olnud seotud siira huviga Hiina kunsti vastu. *Chinoiserie* rahuldas igatsust eksootiliste asjade järele ja kuna sügavamat mõistmist tegelikult taga ei aetud, piirdus see enamasti pealiskaudsete Lääne arusaamadega Hiina esteetikast.