recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Johann Philipp von Roth** (13. november / 24. november 1754 Pärnu – 13. juuni / 25. juuni 1818 Kanepi) oli baltisaksa päritolu Eesti vaimulik.

Johann Philipp von Roth sai keskhariduse 1766–1773 Collegium Fridericianumis (Friedrichi koolis (die Schule des Friedrichskollegiums)) Königsbergis. 30. septembril 1773 immatrikuleeriti ta Königsbergi Ülikooli õigusteaduskonna üliõpilaseks. Alates 1774 (immatrikuleeriti 20. juunil) õppis ta Halle Ülikoolis õigus- ja usuteadust. Aastatel 1777–1780 oli koduõpetaja Tartus. Ordineeriti Riias 9. aprillil 1780 õpetajaks.

1780. aastast surmani oli ta (introdutseeriti ametisse 17. mail) Kanepi Jaani koguduse õpetaja, aastatel 1798–1800 hooldas ta ühtlasi Võru kogudust. Aastatel 1798–1818 oli ta Võru praostkonna praost ja alates 11. septembrist 1803 konsistooriumi assessor.

Johann Philipp von Roth oli Tarto maa rahva Näddali-Lehe asutaja (andis seda välja koos Gustav Adolph Oldekopiga).

18. septembril 1792 tõsteti ta aadliseisusse. 

Pastor J. Ph. von Rothi algatusel asutati Kanepisse aastal 1804 Liivimaa kubermangu esimene kihelkonnakool (poistele), mis oli ühtlasi Eestimaa vanim kihelkonnakool. 1811. aastal asutati vaeste ja töönduskool tütarlastele. 1810. aastal on surmameetrikasse hakatud talupoegi märkima perekonnanimedega. Kanepi kihelkond on Eestis esimene, kus hakati perekonnanimesid andma, enne seda olid perekonnanimed vaid linna pagenuil või soldatiks võetuil. Mõnikord kinkis mõisnik pärisorjale eriliste teenete eest vabaduse ja saksapärase perekonnanime – selliseid oli 700 000 eestlasest enne nimereformi vähem kui 5%..

Isiklikku
---------

Ta abiellus 18. septembril 1780 Anna Katharina Seefelsiga (Kursi koguduse pastori Georg Eberhard Seefelsi tütrega). Tema õde Dorothea oli abielus Põlva koguduse õpetaja Gustav Adolph Oldekopiga. Tema väimees Carl Gottfried Gustav Masing oli Vastseliina Katariina koguduse õpetaja. Vastseliina Katariina koguduse õpetaja oli ka tema tütrepoeg Gustav Alexander Hermann Masing. Teine tütrepoeg Friedrich Gustav Heinrich Wilhelm Masing oli Räpina ja Mehikoorma koguduse õpetaja.

Viited
------

1. ↑  Die evangelischen Prediger Livlands bis 1918. Böhlau Verlag Köln, Wien 1977
2. ↑  Eesti Biograafiline Leksikon K./Ü. Loodus, Tartus, 1926-1929
3. ↑  Mismoodi me perekonnanimed saime[*alaline kõdulink*], Tõnu Hagelberg, Maaleht, 22. veebruar 2001

Kirjandus
---------

* Malle Salupere, "Meie esimene matsileht, esimene kutseõppeasutus ning nende asutaja pastor J. Ph. von Roth" – Keel ja Kirjandus 1996, nr 8, lk 514–520 ja nr 9, lk 590–600

Välislingid
-----------

* Milvi Hirvlaane Rothid ja Kanepi kihelkond
* Väljavõte Liivimaa rüütelkonna genealoogilisest käsiraamatust
**Uue-Karjaküla mõis** (saksa keeles *Neu-Hohenhof*) oli Vana-Karjaküla mõisa kõrvalmõis Keila kihelkonnas Harjumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Lääne-Harju vallas Tõmmiku küla lähedal.

Viited
------

1. ↑   (vaadatud 15.03.2016)
2. ↑  Uus-Karjaküla ms, www.eki.ee

Välislingid
-----------

* Uue-Karjaküla mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris

Keila kirik
Keila kihelkond

**Kirik**: Keila kirik  

**Pastoraat**: Keila kirikumõis  

**Peamõisad**: Haabersti mõis | Harku mõis | Jõgisoo mõis | Jälgimäe mõis | Keila mõis | Keila-Joa mõis | Klooga mõis | Kumna mõis | Laulasmaa mõis | Lehola mõis | Naissaare mõis | Ohtu mõis | Rahula mõis | Rannamõisa mõis | Saku mõis | Saue mõis | Tuula mõis | Tännassilma mõis | Valingu mõis | Vana-Karjaküla mõis | Vanamõisa mõis | Voore mõis | Vääna mõis | Ääsmäe mõis | Üksnurme mõis  

**Kõrvalmõisad**: Humala mõis | Hüüru mõis | Käesalu mõis | Maeru mõis | Meremõisa mõis | Muraste mõis | Mustamäe mõis | Peetri mõis | Uue-Karjaküla mõis | Vana-Pääla mõis | Viti mõis  

**Poolmõisad**: Koppelmaa mõis | Kuivaveski mõis | Kõltsu mõis | Luka mõis | Niitvälja mõis | Tiskre mõis | Vismeistri mõis  

**Karjamõisad**: Aru mõis | Juuliku mõis | Kalda mõis | Kiisa mõis | Laabi mõis | Laoküla mõis | Lehmja mõis | Nahkja mõis | Pällu mõis | Suur-Aru mõis
**Larissa Aleksejevna Judina** (vene keeles *Лариса Алексеевна Юдина*; 22. oktoober 1945 – 8. juuni 1998) oli vene ajakirjanik, opositsioonilise ajalehe Sovetskaja Kalmõkija Segodnja ('Nõukogude Kalmõkkia Täna') toimetaja. Ta leiti 8. juunil 1998 Kalmõkkia Vabariigi pealinnast Elistast surnuna, mitme noahaava ja koljuluumurruga.

Varajane elu ja haridus
-----------------------

Judina sündis Elistas 22. oktoobril 1945. Ta õppis Moskva Riiklikus Ülikoolis ajakirjandust.

Karjäär
-------

Pärast ülikooli ajakirjanduse eriala lõpetamist asus Judina tööle Molodjož Kalmõkii korrespondendina. Seejärel töötas ta korrespondendina ajalehes Sovetskaja Kalmõkija Segodnja. Ajakirjanikukarjääri jooksul kannatas Judina kohalike võimude pideva ahistamise all.  Hiljem sai temast selle ajalehe toimetaja. Ta oli ka Jabloko partei kohaliku haru kaasesimees.

Surm
----

Enne oma surma oli ta avaldanud artikleid, milles süüdistas Kalmõkkia presidenti Kirsan Iljumžinovit korruptsioonis. Seoses mõrvaga mõisteti süüdi kolm meest, kuid tapmise tellijate nimed jäid teadmata. Ta mõrvati ajalehtede levitamiselt naastes. Tema surnukeha leiti 7. juulil 1998 Kalmõkkias Elista linna lähedal asuva tiigi äärest.

Kurjategijad
------------

Kaks meest, kes mõrva üles tunnistasid ja vangistati, olid Kirsan Iljumžinovi abid. Seni pole aga leitud tõendeid selle kohta, et Kirsan ise kuriteo tellis.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Vollmer, Susan. "Larisa Yudina". *Yabloko*. Originaali arhiivikoopia seisuga 29. mai 2006. Vaadatud 25. detsembril 2012.
2. 1 2  Bohlen, Celestine (12. juuni 1998). "Slaying of a Gadfly Regional Editor Makes Moscow Take Notice". *The New York Times*. Lk 5.
Tomás Rincón (2014)
**Tomás Eduardo Rincón Hernández** (sündinud 13. jaanuaril 1988 San Cristóbalis) on Venezuela jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Itaalia kõrgliiga klubis Sampdoria ja Venezuela jalgpallikoondises. Ta on koondise kapten.

Ta alustas klubikarjääri Venezuela kõrgliigaklubis Zamora, mille põhimeeskonnas debüteeris 2007. aastal. Hooajal 2008–09 mängis ta Venezuela teises kõrgliiga klubis, Deportivo Táchiras.

2009. aasta jaanuaris liitus ta Saksamaa kõrgliigaklubiga Hamburger SV, kus mängis kokku kuuel hooajal. 2014. aastal siirdus ta Itaaliasse, liitudes sealse kõrgliigaklubiga Genoa. 2017. aasta jaanuaris liitus ta läbi aegade esimese Venezuela mängijana Juventusega, kellega tuli samal hooajal Itaalia meistriks. 2017. aasta augustis suundus ta laenule Torinosse. 2018. aasta jaanuaris ostis Torino Rincóni mängijaõigused. 2022. aasta jaanuaris läks ta Torinost laenule Sampdoriasse.

2023. aasta augustis sõlmis ta lepingu Brasiilia kõrgliigaklubiga Santos.

Debüüdi Venezuela jalgpallikoondises tegi Rincón 2008. aastal. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 16. novembril 2018 sõprusmängus Jaapani vastu. Ta on alates 2011. aastast kuulunud Venezuela koondisse neljal Copa América turniiril.

Saavutused
----------

Juventus
* Serie A: 2016–17
* Coppa Italia: 2016–17

Viited
------

1. ↑  "Santos anuncia contratação de venezuelano Tomás Rincón" (Brasiilia portugali). ge. 15. august 2023. Vaadatud 15. augustil 2023.
Kaart

**Ventspilsi ordulinnus** (ka **Vindavi ordulinnus**; läti *Ventspils ordeņa pils*; saksa *Schloß Windau*) on endine Liivimaa ordu Vindavi komtuuride linnus Lätis Ventspilsi piirkonnas Ventspilsis.


Esimest korda on seda linnust mainitud 1290. aastal. Liivimaa ordu linnus Venta jõe suudmes hoidis enda kontrolli all toona tähtsat kaubateed. 

14. sajandiks kujunes lossi ümber ka linn, mille nimi Ventspils tähendabki kindlust Vental. 

Liivi sõja järel sai Ventspilsi ordulinnuse endale Kuramaa hertsogiriik. 

18. sajandil sai sellest Venemaa keisririigi riiklik omand. 

Tänapäeval asub Ventspilsi ordulinnuses Ventspilsi muuseum.

Linnuse vanemad osad pärinevad 13. sajandist. 14. sajandil ehitati ordulinnus ümber kastelliks. Algselt gooti stiilis hoone ehitati aastal 1827 ümber ampiirstiilis hooneks.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Ventspilsi ordulinnus** |

Välislingid
-----------

* Sissekanne Läti mõisate veebisaidil; fotod (*läti keeles*)
**Pervomaiske** (ukraina keeles *Первомайське*, krimmitatari keeles *Curçı*) on alev Krimmi vabariigis Pervomaiske rajoonis.

Pervomaiske küla on esimest korda mainitud 1798. aastal.

Pärast Krimmi sõda (1853–1856) jäi küla tühjaks. 1860. aastatel tuli tühja külla Krimmi Järvamaalt, Ambla, Madise ja Järva-Jaani kihelkondadest ning Jäneda, Ahula, Kaalepi, Albu, Abaja, Kuuse, Kuksema, Roosna-Alliku ja Metsataguse valdadest 30 eestlaste taluperekonda. Džurtši küla kogukonnamaadest jaotati 1451 tiinu maad 80-le meeshingele nii, et igale mehele tuli umbes 18 tiinu. Asunikud ehitasid 1883. aastal koolimaja ja 1901. aastal ehitati selleaegse vallavanema Jaan Pärtli eestvõtmisel Džurtši külla vallamaja, kuna küla oli ka valla keskuseks. 1886. aasta andmete järgi elas küla 28 majapidamises 167 inimest. Tollal oli külas ka luteri kabel ja väike kauplus. 1915. aastal oli Džurtši külas 40 peret eesti asunikke. 

Veel enne Teist maailmasõda elas külas palju eestlasi.

1959. aastal sai küla aleviõigused.

Alevis elab 8470 inimest (2014).

Viited
------

1. ↑  O. Laaman, Eesti asundused Venemaal, Meie Tee, nr 7-8, 1978, lk 127
**Rozula** (varasema nimega *Rozbeķi* ja *Rozbeķu muiža*, nõukogude ajal *Vienotnes*) on küla (*vidējciems*) Lätis Cēsise piirkonnas Stalbe vallas. 

Rozula asub merepinnast 58 meetri kõrgusel, piirkonna keskusest Stalbest 6 ja Riiast 78 kilomeetri kaugusel. Külas on Rozula bussipeatus.

Rozulat mainiti esimest korda aastal 1419. Nüüdisaegne asula asub endisaegse Rozbeķi mõisa (Rosenbeck) keskuse alal. Aastani 2021 kuulus küla Pārgauja piirkonda.

Asulas asuvad rahvamaja ja Rozbeķi vasallilinnuse varemed. Looduskaitse all on hõberemmelgas ümbermõõduga 6,89 ja kõrgusega 17 meetrit.

Aastal 2015 oli külas 137 elanikku. Aastal 2017 oli elanikke 124, aastal 2021 aga 112.

Viited
------

1. ↑  Vietvārdu datubāze
2. ↑  Autotransporta direcija
3. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Rozula** |

| * v
* r
Stalbe valla asulad |
| --- |
| 
Daibe **·**  Jurģi **·**  Klētnieki **·**  Rozula **·**  **Stalbe** **·**  |
Malevkonna pealiku ametikoha tunnus
**Malevkond** on Kaitseliidu maleva maa-ala- ja haldusallüksus, mis koosneb kompaniidest või (ja) rühmadest. 

Malevkonna liikmete põhjal koostatakse kooskõlas vajadusega maleva koondüksusse lahingallüksusi või sisekaitseallüksusi. Samuti korraldatakse malevkonnana spordi-, kultuuri-, väljaõppe- ja seltskonnaüritusi.

Malevkonda juhib malevkonna pealik.

Kaitseliidu põhikirja järgi võib malevkonna moodustada 300 tegevliikmest, selle peab kinnitama Kaitseliidu ülem maleva pealiku ettepanekul. Malevkondade piirid määrab kindlaks Kaitseliidu ülem, väiksemate üksuste piirid määrab kindlaks maleva pealik. Operatiivselt jaotatakse malevad ja malevkonnad üksusteks analoogiliselt kaitseväeosade ja -üksustega (jaod, rühmad, kompaniid, pataljonid jne).

Enne Teist maailmasõda loeti malevkond sõjaväelise organisatsioonina vastavaks pataljonile.

Noorte kotkaste organisatsioonis on malevkonna suurus 100 liiget.

Vaata ka
--------

* Kaitseliidu malevkondade loend

Viited
------

1. ↑  Kaitseliidu eraldusmärgid. Vabariigi Valitsuse 15. augusti 2000. a määrus nr 270, RTI, 14.09.2000, 73, 455
2. ↑  Kaitseliidu põhikiri.
3. ↑  K. L. Trakman. Sõjaväe administratsioon. Tartu 1939. Lk. 43.
Šiauliai mõisa peahoone.
**Šiauliai mõis** (*Šiaulių dvaras*) ehk **Didžiadvaris** või **Didždvaris** on endine mõis Leedus Šiauliais. Peahoone aadress on Aušros al. 50.

Šiauliai mõisat on esmamainitud XV sajandil. Algul oli tegu riigimõisaga, mis oli mitmest riigimõisast (nende seas Gruzdžiai, Pakruojise ja Žagarė mõis) koosneva kompleksi halduskeskus.

Kompleks ehitati uhkemalt välja 1765. aastal, mil mõisa haldur oli Antoni Tyzenhauz. Pole täpselt teada, kus kompleks toona paiknes. Varasemast ehitusperioodist pärineb tall, mis on praegu ümber ehitatud Šiauliai ringkonnakohtu hooneks. Lisaks tallile ja peahoonele on säilinud veel pesuköök.

1795. aastal sai mõisa omanikuks Platon Zubov. Zubovite suguvõsa kätte mõis ka jäi. Suguvõsa aitas kaasa Šiauliai arengule, nii valmis 1898. aastal Zubovite annetatud tellistest tütarlaste gümnaasiumi hoone (praegune Šiauliai gümnaasium).

Praeguse peahoone rajas Dmitri Zubov, kuna vana hoone ei kõlvanud enam talvisel ajal elamiseks ja Zubovid kasutasid seda vaid suvel. Hoone on klassitsistlikus stiilis. 1923. aastal loobusid Zubovid mõisast ja annetasid sealse kompleksi linnale, peahoonesse rajati muuseum. 1926. aastal lammutati seoses selle juurde viiva allee rajamisega lagunenud mõisa majandushoone ja 1934. aastal mõisa väravad. Tänapäeval asub hoones Šiauliai ülikooli kunstiteaduskond.

Didžiadvarise park
Peahoone ümber paikneb ristkülikukujuline Inglise park. Park oli kogu aeg linnarahvale avatud ja 1921. aastal andsid Zubovid selle linna hallata.

Ajal, mil ladina tähestikus avaldatud leedukeelne kirjandus keelustatud oli, oli Didžiadvaris üks Knygnešystė keskusi, sealsed laod olid raamatute hoiupaigaks ja jaotuspunktiks. Hiljem kasutati sealseid ruume ajalehe Iskra ja sotsiaaldemokraatliku kirjanduse levitamiseks. 1874. aastal organiseeriti Šiauliai gümnaasiumi juurde leedukeelne raamatukogu. Kui politsei hakkas asja vastu huvi tundma, toimetas mõisaproua Aleksandra raamatud mõisa varjule. Gümnaasiumiõpilaste ligipääsu raamatukogule hakkas korraldama mõisa hilisem omanik Vladimir Zubov.

1900. aastal, mil keeld kadus, tehti see raamatukogu avalikuks. Vladimir Zubov annetas raamatukogule ka oma isikliku raamatukogu ja Šiauliai mõisa arhiivi.

Mõisa hoonetes elasid gümnaasiumis õppimise ajal sellised tuntud isikud nagu luuletaja Laurynas Ivinskis, keeleteadlane Jonas Jablonskis ja Michał Mikołaj Ogiński.

Välislingid
-----------

* Sissekanne Leedu mõisate veebisaidil; fotod (*leedu keeles*)
* Sissekanne Leedu mõisate veebisaidil; asendiplaan (*leedu keeles*)
* Peahoone kultuurimälestiste registris
**Rozēni** (vanasti ka **Rozeni**) on küla (*vidējciems*) Lätis Limbaži piirkonnas Staicele vallas. Küla asub Salatsi jõe kaldal merepinnast 49 meetri kõrgusel, valla keskusest Staicelest 8, endisest piirkonnakeskusest Alojast 22 ja Riiast 133 kilomeetri kaugusel.

Küla kujunes Rozēni mõisa (*Koddiak*) keskuse juurde. Aastail 1949-1958 asus seal Rozēni külanõukogu halduskeskus. Aastatel 2009–2021 kuulus küla Aloja piirkonda.

Külas asub Rozēni bussipeatus.

Külas kasvavad Rozēni Mežmuiža pärn ja Rozēni Mežmuiža tamm on looduskaitse all.

Asula järgi on nime saanud Rozēni kihistik.

Viited
------

1. ↑  Vietvārdu datubāze
2. ↑  Latvijas pagasti. Enciklopēdija. Rīga : A/S Preses nams. 2001—2002. ISBN 9984-00-412-0.
3. ↑  Autotransporta direcija
4. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS
5. ↑  Stratigraafia terminoloogia

| * v
* r
Staicele valla asulad |
| --- |
| 
Karogi **·**  Ķila **·**  Limšeni **·**  Līciems **·**  Mārciems **·**  Puršeni **·**  Rozēni **·**  Vīķi |
**Liina Jürgel** (neiupõlvenimi **Liina Tsimmer**, sündinud 7. juunil 1997) on eesti laulja ja laulukirjutaja. Ta kasutab esitajanime **Linalakk**.

Ta alustas lauluõpinguid Valga Muusikakoolis Evald Raidma õpilasena. 2020. aastal lõpetas ta Heino Elleri Muusikakooli rütmimuusika laulu eriala.

Ta on Valga Muusikakooli laulu- ja rütmimuusika õpetaja.

2020. aastast korraldab ta Karula rahvuspargis Rebasemõisa festivali.

2021. aastal andis ta välja oma esimese autoriplaadi "Elu ilu".

Lauluvõistluse Eesti Laul 2023 poolfinaalis esitas ta koos Bonzoga omakirjutatud laulu "Aeg".

2023. aasta Riigikogu valimistel kandideeris ta Parempoolsete nimekirjas.

2023. aasta suvel andis ta koos Bonzoga välja digialbumi "Kahelt poolt".

Viited
------

1. ↑  Valga Muusikakooli kollektiiv
2. ↑  Maarius Suviste. Rebasemõisa festival üllatab uuendustega. Lõuna-Eesti Postimees, 27.06.2023
3. ↑  Maarius Suviste. Linalakk näitab oma esikalbumiga elu ilu. Lõuna-Eesti Postimees, 12.11.2021
4. ↑  ERR menu, 15.12.2022. Eesti Laulu poolfinalist Linalakk: sain aru, et Bonzo hääl oli loost puudu
5. ↑  Riigikogu valimised 2023. Kandidaadid
6. ↑  Mart Rauba. Linalakk ja Bonzo ilmutasid ühisalbumi. Virumaa Teataja, 28.06.2023
**Liiv-pirnipuu** (*Pyrus pyrifolia*) on taimeliik pirnipuu perekonnast.

Kasvab kuni 15 meetri kõrguseks. Tavaliselt on tema kõrgus istandikes kuni kuus meetrit. Lehed on ovaalsed, piklikud, hambuliste servadega ja kuni 12 cm pikad. Väiksed valged õied ilmuvad vahetult enne või tärkavate lehtedega. 

Liiv-pirnipuu vilja nimetatakse liivpirniks. Viljad on ümarad, õunakujulised. Vilja läbimõõt on kuni 3 cm. Vilja värvus on sõltuvalt sordist erinev, varieerudes helepruunist kollaseni. Põhjapoolkeral õitseb aprillis.

Liik on pärismaine Aasias. Seda kultiveeritakse Hiinas, Indias, Jaapanis, Austraalias, Uus-Meremaal, USA-s jm.

Temast on aretatud mitu sorti. Teisendi *Pyrus pyrifolia var. Culta* vilja nimetatakse pirnõunaks ehk nashiks.

Viljadest tehakse mahla või keediseid. Koreas lisatakse seda punšile. Hiinas peetakse seda pühaks puuks.

on väga maitsev puuvliLiiv-pirnipuu

Levik
-----

Liiv-pirnipuu hulka kuulub veidi üle 20 liigi. Neist umbes pooled kasvavad looduslikult Euroopas, Põhja-Aafrikas ja Väike-Aasias, pooled aga Kesk- ja Ida-Aasias. Perekonda kuuluvad ka kodustatud ja laialiselt kultiveeritavad harilik pirnipuu (*Pyrus communis*). Esimene neist on pehmete viljadega hübriidne liik, mida looduses ei leidu, kuid mida kultiveeritakse viljade saamiseks Euroopas, USA-S, Kanadas, Argentinas, Tšiilis, Lõuna-Aafrikas jm. Kõvade viljadega liiv-pirnipuud kultiveeritakse Hiinas, Indias, Jaapanis, Austraalias, Uus-Meremaal, USA-s jm.

Kasutamine
----------

Pirne süüakse põhiliselt värskelt, harvem kuivatatult ja konservitult. Pirne kasutatakse mitmesuguste toitude, pagaritoodete, veinide, siidri, siirupite, mahlade, kompottide jm valmistamisel,

Väikeses koguses omastab inimese organism pirne suurepäraselt. Pirnid korrastavad seedimist. Dieettoitudes on sageli tähtsal kohal, eriti diabeetikute toitumises.

Vaata ka
--------

* Pirnisortide loend

Viited
------

Välislingid
-----------

*
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib Tartu tänavast, teiste sellenimeliste tänavate kohta vaata Lutsu tänav (täpsustus).* |

---

Kaart
**Lutsu tänav** (saksa keeles *Quappenstraße*) on tänav Tartu kesklinnas.

Antud tänaval puudub seos kirjanik Oskar Lutsuga, tänav kandis Lutsu nime juba enne kirjaniku sündi.

Tänav algab Jakobi tänavalt, ristub Jaani tänavaga, möödub Tartu Jaani kirikust jalakäijate tänavana ning lõpeb Rüütli tänaval.

Tänava pikkus on 240 meetrit.

Lutsu tänava ääres asuvad Antoniuse õu (Lutsu tänav 3, Lutsu tänav 5, Jaani tänav 6) ja Tartu Mänguasjamuuseum (Lutsu tänav 8).

Varasemad nimed
---------------

1550–1958 oli tänava nimeks Lutsu tänav.

10. jaanuarist 1958 kuni 2. märtsini 1989 nimetati tänavat *Võimla tänav*aks.

Aastail 1958–1987 kandis (Oskar) Lutsu tänava nime Tartus varasem ja hilisem Näituse tänav.

Hooned
------

Lutsu tänav 8 hoones tegutses 1820. aastast 1829. aastani Tartu Kreiskool.

* 19141914
* Lutsu 2, teatrimaja (2007, praegu renoveeritud)Lutsu 2, teatrimaja (2007, praegu renoveeritud)
* Lutsu 8, MänguasjamuuseumLutsu 8, Mänguasjamuuseum
* Lutsu 14, 18. sajandLutsu 14, 18. sajand

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Lutsu tänav** |
Protestija jagab miilitsatöötajatele oranže lilli
Meeleavaldus Kiievis 2004. aasta 22. novembril
**Oranžiks revolutsiooniks** (ukraina keeles *Помаранчева революція*) nimetatakse Ukrainas 2004. aasta presidendivalimiste teise vooru tulemustele järgnenud 2004. aasta novembrist 2005. aasta jaanuarini toimunud proteste. Valimisi seostati korruptsiooni, valijate hirmutamise ja valimispettusega. Meeleavalduste keskpunktiks oli Kiiev ja selle keskväljak, kus tuhanded meeleavaldajad päevade kaupa protestisid, kuid ka mujal riigis protestiti kodanikuallumatuse, istumisprotestide ja streikidega.

Põhjus ja tagajärg
------------------

Proteste põhjustasid mitmete kodumaiste ja välismaiste valimiste vaatlejate, samuti kodanike tähelepanek, et 2004. aasta 21. novembril avaldatud tulemustes Viktor Juštšenko ja Viktor Janukovõtši vahelises konkurentsis oli võimude poolt tulemus viimase kasuks kallutatud. Protestide tagajärjel algsed tulemused tühistati ning Ukraina Ülemkohus määras 2004. aasta 26. detsembriks uued valimised, mille sel korral võitis 52% häältega Juštšenko. Tema ametissemääramisega 2005. aasta 23. jaanuaril lõppes ka Oranž revolutsioon.

Meeleavalduste üheks põhjuseks peetakse eelnevalt võimul olnud Leonid Kutšmaga seotud skandaale (nn Kutšma-*gate*) – Kutšma toetas Janukovõtšit.

Janukovõtš sai siiski presidendiks 2010. aastal, kuid kaotas positsiooni neli aastat hiljem toimunud Euromaidani kokkupõrgetel Kiievi Iseseisvusväljakul. Erinevalt oranžist revolutsioonist hukkus selle käigus enam kui sada inimest.

Värvus
------

Meeleavaldajate telgid Kiievis
Oranž oli Janukovõtši valimiskampaania tunnusvärvus ning kujunes seetõttu meeleavalduste sümboliks.

Vaata ka
--------

* Ukraina ajalugu
* Ukraina ilma Kutšmata
* Julija Tõmošenko
* Georgi lint

Viited
------

1. 1 2  Karatnycky, Adrian (15. september 2015). "Ukraine's Orange Revolution". *Foreign Affairs : America and the World* (Ameerika inglise). ISSN 0015-7120. Originaali arhiivikoopia seisuga 23. mai 2020. Vaadatud 28. mail 2020.
2. 1 2
3. ↑  "Ukraina". *Eesti Entsüklopeedia*. Vaadatud 4. aprillil 2022.
4. 1 2 3  "Orange Revolution". *Encyclopedia of Ukraine*. 5. september 2004. Vaadatud 4. aprillil 2022.
5. ↑  Polityuk, Pavel; Balmforth, Richard (15. veebruar 2010). "Yanukovich declared winner in Ukraine poll". *The Independent*. London. Originaali arhiivikoopia seisuga 5. juuli 2018. Vaadatud 7. septembril 2017."Viktor Yanukovych sworn in as Ukraine president". *BBC News*. 25. veebruar 2010. Originaali arhiivikoopia seisuga 5. juuli 2018. Vaadatud 24. jaanuaril 2011.
6. ↑  "Milline on uus Ukraina? – Diplomaatia". *Diplomaatia*. 26. november 2008. Vaadatud 4. aprillil 2022.
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib linnuliigist; lindude perekonna kohta vaata artiklit Peoleo (perekond); ansambli kohta vaata artiklit Peoleo (ansambel); mänguasjatootja kohta vaata PEO-LEO.* |

---

Peoleo munad
**Peoleo** (*Oriolus oriolus*) on linnuliik peoleolaste sugukonnast peoleo perekonnast.

Levila
------

Peoleo on pesitsusajal laialt levinud Euraasias – mandri läänerannikust kuni Lääne- ja Kesk-Aasiani.

Peoleo on rändlind Euroopas ja Lääne-Aasias, talvitab troopilises Aafrikas. Eestisse saabub ta maikuu keskpaiku, lahkub augusti keskel või kuu teisel poolel. 
Peoleo rändab üksi või paarikaupa.

Eestis on peoleo üsna üldlevinud harilik haudelind, kelle arvukust hinnatakse 30 000 – 50 000 paarile.

Välimus
-------

Peoleo on rästa suurune, kuid saledam. Keha pikkus 23–30 cm, mass 62–83 g. Lend on kiire ja lainjas. Maapinnal kulgeb ta kohmakalt hüpeldes. 
Peoleo teise kalendriaasta isaslind sarnaneb emaslinnuga, kuid ta on kollakama alapoole ja kontrastsema saba mustriga. Enamik emaslinde on rohekad, kollase päranipuala, tumedate tiibade ja heledama alapoolega. Eredama sulestikuga emaslinnud sarnanevad vanade isaslindudega, kuid neil pole noka ümbruses musta värvust.

Elupaik ja pesitsemine
----------------------

Peoleo elab vanades lehtmetsades, kasesaludes, puisniitudel, parkides ja kuivades männikutes. Suurtes metsades eelistab ta pesitseda servaosas või raiesmikel. 
Peoleo ehitab kõrgele puu otsa, tavaliselt kahe oksaharu vahele rippuva pesa. Täiskurna kolme kuni viie munaga leidub juuni keskel. Pojad saavutavad lennuvõime juuli teisel poolel ja seejärel hulguvad pesakonnad lalalt ringi.

Toitumine
---------

Peoleo on peamiselt putuktoiduline, kuid sööb ka marju ja puuvilju. Ta oskab putukaid õhust püüda nagu kärbsenäpp.

Viited
------

1. ↑  BirdLife International (2004). *Oriolus oriolus*. *2006 IUCNi punane nimistu*. IUCN 2006. Vaadatud 12 May 2006. Database entry includes justification for why this species is of least concern
2. ↑
3. ↑  Jonsson, L. *Euroopa linnud*. Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2000

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Peoleo** |

* Peoleo andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes
**MTÜ Eesti Pagulasabi** on Eestis tegutsev pagulasi toetav ja humanitaarabi pakkuv rahvusvaheline humanitaarorganisatsioon, mille eesmärgiks on pagulaste õiguste ja heaolu eest seismine Eestis ja väljaspool. Eesti Pagulasabi on peamine pagulastele kohanemist toetavaid teenuseid pakkuv organisatsioon Eestis. Väljaspool Eestit on Eesti Pagulasabi humanitaarabi pakkuja ja pagulaste abistajana aktiivne Ukrainas (olles üks suurimaid rahvusvahelisi rahapõhise abi andjaid jõudes ka ajutiselt okupeeritud aladele), Armeenias, Gruusias, Ukrainas, Türgis, Jordaanias, Keenias ja Liibanonis.

Eesti Pagulasabi asutati 2000. aastal.

Programmid
----------

Eesti Pagulasabi tegevused on jaotatud seitsme tegevussuuna ehk programmi alla:

* Humanitaarabi programm
* Toimetulekuprogramm
* Nõustamisprogramm
* Kogukonnaprogramm
* Vaimse tervise programm
* Hariduse ja teadlikkuse programm
* Huvikaitseprogramm

Esindused
=========

Eesti Pagulasabi kontorid Eestis asuvad Tallinnas ja Tartus. Välisesindused asuvad Ukrainas (kontorid Kiievis, Dnipros ja Zaporižžjas), Armeenias (kontor Jerevanis) ja Jordaanias (kontor Ramthas).[*viide?*]

Viited
------

1. ↑
2. ↑  MTÜ Eesti Pagulasabi kanne Äriregistris
3. ↑

Välislingid
-----------

* Eesti Pagulasabi veebileht
* Eesti Pagulasabi Facebooki leht
* Eesti Pagulasabi Instagrami leht
Göran Therborn (2015)
**Göran Therborn** (sündinud 23. septembril 1941 Kalmaris) on rootsi sotsioloog. Ta on üks tsiteeritumaid postmarksiste. 

Ta on põhjalikult kirjutanud klassistruktuuri ja riigiaparaadi kokkupuutepunktidest, ideoloogia kujunemisest, globaliseerumisest ja marksismi tulevikust. Ta toetab universaalset vabadust ja võrdsust, egalitaarseid ühiskondlikke liikumisi ja antiimperialismi.

Therborn sai doktorikraadi 1974. aastal Lundi Ülikoolist, kus õppis sotsioloogiat, politoloogiat ja majandust. Ta on töötanud mitmes maailma ülikoolis, pikemalt Lundi Ülikoolis (Rootsis), Nijmegeni Ülikoolis (Hollandis), Göteborgi Ülikoolis (Rootsis) ja Cambridge’i Ülikoolis (Suurbritannias). Therborn on Cambridge'i Ülikooli sotsioloogia emeriitprofessor. Pärast 2010. aastal pensionile minekut elab ta taas Rootsis, kuid on endiselt seotud ka Cambridge’i Ülikooliga, jätkates seal loengute pidamist ja doktorantide juhendamist.

Raamatus "The Ideology of Power and the Power of Ideology" (1980) eemaldub Therborn Louis Althusseri kirjutistest ideoloogia formeerumisest ja kirjutab ideoloogia muutumise, klasside ideoloogilise ülesehituse ja ideoloogilise domineerimise teemadel. Ta annab üldise ülevaate, kuidas postmarksistliku vaatenurga järgi ideoloogiad kujunevad.

Raamat "From Marxism to Post-Marxism?" (2008) kujutab endast püüet anda lühike, kuid ulatuslik marksistliku teooria arenemise ajalugu ja marksistliku mõtte trajektoor 21. sajandiks.

Teosed
------

* *"Science,Class & Society"*, Verso, (1976) ISBN 0-86091-724-X
* *"What Does the Ruling Class do When it Rules?: State Apparatuses and State Power under Feudalism, Capitalism and Socialism"* (1978) (Kordustrükk: Radical Thinkers Series, Verso (2008))
* *"The Ideology of Power and the Power of Ideology"* (1980)(Kordustrükk: Verso Classic (1999))
* *"Why Some Peoples are More Unemployed than Others"* (1986)
* *"European Modernity and Beyond: The Trajectory of European Societies"*, 1945–2000 (1995)
* *"Between Sex and Power: Family in the World"*, 1900–2000 (2004)
* *"From Marxism to Post-Marxism?"* (2008)
* *"Handbook of European Societies: Social Transformations in the 21st Century"* (2010) ISBN 9781441981288
* *"The World: A Beginner’s Guide"* (2011)
* *The Killing Fields of Inequality* (2013)

Eesti keeles
------------

"Klassid 21. sajandil", Vikerkaar. 4–5/2013. 75–95.

Tunnustus
---------

* 2019 – Lenini preemia

Viited
------

1. ↑
2. ↑
**Rēžas** on küla (*mazciems*) Lätis Ogre piirkonna Rembate vallas.

Küla asub valla loodeosas Ogre jõe kaldal. See asub valla keskusest Rembatest 6,3, piirkonna keskusest Ogrest 19,4 ja Riiast 54 kilomeetri kaugusel.

Rēžas on tekkinud endise Rembate vallamaja ja vallakooli juurde. Külas asub Rembate põhikool. Sinna jäävad Rembates pamatskola ja Vecdzilnase bussipeatused.

Küla jääb osaliselt Ogre oru loodusparki. Sinna jäävad osaliselt Kalnrēžase ja Tarbiņase dolomiitliivakivi paljandid. Küla servas asuvad Vecdzilnase muinaskalmed on muinsusmälestistena regionaalse kaitse all.

Aastatel 2002–2021 jäi asula Ķegumsi piirkonda.

Rēžase maastik

Viited
------

1. ↑  Vietvārdu datubāze
2. ↑  Autotransporta direcija
3. ↑  Autotransporta direcija
4. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS
5. ↑  Vecdzilnu senkapi

| * v
* r
Rembate valla asulad |
| --- |
| 
Duklāvi **·**  Glāžšķūnis **·**  Graužupes **·**  Ozolkalni **·**  **Rembate** **·**  Rēžas |
*Malo kingi*
**Irukandji meduus** on üks ülimürgiste täringmeduuside liike. 

Täiskasvanud isend on umbes kuupsentimeetri (1 cm³) suurune. Nad on ühed kõige väiksemad ja mürgiseimad meduusid maailmas. Nad elavad Austraalia põhjapoolsetes merevetes. Nad suudavad oma ohvreid nõelata, põhjustades Irukandji sündroomina tuntud seisundi, mis võib lõppeda surmaga. On teada umbes 16 Irukandji liiki, millest tuntuimad on *Carukia barnesi*, *Malo kingi*, *Malo maxima*, *Malo filipina* ja *Malo bella*.

Irukandji sündroomile andis 1952. aastal nimetuse Hugo Flecker, kes kirjeldas esimesena nende meduuside põhjustatud mürgistuse sümptomeid. Sündroom sai nimetuse Irukandji rahva järgi, kes asustavad rannikuriba Queenslandi osariigi linnast Cairnsist põhja pool. Nõelata saanud inimesed haigestuvad raskelt, kuid jäävad enamasti ellu. Kohalik toksikoloog Jamie Seymour tegi meduusist dokumentaalfilmi "Killer Jellyfish".

2015. aastal avastasid Põhja-Queenslandi teadlased tõendeid selle kohta, et Irukandji meduusid jahivad aktiivselt oma saaki.

Viited
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
Ülevi Eljand 1989. aastal esinemas klaverilõhkumise performansil Tallinna Kunstihoones
**Ülevi Eljand** (1. oktoober 1947 Valga – 29. oktoober 2023) oli eesti arhitekt ja graafik.

Elukäik
-------

Ülevi Eljand sündis õpetajate Adelbert ja Elfriede Eljandi peres. Lõpetas 1966. aastal Jõgeva Laste Muusikakooli ja Jõgeva Keskkooli. Õppis aastatel 1966–1971 Eesti NSV Riiklikus Kunstiinstituudis arhitektuuri eriala. 

Töötas aastatel 1972–1990 arhitektina EKE Projektis ja 1991–1992 Soomes. 
1993–2005 töötas peaarhitektina Valga Linnavalitsuses ja 2005–2017 Võru Linnavalitsuses. 
1997–1999 konsulteeris arhitektuuriküsimustes Otepää Linnavalitsust.

Liikmesus
---------

Ülevi Eljand oli Eesti Arhitektide Liidu liige, kuulunud ka selle eestseisusse.

Isiklikku
---------

Tema esimene abikaasa Karin Tislar on tekstiilikunstnik, poeg Olavi Eljand elab ja töötab Pärnus. Teine abikaasa Elle Kalmo (Eljand) laulis ansamblis MERL, tütar Kristiina (Eljand) Roosimaa on disainer, elab ja töötab Torontos.

Viited
------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Ülevi Eljand** |


1. ↑  Jõgeva Keskkooli vilistlaste nimekirjad. Jõgeva Põhikooli veebisait.
**Eduardo Mendoza Garriga** (sündinud 11. jaanuaril 1943 Barcelonas) on katalaani[*viide?*] romaanikirjanik, näitekirjanik, tõlkija ja advokaat, kes kirjutab põhiliselt hispaania keeles, mõnikord ka katalaani keeles. Tema romaane "La verdad sobre el caso Savolta" (1975) ja "La ciudad de los prodigios" (1986) peetakse Hispaania olulistemaks üleminekuaja kirjandusteosteks.

Elukäik
-------

Eduardo Mendoza on lõpetanud Barcelona autonoomses ülikoolis õigusteaduskonna 1965. aastal. Mendoza elas 1973-1982. aastatel New Yorgis, kus ta töötas ÜRO-s tõlkijana. Sel ajal ilmus tema kirjandusdebüüt "La verdad sobre el caso Savolta" (1975), mis on jõudnud ka kinoekraanile. Teoses kujutatakse 20. sajandi Barcelonat.

Hiljem avaldas ta 1982. aastal "El labriento de las aceitunas", "Campo de la verdad" kui ka "Los soldados de plomo", millest José Sacristán on teinud samanimelise filmi.

Mendoza naasis Hispaaniasse 1983. aastal ja jätkas tööd tõlkijana Barcelonas, aga ka teistes Euroopa linnades nagu Viin ja Genf.

1986. aastal avaldas Mendoza romaani "La ciudad de los prodigios", millest tegi Mario Camus ühtlasi filmiadaptsiooni.

1986. aastal tõlkis Mendoza koostöös Miguel Narrosega William Shakespeare'i "Suveöö unenäo" ("El sueño de una noche de verano").

1989. aastal avaldas kirjanik "La isla inaudita" ja järgneval aastal esilinastus tema esimene teatriteos "Restaraució".

1991. aastal avaldas Mendoza romaani "Sin noticias de Gurb", mis avaldati osade kaupa ajakirjas El País. 2017. aastal ilmus teos ka eesti keeles pealkirjaga "Gurbilt teateid ei ole" (Toledo kirjastus, tõlkinud Maarja Paesalu). Teose tegevus toimub 1992. aastal Barcelona olümpiamängude eel. Samal aastal kirjutas ta koostöös teiste kirjanikega kollektiivse detektiiviromaani "El engima Icaria".

1993. aastal pälvis ta "El año del Diluvio" eest Elle kirjanduspreemia. Kolm aastat hiljem avaldas Mendoza "Una comedia ligera", mis valiti Prantsusmaal 1998. aastal parimaks välismaiseks kirjandusteoseks. 

2002. aastal avaldas kirjanik "El último trayecto de Horacio Dos". Kaks aastat hiljem esilinastus näidend "Greus qüestions". 2006. aastal avaldas ta teise näidendi "Glória" ja romaani "Mauricio o las elleciones primarias". 

Sellele järgnevad aastad olid viljakad. Ilmusid teosed "¿Quién se acuerda de Armando Palacio Valdés?" (2007), "El asombroso viaje de Pomponio Flato" (2008) ja "Tres vidas de santos" (2009). 

2016. aastal võitis kirjanik Cervantese kirjandusauhinna. Viimaste aastate jooksul on Mendoza avaldanud "Qué está pasando en Cataluña" (2017); lisaks triloogia "El rey recibe" (2018), "Baroja y yo: por qué nos quisimos tanto" (2019) ja "El negociado del yin y el yan" (2019).

Viited
------


1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  "Biografía. Eduardo Mendoza". *Instituto Cervantes*. Vaadatud 12.10.2022.
2. 1 2 3  "Gurbilt teateid ei ole". *Toledo kirjastus*. Vaadatud 12.10.2022.
3. 1 2  "Eduardo Mendoza". Vaadatud 12.10.2022.
4. 1 2 3  "Eduardo Mendoza: Biografía y mejores libros". Vaadatud 12.10.2022.
**Ideaalarvud** on arvu üldistus, mille võttis algebralises arvuteoorias kasutusele Ernst Eduard Kummer. Sellest mõistest on alguse saanud tänapäevane ideaali mõiste. 

Näiteks ringis {\displaystyle \mathbb {Z} \left[{\sqrt {-5}}\right]=\left\{a+b\cdot {\sqrt {-5}}\mid a,b\in \mathbb {Z} \right\}} ei kehti algteguriteks lahutamise ühesus: 

{\displaystyle 6=2\cdot 3=\left(1+{\sqrt {-5}}\right)\cdot \left(1-{\sqrt {-5}}\right).}
Kummer tegi kindlaks, et algteguriteks lahutamise ühesuse saab mõnikord taastada, kui võtta juurde uusi arve, mida ta nimetas ideaalarvudeks. Kui toodud näites võtta juurde arv {\displaystyle \mathrm {i} }, saadakse lahutused

{\displaystyle 2=\left(1+\mathrm {i} \right)(1-\mathrm {i} ),\quad 3={\frac {1+{\sqrt {-5}}}{1+\mathrm {i} }}\cdot {\frac {1-{\sqrt {-5}}}{1-\mathrm {i} }}}
(murdude normidest nähtub, et tegu on täiselementidega) ning 

{\displaystyle 1\pm {\sqrt {-5}}={\frac {1\pm {\sqrt {-5}}}{1\pm \mathrm {i} }}\cdot (1\pm \mathrm {i} ),}
nii et algteguriteks lahutamise ühesus on taastatud.

Tänapäevasest vaatenurgast vastab ideaalarvu {\displaystyle \mathrm {i} } sissetoomine üleminekule Hilberti klassikorpuse täiselementide ringile. Algebralise arvukorpuse kõik ideaalid on peaideaalid.

Richard Dedekind selgitas välja, et ilma ideaalarvudeta saab läbi, kui vaadelda nende asemel kõigi nendega jaguvate arvude kogumit. Ülaltoodud näites on arvudel {\displaystyle 2} und {\displaystyle 1+{\sqrt {-5}}} ühine ideaalne algtegur {\displaystyle 1+\mathrm {i} }, ja selle arvu kordsed ringis {\displaystyle \mathbb {Z} [{\sqrt {-5}}]} moodustavad lihtsa ideaali

{\displaystyle \left(2,1+{\sqrt {-5}}\right)=\left\{a\cdot 2+b\cdot \left(1+{\sqrt {-5}}\right)\mid a,b\in \mathbb {Z} [{\sqrt {-5}}]\right\}.}
Kui on olemas "reaalne" ühistegur, siis koosneb ideaal parajasti selle kordsetest ning on seega peaideaal. Arvukorpuste täiselementide ringides (ja üldisemalt selle seiga põhjal tema järgi nimetatud Dedekindi ringides) saadakse niimoodi iga (nullideaalist) erineva ideaali ühene lahutus lihtsateks ideaalideks.

Viited
------

1. ↑  Felix Klein. *Vorlesungen über die Entwicklung der Mathematik im 19. Jahrhundert.* Teil 1. Springer, Berlin 1926 (*Die Grundlehren der mathematischen Wissenschaften in Einzeldarstellungen.* 24, ptk VII, alajaotus "Theorie der algebraischen ganzen Zahlen …", lk 321–322.
2. ↑  Felix Klein. *Vorlesungen über die Entwicklung der Mathematik im 19. Jahrhundert.* Teil 1. Springer, Berlin 1926 (*Die Grundlehren der mathematischen Wissenschaften in Einzeldarstellungen.* 24, lk 323.
3. ↑  J. Neukirch. *Algebraische Zahlentheorie.* Springer-Verlag, Berlin 1992. ISBN 3-540-54273-6; teoreem I.3.3.
**Andrei Silnov** (sündinud 9. septembril 1984 Šahtõs Rostovi oblastis) on Venemaa kergejõustiklane (kõrgushüppaja). 

2003. aastal võitis Silnov Venemaa kuni 23-aastaste sisevõistlused tulemusega 2.24, kuid jäi kuni 23-aastaste välisvõistlustel samal aastal 2.18-ga kuuendaks. Kuni 23-aastaste Euroopa meistrivõistlustel augustis Erfurdis sai ta üheksanda koha tulemusega 2.23.

Silnovi läbimurre rahvusvahelisel tasandil toimus 2006. aastal. 7. jaanuaril sisehooaja avavõistlusel Jekaterinburgis hüppas ta 2.28. Veebruari lõpus Saksamaal Arnstadtis viis ta oma isikliku siserekordi 2.35-le. Juunis võitis ta Malagas toimunud kergejõustiku superliiga Euroopa karikavõistlustel esikoha tulemusega 2.31, mis oli ka tema isiklik välisvõistluste rekord. 25. juulil Stockholmis toimunud IAAF-i Grand Prix' võistlustel parandas ta oma rekordit veel ühe sentimeetri võrra. Augustis Euroopa meistrivõistlustel Göteborgis tuli ta isikliku rekordiga 2.36 Euroopa meistriks. See tulemus oli ka ühtlasi EM-rekord. 2008. aastal Londonis peetud IAAF-i super-Grand-Prix' võistlustel hüppas ta uueks isiklikuks rekordiks 2.38.

2008. aasta OM-il Pekingis tuli Silnov olümpiavõitjaks. Ta oli väga heas hoos ja ületas kõik kõrgused kuni 2.36 esimesel katsel. See jäi ka tema laeks, sest pärast võidu selgumist proovis ta ületada ka olümpiarekordit 2.42, kuid see jäi alistamata.:

Saavutused
----------

###  Olümpiamängudel

* 2008 Hiina Pekingis
	+ Kuld **olümpiavõitja** **2.36**

### Maailmakarikavõistlustel

* 2006 Kreeka Ateenas
	+ 2. koht **2.24**

### Euroopa meistrivõistlustel

* 2006 Rootsi Göteborgis
	+ Kuld **Euroopa meister** **2.36**

### IAAF-i finaalvõistlustel

* 2006 Saksamaa Stuttgardis
	+ 2. koht **2.33**
* 2008 Saksamaa Stuttgardis
	+ **1. koht** **2.35**

Viited
------

1. ↑  Silnov wins high jump gold for Russia USA Today, 19 august, 2008

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Andrei Silnov** |

* Andrei Silnov Rahvusvahelise Kergejõustikuliidu kodulehel Muuda Vikiandmetes
* Andrei Silnov Venemaa kergejõustikuliidu kodulehel

| * v
* r
Meeste kõrgushüppe olümpiavõitjad |
| --- |
| 
1896: Ellery Clark • 1900: Irving Baxter • 1904: Samuel Jones • 1906: Cornelius Leahy • 1908: Harry Porter • 1912: Alma Richards • 1920: Richmond Landon • 1924: Harold Osborn • 1928: Robert Wade King • 1932: Duncan McNaughton • 1936: Cornelius Johnson • 1948: John Winter • 1952: Walter Davis • 1956: Charles Dumas • 1960: Robert Shavlakadze • 1964: Valeri Brumel • 1968: Dick Fosbury • 1972: Jüri Tarmak • 1976: Jacek Wszoła • 1980: Gerd Wessig • 1984: Dietmar Mögenburg • 1988: Gennadi Avdejenko • 1992: Javier Sotomayor • 1996: Charles Austin • 2000: Sergei Kljugin • 2004: Stefan Holm • 2008: Andrei Silnov • 2012: Ivan Uhhov • 2016: Derek Drouin • 2020: Mu‘taz ‘Īsá Barshim ja Gianmarco Tamberi |
**Kääpavahid** olid kõrval tegelased **J. R. R. Tolkieni** **Sõrmuste isanda** raamatus.

Kääpavahid olid inimeste laibad, keda juhtisid surnud inimeste või haldjate hinged. Neid elukaid ei saanud nagu sõrmusevaime tappa, kuna lõigatud jäsemed liikusid ikka veel edasi.

### Ajalugu

1636. aastal saatis Angmari Nõidkuningas Angmarist välja kurjad hinged, et **Kääpa seljakutele** maetud surnud inimeste kuningad ja kuningannade laibad üle võtta andes neile uuesti elu need elukad nimetati **Kääpavahtideks** need hinged saadeti kuna Nõidkuningas tahtis kindlustada, et maa jääb tema vaenlastest puhtaks.

**Sõrmuse sõja** algus päevil kui **nazgulid** saadeti sõrmust otsima külastas Nõidkuningas Kääpa seljakuid, et sealsed surnud äratada unest. Kääbikud läksid sammuti sealt oma teekonnal läbi pärast seda kui nad **vanas metsas** paksu udu sees eksisid kui **Frodo** kaaslased udusse kadusid hüüdis külm hääl "*siia*" ja järsku haaras külm tume kogu kelle silmad helendasid tal käest ja ta kaotas teadvuse, Frodo ja ta kaaslased langesid vahtide kätte.

Kui Frodo ärkas ümbritses teda pimedus ta oli valgesse rüüse riietatud ja kuld ehetega kaetud vahid olid ta sellese rüüse pannud. Ta kaaslased lebasid ta kõrval sama moodi valges rüüs ja kuld sõrmused sõrmes, kilbid jalge ees ja mõõgad nende kõrval sammuti lebas tera kääbikute kõride kõrval ning sel hetkel kõlas laulu moodi manamine. Pärast kääpavahi laulu tuli nurga tagant käsi mis liikus sõrmedel kääbikute kõril oleva tera poole, kuid Frodo võttis ühe kõrval lebavatest mõõkadest ja torkas kätt torke hetkel kostis vali verd tarretav karje.

Sel hetkel kutsus Frodo **Tom Bombadil** kes sööstis neile appi läbi lae lastes päikese valguse läbi, see valgus oli vahtidele liiga palju kuna nende hinged said tegutseda ainult varjudes ja pimedas sel hetkel korraldas Tom midagi hingede välja ajamise taolist, et vahid seal hauast pagendada.

Pärast päästmist ja kääpavahtide pagendamist laotas Tom hauas olnud aarde rohu peale laiali ning kääbikud jagasid aarde enda vahel ära lisaks said nad ka neli haua tera mis olid sepistatud põhja dunedainide poolt Angmari sõja ajal Cardolandi sõduritele, need olid ühed vähestest teradest mis suutsid nazguleid vigastada. Pärast nende sõdurite surma maeti terad koos nendega nende hauda kus siis hiljem kääpavahid võisid kasutada neid hauda sissetungija ründamiseks, neli neist teradest mis kääbikute leitud hauas oli anti üle neile kuna surnutel neid enam vaja ei läinud.

Mis kääpavahtidest edasi sai ja kas nad elasid edasi neljandal ajastul on teadmata on väga suur tõenäosus, et pärast Aragorni kroonimist ja Arnori ja Gondori Ühendkuningriigi loomist kuulusid need hauad neile ning võib arvata, et need iidsed dunedainide hauad puhastati kurjusest ning sealsed surnu kehad lamasid edasi oma haudades puhates nüüdsest igaveses rahus.

#### Kääpavahi manamissõnad

"Külmub süda ja palg ja luu,

külmub kivi all naer su suul:

eal ei päästa sind kivine säng,

eal ei lõpe su kivine äng.

Tähti suretav tontmust tiib,

külma kullana hauda viib,

kuni tõuseb kord isand must,

tõotab kadu ja kannatust."
**Augšlīgatne** (nõukogude perioodil **Līgatne**, vanasti ka **Līgate** või **Paltmales muiža**) on küla (*lielciems*) Lätis Cēsise piirkonnas, Līgatne valla keskus.

Asula asub merepinnast 75 meetri kõrgusel Ratnieki järve kaldal. Aastani 2021 kuulus küla Līgatne piirkonda.

Külas asub Valga–Riia raudteeliini Līgatne raudteejaam. Bussipeatustest jäävad sinna Darbnīcas, Gateri, Līgatne, Līgatnes pamatskola ja Līgatnes stacija.

Lisaks vallavalitsusele asuvad külas põhikool ning Līgatne muusika- ja kunstikool. Seal on ka raamatukogu.

Külas asuvad muinsusmälestisena regionaalse kaitse all olevad Ratnieki muinaskalmed. Külas asub Teises maailmasõjas hukkunud sõdurite vennaskalmistu, mis on tähistatud obeliskiga.

Augšlīgatnet mainiti esimest korda aastal 1688, mil seal asus Ligaste kõrts (*Ligast krogh*). Küla hakkas kasvama peale aastat 1898, mil sinna rajati raudteejaam. 

Asula jääb osaliselt Gauja rahvusparki. Looduskaitse all on hõberemmelgas ümbermõõduga 8,21 meetrit, hõberemmelgas ümbermõõduga 5,01 ja kõrgusega 14,5 meetrit, tamm ümbermõõduga 4,17 ning kõrgusega 18 meetrit, tamm ümbermõõduga 4,17 ja kõrgusega 21 meetrit, tamm ümbermõõduga 3,99 ning kõrgusega 19 meetrit, tamm ümbermõõduga 4,21 ja kõrgusega 23 meetrit, tamm ümbermõõduga 5,21 ja kõrgusega 20 meetrit, hõberemmelgas ümbermõõduga 5,38 ja kõrgusega 22 meetrit, hõberemmelgas ümbermõõduga 4,91 ning kõrgusega 19,5 meetrit, ja remmelgas ümbermõõduga 4,97 ning kõrgusega 18,5 meetrit.

Aastal 2013 oli külas 1482 elanikku, aastal 2015 aga 1541 elanikku. Aastal 2022 oli elanikke 1426.

Viited
------

1. ↑  Autotransporta direcija
2. ↑  Autotransporta direcija
3. ↑  Autotransporta direcija
4. ↑  Autotransporta direcija
5. ↑  Autotransporta direcija
6. ↑
7. ↑  Ratnieku senkapi
8. ↑  Список памятников и памятных мест, связанных с событиями Великой Отечественной войны, на территории Латвийской Республики
9. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS
10. ↑  Vietvārdu datubāze

| * v
* r
Līgatne valla asulad |
| --- |
| 
**Augšlīgatne** **·**  Ķempji **·**  Ķopas **·**  Lūsari **·**  Ramas **·**  Ratnieki **·**  Sinepes **·**  Skaļupes **·**  Vēveri **·**  Vildoga |
Kleisti mõisa peahoone
**Kleisti mõis** (läti keeles *Kleistu muiža* ) oli poolmõis Lätis Riia linnas Kleisti asumis; selle peahoone aadress oli Kleistu ielā 37. Omaaegse haldusjaotuse järgi asus mõis Riia kreisi Piņķi kihelkonnas. Saksa keeles *Kleistenhof* või *Kleissenhof*, vanasti ka *Schultzenhof*, *Lambertshof*, *Lila Bergs Hoff*.

Kleisti mõisa on esimest korda mainitud aastal 1638, mil Gotthard Kettler andis selle Mathias Brahderile. Hilisemad omanikud olid Bergid, von Schultzenid ja Thielaud, aastast 1750 Andreaed või Andreaid, nende järel Vegesackid. Nende külalisena elas aastal 1768 mõisas Johann Christoph Brotze. Vegesackidele kuulus mõis 1880. aastateni, seejärel kuulus see Schultzedele. 

Erinevalt teistest mõisatest, mis asusid Riia linna territooriumil Daugava jõe lõunapoolsel kaldal, ei olnud Kleisti suvemõis vaene, kuigi maad olid mõisal viletsad. Kleisti mõisas kasvatati karja, oli ka lindla. Pärast Läti iseseisvumist kuulus mõis piimatootja Otto Īvānsile, aga 1930. aastatel pidi ta tootmisest loobuma.

Kleisti mõisa hoonetest on säilinud XVIII sajandi teisel poolel ehitatud klassitsistlikus stiilis härrastemaja ja mõisavalitseja maja.

Välislingid
-----------

* Sissekanne Riia mõisate veebisaidil; fotod (*läti keeles*)
* Sissekanne Läti mõisate veebisaidil (*läti keeles*)
**Laualamp** on kohtvalgusti, mis enamasti seisab laual.

Kirjutus- või lugemislaual seisvad lambid on mõeldud peamiselt lauapinda ja sellel olevat valgustama. Sellised lambid on tavaliselt sellise ehitusega, et nende valgust saaks lihtsasti suunata. Mõned seda liiki laualambid on ilma aluseta, kuid muul viisil kinnitatavad laua lähedale.

Laualamp võib olla ette nähtud ka selleks, et (hämaralt) valgustada kogu ümbritsevat ruumi, luua meeleolu jne. Sellised lambid on tihti kunstiliselt kujundatud, nende valgusallikat varjab osaliselt või täielikult lambivari.

Laualampi on võimalik kergesti teisaldada. Tavaliselt on laualamp ühendatud juhtmega vooluvõrku, see eeldab seinakontakti lähedust ja piisavalt pikka juhet. Lambi lüliti võib olla aluse või juhtme küljes.

Galerii
-------

* Tiffany laualampTiffany laualamp
* Laualamp raamatukogusLaualamp raamatukogus
* Liigendvarrega laualampLiigendvarrega laualamp
* Fluorestsents-laualampFluorestsents-laualamp

Vaata ka
--------

* Lambivari
* Laelamp
* Seinalamp
* Põrandalamp

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikisõnastiku artikkel: **laualamp** |

| * v
* r
Valgustid ja lambid |
| --- |
| 
Elavhõbelamp • Gaaslahenduslamp • Halogeenlamp • Huumlamp • Hõõglamp • Impulsslamp• Kompaktluminofoorlamp • Krüptoonlamp • Ksenoonlamp • Kvartslamp • Külmkatoodhuumlamp • Lahenduslamp • Leedlamp • Luminofoorlamp • Metallhalogeniidlamp • Naatriumlamp • Neoonlamp • Petrooleumilamp • Valgusdioodlamp • Välklamp • Õlilamp |