recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib praegusest vallast; varasemate valdade kohta vaata artiklitest Saarde vald (2005) ja Saarde vald (1939)* |

---

**Saarde vald** on vald Pärnumaa kaguosas.

Vald moodustati 2017. aastal senise Saarde valla ja Surju valla ühinemisel.

Asustusjaotus
-------------

Vallas on üks linn (Kilingi-Nõmme), üks alevik (Tihemetsa) ja 36 küla.

Külad: Allikukivi, Ilvese, Jaamaküla, Jäärja, Kalda, Kalita, Kamali, Kanaküla, Kikepera, Kõveri, Kärsu, Laiksaare, Lanksaare, Leipste, Lodja, Lähkma, Marana, Marina, Metsaääre, Mustla, Oissaare, Pihke, Rabaküla, Reinse, Reinu, Ristiküla, Saarde, Saunametsa, Sigaste, Surju, Tali, Tuuliku, Tõlla, Veelikse, Viisireiu, Väljaküla

Viited
------

1. ↑  Maa-amet, vaadatud 11.03.2018.
2. ↑  Statistikaamet, vaadatud 8.06.2021.
3. ↑  , vaadatud 4.11.2017.

Välislingid
-----------

* Valla koduleht

Pärnumaa vapp
Pärnu maakonna omavalitsusüksused

Häädemeeste vald | Kihnu vald | Lääneranna vald | Pärnu linn | Põhja-Pärnumaa vald | Saarde vald | Tori vald
**Veľký Šariš** (ungari keeles *Nagysáros*, saksa keeles *Groß-Scharosch*) on linn Slovakkias Prešovi maakonnas Prešovi ringkonnas.

Geograafiline asend
-------------------

Veľký Šariš asub Torysa jõe ääres, Prešovist ligikaudu 6 km põhjaloodes.

Ajalugu
-------

Asulat on esmamainitud 1217. aastal.

13. sajandil rajatud Šariši loss hävis tulekahjus 1678. aastal ja on sestpeale varemetes.

Majandus
--------

Veľký Šarišis asub 1964. aastal rajatud õlletehas *Pivovar Šariš*. Alates 1997. aastast kuulub õlletehas korporatsioonile SABMiller.

Rahvastik
---------

Slovakkia 2021. aasta rahvaloenduse andmetel oli Veľký Šariši elanikest slovakke 95,52%, mustlasi 1,07%, ukrainlasi 0,6%, tšehhe 0,37%, russiine 0,34%.

Sõpruslinnad
------------

* Ungari Nyírtelek, Ungari
* Poola Grybów, Poola
* Ukraina Rakošino, Ukraina

Viited
------

1. ↑  Sčítanie obyvateľov, domov a bytov 2021 na Slovensku
2. ↑  Veľký Šariš Šariš region. Vaadatud 23. aprillil 2023
3. ↑  Šariš Castle Advisor Travel. Vaadatud 23. aprillil 2023
4. ↑  Brewery "Saris" Keep Travel. Vaadatud 23. aprillil 2023
5. ↑  Number of population by ethnicity in the municipality Veľký Šariš at 1. 1. 2021 Sčítanie obyvateľov, domov a bytov 2021. Vaadatud 23. aprillil 2023
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib sapipõie sapist; maksasapi kohta vaata artiklit Maksasapp* |

---

**Sapp** ehk **sapivedelik** (ladina keeles *bilis*) on enamikul inimestel ja paljudel selgroogsetel maksa rakkude poolt sapijuhade kaudu sapipõide kogunev seedenõre. Ühissapijuha kaudu liigub sapivedelik kaksteistsõrmikusse.

Imetajatel
----------

### Inimesel

Sappi eritub maksast ööpäev läbi.

Sapp, mis on värvuselt kuldkollane (olenevalt sapipigmentidest ka kuldpruun kuni rohekas) vedelik, koguneb sapipõide söögikordade vahepeal. Pärast söömist, kui eelseedinud toidumass liigub kaksteistsõrmikusse, hakkab sapipõis hormooni koletsüstokiniin-pankreosümiini toimel perioodiliselt kokku tõmbuma ning ühissapijuha kaudu sappi kaksteistsõrmikusse pritsima.

Sapi eritumise kiirust mõjutavad nii humoraalne kui ka neuraalne regulatsioon.

Sapi koostis
------------

Sapi koostis on loomaliigiti ja ka indiviiditi erinev, olenedes nii pärilikest teguritest kui ka söödavast toidust ja selle kogustest.

Sapil on oluline roll enterohepaatilises tsirkulatsioonis (sool-värativeen-maks-sapp-sool) ja tsirkulatsioon saab toimuda seni kuni soolesisaldistes leidub rasva.

Sapp seedeensüüme oluliselt ei sisalda. Maksasagarike poolt kolesteroolist valmistatavad sapisoolad (sapphapete soolad) on aga lipiidide seedimiseks vältimatud.

Sapp sisaldab rohkesti kolesterooli.

Sapp kulinaarias
----------------

Loomasapp leiab kulinaarias vähe kasutust, kuna sapipõie seedenõre on kibeda maitsega. Seetõttu tuleks kalu rookides või loomade sisikonda eemaldades sapipõis eemaldada ettevaatlikult, et selle vedelik ei valguks laiali.

Osades kultuurides valmistatakse madude sapist (inglise *snake bilewine*) koos alkoholiga erilist jooki, millel usutakse olevat ravitoime.

Vaata ka
--------

* bilirubiin
* ensüümid
* enterohepaatiline tsirkulatsioon
* hormoonid
* kolesterool
* maks
* sapijuha
* sapikapillaarid
* sapinõristid
* sapipigmendid
* sapiseep
* sapphape
* ühissapijuha

Viited
------

1. ↑  "Meditsiinisõnastik" 676:2004.
2. ↑  Walter Nienstedt, Osmo Hänninen, Antti Arstila, Stig-Eyrik Björkqvist. "Inimese füsioloogia ja anatoomia", Werner Söderström Osakeyhtiö, Kirjastus Medicina, 6 trükk, lk 320, 2011, toimetaja Georg Loogna, tõlkija Heli Kõiv, keeletoimetaja Tiiu Sulsenberg, ISBN 9985-829-36-0.

Välislingid
-----------

* JOHN G. REINHOLD, L. KRAEER FERGUSON ja AMBROSE HUNSBERGER, JR.*THE COMPOSITION OF HUMAN GALLBLADDER BILE AND ITS RELATIONSHIP TO CHOLELITHIASIS*, Veebiversioon (vaadatud 25.11.2013) (*inglise keeles*)
* Walter Nienstedt, Osmo Hänninen, Antti Arstila, Stig-Eyrik Björkqvist. "Inimese füsioloogia ja anatoomia", Werner Söderström Osakeyhtiö, Kirjastus Medicina, 6 trükk, lk 320-323, 2011, toimetaja Georg Loogna, tõlkija Heli Kõiv, keeletoimetaja Tiiu Sulsenberg, ISBN 9985-829-36-0.
**vi** on perekond ekraanile orienteeritud tekstiredaktoreid, mis jagavad teatud iseloomuomadusi, nagu näiteks kutsungimeetodid operatsioonisüsteemi käsurealt ja iseloomulikud kasutajaliidese funktsioonid. vi programmide talitluse edasikantav alamkomplekt ja nendes programmides toetatud ex tekstiredaktori keel on kirjeldatud (ja seega ka standarditud) Single Unix Specificationi ja POSIX-i poolt.

Esialgse vi programmi kirjutas 1976. aastal Bill Joy varase BSD Unixi väljalaske tarvis. Mõne praeguse vi teostuse lähtekood pärineb Bill Joylt; teised on täiesti uued, suuresti ühilduvad uusteostused.

vi nimi tuletatakse lühimast ühemõttelisest `visual` käsu lühendist ex-is; asjassepuutuv käsk lülitab ex üherearedaktori visuaalrežiimi. vi nime hääldatakse "vi", inglispäraselt /ˈviːˈaɪ/ või /vaɪ/, kuid mitte kunagi "kuus", nagu Rooma number VI.

Lisaks mittevabadele omanduslikes Unixites esinevatele vi teostustele esineb mitu vaba ja avatud lähtekoodiga vi isendit. 2009. aasta Linux Journali küsitlus leidis, et vi oli vastajate seas kõige enam kasutatud tekstiredaktor, ületades pea kaks korda järgmise kõige enam kasutatu (36% 19%-le).

Üks levinud vi kloon on Vim (***vi** i**m**proved* ehk täiustatud vi), mis muuhulgas lisab osutusseadme (hiire) toetuse ja süntaksi esiletoomise.

Välislingid
-----------

* Tekstiredaktor vi kasutusjuhend
**Sõnajärg** on sõnade ja fraaside järjekord lauses, üks lause moodustajate süntaktiliste funktsioonide väljendamise vahendeid.

Kõnelemine on lineaarne protsess. See tähendab, et sõnad tulevad üksteise järel suust ja jõuavad täpselt samas järjekorras kuulaja meeltesse. Et kuulamisel ei ole kogu informatsioon korraga kättesaadav, siis on selle järjestus lauses üsna oluline.

Keeled erinevad selle poolest, kui kindel nende sõnajärg on. Mõnes keeles on moodustajate järjekord lauses suhteliselt range, teistes on aga võimalik moodustajaid lauses vabalt ümber tõsta.

Põhisõnajärg
------------

Hoolimata sõnajärje vabadusest, on üks sõnajärg teistest sagedasem ja tavalisem – see on **põhisõnajärg**. Põhisõnajärje alusel jagunevad maailma keeled kahte suurde ja nelja väiksemasse rühma (S tähendab grammatilist subjekti ehk alust, V öeldist ja O grammatilist objekti ehk sihitist): 

* SVO-keeled,
* SOV-keeled
* VSO-keeled
* VOS-keeled
* OVS-keeled ja
* OSV-keeled.

Kui võtta näiteks eesti keele lause *Teele küpsetab kooki* võidakse sama mõtet edasi anda järgmiselt:

* SVO-keeled: *Teele küpsetab kooki.*
* SOV-keeled: *Teele kooki küpsetab.*
* VSO-keeled: *Küpsetab Teele kooki.*
* VOS-keeled: *Küpsetab kooki Teele.*
* OVS-keeled: *Kooki küpsetab Teele.*
* OSV-keeled: *Kooki Teele küpsetab.*

Teema ja reema
--------------

Info järjestamiseks on olemas universaalne viis, mida kasutavad kõik maailma keeled. See viis nõuab, et lause ehitatakse üles nii, et kõigepealt tuleb teate lähtepunkt, mis on kuidagi seotud eelneva vestlusega, – **teema**. Teemale järgneb uus informatsioon – **reema**.

V2-sõnajärg
-----------

Kõige paremini vastab lause moodustajate järjestus teema-reema liigendusele neis keelis, kus öeldise pöördeline osa on lauses alati teisel positsioonil, ülejäänud lauseliikmete järjekord ei ole aga kindlalt määratletud. Selliseid keeli nimetatakse V2-keelteks. Ka eesti keel on V2-keel.

Näited:

* *Tiiu **ootas** sõbrannalt iga päev teadet.*
* *Tiiu **oli** sõbrannalt iga päev teadet oodanud.*
* *Sõbrannalt **ootas** Tiiu iga päev teadet.*
* *Sõbrannalt **ootas** iga päev teadet Tiiu.*
* *Teadet **ootas** Tiiu sõbrannalt iga päev.*
* *Iga päev **ootas** Tiiu sõbrannalt teadet.*
**Sõnajalgtaimed** ehk **pteridofüüdid** ehk **tüvendeostaimed** (*Pteridophyta* ehk *Filicophyta*) on soontaimede hõimkond, kuhu kuulub umbes 20 000 liiki. Taksoni sünonüümina on kasutatud ka *Polypodiophyta*, kui seda käsitletakse alamhõimkonnana. Teadust, mis uurib sõnajalgu, nimetatakse pteridoloogiaks, vastavat eriteadlast aga pteridoloogiks. 

Eestis kasvab pärismaisena 47 liiki sõnajalgtaimi.

Sõnajalgtaimede klassifitseerimisel on tõsiseks raskuseks varjatud liigid. Varjatud liik sarnaneb väliselt väga mõne teise liigiga, kuid erineb sellest geneetiliselt, nii et omavaheline ristumine on võimatu. Mõnikord on selleks mingi liigi diploidne ja tetraploidne vorm. Paljudel juhtudel tuleb niisuguses olukorras määrata uus liik. Tõenäoliselt on veel palju varjatud sõnajalaliike avastamata ja määramata.

Sõnajalgtaimed ilmusid kivististesse varases karbonis. Triiasest on teada juba palju tänapäevaseid perekondi. Hiliskriidis toimus nii-öelda suur sõnajalaplahvatus: sõnajalgtaimed mitmekesistusid oluliselt ja tekkisid paljud tänapäeva perekonnad. Suur osa fossiilkütustest, näiteks põlevkivist, koosneb keskaegkonna sõnajalgtaimede jäänustest.

Sõnajalad võtavad endasse pinnases olevaid raskmetalle ja mürkaineid, eriti arseeni. Sel põhjusel kasutatakse sõnajalgu pinnase puhastamiseks. Moskiitosõnajalg seob õhust lämmastikku, mida seejärel teised taimed saavad kasutada; sel põhjusel kasutatakse moskiitosõnajalga põllumajanduses.

Sõnajalgu kasutatakse vahel meditsiinis haavade raviks ja puhastamiseks. Sitketest sõnajalgadest saab häid sidemeid. Kui sõnajalalehe alapoolega hõõruda kõrvenõgese kõrvetusejälgi, siis kaob kõrvetus ära.

Paljude rahvaste mütoloogias toob sõnajalaõie leidmine suurt õnne. Tegelikult ei kuulu sõnajalad õistaimede hulka ega õitse iialgi.

Inglismaal olid Victoria ajastul sõnajalad väga populaarsed: niihästi nende kollektsioneerimine kui kujutamine kunstis, sealhulgas keraamikas, klaasis, metallis, tekstiilis, skulptuuris jne. Piltlikult öeldi, et sõnajalgu kohtab seal kõikjal alates ristimiskingitustest kuni hauakivide kujunduseni. Sõnajalgade siseruumides kasvatamise mood viis Wardi kasti leiutamiseni. See kast oli klaasist anum, mis ei lasknud sisse välisõhku ja säilitas vajaliku niiskuse. Wardi kastis transporditi taimi.

Vaata ka
--------

* Eesti sõnajalgtaimede süstemaatiline nimestik
Tänapäevane Verebja raudteesild üle Verebja jääraku (foto 2015)
**Verebja sild** (vene Веребьинский мост) on raudteesild üle Verebja jääraku ja Verebja jõe Verebje küla lähedal Malaja Višera rajoonis Novgorodi oblastis.

Puitsild
--------

Bareljeef ausambal (1859)
Puitfermidega Verebja sild (foto 1860. aastatest)
Esialgne sild rajati Peterburi–Moskva raudteele insener Dmitri Žuravski projekti järgi. Üheksaavaline sild avati 1851. aastal ja oli silletega 9×49,7 m. Silla tarindus koosnes raudtõmbidega puitfermidest, mis toetusid puittugedele, mis omakorda toetusid kivist laotud sammastele. Silla kõrgus veepinnast fermide alla oli 53 m. 

Verebja puitsild oli tollal (1851) kõrgeim ja pikim raudteesild Tsaari-Venemaal.

Pärast raudtee asukoha muutmist 1881. aastal jäi sild unarusse.

Verebja silla rajamine oli Venemaal tähtis sündmus, mida tõendab bareljeef Peterburis 1859. aastal püstitatud Nikolai I ausambal. Bareljeef kannab allkirja "Keiser avamas Verebja silda Peterburi–Moskva raudteel 1851. aastal".

Verebja tõusu ümber viiv tee
----------------------------

Verebja tõusu möödaviik (foto 1880. aastatest)
Kui alates 1868. aastast hakati Venemaa raudteedel puitsildu ümber ehitama metallsildadeks, otsustati Verebja silla rekonstrueerimise asemel rajada Verebja jäärakust üleminek teise kohta. Silla projekteeris insener Nikolai Beleljubski.

Uus üleminek rajati Verebja jääraku ja jõe ületamiseks sobivamasse kohta, umbes viis kilomeetrit allavoolu. Sellega pikenes raudtee umbes 10 km võrra. Kõrgete tugede püstitamise asemel rajati 43 meetri kõrgune teetamm kivist laotud kuuemeetrise läbimõõduga truubiga jõevoolu läbilaskmiseks. 

Verbja tõusu ümber viiv tee (möödaviik) avati 1881. aastal. Seoses tee muutusega ehitati ka uued raudteejaamad Verebje ja Oksotši. 

Pärast uue raudteesilla avamist (2001) suleti Verebja tõusu ümber viiv tee koos raudteejaamadega.

Uus raudteesild
---------------

1990. aastate lõpus võeti vastu otsus Verebja raudteelõigu õgvendamiseks. 2001. aastal, vähem kui 9 kuuga, ehitati uus raudteesild kõrgetel tugedel. Endine ümber tõusu viiv teelõik suleti.

Uue kaheteelise raudteesilla üldpikkus on 536 m, üheksaavalise silla silded on 55 m. Täisseinalise terassilla kõrgus veepinnast sillakandurite alla on 53 m. Sillasambad (ristlõikega 2,8×8,8 m) on monoliitsest raudbetoonist.

Ehitas Balti ehituskompanii, töötati ööpäev läbi.

Välislingid
-----------

* Веребьинский мост. news.novgorod.ru
**Mõkola Lõtvõn** (ukraina keeles *Микола Михайлович Литвин*; sündinud 8. märtsil 1961 Sloboda Romanivskas) on Ukraina sõjaväelane.

Armeekindral (2008) Mõkola Lõtvõn oli Ukraina Piirivalveteenistuse juht aastatel 2003–2014.

Aastatel 1979–1980 teenis Mõkola Lõtvõn Nõukogude väegrupis Ida-Saksamaal. Aastatel 1993–1996 teenis ta Ukraina Rahvuskaardis, aastatel 1996–2001 oli ta Ukraina sisevägede komandöri asetäitja. 1997. aastal lõpetas ta Harvardi ülikoolis sõjandusalase kursuse ning ülendati 1999. aastal polkovnikust kindralleitnandiks.

2001. aasta 14. juulil määrati Lõtvõn Ukraina sisevägede ülemaks ning sama aasta 12. novembril piirivalvevägede ülemaks. 2003. aastal moodustati piirivalvest iseseisev riigiteenistus, mille ülemaks sai Lõtvõn. 2008. aastal ülendati Lõtvõn Ukraina armeekindraliks..

Mõkola Lõtvõni on autasustatud Bogdan Hmelnitski III (1999), II (2004) ja I järgu (2011) ordeniga.

Mõkola Lõtvõn on abielus, peres on tütar. Mõkola Lõtvõnil on kaks venda, Petro ja Volodõmõr, kes on olnud Ukraina riigiteenistuses kõrgetel kohtadel.

Viited
------

1. ↑  Secretive edict. Presidential decree. August 21, 1999
2. ↑  On appointment of M.Lytvyn the Chief of Central Department - Commander of Internal Troops of the Ministry of Internal Affairs of Ukraine. Presidential decree. July 14, 2001
3. ↑  On appointment of M.Lytvyn Chairman of the State Committee for state border guard of Ukraine. Presidential decree. November 12, 2001
4. ↑  On appointment of M.Lytvyn Chairman of the State Border Guard Service of Ukraine. Presidential decree. July 31, 2003
5. ↑  On conferring military rank. Presidential decree. August 20, 2008
6. ↑  Lytvyn surrendered all his companions. Comments Ukraine. January 21, 2011

Välislingid
-----------

* Biograafia Piirivalveteenistuse kodulehel (*ukraina keeles)*
**Verdens Gang** (tõlkes umbes 'maailma kulg'), üldiselt tuntud **VG** nime all, on Norra suurim ajaleht. Ajalehe keskmine päevatiraaž 2008. aastal oli 284 414 eksemplari.

See ilmub tabloidformaadis päevalehena. Peatoimetaja on Torry Pedersen, eelmine peatoimetaja oli Bernt Olufsen. VG Nett on Norra populaarseim veebileht, mida külastab päevas 2,5–3 miljonit inimest (kevad 2008).

Ajalehe asutasid 1945. aastal vastupanuliikumises osalejad vahetult pärast Norra vabastamist Saksa okupatsioonist Teises maailmasõjas. Selle esimene peatoimetaja oli Christian A. R. Christensen. Esimene number ilmus 23. juunil 1945..

Viited
------

1. ↑  "Mediebedriftenes landsforening: Opplag- og lesertall for MBLs medlemsaviser". Mediebedriftene.no. Originaali arhiivikoopia seisuga 21.11.2011. Vaadatud 17.04.2009. (norra keeles)
2. ↑  "Verdens Gang". NorgesLexi.com. Vaadatud 30.08.2008. (norra keeles)

*Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:Verdens Gang seisuga 5.04.2009*.

Välislingid
-----------

* Ajalehe koduleht
Mõkola Gogoli nimeline Nižõni Riiklik Ülikool
**Mõkola Gogoli nimeline Nižõni Riiklik Ülikool** (ukraina keeles Ніжинський державний університет імені Миколи Гоголя *Nižõnskõi deržavnõi universõtet imeni Mõkolõ Gogolja*) on ülikool Ukrainas Tšernigivi oblastis Nižõnis. 

Õppeasutuse vilistlaste hulgas on üle 40 000 õpetaja, juristi, inseneri jne, sh kirjandusklassik Mõkola (Nikolai) Gogol (aastatel 1821–1828), ukraina kirjanikud Jevgeni Grebenka, Leonid Glebov, Juri Zbanatski ja Jevgeni Gutsalo, valgevene kirjanik Frantsisk Boguševitš, aga ka näiteks eesti keeleteadlane Johannes Aavik. 

Ülikool on Gogoli-uuringute üldtunnustatud keskus. 

Ülikooli raamatukogu pärineb vürst Bezborodko gümnaasiumi asutamise ajast 1820. aastal. Raamatukogus on 1 miljon köidet, sealhulgas üle 100 000 haruldase raamatu 16.–19. sajandist. Ülikoolil on 7 muuseumi (sealhulgas haruldaste raamatute muuseum) ja maaligalerii, kus on eksponeeritud üle saja maali 17.–20. sajandi ukraina ja Lääne-Euroopa kunstnikelt. Maalid on osalt pärit Ermitaažist, osalt annetatud kooli asutaja poolt. Krahv O. G. Kušeljov-Bezborodko annetas Nižõni lütseumile 25. aastapäeva puhul 175 maali.

Kollektsiooni on kuulunud mitmeid renessansiaja maale Pisa, Bologna, Veneetsia ja Rooma kunstnikelt. Autorite hulgas olid Pisanello, Giovanni Bellini ja Vittore Carpaccio, samuti Anton Raphael Mengs, Annibale Carracci, Giovanni Battista Tiepolo ja koguni Pieter Brueghel vanem. Kollektsioonil ei olnud isegi korralikku kataloogi. Sõja ajal läks kaduma 50 kõige paremat maali, teiste hulgas Peter Paul Rubensi "Ema", Carracci "Narkissos kevadel" ja Tiepolo "Herakles ja Omphale". Kaduma läinud maale ei teata olevat Saksamaa sõjasaagi hulgas. Nad võivad olla erakätes.

Ajalugu
-------

1805. aastal sai vürst Bezborodko tsaarilt loa rajada Nižõni gümnaasium. 25. juulil 1805 võttis senat vastu resolutsiooni, millega asutati Nižünis vürst Bezborodko kõrgemate teaduste gümnaasium. Ehitustööd võtsid aega ja jätkusid veel ka pärast vürst Bezborodko surma 1815. aastal. Õppetöö algas **vürst Bezborodko kõrgemate teaduste gümnaasiumis** 4. septembril 1820.

Kooli nimed
-----------

* 1820–1832 Vürst Bezborodko Kõrgemate Teaduste Gümnaasium
* 1832–1840 Tehnikalütseum
* 1840–1875 Õigusteaduste Kool
* 1875–1921 Vürst Oleksandr Bezborodko nimeline Nižõni Ajaloo- ja Filoloogiainstituut
* 1921–1934 Nižõni Pedagoogiline Instituut
* 1998–2004 Gogol-nimeline Nižõni Riiklik Pedagoogiline Ülikool
* alates 15. oktoober 2004 **Mõkola Gogoli nimeline Nižõni Riiklik Ülikool**

Välislingid
-----------

* Ülikooli koduleht
**Mõkola Lukaš** (ukraina keeles Микола Олексійович Лукаш; 19. detsember 1919 Krolevets – 29. august 1988 Kiiev) oli tuntud ukraina kirjanduse tõlkija, kirjandusteoreetik ja leksikograaf. Ta oskas rohkem kui 20 keelt. Paljud kirjandusteosed tõlgiti edukalt enamikust nendest keeltest ja tutvustas ta Ukraina kirjandust.

Vsesvit asutas 1989. aastal Lukaši mälestuseks kirjandusauhinna "Ars Translationis".

Lukaš sündis õpetajate peres. Lapsepõlvest peale õppis ta võõrkeeli kergesti. Ta asus õppima Kiievi ülikooli ajalooteaduskonda, kuid õpingud katkestas Teine maailmasõda. 1943. aastast võitles ta Nõukogude armees.

1947. aastal töötas Lukaš pärast Harkivi Võõrkeelte Instituudi lõpetamist võõrkeelte õpetajana. Seejärel sai temast Vsesviti luuleosakonna juhataja.

Lukašit oli õnnistatud fenomenaalsete keeleliste annetega ja tal olid erakordselt laialdased teadmised väliskirjandusest. Teda peetakse üheks silmapaistvamaks Ukraina tõlkijaks, kes tõlkis kirjandusteoseid 20 keelest.

Ta oli kõige viljakam perioodil 1953–1973, mil ta tõlkis Goethe "Fausti", Flaubert’i "Madame Bovary", Schilleri luulet, Boccaccio "Dekameroni" ja paljusid teisi teoseid. Ta oli alates 1956. aastast Ukraina Kirjanike Liidu liige ja osales aktiivselt Ukraina kirjanduselus.

Lukaš toetas alati moraalselt kirjanikke, keda rõhuti. Pärast Ivan Dzjuba arreteerimist, mille põhjustas tema teose "Internatsionalism või venestamine?" ilmumine Londonis, saatis Lukaš kirja Ukraina NSV Ülemraada Presiidiumi esimehele, Ukraina Ülemkohtu esimehele ja Ukraina NSV Peaprokurörile, mille koopia saadeti liidu administratsiooni presiidiumile. Ukraina kirjanikud, milles ta ei nõustunud kohtuotsusega, nimetades seda ebaõiglaseks ning protesteeris Ivan Dzjuba liidust väljaheitmise vastu. Lukaš tegi ettepaneku kanda karistust Dzjuba asemel, kes erinevalt temast oli haige mees ja tal oli perekond, keda ülal pidada.

See tegu läks Lukašile kalliks maksma. Ta vallandati Vsesviti toimetusest ja talle öeldi, et teda hakatakse sunniviisiliselt ravima psühhiaatria erihaiglas. Õnneks neid ähvardusi ei täidetud. 12. juunil 1973 hääletas Ukraina Kirjanike Liidu administratsiooni presiidium ühehäälselt Lukaši liidust väljaheitmise poolt.

Palju aastaid oli ta sisuliselt koduarestis. Teda kiusati taga igal võimalikul viisil ja tema teoste avaldamine lakkas, jättes ta ilma eksistentsivõimalustest. Pikka aega oli tema kvartali sissepääsu juures alaliselt miilits, kes ei lubanud kellelgi teda külastada.

Lukaš ennistati Ukraina Kirjanike Liitu perestroika lainel 1987. aastal, mil ta oli peaaegu suremas. 1988. aastal sai temast Maksõm Rõlskõi kirjandusauhinna laureaat. Ta suri mõned kuud hiljem 29. augustil 1988.

1990. aastal ilmus suur hulk tema tõlkeid kogumikuna "Boccacciost Apollinaire'ini", millest sai omamoodi monument Lukašile. Köite koostaja, tõlkija ja tõlketeoreetik Mõhhailo Moskalenko ütles, et "Mõkola Lukaši näol saadeti Ukrainale Mozarti geenius selle sõna kõige tõelisemas ja täpsemas tähenduses". Tema kolleeg, silmapaistev ukraina tõlkija Hrõhori Kotšur kirjeldas teda sõnadega: "inimesed nagu Lukaš sünnivad tõenäoliselt kord mitme sajandi jooksul".
**Ockhami** (ka Occami) **habemenuga** ehk **parsimoonia** või **ökonoomsuse printsiip** (ladina keeles *lex parsimoniae*) on saanud nime inglise frantsiskaani mungalt ja skolastiliselt filosoofilt William Ockhamilt, kes leidis, et eelistada tuleb nähtuse kõige lihtsamat seletust. Ta ei väitnud, et kõige lihtsam seletus on tingimata tõene või tõenäoliselt tõene, kuigi tagantjärele on väga sageli lihtsam seletus osutunudki tõenäolisemalt õigeks.

See printsiip – eelistada vähima eelduste hulgaga seletust – on loodusteadustes laialdaselt kasutusel.

Ladina keeles on Ockhami habemenoa kõige tuntumad sõnastused *numquam ponenda est pluritas sine necessitate* või *entia non sunt multiplicanda praeter necessitatem.* Eesti keeles on üks võimalusi "olemusi ärgu paljundatagu ilma vajaduseta." Erinevaid variante on siiski veel.

Ockhami habemenuga on tavaliselt kasutatud lihtsalt rusikareeglina valimiseks võrdse seletusjõuga hüpoteeside (teooriate) vahel mõne vaadeldavate nähtuste klassi kohta. Ent enamasti siiski eri teooriate seletusjõud ei ole täpselt võrdne, nii et Ockhami habemenuga ei saa kuigi sageli kasutada. Tänapäeval on olemas informatsiooniteoorial põhinevad lähenemised, mis püüavad leida tasakaalu seletusjõu ja lihtsuse vahel. Üks nendest minimeerib sõnumi pikkust (minimaalne sõnumi pikkus). 

Ockhami habemenuga kasutatakse sageli vääriti. See printsiip ei ütle, et tuleb valida kõige lihtsam seletus võtmata arvesse seda, kas ta suudab seletada ebatüüpilisi juhtumeid, erandeid ja lähedasi nähtusi. Falsifitseeritavuse printsiip nõuab, et kui mõnda erandit saab usaldatavalt reprodutseerida, siis tuleb loobuda kõige lihtsamast teooriast ning eelistada vähem lihtsat teooriat, mis seletab ka erandit.

Vaata ka
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Ockhami habemenuga** |

* Hanloni habemenuga
"Oslofjordil (jaapani latern)" (1886)
**Oda Krohg** sünninimi **Othilia Pauline Christine Lasson** (11. juuni 1860 Åsgårdstrand – 19. oktoober 1935 Oslo) oli norra kunstnik.

Elukäik
-------

Sündis advokaat Christian Lassoni (1830–1893) ja Alexandra von Munthe Morgenstierne teise tütrena. Oda Krohg kasvas kümnelapselises peres. Tema vend Per Lasson oli tunnustatud helilooja, õde Caroline Bokken Lasson tuntud laulja ja kirjanik.

Aastal 1881 abiellus ta Jørgen Engelhardtiga, kellega tal oli kaks last. Abielu lahutati alles 1888. aastal, kuid pere ei elanud koos 1883. aastast. 

1885 alustas õpinguid Erik Werenskioldi ja Christian Krohgi käe all. Viimasega ta abiellus oktoobris 1888. Aastal 1889 sündis abikaasade teine ühine laps, poeg Per Krohg, kellest sai samuti tuntud maalikunstnik. Nende esimene ühine laps, tütar Nana, sündis 1885. Aastail 1901–1909 elas pere Pariisis.

Pariisis elades oli tal ateljee Montparnasse'il. Aastal 1903 olid tema teosed näitusel Salon de Paris's ja aasta hiljem oli tal esimene näitus Salon d'Automne'is, kus Oda osales regulaarselt aastani 1909. Samal ajal oli tal armulugu luuletaja ja kunstikriitiku Jappe Nilsseniga. Oda siiski oma abikaasast ei lahutanud ning pere pöördus tagasi elama Oslosse.

Oda Krohg suri 19. oktoobril 1935. Ta on maetud Oslo Vår Frelsersi kalmistule (Vår Frelsers gravlund).

Looming
-------

### Teoseid

* "Ved Kristianiafjorden (Japansk lykt)"
* "Ved engen (Kinesisk lykt)" ("Niidul (hiina latern)" 1889)
* "En abonnent på Aftenposten" ("Õhtulehe abonent", 1887)
* "Fra festen" ("Peolt tulnud", 1892)
* "Rouge et Noir" ("Punane ja must", 1912).

#### Portreed

* Aasta Hansteen
* Ivar Arosenius
* Gunnar Heiberg
* Johanne Dybwad
* Christian Krohg

Kasutatud on saksakeelse ja norrakeelse Vikipeedia artiklit seisuga 03.05.2009.
**Ümar kerarebashein** (*Gomphrena globosa*) on rebasheinaliste sugukonda kuuluv üheaastane õistaim.

Üldist
------

Taim on pärit Guatemalast, Panamast ja Brasiiliast. Tegemist on troopilise üheaastase taimega. Taim kasvab 30–90 cm pikkuseks, õiepead aga 4 cm pikkusteks. Taime varred on harunenud; püstised ja jäigad. Lehed on ovaalsed ja paiknevad vaheldumisi mööda vart.

Õitsemine
---------

Õied eri sortidel on roosad, valged, lillad, punased ja sinised. Taimel on ümmarguse kujuga õisikud, mis koosnevad paljudest väikestest õitest. Õie kuju meenutab trompetit. Õied meelitavad põhiliselt liblikaid nektarit imema. Õitsemine algab juunis ja kestab oktoobrini.

Kasvutingimused
---------------

Tegemist on väga kuumuse- ja põuakindla liigiga, mis kasvab kõige paremini valgusrikastes kohtades ning hea drenaažiga ja tavalise niiskusastmega muldades. Kasvab peaaegu igas mullatüübis, välja arvatud leeliselistes muldades.

Istutamine
----------

Enne seemnete külvi on soovitatav neid vees leotada, sest siis need idanevad mullas kiiremini. Soovitatav on seemned siseruumides külvata ja kuue nädala pärast õue istutada. Kui tahetakse õue külvata, siis tuleb oodata, kuni muld on soojenenud ja pole enam öökülmasid. Ümar kerarebashein kasvab kõige paremini aiamullas, kuid seda võib kasvatada ka konteineris.

Kasutamine
----------

Ümarat kerarebasheina on kasutatud rahvameditsiinis mitmesuguste haiguste raviks. Kasutatakse hingamisteede haiguste, kollatõve, kuseteede haiguste ja neeruprobleemide. Lisaks mitmete hingamisteede põletike, sealhulgas bronhiaalastma, ägeda ja kroonilise bronhiidi ning läkaköha korral. Veel sellest tehakse punakasvioletset loodusliku toiduvärvi. Ümara kerarebasheina õied sisaldavad rohkesti beetatsüaniine, mida on toiduainetööstuses, kosmeetikas ja loomasöödas lisaainete ja toidulisanditena on palju kasutatud. Seda kasutatakse veel lilleseadetes, oma ebahariliku ümara kujuga õisiku pärast.

Viited
------

1. ↑  Eestikeelsete taimenimede andmebaas
2. ↑

Muud allikad
------------

* 
* 
* 
* 
* 
* 
*
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib filmist; mineraali kohta vaata artiklit Heliotroop (mineraal) ja hiiekivi kohta Hageri hiiekivi.* |

---

**"Verekivi"** on 1972. aastal valminud Tallinnfilmi mängufilm.

Süžee
-----

Filmi tegevus toimub 1535. aastal. Randröövlid parun Johann von Üxkülli eestvedamisel on meelitanud valemärgutuledega järjekordse laeva karidele. Üxküll käsib kõik laevamehed tappa, et ei oleks tunnistajaid. Ent madrus Andreasel õnnestub põgeneda. Talutüdruk Jaana ja tema noorem vend peidavad Andrease ära ja mõne aasta eest linna põgenenud Matise abiga toimetatakse ta Tallinna. Üxkülli mehed lähevad linna kadunud meremeest otsima, kuid viivad eksikombel kaasa hoopis Matise. Vihahoos tapab Üxküll oma endise talupoja Matise. Sellega paneb ta aga toime ränga Tallinna seaduste rikkumise, sest Matis on elanud linnas rohkem kui ühe aasta ja ühe päeva ning temast on saanud linnakodanik. Tallinna raad võtab Üxküllilt turbe- ja kauplemisõiguse. Raevunud Üxküll läheb Tallinna, et näidata, kelle käes on võim. Ta aga vahistatakse ning mõistetakse linnakodaniku tapmise eest surma. Kui Üxkülli hakatakse hukkamispaika viima, tulevad teised aadlikud teda vabastama ning seetõttu ei saa linnamüüridest väljapoole minna. Linna piires aga ei tohi ühtegi inimest hukata. Harju värava eel- ja peavärava vahel aga ei ole enam linna territoorium ning timukas raiub seal Üxküllil pea maha.

Osatäitjad
----------

* Antanas Barčas – Üxküll
* Mikk Mikiver – foogt Schröder
* Galina Fedotova – Jaana
* Andres Ild – Andreas
* Siim Rulli – Matis
* Rudolf Allabert – Kaspar
* Urmas Kull – Jaana vend
* Teo Maiste – Scharenberg
* Eduard Ralja – Maydell
* Gunnar Kilgas – Ducker
* Peeter Jakobi – Konrad
* Ago Roo – Jürgen
* Mart Pukk – Siegfried
* Tõnu Mikiver – Dietrich
* Mati Klooren – raehärra
* Tõnu Aav – raehärra
* Heino Arus – raehärra
* Arnold Sikkel – raehärra
* Ants Lont – raehärra
* Magnus-Oskar Siiak – raehärra
* Heino Kulvere – raehärra
* Bernhard Lülle – raehärra
* Andres Pärn – raehärra
* Harald Rannu – raehärra
* Eduard Lusik – raehärra
* Gottfried Falk – raehärra

Välislingid
-----------

* "Verekivi" Eesti filmi andmebaasis
Ümarkaar
**Ümarkaar** on kaaretüüp, mille sillus vastab täpselt poolringile (180 kraadi) ning kaare kõrgus vastab poolele sildeava laiusele.

### Konstrueerimine

Ümarkaare konstrueerimiseks leitakse kaare lähtekividelt (A ja B) tõmmatud sildeava keskpunkt (M). Sellelt tõmmatakse poolring raadiusega, mis vastab poolele sildeava laiusele.

* Ümarkaare konstrueerimineÜmarkaare konstrueerimine

Ümarkaare üks erivorme on lamekaar ehk segmentkaar, mille kaare raadius paikneb lähtekividest allpool ja kaar on poolringist väiksem.

Ajalugu
-------

Ümarkaart kasutati juba Mesopotaamia kultuurides. Vana-Rooma ehituskunstis kujundati ümarkaar täiuslikult funktsioneerivaks ja rakendati seda väga palju mitmesugustes ehitistes, nagu sildadel, akveduktidel, ühiskondlike hoonede arkaadides, triumfikaartes. Vana-Rooma arhitektuurist võeti ümarkaare kasutamine üle keskaja ehitistesse ja ümarkaart kasutav keskaja arhitektuuristiil nimetati 19. sajandil romaani stiiliks. Uue tõusu elas ümarkaar läbi renessanss- ja barokkarhitektuuris. Neostiilidest kasutati ümarkaart uusromaanikas, uusrenessansis ja uusbarokis.

Viited
------
Veronika Dolina
**Veronika Dolina** (vene keeles Вероника Долина; sündinud 2. jaanuaril 1956 Moskvas) on vene ja nõukogude laulja ja luuletaja, heliloojana enam kui 500 laulu autor.

Elulugu
-------

Veronika Dolina sündis lennukikonstruktori Arkadi Fischeri ja arsti Ljudmilla Dolina peres. Ta emapoolne vanaisa oli pärit Vad-Raškovist Bessaraabias, sõdis Vene kodusõjas punaste poolel Grigori Kotovski ratsaväebrigaadis ning oli seejärel Odessa kahurväekooli komissar. Vend Aleksandr Dolin on ilukirjanduse tõlkija, kes tõlgib jaapani keelest vene keelde.

Dolina oli Jegor Gaidari klassikaaslane. Ta lõpetas ka muusikakooli.

1979. aastal lõpetas Dolina Moskva Lenini-nimelise Riikliku Pedagoogilise Instituudi prantsuse keele õpetajana. Mõnda aega töötas ta raamatukogus, seejärel erialaajakirja toimetuses.

1971. aastal hakkas Veronika Dolina kirjutama laule ja esitama neid kuuekeelse kitarri saatel. Enamikule lauludest kirjutas ta ise nii sõnad kui ka meloodia, ent ta on teinud laule ka Junna Moritsi sõnadele ning kirjutanud laule koostöös Aleksandr Suhhanoviga. 1970. aastate keskpaigast osales Dolina Moskva autorilaulu klubis, ehkki suur osa klubi liikmeist suhtus kriitiliselt tema teravasse loomemaneeri ning laulude rõhutatult naiselikku temaatikasse.

Nagu teisedki autorilaulude esitajad, sai ka Dolina hakata oma laule regulaarselt avaldama alles perestroika ajal. 1986. aastal ilmus tema esimene plaat. Teise plaadi tiraaž ületas juba 1 miljoni. 1987. aastal sai ta Moskva dramaturgide komitee liikmeks, samal aastal ilmus Pariisis ta esimene luulekogu.

1989. aastal avaldas plaadifirma Meloodia Veronika Dolina CD "Элитарные штучки". 2014. aasta alguseks oli tal ilmunud 19 luulekogu, 9 vinüülplaati ja 24 CD-d. 2011. aastal ilmus tema tõlkes Marie de France'i leede kogumik "Мария Французская. Двенадцать повестей".

2005. aastal pälvis Dolina kirjanduspreemia "Венец".

Isiklikku
---------

Veronika Dolina praegune (kolmas) abikaasa on filmilavastaja Aleksandr Muratov. Neil on kolm poega ja üks tütar, nende seas ajakirjanik ja kinokriitik Anton Dolin ning näitleja ja muusik Oleg Dolin.

Diskograafia
------------


|  |  |
| --- | --- |
| * 1986 – «Позвольте быть вам верной» (vinüülplaat)
* 1987 – «Мой дом летает» (vinüülplaat)
* 1987 – «Когда б мы жили без затей» (vinüülplaat)
* 1989 – «Элитарные штучки» (vinüülplaat)
* 1990 – «Волшебный сурок» (vinüülplaat)
* 1993 – «Невинград»
* 1995 – Судьба и кавалер
* 1996 – «Любая любовь»
* 1998 – «Будто письма» (koos Mihhail Volodiniga)
* 1999 – «Mon Petit Tambour» (prantsuse keeles "Minu väike trumm")
* 1999 – «Бальзам»
 | * 1999 – «Табак»
* 2000 – «Дитя со спичками»
* 2000 – «Железная дева»
* 2000 – «Сказочки на потолке»
* 2001 – «Фараон»
* 2003 – «Тринадцать бриллиантов»
* 2004 – «Фатрази»
* 2005 – «Старые французские сказки»
* 2006 – «Водевир»
* 2007 – «Медальончик»
* 2009 – «Головокружение»
* 2011 – «Ночная дудочка»
* 2013 – «Сторож и ветеринар»
 |

Viited
------

1. ↑  Интервью с Вероникой Долиной

Välislingid
-----------

* Veronika Dolina ametlik koduleht
* Jevgeni Kudrjats "Зловолшебное время Вероники Долиной"
* Vene bard Veronika Dolina esineb Prima Vistal ERR, 25.02.2014
Veiko Spolītis, 2014 (Foto: Läti Seim)
Veiko Spolītis 2021. aasta Arvamusfestivalil
**Veiko Spolītis** [sp'oliitis] (sündinud 5. septembril 1971 Riias) on Läti poliitik ja politoloog. 

Tema isa on lätlane ja ema eestlane.

Ta lõpetas Riia 25. Keskkooli ning 1996. aastal Tartu Ülikooli sotsiaalteaduskonna esimese lennu. Akadeemiliselt on ta korporatsiooni Revelia liige. 2003. aastal lõpetas ta Genfi Ülikooli rahvusvaheliste ja arengu-uuringute kõrgema instituudi (IHEID). Alates 2006. aastast on ta Helsingi Ülikooli riigiteaduste osakonnas doktorant maailma poliitika alal.

1998. aastast on ta teinud kaastööd Kuku Raadiole ja pärast 2005. aastat ka Eesti Raadiole. 2010. aastast kuni 2014. aasta jaanuarini oli ta Läti kaitseministeeriumi parlamentaarne sekretär. Alates 2014. aasta aprillist töötas ta Läti välisministeeriumis nõunikuna. 

Ta kuulus Läti Ühtsuse erakonda ning kandideeris 2014. aasta Euroopa Parlamendi valimistel.

2014. aasta seimi valimistel kandideeris ta Riia valimisringkonnas, kuid valituks ei osutunud. Ta sai 4144 plussi ja 3604 mahatõmbamist, mis andis 65 899 punkti.  Ta pääses parlamenti valitsusliikme asendusliikmena. Alates 5. novembrist 2014 on ta Läti Seimi liige. Jaanuaris 2015 lahkus ta erakonnast Ühtsus ning jätkas 2018. aastani tööd sõltumatu saadikuna. 2018. aasta sügisel kandideeris ta 13. Saeima valimistel erakonna "Uus Ühtsus" nimekirjas, kuid ei osutunud valituks. 

29. oktoobril 2014 peeti tema juhitud auto Riias kinni ja tal tuvastati 1,4-promilline joove.

Tunnustus
---------

* 2012 Maarjamaa Risti IV klassi teenetemärk
* 2013 Soome Lõvi Rüütelkonna rüütlirist (SL R)

Viited
------

1. ↑  Aizsardzības ministrijas vadība un struktūrvienību vadītāji. Vaadatud 26.03.2014
2. ↑  Evelyn Kaldoja. Kümne minutiga eestlasest lätlaseks. Postimees, 2. märts 2014
3. ↑
4. ↑

Välislingid
-----------

* Veiko Spolītise blogi
**Veimed** (murretes ka *annid*, *anded*) olid pruudi kingitused peigmehe sugulastele ja pulmategelastele.

Veimed kui tava oli eriti omane läänemeresoome rahvastele juba kaugest minevikust.

Kingituste eesmärgiks oli hea läbisaamine tulevase mehe ja tema sugukonnaga. Veimematerjali kogus pruut andidena naabreilt, mida nimetati viinutamiseks, samuti valmistati veimi ühiselt külatüdrukute poolt. 19. sajandil olid Eestis tavapärased veimed kindad, sokid, sukad, vööd, särk jne. Veimed seoti pulmaeelsel õhtul kaasanaise juhtimisel kokku veimekimpudeks. Veimi jagas noorik veimevakast viimasel pulmapäeval peiukodus. Veimekirstu avamiseks pidi aga isamees või peig annetama raha. Veimekimpe jagati tähtsuse järjekorras. Pulma ametimehed said suured kimbud, milles olid särk, sall, sukad ja kindad. Hilisemal ajal sulandus veimavaka jagamine kokku rahakogumisega, annete saajalt küsiti vastu raha. 

Ida-Eestis nimetati pruudi kingitusi ka *lahjadeks* (Vaivara, Lüganuse, Viru-Nigula jne.).

Veimede jagamise komme hakkas kaduma 19. sajandi lõpus.

Viited
------

1. ↑   Etnograafia sõnaraamat. Arvi Ränk. Tallinn. 1995. lk 235
2. 1 2   Ülo Tedre. Pulmasõnastik IV
3. 1 2   Eesti rahvakultuuri leksikon. Eesti Entsüklopeediakirjastuse AS. Tallinn. 2007. lk 345
4. ↑   Eesti rahvakultuur. Eesti Entsüklopeediakirjastuse AS. Tallinn. 2008. lk 323
**Tõreda kalmistu** (ka **Sadala kalmistu**, **Sadala baptistikalmistu**) on kalmistu endises Tõreda külas Torma kihelkonnas Tartumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Tähkvere külas Jõgeva vallas Jõgeva maakonnas.

Sadala baptistikogudus asutati praeguses Sadala alevikus Laiuse kihelkonnas 8. novembril 1907. Kalmistu rajati aga Sadala alevikust väljapoole, Tõreda küla aladele Torma kihelkonda. Seepärast tuntakse kalmistut peamiselt endise külanime järgi, kuid kasutatakse ka koguduse järgi 'Sadala' nime.

Kalmistu paikneb Sadala palvelast linnulennult umbes 3 km idakagu suunas. Kalmistu pindala on umbes 0,3 ha. Praegu (aprillis 2015) on kalmistu kasutuseta, kuid seda korrastatakse.

Viited
------

1. ↑  "Sadala kogudusel Torma vallas hea mõju". Originaali arhiivikoopia seisuga 5. märts 2016. Vaadatud 10. aprillil 2015.
2. ↑  Laiuse. - Tartumaa // Eesti I. Tartu 1925. Lk 253

Käsikirjad
----------

* Taavi Pae. Eesti kalmistute kujunemine ja paiknemise seaduspärasused. Magistritöö. Tartu 2002

Kirjandus
---------

* "Laiuse". - Tartumaa // Eesti I. Tartu 1925. Lk 253

Välislingid
-----------

* Pärandkultuuri objekt: "Kalmistu" (810:HAU:001) Eesti looduse infosüsteemis
* Tõreda kalmistu Eesti kalmistute andmekogus
**Veimekirst** oli pulmades kasutatav põletismustriga kaunistatud puukirst, milles hoiti veimevakka ja veimi.

Pulmade teisel päeval sõitis vakarahvas peiukoju eraldi pulmarongiga, mille esimeses sõidukis oli pruudi veimekirst.
Veimede jagamise algatas saajarahvas nn. kirstu lahti laulmisega. Isamees või peiupoiss pidid panema kirstu igale nurgale mündi, siis kirst avati. Raha sai noorik omale. Veimed olid kirstus veimavaka sees. Tavaliselt olid need juba koondatud kimpudesse, nii et jäi ainult üleandmise-kinkimise vaev.

Kirstud ise olid algselt lihtsad, kaunistusteta ja katuskaanega. Hilisemad, kumerakaanelised kirstud olid juba kaunistatud lõikornamentidega ning sageli ka rikkalike põletuskirjadega.

Viited
------

1. ↑   Ülo Tedre. Pulmasõnastik IV
2. ↑   Eesti rahvakultuur. Eesti Entsüklopeediakirjastuse AS. Tallinn. 2008. lk 323
3. ↑  *Eesti talupoja käsitöid. Näituse kataloog*. Tartu: Riiklik Kirjastus "Teaduslik Kirjandus". 1945. Lk 5.

Välislingid
-----------

Veimekirst, ERM EJ 457:15, Eesti Rahva Muuseum,
**Ristsed** ehk **varrud** (ka *joodud* või *varud*) on lapse ristimist ja nime saamist tähistav perekondlik pidustus, seotud ristimistalitusega kirikus või kodus.

Ristimine toimus varematel aegadel harilikult pühapäeval, 2–3 nädalat pärast lapse sündi. Varrudeks tapeti tavaliselt loom ja tehti õlut, pidu võis kesta mitu päeva. Valmistatud toit oli sarnane pulmatoidule. Ristsetest võtsid osa kirikuõpetaja, vaderid ehk ristivanemad, lähemad sugulased ja peresõbrad või naabrid. Kaasa võeti kakukott, millesse pandi odraleib ehk varrukakk. Külalised, eelkõige vaderid, kinkisid vastsündinule hambaraha (metallraha), mis hiljem asendus hõbelusikaga vms-ga.

Vanemal ajal peeti ristsetel tähtsaks mitmesuguseid endeid ning täideti maagilisi kombeid, mis olid seotud ristimisveega, et ennustada lapse tulevikku. Oluliseks peeti ka vibuhälli toomist ja ülesseadmist.

Kuigi Nõukogude Liidu okupatsiooniperioodil võimud kirikut ei toetanud, oli lapse ristimine ja ristsete pidamine ikka traditsiooniks. Tänapäeval kohtab ametlikku ristimist vähem, selle on asendanud kas vallavalitsuse või linnavalitsuse korraldatud üritused või mitteformaalsed koosviibimised.

Vaata ka
--------

* Katsikud

Viited
------

1. ↑  Eesti keele seletav sõnaraamat Vaadatud 07.12.2020
2. ↑   Eesti rahvakultuuri leksikon. Toimetanud Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Tallinn. 2007. lk 341
3. ↑   Eesti etnograafia sõnaraamat. Koostanud Arvi Ränk. Eesti Keele Sihtasutus, Tallinn 1996. Lk 181

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikitekstides on artikliga seotud alliktekste: **Eesti uuem mütoloogia/Varrud** |

* Katsikud ja ristsed. Ajakiri Pööning 2020.
* Ristsed. Eesti Ajaloomuuseum
* Ristsed tänapäeval
* Ristimise tähendusest
Odalätsi allikad, august 2009
Odalätsi allikad, august 2009
**Odalätsi allikad** on allikad Odalätsi külas Saaremaa vallas Odalätsi maastikukaitsealal.

Ümbruskonna soodest, ja võimalik, et ka Karujärvest tulev allikate vesi jookseb mööda maa-aluseid karstipragusid mere suunas. Odalätsi küla juures pääseb vesi paljude avade kaudu maapinnale, moodustades veidi eemal Pidula veskioja.

Kohapärimus
-----------

Odalätsi allikad on kohapärimuse järgi tekkinud Suure Tõllu maha löödud odast tema ja Vanapagana omavahelise kemplemise käigus:

*Suur Töll peab olema oma kepiga löend need Odalätsi alligad. Tal ond suur oda, selle on maha löönd, sellest saadud need alligad ja Odalätsi küla nimi. Tema on seel oma jalgu puhkand. Oda on need alligad pistand. Need ei jää vähemaks, kogu aeg on ond. Üks on silmaallikas. Kui inimese silmad on haiged, siis pese selle veega, siis oled kohe terve. Käisime seel. Sel on suur kuhi peel, nii hullusti keeb. Rahvas tarvidas seda vett, see oi arstivesi. Seal on sajad alligad. Ta ajab suure kuhja vett peele. Siis ei ond arsti, olid keik maa-arstid.*

Viited
------

1. ↑  RKM II 74, 123/4 (15) < Kihelkonna khk (1958). Avaldatud: Marju Kõivupuu. 101 Eesti pühapaika. Tallinn: Varrak 2011, lk 58–59.

Välislingid
-----------

* Odalätsi allikad Eesti looduse infosüsteemis
**Milvi Jalas-Hirvlaane** (sündinud 4. aprillil 1936 Kanepis) on eesti ajaloolane. 

Ta on uurinud peamiselt Eesti kultuuri- ja kodulugu, keskendudes enda kodukandile Kanepile ja Vana-Võromaale. Lisaks on ta uurinud ka Tartu Ülikooli ja baltsisaksa kultuurilugu.

Elukäik
-------

Milvi Hirvlaane on lõpetanud Kanepi 7-klassilise Kooli. Seejärel läks ta õppima Võru 1. Keskkooli, kuid samal ajal rajati Põlva rajoon ning seal avati samuti keskkool, kus nappis õpilasi ning Milvi Hirvlaane kutsuti sinna õppima. Töötas ta Tilsi lastekodus kasvatajana ning teenitud raha eest läks ta õppima Tallinna kultuurhariduskooli. Selle lõpetamise järel töötas ta Paides ning aastaid hiljem lõpetas ta Tartus kaugõppes ajaloo-keeleteaduskonna (1972). Ajaloo kandidaaditöö kaitses ta 1980. aastal samuti Tartu Riiklikus Ülikoolis Kanepi kihelkonna kultuuriloo teemal. 

Seejärel töötas Tartu Riiklikus Ülikoolis ajalookomisjoni teadusliku sekretärina, kõrgkooli labori juhatajana ning vanemteadurina ülikooli ajaloo uurimises kuni 1996. aastani.

Milvi Hirvlaane on aidanud kaasa Jakob Hurda nimelise Põlva Rahvahariduse Seltsi trükiste ettevalmistamisel ning tegutseb ka Kanepi Laulu Seltsis.

Teoseid
-------

Milvi Hirvlaane on koostanud mitu Ferdinand von Wrangelli sünniaastapäevale pühendatud ettekannete kogumikku (1996, 1997 (2), 2001).

* „Põlva Keskkooli esimese lennu kroonika" (1999)
* „Kanepi hariduselu lätetel" (2000)
* „Johann Philipp von Roth" (2000)
* „Kanepi kihelkond 325" (2000)
* „Kanepi kool läbi kahe sajandi" (2004)
* „Põlva Ühisgümnaasium ajast aega" (2005)
* „425 – Kanepi esmamainimisest Kanapieza külana; Kanepi kihelkonna kultuuriloolised kalendrid 2007 ja 2008" (2007)
* „Minu Kanepi" (2009)
* „Erastvere raamat" (2019)
* „Kanepi Vabatahtliku Tuletõrje Selts 100" (2021)

Tunnustus
---------

* 2003 – Jakob Hurda nimelise rahvuskultuuri preemia laureaat
* 2013 – Kanepi valla aukodanik

Isiklikku
---------

Milvi Hirvlaane sündis Voldemar ja Alma-Adeele Jalase neljalapselise pere ainsa tütrena. Tal on poeg Mehis.

Viited
------

1. ↑  "Milvi Hirvlaane Kanepi kihelkonnale elatud elu" Lõuna-Eesti koduleht. (Külastatud 08.12.2021)
2. ↑  Kanepi Teataja „Milvi Hirvlaane". Nr 4 (102), 01.04.2016, lk 2.
3. ↑  Hanson, Raimu. „Rahvuskultuuri auhinna laureaadid saavad 8000 krooni". Postimees, 14. mai 2003. (Külastatud 08.12.2021)
4. ↑  Jalas, Marju. „Meie Milvi Hirvlaane 85". Lõunaleht, 08.04.2021. (Külastatud 08.12.2021)
5. ↑  Jakob Hurda nimeline Põlva Rahvahariduse Seltsi koduleht. Rahvuskultuuri auhind. (Külastatud 08.12.2021)
6. ↑  Kanepi Teataja. „Milvi Hirvlaane – Kanepi valla aukodanik". 2014, nr 7 (86), veebruar, lk 1.

Välislingid
-----------

* Kanepi valla koduleht. Valla aukodanikud..
* Põlvamaa veebileht. „Ilmus Milvi Hirvlaane "Erastvere raamat"". 16.07.2019.
* Rahman, Jan. „Kanepi kroonik Hirvlaane Milvi".. Uma Leht, nr 498, 07.10.2021.
**Ternespiim** ehk **kolostrum** on algne piim, mida emane veis eritab pärast poegimist ja mille koostis erineb tavapiima omast.

Kirjeldus
---------

TernespiimVeiste ternespiim on tavaliselt helekollast värvi ja petipiima meenutava maitse ja lõhnaga. Ternespiima toodab emane veis 24–36 tunni jooksul pärast poegimist. Selle tarbimisel omandavad vastsündinud vasikad passiivse immuunsuse nakkustekitajate vastu. Vasikad suudavad antikehi vastu võtta ainult esimeste elutundide jooksul.

Ternespiima saab vasikas otse emalt imemisel, kuid vajadusel tuleb inimestel sekkuda ja vasikale ise ternespiima joota. Vasika tervise ja ellujäämise huvides peaks ta tarbima kvaliteetset ternespiima võimalikult varakult ja piisaval hulgal.

Koostis
-------

Ternespiim sisaldab väga palju albumiine ja globumiine, vitamiine (B2-, B3- ja A-vitamiin), mineraale ja võib sisaldada erütrotsüüte, mis teevad selle värvi punakaks. Kuivainet on ternespiimas rohkem kui tavalises piimas. Immunoglobuliine ja kaseiine leidub rohkem kui tavapiimas. Tänu sellele on ternespiima üldine valgusisaldus suurem kui tavapiimas, ligikaudu 15%.

### Suhkrusisaldus

Ternespiimas on umbes 2,5% suhkruid, mis on laktoos, oligosahhariidid (neutraalsed ja happelised), glükolipiidid, glükoproteiinid ja nukleotiidsuhkrud.

### Rasvasisaldus

Rasva on ternespiimas 7%. Rasvhapetest 65–75% on küllastunud, 4–5% polüküllastumata ja 24-28% monoküllastumata (valdavalt palmitiin- ja oleiinhape).

### Hormoonid

Ternespiim sisaldab ka hormoone, mis on näiteks kasvuhormoon, prolaktiin, somatostatiin, türoksiin jne.

Viited
------

1. ↑  "Ternespiim - imeline looduslik vahend viirushaiguste vastu". *maaleht.delfi.ee*. 10.02.2018. Vaadatud 06.12.2022.
2. ↑  Streit, Lizzie (27. veebruar 2019). "What Is Colostrum? Nutrition, Benefits, and Downsides". *healthline.com*. Vaadatud 10. detsembril 2022.
3. ↑  Pakkanen, R. Aalto, J. "Growth factors and antimicrobial factors of bovine colostrum". *sciencedirect.com*. Vaadatud 03.12.2022.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: mitu nime: autorite loend (link)
4. 1 2  Thomas E.Besser DVM PhD Clive C.GayDVM, MVSc, FACVS (märts 1994). "The Importance of Colostrum to the Health of the Neonatal Calf". *sciencedirect.com*. Vaadatud 03.12.2022.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: mitu nime: autorite loend (link)
5. ↑  Godden, Sandra (märts 2008). "Colostrum Management for Dairy Calves". *sciencedirect.com*. Vaadatud 04.12.2022.
6. 1 2 3 4  Playford, Raymond John Weiser, Michael James (18. jaanuar 2021). "Bovine Colostrum: Its Constituents and Uses". *mdpi.com*. Vaadatud 04.12.2022.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: mitu nime: autorite loend (link)