recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**The Pretenders** on briti-ameerika *rock*-ansambel, mis alustas tegevust 1978. aastal Herefordis. Ansambli algkoosseisu kuulusid solist, põhiline laulukirjutaja ja rütmikitarrist Chrissie Hynde, kitarrist, taustalaulja ja klahvpillimängija James Honeyman-Scott, basskitarrist ja taustalaulja Pete Farndon ning trummar, taustalaulja ja löökpillimängija Martin Chambers.

Ansambli omanimeline debüütalbum, milles olid segatud *rock*, punk ja popmuusika, ilmus 1979. ja 1980. aasta vahetusel. Seda albumit on nimetatud üheks kõigi aegade parimaks debüütalbumiks ja ajakiri Rolling Stone on valinud selle kõigi aegade 500 parima albumi sekka. See on jäänud ühtlasi ansambli ainsaks esikohaalbumiks Suurbritannias. Albumilt pärineb hittsingel "Brass in Pocket", mis on olnud ansambli ainus esikohasingel Suurbritannias.

Pärast Honeyman-Scotti ja Farndoni surma vastavalt 1982. ja 1983. aastal on ansambli koosseis pidevalt muutunud. Hynde on olnud ansambli ainus püsiv liige läbi kogu selle tegevusaja. Chambers vallandati ansamblist 1986. aastal, kuid ta naasis 1994. aastal. Vaatamata mitmetele neile tõrgetele püsis ansambli algne populaarsus kuni 1990. aastate teise pooleni. Ansambel on andnud välja kokku üksteist stuudioalbumit, millest seni viimane "Hate for Sale" ilmus 2020. aastal. Ansamblil on olnud Suurbritannias kokku kolmteist esineljakümne singlit, millest kuus on jõudnud esikümnesse – lisaks "Brass in Pocket'ile" on nendeks olnud "Talk of the Town" (1980), "I Go to Sleep" (1981), "Don't Get Me Wrong" (1986), "Hymn to Her" (1986) ja "I'll Stand by You" (1994).

2005. aastal võeti ansambel Rock'n'rolli Kuulsuste Halli liikmeks.

Stuudioalbumid
--------------

* "Pretenders" (1980)
* "Pretenders II" (1981)
* "Learning to Crawl" (1984)
* "Get Close" (1986)
* "Packed!" (1990)
* "Last of the Independents" (1994)
* "Viva el Amor" (1999)
* "Loose Screw" (2002)
* "Break Up the Concrete" (2008)
* "Alone" (2016)
* "Hate for Sale" (2020)
* "Relentless" (ilmub 2023. aasta septembris)

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **The Pretenders** |

* Ametlik koduleht
|  |
| --- |
|  **Poks** |
| Riik |  | Poola |
|  |
| Pronks | 1972 | Kärbeskaal |
| Pronks | 1976 | Kärbeskaal |
|  |
| 1. ring | 1978 | Kukk-kaal |
|  |
| Hõbe | 1971 | Kärbeskaal |
| Veerand-finaal | 1973 | Kärbeskaal |
| Kuld | 1977 | Kärbeskaal |

**Leszek Błażyński** (5. märts 1949 Ełk – 6. august 1992 Katowice) oli Poola poksija.

Błażyński oli kärbeskaalus (kuni 51 kg) kokku kahekordne Poola meister aastatel 1971 ja 1973. Ta esindas aastatel 1971–1974 maavõistlustel Poolat 12 korda ning võitis neist 10 ja kaotas 2 kohtumist.

Błażyński sai kärbeskaalus (kuni 51 kg) pronksmedali 1972. aasta Müncheni olümpiamängude poksivõistlustel, kaotades poolfinaalis hilisemale kuldmedali- ja olümpiavõitjale Georgi Kostadinovile (Bulgaaria) ja jäädes edasisest medaliheitlusest välja ning 1976. aasta Montréali olümpiamängude poksivõistlustel, kaotades poolfinaalis hilisemale kuldmedali- ja olümpiavõitjale Leonard Randolphile (USA) ja jäädes edasisest medaliheitlusest välja

Błażyński osales kukk-kaalus (kuni 54 kg) 2. maailmameistrivõistlustel (Belgrad, 1978), kuid kaotas 1. ringis hilisemale hõbemedalivõitjale Fazlija Šaćirovićile (Jugoslaavia) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.

Błażyński võitis kärbeskaalus (kuni 51 kg) 22. Euroopa meistrivõistlustel (Halle, 1977) kuldmedali ning tuli Euroopa meistriks. Ta sai kärbeskaalus (kuni 51 kg) 19. Euroopa meistrivõistlustel (Madrid, 1971) hõbemedali, kaotades finaalis kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Juan Francisco Rodríguezele (Hispaania). Ta osales kärbeskaalus (kuni 51 kg) 20. Euroopa meistrivõistlustel (Belgrad, 1973), kuid kaotas veerandfinaalis hilisemale pronksmedalivõitjale Nikolai Lodinile (NSV Liit) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.

Błażyński lõpetas 6. augustil 1992 elu enesetapuga.

Viited
------

1. ↑  20. suveolümpiamängude poksivõistlus. München 1972. Tulemused inglise keeles
2. ↑  21. suveolümpiamängude poksivõistlus. Montréal 1976. Tulemused inglise keeles
3. ↑  "2. maailmameistrivõistlused poksis. Belgrad 1978. Tulemused inglise keeles". Originaali arhiivikoopia seisuga 27. oktoober 2014. Vaadatud 19. jaanuaril 2013.
4. ↑  22. Euroopa meistrivõistlused poksis. Halle 1977. Tulemused inglise keeles
5. ↑  19. Euroopa meistrivõistlused poksis. Madrid 1971. Tulemused inglise keeles
6. ↑  20. Euroopa meistrivõistlused poksis. Belgrad 1973. Tulemused inglise keeles

Välislingid
-----------

* Leszek Błażyński veebisaidil Olympedia Muuda Vikiandmetes
**Wilhelm Eugen Leonhard Kentmann** (11/23. juuli 1861 Jõelähtme – 20. mai 1938 Tallinn) oli baltisaksa usuteadlane, Eestimaa viimne kindralsuperintendent aastail 1918–1919.

Lõpetas aastal 1879 Tallinna Kubermangugümnaasiumi. Õppis Tartu Ülikooli usuteaduskonnas 1879–1885, *cand. theol.* Ordineeriti pastoriks 2. märtsil 1886.

Oli 1896–1902 "Ristirahwa Pühhapäewaleht" väljaandja ja vastutav toimetaja.

Teenistuskäik
-------------

* 1886–1901 Kullamaa kirikuõpetaja
* 1896–1901 Läänemaa praost
* 1902–1918 Peterburi Peeter-Pauli saksa luteri kiriku koguduse õpetaja
* 1918 Saksa okupatsiooni ajal Saksa koolivalitsuse (*Schulverwaltung*i) juhataja
* 1918–1919 Eestimaa kindralsuperintendent (ametisse seatud 25. septembril 1918, ametist vabastatud 24. septembril 1919; alates 26. veebruarist 1919 allusid talle ka senise Põhja-Liivimaa kogudused)
* 1920–1934 Pärnu Nikolai koguduse ülemõpetaja
* 1920 Saksa Kooliabi Seltsi (*Gesellschaft Deutsche Schulhilfe*) koolinõunik

Isiklikku
---------

Tema isa oli Kuusalu Laurentsiuse koguduse õpetaja Woldemar Friedrich Kentmann, tema poeg oli Kuusalu Laurentsiuse koguduse õpetaja Kurt Hans Kentmann, tema vend oli Kuusalu Laurentsiuse koguduse õpetaja Woldemar Reinhold Kentmann. Tema abikaasa Käthe isa Carl August Pezold oli Märjamaa Maarja koguduse õpetaja, abikaasa vend Wilhelm Dietrich Pezold oli Lihula ja Kirbla koguduse õpetaja.

Viited
------

1. ↑  Eestikeelne ajakirjandus 1766-1940 II, Tallinn 2002
2. ↑   Vabariigi Valitsuse otsus 24. septembril 1919 nr. 68-VIII.

W. Kentmanni allkiri dokumendil: Allikas: Agnes Valgiste

Välislingid
-----------

* Album academicum der Kaiserlichen Universität Dorpat
* EELK vaimulikud aastast 1918
* Wilhelm Kentmann Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
Lestene kirik
**Lestene** on küla (*vidējciems*) Lätis Tukumsi piirkonnas, Lestene valla halduskeskus. Küla asub merepinnast 65 meetri kõrgusel Lestene jõe kaldal, asudes piirkonna keskusest Tukumsist 24 ja Riiast 72 kilomeetri kaugusel. Lestenes asuvad rahvamaja, raamatukogu ja lasteaed. Külas on Lestene bussipeatus.

Lestene on kujunenud Lestene mõisa juurde. Nõukogude perioodil asus seal Lestene sovhoosi keskasula. Aastal 2000 avati sealse kiriku juures vennaskalmistu 995 Teises maailmasõjas langenud Läti leegioni sõdurile. Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Lestene mõisa hoonetekompleks, sealhulgas teenijate maja, park ja häärber, ja Lestene luteri kirik. Kohaliku kaitse all on Lestene mõisa ait.

Lestenest on pärit Kuramaa riigitegelane Carl Ferdinand von Orgies-Rutenberg, Tartu Ülikooli professor Carl Wilhelm von Kupffer ja Läti religiooniloolane Haralds Biezais.

Aastal 2018 oli külas 238 elanikku, aastal 2020 oli elanikke 231.

Viited
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  IS Mantojums
4. ↑  Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija. Valsts aizsargājamo nekustamo kultūras pieminekļu saraksts

| * v
* r
Lestene valla asulad |
| --- |
| 
Blāzma **·**  Burtnieki **·**  **Lestene** **·**  Mariņmuiža |
Ehisliiste inglise romaani kunstist, köisliist parempoolses tulbas ülemine. Joonistus P. H. Ditchfieldi raamatust English Villages
Polükroomne köisfriis piilaril Glaine-Montaigut' Püha Johannese kirikus 11. sajandist, Auvergne-Rhône-Alpes, Prantsusmaa
**Köisfriis** või **köisliist** (saksa keeles *Seilstab*, inglise keeles *cable moulding*, *rope moulding* või *cable decoration*), ka **köiemotiiv** on ümarvöödiga sarnanev ehisliist, mille ornamendi moodustab diagonaalsete süvisjoonte rida, nii et liistu pind sarnaneb köiega. On olemas kaunistuselemendina juba Vana-Rooma arhitektuuris, seda kohtab romaani kapiteelidel, talumitel, portaalide arhivoltidel ja aknaraamistustes. Võib esineda nii horisontaalse friisina kui vertikaalse turbana, samuti järgida ava raamistuse kuju.

Köiemotiiv leiab kasutust ka renessanssarhitektuuris. Eriti manuelism, Portugali hilisgootika, mis kaasab renessansi elemente, kasutab köispunutisi ja sõlmi dekoratiivse motiivina läbivalt.

Pildid
------

### Keskaeg

* 6. sajandist pärit raidkivi kloostri asutajate nimedega, San Pedro de Rocas, Galiitsia6. sajandist pärit raidkivi kloostri asutajate nimedega, San Pedro de Rocas, Galiitsia
* Köiemotiiviga aknaraamistus 9. sajandist, Lillo (Lliño) Püha Miikaeli kirik, Oviedo, AstuuriaKöiemotiiviga aknaraamistus 9. sajandist, Lillo (Lliño) Püha Miikaeli kirik, Oviedo, Astuuria
* Fritwelli Püha Olavi kiriku põhjapoolne uks köisfriisiga, 12. sajand, OxfordshireFritwelli Püha Olavi kiriku põhjapoolne uks köisfriisiga, 12. sajand, Oxfordshire
* Kuupkapiteel köisfriisiga talumil 13. sajandi romaani kirikus, Herina, RumeeniaKuupkapiteel köisfriisiga talumil 13. sajandi romaani kirikus, Herina, Rumeenia

### Hilisem

* Köiemotiiv müüri liigendajana 16. sajandi templirüütlite konvendis Tomaris, PortugalKöiemotiiv müüri liigendajana 16. sajandi templirüütlite konvendis Tomaris, Portugal
* Köisliist 16. sajandi portaalil, Hieronymuse klooster, LissabonKöisliist 16. sajandi portaalil, Hieronymuse klooster, Lissabon
* Köiekeerdudest kujundatud siseportaal endises kuningapalees Sintras PortugalisKöiekeerdudest kujundatud siseportaal endises kuningapalees Sintras Portugalis
* Taj Mahali mošee mihrabinišš 17. sajandist, AgraTaj Mahali mošee mihrabinišš 17. sajandist, Agra

Vaata ka
--------

* Friis
* Ehisliist
* Romaani arhitektuur

Viited
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  A Dictionary of the Architecture and Archaeology of the Middle Ages, lk. 53
4. ↑
5. ↑  [ K. Renel. Eesti Linnade vanema puitarhitektuuri
eesti-inglise valiksõnastik. Magistriprojekt. Tartu, 2006]
6. ↑
|  |
| --- |
|  **Poks** |
| Riik |  | Poola |
|  |
| Veerand-finaal | 1952 | Sulgkaal |
| 2. ring | 1956 | I kerge-keskkaal |
| Pronks | 1960 | II kerge-keskkaal |
|  |
| Kuld | 1953 | I kerge-keskkaal |
| Kuld | 1955 | II kerge-keskkaal |
| Kuld | 1959 | II kerge-keskkaal |

**Leszek Melchior Drogosz** [l'ešek m'elhior dr'ogoš] (6. jaanuar 1933 Kielce – 7. september 2012 Kielce) oli Poola poksija ja filminäitleja.

Drogosz oli kokku kaheksakordne Poola meister – I kergekeskkaalus (kuni 63,5 kg) 1952. aastal ning II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) aastatel 1954–1955, 1958, 1960–1961, 1964 ja 1967. Ta esindas aastatel 1952–1960 maavõistlustel Poolat 33 korda ning võitis neist 30 ja kaotas 3 kohtumist.

Drogosz sai II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) pronksmedali 1960. aasta Rooma olümpiamängude poksivõistlustel, kaotades poolfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale Juri Radonjakile (NSV Liit) ja jäädes edasisest medaliheitlusest välja.

Ta võistles sulgkaalus (kuni 57 kg) 1952. aasta Helsingi olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas veerandfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale Sergio Caprarile (Itaalia) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja ning I kergekeskkaalus (kuni 63,5 kg) 1956. aasta Melbourne'i olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas 2. ringis hilisemale kuldmedali- ja olümpiavõitjale Vladimir Jengibarjanile (NSV Liit) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.

Drogosz võitis I kergekeskkaalus (kuni 63,5 kg) 10. Euroopa meistrivõistlustel (Varssavi, 1953) ning II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) 11. Euroopa meistrivõistlustel (Lääne-Berliin, 1955) ja 13. Euroopa meistrivõistlustel (Luzern, 1959) kuldmedali ning tuli Euroopa meistriks.

Drogosz on tegutsenud ka filminäitlejana. Ta on mänginud 15 Poola filmis, sealhulgas ka mitmes poksiteemalises filmis.

Viited
------

1. ↑  17. suveolümpiamängude poksivõistlus. Rooma 1960. Tulemused inglise keeles
2. ↑  15. suveolümpiamängude poksivõistlus. Helsingi 1952. Tulemused inglise keeles
3. ↑  16. suveolümpiamängude poksivõistlus. Melbourne 1956. Tulemused inglise keeles
4. ↑  "10. Euroopa meistrivõistlused poksis. Varssavi 1953. Tulemused inglise keeles" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 4. märts 2016. Vaadatud 18. jaanuaril 2013.
5. ↑  11. Euroopa meistrivõistlused poksis. Lääne-Berliin 1955. Tulemused inglise keeles
6. ↑  13. Euroopa meistrivõistlused poksis. Luzern 1959. Tulemused inglise keeles

Välislingid
-----------

* Leszek Drogosz veebisaidil Olympedia Muuda Vikiandmetes
* Leszek Drogosz filmid lehel *Internet Movie Database*. Inglise keeles
Janusz Onyszkiewicz
**Janusz Adam Onyszkiewicz** (sündinud 18. detsembril 1937 Lvivis) on Poola poliitik, matemaatik ja endine alpinist. 

Ta on Poola Demokraatliku Partei liige. Ta oli 11. juulist 1992 kuni 26. oktoobrini 1993 ja 31. oktoobrist 1997 kuni 16. juunini 2000 Poola kaitseminister.

1970. aastatel oli ta Poola tippklassi alpinist, kelle parimaks saavutuseks mägironimises on kaheksatuhandelise mäetipu vallutamine. Aastatel 2001–2016 oli ta Poola Alpinismi Assotsiatsiooni president.

Teadus
------

1967. aastal sai ta doktorikraadi matemaatikas. Ta on avaldanud artikleid hulgateooria ja mudeliteooria kohta ning esinenud külalislektorina Suurbritannias, Prantsusmaal, Rootsis ja Norras.

Speleomatkamine
---------------

Ta on tegelenud speleomatkamisega. 1961. aastal laskus ta Lõuna-Poolas Lääne-Tatrates asuvasse Suurde Lumekoopasse. Hiljem on ta laskunud maa-alustesse koobastesse Nõukogude Liidus, Jugoslaavias, Bulgaarias ja Itaalias.

Alpinism
--------

Alpinismiga hakkas ta tegelema 1957. aastal. Ta võttis osa mägiekspeditsioonidest Himaalajasse, Karakorami ja Hindukuši. Ta tõusis 1972. aastal Nowshāki (7492 m) ning 1974. aastal Korženevskaja (7105 m) ja Ismoili Somoni tippu (7495 m).

1. augustil 1975 ronis ta koos Leszek Cichy ja Krzysztof Zdzitowieckiga Gasherbrum II tippu (8035 m); kümme päeva hiljem tegi koos Alison Chadwick-Onyszkiewiczi, Wanda Rutkiewiczi ja Krzysztof Zdzitowieckiga esmatõusu Gasherbrum III-le (7946 m). 

1976. aastal võttis ta osa Poola mägiekspeditsioonist Karakorami suurimale mäele K2 (8611 m), kuid siin ta tippu ei jõudnud.

Tunnustus
---------

* Leedsi Ülikooli audoktor
* Maarjamaa Risti II klassi teenetemärk (23. juuli 2007).

Isiklikku
---------

Tema esimene abikaasa Witosława Boretti-Onyszkiewicz (1933–1967) oli geoloogiadoktor ja speleoloog, kes hukkus Gruusias maa-aluses koopas. Tema teine abikaasa Alison Chadwick-Onyszkiewicz (1942–1978) oli Briti alpinist, kes hukkus 1978. aastal Annapurna ekspeditsioonil. Kolmas abikaasa Joanna Onyszkiewicz (s. 1950), Józef Piłsudski lapselaps, on arhitekt.

Viited
------

1. ↑
2. ↑  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 18872 (vaadatud 20.04.2015)
3. ↑  Boretti-Onyszkiewicz Witosława. z-ne.pl

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Janusz Onyszkiewicz** |
Alexander von Bulmerincq
**Alexander Michael Carl von Bulmerincq** (24. mai/5. juuni 1868 Peterburi – 29. märts 1938 Tartu) oli Eesti teoloog ja orientalist, maailmas tunnustatud Vana Testamendi teadlane. 

Bulmerincq oli Eesti Lähis-Ida uuringute ja assürioloogiateaduse üks alusepanijaid, ta avaldas palju uurimusi Iisraeli ja ümbritsevate piirkondade aja- ja usundiloost.

Tema poeg oli tunnustatud orientalist Alexander Georg von Bulmerincq (1909–1945), kes tegutses marssal Erwin Rommeli ülemtõlgina Aafrikas.

Alexander von Bulmerincq õppis evangeelset teoloogiat, Vana Testamendi teadusi ja semiidi keeli Tartu ja Leipzigi ülikoolides. Kaitses teoloogiamagistri väitekirja 1894 Tartu Ülikoolis. Oli korp! Neobaltia liige. 1898 aastast alates oli Tartu ülikooli erakorraline ja 1907. aastast alates korraline semiidi keelte professor. 1908–1912 oli Tartu Ülikooli usuteaduskonna dekaan. Eesti Vabariigi Tartu Ülikoolis sai temast Vana Testamendi ja semiidi keelte professor.

Tema õpilaste hulka kuulusid Ameerika Ühendriikides 20. sajandi tuntuimaks süroloogiks kujunenud Artur Võõbus ning teoloog ja orientalist Uku Masing, kellest sai ka Bulmerincqi töö jätkaja Tartu Ülikooli Vana Testamendi ja semitistika professorina. Marju Lepajõe on öelnud: "Üks efektiivsemaid seminare Tartu ülikooli ajaloos on olnud mu meelest enne II maailmasõda Alexander von Bulmerincqi süüria keele tunnid, kus käisid enamasti ainult kaks õpilast: Uku Masing ja Arthur Võõbus."

Tunnustus
---------

* Teoloogia audoktor, Aberdeeni Ülikool (1906)

Pühendusteos
------------

Alexander von Bulmerincqi mälestuseks ilmus Riias kogumik In piam memoriam Alexander von Bulmerincq: Gedenkschrift zum 5. Juni 1938, dem siebzigsten Geburtstage des am 29. März 1938 Entschlafenen, dargebracht von einem Kreise von Freunden und Kollegen. Abhandlungen der Herder-Gesellschaft und des Herder-Instituts zu Riga 6/3. Riga: Verlag Ernst Plates, 1938, 231 lk. Teoses avaldasid artikleid mitmed maailmakuulsad uurijad nagu Enno Littmann, Martin Noth, Heinrich Seesemann, Uku Masing, Albrecht Alt ja teised.

Valik teadustöid
----------------

* Der Prophet Maleachi. Bd. 1. Einleitg in d. Buch d. Propheten Maleachi. Dorpat: Krüger 1926.
* Die Mischehen im Buche Malachi. Leipzig: Hinrichs, 1926, lk. 31–42.
* Der Prophet Maleachi. Bd. 2. Kommentar zum Buche d. Prophet Maleachi. Dorpat: Krüger 1932.
* Die Immanuelweissagung (Jes. 7) im Lichte der neueren Forschung. Eesti Vabariigi Tartu Ülikooli toimetused: B Humaniora ; 37,1. Tartu: Krüger 1935.
* Immaanueliennustus (Jes. 7) uuemate uurimuste valgusel: (väljavõte jaanuarikonverentsil 22.I 1935. peetud ettekandest). Tartu: Mattiesen 1935.

Viited
------

1. ↑  "Eesti teaduse biograafiline leksikon" 2000, kd. 1, lk. 171.
2. ↑  Mihhail Lotman Haridus vajab nii sügavust kui ka paindlikkust Sirp, 18.01.2019 (vaadatud 18.01.2019)
**Jaotuskromatograafia** hõlmab ainete segude kromatograafilise lahutamise neid meetodeid, milles korduvad sorptsiooni ja desorptsiooni protsessid toimuvad õhukeses vedeliku kihis (statsionaarne faas), mis on kantud kromatografeerimiseks kasutatavale tahkele adsorbendile või kapillaarkolonni seinale või kromatograafilisele paberile. Spetsiaalselt vedelikuga töötlemata adsorbendi või paberi korral on enamasti tegemist sellel adsorbeerunud veega ja sel juhul realiseerub ainete jaotuskromatograafiline lahutamine.

Ainete segu kantakse eluendiga läbi kolonni ja komponentide spetsiifilise interaktsiooni tõttu täidise pinnal oleva vedelikuga liiguvad komponendid edasi erinevate kiirustega ja väljuvad kolonnist eri aegadel.

Kui segada aine vesilahus vedelikuga, mis veega ei segune (vastastikku lahustumatud), siis võib osa vees lahustunud ainest lahustuda teises lahustis. Seega lahustunud aine *jaotub* kahe solvendi vahel. Näiteks molekulaarne jood I2 lahustub vees väga halvasti, kuid tetraklorometaanis (CCl4) väga hästi ning vesi ja CCl4 teineteises ei lahustu. Aine jaotumist kahe lahusti vahel nimetatakse solventekstraktsiooniks.

Vaata ka
--------

* Kromatograafia
* Solventekstraktsioon
Alexander Gustav von Schrenk
**Alexander Gustav von Schrenck** (ka *Schrenk*; 4. veebruar 1816, Triznovo, Tula kubermang – 25. juuni 1876, Tartu) oli baltisaksa päritolu mineraloog, tuntud Siberi-uurija, hilisem Tartu ülikooli õppejõud ja Tartu Loodusuurijate Seltsi asutajaid. Ta tegeles ka botaanikaga ja kirjutas luuletusi.

Schrenck õppis Tartu ülikoolis aastatel 1834–1837. Seejärel asus ta Peterburi botaanikaaia teenistusse ja aastatel 1848–1853 oli Tartu ülikooli mineraloogia eradotsent. 1852. aastal sai ta Tartus mineraloogiamagistriks ja 1853. aastal Königsbergi ülikoolis doktorikraadi.

Peterburi botaanikaaia teenistuses tegi Schrenck uurimisreise Euroopa-Venemaa kirdeossa (1837), Lapimaale ja Koola poolsaarele (1839) ning Džungaariasse (1840–1844). 1837. aasta reisikirjelduse esimene osa pälvis Demidovi auhinna.

Aastatel 1858–1868 elas Alexander von Schrenck tema naisele kuulunud Pühajärve mõisas ja seejärel kuni surmani Tartus. Ta maeti Õisu mõisa kalmistule.

Schrencki isa oli mõisavalitseja. Alexander von Schrencki vend oli zooloog Leopold von Schrenck ning poeg maalikunstnik Hermann von Schrenck. Alexander von Schrencki naise vennapoeg oli Friedrich Maximilian Oscar von Sivers.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Kaavere, V. 1990. Alexander von Schrenk – geoloog, botaanik, luuletaja. *Eesti Loodus*, 6: 400–403.
2. ↑  Schröder, L. von, 1891. Allgemeine Deutsche Biographie, 32: 484–485.

Välislingid
-----------

* Alexander von Schrenck saidil "BBLD - Baltisches biografisches Lexikon digital"
**Tiit Vahemets** (20. oktoober 1942 Tallinn – 22. november 2012) oli eesti kirjanik, kauaaegne Viisu Raamatukogu juhataja.

1944. aasta septembrist kuni 1955. aasta märtsini oli koos vanematega maapaos Lehtses. Alates märtsist 1955 oli Lehtse 7-klassilise kooli IV klassi õpilane. 1960. aasta detsembris võeti Nõukogude armeesse, deserteerus 1961. aasta juunis. 1962. aastal arreteeriti deserteerumise eest, järgnes 17 kuud vangilaagrit Arhangelski oblastis. 1964–1968 töötas NSV Liidu avarustes.

Lõpetas 1973. aastal Paide kaugõppekeskkooli ja 1986. aastal kaugõppes Tartu Riikliku Ülikooli (TRÜ), kus oli õppinud õigusteadust. 1989. aastal õppis TRÜ-s kaugõppes ajakirjandust.

Teosed
------

* "Lapsena metsas", [Elva]: Lambri Raamat, 2006. ISBN 9789949139057
* "Koer poiss koolis", [Tallinn]: Lambri Raamat, 2007. ISBN 9789949154388
* "Koer poiss koolis. II osa", [Tallinn]: Lambri Raamat, 2008. ISBN 9789949155989
* "Koer poiss koolis. III", [Tallinn]: Lambri Raamat, 2008. ISBN 9789949180134
* "Vene vägi", [Elva]: Lambri Raamat, 2009. ISBN 9789985994535

Ta on kirjutanud oma elust ka "Eesti elulugudes" ning lavastuses "Kured läinud, kurjad ilmad" (mida Eesti Draamateatri laval esitas Jüri Aarma).

Teinud kaastööd ajakirjadele ka Metsakaru nime all.

Tunnustus
---------

* 2006 – Valgetähe V klassi teenetemärk

Viited
------

1. ↑  Eesti Vabariigi teenetemärgid
**Vaheaju** (ladina keeles *diencephalon* ) on kesknärvisüsteemiga loomadel peaaju osa.

Koos otsajuga on ta embrüonaalses arengujärgus eesaju (*prosencephalon*) osa.

Vaheaju areng, anatoomia, morfoloogia, histoloogia ja patoloogia võivad erineda nii liigiti kui ka indiviiditi.

Klassifikatsioon
----------------

*Terminologia Anatomica* sissekanne A14.1.08 Diencephalon. Vaheaju.

Funktsionaalsuse järgi kuuluvad vaheaju põhiosade koosseisu

* epitalamus ehk nägemiskühmuülimik
* hüpotalamus
* talamus
* metatalamus
* subtalamus.

Funktsioonid
------------

Vaheaju epitalamuse osas paiknev käbikeha on hormonaalse mõjustuse keskus. 

Vaheaju talamuse osadest juhitakse meeleelunditest saabuvad närviimpulsid suurajukoorde.

Roomajatel
----------

### Madudel

Madude peaajus paiknev vaheaju koosneb järgmistest struktuuridest:

* epitalamus,
* hüpotalamus,
* talamus,
	+ ventraalne talamus,
	+ dorsaalne talamus.

Vaheaju ülemise osa moodustab talamus ja alumise osa hüpotalamus.

Imetajatel
----------

### Koduloomadel

Vaheaju põhiosad koduloomadel on 

* epitalamus ehk tundekühmuülemik,
* hüpotalamus ehk tundekühmualumik,
* talamus ehk tundekühm,
* metatalamus ehk tundekühmu-tagaala,
* subtalamus.

Epitalamus, talamus ja metatalamus moodustavad talamusaju (*thalamencephalon*).

### Inimestel

3D-animatsioon
Inimestel paikneb vaheaju keskajust eespool, suuraju all ja ümbritseb kolmandat ajuvatsakest (*ventriculus tertius*). 

Vaheaju ülemise osa moodustab hallainest moodustunud talamus. Alumise osa moodustab hüpotalamus, mille valgeaines paiknevad hallainest tuumad.

Viited
------

1. ↑  "Meditsiinisõnastik" 817:2004.
2. ↑  Enn Ernits, Esta Nahkur,"Koduloomade anatoomia", Eesti Maaülikool, Tartu, Halo Kirjastus, lk 357, 2013, ISBN 978-9949-426-28-8.
3. ↑  Walter Nienstedt, Osmo Hänninen, Antti Arstila, Stig-Eyrik Björkqvist. "Inimese füsioloogia ja anatoomia", Werner Söderström Osakeyhtiö, Kirjastus Medicina, 6 trükk, lk 549, 2011, toimetaja Georg Loogna, tõlkija Heli Kõiv, keeletoimetaja Tiiu Sulsenberg, ISBN 9985-829-36-0.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikiõpikutes on lisamaterjali: ***Topographische Anatomie: Neuroanatomie: Zwischenhirn*** |

* Bertola, Laura D; Ott, Elisabeth B; Griepsma, Sander; Vonk, Freek J; Bagowski, Christoph P, Developmental expression of the alpha-skeletal actin gene, Journal: BMC Evolutionary Biology Vol. 8 Issue 1, DOI: 10.1186/1471-2148-8-166, Published: 2008-12-01, Veebiversioon (vaadatud 11.03.2014) (*inglise keeles*)

*Selles artiklis on kasutatud saksakeelset artiklit de:Diencephalon seisuga 13.03.2014.*
**Läänemaa Õpetajate Seminar** oli aastatel 1921–1932 Haapsalus ja Uuemõisas tegutsenud õppeasutus, mis valmistas ette algkooli õpetajaid.

Läänemaa Ühisgümnaasiumi hoone, Ferdinand Johann Wiedemanni tänav 15
Vabariigi Valitsus otsustas Läänemaa Õpetajate Seminari avamise 1. septembril 1920. Seminari direktoriks määrati Johannes Käis, kes aga sellest ametist loobus tööle asumata. Seminari esimeseks direktoriks sai 15. detsembril 1920 ametisse astunud Johannes Õunapuu. Õppetöö algas 17. jaanuaril 1921, kooli avamisaktus peeti 2. veebruaril 1921.

Läänemaa Õpetajate Seminari Uuemõisa mõisa peahoone 2011. aastal
Seminari õppekava vältas 6 aastat, vastu võeti 6-klassilise algkooli lõpetanuid.

Esialgu tegutses Seminar Läänemaa Ühisgümnaasiumi ruumides õhtuses vahetuses. 1923. aastast kolis Seminar Karl Burmani projekti järgi ümberehitatud Uuemõisa mõisa härrastemajja.

1922/23 õppeaastast avati Seminari juurde algkool.

Seminar suleti 1932. aastal, õpilased viidi üle Tallinna Pedagoogiumi.

Seminari lõpetas selle tegutsemise aastatel 184 noort. Veel 98 noort alustasid õpinguid Läänemaa Õpetajate Seminaris, kuid seminari sulgemise tõttu lõpetasid õpingud Tallinna Pedagoogiumis.

Seminari direktorid
-------------------

* Johannes Õunapuu, 15.12.1920–20.2.1924
* Leonid Jürisson (direktori kohusetäitja), 21.2.1924–31.7.1925
* Kurt Lipp, 1.8.1925–31.12.1926
* Jaan Ruus (direktori kohusetäitja), 1.1.1927–31.10.1927
* Alfred Fluss, 1.11.1927–1931

Seminari õpetajaid
------------------

Aastatel 1921–1932 oli Läänemaa Õpetajate Seminari laulmise õpetaja Cyrillus Kreek. Aastatel 1927–1932 oli eesti ja soome keele õpetajaks Herman Rajamaa.

Viited
------

1. ↑  Läänemaa Õpetajateseminar 1921–1932. Haapsalu, 1931
2. ↑  "Laine Soosalu. Haapsalu Õpetajate Seminar/Pedagoogiline Kool 1945–1956" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 8. august 2016. Vaadatud 27. oktoobril 2017.
Vésteinn Hafsteinsson (1994)
**Vésteinn Hafsteinsson** (sündinud 12. detsembril 1960 Selfossis) on Islandi endine tippkettaheitja, kettaheitetreener.

Hafsteinsson osales sportlasena neljadel olümpiamängudel (1984–1996) ning tema parimaks kohaks jäi 1992. aasta Barcelona olümpiamängudel saadud 11. koht. Ta osales lisaks viitel maailmameistrivõistlustel (1983–1995) ning kahtedel Euroopa meistrivõistlustel (1990 ja 1994).

1984. aasta suveolümpiamängudel Los Angeleses diskvalifitseeriti ta dopingu (nandrolooni) kasutamise eest.

Tema isiklik rekord kettaheites on 67.64, mis on püstitatud 31. mail 1989 Selfossis. See on ühtlasi Islandi rekord.

Pärast sportlaskarjääri lõppu on ta töötanud kettaheitetreenerina. Aastatel 2006–2012 oli ta Gerd Kanteri treener. Kanter võitis tema juhendamisel 8 suurvõistluste medalit, sealhulgas tuli ta olümpiavõitjaks ja maailmameistriks.

Pärast seda on ta olnud Rootsi kettaheitja Daniel Ståhli treener. Ståhl on olümpiavõitja, maailmameister, MM-hõbe ja EM-hõbe.

Tunnustus
---------

2007 ja 2008 valiti Vésteinn Eesti aasta treeneriks. 2008 pälvis ta Maarjamaa Risti IV klassi teenetemärgi ja EOK teenetemärgi ning 2009 Eesti Vabariigi spordipreemia tulemusliku töö eest treenerina olümpiavõitja Gerd Kanteri ettevalmistamisel 2008. aasta Pekingi olümpiamängudeks.

Viited
------

1. ↑  Gunnar Press. "Vesteinn Hafsteinsson: "Doping ja sportlik ebaedu tegid minust Kanterile hea treeneri.". Õhtuleht. 11.6.2007. Vaadatud 25.3.2017.
2. ↑  Vésteinn Hafsteinsson. iAAF.org. Vaadatud 25.3.2017.
3. ↑  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 808

Välislingid
-----------

* Biograafia ESBL-is
**Läänemeresoome keelte lõunarühm** on sarnaste erijoontega läänemeresoome keelte grupp.

Keeled ja murded
----------------

Läänemeresoome lõunarühma tuumikusse kuuluvaks on traditsiooniliselt peetud eesti (nii lõunaeesti kui põhjaeesti) ja liivi keelt ning nende eellasi muistsete hõimukeelte näol (põhjaeesti hõimumurre, lõunaeesti hõimumurre, Liivi lahe murre). Tavaliselt arvatakse lõunarühma ka vadja keel. Murrete tasandil on määratlemine ebaselgem. Ühest küljest on sarnasusi lõunarühmale täheldatud ka soome keele edelamurdes (osutavad kontaktidele eesti keelealaga) ja isuri keeles (on peetud vadja mõjuks), teisalt on mitmeid lõuna-läänemeresoome keeltele mitteomaseid tunnuseid eesti kirderanniku murderühmal (seda on seletatud kas ranna- ja kirdemurde põlvnemisega teistest hõimukeeltest, arhailisusega või hiliste soome jm keelekontaktide mõjuga) ja pärisvadja murretest eristuval Kukkuzi murdel.

Lõunarühma keeled läänemeresoome keelepuul (Petri Kallio järgi)

Päritolu
--------

Uurijatel pole täielikku üksmeelt selles, milline on lõunarühma keelte sarnasuste päritolu. Need ilmnevad nii häälikusüsteemis, grammatikas kui ka sõnavaras ja on väga vanad. Osa uurijaid on oletanud ühise lõuna-läänemeresoome algmurde olemasolu, mitmed häälikuajaloo uurimused toetavad aga pigem vaadet, et tegemist on varakult eristunud hõimumurrete sekundaarsete kontaktide tulemusel (kuigi neil on ka primaarseid ühisjooni) tekkinud keelerühmaga. Lõunarühm moodustab vana keeleliidu, mille sarnased häälikujooned pole alati ühisuuendused või nende mõjul tekkinud arengud, vaid on võinud levida ka sekundaarselt ühest keelest teise. On peetud võimalikuks, et mitmed ühisjooned tekkisid uuendustena hõimukeelte piirialadel.

Lõunarühma erijoonte kujunemises on tõenäoliseks peetud Balti areaalis kõneldud teistelgi keelte (ennekõike balti, germaani ja slaavi keelte) rolli. Oma mõju võis olla ka hüpoteetilisel tänaseks kadunud soome-ugri keelel, mis seletaks soome-ugri keeltele loomuomaseid, kuid läänemeresoome kontekstis erandlikke jooni – näiteks on läänemeresoome lõunarühmal nii saami kui mordva keeltega rohkem prosoodilisi ühisjooni, kui on läänemeresoome keelte põhjarühmal nende keeltega.

Viited
------

1. 1 2 3  Karl Pajusalu (2014). Eesti keele sõnaprosoodia lõuna-läänemeresoome taustal. Keel ja Kirjandus, LVII, 575−589
**Bahreini peaminister** (araabia keeles رئيس وزراء البحرين) on Bahreini valitsusjuhi ametinimetus. See ametikoht loodi 16. augustil 1971 seoses Bahreini riigi iseseisvumisega.

Bahreini peaministri nimetas ametisse algselt ametisse Bahreini emiir, alates 2002. aastast kuulub see õigus vastavalt uuele põhiseadusele Bahreini kuningale. Nii ei pea Bahreini peaminister olema parlamendi liige ega esindama ühtegi poliitilist jõudu. 2002. aasta põhiseadusega on ka peaministri volitusi vähendatud, andes kuningale õiguse otse valitsusse kuuluvaid ministreid ametist vabastada ja ametisse nimetada.

Riigi esimene peaminister oli šeik Khalīfah ibn Salmān Āl Khalīfah, kes pidas seda ametit 49 aastat kuni oma surmani novembris 2020. Tema järel sai peaministriks kroonprints Salmān ibn Ḩamad Āl Khalīfah.

Sisuliselt oli valitsusjuhi ametikoht olemas ka ajal, mil Bahrein oli Suurbritannia protektoraat. Algselt nimetati valitsusjuhti haldusnõukogu esimeheks, alates 19. jaanuarist 1970 kuni peaministri ametikoha loomiseni aga riiginõukogu esimeheks.
**Väävliringe** on biogeokeemiline tsükkel, kus väävel ja tema ühendid ringlevad eluta looduse ja eluslooduse vahel, kusjuures muutub väävli oksüdatsiooniaste.

Olulised etapid
---------------

Väävliringe olulisimad etapid on järgmised:

* orgaanilise väävli muutumine anorgaaniliseks ehk vesiniksulfiidiks (H2S).
* sulfiidi, elementaarväävli (S) ja teiste väävliühendite oksüdeerumine sulfaatideni (SO42-).
* sulfaatide redutseerimine sulfiidideks
* mikroobide kaasabil väävliühendite kontsentreerumine ja inkorporeerimine orgaaniliseks väävliks.

Inimese mõju ringele
--------------------

Inimese mõju väävliringele avaldub peamiselt vääveldioksiidi (SO2) emissioonil vabrikutest ja sisepõlemismootorist. Vääveldioksiidid võivad sademete koostisosana ka maapinnale jõuda, kus see võib oksüdeeruda sulfaatideks (olles toksiline mõningatele taimedele). Samuti võib vääveldioksiid atmosfääris redutseeruda sulfiidiks või oksüdeeruda sulfaatideks, mis veega (sademetega) reageerides moodustab väävelhappe, mis on üks happesademete peakomponente.

Vaata ka
--------

* aineringe
* desulfaatijad bakterid
* sulfaatijad bakterid
* väävlibakterid
Läänemaa Tervisetee Turba ja Ellamaa vahelisel lõigul
**Läänemaa tervisetee** on jalgratturitele ja jalakäijatele mõeldud rada Harju- ja Läänemaal ulatudes Turbast Rohukülani.

Tervisetee rajati Riisipere ja Haapsalu vahelisele endisele Keila–Haapsalu raudteetammile, Haapsalust jätkub rada Rohuküla suunas. Kogu raja pikkus oli esialgu umbes 63 kilomeetrit ning see avati 2008. aastal. Tervisetee rajamise eesmärk oli konserveerida raudteetamm võimalikuks Haapsalu raudtee taastamiseks tulevikus. 

Tee on kaetud kinni sõidetud kruusakattega ja tähistatud kilomeetripostidega, iga 100 m tagant ka piketikividega. 
Tervisetee on turvaline ja liiklusest ohustamata ning võimaldab külastada paljusid tee äärde jäävaid vaatamisväärsuseid nagu näiteks: Ungru lossi varemeid, Kiltsi vana lennuvälja, Laikmaa muuseumit, Lääne-Nigula kirikut, vanu raudteejaamu jne.

2019. aasta alguses suleti liiklejatele Turba ja Riisipere vaheline 6 km pikkune teelõik seoses Keila-Riisipere raudtee pikendamisega Turbasse. Aastaks 2028 on kavas kogu kergliiklustee asemele rajada Turba-Haapsalu-Rohuküla raudtee.

Viited
------

1. ↑  Läänemaa Tervisetee, Lääne maakond - Puhka Eestis
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib ajakirjast; teadusharu kohta vaata artiklit biosemiootika; Hoffmeyeri raamatu kohta vaata artiklit Biosemiootika: Uurimus elu märkidest ja märkide elust; raamatusarja kohta vaata artiklit Biosemiootika (raamatusari)* |

---

**Biosemiotics** on rahvusvaheline biosemiootikaalane teadusajakiri. See hakkas ilmuma aastal 2008, sagedusega 3 numbrit aastas. Ühe numbri maht on veidi üle 100 lehekülje. Biosemiotics on Rahvusvahelise Biosemiootika Ühingu (International Society for Biosemiotic Studies) teadusajakiri, seda annab välja kirjastus Springer. 

Ajakirja toimetajad olid aastatel 2008–2013 Marcello Barbieri (peatoimetaja), Claus Emmeche, Donald Favareau, Jesper Hoffmeyer, Kalevi Kull ja Anton Markoš. Alates juulist 2013 on ajakirja peatoimetaja Aleksei Šarov ning asepeatoimetajad Timo Maran ja Morten Tönnessen. Alates aastast 2021 on peatoimetajad Yogi Hendlin ja Alexei Sharov.

Ajakiri asutati rahvusvahelise ajakirja Journal of Biosemiotics asemele, mida andis välja USA kirjastus Nova Science Publishers ja mida ilmus kaks numbrit aastal 2005.

Vaata ka
--------

* Raamatusari "Biosemiotics"

Välislingid
-----------

* Ajakirja koduleht
**Misao Ōkawa** (jaapani 大川 ミサヲ, *Ōkawa Misao*; 5. märts 1898 Ōsaka – 1. aprill 2015 Ōsaka) oli Jaapani ülipikaealine naine, kes oli alates 12. juunist 2013, Jiroemon Kimura surma järel, Gerontoloogia Uurimisgrupi andmetel maailma vanim elusolev inimene.

Ōkawa sündis Tenma ringkonnas Ōsaka lähedal (tänapäeval Ōsaka Kita linnaosa) kimonovalmistajate suguvõsas. 

Ta abiellus 1919. aastal Yukio Ōkawaga. Neil sündis 2 tütart ja poeg. Abikaasa suri 1931. aastal. 2014. aasta märtsis olid poeg ja üks tütar veel elus.

Ōkawa suutis käia kuni 110 aasta vanuseni. Seejärel kasutas ta liikumiseks vaid ratastooli.

Misao Ōkawa oli kõigi aegade pikima elueaga jaapanlane, kelle vanus on dokumentaalselt tõendatud 2017. aastani, mil Nabi Tajima tema vanuse ületas.

Viited
------

1. ↑  Innes, Emma (3. märts 2014). "The secret to a long life? Sushi and sleep, according to the world's oldest woman". The Daily Mail. Vaadatud 5. märtsil 2015.

Välislingid
-----------

* 4. märts 2015. *BBC News Online*. Maailma vanim inimene tähistab 117. sünnipäeva Jaapanis (*inglise keeles*)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Jiroemon Kimura** | **Maailma vanim elusolev inimene**12. juuni 2013 – 1. aprill 2015 | Järgnev**Gertrude Weaver** |
**Biorütmid** ehk **bioloogilised rütmid** on organismide füsioloogiliste, emotsionaalsete, intellektuaalsete ja sotsiaalsete omaduste ja võimete korrapärane perioodiline korduvus mingis ajaühikus. Kuna biorütme pole võimalik kindlalt määratleda (biorütmide teooria), siis peetakse seda pseudoteaduseks. Bioloogia haru, mis uurib organismide biorütme, nimetatakse kronobioloogiaks, ning erinevalt biorütmide teooriast, on see rangelt teaduslik. 

Füsioloogias ja ökoloogias räägitakse sageli tsirkarütmidest, mis on geofüüsikaliste rütmide (looded, aastaajad jt) ja nendega tihedas seoses olevate biorütmide kompleks. Siin eristatakse lähtuvalt ajakriteeriumist ööpäeva-, kuu- ja aastarütme.

Arvestades sõltuvust või sõltumatust vaadeldavast välistegurist või (-keskkonnast), eristatakse vastavalt eksogeenseid ja endogeenseid biorütme. Eksogeensed biorütmid on näiteks lindude ainevahetuskiiruse muutused ööpäeva jooksul. Endogeensed biorütmid on mitmed intratsellulaarsed protsessid, mida oluliselt ei mõjuta välistegurid või (-keskkond).

Laias laastus eristatakse nelja biorütmide liiki: füüsiline biorütm, intellektuaalne biorütm, emotsionaalne biorütm ja sotsiaalne biorütm.

Kirjandust
----------

* Raidna, I. 2001. *Biorütmid*. Tallinna Raamatutrükikoda. 167 lk
* Pärna, N. 1978. *Rütm, elu, looming*. Loomingu Raamatukogu. 94 lk

Välislingid
-----------

* Oma biorütmide arvutamine (inglise keeles)
**PMMP** oli Soome pop-rock-bänd. Bändi lauljad olid Paula Vesala ja Mira Luoti, kes kirjutasid ka kõik bändi lood. Heliloojana töötas Jori Sjöroos. PMMP albumeid on müüdud üle 370 000 eksemplari (2012). Bändi viimane kontsert oli väljamüüdud Helsingi jäähallis 27. oktoobril 2013.

Ajalugu
-------

### 2002–2004

PMMP sai alguse 2002. aastal, kui Paula Vesala ja Mira Luoti kohtusid pärast Popstarsi lauluvõistlust. Bänd sai tuntuks 2003. aastal esimese singliga "Rusketusraidat", millest sai Soome enimmüüdud singel sel aastal. 2003 ilmus bändi debüütalbum "Kuulkaas enot!".

### 2005–2009

PMMP 2006. aasta Provinssirockil
Bändi tõeline läbimurre tuli 2005. aasta kevadel avaldatud albumiga "Kovemmat kädet". PMMP sai kolm Emma muusikaauhinda (aasta album, aasta popalbum, aasta ansambel). 

Aastal 2006 ilmus album "Leskiäidin tyttäret" ja PMMP sai kaks Emma auhinda (aasta popalbum, aasta album). 

Bändi kontsertpaus algas 2007. aasta augustis. Luoti sai sama aasta novembris oma esimese lapse ja Vesala 2008. aasta aprillis. Novembris 2007 ilmus PMMP neljas album "Puuhevonen", mis sisaldab lastelugusid. 

Bändi viies album "Veden varaan" ilmus 25. märtsil 2009. Album võitis Teosto auhinna ja kolm Emma auhinda (aasta album, aasta rock-album, aasta ansambel). 

### 2010–2013

PMMP lasi välja singli "Heliumpallo" aprillis 2012. Bändi kuues album "Rakkaudesta" ilmus 11. juunil 2012. Samal päeval ilmus alumi teine singel "Rakkaalleni", millest sai raadiote kõige rohkem mängitud lugu. 

13. mail 2013 PMMP teatas karjääri lõpetamisest. Bändi viimane kontsert oli 27. oktoobril 2013 Helsingi jäähallis, mis oli välja müüdud.

Bändi liikmed
-------------

* Paula Vesala (laul)
* Mira Luoti (laul)
* Juho Vehmanen (bass)
* Heikki Kytölä (trummid)
* Mikko Virta (kitarr)

Albumid
-------

* Kuulkaas enot! (2003)
* Kovemmat kädet (2005)
* Leskiäidin tyttäret (2006)
* Puuhevonen (2007)
* Veden varaan (2009)
* Rakkaudesta (2012)
* Matkalaulu (2013)
Ettevõtte peakontor Kempele vallas Soome põhjaosas
**PKC Group Oyj** on Soome päritolu tööstusettevõte, mis keskendub auto-, telekommunikatsiooni- ja elektroonikatööstuste jaoks juhtmeköidiste ja ühenduskaablite arendamisele ja valmistamisele.

2015. aastal teeniti müügitulu 908,0 miljonit eurot. Selle perioodi lõpul töötas ettevõttes 21 764 inimest.

PKC Group on noteeritud Helsingi börsil (PKC1V). Ettevõtte aktsionäride sekka kuulub ka Harju Elekter, kelle käes on ligi 4,6% aktsiatest.

Ettevõtte turukapitalisatsiooniks oli 2016. aasta oktoobri seisuga 413 miljonit eurot. Jaanuaris 2017 tegi India ettevõte Motherson Sumi Systems PKC Groupi aktsionäridele ülevõtupakkumise summas 571 miljonit eurot.

Lisaks Soomele tegutsetakse Eestis, Brasiilias, Hiinas, Saksamaal, Leedus, Mehhikos, Poolas, Venemaal, Serbias ja USA-s.

PKC Eesti
---------

 *Pikemalt artiklis  PKC Eesti*
PKC Groupi Eesti tütarettevõte kannab nime **PKC Eesti AS**. Veel 2014. aasta algul anti Eestis tööd 1173 inimesele, kuid sama aasta lõpus suleti kulude kärpimise eesmärgil Haapsalu tehas. 2017. aasta märtsis suleti ka Keila tehas ning viidi tööjõumahukam tootmine Leetu ja Venemaale. Eestisse on jäänud ainult tootearenduse, IT, finants- ja personalihaldusega tegelev osakond, mis pakub tööd ligi sajale inimesele.

Viited
------

1. 1 2  *2015 aastaraamat*. Harju Elekter. Lk 32
2. 1 2  PKC1V, PKC GROUP OYJ, (FI0009006381) Nastaq OMC Nordic
3. ↑  Indrek Mäe: "India korraldas Harju Elektris tõelise ralli" Äripäev, 20. jaanuar 2017
4. 1 2  PKC Eesti sulgeb Haapsalu tehase Lääne Elu, 7. august 2014
5. ↑  PKC Grupp sulgeb Eestis tootmise ja koondab 613 inimest majandus24.postimees.ee, 11. veebruar 2016

Välislingid
-----------

* Ettevõtte koduleht
**Väike kuldtäht** (*Gagea minima*) on liilialiste sugukonda kuldtähe perekonda kuuluv rohttaim.

Väike kuldtäht kasvab suuremas osas Euroopast, välja arvatud Atlandi ookeani rannik ja sealsed saared. Kasvab ka Põhja-Aafrikas ja Väike-Aasias kuni Armeeniani, ida poole kuni Lääne-Siberini. Ta kuulub kõige vähem ohustatud liikide hulka ja enamikus oma levilast ei kuulu kaitse alla.

Taim kasvab aedades, parkides ja salumetsades. Taime leidub hajusalt üle Eesti. Ta eelistab toitaineterikkaid savimuldasid.

Väike kuldtäht on mitmeaastane efemeroid ehk tema maapeale osa närbub kiiresti pärast tärkamist. Taim on madal, kõrgusega 5–20 cm. Täiskasvanud õitseva taime ümber on tavaliselt hulk noori, mis veel ei õitse.

Väikesel kuldtähel on kaks sibulat, mis asuvad ühise kollaka kesta sees. Sibulad on eri suuruse ja kujuga: suurem on munajas, väiksem peaaegu kerajas. Taime vars kasvab välja nende kahe vahelt. Täiskasvanud sibulate kõrvale moodustub tavaliselt hulk väikesi sibulaid, mis võimaldab taimel vegetatiivselt paljuneda.

Lehti on väikesel kuldtähel samuti kaks. Üks on juurmine leht ja eraldub varrest maapinna ligidal. See on lineaalne renjas leht laiusega umbes 3 mm, umbes sama pikk kui vars või pisut lühem. Teine leht on süstjas, eraldub varrest ainult pisut õisikust allpool, tema laius on 7–8 mm, terava tipuga.

Õisikus on 1–7 õit. Kandelehed on lineaalsed. Õiekatte lehed on 10–15 mm pikad ja teravad, sidrunkollased, vahel altpoolt rohekad. Väike kuldtäht õitseb aprillis-mais. Vili on kupar. Taim viljub mais-juunis. Seejärel taime maapealne osa sureb.

Taimn on diploidne, 24 kromosoomiga.

Vaata ka
--------

* kollane kuldtäht

Viited
------

1. ↑  Gagea minima — väike kuldtäht

Välislingid
-----------

* Väike kuldtäht andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes
Metropoliit German (2013)
**German** (vene keeles Герман; kodanikunimega **Lev Gennadijevitš Moralin**, vene keeles Лев Геннадиевич Моралин; sündinud  24. detsembril 1956 Novo-Jazõkovo külas Arzamassi rajoonis Gorki oblastis) on Vene Õigeusu Kiriku vaimulik (metropoliit),  Põhjatähe ordeni kavaler, Sahha (Jakuutia) Vabariigi Vaimsuse Akadeemia liige.

Ta on 2004. aastast Kurski ja Rõlski peapiiskop ning 2012. aastast Kurski ja Rõlski metropoliit. 26. juulist 2012 juhib ta Kurski metropooliat.

Ta juhtis aastatel 1993–2004 Jakutski piiskopkonda.

Haridustee
----------

Lev Moralin lõpetas 1975. aastal Arzamassis meditsiinikooli velskrina. Pärast armeeteenistust õppis ta  Gorki Riikliku Ülikooli ajaloo-filoloogiateaduskonnas, hiljem lõpetas ta kaugõppes  Moskva Vaimuliku Akadeemia.

2000. aastal lõpetas ta kaugõppes ka Õigeusu Püha Tihhoni Humanitaarülikooli.

Vaimulik teenistus
------------------

1983. aastal astus Moralin kiriku teenistusse. Samal aastal  ordineeriti ta diakoniks. 1984. aasta märtsis  pühitseti mungaks (munganimega German) ja kaks päeva hiljem ordineeriti ta munkpreestriks. 1987. aastal ülendati ta  arhimandriidiks.

1993. aastal valis Vene Õigeusu Kiriku Püha Sinod Germani äsja taasloodud  Jakutski ja Viljuiski piiskopkonna (alates 1995. aastast Jakutski ja Lenski piiskopkond) piiskopiks, kellel tuli territooriumilt suurimas Venemaa piiskopkonnas taasluua kirikuelu praktiliselt nullist, sest 1993. aastaks oli kogu Jakuutia peale vaid üks pühakoda (puukirik Jakutskis). Nädal pärast valimist  pühitseti German Moskvas Jelohhovo Jumalailmumise peakirikus piiskopiks. Hirotoonia viis läbi Moskva ja kogu Venemaa patriarh Aleksius II.

2000. aastal pühitseti German peapiiskopiks.

Germani ametisoleku 11 aasta jooksul avati Jakuutias 24 pühakoda ja palvemaja ning loodi 50 kogudust. 2004. aastal määras Püha Sinod Germani  Kurski ja Rõlski peapiiskopiks. 

2012. aasta juulis nimetati German Püha Sinodi otsusega Kurski ja Rõlski metropoliidiks. Nädal hiljem pühitseti ta metropoliidiks..

Tunnustus
---------

* 2001 – Sahha (Jakuutia) Vabariigi  Põhjatähe orden

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Герман, митрополит Курский и Рыльский. patriarchia.ru

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **German (Moralin)** |
**PMOLED** (lühend ingl k sõnades *passive-matrix organic light-emitting diode*, ’passiivmaatriksiga orgaaniline valgusdiood’) on OLED-ekraani tehnika, milles kasutatakse ekraani pikslite passiivset adresseerimist. 

Ekraani pikslite adresseerimismaatriksi (võrgustiku, rastri) moodustavad ridadena (rõhtsalt) paiknevad anoodid ja veergudena (püstselt) paiknevad katoodid. Iga pikslit tüüritakse (juhitakse) vastava järjenumbriga rea ja veeru ristumiskohta saabuva elektrisignaaliga. Piksel on aktiveeritud ainult mõlema signaali üheaegse saabumise hetkel, seega suurema osa ajast kuni järgmise kaadri signaalini on piksel passiivne. Piisava heleduse tagamiseks tuleb vastavalt tõsta signaalipinget. See aga halvendab energiatõhusust ja lühendab tööiga.

Passiivmaatriksit kasutatakse väikestes, kuni kolmetollise diagonaaliga enamasti ühevärvilistes elektroonilistes näidikes (nt kellaaja näitamiseks). Kõigepealt kasutati PMOLED-ekraani MP3-mängijates.

Vaata ka
--------

* AMOLED

Välislingid
-----------

* PMOLED: Passive Matrix OLED
**Baltazar Maria de Morais Júnior** (ka lihtsalt**Baltazar**; sündinud 17. juulil 1959 Goiânias) on Brasiilia endine jalgpallur, ründaja.

Aastatel 1979–1982 mängis ta Grêmios. Klubiga võitis ta aastatel 1979 ja 1980 Rio Grande do Suli osariigi meistrivõistlused Campeonato Gaúcho ning tuli 1981. aastal Brasiilia meistriks.

1983. aastal tuli ta Brasiilia meistriks Flamengoga.

Aastal 1985 suundus ta mängima Euroopasse. Aastatel 1985–1988 esindas ta Hispaania klubi Celta de Vigo. Seejärel mängis ta 1988–1990 Madridi Atléticos Hooajal 1988/89 oli ta 35 väravaga 36 mängus Hispaania kõrgliiga La Liga suurim väravakütt ja pälvis sellega Pichichi auhinna.

Aastatel 1990–1991 mängis ta Portugali klubis Porto, mille meeskonnas võitis hooajal 1990/91 Portugali karikavõistlused Taça de Portugal.

Hiljem mängis ta veel aastatel 1993–1995 Brasiilia klubis Goiás, mille koosseisus võitis 1994. aastal Goiási osariigi meistrivõistlused Campeonato Goiano.

Karjääri läks ta lõpetama Jaapani klubisse Kyōto Sanga FC.

Ta kuulus Brasiilia koondisse 1989. aasta Copa Américal, mil tuldi neljandat korda Lõuna-Ameerika meistriks.

Koondisekarjäär
---------------

Brasiilia jalgpallikoondises mängis ta aastatel 1980–1989 kuus mängu ja lõi kaks väravat.

| Brasiilia jalgpallikoondis |
| --- |
| Aasta | Mänge | Väravaid |
| 1980 | 1 | 0 |
| 1981 | 2 | 1 |
| 1982 | 0 | 0 |
| 1983 | 0 | 0 |
| 1984 | 0 | 0 |
| 1985 | 0 | 0 |
| 1986 | 0 | 0 |
| 1987 | 0 | 0 |
| 1988 | 0 | 0 |
| 1989 | 3 | 1 |
| Kokku | 6 | 2 |

Välislingid
-----------

* National Football Teams