recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Thinkers' Lodge, Pugwashis, esimese Pugwashi konverentsi toimumiskoht 1957. aastal
**Pugwashi konverentsid** (inglise keeles *The Pugwash Conferences on Science and World Affairs*) on rahvusvaheline organisatsioon, mis ühendab teadlasi ja teisi avaliku elu tegelasi, kes teevad koostööd sõjaliste konfliktide ohu kahandamiseks ning globaalsete julgeolekuriskide maandamiseks. Selle asutasid 1957. aastal Joseph Rotblat ja Bertrand Russell Pugwashi külas Nova Scotia provintsis Kanadas pärast Russelli-Einsteini manifesti avaldamist 1955. aastal.

Rotblat ja Pugwashi konverentsid pälvisid koos 1995. aastal Nobeli rahuauhinna pingutuste eest tuumadesarmeerimiseks. Alates organisatsiooni algse rahastaja Cyrus Eatoni surmast 1979. aastal tegutsevad rahvusvahelised üliõpilaste ja noorte Pugwashi rühmad.

Nobel
Nobeli rahuauhinna laureaat

1901 Dunant, Passy • 1902 Ducommun, Gobat • 1903 Cremer • 1904 IDI • 1905 Suttner • 1906 Roosevelt • 1907 Moneta, Renault • 1908 Arnoldson, Bajer • 1909 Beernaert, d'Estournelles de Constant • 1910 IPB • 
1911 Asser, Fried • 1912 Root • 1913 La Fontaine • 1917 Punane Rist • 1919 Wilson • 1920 Bourgeois • 1921 Branting, Lange • 1922 Nansen • 1925 Chamberlain, Dawes • 1926 Briand, Stresemann • 1927 Buisson, Quidde • 1929 Kellogg • 1930 Söderblom • 1931 Addams, Butler • 1933 Angell • 1934 Henderson • 1935 Ossietzky • 1936 Lamas • 1937 Cecil • 1938 Nanseni Pagulasbüroo • 1944 Punane Rist • 1945 Hull • 1946 Balch, Mott • 1947 FSC ja AFSC (kveekerid) • 1949 Boyd Orr • 1950 Bunche • 1951 Jouhaux • 1952 Schweitzer • 1953 Marshall • 1954 UNHCR • 1957 Pearson • 1958 Pire • 1959 Noel-Baker • 1960 Lutuli • 1961 Hammarskjöld • 1962 Pauling • 1963 Rahvusvaheline Punase Risti Komitee ja Punase Risti Seltside Liiga • 1964 King • 1965 UNICEF • 1968 Cassin • 1969 ILO • 1970 Borlaug • 1971 Brandt • 1973 Kissinger, Lê (keeldus auhinnast) • 1974 MacBride, Satō • 1975 Sahharov • 1976 B. Williams, Corrigan • 1977 AI • 1978 as-Sādāt, Begin • 1979 Ema Teresa • 1980 Esquivel • 1981 UNHCR • 1982 Myrdal, García Robles • 1983 Wałęsa • 1984 Tutu • 1985 IPPNW • 1986 Wiesel • 1987 Arias • 1988 ÜRO Rahuvalvejõud • 1989 XIV dalai-laama • 1990 Gorbatšov • 1991 Suu Kyi • 1992 Menchú • 1993 Mandela, de Klerk • 1994 ‘Arafāt, Peres, Rabin • 1995 Pugwashi konverentsid, Rotblat • 1996 Belo, Ramos Horta • 1997 ICBL, J. Williams • 1998 Hume, Trimble • 1999 MSF • 2000 Kim • 2001 ÜRO, Annan • 2002 Carter • 2003 ‘Ebādī • 2004 Maathai • 2005 IAEA, al-Barāda‘ī • 2006 Grameen Bank, Yunus • 2007 Gore, IPCC • 2008 Ahtisaari • 2009 Obama • 2010 Liu • 2011 Sirleaf, Gbowee, Karmān • 2012 Euroopa Liit • 2013 Keemiarelvade Keelustamise Organisatsioon • 2014 Satyarthi, Yūsafzay • 2015  Tuneesia rahvusliku dialoogi nelik • 2016  Juan Manuel Santos  • 2017  ICAN  • 2018  Murad, Mukwege • 2019  Ahmed • 2020 Maailma Toiduprogramm • 2021 Ressa, Muratov • 2022 Alies Bialiacki, Memorial, 
Kodanikuvabaduste Keskus
*Märksõna "purgatoorium" suunab siia; Dante Alighieri teose kohta vaata artiklit Purgatoorium (Dante); teiste tähenduste kohta vaata Purgatoorium (täpsustus)*


|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib katoliikluse mõistest; teiste tähenduste kohta vaata Puhastustuli (täpsustus)* |

---

Gustave Doré illustratsioon Dante *Jumalikule komöödiale*.
**Puhastustuli** ehk **purgatoorium** tähendab katoliikluse järgi mööduvaid piinu, mis ootavad mõõdukalt patuseid pärast surma, enne kui nad pääsevad paradiisi.

Puhastustule ehk purgatooriumi mõiste kerkis esile 12. sajandi lõpul ning kinnitus kiriku ametlikuks doktriiniks 13. sajandi keskel. Puhastustuld kujutati sarnasena põrguga, kus inimesed piinlevad tules, kuid neid on seal lohutamas ja päästmas inglid. Puhastustules veedetud aeg sõltus inimese maapealsetest tegudest. Seda sai lühendada heade tegude, annetuste, patukustutuskirjade, palverändude ja palvetega. Maapealsesse ellu jäänud said aidata lahkunud puhastustuld kiiremini läbida, tellides eespalveid ja hingemissasid.

Allikas
-------

* Merike Kurisoo, *Ars moriendi* – suremise kunst, EKM, 2013
Parika järv
Parika Väikejärv
**Parika looduskaitseala** on looduskaitseala Võrtsjärve madalikul, Viljandi maakonnas Põhja-Sakala vallas.

Kaitseala pindala on 2193,1 ha, millest maismaaosa on 2087,6 ha ja veeosa 105,5 ha. Kaitseala eesmärk on kaitsealuste ja rändlinnuliikide ning loodusdirektiivi elupaigatüüpide kaitse.

Kaitseala tuumiku moodustab Parika raba koos Parika järvega, kaitseala põhjaosas asub väiksem Särgla raba ning loodeosas kunagisest metsakuivendusest mõjutatud soovikumetsad.

Koos Kuhjavere väike-konnakotka püsielupaigaga kuulub kaitseala Parika loodusala nime all Natura 2000 kaitstavate alade võrgustikku.

Ajalugu
-------

Kaitseala moodustati 1981, kui kaitse alla võeti Parika raba ja sealsed kaitsealused taime- ja loomaliigid. Kaitseala praegused piirid on määratud 2005. aastal.

Vaata ka
--------

* Parika raba
* Särgla raba
* Parika järv
* Parika Väikejärv
* Parika Pühajärv

Viited
------

1. 1 2  Parika looduskaitseala Eesti looduse infosüsteemis (vaadatud 06.03.2017)
2. 1 2 3 4  MTÜ Eesti Märgalade Ühing, Piret Kiristaja. "Parika looduskaitseala ja Kuhjavere väike-konnakotka püsielupaiga kaitsekorralduskava 2014-2023" (PDF). Vaadatud 06.03.2017.
3. ↑  Parika looduskaitseala Eesti entsüklopeedia veebiversioonis (vaadatud 06.03.2017)

Välislingid
-----------

* Parika looduskaitseala Eesti looduse infosüsteemis
* Parika looduskaitseala keskkonnaportaalis
**Albert Magnus Haller** (29. oktoober 1730 Karlstad – 7. oktoober 1798 Käina) oli Eesti vaimulik.

Õppis Karlstadi koolis. Immatrikuleeriti 13. märtsil 1752 Uppsala Ülikooli. Tuli aastal 1756 Eestimaale krahvinna Stenbocki teenistusse. Ordineeriti 7. märtsil 1761 õpetajaks.

Oli aastatel 1761–1798 Käina Martini koguduse õpetaja, sai 30. juunil 1774 Saarte-Lääne praostkonna praostiks, aastal 1775 sai Eestimaa Konsistooriumi assessoriks, ülem-apellatsioonikohtu liikmeks sai 21. veebruaril 1778.

Trükkal Lindfors trükkis Tallinnas aastal 1772 tema ladinakeelse traktaadi *Examen justum quaestions an creatio et conservatio mundi ceteraeque operationes des transeuntes mutationem quandam in deo essiciant* (Reval 1772. 4o). Tegi kaastööd Hupeli perioodilisele väljaandele *Topographische Nach richten*. Aastal 1779 ilmunud jutluseraamatus on ka üks tema eestikeelne jutlus.

Isiklikku
---------

Tema poeg Jakob Pontus Haller oli Käina Martini koguduse õpetaja, pojapoeg Eduard Pontus Haller oli Rapla Maarja-Magdaleena koguduse õpetaja.

Viited
------

1. ↑  Liivi Aarma Põhja-Eesti vaimulike lühielulood 1525-1885 Tallinn 2007

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Wilhelm Friedrich Tunder** | **Käina Martini koguduse õpetaja**1761–1798 | Järgnev**Jakob Pontus Haller** |
**Albert Paabo** (3. detsember 1907 Kastre-Võnnu vald, Tartumaa – 1. detsember 1985 Hawks Nest (Sydney lähedal), Austraalia) oli eesti loomaarstiteadlane.

Elulugu
-------

Albert Paabo oli talupidaja poeg.

Lõpetas 1927 Tartus Hugo Treffneri Gümnaasiumi, 1932 Tartu Ülikooli loomaarstiteaduskonna, dr. med. vet. (1939, TÜ), väitekiri "Kunsttehislikust pneumotooraksist hobuste kroonilise kopsu-alveoraalemfüseemi ravimisel". Täiendas end 1942 stipendiaadina Hamburgi Veterinaariaülikoolis. Oli 1932–1935 TÜ loomaarstiteaduskonna sisekliiniku noorem- ja 1935–1941 vanemassistent, 1942 parasitoloogia ja veterinaaria-zooloogia alal õppeülesande täitja, 1942–1944 professor ja väikeloomakliiniku juhataja.

Alates 1929. aastast Korp! Fraternitas Tartuensis liige ja hilisem auliige. 1929–1930 Akadeemilise Loomaarstiteaduse Seltsi esimees, kogus rahvaveterinaaria ainestikku.

Põgenes 1944 Saksamaale, oli esialgu Giesseni ja Leipzigi Ülikooli veterinaaria-patoloogia instituudis, 1946–1948 Balti Ülikooli veterinaariaosakonna prodekaan ning veterinaaria-zooloogia ja zoohügieeni professor. Siirdus 1949 Austraaliasse, oli 1949–1969 Sidney piirkonnas ehitustööline ja ehitusettevõtja.

Teadustöö
---------

Uurinud loomade, eriti hobuste sisehaigusi. Avaldanud umbes 20 teadus- ja aimetrükist.

Teoseid
-------

* Rinnutuse diagnoosimisest hobustel ühenduses kohtu juhtumitega. // Eesti Loomaarstlik Ringvaade (1933) 7
* Erütrotsüütide settereaktsioon, tema normaal-väärtus ja diagnostiline kasutatavus mitmesuguste haiguste puhul hobustel (kaasautorid A. Laas, L. Tammemägi). // Eesti Loomaarstlik Ringvaade (1934) 1
* Lentiin seedeorganite ravimina hobustel. Tartu, 1937
* Sooltepuhitus hobustel ja selle raviviise. Tartu, 1938
* Terapeutilise pneumotooraksi toimest vereringesse ja muid tähelepanekuid hobuste kroonilise kopsu-aalveolaaremfüseemi ravimisel. // Eesti Loomaarstlik Ringvaade (1940) 1
* Põllumehe loomatervishoiu käsiraamat (kaasautor). Tartu, 1942
* Ein Beitrag zum Vorkommen der Lungenwürmer beim Pferd. // Contrib. of Baltic University 6 (1946)

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Kirjandus
---------

* Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944. I–III. Trt, 1994, II, 490
* Eesti teadlased väljaspool kodumaad: biograafiline teatmik = Estonian scholars and scientists abroad: biographical directory. Stockholm, 1984, 86
* Tartu ülikooli ajalugu: kolmes köites. Tallinn, 1982, III, 132
* Albert Paabo. // Fraternitas Tartuensis. I. Toronto 1956, 147–148
* Kukk, J. Albert Paabo. // Fraternitas Tartuensis. V. Toronto, 1992, 207
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

Välislingid
-----------

* Albert Paabo TLÜAR väliseesti isikud

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Marmelaad** on magus kondiitritoode, mis on valmistatud mahlast, puuvilja viljalihast ja -koorest, puuvilja- või marjapüreest, suhkrust ja veest. Marmelaadi valmistamiseks kasutatakse sageli tsitruselisi. Marmelaadi lisatakse ka toidulisandeid (nt värv- ja maitseained).

Tükiline želeemarmelaad
Närimistükiline marmelaad

Ajalugu
-------

Marmelaadi ajalugu ulatub Vana-Kreekasse. Kreeklased keetsid küdooniat meega, et see oleks magus. Saadud massi nimetasid nad "melomeli" (õun meega). Sõna "marmelaad" tuleneb portugalikeelsest sõnast "marmelada". Seda maiust said süüa ainult jõukad inimesed. Praegu valmistavad eri riigid oma marmelaadi.

Marmelaadi valmistamine
-----------------------

Vabrikus segatakse puuvilja- või marjapüree tarretisetaolise ainega ning keedetakse vaakumaparaadis suhkruga. Kui mass jahtub kuni 85 °C-ni, segatakse sisse värv-, maitse- ja teised ained. Saadud mass vormitakse, jahutatakse ja kuivatatakse spetsiaalses masinas. Selleks, et marmelaad paremini säiliks ega jääks niiskeks, puistatakse see suhkruga üle.

Suuretükiline (vene) marmelaad

Põhilised sordid
----------------

Marmelaadi põhilised sordid on:

**Tükiline želeemarmelaad** on klassikaline marmelaad, mis on kujundatud pehmeteks suhkruse pealiskihiga kommideks. Vormid on näiteks suhkruga üle puistatud tsitruseviilud, pallid ja muud kujundid. 

**Närimistükiline marmelaad** on klassikaline Euroopa marmelaad, millel on kõvem ja venivam konsistents, palju maitseid ja vorme. Vormid on näiteks karukesed, oad, lagritsa assortii ja muud närimismarmelaadi kommid. 

Inglismaa traditsiooniline marmelaad
**Inglismaa traditsiooniline marmelaad** on tsitrusedžemm leiva peale määrimiseks.

**Suuretükilise (vene) marmelaadi** konsistents meenutab kõva tarretist. See toodetakse tavaliselt suure tükina. Mõnikord valatakse marmelaad kuumalt purki ja lastakse jahtuda. Lõigatakse noaga. Näited on guavamarmelaad (Ladina-Ameerika), küdooniamarmelaad (Itaalia ja Portugal), õuna- või ploomimarmelaad (Venemaa).

Viited
------

1. ↑  Wolf, B. "Confectionery and Sugar-Based Foods". 2016. Reference Module in Food Science. Elsevier Inc. Vaadatud detsembris 2021.
2. ↑  Randell, S. "A pot of Marmalade: The ultimate guide to making and cooking with marmalade". 2017. London: Saltyard Books. pp. 11. Vaadatud detsembris 2021.
3. ↑  Ручинка, Н. "Мармелад". 2015. Журнал: „Химия и жизнь" Volume 3. Russia: издфтельство «Наука». Vaadatud detsembris 2021.
4. ↑  Wilson, C. A. "The book of Marmalade". 1985. University of Pennsylvania Press, Philadelphia. Vaadatud detsembris 2021.
**Kaunispe sadam** asub Sõrve poolsaare läänerannikul Saaremaa vallas Kaunispe külas. Sadam on eravalduses.

Sadamat hakkas 1964. aastal rajama praegune omanik Priidi Saar. Kuna see oli hea lestapüügikoht, laiendati sadamat aastail 1973–1974. Mitu korda on sadamat tulnud tormikahjustustest taastada, viimati 2005. aasta jaanuaritormi järel, kui hävis ligi 80% kairajatistest.

2009. aastal sai MTÜ Kaunispe Sadam Euroopa Kalandusfondist sadama rekonstrueerimiseks 2,8 miljonit krooni toetust. Töid alustati 2010. aasta juunis. Ehitati uus kaluritele mõeldud hoone ja külmhoone, kindlustati sadamakaid.

2009. aasta alguses kinnitati sadama kohanimeks Kaunispe sadam ning kanti see kohanimeregistrisse.

Kaunispe kalurite elust valmis 1987. aastal film "Oktoober Kaunispe sadamas". Dokumentaalfilmi režissöör ja stsenarist oli Sulev Keedus.

Viited
------

1. ↑  "Kaunispe sadam" Meie Maa, 4. veebruar 2009
2. ↑  "Kaunispe sadam sai ligi kolm miljonit krooni toetust" Saarte Hääl, 9. juuni 2010
3. ↑  "Kaunispe sadamahoone kui värvikas kaunitar" Saarte Hääl, 20 jaanuar 2011
4. ↑  "Kaunispe sadam sai ametlikult nime" Meie Maa, 28. veebruar 2009

Välislingid
-----------

* Fotosid sadamast
Albert II
**Albert II** (**Albert Alexandre Louis Pierre Grimaldi**; sündinud 14. märtsil 1958) on Monaco vürst. Tema isa oli Rainier III ja ema Grace Kelly.

2008. aasta veebruaris ning 2011. aasta mais käis ta visiidil Eestis.

Ta on osalenud bobisõitjana 1988. 1992. 1994. 1998. ja 2002. aasta taliolümpiamängudel.

Isiklikku
---------

23. juunil 2010 teatati Albert II kihlumisest Lõuna-Aafrika Vabariigi endise ujuja Charlene Wittstockiga. 
Paar laulatati kiriklikult 2. juulil 2011. 

30. mail 2014 teatas kuningakoda, et vürst ja tema abikaasa vürstinna Charlene ootavad esimest last. Hakkasid levima spekulatsioonid kaksikutest ning oktoobris teatatigi, et sündimas on kaksikud. 10. detsembril tulid keisrilõikega ilmale tütar ja poeg. Kuigi printsess Gabriella sündis vennast 2 minutit varem, saab troonipärijaks siiski prints Jacques, olles esimene seaduslik meessoost troonipärija.

Vürstil on ka kaks väljaspool abielu sündinud last, keda ta on tunnistanud oma lapsena:

* Jazmin Grace Grimaldi (sündinud 1992)
* Alexandre Coste (sündinud 2003)

Esivanemad
----------


|  |
| --- |
|  **Albert II esivanemad**  |
| **Monaco vürstAlbert II(sündinud 1958)** | Monaco vürstRainier III(1923–2005) | Polignaci krahvPierre(1895–1964) | Polignaci krahvMaxence (1857–1936) |
| Suzanne de la Torre (1858–1913) |
| Valentinois' hertsoginnaCharlotte(1898–1977) | Monaco vürstLouis II (1870–1949) |
| Marie Juliette Louvet (1867–1930) |
| Grace Kelly(1929–1982) | John B. Kelly seenior(1889–1960) | John Henry Kelly |
| Mary Costello |
| Margaret Majer(1898–1990) | Charles Majer |
| Margareta Berg |

Välislingid
-----------

* President Ilves kohtus Monaco vürst Albert II-ga
* Foto
* Monaco vürst Albert II läks lõunapoolusele Elu24.ee, 19. jaanuar 2009


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Rainier III** | **Monaco vürst**Alates 2005 | Järgnev**—** |
Juha Vainio
**Juha Harri** "Junnu" **Vainio** ehk Juha "Watt" Vainio (10. mai 1938 Kotka – 29. oktoober 1990 Gryon, Šveits) oli soome laulja-laulukirjutaja ja kooliõpetaja. 

Ta jõudis kirjutada 2433 laulu meloodia või laulusõnad ja plaadistas ise 245 laulu. Teda peetakse üheks Soome viljakamaks šlaagrikirjutajaks Reino Helismaa ja Vexi Salmi kõrval.

Tema karjäär algas 1960. aastate alguses ja tegus oli ta kuni surmani. Ta elas lisaks sünnilinnale Kotkale pikemalt ka Helsingis ja Espoos. Viimased eluaastad veetis Vainio Gryonis Šveitsis, kus ta suri oktoobris 1990 südameinfarkti. Ta on maetud Hietaniemi kalmistule.

Vainio enda esitatud lugudest on tuntumate seas "Albatrossi", "Vanhojapoikia viiksekkäitä", "Käyn ahon laitaa", "Vanha salakuljettaja Laitinen" ja "Kotkan poikii ilman siipii". Tema kirjutatud sõnadega, kuid teiste esitatud lauludest on tuntuimad "Kolmatta linjaa takaisin", "Katson autiota hiekkarantaa", "Tahdon olla sulle hellä", "Rööperiin", "Mun sydämeni tänne jää", "Muisto vain jää", "Jokainen päivä on liikaa", "Piilopaikka", "Keskiyön aikaan", "Tunti vain", "Käyn uudelleen eiliseen", "Aikaan sinikellojen", "Viisitoista kesää", "Koskaan et muuttua saa", "Jossain", "Tuulen tie", "Pieni nukke", "Kuusamo", "Silloin vasta kaiken saan" ning "Hyvää huomenta Suomi".

Tema muusikalisteks mõjutajateks olid Tapio Rautavaara, Georg Malmstén ja Henry Theel.

Lisaks šlaagritele on ta kirjutanud tellimuse peale ka reklaam-, õnnitlus- ja roppe laule, mis on avaldatud 10 CD-l kogumikuna "Legendan laulut – Kaikki levytykset 1963–1990".

Vainio õppis ülikoolis õpetajaks ning töötas 1962–1964 Myllykoski Yläpää koolis. Ta töötas lühikest aega õpetajana ka 1970. aastate alguses.

Tema poeg Ilkka Vainio on samuti laulukirjutaja ja laulja.

Vainio on maetud Helsingi Hietaniemi kalmistule.

Albumid
-------

* Juha "Watt" Vainio (1966, singlialbum)
* Juha "Watt" Vainio ja Reijo Tani (1968, singlialbum)
* Viisari värähtää (1972)
* Tulin, näin ja soitin (1975)
* Kansi kiinni ja kuulemiin (1976)
* Käyn ahon laitaa (1979)
* Albatrossi ja sorsa (1981)
* Sellaista elämä on (1983)
* Elämää ja erotiikkaa (1985)
* Viiskymppisen viisut (1991)
**Jim Bach** (tuntud ka kui **Jimmy Bach**; sündinud 9. mail 1969) on Eesti vandeadvokaat.

Jim Bach kuulub Eesti Advokatuuri.

Hariduskäik
-----------

Õppis aastatel 1976–1988 Tallinna 22. Keskkooli reaalklassis. Kiituskiri "Krüpteeritud puslede erakordse lahendamise eest".
Aastatel 1990–1995 õppis Tartu Ülikoolis õigusteadust, sai bakalaureusekraadi tööga "Sõprusorganisatsioonide represseerimine Eesti koolides".
Aastatel 1995–1999 jätkas sealsamas magistriõppes. Magistritöö "Mononukleoosi ja teiste suguhaiguste tahtliku levitamisega kaasnevad karistused".

2000. aastal täiendas end C. H. Umbami nimelisel koolitusel alustavatele advokaatidele.[*viide?*]

Töö
---

Bach hakkas õigusteenuseid pakkuma aastal 2002, mil asutas Jim Bach Advokaadibüroo OÜ. Advokaadibüroo on tuntud võitude poolest kohtus, kasutades süüdimatuse presumptsiooni.[*viide?*]

### Kaasuste näiteid

* 2015 Jim Bach Advokaadibüroo OÜ *vs*. Tallinna Haridusamet (gümnaasiumiõpilaste vabastamine C-võõrkeele õppimisest inimõiguslikel printsiipidel).
* 2019 Jim Bach Advokaadibüroo OÜ *vsää. Kolmjalg OÜ (klientidele sigarillo "Al Capone" mitte müümine poliitiliste vaadete tõttu).*
Kaunis tulp *Tulipa humilis*
**Kaunis tulp** (ladina keeles *Tulipa humilis*, inglise keeles *Crocus tulip*) kuulub liilialiste perekonda. 

On levinud Türgist Kaukaasiasse ja Afganistani. Õis on roosat värvi, kuid suure kollase põhjalaiguga ja kollaste tolmukapeadega. Kaunil tulbil on 2–5 lineaarset valkja kirmega rohekashalli lehte, mis on kuni 15 cm pikkused. Tal on tähekujulised õied, mis on kuni 7,5 cm pikkused ja paigutatud ümber ümara aluse. On külmakindel, kuid ei vaja pikka külmaperioodi õitsemiseks.

Kauni tulbi sordid on pärit Kagu-Türgist, Iraanist ja Kaukaasiast, varieerudes nii värvilt kui ka vormilt. Kaunis tulp kasvab kõige meelsamini kiviktaimlas, kuivemas mullas ja päikesepaistelisel kasvukohal. Vajab hea veeläbilaskvusega pinnast, et sibulad mädanema ei läheks. Enne õitsemist vajavad kastmist ja väetamist.

Üldteave
--------

|  |  |
| --- | --- |
| Elutsükkel | mitmeaastane |
| Taime kõrgus | 15 cm |
| Õitsemisaeg | kevad (märts-aprill) |
| Valgusvajadus | täispäike |
| Ilmastikutaluvus | põua- ja külmakindel |
| Õied | silmatorkavad, aromaatsed |
| Maa-alune säilitusorgan | sibul |

Kauni tulbi sordid
------------------

* *Tulipa humilis var. aucheriana*
* *Tulipa humilis var. Humilis*
* *Tulipa humilis var. Kurdica*
* *Tulipa humilis var. Pulchella*
* *Tulipa humilis var. Violacea*

### Kauni tulbi vormid

* *Tulipa humilis* 'Eastern Star'
* *Tulipa humilis* 'Persian Pearl'
* *Tulipa humilis* 'Odalisque'
* *Tulipa humilis* 'Little Luna'
* *Tulipa humilis* 'China Carol'
* *Tulipa humilis* 'Eastern Spice'
* *Tulipa humilis* 'Helene'
* *Tulipa humilis* 'Lilliput'
* *Tulipa humilis* 'Magneta Queen'

Viited
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 27. märts 2019. Vaadatud 27. märtsil 2019.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
5. ↑

Välislingid
-----------

* Species Tulip *Tulipa humilis*
* Garden.org
* Gardenersworld.com *Tulipa humilis*
* 
* Tulipa humilis
* 
* 
*
**Jim Arrow & The Anachrones** oli eesti indie-bänd, mis tegutses 1988. aastadetsembrist kuni 1990. aastate keskpaigani.

Koosseis
--------

* Imre Orro (Jim Arrow) – kitarr, vokaal
* Leho Verk – basskitarr, vokaal
* Kristjan Mäeots (Kotkas) – trummid

Diskograafia
------------

* "Jim Arrow & The Anachrones" (Melodija, 1988, LP)
* "Jim Arrow& The Anachrones" ( Kuldnokk, august 1989, MC)

Jim Arrow & The Anachrones'i ja Vennaskonna Soome turnee "Heimoveli '89"
------------------------------------------------------------------------

20. veebruaril 1989 algas Turus kontserdiga "Auran Panimos" Vennaskonna ja Jim Arrow & The Anachrones’i 5-st kontserdist koosnev I Soome turnee "Heimoveli ‘89". Kontserdi juhatas sisse soome punk-bänd SA-Int.

21. veebruaril esinesid Vennaskond ja Jim Arrow & The Anachrones Helsingis restoranis "Kultti" (Sturenkatu 4).

24. veebruaril, Eesti Vabariigi aastapäeval, toimus eelnimetatud bändide kontsert "Mu Isamaa On Minu Arm" Seinäjoel hotellis "Sorsanpesä" ("Metspardipesa"), kus esinesid ka Dave Lindholm & White Midnight ja "Kolmas Nainen".

25. veebruaril toimus Vaasas Nuorisotalos Vennaskonna 40. kontsert, mis oli "Heimoveli ‘89" turnee kõige õnnestunum kontsert. Enne Vennaskonda esinesid kohalikud punk-bändid + iseenesestmõistetavalt Jim Arrow & The Anachrones.

26. veebruaril lõppes kontserdiga Helsingis Käpylä linnaosas punkarite hõivatud Vuoritalo’s (Nyyrikintie 6, Käpylä) Vennaskonna Soome turnee. Soome punk-bändidest esinesid "Pyhäkoulu", SA-Int, "Kadotetut" jt. Jim Arrow & The Anachrones ei jõudnudki lavale, kuna politsei lõpetas kontserdi täpselt kell üheksa õhtul tõmmates hoonest voolu välja.

Välislingid
-----------

* Jim Arrow & The Anachrones andmebaasis MusicBrainz (*inglise keeles*)
* Jim Arrow & The Anachrones
* Jim Arrow & The Anachrones
I fort aastal 1915
**Kaunase kindluse I fort** on endine fort Tsaari-Venemaa Kaunase kindluse koosseisus. Tänapäeval jääb see Kaunase piirile Ringaudai valla Kazliškiai külla Noreikiškėse mõisa lähistel.

Fort valmis aastail 1883–1889. Seda rekonstrueeriti aastail 1893 ja 1908.

Esimese maailmasõja ajal jäi I fort Saksa vägede intensiivse suurtükitule alla, mis eelnes Kaunase kindlusele toimunud tormijooksule. Fort osales lahingutegevuses ja sai kannatada. Saksa mürsud hävitasid osa sidepidamiseks mõeldud maa-aluste käikude võrgustikust, sealjuures ka poolkaponiirideni viivad käigud. Aastail 1938–1940 paiknes seal laskemoonaladu, sinna rajati ka kurjategijate hukkamiseks mõeldud gaasikamber. Nõukogude perioodil kasutas Nõukogude armee raketiväebrigaad fordi ruume majanduslikul otstarbel. Säilinud on selle kasemattide osa, keskmised ja külgmised maa-alused käigud, nurkmised ja tagumised kaponiirid, osaliselt ka glassii, kontreskarpne müüritis ja forti ümbritsev vallikraav.

I fort on võrreldes teiste fortidega vähem linnastunud, ent sõjategevus on sealse militaarmaastiku rikkunud. Fort tõuseb künkana ümbritsevast alast veidi kõrgemale.

Fordi aladel elavate nahkhiirte kaitseks on loodud Žagariškiai terioloogiline kaitseala (pindala 6 ha). Fort on 2002. aastast kultuurimälestisena kaitse all.

Fordist lõunasse jäävad selle suurtükipatarei laod, mille asupaik võeti muinsuskaitse alla 2012. aastal.

* I fordi uuendamisel rajatud betoontornI fordi uuendamisel rajatud betoontorn
* I fortI fort
* Fordi siseruumidFordi siseruumid

Viited
------

1. ↑  Alfred Kühlewindt, Der Wirkung deutscher Artillerie in Kowno
2. ↑  "Kauno tvirtovės parkas". Originaali arhiivikoopia seisuga 10. aprill 2021. Vaadatud 10. aprillil 2021.
3. ↑  "Kauno tvirtovės 1-asis fortas". Vaadatud 10. aprillil 2021.
4. ↑  www.saugoma.lt
5. ↑  "Kauno tvirtovės Pirmojo forto artilerijos baterijos šaudmenų sandėlių kompleksas". Vaadatud 10. aprillil 2021.



|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Kaunase kindluse I fort** |
Picton, väikseim kolmest suuremast saarest Beagle'i väinas
Taamal Pictoni saar, esiplaanil Gardineri saar
**Pictoni saar** kuulub Tšiilile ning on kõige väiksem kolmest Beagle'i saarest Tulemaal Beagle'i väinas. Saare pindala on 105 km2. Üks peatuspaik saare põhjaküljel on Banneri laht. Varasemal ajal oli saar peatuspaigaks söelaevadele, ning mööduvad laevad said seal oma söevarusid täiendada.

Ajalugu
-------

Saarel elas nüüdseks peaaegu täielikult välja surnud indiaanirahvas jaganid. 

Saart külastas ka Briti mereväeohvitser ja misjonär Allen Francis Gardiner (1794–1851). 5. detsembril 1850 saabus ta laeval Ocean Queen Pictoni saarele, et õpetada mõnedele kohalikele inglise keelt. Maaleminekuks oli neil kaasas kaks paati varustusega, millest üks sai aga tõsise vigastuse ning teine läks segastel asjaoludel kaduma. Kohalikud olid nende suhtes uudishimulikud, kuid vaenulikud. Nii jäid nad kuueks kuuks, ilma varustuseta, sealhulgas püssirohuta, saarele, kuni lõpuks surid nälga. Viimasena suri Gardiner ise, 6. septembril 1851. 6. jaanuaril 1852 leidis ja mattis John Davidson nende surnukehad ning tõi kaasa Gardineri päeviku.

1977. aasta Tšiili ja Argentina konflikti käigus saar mineeriti osaliselt, millest jäänukmärgina on säilinud mõned miiniväljad. Konflikti põhjuseks olid lahkarvamused 1881. aastal sõlmitud piirileppe osas.
**Erich Raidvee** (kuni 1935 **Tomberg**; 31. august 1922 Väätsa vald, Türi kihelkond, Järvamaa – 7. detsember 1981 Tartu) oli eesti poksija.

Ta poksis aastatel 1939–1940 ja 1946–1951. Ta alustas Enno Laineste juhendamisel ja jätkas tema juures pärast sõda Tartu Kalevis.

Ta oli kergekaalus (kuni 135 naela ehk 61,2 kg) Eesti noortemeister 1940. aastal. Ta oli kokku neljakordne Eesti NSV meister – kergekaalus (kuni 135 naela ehk 61,2 kg) aastatel 1947–1949 ning I kergekeskkaalus (kuni 67 kg) 1951. aastal. Ta sai 1950. aasta Eesti NSV meistrivõistluste kergekeskkaalu (kuni 147 naela ehk 66,7 kg) poolfinaalkohtumises võidu Anatoli Guljajevi üle, kuid hiljem tema võit tühistati. Ta sai lõpuks 3. koha.

Ta oli kergekaalus (kuni 135 naela ehk 61,2 kg) kokku kahekordne ametiühingute üleliiduline meister aastatel 1947–1948. Ta sai NSV Liidu meistrivõistlustel kergekaalus (kuni 135 naela ehk 61,2 kg) 1948. aastal 6. koha ning 1949. aastal 4. koha.

Ta töötas pärast võistlemisest loobumist 1951. aastal Tartu Autoremonditehases auto- ja autokraanajuhina.

Raidvee täitis 1949. aastal kõik nõuded ja hakati vormistama dokumente, et ta saaks Nõukogude Liidu meistersportlase aunimetuse, kuid seni teadmata asjaoludel jäi protseduur lõpetamata ning Raidveel nimetus saamata.

Kirjandus
---------

* Henn Saarmann, Erlend Teemägi. "Eesti spordi biograafiline leksikon". Eesti Entsüklopeediakirjastus. Tallinn 2001
* Rein Pajur. "Poksi lugu". Tallinn 2009. Lk 392
* Tartumaa spordileksikon. Tartumaa Spordiliit. Tartu 2011. Lk 322

Välislingid
-----------

* Biograafia ESBL-is
* Erich Raidvee sporditulemused
|  |
| --- |
|  **Poks** |
| Riik |  | Poola |
|  |
| 2. ring | 1936 | Kergekaal |
|

**Czesław Cyraniak** (ka **Czesław Kajnar**; 1. juuni 1914 Poznań, Suur-Poola vojevoodkond – 11. september 1939 Mąkolice lähedal, Głowno vald, Zgierzi maakond, Łódźi vojevoodkond) oli Poola poksija.

Cyraniak oli Poola meister kergekaalus (kuni 135 naela ehk 61,2 kg) 1935. aastal. Ta sai Poola meistrivõistlustel sulgkaalus (kuni 126 naela ehk 57,2 kg) 1934. aastal 3. koha.

Cyraniak osales ühe korra Eesti ja Poola maavõistlusel poksis ning kaotas oma kohtumise Harald Kanepi vastu 1938. aasta kevadel. Ta osales aastatel 1934-1938 rahvusvahelistel kohtumistel Poola eest kokku 10 korral, võitis neist 4 ja kaotas 5 kohtumist ning viigistas 1 kohtumise. 

Cyraniak osales kergekaalus (kuni 135 naela ehk 61,2 kg) 1936. aasta Berliini olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas 2. ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.

Cyraniak mobiliseeriti Teise maailmasõja puhkedes Poola sõjaväkke ning ta langes Saksamaa vägede vastu võideldes.

Viited
------

1. ↑  11. suveolümpiamängude poksivõistlus. Berliin 1936. Tulemused inglise keeles

Välislingid
-----------

* Czesław Cyraniak saidil Olympedia Muuda Vikiandmetes
Caeni naiskloostri Kolmainsuse kiriku karniis, konsoolidest ülalpool täringfriis, all soomusfriis
Soomusemotiiv Amiens' katedraalilt, 13. sajand. Läbilõige ja eestvaade
**Soomusfriis** või **soomusornament** (saksa keeles *Schuppenfries*, *Schuppenmuster*, prantsuse keeles *écailles*) on ehisliist või pinnakaunistus, mille ornamendi moodustavad näiliselt üksteist katvad soomusetaolised elemendid. Soomused võivad olla suunatud nii üles- kui allapoole, olla reljeefsed või maalitud.

Ornamenti on kasutatud juba antiikajal, eelkõige rikkalikkust ja toredust taotlevas Rooma arhitektuuris, samuti kohtab seda friisina romaani arhitektuuris Saksamaal, Austrias ja Prantsusmaal, kuigi palju harvem võrreldes näiteks siksak- või täringfriisiga. Pinnatäitena on soomusemotiiv kasutusel ka Prantsusmaa gooti arhitektuuris, näiteks katedraalide kontraforssidel ja fiaalidel. Ka renessanss- ja barokkarhitektuuris ksutatakse soomusemotiivi rohkem pinna kaunistamiseks kui friisina.  

Sarnase nimega, ent väljanägemiselt erinev ehisliist on soomuslitrimotiiv, kaunistuselement baroki mööblikunstis ja selle mõjutustega talupojamööblis. Sel on iseloomulik üksteist katvate soomuste kulgemine ühe reana paralleelselt friisi suunale.

Pildid
------

* Kaherealine soomusornament karniisil, RoomaKaherealine soomusornament karniisil, Rooma
* Jupiteri sammas Walheimi Rooma muuseumis, 2.-3. sajand, Baden-WürttembergJupiteri sammas Walheimi Rooma muuseumis, 2.-3. sajand, Baden-Württemberg
* Värviline soomusfriis Maria Laachi kloostrikiriku peatorni karniisil, 12. sajand, ReinimaaVärviline soomusfriis Maria Laachi kloostrikiriku peatorni karniisil, 12. sajand, Reinimaa
* Soomusemotiiv kaarfriisi siseküljel, Maria Laachi kloostrikirikSoomusemotiiv kaarfriisi siseküljel, Maria Laachi kloostrikirik
* Thaoni Peetruse kiriku lõunakülg, 11.-12. sajand, NormandiaThaoni Peetruse kiriku lõunakülg, 11.-12. sajand, Normandia
* Täisnurksed soomusemotiivid seinal, Saint-Pierre' i kirik ThaonisTäisnurksed soomusemotiivid seinal, Saint-Pierre' i kirik Thaonis
* Soomusemotiiv Rioux Jumalaema kiriku kooriseinal, 12. sajand, AkvitaaniaSoomusemotiiv Rioux Jumalaema kiriku kooriseinal, 12. sajand, Akvitaania
* Soomusjad motiivid petikakende dekoratsioonis ja aknaraamistuses, San Juan de Rabanera kirik, SoriaSoomusjad motiivid petikakende dekoratsioonis ja aknaraamistuses, San Juan de Rabanera kirik, Soria
* Joachim Winteri tehtud ristimiskivi Haapsalu toomkiriku kabelisJoachim Winteri tehtud ristimiskivi Haapsalu toomkiriku kabelis

Vaata ka
--------

* friis
* ehisliist

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 2. september 2018. Vaadatud 2. septembril 2018.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑  "Arhiivikoopia" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 8. detsember 2015. Vaadatud 2. septembril 2018.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
6. ↑  "Dictionnaire raisonné de l’architecture française du XIe au XVIe siècle"
**Tallinna Kristiine Teeninduskool** oli Haridus- ja Teadusministeeriumi hallatav riigi kutsekool. 

Kool asutati 1970. aastal. Eesti NSV Kommunaalmajanduse ja Elanikkonna Elukondliku Teenindamise Ministeerium tahtis seal koolitada kõiki ministeeriumi haldusalas vaja minevaid teeninduserialade oskustöölisi. Kool oli Nõukogude Liidus erialade arvult kõige laiema profiiliga kutsekool, kus õpetati umbes paarikümnel kutsealal.

Kooli asutamisel toodi Linnakutsekoolist nr 4 siia üle juuksuri eriala. 1993. aastal aga liideti juba terve see kutsekool (siis juba Tallinna Vanalinna Õmbluskooli nime all). 

Kool likvideeriti 2003. aastal. Osa erialasid oli juba alates 1999. aastast viidud üle Tallinna Tööstushariduskeskusesse, enamik viidi sinna üle kooli likvideerimisel. Juuksuriõpe viidi üle Tallinna Teeninduskooli.

Hooned on pärast kooli likvideerimist olnud tühjadena, tasapisi on neid võetud kasutusele muul otsatarbel. Kooli ühiselamust on saanud kortermaja. Töökojahoones on tegutsenud erinevaid autoremondiettevõtteid, osaliselt on seal praegu Selveri kauplus. Õppehoones tegutseb tervise- ja meditsiiniteenuseid osutav polikliinikutaoline Kotka Tervisemaja. Staadionit kasutab EJL Tallinna noorte treeningkeskus.

Asukoht
-------

Kool asus Tallinnas Kristiine linnaosas aadressil Kotka 12 kooli jaoks ehitatud hoonetes, mis valmisid sügisel 1970.

Õppetöö
-------

Õppekeel oli üldiselt eesti, kuid ajaloo jooksul on koolis olnud ka venekeelset õpet. 

Peamiselt on kooli võetud vastu keskhariduse baasil, kuid eri aegadel on võetud vastu ka põhihariduse baasil.

Koolis on kokku õpetatud 32 erialal, sealhulgas juuksuri, rätsepa, kellassepa, lilleseadja, raadioelektrooniku, infotehnoloogi, autoremontija, automaalri, liftimehaaniku, müürsepa ja pottsepa erialal.

Kooli nimed
-----------

* 1970 Linnakutsekool nr 19
* 1978 Tehnikakool nr 19
* 1984 Kutsekeskkool nr 19
* 1990 Tallinna Tehnikakool
* 2000 Tallinna Kristiine Teeninduskool

Kooli juhatajad
---------------

* Edgar Aguraiuja
* Jüri Jürivee
* Enno Kuld
* Ülo Lilleorg
* Ella Lunts

Viited
------

1. 1 2  Ülo Tikk. "Tallinna Kristiine Teeninduskool 30". Õpetajate Leht nr 46, 15. detsember 2000. Lk 13
2. ↑  Ülo Tikk. "Nelja kutsekooli luigelaul Tallinnas". Õpetajate Leht nr 5, 1. veebruar 2002. Lk 2

Välislingid
-----------

* Ülo Tikk, Märt Bernadt. "Veerand sajandit Kotka tänavas. Tallinna Tehnikakool 25". Õpetajate Leht nr 44, 24. november 1995. Lk 7
* Ülo Tikk. "Tallinna Kristiine Teeninduskool 30". Õpetajate Leht nr 46, 15. detsember 2000. Lk 13
* Ülo Tikk. "Nelja kutsekooli luigelaul Tallinnas". Õpetajate Leht nr 5, 1. veebruar 2002. Lk 2
**Muhumaa radarijaam** on Muhu saarel Levalõpme külas asuv Eesti õhuväe Õhuseiredivisjoni hallatav
radarijaam, kus paikneb mobiilne keskmaa õhuseireradar Ground Master 403. Radarijaam on lülitatud Eestit, Lätit ja Leedut hõlmavasse õhuseiresüsteemi BALTNET.

Radarijaam asub endise Nõukogude Liidu Liiva raketibaasi territooriumil, kus aastatel 1960-1992 paiknes 210. Punalipuline seniitraketibrigaadi (hiljem 1176. seniitraketipolk ja 210. seniitraketibrigaad) koosseisu kuulunud 7. seniitraketidivisjon, mille relvastuses oli maa-õhk-tüüpi keskmaa raketisüsteem S-125.

Radarijaama hoonete- ja taristukompleksi kuuluvad peahoone, abihoone, trassid, piirdeaed ja helikopteri maandumisplats. Radariposti mehitab vahetustega umbes 20 inimest – õhuväe tegevväelased, 9-liikmeline pagaline valvemeeskond, majahoidja ja koristaja.

Hoonete- ja taristukompleksi rajas aastatel 2011–2012 AS NCC Ehitus ning radaripost avati 26. märtsil 2013.

Vaata ka
--------

* Tõikamäe radarijaam
* Kellavere radarijaam
* BALTNET
* Ämari õhusuveräänsuskeskus
* Liiva raketibaas

Viited
------

1. ↑  "Kaitseminister avas Tõikamäe radarposti". *Delfi*. 27. jaanuar 2015. Vaadatud 16. september 2018.
2. 1 2  Ain Tähiste & Mart Mõniste (2014). "Liiva (Levalõpme) raketibaas Saare maakonnas Muhu vallas (PDF)" (PDF). *Militaarne Hiiumaa*. Vaadatud 16. september 2018.
3. 1 2 3  "Muhumaal avati õhuväe uusim radaripost". Eesti Kaitsevägi. 26. märts 2013. Vaadatud 16. september 2018.

Välislingid
-----------

* "Muhumaal avati õhuväe uusim radaripost". Sõdurileht. YouTube
* Kertu Kalmus (13. mai 2016). "GALERII ja VIDEO: Muhus kaitsti radariposti vaenlase eest". Saarte Hääl
**SA Tallinna Kunstihoone Fond** on Eesti Kunstnike Liidu asutatud sihtasutus, mis tegeleb näituste korraldamisega Tallinna Kunstihoones (Vabaduse väljak 8), Kunstihoone galeriis (Vabaduse väljak 6) ja Tallinna Linnagaleriis (Harju tänav 13) ning Tallinna Kunstihoone Fondi kunstikogu haldamisega. Põhikirjalisteks eesmärkideks on kunsti, kunstiteaduse ja -hariduse vallas loovuse ja initsiatiivi edendamine, Eesti kunsti ja kunstnike tutvustamine välismaal, kunstialase teabe levitamine.

Tallinna Kunstihoone Fondi juhatus võib koosneda ühest või mitmest liikmest. Juhatuse tööd kontrollib sihtasutuse nõukogu, kuhu kuulub üksteist liiget, neist Eesti Kunstnike Liidu volikogu valitud kaheksa liiget, kelle volitused kestavad viis aastat, ja Kultuuriministeeriumi, Kultuurkapitali ja Tallinna Linnavalitsuse esindaja. Nõukogu kui vastutav ja kontrolliv organ kinnitab Tallinna Kunstihoone eelarve, tööplaani ja näituseprogrammid ning valvab juhatuse otsuste, tegevuskava, eelarve täitmise ja aruandluse üle.

Viited
------

1. ↑  Pealelend: Loit Jõekalda SA Tallinna Kunstihoone Fondi nõukogu esimees Sirp, 07.11.2014.
**Lembit Rull** (ka **Leopold Rull** 15. juuli 1904, Meleski, Võisiku vald – 6. märts 1987, Tartu) oli eesti maalikunstnik, lavakujundaja ning karikaturist.

Lembit Rull sündis Meleski klaasivabriku asulas. Tema isa oli klaverimeister ja orkestrant. Õppis Peterburis Stieglitzi kunstikooli õhtukursustel. Lõpetas 1943 Kõrgema Kunstikooli Pallas maalierialal. Aastatel 1945–1949 töötas Tartu Kunstiinstituudis õpetajana. Töötas 1949–1960 Vanemuise teatris, tegi ka lavakujundusi.

Alustas maaliloominguga näitustel esinemist 1928. aastal. Samal aastal ilmusid tema esimesed karikatuurid ajalehtedes "Sädemed", "Esmaspäev" ja "Kratt".

Lavakujundusi
-------------

* Raudsepa "Tagatipu Tiisenoosen" (1947)
* Kompanejetsi "Hunt ja 7 kitsetalle" (1950)
* Tšaikovski "Jevgeni Onegin" (1950, koos M. Dreifeldiga)
* Mihhalkovi "Jänes Ninatark" (1952)
* Gounod’ "Faust" (1953)
* Nielseni "Lakšmi" (1955, koos Georg Sanderiga)
* Pugni, Drigo ja Glieri "Esmeralda" (1957)

Viited
------

1. ↑  Omakäeline elulugu. Eesti Kunstimuuseumi arhiivkogu EKMA.136.13.8/18
**Erich Joonas** (ka **Jonas**; 14. aprill (vkj)/ 26. aprill 1893 Varnja küla, Kavastu vald, Kodavere kihelkond, Tartumaa – 26. mai 1944 Viljandi) oli eesti ajakirjanik ja poliitik.

Ta sündis talupidaja pojana. Ta õppis aastatel 1901–1903, Tartu reaalkoolis aastatel 1903–1909, Tartu Pedagoogika Seltsi õhtukeskkooli kursustel aastatel 1911–1913. Seejärel õppis ta aastatel 1914–1915 Rostovtsevi eraülikoolis arstiteadust.

Ta tegutses aastast 1909 Tartus illegaalse sotsialistide-revolutsionääride ühingu agitaatorina keskkooliõpilaste seas ja aastatel 1913–1915 organisaatorina Tartu, Tallinna ja Narva ning aastatel 1915–1916 organisaatorina Peterburi tööliste seas. Aastast 1917, revolutsiooni puhkemise järel kuni Saksa okupatsioonini oli ta Tartu Tööliste ja Soldatite Saadikute Nõukogu Täitevkomitee abiesimees. Saksa okupatsiooni ajal viibis ta vangistatuna Tartus, Peetrimõisas ja Naissaarel.

Ta valiti Asutava Kogu liikmeks Eesti Sotsialistide-Revolutsionääride Partei kandidaadina, I ja II Riigikogu liikmeks valiti ta Eesti Iseseisva Sotsialistliku Tööliste Partei kandidaadina. III, IV ja V Riigikogu koosseisu Eesti Sotsialistliku Tööliste Partei kandidaadina. Ta kandideeris aastal 1938 ka Riigivolikokku (2. valimisringkonnas), kuid valituks osutus Louis Metslang. Riigikogus paistis ta silma hoogsa kõnemehena. 

Joonas tegutses ka ajakirjanikuna. Ta oli aastal 1917 ajalehes Töö Lipp toimetuse liige, aastal 1919 oli ajalehes Võitlus (see ajaleht suleti siseministeeriumi poolt), aastatel 1920–1923 oli ta ajalehes Tööliste Võitlus toimetuse liige, aastal 1922 oli ta ajalehes Tööline toimetuse liige, aastatel 1925–1927 oli ta väljaande Ühendus vastutav toimetaja. Aastatel 1927–1938 (kuni sulgemiseni) oli ta Rahva Sõna peatoimetaja. Ta oli Eesti Sotsialistliku Tööliste Partei võimlemisrühmade üldjuht.

Ta on ka avaldanud raamatuid ametiühingutest ja töölisliikumisest. Ta oli Kultuurkapitali nõukogu liige.

Erich Joonas suri 1944. aastal Viljandis tuberkuloosi.

Isiklikku
---------

Tema poeg oli soomepoiss, Haukka rühma liige ja metsavend Ilmar Erik Jonas ("Justus").

Viited
------

1. ↑  "Löökrühmad kaotati ühe suletõmbega". Rahvaleht nr 95, 15. august 1933. Lk 2

Kirjandus
---------

* "Joonas sai jälle 2 kuud". Vaba Maa nr 13, 16. jaanuar 1929. Lk 7

Välislingid
-----------

* 
* Eesti biograafilise leksikoni täiendusköide K./Ü. Loodus. Tartu 1940
* Eesti avalikud tegelased. Eluloolisi andmeid. EKS. Tartu 1932
* Eesti II Riigikogu. Tallinn 1924
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* Haud Viljandi vanal kalmistul
Lembit Peegel "Eesti spordi aastaraamat 2008" esitlusel 21. mail 2009
**Lembit Peegel** (18. oktoober 1936 Tallinn) on eesti poksija ja fotograaf.

Peegel on lõpetanud 1956. aastal Tallinna 2. Keskkooli. 

Aastatel 1956–1977 töötas ta metallitöölisena. 1989. aastast on ta kutseline fotograaf, kes on spetsialiseerunud spordifotograafiale.

Sportlane
---------

Lembit Peegel poksis 1952–1959 Tallinna Spartakis, tema treenerid olid Evald Seepere, Bernhard Salong, Martin Linnamägi ja Karl Leman.

Peegel sai kärbeskaalus (kuni 51 kg) Eesti NSV meistrivõistlustel II koha aastatel 1957–1958. Ta võistles 1958. aastal Eesti NSV – Soome sõpruskohtumisel, kus kaotas oma kohtumise. Ta oli kärbeskaalus (kuni 51 kg) Tallinna meister 1957. aastal ja neljakordne Eesti NSV Spartaki meister kärbeskaalus (kuni 51 kg) aastatel 1955–1958. Ta pidas kokku 31 kohtumist ja võitis neist 20.

Fotograaf
---------

Lembit Peegel oli harrastusfotograaf 1958. aastast. Kutselise fotograafina on ta töötanud aastail 1989–1993 Spordilehes ja 1993–2000 Eesti Päevalehes, 2000. aastast on vabakutseline. 

Ta on pälvinud fotovõistluste auhindu, sh 1989. aastal Soome-Eesti foto-maavõistlusel peaauhinna parima spordifoto eest. 

Ta on Eesti Ajakirjanike Liidu ja Rahvusvahelise Spordiajakirjanike Liidu liige.

Lembit Peegel on teinud fotograafina tööd Barcelona 1992. aasta, Lillehammeri 1994. aasta, Atlanta 1996. aasta ja Nagano 1998. aasta olümpiamängudel.

Ta on ka Eesti Päevalehe rubriigi "Ajapeegel" autor.

Tunnustus
---------

* 2001 Valgetähe V klassi teenetemärk
* 2008 Eesti Vabariigi spordipreemia (**elutööpreemia** – pikaajalise tulemusliku tegevuse eest spordifotograafina)

Viited
------

1. ↑  Lembit Peegel "Eesti spordi biograafilises leksikonis"
2. ↑  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 3679

Kirjandus
---------

* Henn Saarmann, Erlend Teemägi. "Eesti spordi biograafiline leksikon". Eesti Entsüklopeediakirjastus. Tallinn 2001
* Rein Pajur. "Poksi lugu". Tallinn 2009

Välislingid
-----------

* Gunnar Press. "Lembit Peegel jahib elu parimat pilti" Eesti Päevaleht, 15. oktoober 1996
* Ants Põldoja. "Viis pilti juubilar Lembit Peegli elust" Õhtuleht, 23. oktoober 2006
* Biograafia ESBL-is
* Lembit Peegli sporditulemused
Albert Victor Grayson (umbes 1908)
**Albert Victor Grayson** (sündis 5. septembril 1881, jäi kadunuks 28. septembril 1920) oli inglise sotsialistlik poliitik. Ta oli aastatel 1907–1910 Suurbritannia parlamendi liige. Ta on tuntud tänu valimistejärgsele valimisvõidule Clone Valley ringkonnas 1907. aastal ning oma seletamatule kadumisele aastal 1920.

Noorusaastad
------------

Victor Grayson sündis Liverpoolis, tal oli kuus vanemat õde-venda. Tema isa oli Yorkshire'i puusepp William Grayson ja ema šotlanna Elizabeth Craig. Ta oli noorena Bootle'is inseneri õpipoiss. Ta astus Iseseisvasse Leiboristlikku Parteisse ning hoolimata väiksest kõnedefektist sai temast tuntud kõnemees üle kogu maa. 1907. aasta Clone Valley järelvalimistel oli ta leiboristide kandidaat. Ta valiti napilt parlamenti.

Grayson käis House of Commonsi istungitel harva kohal ning tal tekkis probleem alkoholiga. Ta kaotas oma koha parlamendis 1910. aasta üldvalimistel ja jätkas üle maa kõnede pidamist, 1913. aastal langes ta depressiooni.

Ajalehes Pravda mainis Vladimir Lenin Briti vasakäärmuslikke poliitikuid lahates järgmist: "Grayson on väga tuline sotsialist ja hea kõnemees, kuid tema järjepidevus põhimõtetes jätab veel soovida."

Grayson võõrandus paljudest oma vasakäärmuslikest sõpradest, kui pooldas Ühendkuningriigi sekkumist esimesse maailmasõtta, ta kasutas oma kõne- ja veenmisoskust sõdurite värbamisel. Ta teenis lühikest aega Uus-Meremaa armees ja sai haavata. Pärast sõda proovis Grayson oma poliitikukarjääri taaselustada. 

Aastal 1918 tegi MI5 juht Basil Johnson Maundy Gregoryle ülesandeks koguda Victor Graysoni tegevuste kohta infot. Grayson polnud oma äärmuslikke vaateid jätnud ning teda kahtlustati uue Vene kommunistliku valitsuse jaoks luuramises. Kardeti ka, et ta töötab Iiri Vabariikliku Armee heaks.
**Erich Kõlar** (aastani 1936 **Köhler**; 18. mai 1924 Tallinn – 23. detsember 2022) oli eesti dirigent.

Ta lõpetas 1951 Tallinna Riikliku Konservatooriumi Roman Matsovi dirigeerimisklassi. 

Ta mängis ERSOs löökpille, oli muusikaõpetaja Tallinnas ja Tartus. 

Ta oli aastatel 1951–1957 asumisel Kirovi oblastis.

1957. aastast oli ta Vanemuise teatri dirigent, sealhulgas 1958–1980 ja 1981–1984 peadirigent.

Esimene ooper, mida Erich Kõlar juhatas, oli Carl Maria von Weberi "Nõidkütt". Kokku juhatas üle 70 lavastuse, nii oopereid, operette, muusikale kui ka ballette. Ta on teinud ka draamalavastustele muusikalisi kujundusi ning tõlkinud laulutekste. Kõlar taastas 1950. aastate lõpul Vanemuise sümfooniakontsertide traditsiooni.

Tunnustus
---------

* 1968 Eesti NSV teeneline kunstitegelane
* 2002 Eesti Rahvuskultuuri Fondi elutöö tänuauhind
* 2007 Tartu linna aukodanik ja Tartu Suurtähe kavaler
* 2009 Valgetähe IV klassi teenetemärk

Isiklikku
---------

Erich Kõlar oli kaks korda abielus. Tema esimene abikaasa oli Leelo Kõlar ja nende lapsed on/olid Ele Kõlar, Kaja Kõlar ja Paap Kõlar. Teine abikaasa oli Elena Poznjak-Kõlar ja nende poeg on Margo Kõlar.

Viited
------

1. ↑  Andrus Esko. "Erich Kõlar: Küüditatute südamerahu jäi Eestisse". Õhtuleht, 26. mai 2001
2. ↑  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 17548

Välislingid
-----------

* Erich Kõlar riimib sõnad muusikaga. Postimees, 24. mai 1999
* Andrus Esko: Erich Kõlar: Küüditatute südamerahu jäi Eestisse. Õhtuleht, 26. mai 2001
* Dünastia. Perekond Kõlar, 1. Klassikaraadio, 7. mai 2017
* Eesti kommunismiohvrid 1940–1991
Soomulla profill
**Soomuld** on muld, mille pindmiseks horisondiks on kuivendamata olekus vähemalt 30 cm ja kuivendatult vähemalt 20 cm tüsedune alla 50% mineraalaineid sisaldav turvas.

Soomuld koosneb põhiliselt orgaanilistest ainetest. FAO mulla klassifikatsiooni ja USDA mulla klassifikatsiooni järgi kuuluvad soomullad mullarühma Histosols.

Soomuld tekib glei- või leet-gleimuldadest maismaa soostumisel või veekogu kinnikasvamisel ehk mültumisel..

Soomullal on väga madal tihedus ja laseb vett raskelt läbi, kuna orgaanilised ained hoiavad vett väga hästi.

Veega toitumise ja loodusliku taimkatte järgi jaotatakse soomullad järgmiselt:.

* madalsoomuld
* siirdesoomuld
* rabamuld

Madalsoomullad on keskmise viljakusega, siirdesoomuld vähese viljakusega ja rabamuld väga vähese viljakusega.

Soomuldasid saab jaotada ka turbalasundi tüseduse ja turba lagunemisastme järgi, tavaliselt arvestatakse seejuures ka turba botaanilist koostist..

Areaal
------

Soomullad tekivad peamiselt külmas kliimas ja vettinud aladel. Põhiliselt kohtab soomuldasid Eestis, Soome põhjaosas, Šotimaa lääneosas, Kanada keskosas ja Uurali idaosas Venemaal. Soomullad hõlmavad 2,5% kogu maakerast, 80% neist asuvad boreaalses kliimavöötmes. Paljud soomullapiirkonnad on kaitse alla võetud, sest need on olulised mageveevarude säilituskohad.

Kasutusalad
-----------

Soomulda on väga raske kultiveerida tema halva viljakuse ja puuduliku vee läbilaske võime tõttu. Majanduslikuks kasutamiseks vajavad soomullad kuivendamist. Kui soomulda töödelda ja kuivatada, on see niisketel aladel väga toitainerikas. Põlluharimiseks on kõige parem soomuld, kus turba lagunemise aste on suurem kui 35%, tihedus on suurem kui 0,15 Mg/m3,  lämmastikusisaldus on üle 3%, kaltsiumisisaldus on üle 1,5% ja pH on üle 4,5.

Vaata ka
--------

* turvasmuld
* turvastunud muld

Viited
------

1. 1 2 3 4  Reintam, L. (kuupäevata). Märksõnu mullateadusest ja ökoloogiast. [WWW]:  (vaadatud 17.02.2012)

Kirjandus
---------

* Randall Schaetzl. "Histosols".
* "Histosol". *Encyclopaedia Britannica*.
* "Histosol soil". *Encyclopaedia Britannica*.
* Eesti Turbaliit. "Soo".