recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Singapuri botaanikaaed** (inglise keeles *Singapore Botanic Gardens*; prantsuse keeles *Jardins botaniques de Singapour*; malai keeles *Kebun Bunga Singapura*) on 2015. aastal UNESCO maailmapärandi nimistusse kantud objekt, mis asub Singapuris Singapuri saarel.

Ajalugu
-------

Praeguses asupaigas rajati botaanikaaed 1859. aastal.

2012. aastal lisati botaanikaaed maailmapärandi ootenimekirja ning 2015. aastal võeti see maailmapärandisse (*Singapore Botanical Gardens*). See on UNESCO maailmapärandi nimistus kolmas botaanikaaed ning ainuke troopiline botaanikaaed.

2016. aastal muudeti objekti ingliskeelset nime, milleks sai *Singapore Botanic Gardens*.

Kirjeldus
---------

Botaanikaaed asub Singapuri südames. See on selgelt määratletav ja eristatav kultuurmaastik, mis sisaldab rikkalikult erinevaid ajaloolisi maastikuelemente, taimeistutusalasid ja ehitisi.

Tänu hästi säilinud maastikukujundusele ja algse kasutuse järjepidevusele on botaanikaaed hea näide 1859. aastal asutatud Briti troopilisest botaanikaaiast, mis inglise stiilis meelelahutusaiast arenes koloniaalseks majandusaiaks, kus toimus ka aiandus- ja botaanikauuringuid. Edasi on areng hästi jälgitav moodsaks ja maailmatasemel botaanikaaiaks, mis on kõrgel tasemel teadusasutus ning ka virgestus- ja hariduskoht.

Botaanikaaial on olnud oluline roll teaduse arengus, eriti troopilise botaanika ja aianduse valdkonnas, sealhulgas ka kummipuuistanduste arendamisel.

Pildid
------

* Sümfooniajärv botaanikaaias.Fotoː 25. oktoober 2004Sümfooniajärv botaanikaaias.  
Fotoː 25. oktoober 2004
* Vaade botaanikaaias.Fotoː Maksym Kozlenko, 3. aprill 2016Vaade botaanikaaias.  
Fotoː Maksym Kozlenko, 3. aprill 2016
* Kõlakoda botaanikaaias.Fotoː Jorge Cortell, 8. märts 2017Kõlakoda botaanikaaias.  
Fotoː Jorge Cortell, 8. märts 2017

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Singapuri botaanikaaed** |

* Singapuri botaanikaaia koduleht. Inglise keeles
* Singapuri botaanikaaed, maailmapärandi objekt nr 1483. UNESCO maailmapärandi koduleht. Inglise keeles
**Friedrich Sauer** (**Prido Saue**; 25. oktoober 1881 Suuremõisa vald – 27. oktoober 1927 Tallinn) oli Eesti haridustegelane.

Elukäik
-------

Friedrich Sauer sündis 1881. aastal Hiiumaal Suuremõisa vallas Tubala külas Simmunal talunike-kipparite suguvõsas. Juba varakult oli Priidu sunnitud isale metsatöödes abiks olema. Juba kolmeaastases Palade külakoolis avaldus tema suur lugemishimu, mille rahuldamiseks hakkas ta õppima vene ja saksa keelt, kuna nendes keeltes oli rohkem raamatuid saada. Sauer lõpetas Kuri kihelkonnakooli ning kogunud raha, õppis edasi 1899–1901 Kaarma õpetajate seminaris. 

Töötas mõne aasta vallakooli õpetajana Helme kihelkonnas Leebikul ja Põltsamaa kihelkonnas Tapikul. Kevaditi ja sügiseti, kui maal koolitöö seisis, täiendas ta end Hugo Treffneri Gümnaasiumis. 1905. aastal sooritas küpsuseksami Tartu Aleksandri gümnaasiumi juures ning astus Tartu Ülikooli õppima ajalugu. Kuulus Eesti Üliõpilaste Seltsi. Üliõpilasena võttis Sauer osa üliõpilasliikumisest, mis oli suunatud venestamise vastu ning sattus õige pea konflikti võimudega.

Suutmata pedagoogina tööd leida, jätkas ta õpinguid õigusteaduskonnas ning võttis 1910. aastal vastu saksa ja ladina keele õpetaja koha Venemaal Rostovis Doni ääres (1910–1918). Venemaal elades täiendas end klassikalise filoloogia alal Jena ülikoolis ja Varssavi ülikoolis (1913–1918). Tartu eesti ülikooli asutamisel pakuti talle lektori kohta, kuid Sauer eelistas Põltsamaa Reaalgümnaasiumi direktori (1918–1920) kohta. Oli Rooma ajaloo lektor Tartu Ülikooli juures korraldatud õpetajate suvekursustel (1920).

1920. aastal kutsuti ta kui silmapaistev ja energiline koolitegelane haridusministriks Jaan Tõnissoni teise valitsusse. 1921. aastal töötas õpetajana Jakob Westholmi Gümnaasiumis. 1. veebruarist 1921 kuni 1. oktoobrini 1923 oli Sauer haridusministri abi ning Haridusministeeriumi kunsti- ja teadusosakonna juhataja. 1921–1927 oli ta Tallinna Linna II Tütarlaste Gümnaasiumi kodanikuteaduse õpetaja ning 1924–1927 Tallinna Linna I Tütarlaste Gümnaasiumi direktor. 

1927. aastal suri Friderich Sauer 45-aastaselt luutuberkuloosi. Ta on maetud Tallinna Rahumäe kalmistule.

Isiklikku
---------

Kaht poega represseeriti nõukogude võimu poolt; neist Raul Sauerit seoses 1940. aasta Eesti-Läti jalgpalli maavõistlusega. Abikaasa Ida Saueri 1977–1978 kirjutatud käsikirjalised mälestused asuvad Friedrich Saueri venna Johanni järeltulijate valduses.

Liikmesus
---------

* Eesti Üliõpilaste Seltsi liige
* Korporatsiooni Sakala asutajaliige (alates 1908)
* Rostovi Eesti Klubi asutajaliige
* Eesti Rahvaerakonna ja Kristliku Rahvaerakonna liige

Välislingid
-----------

* Eesti Vabariigi haridusministrid

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Konstantin Treffner** | **Eesti haridusminister**1920 | Järgnev**Jüri Annusson** |
***Pontogammarus robustoides*** on kirpvähiliste seltsi kuuluv enamasti mitmeaastane mage- ja riimveeline vähilaadne, Eesti vetes 2006. aastal avastatud võõrliik.

Kirjeldus
---------

*Pontogammarus robustoides* on väike, umbes 12 mm pikkuse lülilise kehaga kahvatukollast värvi kirpvähiline.

Levik ja eluviis
----------------

*Pontogammarus robustoides* elab nii kivistel kui ka pehmetel veekogupõhjadel, ka makrofüütidel. Liiki leidub lainetusele mõõdukalt avatud merepiirkondades, eelistatult eutroofses veekeskkonnas, kuid teda on ka mesotroofses vees. Liik on keskmise reostustundlikkusega.

Loom liigub ujudes ja mööda substraati roomates. Ta on omnivoor, toitub biofiltraatorina hõljumist ja settest, kuid võib olla ka rööveluviisiga.

Liigi päritoluregioon on Musta mere, Aasovi ja Kaspia valgla ning oligohaliinsed rannaalad, jõgede alamjooksud ja estuaarid, rannikulõukad ja laguunid Venemaal, Ukrainas, Kaukaasias, Rumeenias, Bulgaarias ja Türgis. Levila laieneb pidevalt, nüüdseks on liiki leitud invasiivse võõrliigina Läänemerest ja Volga keskjooksult. Suure tõenäosusega on liigi levila laienenud nii inimtegevuse tulemusena (tahtlik introdutseerimine, laevandus, keskkonnamuutused saastumise ja kliima soojenemise tagajärjel) kui ka looduslikul moel veeteid mööda.

Liigi muudavad edukaks hea reostuse- ja soolsusetaluvus ning võime kiiresti suurel hulgal järglasi anda. Enamik uurijaid on täheldanud, et liigi arvukuse kasvamine pärsib otseselt tema keskkonna teiste suurselgrootute arvukust, biomassi ja liigilist mitmekesisust. Seetõttu on *Pontogammarus robustoides* invasiivse võõrliigina kantud Euroopa vete eriti ohtlike tulnukate musta nimekirja. Ennustatud on tema edasist levimist vastumeetmetest sõltumata.

Läänemeres on liiki leitud riimvetes, näiteks Szczecini laguunis, kus soolsus on 1-2 psu ja seda määrab magevee juurdevool Wisłast. Hiljem on avastatud, et liik suudab arvatavasti taluda ka kõrgemat soolsust, nagu 5,8–6,1 psu Gdański lahes. 1999. aastal leiti liik Soome lahe idaosas Neeva suudmes, kus soolsus on 7 psu, 2006. aastal Narva lahes, 2009. aastal Liivi lahes, kus soolsus on kuni 7,7 psu.

Viited
------

1. ↑  H. Ojaveer, L. Eek, J. Kotta. Vee võõrliikide käsiraamat. Tallinn, 2011
2. ↑  E. Shalaeva. Pontogammarus robustoides. Datasheet. - CABI Compendium
3. ↑  J. Kotta. Võõrliikide kaardistamine rahvateaduse abil. Lõpparuanne. Eesti Mereinstituut, Tartu Ülikool, 2021
4. ↑  J. Kotta. Võõrliikide kaardistamine rahvateaduse abil. Lõpparuanne. Eesti Mereinstituut, Tartu Ülikool, 2021
5. ↑  E. Shalaeva. Pontogammarus robustoides. Datasheet. - CABI Compendium
6. ↑  E. Shalaeva. Pontogammarus robustoides. Datasheet. - CABI Compendium
7. ↑  E. Shalaeva. Pontogammarus robustoides. Datasheet. - CABI Compendium
**Karikkapiteel** on hilisromaanikas ja varagootikas levinud kapiteel, mille kuju alt üles kooniliselt laieneb ning mis kujult meenutab saleda sirgete või nõgusate seintega karika kupat.

On arvatud, et karikkapiteeli kuju on laenatud korintose või komposiitkapiteelilt. Karikkapiteel võib olla üldse pinnadekoorita, kuid enamasti on see kaetud raiddekooriga. Raiddekoori iseloomu järgi liigitatakse karikkapiteelid pung- ja lehtkapiteelideks; lehtdekoori vahele või kapiteeli pinnale võib olla paigutatud ka figuure nagu romaani kujukapiteelil. Üldse dekoorita on Inglismaa varagootika taldrikkapiteel.

Pildid
------

* Dekoorita karikkapiteel Rochfordi kirikusDekoorita karikkapiteel Rochfordi kirikus
* Püstliistuga kaunistatud karikkapiteel Rochfordi kirikusPüstliistuga kaunistatud karikkapiteel Rochfordi kirikus
* Gelnhauseni Maarja kiriku lõunaportaali pungkapiteelidGelnhauseni Maarja kiriku lõunaportaali pungkapiteelid
* Southwelli katedraali lehtkapiteelidSouthwelli katedraali lehtkapiteelid
* Figuraalse dekooriga kapiteel GelnhausenisFiguraalse dekooriga kapiteel Gelnhausenis

Viited
------

1. ↑  karikkapiteel -- R. Paris, E. End. Kunstileksikon
2. ↑  S. Reili. Väike saksa-eesti keskaja arhitektuuri seletav sõnastik. Magistriprojekt. Tartu, 2005
3. ↑  Kelchkapitell
4. ↑  Types of Capital. - Glossary of Medieval Art and Architecture. - sites.pitt.edu
**Tököl** (horvaadi keeles *Tukulja*, saksa keeles *Teckel*) on linn Ungaris Pesti komitaadis Szigetszentmiklósi kreisis.

Geograafiline asend
-------------------

Tököl asub Csepeli saarel, Budapesti kesklinnast ligikaudu 21 km lõunaedelas.

Ajalugu
-------

Arheoloogilised leiud tõestavad, et piirkond on olnud asustatud juba tuhandeid aastaid. Ürikutes on asulat esmamainitud 1270. aastal. 16. sajandi algul oli Tököl juba turulinn. Türgi ikka ajal jäi asula tühjaks. 18. sajandil toodi Tökölisse saksa ja horvaadi asunikke. Budapesti linnalähiraudteega ühendati asula 1892. aastal. Teise maailmasõja ajal rajati Tököli lennujaam. 1950. aastal erladati Tökölist Szigethalom ja Halásztelek, millest said iseseisvad asulad.

Linnaõigused sai Tököl 2001. aastal.

Rahvastik
---------

Lisaks ungarlastele elab Tökölis 1200 horvaadi ja 300 saksa perekonda.

Viited
------

1. ↑  Történeti áttekintés Tököl. Vaadatud 30. märtsil 2024
2. ↑  Településtörténet Tököl Város. Vaadatud 30. märtsil 2024
3. ↑  Tököl Város Önkormányzata Network Marketing Media. Vaadatud 30. märtsil 2024
**Sillaste** on eesti perekonnanimi. 

2018. aasta 1. jaanuari seisuga oli perekonnanimi Sillaste Eestis 184 mehel ja 189 naisel.

Nimede eestistamisel määrati Sillaste uueks perekonnanimeks isikutele, kelle perekonnanimi oli Bauer, Braunbrik, Brikker, Broder, Brück, Brücker, Brükker, Hunt, Johannson, Johanson, Kerner, Mikkor, Saksmann, Samoilov, Saschen, Sazhin, Schiids, Schmidt, Schönrok, Schvalbe, Sebrusk, Seegel, Seermann, Seiler, Selber, Sengbusch, Shults, Siilaberg, Siilbaum, Siimann, Siimon, Siivermann, Sikk, Silberg, Silbergleich, Sill, Sillenberg, Silmer, Silting, Simson, Sitsik, Siverts, Smidt, Sonnele, Soolmann, Sopaauk, Sõrg, Spiegel, Stachelstrauch, Sternfeldt, Strund, Sults, Sumberg, Vecko, Viedermann, Villemson, Zimmer ja Zingel.

Tuntud näited
-------------

* Ats Sillaste (sündinud 1988), eesti jalgpallur
* Galina Sillaste (sündinud 1946), vene sotsioloog
* Henno Sillaste (1936–2013), eesti päritolu Kanada arhitekt
* Johannes Sillaste (1904–1942), Eesti sõjaväelane
* Juhan Sillaste (1943–2017), eesti majandusteadlane
* Kertu Sillaste (sündinud 1973), eesti illustraator, raamatukujundaja ja tekstiilikunstnik
* Kyllike Sillaste-Elling (sündinud 1971), Eesti diplomaat
* Marina Sillaste (1962–2016), eesti lavastaja ja teatripedagoog
* Mikk Sillaste (sündinud 1987), eesti jalgpallur
* Sandra Sillaste (sündinud 1999), eesti suusahüppaja
Paul Kostabi (2009)
**Paul Indrek Kostabi** (sündinud 1. oktoobril 1962 Whittieris Californias) on eesti päritolu USA muusik, muusikaprodutsent, helitehnik ja kunstnik. Tuntud ka nimega Ena. 

Tema vend on kunstnik ja helilooja Kalev Mark Kostabi.

Kostabi osales CBGB festivalil 2014. aastal, eksponeerides maale koos fotograafide Bob Grueni, Michael Lavinei ja Chris Steiniga. Samuti maalis ta otse Times Squareil, samal ajal kui Devo ja Jane's Addiction esinesid.

2015. aastal käivitab Kostabi oma tegelaskuju Spkl Kranenburgi Gallerie F kaudu kunstimessil Art Karlsruhe isikunäitusega, maalidest, skulptuuridest ja tegelase graafikatest.

2016. aastal esines Pokémon GO mängus Kostabi #sprkl tegelane.

2016. aastal oli Kostabi kunst nähtaval *Architectural Digest'is.*

Muusika
-------

Ta on kuulunud ansamblitesse Youth Gone Mad, White Zombie ja Psychotica. Praegu mängib ta ansamblites Kostabeats ja Dead Heavens.

Kunst
-----

Tema kunstistiil on unenäoline ning ekspressivne. Kostabi maalid on esindatud mitmete mainekate muuseumite püsikollektsioonides.

* Paterson Museum, New Jersey
* Guggenheim Museum, New York
* New England Museum of Art, Brooklyn, Connecticut
* Millennium Museum
* Whitney Museum of Art, Video, Paper Tiger Sessions
* Museion Museum, Bolzano, Italy

Loomingu näited
---------------

* Paul kostabi Mindful Techie, 2019Paul kostabi Mindful Techie, 2019

Välislingid
-----------

* Paul Kostabi – eesti päritolu Ameerika punkar, Mart Niineste, epl.delfi.ee, 3. mai 2008
* Thunderdome studios
* Paul Kostabi *Williamsport Guardian*
* Paul Kostabi, "Paul Kostabi Attacks Art Like Only a True Artist Can", Youtube
Eirik II
**Eirik II** (ka **Eirik Magnusson**; 1268 – 15. juuli 1299) oli Norra kuningas aastail 1280–1299.

Eirik oli kuningas Magnus Lagabøte ja Ingeborg Eriksdatteri vanim poeg.

1281. aastal abiellus ta Šotimaa printsessi Margaretiga. Margaret suri kaks aasta hiljem printsess Margaretti sünnitades.

Eirik abiellus hiljem Isabel Bruce'iga, kes oli Šoti kuninga Robert I õde.

Eirik sai oma valitsusajal hüüdnime "preestrivihkaja", sest tema suhted kirikuga olid väga halvad. Teda peetakse nõrgaks valitsejaks, kes oli suuresti oma nõuandjate mõju all.

Pärast Taani kuninga Erik V Klippingi mõrvamist toetas Eirik Taani lindpriisid, näiteks Stig Andersen Hvidet, ning pakkus neile Norras varjupaika. Samuti korraldas ta röövretki Taani rannikule.

Kuna Eirikul ei olnud poegi, sai tema surma järel võimule ta vend Håkon V. Eirik maeti Bergeni vanasse toomkirikusse, mis lammutati 1531. aastal.

Perekond
--------

Eirik abiellus 1281. aastal Šotimaa kuninga Alexander III ja Inglise Margareti tütre printsess Margaretiga (1261–1283). Abielust sündis:

* Margaret (1283–1290), Šotimaa kuninganna 1286–1290

1293. aastal abiellus Eirik Annandale\*i isanda ja Carricki krahvi Robert Bruce'i ja Carricki krahvinna Marjorie tütre Isabel Bruce'iga. Isabel oli Šoti kuninga Robert I õde. Abielust sündis

* Ingeborg, kes abiellus Soome hertsogi Valdemar Magnussoniga.

### Sugupuu

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  **Eirik II Magnusson**  | Norra kuningas Magnus VI Lagabøte | Norra kuningas Håkon IV Håkonsson | Norra kuningas Håkon III Sverresson  |
| Inga |
| Margrete Skulesdatter | Skule Bårdsson |
| Ragnhild |
| Taani printsess Ingeborg Eriksdatter | Taani kuningas Erik IV Adraraha | Taani kuningas Valdemar II Võitja |
| Portugali printsess Berengaria |
| Saksimaa printsess Jutta | Saksimaa hertsog Albrecht I |
| Austria printsess Agnes |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Magnus Lagabøte** | **Norra kuningas**1280–1299 | Järgnev**Håkon V** |

Vaata ka
--------

* Norra kuningate loend

Kirjandus
---------

* Knut Helle. "The Cambridge History of Scandinavia: Prehistory to 1520". Cambridge University Press. 2003. Lk. 363–364

Välislingid
-----------

* Eirik II sugupuu ja perekond (inglise k)
**Fookus Meedia** on Eesti kirjastus, mis asutati augustis 2007.

Raamatud
--------

Kirjastuse esimese raamatuna ilmus juunis 2008 Katrin Karisma elulooraamat "Katrin Karisma: minu ilus elu". 

Kirjastus on kirjastanud ka käsitööraamatuid, Jeremy Clarksoni raamatute tõlkeid ja muidki elulooraamatuid. 

2017. ja 2018. aastal moodustasid suure osa kirjastuse väljaantavatest teostest meedium Nastja raamatud: sari "Nastja tähkujuraamat" tähtkujude kaupa ja palju iseseisvaid Nastja-raamatuid.

Ajakirjad
---------

Oktoobrist 2011 andis Fookus Meedia välja kuukirja Tiiu. Veebruaris 2013 lisandus koduajakiri Maret, mis aga liideti augustis 2015 Nipiraamatuga. 2014. aasta kevadel ostis kirjastus ajakirja Elukiri, millest septembris 2017 sai ajakiri Eesti Ajalugu. 2016. aasta suvel ostis Fookus Meedia ajakirja Mood ja 2017. aasta mais alustas tööd veebiportaal mood.ee. 2019. aasta juulis hakkas ilmuma koerasõprade ajakiri Muki.

2019. aasta septembris müüs Fookus Meedia oma kuukirjad Tiiu ja Eesti Ajalugu AS-ile Õhtuleht Kirjastusele.

2019. aasta oktoobris müüs Fookus Meedia ajakirjad Mood ja Muki Geenius Meediale.

Viited
------

1. ↑  [ Fookus Meedia raamatud. Vaadatud 09.12.2020.
2. ↑  Kirjastusest Fookus Meedia kodulehel. Vaadatud 09.12.2020.
3. ↑  Fookus Meedia müüs ajakirjad Tiiu ja Eesti Ajalugu. 24.09.2019.
4. ↑  Kirjastusest Fookus Meedia kodulehel. Vaadatud 09.12.2020.

Välislingid
-----------

* Kirjastuse koduleht
* Ajakirja Tiiu koduleht
Saarde kirik
**Saarde kihelkond**, ka Saara khk (saksa keeles *Kirchspiel Saara*, lühend **Saa**) oli kihelkond Pärnumaal ja Liivimaa kubermangu Pärnu kreisis. 

Liivimaa kubermangu Pärnu kreis. Liivimaa atlas (1798)
Saarde kihelkonnakirik. Johann Christoph Brotze kogust
1934. aastal oli kihelkonnas 8162 elanikku.[*viide?*]

Kihelkonna järgi on nime saanud siluri Saarde kihistu.

Saarde kihelkonna mõisad
------------------------

* Saarde kirikumõis (saksa keeles *Pastorat Saara*)
* Jäärja mõis (*Saarahof*) rüütlimõis
* Kilingi mõis (*Kurkund*) riigimõis
* Kärsu mõis (*Kersel*) Voltveti kõrvalmõis
* Laiksaare mõis (*Laiksaar*) riigimõis
* Pati mõis (*Pattenhof*) riigimõis
* Tali mõis (*Freyhof*) rüütlimõis
* Tuuliku mõis (*Thule*) Tali kõrvalmõis
* Voltveti mõis ehk Tihemetsa mõis (*Tignitz*) rüütlimõis.

Saarde kihelkonna vallad
------------------------

* Jäärja vald
* Kilingi vald
* Laiksaare vald
* Pati vald
* Talli vald
* Voltveti vald

Saarde kihelkonna talupojad

Kihelkonna alad tänapäeval
--------------------------

Kihelkonna maad jäävad peaaegu tervikuna tänapäeva Pärnu maakonna aladele, vaid mõni küla kihelkonna idaserval kuulub Viljandi maakonna Mulgi valda.

Viited
------

1. ↑  Liiwimaa kubermangu walitsus teatab, et 27. augustil uue Liiwimaa politsei kohaline sisseseadmine, Eesti Postimees ehk Näddalaleht : ma- ja linnarahvale, nr. 37, 14 september 1888, lk 2
2. ↑  Stratigraafia terminoloogia

Kirjandus
---------

* Büsching, Anton Friedrich (1773). *Magazin für die neue Historie und Geographie: IX. Land-rolle des Herzogthums Liefland vom Jahr 1765*. Halle: Johann Jacob Curt. Lk 391.

Pärnumaa kihelkonnad 20. sajandi algul

Audru – Halliste – Häädemeeste – Karksi – Pärnu – Pärnu-Jaagupi – Saarde – Tori – Tõstamaa – Vändra – Mihkli


Pärnu kreis

**Kreisilinn**: Pärnu  

**Kihelkonnad**: Audru kihelkond  | Vändra kihelkond  | Häädemeeste kihelkond  | Halliste kihelkond  | Pärnu-Jaagupi kihelkond  | Karksi kihelkond  | Mihkli kihelkond  |  | Pärnu kihelkond  | Saarde kihelkond  | Tõstamaa kihelkond  | Tori kihelkond   
Põltsamaa kihelkond  | Pilistvere kihelkond  | Kolga-Jaani kihelkond
**Jaan Põldra** (kuni 1936. aastani **Jaan Peterson**; 26. mai (vkj)/ 7. juuni 1877 Viisuküla, Holstre vald, Paistu kihelkond, Viljandimaa – 3. juuni 1942 Põltsamaa) oli eesti õpetaja, koolijuht, pangajuht ja ühiskonnategelane.

Haridus
-------

Ta õppis Holstre külakoolis (teistel andmetel Holstre külakooli asemel Pirmastu vallakoolis, Õpetajate Lehe andmetel õppis ka Vasila abikoolis), Paistu kihelkonnakoolis ja Tartu õpetajate seminaris, mille lõpetas 1896. aastal.

Töökäik ja ühiskondlik tegevus
------------------------------

Pärast õpetajate seminari lõpetamist asus 1906. aastal tööle Pilistvere kooli juhatajana. Aastatel 1909–1936 töötas ta Põltsamaa algkooli juhatajana.

1917. aastal oli ta üks Põltsamaa Reaalgümnaasiumi asutajatest ja oli selle esimene juhataja.

Tema juhtimisel asutati 1910. aastal Põltsamaa Ühispank, mille juht oli ta aastaid.

Kuulus Põltsamaa Põllumeeste Seltsi juhatusse ja oli hiljem selle esimees. Oli aastaid Viljandi maakonnanõukogu esimees, Põltsamaa alevi- ja hiljem Põltsamaa linnavolikogu juht, Eesti Rahvapanga, Ühistegelise liidu nõukogu ja Ühistegevuskoja liige, asutas ja oli juhtiv tegelane Põltsamaa piimaühingus ning majandusühingus. Osales kaitseliidu ja isamaaliidu töös. Oli aastakümneid Põltsamaa segakoori juhataja, juhtiv tegelane laulupäevade ja muude muusikaliste ettekannete korraldamisel. Laulis Põltsamaa meeskooris, osales Põltsamaa Õpetajate Ühingu ja Õpetajate Kooperatiivi asutamisel ja tegutses neis revisjonikomisjoni liikmena.

1940. aasta jaanuaris valiti ta koos Karl Jürmanniga Põltsamaa linna vabatahtliku tuletõrjeühingu auliikmeks.

Jaan Põldra maeti 7. juunil 1942 Põltsamaa kalmistule.

Tunnustus
---------

* 1937 – Haridusministeeriumi teenetetunnistus

Viited
------

1. ↑  Ütt, Kristi (2008). "Põltsamaa Eesti Põllumeeste Selts aastatel 1881-1944". Lõputöö, lk 51. Vaadatud 16.09.2018.
2. 1 2 3 4 5 6  "Jaan Põldra †". Sakala (1878–1940). 5.06.1942. Vaadatud 16.09.2018.
3. 1 2 3 4 5 6  "Jaan Põldra 60-aastane". Sakala (1878–1940). 4.06.1937. Vaadatud 16.09.2018.
4. 1 2 3  K, A (11.06.1937). "Jaan Põldra 60-aastane". Õpetajate Leht. Vaadatud 16.09.2018.[*alaline kõdulink*]
5. ↑  "PÕLTSAMAA". Sakala (1878-1940). 31.01.1940. Vaadatud 16.09.2018.

Välislingid
-----------

* Foto: Jaan Põldra 1930. aastatel
* Haud Põltsamaa uuel kalmistul
**Georg Reinhold Skogh** (1661–1708) oli Skoghide aadlisuguvõsast pärit Rootsi sõjaväelane ja ooberstleitnant, kes osales Põhjasõjas ning juhatas aastatel 1704–1708 Liivimaa tragunieskadroni.

Elulugu
-------

Georg Reinhold Skogh sündis 1661. aastal Peter ja Sofia Skoghi (sünninimega von Vietinghoff) peres.

1677. aastal astus Skogh Viiburi jalaväerügementi ning sai seal järgmisel aastal seersandiks. 1679. aastal oli ta Riia kubernerirügemendis lipnik. 1687. aastal ülendati ta leitnandiks ning hiljem ka kapteniks.

1701. aastal liitus Skogh Liivimaa tragunieskadroniga ning sai seal majoriks. 1704. aastal ülendati ta ooberstleitnandiks ning määrati eskadroni juhtima. Oma konfirmatsiooni sai ta kaks aastat hiljem. 

Georg Reinhold Skogh suri 1708. aastal Lesnaja lahingus.

Abielu
------

Gustav Reinhold Skogh abiellus 1699 Margaretha Elisabeth Reuteriga. Abielust sündis neli last: Bernhard Reinhold, Carl Gustav ning veel kaks last.

Viited
------

1. ↑  "Georg Reinhold Skogh". Vaadatud 21.02.2024.
2. ↑  "Skogh nr 704". TAB 2. Vaadatud 21.02.2024.

Kirjandus
---------

* Lewenhaupt, Adam. Karl XII:s officerare. Biografiska anteckningar. Lk 634. 1920.
**Lytton** on küla Kanadas Briti Columbia provintsis, Thompsoni ja Fraseri jõe ühinemiskohal kitsas mäeorus 195 meetri kõrgusel merepinnast, Fraseri idakaldal. Vancouverist asub Lytton 265 km kaugusel. Elanike arv oli 2021. aasta seisuga 210. Aastal 2016 oli elanikke 249.

Küla asutati 1858. aastal Fraseri jõe orus alanud kullapalaviku ajal. See sai nime inglise poliitiku ja kirjamehe Edward Bulwer-Lyttoni järgi. Palju aastakümneid oli Lyttoni mitmetele transporditeedele jääv peatuspaik. Tänapäeval läbib küla Trans-Canada Highway maantee British Columbia Highway 1, kuid pärast Coquihalla maantee valmimist on Lyttoni tähtsus vähenenud. Lisaks läbivad Lyttoni Canadian National Railway ja Canadian Pacific Railway raudteeliinid.

2021. aasta 30. juunil evakueeriti asula elanikud laastava tulekahju tõttu.

Thomsoni ja Frasieri jõe ühinemiskoht
Lyttonis valitseb kuivade ja soojade suvedega niiske mandriline kliima või soojade suvedega vahemereline kliima. Keskmine õhutemperatuur on juulis 21,2 °C. Suviste kuumalainete ajal on Lytton üks kõige soojemaid paiku Kanadas, kus õhutempertuur tõuseb sageli üle 35 °C või isegi üle 40 °C. Lyttonis on mõõdetud Kanada kõigi aegade kõrgeim õhutemperatuur, milleks on 49,6 °C, mis registreeriti 29. juunil 2021. 2021. aasta juunis registreeriti Lyttonis Kanada uus kuumarekord kokku kolmel korral (enne 29. juunit 27. juunil 46,6 °C ja 28. juunil 47,6 °C). Enne seda oli Lyttonis kõige kõrgem õhutemperatuur 44,4 °C, mis oli mõõdetud 1941. aasta juulis. Kõrged õhutemperatuurid on talutavamad tänu madalale õhuniiskusele.

Talved on Lyttonis võrdlemisi lühikesed ja pehmed. Keskmine õhutemperatuur on detsembris −2,5 °C. Ookeanilt tuleneva niiskuse tõttu on talviti taevas peaaegu koguaeg pilves. Põhjas asuvad mäed takistavad äärmusliku külma sissevoolu Fraseri kanjoni. Kõige madalam õhutemperatuur –31,7 °C mõõdeti 18. jaanuaril 1950. Keskmine sademete hulk on aastas 430 mm. Kõige enam sajab detsembris (64 mm) ja kõige vähem juunis (18 mm). Aastas sajab keskmiselt 77 cm lund.

Viited
------

1. ↑  Ametlik nimetus *The Corporation of the Village of Lytton*. Vt "British Columbia Regional Districts, Municipalities, Corporate Name, Date of Incorporation and Postal Address" (XLS) (inglise). British Columbia Ministry of Communities, Sport and Cultural Development. Originaali arhiivikoopia seisuga 13. juuli 2014. Vaadatud 2. novembril 2014.
2. ↑  "Village of Lytton, B.C. evacuated as mayor says 'the whole town is on fire'". *CBC News* (inglise). Canadian Broadcasting Company. Vaadatud 30. juunil 2021.
3. ↑  "Village of Lytton, B.C. evacuated as mayor says 'the whole town is on fire'". *heweathernetwork.com* (inglise). CBC News. 1. juuli 2021. Vaadatud 1. juulil 2021.
4. ↑  "Canada weather: Dozens dead as heatwave shatters records" (inglise). BBC News. 30. juuni 2021. Vaadatud 1. juulil 2021.

Välislingid
-----------

 Lytton – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Village of Lytton
* Lytton, B.C. evacuees capture fiery escape from burning town, CBC, 2. juuli 2021
Valentin Haüy, tagaplaanil seisab tema vend René Just Haüy.
Haüy koos oma esimese õpilase François de Lezyuer´ga
**Valentin Haüy** (13. november 1745 Saint-Just-en-Chaussée – 19. märts 1822 Pariis) oli prantsuse filantroop ja pedagoog, tüflopedagoogika rajaja.

Tema venda René Just Haüyd peetakse kaasaegse mineraloogia rajajaks.

Nende isa oli kangur ja ühtlasi kohaliku kloostri kellamees. Kloostri mungad õpetasid Valentinile palju keeli ja ta õppis selgeks kümme keelt, nende seas heebrea ja vanakreeka keele. 1783 andis Louis XVI talle tiitli "kuningale tõlkija".

Ta töötas hiljem ministeeriumides ametnikuna. Ta rajas ühe pimeda naise abiga 1784 esimese pimedatele mõeldud kooli maailmas: *Institution Royale des Jeunes Aveugles* (Noorte Pimedate Kuninglik Instituut). 1791 omandas selle riik. Kool suurenes jõudsalt ja varsti õppis seal üle 100 õpilase. Kuid Prantsuse revolutsioon katkestas asutuse tegevuse. 1802 tänas Napoleon teda tehtud töö eest ja nimetas uue direktori. Haüy asutas sellejärel uue pimedate kooli *Musée des aveugles*. Kuid rahapuuduse tõttu see ettevõtmine edu ei saavutanud.

1806 tegi Venemaa keiser Aleksander I Haüyle ettepaneku tulla Peterburi ja asutada sealgi kool pimedatele. Ettepanek saigi 1808 teoks. Pimedad õppisid seal lugemist, kirjutamist, geograafiat, ajalugu, keeli, muusikat, laulmist ja käsitöid: korvipunumist ja toolide meisterdamist, võrgukudumist, tikkimist jne.

Haüy lahkus Peterburist aastal 1817. Töö eest Venemaal anti talle  Vladimiri ordeni 4. järk.

Valentin Haüy haud.
19. märtsil 1822 Valentine Haüy suri. Ta maeti Pariisi Père-Lachaise'i kalmistule.

Teosed
------

* *Essai sur l'éducation des aveugles*, Pariis, 1786
* *Mémoire historique sur les Telegraph* Pariis, 1810

Välislingid
-----------

* CATHOLIC ENCYCLOPEDIA
* L'Association Valentin Haüy
* Valentin Haüy (prantsuse keeles)
Aediiris ehk aed-võhumõõk
Aediiris
**Aediiris** ehk **aed-võhumõõk** (*Iris × germanica*) on võhumõõgaliste sugukonda iirise perekonda kuuluv mitmeaastane rohttaimeliik. 

Aediiris on levinud püsilill. Tema õied on reeglina maheda ja meeldiva lõhnaga. Aediiris sobib hästi kasutamiseks haljastuses, lilleseadetes ja kimpudes, pärgades, ka vaasis lõikelillena. 

Ladinakeelse nimetuse *Iris × germanica* on taim saanud seetõttu, et iiriste aretamisega on tegelenud mitmed Saksa botaanikud (K. Foerster, W. Seyffert jt). Nüüdisajaks on maailmas aretatud üle 50 000 aediirise sordi. Üks esimesi aediiriste kasvatajaid oli De Bure, kes aretas neid 1830. aastatel,inglise aretaja Barr andis 1880 välja oma esimese iiriste kataloogi.
Ferdinand Cayeuxi aretas Prantsusmaal iiriseid ja sellest on välja kasvand praeguseni tegutsev firma Cayeux.

Aediirisele on iseloomulikud maasisesed, ka osaliselt mullapinnal paiknevad lihakad risoomid läbimõõduga 1,5–4 cm. Aediiriste lehed on mõõkjad, koondunud lehvikukujuliselt kimpudesse. 

Aediiris on Prantsusmaa rahvuslill.

Viited
------

1. 1 2  "Iiriste liigikirjeldus Aiasõbra kodulehel". Originaali arhiivikoopia seisuga 6. detsember 2014. Vaadatud 4. jaanuaril 2013.
2. ↑  TEA entsüklopeedia (e-väljaanne:  (vaadatud 02.12.2012))

Välislingid
-----------

* eElurikkuse id puudub lisa see Vikiandmete lehele
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib muinasjutust; teiste tähenduste kohta vaata lehekülge Tuhkatriinu (täpsustus)* |

---

Tuhkatriinu ja haldjast ristiema. Oliver Herfordi illustratsioon
**"Tuhkatriinu"** (ATU 510A) on muinasjutt tüdrukust (Tuhkatriinust), kellel on võõrasema juures raske põli ja kes suure õnne osaliseks saab.

Loo algupärane versioon arvatakse pärinevat antiikajast.

Hiinast on teada selle muinasjutu üleskirjutus umbes 860. aastast. See on kirja pandud ka Koreas, Filipiinidel ja Vietnamis. "Tuhandes ja ühes öös" on seda eri tegelaste kaudu jutustatud koguni mitu korda.

Euroopas populaarseima teisendi Tuhkatriinu-jutust kirjutas Charles Perrault aastal 1697.

Ladina-Ameerika hispaaniakeelsete jutuvestjate hulgas kuulub "Tuhkatriinu" populaarsemate muinasjututüüpide hulka, samuti kaks sellega lähedalt seotud muinasjututüüpidega "Kolm rüüd" (ATU 510B, rahvusvaheliselt tuntud pealkirjaga "Eeslinahk") ja "Seitsmevärviline hobune" (ATU 530, rahvusvaheliselt tuntud pealkirjaga "Kuningatütar klaasmäel").

Straboni teisend
----------------

Vanima säilinud teisendi Tuhkatriinu-legendist pani kirja Vana-Kreeka ajaloolane Strabon, kes suri 1. sajandil. Selle kirjutas üles ka 3. sajandil surnud Claudius Aelianus, mis näitab, et see legend oli populaarne kogu antiikaja jooksul.

Kreeka päritolu ori Rhodopis töötas Egiptuses rikka mehe majapidamises. Teised orjad, egiptlased, kiusasid teda sellepärast, et ta oli välismaalane ja heledama nahaga kui nemad. Isand oli Rhodopise vastu lahke, kuid põhiliselt magas ega teadnud, et teised orjad Rhodopise vastu julmad on.

Ükskord nägi isand, kui ilusasti Rhodopis omaette tantsis, ning kinkis talle kulla ja vase sulamist kingad. Teistes orjades õhutas see veelgi enam vaenulikkust.

Ükskord Niiluse ääres rõivaid pestes võttis Rhodopis kingad jalast ja pani need kivile. Vaarao Ahmosis II pistrik viis ühe kinga ära. Vaarao polnud nii kena kinga varem näinud ja teatas, et abiellub selle kinga omanikuga. Ta kõndis ümbruskonna majapidamised läbi. Kui ta jõudis Rhodopise majja, siis Rhodopis kõigepealt näitas, et see king sobib talle, ja siis võttis välja selle kinga paarilise. Vaarao abiellus temaga.

Vaata ka
--------

* "Eeslinahk" (AT 510B)

Viited
------

1. ↑  "The Egyptian Cinderella" (inglise). Vaadatud 28.03.2009.
2. ↑  John Bierhorst. Latin American tales. Raamatus: Donald Haase (ed.). The Greenwood Encyclopedia of Folktales and Fairy Tales. Vol 2: G-P. Westport, Connecticut & London: Greenwood Press 2007, p. 560.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Tuhkatriinu** |

* Näitetekst Eesti Rahvaluule Arhiivist: Tuhkatriinu. Kogumikus: Eesti muinasjutud. Koostanud Vaina Mälk, Ingrid Sarv ja Richard Viidalepp. Tallinn, Eesti Raamat 1967, nr 72.
**António Manuel de Oliveira Guterres** (portugali hääldus: [ɐ̃ˈtɔnju ɡuˈtɛʁɨʃ]; sündinud 30. aprillil 1949 Lissabonis) on Portugali Sotsialistliku Partei poliitik, endine Portugali peaminister (1995–2002) ja alates 2017. aasta jaanuarist praegune ÜRO peasekretär.

Elulugu
-------

Ta sündis aastal 1949 Lissabonis, kus kasvas üles ja lõpetas keskkooli. Seejärel õppis ta Instituto Superior Técnicos (praegu on see Lissaboni Ülikooli osa) füüsikat ja elektriinseneriasjandust, instituudi lõpetas ta aastal 1971. Seejärel alustas ta akadeemilist karjääri abiprofessorina.

### Poliitiline karjäär

Tema poliitiline karjäär sai alguse aastal 1974, pärast Nelgirevolutsiooni, mil kukutati Marcelo Caetano diktatuur. Ta astus Sotsialistlikku Parteisse ja hakkas elukutseliseks poliitikuks. Ta oli Lissaboni volikogu ja hiljem Castelo Branco vallavolikogu liige. Aastatel 1976–1995 oli ta Portugali parlamendi liige, lisaks kuulus ta aastatel 1981–1983 Euroopa Nõukogu Parlamentaarne Assambleesse. 23. veebruarist 1992 kuni 20. jaanuarini 2002 oli ta Sotsialistliku Partei peasekretär. Pärast 1992. aasta Portugali parlamendivalimisi sai Sotsialistlik Partei võimule ja Guterresist sai 28. oktoobril 1995 Portugali peaminister. Lisaks oli ta aastatel 1999–2005 Sotsialistliku Internatsionaali president. Portugali peaminister oli ta kuni 6. aprillini 2002. 15. juunist 2005 kuni 31. detsembrini 2015 oli ta ÜRO Pagulaste Ülemvoliniku Ameti ülemkomissar.

13. oktoobril 2016 valis ÜRO Peaassamblee Guterrese alates 2017. aasta 1. jaanuarist ÜRO peasekretäriks.

Juulis 2021 valiti ta samale kohale teiseks 5-aastaseks ametiajaks, mis algas 1. jaanuaril 2022.

Isiklikku
---------

Tema esimene naine Luísa Amelia Guimarães e Melo (1946–1998) oli lastepsühhiaater, abielust sündis kaks last; aastal 2001 abiellus ta jurist Catarina Marques de Almeida Vaz Pintoga (1960–).

Viited
------

1. ↑  "United Nations appoints Portugal's Guterres as next U.N. chief" (inglise). Reuters. 13. oktoober 2016. Vaadatud 13. oktoobril 2016.
2. ↑  "UN appoints Antonio Guterres as new secretary general" (inglise). The Times of India. 13. oktoober 2016. Vaadatud 13. oktoobril 2016.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **António Guterres** |

* António Guterrese elulugu ta enda kodulehel (inglise keeles)
* HARDtalk | UN Secretary General António Guterres: Is multilateralism dead?, BBC Sounds, 4. september 2020 (intervjuu, helifail, 23 min, inglise keeles)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Ban Ki-moon** | **ÜRO peasekretär**2017– | Järgnev**ametis** |
**Ursula Zimmermann** (sündinud 31. detsembril 1977 Tartus) on eesti koolitaja, terapeut, kirjanik ja tõlkija.

Haridus
-------

Ta on lõpetanud Tartu Raatuse Gümnaasiumi ja Tartu Ülikoolis võrdleva rahvaluule eriala, hiljem gestaltpraktiku baasväljaõppe ja pereterapeudi II astme pädevusväljaõppe.[*viide?*]

Tööalane tegevus
----------------

Ta on töötanud aastaid kultuuri- ja kirjastusevaldkonnas, korraldanud ja aidanud kaasa mitmete teiste suurürituste korraldustiimides. Palju aastaid tutvustas ta Eestit saksakeelse giidina turistidele ja välisdelegatsioonidele. Ta on osalenud tõlgi ja tõlkijana mitmete dokumentaalfilmiprojektide juures ja töötanud õpetajana koolis.[*viide?*]

Looming
-------

Ta on teinud pikaaegset kaastööd ajakirjadele ja ajalehtedele, peamiselt psühholoogia valdkonnas.[*viide?*] Ta on paljude raamatute koostaja, toimetaja, tõlkija ja kaasautor. Tema isiklikud autoriraamatud on: 
"Kiripuu" (2015), "Armastuse aastaring" (2018), "Teekond rõõmu. Aus kogemuslugu Sisemise Lapse tervendamisest" (2024). 
Koos Lauri Vahtrega on ta kirjutanud raamatu "From Estonia with love" (2019). Ta on esinenud oma loominguga ka Austrias ja Saksamaal ja tema luuletusi on tõlgitud saksa keelde.[*viide?*]

Tema tõlkest (eesti-saksa, saksa-eesti) on ilmunud "Päikest ida pool", "Mond liegt in meinem Blut", "Naturfaszination im Laufe des Jahres", "Sa oled üks meist. Süsteemseid lahendusi õpetajatele, õpilastele ja lastevanematele", "Traumapedagoogika. Uus võimalus uutmoodi".
**Olemine** (vanakreeka keeles *to einai*, ladina keeles *esse*, saksa keeles *Sein*) oli 20. sajandini filosoofia peamine uurimisala. Olemisega tegelev filosoofia valdkond on ontoloogia.

Olemise mõiste
--------------

Traditsiooniline loogika käsitleb olemist kõige üldisema mõistena, mis ühendab kõiki üldisuse taseme poolest madalamaid mõisteid ning on seetõttu mõistetest kõige fundamentaalsem ja tähtsam. Samas võib väita, et oma üldisuse tõttu on olemine kui mõiste kõige ebamäärasem, kuna ei määratle sisuliselt mitte midagi. Tihti käsitletaksegi olemist koopulana, mis on väites subjekti ja predikaati ühendav ollus, kuna hõlmab igal juhul neid mõlemaid.

Olemine ise
-----------

Tänapäeva kontinentaalne ontoloogia mõistab olemist kaasnevana iga asjaga, mis mingil viisil on. Seega, kui mingi asi mingil viisil on, siis peab sellel asjal olema ka olemine. Kui aga seda olemist pole võimalik kuidagi tuvastada või määratleda, siis tekib kahtlus, kas see asi, mida väidetakse olevat, ikkagi üldse on või pole ta hoopiski mitte. Kuna aga asjad ju kõigest hoolimata ikkagi on, siis ei saa käsitleda olemist üldmõistena kui kõige tühjemat ja ebamäärasemat, järelikult pole olemine üldse mõiste ning tuleb määratleda muul viisil.

Ajalugu
-------

Keeruline on leida filosoofi, kes poleks olemisega mingis ulatuses tegelnud, olgu siis selle käsitlemise vajadust kritiseerides või õigustades.

* Olemise küsimusega tegeles esimesena filosoofia ajaloos ilmutatud kujul Parmenides.
* Olemise küsimuse arendas uuele tasemele Platon dialoogis "Sofist".
* Mõiste üksikasjaliku liigenduseni jõudis Aristoteles.
* Keskajal tegeles olemisega Aquino Thomas.
* Tänapäeva filosoofias on olemine saanud keskseks saksa filosoofi Martin Heideggeri mõtlemise kaudu.
* Tänapäeva prantsuse filosoofias on olemist käsitlenud Gilles Deleuze ja Alain Badiou.

Vaata ka
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Olemine** |

* olemus
* olev
* *Dasein*
* Dharma#Budism
* Olemasolu tunnused (budism)
Kaasaegne ketashakkur Fulghum Industries-10K CCW Chipper
**Ketashakkur** on puidu hakkimise masin. Ketashakkur kasutab kettakujulisi terasi puidu purustamiseks hakkepuiduks. Mõiste "ketas" tuleneb nende lõikenugade paigutusest, mis on ketastele horisontaalselt paigaldatud. Hakkurid leiavad enim kasutust põllumajanduses, metsanduses ja aianduses.

  

Ketashakkurid lõikavad puitu 45-kraadise nurga all, et tagada hea laastu kvaliteet ja ühtlasemad lõiked. Ketashakkur on saadaval erinevates suurustes, alates väiksematest kodupõhistest variantidest kuni suurte kaubandusliku kvaliteediga variantideni.

  

Ketashakkurid on energiasäästlikud ja neid kasutatakse tavaliselt väiksemates puiduhakkurites, kuna ketas võib olla väiksem ja kaalult kergem. Selliseid hakkureid kasutatakse palkide ja okste hakkimiseks ühtlaseks puiduhakkeks, mille läbimõõt on 50–200 mm. Ketashakkur saab purustada oksi, lehti, orgaanilist prahti ning pappi ja paberit. Suur tööstusliku kvaliteediga ketashakkur suudab ka suuri rehve purustada. Saadud Purustatud materjali kasutatakse enamasti multšina, kütusena või paberi tootmiseks.

Viited
------

1. 1 2 3  admin (24. oktoober 2023). "Drums vs. Discs - What Makes Sense for You?". *Cal-Line* (Ameerika inglise). Vaadatud 27. märtsil 2024.
2. 1 2  "Chippers". *traktor.com.pl* (Ameerika inglise). Vaadatud 27. märtsil 2024.
3. 1 2  "Disc Chippers Ultimate Guide-Disc Chippers Manufacturer". *www.tcpel.com* (Ameerika inglise). 5. november 2021. Vaadatud 27. märtsil 2024.
Howard Johnsoni motell USA-s
**Motell** on eeskätt mootorsõidukitega reisijatele mõeldud majutusettevõte. 

Motellis on kindlasti üks või mitu toitlustuskohta. Motell asub tavaliselt ühe- või kahekorruselistes hoonetes. Sissepääs tubadesse on otse tänavalt või parklast. Vastuvõturuum võib asuda eraldi hoones. Ka motellis pakutavad lisateenused arvestavad mootorsõidukiga liiklejate vajadusi.

Motellide ajalugu
-----------------

Esimene motell avati 1925. aastal USA California osariigis San Luis Obispos. See kandis nime Milestone Motor Hotel, kuid kuna asutuse omanikul ei mahtunud kogu tekst (*motor hotel*) maja katusele ära, kirjutas ta lühemalt "Mo-Tel". 1920. ja 1930. aastatel ehitati kõik teeäärsed hotellid ümber motellideks, sest need teenisid paremini raha. 1959. aastal ilmus raamat "Psühho" ja hiljem tehti sellest ka film. Pärast seda ei julgenud keegi enam motellides duši all käia. 1970. aastatel loodi uued kiirteed, mis enam asulaid ei läbi, ning motellid kaotavad populaarsust. Lisaks muutusid ka autod kiiremaks ja töökindlamaks. 1980. aastatel jõudsid motellidesse esimesed odavamad kliimaseadmed. 1990. aastatel hakati säilitama omapäraseid, sajandi keskpaigast pärit motelle, kus on raketikujulised ukselingid ja neerukujulised basseinid koos plastist palmidega.

Motellis peab olema (Eestis kehtestatud nõuded)
-----------------------------------------------

* Vähemalt kümme majutusruumi (numbrituba)
* Numbritoa minimaalne pindala peab olema koos eesruumiga ja ilma hügieeniruumita kahekohalise numbritoa korral 12 m2 ja ühekohalise numbritoa korral 9 m2 vähemalt 70% numbritubadest.
* Motelli juures asuv parkimisplats peab olema piirdega ääristatud ja lukustatav või ööpäevaringse valvega. Parkimiskohtade arv peab võrduma majutusruumide arvuga.
* Vastuvõturuumis vastuvõtulaud ööpäevaringse teenindusega, üldkasutatav meeste tualettruum, üldkasutatav naiste tualettruum, istekohad, üldkasutatav kaugvalimisega telefon, tasuta sisetelefon tubadesse helistamiseks, seif või hoiulaekad külastajate kasutuses.
* Hügieeniruum peab asuma numbritoas.
* Toitlustuskohas hommikusöögi saamise võimalus tööpäeviti ajavahemikus 7.00–10.00 ja puhkepäeviti 8.00–11.00 ning soojade toitude tellimise võimalus ajavahemikel 12.00–15.00 ja 18.00–22.00.
* Detailselt on määratud ka numbritoas olevad esemed ning motellis pakutavad teenused.

Need nõuded sarnanevad hotellile esitavate nõuetega, peamine erinevus on parkimiskohtade arvus.

Vaata ka
--------

* Hotell
* Hostel
* Puhkeküla
* Puhkelaager
* Puhkemaja
* Külaliskorter
* Kodumajutus
* Bangalo
* Võõrastemaja

Välislingid
-----------

* Majutusettevõtetele esitatavad kohustuslikud nõuded ja majutusettevõtte tunnustamise kord
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib rannast Haapsalus; rannapargi kohta vaata artiklit Tobiase park; kalda kohta Sondas vaata artiklit Aafrika kallas (Sonda)* |

---

Kaart
Aafrika rand 2010. aastal
Lindude ausammas Aafrika rannas
**Aafrika rand** (varem *Aafrika kallas*) on umbes 200 m pikkune ida poole suunatud rannariba Haapsalu kirdeservas vanalinnast idas Promenaadi idapoolse tipu ääres, Promenaadi tänava ja Rudolf Tobiase pargi kõrval Tagalahe kaldal.

Nime päritolu pole teada. Legendi järgi on see tulnud sellest, et rannal viibivad ravimudaga kokku määritud patsiendid nägid välja nagu mustanahalised. On ka väidetud, et rand on nime saanud värviliste puuskulptuuride järgi; skulptuurid olid aga nimest hilisemad. 

Kunagi olid Aafrika rannas tenniseväljakud. 

1920. aastate lõpus rajati sinna liivarand. Merepõhja süvendati, nii et kalda äärde kujunes suplusbassein. Merre rajati hüppetorn ja liurada. 1930. aastatel oli see Haapsalu põhiline supelrand, kuhu toodi igal aastal uut liiva. Rannas olid riietumiskabiinid ning tegutses rannatoolide ja päikesevarjude laenutus. Rannas oli laste turnimispostide ja kiikedega mänguväljak. Peale selle olid seal Roman Haavamägi loodud värviline puust Krokodill, Marabu, Kärbseseen päkapikkudega ja Miki Hiir ning mängumajake. Suvitushooajal (1. juunist augusti lõpuni) mängis iga päev kell 12 päeval suveorkester. Toimusid tantsuõhtud ja iludusvõistlused.

Nõukogude ajal suunati Aafrika ranna lähedale kanalisatsiooniveed, mistõttu rand suplemiseks enam ei kõlvanud. Rannarajatistest on säilinud ainult rannapaviljon. 

2000. aastal hakati Aafrika randa korrastama. Praegu on seal laste mänguväljak ja linnuvaatlustorn rändlindude jälgimiseks (lõunapoolses osas; valmis 2002). Randa on toodud liiva. Rannakompleks on kavas osaliselt taastada (taastatakse ka suplusbassein ja hüppetorn). 

Koha saksakeelne nimi on olnud *Afrikanische Küste* ja venekeelne nimi *Африканскій берегъ*.

Viited
------

1. ↑  "Läänemaa Muuseum: Suvitamisest". Originaali arhiivikoopia seisuga 23. juuni 2007. Vaadatud 14. märtsil 2008.
2. ↑  "Läänemaa Muuseum: Haapsalu — Eestimaa Veneetsia". Originaali arhiivikoopia seisuga 23. juuni 2007. Vaadatud 14. märtsil 2008.
**Felix Kibbermann** (3. detsember 1902 Rakvere – 27. detsember 1993 Tartu) oli saksa filoloog, pedagoog, leksikograaf ja maletaja.

Haridus
-------

Felix Kibbermann õppis Tartu Ülikoolis filosoofiat ja germaani filoloogiat. Stuudium lõppes 1928. aastal magistritöö kaitsmisega filosoofiast.

Töökäik
-------

Pärast ülikooli lõpetamist töötas Felix Kibbermann õpetajana Petseri gümnaasiumis, kuhu stipendiumi toetusel vakantset kohta täitma läks. 1935. aastal sai ta õpetajakoha Tartu Treffneri gümnaasiumis. 1939. aastal alustas Kibbermann kooliõpetaja töö kõrvalt tööd Tartu Ülikoolis, kus juhatas 1939–1940 võõrkeelte didaktilis-metoodilist seminari ning oli aastatel 1940–1941 ja 1946–1948 õppeülesandetäitja. Sõja järel asus Kibbermann tööle Tartu 5. keskkooli, kus töötas 1958. aastani. 1948–1970 töötas Kibbermann Tartu Ülikoolis saksa keele õppejõuna, sealhulgas oli aastatel 1963–1970 saksa filoloogia kateedri juhataja. Praktilisest õpetajatööst kasvas välja vajadus õppevahendite järele, mida Kibbermann koostas veel pensionipõlveski. 1966 ilmus "Methodik des Deutschunterrichts an den Schulen Sowjetestlands", 1968. aastal "Die Deutsche Ortographie" 1972. aastal "Saksa keele õpik edasijõudnuile", kaasautorina ilmus 1964. aastal "Praktische deutsche Phonetik für Esten" (koos Kallista Kanniga) ja 1968. aastal "Saksa keele õpik kõrgematele koolidele". Veel pensionipõlveski ei kaotanud ta sidet ülikooliga, osaledes pikka aega riikliku eksamikomisjoni ja saksa keele kandidaadieksamite komisjoni töös ning tehes ülikoolile tõlketöid. Koostöös Kallista Kanni, Elisabeth Kibbermanni ja Salme Kirotariga anti 1964. aastal välja eesti-saksa sõnaraamat, mille uusim trükk ilmus 2003. aastal.

Male
----

Felix Kibbermanni peamiseks hobiks oli male. 1921. aastal Tartus peetud Eesti koolinoorte esimestel esivõistlustel oli F. Kibbermann kaheksa osavõtja hulgas teine, võitjast vaid pool punkti järel. 1924. aastal tuli ta esimeseks üliõpilasmeistriks. 1933. aastal jagas Kibbermann Eesti meistrivõistlustel 3.–5. kohta, 1934. aastal 4.–7. kohta ja 1935. aastal 4.–5. kohta. Viimase turniiri põhjal koostati ka Eesti koondis, kes sõitis oma esimesele maleolümpiale Varssavisse. 1935. aastal Varssavis maleolümpiakoondisse kuulus ka Felix Kibbermann. Kuna olümpiamängudel käis ametlik asjaajamine prantsuse keeles, valiti Kibbermann kui selle keele mõistja meeskonna kapteniks. 1941. aasta aprillis peetud esimestel Eesti NSV meistrivõistlustel jäi Kibbermann koos Johannes Türniga jagama 1.–2. kohta. Järelmatšis oli siiski parem Türn.
**Ülo Niisuke** (sündinud 15. juulil 1935 Jõhvi kihelkonnas) on endine Eesti NSV parteitöötaja.

Ta lõpetas 1948. aastal Pagari 7-klassilise kooli, 1949. aastast töötas Kohtla-Järve rajooni «Tuleviku» kolhoosis põllutöölisena, seejärel oli 1952. aastast brigadir. Aastail 1952–1955 õppis Arkna Põllumajanduskoolis ja Mõdriku Põllumajandustehnikumis. 1959. aastal lõpetas agronoomina Olustvere Põllumajandustehnikumi ja 1966. aastal agronoomina Eesti Põllumajanduse Akadeemia.

Aastatel 1955–1963 oli ta ELKNÜ Rakvere Rajooni Komitee sekretär, ELKNÜ Kilingi-Nõmme Rajoonikomitee ja seejärel ELKNÜ Abja Rajoonikomitee esimene sekretär ning 1962. aastast ELKNÜ Keskkomitee komsomoliorganisaator Rakvere Kolhoosi- ja Sovhoositootmise Valitsuses. 

1963. aastast EKP Rakvere Kolhoosi- ja Sovhoositootmise Valitsuse Komitee sekretäri asetäitja, EKP Rakvere Rajoonikomitee sekretär, 1965–1973 EKP Rakvere Rajoonikomitee teine sekretär, aastatel 1973–1979 oli ta Rakvere Rajooni Rahvasaadikute Nõukogu Täitevkomitee esimees, aastatel 1979–1988 oli ta EKP Rakvere Rajoonikomitee I sekretär. 

Ülo Niisuke oli Eesti NSV Ülemnõukogu IX ja XI koosseisu saadik, EKP Keskkomitee liikmekandidaat.

Aastast 1989 oli ta MTÜ Rakvere Maarahva Liit esimees ning ka Lääne-Virumaa Põllumeeste Liidu juht.

Tunnustus
---------

* 1987 Eesti NSV teeneline põllumajandustöötaja

Viited
------

1. ↑  Ülo Andrese p. Niisuke, Eesti NSV Ülemnõukogu IX koosseis = Верховный Совет ЭССР IX созыв: biograafiline lühiteatmik. EESTI RAAMAT TALLINN 1976, lk 109
2. ↑  Ülo Niisuke taandus juhi kohalt, Virumaa Teataja, 24. aprill 2013

Kirjandus
---------

* Eesti majanduse biograafiline leksikon 1951–2000. AS Kirjastus Ilo. 2003