recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Salme Liiver** (kuni 1942 **Salme Vahter**; 12. november 1909 Tallinn – 8. jaanuar 1995 Tallinn) oli eesti arhitekt.

Ta lõpetas 1928. aastal Tallinna Linna II Tütarlaste Gümnaasiumi ning õppis Tallinna Tehnikumi arhitektuuriosakonnas, mille lõpetas 1934. aastal Eesti teise naisarhitektina.

Ta töötas 1932. aastal praktikandina Alvar Aalto projekteeritud Paimio sanatooriumi ehitusel Soomes. Aastatel 1935–1941 töötas ta ETK-s arhitekti ning ehitus- ja kinnisvaraosakonna juhatajana, aastatel 1941–1946 ETKVL-s ehituskontori juhatajana ning aastatel 1941–1946 Üleliidulise Kaubanduspalati Eesti NSV osakonna vaneminseneri ja sisearhitektina. 

Ta oli 1938. aastast Insenerikoja ja 1938. aastast Eesti Arhitektide Liidu liige.

Töid
----

* 1930. aastad – maakauplused (Riisiperes, Vaivaras, Kilingi-Nõmmes, Kehras jm; kõik on hävinenud või ümber ehitatud)
* 1938 – ETK tubakavabrik Narva maanteel, Tallinn
* 1938 – ETK lao- ja kontorihoone Lembitu 6, Tartu
* 1941 – kortermaja L. Koidula 1, Tallinn

Võistlustöid
------------

* 1937 – Vabaduse väljak, Tallinn – ost (kaasautor Harald Arman)

Kirjutisi
---------

* Harald Arman, Salme Vahter. "Ühiskaupluse sisustus". – Eesti Tarvitajateühisuste Keskühisus. Tallinn 1939

Kirjandus
---------

* Mart Kalm. "Liiver, Salme". // Eesti kunsti ja arhitektuuri biograafiline leksikon. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Tallinn 1996. Lk 268
**Riia Püha Kolmainu katedraal** (läti keeles *Rīgas Svētās Trīsvienības katedrāle*) on Läti Õigeusu Kiriku Riia piiskopkonna peakirik (endine katedraal) Lätis Riia linnas Grīziņkalnsi asumis Riia Püha Kolmainu nunnakloostri juures aadressil Krišjāņa Barona iela 126. 18. detsembrist 1998 on kirikuhoone riikliku kaitse all olev arhitektuurimälestis.

Kirikuhoone
-----------

Hoone on viie kupliga ristikujulise põhiplaaniga vene-bütsantsi stiilis ehitis. Hoone fassaadi ehivad juugendstiilile iseloomulikud detailid, juugendi mõjutustega on ka kiriku interjöör. Kiriku ikonostaas asus algselt Liepājas, viidi sealt aastal 1939 Riia Kristuse Sündimise katedraali üle ja toodi püha Kolmainu kirikusse aastal 1961. Liepāja Püha Nikolai katedraalist pärineb ka ikonostaasi ees asuv pronksist küünlajalgade komplekt.

Ajalugu
-------

Aastal 1891 asutas õigeusu kirik Riiga tüdrukutele ja naistele mõeldud ühiselamu tüüpi varjupaiga, mis aastal 1901 sai kloostri staatuse. Aasta hiljem hakati kloostri juurde ehitama ka kirikut. Nikolai II eraldas ehituse tarbeks 75 000 rubla. Ülejäänud ehituskulud kattis kloostri esimene ülem iguumenja Sergija (sünninimega Jekaterina Mansurova). Hoone projekteerisid arhitektid Konstantīns Pēkšēns ja Aleksandrs Vanags. Hoone valmis aastal 1907. Aastal 1910 maeti kiriku all asuvasse krüpti vürst Boriss Mansurov, aastal 1914 maeti sinna ka Marija Mansurova.

Seoses sellega, et nõukogude võimud Kristuse Sündimise katedraali sulgesid, kujunes Riia Püha Kolmainu kirik Riia peapiiskoppide uueks katedraaliks (kirik sai katedraali staatuse aastal 1961). Aastal 1992 kujunes piiskopi residentsiks taas Kristuse Sündimise katedraal.

Viited
------

1. ↑  Banga, Vita; Marina Levina; et al. (2007). Rīgas dievnami: Arhitektūra un māksla. Riga's Churches. Architecture and Art. Riga: Zinātne, Apgads Mantojums. ISBN 978-9984-823-00-3.
2. ↑  Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija. Valsts aizsargājamo nekustamo kultūras pieminekļu saraksts
3. ↑  Рижский собор Свято-Троицкий. Латвийская Православная Церковь.
4. ↑  Latvijas enciklopēdija. 4. sējums. Rīga : Valērija Belokoņa izdevniecība. 2007. 975.—976. lk. ISBN 978-9984-9482-4-9

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Riia Püha Kolmainu katedraal** |

* Katedraali ajaloost
* Katedraal portaalis CitaRiga
**Laeva jõgi** on jõgi Jõgeva- ja Tartumaal, Emajõe vasakpoolne lisajõgi.

Laeva jõgi saab alguse Kassinurme küla lähedal olevast allikast ja suubub Emajõkke. Jõe pikkus on 49,3 km ja valgla 275,2 km².

Ajalugu
-------

20. sajandi alguses rajati Laeva jõe alamjooksu ja Emajõe vahele nn. Laeva kanal, mis kujunes sisuliselt uueks jõe alamjooksuks. Kuigi kanali rajamise põhjuseks võis olla ka maaparandus, osutus rajatud kanal metsamaterjali parvetamist hõlbustavaks vahendiks. Puurmani ümbruskonnast pärineva puidu veoks oli see trass parem, kui pikem marsruut mööda Pedjat ja Emajõge. Trass kujunes Eesti tähtsaimaks metsaveoteeks, kuni Käreverre rajatud sild selle lõhkus. Suurvee ajal oli silla all lotjadele ja praamidele liialt vähe ruumi, kui aga veetase oli madalam, oli jões laevaliikluseks liialt vähe vett. Nii pidid laevad kanalisse silla juurde sisse sõitma, et teostada ümberlaadimist. Metsamaterjalist tohtis nimelt suurematel jõgedel (seega ka Emajõel, kuhu Laeva jõgi suubus) parvetada vaid parvedeks kokku seatud palke, väiksemat metamerjali tohtis vedada vaid laevadel. Tänapäeval Laeva kanalit puidu parvetamiseks ei kasutata.

Jõe loodusliku seisundi taastamine
----------------------------------

### Ülemjooksu korrastamine

Aastatel 2008–2009 tehti Laeva jõe ülemjooksul korrastustöid kokku 24,6 km pikkusel lõigul. Kanalis olevatele jõelõikudele rajati kärestikke ja väikseid ülevoole. Voolusängi paigaldati kive üksikult ja rühmadena. Jõesäng puhastati voolutõketest ja kohati setetest, jõkke suubuvatele kraavidele rajati settebasseine. Settekoormuse vähendamiseks rajati tõkestava kärestiku abil luhale ülevool. Koogi ja Veski paisjärvedele rajati 270 m ulatuses kalapääse.

### Alamjooksu taastamine

20. sajandi alguses rajati Laeva jõe alamjooksu ja Emajõe vahele metsamaterjali parvetamise hõlbustamiseks kanal, mille valmimisel hakkas vana jõesäng (tänapäeval Karisto oja) kinni kasvama, sest suurem osa veest voolas uude kanalisse. Ummuksisse jäämise tõttu ei pääsenud kalad enam varasematele kudemisaladele. Jõe alamjooksu seisukorda on 2010. aastatel (viimased tööd tehti 2018. aastal) taastatud mitme projektiga, mille käigus on puhastatud 8 km ulatuses vana jõesängi. Samuti on võsast puhastatud 13 hektarit luhakoelmuid. Laeva jõe taaselustamise projekti raames on jõkke asustatud üle 12 000 isendi noori tõugjaid.

Viited
------

1. ↑   Laeva jõe taastamisest ja üleujutusohuga seotud riskide maandamiskava]
2. ↑  Liisa-Lota Kaivo *Eesti laevatatavad siseveeteed: Emajõgi* Eesti Loodus nr 2012/9
3. ↑   Laeva jõe taastamisest ja üleujutusohuga seotud riskide maandamiskava]
4. ↑  Siirde-, poolsiirde- ja mageveeliste kalaliikide koelmualade taastamise programm www.envir.ee
5. ↑  Eesti laevatatavad siseveeteed: Emajõgi Veetee EL 2012/9
6. ↑  Laeva jõe taastamisest ja üleujutusohuga seotud riskide maandamiskava www.ibun.ee
7. ↑  Alam-Pedja vee-elupaikade mitmekesisuse taastamine – Laeva jõe taaselustamine

Välislingid
-----------

* Laeva jõgi keskkonnaportaalis Muuda Vikiandmetes
**Lauri Almann** (sündinud 12. oktoobril 1975 Tartus) on Eesti jurist ja riigiametnik.

Ta on lõpetanud 1998. aastal Tartu Ülikooli õigusteaduskonna ning Georgetowni Ülikooli rahvusvahelise õiguse magistrina 2004. aastal kiitusega. Georgetownis oli ta Fulbrighti stipendiaat.

Aastatel 1995–1998 töötas Almann välisministeeriumis Konsulaarosakonna õigusbüroo atašeena (töötas Eesti Vabariigi Peakonsulaadis Peterburis ja Eesti Vabariigi Suursaatkonnas Kiievis), seejärel 1999. aastani Eesti Vabariigi Suursaatkonnas Belgias poliitika- ja konsulaarametnikuna (III sekretär). 

Seejärel asus ta tööle kaitseministeeriumi nõunikuna. 2004. aastal nimetati ta kaitseministeeriumi kantsleriks. Karjäär kaitseministeeriumis oli seotud nn Iisraeli relvatehingus liigselt makstud summade eduka tagasinõudmisega.

2008. aasta alguses käis Lauri Almanni nimi läbi võimaliku õiguskantslerikandidaadina. 

Oktoobris 2008 esitas Almann minister Jaak Aaviksoole lahkumisavalduse, mille järgi tema viimaseks kaitseministeeriumi tööpäevaks jääks 14. november 2008.

Lauri Almann on kaasautoritega välja andnud rahvusvahelise eraõiguse loengute kogumiku, mis on ilmunud mitmes trükis.

Tunnustus
---------

* 2004 Valgetähe V klassi teenetemärk

Isiklikku
---------

Ta on Arno Almanni poeg.

Viited
------

1. ↑  "Päring inforegister.ee andmebaasis". Originaali arhiivikoopia seisuga 20. jaanuar 2021. Vaadatud 23. augustil 2015.
2. ↑  Eesti Ekspress 18. september 2003
3. ↑  Postimees 9. oktoober 2008

Välislingid
-----------

* Elulugu Kaitseministeeriumi saidil
* Krister Kivi. Kadunud raha tagasitulek, Eesti Ekspress, 18. september 2003
* Argo Ideon. Tüli Aaviksooga tõukas Almanni minekule, 10. oktoober 2008
* Kadri Simson. Kas Lauri Almann tehti Simmi karjääri eest vastutavaks?, Kesknädal, 15. oktoober 2008
* Holger Roonemaa. Almann: kaitseväe heidutusvõime kasvab mitu korda, EPL, 1. november 2008
* Kaitseministeeriumi kantsler jagas lahkumispäeval heldelt raha, Postimees, 19. november 2008
* Vahur Koorits. Lauri Almann sai lahkudes ministrilt üle 300 000 krooni, Postimees, 20. november 2008
* Vahur Koorits. Lauri Almann sai lahkudes ministrilt üle 300 000 krooni, Postimees, 20. november 2008
* Ekskantsler pööritab militaarmiljoneid
**Johann Hermann von Knieriem** (10. juuli 1843 Peterburi − 5. august 1889 Skangaļi) oli baltisaksa päritolu arst ja põllumees, Skangaļi mõisnik.

Elulugu
-------

Johann Hermann von Knieriem sündis Mūri ja Skangaļi mõisniku kaupmees Johann August von Knieriemi ja tema abikaasa Olga Elisabeth von Dahli pojana. Ta astus 1862. aastal Tartu ülikooli, kus tudeeris 1867. aastani arstiteadust. Arstikutse sai 1869. aastal. 1869−1870 oli ta Madliena kihelkonnaarst. Seejärel õppis ta kuni aastani 1871 Greifswaldi lähedal Eldenas põllumajandust. 1872. aastal sai temast Liivimaal põllumees. 1874. aastal päris ta Skangaļi mõisa. 1884. aastal võeti ta Liivimaa rüütelkonna matriklisse. Seejärel oli Volmari sillakohtu adjunkt. Suri jahiõnnetuse tagajärjel.

Vaata ka
--------

* Skangaļi mõis

Viited
------

1. ↑  Knieriem, Michael. Stammfolge der baltischen Familie (von) Knieriem. – Baltische Ahnen- und Stammtafeln. 29. Jahrgang. Köln: 1987, lk 31.
2. ↑  Brennsohn, Isidorus. Die Aerzte Livlands von den ältesten Zeiten bis zur Gegenwart: ein biographisches Lexikon nebst einer historischen Einleitung über das Medizinalwesen Livlands. Riga: Verlag von E. Bruhns, 1905, lk 240 .
3. ↑  Knieriem, Michael. Stammfolge der baltischen Familie (von) Knieriem. – Baltische Ahnen- und Stammtafeln. 29. Jahrgang. Köln: 1987, lk 31.
4. ↑  Brennsohn, Isidorus. Die Aerzte Livlands von den ältesten Zeiten bis zur Gegenwart: ein biographisches Lexikon nebst einer historischen Einleitung über das Medizinalwesen Livlands. Riga: Verlag von E. Bruhns, 1905, lk 240 .
**Friedrich Karl Küchle** (19. veebruar 1879 Memmingen, Baieri kuningriik – 29. august 1936 Püssi vald, Lüganuse kihelkond, Virumaa) oli Eesti ehitusinsener ja -ettevõtja.

Ta õppis ehitusinseneriks Münchenis.

Ta oli tunnustatud tehaste, elektrijaamade ja sildade ehitaja ning betooni eriteadlane. Ta töötas Saksamaal ja Venemaal, muuhulgas ka Poola osas (tehastes Łódźis). Ta interneeriti Esimene maailmasõja ajal kui Saksa keisririigi alam ning saadeti Siberisse. Ta pöördus pärast sõja lõppu tagasi Saksamaale, kui kutsuti 1920. aastatel Eestisse tööle ettevõttesse "Eestibetoon".

Ta abiellus Eestis 1923. aastal ja kuigi lahutas 1933. aastal, võttis ta 1934. aastal endale Eesti Vabariigi kodakondsuse.

Ehitisi Eestis
--------------

* Tallinna elektrijaama laiendus
* Ulila elektrijaam
* Ellamaa elektrijaam
* Tallinna tselluloositehas
* Kreenholmi tehas, Narva
* Kiviõli tehas
* 1935–1936 Püssi elektrijaam

Viited
------

1. 1 2  "Insener Friedrich Kühle maeti". Uus Eesti nr 237, 2. september 1936. Lk 3

Kirjandus
---------

* "Insener Friedrich Kühle maeti". Uus Eesti nr 237, 2. september 1936. Lk 3
Liivtatik
**Liivtatik** (*Suillus variegatus*) on tatikuliste sugukonda tatiku perekonda kuuluv seeneliik.

Nimi
----

Esimesena kirjeldas liivtatikut teaduslikult Olof Swartz 1810 nime *Boletus variegatus* all. Tänapäevase nime andis liivtatikule 1898 Otto Kuntze.

Välimus
-------

Liivtatik on erinevalt teistest tatikutest oranžpruuni ja kuiva kübaraga, mis on noorelt sametine, isegi pehme, aga vananedes muutub siledaks, isegi libedaks, ja märjaga limaseks. Kübara läbimõõt on 6–13 cm. 

Väikesed poorid ja torukesed on pruunist oliivpruunini ning muutuvad katsumisel siniseks. 

Pikk jalg on pruun, punase ja oliivja varjundiga, ülaltpoolt kollakas. 

Seeneliha on sidrunkollane, muutub lõikekohal sinakaks.

Levila ja kasvukoht
-------------------

Liivtatik kasvab Euroopas ja Põhja-Ameerikas väikeste kogumikena okkakõdus okasmetsades ja sageli ka nõmmedel liivasel happelisel mullal.

Ökoloogia
---------

Ta moodustab mükoriisa kaheokkaliste mändidega. Seened kasvavad suve lõpul liivastel pindadel koos teiste happelist pinnast armastavate liikide, näiteks kanarbikuga.

Kasutamine
----------

Liivtatik on hea söögiseen, mida pole tarvis kupatada, kuigi ta väidetakse olevat ebameeldiva lõhna ja metallimaitsega.

Välislingid
-----------

* Liivtatik andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes
**Juri Nikolajevitš Stojanov** (vene keeles Юрий Николаевич Стоянов; sündinud 10. juulil 1957 Tarutõne rajoonis Odessa oblastis Ukraina NSV-s) on vene näitleja (teatri- ja filminäitleja), humorist, parodist ja muusik, Venemaa rahvakunstnik.

Ta on isa poolt bulgaarlane, ema poolt venelane. Ta lõpetas 1978. aastal Moskvas GITIS-e. Aastatel 1978–1995 töötas ta Peterburi Suures Akadeemilises Draamateatris. Üldrahvaliku tuntuse tõi talle televisioonis näidatud sketšisari "Gorodok", mille ta lõi koos Ilja Oleinikoviga (1947–2012; sari kestis 1993–2012). 

Stojanov on mänginud enam kui 80 mängufilmis (1974–2022). 

Nooruses tegeles Stojanov vehklemisega ja on saanud sellel alal NSV Liidu meistersportlaseks.

Tunnustus
---------

* 2001 – Venemaa Föderatsiooni rahvakunstnik
* 2008 – Kuldne Kotkas, parim meesosatäitja (Nikita Mihhalkovi filmis "12")
* 2011 – Oleg Tabakovi preemia
* 2012 – Austuse orden
* 2013 – Andrei Mironovi nimeline preemia
* 2018 – Aleksander Nevski orden

Viited
------

1. 1 2 3  Юрий Стоянов. kino-teatr.ru

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Juri Stojanov** |

* Koduleht
* Юрий Стоянов. kinopoisk.ru
Friedrich I

|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel on Brandenburgi kuurvürstist ja markkrahvist; ,* Friedrich I *teiste tähenduste kohta vaata lehekülge Friedrich I ja Friedrich III.* |

---

**Friedrich I** (Brandenburgi kuurvürsti ja markkrahvina **Friedrich III**; 11. juuli 1657 Königsberg – 25. veebruar 1713 Berliin) oli Brandenburgi kuurvürst ja markkrahv 1688–1713 ning esimene Preisimaa kuningas 1701. aastast kuni surmani. Ta oli Suure Kuurvürsti Friedrich Wilhelmi poeg.

Ta sai end kuningaks kuulutada seetõttu, et tema Preisimaa-valdused asusid väljaspool Saksa-Rooma riigi piire. Esialgu pidigi ta saama kasutada kuninga tiitlit vaid Preisimaa kohta, kuid vaikselt laiendas ta selle nimetuse ka Brandenburgile. Niiviisi tekkinud Preisimaa kuningriigist sai peagi üks Euroopa sõjaliselt võimsamaid riike.

Friedrichi abielud ja järeltulijad
----------------------------------

Friedrich soovis abielluda Saksa-Rooma keisri Leopold I õega, aga kui see plaan läbi kukkus, siis abiellus ta 1679 oma 17-aastase täditütre Hessen-Kasseli printsessi Elisabeth Henriettega. Abielu oli õnnelik, kuid kestis üksnes neli aastat, sest Elisabeth Henrietta suri 21-aastaselt 1683. Abielust sündis tütar Luise. Luise abiellus 1700. aastal oma onupoja Hessen-Kasseli printsi Friedrichiga ja kuningas Friedrich korraldas mitmenädalased kulukad pulmad, aga Luise oli eluaeg haiglane olnud ja suri 1705. aastal sünnitusel. Lapsi tal polnud.

Seejärel abiellus Friedrich 1685 17-aastase Hannoveri printsessi Sophie Charlottega. Abielust sündis kaks poega, kellest vanem, Friedrich August, suri 3-kuusena, ja noorem, Friedrich Wilhelm I, päris isalt trooni. 1705 suri abikaasa kopsupõletikku.

1708. aastal abiellus Friedrich 23-aastase Mecklenburg-Schwerini printsessi Sophie Luisega. Abikaasa oli ilus ja vaga, aga ei harjunud õukonnaeluga ja langes nii sügavale depressiooni, et ei suutnud enam isegi tseremoniaalseid ülesandeid täita. Sellest abielust lapsi ei sündinud. 1713. aastal saatis Friedrich ta vanemate juurde tagasi, kuid suri ka ise juba järgmisel kuul.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev:**Friedrich Wilhelm** | **Brandenburgi kuurvürst**1688–1713 | Järgnev:**Friedrich Wilhelm I** |
| Eelnev:**Puudus** | **Preisimaa kuningas**1701–1713 |
**Juri Trutnev** (sündis 1. märtsil 1956 Polazna külas, Dobrjanski rajoonis, Molotovi oblastis) on Nõukogude ja Venemaa riigitegelane. Kuraator Kaug-Ida föderaalringkonnas alates 19. juulist 2021.

Elulugu
-------

1978. aastal lõpetas mäeinsenerina Permi Polütehnilise Instituudi mäeosakonna. Oma erialal töötas ta õpingute ajal instituudis puuriabina, nafta- ja gaasitootmise operaatorina NGDU Polaznaneftis ja Komineftis. 1978-1981 Permi naftatööstuse uurimis- ja projekteerimisinstituudi nooremteadur.

1981-1986 komsomoli Permi linnakomitee instruktor. 1986–1988 juhtis Permi oblasti täitevkomitee spordikomiteed.

1988. aastal asutas koos partneritega ühistu "Kontakt", mis tegeles spordisimulaatorite arendamise ja tootmisega; simulaatoreid müüdi peamiselt erinevatele valitsusorganisatsioonidele. 1990. aastal juhtis ta ühistu baasil loodud ettevõtet "EX LIMITED". 1996. aastal sai temast A/S "E. K. S. International" president.

1994. aastal valiti Permi oblasti seadusandlikku kogusse, kus juhtis majanduspoliitika ja maksude komiteed ning Permi linnaduumasse.

1996. aasta detsembris valiti Permi linnapeaks saades 61 protsenti häältest.

2000. aasta detsembris valiti Permi oblasti kuberneriks saades 51 protsenti häältest. Tema valitsusajal käivitati esimene piirkondade ühendamise protsess tänapäeva Venemaal - kaotati Komi-Permi autonoomse ringkond ja liideti otseselt Permi oblastiga ning 7. detsembril 2003 viidi edukalt läbi ühinemise referendum.

24. maist 19. detsembrini 2003 - Vene Föderatsiooni Riiginõukogu presiidiumi liige. 9. märtsist 2004 Venemaa loodusvarade minister. 22. maist 2012 Venemaa presidendi abi.

31. augustil 2013 Venemaa Föderatsiooni asepeaminister – Vene Föderatsiooni presidendi täievoliline esindaja Kaug-Ida föderaalringkonnas.

Alates 2018. aasta detsembrist – Arktika Arengu Riikliku Komisjoni esimees.

Vara ja tulu
------------

Aastatel 2009 ja 2012 püstitas ta isikliku sissetulekute absoluutse rekordi Vene Föderatsiooni valitsuse liikmete hulgas.

2019. aasta tulemuste kohaselt sai ta Forbesi Venemaa rikkaimate saadikute ja riigiteenistujate edetabelis 23. positsiooni. Tema sissetulek ulatus 538,4 miljoni rublani ja pere 540,55 miljoni rublani.

Aleksei Navalnõi 2020. aasta juulis avaldatud uurimise kohaselt kuulub Trutnjevile Serebrjanõ Boris häärber, mille väärtus on 2 miljardit rubla.

Sanktsioonid
------------

Alates 9. juunist 2022 on ta olnud Ukraina isiklike sanktsioonide all.

Viited
------

1. ↑
**Hööveldamine** on materjali lõikamine käsihöövli või höövelmasinaga. Tavaliselt mõistetakse hööveldamise all pinna tasapinnaliseks muutmist või silumist, kuid hööveldada võidakse ka sooni, valtse või kujupindu. Hööveldamine on ka üks spooni tootmise meetoditest.

Puidu hööveldamine
------------------

Tisleritöös kasutatakse väga erineva otstarbega käsihöövleid nii pinna tasandamiseks kui ka profiilide lõikamiseks. 

Ekslikult nimetatakse ka hööveldamiseks puidu höövelpingis töötlemist, mis on tegelikult silindriline freesimine (lõikeriistaks pöörlev silindriline noavõll, mille sisse on paigaldatud üldjuhul sirge lõikeservaga noad, tooriku etteandeliikumine sirgjooneline). 

**Rihthöövel** ja **paksusmasin** töötlevad puitu silindrilise freesimisega. 

* **Rihtimisega** (õgvendushööveldus, rihthööveldus) töödeldakse toorikule rihthöövelpingis edasise töötluse tarbeks baaspind (baaspinnad).
* **Paksushööveldamisel** (paksusfreesimisel) töödeldakse toorik paksusmasinas vajalikku paksusse.

Metalli hööveldamine
--------------------

Metalli hööveldamisel liigub sirge höövlitera edasi-tagasi, lõigates maha ühtlase paksusega laastu; sirgjooneline ettenihe antakse toorikule.

Spooni hööveldamine
-------------------

Spooni hööveldamise puhul, erinevalt enamikust lõiketöötlusviisidest, on laast saaduseks.

Spooni hööveldamisel on nii höövelpaku kui ka noa liikumine sirgjooneline. Paku horisontaalse asendi puhul liigub nuga edasi-tagasi ja iga lõike järel tõstetakse pakku spooni paksuse võrra. Vertikaalsele raamile kinnitatud paku puhul võidakse kasutada ka liikumatult kinnitatud nuga ning liikumine anda pakule.

Vaata ka
--------

* Höövel
* Höövelpink
* Spoon

Metallide mehaanilise lõikamise meetodid

Avardamine | freesimine | hambalõikamine | hoonimine | hööveldamine | hõõritsemine | kammlõikamine | keermetamine | käiamine | lihvimine | plankimine |poleerimine | puurimine | saagimine | treimine | soveldamine | superfiniš | viilimine |
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib Kuusalu valla külast; teiste samanimeliste külade kohta vaata artiklit Kursi.* |

---

**Kursi** on küla Harju maakonnas Kuusalu vallas.

Vaata ka
--------

* Hirvli–Vahastu tee
* Luubakivi

Viited
------

1. ↑  Maa-amet, vaadatud 21.11.2020.
2. ↑  Statistikaamet, vaadatud 10.11.2020.
3. ↑  Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.

  


Kuusalu valla vapp
Kuusalu valla asulad

**Alevikud:** Kiiu | Kolga | Kuusalu  

**Külad:** Allika | Andineeme | Aru | Haavakannu | Hara | Hirvli | Ilmastalu | Joaveski | Juminda | Kaberla | Kahala | Kalme | Kasispea | Kemba | Kiiu-Aabla | Kodasoo | Koitjärve | Kolga-Aabla | Kolgaküla | Kolgu | Kosu | Kotka | Kupu | Kursi | Kuusalu | Kõnnu | Külmaallika | Leesi | Liiapeksi | Loksa | Murksi | Mustametsa | Muuksi | Mäepea | Nõmmeveski | Pala | Parksi | Pedaspea | Pudisoo | Põhja | Pärispea | Rehatse | Rummu | Salmistu | Saunja | Sigula | Soorinna | Suru | Suurpea | Sõitme | Tammispea | Tammistu | Tapurla | Tsitre | Turbuneeme | Tõreska | Uuri | Vahastu | Valgejõe | Valkla | Vanaküla | Vihasoo | Viinistu | Virve
Hõõritsad
**Hõõrits** on metalli töötlemiseks kasutatav pöördlõikeriist, mis on silindriline või kooniline ning mida kasutatakse mingi ava suurendamiseks ja viimistluseks, täpsustamaks mõõtmeid avadele, mis on juba välja puuritud. Hõõritsad on tehtud süsinikusisaldusega terasest, kiirlõiketerasest ja tsementeeritud karbiitidest.

Tüübid
------

Kaks peamist hõõritsa tüüpi on **masinhõõrits** ja **käsihõõrits**. Käsi- ja masinhõõritsaid valmistatakse nii spiraal- kui ka sirghammastega.
Masinhõõritsaid kasutatakse mehaanilistel tööriistadel, näiteks puurpressil ja treipingil. Käsihõõritsatel on lõikav osa pikem ja töödeldavasse avasse viimise lihtsustamiseks on eesmisel otsal juhtkoonus. Masinhõõritsatel on kinnitusosa kooniline.

Kasutus
-------

Hõõritsat ei saa kasutada ava tegemiseks, vaid juba valmisoleva ava kvaliteedi parandamiseks ja mõõtmete täpsustamiseks. Hõõritsaga tehtavat tööviisi kutsutakse hõõritsemiseks. Hõõritsat kasutatakse pärast ava puurimist:

* puurimisaukude suuruse täpsustamiseks (vahe kuni sajandik tuhandik millimeetrit);
* puuraukude sisepindade viimistlemiseks;
* needitavate liidete puurimisavade joondamiseks;
* kooniliste puuraukude avade tegemiseks kitsenevate või kitsenevate tihvtide avade masin liidete ühenduste jaoks.

Viited
------

1. ↑  Reamer *1998.*
2. ↑  Manual Reaming - Course: Technique for manual working of materials.
**Staurakios** (kreeka keeles: Σταυράκιος; umbes 790. a alguses – 1. jaanuar 812) oli Bütsantsi keiser (26. juuli – 2. oktoober 811 ehk 2 kuud ja 6 päeva). Tema isa oli Nikephoros I, kuid ema on teadmata. Nikephoros võttis keisritrooni Irenelt 802. aastal ning 803. aasta detsembris kuulutati Staurakios kaasvalitsejaks. Staurakios sai keisriks pärast isa surma Pliska lahingus, kus Staurakios isegi raskelt haavata sai. Oma vigastuste tõttu polnud ta võimeline valitsema, mistõttu võttis võimu tema õemees Michael.

Valitsemine ja kukutamine
-------------------------

Nikephoros I poeg Staurakios osales koos isaga saatuslikul sõjakäigul bulgaarlaste vastu ja võttis samuti osa 811. aasta 26. juuli lahingust. Seal sai ta raskelt haavata. Bulgaarlaste nool tabas teda selga, mis veel kord tõendab, kui ootamatu oli vaenlase rünnak ja milline segadus valitses bütsantslaste laagris. Kuid Staurakiosel oli oma isast rohkem õnne. Sõdurid kandsid ta lahinguväljalt minema ja nii osutus ta üheks vähestest, kellel tol päeval õnnestus pääseda. See õnnelik pääsemine aga tähendas Staurakiosele vaid ajapikendust. Saadud haav ei tahtnud kuidagi paraneda ning keiser oli aheldatud voodi külge. Keisri abitut seisundit kasutades üritas patriarh saada keisrilt luba vanade privileegide taastamiseks, kuid vaatamata raskele tervislikule seisundile Staurakios keeldus, jäädes nii ka kiriklikust toest ilma.

Mõistes, et tema elupäevad on ilmselt loetud, olevat ta mõnede andmete järgi üritanud pärandada võimu oma abikaasale, sest lapsi tal ei olnud. Samas ei suutnud ta haigena astuda mingeid otsustavaid samme oma tahte elluviimiseks. Lisaks oli õukonnas piisavalt teisi võimupretendente, kes sõlmisid keisri vastu vandenõu, mille etteotsa asus Staurakiose õemees ja seega Nikephoros I väimees Michael I. Kui kuulujutud vandenõust jõudsid lõpuks keisrini, otsustas ta tegutseda ning andis käsu Michael vangistada ja sandistada. Kuid jõuetu voodihaige Staurakiose käsu täitmisega ei kiirustatud, seda enam, et keisri lähikond koosnes selleks ajaks juba valdavalt reeturitest. Igaks juhuks aga otsustasid vandeseltslased viivitamatult tegutseda ja 811. aasta 2. oktoobril tõugati Staurakios troonilt. Et nüüd juba väga haige endine keiser ei kujutanud enesest mingit ohtu, siis kingiti talle elu ja tal lubati jääda pealinna. Seal ta ka järgmise aasta 11. jaanuaril suri.

Staurakiose lühike valitsemisaeg ei paistnud mitte millegi poolest silma. Pealegi ei suutnud keisririik nende kuude jooksul veel toibuda hävitavale kaotusele järgnenud šokiseisundist. See on ka ilmselt põhjuseks, miks Staurakiose nimi Bütsantsi keisrite loetelust sageli üldse puudub.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Nikephoros II** | **Bütsantsi keiser**26. juuli 811 – 2. oktoober 811 | Järgnev**Michael I** |

Vaata ka
--------

* Nikephoros I
* Michael I
* Bütsants
* Bütsantsi ajalugu
* Bütsantsi keisrite loend

Viited
------

1. 1 2 3  David Vseviov (2004). *Bütsantsi keisrid. Valitsejad purpuris*. Tallinn: Kunst. Lk 204-205.
Liivsavist pealiskate
**Liivsavi** on pude noor mandri peal tekkinud sete, mille koostisosadeks on peenikesed alla 0,01 mm suurusega (sisaldus umbes 30–50%) peliidi- või saviosakesed ning üle 0,01 mm suurusega (sisaldus umbes 70–60%) argilliidi- ja liivaosakesed. Tavaliselt 10—30% liivasavist moodustavad saviosakesed, mis määravad liivasavi peamisi füüsikalisi-tehnilisi näitajaid.

Sõltuvalt füüsikalise savi sisaldusest ja omadustest liivasavi jaguneb raskeks (40–50%), keskmiseks (30–40%) ja kergeks (20–30%) liivasaviks. Nende eristamiseks välitingimustes kasutatakse sõrmeproovi: võetakse veidi uuritavat mulda, see niisutatakse veega sellise konsistentsini, et muld oleks piisavalt plastiline voolimiseks. Käte vahel üritatakse mullast voolida u 3 mm läbimõõduga nöör. 

**Raske liivsavi** – saab veeretada nööriks, rõngasse keeramisel nöör praguneb.

**Keskmine liivsavi** – saab veeretada nööriks, rõngasse keerates nöör kõigepealt praguneb ning siis murdub.

**Kerge liivsavi** – saab voolida rõngaks, kuid rõngasse keeramisel nöör murdub.

Viited
------

1. ↑  Геологический толковый словарь. "СУГЛИНКИ"
**Höövelpink** on paikne höövelmasin. Höövelpinki kasutatakse materjalide pinna silumiseks (hööveldamiseks). Kõige sagedamini kasutatakse hööveldamist puidu töötlemisel.

Puiduhöövelpingid
-----------------

Rihthöövelpink
Puidu hööveldamiseks mõeldud höövelpingis kasutatakse lõikeriistana pöörlevat silindrilist noavõlli, mille sisse on paigaldatud sirge lõikeservaga noad. Tooriku etteandeliikumine on sirgjooneline. Rihthööveldamisel toimub etteanne tavaliselt käsitsi, paksushööveldamisel aga etteandevaltside abil.

Rihthöövelpingis töödeldakse toorikule edasise töötluse tarbeks baaspind (baaspinnad).

Väike paksusmasin
Paksusmasinas (paksushöövelpingis) töödeldakse toorik vajalikku paksusse....

Metallihöövlid
--------------

Metallihöövlid jaotatakse kahte rühma: pikihöövelpingid ja risthöövelpingid ehk šepingid. Pikihöövelpinkidel antakse pealiikumine töölauale, millele on kinnitatud toorik, ettenihe aga lõikeriistale. Ristihöövelpinkide puhul on aga vastupidi – pealiikumine antakse liugurisse kinnitatud lõikeriistale, ettenihe aga töölauale, millele on kinnitatud toorik. 

Höövelpingi töökäigu jooksul toimub materjali lõikamine; tühikäigu (tagasikäigu) jooksul liigub höövlitera või toorik aga vastupidises suunas. Pingid on oma konstruktsioonilt sellised, et tühikäigu kiirused on töökäigu kiirustest suuremad.

Vaata ka
--------

* Hööveldamine
Vaade Cotopaxi vulkaanile Ecuadoris (5897 m) kõrgusest 3700 m lumepiiriga üldkõrgusel umbes 5000 m
**Lumepiir** on kujuteldav joon maapinnal, kus lume ja jää sulamine on tasakaalus tahkete sademetega.

Eristatakse klimaatilist ehk teoreetilist ja orograafilist ehk tegelikku lumepiiri. Klimaatiline lumepiir on välja kujunenud kliima mõjul, kuid ta võib erineda orograafilisest lumepiirist näiteks nõlva ekspositsiooni ehk orienteerituse tõttu. Põhjapoolkeral on põhjapoolsetel nõlvadel lumepiir reeglina madalamal, kui lõunapoolsetel.

Lumepiiri kõrgus sõltub eelkõige laiuskraadist. Polaaraladel ulatub lumepiir merepinnani. Ekvaatorilähedastel aladel on aga 4...6 km kõrgusel. Siiski ei ole lumepiir kõige kõrgemal mitte ekvatoriaalses kliimavöötmes, vaid troopilises. Selle põhjuseks on see, et sademete moodustumiseks on vaja niiskust, mida troopikas napib.

Atmosfäärikihti, kus on võimalik pidev tahkete sademete positiivne bilanss nimetatakse kionosfääriks. Seega võime öelda, et lumepiir on kionosfääri alumine piir.

Lumepiirist kõrgemal toimub liustike moodustumine. Liustiku alumised osad asuvad küll lumepiirist madalamal, kuid seal liustik sulab, mitte ei moodustu. Seda ala nimetatakse ablatsiooni- ehk sulamisalaks. Lumepiirist kõrgemal toimub lume kuhjumine, mis suurenenud rõhu tõttu (ülal asuvad lumekihid) muutub esmalt firniks ehk sõmerlumeks ning seejärel liustikujääks. Sõltuvalt jääkihi paksusest ja nõlva kallakusest hakkab jääkiht voolama (jää on seda plastsem, mida suurem on rõhk), moodustades liustiku.
**Kurski oblast** on 1. järgu haldusüksus (oblast) Venemaal Keskföderaalringkonnas.

Rahvastik
---------

Rahvaarv oli 2002. aasta rahvaloenduse andmetel 1 235 091, kellest 95,9% olid venelased ja 1,7% ukrainlased. Linnades elas 61% rahvastikust. Oblastis on 10 linna, neist suuremad on Kursk, Železnogorsk ja Kurtšatov. 2009. aasta alguses oli oblasti rahvaarv 1 155 400.

Haldusjaotus
------------

Kurski oblast on jaotatud 5 linnaks (Kursk, Kurtšatov, Lgov, Štšigrõ, Železnogorsk) ja 28 rajooniks:

* Belaja rajoon
* Bolšoje Soldatskoje rajoon
* Dmitrijevi rajoon
* Fateži rajoon
* Gluškovo rajoon
* Goršetšnoje rajoon
* Homutovka rajoon
* Kastornoje rajoon
* Konõšovka rajoon
* Korenevo rajoon
* Kurski rajoon
* Kurtšatovi rajoon
* Lgovi rajoon
* Manturovo rajoon
* Medvenka rajoon
* Obojani rajoon
* Oktjabrski rajoon
* Ponõri rajoon
* Pristeni rajoon
* Rõlski rajoon
* Solntsevo rajoon
* Sovetski rajoon
* Sudža rajoon
* Štšigrõ rajoon
* Zolotuhhino rajoon
* Železnogorski rajoon
* Timi rajoon
* Tšeremissinovo rajoon

Välislingid
-----------

 Kurski oblast – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Kurski oblasti koduleht

Keskföderaalringkond

Belgorodi oblast  **·**  Brjanski oblast  **·**  Ivanovo oblast  **·**  Jaroslavli oblast  **·**  Kaluga oblast  **·**  Kostroma oblast  **·**  Kurski oblast  **·**  Lipetski oblast  **·**  Moskva linn  **·**  Moskva oblast  **·**  Orjoli oblast  **·**  Rjazani oblast  **·**  Smolenski oblast  **·**  Tambovi oblast  **·**  Tula oblast  **·**  Tveri oblast  **·**  Vladimiri oblast  **·**  Voroneži oblast
Tartu Kaubahoov umbes aastal 1907
Kaubahoovi samba kunagist asukohta märkiv plaat Tartus Küüni tänava sillutises (juuli 2012)
**Tartu Kaubahoov** oli kaubahoone Tartu kesklinnas Emajõe ääres endise vallikraavi alal, Poe tänava ja Kauba tänava vahel. See oli silmapaistvaim klassitsistlik kaubahoov Eestis.

Kaubahoov püstitati Tartus Venemaal tol ajal levinud kaubahoovide (*гостиные дворы*) eeskujul kindralkuberner Filippo Paulucci korraldusel.

Kaubahoovi ehitusaastad olid 1816–1819. Hoone projekteeris arhitekt Georg Friedrich Geist.

Rahvasuus nimetati Tartu Kaubahoovi sageli "Venepoed", kuna seal kaubeldi peamiselt Venemaalt pärit kaubaga (tubakas, nahk, sool, heeringas) ning esimestest kaupmeestest enam kui pooled olid venelased. 1850. aasta seisuga oli Kaubahoovis 40 kauplust.

Tartu kaubahoov seostub 1899. aastal äritegevust alustanud populaarse ärimehe Mart Jänese tegevusega, kellele kuulus 1933. aastaks juba kaheksandik ajalooliselt venelaste ja sakslaste äridele kuulunud kaubahoovist, ning tema riidekauplust peeti tollal kogu Baltikumi suurimaks. "Jänese poe" klientideks olid ka maainimesed, kes mõnda peenemasse ärisse poleks tihanud jalga tõsta.

Tartu Kaubahoovi hoonestus hävis Teise maailmasõja ajal juulis 1941. Hoone ja selle sammaste asukoht on maapinnal markeeritud.

* Venepoed (1914)Venepoed (1914)
* Venepoed (1914)Venepoed (1914)

Vaata ka
--------

* Kaubahoovi park

Viited
------

1. 1 2 3 4  Eesti arhitektuur. Köide 4. Tallinn: Kirjastus Valgus, 1999, lk 43
2. ↑  Kaubahoov – Tartu ärielu tuiksoon. Huvitav Žurnaal, sügis 1935
3. ↑   Eestiaegne kaupmees Jänes oli tõeline eesti self-made man

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Tartu Kaubahoov** |
**Kırklareli provints** on 1. järgu haldusüksus (provints) Kirde-Türgis, Türgi Euroopa osas. Provints piirneb läänes Edirne provintsi, põhjas Bulgaaria, lõunas Tekirdaği provintsi ja idas Musta merega. Provintsi keskus on Kırklareli.

Haldusjaotus
------------

* Babaeski ringkond
* Demirköy ringkond
* Kırklareli ringkond
* Kofçazi ringkond
* Lüleburgazi ringkond
* Pehlivanköy ringkond
* Pınarhisari ringkond
* Vize ringkond

Viited
------

1. ↑  Population of provinces by years - 2000-2018, vaadatud 9.03.2019.

Välislingid
-----------

* Kırklareli provintsi koduleht (türgi keeles)

Türgi provintsid

Adana **·**  Adıyaman **·**  Afyonkarahisar **·**  Ağrı **·**  Aksaray **·**  Amasya **·**  Ankara **·**  Antalya **·**  Ardahan **·**  Artvin **·**  Aydın **·**  Balıkesir **·**  Bartın **·**  Batman **·**  Bayburt **·**  Bilecik **·**  Bingöl **·**  Bitlisi **·**  Bolu **·**  Burdur **·**  Bursa **·**  Çanakkale **·**  Çankırı **·**  Çorum **·**  Denizli **·**  Diyarbakır **·**  Düzce **·**  Edirne **·**  Elazığ **·**  Erzincan **·**  Erzurum **·**  Eskişehir **·**  Gaziantep **·**  Giresun **·**  Gümüşhane **·**  Hakkâri **·**  Hatay **·**  Iğdır **·**  Isparta **·**  İstanbul **·**  İzmir **·**  Kahramanmaraş **·**  Karabük **·**  Karaman **·**  Kars **·**  Kastamonu **·**  Kayseri **·**  Kilis **·**  Kırıkkale **·**  Kırklareli **·**  Kırşehir **·**  Kocaeli **·**  Konya **·**  Kütahya **·**  Malatya **·**  Manisa **·**  Mardin **·**  Mersin **·**  Muğla **·**  Muş **·**  Nevşehir **·**  Niğde **·**  Ordu **·**  Osmaniye **·**  Rize **·**  Sakarya **·**  Samsun **·**  Şanlıurfa **·**  Siirt **·**  Sinop **·**  Şırnak **·**  Sivas **·**  Zonguldak **·**  Tekirdağ **·**  Tokat **·**  Trabzon **·**  Tunceli **·**  Uşak **·**  Van **·**  Yalova **·**  Yozgat
**Leida Kikka** (sündinud 28. oktoobril 1959) on eesti ettevõtja, Tartus tegutseva jalatsivabriku Samelin juht ja omanik.

Leida Kikka on lõpetanud Tartu Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna. 

Ta on töötanud Tartu linna Rahvakohtus kohtusekretärina ning alates 1987. aastast Tartu Naha- ja Jalatsikombinaadis eri ametikohtadel: olnud kaadriinspektor, kaadri- ja koolitusosakonna juhataja, peadirektori asetäitja. Aastatel 1992–1994 oli ta RASi Elkar peadirektor. 1994. aastal asus ta juhtima nende kahe asutuse järeltulijat Samelin ASi.

Alates 2017. aastast valmistatakse Samelinis militaarjalatseid NATO armeeüksustele. 

2014. aastast on Leida Kikka ASi Samelin ainuomanik.

Tunnustus
---------

* 2001 aasta naine
* 2015 Valgetähe IV klassi teenetemärk
* 2019 Tartu linna aukodanik ja Tartu Suurtähe kavaler

Viited
------

1. 1 2  Aasta naine ei pea ennast maksuvõlglaseks ETA/Delfi, 13.11.2001
2. ↑  Katri Soe Leida Kikka: Mind huvitab areng! Äripäev, 6. detsember 2006
3. ↑  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 19232
4. ↑  Volikogu nimetas Tartu aukodanikud Tartu linna koduleht, 25.01.2019

Välislingid
-----------

* Sverre Lasn. Leida Kikka, Samelini hing Kaitse Kodu!, nr. 5, mai 2017
* Mark Šandali. Samelini juhataja: orden kohustab veelgi enamaks ERR, 4. veebruar 2015
* Martin Pau. Samelin loodab edu militaarmessidel Postimees, 23. jaanuar 2014
* Katri Soe. Leida Kikka: Mind huvitab areng! Äripäev, 6. detsember 2006
**Elektrifitseerimine** on teiste energialiikide asemel elektrienergia kasutuselevõtt. **Kitsamas tähenduses** on elektrifitseerimine riigi mingis majandusharus (näiteks tööstuses) elektrienergiale üleminek või kogu riigi majanduses elektrienergiaga seotud infrastruktuuri ja elektroenergeetika eelisarendamine. 

Elektrifitseerimine algas 19. sajandil, kui gaasilaternaid hakati asendama elektervalgustitega nii tänava- kui ka tööstusvalgustuses. Esimesi tööstuslikke elektrijaamu hakati rajama 1873. aastal.

Eesti elektrifitseerimine
-------------------------

 *Pikemalt artiklis  Eesti elektrifitseerimine*
Eesti elektrifitseerimine algas tööstusettevõtetele väikeste valgustuselektrijaamade ehitamisega. Esimene selline jaam valmis 1882 Kreenholmi Manufaktuuris. Esimene avalik elektrijaam avati 1907 Pärnus (Pärnu elektrijaam).

Vaata ka
--------

* GOELRO

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6  *Eesti nõukogude entsüklopeedia.* 2. köide: *CERA–FILL.* Tallinn: Valgus, 1987, lk 512.

Kirjandus
---------

* *Eesti nõukogude entsüklopeedia.* 2. köide: *CERA–FILL.* Tallinn: Valgus, 1987, lk 512.
**Elektriline suurus** on mõõtetehnikas kasutatava liigituse alusel selline mõõdetav füüsikaline suurus, mis on olemuselt elektriline (nt pinge või voolutugevus) või suuruse esinemisel vahelduvsuurusena selle parameeter (nagu sagedus, faasinihe jm). 

Elektriliste suurustena on käsitletavad ka elektrilised signaalid (elektriline signaal andurist, elektriliseks muundatud helisignaal, raadiosignaal antennis jms.). Nende suhtelise keerukuse tõttu iseloomustatakse neid tihti spektri kaudu (spektraalmõõtmiste abil).

Vastandiks elektrilistele suurustele on mõõdetavad mitte-elektrilised suurused, nagu näiteks temperatuur, jõud ja kaal, rõhk, geomeetrilised mõõtmed, liikumiskiirus, asend jt. Ka mitte-elektriliste suuruste mõõtmiseks kasutatavad mõõtevahendid võivad oma toimimise põhimõtte või väljundsignaali poolest olla elektrilised.

Elektriliste suuruste ja/või nende parameetrite mõõtmist käsitletakse elektrimõõtmistena.

Tänapäeval on elektrimõõtmiste vahendid põhiliselt elektroonsed, nagu seda on ka suur osa mitte-elektriliste suuruste mõõtevahendeid.
**Rulluisusport** on spordiala, kus sõidetakse rulluiskudega. 

Rulluisuspordi võistlusi korraldatakse nii Eestis kui ka välismaal.

Rulluisuspordi liigid
---------------------

### *Freeskate*

*Freeskate* on üks rulluisuspordi alaliike, kus kasutatakse rulluiske eri oludes, omandatakse rohkem pidurdusviise, pöördeid, nende kombineerimist, hüppeid, trikke, tehakse tasakaalu ja koordinatsiooniharjutusi ning muid võtteid rulluiskude paremaks valitsemiseks. *Freeskate* hõlmab eri rulluisustiile, näiteks kiir-, triki- ja *off-road* rulluisutamist. *Freeskate*'i juurde kuuluvad takistuste ületamised, oskus sõita eri teekatetel, tagurpidi sõitmine, järsud kallakud, astmed, trepil sõitmine, murule veeremine, hüpped, *slide’id*, sõitmine ühel jalal, krossisõidud, laskumised, tõusud jne. Freeskate treeningutes osalemiseks eeldame osalejatelt põhioskuste ja baastehnika olemasolu.

### Kiirrulluisutamine

Kiirrulluisutamine on sport, kus arendatakse kiirust, vastupidavust ja tehnikat. Keskendutakse teatud kiiruisutehnikatele, sooritades imitatsiooniharjutusi, harjutusi liikumisel ja tehakse praktilist sõitu. Uisusammul keskendutakse igale detailile eraldi ja hiljem seotakse tehnika kokku – õige kehaasend, veeremine väliskandil, tõuge, tõuke lõpu sooritus, kallutamine, jala toomine puhkefaasis, uisu etteviimine. Kiiruse juures on oluline veel sprinditehnika, kurvitehnikad, grupis ja tuules sõitmine, laskumised ja tõusud.

Rulluisuvõistlused
------------------

Rahvusvaheline rulluisuliit asutati 1924. aasta aprillis. Selle algne eesmärk oli rulluisuvõistluste jälgimine. Kuid 1947. aastal korraldati esimesed rulluisutamise maailmameistrivõistlused. Suurimad võistlused on eri tüüpi rulluisuspordi maailmameistrivõistlused.

Varustus
--------

Rulluisutamisel on oluline kindlasti varustus – rulluisud, tugikaitsed ja kiiver. Enamik rulluiske on pidurdussüsteemiga. 

Rulluiske valmistatakse mitmeks otstarbeks: harrastusrulluisud (4 rattaga), treeningurulluisud, võistlusrulluisud, hokirulluisud, iluuisutaja rulluisud. 

Saapad peaksid kindlasti olema parajad ja tugevasti jalas, algajale ei soovitata liiga kiireid rattaid. Rattad on erinevad, sõltuvalt sellest, kas harjutame asfaldil, puupõrandal, tsementkattel jm. Koos rulluiskudega tuleb muretseda randmekaitsmed, põlvekaitsmed, küünarnukikaitsed, kiiver.

Kiir-rulluisud

Võistlused
----------

* Berliini Rulluisumaroton
* Tartu Rulluisumaraton
* Eesti meistrivõistlused kiirrulluisutamises

Meeste maailmarekordid| Vahemaa(m) | Võistleja | Aeg | Kuupäev | Koht |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 300 | Simon Albrechrt | 23.003 | 28.07.2014 | Saksamaa |
| 500 | Simon Albrecht | 38.601 | 29.07.2014 | Saksamaa |
| 1000 | Bart Swings | 1.17.431 | 30.07.2014 | Saksamaa |
| 1500 | G.De Presio | 2.07.770 | 1.08.1980 | Itaalia |

Viited
------

1. 1 2  "Rulluisukool". Originaali arhiivikoopia seisuga 7.10.2021. Vaadatud 7.10.2021.
2. ↑  "Elwatersport". 17.08.2018. Vaadatud 07.10.2021.
3. ↑  APEK digital. "ABC-rulluisutamine". Vaadatud 07.10.2021.
4. ↑  "Inline Speed Skateing". *Wikipeedia*. 24.06.2021. Vaadatud 07.10.2021.
|  |
| --- |
|  |
| Medalikohad |
| Copa América |
| **Kuld** | 2021 |  |
| **Pronks** | 2019 |  |

**Giovani Lo Celso** (sündinud 9. aprillil 1996 Rosarios) on Argentina jalgpallur, kes mängib keskpoolkaitsjana Hispaania kõrgliiga klubis Villarreal ja Argentina jalgpallikoondises.

Ta alustas karjääri kodulinna klubis Rosario Central. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta Argentina kõrgliigas 2015. aastal.

2016. aasta juulis sõlmis ta viieaastase lepingu Prantsusmaa kõrgliiga klubiga Paris Saint-Germain. Kuni 2016. aasta detsembrini jäi ta laenule Rosario Centrali. Hooajal 2017–18 tuli ta Paris Saint-Germainiga Prantsusmaa meistriks.

2018. aasta augustis suundus ta laenule Hispaania klubisse Real Betis. Ta oli hooajal 2018–19 klubi suurim väravakütt 17 väravaga, millest 10 väravat Hispaania liigas. Lisaks lõi ta sel hooajal viis väravat UEFA Euroopa Liigas. 2019. aasta aprillis sõlmis ta Real Betisega püsiva lepingu. 2019. aasta augustis suundus ta laenule Tottenham Hotspuri, kuhu läks püsivalt üle 2020. aastal. 2022. aasta jaanuaris läks ta Tottenhamist laenule Villarreali.

2016. aasta suveolümpiamängude jalgpalliturniiril kuulus Lo Celso Argentina olümpiameeskonda. Argentina jalgpallikoondises tegi ta debüüdi 11. novembril 2017 mängus Venemaa vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 7. septembril 2018 sõprusmängus Guatemala vastu. 2021. aastal võitis ta Argentina koondisega Copa América. Ta on kuulunud Argentina koondisse ka 2018. aasta maailmameistrivõistlustel ja 2019. aasta Copa Américal.

Tema noorem vend Francesco Lo Celso (sündinud 2000) on samuti jalgpallur.

Saavutused
----------

Paris Saint-Germain
* Ligue 1: 2017–18
* Coupe de France: 2016–17, 2017–18
* Coupe de la Ligue: 2017–18
* Trophée des Champions: 2017, 2018

| * v
* r
Argentina koondis  –  2018. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused |
| --- |
| 

* 1 Guzmán
* 2 Mercado
* 3 Tagliafico
* 4 Ansaldi
* 5 Biglia
* 6 Fazio
* 7 Banega
* 8 Acuña
* 9 Higuaín
* 10 Messi (c)
* 11 Di María
* 12 Armani
* 13 Meza
* 14 Mascherano
* 15 Pérez
* 16 Rojo
* 17 Otamendi
* 18 Salvio
* 19 Agüero
* 20 Lo Celso
* 21 Dybala
* 22 Pavón
* 23 Caballero
* Treener: Sampaoli

 | Argentina |
**Elektrilöök** on suhteliselt tugeva (eriti lihaste kokkutõmmet tekitava) elektrivoolu läbiminek inimese või looma kehast.
Keha läbiva elektrivoolu toime sõltub voolu tugevusest ning liigist (alalisvool, vahelduvvool), voolu mõjumise kestusest ja voolu teekonnast kehas.

Elektriohumärk  
ISO 7010 W012

Surmav voolutugevus
-------------------

Elekter kujutab inimesele ohtu mitmel põhjusel.

Eluohtlik on vool siis, kui see kulgeb läbi inimese südame ja kutsub esile südamevatsakeste lihaste koordineerimatu virvenduse (fibrillatsiooni). Sel juhul lakkab vereringe ja kogu inimkeha, sealhulgas aju, ei saa enam verega edasikantavast hapnikku ega veresuhkrut. Aju võib verevarustuse katkemist taluda enimalt 5 minutit, misjärel saabub surm.

Inimese närvisüsteemi toimimiseks ja lihaste juhtimiseks kasutab organism muuhulgas elektrisignaale. Väljastpoolt mõjuva elektrivoolu mõju all inimese närvid ja lihased ei taju organismi saadetud loomulikke signaale ning võõraste signaalide järgi võivad lihased kokku tõmbuda või lõdvestuda. Siin on oluline täheldada vahelduvvoolu raskemat mõju südametegevuse häirimisel kui sama pingega alalisvoolu korral.

Elektrilöögi mõjul inimese kehas vabanenud energia võib põhjustada tõsiseid termilisi ja ka mehaanilisi kahjustusi..

Elektrilöök või olla surmav, kui 50 Hz vahelduvvoolu tugevus ületab väärtuse, mis on umbes 0,05 A. Seepärast on rikkevoolukaitselüliti rakendusvooluks kokku lepitud 0,03 A ehk 30 mA. Lisaks peab kaitse rakenduma kiiresti – hiljemalt 30 millisekundi jooksul, et ei tekiks ohtliku kestusega vooluoimpulssi.

Elektrilöögi seisukohalt loetakse ohutuks väikepinged, mille korral pinge elektrijuhtide vahel või juhi ja maa vahel ei ületa vahelduvpinge korral 50 V ja pulsatsioonivaba alalispinge korral 120 V.

Elektri mõju inimkehale on väga individuaalne, olenedes eriti sellest, milliseid kehaosi elektrivool läbib. Mõju sõltub ka inimese südame seisukorrast, naha takistusest ja mitmesugustest välistingimustest.

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 18. september 2020. Vaadatud 3. juulil 2022.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
2. ↑  
	* Elektriohutuse tagamine elektripaigaldistes
**AS Leibur** on Eesti vanim pagaritööstusettevõte.

Ettevõtte eelkäija oli 1762. aastal Tallinna vanalinnas Julius Valentin Jaekschi asutatud pagaritöökoda. See aasta tähistab ka Eesti tööstusliku leivatootmise algust.

Ettevõte kannab **Leiburi** (tootmiskoondis "Leibur") nime aastast 1976.

Tootmiskoondis Leibur oli Eesti NSV suurim leivatööstusettevõte, mis moodustati 1976. aastal Tallinna Leivakombinaadi, Haapsalu Leivatehase ja Salutaguse Pärmitehase ühendamisel. Aastal 1978 valmistati ettevõttes 40 908 tonni pagaritooteid, 1587 tonni kondiitritooteid, 3818 tonni makarone, 2296 tonni pärmi.

Aastal 1997 koondus tootmine Tallinna Kadaka tehasesse.

Ettevõtte omanikud on vahetunud mitu korda. Aastal 1998 said omanikeks 55% osalusega Vaasan & Vaasan Oy ja 45% osalusega Cerealia AB. Leibur kuulub Baltikumi leivatööstuskontserni VAASAN Grupp.

Aastal 2009 oli VAASAN Grupi käive 400 miljonit eurot ja töötajaid oli kokku 3000.

Viited
------

1. 1 2  EE 12. köide, 2003: 558.
2. 1 2 3 4 5 6 7   (vaadatud 16.01.2013)
3. ↑  Toimetuskolleegium: L.Valt, L. Raudtits, A. Mihkelsoo, "Tallinn. Lühientsüklopeedia", Tallinn, Kirjastus Valgus, lk 230, 1979
4. ↑   (vaadatud 16.01.2013)

Välislingid
-----------

* AS Leiburi koduleht
**Leida Sibul** (31. august 1920 Valga – 14. veebruar 2012) oli eesti laulja.

Ta õppis kutsekoolis õmblejaks, kuid unistas teatrirollidest.

Ta õppis aastatel 1940–1941 ja 1947–1949 Tallinna Riiklikus Konservatooriumis (õpetaja Jenny Siimon), hiljem eraviisiliselt sama õpetaja juures.

Töötas aastatel 1951–1953 artellis Salvo ja 1953–1957 trükikojas Kommunist.

Leida Sibul oli aktiivne isetegevuslane, esines nii solistina kui ka duettides ja vokaalansamblites. Laulis 1957–1976 Eesti Raadio segakooris. Tuntuim oli tema duett Hilda Koniga (1955–1961). Sibulal on pisiroll (Silva ema) filmis "Keskea rõõmud".

Isiklikku
---------

Tema isapoolne vanaisa Hans Anderson oli rootslane. Tema isa Andres Anderson oli Valga raudteelaste puhkpilliorkestri dirigent. Tema poeg oli Lembit Sibul. Tema emapoolne onupoeg on Mihkel Zilmer.

Viited
------

1. 1 2 3  "Igihaljas Valga õun"[*alaline kõdulink*] Eesti Naine, 7. september 2004
2. 1 2 3 4  Leida Sibul Valgamaa koduloolises andmebaasis ISIK (vaadatud 18. juuni 2012)