recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Kaarel Targo** (sündinud 4. jaanuaril 1989 Tallinnas) on eesti näitleja. 

Ta lõpetas 2008. aastal Arte gümnaasiumi. Seejärel õppis ta aastatel 2008–2011 Tartu Ülikoolis ökoloogia ja elustiku kaitse erialal. Aastal 2015 lõpetas ta Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemia näitleja erialal.

Kaarel Targo on õppinud kolm aastat klaverit, käinud kuus aastat jalgpallitrennis ja tegelenud kolm aastat koorilauluga.

Ta oli 2014. aastal üks teatri Must Kast asutajaist ja töötab samas näitlejana. Peale selle on ta üles astunud nii Ugala Teatri, Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemia, Baltoscandali, Eesti Draamateatri, Vanemuise kui ka Rahvusooperi Estonia laval.

Rollid
------

### Filmides

* 2009 "Tudengimuusikal" – Kaarel
* 2014 "Nullpunkt" – Noarootsi kooli õpilane
* 2015 "Elas kord" – Ain
* 2015 "Diamondjaw" – Jaanus
* 2015 "Bänd" – Bläkk
* 2017 "Armastus?" – Märt

### Teleseriaalides

* 2012 E. Kuld "Romet ja Julia" – Romet Roos
* 2015 I. Raag "Vabad mehed" – Janno Sepp
* 2015 M. Korjus "Keeris" – Indrek Pütt
* 2008 A.Prosa "Tuulepealne maa" - Tõnis Roo

### Helilooja

* 2015 D. Harmsi ainetel "Õhupallid"

Liikmesus
---------

* Eesti Näitlejate Liidu liige

Viited
------

1. ↑  Päring inforegister.ee andmebaasis[*alaline kõdulink*]
2. ↑  CV Nimi: Kaarel Targo[*alaline kõdulink*] Tartu Ülikool. Viljandi Kultuuriakadeemia
**T. S. Elioti luuleauhind** (inglise keeles *T. S. Eliot Prize for Poetry*) on prestiižne Suurbritannia luuleauhind. Auhind antakse Luuleraamatu Ühingu (inglise keeles *Poetry Book Society*) poolt parimale uuele ingliskeelsele luulekogule, mis on selle aasta jooksul avaldatud Ühendkuningriigis või Iiri Vabariigis.

### Ajalugu

Esimest korda anti auhind välja 1993. aastal asutajapoeedi Thomas Stearns Elioti auks, tähistamaks Luuleraamatu Ühingu 40. aastapäeva. Auhinna asutamisest saati on auhinnaraha välja pannud T. S. Elioti lesk Valerie Eliot. Pikka aega oli preemia suurus 15 000 naelsterlingit, kusjuures ka kõik lühinimekirja jõudnud said 1000 naela. 2015. aastal, tähistamaks T. S. Elioti 50. surma-aastapäeva, suurendati võitja auhinnafondi 20 000 naelani.

2016. aastal läks Luuleraamatu Ühing, selle liikmeskond ja raamatuklubi kirjastuse Inpress Ltd. toetuse alla. T. S. Elioti luuleauhinna väljaandmist toetab ja korraldab sestpeale T. S. Elioti fond (*T. S. Eliot Foundation*).

2017. aastal, kui auhinna esimesest väljaandmisest täitus 25 aastat, suurendati taas auhinnafondi. Võitja saab tänapäeval 25 000 naelsterlingit ja lühinimekirja jõudnud luuletajad igaüks 1500 naela. T. S. Elioti luuleauhind on seega Ühendkuningriigi kõige suurema auhinnafondiga tunnustus luule eest.

### Nomineerimise kord

Ühing valib kord kvartalis luulekogu, mille jagab oma liikmetele. Need neli teost koos kuue muu luulekoguga moodustavadki iga-aastase lühinimekirja, mis avaldatakse oktoobris. Õhtul enne auhinna väljakuulutamist toimub luule avalik ettelugemine kandideerivate autorite poolt. 2011. aastal osales sellel üritusel 2000 inimest. Laureaadi valib hinnatud luuletajatest koosnev žürii ning võitja kuulutatakse välja (järgneva aasta) jaanuari alguses.

Laureaadid
----------

* 1993 Ciaran Carson, "First Language: Poems"
* 1994 Paul Muldoon, "The Annals of Chile"
* 1995 Mark Doty, "My Alexandria"
* 1996 Les Murray, "Subhuman Redneck Poems"
* 1997 Don Paterson, "God’s Gift to Women"
* 1998 Ted Hughes, "Birthday Letters"
* 1999 Hugo Williams, "Billy’s Rain"
* 2000 Michael Longley, "The Weather in Japan"
* 2001 Anne Carson, "The Beauty of the Husband"
* 2002 Alice Oswald, "Dart"
* 2003 Don Paterson, "Landing Light"
* 2004 George Szirtes, "Reel"
* 2005 Carol Ann Duffy, "Rapture"
* 2006 Seamus Heaney, "District and Circle"
* 2007 Sean O’Brien, "The Drowned Book"
* 2008 Jen Hadfield, "Nigh-No-Place"
* 2009 Philip Gross, "The Water Table"
* 2010 Derek Walcott, "White Egrets"
* 2011 John Burnside, "Black Cat Bone"
* 2012 Sharon Olds, "Stag's Leap"
* 2013 Sinead Morrissey, "Parallax"
* 2014 David Harsent, "Fire Songs"
* 2015 Sarah Howe, "Loop of Jade"
* 2016 Jacob Polley, "Jackself"
* 2017 Ocean Vuong, "Night Sky with Exit Wounds"
* 2018 Hannah Sullivan, "Three Poems"
* 2019 Roger Robinson, "A Portable Paradise"
* 2020 Bhanu Kapil, "How to Wash a Heart"
* 2021 Joelle Taylor, "C+nto & Othered Poems"

Viited
------

1. 1 2
2. ↑

Välislingid
-----------

* Luuleauhinna koduleht
* Luuleraamatu Ühingu koduleht
* Auhinnast Tartu Linnaraamatukogu kirjandusveebis
**Alla Fjodorovna Dudajeva** (vene keeles *А́лла Фёдоровна Дуда́ева, née **Alevtina Kulikova**, Алевтина Кулико́ва*; sündinud 24. märtsil 1947) on Itškeeria Tšetšeeni Vabariigi esimene presidendi Džohhar Dudajevi lesk.

Biograafia
----------

Kolomenski rajoonis Nõukogude sõjaväeohvitseri perre sündinud ja Smolenskis maalikunstnikuks õppinud Alla abiellus 1967. aastal tollase Nõukogude õhuväe ohvitseri Dudajeviga. Pärast abikaasa surma Esimeses Tšetšeenia sõjas 1996. aastal arreteeriti Dudajeva Naltšikis, kui ta üritas Türki põgeneda, teda kuulas üle noor ohvitser, kelle ta hiljem tuvastas kui Aleksandr Litvinenko.  Hiljem samal aastal vabastatud, töötas ta Itškeeria Tšetšeeni Vabariigi kultuuriministeeriumis kuni 1999. aastani, mil Teise Tšetšeenia sõja puhkemine sundis ta pagulusse esmalt Aserbaidžaani, seejärel Türki ja Leetu, kus ta praegu elab. Ta on töötanud Gruusia Kaukaasia TV telekanalis, mille jaoks ta juhtis kultuurisaadet 2010. aasta jaanuarist kuni 2012. aasta oktoobrini 

Dudajeva on mitme raamatu autor, sealhulgas memuaarid oma abikaasa kohta.

Viited
------

1. ↑  Alla Dudaeva Describes being Interrogated by Litvinenko. North Caucasus Weekly Volume: 7 Issue: 48. 14 December 2006.
2. ↑  Georgia’s Caucasus TV Channel Launched Online. *Civil Georgia*. 3 January 2010.
**Karl Ludwig Maibach** (2. oktoober 1833 Vanamõisa Haljala kihelkond – 26. jaanuar 1889 Simpferopol) oli eesti maalikunstnik.

Karl Ludwig Maibach õppis Rakvere kreiskoolis ja aastatel 1853–1859 Peterburi Kunstide Akadeemias, kus teda premeeriti 1858. aastal akvarelli eest, mis kujutas Tallinna Niguliste kiriku sisevaadet, väikese hõbeaurahaga. Matkas 1865 Saksamaal, Itaalias ja Šveitsis, kus õppis Genfis Alexandre Calame'i ja François Diday juures.

Johann Koleri eestkostmisel hakkas ta alates 1866. aastast saama iga-aastast rahalist toetust suurvürstinna Helene Pavlovna käest.

Töötas Münchenis, kust sooritas reise Egiptusse ja Süüriasse. 1874. aastal pöördus tagasi Peterburi, kus ta 1876. aastal sai Peterburi Kunstide Akadeemiast maastikumaali kunstniku nimetuse. Alates 1875. aastast võttis Peterburis osa akadeemilistest näitustest. Maibach suri Simferopolis jaanuaris 1889, kus viibis Krimmis oma sõbra Johann Köleri ülesandel.

Maibachi töid ei ole palju säilinud. Säilinud on mõned Eesti maastikud Eesti Rahva Muuseumis ja varasemast loomeperioodist pärit õlimaal "Rukkilõikajad", mis asub Eesti Kunstimuuseumis.

Viited
------

1. 1 2 3  Sakala (1878–1940), nr. 56, 6 aprill 1944
2. ↑  A. Thomson. "Eesti Kunstinäituse puhul, Tartus, 1906". *"Noor-Eesti" II album*. `{{netiviide}}`: eiran tundmatut parameetrit `|lk=` (juhend)
3. ↑  Eesti biograafiline leksikon, 1926 – Maibach (lk 298)
4. ↑  EKM kataloog, Tallinn, 1933, lk 18

Välislingid
-----------

* Karl Ludwig Maibachi tööd Eesti Kunstimuuseumis
**Malinaŭka** (vene keeles *Malinovka*, transkribeerituna **Malinavka**) on Minski linnaosa, mis asub linna edelaosas Maskoŭski rajooni territooriumil. Linnaosa läbivad bussid ja trollid, Brylevičy piiril asub ka aastal 2014 avatud Minski metroo 29. jaam - Malinaŭka metroojaam.

Malinaŭka koosneb viiest mikrorajoonist; lisaks on veel neli mikrorajooni, mida osad loevad kuuluvat selle linnaosa koosseisu, aga teised jällegi peavad neid Paŭdniovy Zachadi osaks. Minski ümberringtee ääres asub garaažide piirkond. Linnaosas tegutsevad kümme kooli, neist neli on gümnaasiumid.

Ajalugu
-------

Piirkonna varasemast asustusest annavad tunnistust XI sajandist pärit kurgaan ja üks muinasasulat, mis avastati aastal 1986. See oli kasutusel X-XII sajandil.

Linnaosa asuti rajama XX sajandi kaheksakümnendatel aastatel. Pärast aastat 1986 asus sinna elama massiliselt Tšornobõli katastroofi järel ümberasustatud inimesi.

Viited
------

1. ↑
2. ↑

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Malinavka**
 |
**Fiskaal-militaarriik** mõiste tõi kasutusse briti ajaloolane John Brewer oma 1989. aastal avaldatud uurimuses „Great Britain from 1688 to 1783", milles ta esitas väite, et tugeva territoriaalriigi edu aluseks on võimas sõjavägi ja tugev merlaevastik. Fiskaal-militaarriik on institutsioon, mis loob võimsa sõjalise potentsiaali ja hangib oma sotsiaalse organisatsiooni ülalpidamiseks vajalikke vahendeid seda rakendades. Kõik Euroopa (ja ka varasemad maailma) suurriigid on loodud sellise institutsiooni poolt.

Briti ajaloolane Charles Tilly (1929-2008) väitis oma uurimuses, et militaarriik sünnib sõjas ja riigid algatavad uusi sõdasid. Ta märkis veel, et riigitekke protsess sarnaneb organiseeritud kuritegevusega, kuna nad suruvad teistele oma kaitset peale vägivallaga ning selle saavutamisel legitimeerivad selle. Seejuures keskenduvad nad neljale tegevusele:

* Sõjakäigud, mille eesmärgiks on oma konkurentide kõrvaldamine või neutraliseerimine;
* Kaitsetegevus, mille eesmärgiks on liitlaste vaenlaste kõrvaldamine või neutraliseerimine;
* Omariikluse tugevdamise käigus kõrvaldatakse konkurendid ja vaenlased oma territooriumil;
* Ressursside hankimine eelmistest tegevustest tekkinud kulude katmiseks.

Kõige olulisem nendest oli seejuures ressursside hankimine, sest ilma selleta ebaõnnestuksid kõik ülejäänud tegevused.

Marcus M. Dapp rõhutab raamatus "Finance 4.0", et militaarriik saavutab oma võimutäiuse läbi rahamonopoli, mis sunnitakse inimestele peale vägivallaga. Praktikas tähendab see "seadusliku maksevahendi" kehtestamist ning valitsusvõimu eesõigust emiteerida raha, kusjuures nõudlus tekitatakse maksude tasumise kohustuse juurutamisega. Igasuguste muude maksevahendite kasutamine keelustatakse ning nende kasutamist karistakse julmade karistustega.

Viited
------

1. ↑  Conca Messina, Silvia. A History of States and Economic Policies on Early Modern Europe. Parspectives in Economic and Social History. Routlege. 2019. ISBN 13: 978-0-367-72979-0 p 24, 35, 42.
2. ↑  *Tilly, Charles (1985). "War Making and State Making as Organized Crime". In Peter Evans; Dietrich Rueschemeyer; Theda Skocpol (eds.). Bringing the State Back In. Cambridge: Cambridge University Press. pp. 169–191.*
3. ↑  Marcus M. Dapp; Dirk Helbing; Stefan Klauser. Finance 4.0—Towards a Socio-Ecological Finance System. A Participatory Framework to Promote Sustainability. Springer. 2021. ISBN 978-3-030-71399-7. p 7.
**Apriķi** on küla (*vidējciems*) Lätis Lõuna-Kuramaa piirkonnas, Laža valla halduskeskus. Küla asub paigas, kus Alokste suubub Tebra jõkke, asudes merepinnast 31 meetri kõrgusel. Küla jääb Riiast 190 ja endisest piirkonna keskusest Aizputest 13 kilomeetri kaugusele.

Külas asuvad rahvamaja, põhikool ja raamatukogu. Seal on ka bussipeatus.

Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Apriķi kirik, selle piirdemüür, orelikapp, altar, lühtri klaasdetailid, kantsel ja härraste loož, ning Apriķi mõisa elumaja, sealhulgas selle frontooni reljeefkujutised ja muud kaunistused, üheksa ustekomplekti ning ahi.

Looduskaitse all on tammed ümbermõõduga 4,01, 4,02, 4,59, 5,55, 4,73, 4,49, 4, 4,35 ja 4,63 meetrit, saared ümbermõõduga 3,69 ja 3,7 meetrit, hõberemmelgas ümbermõõduga 4,74 meetrit ja pärnad ümbermõõduga 4,24 ja 3,85 meetrit.

Küla asus 1253. aastani kuralaste Piemare muinasmaakonnas. Piirkonna jagamisel jäi *Apperate* asula ordule, seal asuv Dzintare ehk Dzintari linnamägi (*Dsintern, Sintelîn*) aga Kuramaa piiskopkonnale. 1261. aastal toimus selle all lahing piiskopkonna ja ordu vägede ning linnuses kindlustunud ülestõusnud kuralaste ja nende Leedu liitlaste vahel, mis lõppes ristisõdijatele võidukalt.

1742. aastal rajati sinna mõis, mille keskuse juurde on kujunenud ka tänapäevane Apriķi küla. Aastani 2021 kuulus küla Aizpute piirkonda.

Seal on elanud vaimulik Wilhelm Karl Eduard Grüner ja üks Läti esimesi poeete Pime Indriķis.

Külas puidutööstusettevõtte juures asub mälestusmärk Teises maailmasõjas hukkunud Voldemars Baronsile.

2015. aastal oli külas 83 elanikku. 2018. aastal oli elanikke 88, 2020. aastal aga 76.

Viited
------

1. ↑  Vietvārdu datubāze
2. ↑
3. ↑  IS Mantojums
4. ↑  Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija. Valsts aizsargājamo nekustamo kultūras pieminekļu saraksts
5. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS
6. ↑  Šterns I. Latvijas Vēsture 1180-1290 Krustakari - Latvijas vēstures institūta apgāds 2002. 252.lk
7. ↑  Список памятников и памятных мест, связанных с событиями Великой Отечественной войны, на территории Латвийской Республики

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Apriķi** |

| * v
* r
Laža valla asulad |
| --- |
| 
**Apriķi** **·**  Dzirkaļi **·**  Lanksēži **·**  Mazdzērve **·**  Mežgaļi **·**  Padure **·**  Štakeldanga |
**Kolmas sektor** (ka **valitsusväline sektor**, **mittetulundussektor**, **vabasektor**, **vabakond**) on väljend, mida kasutatakse mitteriiklike organisatsioonide ja mittetulundusühingute kohta.

Eestis määratletakse kodanikuühiskonda kui kõiki inimesi huvide ja võimete kohaselt kaasavat osalusühiskonda, mis hõlmab inimeste omaalgatuslikku koostööd oma huvide järgimiseks ning avalike asjade arutamises ja otsustamises osalemiseks, samuti seda koostööd võimaldavaid ühendusi, võrgustikke ja institutsioone. Kodanikuühiskond tähendab suutlikku avalikku sektorit, tugevat erasektorit ja aktiivset kolmandat sektorit.

Eestis toimub kodanikuühiskonna arendamine vastavalt Eesti kodanikuühiskonna arengu kontseptsioonile.

Kodanikuühiskond on laiem mõiste kui kolmas sektor; termin põhineb järgneval loogikal: Ühiskonda saab jaotada kolmeks koostoimivaks sektoriks. 

* Avalik ehk riiklik sektor tegeleb üldiste ja rahvuslike hüvede kaitsmise, vastavate poliitikate kujundamise, seadusandluse jms nii üleriigilisel kui kohalikul tasandil.
* Ärisektor, mis tegeleb kasumi tootmisega ettevõtluse kaudu (osa erasektorist).
* **Kolmas sektor**, mis viimase aja arengute põhjal on omakorda jagunenud kaheks segunenud osaks(osa erasektorist):
	+ professionaalne mittetulundussfäär, kus inimesed palgatööd tehes tegelevad peamiselt avaliku huvi esindamisega, eestkostega, teenuste pakkumisega jne,
	+ puhtalt vabatahtlik tegevus, kus teiste sektorite esindajad oma kodanikualgatust vabatahtlikkuse alusel ellu viivad.

Kolmandas sektoris tegutsevate organisatsioonide õiguslikeks vormideks on 

* mittetulundusühing (MTÜ);
* sihtasutus (SA);
* seltsing.

Need ei tegutse kasumi teenimise eesmärgil, vaid aitavad kaasa mitmesuguste ühiskonnaprobleemide lahendamisele, toetudes kodanikualgatusele.

Kõneledes kodanikuühiskonnast, tuleb vahet teha avalikes huvides tegutsevate kodanikuühenduste ja teiste vahel. Juriidiliselt saab kodanikuühendusi luua ka avalik- ja ärisektor, mis ei ole otseselt kodanikuühendused, ehkki tegutsemisvormina mahuvad kolmanda sektori alla.

Ajalugu
-------

Ühistegevus seltsides ja klubides oli esimese ärkamisaja edu aluseks.

Vaata ka
--------

* Eesti Mittetulundusühingute ja Sihtasutuste Liit

Välislingid
-----------

* Mikko Lagerspetz, *Kodanikuühiskonna lühisõnastik*, Tallinn, 2004
* Avatud Eesti Fond
* Kodanikuühiskonna teema Siseministeeriumi veebis
* Mis vahe on kolmandal sektoril ja kodanikuühiskonnal?
* Kodanikualgatus ja kolmas sektor *estonica.org*
* Aimar Altosaar: Jaan Tõnissoni otsimas ehk kuhu kadus julgus?, 21. aprill 2011. delfi.ee
**Juhan Kriisa** (16. august 1897 Vihavu küla, Puhja kihelkond, Tartumaa – 10. juuli 1977 Los Angelese maakond, USA) oli Eesti jurist, politseinik ja sõjaväelane (lipnik), hiljem väliseesti tegelane Ameerika Ühendriikides.

Esimese maailmasõja ajal
------------------------

Ta õppis Tartus kaubanduskoolis, mobiliseeriti selle lõpetamise järele Venemaa sõjaväkke, saadeti Pihkvasse sõjakooli ja selle lõpetamise järel lipnikuna uuesti sõjaväkke.

Teenis 172. tagavarapolgus ja läks hiljem 410. Bugurslani polguga rindele. Eesti väeosade loomisel pääses ta Tartusse tagavarapolku.

Vabadussõja ajal
----------------

Vabadussõja puhkedes liitus ta Eesti rahvaväega. Aitas Tallinnas Johan Pitkal organiseerida soomusronge, teenis hiljem soomusrong nr 2 kuulipildujate II rühma ülemana. 

Valga ja Võru vallutamise järele määrati ta 2. diviisi staapi, hiljem saadeti Valga linna ja maakonna komandandi abiks ja veelgi hiljem komandandiks. Sellelt kohal viidi ta Soomusrongide Diviisi ja hiljem staapi, kus ta teenis sõja lõpuni.

Pärast Vabadussõda ja Eesti Vabariigi esimese perioodi ajal
-----------------------------------------------------------

Pärast Vabadussõda lõpetas ta 1923. aastal Tartu Kommerts- ja Kaubanduskooli ning õppis aastatel 1923–1927 Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas. Akadeemiliselt kuulus ta Korporatsioon Reveliasse.

Töötas õpingute kõrval algul Kaitseliidus instruktorina, olles üks selle ellukutsujaid Tartus ja Kaitseliidu Tartu maleva asutajaid. Pärast õpinguid töötas Tartu Seemnevilja Ühisuses juriskonsuldina.

Hiljem siirdus ta politseiteenistusse, töötades Tallinnas 1. hiljem Kadrioru jaoskonna komissarina ja lõpuks Nõmme jaoskonna komissarina.

Teise maailmasõja ajal
----------------------

Saksa okupatsiooni ajal töötas ta Majandusdirektooriumi rahandusosakonnas vaneminspektorina.

Põgenes 1944. aastal Saksamaale, oli hiljem põgenikelaagris Geislingenis.

Hilisem elukäik
---------------

Asus 1949. aastal Ameerika Ühendriikidesse, elades alates 1951. aastast Chicago ümbruses, hiljem Los Angelese piirkonnas. Oli tegev kohalikus eesti seltsi- ja kultuurielus, on olnud ka Los Angelese Eesti Maja esimees.

Tunnustus
---------

* 1920 tasuta autasumaa normaaltalu mõõdus
* 1936 Kotkaristi IV klassi teenetemärk

Isiklikku
---------

Tema abikaasa oli alates 13. detsembrist 1924 hilisem õpetaja ja haridustegelane Alice Kriisa.

Viited
------

1. ↑  Eesti Vabariigi teenetemärkide kavalerid

Kirjandus
---------

* "Juhan Kriisat mälestades". Vaba Eesti Sõna nr 31, 4. august 1977. Lk 11

Välislingid
-----------

* *Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944*
* Eesti ohvitseride andmekogu
Tori raudteepeatus 2017. aastal
**Tori raudteepeatus** oli raudteepeatus Pärnumaal Tori vallas Tori lähistel Selja külas.

Tori raudteepeatuses asub siiani üks lühike perroon. Reisirong sõitis Balti jaamast Torisse umbes 2 tundi ja 20 minutit. 

Toris peatus päevas neli Pärnu rongi (pooled Pärnu ja pooled Tallinna poole).

Ajalugu
-------

Tori jaamahoone, 1930. aastad
Jaama elamud
Tori jaam aastal 1928
Jaam avati koos raudteeliiniga 1927. aastal. Jaamas oli algselt kaks teed ja karjääri raudteeharu vasakule. See asus Lelle raudteejaamast 46,7 kilomeetri kaugusel.  Avamisel jäi jaam Tori valda.

Jaamahoone ehitati Leon Johansoni tüüpprojekti järgi sarnaselt Eidapere, Sindi, Vändra ja Viluvere jaamahoonetega.

Tori jaamahoone hävis teises maailmasõjas. Hiljem täitis jaamahoone ülesannet algselt abihooneks mõeldud ehitis.

Eesti Valitsus otsustas 2017. aastal, et ei investeeri Pärnu–Lelle 70 km raudteetrassile 17 000 000 eurot raudtee remondiks. Liinirongide liiklus Pärnu ja Lelle vahel lõpetati 8. detsembril 2018. Tori peatusse kogunes viimase rongiga hüvastijätuks suur hulk rahvast, põlesid leinaküünlad.

Viited
------

1. ↑
2. ↑  Eesti kitsarööpmelised raudteed
3. ↑  Eesti kitsarööpmelised raudteed
4. ↑  Välja, Leele (2012). *20. sajandi Eesti raudteejaamad. Alusuuring* (PDF). Tallinn: Kultuurimälestiste riiklik register. Lk 53. Vaadatud 28.10.2022.
5. ↑  FOTO: Tori peatus aastal 1996; Baltic Trains Picture Gallery
6. ↑  Otsustatud: rongiliiklus Tallinna ja Pärnu vahel peatatakse; Majandus, 17.07.2017

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Tori raudteepeatus** |

* Tori rahvas saadab laupäeval küünalde süütamisega teele viimase reisirongi; Maaleht, 4. detsember 2018
* YouTube'i video: Hüvasti Pärnu rong!
* Infot peatuse kohta; fotod (*vene keeles*)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Eelnev peatus** | **Endine raudteepeatus**  | **Järgnev peatus** |
|  Tootsi |  **Tori** | Pulli  |
**Sasnovy Bor** (valgevene-eesti transkriptsioonis *Sasnovõ Bor*) on alev (töölisasula) Valgevenes Homieli oblastis Svietłahorski rajoonis, Sasnovy Bori külanõukogu halduskeskus. Alev asub merepinnast 136 meetri kõrgusel, oblasti keskusest Homielist 126 ja rajooni keskusest Svietłahorskist 16 kilomeetri kaugusel. 

Alevis on mööblivabrik ja masinaehitusettevõte, ent peamiseks tegevusalaks on turba kaevandamine.

Elanikkond
----------

|  |  |
| --- | --- |
| * 1959 (1959)
* 2700 (1995)
* 2500 (2006)
 | * 2423 (2009)
* 2025 (2017)
 |

Ajalugu
-------

1950. aastate alguses rajati praeguse asula kohale turbatööstusettevõte **Vasilevičy-II**. 1959. aastal pandi selle juurde tekkinud töölisasula nimeks Sasnovy Bor (tolleaegne eestikeelne nimekuju Sosnovõi Bor), ühtlasi sai asula töölisasula staatuse ja kujunes linnaliseks asulaks. Turbavabrik hakkas aga samal aastal kandma Svietłahorski nime.

Viited
------

1. ↑  *Колькасць насельніцтва на 1 студзеня 2017 г. і сярэднегадавая колькасць насельніцтва за 2016 год па Рэспубліцы Беларусь у разрэзе абласцей, раёнаў, гарадоў і пасёлкаў гарадскога тыпу.* Нацыянальны статыстычны камітэт Рэспублікі Беларусь

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Sasnovy Bor** |
Anne Erm raadiomajas (2006)
**Anne Erm** (sündinud 4. septembril 1943 Rakveres) on eesti helilooja, muusikateadlane ja -ajakirjanik.

Õppis 1959. aastast Tallinna Muusikakoolis. Tallinna Muusikakooli lõpetas muusikateooria erialal ja jäi sinna viieks aastaks kaugõpperühma õpetajana tööle. 1963–1970 õppis Tallinna Konservatooriumis kompositsiooni erialal. Tema õppejõudude seas olid Villem Kapp ja Eugen Kapp.

Anne Erm on olnud Georg Otsa nimelise Tallinna Muusikakooli õppejõud. 1966–1972 laulis ansamblis Collage (ka ansambli nimi on tema idee).

1970. aastast töötab muusikatoimetajana Eesti Raadios, kus on ellu kutsunud hulga saatesarju: "Kerge muusika ABC", "Kerged variatsioonid", "Saagem tuttavaks", "Uusi heliplaate" jt.

1990 pani Anne Erm aluse Tallinna rahvusvahelisele festivalile "Jazzkaar" ning on tänini festivali peakorraldaja. Festivali peetakse tänapäeva Eesti muusikaelu visiitkaardiks.

1997. aastast alates korraldavad Erm ja tema meeskond ka festivali "Jõulujazz". Anne Erm on olnud Eesti Jazzliidu juht.

Looming
-------

Ermi enda sõnul koosneb tema looming paarist teatrimuusikast ja paarist naljaviluks kirjutatud estraadilaulust. Helilooja Ermi teostest on salvestatud vaid üks: "Sümfoniett".

Ta on kirjutanud arvukalt artikleid džässi ja levimuusika teemadel, samuti kahes trükis ja neljas keeles ilmunud raamatu "Polkast rokini: tänapäeva eesti levimuusika panoraam" (1984), mis räägib Eesti levimuusikast ja -muusikutest.

Tunnustus
---------

* 1997 Kuldmikrofon muusikasaadete kultuuri edendamise eest
* 1999 Eesti Kultuurkapitali helikunsti sihtkapitali aastapreemia (festival Jazzkaar)
* 2001 Tallinna teenetemärk
* 2002 Valgetähe IV klassi teenetemärk
* 2003 Eesti Kultuurkapitali helikunsti sihtkapitali aastapreemia (džässielu edendamine)
* 2006 Prantsuse Kunstide ja Kirjanduse ordeni kavaler, ordeniga kaasneb rüütliseisus. *Selle eest, et pühendas ühe oma esimestest raadiosaadetest Edith Piafile ja Ermi eestvõttel sai teoks prantsuse muusika, eelkõige laulude lindistused eesti lauljate ning Eesti Raadio raadioorkestri esituses.*
* 2010 Eesti Muusikanõukogu muusikapreemia (jazzi pika kaare eest)
* 2018 Eesti Kultuurkapitali helikunsti sihtkapitali elutööpreemia (Eesti džässielu ülesehitaja ja arendaja)
* 2023 Riiklik kultuuri elutööpreemia

Viited
------

1. ↑  *Eesti entsüklopeedia.* 14. köide: *Eesti elulood.* Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2000, lk 59.
2. 1 2  Tõnu Virve. "Nädala juubilar ANNE ERM 75". *Kesknädal*.
3. 1 2 3 4  Immo Mihkelson (30.08.2018). "Muusikailmas on ainult üks Anne Erm". *Maaleht*.
4. ↑  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 3944
5. ↑  Lukk, Liisa Johanna (9. veebruar 2023). "Selgusid riigi kultuuri- ja spordipreemiate laureaadid". *Kultuuriministeerium*. Vaadatud 9. veebruaril 2023.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Anne Erm** |

* Joosep Sang. Vastab Anne Erm. Teater. Muusika. Kino, 2005
**Auguliena** (ka **Auguliene**, vanasti **Augulene**) on küla (*mazciems*) Lätis Gulbene piirkonnas Beļava vallas.

Küla asub valla lääneosas Auguliena järve kaldal. Asulas on Auguliena bussipeatus.

Küla on kujunenud endise Auguliena mõisa keskuse juurde. Nõukogude perioodil kuulus see kolhoosi Pilskalns. Kolhoosi likvideerimisel jäid mõisa hooned tühjaks ja mõisakompleks rüüstati. Erastamisel omandas mõisa hooned aastal 1999 SIA "Augulienas muiža", mis kavandas mõisa häärberisse võõrastemaja rajamist.

Auguliena mõisakompleks on arhitektuurimälestistena kohaliku kaitse all (ait, häärberi varemed). Looduskaitse all on Auguliena tamm ja Auguliena järve tamm.

Auguliena mõisakompleks

Viited
------

1. ↑  Vietvārdu datubāze
2. ↑  Autotransporta direcija
3. ↑  Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija
4. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS

| * v
* r
Beļava valla asulad |
| --- |
| 
Auguliena **·**  **Beļava** **·**  Butāni **·**  Gāršnieki **·**  Gulbītis **·**  Letes **·**  Mili **·**  Naglene **·**  Ozolkalns **·**  Pilskalns **·**  Silamala **·**  Sīļi **·**  Spriņģi **·**  Svelberģis **·**  Vanagi |
**Jaunpilsi loss** (*Jaunpils pils*, saksa *Neuenburg*) on loss Lätis Tukumsi piirkonnas Jaunpilsi vallas Jaunpilsis.

Jaunpilsi loss on Jaunpilsi mõisa peahoone. Lossist on esimesed ülestähendused aastast 1301, mil ordumeister Gottfried Rogge rajas sinna kindluse. Torn lisati lossile 15. sajandil. 18. sajandist kuni1920. aastani oli loss Reckede perekonna valduses. 17. sajandi lõpus lisati lossile kolmas korrus ja see kujunes kindluse asemel häärberiks. 18. sajandil uuendati lossi veelgi. 1905. aastal põletati loss maha, aga see restaureeriti järgmisel aastal Wilhelm Bockslaffi projekti järgi. Sisekujundus pärineb 1960. aastatest, kuid saalis on 16. või 19. sajandist pärinev reljeef "Madonna lapsega". Tänapäeval on lossis hotell.

Mõisa majandushooned pärinevad 19. sajandist. Nende seas on tallid, aidad, vesiveski, aedade ülevaataja maja. Mõisavalitseja maja on 17. sajandist. Vabakujundusega parki ehivad lossi vallikraav ja veskitiik.

Lossis elas kirjanik Elisa von der Recke.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Jaunpilsi loss** |

* Sissekanne Läti mõisate veebisaidil; fotod (*läti keeles*)
* Video lossist
**Margo Klaos** (sündinud 2. juunil 1976 Tartus) on Eesti riigiametnik, alates 2. aprillist 2023 Päästeameti peadirektor. 

Klaos on lõpetanud Jõgeva gümnaasiumi, sisekaitseakadeemia päästekolledži cum laude päästeinsenerina (1998) ja Tallinna tehnikaülikoolis magistriõppe haldusjuhtimises (2009). 

Kolledžis õppimise ajal töötas päästjana. Pärast seda oli Jõgevamaa päästeteenistuse peaspetsialist ja häirekeskuse juhataja ning Järvamaa päästeteenistuse direktor (2000–2006). 

Aastatel 2006–2016 ja 2018–2023 oli Klaos ligi 700 töötajaga Lõuna-Eesti päästekeskuse direktor ja Lõuna-Eesti regionaalse kriisikomisjoni juht. 

Lisaks on Klaos Päästeameti esindaja Euroopa Päästepealike Assotsiatsioonis FEU ning Eesti Tuletõrje- ja Päästepealike Liidu juhatuse esimees. 

12. jaanuaril 2023 kinnitas Kaja Kallase teine valitsus Margo Klaose Päästeameti peadirektoriks.

Tunnustus
---------

* 2023 – Tartumaa omavalitsuste liidu aumärk Kuldne Tammeoks
* Järvamaa teenetemärk
* Päästeteenistuse hõberist
Jassi Zahharov esinemas Rahvusooper Estonia 107. hooaja avamisel 2. septembril 2012
Jassi Zahharov "Objektis nr. 2011" 18. märtsil 2011
**Jassi Zahharov** (sündinud 29. mail 1954 Tartus) on eesti ooperilaulja (bariton).

Ta õppis Tartu 2. Keskkoolis, hiljem Ida Urbeli balletistuudios.

Aastal 1973 lõpetas Tartu kaugõppekeskkooli.

Lauljakarjäär
-------------

Aastatel 1980–1997 oli ta Vanemuise, aastast 1997 on ta Rahvusooper Estonia solist. Ta on laulnud pearolle muusikalides ("Vampiiride tants" - krahv von Krolock, "Hüljatud" - Jean Valjean) ning astunud üles estraadi- ja šlaagrilauljana.

Tunnustus
---------

* 1994 Georg Otsa nimeline auhind
* 1996 Suure Vankri auhind
* 2001 Eesti Kultuurkapitali helikunsti sihtkapitali aastapreemia (muusikateatri tipproll Jean Valjean muusikalis "Hüljatud")
* 2001 Harjumaa teatripreemia
* 2004 Georg Otsa nimeline auhind
* 2015 Eesti Teatriliidu muusikaauhind
* 2023 Valgetähe IV klassi teenetemärk

Isiklikku
---------

Jassi Zahharov on alates 2009. aastast abielus Vene päritolu pianisti Zoja Hertziga.

Viited
------

1. ↑  Jassi Zahharov abiellus pärast 18 aastat kooselu, sloleht.ee, 24. juuli 2009

Välislingid
-----------

* Jassi Zahharovi koduleht (arhiiviversioon)
Donato Bramante
**Donato Bramante** (Donato d'Angelo di Pascuccio) (u 1444 – 11. märts 1514) oli itaalia arhitekt ja maalikunstnik.

Elulugu
-------

Bramante arvatakse olevat sündinud Urbino lähedal Fermignanos, mis tollal kandis Monte Asdrualdo nime. Urbino õukond oli 1460. aastate Itaalias silmapaistvalt kultuuri- ja kunstilembene. 

Donato tegutses arvatavasti Luciano Laurana abilisena Urbino lossi ehitamisel. Laurano lisas lossile, milles elas Federico da Montefeltro, sammashoovi ja muudki, mis meenutas antiikstiili.

1474. aasta paiku asus Bramante Milanosse, kus hoonete ehitamisel oli juurdunud tava kasutada gooti stiili. Hertsog Ludovico Sforza võttis ta 1476 sisuliselt õukonnaarhitektiks. Seal rajas ta hulgaliselt vararenessanss-stiilis ehitisi, näiteks 1482–1486 töötas ta Santa Maria presso San Satiro kiriku kooriruumi ehitusel. Apsiidi jaoks polnud piisavalt ruumi, sellepärast kasutas Bramante reljeefi ja maalikunsti, et jätta mulje, nagu oleks apsiid olemas. Tema tähtsaim teos on Santa Maria delle Grazie kiriku kooriruum (1492–1499). Bramante tegevus avaldas mõju kogu Lombardia arhitektuuri arengule.

Aastal 1499 oli Bramante sunnitud Milanost lahkuma, sest Prantsusmaa sõjavägi ajas tema patrooni Sforza Milanost minema. Bramante kutsuti Rooma, kus teda juba varasemast tundis kunstide patroon kardinal Raffaele Riario. Seal tutvus ta kardinal della Roverega, kellest peatselt sai paavst Julius II. Seal valmis tema kavandite järgi 1504. aastal San Pietro in Montorio kabel San Pietro in Montorio kloostri õuel. Aastal 1505 alustas Bramante Vatikani lossi ümberehitust, see jäi aga lõpetamata.

Looming
-------

Bramantet huvitas kuppelehitise probleem, mida süvendas tõenäoliselt tema läbikäimine Leonardo da Vinciga. 

Bramante kavandatud kirikud on peamiselt Kreeka risti kujulise põhiplaaniga tsentraalehitised. 

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Donato Bramante** |
Kristi Mühling
Kristi Mühling kromaatilist kannelt mängimas
**Kristi Mühling** (sündinud 28. märtsil 1971) on Eesti kromaatilise kandle interpreet, kelle peamiseks tegevusvaldkonnaks on klassikaline ja nüüdismuusika. 

Ta on paljude kandlele loodud teoste esmaettekandja nii solisti kui kammermuusikuna ning kuulub ansamblitesse Resonabilis (asutatud 2002) ja Una Corda (asutatud 2009). Kristi Mühling on Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia kromaatilise kandle õpetuse alusepanija ning on töötanud samas õppejõuna alates kandle eriala asutamisest 2002. aastal.

Haridustee ja pedagoogiline tegevus
-----------------------------------

Kristi Mühling alustas kandleõpinguid Tallinna Muusikakoolis Els Roode juhendamisel ning jätkas samal erialal Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis. Aastatel 1991–2000 õppis ta Sibeliuse Akadeemias Helsingis, mille lõpetas magistrikraadiga kandle erialal solisti osakonnas (õppejõud Ritva Koistinen).

Aastal 2000 pälvis Kristi Mühling Vilniuses korraldatud Jonas Švedase nimelisel Baltimaade ja Soome kandlemängijate konkursil esikoha.

Alates 1997. aastast töötab Kristi Mühling kandleõppejõuna Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis ning alates 2002. aastast Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias.

Tegevus interpreedina
---------------------

Kristi Mühing on aktiivne interpreet, kes esineb solisti ja kammermuusikuna nii kodu- kui ka välismaal. Ta on pühendunud eesti kromaatilise kandle kui mitmekülgsete võimalustega instrumendi tutvustamisele, arendamisele ja propageerimisele ning teeb koostööd heliloojatega uue kandlerepertuaari loomiseks. Ta on arvukate kandlele loodud uudisteoste esiettekandja, esitades Mirjam Tally, Lauri Jõelehe, Helena Tulve, Tatjana Kozlova-Johannese, Malle Maltise, Märt-Matis Lille, Kristjan Kõrveri ja teiste teoseid.

Lisaks ansamblitele Resonabilis (kannel, flööt, hääl, tšello) ja Una Corda (kannel, harf, klavessiin) osaleb ta ka muudes muusikaprojektides. Ta on esinenud solistina koos Tallinna Kammerorkestri, ERSO ja NYYD Ensemblega, osalenud džässmuusiku ja -helilooja Maria Fausti projektis "Sacrum Facere" jm.

Diskograafia
------------

* 2005 CD Helena Tulve autoriplaat Sula, track. nr. 4....Il Neige... (kandlele ja klavessiinile) (Eesti Raadio)
* 2009 2- CD Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia 90, CD 2, track nr.1 H. Tulve Silmajad (kandlele, klavessiinile ja harfile)
* 2009 CD Resonabilis, kaasaegset kandle kammer- ja soolomuusikat (Resonabilis)
* 2011 CD Una Corda (Una Corda, Eesti Raadio)
* 2012 CD Resonabilis. North wind, South wind (ERP)
* 2014 CD Jazz album Maria Faust Sacrum Facere (Barefoot records)

Tunnustus
---------

* 2023 Valgetähe V klassi teenetemärk'

Viited
------

1. ↑  "President annab tänavu 167 riiklikku teenetemärki". *ERR*. 6. veebruar 2023. Vaadatud 6. veebruar 2023.
**Burley Griffin** on paisjärv Austraalia pealinnas Canberras. Järv tekkis aastal 1963, kui kesklinna ja Parlamentaarse kolmnurga vahelt läbi voolanud Molonglo jõgi üles paisutati. Järv kannab Canberra linnaplaneeringut juhtinud Ameerika Ühendriikide arhitekti Walter Burley Griffini järgi.

Griffin kujundas järve paljude geomeetriliste motiividega, nii et tema kujunduse teljed joondusid piirkonna looduslike vaatamisväärsustega. Valitsus muutis aga tema esialgseid plaane ja enne tema lahkumist Austraaliast 1920. aastal sisuliselt tööd ei alustatud. Griffini ettepanekute elluviimist lükkasid veelgi edasi ülemaailmne majanduskriis ja teine maailmasõda ning planeerimine jätkus alles 1950. aastatel. Pärast poliitilisi vaidlusi ja muude väljapakutud variantide kaalumist alustati 1960. aastal peaminister Robert Menziesi toetusel järve süvendamist. Pärast sildade ja paisude valmimist suleti paisud 1963. aasta septembris, põua tõttu saavutati järve planeeritud veetase aga alles 1964. aasta aprillis. Järv avati ametlikult 17. oktoobril 1964.

Järv asub linna ligikaudses geograafilises keskmes ning on Griffini esialgse üldplaneeringu järgi pealinna keskpunkt. Järve kaldale on ehitatud arvukalt olulisi asutusi, nagu rahvusgalerii, rahvusmuuseum, rahvusraamatukogu, Austraalia Rahvusülikool ja ülemkohus; ka parlamendihoone asub seal lähedal. Peamiselt pargialadest koosnev ümbrus on linlaste seas populaarne aja veetmise koht, seda eriti soojematel kuudel. Kuigi järves ujumas eriti ei käida, kasutatakse seda paljude muude tegevuste jaoks, nagu sõudmine, kalapüük ja purjetamine.

Järv on pikliku kujuga, pikkus on 11 kilomeetrit ja laius kõige laiemas kohas 1,2 kilomeetrit. Selle keskmine sügavus on 4 meetrit, sügavaim koht Scriveneri paisu lähedal umbes 18 meetrit. Voolu reguleerib 33 meetri kõrgune Scriveneri pais, mis on ette nähtud ka kord 5000 aasta jooksul esinevate üleujutustega toimetulemiseks. Põua ajal saab veetaset säilitada, lastes ülesvoolu Molonglo jõe lisajõel asuvat Googongi paisu alla.

Viited
------

* *ACT Infrastructure Five-yearly report to the Council of Australian Governments (COAG)*. ACT Chief Minister’s Department. Jaanuar 2007.
* *Draft for public comment: Fish stocking plan for the Australian Capital Territory 2009–2014*. Department of Territory and Municipal Services. Jaanuar 2009.
* *Lake Burley Griffin, Canberra : Policy Plan*. National Capital Development Commission. 1988. ISBN 0-642-13957-1.
* Andrews, W. C. toim (1990). *Canberra's Engineering Heritage*. Institution of Engineers Australia. ISBN 0-85825-496-4.
* Minty, A. E. (1973). *Man-Made Lakes: Their Problems and Environmental Effects*. William Byrd Press. ISBN 0-87590-017-8.
* Sparke, Eric (1988). *Canberra 1954–1980*. Australian Government Publishing Service. ISBN 0-644-08060-4.
* Wigmore, Lionel (1971). *Canberra: history of Australia's national capital*. Dalton Publishing Company. ISBN 0-909906-06-8.

Välislingid
-----------

* Lake Burley Griffin Heritage Assessment with "Lake Burley Griffin and Adjacent Lands Draft Heritage Management Plan"
**Euboia** (kreeka keeles Εύβοια (*Évvoia*)) on saar Egeuse meres, Kreeta järel pindalalt teine Kreeka saar, teisel kohal ka elanike arvult – 198 130 (2001).

Geograafia
----------

Euboia on 150 km pikk ja 6–50 km lai. Saare pindala on 3684,8 km².

Euboia on Chalkída uue silla kohal eraldatud mandrist kõigest 160 m laiuse Euripose väinaga. Lõunas olevast Atikast eraldab Euboiat väin, mida nimetatakse Petalióni laheks. Edelas olevast Boiootiast eraldab Euboiat väin, mida nimetatakse Põhja-Euboia laheks. Läänes asuvad Fthiótida ja Óthryse mäed, loodes asuvast Magneesiast eraldab Euboiat Pagasitikóse laht. Kirdes asuvad Põhja-Sporaadid. Kagus asuvad Küklaadid, mille suurimast ja ühtlasi lähimast saarest Ándrosest eraldab Euboiat Kafiréa väin.

Euboia olulisimad neemed on Artemísio neem põhjas, Kými neem kirdes ja Kafiréa neem kagus.

Euboia on mägine. Kõrgeimad tipud on 1745 m kõrgune Dírfys saare keskosas ja 1398 m kõrgune Óchi saare kagutipus.

Euboia suurim linn on edelarannikul asuv Chalkída, mis asub kohas, kus saare kaugus mandrist on kõige väiksem (ca 35 m). Suuremad asulad on veel Loutrá Aidipsoú looderannikul, Istiaía põhjarannikul, Kými kirderannikul, lõunarannikul olev Kárystos ja edelarannikul olev Alivéri. Linnadel on omavaheline maanteeühendus.

Juba antiikajal ehitati 30 m pikkune ujuksild, mis viis mandrilt Euboiale..

Ajalugu
-------

Vana-Kreekas elasid Euboial peamiselt joonlased. Sel ajal peeti Euboiat viljakaks piirkonnaks.

Euboia tähtsaimad linnad Chalkis (tänapäeva Chalkída) ja Eretria kujunesid 8. sajandil eKr ärikeskusteks. Neil oli kolooniaid Sitsiilias, Itaalias ja Chalkidikel. 7. sajandi esimesel poolel toimus nende linnade vahel sõda Lelantoni tasandiku pärast, mis oli esimene ülekreekaline koalitsioonisõda.

Euboia münt
Ateena riigimees Solon võttis 6. sajandil eKr Ateenas Aigina rahaühiku asemel kasutusele Euboia rahaühiku, mis oli kergem ja juba ennegi laialt käibel. See kiirendas nii Atika kui Euboia majanduse arengut.

506 eKr vallutas Ateena Chalkise ja 490 eKr hävitas Pärsia Eretria. Ateena I mereliitu kuulus tosinkond Euboia linna ja nende lahkulöömiskatse surus Perikles 446 eKr maha. 411 eKr said Chalkis ja Eretria jälle iseseisvaiks.

Hellenismi ajal oli Chalkis tugev kindlus.

Antiikajal kaevandati Euboialt mitmesuguse värvusega peeneteralist Karystose marmorit ja ehedat väävlit. Kaevandati ka vaske, aga juba 3. sajandiks eKr olid sealsed varud ammendunud.

### Rahvastik

2001. aasta rahvaloenduse andmetel elas saarel 198 130 inimest.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  Antiigileksikon, 1. kd. lk. 145
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  Suur maailma atlas, lk 66.
3. ↑  Antiigileksikon, 2. kd. lk. 172
4. ↑  Antiigileksikon, 1. kd. lk. 156
5. ↑  Antiigileksikon, 2. kd. lk. 179
6. ↑  Antiigileksikon, 1. kd. lk. 338
7. ↑  Antiigileksikon, 2. kd. lk. 275
8. ↑  Antiigileksikon, 2. kd. lk. 20

Välislingid
-----------

* Euboia koduleht
**Biksēre** on küla (*lielciems*) Lätis Madona piirkonnas, Sarkaņi valla keskus.

Asulas asub Biksēre mõisa (*Libien*) süda. Sinna jääb Biksēre bussipeatus. Lisaks on seal veel raamatukogu ja kultuurimaja «Kalnagravas». Biksēresse on püstitatud mälestusmärk rublale. 

Looduskaitse all on Biksēre park, Biksēre lossi tamm, Biksēre Metsapargi kuusk ja Biksēre Metsapargi mänd. Biksēre muinaskalmed ehk Kalmemägi on muinsusmälestisena kohaliku kaitse all.

Aastal 2015 oli külas 479 elanikku, aastal 2022 oli elanikke 404.

Biksēre mõisa häärber

Viited
------

1. ↑  Autotransporta direcija
2. ↑
3. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS
4. ↑  Biksēres senkapi (Kapu kalns)
5. ↑  Vietvārdu datubāze

| * v
* r
Sarkaņi valla asulad |
| --- |
| 
Aizkuja **·**  Bāguņi **·**  **Biksēre** **·**  Buliņi **·**  Caurvēderi **·**  Dravnieks **·**  Jaunpatkule **·**  Klaucēni **·**  Krieviņi **·**  Patkule **·**  Poļvarka **·**  Sarkaņi **·**  Silnieki **·**  Siļķava **·**  Sprīzdāni **·**  Stiprie |
Mart Kangro 10. veebruaril 2014 esinemas üritusel "teater/keel" Eesti Draamateatri maalisaalis
**Mart Kangro** (sündinud 8. novembril 1974) on eesti tantsija ja koreograaf.

Mart Kangro on lõpetanud 1996. aastal Tallinna Pedagoogikaülikooli koreograafia erialal. 

1997–2001 töötas ta Rahvusooperis Estonia balletiartistina. Seejärel tegutsenud vabakutselise koreograafi, lavastaja ja tantsijana.

Lavastusi
---------

* „Elus jääb..." (Rahvusooper Estonia)
* soolokava „Start. Based On a True Story"
* „Schreibstück"
* 2003 soolokava „Mart on stage"

Ainuüksi lavastust „Start. Based on a True Story" mängiti üle 50 korra ning see valiti Londonis rahvusvahelise konkursi „Aerowaves" raames 260 lavastuse seast 10 finalisti hulka. Lisaks pälvis see Grand Prix' „Lignes de Corps" festivalil Valancienne’is Prantsusmaal. Mart Kangro lavastusi on esitatud kahekümnes riigis nii Euroopas kui ka USAs.

Mart Kangro keskendub oma töös inimkeha ning liigutuse tähendustele ja tähenduslikkusele teatris kui semiootilises aegruumis.

Tunnustus
---------

* 2004 Eesti Teatriliidu tantsuauhind
* 2010 Eesti Teatriliidu tantsuauhind
* 2016 Eesti Kultuurkapitali näitekunsti aastapreemia (kaasaegse etenduskunsti vaba radikaal)
* 2019 Eesti Teatriliidu etenduskunstide ühisauhind (koos Juhan Ulfsaki ja Eero Epneriga)
* 2020 Eesti Teatriliidu tantsuauhind
* 2020 stipendium "Ela ja sära"
* 2023 Valgetähe V klassi teenetemärk
Mälestusmärk stalinismi ohvritele
**Bilska** (vanasti ka **Vecbilska**) on küla (*vidējciems*) Lätis Smiltene piirkonnas, Bilska valla halduskeskus. 

Bilska asub piirkonna keskusest Smiltenest 9,5 ja Riiast 142 kilomeetri kaugusel merepinnast 76 meetri kõrgusel. Lisaks vallavalitsusele on külas veel põhikool, raamatukogu ja postkontor. Külas asuvad Bilska, Bilska 2 ja Vimbase bussipeatus.

Asula tekkis Vecbilska mõisa (*Alt-Bilskenhof*) hoonetekompleksi juurde. Nõukogude ajal oli seal kolhoosi Druva keskasula.

Külas asub looduskaitsealune pärnaallee, mille koosseisus kasvab ka harilik vaher. Kolm selle allee pärna on looduskaitse all.

2016. aastal oli Bilskas 237 elanikku.

Viited
------

1. ↑  Vietvārdu datubāze
2. ↑  Latvijas pagasti. Enciklopēdija. Rīga : A/S Preses nams. 2001—2002. ISBN 9984-00-412-0.
3. ↑  Autotransporta direcija
4. ↑  Autotransporta direcija
5. ↑  Autotransporta direcija
6. ↑
7. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS

| * v
* r
Bilska valla asulad |
| --- |
| 
**Bilska** **·**  Lobērģi **·**  Mēri **·**  Zeltiņi |
Georg Wilhelmi portree, Mathias Czwiczek, u. 1635
**Georg Wilhelm** (13. november 1595 – 1. detsember 1640) Hohenzollernite dünastiast oli Brandenburgi markkrahv ja kuurvürst ning Preisimaa hertsog 1619. aastast kuni oma surmani. Tema valitsemisaega tähistas ebaefektiivne valitsemine Kolmekümneaastase sõja ajal. Tema poeg oli Friedrich Wilhelm, "Suur Kuurvürst".

Elulugu
-------

### Noorusaastad

Cöllnis Spree kaldal (nüüd Berliini osa) sündinud Georg Wilhelm oli Johann Sigismundi ja Preisimaa Anna poeg. Tema emapoolne vanaisa oli Preisimaa hertsog Albrecht Friedrich. 1616. aastal abiellus Georg Wilhelm Elisabeth Charlotte von der Pfalziga. Nende ainus poeg Friedrich Wilhelm sai hiljem tuntuks kui "Suur Kuurvürst".

### Valitsemine

1619. aastal päris Georg Wilhelm Brandenburgi markkrahvkonna ja Preisimaa hertsogiriigi. Ta esitas 1621. aasta septembris Varssavis isiklikult truudusvande Poola kuningale, Zygmunt III Wazale (Preisimaa hertsogiriik oli sel ajal Poola kuningriigi vasall). Truudusvannet uuendati 1633. aastal pärast uue Poola kuninga, Władysław IV Waza valimist. Kolmekümneaastase sõja ajal püüdis reformeeritud Georg Wilhelm Saksa-Rooma riigi katoliiklike jõudude ja protestantlike vürstkondade vahel neutraalseks jääda. Kuna tema õde Maria Eleonora von Brandenburg oli Rootsi kuninganna, pidi Georg Wilhelm laveerima ühelt poolt oma luterliku õemehe kuningas Gustav II Adolfi ja oma protestantlike nõunike ning teiselt poolt oma katoliikliku kantsleri krahv Adam von Schwarzenbergi abipalvete vahel.

Vaatamata kuurvürsti neutraliteedikatsetele sundis Gustav II Adolf, okupeerides 1626. aastast hertsogliku Preisimaa pääsu merele, Georg Wilhelmit 1631. aastal protestantlike jõududega ühinema. Tema valitsemine oli suuresti nõrk ja ebaefektiivne, kuna suur osa Brandenburg-Preisimaa valitsusvastutusest anti üle Schwarzenbergile, kuna riik kannatas sõja ajal tugevalt. Nii protestantlikud kui ka katoliiklikud väed põletasid ja rüüstasid Brandenburgi piirkonda ja elanikkonda hävitati seal nagu kõigis Saksamaa osariikides. Seevastu hertsoglik Preisimaa jäi üldiselt puutumata.

Kui tema õemees Gustav II Adolf 1632. aastal suri, säilitas Georg Wilhelm liidu Rootsiga kuni Rootsi kaotuseni Nördlingeni lahingus 6. septembril 1634. Sealt alates tõmbas Georg Wilhelm Brandenburgi sõjast välja ja sõlmis keiser Ferdinand II-ga 30. mail 1635 Praha rahu. Jättes Schwarzenbergi valitsusjuhi kohale, taandus Georg Wilhelm 1637. aastal suhteliselt turvalisele hertsoglikule Preisimaale, kus ta elas Königsbergis kuni oma surmani 1640. aastal.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Johann Sigismund** | **Brandenburgi kuurvürstPreisimaa hertsog**1619–1640 | Järgnev**Friedrich Wilhelm** |
Igor Ossipov (2016)
**Igor Vladimirovitš Ossipov** (*Игорь Владимирович Осипов*; sündinud 6. märtsil 1973 Novošumnojes Kustanai oblastis Kasahhi NSV-s) on Venemaa sõjaväelane, kuni 17. augustini 2022 Venemaa Musta mere laevastiku ülemjuhataja (admiral, 2021).

Elukäik ja tegevus
------------------

Ta lõpetas 1995. aastal Peterburi Kõrgema Allveelaevnike Kooli ja alustas teenistust Venemaa Vaikse ookeani laevastikus, tõustes Primorski flotilli pealveelaevade brigaadi allveelaevavastaste laevade divisjoni komandöriks. 2004. aastal lõpetas ta Admiral Kuznetsovi nimelise Mereväeakadeemia, misjärel jätkas teenistust Primorski flotilli staabiülemana ja seejärel pealveelaevade brigaadi ülemana. 

2012. aastal lõpetas Ossipov Venemaa Föderatsiooni Relvajõudude Kindralstaabi Sõjaväeakadeemia ja määrati Balti laevastiku Baltiiski mereväebaasi ülema esimeseks asetäitjaks ja seejärel Baltiiski mereväebaasi ülemaks. 2015. aasta mais määrati ta Kaspia laevastiku ülemaks. Septembrist augustini 2018 oli ta Vaikse ookeani laevastiku ülema esimene asetäitja. 

Augustist 2018 kuni maini 2019 oli ta Venemaa Föderatsiooni relvajõudude kindralstaabi ülema asetäitja. 2019. aasta mais määrati Ossipov Musta mere laevastiku ülemaks. Alates 2021 admiral.

23. veebruaril 2022 kehtestas Euroopa Liit Ossipovile viisa- ja majandussanktsioonid.

Pärast Venemaa Musta mere laevastiku lipulaeva "Moskva" põhjaminekut 13. aprillil 2022 väitsid Suurbritannia allikad, et selles leiti süüdlane Ossipovi näol, kes on tagandatud ja vahi all. See siiski osutus valeinfoks.

17. augustil 2022 teatas Venemaa riiklik uudisteagentuur RIA Novosti, et Ossipov on Musta mere laevastiku ülemana asendatud admiral Viktor Sokoloviga.

Viited
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑
7. ↑
8. ↑