recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**August Pass** (7. mai/19. mai 1861 Tartu – 23. mai/5. juuni 1913 Kursi) oli eesti vaimulik.

Ta õppis Tartus elementaarkoolis ja gümnaasiumis aastatel 1870–1883. Abituuriumis oli ta Tallinnas. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1884–1898. Prooviaastal oli ta aastal 1899 Rõngu Mihkli koguduses (Winfried Martin Hanseni juures). Ordineeriti 25. juunil/8. juulil 1900 õpetajaks.

Ta oli aastatel 1903–1910 Kaarma Peeter-Pauli koguduse õpetaja. Lisaks hooldas ta aastatel 1908–1910 Kärla Maarja-Magdaleena kogudust. Aastatel 1911–1913 oli ta Mihkli Miikaeli koguduse õpetaja, olles samaaegselt kohaliku seminarkooli direktoriks.

Aastal 1907 avaldas ta Kuressaares 16–leheküljelise brošüüri "Mõni sõnake Kaarma kiriku minevikust 500 aastaseks juubeli pühaks".

Isiklikku
---------

Tema naisevend oli Kursi Maarja-Eliisabeti koguduse õpetaja Gustav Punga. Ta suri olles Gustav Pungal külas. Ta oli Korporatsiooni Fraternitas Estica liige aastast 1907.

Viited
------

1. ↑  Die evangelischen Prediger Livlands bis 1918. Böhlau Verlag Köln, Wien 1977
2. ↑
3. ↑
**Agu Põld** (14. juuli 1909 Tartu – 17. märts 1966 Kilingi-Nõmme) oli eesti vaimulik.

Ta lõpetas aastal 1928 Hugo Treffneri Gümnaasiumi. Aastatel 1928–1938 õppis ta Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonnas (käies õpingute alguses sõjaväeteenistuses), mille ta lõpetas aastal 1938 *mag phil* astmega. Ta oli EÜS-i vilistlane. Ülikooli lõpetamise järel töötas ta ajalooõpetajana Tartu gümnaasiumides. Ordineeriti 25. märtsil 1945 (koos August Eero ja Hugo Valmaga) õpetajaks.

Ta oli aastatel 1945–1946 Mõisaküla koguduse õpetaja, aastatel 1946–1953 oli ta Vigala Maarja koguduse õpetaja (hooldades aastatel 1948–1951 ka Mihkli Miikaeli kogudust; Vigalas olles on ta hooldanud ka Pärnu-Jakobi kogudust). Aastatel 1953–1966 oli ta Saarde Katariina koguduse õpetaja.

Agu Põld suri aastal 1966 ja ta on maetud Tartusse Pauluse kalmistule oma isa jalutsisse.

Isiklikku
---------

Tema isa Peeter Põld oli teoloogi haridusega pedagoogikateadlane, karskustegelane ja Eesti Vabariigi esimene haridusminister, onu Harald Põld oli eesti vaimulik, piiblitõlkija ja misjonitegelane. Vend Toomas Põld oli luterlik vaimulik Saksamaal (ja E.E.L.K. Saksamaa praostkonna praost), õemees Helmut Piir oli Vancouveri koguduse õpetaja, õepoeg Gustav Piir oli Toronto Peetri- ja Tallinna Toompea Kaarli koguduse õpetaja ning on praegu Tallinna Püha Vaimu koguduse õpetaja. 
Onupoeg Hillar Põld oli kirikuõpetaja ja kirikuajaloo õppejõud, onupoeg Eerik Põld oli kunstiajaloolane, onupoeg Naan (Naatan) Põld oli Hamburgi muusikaülikooli lauluprofessor ning oratooriumide ja kantaatide solist. 
Tütar Rutt Hinrikus oli kirjandusteadlane ja -kriitik, tütrepoeg Taavet Hinrikus on firma TransferWise kaasasutaja ja üks omanikke.

Viited
------

1. ↑  Konrad Veem Eesti Vaba Rahvakirik Dokumentatsioon ja leksikon EVR Stockholm 1988
2. ↑  Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944. II, lk. 516

Välislingid
-----------

* Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944
* Igal perekonnal on lugu, Eesti Kirik, 9. septembril 2009. a.
**Mereprügi** (ingl *marine litter, marine debris*) on igasugune püsiv materjal, mis on inimese poolt valmistatud või töödeldud, ning mis on merekeskkonda, sh rannikule, visatud, kõrvaldatud või hüljatud. Mereprügi satub merre nii otsese merekasutuse kaudu (nt kalapüük, laevandus), st merelt, kuid ka näiteks jõgedest ja reoveepuhastitest või tugevate tormituulte poolt, st maismaalt.

### Mereprügi jaotus

Merega seotud prügi jaotatakse suuruse järgi kolme kategooriasse. Makroprügiks peetakse prügi, mille suurus on vähemalt 20 mm (nt plastikpudelid). Mesoprügiks peetakse suuri osakesi, mis jäävad vahemikku 5-20 mm (nt suitsukonid). Mikroprügi on prügiosakesed, mis on väiksemad kui 5 mm ning mida on seetõttu ka keeruline märgata. Mikroprügi leidmiseks rannalt tuleb kasutada mikroskoopi. 

Rannaprügi (ingl *beach litter*) on üks osa mereprügist,, mida peetakse sobivaks indikaatoriks merekeskkonna prügireostuse hindamiseks. Heasse seisundisse kuuluvad Läänemerel alad, kus 100 m kohta leidub vähem kui 20 makroprügieset.

Merepõhja prügi (ingl *seafloor litter*) on samuti mereprügi üks osa, mida seiratakse Läänemeres vähesel määral. Kuna seire metoodikad on aastate ja piirkondade lõikes olnud erinevad, ei ole see prügireostuse adekvaatseks hindamiseks piisav. .

### Mereprügi tekke ennetamine ja vähendamine Euroopa Liidus

Prügi meres on üha süvenev keskkonnaprobleem, mis mõjutab otseselt või kaudselt kõiki vees elavad organisme ning ka neid, kes ühel või teisel moel veeökosüsteemidega kokku puutuvad, sh inimest. Kuigi mereprügi ei tähenda vaid plastprügi, on suurim negatiivne keskkonnamõju just plasti sisaldavatel toodetel. Plasti meres muudab keskkonnaohtlikuks peamiselt kaks tegurit, mida hinnatakse plastiku juures kõige enam - selle kergus ja vastupidavus.

Euroopa Liidu merestrateegia raamdirektiivi eesmärk on 2030. aastaks merelise plastprügi vähendamine 50%. Edasimineku indikaatoriks on rannaprügi kogused, mida EL-i liikmesriigid on kohustatud regulaarselt seirama. 

Euroopa Liidus on mereprügi vähendamiseks jõustunud 2019. aastal Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi (EL) 2019/904 teatavate plasttoodete keskkonnamõju vähendamise kohta. Direktiiv puudutab populaarsemaid ühekordseid plasttooteid, mille kasutamist direktiiviga piiratakse või keelustatakse, mh puudutab see toidupakendeid, joogitopse, vatitikke, õhupalle, tubakatoodete filtreid, niisutatud salvrätikuid jne. Liikmesriikidel oli kohustus võtta direktiivi nõuded üle oma õigusruumi 3. juuliks 2021.
Eestis rakendatakse esimesi direktiivinõudeid alates 01.01.2024, mil üleriigiliselt on avalikel üritustel lubatud kasutada toidu ja joogi serveerimiseks üksnes korduskasutatavaid anumaid ja söögiriistu.

1. ↑  UNEP. 2014. Marine litter.
2. ↑  Euroopa Komisjon. 2013. Guidance on Monitoring of
Marine Litter in European Seas.
3. ↑  HELCOM. Beach Litter (vaadatud 10.02.2024).
4. ↑  HELCOM. Seafloor litter (vaadatud 10.02.2024).
5. ↑  SEI. 2016. Sources and pathways of marine litter .
6. ↑  Kliimaministeerium. Merestrateegia raamdirektiiv (vaadatud 10.02.2024).
7. ↑  Kliimaministeerium. Ühekordse plasti direktiiv (vaadatud 10.02.2024).
**Karl Ernst von Berg** (7. aprill/18. aprill 1773 Zwickau – 11. detsember/23. detsember 1833 Dresden) oli Eesti vaimulik, vaimuliku kirjanduse ja kooliraamatute autor, tõlkija ning Liivimaa kindralsuperintendent.

Elulugu
-------

Karl Ernst von Berg õppis aastast 1782 Zwickau ladina koolis. Aastatel 1791–1795 õppis ta (immatrikuleeriti 25. juulil 1791) Leipzigi ülikoolis filoloogiat ja usuteadust. Aastatel 1796–1797 oli ta õpetaja Zwickau linnakoolis. Saabus aastal 1797 Liivimaale, oli siis koduõpetaja Jürgensohnide juures Tarvastu mõisas. Ordineeriti 28. augustil 1799 õpetajaks.

Karl Ernst von Berg oli 1799–1807 Tarvastu Peetri koguduse õpetaja, 1807–1825 Halliste ja Karksi Peetri koguduse õpetaja ning 1825–1828 Sangaste ja Laatre Püha Laurentsiuse koguduse õpetaja. Oli aastatel 1811–1828 Pärnu praostkonna praost. Oli aastal 1819 Piibliseltsi Pärnu-Viljandi osakonna asutajaliige ja juhataja. Oli aastatel 1828–1833 Liivimaa kindralsuperintendent ja Liivimaa konsistooriumi asepresident.

Välislingid
-----------

* Karl Ernst von Berg Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
* Karl Ernst von Berg Eesti vanema kirjanduse digitaalses tekstikogus EEVA
**"Paanikatuba"** (originaalpealkiri "Panic Room") on 2002. aasta Ameerika Ühendriikides valminud õudusfilm. 

Filmi lavastaja on David Fincher, stsenarist David Koepp. Peamisi osi mängivad Jodie Foster, Forest Whitaker, Jared Leto, Dwight Yoakam, Kristen Stewart ja Patrick Bauchau. 

Film räägib emast ja tütrest, kes varjuvad sissetunginud röövlite eest turvatuppa.

Sisu
----

Äsja lahutanud Meg Altman ja ta tütar Sarah kolivad uude majja New Yorgis. Suures neljakorruselises majas on olemas ka paanikatuba, mis on nii kaitstud, et keegi ei pääse sinna sisse, kui uks on kinni pandud. Juba esimesel ööl murravad nende majja sisse kolm meest, kellele on uued asukad üllatuseks. Meg ja Sarah põgenevad kaitseks paanikatuppa. Nad ei tea aga, et see, mida vargad otsivad, asubki paanikatoas. Üks meestest on aastaid olnud paanikatubade ekspert – ehitanud kõige kindlamaid ruume, mida ehitada võimalik, seega vaid tema teab, et ainuke viis sisse saada on põgenikud sealt välja meelitada, kuid see pole kaugeltki nii lihtne.

Osades
------

* Jodie Foster – Meg Altman
* Kristen Stewart – Sarah Altman
* Forest Whitaker – Burnham
* Dwight Yoakam – Raoul
* Jared Leto – Junior
* Patrick Bauchau – Stephen Altman
* Ann Magnuson – Lydia Lynch
* Ian Buchanan – Evan Kurlander
* Andrew Kevin Walker – Uuine naaber
* Paul Schulze – politseinik Keeney
* Mel Rodriguez – politseinik Morales
* Nicole Kidman – Stephani tüdruksõber, hääl telefonis
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib kunstnikust; arsti, iluuisutaja ja vettehüppaja kohta vaata artiklit Alfred Hirv (iluuisutaja)* |

---

**Alfred Aleksander Hirv** (26. märts 1880 Petseri lähedal – 26. mai 1918 Pihkva) oli eesti maalikunstnik.

Alfred Hirv sündis Petserimaal. Ta õppis Peterburis Stieglitzi kunstikoolis ja Julius von Kleveri ateljees. Aastail 1898–1899 jätkas õpinguid Rooma Kunstiakadeemias ja 1900 Anton Ažbe kunstikoolis Münchenis. Käis õppereisidel mitmel pool Euroopas. 

Maalinud realistlikus akadeemilises laadis natüürmorte ja portreid ning maastiku ja olustikupilte.

Alfred Hirv oli paljude Peterburi kunstiühingute liige ning tunnustatud natüürmordimeister. Alfred Hirv, järgis oma teostes vanade hollandi meistrite traditsioone. Tema tööde meelelaad on kammerlik – tema natüürmortidele on iseloomulikud neutraalsel foonil lauaserval esiplaanile nihutatud, suures mastaabis kujutatud ning harmoonilisse staatilisse kompositsiooni seatud pretensioonitud esemed, mida elustab rahulik hajutatud valgus.

Esmaesinemine 1897 Tartus baltisaksa kunstnike näitusel. Osales paljudel Peterburi kunstinäitustel. Oli Peterburi Kunstnike Seltsi liige. 

* "Akt roosiga" "Akt roosiga"
* "Natüürmort kannu ja viinamarjadega" "Natüürmort kannu ja viinamarjadega"
* "Natüürmort viinamarjadega" "Natüürmort viinamarjadega"
* "Nelgid ja ploomid" "Nelgid ja ploomid"
* "Natüürmort vähiga" "Natüürmort vähiga"
* "Natüürmort" "Natüürmort"

Viited
------

1. 1 2 3
**Üllar Lanno** (sündinud 8. jaanuaril 1969) on Eesti riigiametnik.

Üllar Lanno on omandanud 1993. aastal üldarstikraadi Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas.

Ta on töötanud Tartu Ülikooli Kliinikumis, Põhja-Eesti Regionaalhaiglas, Helsingi Ülikooli keskhaiglas, Hollandi ravimiuuringute kontsernis Stickares ja meditsiinitarvikute ettevõttes Instrumentarium OY. Lanno on töötanud Toyota Baltic ASi turundusdirektorina aprillist 1997 kuni juulini 2004 ja olnud SA Merimetsa Tervisekeskuse juhatuse esimees juulist 2004 kuni jaanuarini 2006. Edasi juhtis ta 2006–2007 Eesti Kohtuarstliku Ekspertiisibürood ja 2008–2020 Eesti Kohtuekspertiisi Instituuti.

23. septembril 2020 nõustus sotsiaalminister Tanel Kiik Riigikantselei juures tegutseva avaliku teenistuse tippjuhtide valikukomisjoni ettepanekuga nimetada Üllar Lanno viieks aastaks Terviseameti peadirektoriks alates 1. oktoobrist. 6. septembril 2021 teatas Lanno, et astub terviseameti ravimite külmlao ülessoojenemise ja ravimite hävimise tõttu ametist tagasi. Tema viimane tööpäev Terviseameti peadirektori ametis oli 20. septembril 2021.

Viited
------

1. ↑  Sotsiaalministeeriumi dokumendiregister. Sotsiaalminister Tanel Kiige 23.09.2020 käskkiri nr 63-T "Terviseameti peadirektori ametisse nimetamine".

Välislingid
-----------

* "Vilja küsib | Terviseameti juht Üllar Lanno viib homme valitsusse uue meetmete paketi. Kas maski kandmine muutub kohustuslikuks?" Eesti Päevaleht, 1. november 2020

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**?** | **Eesti Kohtuarstliku Ekspertiisibüroo peadirektor**veebruar 2006 – detsember 2007 | Järgnev**ametiasutus kaotati** |
| Eelnev**?** | **Eesti Kohtuekspertiisi Instituudi peadirektor**01.01.2008–30.09.2020 | Järgnev**Ivar Pritshalduse asedirektorpeadirektori ülesannetes** |
| Eelnev:**Merike Jürilo** | **Terviseameti peadirektor**01.10.2020–20.09.2021 | Järgnev:**pole ametisse nimetatud** |
| Eelnev:**Mari-Anne Härma(peadirektori kohusetäitja)** |
**Luuküla kalmistu** (ka **Luuküla uus kalmistu**) on kalmistu Luukülas. 20. sajandi alguse haldusjaotuse järgi oli see Rämeda vallas Oudova maakonnas Peterburi kubermangus, tänapäevase haldusjaotuse järgi on see Samolva vallas Oudova rajoonis Pihkva oblastis Venemaal. 

Luuküla on üks vanemaid eesti asunike külasid Venemaal, mis pärimuse järgi asustati Suure Põhjasõja ajal. Arvatavasti oli külas algusest peale olemas kalmistu, mis tõenäoliselt paiknes küla sees. Arvatavasti asutati ka siin pärast keisrinna Katariina II 1772. aasta ukaasi uus kalmistu külast kaugemale. Seega oli olemas nii Luuküla vana kui ka uus kalmistu. Ka 2013. aastal kohalikult elanikult saadud teate järgi oli külas olnud pärimus, et seal on olnud ka vana kalmistu.

Kiriklikult oli Luuküla enne 1920. aastat otse Räpina kihelkonna koosseisus, nagu ka selle kalmistu. 2013. aasta teate järgi maeti siia viimati umbes 1960. aastatel.

Viited
------

1. ↑  August Nigol. Luuküla. - Eesti asundused ja asupaigad Wenemaal. Tartu 1918. Lk 18
2. ↑  Maie Ojamaa. Ingeri tütar. Luigelaul. Ilmamaa. Tartu 2014. Lk 126
3. ↑  "Räpina". - Võrumaa. Maateaduslik, tulunduslik ja ajalooline kirjeldus. Eesti II. Tartu 1926. Lk 350
4. ↑  Maie Ojamaa. Ingeri tütar. Luigelaul. Ilmamaa. Tartu 2014. Lk 124

Kirjandus
---------

* "Räpina". - Võrumaa. Maateaduslik, tulunduslik ja ajalooline kirjeldus. Eesti II. Tartu 1926. Lk 350
* Maie Ojamaa. Ingeri tütar. Luigelaul. Ilmamaa. Tartu 2014. Lk 123-126
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel on Jaunate mõisast; Ate mõisa kohta vaata artiklit Ate mõis.* |

---

Jaunate mõis (Läti)Jaunate mõis
Asendikaart
Jaunate mõisa veski 2012. aastal
Jaunate mõis 1903. aasta kaardil. Väljavõte kaardilt "Wegekarte des Wolmarschen Kreises mit den Kirchspiels- und Gutsgrenzen" (1903). Mõisa maad on kaardil tähistatud numbriga 56
**Jaunate mõis** (saksa keeles *Neu-Ottenhof*, läti keeles *Jaunates muiža*) oli rüütlimõis Liivimaal Volmari kreisis Väike-Salatsi kihelkonnas. Praegu asub Lätis Valmiera piirkonnas Skaņkalne vallas Jaunates.

Ajalugu
-------

Jaunate mõis oli algselt riigimõis, see eraldati enne 1744. aastat Vecate mõisast. Keiser Paul I doneeris selle jalaväekindral Johann von Germanni (u 1740−1801) valdusse. Tema järglastel tekkisid isa päranduse jagamisel lahkhelid; viimaks ostis poeg kaardiväekapten (hiljem kindralmajor) Alexander Johann Karl von Germann (1793−pärast 1829) mõisa teistelt pärijatelt välja. Aastal 1832 pärisid selle Alexanderi õed Charlotte Eleonore Luise Oubril (1791−1875), Marie Jessakova (1799−1866) ja Elisabeth von Richter (1786−1845). Hiljem muutus mõis Charlotte ainuomandiks, kuni ta müüs mõisa 1862. aastal 82 000 rubla eest oma tütrele vabaproua Marie von Budbergile (sündinud Oubril) (1819−1913). Viimane omanik oli aastatel 1901−1920 Bruno Arved Daulberg (1864−?).

Mõisa suurus
------------

Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 11 ja 7/8 adramaad, sellele allus 379 mees- ning 390 naishinge. Aastal 1757 oli adramaid 11 ja 7/8, aastal 1734 aga 8 ja 5/8. Aastal 1688 oli mõisa suurus koos Vecate mõisaga 19 ja 1/2 adramaad. Aastal 1832 oli mõisal adramaid 11 ja 12/20, aastal 1881 aga 5 ja 68/80, lisaks 11 ja 47/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses.

Maareformi ajal kuulus mõisale 61 majapidamist ja 1220 hektarit maad.

Karjamõisad
-----------

Aastal 1816 kuulus mõisale üks karjamõis: *Puhle*.

Vaata ka
--------

* Vecate mõis

Viited
------

1. ↑  Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, Heinrich von Hagemeister, lk. 138.
2. ↑  Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 219.
3. ↑  Bienestamm, H. von. Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner, 1826, lk 244.
4. ↑  Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, Heinrich von Hagemeister; lk. 134
5. ↑  Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 213.
6. ↑  Latvijas pagasti. Enciklopēdija. Rīga : A/S Preses nams. 2002. ISBN 9984-00-412-0. 381 lk.

Väike-Salatsi kirik.
Väike-Salatsi kihelkond

**Kirik**: Väike-Salatsi kirik  

**Mõisad**: Väike-Salatsi kirikumõis | Iduse mõis | Jaunate mõis | Košķele mõis | Pantene mõis | Sēļi mõis | Skulberģi mõis | Valtenbergi mõis | Vecate mõis
**Sääla küla** asub Märjamaa vallas Jädivere–Silla maantee ääres ning Velise jõe vasakpoolsel kaldal. Külast voolab läbi ka Enge jõgi, millega eraldatud küla lõunapoolsemad alad ulatuvad Kesu rabani. Küla lõunaosa läbib ka Kivi-Vigala – Avaste kohalik tee. 

Enne 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformi kuulus küla Vigala valda.

Sääla küla huviväärsed objektid on endine Raba algkooli hoone, endise Sääla karjamõisa süda (hooned hävinud) ja Aitsamaa talukohas olev 1905. aasta mässu mälestuskivi.

Säälast on pärit kohalikud ühiskonnategelased Mihkel Aitsamid (pere kombe kohaselt pandi vanemale pojale nimeks Mihkel).

Ajalugu
-------

Vanimad teadaolevad kirjalikud teated Sääla küla kohta pärinevad 1420. aastast (*Seel*).

18. sajandil rajas Säälale oma karjamõisa Vana-Vigala mõis.

1795. aastast on teateid Raba kõrtsi kohta nüüdse Jädivere–Silla maantee ääres. Nimi tulenes naabruses olevast ja nüüdseks kuivendatud sookesest. 

1854. muudeti kõrts kooliks (Raba kool). 1882. aastal tehti hoonele kapitaalremont, mille järgse välimusega on kool tänini. Raba algkooli juures töötas 20. sajandi algul ka suvekool, mis aitas õpilastel linnakoolidesse edasi minna. Raba algkool suleti 1972, kui valmis naabruses Kivi-Vigala kaasaegne koolihoone.

1986–1905 tegutses Säälas Aitsamaal Velise kihelkonnakooli abikool.

Alates 1970. aastatest on Sääla külaga liidetud Enga jõest lõuna poole jäävad alad ehk endine Jädivere I küla (Jädivere küla; tänapäevane Tallinna–Pärnu maantee ääres olev Jädivere küla on endine asundus). Jädivere I külast on pärit ning seal suvitas samas riigitegelane Jaan Teemant.

Vaata ka
--------

* Eesti külade loend

Viited
------

1. ↑  Maa-amet, vaadatud 21.11.2020.
2. ↑  Statistikaameti statistika andmebaas, vaadatud 14.01.2024.
3. ↑  Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.

| * v
* r
Märjamaa valla asulad |
| --- |
| Alev | 

* Märjamaa

 |  |
| Külad | 

* Alaküla
* Altküla
* Araste
* Aravere
* Aruküla
* Avaste
* Haimre
* Hiietse
* Inda
* Jaaniveski
* Jõeääre
* Jädivere
* Kaguvere
* Kangru
* Kasti
* Kausi
* Keskküla
* Kesu
* Kiilaspere
* Kilgi
* Kirna
* Kivi-Vigala
* Kohatu
* Kohtru
* Kojastu
* Koluta
* Konnapere
* Konuvere
* Kunsu
* Kurevere
* Kõrtsuotsa
* Kõrvetaguse
* Käbiküla
* Käriselja
* Laukna
* Leevre
* Leibre
* Lestima
* Lokuta
* Loodna
* Luiste
* Läti
* Lümandu
* Maidla
* Manni
* Metsaääre
* Metsküla
* Moka
* Mõisamaa
* Mõraste
* Mäliste
* Männiku
* Naistevalla
* Napanurga
* Naravere
* Nurme
* Nurtu-Nõlva
* Nõmmeotsa
* Nääri
* Oese
* Ohukotsu
* Ojapere
* Ojaäärse
* Orgita
* Paaduotsa
* Paeküla
* Paisumaa
* Pajaka
* Palase
* Paljasmaa
* Pallika
* Purga
* Põlli
* Päädeva
* Päärdu
* Pühatu
* Rangu
* Rassiotsa
* Riidaku
* Ringuta
* Risu-Suurküla
* Russalu
* Rääski
* Sipa
* Sooniste
* Soosalu
* Sulu
* Suurküla
* Sõmeru
* Sõtke
* Sääla
* Teenuse
* Tiduvere
* Tolli
* Tõnumaa
* Urevere
* Vaguja
* Vaimõisa
* Valgu
* Valgu-Vanamõisa
* Vana-Nurtu
* Vana-Vigala
* Varbola
* Velise
* Velisemõisa
* Velise-Nõlva
* Veski
* Vigala-Vanamõisa
* Vilta
* Võeva
* Vängla
* Ülejõe

 |
**Verner Oamer** (vene Вернер Оамер; sündinud 25. veebruaril 1934 Leningradis) on Eesti ajakirjanik, endine NSV Liidu iluuisutamise koondise liige, Eesti NSV iluuisutamisekoondise treener.

Verner Oamer lõpetas 1954 Tallinna Kehakultuuritehnikumi ja 1964 vene kirjanduse erialal Doni-äärse Rostovi ülikooli. Innustus spordist isa suunamisel, põhialaks kujunes iluuisutamine. Võistles 1952–1962 Dünamo liikmena. Ta oli 1953–55, 1957, 1958 ja 1962 Eesti NSV meister, ning kuulus 1954–1959 NSV Liidu koondisse, sai NSV Liidu meistrivõistlustel 1954 I järgus 2. koha, meistrijärgus 1957 7. ja 1958 6. koha. 

1960–1961 esines solistina Kiievi Jääballetis ja oli 1962 Valgevene talispartakiaadi võitjaid. Ta on võistelnud iluuisutamises ja jäähokis ka Sverdlovski koondises (iluuisutamises 1952 linna meister). Iluuisutamiskohtunik (üleliiduline kategooria 1969, rahvusvaheline kategooria 1973). Tegutsenud Iluuisutamisföderatsiooni presiidiumis. Õpetanud Tallinnas Mererajooni Spordikoolis ja 1966–1973 Narvas iluuisutamist. 

Tema õpilaste hulka kuulusid teistehulgas Tallinnast pärit iluuisutajad, grossingu lihastreeningu leiutaja Jaak (sünd. 1947), Juhan (sünd.1948) ja Tiina Gross (sünd.1952).

Teosed
------

* "Акимов" – 1973
* "Жертвенный камень" – 2000
* "Ох этот Бес!"
* "Фаталист"
* "Причастие" – 1978
* "Кристиан и Мильви" – 1989
* "Партита" – 2002
* "Пилигрим" – 2002
* "Ох, Этот Ангел!"
* "О чем молчит человек"
* "Песни лунатика"
* "Эстонская трагедия"
* "Гори, гори, моя звезда"

Isiklikku
---------

Verner Oameri isa oli Gustav Oamer Vabadussõjast osavõtnu ja üks Eesti õhuväe esimestest lenduritest, isapoolne vanaisa Mihkel Oamer oli keiser Nikolai II õukonna jääger-jockey (*егерь-жокей* ), emapoolne vanaisa oli *Eesti kolmas kommunist*, Eestimaa Kommunistliku Partei Keskkomitee liige Hans Rebane.

* Aastail 1961–1964 oli ta abielus ujuja Mare Lillega. (poeg Henry Laks – muusik)
* Teisest abielust on poeg Verner Oamer (1966–) – Venemaa filminäitleja , koduleht

Vaata ka
--------

* Alfred Oamer, Saksamaal ülikooli lõpetanud arhitekt, Vene keisri kojameistri poeg.

Viited
------

1. ↑  Eesti Spordi Bibliograafiline Leksikon
2. ↑  Журнал "Самиздат"
3. ↑
4. ↑  "Eesti ajakirjanduse analüütiline bibliograafia: Postimees 1932". Originaali arhiivikoopia seisuga 6. märts 2016. Vaadatud 18. septembril 2009.

Välislingid
-----------

* Вернер Оамер – koduleht
* Журнал "Самиздат"
* Biograafia ESBL-is
**Reinhold Johann Woldemar von Stackelberg** (ka **Roman Johann Woldemar**; 11. detsember 1819 – 2. juuli 1878) oli Stackelbergide aadlisuguvõsast pärit baltisaksa mõisnik, kellele kuulusid Abja ja Vanamõisa mõisad.

Elulugu
-------

Reinhold Johann Woldemar von Stackelberg sündis 11. detsembril 1819 Georg Gotthard von Stackelbergi ja Sophie von Stackelbergi (sünninimega von Anrep) perekonda.

Lapsepõlves asus ta õppima Tartusse ning seejärel Gotha realgümnaasiumisse ja Berliini Ülikooli. Oma isa surma järel, 1844. aasta 7. septembril päris Reinhold Johann Woldemar Abja, Vanamõisa ja Kamara mõisad. 1857. aasta 31. detsembril abiellus Stackelberg Henrietta Augusta Charlotte von Stackelbergiga. Abielust sündis kuus last: Karl Adam Eduard, Walter, Otto Friedrich, Georg Matthias Theodor, Reinhold Otto ja Marie Sophie Karoline. Lisaks olid mõisnikul olnud abieluvälised suhted Katariina Pikkoriga, kellega tal oli kaks last.

Reinhold Johann Woldemar von Stackelbergi ajal toimus Halliste kihelkonnas laialdaselt talude päriseksostmine, mida olevat ajendanud mõisniku rahaprobleemid. 1856 aastal aitas ta rajada ka Kaidi külla kooli ning lubas koolile tasuta küttepuid.

1854. aasta 10. oktoobril välja antud ukaasiga sai Stackelberg endale õiguse kanda parunitiitlit. 1856. aastal müüs ta Caroline von Sternile (sünninimega von Patkul) Vanamõisa, Kamara ning lisaks Palu ja Pässaste külad.

1870. aastal kolis Stackelberg Pärnusse ning sealt edasi Münchenisse, kust naasis Apja kahe aasta pärast. Vahepeal olid surnud ka Georg Matthias Theodor ja Otto Friedrich. Enne surma, 1877. aastal määrati ta ringkonnakohtuniku asetäitjaks ning hiljem veel ringkonnakohtunikuks.

Reinhold Johann Woldemar von Stackelberg suri 2. juulil 1878.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6  "Reinhold (Roman) Johann Woldemar von Stackelberg". Vaadatud 23.12.2023.
2. ↑  (*Genealogisches Handbuch der estländischen Ritterschaft*)
3. ↑  "TALUDE PÄRISEKSOSTMISEST ABJA VALLAS". *Lõuna-Mulgimaa*. 01.12.2009. Artiklis on ekslikult nimetatud Abja tolleaegse mõisnikuna Georg von Stackelbergi, kes tegelikult suri juba 1844. Seetõttu peaks artiklis mainitud mõisnik hoopis Reinhold von Stackelberg olema. Vaadatud 24.12.2023.
4. ↑  "Kaidi algkool 75-aastane". *Sakala*. 31.10.1931. Vaadatud 24.12.2023.
5. ↑  Lk 131 (Archiv der Familie von Stackelberg, 1900)
6. ↑  Lk 9 (Lehesmets, 2004)

### Kasutatud kirjandus

* Archiv der Familie von Stackelberg. Peterburi. Kd. 11. 1900.
* Lehesmets, Helju. Abja mõis läbi aegade. 2004.
* Stackelberg, Otto Magnus von. Genealogisches Handbuch der estländischen Ritterschaft. Görlitz. Kd. 1. Lk 341. 1931.
**Priit Suve** (kuni 1936 **Friedrich Johann Zube**, 31. märts (vkj 18. märts) 1901 Uulu vald, Pärnumaa – 20. aprill 1942 Sosva vangilaager, Sverdlovski oblast) oli Eesti poliitik.

Rahvuskogu esimese koja liige ja 1939–1940 Pärnu linnapea. Kandideeris I Riigivolikogu valimistel 33. valimisringkonnas.

4. juunil 1940 valiti Priit Suve Omakaitse Sihtkapitali Pärnu toimkonna esimeheks.

Pärnu linnapea
--------------

Suve oli Pärnu linnapea aastatel 1939-1940.

Surm
----

NKVD vahistas ta 1941. aasta juunis. Suve lasti maha Sverdlovski oblastis 20. aprillil 1942. Tema ja veel kahe endise Pärnu linnapea (Hugo Kuusner ja Oskar Kask) mälestuseks on Pärnu Alevi kalmistule püstitatud hauakivi.

Viited
------

1. ↑  Suuri muudatusi omavalitsuse ametikohtadel, Lääne Elu : Läänemaa häälekandja, 31 juuli 1940
2. ↑  Moodustati Omakaitse sihtkapitali Pärnu toimkond. Uus Eesti, 5. juuni 1940, nr. 148, lk. 6.
3. ↑  "Pärnu linnapead". Originaali arhiivikoopia seisuga 4. jaanuar 2004. Vaadatud 4. jaanuaril 2004.
4. ↑   Kalmistud.ee

Kirjandus
---------

* Pärnu linnapeaks P. Suve. Uus Eesti, 8. detsember 1939, nr. 335, lk. 8.
Hans Reinhold von Fersen. Georg Engelhard Schröderi maal.
**Hans Reinhold von Fersen** (ka **Hans von Fersen**; 2. märts 1683 – 25. mai 1736) oli Fersenite aadlisuguvõsast pärit baltisaksa mõisnik, Rootsi sõjaväelane ja õuekohtu president. Talle kuulusid Abja, Laupa, Ljungi, Steningi ja mitu muud mõisat.

Elulugu
-------

Hans Reinhold von Fersen sündis 1683. aastal Tallinnas Reinhold Johann von Ferseni ja Anna Sofia von Ferseni (sünninimega von Ungern-Sternberg) peres.

1700. aastal liitus Fersen Västerbotteni jalaväerügemendiga. Pärast seda oli ta Holsteini hertsog Friedrich IV tragunirügemendis vahtmeister ning hertsogi isiklik kammerhärra. 1703. aastal sai ta Leskkuninganna Ihukaitserügemendis leitnandiks ning kaks aastat hiljem Pommeri tragunirügemendis kapteniks. 1710. aastal oli ta major Põhja-Skåne ratsarügemendis ning järgmisel aastal määrati ta Bohuslänis moodustatava armee kindraladjutandiks. Samal aastal viidi ta üle Poola kuninga Stanislaw Leszczynski ratsaväkke. Järgmise kolma aasta jooksul oli ta ooberst Upplandi ja Vestgöta ratsaüksustes.

Fersen abiellus 1715. aastal Eleonora Margaretha Wachtemeisteriga. Abielust sündis kolm last: Karl Reinhold, Axel ja Anna Sofia.

1719. aastal ülendati Fersen kindralmajoriks ning järgmisel aastal kindralleitnandiks. 1720. aastal määrati ta Narva kuberneriks. 1731. aastal oli ta Svea õuekohtu president.

Hans Reinhold von Fersen suri 25. mail 1736 Stockholmis.

Viited
------

1. 1 2  "Krahv Hans Reinhold von Fersen, to Ljung". Vaadatud 25.12.2023.
2. 1 2  (Karl XII:s officerare. Biografiska anteckningar)
3. ↑  "Von Fersen No. 56". Vaadatud 25.12.2023.
4. ↑  (Genealogisches Handbuch der estländischen Ritterschaft)

Kirjandus
---------

* Lewenhaupt, Adam. Karl XII:s officerare. Biografiska anteckningar. Stockholm. Lk 194. 1920
* Stackelberg, Otto Magnus von. Genealogisches Handbuch der estländischen Ritterschaft. Görlitz. Kd. 1. Lk 86. 1931.
**Alfred Adolf Lukin** (13. detsember 1877 Haaslava vald, Kambja kihelkond, Tartumaa – 27. november 1944 Tallinn) oli Eesti poliitik (Nõmme alevivanem ja linnapea) ning tuletõrjetegelane.

Elukäik
-------

Ta lõpetas Tartu Õpetajate Seminari algkooli (1894) ning õppis hiljem ka Tallinna Aleksandri Gümnaasiumis, kus ta 1916. aastal sooritas eksamid riigiteenistuse auastme saamiseks. 

Aastatel 1904–1905 võttis ta mobiliseerituna osa Vene-Jaapani sõjast.

Vastasutatud Nõmme Heakorra Selts palkas 15. märtsil 1908 Lukini tööle politseikordnikuks (urjadnikuks). Ta töötas 1912. aastast kuni 1. augustini 1913 Nõmme politseijaoskonnas, pärast seda edutati ta Tallinna II jaoskonna rajooni ülevaatajaks. 

Ta mobiliseeriti Esimese maailmasõja ajal märtsis 1917 Venemaa sõjaväkke ning kuni sama aasta detsembrini töötas ta ametnikuna Vitebski kubermangu sõjaväeülema staabis.

Eesti Vabariigi alguspäevil naasis Lukin Nõmmele, kus ta asus tööle toitlustusosakonna ametnikuna. Ta töötas 20. novembrist 1918 kuni 10. detsembrini 1919 Nõmme miilitsaülemana (hilisem nimetus politseiülem).

1921. aastal asus ta tööle Nõmme alevivalitsuses. Ta valiti aastatel 1919, 1921 ja 1923 alevivolikogu liikmeks ning 12. juunil 1925 alevivanemaks. Kui valitsus otsustas 1925. aastal rea aleveid (sealhulgas Nõmme) muuta linnaks, langes Lukini õlule ettevalmistustööde põhiraskus, sealhulgas alevimajanduse ümbersuunamine märksa keerukamale linnamajandusele.

Kui Nõmme 12. novembril 1926 sai linnaks, sai alevivanem Lukinist automaatselt linnapea. 17. veebruaril 1927, pärast esimesi linnavolikogu valimisi võttis ametiposti üle uus valitud linnapea Johannes Lindemann, valiti Lukin linnavolikogu liikmeks. Ta töötas pärast seda Nõmme Tarvitajate Ühistu "Tulu" kaupluse juhatajana kuni 1940. aastani.

Tegevus tuletõrjes
------------------

Ta tegutses Nõmme tuletõrjes. Ta oli Nõmme Vabatahtliku Tuletõrje Ühingu (NVTÜ) esimees aastatel 1919–1923 ja 1926–1927 ning peamees aastatel 1923–1926, seejuures oli ta veebruarist augustini 1923 korraga mõlemal ametikohal – ainsana kogu Nõmme tuletõrje ajaloos.

1927. aastast oli ta NVTÜ revisjonikomisjoni liige ja aastatel 1935–1940 selle esimees.

Muu ühiskondlik tegevus
-----------------------

Ta oli Nõmme Skaudisõprade Seltsi juhatuse liige ja laekur. Ta oli tegev ka Nõmme Kindlustuse Seltsis (abiesimees aastatel 1927–1931, hiljem auinspektor) ning Nõmme Majaomanike Pangas (asutajaliige 1927 ja nõukogu liige aastatel 1928–1932).

Mälestuse jäädvustamine
-----------------------

2006. aastal paigaldas Nõmme linnaosavalitsus Lukini kalmule Tallinna Liiva kalmistul uue hauakivi.

Isiklikku
---------

Tema isa oli Haaslava mõisa aednik Jaan Lukin.

Viited
------

1. ↑  Leho Lõhmus. "Alfred Lukin – Nõmme viimane alevivanem ja esimene linnapea". Nõmme Sõnumid, 4. august 2017. Lk 4

Kirjandus
---------

* Leho Lõhmus. "Alfred Lukin – Nõmme viimane alevivanem ja esimene linnapea". Nõmme Sõnumid, 4. august 2017. Lk 4


|  |  |
| --- | --- |
|  | ***Portaal Nõmme***  |
**Poliitiline spekter** on erinevate poliitiliste positsioonide visuaalne võrdlemise süsteem, kus eri seisukohad paigutatakse koordinaatteljestikule.

Vasak-parem süsteem
-------------------

Moodsas läänamaailmas on üheks levinumaks poliitilise spektri väljendamise süsteemiks vasak-parem süsteem. Vasakule poole jäävad sotsialism ja kommunism ning paremale poole konservatism ja fašism. Vabale turumajandusele orienteeritud jäävad tavaliselt paremtsentrisse ning uusliberalism ehk sotsiaalne liberaalsus keskele ja mõnikord konservatiivide vaatepunktist vaadatuna ka vasaktsentrisse. Kristlik demokraatia võib olla keskel, kas vasakul või paremal, oleneb riigist. Vasak-parem süsteem tuli kasutusele alates Prantsuse revolutsioonist, kui veel eriti radikaalseid kommuniste vasakul ja -fašiste paremal ei olnud olemaski ning siis defineeriti vasak- ning parempoolsus hoopis läbi suhtumise traditsionaalsesse monarhistlikku valitsusse ja vabaturumajanduse pooldajad olid vasakul, nüüdseks on nad pigem paremal pool. Samuti on selles süsteemis erinevused riigiti ja kultuuriti.

### Erinevaid vasak-parem teljestiku interpretatsioone

Teljestikule võib hindamiseks panna erinevaid põhimõtteid, mida on võimalik omavahel vastandada. Samuti võib kasutada ka näiteks nelja erinevat põhimõtet, et nende järgi teljestikul nii vasakule-paremale, kui ka üles-alla liigitada.

* Võimaluste võrdsus (vasak) versus võrdsed õigused (parem).
* Rikkuse ja sissetulekute ümberjaotus (vasak) või vaba turu toimimisest tingitud ebavõrdsusega nõustumine (parem).
* Kas valitsuse poliitika peaks olema sekkuv (vasak) või *laissez-faire* (parem).
* Erinevate elustiilide valiku toetamine (vasak) või traditsiooniliste väärtushinnangute toetamine (parem).
* Kas riigi prioriteet on võrdsus (vasak) või vabadus (parem). Mõlemad pooled räägivad nii võrdsusest kui vabadusest - aga nad tõlgendavad neid põhimõtteid erinevalt.
* Kas inimloomus on kujundatav (vasak) või kaasasündinud (parem).
* Kas riik peaks olema kirikust eraldatud (vasak) või religioosne (parem).
* Kollektivism (vasak) versus individualism (parem).
* Internationalism (vasak) või rahvuslus (parem).

Vaata ka
--------

* Eesti erakonnad vasak-parem-skaalal
* Parempoolsus
* Vasakpoolsus

| * v
* r
Poliitilised ideoloogiad |
| --- |
| 

* Anarhism
* Fašism
* Kommunism
* Konservatism
* Kosmopolitism
* Liberalism
* Libertarism
* Monarhism
* Rahvuslus
* Rahvussotsialism
* Roheline ideoloogia
* Sotsialism

 |
Ruhja Püha Bartholomäuse kirik
Lõuna-Ruhja kihelkonna mõisad 1903. aasta kaardil. Väljavõte kaardilt "Wegekarte des Wolmarschen Kreises mit den Kirchspiels- und Gutsgrenzen" (1903)
**Lõuna-Ruhja kihelkond** ehk **Dienvidrūjiena kihelkond** (saksa keeles *Kirchspiel Süd-Rujen*, läti keeles *Dienvidrūjienas draudzes novads*) oli haldusüksus Liivimaal Volmari kreisis.

Ajalugu
-------

Lõuna-Ruhja kihelkond moodustati 1889. aastal Ruhja kihelkonna jagunemisel Lõuna-Ruhja kihelkonnaks ja Põhja-Ruhja kihelkonnaks. Mõlema haldusüksuse keskuseks oli Ruhja kirik, kuid kogudustel olid erinevad pastorid. Patronaadiõigus kuulus riigile, pastori valis ametisse kirikukonvent ja kindralkuberner kinnitas selle.

Lõuna-Ruhja kihelkonna mõisad
-----------------------------

* Endzele (*Henselshof*) rüütlimõis
* Eriņi (*Heringshof*) rüütlimõis
* Jeri (*Seyershof*) rüütlimõis
* Jurata (*Rujen-Radenhof*) riigimõis
* Lõuna-Ruhja ehk Dienvidrūjiena, varem Ruhja ehk Rūjiena (*Pastorat Süd-Rujen*, varem *Pastorat Rujen*) kirikumõis
* Mišleri (*Schadenhof*) endine rüütlimõis
* Naukšēni (*Naukschen*) rüütlimõis
* Nurmi (*Nurmis*) rüütlimõis
* Oleri (*Ohlershof*) rüütlimõis
* Paipe (*Paibs*) rüütlimõis
* Ruhja ehk Rūjiena (*Rujen-Großhof*) rüütlimõis
* Streidas (*Hessenhof*) endine rüütlimõis
* Tēdiņi (*Rujenbach*) rüütlimõis, hiljem Naukšēni kõrvalmõis
* Virķēne, ka Virķēni (*Wirken*) rüütlimõis, fideikomiss

Vaata ka
--------

* Ruhja kihelkond
* Põhja-Ruhja kihelkond

Viited
------

1. ↑  Baltisches historisches Ortslexikon. Teil II. Lettland (Südlivland und Kurland). − Quellen und Studien zur baltischen Geschichte. Köln-Wien: Böhlau Verlag, 1990, lk 528.

Kirjandus
---------

* *Baltisches historisches Ortslexikon*. Teil II. Lettland (Südlivland und Kurland). − Quellen und Studien zur baltischen Geschichte. Köln-Wien: Böhlau Verlag, 1990. Lk 528.
* Richter, Adolf. *Baltische Verkehrs- und Adressbücher*. Bd I. Livland. Riga, 1909. Veerg 371-378.


Volmari kreis

**Kreisilinn**: Volmari  

**Kihelkonnad**: Aloja kihelkond  | Astijärve kihelkond  | Dikļi kihelkond  | Katriņa kihelkond  | Lemsalu kihelkond  | Liepupe kihelkond  | Lõuna-Ruhja kihelkond  | Matīši kihelkond  | Põhja-Ruhja kihelkond  | Rubene kihelkond  | Ruhja kihelkond  | Salatsi kihelkond  | Straupe kihelkond  | Umurga kihelkond  | Veide kihelkond  | Volmari kihelkond  | Väike-Salatsi kihelkond
2005. aasta Erna retk
**Erna retk** oli sõjalis-sportlik võistlus, mida peeti Eestis iga aasta augustis aastatel 1994–2011.[*viide?*] Seda on nimetatud maailma üheks pikemaks ja raskemaks militaarvõistluseks.[*viide?*]

Võistlus oli rahvusvaheline. Aastatel 2004–2010 võitsid retke Eesti meeskonnad, 2003. aastal tulid võitjaks soomlased ja 2002. aastal hiinlased.[*viide?*]

Erna retke korraldas MTÜ Sõjalis-sportlik selts Erna, finantseeris kaitseministeerium. Peakorraldaja oli seltsi president Meelis Rätsep.[*viide?*]

Retkega mälestati Soome ja Saksamaa koostöös moodustatud, Talvesõjas osalenud eestlastest koosnenud luureüksuse Erna operatsiooni Eestis Nõukogude tagalas 1941. aasta suvel. Erna tegi dessandi Salmistusse ning liikus edasi Kautlasse, kus pidas lahingu ülekaaluka vastasega. Seejärel siirdus salk üle rinde tagasi Saksa poolele.[*viide?*]

Retke kirjeldus
---------------

Erna retk algas kummipaatides maabumisega "vaenulikule" rannale. Sellele järgnes 150 km pikkune jalgsirännak, mille käigus püüti vältida "vaenulikke" jõude. Aastate vältel lisandus retkesse erinevaid alavõistlusi sõjalis-sportlikes oskustes, näiteks laskmine, sideülesanded, granaadiheide, esmaabi andmine jms.[*viide?*]

Vaata ka
--------

* Utria Dessant
* Admiral Pitka Luurevõistlus

Viited
------

1. ↑  Erna retk Erna Seltsi kodulehel (vaadatud 4. augustil 2011)

Välislingid
-----------

* Erna Selts
* Erna retke lühiajalugu Erna Seltsi kodulehel
* Dokumentaalfilm Erna retkest
* Priit Hõbemägi "Kogu tõde Erna retke allakäigust" Keskpäevatund, 2. august 2011
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib Eestimaa, Blekinge ja Lollandi hertsogist, tema samanimelise onu kohta vaata artiklit Knud VI.* |

---

**Knud Valdemarsen** (surnud 15. oktoober 1260) oli Taani kuninga Valdemar II vallaspoeg ja Eestimaa, Lollandi ja Blekinge hertsog.

Knud sündis kuningas Valdemar II ja Helena Guttormsdatteri suhtest. Helena oli Rootsi jarli Guttormi tütar.

Tema isa andis 1219. aastal Eestimaa hertsogkonna Knudile pärusvalduseks. Eestimaa hertsogi tiitlit kandis ta siiski vaid 1232. aastani. 1242. aastal sai ta Blekinge hertsogiks.

Knud toetas oma vendi Abelit ja Christofferi võitluses vanima venna, kuningas Erik IV vastu. 1247. aastal andis kuningas Knudile Blekinge hertsogkonna asemel Lollandi hertsogkonna. Knud sai siiski peatselt Blekinge tagasi ning selle jäi selle valdajaks oma surmani.

Knudi naine oli ilmselt keegi vendi printsess, tõenäoliselt Ida-Pomorze hertsogi tütar. Teadaolevalt oli tal kaks poega: Hallandi hertsog Erik Knudsen ja Visby isand Svantepolk Knudsen.

Ta maeti 1260. aasta oktoobris Ringstedi kirikusse.

Viited
------

1. ↑  Mihkel Mäesalu ja Stefan Pajung, "Unustatud" Eestimaa hertsog Knud, Carlsbergi stipendiaadid 6. Tallinna Linnamuuseumi ajaveeb

Välislingid
-----------

* Knud Valdemarseni sugupuu
Ruhja Püha Bartholomäuse kirik
Põhja-Ruhja kihelkonna mõisad 1903. aasta kaardil. Väljavõte kaardilt "Wegekarte des Wolmarschen Kreises mit den Kirchspiels- und Gutsgrenzen" (1903)
**Põhja-Ruhja kihelkond** ehk **Ziemeļrūjiena kihelkond** (saksa keeles *Kirchspiel Nord-Rujen*, läti keeles *Ziemeļrūjienas draudzes novads*) oli haldusüksus Liivimaal Volmari kreisis.

Ajalugu
-------

Põhja-Ruhja kihelkond moodustati 1889. aastal Ruhja kihelkonna jagunemisel Põhja-Ruhja ja Lõuna-Ruhja kihelkonnaks. Mõlema haldusüksuse keskuseks oli Ruhja kirik, kuid kogudustel olid erinevad pastorid. Patronaadiõigus kuulus riigile, pastori valis ametisse kirikukonvent ja kindralkuberner kinnitas selle.

Põhja-Ruhja kihelkonna mõisad
-----------------------------

* Araksti (*Arras*, varem *Herimoise*) rüütlimõis
* Dīķeri (*Puderküll*) rüütlimõis
* Jaunmuiža (*Radenhof-Neuhof*, varem *Neuhof*) riigimõis
* Ķoņi (*Königshof*, varem *Nauküll*) rüütlimõis
* Kürble ehk Ķirbeņi (*Kürbelshof*, ka *Kirbel*) rüütlimõis, hiljem Laatre kõrvalmõis
* Laatre ehk Plātere (*Moiseküll*) rüütlimõis
* Lode (*Metzküll*) rüütlimõis
* Põhja-Ruhja ehk Ziemeļrūjiena (*Pastorat Nord-Rujen*) kirikumõis
* Ternēja (*Rujen-Torney*) riigimõis
* Ööbiku ehk Ipiķi (*Ippik*) rüütlimõis

Vaata ka
--------

* Ruhja kihelkond
* Lõuna-Ruhja kihelkond

Viited
------

1. ↑  Baltisches historisches Ortslexikon. Teil II. Lettland (Südlivland und Kurland). − Quellen und Studien zur baltischen Geschichte. Köln-Wien: Böhlau Verlag, 1990, lk 528.

Kirjandus
---------

* *Baltisches historisches Ortslexikon*. Teil II. Lettland (Südlivland und Kurland). − Quellen und Studien zur baltischen Geschichte. Köln-Wien: Böhlau Verlag, 1990. Lk 528.
* Richter, Adolf. *Baltische Verkehrs- und Adressbücher*. Bd I. Livland. Riga, 1909. Veerg 367-372.


Volmari kreis

**Kreisilinn**: Volmari  

**Kihelkonnad**: Aloja kihelkond  | Astijärve kihelkond  | Dikļi kihelkond  | Katriņa kihelkond  | Lemsalu kihelkond  | Liepupe kihelkond  | Lõuna-Ruhja kihelkond  | Matīši kihelkond  | Põhja-Ruhja kihelkond  | Rubene kihelkond  | Ruhja kihelkond  | Salatsi kihelkond  | Straupe kihelkond  | Umurga kihelkond  | Veide kihelkond  | Volmari kihelkond  | Väike-Salatsi kihelkond
**"Jeesus Kristus superstaar"** (originaalpealkirjaga **"Jesus Christ Superstar"**) on rokkooper, mille muusika kirjutas Andrew Lloyd Webber ja libreto Tim Rice 1970. aastal.

Ooperi libreto põhineb evangeeliumide jutustusel Jeesuse elu viimasest nädalast, alates Jeesuse ja tema õpilaste saabumisest Jeruusalemma ja lõpetades tema ristilöömisega.

Ooper ilmus kõigepealt topeltalbumina ja alles seejärel teatrilaval. Heliplaadil laulis Jeesuse osa Ian Gillan ja Juudas Iskarioti osa Murray Head. Esimene teadaolev lavastus tehti Southoldi keskkoolis Long Islandil New Yorgi osariigis juulis 1971 ilma autoritelt nõusolekut saamata. Ooperi ametliku lavastuse esietendus oli 12. oktoobril 1971 Mark Hellingeri Teatris Broadwayl.

Norman Jewisoni lavastatud filmiversioon tuli ekraanile 1973. aastal. Film võeti üles Iisraelis, kohtades, kus olid toimunud ooperi aluseks olevad ajaloolised sündmused.

Ooper sai maailmakuulsaks. Muusikahuvilised hindasid ooperit positiivselt, kirikutegelased negatiivselt. Kuigi ooperi esmaesitusest on möödas peaaegu 50 aastat, on ooper kristlikus kirikus üldiselt ikka veel põlu all.

Ettekandeid Eestis
------------------

* Eestis toimus ooperi kontsertettekanne 11. aprillil 1995 Kaarli kirikus. Kandvaid osi esitasid Tõnis Mägi, Urmas Podnek, Anti Kammiste, Jaagup Kreem, Janika Sillamaa, Ivo Vanem, Vello Orumets ja Emil Rutiku, dirigeeris Tarmo Leinatamm.

* Vanemuise teatri vabaõhuetendusena lavastati ooper 2004. aastal. Lavastaja oli Georg Malvius, koreograaf Jüri Nael. Jeesus – Stephan Hansen, Maarja Magdaleena – Liisi Koikson, Pontius Pilatus – Alexander Lycke, Juudas – Vaiko Eplik, Siimon – Koit Toome, Herodes – Aivar Tommingas.

"Jesus Christ Superstar Live in Concert"
----------------------------------------

Lihavõtte esimesel pühal, 1. aprillil 2018 tegi Ameerika Ühendriikide televisioonikanal NBC *live* ülekande rokkooperi "Jeesus Kristus superstaar" lavastatud kontsertetendusest, mille produtsendid olid Craig Zadan, Neil Meron, Andrew Lloyd Webber, Tim Rice ja Marc Platt. Peaosades esinesid: 

* John Legend – Jeesus Kristus;
* Sara Bareilles – Maarja Magdaleena;
* Brandon Victor Dixon – Juudas Iskariot;
* Ben Daniels – Pontius Pilatus;
* Alice Cooper – kuningas Herodes.

"Jesus Christ Superstar Live in Concert" on võitnud 5 Primetime Emmyt, 2 muud auhinda ning 25 nominatsiooni.

Eesti Televisioonis oli ooperi kontsertsalvestis eetris 29. detsembril 2019.

Viited
------

1. ↑  Gwendolen Groocock. "A 'Superstar' reunion of sorts". *The Suffolk Times* ((inglise keeles)). Originaali (htm) arhiivikoopia seisuga 10. märts 2007. Vaadatud 25.12.2007.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: tundmatu keel (link)
2. ↑  Toomas Paul. Benetton ja Palamuse.doc (vaadatud 13.01.2020)
3. ↑  Jüri Raudsepp. Ühest kirikukontserdist Eesti Kirik, 6. november 2013 (vaadatud 13.01.2020)
4. ↑  A. L. Webberi rokkooperi "Jesus Christ Superstar" ettekanne Kaarli kirikus FOTIS, foto: Toomas Volmer

Välislingid
-----------

* Jesus Christ Superstar Live in Concert (2018) IMDb-s (inglise keeles)
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib Konstantin Pätsi välja antud lehest; teiste väljaannete kohta vaata Teataja (täpsustus)* |

---

**Teataja** oli aastail 1901–1905 Tallinnas ilmunud sotsiaaldemokraatlik päevaleht.

1906. aastal sai ajalehe nimeks Vaatleja.

Ajalehe väljaandja oli Konstantin Päts, aastail 1901–1903 oli ta ka vastutav toimetaja, hiljem jätkas toimetajana Mihkel Pung. 

Toimetusse kuulusid Eduard Vilde (asutamise algatajaid), Hans Pöögelmann (1905. aasta lõpus tegelik toimetaja), 1903. aastast Mihkel Martna, Mihkel Pung, Otto Münther, Johannes Voldemar Veski, A. H. Tammsaare jt.

Teataja põhikarikaturistid olid Voldemar Päts ja Toomas Gutmann, kuid seal ilmus ka Karl August Hindrey, Nikolai Triigi, Mart Pukitsa ja teiste kunstnike karikatuure. Allkirju karikatuuridel tavaliselt polnud, kuna pilkamine oli ohtlik töö (eriti 1905. aasta revolutsiooni eelõhtul). Tol ajal Teataja toimetuses töötanud Johannes Voldemar Veski mälestustest võib lugeda, et "*...Hans Laipmann (hiljem Ants Laikmaa) oli samuti sagedane külaline toimetuses ja tegi harva ka kaastööd nii "Teatajale" kui selle „Nalja Lisale", kuid varjunimede all..."**.*

Konstantin Päts
Teataja toimetus andis välja ka lisasid: Teataja Nalja Lisa (1901–1904) (toimetajaks Eduard Vilde), Kirjandus ja Teadus (1904–1905) ja Töö (1901–1905).

Vaata ka
--------

* Tallinna Teataja

Viited
------

1. ↑  Jaak Uibu (18. märts 2017). "kui Päts soovitas Eesti maha jätta ehk Ligi sajandi vanused rändeprobleemid on taas aktuaalsed". *Postimees*.
2. ↑  Kaido Jaanson, Mis juhtus 1905. a. 11.(24.) detsembri õhtul Voltas? Katse rekonstrueerida minevikku, TUNA 2005 nr 4, lk 38
3. ↑  Välisministeerium. "Mihkel Martna". Vaadatud 29.08.2017.
4. ↑  "Lehekülg Eesti kultuuriloos Ants Laikmaa – karikaturistina Düsseldorfis". *Kultuur ja Elu*.
5. ↑  Raamatukogude ühiskataloog ESTER

Kirjandus
---------

* Krista Aru, "Konstantin Päts ja "Teatajad"" – kogumikus "Konstantin Pätsi tegevusest", Tallinn 2002, lk 23–53
1: Turu ja Pori lään, 14: Uusimaa ja Häme lään, 18: Pohjanmaa lään, 20: Viiburi ja Savo lään, **21: Käkisalmi lään**
**Käkisalmi lään** (soome keeles *Käkisalmen lääni*, rootsi keeles *Kexholms län*, vene keeles *Кексгольмский лен, Корельский уезд*) oli haldusterritoorium Rootsi kuningriigis ida-Soomes aastatel 1634–1721. Lääni keskus oli Käkisalmi (vene keeles *Корела*) ja Käkisalmi kindlus.

Karjala piirkond kuulus 1323. aasta Pähkinäsaari rahulepinguga Novgorodi vabariigi valdustesse. 

Käkisalmi lääni vapp (1894)
Vene-Rootsi Kahekümneviieaastase sõja ajal vallutas Pontus De la Gardie Ingerimaal Jami, Koporje ja Ivangorodi linna (koos neid ümbritsevate maakondadega) ja Karjalas Käkisalmi lääni. Pljussa vaherahuga määratleti Rootsi ja Moskva alade piirijõeks Koporje maakonda ja Orehhovo maakonda eraldav Strelna jõgi. 

1590.–1595. aasta Vene-Rootsi sõda oli Moskva tsaaririigile edukas. 1595. aastal sõlmitud Täyssinä rahulepinguga loovutas Rootsi Ingerimaa koos sealsete linnuste ja linnadega (Jaanilinn, Jam, Koporje, Schlüsselburg) ning Käkisalmi lääni, mis olid kõik saadud Pljussa vaherahuga. 

1609. aastal Segaduste ajal, Venemaale trooninõudlejale Vassili Šuiskile esialgu appi kutsutud Rootsi armee Jakob De la Gardie juhtimisel okupeeris järk-järgult Loode-Venemaa alad Käkisalmi läänist Novgorodini (samuti Staraja Russa, Porhovi, Laadoga ja Oudova).

Ingeri sõja lahingutegevuse käigus Rootsi ja Vene vägede vahel Soome lahe idaosa valdamise pärast toimunud nn. Ingerimaa sõja lõpetanud rahulepinguga sai Venemaa Rootsilt tagasi Novgorodi, Staraja Russa, Porhovi, Gdovi ja teisi alasid, kuid pidi loovutama Rootsile Ingerimaa koos Ivangorodi kindlusega (Jaanilinna), Jaama, Koporje, Nöteborgi (Schlüsselburgi kindluse) ja Laadogast läänes oleva Laadoga-Karjalaga Käkisalmi lääni, mille tõttu kaotasid venelased täielikult ühenduse Soome lahele ja Läänemerele.

Stolbovo rahuga määratud piir kehtis Vene-Rootsi sõjani aastatel 1656–1658. 1658. aastal sõlmitud Vallisaare vaherahuga seda piiri muudeti, kuid taastati Kärde rahuga 1661. aastal ja kehtis kuni Põhjasõjani

Rootsi valduste (Soome) ja Novgorodi vabariigi vaheline piirijoon pärast 1323. aastal Orešekis/ Pähkinälinnas sõlmitud Pähkinäsaari rahu
Käkisalmi lään Rootsi Läänemereprovintsina 17. sajandil
Käkisalmi kindlus

Käkisalmi maapealikud
---------------------

*Loend on mittetäielik*

* 1634–1636 Henrik Månsson
* 1636–1641 Magnus Nieroth
* 1641–1642 Henrik Piper
* 1642–1652 Reinhold von Metztacken
* 1652–1656 Jakob Törnsköld
* 1657–1660 Karl von Scheiding
* 1660–1674 Patrick Ogilwie
* 1674–1690 Berndt Mellin

#### Käkisalmi valitsejad, Ingerimaa kubernerid ja kindralkubernerid

 *Pikemalt artiklis Ingerimaa ja Käkisalmi kindralkuberner*

Vaata ka
--------

* Käkisalmi
* Käkisalmi kindlus

1. ↑  Carl Scheiding, www.adelsvapen.com