recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Tõnu Pullerits** (sündinud 19. septembril 1962 Võrus) on eesti füüsik.

Elulugu
-------

Tõnu Pullerits on agronoomi poeg.

Ta lõpetas 1981 Friedrich Reinhold Kreutzwaldi nimelise Võru 1. Keskkooli ja 1986 Tartu Riikliku Ülikooli füüsikaosakonna. Ta oli Eesti NSV TA Füüsika Instituudi aspirant ja kaitses 1991 Tartu Ülikoolis filosoofiadoktori kraadi füüsikas väitekirjaga "*Primary energy transfer in photosynthesis. Model calculations*". Ta täiendas end 1992 Amsterdami Vabas Ülikoolis ning 1993–94 Umeå ja Lundi ülikoolis. Ta oli 1994–97 Lundi Ülikooli keemilise füüsika osakonna külalisteadur, 1997. aastast dotsent ja 2008. aastast keemilise füüsika professor[*viide?*]. Loengukursused: füüsikaline keemia ja optilised meetodid molekulaarspektroskoopias.

Teadustöö
---------

Pullerits uuris esmase energia ülekannet fotosünteesis, suunatud ülikiireid dünaamilisi protsesse korrastatud süsteemides, uusi fotoaktiivseid materjale ja päikesepatareisid. Ta on esitanud koos kaastöötajatega fotosünteesi esmase energia ülekande üksikasjaliku kirjelduse ja teinud kindlaks, et ergastatud seisund fotosünteesivas antennis on delokaliseerunud üle mitme klorofüllimolekuli. Ta on Eesti Füüsika Seltsi asutajaliige ja tal on üle 70 teadustrükise. Tõnu Pullerits on Rootsi Kuningliku Teaduste Akadeemia liige.

Teoseid
-------

* Exciton delocalization length in the B850 antenna of Rhodobacter sphaeroides (kaasautorid M. Chachisvili, V. Sundström). // J. Phys. Chem. B 100 (1996)
* Electron-phonon coupling and vibronic fine structure of light-harvesting complex II of green plants. Temperature dependent absorption and highresolution fluorescence spectroscopy (kaasautor). // J. Phys. Chem. B 101 (1997)
* Photosyntethic light harvesting: reconciling dynamic and structure of purple bacterial LH2 reveals function of photosynthetic unit (kaasautorid V. Sundström, R. van Grondelle). // J. Phys. Chem. B 103 (1999)
* Exicton states and relaxation in molecular aggregates: numerical study of photosynthetic light harvesting. // J. Chinese Chem. Society 47 (2000)
* Exicton delocalization probed by excitation annihilation in the light-harvesting antenna LH2 (kaasautor). // Phys. Rev. Lett. 86 (2001)
* Fluorescence depolarization dynamics in the B850 complex of purple bacteria. // Chem. Phys. 275 (2002)
* Spectroscopic units in conjugated polymers. A quantum chemically founded concept (kaasautor W. J. D. Beenken). // J. Phys. Chem. B 108 (2004).

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Kirjandus
---------

* EE 14, 382
* EUPT.
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

Välislingid
-----------

* Tõnu Pullerits Monashi Ülikooli kodulehel

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
Mont Blanc, Lääne-Alpide kõrgeim tipp, vaadatuna Valle d'Aostast Itaalias
Lääne-Alpid kosmosest
**Lääne-Alpid** on Alpide lääneosa, sealhulgas Prantsusmaa kaguosa (Savoia departemang), kogu Monaco, Itaalia loodeosa ja Šveitsi edelaosa (Valais' kanton). Kagus külgneb mäestik Itaalia Po madalikuga. Läänes eraldab Rhône'i jõe org selle Keskmassiivist. Lääne-Alpide põhjaosa - selle mõiste laiemas tähenduses - moodustavad Šveitsi Eel-Alpid.

Tipud ja mäekurud on kõrgemad võrreldes Ida-Alpid, samas mäestik ise ei ole nii lai ja kaarjas.

*Partizione delle Alpi*
-----------------------

Kaheksa Lääne-Alpide lõiku (1-8) *Partizione delle Alpi* järgi
Itaalia *Comitato Geografico Nazionale* (riiklik geograafiakomitee) poolt 1926. aastal pärast IX *Congresso Geografico Italiano* (Itaalia geograafiakongress) vastu võetud *Partizione delle Alpi* (Alpide jaotus) on Alpid jaotatud kolmeks peamiseks osaks: Lääne-, Kesk- ja Ida-Alpid.

Selles traditsioonilises jaotuses algavad Lääne-Alpid Bocchetta di Altarega (või *Colle di Cadibonaga*) ja lõpevad Col Ferret'ga.

*Partizione delle Alpi* jagab Lääne-Alpid järgmiseks kaheksaks lõiguks (sulgudes lõigu number):

Mereäärsed Alpid (*1*), Cotti Alpid (*2*), Graie Alpid (*3*), Provence'i Alpid (*4*), Dauphiné Alpid (*5*), Provence'i Eel-Alpid (*6*), Dauphiné Eel-Alpid (*7*) ja Savoia Eel-Alpid (*8*).

Vaata ka
--------

* Kesk-Ida-Alpid
* Ida-Alpid
* Alpide geograafia
**Arnold Soinla** (kuni 1936 **Arnold Sööberg**; 12. september 1913 Orjoli kubermang, Venemaa – 20. mai 1940 Norra) oli esimene eestlane, kes hukkus Teise maailmasõja lahingus.

Arnold Soinla isa Johannes Sööberg oli pärit Krimmist, ema oli Kolga vallast Harjumaalt. Arnold kasvas üles Kolga vallas.

Soinla põgenes Talvesõja alguses Soome, teenides Lapua kirikukülas moodustatud ja rahvusvahelise koosseisuga brigaadis. Talvesõja lõpp muutis eestlaste olukorda ja 24. aprillil 1940 alustas Lapualt 10–12 eesti meest koos kolmekümne belglasega teekonda Põhja-Norrasse. Soinla võttis Norra sõjaväelasena osa Narviki lahingust Norras, kus ta sõdis Saksa vägede vastu. 

Enamik andmeid tema kohta pärineb 2001. aastal välja antud Gustav Lepiku päevikust, kus tema kohta on kirjutatud: "Soinla langes lahingus sakslastega kell kaks päeval Lillebalaki mäel".

Arnold Soinla maeti 28. mail 1940 Norras Tromsi maakonnas Lenviki kirikuaeda.

Välislingid
-----------

* Küllo Arjakas. "Esimene eestlasest II ilmasõja ohver suri Norras". Postimees, 22. mai 2006
* Norrapoisid - Eesti vabatahtlikud Norras Narviki lahingutes 1940, Kaitse Kodu! nr 2 2021. a.
Lena Andersson (oktoobris 2013)
**Lena Margareta Andersson** (sündinud 18. aprillil 1970 Stockholmis) on rootsi romaanikirjanik ja ajakirjanik.

Ta on õppinud Stockholmi Ülikoolis inglise ja saksa keelt ning politoloogiat, tal on nendes ainetes bakalaureusekraad.

Ta on teinud kaastööd ajalehtedele Svenska Dagbladet ja Today's News ning juhtinud raadiosaateid.

Tema romaan "Egenmäktigt förfarande – en roman om kärlek" võitis 2013. aastal Rootsi kirjandusauhinna Augustipreemia ja ajalehe Svenska Dagbladet kirjandusauhinna.

Teosed
------

* 1999 – "Var det bra så?" (romaan)
* 2001 – "Duktiga män och kvinnor"
* 2004 – "Du är alltså svensk?" (romaan)
* 2006 – "Duck City" (romaan)
* 2009 – "Slutspelat" (romaan)
* 2011 – "Förnuft och högmod" (romaan)
* 2013 – "Egenmäktigt förfarande – en roman om kärlek" (romaan; inglise keeles "Wilful Disregard", 2013, tõlkinud Sarah Death; eesti keeles "Omavoli", 2015, tõlkinud Tiina Mullamaa)
* 2013 – "Ingens mamma" (antoloogia)
* 2014 – "Utan personligt ansvar" (romaan)
* 2018 – "Acts of Infidelity" (romaan, inglise keelde tõlkinud Saskia Vogel)
* 2022 – "Son of Svea" (romaan, inglise keelde tõlkinud Sarah Death)

### Eesti keelde tõlgitud

Tema romaanidest on eesti keeles ilmunud "Omavoli" (2015, sarjas "Põhjamaade romaan", tõlkija Tiina Mullamaa) (originaal: 2013, "Egenmäktigt förfarande") ja 2017. aastal "Isiklikult vastutamata" (tõlkija Maarja Aaloe). 

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Lena Andersson** |
**Mīlgrāvise mõis** (*Mīlgrāvja muiža*) oli mõis Lätis Riia linnas Vecmīlgrāvise asumis. Peahoone asus Mīlgrāvise kanali kaldal. Saksa keeles oli nimi *Mühlgraben*, varem tõenäoliselt *Rodenbergs Hof*. Vana haldusjaotuse järgi asus mõis Riia kreisi Daugavgrīva kihelkonnas.

Mīlgrāvise kanal tekkis aastal 1266, mil Dünamünde klooster kaevas oma vesiveski tarvis Ķīšezersi järvele uue väljavoolu, kuigi kanal jälgis seal varem voolanud **Dūņupe** oja sängi. Kanal sai nimeks *Mühlen Graben* ('veskikraav'), millest aja jooksul kujunes lätipärane Mīlgrāvis. Veski valmimise aeg ei ole teada, ka pole selle kohta teateid pärast seda, mil Liivi ordu selle üle võttis.

Tõenäoliselt XVII sajandil kujunes veski juurde mõis. Johann Christoph Brotze kaardil on selle asukohas kujutatud mõisa nimega Rodenbergs Hof. Tänapäevaks on peaaegu kõik jäljed mõisast hävinud. Säilinud on mõisa vakuraamat, mille põhjal teame, et mõisale kuulus ka Dünamünde ordulinnuse ala. Aastal 1760 sai mõisa omanikuks Wilhelm von Fermor, tema suguvõsa valduses oli mõis ka XIX sajandil.

Aastal 1922, mil mõis maareformi käigus võõrandati, kuulus sellele 314 hektarit maad.

Viited
------

1. ↑   Heinrich Hagemeister. Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands. Band 1. Riga, 1836 - Lk. 41.
2. ↑  Latviešu konversācijas vārdnīcas 13. sējuma 25 630 sleja

Välislingid
-----------

* Sissekanne Riia mõisate veebisaidil (*läti keeles*)
Martin Sookael. (Foto: Sandra Palm)
**Martin Sookael** (sündinud 22. märtsil 1983) on eesti turundusspetsialist, videograaf ja helilooja.

Ta lõpetas 2001. aastal Audentese Erakooli. 

2002. aastal müütas USAs Southwestern Company juures ukselt uksele raamatuid. Aastatel 2002–2009 oli vabakutseline videokunstnik, fotograaf, programmeerija ja kujundaja. Ta on näiteks olnud lavastuste "Dr. Tõrva ja professor Sule süsteem", "Roots", "KrabattabarK", "Haned võlgu", "Hädaorg", "Tervitustega minu heale sõbrale kontseptsioonile" ja "Layout" videokunstnik.. Aastatel 2003–2006 töötas ta New Balance Balticsi koolitus- ja turundusjuhina.[*viide?*] Oli 2007–2009 Estraveli veebiarendusjuht.[*viide?*]

2009. aastal sügisel alustas ta lavastaja ja projektijuhi rollis koos Jürgen Rooste, Siim Aimla, Birk Rohelennu ja Cabaret Rhizomega luuleõhtute sarja "Cabaret Interruptus" korraldamist. Pooleteist aasta jooksul kasvas pisikesest paarikümne sõbraga keldrisündmusest alguse saanud organisatsioon nii kaugele, et "Cabaret Interruptusele" usaldati 30. Tallinna vanalinna päevade avamiseks muusikali kirjutamine. Ta on 2010. aastal loodud ettevõtte Community Tools kaasasutaja.[*viide?*]

Martin Sookael on idufirmade Meie Tallinn ja Multiverse.im tegevjuht.[*viide?*]

Uue Maailma Seltsi algusaastatel osales ta seltsi tegevuses ning aitas teostada seltsi veebi- ja ajalehte. Ta oli ajalehe Väike-Ameerika Hääl kaasasutaja ja esimese kuue numbri disainer (2008–2010).[*viide?*]

Martin Sookael on kirjastanud mitu raamatut, nende seas näiteks Mart Sanderi raamatu "Z, the Terminal Letter".[*viide?*]

Viited
------

1. ↑  Päring inforegister.ee andmebaasis[*alaline kõdulink*]
2. ↑  Koolilõpetajad 2001, SL Õhtuleht, 20. juuni 2001.
3. ↑  "Sümfoonia kolmele dirigendile. Laval üks viiul.", Kanuti Gildi Saal

Välislingid
-----------

* Koduleht
* Twitter
* Facebook
Heraldiline tinktuur verepunane ja sellele vastav viirutus
**Verevärv** (prantsuse keeles *sanguine*) ehk **verepunane** on tumepunase või punakaspruuni värvusega, "vere värvi" heraldiline tinktuur, mis kuulub harvaesinevate lisavärvide hulka.

Mõni allikas samastab selle mooruspuuvärviga (*Murrey*): need on küll värvitoonilt erinevad, kuid neil on sarnane viirutus.

Kasutamine
----------

Verevärvi on ajalooliselt kasutatud enamasti Inglismaa vappidel. J. Parker toob näiteks Clayhillsi vapi Šotimaal:

*"Per bend sanguine and vert, two greyhounds courant bendwise argen"*
"Verepunaseks ja roheliseks kaldjaotatud vapil kaks jooksvat hurta [...]"
Mõni allikas loeb verepunaseks Läti lipu punase värvuse.

Pildid
------

* Clayhillsi perekonna vapp.Clayhillsi perekonna vapp.
* Serbia armee logistikabaasi embleemSerbia armee logistikabaasi embleem

Vaata ka
--------

* Punane (heraldika)
* Mooruspuuvärv (heraldika)
* Veripunane

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Verevärv (heraldika)** |

Viited
------

1. ↑  H. Gough, J. Parker. A Glossary of Terms Used in Heraldry. 1894
2. ↑  "Tincture. - yourarmiger.com (blogi)". Originaali arhiivikoopia seisuga 8. jaanuar 2020. Vaadatud 16. detsembril 2020.
3. ↑
4. ↑  H. Gough, J. Parker. A Glossary of Terms Used in Heraldry. 1894
**José Francisco de San Martín y Matorras** (25. veebruar 1778 – 17. august 1850) oli Argentinast pärit El Río de la Plata sõjaväelane ja poliitik ning üks Argentina, Tšiili ja Peruu vabastajatest. Ta on Simón Bolívari kõrval üks kahest Hispaania-Ameerika iseseisvussõja tähtsamast tegelasest.

Aprillis 1784, kuueaastaselt, saabus ta koos perega Hispaaniasse Cádizi linna. Seda pärast Buenos Aireses viibimist. Ta asus hiljem elama Málaga linna. 1786. aastal alustas ta õpinguid Real Seminario de Nobles Madridis ja Escuela de Temporalidades Málagas. Hiljem astus ta Hispaania armeesse ja tegi sõjaväekarjääri Murcia rügemendis. Ta võitles Põhja-Aafrikas, seejärel Napoleon I  ülemvõimu vastu Hispaanias ning osales Bailéni ja La Albuera lahingutes.

Pärast kolonelleitnandi auastme saamist ja vahepeatust Londonis naasis ta 34-aastaselt 1812. aastal Buenos Airesesse, kus ta seadis end Río de la Plata Ühendatud Provintside iseseisvumise teenistusse. Talle usaldati ratsagrenaderide rügemendi loomine (mis kannab tänapäeval tema nime), mis sai oma tuleristsed San Lorenzo lahingus. Hiljem määrati ta kindral Manuel Belgrano asemel Põhjaarmee ülemaks. Seal mõtles ta välja oma kontinentaalse plaani, mõistes, et patriootide triumf Hispaania-Ameerika iseseisvussõjas saavutatakse ainult siis, kui kõrvaldatakse kõik rojalistlikud põhiolemused, mis olid koloniaalsüsteemi säilitamisele lojaalsed võimukeskused Ameerikas.

Kui ta nimetati Mendoza linnas asuva Cuyo kuberneriks, pani ta oma projekti käima: pärast Andide armee organiseerimist ületas ta samanimelise mäeaheliku ja juhtis Tšiili vabastamist Chacabuco ja Maipú lahingutes. Seejärel ründas ta Tšiili poolt organiseeritud ja rahastatud laevastikuga Lõuna-Ameerika Hispaania võimukeskust Lima linna. Selleks andis talle juhiseid Tšiili senat. Seejärel kuulutas ta 1821. aastal välja Peruu iseseisvuse. Ta lõpetas oma relvakarjääri pärast Guayaquili nõupidamist Simón Bolívariga 1822. aastal, kus ta andis talle üle oma armee ja eesmärgi viia lõpule Peruu vabastamine.

Viited
------

1. ↑  Peeter Jaani. "Simón Bolívar". *Wikipedia*.
2. ↑  Peeter Jaani. "Napoleon I". *Wikipedia*.

Muud allikad
------------

* José de San Martín 2022
Anto Veldre tõepõhjahäkatonil 2017. aastal
**Anto Veldre** (sündinud 14. augustil 1961) on eesti infoturbeekspert, publitsist ja koolitaja. 

Veldre on interneti turvalisuse teemaga tegelenud alates 1990. aastate algusest, mil internet Eestisse jõudis. Ta on olnud arvutiõpetaja, ettevõtte IT-juht ja finantsasutuse infoturbejuht. Ta töötas 2017 aasta lõpuni Riigi Infosüsteemi Ametis infoturbeeksperdina ning kommunikatsiooniosakonna analüütikuna. Ta on Eesti Internetikasutajate Nõukoja, mis koondab Eesti rahvusdomeeni .ee haldamise reeglites kaasa rääkivaid eksperte, liige.

Veldre on propageerinud vaba tarkvara (so UNIXi-laadsete operatsioonisüsteemide, nagu Linux) kasutamist riigiasutustes ja ettevõtetes. 1995. aastal avaldas ta internetis juhendi "Tigu lahkamas, ehk ekskursioon UNIXi maailma", mis on siiani üks vähestest eestikeelsetest algajale mõeldud UNIX-it tutvustavatest juhenditest. Juhend annab ülevaate UNIX-i operatsioonisüsteemi põhikäskudest võrdluses MS-DOS-i ja Windowsiga.

Anto Veldre oli Eesti UNIXi Pruukijate Seltsi asutava toimkonna liige.

2012. aasta lõpus avaldatud Sirbi artiklisarjas "Infoühiskonnast hereetiliselt" käis ta välja Eesti e-identiteedi idee, mille kohaselt võiks välismaalastel olla võimalus omandada Eesti digi-ID koos sellega kaasneva ligipääsuga Eesti e-teenustele. Kaks aastat hiljem, 2014. aasta lõpus, avaski Eesti võimaluse välismaalastele saada e-identiteet; seda tuntakse e-residentsuse programmi nime all.

Viited
------

1. ↑  "Anto Veldre". HUWY - www.eesti.huwy.eu. Originaali arhiivikoopia seisuga 19.01.2015. Vaadatud 19.01.2015.
2. ↑  "RIA koondas legendaarse Eesti turvaspetsialisti Anto Veldre". *Geenius.ee*. 08.01.2018.
3. ↑  "Internetikasutajate nõukoda". Eesti Interneti SA - www.internet.ee. Originaali arhiivikoopia seisuga 19.01.2015. Vaadatud 19.01.2015.
4. ↑  Anto Veldre. "Tigu lahkamas, ehk ekskursioon UNIXi maailma" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 11.09.2018. Vaadatud 11.09.2018.
5. ↑  Akadeemilise andmeside areng Eestis. EENet
6. ↑  Anto Veldre (9. november 2012). "Infoühiskonnast hereetiliselt". *Postimees.ee*. Vaadatud 19.01.2015.
7. ↑  "Eesti avab 2014. aasta lõpus oma e-teenused ülejäänud maailmale". Majandus- ja kommunikatsiooniministeerium. Originaali arhiivikoopia seisuga 19.01.2015. Vaadatud 19.01.2015.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Anto Veldre** |
**Tarasarik** (*Polyscias*) on õistaimede perekond araalialiste (*Araliaceae*) sugukonnast. Perekonda kuulub 150–173 liiki, kes asustavad Vana Maailma troopilist regiooni Aafrikast Vaikse ookeani piirkonnani.

Kirjeldus
---------

Tarasarikud on igihaljad puittaimed, kujult nii väikesed kui ka suured põõsad või puud. Neil puuduvad kaitsvad kohastumused (karvad, ogad, soomused) ja taime maapealsed osad on sageli paljad. Mõne liigi vegetatiivsed osad on tugeva terava aroomiga.

Vastakud, tihti võrse tippu koondunud lehed koosnevad lehelabast ja -varrest. Lehelaba on lihtne või jagunenud paaritusulgjalt kuni viieks paariks lehekesteks. Lehed on terveservalised või lõhised või saagjad. Kaks abilehte on mõnikord lehevarrel sellega kokku kasvanuna või on redutseerunud soomusteks.

Õied on harva kahesugulised, enamasti ühesugulised. Liitõisik koosneb sarikjatest, nutjatest või tähkjatest osaõisikutest. Mõnel liigil on omaette kahesuguliste õitega sarikõisik ja lisaks üks või mitu ühesugulist isasõit. Õis on liigendatud õieks ja õieraoks, harva on õied istuvad.

Õied on radiaalsümmeetrilised ja nelja-viie, harva kuni kaheksa- või enamaosalise kaheli õiekattega. Neli, viis, harva kuni 8 või enam tupplehte moodustavad lainelise pärja või on näha vaid väikeste hammastena. Kroonlehti on neli või viis, harva kaheksa või enam. Ringina paiknevaid tolmukaid on samuti neli või viis, harva 8 või enam. Tolmukapea avaneb pikisuunalise piluga. Neli, viis, või kaheksa, harva rohkem viljalehte on koondunud vastavalt mitmekambriliseks sigimikuks.

Ühe seemnega luuviljad on silindrilised või ümarad või külgedelt lapiku kujuga.

Liike
-----

* *Polyscias filicifolia* (C.Moore ex E.Fourn.) - nõtke tarasarik
* *Polyscias fruticosa* (L.) Harms - põõsas-tarasarik
* *Polyscias guilfoylei* (Bull) L.H.Bailey - polüneesia tarasarik
* *Polyscias murrayi* (F.Muell.) Harms - viba-tarasarik
* *Polyscias paniculata* (DC.) Baker - kanaka tarasarik
* *Polyscias scutellaria* (Burm.f.) Fosberg - sokotra tarasarik
* *Polyscias rodriguesiana* - Rodriguese endeemne tarasarikuliik

Pildid
------

* Puukujuline Polyscias murrayiPuukujuline *Polyscias murrayi*
* Väikese puu kujuline Polyscias cissodendronVäikese puu kujuline *Polyscias cissodendron*
* Sõnajala taoline Polyscias cumingianaSõnajala taoline *Polyscias cumingiana*
* Polyscias racemosa õied ja valmivad viljad*Polyscias racemosa* õied ja valmivad viljad
* Polyscias guilfoylei leht herbaariumis*Polyscias guilfoylei* leht herbaariumis
* Polyscias hawaiensis*Polyscias hawaiensis*
* Polyscias aemiliguineae*Polyscias aemiliguineae*
* Polyscias australiana*Polyscias australiana*
* Polyscias australiana õisikud*Polyscias australiana* õisikud
* Polyscias australiana viljad*Polyscias australiana* viljad
* Polyscias filicifolia*Polyscias filicifolia*

Viited
------
**Läänemaa jalaväerügement** (rootsi k. *Estländskt infanteriregement af Wikiska kretsen*) oli 1701–1710 tegutsenud Rootsi jalaväeüksus, mis osales Põhjasõja Eestis toimunud sõjategevuses. Rügement hävis Riia piiramisel.

Üksuse teenistusajalugu
-----------------------

Läänemaa jalaväerügement rajati 1701. aastal. Selle esimeseks ülemaks määrati ooberst Gustav Wrangell. Ta lahkus aga samal aastal ametist ning tema järel sai uueks rügemendiülemaks ooberst Herman von Fersen.

1702. aastal osales rügement Vasknarva lahingus. Kaks aastat hiljem osales rügement Narva päästmisoperatsioonil. 2. juulil lõi rügement koos teiste Rootsi üksustega Punase Kuke kõrtsi juures venelaste rünnaku tagasi. Peale Narva langemist (kus langes vangi ka von Fersen) liideti rügement Tallinna Linnamajori pataljoniga ning viidi hiljem üle Liivimaale.

1709. aastal viidi üksus Riia garnisoni, millega alistus järgmisel aastal linna langemisega.

Teadaolevad ohvitserid
----------------------

* ooberst Gustav Wrangell
* ooberst Herman von Fersen

Viited
------

1. 1 2 3  "Svenska arméns regementen 1700-1718". Vaadatud 21.09.2023.
2. ↑  Lk 265-267 (Kelch, 2009)
3. ↑  "Swedish Colours from Enlisted and Militia Units in the Baltic Provinces 1700-1710" (PDF). Vaadatud 21.09.2023.

### Kasutatud kirjandus

* Kelch, Christian. *Liivimaa kroonika järg*. Tõlkinud Ivar Leimus, Tartu: Eesti Ajalooarhiiv, 2009.
Maskoŭskaja liini metroorongi sisevaade
**Maskoŭskaja liin** (vene keeles Московская линия (*Moskovskaja linija*), valgevene Маскоўская лінія (transkribeerituna **Maskovskaja linija**)) on Minski metrooliin, mis on 2018. aasta seisuga 19,9 km pikk ja millel asub 15 peatust. Rongidel kulub liini ühest otsast teise sõitmiseks 28 minutit.

Metroo projekteerimine algas 1976. NSV Liidu Ministrite Nõukogu kinnitas plaani 4. veebruaril 1977. Selle järgi pidi metroo koosnema ühest liinist ja 8 peatusest. Ehitustööd algasid 16. juunil 1977. Metroo avati 30. juunil 1984, Minski fašistidest vabastamise 40. aastapäevaks. Algselt algas see Maskoŭskaja metroojaamast ja lõppes Instytut kultury metroojaamas, kust viib tee ka maapealsesse elektrironguide depoosse.

Uue liinilõigu rajamine aastal 2010
Nagu peaaegu kõigis maailma metroodes, nii ka Minskis tähistatakse metrooliine eri värvidega. Minski metroo erines teistest NSV Liidu metroodest selle poolest, et esimene metrooliin ei olnud punane, vaid sinine. Teine liin on punane. 

Minski metroo sinine liin kulges valmimise ajal linna peatänava all. See tänav on kandnud läbi aegade paljusid nimesid: metroo valmimise ajal Lenini prospekt), 1991–2005 Francysk Skaryna prospekt ja alates 2005 Iseseisvuse prospekt (Праспект Незалежнасці). Viimane on juba tänava 10. nimi. Liini on pikendatud, nii et ta tänapäeval enam täies ulatuses selle tänava all ei ole. Liin on üldiselt kirde-edelasuunaline. Seda teenindavatel rongidel on viis vagunit.

Aastal 1986 pikendati liini Uschodi metroojaamani. Aastal 2007 avati Uručča metroojaamani viiv lõik. Tee Piatroŭščyna metroojaamani valmis aastal 2012 ja seni viimase metroojaamana avati aastal 2014 Malinaŭka metroojaam.

| Peatus | Avamisaasta | Liftid invaliididele | Ümberistumised |
| --- | --- | --- | --- |
| Uručča | 2007 | olemas |  |
| Barysaŭski trakt | 2007 | olemas |  |
| Uschod | 1986 | puuduvad |  |
| Maskoŭskaja | 1984 | puuduvad |  |
| Park Čaluskincaŭ | 1984 | puuduvad |  |
| Akademija navuk | 1984 | puuduvad |  |
| Płošča Jakuba Kołasa | 1984 | puuduvad |  |
| Płošča Pieramohi | 1984 | puuduvad |  |
| Kastryčnickaja | 1984 | puuduvad | Aŭtazavodskaja liin |
| Płošča Lenina | 1984 | puuduvad | Minski keskraudteejaam |
| Instytut kultury | 1984 | puuduvad | Orša suunas liikuvad elektrirongid |
| Hrušaŭka | 2012 | olemas |  |
| Michałova | 2012 | olemas |  |
| Piatroŭščyna | 2012 | olemas |  |
| Malinaŭka | 2014 | puuduvad |  |
|

Aastal 2017 oli enim kasutajaid Płošča Lenina metroojaamal (56,6 tuhat reisijat päevas). Järgnesid Płošča Jakuba Kołasa 47,6 tuhandega, Uručča 46,8 tuhandega, Akademija navuk 39,2 tuhandega ja Malinaŭka 35,63 tuhande reisijaga päevas. Kõige vähem kasutatavad jaamad olid Hrušaŭka 13,9 tuhande ja Michałova 14,5 tuhande reisijaga päevas.

Viited
------

1. ↑
2. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 11. jaanuar 2018. Vaadatud 13. oktoobril 2018.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Maskoŭskaja liin** |
Johann VII, Mecklenburgi hertsog
**Johann VII** (7. märts 1558 – 22. märts 1592) (mõnikord ka **Johann V**) oli Mecklenburg-Schwerini hertsog.

Johann oli Johann Albrecht I ja selle naise Anna Sophia poeg. Ta oli kaheksateistkümneaastane, kui tema isa suri. Määrati regentnõukogu, mis valitses tema nimel järgmised üheksa aastat.

Regentnõukogu andis tema territooriumite tegeliku valitsemise talle üle 1585. aastal. Ta seisis kohe silmitsi probleemidega, mille lahendamiseks ta oli halvasti varustatud, sealhulgas suur võlg ja tema onu Christophi nõuded territoriaalsetele järeleandmistele. Pärast eriti karmi vaidlust oma onuga tegi ta enesetapu.

Kuna enesetapjaid ei võinud matta pühitsetud maale, koostati lugu, milles väideti, et Johanni tappis saatan koos kahe naisega Schwerinist. Naisi küsitleti: Katharina Wankelmuth suri piinamise tagajärjel ja Magdalena Rukitz põletati tuleriidal. Nende süüdimõistmine nõidadena avas tee Johanni matmiseks Schwerini toomkirikusse.

Abielu ja lapsed
----------------

17. veebruaril 1588 abiellus Johann Schleswig-Holsteini hertsogi Adolf I tütre Sophiaga. Nad said kolm last:

* Adolf Friedrich I (15. detsember 1588 – 27. veebruar 1658)
* Johann Albrecht II (5. mai 1590 – 23. aprill 1636)
* Anna Sophie (19. september 1591 – 11. veebruar 1648)
**San Luisi provints** (hispaania keeles *Provincia de San Luis*) on Argentina 1. järgu haldusüksus. Asub riigi keskosas Cuyo regioonis.

San Luisi provints on rahvaarvult Argentina provintsidest 19. kohal (24 seast). Provintsi elanike arv oli 2016. aasta rahvaloenduse andmetel 489 255. Pindalalt on provints 18. (76 748 km²). 

San Luisi provintsi keskus on San Luis – provintsi suurim linn, mis moodustab koos 
lähestikku asuvate asulatega San Luisi linnastu (hispaania keeles *Gran San Luis*), kus elab umbes 58% provintsi rahvastikust.

Departemangud
-------------

Provints jaguneb 9 departemanguks:

* Ayacucho departemang (keskus San Francisco del Monte de Oro)
* Belgrano departemang (keskus Villa General Roca)
* Chacabuco departemang (keskus Concarán)
* Pringlesi departemang (keskus La Toma)
* General Pedernera departemang (keskus Villa Mercedes)
* Gobernador Dupuy departemang (keskus Buena Esperanza)
* Juníni departemang (keskus Santa Rosa de Conlara)
* San Luisi departemang (keskus San Luis)
* Libertador General San Martíni departemang (keskus San Martín)

  

* Maastik Merlo lähedalMaastik Merlo lähedal
* San Luisi viiv kiirtee lõunastSan Luisi viiv kiirtee lõunast
* Kanjon Sierra de las QuijadasisKanjon Sierra de las Quijadasis

Välislingid
-----------

* San Luisi provints – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Provintsi koduleht

Argentina provintsid

Buenos Aires **·**  Catamarca **·**  Chaco **·**  Chubut **·**  Córdoba **·**  Corrientes **·**  Entre Ríos **·**  Formosa **·**  Jujuy **·**  La Pampa **·**  La Rioja **·**  Mendoza **·**  Misiones **·**  Neuquén **·**  Río Negro **·**  Salta **·**  San Juan **·**  San Luis **·**  Santa Cruz **·**  Santa Fe **·**  Santiago del Estero **·**  Tucumán **·**  Tulemaa
**Adam7 algoritm** (*PNG interlacing*) on digitaalse pilditöötluse algoritm, mida kasutatakse PNG piltide astmeliseks dekodeerimiseks.
Algoritm tükeldab pildi 7 alampildiks vastavalt all toodud 8x8 pikslist korduvale mustrile.

16x16 pildi läbimine Adam7 algoritmiga
{\displaystyle {\begin{matrix}1&6&4&6&2&6&4&6\\7&7&7&7&7&7&7&7\\5&6&5&6&5&6&5&6\\7&7&7&7&7&7&7&7\\3&6&4&6&3&6&4&6\\7&7&7&7&7&7&7&7\\5&6&5&6&5&6&5&6\\7&7&7&7&7&7&7&7\end{matrix}}}

Adam7 algoritm suurendab küll faili mahtu, aga tänu astmelisele dekodeerimisele muutub pilt kiiremini arusaadavaks kui tavalise jadamisi lahti pakkimise puhul.
Andmete lahtipakkimise käigus muutub pilt hägusest järjest detailsemaks.

Tänapäeva andmeedastuse kiiruste puhul ei ole pikslite jadamisi laadimine enam nii aeganõudev. Varasemate kiiruste puhul võimaldas Adam7 pilte mõistlikuma kiirusega kuvada ja pildi vaatajale jäi võimalus valida kui detailset pilti ta soovis alla laadida.

Kasutus
-------

Adam7 algoritmi kasutatakse enamasti veebibrauseris rastergraafika kuvamiseks.
Algoritm võimaldab andmete kadudeta pakkimist koos kiire piltide kuvamisega. 
Adam7 laseb pilte kuvada ilma neid tervenisti alla laadimata.
See tähendab kiirelt madala kvaliteediga pildi kuvamist, seni kui osasid piksleid veel alla laaditakse.
Mida rohkem piksleid on alla laaditud, seda teravamaks pilt muutub.

Algoritm töötab kahemõõtmeliselt, pakkides pilti nii vertikaalselt kui ka horisontaalselt.
See tagab pildi mõõtmete säilimise, kuna pilti venitatakse maksimaalselt kahekordse faktoriga.
Ühemõõtmelised algoritmid moonutavad pilti palju rohkem, nt GIF-i algoritm venitab esimesel pakkimisel pilti 8-kordselt edastades iga 8. horisontaalse rea.

Algoritmi tööpõhimõte
---------------------

Pildil olevad pikslid jaotatakse 8x8-pikslise mustri järgi alampiltideks 1-7.
Jaotamist alustades vasakust ülemisest nurgast ning mustrit korratakse pildi äärteni.

Saadud alampildid tükeldatakse ridade kaupa.

Pilt saadetakse alampiltide kaupa saajale, kus seda järjest lahti pakitakse.

Pildi lahtipakkimisel pikslid interpoleeritakse ehk ennustatakse pikslite vahel puudu olevaid piksleid.

Kõik puuduvad pikslid arvutatakse (n-ö ennustatakse) ja pilt muutub sedamööda järjest selgemaks, mida rohkem piksleid on korrigeeritud (laaditud).

Vaata ka
--------

* Algoritm
* Digitaalne pilditöötlus
* Interpoleerimine
* Kadudeta pakkimine
* PNG
* Rastergraafika

Viited
------

1. ↑  Lavavej, Stephan T. "Introduction to PNG - nuwen.net". *nuwan.net*. Vaadatud 27. märts 2023.
2. ↑  Boutell, Thomas. "Portable Network Graphics (PNG) Specification (Second Edition)". *w3.org*. Vaadatud 27. märts 2023.
Merike Kokajev ja Pratibha Patil 2009. aastal
**Merike Kokajev** (sündinud 1956 Tartus) on Eesti diplomaat. Alates 1991. aastast töötab Kokajev Eesti välisministeeriumi teenistuses. Merike Kokajev räägib inglise, vene ja prantsuse keelt.

Elulugu
-------

Merike Kokajev on sündinud 1956. aastal Tartus ning lõpetanud Leningradi Riikliku Ülikooli prantsuse keele ja kirjanduse erialal.

Alates 1991. aastast on Kokajev välisministeeriumi teenistuses. Kokajev on töötanud protokolli osakonnas esimese sekretärina, konsulina suursaatkonnas Brüsselis, aastatel 1999–2002 esimese sekretärina Eesti alalises esinduses Genfis ÜRO juures ning 2005–2008 New Yorgis Eesti alalises esinduses ÜRO juures inimõiguste ja relvastuskontrolli nõunikuna ning missiooni asejuhina. Aastatel 2005–2007 oli ta ÜRO Põlisrahvaste Püsifoorumi liige.

Aastatel 2008–2010 oli Kokajev suursaadik Indias resideerimisega Tallinnas. Aastatel 2010–2014 oli ta suursaadik Itaalias, San Marino Vabariigis ja Malta Vabariigis resideerimisega Roomas. Pärast seda oli Merike Kokajev tööl ministeeriumis Euroopa Liidu üldasjade ja Kagu-Euroopa büroo direktorina. 13. detsembrist 2016 kuni 31. juulini 2021 oli ta Eesti suursaadik Valgevenes.

Viited
------

1. 1 2  Raul Sulbi (27.02.2009). "Eesti suursaadik Indias andis üle volikirja". *Postimees*.
2. ↑  "Täna sõlmitakse Eesti ja Prantsusmaa vaheline hea läbisaamise, koostöö ja sõpruse leping". *Päevaleht*. 26.01.1993.
3. ↑  "Reisibuss jättis vanaproua Brüsselis saatuse hoolde". *Eesti Päevaleht*. 12.08.1995.
4. ↑  Olev Olesk (05.09.2002). "Eesti Vabariigi Esindus ÜRO juures Genfis". *Vaba Eesti Sõna*.
5. ↑  "Ilus Suvepäev: EÜS ja EV ÜRO Missioon". *Vaba Eesti Sõna*. 19.07.2007.
6. ↑  Aimar Altosaar (19.10.2020). "Valgevene: seda julmust enam ära ei silu – muutus peab tulema". *Postimees*.
7. 1 2  "Eesti uus suursaadik Valgevenes andis üle volikirja". *Välisministeeriumi koduleht*. 13.12.2016. Vaadatud 21.03.2021.
8. ↑  "Eesti pole veel otsustanud, kas saadab Valgevenesse uue suursaadiku". *ERR*. 09.06.2021.
**Vassili Lõtkin** (vene keeles Василий Ильич Лыткин, kirjanduslik pseudonüüm **Illja Vas**; komi keeles Илля Вась; 27. detsember (vkj 15. detsember) 1895 Tentjukovo küla, Ust-Sõssolski maakond, Vologda kubermang (tänapäeval Komi Vabariik) – 27. august 1981 Moskva) oli komi keeleteadlane ja luuletaja.

Vassili Lõtkin õppis Ust-Sõssolski linnakoolis ja seejärel Totma õpetajate seminaris. Mobiliseeriti sõjaväkke, osales Esimeses maailmasõjas ja Vene kodusõjas. 1925. aastal lõpetas ta Moskva ülikooli keeleteaduskonna ja hiljem samas aspirantuuri. Vassili Lõtkin oli kaks aastat teaduslikus komandeeringus Soomes, Saksamaal ja Ungaris. 1927. aastal sai ta Ungari Kuninglikus Péter Pázmány Ülikoolis filosoofiadoktori kraadi. 1930–1933 oli ta Moskva ülikooli dotsent ja alates 1932. aastast ka Komi Pedagoogilise Instituudi õppejõud. 1933. aastal Vassili Lõtkin arreteeriti ja teda karistati viieaastase vabaduskaotusega vangilaagris. 1956. aastal ta rehabiliteeriti täielikult.

Vangistusest vabastamise järel pöördus Vassili Lõtkin teadusliku tegevuse juurde tagasi 1939. aastal. Ta töötas Tškalovis (tänapäeval Orenburg) pedagoogilises instituudis keeleteaduse kateedri juhatajana ja Rjazanis pedagoogilise instituudi vene keele kateedri juhatajana. Alates 1959. aastast elas ja töötas ta Moskvas.

1946. aastal sai ta uurimistöö "Древнепермский язык и историческая грамматика" ('Muinaspermi keel ja ajalooline grammatika') eest filoloogiadoktori kraadi. Vassili Lõtkin juhatas kümme aastat NSV Liidu Teaduste Akadeemia Keeleteaduse Instituudi soome-ugri keelte sektorit. Ta avaldas 11 monograafiat ja üle 300 teadusliku artikli. Alates 1956. aastast oli ta NSV Liidu Kirjanike Liidu liige.

Esimese Vassili Lõtkini luuletus avaldati 1918. aastal. Ta kirjutas poeeme, värssmuinasjutte ja lasteluulet. Tema kõige olulisemaks teoseks peetakse 1927. aastal ilmunud kodusõja-teemalist poeemi "Мунöны" ('Lähevad').

Viited
------

1. ↑  Лыткин Василий Ильич Национальная библиотека Республики Коми
2. ↑  ЛЫ́ТКИН ВАСИ́ЛИЙ ИЛЬИ́Ч Энциклопедия "Всемирная исторя"
3. ↑  Лыткин Василий Ильич infugor.ru
4. ↑  Лыткин Василий Ильич (литературный псевдоним Илля Вась) (1895-1981), поэт, переводчик, лингвистт; доктор филологических наук (1947) Информационная система "Архивы Российской академии наук" (ИСАРАН)

Kirjandus
---------

* Paul Ariste. *Vassili Lõtkin 80-aastane : [komi keeleteadlane ja luuletaja]*. Emakeele Seltsi aastaraamat. 21: 1975. 1976. Lk 175–178
**Siegfried Pant** (29. aprill 1905 Viljandi – 9. juuli 1960 Toronto) oli Eesti pangandustegelane. 

Ta õppis aastail 1925–1930 (lõpetas) Tartu Ülikooli õigusteaduskonna kaubandusosakonnas, 1943. aastal lõpetas samas majandusteaduskonna *cum laude*, hiljem lõpetas Toronto Ülikooli majandusteaduskonna. Siegfried Pant kuulus Eesti Üliõpilaste Seltsi.

Alates 1926. aastast oli ta Viljandi linnavalitsuse, hiljem Tartu Eesti Laenu ja Hoiu Ühisuse ametnik ja pearaamatupidaja, 1938–1940 Tallinna Linnapanga pearaamatupidaja. 

Sõdurina viidi ta 1944 Saksamaale, sealt emigreerus 1948. aastal Kanadasse. Seal lõpetas ta vannutatud raamatupidajate kursused ning töötas vannutatud raamatupidajana kuni surmani 1960. aastal. 

1936. aastal abiellus ta Laine Silverega.

Siegfried Pandi ning Ants ja Maria Silvere mälestuseks asutas Tartu Ülikooli auliige Laine Silvere-Pant 1995. aastal Tartu Ülikooli Sihtasutusi kaudu Tartu Ülikooli juures mälestusfondi eesti haritlaste õppetegevuse toetamiseks ja edutamiseks. Fond annab välja Ants ja Maria Silvere ning Sigfried Panti mälestusstipendiumit majanduslikku abi vajavate Tartu Ülikooli üliõpilaste ja edasiõppijate toetuseks.

Välislingid
-----------

* Tartu Ülikooli üliõpilased
* "Ants ja Maria Silvere ning Sigfried Panti mälestusstipendium"
**Rodolfo Gilbert Pizarro Thomas** (sündinud 15. veebruaril 1994 Tampicos) on Mehhiko jalgpallur, kes mängib ründava poolkaitsjana Kreeka kõrgliigaklubis Ateena AEK ja Mehhiko jalgpallikoondises.

Ta alustas klubikarjääri Pachucas, debüteerides Mehhiko kõrgliigas 2012. aastal. 2016. aasta Clausura-hooajal tuli ta klubiga Mehhiko meistriks.

2016. aasta detsembris siirdus ta Víctor Guzmáni vastu Guadalajarasse. Guadalajaraga tuli ta Mehhiko meistriks 2017. aasta Clausura -hooajal ja võitis 2018. aastal CONCACAF-i Meistrite Liiga.

2018. aasta juunis liitus ta Mehhiko kõrgliigaklubiga Monterrey. 2019. aasta Apertura-hooajal tuli Pizarro Monterreyga kolmandat korda oma karjääri jooksul Mehhiko meistriks.

2020. aasta veebruaris sõlmis ta lepingu Major League Socceri klubiga Inter Miami. 2022. aastal naasis ta laenule Monterreysse.

2023. aasta juulis sõlmis ta kaheaastase lepingu Ateena AEK-ga.

Mehhiko jalgpallikoondises tegi Pizarro debüüdi 29. jaanuaril 2014 sõprusmängus Lõuna-Korea vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 10. veebruaril 2016 sõprusmängus Senegali vastu. Ta on kuulunud Mehhiko koondisse 2017. 2019. ja 2021. aasta CONCACAF Gold Cup'il. Lisaks kuulus ta 2016. aasta suveolümpiamängude jalgpalliturniiril Mehhiko olümpiavõistkonda.

Saavutused
----------

Pachuca
* Liga MX: Clausura 2016

Guadalajara
* Liga MX: Clausura 2017
* Copa MX: Clausura 2017
* CONCACAF-i Meistrite Liiga: 2018

Monterrey
* Liga MX: Apertura 2019
* CONCACAF-i Meistrite Liiga: 2019

Viited
------

1. ↑  "Στην ΑΕΚ ο Ροντόλφο Πισάρο!" [Rodolfo Pizarro joins AEK FC!]. *AEK FC*. 17. juuli 2023.
**Johann II** (enne 1370 - 6. juuli / 9. oktoober 1416) oli titulaarne Mecklenburgi hertsog. Ta oli Mecklenburg-Stargardi kaasvalitseja aastatel 1392 või 1393 kuni 1408 ning Sternbergi, Friedlandi, Fürstenbergi ja Lycheni ainuvalitseja 1408. aastast kuni oma surmani.

Perekond
--------

Ta oli Johann I ja selle naise Agnese vanim laps.

Elu
---

Johann II sündis tõenäoliselt enne 1370. aastat ja valitses koos oma nooremate vendade Ulrich I ja Albrecht I.

Ta toetas oma nõbu Albrecht III, kes üritas jõustada oma õigusi Rootsi kuningana. Selles mõttes tegutses ta tõenäoliselt kui Vitaalivendade juht.

1408. aastal jaotas Johann pärandi venna Ulrichiga. Johann II sai Sternbergi, Friedlandi, Fürstenbergi ja Lycheni isandkonnad. Ta valis oma residentsiks Sternbergi ja tõenäoliselt suri seal 1416. aastal. Ta ka maeti Sternbergi.

Abielu ja lapsed
----------------

1388. aastal abiellus Johann II Leedu suurvürsti Algirdase tütre Wilheidaga. Nad said järgmised lapsed:

1. Agnes (suri 1467)
2. Johann III (1417-1438)
3. Anna (1390-1467)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Johann I** | **Mecklenburg-Stargardi hertsog**1393-1416koos Ulrich I jaAlbrecht I | Järgnev**Johann III** |
**Hoher Riffler** on mägi Zillertali Alpides, Tuxi peaaheliku (*Tuxer Hauptkamm*) idaosas, Austria Tirooli liidumaal. Tipp on põhjaküljel kaetud firniga, kuid lõunast paistab see kaljuse tipuna. Seljandikud jooksevad tipust edelasse, põhja, kirdesse ja kagusse, mõnel neist on lähenemisteed. Tipp on kergesti vallutatav Spannagelhausist läänes või Friesenberghausist lõunas ja seetõttu sagelikülastatud. Talviti on see kerge sihtpunkt suusaalpinistidele. Tippu tõusti esimest korda seoses Austria riigimõõtmisega. Esimene turist-ronija oli kirjanduse andmetel 1875. aastal keegi H. Weber, keda saatis giidina Georg Samer.

Ümbruskond
----------

Hoher Riffleri tipuplokk läänest vaadatuna; ees Schwarzbrunnerkeesi liustik
Zillertali Riffler (*Zillertaler Riffler*) on liustikest ümbritsetud vaid põhjast ja läänest. Põhjas algab *Federbettkees* kohe tipu alt, samas läänes on palju väiksem *Schwarzbrunnerkees*. Kagus on *Rifflerkeesi* jäänused, mis on globaalse soojenemise tõttu suures osas taandunud. Naabertippude hulgas on Gefrorene-Wand-Spitzeni kaksiktipp (3288 m) piki edelaseljandikku (*Südwestgrat*) teisel pool Friesenbergscharte tuulepilu (2904 m). Teisel pool Federbettkeesi, piki põhjaseljandikku (*Nordgrat*), mis pöördub kirdesse, asuvad *Griererkarspitze* (2968 m), *Napfspitze* (2925 m) ja *Realspitze* (3038 m), mida eraldab *Obere Rifflerscharte* (2968 m). Piki kaguseljandikku (*Südostgrat*), *Wesendlekarsees* liustiku kohal (2375 m) ja eraldatud *Untere Rifflerschartega* (2774 m), on Kleine Riffler (2835 m). Lähim oluline asula on talispordikeskus Hintertux linnulennult u. 4 km loodes.

Baasid ja rajad
---------------

Friesenberghaus (2498 m) on baasiks jäävabale ronimisele piki lõunaharja (*Südgrat*). Friesenbergscharte lõhe ja edelaseljandiku (*Südwestgrat*) kaudu lähenemise baasiks on Spannagelhaus. Mõlemad marsruudid on sarnased ja UIAA I ronimisklassiga ning loetakse tavaliseks marsruudiks. Kirjanduse järgi võtab Friesenberghausist tipuristini jõudmine aega u. 2,5 tundi ja mõnevõrra vähem aega kulub Spannagelhausist alustades. Talviti saab tõusu teha lihtsa suusamatkana.
***Polyscias rodriguesiana*** (vanem nimetus *Gastonia rodriguesiana*, kohalikus keeles "bois blanc" - 'valge mets', 'valge puit') on India ookeanis Rodriguese saarel (Mauritius) kasvav araalialiste Araliaceae sugukonda tarasariku perekonda kuuluv haruldane taimeliik. IUCNi punases nimestikus on taim kantud kriitilises seisundis olevate kategooriasse.

Kirjeldus
---------

Tarasarikul on pehme, pundunud tüvi ja jämedad oksad. Ta võib kasvada 6–8 meetri kõrguseks, kuid tavaliselt on ta madalam ja kompaktsema kujuga.

Lehed on sulgjad, umbes 30 cm pikad, viie kuni üheksa pikliku, nahkjalt läikiva, nürija ning alusel ümardunud lehekesega. Täiskasvanud puu lehed on erkrohelised.
Lehtedel esineb heterofüllia, nagu ka ta Mauritiusel kasvaval lähedasel liigil *Polyscias maraisiana* '​l. 

Õisik on lehtedega ühepikkune pöörisjas liitõisik, millel õied paiknevad sarikatel külgraagude otstes. Õis on korrapärane kollakasrohelist värvi, kahesuguline. Õietupp on sigimikuga kokku kasvanud, kellukja õiekrooniga, millel 6–8 kroonlehte, emakasuuet ja tolmukat. Viljad on ümara kujuga.

Puu õitseb ja viljub valdavalt oktoobris, kuid õitsemist ja viljumist on täheldatud juulist novembrini-detsembrini.

Kasvukoht
---------

*Polyscias rodriguesiana* on Rodriguese saare endeemne liik. Kunagi oli selle kasvukohti üle kogu saare, kuid eriti tavaline oli see rannikul, vanadel korallisetetel ja lubjasel pinnal. Siiski on ajaloolistest teadetest järeldatud, et puu polnud saarel kunagi arvukalt levinud.

Pildid
------

* Väikesekasvuline noor taim kasvamas ranniku koralliliivadel François Leguati nimelise hiidkilpkonnade kaitsealal.Väikesekasvuline noor taim kasvamas ranniku koralliliivadel François Leguati nimelise hiidkilpkonnade kaitsealal.
* Varjus võib taim kasvada kõrgeks ja saledaks, nagu see isend Grande Montagne'i looduskaitsealal.Varjus võib taim kasvada kõrgeks ja saledaks, nagu see isend Grande Montagne'i looduskaitsealal.
* Noor võrseNoor võrse
* PungadPungad
* Õitsenud õied ja viljadÕitsenud õied ja viljad
* ViljadViljad

Viited
------

1. ↑  Bois blanc Polyscias rodriguesiana. - IUCN Red List
2. ↑  Bois blanc Polyscias rodriguesiana. Habitat and Ecology. - IUCN Red List
3. ↑  Bois blanc Polyscias rodriguesiana. Habitat and Ecology. - IUCN Red List
Depoohoone Tartus
**Tartu depoo** on Tartu raudteejaama juures asuv veduri- ja vagunidepoo, mida haldab AS Edelaraudtee gruppi kuuluv remondiettevõte AS Ühinenud Depood.

Esialgne depoohoone ehitati 1880. aastate algul, kuid on hiljem ümber ehitatud.

Aastal 2000 töötas depoos 180 inimest, tollal hooldati peamiselt Lõuna-Eesti liinidel sõitvaid reisironge.

Tänapäeval leiab depoo minimaalset kasutust ja haruteed hoone ees on rohtunud. Elroni reisirongid kasutasid Tartu depoo teid kuni 2019. aastani.

Pilte
-----

* Tartu depoo esine aastal 2013Tartu depoo esine aastal 2013
* Depoohoone, 2021Depoohoone, 2021
* Kaksikvedur 2TE116-1050 Tartu depoo ees aastal 2007Kaksikvedur 2TE116-1050 Tartu depoo ees aastal 2007
* Tartu depoo esine heinamaa aastal 2021Tartu depoo esine heinamaa aastal 2021
* Kanalid Tartu depoo eesKanalid Tartu depoo ees

Viited
------

1. ↑  GALERII: Kultuuripealinna külalisi tervitab rongijaamas silmatorkav kultuuritus, Tartu Postimees, 20.09.2023
2. ↑  Tartu raudteetöötajad ähvardavad streigiga (13.12.2000)
3. ↑  Depoo langes rongisõja ohvriks (05.09.2001)
4. ↑  FOTO: Rongid Stadler FLIRT Tartu depoos; Baltic Trains Picture Gallery
5. ↑  YouTube-i video: 2TE116 seeria vedurid Tartu depoos
Alam-Austria kaart, millel on näidatud ringkonnad ja neli veerandit (*Waldviertel* rohelisega, *Weinviertel* punasega, *Mostviertel* kollasega ja *Industrieviertel* sinisega)
**Mostviertel** (*Mosti veerand*) on Austria Alam-Austria liidumaa neljast veerandikust edelapoolseim. See külgneb põhjas Doonauga ning lõunas ja läänes vastavalt Steiermargi ja Ülem-Austria liidumaaga. *Wienerwald* moodustab loodusliku piiri idas ja annab veerandikule teise nime, "Veerandik *Wienerwaldi* kohal".

Nimi *Mostviertel* tuleb mõistest *most*, mis viitab piirnipuudele ja piirkonnas valmistatud siidrile. Ybbsi ja Ennsi jõgede vahelisel maa-alal on viljapuude kasvatamiseks soodsad tingimused ja see on seetõttu õitsva *mosti*tööstuse süda. Pirnipuude õitsemine aprillis on piirkonna regulaarne esiletõst. *Mostviertelile* on tüüpilised talumaju (mille keskel on tavaliselt ruudukujuline sisehoov) ümbritsevad suured segaviljapuuaedadega aasad ja kergelt lainjad Alpide eelmäestikud.

Äri ja tööstus
--------------

### Majandus

*Mostvierteli* majandus põhineb endiselt peamiselt raual ja terasel, aga ka metsandusel. Varasematel aegadel, kui Erzbergis veel rauamaaki kaevandati, tehti tööd vasaraveskites; täna võtavad terasetehased Linzi ja Donawitzi kõrgahjudest poolvalmis toote ja muudavad selle masinate teradeks. *Mostviertelis* on üks suur saeveski, lisaks veel palju väiksemaid, mis töötlevad metsadest võetud puitu. Suurema osa majandusest moodustavad siiski väikesed ja keskmise suurusega ettevõtted.

*Mostbirne* (*siidripirn*), *Mostvierteli* sümbol
### *Most*

*Mostvierteli* piirkonnas on *most* (teatud pirnipuu või siidri sort) suure kultuurilise tähtsusega ja seda peetakse piirkonna tunnuseks. *Mosti* tarbitakse sageli *Mostheurigeris* koos kohalike toitude ja küpsetistega ning sellest tehakse ka *schnapsi*. On väga erinevaid *moste*, sealhulgas pirnidest (kõige tavalisem sort, teatud tüüpi pirnid), õuntest (teatud tüüpi *Apfelwein* või siider) ning õunte ja pirnide segust valmistatud. Kui mõistet *most* võib kasutada ka viinamarjavirde kohta, siis *Mostvierteli* piirkonnas viitab see kohalikule pirnile ja siidrile.

Geograafia
----------

*Mostvierteli* moodustavad järgmised ringkonnad:

* Amstetten
* Waidhofen an der Ybbs
* Scheibbs
* Melk Doonaust lõuna pool
* Lilienfeld
* Tulln Doonaust lõuna pool
* Sankt Pölteni linn ja Sankt Pölten-Land
Veisekari, kus on nii punaseid kui ka musti aberdiini-anguse veiseid.
**Aberdiini-anguse veis** on veisetõug. Sellest tõust veiseid kasvatatakse tavaliselt lihaveistena loomaliha saamiseks. Nad on aretatud Šotimaa Aberdeeni krahvkonna ja Anguse krahvkonna veistest.

Ajalugu
-------

Aberdiin-anguse tõug aretati 19. sajandi alguses Põhja-Šotimaal Aberdeenshire'i ja Anguse maakonnast pärit kohalikust tõust (musta värvi ja sarvedeta). Tõu aretas Hugh Watson, kes valis oma karja vaid parimaid musta värvi ja nudisid (sarvedeta) isendeid. Umbes 50 aastaga arenes tõug üheks levinumaks lihaveisetõuks kogu maailmas. Kiire arengu üheks põhjuseks võib pidada 1878. aastal Pariisis maailmanäitusel saavutatud esikohta.

Välimus
-------

Aberdiin-anguse tõugu veised on keskmise suurusega, pika kerega, sarvedeta, lihaselised ja suhteliselt kõrged loomad. Veiseid kasutatakse palju ristamisel, et liha kvaliteeti ja ammlehmade piimakust parandada. Neid kasutatakse ka geeni doonoritena, et saada sarvedeta isendeid, kuna nudi geen antakse edasi domineeriva tunnusena. Loomad on suhteliselt kerge poegimisega, neil on head emaomadused ja viljakustunnused. Aberdiin-angus on tuntud ka lihakeha parandajana. Loomad on värvuselt mustad, kuid esineb ka punast, ning udara piirkonnas võib esineda valget värvust. Vasikad sünnivad väiksena, nende kehakaal on 22–28 kg. Lehmvasikad kaaluvad umbes 22–25 kg ja pullvasikad 25–28 kg. Veis kasvab kiiresti ja juba kuue kuuga on loom ema piimaga toites kuni 180 kg. Kui vasikad ema piimast ilma jäävad, võivad kaaluda nad kuni 230 kg. Võttes päevas 1 kg juurde, võivad nad kolme aasta pärast kaaluda 430 kg kuni pool tonni.

Veise liha
----------

Lihaskiudude vahel asuv rasv (valge rasv) muudab liha mahlaseks, pehmeks ja maitsvaks. Liha võib olla marmorjas või ka helepunase värvusega. Kõik need omadused tagavad, et aberdiin-angus on üks esimesi valikuid nii lihunike, restoranide kui ka perenaiste hulgas kogu maailmas.

Kasvatamine
-----------

Aberdiin-angus saab hakkama väga erinevates keskkonna ja klimaatilistes tingimustes. Veis ei vaja intensiivset söötmist, sest on väga hea karjamaa rohu tarbija ja sööda suhtes vähenõudlik. Ühe täiskasvanud veise kohta peab olema vähemalt 1 ha looduslikku karjamaad või 0,5 ha kultuurkarjamaad. Lisaks tuleb arvestada sündinud vasikate jaoks 0,2 ha karjamaad.

Esimesed aberdiin-anguse veise pullid – King 95168 ja Joker 95175 – jõudsid Eestisse 1994. aastal Taanist. 2018. aasta novembri seisuga on Eestis 7428 aberdiin-anguse ammlehma.

Viited
------

1. ↑  The Cattle Site (2022). "Aberdeen angus". Vaadatud 28.03.2023.
2. 1 2 3  Eesti Lihaveisekasvataje Ühistu (2015). "Aberdiin- angus". *veis.ee*. Vaadatud 28.03.2023.
3. ↑  Kmr Livestock Europe (2010). "Aberdeen Angus". Vaadatud 28.03.2023.
4. 1 2  Eesti Tõuloomakasvatajate Ühistu (1993). "Lihaveis". *etky.ee*. Vaadatud 28.03.2023.
5. ↑  Grodno tribal enterprise (1959). "The Aberdeen-Angus cows. Description and characteristics of the breed". Vaadatud 28.03.2023.