recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Laulasmaa mõis** (saksa keeles *Laulasma*) oli rüütlimõis Keila kihelkonnas, tänapäeval Lääne-Harju valla, Laulasmaa külas.

Laulasmaa mõis moodustati 1787. aastal, kui see eraldati Leetse mõisast. Kuulus Roseni, Uexküllide, Mohrenschildti, Wolkonsky, Ferseni perekondadele, viimane võõrandamiseelne omanik oli Ferdinand Theodor Alexander Karl von Mohrenschildt.

Ühekorruselisest puidust peahoonest pole enam midagi alles. Tänapäevani on säilinud peamiselt pargipuid ja osa piirdemüüre. Mõisasüdame ümbrus on nüüdisajal jaotatud suvilakruntide vahel.[*viide?*]

Viited
------

1. ↑  Laulasmaa mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris
2. ↑  Laulasmaa ms, www.eki.ee
3. ↑  Laulasmaa mõis (Keila khk), Kinnistute register Eesti Rahvusarhiivis

Välislingid
-----------

* Laulasmaa mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris
* Laulasmaa mõis (Keila khk), Kinnistute register Eesti Rahvusarhiivis

Keila kirik
Keila kihelkond

**Kirik**: Keila kirik  

**Pastoraat**: Keila kirikumõis  

**Peamõisad**: Haabersti mõis | Harku mõis | Jõgisoo mõis | Jälgimäe mõis | Keila mõis | Keila-Joa mõis | Klooga mõis | Kumna mõis | Laulasmaa mõis | Lehola mõis | Naissaare mõis | Ohtu mõis | Rahula mõis | Rannamõisa mõis | Saku mõis | Saue mõis | Tuula mõis | Tännassilma mõis | Valingu mõis | Vana-Karjaküla mõis | Vanamõisa mõis | Voore mõis | Vääna mõis | Ääsmäe mõis | Üksnurme mõis  

**Kõrvalmõisad**: Humala mõis | Hüüru mõis | Käesalu mõis | Maeru mõis | Meremõisa mõis | Muraste mõis | Mustamäe mõis | Peetri mõis | Uue-Karjaküla mõis | Vana-Pääla mõis | Viti mõis  

**Poolmõisad**: Koppelmaa mõis | Kuivaveski mõis | Kõltsu mõis | Luka mõis | Niitvälja mõis | Tiskre mõis | Vismeistri mõis  

**Karjamõisad**: Aru mõis | Juuliku mõis | Kalda mõis | Kiisa mõis | Laabi mõis | Laoküla mõis | Lehmja mõis | Nahkja mõis | Pällu mõis | Suur-Aru mõis
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib tänavast; teatrifenomeni kohta vaata artiklit Broadway (teater), teiste tähenduste kohta Broadway (täpsustus).* |

---

Broadway
Kaart
One Broadway
**Broadway** (eesti keele otsetõlkes kui *Lai tee*) on tee Ameerika Ühendriikides New Yorgi osariigis. Tee pikkus on 53 kilomeetrit.

Tänav saab alguse New Yorgis Bowling Greeni pargi juures Manhattani lõunatipu lähedal ajaloolise Uus-Amsterdami asula asupaigas, kunagise Fort Amsterdami lähistel. Tänav kulgeb paralleelselt Hudsoni jõega. Tänava tuntuim osa on 21-kilomeetri pikkune lõik, mis kulgeb täielikult läbi Manhattani linnaosa. Lisaks kulgeb maantee 3,2 kilomeetri ulatuses läbi Bronxi linnaosa ja 29 kilomeetri ulatuses läbi Westchesteri maakonna omavalitsuste Yonkersi, Hastings-On-Hudsoni, Dobbs Ferryi, Irvingtoni ja Tarrytowni. Tänav lõppeb Sleepy Hollow' küla juures Westchesteri maakonnas, kus see jätkub kiirteena U.S. Route 9.

Ajalugu
-------

Broadway 1885. aastal, mil tee kohal kõrgusid tuhanded telegraafi-, telefoni- ja elektriliinid
See on vanim põhja–lõunasuunaline tee New Yorgis. Juba enne eurooplaste saabumist asus sellel alal indiaanlaste tee. Esimest korda mainis teed 1642. aastal hollandi meresõitja ja kaupmees David Pieterszoon de Vries, kes pani sellele nimeks *Heerestraat*. Nimi Broadway on inglise keeles otse tõlgitud hollandi nimest *Brede weg* ('lai tee'). Praeguse nime sai tee alles 19. sajandi lõpus.

1989. aasta lõpus paigutati tee algusse Bowling Green pargi ette pronksskulptuur "Charging Bull".

Meelelahutuskeskus
------------------

Broadway on laialt tuntud Ameerika teatritööstuse südamena, sest seal paiknevad Broadway teatrid.

* Broadway 1909. aastalBroadway 1909. aastal
* Broadway 2005. aastalBroadway 2005. aastal

Vaata ka
--------

* Transportation Building
* St. Paul Building
* Trinity kirik
* St. Pauli kabel
* Columbus Circle
* 5 Columbus Circle

Välislingid
-----------

 Broadway – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Maksim Võlegžanin ja Vladimir Putin (2014)
**Maksim Mihhailovitš Võlegžanin** (*Максим Михайлович Вылегжанин*; sündinud 18. oktoobril 1982 Šarkanis Udmurtias) on endine Venemaa murdmaasuusataja.

Võlegžanin võistles täiskasvanute suurvõistlusel esimest korda 2009. aastal Liberecis maailmameistrivõistlustel ja sai 50 km distantsil ühisstardiga vabasõidus hõbemedali 0,7-sekundilise kaotusega Petter Northugile.

Maailma karikasarjas osales Võlegžanin esimest korda 2005. aasta jaanuaris Pragelatos. Esimest korda tuli ta esikümnesse samal aastal Holmenkollenis, kus sai kuuenda koha 50 km klassikasõidus. Kaks aastat hiljem oli ta Holmenkolleni samal distantsil seitsmes. Need olid tema ainsad kohad esikümnes enne Libereci MM-hõbedat.

Võlegžanin on tulnud Venemaa meistriks suusavahetusega sõidus 2007. aastal ja 50 km ühisstardiga sõidus nii 2007. kui ka 2008. aastal. 2007. aasta taliuniversiaadil Torinos võitis ta kuldmedali 30 km vabasõidus ja pronksmedali 15 km jälitussõidus. 25. märtsil 2012 tuli Võlegžanin neljandat korda 30 km suusavahetusega sõidus Venemaa meistriks.

2015 tuli ta Falunis 30 km suusavahetusega sõidus maailmameistriks, edestades Dario Colognat 0,4 sekundiga.

Saavutused
----------

###  Olümpiamängudel

* 2014 Venemaa Sotšis
	+ hõbemedal 4x10 km teatesõidus
	+ hõbemedal sprinditeates
	+ hõbemedal 50 km vabastiilis

### Maailmameistrivõistlustel

* 2009 Tšehhi Liberecis
	+ Hõbe hõbemedal 50 km vabatehnikas ühisstardiga sõidus
* 2011 Norra Oslos
	+ Hõbe hõbemedal 50 km ühisstardiga vabatehnika sõidus
	+ Hõbe hõbemedal 30 km suusavahetusega sõidus
* 2013 Itaalia Val di Fiemmes
	+ Pronks pronksmedal teatesõidus
* 2015 Rootsi Falunis
	+ Kuld **maailmameister** suusavahetusega sõidus

### Universiaadil

* 2007 Itaalia Torinos
	+ Kuld **kuldmedal** 30 km vabasõidus
	+ Pronks pronksmedal 15 km jälitussõidus

### Maailma karikasarjas

Maksim Võlegžanin osales 208 maailma karikasarja etapil ja jõudis poodiumile 24 korral, millest kuuel korral kõige kõrgemale astmele.

#### Maailma karikasarja etapivõidud

| Jrk-nr | Aasta | Kuupäev | Koht | Riik | Ala |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **1.** | 2010 | 18. detsember | La Clusaz |  Prantsusmaa | 30 km ühisstardiga vabasõidus |
| **2.** | 2012 | 5. veebruar | Rõbinsk |  Venemaa | 30 km suusavahetusega sõidus |
| **3.** | 2012 | 30. detsember | Oberhof |  Saksamaa | 15 km klassikasõidus |
| **4.** | 2014 | 19. jaanuar | Szklarska Poręba |  Poola | 15 km klassikasõidus |
| **5.** | 2015 | 25. jaanuar | Rõbinsk |  Venemaa | Suusavahetusega sõidus |
| **6.** | 2016 | 13. veebruar | Falun |  Rootsi | 10 km klassikasõidus |

Välislingid
-----------

* Maksim Võlegžanin FIS-i kodulehel (inglise)
Kosmilise primaarkiirguse suure energiaga osake (prooton p) laguneb atmosfääri ülakihtide osakestega põrkumisel elementaarosakesteks ja aatomituuma kildudeks, mis omakorda põrkudes laviinitaoliselt paljunevad, moodustades kosmilise sekundaarkiirguse. Maapinnale jõudvatest osakestest moodustavad suurema osa müüonid (µ), mis kohe lagunevad
**Kosmiline kiirgus** on maailmaruumis väga kiiresti liikuvate laenguga osakeste (esmas- ehk primaarkiirguse) ja Maa atmosfääris nende toimel tekkivate osakeste (teis- ehk sekundaarkiirguse) voog.

Primaarkiirgus lähtub Päikeselt ja Galaktikast, sealhulgas supernoovade plahvatustest. Arvatakse, et osa kosmilisest kiirgusest on pärit ka teistest galaktikatest väljaspool Linnuteed. Kosmiline kiirgus koosneb peamiselt prootonitest, aga ka alfaosakestest (heeliumi aatomi tuumadest) ja raskemate aatomite  tuumadest (täielikult ioonioniseeritud aatomitest) ning beetaosakestest. Kõige suurema kiirusega ja vastavalt suurima energiaga (kuni 10>sup>21 eV) on Galaktikast tulev kiirgus.

Maa atmosfääri jõuab kosmilise primaarkiirgusena igas sekundis umbes 1000 osakest ruutmeetri kohta. Kosmiline primaarkiirgus neeldub Maa õhkkonnas ja tekitab vastastikuses mõjus õhumolekulidega kosmilise sekundaarkiirguse, mis koosneb prootoneist, elektronidest jt. elementaarosakestest. Osa kosmilist teiskiirgust jõuab maapinnani.

Viited
------

1. ↑  H. Eelsalu, 1996. Astronoomialeksikon. Eesti Entsüklopeediakirjastus. 200 lk.
2. ↑  ENE 5. köide, 1990
3. ↑  Thomas K. Gaisser: Cosmic Rays and Particle Physics, s. 1. Cambridge University Press, 1990. ISBN 0-521-33931-6
**Helme Kutsekeskkool** oli kutsekool Valga maakonnas Helme asulas. Kool tegutses aastatel 1925–1999 endise Helme mõisa hoones.

Kool avati 1. veebruaril 1925 15 õpilasega Helme mõisa endises härrastemajas ja kandis nime *Helme Põllutöökool*. Eestvedajaks oli Helme Põllumeeste Selts. 1. aprillil 1927 läks kool põllumajandusministeeriumi ülalpidamisele.

Kooli avamisel oli õppetöö tasuline: õppemaks "korteri ja küttega" oli 1000 Eesti marka aastas.

1945. aastal asutati *Helme Mehhaniseerimiskool*, kus koolitati autojuhte, masiniste, kombainereid, elektrimontööre ja farmimehaanikuid ning korraldati traktoristide kursusi. Nõukogude ajal kandis kool ka nimesid *Põllumajanduse Mehhaniseerimise Kool nr 5* ja *Maakutsekool nr 30*.

Kool on kandnud ka nime *Helme põllumajanduskool*.[*viide?*]

1973. aastal hakkas Helme kutsekool esimese kutsekoolina andma kutsehariduse kõrval ka keskharidust ja kool nimetati ümber *Helme Kutsekeskkooliks*. 1976. aastal lõpetas esimene lend keskharidusega laia profiiliga traktoriste. Rahva seas on kooli kutsutud ka traktoristide kooliks.

1990. aastal algas talupidajate ettevalmistus.

1999. aastal liideti Helme Kutsekeskkool ja Valga Kutsekool ning 1. septembril 1999 moodustati nende asutuste baasil Valgamaa Kutseõppekeskus. 2011. aastal lõpetati Valgamaa Kutseõppekeskuse Helme osakonnas õppetöö.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Raudvere, Rein. Helme leinab oma tehnikumi. Maaleht, 7. juuli 2011.
2. 1 2  Vabariigi Valitsuse määrus "Kutseõppeasutuste ümberkorraldamine". RT I 1999, 25, 368.
3. ↑  "Helme põllutöökool 6-aastane". Kaja. 31.01.1931. Vaadatud 1.11.2022.
4. ↑  "Helme põllutöökool 15-aastane". Uus Eesti. 3.02.1940. Vaadatud 1.11.2022.
5. 1 2  "Helme põllumeestekool". Kaja. 6.01.1925. Vaadatud 1.11.2022.
6. ↑  "Helme põllutöökool kümne aastane". Postimees. 5.02.1935. Vaadatud 1.11.2022.
7. 1 2 3 4  Leppik, Peep. Helme kool saab 80-aastaseks. Sakala, 20. jaanuar 2005.
8. ↑   (vaadatud 24.10.2018)

Välislingid
-----------

* Foto: Helme põllutöökool vanas mõisahoones
Hiiumaa Ametikool asub Suuremõisa mõisas
**Hiiumaa Ametikool** on kutsekool Hiiumaal Suuremõisa külas.

Kool loodi 1977. aastal **Putkaste Sovhoostehnikumi** nime all.

Ajalugu
-------

Hiiu-Suuremõisa mõisas on kooliõpetust jagatud alates 1824. aastast, mil Kärdla kalevivabriku rajaja parun Peter Konstantin von Ungern-Sternberg avas seal aastaks- paariks lamburite kooli.

1919. aastal võõrandas Eesti riik Suuremõisa mõisa ja 1920. aasta 1. novembril asutas tolleaegne mõisavalitseja Trumann härrastemaja paremas tiivas mõisatööliste lastele mõeldud Suuremõisa Erakooli.

1. oktoobril 1977 anti mõisa härrastemaja üle Putkaste Sovhoostehnikumile, kus hakati õpetama agronoomiat ning aiandust. Mõisa aeda ehitati aiamaja ja kasvuhoone, rajati kollektsiooniaed. Alates 2007. aastast kannab kutseharidust andev kool Hiiumaa Ametikooli nime.

Erialad
-------

Koolis on võimalik õppida järgnevaid erialasid:

* Puitehitiste restauraator
* Kiviehitiste restauraator
* Palkmajaehitaja
* Nooremaednik
* Maastikuehitaja
* Noorem-maastikuehitaja
* Florist
* Bussijuht
* Veoautojuht
* Väikesadama spetsialist

Viited
------

1. ↑   Kooli koduleht

Välislingid
-----------

* Kooli koduleht
Kirill Käro Riigikontrollis 7. augustil 2019
**Kirill Valerivitch Käro** (vene keeles Кирилл Валерьевич Кяро; sündinud 24. veebruaril 1975 Tallinnas) on Eestis sündinud vene teatri- ja filminäitleja.

Ta on lõpetanud 1992. aastal Tallinna 12. Keskkooli ning õppinud B. Štšukini nimelises Teatriinstituudis Moskvas.

Filmid
------

Ta on mänginud Eestis filmides "Punane elavhõbe" ja "Rotilõks". Samuti mängis ta Soome-Eesti-Saksamaa koostööfilmis (režissöör Klaus Härö) "Vehkleja" ja Andres Puustusmaa 2017. aasta filmis "Rohelised kassid". 

Venemaal mängib ta seriaalis "Nuuskur" nimiosa, eraklikku ja kummalisevõitu detektiivi.

Kümneosalises Vene teleseriaalis "Konsultant" mängis ta psühholoog-konsultanti. Seriaal, mis valmis 2016. aastal, on tehtud NSV Liidu jõhkraima sarimõrvari Andrei Tšikatilo kuritegude avastamise ainetel.

Näitleja populaarsusele aitas kaasa detektiivisari "Nuuskur"("Нюхач"), kus ta mängis peaosa eriuurimisbüroo (SBR) vabakutselise eksperdina.

Isiklikku
---------

Volli Käro on tema vanaonu poeg.

Viited
------

Välislingid
-----------

* Kirill Käro andmekogus IMDb (inglise)
* "Nuuskija" staar Kirill Käro: Moskvas olen ma täielik eestlane, Tallinnas aga venelane, Õhtuleht, 4. juuni 2014
* Lasnamäelt Vene seriaalide täheks, Postimees, 25. oktoober 2014
* Ukraina teleseriaali staar Kirill Käro: Venemaal peetakse mind ikka eestlaseks, ERR 28. september 2016
**Taisi Rosenberg** (neiupõlvenimega **Taisi Pettai**, sündinud 17. jaanuaril 1989) on eesti laulja ja laulupedagoog.

Karjäär
-------

Ta osales mitu korda Eesti Televisiooni lauluvõistlusel "Laulukarussell". Tal õnnestus see võistlus võita 2000. aastal 8–10-aastaste lauljate vanuserühmas.

Suurema tuntuse saavutas ta aga ansambli Dynamint koosseisus, mis moodustati 2003. aastal Halley noorteklubi laulukonkursi "Halley superstaar" võitnud tüdrukutest.

Ta on teinud teatrirolle lavastustes "Bluusivennad", "Gypsy", "Viiuldaja katusel", "Il Campanello", "Boheem" ja "Otsast alustades". Lisaks on ta laulnud Eesti Filharmoonia kammerkoori projektides: Mozarti "Reekviem" ja Arvo Pärdi "Passio".

Haridus
-------

Tal on bakalaureusekraad Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia laulu ja interpretatsioonipedagoogika erialal (õppis Nadia Kuremi lauluklassis 2011–2014). Lapsena laulis ta Tartus Fa-dieesi laulustuudios Ingrid Otti juhendamisel. Seejärel õppis laulmist Tallinnas Georg Otsa nimelises Muusikakoolis Marika Eensalu klassis (2008–2011) ja Tartus Descartes'i Lütseumis Sirje Vasmanni käe all (2006–2008).

Laulustuudio
------------

Ta on Taisi Laululaste erastuudio asutaja ja juht. Stuudio tegutseb 2009. aastast Tallinnas Haaberstis. Taisi Laululaste stuudio andis välja esikalbumi "Kallis päikene" 2013. aastal. Lisaks juhatas Taisi Rosenberg Kurtna kooli ja lasteaia lauluringi aastatel 2009–2015.

Dynamint
--------

Dynamint tegutses aastatel 2004–2008 ning oli ettevõtte TopTen ansambel, mis esines Eestis, Lätis, Soomes ja Saksamaal. 2005. aastal võitis ansambel Kuldse Plaadi auhinna parima uustulnuka kategoorias. Dynaminti koosseisus andis Taisi Rosenberg välja 4 CD plaati.

Viited
------

1. ↑  Taisi CV Taisi Laululaste veebilehel
2. ↑  Taisi CV Taisi Laululaste veebilehel
3. ↑  Taisi CV Taisi Laululaste veebilehel
4. ↑  Taisi CV Taisi Laululaste veebilehel
5. ↑  Taisi Laululaste koduleht
6. ↑  Kallis päikene, Youtube video
7. ↑   Taisi Rosenberi CV Taisi Laululaste veebilehel]
Marko Reikop aastal 2000
Marko Reikop aastal 2007
**Marko Reikop** (sündinud 19. juunil 1969) on eesti tele- ja raadioajakirjanik.

Haridus
-------

Ta on õppinud Tallinna 54. Keskkoolis ning lõpetanud 1991. aastal raamatukogunduse ja bibliograafia erialal Tallinna Pedagoogikaülikooli.

Ajakirjandustöö
---------------

Ta alustas ajakirjanikukarjääri saadetega Eesti Raadios. Ta oli saatejuht nii Raadio 2-s (hommikuprogramm "Et R2 maa", päevasaade "Kahega lõunal" jm) kui ka Vikerraadios. Raadiost suundus Reikop Eesti Televisiooni, kus tema tuntumad telesaated on olnud "Paar", "Terevisioon", "Klaver põõsas", "Eurolaul" ja "Eesti laul".

Ta on korduvalt olnud Eurovisiooni lauluvõistluse kommentaator, algul Eesti Raadios ning alates aastast 1998 Eesti Televisioonis.

Ta on palju koostööd teinud Anu Välbaga (sarisaated "Paar", "Terevisioon", "Ringvaade" jpm).

Tunnustus
---------

Marko Reikop on valitud korduvalt eri küsitlustel parimate saatejuhtide hulka, sh parimaks telesaadete meessaatejuhiks. Ta on kandideerinud korduvalt samas kategoorias EFTA auhindade jagamisel. 

* 2008 – aasta parim meestelesaatejuht (ajakirja Nädal lugejate hääletuse põhjal)
* 2014 – Selge Kõneleja auhind
* 2018 – Valgetähe V klassi teenetemärk

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 7. aprill 2015. Vaadatud 24. jaanuaril 2014.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
2. ↑  Karilin Engelbrecht. Reikop tõukas Kersna troonilt. Postimees.ee, 07.05.2008.
3. ↑  Selged kõnelejad 2021 Eesti Vaegkuuljate Liit, 11. jaanuar 2022
4. ↑  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 19680
talle meeldivad ritsikad ja vaglad🦗🦗
**Oskar Luiga** VR I/2, VR II/2, VR II/3 (28. september 1894 Pangodi vald, Tartumaa – 24. juuni 1941 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (kolonelleitnant). 

Laiarööpmelise soomusrongi nr 3 ülem Vabadussõjas.

Teenistuskäik
-------------

Oskar Luiga sündis 1894. aastal Pangodi mõisas metsavahi peres, õppis Tartu Linnakoolis, metsanduskoolis ja Peterburi lipnike koolis, töötas mõnda aega Novgorodi kubermangus abimetsaülemana. Võttis osa Esimesest maailmasõjast, siirdus staabikaptenina Eesti rahvusväeosade 1. Eesti jalaväepolku, kus oli roodu- ja pataljoniülemaks 1918. aasta aprillini. 

Eesti Vabadussõja ajal määrati ta Tallinna 1. löögipataljoni ülema abiks ja seejärel teenis soomusrongil, 7. jaanuarist 1919 määrati ta laiarööpmelise soomusrongi nr 3 ülemaks, kellena teenis 27. jaanuarini 1920. 

1920. aasta veebruaris teenis alampolkovniku auastmes Kalevlaste maleva ülemana ja 6. Jalaväepolgu ülema abina. 

1921. aastal lahkus ta kaitseväeteenistusest kolonelleitnandi aukraadis ning töötas Rakvere metskonna metsaülemana. Oskar Luiga oli Rahvusliku Keskerakonna liige ja Rakvere osakonna esimees, kuid heideti erakonnast välja vastuolude tõttu peakontoriga 29. septembril 1933.

Oskar Luiga vahistati 27. novembril 1940 ja hukati NKVD poolt arvatavasti 24. juunil 1941 Kosel Scheeli villas. O. Luiga on maetud Tallinna Kaitseväe kalmistule.

Isiklikku
---------

Oskar Luiga vend Johannes Luiga oli üks nooremaid Vabadussõjas langenud võitlejaid.

Viited
------

1. ↑  Pulver, Andres (28. oktoober 2023). "Vahva sõjamees vangistas üksinda roodu vaenlaseid". *www.laanevirumaauudised.ee*. Vaadatud 28. oktoobril 2023.
2. ↑  Keskerakond Rakvere osakonnaga vastolus. Vaba Maa, 1. oktoober 1933, nr. 230, lk. 7.
3. ↑  Hanno Ojalo (detsember 2017). "Tallinna lahing 1941: Röövel päästab röövli käest". *Kultuur ja Elu*.

Kirjandus
---------

* "Eesti Vabadusristi kavalerid". Stockholm: Välis-Eesti & EMP, 1984, lk 60–61.
* Mati Õun, Jaak Pihlak. "Eesti ohvitserid ja sõjandustegelased." II kogumik, Tallinn 2002, lk 47–48.
* Jaak Pihlak, "Karutapjad ja Vabaduse Risti vennad". Jaak Pihlak ja Viljandi Muuseum, 2010.

Välislingid
-----------

* Ohvitseride andmekogu
**Hugo Voldemar Pärno** (ka **Hugo Pärn**; 7. veebruar 1903 Pala vald – 29. september 1984) oli eesti vaimulik.

Ta lõpetas 1930. aastal Tartu Õhtuühisgümnaasiumi. Aastatel 1930–1933 ja 1936–1940 (lõpetas) õppis ta Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Lisaks õppis ta Tartu Muusikakoolis orelit ja muusikateooriat. 

Ta ordineeriti 6. aprillil 1941 õpetajaks.

Aastatel 1941–1944 oli ta Tallinna Oleviste koguduse ja 1944–1945 Tallinna Püha Vaimu koguduse õpetaja. Ta oli ka Eesti Evangeeliumi Luteriusu Kiriku konsistooriumi assessor. 

1946. aastal ta arreteeriti, kuid 1956. aastal oli ta Eestis tagasi. Aastatel 1957–1963 oli ta Pilistvere Andrease koguduse õpetaja. 1963. aastal teenis ta lühikest aega Jõelähtme Püha Neitsi Maarja kogudust. Aastatel 1963–1975 oli ta Vändra ja Tori koguduse õpetaja.

Viited
------

1. ↑  Konrad Veem, "Eesti Vaba Rahvakirik Dokumentatsioon ja leksikon", EVR, Stockholm, 1988
2. ↑  Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944. III, lk. 253

Välislingid
-----------

* Blogi: Pühapäevane PÄEVALAUL
Belgia Kongo esimene põlisrahvusest katoliku vaimulik 1900. aastate algul, kandmas tavapärase 33 nööbiga musta sutaani musta vööga
Eri värvusega sutaanides ja peleriinides vaimulikud Brugge Püha Vere protsessioonil
**Sutaan** (prantsuse keeles *soutane*, tuletatud itaalia sõnast *sottana* 'kuub, alusseelik') on katoliku vaimuliku pahkluuni ulatuv pikkade käistega eest nööbitav kuub. Kasutusel ka anglikaani kirikus. Õigeusu traditsioonis vastab sellele rässa.

Kasutamine katoliku kirikus
---------------------------

Sutaani kannavad vaimulikud nii tavariietusena väljaspool liturgilist kasutust kui ka jumalateenistusel liturgilise riietuse all. Katoliku kirikus näitab sutaani värvus ja ääristus kandja kiriklikku seisust: paavst kannab üleni valget sutaani, kardinalid valget sarlakpunase servisega, peapiiskopid ja piiskopid punase servisega musta sutaani ja preestrid, diakonid ja seminaristid üleni musta. Kiriklikel tseremooniatel kannab paavst valgest siidist sutaani, kardinalid sarlakpunast, välja arvatud paastuajal, mil nende sutaani värvuseks on violett, ja madalamad vaimulikud kannavad üleni musta.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  |  |  |  |
| Paavst(Sageli koos peleriiniga.Tema vapp on tikitud tema vöö otsale.) | Kardinal(Sageli koos peleriiniga) | Piiskop(Sageli koos peleriiniga) | Preester/Diakon/Seminarist |

Viited
------

1. ↑  "Sõnaseletused. - EELK". Originaali arhiivikoopia seisuga 9. august 2022. Vaadatud 6. jaanuaril 2023.
2. ↑
3. ↑  Cassock. - Encyclopedia Britannica
Härrastemaja
Härrastemaja (2012)
**Holdre mõis** (saksa keeles *Hollershof*, varem *Morsel Ilmus*) oli rüütlimõis Viljandimaal Helme kihelkonnas. Tänapäeval asub endine mõisasüda Valga maakonnas Tõrva vallas Holdre külas.

Ajalugu
-------

Holdre mõisa mainiti esimest korda 16. sajandil. Aastatel 1630–1767 kuulus see Holleritele.

1914. aastal kuulus mõisale 2313,95 hektarit müümata mõisamaad, 232,99 ha müüdud mõisamaad, 199,18 ha müüdud kvoodimaad, 493,85 ha müüdud talumaad, 2 kõrvalmõisa, 1 metskond, 6 ühikut müüdud mõisamaad, 3 ühikut müüdud kvoodimaad ja 11 talu.

1909. aastal kuulus mõis Patküla valda, 1921. aastast Holdre valda ning ehitati algul koolimajaks ja valla keskuseks. 1939. aastal liideti osa Holdre valda koos mõisaga Taagepera vallaga ja nimetati Vaoküla vallaks. Nõukogude ajal jätkas kool mõisas tegutsemist kuni 1961. aasta kevadeni. 1954 liideti Holdre külanõukogu Taagepera külanõukoguga, hooned läksid Taagepera sovhoosile. Nõukogude aja lõpus oli mõisas pioneerilaager ja hoone kuulus Valga Teede REV-i bilanssi, tänapäeval on mõisahoone eraomandis. 20. juulil 2022 avati Holdre lossis Eesti Rahvuslik Klaverimuuseum, kus on 35 eksponaati.[*viide?*]

Holdre mõisa härrastemaja valmis 1910. aastal ja arhitektuuriliselt on see juugendstiilis. Hoone projekteeris Otto Wildau. Enne võõrandamist 1919. aastal kuulus mõis koos härrastemajaga Woldemar Dimitri von Ditmarile.

Holdre mõisa hoonetes tegutses Eesti NSV ajal ENSV Autotranspordi ja Maanteede Ministeeriumi Holdre pioneerilaager.

Viited
------

1. ↑  *Eesti entsüklopeedia.* 12. köide: *Eesti A–Ü.* Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2003, lk 153.
2. ↑  Holdre mõisa peahoone. Kultuurimälestiste riiklik register, vaadatud 16.03.2013.

Välislingid
-----------

* Holdre mõis. Inventariseerimine. Kultuurimälestiste riikliku registri digiteeritud arhivaalide kogu
* Holdre mõis Eesti mõisaportaalis
* Holdre lossi koduleht
Joonas Rask 2010. aasta juunioride MM-il
**Joonas Aleksi Rask** (sündinud 24. märtsil 1990 Savonlinnas) on Soome jäähokimängija, kes mängib keskründajana Soome kõrgliigaklubis HIFK.

Ta alustas klubikarjääri Soome klubis Tampere Ilves, debüteerides Soome kõrgliigas hooajal 2008–09.

2010. aastal valis Nashville Predators ta NHL-i *draft* '​is 198. valikuna. Predatorsiga sõlmis ta 2012. aasta märtsis kaheaastase lepingu. Hooaja 2012–13 esimeses pooles mängis ta laenul Soome kõrgliiga klubis Jokerit. NHL-is mängis Rask Predatorsi meeskonnas hooajal 2012–13 kahes mängus. Hooajal 2013–14 mängis ta American Hockey League'is Predatorsi tütarklubis Milwaukee Admirals, kuid kogus seal 58 mänguga vaid 14 punkti (4+10).

2014. aasta juunis naasis Rask Soome kõrgliigasse, liitudes HIFK-ga. Seal mängis ta kokku viis hooaega. 2016. aastal jõudis ta HIFK-ga Soome meistrivõistlustel finaali, kus kaotati Tapparale.

2019. aasta aprillis sõlmis ta kaheaastase lepingu Rootsi kõrgliigaklubiga Örebro HK. Aastatel 2021–2023 mängis ta kaks hooaega Rootsi kõrgliigaklubis Luleå HF. 2022. aastal jõudis ta Luleåga Rootsi meistrivõistlustel finaali, kus kaotati Färjestadile.

2023. aasta mais liitus ta taas HIFK-ga.

Tema vanem vend Tuukka Rask on endine jäähokiväravavaht.

Viited
------

1. ↑  "Preds Sign Prospect Joonas Rask To Entry-Level Contract". nhl.com. 23.2.2012. Vaadatud 9.4.2022

Välislingid
-----------

* Joonas Rask hockeydb.com lehel
Bell Centre (2013)
**Bell Centre** (prantsuse keeles *Centre Bell*) on mitmeotstarbeline areen Kanadas Montréali kesklinnas. See on jäähokiliigas National Hockey League mängiva Montreal Canadiensi koduhall.

Saali esialgne nimi oli **Molson Centre** (prantsuse keeles *Centre Molson*). 2002. aastal müüs Canadiensi omanik Molson Brewery oma osaluse meeskonnas ega pikendanud halli nime andmise lepingut. Bell Canada omandas 1. septembril 2002 õigused areeni nimele ning Center Bell oli ümber nimetatud. 

Areeni mahutavus jäähokivõistlustel on 21 302 inimest. Bell Centre valmis 1996. aastal. Areeni avamängus läks Montreal Canadiens vastamisi New York Rangersiga. Kohtumine lõppes Canadiensi 4:2 võiduga.

2007. aastal oli areeni täituvus suurim Kanadas, Põhja-Ameerikas teisel kohal ja maksvate klientide arvult maailmas viies[*viide?*]. Alates areeni avamisest on see olnud väga tihedas kasutuses, korduvalt isegi üks maailma käidavamaid[*viide?*].

2024. aasta märtsis toimuvad siin iluuisutamise maailmameistrivõistlused.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Bell Centre** |

* Bell Centre'i koduleht
Christian Fuchs 2016. aastal Austria koondises
**Christian Fuchs** (sündinud 7. aprillil 1986 Neunkirchenis) on Austria jalgpallur, kes mängib keskkaitsjana Major League Socceri klubis Charlotte FC.

Ta alustas klubikarjääri Wiener Neustadtis. 2003. aastal liitus ta Austria kõrgliigaklubiga SV Mattersburg.

Aastatel 2008–2015 mängis Fuchs Saksamaa kõrgliigas: aastatel 2008–2010 VfL Bochumis, 2010–2011 FSV Mainzis ja 2011–2015 Schalkes. 2011. aastal võitis ta Schalkega Saksamaa superkarika.

2015. aasta juunis sõlmis ta lepingu Inglismaa kõrgliigaklubiga Leicester City. Hooajal 2015–16 tuli ta Leicester Cityga Inglismaa meistriks. Fuchs sai sellega alates 1998. aastast pärast Alex Manningeri, kes tuli Inglismaa meistriks Arsenaliga, esimeseks Austria mängijaks, kes on Inglismaa meistriks tulnud. Fuchs pikendas Leicester Cityga lepingut veel 2016. ja ka 2019. aastal.

2021. aasta juunis sõlmis ta lepingu klubiga Charlotte FC, mille esimene hooaeg Major League Socceris algas 2022. aastal. 2021. aasta teises pooles mängis ta USL Championshipi klubis Charlotte Independence.

2023. aasta jaanuaris teatas ta jalgpallurikarjääri lõpetamisest. Seejärel asus ta jalgpalliklubi Charlotte FC juures tööle abitreenerina.

Austria jalgpallikoondises mängis Fuchs aastatel 2006–2016 kokku 78 korda. Koondisekarjääri ainsa värava lõi ta 17. novembril 2010 sõprusmängus Kreeka koondisega. Ta kuulus Austria võistkonda 2008. ja 2016. aasta Euroopa meistrivõistlustel.

Saavutused
----------

Schalke 04
* DFL-Supercup: 2011

Leicester City
* Premier League: 2015–16

Viited
------

1. ↑  "Leicester City sign Christian Fuchs on free transfer from Schalke". BBC Sport. 3.6.2015. Vaadatud 30.11.2020
2. ↑  "Christian Fuchs Announces Retirement From Professional Soccer After 19 Seasons". 5. jaanuar 2023.
3. ↑  Club, Charlotte Football. "Charlotte FC Announces First Team Coaching Staff Ahead of 2023 Season | Charlotte FC". *Charlotte Football Club*.

Välislingid
-----------

 Christian Fuchs – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis

| * v
* r
Austria koondis  –  UEFA Euro 2008 |
| --- |
| 

* 1 Manninger
* 2 Standfest
* 3 Stranzl
* 4 Pogatetz
* 5 Fuchs
* 6 Aufhauser
* 7 Vastić
* 8 Leitgeb
* 9 Linz
* 10 Ivanschitz (c)
* 11 Korkmaz
* 12 Gërçaliu
* 13 Katzer
* 14 Garics
* 15 Prödl
* 16 Patocka
* 17 Hiden
* 18 Kienast
* 19 Säumel
* 20 Harnik
* 21 Macho
* 22 Hoffer
* 23 Özcan
* Treener: Hickersberger

 | Austria |

| * v
* r
Austria koondis  –  UEFA Euro 2016 |
| --- |
| 

* 1 Almer
* 2 Garics
* 3 Dragović
* 4 Hinteregger
* 5 Fuchs (c)
* 6 Ilsanker
* 7 Arnautović
* 8 Alaba
* 9 Okotie
* 10 Junuzović
* 11 Harnik
* 12 Lindner
* 13 Suttner
* 14 Baumgartlinger
* 15 Prödl
* 16 Wimmer
* 17 Klein
* 18 Schöpf
* 19 Hinterseer
* 20 Sabitzer
* 21 Janko
* 22 Jantscher
* 23 Özcan
* Treener: Koller

 | Austria |
Inju mõisa härrastemaja

**Inju mõis** (saksa keeles *Innis*) oli rüütlimõis Viru-Jaagupi kihelkonnas Virumaal. Tänapäevase haldusjaotuse järgi asub endine mõisasüda Inju külas Vinni vallas Lääne-Viru maakonnas.

Ajalugu
-------

Mõisat on esmamainitud 1479. aastal. 1520. aastast oli mõisa omanik Jürgen Weddwes, 1550. aastast Jürgen Payküll. 17. sajandil oli mõisa omanik Gustav Adolph Mellyn. Aastatel 1877–1919 kuulus mõis Krausedele.

Inju mõisa härrastemaja sai valmis 1894. aastal. Arhitektuuriliselt on itaaliapärane *palazzo*-taoline härrastemaja uusrenessanss-stiilis. Inju mõisa härrastemaja, Inju mõisa park, Inju mõisa aidad, Inju mõisa riistakuur ja Inju mõisa kuivati on tunnistatud kultuurimälestisteks.

Inju mõisa kuivati
Eesti NSV ajal tegutses mõisahoonetes Inju Lastekodu. Inju mõis jäi tühjaks 2009. aasta lõpus, kui Inju Lastekodu ja Rakvere Lastekodu asendamiseks valmisid Vinni Perekodu viis pereelamut ja tegelusmaja. Lühikest aega kasutas maja veel Vaeküla Kool. 2011. aastal müüdi Inju mõis Soome perele.

Vaata ka
--------

* Inju-Aru mõis
* Eesti mõisate loend
* Uusrenessanss

Viited
------

1. 1 2 3 4  Kultuurimälestiste riiklik register (vaadatud 16.03.2013)
2. 1 2  *Eesti entsüklopeedia.* 12. köide: *Eesti A–Ü.* Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2003, lk 163.
3. ↑  V. Mölderkivi, S. Rüütel (toimetajad). Rakvere rajooni Tööpunalipu ordeniga Eduard Vilde nimeline kolhoos. Tallinn, 1984
4. ↑  Inju mõisa park kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 21.05.2023)
5. ↑  Inju mõisa ait 1 kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 21.05.2023)
6. ↑  Inju mõisa ait kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 21.05.2023)
7. ↑  Inju mõisa riistakuur kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 21.05.2023)
8. ↑  Inju mõisa kuivati kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 21.05.2023)
9. ↑  Inju Lastekodu ümberkorraldamine, Vinni Vallavolikogu määrus, RT IV, 13.11.2018, 13
10. ↑  Inju mõis leidis viimaks uued omanikud, Virumaa Teataja, 1. juuli 2011

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Inju mõis** |

* Inju mõis kultuurimälestiste riiklikus registris
* Inju mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris

Viru-Jaagupi kirik
Viru-Jaagupi kihelkond

**Kirik**: Viru-Jaagupi  

**Mõisad**: Aravuse mõis | Aru mõis | Immersoo mõis | Inju mõis | Inju-Aru mõis | Karila mõis | Kulina mõis | Kupna mõis  | Küti mõis | Meriküla mõis | Mõdriku mõis | Männikvälja mõis | Puka mõis | Põlula mõis | Põlula-Uuemõisa mõis | Rasivere mõis | Roela mõis | Roosna mõis | Rosentali mõis | Rägavere mõis | Tudu mõis | Vaeküla mõis | Vana-Aru mõis | Vinni mõis | Viru-Jaagupi kirikumõis | Voore mõis | Võlumäe mõis | Ädara mõis
**Magevesi** on vesi, mille soolsus on väiksem kui 0,5‰.Magevesi

Kogu Maa veeringesse haaratud veevarudest moodustab magevesi 4,04%, millest suurem osa on Antarktist ja Gröönimaad katvates jääkilpides (Antarktise jääkilp sisaldab 61% Maa mageveest ja 1,7% kogu veevarust) ning ülejäänu mujal maa- ja veepinnal lume ja jääna (merejää, jäämäed), liustikes, järvedes, jõgedes, soodes ning põhjaveena. Mageveeks loetakse ka näiteks rauasooli sisaldav mineraalvesi.

Enamiku Maa veest moodustab soolane vesi peamiselt maailmameres. Mageveeressursside piiratus on oluliseks probleemiks kuivema kliimaga aladel.

Peaaegu kõik magevesi tekib sademetest (udu, vihm, lumi). Sademed sisaldavad tihti aineid, mis on pärit aurumiskohast või atmosfäärist. Eriti tööstuspiirkondades on probleemiks happevihm.

Mõned elusorganismid saavad kasutada soolast vett, kuid paljudele, sealhulgas enamikule taimedest ja imetajatest, on magevesi elamiseks asendamatu. 

Magevesi on võrreldes elusorganismide rakuvedelikuga hüpotooniline ehk väiksema tihedusega.

Magevee-elupaigad jaotatakse seisva veega veekogudeks (järved, sood), vooluveekogudeks (jõed) ja põhjaveeks.

Vaata ka
--------

* destilleeritud vesi
* mageveekalad
* merevesi
* põhjavesi
* riimvesi
**Kaelase mõis** (saksa keeles *Kailes*) oli rüütlimõis Pärnu-Jaagupi kihelkonnas Pärnumaal. Nüüdisajal jääb mõis Pärnu maakonda Põhja-Pärnumaa valda.

Ajalugu
-------

Mõis sai iseseisvaks 1665, kui talle eraldati Koonga mõisast alasid.

Kaelaase mõis eraldati Koongi mõisast 1665. aastal. Algselt kuulus mõis von Wolfeldile, 1600. aastate lõpus omandas mõisa von Derfelden. 1790. aastal ehitasid nad mõisa varaklassitsismi stiilis.

Hoonet iseloomustas kahekorruselise keskse hiiglasega hoone ees ja taga asuv kolmnurkne sammas, hoone nurka kaunistasid ruudud. Mõisa külge kinnitati palju kõrvalhooneid. 1872. aastal läks mõis üle von Brandti aadliperekonna kätte, kelle see jäi kuni aastani 1919. 

Mõisa viimane omanik oli Carl von Brandt. Mõis pandi põlema 1905. aastal, ülestõusu ajal. 1910. aastal taastati hoone osaliselt muudetud kujul. Algsed väljakute imitatsiooniga kaunistatud nurgad asendati uusklassitsistlike labadega, lisaks muutsid nad akende välimust. Hoone peasissekäigu ees oli modernistlikus stiilis võlvitud akendega rõdu.

Alates 1929. aastast on hoone olnud mõisakool, Eesti NSV ajal tegutses mõisahoonetes Kaelase eriinternaatkool. Lisaks säilitati mitu väiksemat kooli omandis olnud hoonet, sealhulgas direktori maja. 2000. aastate alguses renoveeriti mõisakompleks. Veel 1999. aastal majaesises pargis asunud väike puidust vaatetorn on nüüdseks hävinud.

Viited
------

1. ↑   (vaadatud 24.01.2016)
2. 1 2  Kaelase mõis Eesti mõisaportaalis (vaadatud 24.01.2016)

Välislingid
-----------

* Kaelase mõis Eesti mõisaportaalis

Pärnu-Jaagupi kirik
Pärnu-Jaagupi kihelkond

**Kirik**: Pärnu-Jaagupi  

**Mõisad**: Annamõisa mõis | Are mõis | Enge mõis | Halinga mõis | Kaelase mõis  | Kaisma mõis | Kangru mõis | Kergu mõis | Kõnnu mõis | Libatse mõis | Parasmaa mõis | Pööravere mõis | Roodi mõis | Sõõrike mõis | Uduvere mõis | Vahenurme mõis | Vee mõis
**Riigi Tööstuskool** oli Tallinnas tegutsenud kutseõppeasutus.

1. märtsil 1920 avati ametlikult Tallinnas Endla tänav 19 majas Tallinna Puutööstuse Õppetöötuba. See oli Eesti esimene poeglaste tööstuskool ja esimene samm kutsehariduse arengus. 1924. aastal sai kool, seoses rauatööosakonna moodustamisega alates 21.05.1924 uueks nimeks Riigi Puu- ja Rauatöökool Tallinnas. 

1926. aastal nimetati kool Riigi Tööstuskooliks Tallinnas. Aastatel 1936–1941 Riigi Tööstuskeskkool ja 1938–1941 Tallinna Poeglaste Ametikool. 

Riigi Tööstuskoolis koolitati kvalifitseeritud töölisi puu- ja rauatöö alal. Õppetöö kestmus on kolm aastat. 

Riigi Tööstuskooli juures asunud Riigi Tööstusõpilaste Kool pakkus võimalust õppida õhtuses vahetuses neile, kes ei saanud õppida täisajaliselt Riigi Tööstuskoolis. Mõlemad õppeasutused tegutsesid Tallinnas, Tehnika tänav 18 hoonetes. Aastatel 1924–1940 oli mõlema õppeasutuse direktor Theodor Ussisoo.

1935. aastal olid koolis järgmised osakonnad: mööblitöö, metallitöö, mööblipolsterdamise, sadulsepatöö ja maalritöö osakonnad. 1936. aastal reorganiseeriti kool Riigi Tööstuskooliks, õppeajaga 4 aastat.

1941. aastal, Riigi Tööstuskool jagati kaheks: Raudteekooliks, mis jäi Tehnika tänavasse ja 1. Tööstuskooliks.

Viited
------

1. ↑  Riigi tööstuskool walmistab kaunist mööblit. Kaja, nr. 246, 21 oktoober 1930
2. ↑  Theodor Ussisoo (koostaja). Riigi Tööstuskooli tegevuse aruanne 1937–1938. Tallinn, 1938. Lk. 64–71
**Porgandriisikas** (*Lactarius deliciosus*) on pilvikuliste sugukonda riisika perekonda kuuluv seeneliik.

Oranži seenelihaga porgandiriisikas on väga hea söögiseen, mida võib süüa värskelt, ilma kupatamata.

Välimus
-------

Porgandriisikal on telliskivipunane või oranž seenekübar, enamasti ebasümmeetriliste ringidega. Kübara läbimõõt on 5–15 cm. Riisikas eritab oranži piimmahla, mis värvust ei muuda. Kuid Eestis levib lisaks tavalisele tüüpteisendile ka punetav teisend (*Lactarius deliciosus* var *rubescens*), mille piimmahl muutub 15–30 minuti jooksul veinpunaseks. Porgandriisika eoslehekesed on hele- või tumeoranžid. Oranži värvi seenejalal esinevad tihti punakad täpid.

Levik ja kasvukoht
------------------

Levinud Euroopas ja Põhja-Ameerikas mändide all. Eestis suhteliselt sage. Porgandriisikas eelistab valgusrikkaid männikuid või männi-segametsi, kasvab ainult koos männiga. Kõige rohkem kasvab porgandriisikas luitemännikutes ja männinoorendikes.

Sarnased liigid
---------------

Porgandriisikat aetakse väga tihti segamini kuuseriisikaga ning varem liigitasid eesti autorid porgandriisikad kuuseriisikate hulka. Neid kahte seent saab eristada seenekübara värvuse järgi. Kuuseriisikal on tihti kübara peal rohekad laigud, aga porgandriisikal mitte. Hoolikalt tuleb vaadata ka seenejalga, kui sel täppe ei ole, on tõenäolisem, et tegu on kuuseriisikaga. Samuti kasvab porgandriisikas rohkem maa ligidal kui kuuseriisikas.

Sarnane liik on ka veririisikas, millel on peaaegu helebeež kübar. Veririisikas eritab kohe alguses veripunast mahla. Veririisikas kasvab samades kohtades, kus porgandriisikas, kuid ei esine eriti tihti. Veririisikas on Kuulo Kalamehe raamatus "100 Eesti söögiseent" hinnatav söögiseen nagu porgandriisikaski.

Välislingid
-----------

* Porgandriisikas andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes
**Petseri vaimulik seminar** (vene keeles *Печерская духовная семинария*, ametlik nimi **Eesti Apostliku Õigeusu Vaimulik Seminar**) oli aastatel 1933–1940 Petseri kloostri juures Petseris tegutsenud Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku õppeasutus.

Seminari eesmärk oli valmistada ette vaimulikke ja kirikuteenijaid. Sinna võeti vastu keskharidusega mehi ja õppeaeg kestis seal kaks aastat. Lisaks tegutsesid seminari juures ühe- kuni kaheaastased eelkursused, kuhu võisid astuda algharidusega mehed ja mille lõpetamine andis õiguse kandideerida madalamatele kirikuteenijate ametikohtadele.

Seminar registreeriti haridus- ja sotsiaalministeeriumis 11. juulil 1933. Seminari avaaktus toimus sama aasta 3. septembril, õppetöö algas kaks päeva hiljem. Vaimuliku seminari juhatajaks oli asutamisest sulgemiseni Petseri kloostri ülem, ülempiiskop Nikolai (Leisman). Abijuhatajana töötas 1. augustist 1933 5. novembrini 1939 ülempreester Joann Paavel ja 5. novembrist 1939 kuni seminari sulgemiseni ülempreester Joann Envere. 

Kuni 1939. aastani lõpetas seminari kolmes lennus (1935, 1937 ja 1939) 37 meessoost isikut.

Seminar suleti 6. augustil 1940 riigipea dekreediga, millega lõpetati kõigi eraõppeasutuste tegevus Eesti NSV territooriumil.

Viited
------

1. ↑  A. Lepp. Lõpetanute arv õppeasutisis 1919–1939. a. Eesti Statistika nr. 222 (5), mai 1940, nr. 228.
2. ↑
3. ↑  Toomas Schvak ÕIGEUSU VAIMULIKKONNA ETTEVALMISTAMISEST EESTI VABARIIGIS 1918—1940 // Usuteaduslik Ajakiri, 2011. — nr 1 (62). — lk. 81-85
Kukulinna mõisa härrastemaja
Mõisa teenijatemaja
Mõisa park
**Kukulinna mõis** (saksa keeles *Kuckulin*) oli rüütlimõis Tartumaa Äksi kihelkonnas. Tänapäeval asub endine mõisasüda Tartu maakonnas Tartu vallas Kukulinna külas. 2013. aasta seisuga on mõisa härrastemaja (peahoone) eravalduses ja seda ei hooldata; laguneb.

Ajalugu
-------

Mõisat on esmamainitud 1553. aastal. Viimane omanik oli Helene von Löwenstern (sündinud Richter)

Mõisaansambel
-------------

Praegune mõisa härrastemaja pärineb 19. sajandist. Hoone on puidust ja uusgooti stiilis.

Eesti NSV ajal tegutses mõisahoonetes Tartu Kaubandusvalitsuse Kukulinna pioneerilaager.

Viited
------

1. 1 2 3  *Eesti entsüklopeedia.* 12. köide: *Eesti A–Ü.* Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2003, lk 249.
2. 1 2 3  Kultuurimälestiste riiklik register (vaadatud 17.03.2013)
3. ↑  Mõis rahvusarhiivi kinnistute registris

Kirjandus
---------

* Maiste, Juhan. Nutt, Nele. *Tartumaa mõisad*. Näituse "Kaotatud paradiis" kataloog. − Eesti Põllumajandusülikool. Maastikuarhitektuuri eriala toimetised II. Balti villa rustica II. Tartu: 2005. Lk 42-5.
* Praust, Valdo. *Tartumaa mõisad*. Tallinn: Tänapäev, 2008. Lk 156-9.

Välislingid
-----------

* Kukulinna mõisa peahoone kultuurimälestiste riiklikus registris
* Kukulinna mõis eesti mõisaportaalis
**Bertrand Isidore Traoré** (sündinud 6. septembril 1995 Bobo-Dioulassos) on Burkina Faso jalgpallur. Ta mängib ründaja või ründava poolkaitsjana Hispaania kõrgliigaklubis Villarreal ja Burkina Faso jalgpallikoondises.

Klubikarjäär
------------

Aastatel 2014–2017 kuulus ta Londoni Chelsea ridadesse. Esimese värava Londoni Cheleas lõi Traoré 31. jaanuaril 2016 FA Cupi mängus klubi Milton Keynes Dons vastu, mille Chelsea võitis 5:1. Oma esimese värava Inglismaa Premier League'is lõi ta 13. veebruaril 2016 võidumängus Newcastle Unitedi vastu (5:1). Aastatel 2014–2015 oli ta laenul Hollandi klubis Vitesse ja aastatel 2016–2017 Ajaxis.

26. juunil 2017 sõlmis ta Prantsusmaa kõrgliigaklubiga Lyoni Olympique lepingu viieks aastaks. Tema üleminekusumma oli 10 miljonit eurot.

2020. aasta septembris sõlmis ta lepingu Inglismaa kõrgliigaklubiga Aston Villa. Arvatav üleminekusumma oli 17 miljonit naelsterlingit. Hooaja 2022/23 esimeses pooles oli ta Aston Villast laenul Türgi kõrgliigaklubis İstanbul Başakşehir.

2024. aasta veebruaris sõlmis ta kuni hooaja lõpuni lepingu Villarrealiga.

Koondisekarjäär
---------------

Traoré kuulus Burkina Faso noorte koondisse 2009. aasta noorte maailmameistrivõistlustel. Samal aastal tuli ta koondisega Aafrika noorte meistriks.

Debüüdi Burkina Faso rahvuskoondises tegi ta 15-aastaselt 3. septembril 2011 sõprusmängus Ekvatoriaal-Guinea vastu. Esimese värava lõi ta rahvuskoondises 14. augustil sõprusmängus Maroko vastu.

2017. aasta Aafrika rahvuste karikavõistluste viimases alagrupimängus 22. jaanuaril lõi ta värava Guinea-Bissaule. Burkina Faso võitis turniiril kolmanda koha ja Traoré valiti turniiri sümboolsesse koosseisu.

2022. aasta Aafrika rahvuste karikavõistluste kaheksandikfinaalis lõi ta värava Gaboni vastu. Burkina Faso saavutas turniiril neljanda koha, kui kolmanda koha mängus kaotati penaltiseeria järel Kamerunile.

2024. aasta Aafrika rahvuste karikavõistlustel lõi ta kolm väravat. Burkina Faso jõudis sel turniiril kaheksandikfinaali, kus kaotati Malile.

Viited
------

1. ↑  ""Bertrand Traoré joins Lyon from Chelsea after clubs agree £8.8m fee". The Guardian. 26.6.2017. Vaadatud 29.6.2017
2. ↑  "Bertrand Traore: Aston Villa complete £17m signing of Lyon forward". Sky Sports. 19.9.2020. Vaadatud 5.10.2020
3. ↑  "Benvingut, Bertrand Traoré!" (hispaania). Villarreal CF. 1. veebruar 2024. Originaali arhiivikoopia seisuga 2. veebruar 2024. Vaadatud 2. veebruaril 2024.
4. ↑  "Bassogog named Total Man of the Competition". CAF. 6.2.2017. Vaadatud 29.6.2017

Välislingid
-----------

 Bertrand Traoré – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Koduleht
**Walter von Holst** (7. mai 1892 Audru – 21. jaanuar 1969) oli Eesti vaimulik.

Walter von Holst lõpetas Pärnus gümnaasiumi. Õppis 1913–1919 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Aastal 1918 oli asumisel Siberis. Võttis osa Vabadussõjast 1918–1920 Balti rügemendi koosseisus. Oli prooviaastal Rakveres ja Pärnu-Jaagupis. Ordineeriti 29. mail 1921 õpetajaks.

Oli aastal 1921 Pärnu Nikolai koguduses Wilhelm Kentmanni adjunkt. Aastatel 1923–1939 oli Rakvere Saksa koguduse õpetaja.

Lahkus aastal 1939 Saksamaale. Oli 1940–1945 2. pastor Hohensalzas (praegu Inowrocław). 1945–1947 oli pastor Neu-Ruppinis ja hiljem ka Alt-Ruppinis (Brandenburgi liidumaal). 1947–1951 oli Berliini Linnamisjoni Evangelisatsiooniteenistuses. 1952–1955 oli pastor Berliinis Karlshorsti linnaosas. Jäi aastal 1956 emerituuri.

Isiklikku
---------

Tema isa Robert Heinrich von Holst oli Audru Püha Risti koguduse õpetaja, vanaisa Georg von Holst oli Kanepi Jaani koguduse õpetaja. Tema abikaasa Margarethe isa oli vaimulik, praost Konrad von zur Mühlen, samuti abikaasa vend Bernhard von zur Mühlen.

Viited
------

1. ↑  Konrad Veem Eesti Vaba Rahvakirik Dokumentatsioon ja leksikon EVR Stockholm 1988
2. ↑   Lexicon deutschbaltischer Theologen seit 1920, Bearbeitet von Wilhelm Neander
Nancy Himma (2016)
**Nancy Himma** (varem ka **Nancy Rink** ja **Nancy Himma-Mantsik**; esinejanimega **Nancy**; sündinud 23. mail 1965) on eesti diskolaulja.

Karjäär
-------

Nancy esinemas 1996. aastal
Muusikute suguvõsast pärit Nancy jõudis estraadile varieteelauljatarist ema Els Himma ja trummarist isa Lembit Himma (1931–2022) jälgedes. Nancy on lõpetanud Tallinna 24. keskkooli Koplis. 

Aastal 1994 esines Nancy Mainori tantsutrupiga Viking Line laeval, kus ta siis oma kavaga silma jäi ja ühiste tuttavate kaudu liikus ta edasi sooloartistina. Rohkem esinemisi oli Nancyl 1995–2000. aastatel, ent lauljana tegutseb ta siiani.

Diskograafia
------------

Esimene singel oli "Mul luba loota" ja teisena sai loodud laul "Aeg peatub". Sellele järgnenud edukas singel "Hellalt hoida mind" on eestikeelne versioon Taylor Dayne'i laulust "Tell It To My Heart". Nancy ainus CD-album "Nancy" ilmus aastal 1996. 

| Aasta | Album | Plaadifirma |
| --- | --- | --- |
| 1996 | "Nancy" | Aidem Pot |
|  | Singel |  |
|  | "Mul luba loota" |  |
|  | "Hellalt hoia mind" |  |

Ühiskondlik tegevus
-------------------

2002. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel kandideeris ta Tallinna linna 5. ringkonnas Rahvaliidu nimekirjas.

Eraelu
------

2004–2009 oli Nancy Himma abielus ettevõtja Aivar Mantsikuga.

Viited
------

1. ↑  Evelin Simon. "Mõtlesin, et mis ma kodus virisen, sellest pole nagunii kasu.". ohtuleht.ee, 18. oktoober 2002
2. ↑  Nancy läheb mehele, kroonika.ohtuleht.ee, 21. juuli 2004
3. ↑  Nancy Himma lahutas kohtus abielu. Kroonika/Õhtuleht, 13. aprill 2009

Välislingid
-----------

* Nancy andmebaasis MusicBrainz (*inglise keeles*)
* Nancy Himma andmebaasis MusicBrainz (*inglise keeles*)
**Peter Hummelgaard Thomsen** (sündinud 17. jaanuaril 1983 Tårnbys) on Taani poliitik (Sotsiaaldemokraadid).

Peter Hummelgaard lõpetas Tårnby gümnaasiumi 2003. aastal ja Kopenhaageni Ülikooli magistrikraadiga õigusteaduse erialal 2012. aastal. 2005–2008 töötas ta Taani Välisministeeriumis. 2012–2014 oli ta konsultant firmas Advice A/S. 2014–2015 töötas ta poliitilise konsultandina ametiühingus 3F. Lisaks oli ta aastatel 2008–2012 sotsiaaldemokraatide noorsoo-organisatsiooni *Danmarks Socialdemokratiske Ungdom* esimees.

Alates 18. juunist 2015 on Peter Hummelgaard Folketingi liige. 2016–2017 oli ta Folketingi maksukomisjoni esimees. 19. novembrist 2020 kuni 4. veebruarini 2022 oli ta Taani võrdõiguslikkuse minister. 27. juunist 2019 kuni 15. detsembrini 2022 oli ta Taani tööhõiveminister.

15. detsembrist 2022 on ta Taani justiitsminister.

Viited
------

1. ↑  Peter Hummelgaard Folketinget. Vaadatud 11. veebruaril 2024
2. ↑  Peter Hummelgaard Folketinget. Vaadatud 11. veebruaril 2024
3. ↑  Denmark. Ministries, etc. rulers.org Vaadatud 11. veebruaril 2024
Eko Yuli Irawan 2016. aasta olümpiamängudel
**Eko Yuli Irawan** (sündinud 24. juulil 1989 Lampungis) on indoneesia tõstja, kahekordne olümpiamängude medalist, meistrivõistluste medalist.

Karjäär
-------

Esimene Irawani võit oli noorte maailmameistrivõistlustel 2007. aastal. Aasta hiljem samadel võistlustel sai ta juba kulla. Täiskasvanute maailmameistrivõistlustel Tais sai ta pronksmedali, tõstes 278 kg. 

2008. aasta suveolümpiamängudel esines ta kategoorias kuni 56 kg ja sai pronksmedalistiks (esimene tõste 130 kg, teine 158 kg, summa 288 kg).

Pärast olümpiamänge otsustas Irawan üle minna raskemasse kategooriasse kuni 62 kg. Seal tundis ta ennast hästi ja juba 2009 teenis hõbemedali maailmameistrivõistlustel tulemusega 315 kg (140 kg + 175 kg).

2009. aastal Pariisi maailmameistrivõistlustel sai ta pronksmedali. Universiaadil Shenzhenis oli ta oma kaalukategoorias tugevaim, tõstes summaarselt 310 kg.

2012. aasta suveolümpiamängudel tuli ta jälle kolmandaks.

2016. aasta suveolümpiamängudel võitis ta hõbemedali.

Isiklikku
---------

Eko Yuli Irawan on 155 cm pikk.

Välislingid
-----------

Eko Yuli Irawan veebisaidil Olympedia (inglise) Muuda Vikiandmetes