recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Põlduba** *(Vicia faba)* on laialt levinud üheaastane kultuurtaim liblikõieliste sugukonnast ja hiireherne (*Vicia*; või teise süsteemi järgi põldoa – *Faba*) perekonnast. Ta kuulub kaunviljade hulka, ta seemneid kasutatakse aedviljana.

Kirjeldus
---------

Põldoa püstised neljakandilise ristlõikega varred on 20–150 cm kõrgused, lehed paarissulgjad, valged õied paiknevad 2–4 kaupa lehtede kaenlas. 

Seemned, mida nimetatakse põldubadeks või lihtsalt ubadeks, valmivad 2–3 cm laiustes lihakates ja paksuseinalistes, seest valkja kattega kaunades, igas kaunas 3–8 lamedat ümarate otstega seemet. Seemned võivad olla vastavalt sordile kas rohekad, punakad, pruunikad või lillad.

Kasvukoht
---------

Eelistab parasvöötme alade jahedamat kliimat või troopiliste piirkondade kõrgemaid kohti.

Ajalugu
-------

Põlduba hakati toiduks tarvitama ja ka kasvatama Vahemere maade idaosas ja Edela-Aasias umbes 6000 eKr. Pronksiajal oli põlduba kogu Euroopas tuntud ning jäi enne kontakte Ameerika mandriga ainsaks Euroopas kasvatatud oasordiks. 

Antiik-Roomas kasutati põlduba mängužetoonina, millega määrati saturnaalide ajal peo kuningas. Sellest kombest paistab olevat alguse saanud ka paljudes maades levinud komme peita kolmekuningapäeval põlduba koogi või piruka sisse ning kroonida selle leidja "oakuningaks".

Kasutamine
----------

Toorelt on oad tsüanogeensete glükosiidide sisalduse tõttu nõrgalt mürgised, põhjustades seedehäireid, peavalu ja palavikku, seetõttu tuleks ube süüa kuumtöödeldult. 

Põldubadest oasupp kuulub eesti rahvustoitude hulka.

Tootmine maailmas
-----------------

2017. aastal toodeti 124 riigis 31,4 mln tonni põlduba.

Põldoa suurimad tootjad| Riik | Toodang 2017,tonni | Osakaal 2017,% |
| --- | --- | --- |
|  India | 6 390 000 | 20,3 |
|  Myanmar | 5 466 166 | 17,4 |
|  Brasiilia | 3 033 017 | 9,7 |
|  Ameerika Ühendriigid | 1 625 900 | 5,2 |
|  Hiina | 1 322 214 | 4,2 |
|  Mehhiko | 1 183 868 | 3,8 |
|  Tansaania | 1 140 444 | 3,6 |
|  Uganda | 1 024 742 | 3,3 |
|  Keenia | 846 000 | 2,7 |
|  Etioopia | 543 984 | 1,7 |
| **Maailmas kokku** | **31 405 914** | 100 |

Keemiline koostis
-----------------

Põldoa seemned (*Viciae fabae semen*) sisaldavad lektiine, tanniine (2%) ja levodopat (kuni 8%).

### Toitainete sisaldus

Põldoa seemned on suure valgusisalduse (25–35%) ja toiteväärtusega toiduaine.

Vaata ka
--------

* Aeduba

Viited
------

1. ↑  "Maailma toiduainete entsüklopeedia", Tallinn, Tea, 2006
2. 1 2  "Food and Agriculture Organization of the United Nations". *faostat.fao.org* (inglise). Vaadatud 10.11.2019.
3. ↑  Ain Raal, "Maailma ravimtaimede entsüklopeedia", lk 955,Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2010

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Põlduba** |

Välislingid
-----------

* Põlduba andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes
**Põldkännak** (*Valerianella locusta*) on palderjaniliste sugukonda kännaku perekonda kuuluv üheaastane rohttaim.

Põldkännak kasvab metsikuna mitmel pool Euroopas, Põhja-Aafrikas ja Lääne-Aasias. Teda kultiveeritakse, aga ta kasvab ka umbrohuna. Põhja-Ameerikas on seda samuti hakatud kasvatama, kuid lisaks on ta metsistunud ja naturaliseerunud nii ida- kui läänerannikul.

Põldkännak kasvab 5–15 cm kõrguseks. Lehed moodustavad kodariku, on mõlajad ja kuni 15 cm pikad. Taim õitseb maist juulini. Õied on valged kuni kahvatuvioletsed, lehterja kujuga.

Põldkännak on külmakindel. Ta kannatab välja talvi, millel temperatuur langeb vahemikku –25...–29 °C. Pehmes kliimas võib ta kasvada aasta ringi ja talvelgi roheline olla.

Põldkännakut kasvatatakse sageli salatitaimena. Salatina kasutatavad lehed sisaldavad palju vitamiine ning meenutavad maitselt pähklit.

Põldkännakusalat oli euroopa talupoegade toit seni, kuni Louis XIV kuninglik aednik de la Quintine tutvustas seda ka aadlile.

Põldkännak sisaldab palju toitaineid. C-vitamiini on selles 3 korda rohkem kui salatis. Seal on ka B6-, B9- ja E-vitamiini ning rasvhappeid. Tema lehti kasutatakse ka toidu kaunistamiseks.

Välislingid
-----------

* Põldkännak andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes

  


|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Põldkännak** |
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib lillekesest; Emma Orczy populaarse raamatukangelase kohta vaata artiklit Põld-Varsapõlv (Orczy).* |

---

**Põld-varsapõlv** (*Anagallis arvensis*) on nurmenukuliste sugukonda varsapõlve perekonda kuuluv üheaastane rohttaimeliik. Selle looduslik levila on Euroopa, Lääne-Aasia ja Põhja-Aafrika. Liiki on laialdaselt levitanud inimesed kas teadlikult ilutaimena või kogemata. Praeguseks on see levinud peaaegu kogu maailmas.

Taimekasvatuses peetakse seda invasiivset liiki üldjuhul ebasoovitavaks. Sama hinnang antakse põld-varsapõlvele karjakasvatuses, kuna taim on ohtlikult mürgine. Loomad kalduvad seda ebameeldiva kibeduse tõttu siiski vältima. Hobustel ja koertel põhjustab põld-varsapõlv gastroenteriiti, suured annused on aga letaalsed.

Rahvameditsiinis esineb põld-varsapõlv harva, ent mõnes riigis on seda kasutatud aeglaselt paranevate haavandite ja haavade raviks, ekspektorandina ning reumatismi, hemorroidide, marutõve ja leepra vastu, samuti maohammustuste korral. Vana-Kreekas pruugiti põld-varsapõlve antidepressandina. Punetiste vastu pruugitakse seda homöopaatias.

Põld-varsapõlv tõrjub mõningaid putukaid, arvatavasti iseloomuliku lõhnaga eeterliku õli tõttu. Antibakteriaalne mõju puudub. Taimes sisaldub parkaineid.

Traditsiooniliselt nurmenukuliste hulka arvatud liik loeti vahepeal mürsiineliste hulka, kuni nood liigitati nurmenukuliste alamsugukonnaks.

Taime järgi on saanud nime Emma Orczy samanimeline kirjandustegelane.

Viited
------

1. ↑  "Factsheet - Anagallis arvensis" IEWF
2. ↑  "Angallis arvensis (Scarlet pimpernel)", ISPOT
3. ↑  "Scarlet Pimpernel (Anagallis arvensis)". Encyclopedia of Life.
4. ↑  Mari Källersjö; Gullevi Bergqvist; Arne A. Anderberg (2000). "Generic realignment in primuloid families of the Ericales s.l.: a phylogenetic analysis based on DNA sequences from three chloroplast genes and morphology". American Journal of Botany. American Journal of Botany, Vol. 87, No. 9. 87 (9): 1325–1341. doi:10.2307/2656725. JSTOR 2656725. PMID 10991903.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Põld-varsapõlv** |

* *Anagallis arvensis* Connecticut Botanical Society
* *Anagallis arvensis* USDA Plants
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib külast; perekonnanime kohta vaata artiklit Põlde (perekonnanimi)* |

---

**Põlde** on küla Mulgi vallas Viljandimaal.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Abja valda.

Külas asuvad Abja mõisa süda, mõisa kalmistu ja Konnaveski järv.

1939 nimetati senine **Abja asundus** Põlde külaks.

Vaata ka
--------

* Põlde lõugas
* Põlde põik
* Põlde tänav

Viited
------

1. ↑  Maa-amet, vaadatud 21.11.2020.
2. ↑  Statistikaamet, vaadatud 10.11.2020.
3. ↑  Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
4. ↑  Marja Kallasmaa: artikkel "Põlde" Eesti kohanimeraamatus. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus, 2016.

Mulgi valla asulad

**Linnad:** Abja-Paluoja • Karksi-Nuia • Mõisaküla   

**Alevikud:** Halliste • Õisu   

**Külad:** Abja-Vanamõisa • Abjaku • Ainja • Allaste • Atika • Ereste • Hirmuküla • Hõbemäe • Kaarli • Kalvre • Kamara • Karksi • Kulla • Kõvaküla • Laatre • Lasari • Leeli • Lilli • Maru • Metsaküla • Morna • Mulgi • Muri • Mõõnaste • Mäeküla • Naistevalla • Niguli • Oti • Penuja • Polli • Pornuse • Põlde • Päidre • Päigiste • Pärsi • Pöögle • Raamatu • Raja • Rimmu • Räägu • Saate • Saksaküla • Sammaste • Sarja • Sudiste • Suuga • Tilla • Toosi • Tuhalaane • Umbsoo • Univere • Uue-Kariste • Vabamatsi • Vana-Kariste • Veelikse • Veskimäe • Äriküla • Ülemõisa
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib Tallinna tänavast; Narva tänava kohta vaata artiklist Valge tänav (Narva)* |

---

Kaart
Valge tänav
**Valge tänav** on tänav Tallinnas Lasnamäe linnaosas Kurepõllu ja Uuslinna asumis.

Tänav algab Laagna teelt ja lõppeb Turba tänavaga ristudes. Tänava pikkus on umbes 1400 m.

Aadressil Weizenbergi 34 / Valge 1 asub Kumu.

Aadressil Valge 3 on Tallinna Põhja tuletorn ehk Valge majakas.

Aadressil Valge 3/1 asub Laevaliikluse Korraldamise Keskuse hoone.

Aadressil Valge 4 asub Transpordiameti peahoone.

Aadressil Valge 6a asub endise Uuslinna mereväelinnaku Uuslinna staabihoone (Novõi Gorodok) ja Uuslinna mereväelinnaku peavahihoone.

Aadressil Valge 16 asub endine EMT peahoone.

Valge tänav sai nime 5. detsembril 2001. Tänav on saanud nime Põhjatuletorni (Valge majaka) järgi. Enne seda oli praegune Valge tänav Lasnamäe tänava osa.

Galerii
-------

* Valge 3/1, Laevaliikluse Korraldamise Keskuse hooneValge 3/1, Laevaliikluse Korraldamise Keskuse hoone
* Uuslinna staabihooneUuslinna staabihoone
* Uusehitised Valgel tänavalUusehitised Valgel tänaval
*

Viited
------

1. ↑
2. ↑  Uuslinna ("Novoi Gorodok") staabihoone, 18. saj. lõpp kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 01.11.2022)
3. ↑  Robert Nerman, Leho Lõhmus. Tallinna asumid ja ametlikud kohanimed. Tallinn, 2013, lk. 301

Välislingid
-----------

 Valge tänav – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
**Valgelaup-sifaka** (*Propithecus diadema*) on indrilaste sugukonda sifaka perekonda kuuluv poolahv.

Ta on kogukam kui samasse perekonda kuuluv tuttsifaka, kuid eluviisilt sellega sarnane. Ta on üks suurimaid tänapäevaseid poolahve: täiskasvanud isendi pikkus on keskmiselt 105 cm, millest poole moodustab saba. Tal on pikk ja siidine karvastik ning teda on kirjeldatud ühena kõige värvilisematest ja atraktiivsematest poolahvidest.

Ta elab Kagu-Madagaskari vihmametsades ja kuulub ohustatud liikide hulka. Valgelaup-sifakate vaatlemise kohad asuvad Mantadia rahvuspargis ja Tsinjoarivo metsades.

Ta elutseb salkades, kuhu kuulub harilikult 2–10 isendit. Salka võib kuuluda mitu täiskasvanud isast ja mitu täiskasvanud emast. Ühele salgale võib kuuluda 25–60 hektari suurune maa-ala, mille piire tähistavad lõhnanäärmete eritisega nii emas- kui isasloomad. Salk kaitseb oma maa-ala küll teiste valgelaup-sifakate eest, kuid võib seda jagada näiteks leemuritega. Selleks, et oma maa-ala piire tähistada, läbib valgelaup-sifaka suhteliselt pikki vahemaid, üle poolteise kilomeetri päevas. Seetõttu sööb ta mitmekesist ja energiarikast taimtoitu: üle 25 eri liiki taimi iga päev. Ta sööb mitte ainult puuvilju, vaid ka lilli, seemneid ja lehti. Toidu proportsioonid muutuvad aastaajati. Toidu suhtes on ta väga valiv.

Suure poolahvi kohta on valgelaup-sifaka küllaltki jõuline. Ta suudab külgsuunas läbi õhu liikuda kiirusega kuni 30 km/h. Tal on musklis jalad, millega suudab end vertikaalselt puutüvelt külgsuunas kaugele tõugata. On võimalik, ehkki tõestamata, et sellist jõudu soodustab kahe taime söömine, mis sisaldavad suures koguses alkaloide. Valgelaup-sifaka on puiseluline: maapinnal nähakse teda harva, pigem ronib ta püstise puu otsa ja hüppab külgsuunas teise puu otsa.

Tema ainsad looduslikud vaenlased on fossa ja niiluse krokodill. Kui röövloom saabub salga maa-alale, teeb valgelaup-sifaka hoiatushäälitsuse, mis meenutab suudluse heli.

Suguline küpsus saabub 2–3-aastaselt nagu teistelgi sifakatel, isastel pisut hiljem kui emastel. Nende paljunemiskäitumisest on teada vähe, kuid usutakse, et emane on selles osas vastuvõtlik üksnes paaril päeval aastas. Emasloom on domineeriv nagu teistelgi sifakatel ja paaride moodustumises on emasel suurem osa. Kopulatsioon toimub millalgi suvel (detsembris) ja üldiselt toob iga emane igal aastal ühe poja ilmale. Tiinus kestab 4 kuud nagu teistelgi sifakatel ja elu kestab kuni 18 aastat nagu teistelgi sifakatel.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Valgelaup-sifaka** |
**Valgejõe kihistik** (inglise keeles *Valgejõgi Member*) on ordoviitsiumi ladestu Kunda lademe Loobu kihistu kihistik. Seda hakkas esimesena eristama Karl Orviku aastal 1958.

Kihistiku stratotüüp on Valgejõe külas asuv Valgejõe kallas, kus ülemised 2,63 cm moodustab hall muutliku savisisaldusega Valgejõe kihistu lubjakivi, selle all on aga Nõmmeveski kihistiku hall savikas õhukeste mergli vahekihtidega lubjakivi. Selle all on 15 cm Voka kihistiku suure rauasisaldusega ooide sisaldavat lubjakivi ja paljandi põhja moodustab Toila kihistu. Valgejõe järgi on ka kihistik nime saanud.

Valgejõe kihistik on Loobu kihistu ülemine kihistik. Kihistik lamab enamasti Udria kihistikul. Kihistik koosneb suure savisisaldusega lubjakivist, mida eristab Utria kihistikust glaukoniidi puudumine.

Viited
------

1. ↑  Valgejõe kihistik Eesti geokogude infosüsteemis (vaadatud 24.08.2019)
2. ↑  Eesti stratotüüpsed paljandid
3. ↑  Stratigraafia terminoloogia
4. ↑  Geology and Mineral Resources of Estonia. Kunda stage Tõnu Meidla

Välislingid
-----------

* Valgejõe kihistik Eesti geokogude infosüsteemis
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib astronoomia mõistest; Getter Jaani lauldud laulu kohta vaata artiklit Valged ööd (laul)* |

---

Valge öö Peterburis
**Valged ööd** tekivad suvel, kui Päike käib kõrgel ja kaob silmapiiri taha vaid mõneks tunniks, mistõttu võib juhtuda, et Päike ei laskugi ülaltoodud kõrgusteni. Eristatakse astronoomilist, nautilist ja tsiviilset valget ööd. Eesti laiuskraadil kestavad astronoomilised valged ööd 25. aprillist kuni 18. augustini ja nautilised valged ööd 16. maist kuni 28. juulini. Tsiviilseid valgeid öid Eestis ei esine..

Valgete ööde geograafia
-----------------------

Valged ööd esinevad järgmistes piirkondades: Soomes, Islandil, Gröönimaal ja Antarktisel; Venemaa, Kanada, Alaska, Rootsi ja Norra suuremas osas; Eestis, Lätis, Leedu põhjaosas ja Suurbritannias Shetlandi ja Lõuna-Orkney saartel. Polaarjoonte taga esinevad valged ööd enne ja pärast polaarpäeva.

Viited
------

1. ↑  Tähistaevas (2/2000): Artikkel Välja otsitud 26. juuni 2011

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Valged ööd** |
Sookured Valgejärvel.
Orkjärve looduskaitseala ja Valgejärve maastikukaitseala.
Allikas Valgejärve maastikukaitsealal
Turvaste Valgejärv
**Valgejärve maastikukaitseala** on kaitseala Läänemaal Lääne-Nigula vallas Piirsalu külas ja Harjumaal Saue vallas Siimika külas. 

Kaitseala pindala on 719,4 ha. Kaitsealale jääb Turvaste Valgejärv. Kaitseala geograafilised koordinaadid on 59° 6′ 15″ N, 24° 7′ 38″ E. Kaitsealal on moodustatud üks piiranguvöönd – Valgejärve sihtkaitsevöönd (719,4 ha). Kaitseala kuulub ka Natura-ala Valgejärve loodusala koosseisu.

Aastal 1981 loodi Turvaste Valgejärve-nimeline kaitseala. Oma praeguse nime ja piiridega on aastast 1999. Eesmärgiks on Valgejärve ja seda ümbritseva maastiku kaitse. Valgejärv on Eestis unikaalne. Valgejärv on kõigest 0,5–1 m sügavune, kuid selle põhja katab 2–3 m paksuselt järvelubi. Lubi tekib ilmselt sinna voolavate lubjarikase allikate mõjul. Järv kuulub lubja- ja segatoiteliste järvede rühma. Vesi on hele ja põhjani läbipaistev. Elustik on vaene. Valgejärve ja selle ümbrus on toitumis- ja pesitsusalaks paljudele linnuliikidele.

Valgejärve maastikukaitseala kaitse-eesmärk on elupaigatüüpide – vähe- kuni kesktoiteliste kalgiveeliste järvede, rabade, siirde- ja õõtsiksoode, lääne-mõõkrohuga lubjarikaste madalsoode, nõrglubja-allikate, liigirikaste madalsoode, vanade loodusmetsade ning rohunditerikaste kuusikute kaitse.

Valgejärve maastikukaitseala keskkonnaregistri kood on KLO1000142.

Välislingid
-----------

* Valgejärve maastikukaitseala keskkonnaportaalis
* Otsus Harju rajoonis asuvate riikliku kaitse alla kuuluvate kohaliku tähtsusega objektide kinnitamisest
**Juhan Ratnik** (sündinud 29. jaanuaril 1941 Viljandis) on eesti loomakasvatusteadlane.

Elulugu
-------

Juhan Ratnik on tööliste poeg.

Lõpetas 1959 C. R. Jakobsoni nimelise Viljandi 1. Keskkooli, 1965 EPA zootehnikateaduskonna ja 1974 Eesti NSV TA Loomakasvatuse ja Veterinaaria Instituudi (ELVI) aspirantuuri; põllumajanduskandidaat (1975, ELVI), väitekiri "Опыты по скармливанию полнорационных брикетов молодняку крупного рогатого скота".

1967–1970 ja 1974–1978 Vinni Näidissovhoostehnikumi peazootehnik ning 1987–1989 direktor, 1978–1981 Rakvere rajooni Rahvasaadikute Nõukogu põllumajandusvalitsuse peazootehnik, 1981–1987 Põdrangu sovhoosi direktor, 1989–1993 Lääne-Viru maavolikogu esimees, 1994–2000 Hulja karusloomakasvatuse Amoral AS-i kaasomanik, zootehnik ja eestööline, aastast 2000 põllumajanduse konsulent.

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkond: põllumajandusloomade söötmine ja söötmise tehnoloogia, finantsmajandus ja keskkonnakaitse.

Teoseid
-------

* Rohu ja kompleksbrikettide söötmine veiste noorkarjale (kaasautor A. Ilus). // Sotsialistlik Põllumajandus (1974) 8
* Rohu ja täisratsiooniliste brikettide söötmine noorkarjale (kaasautor) A. Ilus). // Sotsialistlik Põllumajandus (1975) 3

Viited
------

1. 1 2 3 4  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Kirjandus
---------

* Eesti Loomakasvatuse ja Veterinaaria Teadusliku Uurimise Instituudi teaduskoosseisu biobibliograafia 1947–1990. Tallinn 1992, 47, 115
* Kes on kes Eesti poliitikas 1988–1992. Tallinn 1992, 52

Välislingid
-----------

* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
Narva-Jõesuu Püha Suurvürst Vladimiri kirik (endine Mereküla Jumalaema Kaasani ikooni kirik)
**Narva-Jõesuu Püha Suurvürst Vladimiri kirik** on õigeusu kirik Ida-Viru maakonnas Narva-Jõesuus. Kirik teisaldati Narva-Jõesuusse 1948. aastal Merikülast.

Kirik põles 2021. aasta veebruaris ja uuesti sama aasta juunis.

Ajalugu
-------

### Algne kirik

Narva-Jõesuu algse kiriku ehitamiseks laekus annetusi mitte ainult aleviku elanikelt ja suvitajailt, keiser Aleksander III annetas 5000 rubla, Narva linn 6000 rubla ja tasuta ehituskrundi, Pühim Valitsev Sinod aga eraldas 2000 rubla ja sama suur summa laekus ka Balti Õigeusu Vennasteseltsilt. Kiriku nurgakivi piduliku pühitsemise viis 5. augustil 1890 läbi Riia ja Miitavi piiskop Arseni (Brjantsev) keiser Aleksander III, keisrinna Maria Fjodorovna ja teiste keisriperekonna liikmete osavõtul. Keiser Aleksander III asetas oma käega paigale nurgakivi ja mündi selle sisse. Piiskop Arseni pühitses valmis kiriku 17. augustil 1893 pühale apostlisarnasele vürstile Vladimirile. Kirikul oli viis vene stiilis kivist kellatorni ja ristikäikudeks mõeldud suletud galeriid. Kirik asus Narva jõe vasemal kaldal ja see ehitati arhitekt A. Ivanovi projekti järgi. 1944. aastal lasid taganevad Saksa väed kiriku õhku.

### Teisaldatud kirik

1945. aastal palus kogudus luba tuua Narva-Jõesuusse sõjas purustatud kiriku asemele Mereküla Jumalaema Kaasani ikooni kirik. 1946. aasta algul saadigi Tallinna ja Eesti ülempiiskopi Paveli (Dmitrovski) õnnistus, võimud lubasid teisaldada Mereküla kiriku üksnes uue linnaturu juurde, kus see seisab tänase päevani. Mereküla väike puukirik oli ehitatud 1867. aastal ning pühitsetud Jumalaema Kaasani ikoonile. 1948. aastal pühitses kiriku Tallinna ja Eesti piiskop Issidor (Bogojavlenski) pühale apostlisarnasele vürstile Vladimirile.

Viited
------

1. ↑  Narva-Jõesuu Püha Suurvürst Vladimiri kirik veebiportaalis eestigiid.ee (vaadatud 18.12.2015)
2. ↑  "Narva-Jõesuus hävis kiriku tulekahjus suur hulk hinnalist vara" ERR, 15. veebruar 2020
3. ↑  "Fotod: Narva-Jõesuus põles kirik, politsei kahtlustab süütamist" ERR, 17. juuni 2021
4. ↑  Narva-Jõesuu Jumalaema Kaasani Ikooni kirik, www.orthodox.ee (vaadatud 08.07.2020)

Välislingid
-----------

* Narva-Jõesuu Püha Suurvürst Vladimiri kirik kultuurimälestiste riiklikus registris Muuda Vikiandmetes
* Narva-Jõesuu Püha Suurvürst Vladimiri kirik veebiportaalis eestigiid.ee
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib Jaapani linnast; manga ja anime kohta vaata artikleid Naruto (manga) ja Naruto (anime); teine Jaapani linn kannab nime Narutō* |

---

**Naruto** on linn Jaapanis Tokushima prefektuuris. Asub Shikoku saarel Naruto väina läänekaldal.

Narutot ühendab Awaji saarega Ō-naruto rippsild.

29. veebruaril 2004 oli linnas 65 291 elanikku. Rahvastiku tihedus oli 479 inimest ruutkilomeetri kohta. 

Asula sai linnaõigused 15. märtsil 1947 ning 15. mail 1947. 

Praegu on Naruto koosseisus algsed linnaosad (*chō* (町)) Naruto, Satoura, Muei ja Seto ning Ōtsu (1959. aastast), Kitanada (1956. aastast) ja Ōma (1967. aastast).

Vaatamisväärsused
-----------------

Torii muuseum Narutos
Üks põhilisi vaatamisväärsusi on Naruto veekeerised meres linna ning Awaji saare vahel Ō-naruto rippsilla all. 

Narutos on jaapani antropoloogile ja arheoloogile Ryūzō Toriile pühendatud muuseum.

Peale selle asuvad Narutos templid Ryōzenji ja Gokurakuji, esimesed kaks peatust 88 peatust hõlmaval budistlikul Shikoku palverännaku teekonnal.

Bandō sõjavangide laager
------------------------

 *Pikemalt artiklis Bandō sõjavangilaager*
Esimese maailmasõja ajal oli Bandōs, mis on 1967. aastast Naruto linna osa, üks Jaapani algselt 12, hiljem 6 sõjavangide laagrist. Seal interneeriti sakslasi, kes olid kaotanud Jaapani vägedele võitluses tolleaegse Saksa koloonia Qingdao eest Hiinas. Aprillis 1917 koondati Bandōsse kolm laagrit. Kuni vangide vabastamiseni 1920 oli seal vahepeal sõjavangis peaaegu 1000 Saksa sõdurit. 

Erinevalt teistest samalaadsetest laagritest oli vangidel seal rohkem vabadust. Kohustuslikud olid ainult hommikune ja õhtune loendus. Sakslased said suhelda kohalike elanikega ning olid nendega heades suhetes. 1. juunil 1918 toimus seal Beethoveni 9. sümfoonia esmaettekanne Jaapanis.

Sõpruslinnad
------------

Alates 1974. aastast on Lüneburg Naruto sõpruslinn. 

Narutos on ka esinduslik "Saksa maja", milles hoitakse mälestust sõjavangide laagrist ning korraldatakse regulaarselt Saksamaaga seotud üritusi.

Vaata ka
--------

* Naruto Saksa Maja

Viited
------

1. ↑  徳島県の人口（徳島県推計人口）｜徳島県の統計情報, vaadatud 2.11.2020.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Naruto** |

* Linna koduleht (*jaapani keeles*)
* Naruto Saksa maja
* Foto: Naruto veekeerised
**Irja Piirma** (aastani 1943 **Tiits**; 4. veebruar 1920 Tallinn – 5. detsember 2009 Stow, Summiti maakond, Ohio, USA) oli eesti päritolu USA keemik.

Elulugu
-------

Ta lõpetas 1939. aastal Tallinna Prantsuse Lütseumi ja õppis aastatel 1940–1943 Tallinna Tehnikaülikoolis keemiat.

1949. aastal lõpetas Darmstadti Tehnikaülikooli keemikuna ja emigreerus samal aastal Lääne-Saksamaalt USA-sse.

Keemiamagister (Akroni Ülikool, Ohio), PhD (polümeeride keemia, 1960, samas). Oli 1952–1956 Akroni Ülikooli kummiuuringute labori ja 1956–1960 kummiuuringute instituudi teadur, 1960–1963 sama instituudi keemia osakonna lektor / res. assoc. 1963–1967 keemilise osakonna ja polümeeride instituudi instruktor / res. assoc. 1967–1976 polümeeride osakonna assistent. professor, 1976–81 *associate professor*. Aastast 1981 professor polümeeride alal, ühtlasi 1982–1985 osakonnajuhataja.

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkond: polümeeride keemia – polümerisatsiooni kineetika emulsioonides. Acad. Chem. Society liige.

Teoseid
-------

Üle 30 teadustrükise.

* Molecular weight development in styrene and methyl methacrylate emulsion polymerization (kaasautor H. L. James). // ACS Symposium Series 24 (1976)
* Adsorption of ionic surfactants on latex particles (kaasautor Shih-R-Chen). // J. Colloid Intrerface Sci. 74 (1980)
* Emulsion polymerization. // Acad Press (1982)

Viited
------

1. 1 2 3 4  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Kirjandus
---------

* Eesti teadlased väljaspool kodumaad: biograafiline teatmik = Estonian scholars and scientists abroad: biographical directory. Stockholm 1984. Lk 93

Välislingid
-----------

* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013, lk. 613
* TLÜAR väliseesti isikud

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
2006. aastal tuli Borislav Ivkov seenioride Euroopa meistriks
Mitmekordsed seenioride Euroopa meistrid Jelena Fatalibekova (pildil vasakul) ja Nona Gaphrindašvili
**Euroopa seenioride meistrivõistlused males** (inglise keeles *European Senior Chess Championship*) on üle 50-aastaste maletajate Euroopa meistrivõistlused males. Nende võitjast saab seenioride Euroopa meister.

Euroopa seenioride EM-e peetakse Euroopa Maleliidu (ECU) egiidi all alates 2001. aastast. Kuni 2014. aastani oli kaks kategooriat: lahtine (60 või vanemad) ja naised (50 või vanemad). Alates 2014. aastast selgitatakse seenioride Euroopa meistreid jätkuvalt kahes kategoorias, kuid juba kahes vanuseastmes: üle 50- ja üle 65-aastaste seas. Seega selgitatakse igal aastal neli uut Euroopa seenioride meistrit. 

Mängitakse Šveitsi süsteemis.

Euroopa seenioride meistrivõistluste medalisaajaid
--------------------------------------------------

Lahtises kategoorias on seenioride Euroopa meistriks tulnud näiteks Borislav Ivkov (2006). EM-i medali on saanud teiste seas ka Mark Taimanov, Jānis Klovāns, Algimantas Butnorius ja Viktar Kuprejčyk. 

Naismaletajaist on Euroopa seenioride meistriks tulnud teiste seas Hanna Ereńska-Barlo (2002, 2005), Jelena Fatalibekova (2007, 2008, 2019), Nona Gaphrindašvili (2011, 2015–2018), Tatjana Fomina (2012, 2014) ja Valentina Kozlovskaja (2014). 

EM-i medali on saanud teiste seas ka Kira Zvorõkina ja Tamāra Vilerte.

Eesti maletajad seenioride EM-il
--------------------------------

Tatjana Fomina on seenioride EM-ilt võitnud kaks kuldmedalit (2012, 2014), hõbemedali (2007) ja pronksmedali (2006).

Vaata ka
--------

* Seenioride maailmameistrivõistlused males
Oranjestadi kesklinn
Tüüpiline hollandipärane arhitektuur
**Oranjestad** on Aruba pealinn ja suurim linn.

Oranjestadi elanike arv on 2005. aasta andmetel 30 000.

Majandus
--------

### Transport

Linnas on rahvusvaheline lennujaam Queen Beatrix International Airport, mille kaudu toimub lennuühendus Kariibi mere maade, USA ja Euroopaga.

Oranjestadi sadamat külastavad paljud kruiisilaevad.

Ajalugu
-------

Enne 1790. aastat oli Aruba keskuseks lõuna pool asuv Savaneta, kuid Oranjestad osutus laevadele paremini ligipääsetavaks. 

Aastal 1796 rajasid hollandlased fordi (*Fort Zoutman*). Varsti pärast seda kerkisid lähedusse esimesed majad. Sellest ajast ongi Oranjestad Aruba halduskeskus. 

Aastal 1986 Oranjestadi tähtsus kasvas, sest Aruba sai üheks kolmest Madalmade Kuningriigi maast Hollandi ja Hollandi Antillide kõrval.

Vaatamisväärsused
-----------------

Turiste tõmbavad ligi Fort Zoutman, Willem III torn, kuunarisadam paljude *tax-free*-poodidega ja mitmesuguste sportimisvõimalustega ja väga vaheldusrikas kaubatänav Wilhelminastraat. Kaubatänav on ka Caya G. F. Betico Croes. 

### Arhitektuur

Eriti vanalinnas on väga ainulaadne arhitektuur. Värvilised, rikkalikult kaunistatud, õhulised ja kõrged hooned on hollandipärased. Kogu vanalinnas valitseb hollandi-kariibi õhustik, mis tõenäoliselt eksisteeris juba koloniaalajal.
**Irkutski oblast** on 1. järgu haldusüksus (oblast) Venemaal Siberi föderaalringkonnas, Siberi kaguosas, Angara, Leena ja Alam-Tunguska basseinis. Oblasti kagupiiril asub Baikali järv.

Oblast loodi 1937. aasta 26. septembril.

1. jaanuaril 2008 liideti Irkutski oblastiga Ust-Orda Burjaadi autonoomne ringkond.

Loodus
------

Irkutski oblast on Venemaa kõige metsarikkam regioon: metsad hõlmavad 83,1% oblasti territooriumist.

Rahvastik ja asustus
--------------------

2002. aasta rahvaloenduse andmetel oli Irkutski oblasti rahvaarv 2 581 705, kellest 2 320 493 (89,9%) olid venelased, 80 565 (3,1%) burjaadid ja 53 631 (2,1%) ukrainlased.

Suuremad linnad on Irkutsk, Bratsk, Angarsk ja Ust-Ilimsk.

Haldusjaotus
------------

### Linnaringkonnad

* Angarsk
* Bodaibo
* Bratsk
* Irkutsk
* Nižneudinsk
* Šelehhov
* Zima
* Taišet
* Tšeremhovo
* Tulun
* Ussolje-Sibirskoje
* Ust-Ilimsk
* Ust-Kut

### Rajoonid

* Alari rajoon\*
* Angarski rajoon
* Bajandai rajoon\*
* Balaganski rajoon
* Bodaibo rajoon
* Bohhani rajoon\*
* Bratski rajoon
* Ehhirit-Bulagatski rajoon\*
* Irkutski rajoon
* Kazatšinsko-Lenski rajoon
* Katanga rajoon
* Katšugi rajoon
* Kirenski rajoon
* Kuituni rajoon
* Mama-Tšuja rajoon
* Nižneilimski rajoon
* Nižneudinski rajoon
* Nukutski rajoon\*
* Olhoni rajoon
* Ossa rajoon\*
* Sljudjanka rajoon
* Zalari rajoon
* Zima rajoon
* Žigalovo rajoon
* Taišeti rajoon
* Tšeremhovo rajoon
* Tšunski rajoon
* Tuluni rajoon
* Ussolje rajoon
* Ust-Ilimski rajoon
* Ust-Kuti rajoon
* Ust-Uda rajoon

Tärniga rajoonid kuuluvad eristaatusega üksusesse Ust-Orda Burjaadi ringkond.

Viited
------

1. ↑  Maailmaandmete atlas

Välislingid
-----------

* Irkutski oblasti veebileht

Siberi föderaalringkond

Altai Vabariik **·**  Burjaatia Vabariik **·**  Hakassia Vabariik **·**  Tõva Vabariik **·**  Altai krai **·**  Krasnojarski krai **·**  Irkutski oblast **·**  Kemerovo oblast **·**  Novosibirski oblast **·**  Omski oblast **·**  Taga-Baikali krai **·**  Tomski oblast
**Zohrab Mnatshakanjan** (armeenia keeles Զոհրաբ Հրաչիկի Մնացականյան; sündinud 20. märtsil 1966 Jerevanis) on Armeenia diplomaat ja poliitik, Armeenia välisminister (2018–2020).

Ta lõpetas 1990. aastal Moskva Riikliku Rahvusvaheliste Suhete Instituudi; 1989. aastal stažeeris Nõukogude Liidu saatkonnas USA-s. 1991. aastal kaitses ta Manchesteri Ülikooli politoloogia teaduskonnas Lääne-Euroopa poliitika magistri väitekirja ja sai magistrikraadi.

Aastatel 1991–1993 oli ta Armeenia välisministeeriumi Euroopa osakonna kolmas, seejärel teine ​​sekretär. Aastatel 1993–1997 oli ta Suurbritannia Armeenia saatkonna teine, seejärel esimene sekretär, olles samal ajal (1995–1997) Vatikanis asuva Armeenia saatkonna esimene sekretär (resideerides Londonis).

1997. aastal oli ta lühikest aega Armeenia peaministri assistent. 1997. aastast oli ta Armeenia välisministeeriumi töötaja: esimese Euroopa osakonna juhataja, 1998. aastast Euroopa osakonna juhataja. Aastatel 1999–2002 oli ta Armeenia presidendi kantselei välissuhete osakonna juhataja.

Aastatel 2002–2008 oli ta Armeenia alaline esindaja ÜRO Genfi kontoris ja teistes rahvusvahelistes organisatsioonides (Genf, Šveits). Samal ajal oli ta Armeenia Vabariigi erakorraline ja täievoliline suursaadik Šveitsis. Aastatel 2008–2011 oli ta Armeenia Vabariigi alaline esindaja Euroopa Nõukogus (Strasbourg, Prantsusmaa).

Septembrist 2011 kuni 2014. aastani oli ta Armeenia välisministri asetäitja.

Aastatel 2014–2018 oli ta Armeenia alaline esindaja ÜRO-s.

12. mail 2018 määrati Mnatshakanjan Armeenia välisministriks. Sel ametikohal oli ta kuni 16. novembrini 2020.

Mnatshakanjan on saanud Armeenia presidendilt (eluaegse) erakorralise ja täievolilise suursaadiku diplomaatilise teenistusastme.

Isiklikku
---------

Ta on abielus ja tal on kaks poega. Ta valdab vene, inglise ja prantsuse keelt.
Tartu ülikool 350 ekspeditsioonil kaasa teinud Jaak Sumeri (Pamiir, 1982). Jaan Künnapi foto
**Jaak Sumeri** (1941–1983) oli eesti alpinist.

Ta on esimesi eesti alpiniste, kes tõusnud NSV Liidu kõrgeima mäe tippu.

Ta töötas 1974. aastal Viljandi linavabrikus lukksepana.

Alpinism
--------

1970. aastal osales Sumeri III Eesti Pamiiri ekspeditsioonis, mille käigus tõusis Heino Paltseri juhtimisel koos 7 kaaslasega Kommunismi mäetippu (7495 m). See oli eestlaste esmatõus sellele mäele ja Baltikumis esimene. Aasta lõpul kokkuvõtete tegemisel tunnistati see tõus Baltikumi parimaks.

Ta astus 1963. aastal Alpiklubi Firn liikmeks.

1974. aastal võttis Sumeri osa Ilmar Priimetsa juhtimisel ekspeditsioonist Lenini mäetipule (7134 m). Tippu tõusti kahe grupiga erinevatel marsruutidel. Jaak Sumeri tegi kaasa Enn Saare juhtimisel 5-liikmelises grupis, kes valis tippu tõusmiseks mitte tavapärase harjapidi marsruudi, vaid ronimise mööda kaguseina (marsruudi raskuskategooria Vene süsteemi järgi 5B). 6800 m kõrgusel tabas neid laviin, milles hukkusid Priit Vürst, Eerik Reino ja Tõnu Tennisson. Jaak Sumeri ja Enn Saar õnnekombel pääsesid. Jäänud ilma telgist, toidust ja kaaslastest, laskusid nad kurnatuna neli päeva, enne kui päästerühm nad leidis.

1978. aastal tõusis Sumeri koos Juhan Ahlbergi, Ilmar Priimetsa ja Enn Saarega Pamiiris Korženevskaja (7105 m) tippu. Alpiklubi Firn kodulehe andmetel on ta tõusnud ka Lenini tippu (enne 1979. aastat).

1982. aastal võttis ta instruktorina osa Tartu ülikooli 350. aastapäeva tähistamiseks korraldatud ekspeditsioonist Kesk-Pamiiri Tanõmasi ahelikku, mille käigus esmavallutati kaks nimeta kuuetuhandelist tippu (Tartu Ülikool 350 ja J. F. Parrot).

### Kõrgtõusud

* 1970 – Kommunismi mäetipp (7495 m)
* 1974 – Lenini mäetipp (nõlval 6800 m kõrgusele)
* 1978 – Korženevskaja (7105 m)
* enne 1979 – Lenini mäetipp (7134 m)

Surm
----

Jaak Sumeri suri infarkti tagajärjel 1983. aastal töötades Lenini all alpilaagris instruktorina.

Isiklikku
---------

Tema poeg Toomas Sumeri (sündinud 1969) on tegelenud mägimatkamise ja alpinismiga ning tõusnud 2000. aastal Lenini tippu.

Viited
------

1. ↑  Jaak Sumeri. geni.com
2. 1 2 3  Kontrollaeg. reisiajakiri.gomaailm.ee
3. 1 2 3 4  Ülevaade Eesti alpinismi ajaloost. jkalpiklubi.ee
4. ↑  Firni liikmed läbi aegade. firn.ee
5. ↑  Ajalugu 1970–1979. ajaveeb.alpinism.ee
6. ↑  Lumeleopardid. firn.ee
7. ↑  Firni ajalugu. firn.ee
8. ↑  Ajalugu 1980–1989. ajaveeb.alpinism.ee

Välislingid
-----------

* Контрольный срок. 1.08.1975. vokrugsveta.ru
**Jaak Taul** (21. mail 1905 Riidaja vald (Helme kihelkond) – 18. aprill 2007 London) oli eesti vaimulik ja teoloog.

Ta lõpetas Riidaja algkooli, Helme kihelkonnakooli ja Tõrva Ühisgümnaasiumi *cum laude* 1924. Tartu Ülikoolis õppis ta usuteaduskonnas aastatel 1924–1928. Prooviaastal oli ta Ülikooli koguduses. Ordineeriti õpetajaametisse 1. aprillil 1929.

Ülikooli koguduse õpetaja kohusetäitja 1929–1931. Petseri Peetri koguduse õpetaja 1932–1933. Ülikooli koguduse abiõpetaja 1933–1936. Tartu Peetri koguduse õpetaja 1936–1944 (valiti õpetajaks 18. oktoobril 1936 309 poolt- ja 294 vastuhäälega). Tartu praostkonna abipraost 1942–1944.

Doktorikraadi kaitses ta 21. mail 1935 väitekirjaga "Kristuse Jumalariigi õpetus". Töötas TÜ-s süstemaatilise usuteaduse eradotsendina.

1944 asus elama Saksamaale. Saksamaal pidas ta palvusi DP-laagrites ja jumalateenistusi nii eestlastele kui ka sakslastele (kuna paljud saksa vaimulikud olid sõjas surma saanud või vangi langenud), eriti Göttingeni ümbruses. Göttingeni päevil oli ta Eesti Komitee esimees ja eestlaste esindaja Briti sõjaväe võimude juures.

Alates 1947. aastast elas ta Inglismaal, kus ta hooldas Eesti Evangeeliumi Luteriusu Kiriku Londoni kogudust. Aastatel 1953–1983 oli ta ühtlasi E.E.L.K. Inglismaa praostkonna praost. Aastal 1984 läks ta kõrge vanuse tõttu emerituuri.

Tema poeg oli E.E.L.K. peapiiskop Andres Taul.

Tunnustus
---------

* Riigivapi V klassi teenetemärk, 1999

Viited
------

1. ↑  Leinateade: Praost em. dr. Jaak Taul 20.aprill 2007
2. ↑  Dr. J. Taul Tartu Peetri koguduse õpetajaks. Rahvaleht, 19. oktoober 1936, nr. 122, lk. 3.

Välislingid
-----------

* Sissekanne Väliseesti isikuloolises andmebaasis (VEPER)
*
**Ahjupraad** on lihatoit. 

Klassikaline ahjupraad valmistatakse enamasti sea tagaosa lihastest, aga ka sea kaela- või seljakarbonaadist. Lisaks valmistatakse ahjupraadi ka veise-, lamba- ja linnulihast.

Valmistamine
------------

Üldjuhul kasutatakse jahutatud liha.
Klassikaline ahjuprae valmistusviis on liha kuumtöötlemist kuivas kuumuses. Liha asetatakse mitte ahjupannile, vaid selle kohal olevale restile, kus praad ei puutu kokku lihast tilkuva mahla või rasvaga. Teostatakse eelpruunistust (küpsetamine) kõrgemal temperatuuril ja järelküpsetust juba madalamal ahjutemperatuuril. Sõltuvalt lihatüki suurusest on küpsetusaeg erinev.

Teine võimalus on küpsetada liha ning selle juurde kuuluvat köögivilja küpsetuskotis. Sel viisil saab ära kasutada toiduainete oma niiskuse. Kodustes oludes võib liha küpsetada ka lahtiselt, asetades prae tooreste sibulate kihile, mis hoiavad liha mahlasena.
Maitsestamiseks sobivad maitseainesegud, ürdid ja klassikalised vürtsid. Väga sobilikud maitseandjad on maitseköögiviljad (küüslauk, mugulsibul).
**Ilja Šoleimovitš Šifman** [ilj'aa š'oleimovitš š'ifman] (vene keeles Илья Шолеймович Шифман; pseudonüüm Кораблёв *Korabljov*; 1. juuni 1930 Leningrad – 4. märts 1990 Leningrad) oli Nõukogude Liidu ajaloolane, antiigiuurija ja orientalist. Ajalooteaduste doktor (1973), NSV Liidu Teaduste Akadeemia orientalistika instituudi Leningradi osakonna vanem teaduslik töötaja, 1989–1990 (surmani) Leningradi Juudi Kultuuriseltsi esimees. 

Asus 1948. aastal õppima Leningradi Riikliku Ülikooli (LRÜ) orientalistikateaduskonna assürioloogia ja hebraistika kateedrisse; seoses kateedri sulgemisega viidi 1950. aastal üle ajalooteaduskonna Vana-Kreeka ja Rooma ajaloo kateedrisse, mille lõpetas 1953. aastal kiitusega. Töötas seejärel ajalooõpetajana, müüjana raamatupoes Mir ja tõlgina. Aastatel 1959–1960 oli aspirant LRÜ ajalooteaduskonna Vana-Kreeka ja Rooma ajaloo kateedris. 1962. aastal kaitses NSV Liidu Teaduste Akadeemia arheoloogia instituudis kandidaadiväitekirja, mis käsitles Foiniikia kolonisatsiooni Vahemere lääneosas. 1972. aastal kaitses doktoriväitekirja ajaloo instituudis. 

Alates 1961. aastast kuni surmani töötas NSV Liidu Teaduste Akadeemia orientalistika instituudi Leningradi osakonnas, ühendades selle tööga LRÜ ajalooteaduskonnas.
**Iljušin Il-96-300** (Il-96-300) on Venemaal toodetav laiakereline nelja mootoriga reaktiivreisilennuk.

Hoolimata sarnasusest suurema Iljušin Il-86-ga on põhiolemuselt tegu uue konstruktsiooniga. Muutused on toimunud täiesti uuenenud avioonikas. Kasutusele on võetud kaasaegsemad turboventilaatormootorid.

Arendustöö Venemaa teise pikamaareisilennuki saamiseks algas 1980. aastate keskel. Il-96 esimene lend toimus 28. septembril 1988 ning lennukõlbulikkuse sertifikaat anti 29. detsembril 1992. Esimesena sai Il-96-300 oma lennukiparki Aeroflot.

Il-96-300 põhineb vanemal mudelil Iljušin Il-86, kuid kasutatud on uusi ehitustehnoloogiaid ja avioonikat, mis varem olid üksnes Lääne lennukiehitajate pärusmaa. Lennukile on paigaldatud FlyByWire juhtimissüsteem, 6 ekraaniga EFIS (*Electronic Flight Instrument System*) näidikutepaneel, säilitatud on vana kolmeliikmelise meeskonna organiseeritus. 

Muudetud on tiiva konstruktsiooni. Lennuki parema aerodünaamika huvides on tiiva tippudesse lisatud vingletid, muudetud on kere elemente; kasutusele võetud uuemad mootorid Solovjov PS-90A on firmalt Aviadvigatel, need turboventilaatormootorid ei ületa ICAO (International Civil Aviation Organization) kehtestatud punkti 3 mürataseme piirangu nõuet. Il-86 mootorid ei vastanud nõutud mürataseme standarditele.

Iljušin Il-96M ja Il-96T
------------------------

Iljušini konstrueerimisbüroos töötati välja Il-96 pikendatud kerega versioon ning varustati Ameerika Ühendriikide Pratt&Whitney PW2237 mootorite ja Lääne elektroonikaga. Reisilennuki tähis on Il-96M, transpordilennukiversiooni tähis aga Il-96T.[*viide?*]

Kui Il-96-300-st näib saavat lühikese kasutuskestusega üleminekulennuk, siis Il-96M/Il-96T-le paistab tulevik helgem. Saadud on üle 30 tellimuse.[*viide?*]

Lennutehnilised andmed
----------------------

### Il-96-300

* **tiivaulatus:** 60,11 m
* **pikkus:** 55,35 m
* **kõrgus (kiiluga):** 17,55 m
* **mootorid:** 4 turboventilaatormootorit tõukejõuga 4 x 160,0 kN, Aviadvigatel (Solovjov) PS-90A
* **kiirused**
	+ reisikiirus: 850–900 km/h
	+ pikamaareisikiirus: Mach 0,78
	+ suurim lubatud reisikiirus: Mach 0,80
	+ suurim lubatud kiirus: Mach 0,84.
* **lennukaugus:** sõltuvalt kaalust 9000 – 12 000 km
* **tühimass:** 121,5 t
* **maksimaalne stardikaal:** 250 t
* **maksimaalne maandumiskaal:** 183 t
* **kütusepaakide maht:** 150 t
* **mahutavus:**
	+ kolmeliikmeline meeskond: 2 pilooti ja lennutehnik;
	+ üheklassiline konfiguratsioon: 300 reisijakohta (9 istekohta kõrvuti kahes salongis);
	+ kolmeklassiline konfiguratsioon: 235 reisijakohta, millest 22 esimeses klassis (6 kõrvuti), 40 äriklassis (8 kõrvuti) ja 173 turistiklassis (9 kõrvuti);
	+ kere esiosa lastiruum mahutab 9 t: 6 LD3 konteinerit või kaubaplatvormi;
	+ kere tagaosa lastiruum mahutab 15 t: 10 LD3-konteinerit või kaubaplatvormi.

Lennukite koguarv
-----------------

Kokku ehitati 16 lennukit Il-96-300: neist 6 Aeroflotile, 3 Domodedovo Civil Aviation Enterprise'ile, 2 Krasairile, 2 Cubana de Aviacionile, 2 Venemaa valitsusele ja 1 Atlant-Soyuz Airlinesile (transpordilennukiversioon).[*viide?*]

Viited
------
|  |
| --- |
|  **Poks** |
| Riik |  | Soome |
|  |
| Pronks | 1952 | Raskekaal |
| 1. ring | 1956 | Raskekaal |
|

**Ilkka Rikhard Koski** (10. juuni 1928 Jyväskylä – 28. veebruar 1993 Helsingi) oli Soome poksija.

Koski oli kokku seitsmekordne Soome meister raskekaalus (üle 81 kg) aastatel 1951–1956 ja 1958.

Koski sai raskekaalus (üle 81 kg) 1952. aasta Helsingi olümpiamängudel pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale Ingemar Johanssonile (Rootsi) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja ning osales 1956. aasta Melbourne'i olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas 1. ringis hilisemale pronksmedalivõitjale Giacomo Bozzanole (Itaalia) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.

Koski osales ühe korra raskekaalus (üle 81 kg) Euroopa koondises maavõistlusel USA Kuldkinda-turniiri võitjate meeskondadega. Ta kaotas oma kohtumise Chicagos 1954. aasta mais.

Koski poksis juunist 1958 kuni augustini 1962 elukutselisena. Ta pidas 9 kohtumist, millest võitis 7 (neist 3 nokaudiga) ja kaotas ühe kohtumise (nokaudiga) ning üks kohtumine jäi viiki.

Viited
------

1. ↑  15. suveolümpiamängude poksivõistlus. Helsingi 1952. Tulemused inglise keeles
2. ↑  16. suveolümpiamängude poksivõistlus. Melbourne 1956. Tulemused inglise keeles

Välislingid
-----------

* Ilkka Koski saidil Olympedia Muuda Vikiandmetes
* Ilkka Koski saidil BoxRec
**Lemmi Oro** (sündinud 20. detsembril 1949 Põltsamaal) on Eesti riigiametnik ja omavalitsustegelane.

Lemmi Oro lõpetas 1974. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi majandusliku informatsiooni mehhaniseeritud töötlemise organiseerimise eriala. Aastatel 1992–1993 täiendas ta end Nordkircheni kõrgkoolis Fachhochschule für Finanzen Nordrhein-Westfalen Saksamaa maksuõiguse kursustel.

Aastatel 1972–1990 töötas Lemmi Oro Eesti Maaviljeluse ja Maaparanduse Teadusliku Uurimise Instituudi arvutuskeskuses. Aastatel 1990–1993 Riigi Maksuameti osakonnajuhataja asetäitja, 1993–1995 Tallinna Maksuameti direktori asetäitja, 1995–1999 Rahandusministeeriumi maksupoliitika osakonna juhataja asetäitja, 2000–2021 osakonna juhataja.

Alates 1993. aastast Saku vallavolikogu liige (alates 1996 valimisliit Kodu nimekirjas), vallavolikogu esimees 1999–2002 ja 2005–2009, alates 2013 revisjonikomisjoni esimees.

Tunnustus
---------

* 2003 Valgetähe V klassi teenetemärk
* 2008 Eesti Kaubandus-Tööstuskoja III klassi aumärk
* 2013 Maksu- ja Tolliameti II klassi aumärk

Viited
------

1. ↑  Eesti Posti nõukogu liikme kohale asub Lemmi Oro. Äripäev. 21.11.2005
2. ↑  "Tutvustame Pärnu Raamatupidamiskonverents 2007 esinejaid – Lemmi Oro". Originaali arhiivikoopia seisuga 20. detsember 2014. Vaadatud 20. detsembril 2014.
3. ↑  Saku vald. Saku valla ajalugu
4. ↑  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 4250
5. ↑  Maksu- ja Tolliameti II klassi aumärgi saajad

Välislingid
-----------

* Valimisliit Kodu
Zohar. Esimese trükitud väljaande tiitelleht. Mantua, 1558. Kongressi raamatukogu
**Zohar** (heebrea keeles ‏זֹהַר 'sära') on Toora müstilisi tõlgendusi sisaldavate heebrea- ja arameakeelsete tekstide kogu, kabala üks kolmest tuntumast raamatust Sefer Yetzirah ja Johannese ilmutusraamatu kõrval.

Oletatakse, et "Sära raamatu" (ספר הזוהר‎ *Sefer haZohar*) kirjutas rabi Šimon bar Johai. Ta oli rabi Akkiba õpilane ning mõisteti surma ilmselt samal ajal, kui Marcus Aureliuse kaasvalitseja Lucius Verus lasi hukata Justinus Filosoofi (Märtri), seega aastal 161 pKr. Šimon bar Johail aga õnnestus põgeneda koos pojaga.

Pärimuse kohaselt varjus ta koopasse, kus ingel Eliase abiga, kes aeg-ajalt end rabile ilmutas, kirjutaski Zohari ehk Sära raamatu. Rabi Šimon veetis niiviisi koopas 12 aastat. Selle aja jooksul õnnestus tal lahti mõtestada mõistete Väike Pale (aramea keeles זְעֵיר אַנפִּין *Ze`ir Anpin*) ja Suur Pale (aramea keeles אריך אנפין *Arich Anpin*) keerukas sümbolism. Rabi Šimon suri kurnatuna vaidlustest õpilastega. Tema surma ja matustega kaasnes arvukalt üleloomulikke nähtusi.

Legendide järgi oli kabala salaõpetus olemas maailma algusest alates, rabi Šimon osutus aga esimeseks, kel lubati seda kirja panna. Kaksteist sajandit hiljem leiti tema kirjutatud raamatud, need avaldas Moše de León. Siiski võib oletada, et Moše de León ise koostas Zohari 1305. aastal, võttes aluseks kirjutamata suulise pärimuse varasemate juudi müstikute saladustest.

Sära raamat sisaldab õpetusi väärtuslikest põhialustest, Jumalast kui peast ning sellest lähtuvaist emanatsioonidest, Väikesest Palgest ja Suurest Palgest, sefirootidest jm.

Viited
------

1. ↑  Eesti keeles on kasutatud ka nimekuju "Sohar".

Kirjandus
---------

* *Zohar*. Vol. 1-23 (aramea-heebrea keeles). Hg. von Rav Michael Berg. Kabbalah Publishing, 2001. ISBN 1-57189-199-4
* *Zohar*. Vol. 1-23 (inglise keeles). Rav Yehuda Ashlag, Michael Berg (Editors). Kabbalah Publishing, 1993. ISBN 1-57189-239-7
* *Der Sohar*. *Das heilige Buch der Kabbala*. Nach dem Urtext hrsg. von Ernst Müller. Wien, 1932; sama: München, 1993 (*Diederichs Gelbe Reihe* Bd. 35).
Readingi Ülikooli vapp
**Readingi Ülikool** (*University of Reading*) on ülikool Readingis Inglismaal.

See asutati esialgu Oxfordi Ülikooli osana 1892. aastal.


Suurbritannia ülikoolid

**Inglismaa:**
Anglia Ruskin • 
University of the Arts • 
Aston • 
Bath • 
Bath Spa • 
Bedfordshire • 
Birmingham • 
UCE Birmingham • 
Bolton • 
Bournemouth • 
Bradford • 
Brighton • 
Bristol • 
Brunel • 
Buckingham • 
Cambridge • 
Canterbury • 
Central Lancashire • 
Chester • 
Chichester • 
City • 
Coventry • 
De Montfort • 
Derby • 
Durham • 
East Anglia • 
East London • 
Edge Hill • 
Essex • 
Exeter • 
Gloucestershire • 
Greenwich • 
Hertfordshire • 
Huddersfield • 
Hull • 
Imperial • 
Kent • 
Keele • 
Kingston • 
Lancaster • 
Leeds • 
Leeds Metropolitan • 
Leicester • 
Lincoln • 
Liverpool • 
Liverpool Hope • 
Liverpool John Moores • 
London *(Kolledžid: Birkbeck • Kõne ja näitlemise kool • Courtauld Institute of Art • Goldsmiths • Heythrop • Institute of Cancer Research • Institute of Education • King's • London Business School • LSE • LSHTM • Queen Mary • Royal Academy of Music • Royal Holloway • Royal Veterinary College • St George's • SOAS • School of Pharmacy • UCL; Institutes: Institute in Paris • School of Advanced Study • Marine Biological Station, Millport)* • 
London Metropolitan • 
London South Bank • 
Loughborough • 
Manchester • 
Manchester Metropolitan • 
Middlesex • 
Newcastle • 
Northampton • 
Northumbria • 
Nottingham • 
Oxford • 
Oxford Brookes • 
Plymouth •
Portsmouth • 
Reading • 
Roehampton • 
Royal College of Art • 
Salford • 
Sheffield • 
Sheffield Hallam • 
Southampton • 
Southampton Solent • 
Staffordshire • 
Surrey • 
Sunderland • 
Sussex • 
Teesside • 
Thames Valley • 
Nottingham Trent • 
Warwick • 
UWE • 
Westminster • 
Winchester • 
Wolverhampton • 
Worcester • 
York • 
York St John

**Põhja-Iirimaa:**
Queen's Belfast •
Ulster

**Šotimaa:**
Aberdeen • 
Abertay • 
Dundee • 
Edinburgh • 
Glasgow • 
Glasgow Caledonian • 
Heriot-Watt • 
Napier • 
Paisley • 
Robert Gordon • 
St Andrews • 
Stirling • 
Strathclyde

**Wales:**
Cardiff • 
Glamorgan • 
Wales
*(Aberystwyth • Bangor • Lampeter • Newport • NEWI • RWCMD • SIHE • Swansea • Trinity • UWIC)*

**Mittegeograafiline** : Avatud Ülikool
**Reaalteaduste** all on mõistetud selliseid fundamentaalteadusi, mis kogemusele tuginedes uurivad mingit kindlat reaalsuse valdkonda. Näiteks loodusteadused uurivad loodust, sotsiaalteadused uurivad ühiskonda, ajalooteadus uurib ajalugu. selles tähenduses võib neid samastada empiiriliste teadustega. Selles tähenduses jaotatakse reaalteadused sageli loodusteadusteks ja humanitaarteadusteks ning neid vastandatakse formaalteadustele (ehk ideaalteadustele; näiteks loogika ja matemaatika), mis töötavad välja ning kirjutavad ette mõtlemise vorme ja tunnetusmeetodeid. Kolmandasse rühma on selles jaotuses paigutatud filosoofia ja mõnikord teoloogia. Seda rühma on mõnikord nimetatud metateadusteks.

**Reaalteadusteks** on hakatud nimetama ka kindlalt piiritlemata teadusharude rühma, mis koonduvad füüsika ümber ja mida vastandatakse humanitaarteadustele. Mõnikord samastatakse reaalteadusi täppisteadustega ning arvatakse nende hulka laialdaselt matemaatikat kasutavad loodusteadused ja matemaatika. Mõnikord mõistetakse reaalteaduste all loodusteadusi, mõnikord ka loodusteadusi ja matemaatikat.

Viited
------

1. 1 2  *Eesti Entsüklopeedia*. Köide 7. Tartu: K. / Ü. "Loodus", 1936