recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Møre og Romsdali maakond** [m'ööre o r'umsd'aal] on Lääne-Norra kõige põhjapoolseim maakond.

See jaguneb kolmeks ajalooliseks osaks (kunagiseks foogtkonnaks): Nordmøre, Romsdal ja Sunnmøre.

Maakonna neli suuremat linna on Kristiansund, Molde, Åndalsnes ja Ålesund.

Ranniku lääneosas on domineerivad saared. Maakonna siseosas domineerivad pikad fjordid ja järsud mäed.

Kuulsamad vaatamisväärsused on Trollstigen, Trollveggen, Romsdalshorn, Rauma jõgi, Atlanterhavsveien, Geirangerfjorden ja Hjørundfjord.

Vallad
------

Maakonnas on 26 valda (sulgudes elanike arv seisuga 27. veebruar 2020). 2019. aastal viidi Rindali vald Trøndelagi maakonda. 2020. aastal liideti Harami, Sandøy, Skodje ja Ørskogi vald Ålesundi vallaga, Midsundi ja Nesseti vald Molde vallaga, Norddali ja Stordali vald Fjordi vallaga ning Fræna ja Eide vald Hustadvika vallaga. Ühtlasi liideti samal aastal Volda vallaga Hornindali vald, mis enne kuulus Sogn og Fjordane maakonda, ning Møre og Romsdali maakonda kuulunud Halsa vald liideti Trøndelagi maakonda kuuluva Heimi vallaga. 

1. Aukra vald (3509)
2. Aure vald (3507)
3. Averøy vald (5788)
4. Ålesundi vald (66 258)
5. Fjordi vald (2549)
6. Giske vald (8462)
7. Gjemnesi vald (2629)
8. Hareidi vald (5175)
9. Herøy vald (8900)
10. Hustadvika vald (13 279)
11. Kristiansundi vald (24 179)
12. Molde vald (31 967)
13. Ørsta vald (10 825)
14. Rauma vald (7468)
15. Sande vald (2461)
16. Smøla vald (2150)
17. Stranda vald (4523)
18. Sula vald (9310)
19. Sunndali vald (7036)
20. Surnadali vald (5920)
21. Sykkylveni vald (7625)
22. Tingvolli vald (3025)
23. Ulsteini vald (8571)
24. Vanylveni vald (3117)
25. Vestnesi vald (6532)
26. Volda vald (10 473)

Viited
------

1. ↑  Population and changes during the quarter (M) 1997K4 - 2019K2, vaadatud 17.11.2019.

Norra maakonnad

Agder **·** 
Innlandet **·** 
Møre og Romsdal **·** 
Nordland **·** 
Oslo **·** 
Rogaland **·** 
Troms og Finnmark **·** 
Trøndelag **·** 
Vestfold og Telemark **·** 
Vestland **·** 
Viken
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib aastatel 1992–2017 eksisteerinud Abja vallast; varasemate valdade kohta vaata artikleid Abja vald (Halliste kihelkond) ja Abja vald (1939)* |

---

**Abja vald** oli vald Viljandi maakonnas, mis piirnes lõunas Läti Vabariigiga ja läänes Pärnu maakonnaga. Keset valda asus enklaavina Mõisaküla linn.

2017. aasta haldusreformi käigus liitus see Mõisaküla linna ning Karksi ja Halliste vallaga uueks Mulgi vallaks.

Abja valla sõprusvald Soomes oli Nummi-Pusula vald.

Abja valla eelkäija oli Abja külanõukogu, mis reorganiseeriti vallaks 13. veebruaril 1992. 

11. juunil 1998 liideti Abja vallaga Abja-Paluoja linn.

Külad
-----

Abja-Vanamõisa, Abjaku, Atika, Kamara, Laatre, Lasari, Penuja, Peraküla, Põlde, Raamatu, Räägu, Saate, Sarja, Umbsoo, Veelikse, Veskimäe.

Vallavanemad
------------

Abja vallavanemad on olnud Heinu Paap (1991–1993), Peeter Lääne (1993–2003) ja Villu Võsa (2003–2005). Alates 2005. aastast oli vallavanemaks Peeter Rahnel.

Ajalugu
-------

Abja vald moodustati 1992. aasta 13. veebruaril.

Vaata ka
--------

* Abja vald (1939)

Viited
------

1. ↑  Maakatastri statistika, vaadatud 15.10.2018.
2. ↑  Statistikaamet, vaadatud 30.05.2017.
3. ↑
4. ↑  Viljandimaa Omavalitsuste Liit: Maakonna omavalitsused ja juhid alates 1992.a..pdf
5. ↑  Ida-Viru maakonna Avinurme ja Illuka valla, Valga maakonna Puka valla ning Viljandi maakonna Abja, Polli, Suure-Jaani valla omavalitsusliku staatuse kinnitamise kohta (Vastu võetud 13.02.1992)

Välislingid
-----------

* Abja valla koduleht
* Kadri Ratt. Vaidlus kahe valla ühinemise üle ajas Abja võimuliidu lõhki. EPL, 23. jaanuar 2009.
**Ružany** (transkribeerituna **Ružanõ**) on alev Valgevenes Bresti oblastis Pružany rajoonis, Ružany külanõukogu halduskeskus. Asula nimi on poola keeles Różana, jidiši keeles ראָזשינאָי (*Rožinoi*). Nime kohta on mitu hüpoteesi, ühe kohaselt on nimi tulnud roosist (*Ружа*), teine tuletab nime sarvest (*рог*). Kohaliku legendi järgi andis asulale nime sealne mõisnik, nimetades selle oma kahe armastud tütre, Ruža ja Hanna järgi.

Ružanys on keskkool, laste spordikool ja muusikakool. Tegutsevad kultuurimaja ja 2 raamatukogu. Alevis on töödeldakse puitu, seal on ka toiduainete tööstus. Ružany on traditsioonilise käsitöö, nn Ružany keraamika, valmistamise keskus.

Ružany peamised vaatamisväärsused on Ružany lossi varemed ning kaks kirikut: aastal 1617 esmamainitud katoliiklik Kolmainsuse kirik ning 1762–1788 ehitatud Püha Peetruse ja Pauluse kirik. Lisaks asub Ružanys XVII sajandil ehitatud sünagoog ja XIX sajandil ehitatud Püha Kazimierzi kabel.

Ajalugu
-------

Asulat on kirjalikult esmamainitud 1552. Alevi õigused sai Ružany aastal 1637. Kolmandast Poola jagamisest kuni aastani1917 oli Ružany Venemaa Keisririigi koosseisus, 1919–1939 kuulus Poolale (*Różana*), 1939–1991 Nőukogude Liidu koosseisu.

7. detsembril 1894 kukkus Ružanysse 26 kilogrammi kaaluv meteoriit.

Pilte
-----

* Endine kloosterEndine klooster
* Kolmainsuse kirikKolmainsuse kirik
* Püha Peetruse ja Pauluse kirikPüha Peetruse ja Pauluse kirik
* Püha Kazimierzi kabelPüha Kazimierzi kabel
* SünagoogSünagoog

Tuntud elanikke
---------------

* Yitzhak Shamir – Iisraeli peaminister
* Lew Sapieha – Rzeczpospolita riigitegelane
* Menachem Oren – Iisraeli maletaja
* Louis Leon Ribak – USA kunstnik

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 26. juuni 2015. Vaadatud 25. juunil 2015.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)

Välislingid
-----------

 Ružany – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Ružany
**Ēdole** on küla (*lielciems*) Lätis Kuldīga piirkonnas, Ēdole valla halduskeskus. Asulas asub endine Ēdole mõisa häärber (*Schloß Edwahlen*). Külas on ka raamatukogu.

Esimest korda mainiti 1230 (*Eualia*). Aastal 1250 sai Ēdole Ventava maakonna osana endale Kuramaa piiskopkond.
Ēdole loss rajati 14. sajandil, barokne Ēdole kirik rajati 17. sajandil. 19. sajandil alustati suuri ümberehitustöid ja lossi laiendati.
1905. aastal sai loss tulest veidi kannatada. Alates 16. sajandist on loss kuulunud von Behridele.

Kohaliku legendi kohaselt olevat küla saanud nime nõnda. Kohalik parun olevat oma maadele ehitanud lossi, aga sel polnud nime. Näinud siis kohalikku talumeest ja küsinud, et millega too tegeleb, otsustades, et taoline tegevusala peaks olema uuele lossile sobilik nimi. See aga sõi parajasti mune ja nii vastaski: „Ēd oles!" (tõlkes: Ma söön mune!) Nõnda saanudki loss ja seejärel küla nime.

Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Ēdole luteri kirik ja selle kabel (sealhulgas kantsel, altar, orel, noodivihik ja orelirõdu ja selle maalingud), Ēdole loss, seda ümbritsev kindlustiste vöönd ja mõisa park, Ēdole muinaskalmed ning Ēdole piiskopilinnus.

Kaks külas kasvavat tamme (ümbermõõdud 4.24 ja 4.45 meetrit) on looduskaitse all.

Asula järgi on nime saanud Porkuni lademe Kuldiga kihistu Ēdole kihistik.

Aastal 2015 oli külas 414 elanikku. Aastal 2018 oli elanikke 389, aastal 2020 aga 383.

* Ēdole lossĒdole loss
* Ēdole kirikĒdole kirik

Viited
------

1. ↑  Vietvārdu datubāze (vaadatud 19.09 2020)
2. ↑
3. ↑
4. ↑  Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija. Valsts aizsargājamo nekustamo kultūras pieminekļu saraksts
5. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS
6. ↑  Stratigraafia terminoloogia
**Roanne** [ro'ann] on linn Prantsusmaal Loire'i departemangus. Ta on departemangu alam-prefektuur (*sous-prefecture*) ehk ringkonna halduskeskus. Linn on kahe kantoni keskuseks.

Linna territoorium asub 257–304 meetri kõrgusel üle merepinna. Linnast voolab läbi Loire'i jõgi.

Tema linnastu moodustavad lähiümbruse 40 valda.

Alates juulist 2008 jagati linn kaheksaks linnaosaksː Clermont, Mulsant, Paris, Arsenal, Le Parc, Charlieu, Bords de Loire ja Kesklinn (*Centre*)). Neist igaüks omab 40 liikmega linnaosavalitsust, mille liikmed valitakse kaheks aastaks.

Tema linnapeaks on Yves Nicolin Vabariiklaste Parteist *(Les Républicains)* (endise nimega UMP).

Roanne'i plaan ja teda ümbritsevad vallad

Sõpruslinnad
------------

* Suurbritannia Nuneaton, Suurbritannia (1956)
* Saksamaa Reutlingen, Saksamaa (1959)
* Hispaania Guadalajara, Hispaania (1980)
* Itaalia Montevarchi, Itaalia (1988)
* Rumeenia Piatra Neamț, Rumeenia (1992)
* Poola Legnica, Poola (2006)

Viited
------

1. ↑  Populations légales 2020

Välislingid
-----------

* Linna ametlik koduleht (*prantsuse keeles*)
* Linna kodulehe variant (*inglise keeles*)
**Nicholas Maxwell** (sündinud 3. juulil 1937) on Briti teadusfilosoof. Ta on õpetanud teadusfilosoofiat University College Londonis ning on praegu seal emeriitprofessor. Ta on avaldanud 15 raamatut ja üle 80 publikatsiooni filosoofia, teadusfilosoofia ning füüsika teemadel.

Elukäik
-------

Nicholas Maxwelli karjäär sai alguse soovist universumi olemust mõista. Väikse poisina sattus ta vaimustusse teoreetilisest füüsikast. Noorena mõistis ta vajadust mõista peale universumi ka inimeste sisemaailma. Vanemate soovil astus ta University College Londonisse matemaatikat õppima, kuid polnud erialaga rahul ning pärast teist ülikooliaastat otsustas astuda sõjaväkke. Pärast sõjaväge suundus Maxwell Manchesteri ülikooli filosoofiat õppima.

Maxwell otsustas hakata päevikut pidama, kuhu tähendas üles kõik oma mõtted ja tunded. Hiljem sai ta päevikusissekannetest inspiratsiooni oma magistritöö kirjutamiseks. Tema suurimad eeskujud olid Karl Popper ja J. J. C. Smart.

Saanud Karl Popperi seminaridest innustust, asus Nicholas Maxwell peale magistritöö kirjutamist õpetama teadusfilosoofiat, kõigepealt aasta Manchesteri ülikoolis ning siis University College Londonis, kuhu jäi pensionini. Pensionipõlve on Maxwell otsustanud pühendada tööle filosoofia vallas.

Viited
------


1. ↑  *Nicholas Maxwell*. (2022). Wikipedia: https://en.wikipedia.org/wiki/Nicholas\_Maxwell
2. 1 2 3  Maxwell, N. (n.d.). *About Me*. From Knowledge to Wisdom: https://www.ucl.ac.uk/from-knowledge-to-wisdom/aboutme
Eesti maakana on Eesti loodusoludega kohastunud aretamata põliskana.

Arheoloogide andmetel kasvatati Eestis kanu juba tõenäoliselt 2. või 1. sajandil eKr. 

Alates 19. sajandi lõpust hakkasid erinevad kultuurtõud maakana välja tõrjuma. 1930-ndateks oli maakana säilinud vaid saartel ning eraldatud maakohtades. 

Ehkki kultuurtõugudega segunemata maakana pole tänapäevaks säilinud, siis on säilitamisele võetud siiski mitmeid populatsioone, mille puhul kahtlustatakse, et tegemist on maakanade järglastega. 2022. aasta seisuga on Eestis säilitamisele võetud Vormsi, Liivi, Keedika, Lõo populatsioonid. 

Maakana on teistest kanadest väiksem. Tal on tugev ja jõuline (aretamata) kere ning ta on pigem kompaktsem, ümmargusem. Maakanal on suur värvivariatsioon. Sulestikus on musta, pruuni, valget, punast, halli ning kõikide nende värvuste kombinatsioone ja varjundeid. Osa kanu ehib pärlimuster, osal erineb krae värvus kere põhivärvist. Ka sabasulgede värv erineb põhivärvusest. Eesti maakanal on hallid, kahvatukollased, mustad, sinakad või valkjad jalad. Kukel on pikad kannused.

Eesti Maakana Selts loodi 30.11.2021
**Riigipiir Norra ja Venemaa** vahel koosneb 197,7 km pikkusest maapiirist Norra ja Venemaa vahel. Lisak on Varangerfjordis 23,2 kilomeetri pikkune merepiir. Samuti on piir kahe riigi territoriaalvete vahel Barentsi merel ja Põhja-Jäämerel.

Aastatel 1944–1991 oli see piir Norra ja Nõukogude Liidu vahel. Euroopa maanteel 105 on üks piiriületuspunkt. Norra poolt teostab järelevalvet garnison ja see on Norra piirikomissari jurisdiktsiooni all, Venemaa poolt aga Venemaa piirivalveteenistus.

Piiri määratleti lepingus 1326 ja eraldati, milliseid saami osi Norra ja Venemaa maksustada võivad. Piirijoon määratleti 1826. aastal lepinguga ja jääb sisuliselt samaks piiriks ka tänapäeval. 1944 tekkis Norra – Nõukogude Liidu piir. Külma sõja ajal oli piir üheks kahest Põhja-Atlandi Lepingu Organisatsiooni (NATO) ja Nõukogude Liidu vahel, teine oli Nõukogude Liidu ja Türgi piir. Aastatel 1991–1999 oli see ainus piir Venemaa ja NATO vahel. See on Norra noorim muutmata piir. Alates 1960. aastatest on kahe riigi territoriaalvete vahelise piiri osas olnud lahkarvamusi, aga see lahenes piiritluslepinguga 2010.

**Piirijoone leping Venemaaga**

Läbirääkimisi seoses merepiiriga alustati 1970. 1975. aastal leppisid mõlemad riigid kokku moratooriumis, mis keelas vaidlusaluses piirkonnas nafta ja gaasi varu uurimise. 1978. aastal allkirjastati kalandust reguleeriv ajutine leping.

27. aprillil 2010 teatati Oslos, et Barentsi mere territoriaalne vaidlus on lahendatud. Leping on kompromiss, mis jagab vaidlusaluse ala kaheks ligikaudu võrdse suurusega osaks. Leping allkirjastati Murmanskis 15. septembril 2010. Norra parlament kiitis lepingu 8. veebruaril 2011 ühehäälselt heaks. 30. märtsil hääletas ratifitseerimise toetamist ka Venemaa riigiduuma ning lepingu ratifitseerimise seadusele allkirjastati 8. aprillil 2011. Pärast mõlema riigi poolt ratifitseerimist oli enne selle jõustumist 30-päevane ooteaeg. Leping jõustus 7. juulil 2011, lõpetades 41 aastat kestnud piiritüli.

Lepingus on sätestatud kalandusalase koostöö tingimused, nähes ette Barentsi merel kalastamise ühise reguleerimise mehhanismi säilitamise. Lepingus määratletakse ka koostöö põhimõtted maavara maardlate uurimisel. Merepiiri ületavat maardlat võib tervikuna kasutada ainult kahepoolse kokkuleppe alusel. Piirileping on majanduslikult oluline, kuna see võimaldab geoloogiliste uuringute ja süsivesinike puurimist läbi viia varem vaidlustatud piirkonnas. Piirkond asub ühest maailma suurimast maagaasimaardlast läänes. Norra ettevõte sõlmis lepingu, et alustada piirkonna Norra osa uurimist, esmane seismiline uuring Norra uues merevööndis algas 8. juulil 2011.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Norra ja Venemaa piir** |

* Piirijoone leping Venemaaga
**Ģeistauti** on küla (*skrajciems* ehk hajaküla) Lätis Lõuna-Kuramaa piirkonnas Rucava vallas.

Küla asub valla lõunaosas merepinnast 14 meetri kõrgusel Leedu piiri lähistel. 

Külas kasvavad pärnad ümbermõõtudega 3,69 meetrit ja 3,58 meetrit, sanglepad ümbermõõtudega 2,92 meetrit, 3,01 meetrit, 2,92 meetrit ning 3,95 meetrit, saar ümbermõõduga 3,97 ja kõrgusega 22 meetrit ning künnapuu ümbermõõduga 5,4 ja kõrgusega 26 meetrit on looduskaitse all.

Külas asuvad Ģeistauti muinaskalmed on arheoloogiamälestisena riikliku kaitse all.

2006. aastal elas külas umbkaudu 30 inimest. Aastani 2021 kuulus küla Rucava piirkonda.

Viited
------

1. ↑  Vietvārdu datubāze
2. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS
3. ↑  Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija. Valsts aizsargājamo nekustamo kultūras pieminekļu saraksts

| * v
* r
Rucava valla asulad |
| --- |
| 
Bajāriņciems **·**  Ģeistauti **·**  Ģigas **·**  Jūči **·**  Ķāķišķe **·**  Katuži **·**  Līkuma ciems **·**  Meirišķe **·**  Mikņu ciems **·**  Nida **·**  Palaipe **·**  Pape **·**  Peši **·**  Pirkuļi **·**  **Rucava** **·**  Rucavas muiža **·**  Sviļu ciems **·**  Zīrnāja |
**"Kuuluse narrid"** on mängufilm, mis on filmitud Eduard Bornhöhe samanimelise jutustuse ainetel.

Algmaterjal
-----------

Filmi aluseks on Bornhöhe 1892. aastal ilmunud satiirilise jutukogu "Tallinna narrid ja narrikesed" esimene osa "Kuulsuse narrid", milles kirjeldatakse kahe saamatu, kuid kõrgelennuliste unistustega mehe, leiutaja Jaan Tatika ning luuletaja Saalomon Vesipruuli toimetamisi ja ettevõtmisi 19. sajandi lõpu Tallinnas. Mõlemad peategelased on saanud eesti kultuuris arhetüüpseteks, neid kasutatakse sageli võrdkujudena.

Sisu
----

Mängufilm viib vaataja aega, kus eestlaste rahvuslik iseteadvus oli alles tärkamas. Komöödiafilmi peategelasteks on mehed, kelles pakitseb soov oma rahvale midagi igavikulist kinkida – olgu selleks siis õhus lendav imemasin või maakeeli kirja pandud väärtkirjandus.

Kolkakülast saabub provintsilinna Saalomon Vesipruul, kes pärast mitmeid põrumisi erinevates ametites, otsustab edu saavutada vabakutselise kirjanikuna. Ta rendib endale väikese toakese. Paraku pole Vesipruuli kirjanduslikud kavatsused määratud teostuma, sest uude ametisse sisse elades tutvub ta oma naabri – looduseuurija ja leiutaja Jaan Tatikaga. Saatuse tahtel ei sünni tutvusest suurt ja südamlikku sõprust, otse vastupidi – tekib vastastikune vihkamine. Olukorda teeb keeruliseks seegi, et Saalomon näeb korteriperenaises oma muusat, kuid ka Jaan Tatikal on Agnesega omad plaanid. Perenaisele on silma visanud ka liiakasuvõtjast Värdi, kellel on kahtlaselt tihti Agnese juurde asja. Agneselgi on omad soovid ja unistused – tuleb leida armastus, kes suudaks olla isaks tema väänkaelast pojale.

"Kuulsuse narrid" on ehe komöödia, mille peategelaste saamatusele ja unistustele saab nii kaasa elada kui ka kaasa tunda. Nende julgus katsetada ja ebaõnnestuda on hämmastav, kuid nad on veendunud, et utoopilistest ideedest võib sündida midagi suurt. Ent utoopiliste ideaalide teostumine võib takerduda kõige maisematesse asjadesse ja mis parata – ka ande ja vaimse taseme puudumisse. 

Mängufilmi treiler.

Osatäitjad
----------

* Saalomon Vesipruul – Karl Robert Saaremäe
* Jaan Tatikas – Veiko Porkanen
* Agnes – Maiken Pius
* Ferdinand – Ott Sepp
* Gerda – Saara Nüganen
* Helmi – Marian Heinat
* Amalie – Loviise Kapper
* Kaltsakas Üks – Argo Aadli
* Kaltsakas Kaks – Vallo Kirs
* Kaltsakas Kolm – Margo Mitt
* Kõrtsmik – Margus Jaanovits
* Poemüüja – Guido Kangur
* Reklaamiagent – Ott Raidmets
* Sandarm – Tiit Sukk
* Toimetaja – Jüri Lumiste

Vaata ka
--------

* Kuulsuse narrid - jutustus
* Kuulsuse narrid – telelavastus

Viited
------

1. ↑  Eesti filmi andmebaas.

Välislingid
-----------

* "Kuulsuse narrid" andmebaasis IMDb.
* Linnavalitsus otsustas toetada filmi "Kuulsuse narrid" võtteid Viljandis. RingFM, 15. märts 2021.
* Arvustus. "Kuulsuse narrid" kui lastefilm täiskasvanutele. err.ee, 12. jaanuar 2023.
* Esilinastub komöödiamängufilm "Kuulsuse narrid". eestielu.goodnews.ee, 9. jaanuar 2023.
* Loe seda, mida Sa filmis ei näinud. raamatukava.wordpress.com, 31. jaanuar 2023.
Blanc-Nezi neem suvel.
**Blanc-Nezi neem** ([kap blɑ̃ ne], sõna-sõnalt "valge nina neem"; hollandi: *Blankenesse*) on neem Côte d'Opale'il, Pas-de-Calais' departemangus Põhja-Prantsusmaal, mis kerkib 134 m kõrgusele. Kriidikaljud on väga sarnased Doveri valgete kaljudega La Manche'i teisel kaldal Inglismaal. Blanc-Nezi neem ei ulatu merre nagu tüüpiline neem, vaid on kõrge punkt, kus meri on kärpinud kriidiseljakut, moodustades panga, mille tipus on Doveri patrulli monumendi obelisk, mis mälestab Doveri patrulli, mis hoidis La Manche'i Esimese maailmasõja ajal allveelaevadest vabana.

Blanc-Nezi neem oli oluline mõõtepunkt 18. sajandi trigonomeetrilises mõõdistuses, mis ühendas Pariisi observatooriumi Greenwichi observatooriumiga. Vaatlused tehti üle La Manche'i Doveri linnuse ja Fairlighti tuuleveskini South Downsis. Seda Inglise-Prantsuse mõõdistust juhtis Inglismaal kindral William Roy.

Mõne kilomeetri kaugusel Blanc-Nezi neemest edelas on Gris-Nezi neem.

Vaata ka
--------

* Gris-Nezi neem
**Voldemārs Ozols** (17. oktoober 1884 Vitebski kubermangus (tänapäeva Läti) – 12. juuli 1949 Riia) oli Venemaa keisririigi, Eesti, Läti ja Leedu sõjaväelane ning Nõukogude sõjaväeluuraja.

Voldemārs Ozols omandas üldhariduse Riia linnakoolis, sõjalise hariduse aga Vilno sõjakoolis, mille lõpetas 1907. Kõrgema sõjalise hariduse sai ta Nikolai Kindralstaabi Akadeemias aastatel 1911–1914.

Enne Esimest maailmasõda teenis Voldemārs Ozols praporštšikuna 8. Moskva grenaderipolgus ja Kaukaasia armee staabis Thbilisis.

Pärast Esimese maailmasõja algust teenis Ozols 1914. aasta oktoobrist IV ratsakorpuse staabis vanemadjutandina. Kuni üleviimiseni läti kütivägedesse 1916. aasta veebruaris, teenis 4. Turkestani kütibrigaadi ja 55. jalaväediviisi staapides.

1917. aastal oli Ozols 2. Läti kütibrigaadi vanemadjutant, staabiülem ning ülendati kindralstaabi alampolkovnikuks. 1917. aasta septembris viidi ta üle Liivimaal paikneva 12. armee staapi.

19. detsembril 1918 tuli läbi rinde Eestisse, kus võttis osa Vabadussõjast Eesti vägede koosseisus Lõuna-Eestis (01.07–10.10.1919 oli 2. Diviisi staabis Tartus) Landeswehri sõjas ja Läti vabastamises ning Kārlis Ulmanise valitsuse seadusliku võimu taastamises.

1919. aastal teenis ta Läti Kindralstaabi Operatiivosakonna ülemana ning juhtis Läti vägede võitlust Pavel Bermont-Avalovi vägede vastu, pärast edukat sõjategevuse lõppu läks Läti sõjaväest erru ning asus Leedu sõjaväkke. 

1936–1937 – Hispaania kodusõjas kindral.

Ozols on maetud Riia Rainise kalmistule.

Autasud
-------

* Vabadusrist
* Karutapja orden (III liik)
* Püha Stanislavi orden (I, II, III liik)
* Püha Anna orden (II, III, IV liik)
* Püha Vladimiri orden (IV liik)
* Püha Georgi orden (IV liik)

Viited
------

1. ↑  Voldemars Ozols

Välislingid
-----------

* Voldemārs Oskars Edmunds Ozols (1884.-1949.) // Historical Dictionary
**Štakeldanga** on küla (*mazciems*) Lätis Lõuna-Kuramaa piirkonna Laža vallas. Asub valla kaguosas merepinnast 56 meetri kõrgusel Tebra jõe kaldal, Riiast 182, valla keskusest Apriķist 14 ja endisest piirkonna keskusest Aizputest 2 kilomeetri kaugusel.

Küla on tekkinud endise Štakeldanga mõisa (*Stackeldangen*) keskuse juurde. Aastani 2021 kuulus küla Aizpute piirkonda.

Štakeldanga mõisa uksed on kunstimälestistena riikliku kaitse all. Külas asuv Štakeldanga park on looduskaitse all, lisaks on kaitse all seal kasvavad tamm ümbermõõtudega 4.1, 5.58, 5.23 ja 6.15 meetrit.

Aastal 2015 oli külas 37 elanikku. Aastal 2018 oli elanikke 30, aastal 2020 aga 32. 

Stakeldanga park

Viited
------

1. ↑  Vietvārdu datubāze
2. ↑  Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija. Valsts aizsargājamo nekustamo kultūras pieminekļu saraksts
3. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS

| * v
* r
Laža valla asulad |
| --- |
| 
**Apriķi** **·**  Dzirkaļi **·**  Lanksēži **·**  Mazdzērve **·**  Mežgaļi **·**  Padure **·**  Štakeldanga |
**Zamośći maakond** (poola *powiat zamojski*) on 2. järgu haldusüksus (maakond) Poolas Lublini vojevoodkonna lõunaosas. Maakonna keskus asub Zamośći linnas, mis maakonda ei kuulu.

Zamośći maakond moodustati 1. jaanuaril 1999.

Haldusjaotus
------------

Maakonnas on kolm linna: Krasnobród, Szczebrzeszyn ja Zwierzyniec.

Zamośći maakonnas on 15 valda:

* Adamówi vald
* Grabowieci vald
* Komarów-Osada vald
* Krasnobródi vald
* Łabunie vald
* Miączyni vald
* Nieliszi vald
* Radecznica vald
* Sitno vald
* Skierbieszówi vald
* Szczebrzeszyni vald
* Stary Zamośći vald
* Sułówi vald
* Zamośći vald
* Zwierzynieci vald

Viited
------

1. ↑  Historia Starostwo Powiatowe w Zamościu. Vaadatud 4. septembril 2023

Lublini vojevoodkonna vapp
Lublini vojevoodkond

**maakonnaõigustega linnad:** Chełm |
Biała Podlaska |
Lublin |
Zamość  

**maakonnad:** Biała Podlaska |
Biłgoraj |
Chełm |
Hrubieszów |
Janów Lubelski |
Kraśnik |
Krasnystaw |
Łęczna |
Lubartów |
Lublin |
Łuków |
Opole Lubelskie |
Parczew |
Puławy |
Radzyń Podlaski |
Ryki |
Świdnik |
Zamość |
Tomaszów Lubelski |
Włodawa |
Kaart
Vaade Herne tänavale Vana-Lõuna tänava poolt, ees paistavad Herne ja Veerenni tänava ristmiku foorid (aprill 2010)
Vaade Herne tänavale Magasini tänava ristmikult. Vasakul hoone Herne 20 ja paremal uusehitis Herne 23 (august 2011)
**Herne tänav** on tänav Tallinnas Kesklinna linnaosas Veerenni ja Juhkentali asumis.

Herne tänav saab alguse Vana-Lõuna tänavalt. Suundudes ida poole, ristub Herne tänav Veerenni ja Magasini tänavaga, seejärel võtab Herne tänav suuna kirdesse.

Kui liikuda Vana-Lõuna tänavast mööda Herne tänavat Veerenni tänava poole, jääb paremat kätt endine Baltika tehase ala, kus tänapäeval on Moetänav.

Veerenni ja Magasini tänava ristmike vahel algab Herne tänavalt Õpetajate tänav, mis suundub lõuna poole.

Tiigiveski pargi juures võtab Herne tänav taas suuna ida poole ning pärast Kalevi spordihalli ja Kalevi kergejõustikuhalli vahelt kulgemist lõpeb Staadioni tänaval. 

Herne tänava pikkus on umbes 890 meetrit. Peale Tiigiveski pargi on Herne tänava lähedal veel Siselinna kalmistu ja Poolamägi.

Ajalugu
-------

Tänava nimi Erne võeti kasutusele 1908. aastal. Saksa keeles nimetati tänavat *Erbsenstraße*, vene keeles *Гороховая ул.* Herne on tänavanimena kasutusel 1938. aastast..

Hoonestus
---------

Herne 24 asub elamugrupp (Herne 24a, 24b, 24c,24d hooned), mille projekteeris Herbert Johanson 1924. aastal Tiigi tänavale Tallinna linna keskhaigla ametnike jaoks. Herne tänava kõrgemal künkal paiknev elamugrupp koosneb kolmest ümber õue ehitatud kahekorruselisest elamust ja nende taha asümmeetriliselt paigutatud ühekorruselisest majast. Kõrge kelpkatusega majadel on esimene korrus kivist, teine aga puust, mis lisab vaheldusrikkust. Korteris on kaks tuba, köök ja klosett. Suurema eraldatuse ja parema kodutunde loomiseks on esimese korruse korteritel kummalgi omaette sissepääs õue poolt ja teise korruse korteritest väljub ühine trepp hoone vastasküljele. Hooned ehitati Tallinna linna tellimusel koostatud esimeste tüüpsektsioonide alusel.

* Vaade hoonele Herne 5 Herne ja Veerenni tänava ristmikulVaade hoonele Herne 5 Herne ja Veerenni tänava ristmikul
* Herne 24Herne 24

Viited
------

1. ↑  Tallinna tänavanimed. KNAB, vaadatud 1.03.2021.
2. ↑  Rida Tallinna tänavaid ümberristimisele, Päewaleht, nr. 110, 23 aprill 1939
3. ↑  Päring kohanimeandmebaasist. Eesti kohanimed
4. ↑  Tallinna linna keskhaigla 150-aastane. Uus Eesti, nr. 50, 6 november 1935.
5. ↑  Mart Kalm, Barbarid klassika kallal, Sirp ja Vasar, nr. 7, 17 veebruar 1989, lk 9.

Välislingid
-----------

 Herne tänav – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis

| * v
* r
Veerenni asumi tänavad |
| --- |
| Tänavad | 
Herne tänav · Hospidali tänav · Invaliidi tänav · Juhkentali tänav · Kauna tänav · Kodu tänav · Liivalaia tänav · Luku tänav · Magasini tänav · Naeri tänav · Oa tänav · Pille tänav · Puhke tänav · Pärnu maantee · Ravi tänav · Tare tänav · Tatari tänav · Tiiu tänav · Töökoja tänav · Uus-Tatari tänav · Vaikne tänav · Vana-Lõuna tänav · Vana-Veerenni tänav · Varre tänav · Veerenni põik · Veerenni tänav · Vineeri tänav · Võtme tänav · Õilme tänav · Õpetajate tänav |
‹ Kaart ajutiselt peidetud (?) ›
**Jakobi tänav** on tänav Tallinnas Kesklinna linnaosas Keldrimäe asumis. Tänav algab Keldrimäe tänavalt, ristub Gildi tänavaga ja lõpeb Odra tänaval. Jakobi tänav on enam-vähem loode-kagusuunaline ja ligikaudu 340 meetri pikkune.

Jakobi tänav (17, 19, 21) 2011. aasta märtsis
Jakobi tänav õhtul
Jakobi tänav 12 ja 13
Jakobi tänav 13

Ajalugu
-------

Tänav on nime saanud 1882. aastal. Tõenäoliselt on Jakobi tänav nime saanud majaomanik Mart Jakobi järgi. Eesti keeles on tänavat nimetatud ka Jaagupi tänavaks (1884), tänava saksakeelne nimi oli *Jakobstrasse*, venekeelne *Яковская улица*.

Jakobi tänav 25 hoones tegutses Jakobi kauplus.

Hoonestus
---------

Jakobi 17 asub 1937. aastal ehitatud hoone, milles pagaritöökoda ja korter II korrusel.

Jakobi tänav 22, 24, 24A asuvad 1911. aastal ehitatud Moisei Klibanski projekteeritud Lenderi tüüpi elamud. 

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Jakobi tänav (Tallinn)** |

Viited
------

1. ↑
2. ↑  Robert Nerman, TALLINNA JUHKENTALI ASUMI AJALOOST
3. ↑  Aleksander Kivi. Tallinna tänavad. Tallinn, 1972, lk. 41
4. ↑  Leele Välja, OÜ Arhitektuuriväljad. Tallinna kesklinna väärtuslikud hooned. Tallinn 2020, lk 40
**Richard Lint** (3. juuni 1919 Puhja, Tartumaa – 17. märts 2009) oli eesti ajakirjanik ja kultuuritöötaja.

Ta õppis Hugo Treffneri Gümnaasiumis. 

Teise maailmasõja algaastatel teenis 232. laskurpolgu koosseisus. 

1944. aasta septembris määrati ta Järvamaal ajalehe Uus Järvalane vastutava toimetaja kohusetäitjaks, seejärel töötas 14 aastat ajalehe Järvalane (1951–1956 Stalinlik Tee, 1956. aastast Võitlev Sõna) toimetuses. 

Aastatel 1958–1962 oli ta Paide rajooniraamatukogu juhataja, 1962–1966 Paide Tööstuskooli nr. 16 direktori abi kultuuri- ja kasvatustöö alal. 1966. aastast oli ta Paide rajooni kultuurimaja instruktor, hiljem klubitöö vanemmetoodik. 1981. aastast töötas Paide Kutsekeskkoolis nr 25 tootmisõpetuse meistrina.

Aastatel 1967–1985 juhatas ta sõjaveteranide ansamblit Rindesõbrad.

Ta on maetud Puhja kalmistule.

Tunnustus
---------

* 1972 – Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi aukiri
* 1974 – rinnamärk "Eesti NSV kultuuritöö eesrindlane"
* 1978 – Eesti NSV teeneline kultuuritegelane
* 1986 – Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi aukiri

Viited
------

1. ↑  "Klarissa Langenbraun, Leonhard Pruus. Richard Lint – üks ainulaadne kultuuritöötaja. Kesknädal, 27. mai 2009". Originaali arhiivikoopia seisuga 1. detsember 2017. Vaadatud 23. novembril 2017.
2. ↑  Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi seadlus Suure Isamaasõja veteranide ansamblite juhtide autasustamise kohta Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi aukirjaga. Eesti NSV Ülemnõukogu ja Valitsuse Teataja, 1, 1986
3. ↑  Kalmistute register HAUDI[*alaline kõdulink*]
Pidustusel osalejad
**Koljaadatsaarid** (valgevene keeles *Цары Каляды*) on traditsiooniline uusaastapidustus Valgevenes, Minski oblasti Kapyli rajoonis Siemiežavas. Üritus on kantud UNESCO inimkonna suulise ja vaimse pärandi meistriteoste nimekirja. Pidustused leiavad aset Juliuse kalendri järgi enne uut aastat, 13. ja 14. jaanuaril.

Ühe oletuse kohaselt said pidustused alguse XVIII sajandil, mil Siemiežava lähedal peatus tsaariarmee väeosa. Kohaliku loo põhjal käisid sõdurid ja ohvitserid uusaasta eel lõbusat etendust andes majast majja, kogudes koljaadatavade kohaselt ande. Peale väeosa lahkumist jätkasid seda kohalikud noored, kellele pakkus lõbu end sõjaväevormiga ehtida.  See versioon ei ole aga kinnitust leidnud, on andmeid, mis kinnitavad, et traditsioon pärineb ajast enne tsaarivägede tulekut. 

Pidustusel osalevad valges mundris noormehed ("tsaarid") kelle rinnal on punase Siemiežava tikandiga vööd ja kel on peas lintidega mütsid. Tsaare saadavad sõdurid ja koomilised tegelased Baba (eit, kehastab mees) ning Dzed (taat, kehastab naine). Rongkäik külastab Siemiežava maju, etendades näidendit "Tsaar Maximilian". Rongkäik toimub tõrvikute valgusel.

Traditsioon kestis XX sajandi kuuekümnendate aastateni, seejärel see katkes. Aastal 1996 taastati see kohalike elanike initsiatiivil. Aastal 2009 lisas UNESCO selle inimkonna suulise ja vaimse pärandi meistriteoste nimekirja.

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 17. aprill 2015. Vaadatud 9. aprillil 2015.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
2. ↑
3. ↑
4. ↑

Välislingid
-----------

* Pidustused UNESCO lehel (*inglise keeles*)
* Pidustused YouTube'is
Krāslava mõisa peahoone
**Krāslava mõis**, ka **Kreslawka mõis** (poola keeles *Krasław*, saksa keeles *Kreslau*, läti keeles *Krāslavas muiža*), oli mõis Venemaa Vitebski kubermangus Dünaburgi maakonnas Krāslava vallas. Praeguse haldusjaotuse järgi asub mõisasüda Lätis Krāslava piirkonnas Krāslava linnas.

Ajalugu
-------

Wilhelm von Fürstenberg andis Krāslava mõisa 1558. aastal Plumperite perele. Mõis oli Brunnowite, Lüdinghausen gen. Wulffide, Kosside ja Huten-Czapskite käes, enne kui 1795. aastal said selle Platerid. Selle suguvõsa valdusse jäi mõis 1918. aastani.

Mõisaansambel
-------------

 *Pikemalt artiklis Krāslava uus loss*
Mõisa kahest peahoonest vanem rajati XVIII sajandi alguses. Teise peahoone projekteeris sama arhitekt, valmis see aga alles 1791. aastal. Samal ajal rajati vana lossi juurde raamatukogu. Barokseist hoonetest vanem on koos raamatukoguga eravalduses, uues lossis asub aga piirkonnavalitsus. Säilinud on ka moonakamaja, kus asub koduloomuuseum.

### Park

Pargi pindala on 22 hektarit, seda ümbritseb müür. Park sai alguse 18. sajandil barokse aiana. Hiljem kujundati see Daugava jõe suunas laskuvaks romantiliseks pargiks grottide ja paviljonidega.

Välislingid
-----------

* Sissekanne Läti mõisate veebisaidil; fotod (*läti keeles*)
Georg Friedrich von Martens
See artikkel See artikkel räägib Saksa juristist.  Eesti päritolu Vene juristi kohta vaata artiklit Friedrich Fromhold Martens.  

---

**Georg Friedrich von Martens** (22. veebruar 1756 Hamburg – 21. veebruar 1821 Frankfurt) oli Saksamaa jurist ja diplomaat.

Pärast õpinguid Göttingeni, Regensburgi ja Viini ülikoolides sai temast 1783. aastal Göttingeni Ülikooli õigusteaduse professor ning 1789 tõsteti ta aadliseisusse. 1808 sai temast Vestfaali kuninga nõunik ja 1810 oli ta Vestfaali kuningriigi valitsuse finantsosakonna president. 1814. aastal määrati ta Hannoveri kuninga salakabinetinõunikuks (*Geheimer Kabinettsrat*) ja 1816 sai temast Frankfurdis kuninga esindaja uues Saksa Liidus.

Tema kõige olulisem teos on 1761. aastal ilmuma hakanud suuremahuline lepingute kogu "Recueil des traites'i". Esimesed seitse kogumikku kirjastati Göttingenis (1791–1801), millele järgnes neli täiendavat teost, mida osaliselt redigeeris tema lapselaps Karl von Martens.

Hilisemad kirjutised:

* *Précis du droit des gens modernes de l'Europe.* 1789.
* *Einleitung in das positive Europäische Völkerrecht auf Verträge und Herkommen gegründet.* Göttingen, 1796. (Digitalisat und Volltext im Deutschen Textarchiv)
* *Versuch einer historischen Entwickelung des wahren Ursprungs des Wechselrechts.* 1797 (Digitalisat).
* *Erzählungen merkwürdiger Fälle des neuern europäischen Völkerrechts.* 2 Bände. 1880–1802.
* *Cours diplomatique.* 3 Bände. Berlin 1801.
* *Grundriß einer diplomatischen Geschichte der europäischen Staatshändel und Friedensschlüsse seit dem Ende des 15. Jahrhunderts.* Berlin 1807.

Vaata ka
--------

* Professor Martensi ärasõit

Viited
------

1. ↑  Georg Friedrich von Martensit ei maksa segi ajada Eesti päritolu Vene keisririigi õigusteadlase ja diplomaadi F. F. Martensiga (1845–1909).
2. ↑
Füüsikainstituudi logo
Füüsikainstituudi hoone Londonis
**Füüsikainstituut** (inglise keeles *Institute of Physics*; akronüüm **IOP**) on Suurbritannia ja Iirimaa professionaalne organ ja teadusühing füüsika valdkonnas, mille eesmärk on arendada inimeste füüsikalaseid teadmisi.

Tänapäevane Füüsikainstituut loodi 1960. aastal Londoni Füüsikaseltsi ja 1920. aastal asutatud Füüsikainstituudi ühendamise tulemusena. Presidendiks valiti nobelist John Cockcroft. Ühendorganisatsioon kandis aastatel 1960–1970 nime **Füüsikainstituut ja Füüsikaselts**. 

Füüsikainstituudi peakorter asub Londonis. 2019. aastal oli instituudil üle 23 000 liikme (*members*). Lisaks liikmetele on Füüsikainstituudil valitud liikmed (*fellows*) ja auliikmed (*honorary fellows*).

2018. aastal oli Füüsikainstituudi eelarve 72 miljonit naelsterlingit.

Füüsikainstituudi auhinnad
--------------------------

Füüsikainstituut annab välja mitut auhinda, sealhulgas:

* Isaac Newtoni medal
* Paul Diraci medal

Füüsikainstituudi auliikmeid
----------------------------

2020. aastal valis IOP oma auliikmeks LKS-i liikme ja Eesti TA välisliikme John Ellise, kes muude ametite kõrval on KBFI tippteadlane
Füüsikainstituudil on kodulehe andmeil 69 auliiget (2021. aasta septembri seisuga), teiste seas:

* Jim Al-Khalili
* Jocelyn Bell Burnell
* Michael Cates
* Steven Chu
* John Ellis
* Andre Geim
* Michael Green
* Peter Higgs
* Konstantin Novoselov
* Roger Penrose
* Lisa Randall
* Neil Turok

Viited
------

1. ↑  About us. iop.org
2. ↑  Our Honorary Fellows. iop.org

Välislingid
-----------

* Füüsikainstituut – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Füüsikainstituudi koduleht
**Ernest Becker** (24. september 1924 Massachusetts – 6. märts 1974 Vancouver) oli ameerika kultuuriantropoloog ning interdistsiplinaarne teadusmõtleja ja -kirjanik.

Becker sündis USA Massachusettsi osariigis juudi perekonnas. Pärast teise maailmasõja ajal jalaväes teenimist, mille vältel ta osales ühe koonduslaagri vabastamisel, õppis Becker Syracuse'i Ülikoolis. Ülikooli lõpetanud, asus ta haldustöötajana tööle Pariisi USA saatkonda. Olles juba 30. eluaastates, läbis ta Syracuse'i Ülikoolis kraadiõppe ja sai 1960. aastal filosoofiadoktori kraadi (PhD).

Becker jõudis äratundmisele, et psühholoogiline uurimine jõuab paratamatult tupikuni, millest kaugemale jõudmiseks tuleb appi võtta uskumuste süsteemid. Sellise perspektiivini jõudmine nõuab nii teaduse kui ka religiooni kasutamist. Ameerika filosoof Sam Keen on arvanud, et Beckeri suurim saavutus oli kurjuseteaduse loomine. 

Sõltumatu ja omapärase mõtlejana oli Becker viimasel elukümnendil akadeemiline heidik. 1974. aastal teose "The Denial of Death" (1973) eest saadud Pulitzeri auhind tõi siiski mõningast tunnustust. Selle teose järg "Escape from Evil" ilmus 1975. aastal.

Teosed
------

* Becker, E. (1973) "The Denial of Death". Collier-Mac. ISBN 0-02-902310-6
* Becker, E. (1975) "Escape from Evil". Free Press. ISBN 0-02-902340-8
* Becker, E. (1971) "The Birth and Death of Meaning". ISBN 0-02-902190-1
* Becker, E. (1964) "Revolution in Psychiatry: The New Understanding of Man". Free Press. ISBN 0-02-902510-9

Välislingid
-----------

* The Ernest Becker Foundation
* Ernest Becker Listserv Archive
Voldemar Lenderi haud Tallinna Metsakalmistul
**Voldemar Lender** (18. veebruar 1876 Tallinn – 30. september 1939 Tallinn) oli eesti insener, Tallinna linnapea aastail 1906–1913.

Ta oli esimene eestlasest Tallinna linnapea (esimene eestlasest linnapea praeguse Eesti aladel oli aga Valga linnapea Johannes Märtson, 1902-1917. Siis oli see küll veel Liivimaa kubermang).

Voldemar Lender sündis ehitusettevõtja perekonnas. Ta lõpetas 1896. aastal Tallinna Aleksandri Gümnaasiumi, hiljem õppis ta Peterburi ülikooli füüsika- ja matemaatika osakonnas (1896–1897) ning Peterburi Tehnoloogia Instituudis (1897–1902). Ta oli EÜS Põhjala vilistlane. 

Töötas pärast lõpetamist aastani 1906 Tallinna vagunitehases Dvigatel. Aastal 1904 valiti ta linnanõunikuks. Aastail 1906–1913 oli ta Tallinna linnapea, juhtides samal ajal ka linnavalitsuse ehitusosakonda. 1903–1914 omas ta ehitus- ja tehnikakontorit, kus alustas enda ehitusinseneri karjääri ka Anton Uesson (töötas Lenderi büroos aastatel 1909–1912), büroo tegutses tema linnapeaks olemise ajal edasi. 

Harju Panga nõukogu liige 1919–1925.

Tema looming olid valdavalt ühe ja kahekorruselised puidust agulimajad, kuid Lenderi allkirja kannab ka mõni arhitektuurselt küpsema maja projekt (Pärnu mnt 6 üürimaja, 1908, ehitamata; Müürivahe 41, 1910; Paldiski mnt 3, 1910–11; Kaarli pst 6, 1911). Tõenäoliselt ei projekteerinud ta neid ise, vaid üksnes vormistas ja tegi ehitusjärelevalvet.

Voldemar Lenderi järgi on nime saanud Lenderi maja – 19. sajandi lõpus ja 20. sajandi alguses Tallinna äärelinnas laialdaselt ehitatud puidust üürimajatüüp.

Välislingid
-----------

* Voldemar Lender Eesti biograafilises andmebaasis ISIK

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Eugen Edmund Eduard Erbe linnapea kohusetäitja** | **Tallinna linnapea**1906–1913 | Järgnev**Jaan Poska** |
**Šarašova Kõigepühama Kolmainu kirik** (Valgevene keeles *Касцёл Найсвяцейшай Тройцы*) on kirik Valgevenes Bresti oblastis Pružany rajoonis Šarašova alevis aadressil вул. Перамогі, 3"А" .

Kirikut kasutavad katoliiklased, see on muinsuskaitse all. Šarašova kirik kuulub Pinski piiskopkonda.

Kirikuhoone
-----------

Šarašova kirik on klassitsistlik kahe torniga hoone, mille fassaadi kaunistavad kaks apostleid kujutavat puidust skulptuuri. Tornide ülaosas on kaaraknad. Hoone on kolme lööviga, lööve eraldavad kuus sammast. Lae moodustab silindervõlv. Altarit piiravad Korintose stiilis sambad. Altari kõrval asub kaks käärkambrit.

Ajalugu
-------

Šarašova kirik valmis aastal 1848. Sel perioodil toetati riiklikult ainult õigeusu kirikute ehitamist, seega finantseeriti ehitust usklike annetustest. Nii on Šarašova Kõigepühama Kolmainu kirik ainus Pružany rajooni kirik, mis sel ajal ehitati. 

1850. ja 1860. aastatel valmisid kirikus asuvad muusikariistadega ingleid kujutavad freskod.

Teise maailmasõja järel muudeti kirik laohooneks, kirikuvarad riisuti. Kirik tagastati kogudusele 20. sajandi lõpus.

Galerii
-------

* Puitskulptuur kiriku fassaadilPuitskulptuur kiriku fassaadil
* Kiriku altarKiriku altar
* Kiriku interjöörKiriku interjöör
* Surnuaed kiriku juuresSurnuaed kiriku juures

Viited
------

1. ↑
2. ↑   Пракаповіч Н.С. Летапіс духоўнасці: культавая архітэктура Всё о Ружанах Праверана 27 лістапада 2012 г.
3. ↑

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Šarašova Kõigepühama Kolmainu kirik** |

* Koguduse koduleht
* Fotod kiriku kohta
**Aderkaši** on küla (*mazciems*) Lätis Ogre piirkonna Taurupe vallas.

Küla asub valla lõunaosas. Aderkaši jääb valla keskusest Taurupest 3, piirkonna keskusest Ogrest 60 ja Riiast 87 kilomeetri kaugusele.

Asula on kujunenud endise Taurupe vallamaja ja Aderkaši mõisa (*Fistehlen*) keskuse juurde. Külas asub Aderkaši kalmistu. Sinna jääb Aderkaši bussipeatus.

Sealne Aderkaši linnamägi on muinsusmälestisena riikliku kaitse all. Kalēji muinaskalmed ehk Kalmeküngas on muinsusmälestisena regionaalse kaitse all. Kohaliku kaitse all on Aderkaši õigeusu kirik. Looduskaitse all on tammed ümbermõõtudega 4,49 meetrit, 4,25 meetrit, 4,15 meetrit ja 5,2 meetrit.

Aastal 2008 oli külas 15 elanikku.

Aderkaši kalmistu

Viited
------

1. ↑  Autotransporta direcija
2. ↑  Aderkašu pilskalns
3. ↑  Kalēju senkapi (Kapu kalniņš)
4. ↑  Aderkašu pareizticīgo baznīca
5. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS
6. ↑  Vietvārdu datubāze

| * v
* r
Taurupe valla asulad |
| --- |
| 
Aderkaši **·**  Bēvulēni **·**  Dreimaņi **·**  Lakstene **·**  Zvaigznītes **·**  **Taurupe** **·**  Virticēni |
Wolfgang Köhler
**Wolfgang Felix Ulrich Köhler** (21. jaanuar 1887 Tallinn – 11. juuni 1967) oli tuntumaid 20. sajandi geštaltpsühholooge.

Ta uuris ka inimahvide käitumist.

Ta sündis Tallinnas, õppis ja töötas Saksamaal (üks ta õpetajaid oli Carl Stumpf), ning asus 1935. aastal elama USA-sse.

Wolfgang Köhleri isa oli Eestimaa Rüütli- ja Toomkooli direktor Franz Eduard Köhler ning ema Oleviste kiriku ülempastori tütar Wilhelmine Girgensohn.

Elukäik
-------

1892 – pere kolis Saksamaale seoses saksakeelse Toomkooli tegevuse lõpetamisega.

1905–1906 – õppis Tübingeni ülikoolis.

1906–1907 – õppis Bonni ülikoolis.

1907–1909 – õppis Berliini ülikoolis, kus lõpetas füüsika-, filosoofia- ja psühholoogiaõpingud Carl Stumpfi juhendamisel. Köhler omandas doktorikraadi.

1910 – siirdus Frankfurdi psühholoogiainstituuti, kus töötas koos psühholoogide Max Wertheimeri ja Kurt Koffkaga.

Abiellus kunstnik Thekla Achenbachiga, neil sündis neli last. 1927. aastal abiellus ta rootslanna Lili Hårlemaniga, kellega tal oli üks laps.

1913–1920 – Tenerifel

1920–1935 – Saksamaal

1935 – surmani 11. juuni 1967 – elas Ameerika Ühendriikides, suri Enfieldis New Hampshire’is.

Teadustegevus
-------------

1913 – läks Tenerife saarele Kanaari saarestikus. Sai seal Preisi primaatide uurimise keskuse direktoriks. Tegi katseid, mis näitasid, et inimahvid mõtlevad ja suudavad lahendada keerulisi ülesandeid.

1917 – ilmus Tenerifel korraldatud uuringute ettekanne "Intelligenzprüfungen an Menschenaffen".

1920 – uurimiskeskus suleti rahapuudusel. Naasis Saksamaale.
Töötas välja geštaltpsühholoogia teoreetilised alused.

1920 – ilmus "Die physischen Gestalten in Ruhe und im stationären Zustand" – füüsilised geštaldid puhke- ja statsionaarses olekus. Raamatu kandev idee on selles, et füüsilised objektid asetsevad väljades, võttes nende mõjul kindlaid vorme ehk geštalte.

1920 – sai professorikoha Göttingenis.

1921 – Berliini ülikooli psühholoogiainstituudi direktor.

1929 – ilmus raamat "Geštaltpsühholoogia" inglise keeles.

28. aprill 1933 – avaldas artikli ajakirjas Deutsches Allgemeine Zeitung, mis avalikult kritiseeris juudivastast poliitikat.

Pidas välismaal loenguid, kuigi ametlikult oli psühholoogiainstituudi direktor.

1935 – sai professorikoha Swarthmore’i kolledžis Pennsylvanias.
Uuel kodumaal ei võetud vastu tema ideid geštaltpsühholoogia teooriast, kuna Ameerikas valitses peaaegu täielikult biheiviorism.

1956 – professor Dartmouthi kolledžis.

1959 – valiti Ameerika Psühholoogia Assotsiatsiooni presidendiks.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19  [ Allik, J. (2006). Järelsõna. *Köhler, W. "Geštaltpsühholoogia"* (lk 223-228). Tõlge eesti keelde Raul Kilgas. Toimetanud Marika Rauk. Tallinn: Tänapäev.]

Kirjandus
---------

* Krista Lõo, "Wolfgang Köhleri seosed Eestiga" – Akadeemia 2007, nr 2, lk 281–301; loetav ka Eesti Rahvusraamatukogu digitaalarhiivis
* Jüri Allik, "Psühholoogia keerukusest", Tartu Ülikooli Kirjastus, Tartu 2009, lk 174–179; ISBN 9789949190621
Frans Geffelsi maal "Viini vabastamine"
**Viini lahing** (saksa keeles *Schlacht am Kahlenberg*, poola keeles *bitwa pod Wiedniem* või *odsiecz wiedeńska*, osmanitürgi keeles *معركة فيينا*) toimus Austria ertshertsogkonna pealinna lähedastel Kahlenbergi mäe nõlvadel 12. septembril 1683. 

Keiserlikku linna oli kaks kuud piiranud Osmanite riigi sõjavägi suurvesiir Kara Mustafa Paša juhatusel, kuna sultan Mehmed IV lahkus sõjarännakult vara. Osmanite ning nende vasall- ja andamriikide vägede vastu juhtis lahingut Saksa-Rooma riik eesotsas Habsburgide monarhiaga ja Poola-Leedu ühendusega. Viimaste abiväge juhatas kuningas Jan III Sobieski, kes kunagise saadikuna teadis vaenlase sõjaväge ja tundis pisut osmanitürgi keelt. 

Vastulöögi mõju oli silmapilkne, kuna kardeti, et abiväed tõkestavad kagusse suunduva põgenemistee. Seetõttu lahkus ründaja arvatavasti poole suurem sõjavägi oma eesliini positsioonidelt vastu järgmist ööd. 

Viini linna ründamine oli Kõrgi Värava kahjuks Euroopa hõivamise kulminatsioon, pärast mida "Osmanitürklased ei olnud enam kristliku maailma ähvardajad". Aasta hiljem moodustati Püha Liiga, mis oli keskendunud islamliku impeeriumi laienemise peatamisele Musta, Egeuse, Joonia ja Aadria mere vahelisel territooriumil. 1699. aastani kestnud Suures Türgi sõjas kaotasid osmanid oma Ungari alad Saksa-Rooma keisrile Leopold I-le.

Vaata ka
--------

* Buda piiramine (1686)

Viited
------

1. ↑  Leitsch, Walter (1983) 1683: The Siege of Vienna
**Aiviekste** on küla (*vidējciems*) Lätis Madona piirkonnas Kalsnava vallas.

Aiviekste asub valla lõunaosas Aiviekste jõe kaldal. Küla jääb valla keskusest Jaunkalsnavast 7, piirkonna keskusest Madonast 32 ja Riiast 137 kilomeetri kaugusele. Sinna jäävad Krogsi ja Aiviekste bussipeatus.

Külas on lasteaed. Aiviekste on tekkinud 1830. aastatel rajatud Aiviekste hüdroelektrijaama juurde, tänapäeval on seal ka elektrivõrgustiku regionaalse haldusega tegeleva hooldefirma Sadales tīkls elektrivõrkude valitsus.

Looduskaitse all on külas kasvav mänd ümbermõõduga 2,8 meetrit.

2009. aastal oli külas 290 elanikku, 2019. aastal 244 ja 2022. aastal 245.

Aiviekste hüdroelektrijaam

Viited
------

1. ↑  Autotransporta direcija
2. ↑  Autotransporta direcija
3. ↑  Latvijas pagasti. Enciklopēdija. 1. sējums. Rīga : A/S Preses nams. 2001. 444. lk. ISBN 9984-00-412-0.
4. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS
5. ↑  Vietvārdu datubāze

| * v
* r
Kalsnava valla asulad |
| --- |
| 
Aiviekste **·**  Apšuriņķis **·**  Aronieši **·**  **Jaunkalsnava** **·**  Jāņukalns **·**  Lāči **·**  Liepnieki **·**  Maisi **·**  Mārtiņēni **·**  Ramuļēni **·**  Stepes **·**  Tuteni **·**  Veckalsnava |
See artikkel See artikkel räägib kosmosejaama moodulist.  teiste tähenduste kohta vaata artiklit Tranquility.  

---

Tranquility 2011. aastal
Tranquility sisemus
**Tranquility** on Rahvusvahelise kosmosejaama ühendusmoodul. 

Mooduli ehitas Euroopa Kosmoseagentuuri (ESA) ja Itaalia Kosmoseagentuuri tellimusel Thales Alenia Space. 20. novembril 2009 toimunud tseremoonial andis ESA mooduli NASA-le üle. Mooduli viis missiooni STS-130 raames kosmosesse kosmosesüstik Endeavour. Sama missioon viis kosmosesse ka Cupola, mis on kinnitatud Tranquility külge.

Moodulil on kuus sildumiskohta, millest ühte ei kasutata, sest osa algselt plaanitud mooduleist jäeti ehitamata. Tranquility külge on kinnitatud Unity, Leonardo, Cupola ja Bigelow Expandable Activity Module (BEAM). Moodulis asuvad elutagamissüsteemid ja treeninguseadmed ning peamiselt teevad astronaudid moodulis trenni ning robotkäega seotud töid. Moodulit kasutatakse ka laona.

Viited
------

1. ↑  "Tranquility Module". *NASA*. Originaali arhiivikoopia seisuga 20. aprill 2019. Vaadatud 13. august 2019.
2. ↑  "This Week in NASA History: STS-130 Launches to Deliver Tranquility to Space Station -- Feb. 8, 2010". *NASA*. Vaadatud 13. august 2019.