recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Alan Olav Walker** (sündinud 24. augustil 1997 Northamptonis Suurbritannias) on Norra DJ ja plaaditootja. 

Tema tuntuim singel "Faded" ilmus 2015. aastal ning see sai Saksamaal teemantsertifikaadi ja mitu plaatinasertifikaati rohkem kui kümnes riigis, sealhulgas USA-s ja Suurbritannias. Ta sai sellest ajast tuntuks oma kunstilisuse ja stiili eest. Ta avaldas oma debüütstuudioalbumi „Different World" 2018. aastal. Ta hinnati 36. kohale 2018. aasta *DJ Magi* Top 100 DJ-de nimekirjas.

Lapsepõlv ja noorus
-------------------

Alan Walker on norralanna Hilde Omdal Walkeri ja inglase Philip Alan Walkeri poeg. Sünnist saati on tal vanemate päritolu tõttu topeltkodakondsus, nii Norra kui ka Suurbritannia oma. Kaheaastaselt kolis ta perega Norrasse Bergenisse. Walker kasvas üles vanema õe Camillaga, kes sündis Inglismaal, ja noorema venna Andreasega, kes sündis Norras. 

Digitaalajastul üles kasvanud Walker tundis juba varakult huvi arvutite vastu, hiljem hakkasid teda huvitama programmeerimine ja graafiline disain. Tal ei ole muusikaharidust, muusika tootmist on ta õppinud vaid YouTube'i õpetuste abil.

Loomingulisus
-------------

Walker Wind Musicu auhinnagalal
Walker oli algul tuntud nimedega "DJ Walkzz" või "Walkzz". Oma kodanikunimega ehk Alan Walkerina hakkas ta esinema pärast seda, kui oli plaadilepingule alla kirjutanud. Ta kujundas oma logo 2013. aastal, mis koosneb omavahel põimunud tähtedest A ja W, mis on tema nime initsiaalid. Ta kasutab laval esinedes alati kapuutsi ja näomaski. Kui temalt NRK intervjuu ajal küsiti, miks ta kasutab laval olles maski, vastas ta, et „see on selleks, et hoida madalat profiili, säilitades samas mulle antava vaimse pildi. Ma arvan, et see on päris lahe. Väike kiiks, mis paneb inimesed endalt küsima, kes tegelikult on Alan Walkeri taga olev isik."  Sarja "Unmasked" osas märkis ta, et "mask on pigem märk ja sümbol, et näidata meie kõigi ühtsust ja seda, et me oleme kõik sarnased, et mina ei ole teistest erinev".

Viited
------

1. ↑  Litleskare, Tord (8. detsember 2017). "Feirer bursdagen i hjembyen med massivt show". *gaffa.no* (norra). GAFFA. Originaali arhiivikoopia seisuga 11.10.2018. Vaadatud 10.10.2018.
2. 1 2  "Alan Walker talks fame, gaming and music-making". DJ Mag. 11.03.2018.
3. ↑  DJ Mag staff; Guttridge-Hewitt, Martin (11.10.2018). "Alan Walker". *DJ Mag*. Vaadatud 2.11.2018.
4. ↑  "Spellemannprisen 2016, Årets låt - Faded". NRK. Vaadatud 28.02.2018.
5. ↑  "Alan Walker: Unmasked (Episode 3)". Alan Walker on YouTube. Vaadatud 28.02.2018.
6. ↑  "Alan Walker droppar maska". NRK. 9.11.2016.
7. ↑  "Alan Walker - Q&A #1". YouTube. 12.08.2016.
8. ↑  NRK (9. juuli 2016). "Norges nye stjerne Alan Walker om suksessen: – Magisk".
9. ↑  "Alan Walker's third episode of his 'Unmasked' series - EARMILK". *EARMILK*. Vaadatud 9.03.2018.
10. ↑  "Alan Walker locked to play DJ Mag Miami Pool Party". *DJMag.com*. DJ Mag Staff. 28.02.2018.
Lucas Veríssimo 2017. aastal Santose särgis
**Lucas Veríssimo da Silva** (sündinud 7. juulil 1995 Jundiaís) on Brasiilia jalgpallur, kes mängib keskkaitsjana Brasiilia kõrgliigaklubis Corinthians.

Ta liitus 2013. aastal Santosega. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta 2016. aasta jaanuaris. Sama aasta märtsis pikendas ta klubiga lepingut kuni 2019. aasta detsembrini. Debüüdi Brasiilia kõrgliigas tegi ta 14. septembril 2016 mängus Botafogo vastu. Esimese värava klubi meeskonnas lõi ta 4. mail 2017 Copa Libertadorese alagrupimängus Colombia klubi Independiente vastu.

2017. aasta juulis pikendas ta oma lepingu klubiga veel kahe ja poole aasta võrra. Esimese värava Brasiilia kõrgliigas lõi ta 4. augustil 2019 6:1 võidumängus Goiáse üle.

2021. aasta jaanuaris siirdus ta Portugali kõrgliigaklubisse Lissaboni Benfica. 2021. aasta augustis valiti Veríssimo Portugali kõrgliiga kuu parimaks kaitsjaks ja üldse parimaks mängijaks. Hooajal 2022/23 tuli ta klubiga Portugali meistriks, kuid Veríssimo pääses sel hooaja liigas väljakule vaid kahes mängus. 2023. aasta juulis läks ta Benficast laenule Corinthiansi.

Brasiilia jalgpallikoondises tegi Veríssimo debüüdi 9. septembril 2021 MM-i valikmängus Peruu vastu.

Saavutused
----------

Santos
* Campeonato Paulista: 2016

Benfica
* Primeira Liga: 2022–23

Viited
------

1. ↑  "Daniel Guedes, Lucas Veríssimo e Jean Mota renovam contrato com o Santos FC até 30 de junho de 2022". Santos FC. 18.7.2017. Vaadatud 4.8.2019
2. ↑  "Santos goleia o Goiás, vence a sétima seguida e se mantém na ponta do Brasileiro; veja entrevistas ao vivo". globoesporte.globo.com. 4.8.2019. Vaadatud 4.8.2019
3. ↑  "Santos acerta venda de Lucas Veríssimo para o Benfica". GloboEsporte.com. 4.1.2021. Vaadatud 19.2.2021
4. ↑  "Corinthians anuncia a contratação do zagueiro Lucas Veríssimo". ge.globo.com. 26.7.2023. Vaadatud 1.8.2023

Välislingid
-----------

* Profiil Santos FC kodulehel
**Ruth Fuchs** (neiuna **Gamm**, hiljem **Hellmann**, 14. detsember 1946 – 20. september 2023) oli Saksa poliitik ja sportlane. Ida-Saksamaad esindanud Fuchs tuli 1972. aasta suveolümpiamängudel Münchenis ja 1976. aasta suveolümpiamängudel Montrealis odaviskes olümpiavõitjaks. Ta püstitas 1970-ndatel kuus korda odaviskamise maailmarekordi. 

Tema isiklik rekord oli 69.96 meetrit vana odaga, saavutatud 1980. aasta aprillis Splitis. Sellega oli ta vanatüüpi odaga Saksamaa odaviskajate seas seitsmes, Petra Felke (kes hoidis maailmarekordit), Antje Kempe, Silke Renki, Beate Kochi, Karen Forkeli ja Tanja Damaske järel. 

Fuchs tunnistas, et kasutas Ida-Saksamaa ametlikus spordiprogrammis oma karjääri jooksul steroide. 

Pärast kergejõustikust pensionile jäämist sai Fuchsist taasühendatud Saksamaa Demokraatliku Sotsialismi Partei (praegu Vasakpartei) parlamendi liige. Pärast avalikust elust eemale jäämist elas Fuchs Buchas, Saale-Holzlandis Tüüringis. 

Ruth Fuchs suri Jena ülikooli haiglas 20. septembril 2023. aastal 76-aastaselt.
Aleksandrija kirik
**Aleksandrija** on küla Leedus Skuodase rajoonis, Aleksandrija valla halduskeskus. Külas asuvad põhikool ja raamatukogu. Seal on ka kalmistu.

Aleksandrijat on esimest korda kirjalikult mainitud aastal 1660, mil see kandis nime **Truikinai**. Sel aastal lasi Aleksander Kazimierz Sapieha sinna puidust kabeli ehitada. Aastal 1778 pandi küla inventariraamatusse kirja kui *Trokiny*. Aastal 1785 ehitati külla kabeli asemele kirik.

Kohaliku legendi kohaselt rajanud kabeli hoopis Aleksander Sapieha isa Truikinas, kes lasi hobuse liikvele ja sinna, kuhu see seisma jäi, rajas ta kiriku. Kiriku nimetas ta oma poja Aleksandri järgi, kiriku juurde tekkinud küla sai aga nime tema enda järgi.

Nõukogude ajal oli Aleksandrija kohaliku kolhoosi keskasulaks.

7. novembril 2007 sooritasid politseinikud külas avarii, milles hukkus kolm inimest. Avarii tagajärjel astusid tagasi nii toonane siseminister Raimondas Šukys, kui ka politsei ülemkomissar Vytautas Grigaravičius.

Elanikkond
----------

|  |  |
| --- | --- |
| * 164 (1902)
* 183 (1923)
* 127 (1959)
* 138 (1970)
* 233 (1979)
 | * 302 (1985)
* 402 (1989)
* 433 (2001)
* 387 (2011)
* 313 (2021)
 |

* KaukolikaiKaukolikai
* Kabeli sisevaadeKabeli sisevaade

Viited
------

1. ↑  Gyventojai gyvenamosiose vietovėse: Lietuvos Respublikos 2021 metų gyventojų surašymo rezultatai. Vilnius: Statistikos departamentas, 2022.
2. ↑
3. ↑  A. Semaška. Pasižvalgymai po Lietuvą. 2004, 458 lk.
4. ↑  Vaitkevičius V. *Senosios Lietuvos šventvietės. Žemaitija,* Vilnius 1998, 148 lk.
5. ↑  Aleksandrija (Skuodas). Visuotinė lietuvių enciklopedija, Kd. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001. 314 lk.

Välislingid
-----------

 Aleksandrija (Leedu) – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Küla portaalis vietoves.Lt

| * v
* r
Aleksandrija valla haldusjaotus |
| --- |
| 
**Aleksandrija** **·**  Apuolė **·**  Daujotai **·**  Detlaukė **·**  Dvaralis **·**  Gėsalai **·**  Jedžiotai **·**  Juknaičiai **·**  Kalnėnai **·**  Kaukolikai **·**  Kerviai **·**  Kivyliai **·**  Klaišiai **·**  Klauseikiai **·**  Knežė **·**  Nuosamai **·**  Šarkė **·**  Truikinai **·**  Veiteliai **·**  Viršilai |
Saint Michael's Mount tõusu ajal (1900)
Saint Michael's Mount mõõna ajal (1987)
**Saint Michael's Mount** on tõusu ajal saar La Manche'i väinas. Saare pindala on 8,5 hektarit, kõrgus üle 60 meetri. Mõõna ajal on see poolsaar, osa Suurbritannia saarest. See asub umbes 400 meetri kaugusel Suurbritannia rannikust, Cornwalli äärmises edelaotsas paiknevast Marazioni sadamast, millega on jalgtee abil ühendatud.

Meri tõusis tänapäevasele tasemele umbes 6. sajandil. Rahva mälus on säilinud mälestused üleujutuse-eelsest ajast. Näiteks Saint Michael's Mounti kornikeelne nimi *Carrack Looz en Cooz* tähendab 'hall kalju metsas'. Samal ajal ujutati üle ka lähedalpaiknev Lyonessi piirkond, mille täpset asukohta rahvalaulud ei näita, kuid mille jäänused võivad olla Scilly saared.

Teisel pool La Manche'i väina Normandias asub Mont-Saint-Michel, mis samuti on poole ajast saar ja poole ajast poolsaar.

Ajalugu
-------

Võimalik, et Saint Michael's Mounti on maininud Plinius Vanem Timaeust käsitledes Mictisena ja Diodorus Siculus Ictisena. Sel juhul oleks see Inglismaa vanim ürikutes mainitud täpselt määratletud koht.

Piirkonnana, mis on osa ajast saar ja osa ajast poolsaar, seoti St Michael's Mounti müstiliste jõududega. Juba Edward Usutunnistaja ajal oli see palverännakute sihtmärk; seal paiknes pühakoda. St Michael's Mount anti William Vallutaja vennale Robertile, kes oli Inglismaa üks suurimaid maaomanikke. 11. sajandil lubas paavst Gregorius VII pattude andeksandmist kõigile, kes St Michael's Mountis palverännakul käivad. Seal asus kõrvalklooster: klooster, kus abt ei elanud; abt elas peakloostris.

Vaade lossile
1414. aastal keelustas Henry V kõrvalkloostrid ja sellest algas St Michael's Mounti tähtsuse tõus. 15. sajandist pärinevad selle loss, sadam ja Püha Miikaeli kabel.

St Michael's Mounti pärast on sageli sõditud. Richard Lõvisüdame ajal vallutas selle John Maata. John de Vere, kolmeteistkümnes Oxfordi krahv kaitses seda 1473. aastal 23 nädalat 6 tuhande Edward IV sõduri vastu. Perkin Warbeck hõivas selle 1497. 1549 alustas St Michael's Mounti kuberner Humphry Arundell ülestõusu. Elizabeth I andis selle Salisbury krahvile Robert Cecilile, kelle poeg müüs selle Francis Bassetile. Kodusõja ajal pooldas St Michael's Mount kuningat ning Francis Basseti vend Arthur Basset sõdis selle pärast parlamendi vägede vastu juulis 1646. 19. sajandi lõpus avastati lossist salakamber ja sellest rojalistliku sõduri luukere. Arvatavasti oli too surnud nälga ja janusse. 1659 müüdi St Michael's Mount kolonel John St Aubynile, kelle järeltulijad lord St Levanid elavad lossis tänapäevani.

Turismiobjekt
-------------

Pääsu St Michael's Mountile kontrollib Ajalooliste ja Looduslike Vaatamisväärsuste Rahvuslik Ühing. 2004/05 hooajal külastas seda 206 557 turisti, mis on ühingu hallatavatest objektidest 6. kohal.

Alates 1. märtsist 2006 maksab St Michael's Mounti külastamine täiskasvanule 6 naela, lapsele 3 naela, perele 15 naela, üle 15-liikmelistele rühmadele 5,5 naela inimese pealt, aia külastamine 3 naela.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **St Michael's Mount** |

* Saare koduleht
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib mõõtühikust; matemaatikas võidakse ühikuks nimetada ka ühikelementi ja pööratavat elementi* |

---

**Mõõtühik** ehk **ühik** on füüsikalise suuruse väärtus, millega seda suurust mõõtmisel kvantitatiivselt võrreldakse.

Mõõtühikud jagunevad sõltumatuteks ühikuteks ‒ põhiühikuteks ‒ ja nende kaudu määratletavateks ühikuteks ‒ tuletatud ühikuteks. Põhiühikud ja tuletatud ühikud moodustavad mõõtühikute süsteemi ehk ühikusüsteemi. 

Tuntuimad ühikusüsteemid on CGS-süsteem, MKSA-süsteem ja rahvusvaheline mõõtühikute süsteem (SI). Kõigis neis süsteemides on põhiühikute hulgas pikkuse, massi ja aja ühik, MKSA-süsteemis lisaks voolutugevuse ühik ning SI-süsteemis voolutugevuse, temperatuuri, ainehulga ja valgustugevuse ühik.

Põhiühikutest ja tuletatud ühikutest moodustatakse kümnendeesliidete abil kord- ja osaühikud (vt Ühikute detsimaaleesliited).

Eestis on kohustuslik kasutada rahvusvahelise mõõtühikute süsteemi (SI) mõõtühikuid majandustegevuses, rahvatervise ja avaliku ohutuse valdkonnas, haldus- ja õppetegevuses ning standardimisel. Seda nõuet kohaldatakse mõõtevahenditele, mõõtetulemustele ja mõõtühikute abil väljendatavatele suurustele.

Kasutusel on ka mitmeid rahvusvahelisse mõõtühikute süsteemi mittekuuluvaid ühikuid, vt SI ühikutega seotud ühikud, SI-väliseid mõõtühikuid.

Vaata ka
--------

* SI-süsteemi ühikud
* Mõõtühikute loend
* Vanade ja vähemlevinud mõõtühikute loend
* Briti ühikusüsteem
* USA ühikusüsteem

Viited
------

1. ↑  ENE 6. köide, 1992
2. ↑   Mõõteseadus

Välislingid
-----------

* Mõõtühikute kalkulaator
* Kiire konversioon
**Mielagėnai** (valgevene keeles traditsiooniliselt Мелагены) on alev Leedus Ignalina rajoonis, Mielagėnai valla halduskeskus. Alev asub Ignalinast 20 kilomeetrit kagus merepinnast 135 meetri kõrgusel Kančiogina jõe kaldal. 

Alevis on põhikool, rahvamaja, postkontor ja raamatukogu, seal asub ka kalmistu. Mielagėnai katoliku kirik valmis aastal 1790. Kiriku väravad, piirdemüür ja kellatorn on muinsuskaitse all.

Elanikkond
----------

|  |  |
| --- | --- |
| * 180 (1861)
* 180 (1867)
* 517 (1897)
* 516 (1905)
* 288 (1930)
* 421 (1959)
* 321 (1970)
 | * 349 (1979)
* 300 (1980)
* 333 (1986)
* 352 (1989)
* 286 (2001)
* 236 (2011)
 |

Ajalugu
-------

Mõisat on esmamainitud 1656. aastal. 1736. aastal kuulus see Liivimaalt pärit karikahoidjate Kublickite perele. 1760. aastal ehitas sealse mõisa omanik Mielagėnaisse kabeli, aastal 1779 moodustati selle juurde aga kihelkond. Stanisław II andis asulale aastal 1768 õiguse turuplatsile, mis tähendas sisuliselt alevi staatust.

1828. aastast on esimesed teated sealse kihelkonnakooli kohta. Alevis elas üks Novembriülestõusu juhte Leedu aladel, Vincentas Bortkevičius. Tsaariajal kasutati alevi kohta venekeelset nimekuju Магеляны. Aastail 1893–1915 toimus koolis õppetöö vene keeles.

XX sajandi algusaastatel, mil asula olid hõivanud Saksa väed, kandis asula nime **Melagėnai**. Aastail 1920–1939 kuulus Mielagėnai Poola koosseisu, 1921–1939 aastail toimus seal õppetöö poola keeles. Aastail 1939–1940 oli alev Valgevene NSV koosseisus. Juulis 1941 asustasid Saksa okupatsiooniväed sealsed 15 juudi peret Švenčionysi getosse. Nõukogude võimud küüditasid 8 sealset elanikku. Aastal 1944 süütasid Saksa väed alevi põlema.

Nõukogude perioodil oli alev kohaliku kolhoosi keskasulaks.

* MielagėnaiMielagėnai
* Alevi tänavavaadeAlevi tänavavaade
* Katoliku kirikKatoliku kirik
* Kiriku sisevaadeKiriku sisevaade

Viited
------

1. ↑  2011 m. surašymas
2. ↑   Вялікі гістарычны атлас Беларусі : у 3 т. / Дзяржаўны камітэт па маёмасці Рэспублікі Беларусь, Рэспубліканскае унітарнае прадпрыемства «Белкартаграфія»; рэдкалегія: В. Л. Насевіч (галоўны рэдактар) [і інш.]. — Kd. 2 / — 2013 — lk. 81. — ISBN 978-985-508-245-4.
3. ↑  Магеляны. Географическо-статистический словарь Российской империи, Kd. 3 (Лаарсъ — Оятъ). СПб, 1867, 131 lk.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Mielagėnai** |

* Alev portaalis vietoves.Lt
Vaade üle Soglio küla (esiplaanil) Lääne-Bregaglia tippudele – Sciora tipud (vasakul), Piz Cengalo (vasakul keskel) ja Piz Badile (keskel)

Bregaglia mäestik (Šveits)Bregaglia mäestik
Asukoht Šveitsis
 **Bregaglia mäestik** on väike rühm peamiselt graniidist mägesid Šveitsi Graubündeni kantonis ja Põhja-Itaalia Sondrio provintsis. See saab oma nime osaliselt Šveitsi, osaliselt Itaalia orult, *Val Bregaglialt*, ja on saksa keeles tuntud kui *Bergell*. Teised nimed, mida mäestiku kohta kasutatakse, on Val Masino Alpid ja peaseljandiku kirjeldamiseks Masino-Bregaglia-Disgrazia. Vicosoprano (1067 m) on peamine asula mäestiku Šveitsi poolel.

Mäestik on populaarne mägironimise sihtkoht ja hõlmab selliseid tippe nagu Monte Disgrazia, Piz Cengalo ja Piz Badile. Tuntud mägironijad, kes on piirkonnaga seotud ja on teinud mäestikus märkimisväärseid esimesi tõuse, on näiteks Leslie Stephen, Douglas Freshfield, W. A. B. Coolidge, Christian Klucker, Paul Güssfeldt ja Riccardo Cassin.

Köisraudtee kulgeb Pranzairast Albigna järveni ja Albigna hütt (2331 m) on veel 30–45 minutilise jalutuskäigu kaugusel ida pool paisu.

Tähtsamad tipud
---------------

| Tipp | Kõrgus (m) |
| --- | --- |
| Monte Disgrazia | 3678 |
| Cima di Castello | 3375 |
| Cima di Rosso | 3369 |
| Piz Cengalo | 3367 |
| Cima dal Cantun | 3354 |
| Monte Sissone | 3330 |
| Piz Badile | 3308 |
| Sciora di Dentro | 3275 |
| Cima della Bondasca | 3267 |
| Piz Bacun | 3244 |
| Punta Pioda | 3238 |
| Pizzi Gemelli | 3223 |
| Monte del Forno | 3214 |
| Ago di Sciora | 3205 |
| Monte di Zocca | 3175 |
| Piz Badilet | 3171 |
| Sciora di Fuori (Sciora Dafora) | 3169 |
| Piz Cacciabella | 2980 |
| Torre Innominata | 2969 |
| Piz Trubinasca | 2918 |
| Monte Spluga | 2841 |

Liustikud
---------

Peamised liustikud:

* Forno liustik
* Albigna liustik

Galerii
-------

* Piz Badile Val Bondasca kohalPiz Badile Val Bondasca kohal
* Piz Badile vaadatuna lõunastPiz Badile vaadatuna lõunast
* SoglioSoglio
* VicosopranoVicosoprano
* Cima di CastelloCima di Castello
* Albigna järvAlbigna järv
* Forno liustikForno liustik
* Forno hüttForno hütt

Vaata ka
--------

* Šveitsi Alpid
Barnim VIII ja tema naine Anna
**Barnim VIII** (1405. ja 1407. aasta vahel - 15. ja 19. detsembri vahel 1451) oli Pommeri-Wolgasti-Barthi hertsog.

Barnim VIII oli Pommeri-Wolgasti hertsogi Wartislaw VIII poeg. Pärast isa surma 1415. aastal oli tema lesk Agnes esialgu oma poegade Barnim VIII ja Swantibor IV ning ka mehevenna poegade Barnim VI, Wartislaw IX ja Barnim VII eestkostja. Agnes sai abi regentnõukogult, mida juhtis Kord Bonow. Kui erinevad pojad täisikka jõudsid, jaotati Pommeri 1425. aastal. Barnim VIII ja Swantibor IV said Pommeri-Barthi.

Taani-Hansa sõja ajal osales Barnim VIII Taani privateeringus Hansa Liidu vastu. 1427. aastal juhtisid tema ja ta sugulane Taani kuningas Erik Pommerist Taani-Rootsi ühendlaevastikku, võites Hansa laevastikku Sundi lahingus. Nad vallutasid konvoi või Hansa kaubalaevu *en route* Läänemerele. Barnim VIII osales ka turniiridel.

Swantibor ja Barnim jaotasid oma osa hertsogkonnast 1435. aastal omavahel, Swantibor sai Rügeni saare ja Stralsundi linna ning Barnim sai mandriosa peale Stralsundi. Kui Swantibor 1440. aastal suri, läksid Rügen ja Stralsund tagasi Barnimile. 1441. aastal vallutas Barnim Zingsti poolsaare Tsistertslaste ordu Hiddensee Püha Nikolause kloostrilt. Oma nõbude nõusolekul pantis ta hiljem Barthi, Zingsti ja Damgarteni valdused 20 000 kuldna eest oma vennatütrele Katharinele. 1445. aastal kaitsesid Barnim VII ja Barnim VIII Pasewalki linna Brandenburgi kuurvürsti Friedrich II vastu.

Barnim VIII suri 1451. aastal katku ja maeti Neuenkampi kloostrisse.

Abielu ja lapsed
----------------

Ta abiellus Wunstorfi Annaga. Nad said tütre Agnese (1434–1512).
Moritz Seider 2019. aastal Mannheimi Adleris mängimas
**Moritz Seider** (sündinud 6. aprillil 2001 Zellis) on Saksamaa jäähokimängija, kes mängib kaitsjana NHL-i klubis Detroit Red Wings.

Ta alustas klubikarjääri Saksamaa klubis Mannheimi Adler, mille meeskonnas debüteeris ta Saksamaa kõrgliigas hooajal 2017–18. Hooajal 2018–19 sai ta Saksamaa kõrgliigas kirja kaks väravat ja neli väravasöötu. Samal hooajal jõudis ta klubiga Saksamaa meistrivõistlustel finaali, kus võideti Müncheni EHC Red Bulli. Samal hooajal valiti Seider Saksamaa kõrgliiga hooaja uustulnukaks.

2019. aastal valis Detroit Red Wings ta NHL-i *draft* '​is kuuenda valikuna. 2019. aasta juulis sõlmis ta klubiga kolmeaastase lepingu. Hooajal 2019–20 mängis ta American Hockey League'is Red Wingsi noorteklubis Grand Rapids Griffins, saades kirja kaks väravat ja 20 väravasöötu.

2020. aasta oktoobris asus ta laenulepingu alusel mängima Rootsi kõrgliiga klubis Rögle. Hooajal 2020–21 lõi ta Rootsi kõrgliigas seitse väravat ja andis 21 väravasöötu ning oli selle resultatiivseim noormängija liigas. Röglega jõudis ta samal hooajal Rootsi meistrivõistlustel finaalil, kus kaotati Växjö Lakersile. Seider valiti hooaja lõpus liiga hooaja parimaks kaitsemängijaks.

NHL-is debüteeris Seider 14. oktoobril 2021 mängus valitseva Stanley karika võitja Tampa Bay Lightningi vastu ja andis selles mängus kaks väravasöötu. Esimese värava lõi ta NHL-is sama aasta 6. novembril mängus Buffalo Sabresi vastu, tuues lisaajal Red Wingsile 4:3 võidu.

Seider osales Saksamaa jäähokikoondise koosseisus 2019. aasta maailmameistrivõistlustel, kus lõi kaks väravat. 2020. aasta juunioride maailmameistrivõistlustel jäi ta Saksamaa võistkonnaga oma alagrupis viimaseks. 2021. aasta maailmameistrivõistlustel valiti Seider turniiri parimaks kaitsemängijaks ja turniiri sümboolsesse koosseisu.

Viited
------

1. 1 2   (vaadatud 21.5.2021)
2. ↑   (vaadatud 21.10.2021)
3. ↑  "Moritz Seider Scores His First Goal as Red Wings Rally to Win 4-3". octopusthrower.com. Vaadatud 24.12.2021

Välislingid
-----------

* Moritz Seider NHL.com lehel
* Moritz Seider hockeydb.com lehel

| * v
* r
Detroit Red Wings |
| --- |
| 
**Väravavahid**: Magnus Hellberg **·** Ville Husso |
| 
**Kaitsjad**: Ben Chiarot **·** Robert Hägg **·** Gustav Lindström **·** Olli Määttä **·** Jordan Oesterle **·** Mark Pysyk **·** Moritz Seider **·** Jake Walman |
| 
**Ründajad**: Jonatan Berggren **·** Alex Chiasson **·** Andrew Copp **·** Austin Czarnik **·** Adam Erne **·** Robby Fabbri **·** Dominik Kubalík **·** Dylan Larkin **·** David Perron **·** Michael Rasmussen **·** Lucas Raymond **·** Pius Suter **·** Joe Veleno **·** Filip Zadina |
Panoraamvaade Ristija Johannese kirikuga

Flattnitzi kuru (Austria)Flattnitzi kuru
Asukoht Austrias
**Flattnitzi kuru** (1400 m) on kõrge mäekuru Austrias Gurktali Alpides.

Kuru asub Kärnteni liidumaal, ühendades Glödnitzi Gurki orus Stadliga Muri jõe ääres Steiermargi liidumaal. Kurul asub hajaküla koos kõrgmäestiku sanatooriumi (*Luftkurort*) ja alpijärvega (*Flattnitzer See*). See on populaarne sihtkoht matkajatele ja talviti murdmaasuusatajatele.

Ristija Johannese kirik
Kuru oli võibolla tuntud Rooma ajal, seda on esmamainitud 898. aasta dokumendis, mille väljastas Karolingist keiser Arnulf. 1173. aastal püstitasid Gurki piiskopid romaani stiilis Ristija Johannesele pühitsetud kabeli, mis ehitati 1330. aasta paiku ümber kihelkonnakirikuks koos külgneva hospiitsihoonega. Piiskopid kasutasid Flattnitzi (sloveeni keeles *blato* 'sammal') suveresidentsina. Kuru laastasid 1478. aastal sissetunginud Osmanite väed. 17. sajandil oli Flattnitz hõbeda, rauamaagi ja seatina kaevandamispiirkond.
**Cochabamba** [kotšav'amba] on linn Boliivias, Cochabamba departemangu keskus.

Cochabamba asub Ida-Kordiljeerides 2650 m kõrgusel merepinnast. Linnast voolab läbi Isiboro jõgi, mis Mamoré ja Madeira jõe kaudu viib oma veed Amazonasesse.

Cochabamba lähimad suured asulad on idas olev naaberlinn Sacaba ja selle taga pisut kaugemal idas olev Punata.

Cochabambal ei ole raudteeühendust. Maantee läheb linnast läände Orurosse ja La Pazi, itta Santa Cruzi ning kirdesse mägedest alla tasandikule.

Katedraal Cochabambas
Piirkond oli asustatud juba inkade-eelsel ajal. Seal oli viljaka pinnase ja soodsa kliimaga org, kus elasid mitmest hõimust pärit inimesed.

Esimene eurooplane, kes sellesse orgu jõudis, oli Garci Ruiz de Orellana 1542. Ta ostis suurema osa sellest piirkonnast kohalike hõimupealike käest ära, makstes selle eest 130 peesot. Müügitehing registreeriti 1552 Potosi linnas, mis oli kuningavõimu esindajate asupaik. Orellana elupaik Mayorazgo maja on säilinud ja asub tänapäeval Cochabamba lähedal Cala Calas.

Cochabamba linn asutati nimega **Villa de Oropeza** 2. augustil 1571 asekuninga, Oropesa krahvi Francisco de Toledo käsul. 1574. aastal vormistati see ametlikult. Sellest sai kohaliku põllumajanduse keskus, mis tootis toiduaineid läheduses olevate kaevandusasulate jaoks Altiplanos, sealhulgas Potosi jaoks, millest sai 17. sajandil üks maailma rikkamaid linnu sealsete hõbedakaevanduste tõttu. Need tohutud hõbedakoormad viidi Hispaaniasse, mis oli tollal üks maailma suurvõimudest. Seetõttu õitses ka Cochabamba oma olemasolu esimestel sajanditel. 18. sajandil hakkasid sealsed kaevandused ammenduma ja seetõttu käis Cochabamba alla.

1786 andis Hispaania kuningas Carlos III linnale uue nime **Villa de Cochabamba**, mille ette käisid sõnad "ustav ja vapper". Ustavaks ja vapraks nimetas Carlos linna sellepärast, et too oli olnud võtmerollis 1781. aasta indiaanlaste ülestõusu mahasurumisel Oruros, saates Orurosse oma väeüksused.

1793. aasta rahvaloenduse andmetel elas Cochabambas 22 305 inimest, neist 6368 hispaanlast (valget), 12 980 mestiitisi, 1182 indiaanlast, 1600 mulatti ja 175 aafriklasest orja.

2000. aastal toimusid linnas rahutused vee hinna kolmekordse tõusu pärast.

Elanike arv on umbes 800 000 (2003).

Viited
------

1. 1 2 3  Suur maailma atlas, lk. 140

Välislingid
-----------

* Cochabamba koduleht
Jonne Kotta (2011)
**Jonne Kotta** (sündinud 7. juunil 1972) on eestlasest merebioloog.

Haridus
-------

Pärast Tartu Ülikooli lõpetamist uuris Kotta võõrliike ja filtreerijaid loomi, näiteks seda, milline on filtreerijate loomade veepuhastamisvõime. Sel ajal Eestis merebioloogilisi eksperimente sisuliselt ei tehtud[*viide?*] või kui tehti, siis vaid laboritingimustes[*viide?*]. Kotta hakkas arendama eksperimentaaltööde valdkonda ning täiendas end Soome, Rootsi, Taani ja Prantsusmaa ülikoolide juures. Jonne Kotta kaitses doktoriväitekirja 2000. aastal Tartu Ülikoolis.

Töö
---

Ta on töötanud Prantsusmaal Pariisi Loodusmuuseumis, Taanis Taani Keskkonnauuringute Instituudis, Soomes Turu Ülikoolis ja Rootsis Stockholmi Ülikoolis. 2020. aastatel töötab ta vanemteadurina Tartu Ülikooli Eesti Mereinstituudis.

Teadustöö
---------

Lisaks mitmekesistele rahvuslikele ja Euroopa Liidu koostöövormidele on Kottal praegu koos Austraalia okeanograafidega käsil kolmeaastane projekt. Austraalias uurib ta rannikumere põhjataimestikku ning asjaolusid, mis määravad looduses koosluste produktsiooni, ja kliimamuutuste mõju hoovustele. Kotta sealse teadustöö põhiküsimuseks on see, kas rannikumere elustik võimendab või puhverdab kliimast tulenevaid muutusi või pole sel olulist rolli ehk teisisõnu selle mõju on vaid lokaalne.

Lisaks tegeleb ta veel kaugseire ja merebioloogia meetodite ühitamisega, et satelliitide kaudu kirjeldada mereelustiku levikumustreid, liigilist mitmekesisust ja keskkonna seisundit.

Ta on uurinud ka naftareostust ning töötanud Eesti rannikumere jaoks välja tundlikkuse ja taastumispotentsiaali kaardid.

Isiklikku
---------

Tema isa on merebioloog Ilmar Kotta ning vend helilooja ja muusikateadlane Kerri Kotta.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Jonne Kotta** |

* Jonne Kotta Eesti Teadusinfosüsteemis Muuda Vikiandmetes
* "Püramiidi tipus", ETV, 5. veebruar 2012
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib Iisraeli kuningast; Michelangelo skulptuuri kohta vaata artiklit Taavet (Michelangelo); eesnime kohta vaata artiklit Taavet (eesnimi)* |

---

Taavet näitab Koljati pead. (Gustave Doré illustratsioon)
**Taavet** (heebrea דָּוִד *David*) (u 1004-965 e.m.a) oli Juuda hõimust pärit Iisraeli kuningas. Taavetit peetakse Iisraeli kuningatest suurimaks ja Jeesuse otseseks esiisaks. Tema suurus põhineb esiteks tema sõjalistel vallutustel, mille tulemuseks oli Iisraeli ainuke "suur"riik. Taaveti järeltulijad valitsesid Jeruusalemmas üle 400 aasta.

Taaveti vallutused ja monarhia kindlustamine
--------------------------------------------

Taavet valitses pärast kuningas Sauli surma Juudamaa üle ja sai pärast põhjapoolseid hõime valitsenud Iiboseti surma kogu Iisraeli kuningaks. Ta kindlustas oma kuningavõimu ning riigi, mis hõlmas kogu Palestiinat ning ulatus Lõuna-Süüriasse.

Ta allutas vilistid, alistas Jordanitaguse Ammoni, Moabi ja Edomi. Muutis oma pealinnaks Jeruusalemma ja määras asevalitseja Damaskusesse. Kuningas Taavetiga saavutas Iisrael poliitilise sõltumatuse, edenes kaubandus ning arendas haridust. Tema ajal toodi seaduselaegas Jeruusalemma.

Taavet Vanas Testamendis
------------------------

Taavet on Vanas Testamendis üks kesksemaid kujusid.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Taavet** |

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Taavet** |
Kivitäks
*Oenanthe oenanthe oenanthe*
**Kivitäks** (*Oenanthe oenanthe*) on linnuliik rästaslaste sugukonna kivitäksi perekonnast.

Levila
------

Kivitäks pesitseb Euroopas, Loode-Aafrikas, Aasia ja Põhja-Ameerika põhjaosas. Eestis on kivitäks tavaline haudelind, tema pesitsusaegne arvukus on viimase hinnangu järgi 20 000 – 30 000 paari. 26. oktoobril 2013 tuvastati Eestis uue linnuliigina meil varem kohtamata liiv-kivitäks, kelle peamine levila jääb stepialadele. Kivitäksi perekonnas on üldse kokku arvel 22 liiki.

Kivitäks talvitub Aafrika lõunaosas. Alaskal pesitsevate lindude rändetee ühe otsa pikkus on kuni 15 000 kilomeetrit läbides keskmiselt 290 kilomeetrit päevas.

Elupaik
-------

Elupaigana eelistab kivitäks avamaastikke. Teda leidub kuivadel aasadel, karjamaadel, loopealsetel, uhtorgudes, saviste kinkude nõlvadel, põlendikel ja jäätmaadel, samuti jõgede järskudel kallastel.

Viited
------

1. ↑
2. ↑  Kivitäks on linnurände maailmameister[*alaline kõdulink*]
3. ↑

Välislingid
-----------

* Kivitäks andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes

* Kivitäks Koostanud: Inga Sõelsepp. Loodusõpe
* Loodusteadusliku hariduse keskuse õpikeskkonnad.
**Hermelingi mõis** (läti keeles *Hermeliņa muižiņa*, saksa keeles *Hermelingshof*) oli rüütlimõis Lätis Riia linnas Pētersala-Andrejsala asumis. Mõisa peahoone asus aadressil Katrīnas dambis 10.

Hermelingi mõis, 1786. aastal. Johann Christoph Brotze kogust
Hermelingi mõis, 1795. aastal.
Hermelingi mõisa rajas Gotthard Kettler, mõisa esimesteks omanikeks olid vennad Siebergid. Mõis jäi rüütlimõisaks kuni 20. sajandi alguseni. 17. sajandil kuulus mõis pastor Hermelingile, kelle järgi mõis ilmselt ka nime sai, kuigi Johann Christoph Brotze väitel sai mõis nime sellele kuulunud endisest Hermelingi saarest. Vahepeal Bartelsitele kuulunud mõisa ostis aastal 1756 lätlasest mastimeister Jānis Šteinhauers (saksapäraselt Johann Steinhauer), kes rajas mõisa saekaatri. Valmistatud laudadega tegi mees Riia sadamas peatuvatele laevadele vajalikke parandustöid. Saadud rahaga muutis mees mõisa hooned uhkemaks, nii et kuigi 18. sajandi teisel poolel hakkas Daugava järk-järgult mõisale kuuluvat maad ära uhtuma ning valdused ujutati suurvee ajal tihti üle, oli mõisa väärtus peale Janis Steinhauersi surma kolm korda suurem kui ajal, mil ta selle ostis.

Aastal 1797 põles saekaater maha. Aastal 1827 pantisid Steinhauersid mõisa Radekitele. 19. sajandi lõpus kuulus mõis Haarmannidele, kes jagasid mõisa maad ehituskruntideks. Kokku kerkis Hermelingi mõisa aladele 130 uut maja, mõisale jäid alles vaid peahoone ja selle kõrval asunud kõrts. Aastal 1904 omandas Riia linn ka need viimased hooned.

Hermelingi mõisa hooned on tänapäevaks hävinud. Aastal 1779 kuulusid mõisakompleksi juurde tuulik, saekaater, kõrgel vundamendil asuv häärber, kai. Sajandi lõpus tehtud joonisel on näha palju vähem hooneid, ka oli Daugava jõgi häärberile selleks ajaks ohtlikult lähedale jõudnud.

Välislingid
-----------

* Sissekanne Riia mõisate veebisaidil (*läti keeles*)
* Sissekanne Läti mõisate veebisaidil (*läti keeles*)
**Kreva** (valgevene keeles Крэва) on agrolinnake (endine alev) Valgevenes Hrodna oblastis Smarhońi rajoonis, Kreva külanõukogu halduskeskus. Asulas on 646 elanikku (2010). Leedu keeles *Krėva* või *Krevas*, poola keeles *Krewo*.

Krevas on keskkool ja raamatukogu. Vaatamisväärsusteks on XIV sajandil ehitatud kindlus, 1854. aastal ehitatud õigeusu kirik, XIX sajandi lõpus püstitatud sünagoog ja katoliku kirik.

Asula nimi tuleb ilmselt krivitšite rahvast.

Ajalugu
-------

Esimest korda mainitakse Krevad XIII sajandil kui Leedu muinasmaakonna Nalšia pealinna. 1260. aastast kuulus Kreva Leedu Suurvürstiriiki, olles Leedu suurvürstide valduses. Kuna asula oli XIV sajandil üks vürstiriigi tähtsamatest keskustest, olles ajutiselt isegi maa pealinn, siis püstitati sinna XIV sajandil (tõenäoliselt 1338. aastal) kivimüüridega kindlus. 1385. aastal sõlmiti sealses lossis Krevo unioon. 1387. aastal rajas Jogaila Krevasse Leedu alade esimese katoliikliku koguduse.

* Kreva loss. Vaade kirikuleKreva loss. Vaade kirikule
* Kreva lossKreva loss
* Kreva lossi varemedKreva lossi varemed

1559. aastal sai Krevast ametlikult alev. 1564. aastal andis kuningas Zygmunt II August Kreva lossi Moskvast põgenenud Andrei Kurbskile.

Poola jagamisel 1795. aastal läks Kreva Venemaa koosseisu. 1866. aastal sulgesid Poola ülestõusu maha suruma tulnud Vene väed katoliku kiriku ja hooned anti õigeusu kogudusele. XX sajandi algul oli Kreva kohalik keraamikatööstuse keskus.

Esimese maailmasõja ajal läbis Krevat Saksa-Vene vägede vaheline rindejoon. Vana ja lagunenud kindlus võeti uuesti kasutusele, selle juurde rajati kaasaegsemad betoonvarjendid. 1917. aastal võeti Kreva all Saksa vägede vastu ette suurtükirünnak, kannatada said nii kindlus kui ka asulas olnud katoliku kirik.

Kuni 1917. aastani oli Kreva Venemaa Keisririigi koosseisus, 1919–1939 kuulus Poolale, 1939–1991 kuulus Nõukogude Liidu koosseisu.

* KrevaKreva
* Kreva sünagoogKreva sünagoog
* Kreva katoliku kirikKreva katoliku kirik
* Kreva õigeusu kirikKreva õigeusu kirik

Välislingid
-----------

* Kreva
* Kreva kindlus
* Kreva Valgevene fotoentsüklopeedias
* Kreva YouTube'is
**Isaak Citroën** (eesnimi ka **Isak**, **Itsõk**, perekonnanimi ka **Citron**, **Tsitron**; 19. jaanuar 1878 – surmaaeg teadmata) oli juudi päritolu Eesti ärimees. 

Tema perekond oli pärit Leedust. Citroën tegutses enne Esimest maailmasõda Tallinnas väikeärimehena, nagu tema isagi. Tema karjäär suurärimehena sai hoo sisse Vabadussõja lõpus. Temast sai Balti Puuvilla Ketramise ja Kudumise Vabriku, Sindi Tekstiilivabriku, Kreenbalti, Eesti Niidi, Unioni nahatööstuse, tööstuslik-kaubandusliku grupi Silva ja Kommertspanga osanik ja juhatuse liige. Ta oli Eesti üks rikkamaid inimesi.

Isaak Citroën on kogunud tuntust kui Berliini juudi kogukonna abistaja Weimari Vabariigi aastatel.[*viide?*]

Isak Citron oli Tallinna restoranide, kohvikute ja söögimajade teenijate ühingu auliige.[*viide?*]

1932. aastal puhkes Balti Puuvilla Ketramise ja Kudumise Vabriku ümber skandaal. Firma peaomanikke Isaak Citroëni ja Konstantin Wachmanni süüdistati aktsiaseltsi raamatupidamise ning aruannete võltsimises kuue aasta jooksul, et saada aktsiaemissioonidest 20 miljonit krooni. Firma oli Eesti Panga kõige suurem võlglane.

Citroën määrati kaheks aastaks vanglasse. Ta vabastati 1935. aastal pool aastat enne tähtaega tervislikel põhjustel. Citroën säilitas aktsiad firmas kuni 1940. aastani. Citroën omas siis pea 50% aktsiatest, Robert Bang 25% ja Wachmann 10% aktsiatest. 

Nõukogude okupatsiooni ajal novembris 1940 ta arreteeriti. 1941. aastal viidi ta Unžlagi Gorki oblastis, kust ta vabanes 22. veebruaril 1942. Tema edasine elukäik, surmaaeg ja -koht on teadmata.

Isiklikku
---------

Isaak Citroëni tütre Reeli poeg on Tallinnas tegutsev kinnisvaraärimees Eduard Klas-Glass (sündinud 1948), kes on Eri Klasi lelle Leopoldi poeg.

Viited
------

1. 1 2  "Isaak Citron - 50. aastane". *Päewaleht, nr. 20*. 21. jaanuar 1928. Vaadatud 24.05.2017.
2. ↑  "Isaak Citron likvideerib "asju"". *Postimees (1886-1944), nr. 176*. 30. juuli 1933. Vaadatud 24.05.2017.
3. ↑  "Isaak Citron vabastati". *Uudisleht, nr. 80, 24*. Mai 1935. Vaadatud 24.05.2017.

Välislingid
-----------

* Eesti kommunismiohvrid 1940–1991
Koopa sissepääs
**Drachenhöhle** või **Drachenhöhle Mixnitz** (sõna otseses mõttes *Mixnitzi draakonikoobas*) on 542 meetri pikkune 20 meetri laiuse ja 12 meetri kõrguse sissepääsuga koobas Austrias Steiermargi liidumaal Mixnitzi lähedal, Bruck an der Murist kagus, 950 m kõrgusel üle merepinna. Liigi koopakaru (*Ursus ingressus*) ja muude luude fossiile, mida inimesed keskajal leidsid, peeti draakoniluudeks; see usk kulmineerus "Mixnitzi lohetapja" saagas. Koobas on üks suuremaid koopaid Alpides, kus karud asusid üle 500 meetri pikkusel alal, mille keskmine laius oli kuni 40 m ja kõrgus 10–15 m.

Väetiste nappuse tõttu Esimese maailmasõja ajal ja pärast seda kaevandati aastatel 1918–1923 intensiivselt koopas asuvaid 8–10 meetri kõrgusi setteid, millest ekstraheeriti umbes 2500 tonni fosforhapet. Väetise kaevandamisel viibisid mitmed geoloogid ja paleontoloogid, kes dokumenteerisid vaid kõige väärtuslikumad avastused. Sellegipoolest on leitud rikkalik kogu koopakaru, koopalõvi (*Panthera leo spelaea*), hallhundi (*Canis lupus*), alpi kaljukitse (*Capra ibex*) ja alpi ümiseja (*Marmota marmota*) fossiile, tuleasemete jäänuseid ja paleoliitikumi kivist tööriistu Aurignaci kultuurist, mis pärineb 65 000 – 31 000 aastast eKr. Ajavahemikust 65 000 – 31 000 eKr on need Austria vanimad inimasustuse jäljed.

Väljakaevamised
---------------

Arheoloogiliste tööde ülestähendused avaldati 1931. aastal monograafias, mille toimetasid ümber Othenio Abel ja G. Kyrie. Väljakaevamised toimusid koopa sees kahes kohas. Umbes 150 000 aasta vanused settekihid jagunesid mitmeks kihiks, mille hulgas eelajalooline kiht ja paleoliitikumi tulease andsid ka Neandertali kihi.

Koopast on välja kaevatud enam kui 30 000 koopakaru fossiili luud. Koht võeti 1928. aastal kaitse alla ja 1949. aastal tunnistati loodusmälestiseks.
**Tverai** on alev Leedus Rietavase omavalitsuses, Tverai valla halduskeskus. Tverai asub Aitra jõe ääres. Alevis on keskkool ja raamatukogu. Alevi kohta on vanasti vene keeles kasutatud nimekujusid Твери ja Тверы.

Alevis on säilinud vana žemaidipärane põhiplaan. Tverais asub aastal 1897 valminud kirik, mis on üks suuremaid puitkirikuid Leedus.

Ajalugu
-------

Esimest korda mainitakse asulat aastal 1251. Toona asus seal Žemaidi vürstile Vykintasele kuulunud kants (*Tviriment*), mille hõivas Mindaugas. Vykintas ründas koos liitlastega Mindaugast, aga oli sunnitud viimaks Tverai kantsi taganema, sai haavata ja kaotas kantsi. Aastal 1289 nimetatakse asulat ka Saksa ordu aruannetes. Kuni XIV sajandini esinebki asula edaspidi vaid ordu rüüsteretkede kirjeldustes. Tverai ümbruses asuvate Pribitka ja Šlapeikiškise muinaskalmistute uuringud näitavad, et sel ajal elas Tverais vähemalt kaks suurt ja jõukat kogukonda.

Aastal 1527 sai Tveraist Kęsgailade valdus. Aastal 1589 on esimest korda mainitud sealset kirikut. Aastal 1600 sai Tveraist alev. Aastal 1640 sai alev õiguse pidada kolm korda aastas laata. 

Põhjasõja, aastal 1709, laastas Tveraid katk. Toona oli alev Połubińskite valduses. Aastal 1721 elas Tverais vaid neli peret. Aastal 1776 rajasid Bilevičiused alevi juurde mõisa. Alev taastus aastaks 1789.

Aastal 1804 asutati Tverai kool. Nii aastail 1831 kui ka 1863 osalesid alevi elanikud ülestõusus tsaarivõimude vastu. XIX sajandil taasavastati ka vana peidetud ristisõdadeaegne kivitee (kūlgrinda), see on omataolistest pikim ja tuntuim. Aastal 1897 valmis Tverai kirik, 1907. aastal aga selle kivist kellatorn.

Pilte
-----

* Tverai keskväljakTverai keskväljak
* TveraiTverai
* Tverai kirikTverai kirik
* Tverai kiriku kellatornTverai kiriku kellatorn
* Vykintase mälestusmärkVykintase mälestusmärk

Tuntud elanikke
---------------

* Maironis – Leedu luuletaja
* Marshall Erdmann – USA arhitekt

Viited
------

1. ↑  Твери. Энциклопедический словарь Брокгауза и Ефрона, Kd. 32А (64) : Тай — Термиты. С.-Петербургъ, 1901. 708 lk.
2. ↑  Тверы. Географическо-статистический словарь Российской империи, Kd. 5 (Таарджалъ — Яя). СПб, 1885, 76 lk.

Välislingid
-----------

 Tverai – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Tverai
* Alev portaalis vietoves.Lt
* Muistne Tverai Varniai muuseumi kodulehel
**Aleksandr Zinovjev** (vene Александр Александрович Зиновьев; 29. oktoober 1922 Pahtino küla, Kostroma kubermang – 10. mai 2006 Moskva) oli vene loogik, filosoof ja kirjanik. Töid polüvalentse loogika alalt. Tema maailmatunnetust on iseloomustatud tragistliku ja pessimistlikuna.

Nõukogude ajal oli Zinovjev dissident. Pärast seda, kui ta oli Läänes avaldanud kaks Nõukogude korra suhtes kriitilist romaani, visati ta välja NSV Liidu Teaduste Akadeemiast ning saadeti 1978. aastal Nõukogude Liidust välja.

Pöördus 1999. aastal Venemaale tagasi (protestiks NATO sõjale Serbia vastu).

Pärast Nõukogude Liidu lõppu kritiseeris Zinovjev Boriss Jeltsini reforme ja toetas kommunist Gennadi Zjuganovit.

Zinovjev pooldas Nikolai Morozovi ja Anatoli Fomenko "uut kronoloogiat", mille järgi on kogu inimkonna vanem ajalugu võltsitud.

Eesti keeles
------------

Eesti keeles on temalt ilmunud raamatud:

* "Ela!" (1991)
* "Gorbatšovism" (1990)
* "Katastroika" (1991)

Oma raamatute eestikeelsete väljaannete honorari annetas ERSP-le.

Tunnustus
---------

* 1978 – Prix Médicis étranger

Vaata ka
--------

* "Homo Sovieticus", raamat (vene keeles *Гомо советикус* (1982))
Käsitöö
**Käsitöö** on tarbe- ja iluesemete valmistamine käsitsi, lihtsaid tööriistu kasutades. 

Enne tööstuslikku pööret ja vabrikutööstuse kujunemist valmistati kõik esemed sisuliselt käsitööna. Elukutselised käsitöölised, kes ei valmistanud asju üksnes oma tarbeks, vaid ka vahetuseks ja müügiks, tekkisid arvatavasti koos metallide sulatamise leviku ja linnadega. Eestiski tekkisid käsitöölised seoses linnade arenguga. Keskaja Euroopas reguleerisid käsitööliste tegevust tsunftid ja gildid ning nende reeglid. 

Sageli jaotatakse käsitöid meeste ja naiste töödeks. Eestis olid traditsioonilised meeste käsitööd metalli, puidu ja savi töötlemine ja vitspunumine, aga naiste käsitööd kanga ja silmuskudumine, õmblemine, heegeldamine ja tikkimine.

Käsitööstuskoda oli käsitööstuse alal tegutsevate isikute kutseesindus Eestis. See asutati 1935. aastal ja likvideeriti 1940.

Tänapäeva arenenud riikides on levinud käsitöö meelelahutuse ja ajaviitena või massitiraažis tööstustoodangust taotluslikult erinevate unikaalesemete valmistamisena enda tarbeks või müügiks. Selline käsitöö piirneb tihedalt kunstiga. Käsitöös kasutatakse tihti traditsioonilisi töövõtteid, tööriistu ja kujunduselemente, kuid neid võidakse ka ühendada tänapäevastega.

Käsitööalad
-----------

Heegeldamine - Kudumine - Kullassepatöö - Maalritöö - Nõelumistehnika - Pottsepatöö - Sepatöö - Silmuskudumine - Tikkimine - Tisleritöö - Viltimine - Õmblemine

Vaata ka
--------

* Eesti Rahvakunsti ja Käsitöö Liit
* käsitööselts
* käsitööteadus
* käsitöökeel
* Tee ise

Viited
------

1. ↑  Eesti entsüklopeedia, 12. kd. lk. 270

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Käsitöö** |

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Käsitöö** |

* Eesti Rahvakunsti ja Käsitöö Liit
* Käsitööfoorum isetegija.net
* IIDA käsitöökursused ja blogi
* Õpetuse raamat käsitöö koolidele ja iseõppimiseks Teos digiteerituna digitaalarhiivis DIGAR
**Kiduliai** (saksa keeles *Kydullen*, poola keeles *Kidule*) on küla Leedus Šakiai rajoonis, Kiduliai valla halduskeskus. Külas on postkontor, põhikool ja raamatukogu; seal kaevandatakse liiva. Kiduliai asub Nemunase kaldal ja selle juures ületab jõe Jurbarkase linna viiv sild. Kiduliai on praktiliselt kokku kasvanud Kukarskė, Judriai, Šiaudinė ja Kaimelise külaga. Vaatamisväärsusteks on Kiduliai mõisakompleksi säilinud hooned ja sealne park.

Ajalugu
-------

Kiduliai ja Kukarskė küla vahele jääb XIII sajandini kasutusel olnud Kukarskė linnamägi. Kiduliaid ennast on esimest korda mainitud aastal 1559, toona oli see kuninglik omand. XVI sajandi lõpus rajati sinna mõis ja küla läks eravaldusse. Aastal 1636 mainiti esimest korda sealset kabelit (see oli arvatavasti protestantide rajatud). Katoliiklik kabel rajati sinna aastal 1685, kirik rajati aastal 1688 Kaimeliai külla. Sealne kabel allus algselt Jurbarkase kihelkonnale.

XVII sajandi lõpus läks Kiduliai Preisimaa valdusse. Aastal 1804 moodustati Kiduliai kihelkond. Aastal 1807 elas sealses mõisas mõnda aega Friedrich Wilhelm III. Aastal 1837 sai sealse mõisa sõjaliste teenete eest Ivan von Offenberg. Knygnešystė ajal tegutses asulas mitu salakaubavedajat. Teise maailmasõja järel tegutsesid küla ümbruses Leedu metsavennad. Nõukogude ajal oli Kiduliai kohaliku sovhoosi keskasulaks. Aastal 1978 valmis sild üle Nemunase jõe.

* KiduliaiKiduliai
* Mõisa aitMõisa ait
* Sild üle NemunaseSild üle Nemunase

Viited
------

1. ↑  Marijampolės apskritis. Lietuvos statistikos departamento, vaadatud 08.01.2017.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Kiduliai** |

* Küla portaalis vietoves.Lt
**Siiri Epp Iismaa** (sündinud Canberras) on eesti päritolu Austraalia molekulaarbioloog ja biokeemik. 

Töötades Austraalias ja USAs on ta uurinud mitmeid olulisi bioloogilise tähtsusega proteiine ja tema uurimustulemused on edukalt selgitanud nende proteiinide struktuuri ja funktsiooni ensümoloogilisel ja füsioloogilisel tasemel. 

Canberras sündinud Siiri Epp Iismaa on teise põlve väliseestlane. Tema mõlemad vanemad töötasid meditsiinis ja see mõjutas laste karjääri valikut – pere kõik kolm tütart on täna seotud teadusega. S. Iismaa alustas põllumajandustaimede geeniuuringutega ja sellest ajast on tema nimel tänini mitu ristikheina patenti. 

Viimasel ajal on dr Iismaa uurinud ühte proteiini nimega TG2 ja leidnud, et TG2 kuju ja asukoht mõjutavad tema tegevust. TG2 on pikliku kujuga ning see seob ennast mitmesuguste retseptorite külge aidates nende kaudu naha haavadel ja silma võrkkesta kriimustustel paraneda ning soodustades südamelihase paranemist peale infarkti. TG2 kuju raku sees on enamasti kokkutõmubunud, aga kui TG2 seob ennast kaltsiumiga, siis muutub selle kuju pikerkuseks. Kusjuures tal on eriline ensümaatiline tegevus, mida tal väljaspool rakku tavaliselt ei ole. Selle tegevusega TG2 muudab teisi proteiine rakus ja kui seda ensümaatilist tegevust aktiveeritatakse peaajuvähirakus, siis vähirakk enam ei jagune. 

Hiljuti on dr Iismaa leidnud oma uurimisrühmaga, kuidas südamelihase raku pinnal olevat alfa1-adrenoretseptori aktiveerimine toimetab kaltsiumi südamelihase rakku ja võimaldab südame kokkutõmbumist. Alfa1-adrenoretseptorite aktiveerimine aitab haigel südamel kokku tõmbuda, kui beeta‐adrenoretseptorid südamelihase raku pinnal kahanevad, näiteks peale isheemiatõbe, infarkti või südamepuudulikkuse puhul. Praegu dr Iismaa ja tema töörühm uurivad, miks südamelihase rakud tekivad kindlal hulgal organismi embrüonaalses eas ning ei jagune lapsepõlvest saadik ja miks neid ei asendata ka hävimise korral, näiteks peale infarkti. Tegemist on südamelihase raku pinnal oleva retseptoriga. Esialgsed uurimustulemused näitavad, et peale infarkti, kui selles retseptoris on mutatsioon, mis väldib retseptori korralikku töötamist, siis südamelihase rakud jagunevad ja asendavad hävitatud rakke. Dr Iismaa püüab leida kliinikus kasutamiseks sobivat vahendit, mis takistaks selle retseptori mõju südamelihases peale infarkti.

Välislingid
-----------

* "Püramiidi tipus", ETV, 15. aprill 2012
**Marta Vaarik** (sündinud 27. septembril 1986) on eesti kunstnik.

Marta Vaarik on interdistsiplinaarne kunstnik, kes kasutab maali, videot ja performance’it, et kujutada isiklikke lugusid ning julgeid žeste, mis seavad väljakutse kultuurinormidele, lõhkudes traditsioonilisi narratiive. Kõrge sotsiaalse tundlikkusega Vaarik uurib vähemuste õigustega seotud probleeme ning töötab vaimse tervise probleemide ja taasintegreerumisega tegelevate riskikäitumisega noortega. Kontrastiks süngetele teemadele näeme Vaariku kunstiteoseid pigem frivoolsetes toonides. Tema teoseid on näidatud paljudes galeriides, kaasa arvatud grupinäitusel Kunstihoones ja Heit galeriis Berliinis ning isikunäitustel Vabaduse, Draakoni ja EKA galeriis. Vaarik on omandanud Eesti Kunstiakadeemias bakalaureusekraadi maali erialal ja magistrikraadi fotograafias ning omab kogemust filmirežissöörina. Enamus nublu muusikavideosid on Marta Vaariku lavastatud ning välja mõeldud, kaasaarvatud "Für Oksana", mis oli ühtlasi tema debüüt režissöörina.

Isiklikku
---------

Tema isa on näitleja Andrus Vaarik. Ema Ülle Vaarik.

Viited
------

1. ↑   (vaadatud 05.11.2013)

Välislingid
-----------

* Marta Vaarik avab monumendi vanaemale. kultuur.err.ee, 19. november 2014
* Kelly Turk, Marta Vaariku isikunäitusest „Seestunud". Müürileht, 16. juuni 2017
* Marta Vaarik avab isikunäituse "I sow along a pirate sea and no dick is stopping me". 7. november 2019.
* 
* 
*