recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Mõisa peahoone
**Kumna mõis**, varem **Knoobuse mõis** (saksa keeles *Kumna*) oli rüütlimõis Harjumaal Keila kihelkonnas, tänapäeva Kumna küla lähedal Lääne-Harju vallas Harju maakonnas.

Vana peahoone

Ajalugu
-------

Mõis rajati 1620. aastatel. Mõisa esimene omanik oli Johan Knopius.

Galerii
-------

* ValitsejamajaValitsejamaja
* Mõisa ait-kuivatiMõisa ait-kuivati
* Kumna mõisa parkKumna mõisa park

Viited
------

1. ↑  Kumna mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris
2. ↑  Kumna ms, www.eki.ee

Kirjandus
---------

* Särg, Alo. *Harjumaa mõisad*. Tallinn: Argo, 2006. Lk 90-92.

Välislingid
-----------

* Kumna mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris
* Kumna mõis (Keila khk), Kinnistute register Eesti Rahvusarhiivis

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Kumna mõis** |

* Kumna mõis Eesti mõisaportaalis
* Kumna mõisa lugu Mõisablogis

Keila kirik
Keila kihelkond

**Kirik**: Keila kirik  

**Pastoraat**: Keila kirikumõis  

**Peamõisad**: Haabersti mõis | Harku mõis | Jõgisoo mõis | Jälgimäe mõis | Keila mõis | Keila-Joa mõis | Klooga mõis | Kumna mõis | Laulasmaa mõis | Lehola mõis | Naissaare mõis | Ohtu mõis | Rahula mõis | Rannamõisa mõis | Saku mõis | Saue mõis | Tuula mõis | Tännassilma mõis | Valingu mõis | Vana-Karjaküla mõis | Vanamõisa mõis | Voore mõis | Vääna mõis | Ääsmäe mõis | Üksnurme mõis  

**Kõrvalmõisad**: Humala mõis | Hüüru mõis | Käesalu mõis | Maeru mõis | Meremõisa mõis | Muraste mõis | Mustamäe mõis | Peetri mõis | Uue-Karjaküla mõis | Vana-Pääla mõis | Viti mõis  

**Poolmõisad**: Koppelmaa mõis | Kuivaveski mõis | Kõltsu mõis | Luka mõis | Niitvälja mõis | Tiskre mõis | Vismeistri mõis  

**Karjamõisad**: Aru mõis | Juuliku mõis | Kalda mõis | Kiisa mõis | Laabi mõis | Laoküla mõis | Lehmja mõis | Nahkja mõis | Pällu mõis | Suur-Aru mõis


, 59° 19′ 26″ N, 24° 26′ 56″ E
Paadrema Püha Kolmainu kirik
Paadrema Püha Kolmainu kirik novembris 2023
**Paadrema Püha Kolmainu kirik** on aastatel 1888–1889 ehitatud õigeusu kirik Paadremal Pärnu maakonnas. Kirik kuulub Eesti Apostlik-Õigeusu Kirikule ja seal tegutseb Paadrema Püha Kolmainu kogudus.

Kirik on alates 1998. aastast riiklik kultuurimälestis. Kaitsmist väärib nii hoone ise kui ka interjööri ainulaadne kauni kujundusega lagi ja ikonostaas.

Ajaloost
--------

Ajaloolisel Läänemaal Varbla kihelkonnas asutati Paadrema(a) õigeusu kogudus 1884. aastal. Sealkandi inimesed olid õigeusu kirikuga Eestis liitunud juba 1883. aastal, mil usuvahetusliikumine Lihulas alguse sai. Algul peeti teenistusi taludes, 1885. aastal valmis Paadrema kool-palvemaja. 

Esimesed preestrid olid eestlased Aleksander Tamm (1884–1887) ja Nikolai Leisman (1887–1888). Enne neid käis piirkonna inimesi Pärnumaalt õigeusku salvimas Uruste preester Dionissi Tamm ja Kalli preester Stefan Bežanitski, kes salvis Paadremaa, Lihula ja Virtsu ümbruses kokku üle 3000 eestlase. 

1887. aastal võõrandati Paadrema kiriku (vene k. *Падернормская Св. Троицкая церковь*) ehitamiseks Paadrema mõisalt maavaldus (enne olid sakslastest mõisnikud ja pastorid igati kiriku ehitamise vastu võidelnud) ja ehitati kellatorni, suurema harikupli ja nelja sibulkupliga nurgatorniga maakividest ja tellistest kirik (arhitekt Konstantin Nyman). Ehitajad olid meistrid Muhu saarelt ja töödejuhataja oli Feodor Revka. Koos kirikuga valminud Paadrema kihelkonnakooli kivimaja võõrandati koguduselt 1918. aastal ja seal avati riiklik algkool. Liikmeid oli koguduses 1890. aastal 983 ja 1913. aastal 1538. Aastal 1922 oli Paadremaa valla elanikest 35% õigeusku. 1939. aastal oli koguduses 925 liiget ja 1970. aastal 81 annetajaliiget. Aastatel 1963–1989 oli koguduse preester Mihail Tapp (1904–1990; aastatel 1963–1978 oli ta kogudust hooldav preester).

Tänapäev
--------

Alates 2006. aastast oli koguduse preester Enos Heinsoo, aastast 2013 Agaton Paalberg.

Huvitav teada
-------------

Paadrema kirikus on ristitud kirjanik Karl Ristikivi, kes on ka maetud Paadrema kalmistule oma ema Liiso kõrvale.

Vaata ka
--------

* EAÕK Paadrema Püha Kolmainu kogudus

Välislingid
-----------

* 
* Paadrema Püha Kolmainu kirik kultuurimälestiste riiklikus registris Muuda Vikiandmetes
*
Rootsi Demokraatide valimiskampaania kleepekas: "Rootsi rootslastele"
Erakonna esimees Jimmie Åkesson
**Rootsi Demokraadid** (rootsi keeles *Sverigedemokraterna*, lühend *SD*) on rahvuslusele orienteeritud sotsiaalkonservatiivne Rootsi partei. 

Erakond asutati 1988. aasta 6. veebruaril Stockholmis. Alates 2005. aastast on partei esimees Jimmie Åkesson. 

2010. aasta valimistel ületas erakond esimest korda 4% peale seatud valimiskünnise – saadi 5,7% häältest ja 20 kohta 349-kohalises Riksdagis.

2014. aasta valimisel saadi 12,86% häältest ja 49 parlamendikohta. Rootsi Demokraadid on alates 2014. aastast Riksdagi suuruselt kolmas erakond. 

2018. aasta valimistel toetas Rootsi Demokraate 17,53% valijaist, saadi 62 parlamendikohta.

Euroopa Parlamendis kuuluti 2014–2018 Vaba ja Otsedemokraatliku Euroopa fraktsiooni (EFDD). 2018. aastast kuulutakse Euroopa Konservatiivide ja Reformistide fraktsiooni (ECR). 2019. aasta Euroopa Parlamendi valimistel sai erakond 3 kohta.

Erakond soovib piirata sisserännet, sh pagulaste vastuvõttu. Kritiseeritakse multikultuurilisust ning soovitakse kaitsta rootslust ja Rootsi traditsioone. Soovitakse tugevdada Rootsi kiriku positsiooni ühiskonnas. Soovitakse võidelda kuritegevuse vastu, sh karmistada raskete kuritegude karistusi. 

Rootsi Demokraatide suurim toetus on Lõuna-Rootsis, eriti Skånes.

Viited
------

1. ↑  Jimmie Åkesson: Gud är en uppsättning normer och värderingar. Dagen. 18.07.2014

Välislingid
-----------

* Rootsi Demokraatide koduleht (inglise keeles)
Tõnu Tennisson Mustjala pangal.
Eerik Reino, Tõnu Tennisson ja Priit Vürst (1974)

Foto: Jaan Künnap**Tõnu Tennisson** (1946 – 27. juuni 1974) oli eesti alpinist.

Ta on esimesi eesti alpiniste, kes on tõusnud NSV Liidu kõrgeima mäe tippu.

Ta astus Alpiklubi Firn liikmeks 1965. aastal.

Alpinism
--------

### Tipputõus Kommunismile

1970. aastal osales ta III Eesti Pamiiri ekspeditsioonis, mille käigus tõusis koos 7 kaaslasega Heino Paltseri juhtimisel Kommunismi mäetippu (7495 m, 5B raskuskategooria). Tõus Kommunismile oli Baltikumis esimene. Aasta lõpul kokkuvõtete tegemisel tunnistati see tõus Baltikumi parimaks.

### Kõrgtraavers

1973. aastal võttis ta osa Priit Vürsti juhitud ekspeditsioonist Edela-Pamiiri Marxi ja Engelsi piirkonda, mille käigus sooritati Tennissoni juhtimisel kõrgtraavers Nikoladze (6250 m) – Karl Marxi mäetipp (6723 m; raskuskategooria 5B).

Hukkumine
---------

1974. aastal võttis ta osa Ilmar Priimetsa juhtimisel ekspeditsioonist Lenini mäetipule (7134 m). Tippu tõusti kahe grupiga erinevatel marsruutidel. Tõnu Tennisson tegi kaasa Enn Saare juhtimisel 5-liikmelises grupis, kes valis tippu tõusmiseks mitte tavapärase harjapidi marsruudi, vaid ronimise mööda kaguseina (marsruudi raskuskategooria Vene süsteemi järgi 5B). 6800 m kõrgusel tabas neid laviin, milles hukkusid Tõnu Tennisson, Priit Vürst ja Eerik Reino.

Viited
------

1. ↑  Atmosfäärifüüsika isikud.to.ee
2. ↑  Firni liikmed läbi aegade. firn.ee
3. 1 2  Ülevaade Eesti alpinismi ajaloost. jkalpiklubi.ee
4. ↑  Ajalugu 1970–1979. ajaveeb.alpinism.ee
5. ↑  Kontrollaeg. reisiajakiri.gomaailm.ee

Välislingid
-----------

* Viimati hukkus kolm eesti mägironijat 1974. aastal. postimees.ee, 9. juuni 2015
**Hiie Hinrikus** (sündinud 2. novembril 1934 Tallinnas) on eesti füüsik, tehnikadoktor ja Tallinna Tehnikaülikooli raadiotehnika professor.

Ta on lõpetanud 1953. aastal kuldmedaliga Tallinna 7. Keskkooli ja 1960. aastal Moskva Riikliku Ülikooli füüsikateaduskonna raadiofüüsika erialal. Aastatel 1962–1965 oli ta aspirantuuris Üleliidulises Füüsikalis-Tehniliste ja Raadiotehniliste Mõõtmiste Teadusliku Uurimise Instituudis (Mendelejevos Solnetšnogorski rajoonis Moskva oblastis). 1966. aastal kaitses tehnikateaduste kandidaadi väitekirja (kinnitati 1967). 1989. aastal kaitses ta NSVL TA Raadiotehnika- ja Elektroonika Instituudis (Moskvas) tehnikateaduste doktori väitekirja.

Ta töötas aastatel 1960–1962 raadiotehases Punane RET insenerina. Aastatel 1965–1968 oli ta Üleliidulises Füüsikalis-Tehniliste ja Raadiotehniliste Mõõtmiste Teadusliku Uurimise Instituudis vaneminsener ja vanemteadur. 1968. aastal asus tööle Tallinna Polütehnilisse Instituuti: aastatel 1968–1970 oli ta raadiotehnika kateedri vanemõpetaja, 1970–1973 dotsendi kohusetäitja, 1973–1976 vanemteadur, 1976–1989 dotsent, 1989–1991 professori kohusetäitja, 1991–1992 professor. Aastatel 1992–1994 oli ta raadio- ja sidetehnika instituudi raadio- ja lasertehnika professor ning õppetooli juhataja. Aastatel 1994–2002 oli ta Biomeditsiinitehnika keskuse asutaja ja juhataja, raadiofüüsika professor ja õppetooli juhataja. 2002. aastast on ta TTÜ emeriitprofessor ja 2007. aastast TTÜ Tehnomeedikumi biomeditsiini instituudi juhtivteadur, aastatel 2002–2006 oli ka erakorraline vanemteadur.

Tema teadustöö põhisuundadeks on elektromagnetkiirguse mõju aju rütmidele, bioelektromagnetiliste signaalide interpreteerimine, mikrolaine radiomeetria vähidiagnostikas, elektromagnetlainete koosmõju laseri aktiivkeskkonnas, laserite kasutamine infoedastus- ja mõõtesüsteemides, mürad kvantelektroonikas ning mikrolaine vastuvõtusüsteemide tundlikkus. Ta on avaldanud üle 200 teaduspublikatsiooni, sealhulgas 3 monograafiat ja 2 õpikut. Ta on 10 leiutise autor või kaasautor. Lasersüsteeme ja mikrolaine radiomeetrit on eksponeeritud 15 rahvusvahelisel näitusel ja messil 12 välisriigis. Tema juhendamisel on kaitstud 6 magistri- ja 5 doktoritööd.

Tunnustus
---------

* 1981 NSV Liidu Rahvamajanduse Saavutuste Näituse pronksmedal
* 1986 NSV Liidu Rahvamajanduse Saavutuste Näituse hõbemedal
* 2000 Eesti Vabariigi teaduspreemia (tehnikateaduste alal)
* 2003 Biomeditsiinitehnika Rahvusvahelise Akadeemia liikmeks valimine
* 2004 Tallinna Tehnikaülikooli suur teenetemedal Mente et Manu

Välislingid
-----------

* Hiie Hinrikus Eesti Teadusinfosüsteemis Muuda Vikiandmetes
* Hiie Hinrikuse autobiograafia "Hetked ja aastad" Tallinna Tehnikaülikooli Kirjastus, 2014.
**Gottfried Silbermann** (14. jaanuar 1683 Kleinbobritzsch – 4. august 1753 Dresden) oli saksa oreliehitaja. Ka tema vend Andreas Silbermann (1678-1734) ehitas oreleid ja klavikorde. Mõlemad vennad õppisid oreliehitust Strasbourgis. Gottfried Silbermann tegi teiste seas koostööd Johann Sebastian Bachiga.

Säilinud orelid
---------------

Freibergi kiriku orel
Kokku ehitas Gottfried Silbermann oma elu jooksul 50 orelit; nendest on säilinud 29 pilli. Üks tema tuntumaid ja suuremaid on Freibergi Toomkiriku orel, mis ehitati aastatel 1711–1714. See on esimene tema ehitatud orel op.1. Selle pilli loomisel sai Gottfried Silbermanni mõjutusi oma vennalt Andreaselt. Freibergi katedraali Silbermanni orelist tegi Martti Porthani Oy Oreliehitus 1998. aastal Soomes Kotka kiriku jaoks väiksema koopia. Tuntud on ka Dresdeni Peakiriku (Hofkirche) orel.

Gottfried Silbermanni oreleid iseloomustab selge läbipaistev kõla, tugevad keelregistrid, tugeva kõlaga *Cornett*. Gottfried Silbermann kasutas oma orelites tihti *Rückpositif*'i, ehk selgpositiivi, mille puhul oreli viled asuvad organisti selja taga. Paljud Gottfried Silbermanni orelid on kolme manuaaliga pillid Enamik säilinud Gottfried Silbermanni orelitest on Saksimaal. Frauensteinis asub Silbermanni Muuseum. Gottfried Silbermann on oluliselt mõjutanud ka 19. sajandi oreliehitaja Friedrich Ladegasti (1818–1905) loomingut. 

20. sajandil tekkis Albert Schweitzeri eestvedamisel Saksamaal oreliliikumine, mille loosungiks sai "Tagasi Silbermanni juurde!" Tekkis uuesti huvi barokkmuusika ja selle ajastu orelite vastu.

Gottfried Silbermann leiutajana
-------------------------------

Gottfried Silbermanni peetakse üheks klaveri leiutajatest, sest ta hakkas moderniseerima klavikorde. Algselt leiutas ta topeltklavikordi variandi *cembalo d'amore*. Esimesena Saksamaal võttis Gottfried Silbermann klavikordides kasutusele Bartolomeo Cristofori (1655–1732) klaverimehaanika, täiendades seda 1726. aastal. Seda pilli hakati nimetama klaviiriks (Hammerklavier), hiljem sai sellest klaver. Johann Sebastian Bach oli sellest pillist väga vaimustatud ja kirjutas süite klaviirile (klaverile) ning "Hästi tempereeritud klaviiri" kahes osas.

Välislingid
-----------

* Silbermann.org
* Silbermanni orel Crostaus
* Gottfried Silbermanni elulugu inglise keeles
* Gottfried Silbermanni orelite loetelu
**Alina Karmazina** (sündinud 19. juulil 1981 Tallinnas) on Eesti näitleja. 

Näitlemist õppis ta Peterburi Teatriakadeemias ja Eesti Muusikaakadeemia Kõrgemas Lavakunstikoolis (21. lend), mille lõpetas 2004. aastal. 

Aastatel 2004–2010
töötas ta Vanemuises. Alates 2013. aastast on Karmazina Tallinnas Vene Teatri näitleja. 

Ta on mänginud ka eestikeelsetes seriaalides, näiteks "Kodu keset linna" (2004) ja "Ohtlik lend" (2006), "Siberi võmm" (2016) ja "Kättemaksukontor" (2011, 2017). Tema esimene suurem filmitöö oli Sulev Keeduse 2011. aastal linastunud filmis "Kirjad Inglile". 2015. aastal linastunud mängufilmis "Vehkleja" mängis ta Armeeniast pärit treenerit.

Isiklikku
---------

Ta on 26. augustist 2005 abielus Aleksei Solovjoviga. Peres kasvab kaks poega, 12. septembril 2006 sündis Aleksandr ja 1. novembril 2009 Lev.

Viited
------

1. ↑
2. ↑  Inge Pitsner, "Palju õnne, Alina!"[*alaline kõdulink*], Nädal, 9. september 2005
3. ↑  "Kes? Mis? Kus?" 2006, lk. 455
4. ↑  "Alina Karmazina elu keset kahte linna", Naisteleht, 12. september 2008

Välislingid
-----------

* Alina Karmazina Vene Teatri kodulehel
* Alina Karmazina andmekogus IMDb
**Mihkel Tikerpalu** (sündinud 3. aprillil 1987) on eesti näitleja.

Ta on pärit Viinistu külast.

Ta lõpetas Loksa 1. Keskkooli 2006. aastal kuldmedaliga. 2010. aastal lõpetas Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikooli näitleja erialal (24. lend, kursuse juhendaja Hendrik Toompere) ning asus tööle Eesti Nuku- ja Noorsooteatris.

Mihkel Tikerpalu mängib seriaalis "Õnne 13" Uuevariku noorperemeest Ints Kattaid.

Tikerpalu oli aastast 2015 kuni 2018 teatriühenduse Misanzen produtsent. Ta on mittetulundusühingu TikerKultuur üks juhatuse liikmetest.

Tikerpalu on ka LÄÄNE-HARJU MUUSIKA- JA KUNSTIDE KOOLI DIREKTOR JA EESTI MUUSIKAKOOLIDE LIIDU JUHATUSE esimees.

Poliitiline tegevus
-------------------

Mihkel Tikerpalu kuulub aastast 2021 erakonda Eesti 200.

Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 4 (Harju- (v.a Tallinn) ja Raplamaa) 236 häält ning ei osutunud valituks.

Isiklikku
---------

Ta on aastast 2016 abielus Mairi Tikerpaluga (neiuna Mairi Jõgi).

Teatrirollid
------------

* Jaan Tõnisson – Karl Sakritsi "Üksi lehekuu põues", TikerKultuur , 2019

Viited
------

1. 1 2  Postimehe kultuuritoimetus (21. aprill 2019, 13:08). "Esietendus lavastus Jaan Tõnissonist". *Postimees*. Postimees Grupp. Originaali arhiivikoopia seisuga 21. aprill 2019.

Välislingid
-----------

* Hillar Kohv, Näitleja Mihkel Tikerpalu Gossip.ee-le: Näen oma tulevikku Nukuteatris, Gossip.ee, 31. märts 2011
**Gütersloh' kreis** [ˈɡyːtɐsloː] on haldusüksus Saksamaa Nordrhein-Westfaleni liidumaa kirdeosas.

Ajalugu
-------

See loodi 1973. aastal Nordrhein-Westfaleni kreiside reorganiseerimise käigus, kui endised kreisid Halle ja Wiedenbrück ühendati. Ka Bielefeldi, Paderborni, Beckumi ja Warendorfi kreisid loovutasid osi uuele kreisile. Eelkäijad kreisid loodi 1816. aastal pärast uue Preisimaa Vestfaali provintsi loomist.

Täna on Gütersloh' kreisis üks Saksamaa suurimaid assüürlaste pagulaskogukondi.

Geograafia
----------

Kreisi idaosa on kaetud Teutoburgi metsaga, siin on ka kreisi kõrgeim punkt *Hengeberg* (316 m). Läänes on Emsi jõe läte. Emsi orus Harsewinkeli lähedal on ka kreisi madalaim punkt (56 m).

Linnad ja vallad
----------------

Linnad ja vallad Gütersloh' kreisis
Linnad
1. Borgholzhausen
2. Gütersloh
3. Halle
4. Harsewinkel
5. Rheda-Wiedenbrück
6. Rietberg
7. Schloß Holte-Stukenbrock
8. Verl
9. Versmold
10. Werther

Vallad
1. Herzebrock-Clarholz
2. Langenberg
3. Steinhagen

Majandus
--------

Mõned olulised ettevõtted asuvad Guetersloh' kreisis:

* Beckhoff Automation
* Bertelsmann
* Claas
* Miele
* Nobilia
* August Storck
* Telefónica

Viited
------

1. ↑
2. ↑
**Richard Jan** (perekonnanimi ka **Jann**; 24. september (vkj)/ 7. oktoober 1909 Tartu – 8. aprill 1942 Vene NFSV) oli eesti poksija ja hiljem NSV Liidu sõjaväelane (leitnant).

Pere kolis 1916. aastal Tallinna. Ta jättis 1924. aastal isa surma tõttu pooleli Tallinna Linna 13. Algkooli ning töötas Riigi Sadamatehastes aastatel 1925–1929 freesijaõpilasena ja aastatel 1929–1930 freesijana.

Oli aastatel 1930–1931 ajateenistuses Eesti kaitseväes.

Töötas aastatel 1931–1937 raudteelasena.

Ta oli 7. eesti laskurdiviisi tagavarapolgus, paigutati 1. aprillil 1942 sõjaväehaiglasse ja suri seal 8. aprillil 1942 neerupõletikku.

Poksijana
---------

Ta sai Eesti meistrivõistlustel poksis 1926. aastal kärbeskaalus (kuni 112 naela ehk 50,8 kg) 3. koha.

Ta osales ühe korra Eesti–Soome maavõistlusel ning kaotas 1927. aastal oma kohtumise kärbeskaalus (kuni 112 naela ehk 50,8 kg).

Isiklikku
---------

Hiljem oli tema noorema kaksiktütre Koidu abikaasa poksija Robert Suokas.

Viited
------

1. ↑  Teenistuskäik Raudteevalitsuse aktis. Eesti Rahvusarhiiv, RA ERA.49.2.821
2. ↑  Рихард Карлович Ян. ОБД «Мемориал». Vene keeles

Välislingid
-----------

* Richard Jani sporditulemusi
* Рихард Карлович Ян. ОБД «Мемориал». Vene keeles
**Juodeikiai** (žemaidi *Joudeikē*) on küla Leedus Skuodase rajoonis Lenkimai vallas.

Küla nimi on isikunime Juodeikis mitmusevorm.

Küla on esmakordselt kujutatud aastal 1568 Telšiai maakonna lääneosa kaardil. XVII–XVIII sajandini kuulus see Salantai mõisale. Algselt oli tegemist maareformi käigus kujunenud tänavkülaga, mis kuulus Salatai, Skuodase, ja aastast 1844 Lenkimai kihelkonda. Leedu iseseisvudes kujunes küla maareformi käigus hajakülaks.

Esimese maailmasõja järel avati külas algkool, mis aastal 1932 Žemytėsse üle viidi. XX sajandi keskpaiku asus külas aktsiaseltsi Pieno centras koorelahutusjaam. Teise maailmasõja järel tegutsesid külas Leedu metsavennad. Sõjajärgseil aastail toodi kool Juodeikiaisse tagasi, ent suleti kaheksakümnendatel aastatel. Külas moodustati ka kolhoos, mis aastal 1951 Žemytė kolhoosiga liideti, seejärel oli külas kolhoosi osakonnakeskus.

Elanikkond
----------

|  |  |
| --- | --- |
| * 291 (1902)
* 190 (1923)
* 188 (1959)
* 127 (1970)
* 84 (1979)
 | * 61 (1989)
* 78 (2001)
* 62 (2011)
* 44 (2021)
 |

Viited
------

1. ↑  Gyventojai gyvenamosiose vietovėse: Lietuvos Respublikos 2021 metų gyventojų surašymo rezultatai. Vilnius: Statistikos departamentas, 2022.
2. ↑   Paulius Vaniuchinas. *Salantų dvaras inventorių duomenimis.* – Nuo Skilandžių iki Salantų…, 2012-11-05

Välislingid
-----------

* Küla portaalis vietoves.Lt

| * v
* r
Lenkimai valla haldusjaotus |
| --- |
| 
**alevid:** **Lenkimai** |
| 
**külad:** Juodeikiai **·**  Kalviai **·**  Kuksinė **·**  Litvinai **·**  Margininkai **·**  Medininkai **·**  Pakalniškiai **·**  Plaušiniai **·**  Sriauptai **·**  Žemytė **·**  Žirnikai **·**  Večiai **·**  Veitai |
**Luunja sild** on autode ja jalakäijate raudbetoonsild, mis asub Tartumaal Luunja valla lähedal üle Emajõe.

Süvendus- ja õgvendustööd tegi Veeteede Valitsus, silla pealesõiduteed rajas Maanteede Valitsus 1930. aastatel. 1935.–1937. aastal ehitas silla valmis Soome ehitusfirma OY Cyclop.

Mõõtmed
-------

Tartumaal Luunjas 1930. aastatel valminud sild oli toona Eesti kõrgeim. Uue raudbetoonsilla ehitamisel rajati Emajõele ligi 700 m pikkuses uus säng.

Silla kõrgus maapinnast oli ette nähtud 10 m ja veepinnast 12 m selleks, et silla alt pääseksid läbi sõitma suuremad laevad ja kõrgemate mastidega lodjad.

Sillal on kolm sildeava: üks laiusega 32,4 m ja kaks laiusega 25,8 m. Silla pikkus koos tiibadega kavandati 102 m.

Ajaloolisi fakte
----------------

Luunja sild lasti 1941. aastal taganevate punaarmeelaste poolt õhku. Uus, vana silla vundamentidele toetuv sild, valmis 1953. aastal.

3.-4. septembril 1939 tegi president Konstantin Pätsi ringsõidu Tartus ja Tartumaal ning külastas ka Luunja silda, kus olid üles rivistatud Kaitseliidu organisatsioonide ja kooliõpilaste spaleerid. Sillal tervitas presidenti Mäksa vallavanem Leonhard Keskpalu. President vaatles Eesti kõrgeimal sillal Emajõe uut sängi, mille kohta andis seletusi Tartu maainsener J. Lenzius. Presidendi sillale ilmumisel alustasid Emajõel sõitu lipuehtes sõjalaev Uku, kaitseliidu Tartu maleva mootorpaadid ja sisevete sadamakapteni laev, millel olid meeskonnad üles rivistatud.

Viited
------

1. 1 2 3 4  "Luunja silla ehitustööd". Vaadatud 22. veebruar 2023.
2. 1 2  "13 silda - tagasivaateid sillaehituse suurprojektile". Originaali arhiivikoopia seisuga 20. september 2020. Vaadatud 22. veebruar 2023.
**"Tule tagasi, Lumumba"** on 1992. aastal valminud Eesti mängufilm. Filmi stsenaarium on valminud Toomas Raudami jutustuse "Lugu Reinust" ainetel.

Sisu
----

Filmi tegevus toimub 1960. aastatel ühes Eesti väikelinnas. Reinu ema sureb. Rein jälgib murega oma isa, kes otsib lohutust vanadest fotodest ja kirjadest ning viinast. Siis aga tuleb Reinu klassi uus poiss hüüdnimega Lumumba, kellel vanemaid üldse ei olegi. Ta elab oma tädi Aurora juures, kes on tulnud linna kultuurimaja juhatajaks. Lumumba ja Rein saavad kiiresti sõpradeks. Laste arvates on Reinu isa ja Aurora liiga üksildased ning nii mõeldaksegi välja plaan, kuidas nad kokku viia. Plaani ellu viies selgub neile tõsiasi, et täiskasvanud jätavad lastele rääkimata just kõige olulisema.

Osatäitjad
----------

* Ojar Rõuk – Rein
* Ahto Heiden – Lumumba
* Kadri Kalm – Elsa
* Lembit Ulfsak – Edgar, Reinu isa
* Eve Hallikmägi – õpetaja Tiiu
* M. Küünemäe – Toomas Sõnajalg
* Ants Ander – Valge-Vana, Reinu vanaisa
* Anu Lamp – Aurora
* Heino Torga – õpetaja Arus
* Arvo Kukumägi – režissöör
* Harry Abel – Elsa vanaisa
* Endel Simmermann – mees orkestrist
* Egon Nuter – fotograaf
* Robert Gutman – miilits
* Raimo Pass – veoautojuht
* Kristjan Prikk – Enn
* Mari Lill – Reinu ema
|  |
| --- |
|  |
| 14.–17. koht | 1924 | kärbeskaal |
| 10.–16. koht | 1924 | sulgkaal |

**Anton Koolmann** (11. september 1899 Kasispea, Kuusalu kihelkond – 29. juuni 1953 Wellington, Uus-Meremaa) oli Eesti maadleja ja maadlustreener.

Koolmann õppis Loksa koolis ja hiljem Tallinna Merekoolis. Sportima hakkas ta juba Loksal. Maadlema hakkas ta Tallinna Kalevis Eduard Hermanni ja Julius Thomsoni juhendamisel, teda juhendas ka Eesti maadluskoondise treener Robert Oksa.

1924 tuli ta Eesti meistriks Kreeka-Rooma maadluse kärbeskaalus.

Samal aastal osales ta Pariisis 1924. aasta suveolümpiamängudel. Klassikalise maadluse turniir toimus 6.–10. juulil ja seejärel peeti 4 päevaga vabamaadluse võistlus.

Kärbeskaalus (kuni 58 kg) osales 25 maadlejat. Eestit esindasid Koolmann ja Eduard Pütsep. Esimeses ringis seljatas Koolmann 13.10-ga Prantsusmaa meistri Georges Appruzose, kuid sai seejärel kaks punktikaotust Itaalia sportlaselt Giovanni Gozzilt ja Soome sportlaselt Väinö Ikoselt ning langes välja. Tema vastased polnud kerged: Ikonen saavutas pronksmedali ja Gozzi tuli 8 aastat hiljem olümpiavõitjaks. Kolmandas voorus langes välja ka Gozzi, kes oli avavoorus Ikosele kaotanud. Seevastu Pütsep oli kõigist üle, alistades 6 vastast, sealhulgas teises voorus Ikose, ja saavutas Eesti esimese olümpiavõidu maadluses.

Vabamaadlusturniiril osales Koolmann kärbeskaalus (kuni 61 kg). Osavõtjaid oli 17, kellest 15, sealhulgas Koolmann, loositi võistluseta teise ringi. Seejärel sai ta seljakaotuse Robin Reedilt (USA), kes tuli olümpiavõitjaks, ja kaotas kohtunike otsusega Chester Newtonile, kes sai olümpiahõbeda, ning langes välja.

Pärast olümpiamänge ei tulnud Koolmann enam kodumaale tagasi, vaid sõitis Austraaliasse. Ta saabus 16. veebruaril 1925 Adelaide'i. Austraalias tegutses ta nii elukutselise kui amatöörmaadlejana ja võitis arvukalt turniire.

15. oktoobril 1928 saabus Koolmann Uus-Meremaale ja jäi sinna elama. Ta tegutses seal alguses masseerijana pidades "Türgi sauna". 1933 sai ta Uus-Meremaa kodakondsuse. Ta asutas Aucklandis maadluskooli, oli selle omanik ja treenis paljusid Uus-Meremaa meistreid maadluses. Ta avaldas ka raamatu "*Koolman's correct wrestling*".

Vaata ka
--------

* Maadlus 1924. aasta suveolümpiamängudel

Viited
------

1. 1 2 3  Anton Koolmann ESBL-is
2. ↑  Lembit Koik. "100 aastat Eesti raskejõustikku" (1888–1988)". Tallinn, Eesti Entsüklopeediakirjastus 1996, lk. 316
3. 1 2  "100 aastat Eesti raskejõustikku", lk. 120
4. ↑  Eestlaste keskusesse vanaduspäevi veetma, Vaba Eestlane, 23 november 1968, lk. 5 (Juhan Torki intervjuu)

Välislingid
-----------

* Anton Koolmann veebisaidil Olympedia (inglise) Muuda Vikiandmetes
**Georg Gotthard von Stackelberg** (20. aprill 1786 – 1. märts 1844) oli Stackelbergide aadlisuguvõsast pärit baltisaksa mõisnik, kellele kuulusid Abja ja Vanamõisa mõis.

Elulugu
-------

Georg Gotthard von Stackelberg sündis 1786. aastal Friedrich Adolf von Stackelbergi ja Caroline Johanna von Stackelbergi (sünninimega Posse) perre.

Stackelberg osales ka Prantsuse-Vene sõjas ning tõusis alampolkovniku auastmeni, lisaks autasustati teda Georgi ordeni 4. järguga. Pärast sõda töötas ta kohtunikuna, kuid lahkus sellest ametist juba 1817. aastal.

1814. aasta 8. veebruaril abiellus Stackelberg Peterburis Sophie von Anrepiga. Paaril sündis kaks last: Reinhold Johann Woldemar ja Marie von Stackelberg.

Oma isa surma eel, 1812. aastal päris Stackelberg Musti ja Karaski mõisa, kuid loovutas need hiljem oma vennale. Selle asemel omandas ta Abja ja Vanamõisa mõisa. 1823. aasta 14. septembril loovutasid Friedrich Adolfi teised järeltulijad Abja ja Vanamõisa mõisa täielikult Georg Gotthardile, nende kahe mõisa eest maksis viimane 118 867 kuldrubla.

Stackelbergi ajal algas Abja lähedal ka talude rendile andmine. Esimene talu anti rendile 1836. aastal ning esimene talu päriseksmüük toimus 1843. aastal. Lisaks hakati talupoegadele lugemist ja kirjutamist õpetama.

Georg Gotthard von Stackelberg suri 1. märtsil 1844.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  "Baron Georg Gotthard von Stackelberg". Vaadatud 23.12.2023.
2. ↑  (*Genealogisches Handbuch der estländischen Ritterschaft*)
3. ↑  Lk 9 (Lehesmets, 2004)
4. ↑  "Abja mõis". Vaadatud 23.12.2023.
5. ↑  Lk 12 (Lehesmets, 2004)

Kirjandus
---------

* Lehesmets, Helju. Abja mõis läbi aegade. 2004.
* Stackelberg, Otto Magnus von. Genealogisches Handbuch der estländischen Ritterschaft. Görlitz. Kd. 1. Lk 340. 1931.

Välislingid
-----------

* Georg Gotthard von Stackelbergi õlimaal.
Mustvee jaama juurdesõidutee ehitus Tartumaal (1928)
**Mustvee raudteejaam** oli raudteejaam Jõgeva maakonnas Mustveel.
Mustvee jaam oli kitsarööpmelise Sonda–Mustvee raudtee lõppjaam.

Jaam avati ühes raudteega 1. augustil 1926. Raudteejaamast siirdus lisaks 1,4 km pikkune harutee Mustvee sadamasse.

Mustvee raudteejaam suleti 1968. aasta mais seoses Avinurme–Mustvee kitsarööpmelise raudteelõigu sulgemisega.

Jaamahoone
----------

Mustvee jaamahoone rajati mõned aastad pärast raudtee valmimist. Enne seda täitsid jaamahoone funktsiooni vanad kaubavagunid.

Peale raudtee sulgemist anti jaamahoone Põltsamaa autobaasile ning ehitati ümber puhkekoduks.

Mustvee jaamahoone (aadressil Tähe 9) on säilinud tänini ja kasutusel elamuna. Ümberehitustega on selle välimus muutunud tundmatuseni. 
Kunagise jaama asukohta meenutavad veel mõningad raudteetammid ja kaubaaidad. Vedurite ümberpööramiseks mõeldud jaama kolmnurk on samuti aimatav.

Viited
------

1. ↑  SONDA–MUSTVEE RAUDTEE 95; ajavakk.ee
2. ↑  Mustvee jaam[*alaline kõdulink*]; Histrodamus
3. ↑  Jaamahoonest saab puhkekodu; Punalipp : EKP Jõgeva Rajoonikomitee ja Jõgeva Rajooni RSN häälekandja, nr. 5, 11. jaanuar 1972 (DIGAR)
4. ↑  Mustvee jaam, veebiviide
5. ↑  Postimees - "Kohalik rahvas hoiab mälestust Alutaguse raudteest elus" 13.12.2008

Välislingid
-----------

* FOTO: Mustvee jaam aastal 1965; Baltic Trains Picture Gallery

|  |  |
| --- | --- |
| **Eelnev peatus** | **Endine raudteepeatus**  |
|  Piilsi |  **Mustvee**  |
Keiu Virro 2021. aasta Arvamusfestivalil
**Keiu Virro** (sündinud 2. detsembril 1987) on eesti teatrikriitik ja kultuuriajakirjanik 

Keiu Virro on lõpetanud 2006. aastal Hugo Treffneri Gümnaasiumi, 2009. aastal Tartu Ülikooli semiootika ja kultuuriteooria eriala, 2012. aastal Tallinna Ülikooli kultuuriteooria magistriõppe. Aastatel 2010–2013 oli ta ajalehe Müürileht teatritoimetaja, aastast 2014 Klassikaraadio saate "Teatriluup" toimetaja-saatejuht, aastal 2015 Eesti Rahvusringhäälingus saate "Ringvaade" toimetaja, aastast 2016 on töötanud Eesti Päevalehe kultuuritoimetuses.

Ta töötab Häirekeskuse meediasuhete juhina.

Ta on Eesti Teatriliidu ning Eesti Teatriuurijate ja -kriitikute Ühenduse liige.

Tunnustus
---------

* 2022 – Reet Neimari nimeline kriitikaauhind

Viited
------

1. 1 2  "Virro, Keiu". *Eesti Teatriliit*. Vaadatud 19.08.2021.
2. ↑  "Keiu Virro, reporter". *EPL*. Originaali arhiivikoopia seisuga 19.08.2021. Vaadatud 19.08.2021.
3. ↑  "TEEMALEHED: KEIU VIRRO". *Õhtuleht*. Vaadatud 19.08.2021.
4. ↑  "Kommunikatsiooniosakond". *Häirekeskus*. Originaali arhiivikoopia seisuga 19.08.2021. Vaadatud 19.08.2021.
5. ↑  Weidebaum, Reet (27. märts 2022). "Keiu Virro: kriitika ei saagi alati kõigile lõpuni meeldida". *ERR*. Vaadatud 28. märtsil 2022.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Keiu Virro** |
Päikesetõus
**Päikesetsükkel**, ka **päikese magnetilise aktiivsuse tsükkel** või **päikeselaikude tsükkel**, on ligi 11 aastat kestev, enam-vähem ühtlase rütmi järgi kulgev muutuste järgnevus Päikese aktiivsuses, mida hinnatakse päikeselaikude hulga järgi Päikese pinnal. 

Päikesetsükli jooksul toimuvad muutused nii päikesekiirguse tasemes (samal ajal tugevnevad nii korpuskulaarne kiirgus kui ka ultraviolettkiirgus
), elektromagnetilise ainese eraldumise aktiivsuses, päikeselaikude hulgas (saab kirjeldada Wolfi arvudega; Wolfi arvudega iseloomustakse Päikese aktiivsust
) ja suuruses kui ka filamentide, loidete ja krooniaukude esinemise sageduses, kõik need nähtused esinevad sünkroonses vaheldumises, liikudes miinimumaktiivsusega perioodist maksimumaktiivsuse perioodi ja jälle tagasi.

Päikese magnetvälja pöördumine
------------------------------

Päikese magnetväli pöördub iga tsükli käigus täielikult ümber, pöördumine toimub hetkel, mil päikesetsükkel on oma maksimumi lähedal. Kahe tsükli järel jõuab Päikese magnetväli tagasi oma algsesse seisundisse, olles lõpetanud **Hale'i tsüklina** tuntud protsessi.

Tsüklite vaatlemine
-------------------

Tsükleid on vaadeldud läbi sajandite, jälgides muutusi Päikese välimuses ja seostades neid virmaliste tekkega, kuid kindla definitsiooni sai Päikese aktiivsustsükkel aastal 1843.

25. tsükkel
-----------

2019. aastal algas 25. päikesetsükkel. Tsükleid loendatakse aastast 1755. Ehkki varasemad ennustused oletasid, et 25. tsükkel tuleb jahedam kui eelmised, näitas tegelikkus hoopis vastupidist: 25. tsükkel on juba "tõestanud", et on aktiivsem, kui seda oli 24. päikeseaktiivsuse tsükkel, tõsisemaid järeldusi saab aga teha alles siis, kui käesolev tsükkel on lõppenud. Käesoleva tsükli Päikese maksimumi ennustatakse 2024. aasta lõpuks või 2025. aasta keskpaigaks.

Viited
------

1. 1 2  "What is the Solar Cycle and How Long Does It Last? | The Old Farmer's Almanac". *www.almanac.com* (inglise). Vaadatud 1. oktoobril 2023.
2. 1 2  EE 7. köide, 1994
3. 1 2  H. Eelsalu, 1996. Astronoomialeksikon. Eesti Entsüklopeediakirjastus. 200 lk.
4. 1 2  "Solar Cycle 25 Predictions and Chart | The Old Farmer's Almanac". *www.almanac.com* (inglise). Vaadatud 1. oktoobril 2023.
5. ↑  ERR, Marju Himma | (16. juuli 2015). "Päikese aktiivsus väheneb, kuid kas see toob aastaks 2030 väikese jääaja?". *ERR*. Vaadatud 1. oktoobril 2023.

Välislingid
-----------

* Spaceweatherlive.com – reaalajas info Päikese aktiivsuse kohta, jpm
* NOAA kosmoseilma veebisait
* NASA koduleht
Johann Friedrich Körber
**Johann Friedrich Körber** (28. aprill 1701 Oberoppurg – 7. aprill 1767 Helme) oli Eesti vaimulik.

Körber sündis Oberoppurgis Tüüringis (praeguse haldusjaotuse järgi Saale-Orla kreisis Tüüringi liidumaal) pastori pojana. Õppis usuteadust (immatrikuleeriti 29. aprillil 1721) Jena ülikoolis. Oli aastatel 1725–1727 koduõpetaja Halliste kihelkonnas Pornuse mõisas. Ordineeriti 27. juulil 1727 õpetajaks.

Oli aastatel 1727–1746 (introdutseeriti 13. augustil 1727) Tarvastu Peetri koguduse õpetaja. Aastatel 1746–1748 (introdutseeriti 21. septembril 1746) teenis ta Otepää Maarja kogudust. Aastatel 1748–1767 oli ta Helme Maarja koguduse õpetaja, lisaks oli ta aastast 1749 Pärnu praostkonna praost.

Isiklikku
---------

Johann Friedrich Körber abiellus Tarvastus aastal 1729 oma eelkäija Anton Theophil Lau lesega. Nende poeg Paul Johann Körber oli Tori ja Võnnu Jakobi koguduse õpetaja ja poeg Peter Friedrich Körber (1732–1799) Harju kreisi kreisiarst, kes kanti 1793. aastal Eestimaa rüütelkonna aadlimatriklisse, pojapoeg Eduard Philipp Körber oli Võnnu Jakobi koguduse õpetaja.

Viited
------

1. ↑  Die evangelischen Prediger Livlands bis 1918. Böhlau Verlag Köln, Wien 1977
2. ↑  Peter Friedrich Körber veebisaidil "BBLD - Baltisches biografisches Lexikon digital"

Välislingid
-----------

* JOHANN FRIEDRICH KÖRBER,
* ID puudub veebisaidil "BBLD - Baltisches biografisches Lexikon digital"
**Velise vasallilinnus** (saksa keeles *Schloß Felx* või *Schloß Felks*) oli keskaegne linnus Vigala kihelkonnas Velisel. Linnus kuulus Saare-Lääne piiskopi vasallidele Uexküllidele. Tänapäeval Rapla maakonna, Märjamaa valla, Velisemõisa külas.

Velise vasallilinnus rajati tõenäoliselt 14. sajandil.. Velise mõisa mainiti esimest korda 1264 aastal.

Linnus rajati Aravere oja ääres paiknevale kõrgendikule. Vallikraavide rajamisega ümbritseti kõrgendik igast küljes veetõketega. Velise vasallilinnus kujutas endast tornlinnust, mille küljepikkus oli üle 20 meetri. Pealinnust ümbritses ilmselt ka kivist eeslinnus ning puittara.

Wacke ja hiljem Uexkülli perekonnale kuulunud linnus püsis 1560. aastani. Liivi sõja ajal 1560. aasta septembris põletasid venelased linnuse maha.

Linnust hiljem ei taastatud ja see jäi varemeisse. 19. sajandil, kui Velise mõis kuulus Gustav Heinrich von Wetter-Rosenthalile, ehitati lossi varemete kohale uus kivist Velise mõisa härrastemaja. Selle ehitamisel kasutati ära linnuse tervemaid müüriosi.

Kirjandus
---------

* Ants Hein. *Stenhus'id, arx'id, torne'd... Eesti mõisaarhitektuuri vanim kihistus*. Õpetatud Eesti Seltsi kirjad XI. Tartu: ÕES, 2016, lk 100–101.

Vaata ka
--------

* Eesti linnuste loend

Viited
------

1. 1 2 3 4  Velise mõisast Eesti Mõisaportaalis
2. ↑  Jaanus Kiili, Velise Rosenthalide kadunud maailm, Raplamaa Sõnumid, nr 23, 10. juuni 2015
3. ↑   Velise linnuse territoorium kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 09.02.2024).

Välislingid
-----------

* Velise linnusest ja mõisast Velise kodulehel
* Velise linnus ja mõis Mõisaportaalis
* Velise vasallilinnus kultuurimälestiste riiklikus registris
**Anu Tonts** (sündinud 30. märtsil 1969 Tallinnas) on eesti dramaturg.

Haridustee
----------

Ta lõpetas 1987. aastal Tartu 3. Keskkooli ja 1998. aastal Tartu Ülikooli teatriteaduse erialal.

Teatritee
---------

Ta töötab alates 1994. aastast Vanemuise teatris, 1994–2013 oli kirjandusala juhataja, alates 2013. aastast on dramaturg.

1995–1997 töötas õppejõuna Viljandi Kultuurikolledžis (Eesti teatri ja maailmateatri ajalugu)

Korraldab alates 2002. aastast laulvate näitlejate heategevuskontserti "Kuula, palun!" Maarja küla toetuseks.

Ta on kirjutanud gümnaasiumi valikaine õpiku "Draama ja teater" (kirjastus Maurus, 2016), samuti teatrikriitikat ja teinud intervjuusid, esinenud ettekannetega Teatriuurijate Ühenduse konverentsidel, koostanud ja kirjutanud: "Eesti rahvusliku teatri sünd. Vanemuine" (2006) ning "Teater Vanemuine 140" (2010).

Tunnustus
---------

* 2003 Tartu linna Aasta Tegu Maarja küla heategevuskontserdi "Kuula, palun!" korraldamise eest

Isiklikku
---------

Tema ema oli Reet Krusten ja isa oli Ülo Tonts, vanaisa oli kirjanik Erni Krusten.

Tal on suhtest Ain Mäeotsaga poeg.

Viited
------

1. ↑  ?

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Anu Tonts** |

* Anu Tonts
Mall:Infobox muusikakollektiiv

**European Jazz Orchestra** (EJO) oli suurim rahvusvaheline džäss-bigbändiprojekt omal ajal.

Alates 1998. aastast oli European Jazz Orchestra (EJO) projekti eestvedaja organisatsioon Swinging Europe. Igal aastal valiti koostöös partneritega – Euroopa Ringhäälingute Liit, Džässiprodutsentide Klubi ja Rahvusvaheline Džässikoolide Liit – üle Euroopa välja 18-30-aastased muusikud ja dirigent. Aastatel 1998 kuni 2013 osales projektis ligikaudu 300 Euroopa muusikut ja korraldati üle 200 kontserdi 35 riigis Euroopas, Põhja- ja Lõuna-Ameerikas ning Aasias. EJO pälvis suurt tunnustust oma töö eest osalevate noorte muusikutega, kellest enamik sai osalemise tulemusena kasvatada oma rahvusvahelist võrgustikku.

Pärast 16 tegevusaastat lõpetas EJO projekt 2013. aastal tegevuse. 8. mail 2014 kogunes 2013. aasta EJO meeskond lühiajaliselt taas Ankaras, et tähistada Euroopa päeva esinemisega Türgis.

Viited
------

1. ↑  "The European Jazz Orchestra (EJO)". Swinging Europe.
**Aap Uspenski** (sündinud 17. juulil 1966 Abja-Paluojal) on endine eesti maadleja, kes võistles Kreeka-Rooma maadluses, oli sumomaadleja ja rammumees.

Maadlus
-------

Ta on kümnekordne Eesti meister (1988, 1991–1995, 1997 ja 1998, lisaks 1994 ja 1997 absoluutkaalus). Eesti meistrivõistlustelt on tal kuus hõbemedalit: Kreeka-Rooma stiilis 1998 ning absoluutkaalus 1987, 1989, 1992, 1993 ja 1995. Pronksmedaleid on tal kolm: Eesti meistrivõistlustelt 1983, 1984 ja 1990. Lisaks tuli ta 1987. aasta Eesti NSV suvespartakiaadil kolmandaks.

1995. aasta MM-il Prahas saavutas ta 26. koha kuni 90 kg kaalus.

1995. aasta EM-il Prantsusmaal Besançonis saavutas ta 9. koha.

Põhjamaade meistrivõistlustel saavutas ta 1993 Taanis Herningis 2. ja 1994 Tallinnas 1. koha. Läänemere mängudel saavutas ta 1993. aastal Tallinnas 7. koha.

Saksamaa Grand Prix'l Dortmundis tuli ta 1993. aastal 10. kohale.

Kristjan Palusalu mälestusvõistlused võitis Uspenski 1991. ja 1995. aastal ning tuli 1990. ja 1996. aastal teiseks.

Georg Lurichi mälestusvõistlused võitis ta 1997.

Ivan Poddubnõi mälestusvõistlustel tuli ta 1987 7. kohale.

Sumo
----

Maailmameistrivõistlustel sumos tuli Uspenski 1997 ja 2000 pronksmedalile ning 1999 ja 2001 hõbemedalile.

Euroopa meistrivõistlustel saavutas ta kolm pronksmedalit: individuaalselt 2000 ja 2001 ning meeskondlikult 1998.

Aap Uspenski on kuuekordne Eesti meister sumos (1997, 1998, 1999, 2001, 2002 ja absoluutkaalus 2001).

Rammumees
---------

Aap Uspenski oli Eestimaa rammumees aastail 1990–1992.

Välislingid
-----------

* Saavutuste loend saidil sport24.ee
Anton ja Raissa Üksti lastega Leisi kaupluse ees, u 1910
**Anton Üksti** (1866 Uuemõisa vald – 1959 Leisi vald) oli Saaremaal Leisis tegutsenud kaupmees ja kultuuritegelane.

Anton Üksti oli 20. sajandi alguses Triigi sadama rajaja. Ta ehitas Leisi alevikku esimesed majad, sealhulgas Leisi kauplushoone (praegune vallamaja), mis valmis 1908. Üksti pani aluse ka Leisi seltsielule, tema juhtimisel lavastati esimene näitemäng ja asutati laulukoor.

1937. aastal kirjeldas Anton Üksti oma juubelikõnes kultuurielu algatamisest Leisis järgnevalt: *"Juubilari* [A. Üksti] *sõnawõtt selgitas kuulajaile wärwikates piltides neid olusid, mis walitsesid Leisis aastat nelikümmend tagasi, kui tema seltskonnategewuse põllul hakkas ajama esimesi wagusid. Takistusi tehti nii ülemalt kui ka alamalt poolt, sest Wene wõimu esindajad ei tahtnud näha mingisugust waimlist tegewust eestlaste poolt, rahwas oma üldsuses oli aga siis weel niiwõrd arenematu, et tal puudus huwi kõige muu vastu peale kõrtsis joomise. Ainukeseks kogunemiskohaks olnud Leisi vana kõrts, kuhu sellal õhtuti kogunenud mitte ainult mehed, waid ka neiud ja sagedasti naised sülelastegagi, et läpastawas kõrtsiõhus meestega wõidu kilatseda ja tantsida. Laulukoori loomisel pidanud härra Üksti koorijuhina parematele lauljatele sagedasti hobuse järele saatma ja nad lauluharjutusele ning tagasi sõidutama. Lauluharjutuse lõpul tulnud lauljaid oma kulul kostitada, muidu olevat kõrts neile suuremat lõbu pakkunud. Esimesed peod peetud kõrtsi hoovis, kuhu sõnnikusele põrandale raputatud saepuru."*

1910. aastal ilmus tal luulekogu "Wälkuwad kiired". 1917. aastal valiti ta Saaremaa maanõunikuks.

Isiklikku
---------

Eesti poliitik Andres Taimla oli tema lapselapselaps ja eesti kunstnik Siiri Taimla-Rannala on tema lapselapselapselaps.

Viited
------

1. 1 2 3  Trei, Anne (2011). *Pildikesi Karja kihelkonnast*. Tallinna Raamatutrükikoda. Lk 533. ISBN 978-9949-21-622-2.
2. 1 2 3 4  "Vana seltskonnategelase austamine Leisis". *Meie Maa*. **19** (167): 2. 4. detsember 1937 – via DIGAR.
3. ↑  Laine, Aare (26. aprill 2008). "Leisis tähistatakse saja aasta juubeleid". *Saarte Hääl*. Vaadatud 11. juuli 2023.
4. ↑  "Wälkuwad kiired : [Luuletused] | DIGAR". *www.digar.ee*. Vaadatud 26. juulil 2023.
5. ↑  "Saaremaa maakonna nõukogu koosolek". *Meie Maa*. **11** (100): 2. 18. detsember 1920 – via DIGAR.
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib üldmõistest; albumi kohta vaata artiklit Originaal (Iff & Supernova)* |

---

**Originaal** (ladina keeles *originalis*, prantsuse keeles *original*) on algne, personaalne, kaasasündinud või loodud objekt. 

Schopenhauer (1788-1860) ütleb (Vierf. Wurzel des Satzes vom zureich. Grunde S. 103): *das mit Hilfe anschaulicher Vorstellungen operierende Denken ist der eigentliche Kern aller Erkenntnis, indem er zurück geht auf die Urquelle; auf die Grundlage aller Begriffe. Daher ist es der Erzeuger aller wahrhaft originellen Gedanken, aller ursprünglichen Grundansichten und aller Erfindungen, sofern bei diesen nicht der Zufall das Beste getan hat.«*

Originaali vastandiks võib olla näiteks mutatsioon, koopia, reproduktsioon.

Kirjanduses vastandatakse originaali kui algkuju ehk algupärandit tõlkele või tõlgendusele.

Välislingid
-----------

* Friedrich Kirchner 1907. **original**. Wörterbuch der philosophischen Grundbegriffe

karl altermann
**Terueli provints** on provints Hispaanias Aragóni autonoomse piirkonna lõunaosas.

Kliima
------

Terueli provintsi aasta keskmine temperatuur on +11,7 °C, jaanuaris +3,9 °C, augustis +20,7 °C.

Aastas sajab keskmiselt 382 mm, sealhulgas jaanuaris 15 mm ja augustis 43 mm sademeid. Aastas paistab päike keskmiselt 2511 tundi, sealhulgas jaanuaris 136 ja augustis 304 tundi.

Kultuur
-------

Vaikse nädala ajal korraldatakse festivali El Romper la hora Calandas.

Viited
------

1. 1 2 3  Guía Oficial de Campings. TURESPAÑA. Secretaría de Estado de Comercio y Turismo, Ministerio de Economía. Madrid 2003
2. ↑  Instituto Nacional de Estadística
3. ↑  "Püha nädal ehk Semana Santa Hispaanias". *Hispaania Maja*. 3. aprill 2023. Vaadatud 5. aprillil 2023.

Välislingid
-----------

 Terueli provints – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis

Hispaania 2. järgu haldusüksused

A Coruña **·**  Albacete **·**  Alicante **·**  Almería **·**  Araba **·**  Astuuria **·**  Ávila **·**  Badajoz **·**  Baleaarid **·**  Barcelona **·**  Biskaia **·**  Burgos **·**  Cáceres **·**  Cádiz **·**  Castellón **·**  Ceuta **·**  Ciudad Real **·**  Córdoba **·**  Cuenca **·**  Gipuzkoa **·**  Girona **·**  Granada **·**  Guadalajara **·**  Huelva **·**  Huesca **·**  Jaén **·**  Las Palmas **·**  León **·**  Lleida **·**  Lugo **·**  Madrid **·**  Málaga **·**  Melilla **·**  Murcia **·**  Navarra **·**  Ourense **·**  Palencia **·**  Pontevedra **·**  Salamanca **·**  Santa Cruz de Tenerife **·**  Santander **·**  Segovia **·**  Sevilla **·**  Soria **·**  Zamora **·**  Zaragoza **·**  Tarragona **·**  Teruel **·**  Toledo **·**  Valencia **·**  Valladolid
Kuningliku Balleti artist Alexandra Ansanelli tantsimas nimiosa Hans Werner Henze balletis "Ondine". Koreograaf Frederick Ashton (2008)
**Kuninglik Ballett** (inglise keeles *Royal Ballet*) on Briti balletikollektiiv, mille koduteater on 1946. aastast Londoni kesklinnas Covent Gardenis asuv Royal Opera House. Kuninglik Ballett viljeleb peamiselt klassikalist balletti.

Kuningliku Balleti asutamisaastaks loetakse 1931. aastat, kui Ninette de Valois lõi balletikollektiivi Vic-Wells Ballet (1939. aastast Sadler's Wells Ballet), millest 1946. aastal sai Royal Opera House'i püsitrupp. Kollektiiv sai 1956. aastal kuningliku hartaga (*Royal Charter*) kuninglikuks balletiks. 

Neli Kuningliku Balleti tantsijat on pälvinud aunimetuse *prima ballerina assoluta* (teiste seas Margot Fonteyn).

Tuntud Kuningliku Balleti tantsijaid
------------------------------------

Kuningliku Balleti esitantsijaid on olnud näiteks Alexandra Ansanelli, John Cranko, Sarah Lamb, Natalija Makarova, Vadim Muntagirov, Marianela Núñez, Rudolf Nurejev, Natalja Ossipova, Merle Park, Sergei Polunin ja Tamara Rojo. 

Külalissolistina on Kuninglikus Balletis tantsinud teiste seas Ethan Stiefel, Igor Zelenski ja Nino Ananiašvili.

Vaata ka
--------

* Kuninglik Balletikool
* Birminghami Kuninglik Ballett

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Kuninglik Ballett** |

* Koduleht
Kaart
Vaade Vanemuise tänava ristmikult Riia tänava poole
**Wilhelm Struve tänav** on tänav Tartu kesklinnas. See on 340 m pikkune.

Wilhelm Struve tänav on Tähe tänava endine algusosa, Tiigi tänavast kuni Riia tänavani. Wilhelm Struve tänav ristub Kitsa tänava ja Vanemuise tänavaga.

Tänava alguse juures on Senffi trepid, mis ühendavad seda Vallikraavi tänavaga. Kitsa tänava ja Vanemuise tänava vaheline osa Wilhelm Struve tänavast on kasutatav vaid jalakäijaile, selle ääres paiknevad Juri Lotmani mälestusmärk ning purskkaevud. 

Wilhelm Struve tänaval asuvad Eesti Looduseuurijate Seltsi maja, Tartu Ülikooli Raamatukogu ja korporatsioon Filiae Patriae konvent.

Tänav on nimetatud Tartus töötanud astronoomi Friedrich Georg Wilhelm von Struve järgi. Tänava alguse vastas teisel pool Vallikraavi tänavat on Tartu tähetorn, kus W. Struve töötas.

Tänava nime kirjutamisest
-------------------------

Tänava - see tähendab ka isiku - nime on kohati ekslikult kirjutatud *Struwe*, isegi ka *W. Struwe*. Arvatavasti tuleneb see aegadest, kus eestipäraselt kirjutati häälikut *v* kui *w* (näiteks ka *wabariik*) kuna *v* täht on saksapärases häälduses *f* ehk saksa *fau*; saksapärane täht *w* hääldub kui *vee*. Samas isiku nimena, seda enam saksa nimena, peab kirjutama alati *Struve* ja saksapäraselt hääldama *strufe*.

Kirjutatud on ka tänava nimena lühidalt *Struve* – mis on ilma tänavale nime andnud isiku eesnimeta tegelikult ekslik. Struve nime kandnud astronoome on veel. Muu maailma tekstides ja kaartidel on lühendiga *W. Struve* tänav teisendatud mõnikord *West Struve*. Selle vältimiseks, samuti mõnede maade kirjutamisreeglite tõttu on mõnedes kohtades kirjutatud tänava nimena välja *Wilhelm Struve*.

Välislingid
-----------

 Wilhelm Struve tänav – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
**Pärnu pitsistuudio** on Pärnus Nooruse Majas tegutsev käsitööliste ühendus, mille eesmärgiks on niplispitsi erinevate tehnikate taastamine, õpetamine ja säilitamine.   

Pitsituudio asutas 2000. aastal Eeva Talts ning seda haldab MTÜ Tulilind. Stuudio eestvedaja 2017. aastast on Birgit Pere-Päästel. Stuudiolaste põhitegevuseks on niplamine, kuid õpitud on ka süstik-, filee-, seto ja iiri pitsi, erinevate riikide rahvuspitse ning nende valmistamise tehnikaid. Pitsistuudio teeb koostööd MTÜ Niplispitsi Seltsiga, mitmete Eesti linnade ja Läti niplajatega. Tihedalt vahetatakse kogemusi ja inspiratsiooni Tõstamaa rahvarõivakooliga.   

Aastast 2001 korraldab pitsistuudio Pärnu Kuninga Tänava Põhikoolis rahvusvahelist pitsifestivali, mis alates 2017. aastast kannab Eeva Taltsi nime. Festivalil on osalenud õpetajad ja huvilised Lätist, Skandinaaviast, Hollandist, Ühendkuningriikidest, Belgiast, Saksamaalt ja Venemaalt. Kahjuks jäi festival 2020. aasta COVID-19 pandeemia tõttu pausile ning ootab taaselustamist.

Välislingid
-----------

  

* Koduleht
* 
* 
* Pärnu Postimees, 21.07.2015, "Pitsifestival pakkus käsitöö kõrgtaset"