recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Cao Cao
**Cao Cao** (hiina 曹操; *pinyin*is Cáo Cāo; 155 – 15. märts 220 Luoyangis) oli Vana-Hiina väejuht, poliitik ja luuletaja, Hani dünastia eelviimane peaminister. 

Tema isa oli eunuhh Cao Tengi kasupoeg Cao Song.

Cao Cao sai tuntuks Kollaste Turbanite ülestõusu mahasurujana.

Pärast keiser Lingi surma 189. aasta suvel tekkinud võimuvõitluses liitus Cao Cao kindralist usurpaatori Dong Zhuo vastase koalitsiooniga. Dong Zhuo oli sunnitud põgenema Chang'ani, kus sõjapealik Lü Bu ta 192. aastal tappis. 198 saavutas Cao Cao võidu Lü Bu üle, 200. aastal aga Guandu lahingus väejuht Yuan Shao ülekaalukate vägede üle. 208. aastal lasi ta hukata oma rivaali, väejuht Kong Rongi.

Cao Cao oli hinnatud luuletaja ning sõjapäevikute ja võitluskunstide alaste kirjutiste autor. Tema redaktsioonis on tänapäevani säilinud Sunzi "Sõja seadused".

Cao Caod kujutatakse sageli julma ja halastamatu türannina, kuid samas peetakse teda ka osavaks valitsejaks ja geniaalseks väejuhiks.

Talle anti postuumselt aunimetus **Wei keiser Wu** (魏武帝, *Wèi Wǔdì*). Tema poeg Cao Pi sai esimeseks Wei riigi keisriks.

Detsembris 2009 leiti Anyangi lähedalt Henani provintsist Cao Cao haud.

Cao Cao on romaani "Kolmevalitsus" üks kesksetest tegelastest. Cao Cao on ka Hiina ooperi üks tegelaskujusid.

Viited
------

1. ↑  Kiinasta löytyi sotapäällikön hauta 200-luvulta
Keemiline **neutralisatsioon** (ehk **neutraliseerimine**) tähendab happe ja aluse vahelist reaktsiooni, mille tulemusel keskkond muutub neutraalseks.

Lahuse (või keskkonna) neutraalseks muutmine toimub aluse lisamisel happelisele lahusele või happe lisamisel aluselisele lahusele. Enamasti moodustub happe ja aluse reaktsiooni tulemusena sool ja vesi. Selle protsessi üldvalem on 

hape + alus → sool + vesi ehk
HA + BOH → BA + H2O,
kus HA ja BOH on vastavalt Arrheniuse hape ja alus. 

Tugevad happed ja alused vees dissotsieeruvad ioonideks. Seda arvesse võttes saame soolhappe (HCl) ja naatriumhüdroksiidi (NaOH) reaktsiooni vees kirjutada järgmisel kujul (kus H3O+ on hüdroksooniumioon): 

{\displaystyle \mathrm {H\_{3}O\_{(aq)}^{+}+Cl\_{(aq)}^{-}+Na\_{(aq)}^{+}+OH\_{(aq)}^{-}\longrightarrow \ Na\_{(aq)}^{+}+Cl\_{(aq)}^{-}+2\ H\_{2}O} }
Tugevate hapete ja aluste reaktsioon kulgeb lõpuni ja keskkond muutub neutraalseks ekvivalentsete ainehulkade reageerimisel; näiteks 1 mool H2SO4 ja 2 mooli NaOH. 

Happe ja aluse vaheline reaktsioon on *neutralisatsioonireaktsioon*. Selle tulemus sõltub teatud määral reageeriva happe ja aluse omadustest. Neutralisatsioon on enamasti eksotermiline (vabaneb soojust, nimetatakse *neutralisatsioonisoojus*) ja tavaliselt saadakse neutraalne keskkond, kuid mitte alati pH = 7, sest see sõltub happe ja aluse tugevusest. Mitte alati ei teki soola kõrval vett (näit HF + NH3 → NH4F) ja mõnel juhul võib protsess olla ka endotermiline (näit NaHCO3 + CH3COOH → CH3COONa + CO2 + H2O). Kui hape või alus dissotsieerub astmeliselt, toimub tema neutralisatsioonireaktsioon samuti astmeliselt.

Happe või aluse lahuse kontsentratsiooni määramisel kasutatakse happe-aluse reaktsiooni tiitrimist ekvivalentpunktini.

Vaata ka
--------

* Hape
* Alus
* Ekvivalent (keemia)
Canvey saare ja seda ümbritsevate alade kaart
 Canvey saar. Aerofoto
**Canvey saar** (inglise keeles *Canvey Island*) on saar Inglismaa lõunarannikul Thamesi suudmes.

Suurbritannia saarest eraldab Canvey saart loodeliste harujõgede süsteem, kuhu kuuluvad saarest põhja ja kirdesse jääv Benfleet Creek ning saarest läände jääv Holehaven Creek. Kolmandat harujõge, mis jääb saarest loodesse ning ühendab Benfleeti Holehaveniga ja eraldab Canvey saart Suurbritannia saarest, nimetatakse Easthaven Creekiks.

Saare pindala on 18,45 km² ja saarel elab üle 37 000 elaniku.

Halduslikult kuulub Essexi krahvkonna Castle Pointi valda.

20. sajandil sai saarest merekuurort.

1953. aasta üleujutus nõudis 58 inimelu. 13 000 elanikku evakueeriti ajutiselt saarelt. Tänapäeval on saar üleujutuste eest kaitstud 24 kilomeetri pikkuse betoontammiga.

Vaatamisväärsused
-----------------

Üks tuntumaid Canvey saare vaatamisväärsusi on merekuurordiks kujunemise perioodist (20. sajandi esimene pool) aastail 1932–1933 ehitatud Ove Arupi projekteeritud Labworth Café. Arhitektuurselt on hoone ehitatud rahvusvahelises stiilis. Hoone oli 1970.–1980. aastatel üsna viletsas seisus, kuid aastal 1996 sai arhitektuurimälestis renoveeritud ja nüüd töötavad selles hoones ranna bistroo ja restoran.

* Canvey saar üleujutuse ajal (1953)Canvey saar üleujutuse ajal (1953)
* Vaade Canvey saarele ja Benfleet Greekile. AerofotoVaade Canvey saarele ja Benfleet Greekile. Aerofoto

Välislingid
-----------

* Saare kaart
**"Katk"** on Albert Camus' üks tuntumaid teoseid. Romaan räägib Orani nimelise linna tegemistest ja juhtumistest, kui seda tabab katk. Linn pannakse karantiini ja romaani üheks ülesandeks olekski justkui lugejani tuua seda, kuidas üks või teine inimene selle maailmast äralõigatuse ja surmaohuga hakkama saab. Katku eest ei ole kaitstud ükski linna kodanik. Autor püüab kogu tegevustikku edasi anda ilma midagi ülistamata ega kõrvale jätmata.

Sisukokkuvõte
-------------

Esimese asjana tutvustatakse lugejale linna, kus kogu lugu ennast aegamisi lahti kerib. Esimese katku märgina tulevad aprilli alguses rotid, mida ei osatud alguses halva endena võtta. Kõigepealt leitakse mõni surnud rott, siis mõnikümmend ja lõpuks on kõik kohad surnud rotte täis. Paanika inimeste seas hakkab vaibuma, kuid kui ilmnevad esimesed surmajuhtumid linnaelanike seas, näevad võimumehed, et on aeg hakata tegutsema. Esimese asjana ei tahetudki uskuda, et tegemist on katkuga, kuid kui surmajuhtumite arv tõuseb, pannakse linn karantiini. Enamus linna karantiini jäänud inimesi elavad lootuses, et katk kiirelt möödub, kuid mida pikemaks karantiin venib, seda lootusetumaks nad muutuvad. Samuti on paljud neist eraldatud oma perekondadest, sest häireolukorras on raskendatud suhtlemine välisilmaga. Lubatud on küll tulla linna, aga linnast väljumine on kõigile keelatud. Paljud püüavad leida viisi, kuidas linnast lahkuda, samas kui teised üritavad katkuga silmitsi seista. Kui hukkunute arv on juba mõeldamatult suur ja katkuga võitlemine näib lootusetu, otsustavad inimesed hakata töötama koos, lootuses sel moel katkust võitu saada. Nad jätavad kõrvale oma hädad ja ebaõnnestumised, peaasi, et nende tegudest oleks kasu kõigile. Pärast pikka ja rasket võitlust ellujäämise nimel katk möödub. See, kuidas inimesed sellele reageerivad, on erinev. Siiski, nagu juba kombeks saanud, tiksub kõik aegamisi oma vanasse rutiini. Siiski jääb alati võimalus, et katk tuleb tagasi.

Kirjandus
---------

* Aurélie Palud. The Complexity and Modernity of *The Plague*. - Rmt: *The Originality and Complexity of Albert Camus’s Writings*. Edited by Emmanuelle Anne Vanborre. Palgrave Macmillan 2012. vii, 174 lk. ISBN 978-1-137-30947-1. DOI 10.10 7/9781137309471

* Jennifer Stafford Brown. Prison, Plague, and Piety. Medieval Dystopia in Albert Camus’s *The Plague*. - Rmt: *The Originality and Complexity of Albert Camus’s Writings*, lk 95-109.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Katk (Camus)** |
**Kontseptuaalne metafoor** on George Lakoffi ja Mark Johnsoni mõiste, mille järgi metafoor ei ole ainult spetsiifiline kõnekujund, vaid selline nähtus, mida keelekasutaja rakendab juba mõtte-, mitte pelgalt keeletasandil. Valdkonda uurib kognitiivne lingvistika.

Näited
------

Raamatus "Metafoorid, mille järgi me elame" (TLÜ Kirjastus; Tallinn; 2011) nimetavad Lakoff ja Johnson järgmisi näiteid: "mõistemetafoor", "suunametafoor" ja "olemismetafoor".

### Mõistemetafoor

(ühtlasi ka "liigendusmetafoor")

Sellel juhul rakendab keelekasutaja ühest mõistest rääkimisel teise mõiste juurde kuuluvat sõnavara. Raamatu näide on: VAIDLUS ON SÕDA (ka nt AEG ON RAHA).

* Sa ei suuda enda *kaitseks* midagi öelda
* Ta *ründas* iga nõrka kohta minu pöördumises
* Kriitika *tabas* otse märki

### Suunametafoor

"Omistab mõistele ruumilise paiknemise..." (lk 46).

Raamatu näide on: ÕNNELIK ON ÜLAL; KURB ON ALL (ka nt TEADVUSEL OLEK ÜLAL; TEADVUSETU OLEK ALL või TERVIS JA ELU ÜLAL; TEADVUSETU OLEK ALL).

* Olen *kõrgendatud* meeleolus
* Tema peale mõtlemine *tõstab* mu tuju
* Mu tuju *langes*
* Olen omadega *põhjas*

### Olemismetafoorid

(entiteedi- ja ainemetafoorid ning mahutimetafoor)

#### Entiteedi- ja ainemetafoor

"Kogemuse käsitamine objektide ja ainetena..." (lk 58)

Raamatu näide on: INFLATSIOON ON ENTITEET.

* *Inflatsioon alandab* meie elatustaset
* *Suuremat inflatsiooni* me üle ei ela
* *Inflatsioonile tuleb lõivu maksta* nii kaupluses kui ka tanklas

#### Mahutimetafoor

(maa-alad, nägemisväli ning sündmused, teod, tegevused ja seisundid)

* laev ilmub *vaatevälja*
* mitmendas *jooksus* sa stardid?
* ta sattus *eufooriasse*

Vaata ka
--------

* Semantika

Kirjandus
---------

* George Lakoff, Mark Johnson, "Metafoorid, mille järgi me elame", TLÜ Kirjastus, inglise keelest tõlkinud Ene Vainik, eessõna Mihhail Lotman, Tallinn, 2011.
**Vassili Kononov** (vene keeles *Василий Иванович Кононов*; 31. detsember 1904 (vkj 12. jaanuar 1905) Toinenjoki, Aunuse kubermang, Venemaa Keisririik – 19. detsember 1983 Petroskoi) oli Karjala koreograaf ja ballettmeister, rahvuselt vepslane, Vene NFSV teeneline kunstitegelane, Karjala ANSV rahvakunstnik.

Elulugu
-------

Kononov sündis vepsa talupoja peres.

Ta lõpetas 1921. aastal kooli, pärast seda töötas 1929. aastani mitmetes ametites kivimurrus, metsatöödel ja Kontupohja paberivabriku ehitusel.

1929. aastal saadeti ta kui aktiivne isetegevuslane õppima Lunatšarski-nimelisse riiklikku teatriinstituuti (GITIS). Praktikal olles organiseeris ta Smolenski ja Tveri oblasti külades näiteringide, tantsurühmade ja kooride tegevust.

Pärast GITIS-e lõpetamist saadeti Kononov korraldama isetegevust Karjalasse Puudosi rajooni, kus töötas aastatel 1933–1935 rajooni kultuurimaja kunstilise juhina.

1935. aastal sai ta Šoutjärvi külas tegutseva kohaliku rajooni kultuurimaja kunstiliseks juhiks. 1936. aastal pani ta sealses kolhoosis töötavatest naistest-rahvalaulikutest kokku koori, mis tegutseb tänapäevani ja mida teatakse Vepsa rahvuskoorina.

1937. aasta kevadel kutsus Viktor Gudkov Kononovi tööle Petroskoisse tantsujuhina äsja Karjala riikliku filharmoonia juurde loodud laulu- ja tantsuansamblis Kantele. 

29. augustil 1941 evakueerus ta koos ansambliga Petroskoist ja tegutses sõja ajal Karjala-Soome NSV ajutises pealinnas Belomorskis.

1959. aastal osalesid Kononov ja tema rühma tantsijad Petroskoi muusikateatris esimese Karjala rahvusliku balleti "Sampo" (helilooja Helmer-Rainer Sinisalo, koreograaf Igor Smirnov) lavastamisel.

Kononov töötas ansamblis Kantele 28 aastat, 1965. aastani.

Mitmed Kononovi seatud tantsud, näiteks "Vepsa lusikatants", kuuluvad tänaseni ansambli Kantele repertuaari.

Viited
------

1. ↑  "Кантеле: окна в историю. Роковые 40-е". Originaali arhiivikoopia seisuga 6. mai 2008. Vaadatud 8. detsembril 2020.
2. ↑  Вечно юное «Сампо»

Kirjandus
---------

* Мальми В. В. Балетмейстер В. Кононов // Проблемы истории и культуры вепсской народности: Сб. статей. — Петрозаводск, 1989

|  |  |
| --- | --- |
|  | See artikkel sisaldab ru.wikipedia artikli „Кононов, Василий Иванович" tõlget. (5769140 *et seq*.)  |
Anthony Burgess
**Anthony Burgess** (25. veebruar 1917 – 25. november 1993) oli inglise romaanikirjanik ja kriitik.

Anthony Burgessi tuntakse eelkõige romaani "Kellavärgiga apelsin" järgi. See on häiriv kirjeldus vägivaldsest noorsoost, kes keeldub elamast ühiskonna reeglite järgi.

Elukäik
-------

Burgess pärines Manchesterist katoliiklikust perekonnast. Ta isa oli klaverimängija ja ema näitleja muusikalistes komöödiates. Ema suri, kui Burgess oli alles aastane ja poiss veetis paar aastat vanavanemate hoole all. Aastatel 1937–1940 õppis Burgess Manchesteri ülikoolis inglise keelt ja kirjandust. Teise maailmasõja puhkedes astus ta armeesse. Rindel viibimise järel tegutses ta Briti valitsuse haridusametnikuna. 30. eluaastal hakkas ta hobi korras kirjutama, mitmed tema varajased romaanid said ainest tema kogemustest Kagu-Aasias.

42-aastasel Burgessil diagnoositi ajukasvaja. Soovides jätta abikaasale oma surma korral elatist, kirjutas ta ühe aastaga viis romaani. Burgess siiski paranes ning kirjutas elu jooksul kokku üle 50 raamatu.

"Kellavärgiga apelsini" saamislugu
----------------------------------

1942. aastal, kui Burgess oli armeeteenistuses, ründasid neli USA desertööri Londonis tema rasedat abikaasat, nii et naine sattus ränkade vigastustega haiglasse ning tõenäoliselt seetõttu kaotas lapse. Ilmselt inspireeris see juhtum "Kellavärgiga apelsini" kõige vägivaldsema stseeni loomist, milles rünnatakse kirjanikku ja tema abikaasat. Teoses kasutatakse väljamõeldud slängi ning tegevustik toimub lähituleviku Londonis. Romaani peategelaseks on noor ja vägivaldne kõrilõikaja, kellele on pärast vanglat tehtud ajupesu ning kellest peab saama normaalne ühiskonnaliige. Raamatu sihitu vägivaldsus, mida võimendas veelgi 1971. aastal valminud Stanley Kubricku filmiversioon "Kellavärgiga apelsin" tekitas ühiskonnas vastakaid tundeid.

Teoseid
-------

* 1960 "The Doctor is Sick" ("Arst on haige")
* 1961 "The Worm and the Ring" (" Uss ja sõrmus")
* 1961 "One Hand Clapping" ("Ühe käe plaks", e k 1995)
* 1962 "A Clockwork Orange" ("Kellavärgiga apelsin", e k 2001)
* 1978 "Ernest Hemingway and His World" ("Ernest Hemingway ja tema maailm")
* 1980 "Earthly Powers" ("Maised jõud")

Kirjandus
---------

* Maailmakirjanduse leksikon : 1000 kirjanikku, 10 000 teost / Tallinn : TEA Kirjastus, 2012, lk 95
**Cantores Vagantes** on Eesti varajase muusika ansambel.

Ansambli kunstilised juhid on Reet Sukk ja Taavi-Mats Utt.

Varajase muusika stuudio Cantores Vagantes tegutseb alates 1989. aastast. Ansamblisse kuuluvad muusikud interpreteerivad varajast muusikat originaalpillide koopiatel, respekteerides ajaloolist esituspraktikat. Koosseis ei ole täpselt fikseeritud, esitajate arv sõltub muusika nõudmistest.

Stuudioga on eesti muusikutest koostööd teinud klavessinistid Reinut Tepp, Imbi Tarum, Lembit Orgse, Marju Riisikamp ja Iren Lill, organistid Ene Salumäe ja Tiia Tenno, viiuldajad Anu Gehlert, Elo Tepp ja Meelis Orgse, barokkfagoti mängijad Kaido Suss ja Peeter Sarapuu, tšellist Egmont Välja, viola da gamba mängijad Peeter Klaas ja Roland Lill, Lilian Langsepp barokkharfil, Robert Staak lautol, oboemägija Ele Raik.

Diskograafia
------------

* 2015 – "Õhtumaade jõulumuusikat 16. sajandist". CD
* 2013 – "Muusika Põhjalast". CD
* 2002 – "Muusikat ajastute piirimailt". CD
* 1993 – "Secular music in France 1300-1600". Helikassett. M&M Records

Viited
------

1. ↑   (vaadatud 13.12.2015)
2. ↑
3. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 24. november 2020. Vaadatud 24. aprillil 2020.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
4. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 24. november 2020. Vaadatud 24. aprillil 2020.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
5. ↑

Välislingid
-----------

* Cantores Vagantes. - Eesti Muusika Infokeskus. - emic.ee
Antero Mertaranta
**Lauri Antero Johannes Mertaranta** (sündinud 17. jaanuaril 1956 Soomes Hyvinkääs) on soome spordikommentaator ja -ajakirjanik. Ta on kuulsaks saanud oma kaasaelamisega jäähoki kommenteerimisel, eriti Soome koondise mängudel jäähoki maailmameistrivõistlustel. Lisaks sellele kommenteerib Mertaranta ka kergejõustikku, jalgpalli ja pesapalli. Enne spordiajakirjanikuks saamist pidas Mertaranta muusikaõpetaja ja tuletõrjuja ametit ning mängis trumme ansamblis Anza Mertaranta Allstars. Tema on ka Soome jäähokikoondise fännilaulu "Ihanaa, Leijonat, ihanaa!" autor.

Mertaranta legendaarseimad kommentaarid
---------------------------------------

**Jäähoki MM 1999, alagrupimäng Soome-Venemaa:**

"*Koivu, Vetäkää, lauo Helminen lauo! EI VOI OIJOIJOIJOI. Kaksi sekuntia aikaa! Kaksi sekuntia aikaa! Ja Venäjä on lyöty, Venäjä on lyöty. Suomi tasoittaa kolmeen kolmeen, Jere Karalahti. Nyt saa itkeä, nyt saa huutaa!"*

**Jäähoki MM 1999, poolfinaal Soome-Rootsi:**

"*Ei voi muuta kuin sanoa ihana maali OIJOIJOIJOIJOIJOII!"* (video)

**Jäähoki juunioride MM 2004, veerandfinaal Soome-Venemaa:**

"... *paha virhe, Filppula, ja MAALI. HERRANEN AIKA, MITÄ FILPPULA TEKEEEEE!"* (video)

**Jäähoki MM 2007, poolfinaal Soome-Venemaa:**

"*Tuomo Ruutu, sinne Mikko Koivulle. JA KOIVU LYÖ SUOMEN FINAALIIN, KOIVU LYÖ SUOMEN FINAALIIN! OIJOIJOIJOIJOII!"* (video 1, video 2)

Välislingid
-----------

* Finnish Hockey Mafia feat. Antero Mertaranta – Taivas varjele!, 2011. aastal tehtud laul
* sloleht.ee – "Kui lehmal oleksid rattad, oleks ta piimaauto"
Anthony Collins.
**Anthony Collins** (21. juuni 1676 – 13. detsember 1729) oli Inglise filosoof, John Locke'i õpilane ja deismi pooldaja.

Collins sai tuntuks teosega "Arutlus vabamõtlemisest" ("A discourse on freethinking", 1713; prantsuse tõlge 1714), milles kaitses mõttevabadust. Raamatu esimeses osas tõestas ta vabamõtlemise õigust ja möödapääsmatust üleüldse, teises õigust piiramatule mõttevabadusele religiooni vallas ning kolmas on pühendatud poleemikale teiste autoritega. Collins tõi argumente hinge surematuse ja inimese vaba tahte vastu.

Teine Collinsi levinum teos oli "Arutlus kristliku religiooni alustest ja põhjustest" ("A discourse of the grounds and reasons of the Christian religion", ilmus anonüümselt 1724), mis püüdis näidata Uue Testamendi usaldusväärsusetust. Selles raamatus seadis Collins endale ülesandeks tõestada, et kristlus on rajatud valeväidetele. Näiteks on prohvetlikes ennustustes kirjeldatud mitte tulevikku, vaid minevikku. Erilist tähelepanu pööras Collins Taanieli raamatule.

Collinsi teosed ei jäänud kaugeltki tähelepanuta. Talle oponeerisid William Whiston, piiskop Hare, piiskop Benjamin Hoadly, Richard Bentley ja ka Jonathan Swift.
**Ants Tammleht** (sündinud 28. oktoobril 1947) on eesti poliitik.

Ta lõpetas 1966. aastal Orissaare Keskkooli.

Aastatel 1982–1990 oli ta Kingissepa Rajooni TSN Täitevkomitee esimees ja 1990–1991 Saare maavanem. Pärast lühikest aega Tartu Kommertspangas sai temast 1994. aastal ASi Saarte Liinid juhatuse esimees. Sellel ametikohal töötas ta kuni 2012. aastani.

Ta on Saaremaa Rotary klubi liige, aastatel 1995–1996 president. 

Ants Tammleht on Keskerakonna liige.

Tunnustus
---------

* 2002 Riigivapi IV klassi teenetemärk
* 2002 Saare maavalitsuse teeneteplaat
* 2006 Riigivapi III klassi teenetemärk
* Saaremaa Ühisgümnaasiumi auvilistlane

Viited
------

1. 1 2  Kokk, Aili. Ants Tammleht lahkub Saarte Liinide juhi kohalt Postimees, 17. veebruar 2012.
2. ↑  Tulk, Mehis. Ants Tammleht 70: Aega jagub tööle, kodule, hobidele. Postimees, 28. oktoober 2017.
3. ↑  Auvilistlased. Saaremaa Ühisgümnaasiumi veebisait.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Jüri Räim** | **Saare maavanem**1982–1991 | Järgnev**Jüri Saar** |
Nõukogude Liidu postmark Vassili Kljutševskist (1991) (Michel 6256, Scott 6055)
**Vassili** Ossipovitš **Kljutševski** (vene keeles Василий Осипович Ключевский; 28. jaanuar (vkj 16. jaanuar) 1841 – 25. mai (vkj 12. mai) 1911) oli mordva päritolu Venemaa ajaloolane.

Kljutševski sündis külavaimuliku pojana. Isa suri 1850 ja pere kolis Pensasse. Vassili õppis algul kihelkonna ja hiljem kreisi vaimulikus koolis, 1856 astus Pensa vaimulikku seminari, kuid ei lõpetanud seda. 1861. aastal kolis ta Moskvasse, kus astus Moskva ülikooli ja õppis ajaloo-filoloogiateaduskonnas.

Kljutševski kaitses kandidaaditöö "Välismaalaste ütlused Moskva riigi kohta", 1871 magistritöö "Keskaegsed pühakute elulood ajalooallikana" ja 1882 doktoritöö "Bojaaride duuma keskaegsel Venemaal".

Kljutševski oli teise tuntud ajaloolase Sergei Solovjovi õpilane. Pärast Solovjovi surma 1879 sai Kljutševski tema ametikoha endale ja hakkas lugema Venemaa ajaloo kursust Moskva ülikoolis. Ta õpetas aastakümneid Venemaa kõrgkoolides, sealhulgas Moskva vaimulikus akadeemias ja naiskursustel, olles pikka aega Moskva ülikooli ajalooprofessor. 1887–1889 oli ta ajaloo-filoloogiateaduskonna dekaan ja ülikooli prorektor.

1889 valiti Kljutševski Venemaa Teaduste Akadeemia kirjavahetajaliikmeks ajaloo- ja poliitikateaduste alal. 1900 valiti ta akadeemikuks Venemaa ajaloo ja muinsuste alal.

Tema loengute põhjal välja antud Venemaa ajaloo kursuse neljaköitelist trükki peetakse üheks parimaks Vene ajaloo üldkäsitluseks. 1899 ilmus "Venemaa ajaloo lühikursus" ja alates 1904 ilmus täiskursus. Kokku ilmunud 4 köidet käsitlevad Venemaa ajalugu kuni Katariina II valitsusajani.

10. aprillil 1906 valiti ta Teaduste Akadeemia poolt Riiginõukogu liikmeks, aga ta keeldus sellest aust, sest tema arvates ei olnud osalemine nõukogu töös piisavalt sõltumatu selleks, et vabalt arutada Venemaa ühiskondliku elu ette kerkivaid küsimusi.

Viited
------

1. ↑  Jaak Prozes: Onko Putin vepsäläinen?, lk 134. Tallinna-Kustannus Oy, 2016

Välislingid
-----------

* Vassili Ossipovitš Kljutševski, Русская история. Полный курс лекций,
Antsla-Kraavi Prohvet Eelija kirik (2014)
**Antsla-Kraavi Prohvet Eelija kirik** on õigeusu kirik Kraavi külas Antsla vallas.

Kirik ehitati õigeusu kogudusele 1895. aastal ja pühitseti prohvet Eelijale. Ehitus läks maksma 9000 rubla.

Õigeusu koguduse tegevus lõpetati 1986. aastal. Kasutuseta seisnud kiriku seisukord halvenes.

Antsla vallavolikogu otsusega anti Kraavi kirik 1994. aastal ning kiriku kõrvalhoone 1996. aastal Urvaste luteri kogudusele abikirikuks. See ei puudutanud aga hoonetealust maad.

Altarimaal "Ülestõusmine" pärineb Kavilda Püha Neeva-Aleksandri kirikust.

2011. aastal läks kirik tagasi õigeusu kiriku omandisse. Eesti Evangeelne Luterlik Kirik ja Eesti Apostlik-Õigeusu Kirik olid jõudnud kokkuleppele, et EELK loobub Urvaste abikirikust Kraavil ning EAÕK omakorda kompenseerib hoonesse tehtud rahamahutused.

Viited
------

1. 1 2 3  "Ühe kiriku kaks sünnipäeva" Eesti Kirik, 30. november 2005
2. 1 2  "Kraavi kirik tagasi õigeusklikele" Eesti Kirik, 12. jaanuar 2011
3. ↑  Puhkus Eestis (vaadatud 12. juuni 2012)
Issanda Vastupanuarmee lipp
**Issanda Vastupanuarmee** (inglise keeles *The Lord's Resistance Army*, ametlik lühend **LRA**) on 1986. aastal Ugandas asutatud, usuliselt ja poliitiliselt motiveeritud relvarühmitus, mis peab alates 1987. aastast võitlust Uganda keskvalitsuse vastu.

Rühmituse asutaja ja juht on ennast prohvetiks ja meediumiks kuulutanud Joseph Kony, kelle kohta Rahvusvaheline Kriminaalkohus väljastas 2005. aastal vahistamiskäsu. Ameerika Ühendriigid on kandnud Issanda Vastupanuarmee terroriorganisatsioonide nimekirja ja osutab Aafrika riikidele nii rahalist kui ka sõjalist abi rühmitusevastases võitluses.

Loodud algselt Uganda põhjaosa asustava atšolite rahvusrühma huvide kaitseks pärast nyankolede hulgast pärineva Yoweri Museveni tõusu presidendiks, kujunes rühmitusest aastatega väidetavalt teokraatlikku riigikorda taotlev liikumine, mille tegevus laienes üle kogu Uganda ka Sudaani lõunaosasse, Kongo Demokraatliku Vabariigi ja Kesk-Aafrika Vabariigi aladele. 1990. aastatel sai liikumine sõjalist ja humanitaarabi Sudaani valitsuselt.

Issanda Vastupanuarmee suuruseks hinnati 2009. aastal umbes 800 võitlejat, kellest suure osa moodustasid lapssõdurid. Eri hinnangud on paigutanud rühmituse suuruse 500–3000 võitleja vahele, kellele võib lisanduda veel kuni 1500 naist ja last. Joseph Kony ise on nimetanud liikmeskonna suuruseks 5000 võitlejat.

Vaatamata rühmituse väiksusele on nii Uganda armee kui ka rahvusvaheliste eriüksuste katsed selle tegevusele piiri panna ebaõnnestunud. Enam kui kahekümne tegevusaasta kestel on relvarühmitus tapnud üle 10 000 inimese ja röövinud 40 000–60 000 inimest, peamiselt last. Rühmitusel on tavaks panna toime julmi rünnakuid tsiivilobjektide ja -isikute vastu, millega kaasneb lisaks tapmistele ulatuslik jäsemete maharaiumine ja naiste vägistamine.

Tulemusteta on jäänud ka arvukad rahuläbirääkimised. Viimati peeti neid aastatel 2006–2008 Lõuna-Sudaani pealinnas Jubas.

Viimastel aastatel on sõltumatute vaatlejate hinnangul kõigil Issanda Vastupanuarmee tegevusaladel nende vastu korraldatud süstemaatilised sõjalised operatsioonid kahandanud siiski selle võitlejate arvu 150–200 inimeseni. Maailma avalikkuse teadlikkust rühmituse inimsusvastastest kuritegudest on aidanud oluliselt tõsta 2012. aastal mittetulundusühingu Invisible Children liikme Jason Russelli lavastatud dokumentaalfilm "Kony 2012".

Viited
------

1. ↑  Johnson, Scott. Hard Target: The Hunt for Africa's Last Warlord. – *Newsweek Europe*, May 25, 2009, pp. 41–45.
2. ↑  Perry, Alex. The Warlord vs. The Hipsters. – *Time* [Kindle Edition], March 26, 2012.
**Anthony Norman Albanese** (sündinud 2. märtsil 1963 Darlinghurstis) on Austraalia poliitik ja alates 23. maist 2022 Austraalia peaminister.

Albanese kuulub Austraalia Tööparteisse ning on alates 2019. aastast selle esimees. Ta on alates 1996. aastast kuulunud Austraalia parlamenti. Aastatel 2007–2013 oli Albanese Kevin Ruddi ja Julia Gillardi valitsustes minister. 2013. aastal oli Albanese Kevin Ruddi valitsuse asepeaminister 

Albanese sündis Sydney's ning ta ema on Iiri-Austraalia päritolu ning isa itaallane. Ta õppis Sydney Ülikoolis majandust ning liitus õpingute ajal Austraalia Tööparteiga. 1996. aastal osutus ta valituks parlamendi esindajatekotta. 2007. aastal võitis Tööpartei föderaalvalimised ning Albanese oli seejärel Austraalia regionaalarengu- ja kohalike omavalitsuste minister ning hiljem Austraalia transpordiminister. 

Pärast Tööpartei kaotust 2013. aasta föderaalvalimistel, kandideeris Albanese Tööpartei esimeheks, kuid kaotas Bill Shortenile. 2019. aastal kaotas Tööpartei üllatuslikult föderaalvalimised ning Albanese sai pärast Shorteni tagasiastumist Tööpartei esimeheks.

2022. aasta föderaalvalimistel võitis Tööpartei Liberaalset Parteid ning Albanese sai uueks Austraalia peaministriks.

Viited
------

1. ↑  Stephen Gibbs; Charlie Moore (18. mai 2022). "Anthony Albanese describes his son Nathan, 21, as his 'good luck charm' and says the pair talk every day". *dailymail.co.uk* (inglise). Daily Mail. Vaadatud 21. mail 2022.
2. ↑  "Australia election: Anthony Albanese leads Labor to Australian election victory". *BBC News*. Vaadatud 22. mai 2022.
3. ↑  "Pikaaegne Austraalia peaminister Morrison tunnistas lüüasaamist valimistel". *ERR Uudised*. Vaadatud 22. mai 2022.

Välislingid
-----------

 Anthony Albanese – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Tiffanie Turnbull (Sydney). Australia election: Anthony Albanese leads Labor to Australian election victory. *BBC News*, 21. mai 2022
**Ants Sõber** (30. november 1928 Tudu, Virumaa – 30. juuni 1995 Tallinn) oli eesti helilooja.

Haridus
-------

Aastatel 1942–1945 õppis ta Rakvere 1. Keskkoolis, 1945–1947 Rakvere Õpetajate Seminaris. 1949. aastal lõpetas ta Tallinna Muusikakooli muusikateooria erialal ning samal aastal Tallinna Õpetajate Seminari matemaatika ja füüsika erialal.

1954. aastal lõpetas ta Tallinna Riikliku Konservatooriumi professor Heino Elleri kompositsiooniklassis.

Töö
---

Aastatel 1949–1954 töötas ta Tallinna 1. Keskkoolis matemaatika ja füüsika õpetajana.

Pärast konservatooriumi lõpetamist aastatel 1954–1957 töötas ta Eesti NSV Kultuuriministeeriumi Kunstide Valitsuse teatri- ja muusikaosakonna vaneminspektorina, 1957–1970 Eesti Raadio muusikasaadete peatoimetajana. 1970–1973 oli ta Eesti Heliloojate Liidu konsultant, 1973–1988 Estonia teatri direktor.

Helilooming
-----------

Heliloojana on ta kirjutanud soolo- ja koorilaulutsükleid, vokaalsümfoonilisi teoseid, kaks sümfooniat, kaks orelikontserti, kammerteoseid ja lavamuusikat.

* Oratoorium "Väehulgad lippudega" (Jaan Krossi luule)
* Lastekantaadid "Pioneeride suvi", "Poiste laul" ja "Maailm on loodud poiste jaoks"
* Laulumängud "Kevadpidu metsas" ja "Väikese Mari unenägu" (Liina Raudsiku tekstid)
* Koorilaulutsüklid "Aafrika laulud", "Kolm kevadist laulu" ja "Seitse sügishetke"
* Operett "Ristuvad teed"
* Ooper "Arve Jomm"

Tunnustus
---------

* 1983 Eesti NSV muusika aastapreemia
* 1987 Eesti NSV teeneline kunstitegelane

Viited
------

1. ↑  Nõukogude Eesti muusika. Artiklite kogumik. Tallinn: Eesti Riiklik Kirjastus, 1960
2. ↑  Eesti Muusika Infokeskus. Ants Sõber
Irena Veisaitė (2009)
**Irena Veisaitė** (9. jaanuar 1928 Kaunas – 11. detsember 2020 Vilnius) oli juudi päritolu Leedu kirjandus- ja teatriteadlane ning teatrikriitik.

Aastatel 1934–1941 õppis ta Šolem Alejchemi nimelises Kaunase gümnaasiumis ja 1947 lõpetas Vilniuse Salomėja Nėrise nimelise keskkooli. 1953 lõpetas ta Moskva Riikliku Ülikooli, kus ta õppis saksa keelt ja kirjandust. 1963. aastal kaitses ta Leningradi Riiklikus Ülikoolis filoloogiateaduste kandidaadi kraadi. 

1953–1997 oli ta Vilniuse Pedagoogilise Instituudi õppejõud lääne-euroopa kirjanduse, saksa kirjanduse ja 20. sajandi teatri ajaloo alal. Alates 1965. aastast oli ta dotsent. 

1990. aastal oli ta Avatud Leedu Fondi (*Atviros Lietuvos Fondas*) üks asutajatest ja oli kuni 1993. aastani selle asepresident ning 1993–2000 juhatuse esimees.

Tunnustus
---------

* 1995 Leedu suurvürsti Gediminase orden 4. järk
* 1999 Vilniuse Pedagoogilise Ülikooli auprofessor
* 2008 Läti haridusministeeriumi aumärk
* 2012 Goethe medal

Isiklikku
---------

Tema viimane abikaasa oli Eesti filmirežissöör Grigori Kromanov.

Viited
------

1. ↑  Goethe Instituudi veebileht
2. ↑  "Plekktrummis" on külas teatriteadlane Irena Veisaite. ERR kultuuriuudised, 20. märts 2020

Välislingid
-----------

* Irena Veisaitė andmekogus IMDb (inglise) Muuda Vikiandmetes
**Phaidon Elisest** (kreeka Φαίδων ὁ Ἠλεῖος, 5.–4. sajand eKr) oli vanakreeka filosoof, Elise-Eretria koolkonna rajaja, kes oli pärit Elise piirkonnast Peloponnesose poolsaarel.

Phaidon oli sündinud Elises kõrgest soost perekonda, kuid temast sai sõjavang ning ori, tõenäoliselt prostituut Ateenas. Ilmselt vangistati ta Sparta ja Elise sõja käigus, mis toimus 402–401 eKr ning kus ateenlased ühinesid spartalastega. Ateenas sattus ta aga Sokratese lähikonda ning väidetavasti maksis Alkibiades või Kriton Alopekest tema eest lunaraha. Ta oli Sokratese õpilane kuni tolle surmani 399 eKr ning ilmselt viibis ka viimase surma juures. Sokratese õpilasena oli Phaidon Platoni hea tuttav ning Platoni ühe dialoogi nimitegelane.

Pärast Sokratese surma naasis ta Elisesse, kus rajas oma koolkonna. Tema õpilaseks oli Pleistanos Elisest ning hiljem Menedemos Eretriast ja Asklepiades Phleiusist, kes viisid kooli Elisest Eretriasse. Sellepärast nimetatakse Phaidoni rajatud koolkonda sageli Elise-Eretria koolkonnaks.

Phaidoni õpetusest ei ole peaaegu midagi teada ning selles suhtes ei ole suurt kasu ka Platoni temanimelisest dialoogist, kus Phaidoni enda filosoofiat ei käsitleta. Nähtavasti kirjutas ta oma teosed dialoogi vormis, millest mõned pealkirjad on ka teada. Diogenes Laertios nimetab enda teoses "Väljapaistvate filosoofide eludest, õpetustest ja ütlustest" II raamatus Phaidonile pühendatud peatükis, et Phaidonile omistatud dialoogidest on ilmelt "Zopyros" ja "Simon" autentsed, "Nikias" ja "Antimachos ehk Vanemad" vaieldava autorsusega ning "Mediose" ja "Kingsepa lugusid" omistatakse muuhulgas Aischinesele Sphettiosest. "Suda" nimetab tema dialoogidena veel "Simmiast", "Alkibiadest" ja "Kritolaost".

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6  Diogenes Laertios, "Väljapaistvate filosoofide eludest, õpetustest ja ütlustest" II raamat, lõik 105
2. 1 2 3  "Suda", artikkel "Phaidon[*alaline kõdulink*]" Φ 154, tõlkinud David Whitehead
3. ↑  Xenophon, "Kreeka ajalugu" III raamat, 2. peatükk, lõigud 21–31
4. ↑  Platon, "Phaidon" 57a

Kirjandus
---------

* Platon, "Phaidon" – *Teosed I*, tõlkinud Marju Lepajõe, Tartu: Ilmamaa, 2003, lk. 47–148.
**Irbe tuletorn** (läti keeles *Irbes bāka*) on tuletorn tulejaamas Läti rannikust 20 km kaugusel ning Kuramaa poolsaarest loodes, Kura kurgust läänes ja Sõrve poolsaarest edelas.

Mihhailovi madala (sügavus merepinnast ainult 10–12 m) tähistamine ohutu laevasõidu jaoks on olnud vana probleem. 1963. aastal paigutas Nõukogude Liit sinna 1962. aastal Soomes valminud tulelaeva Irbenski.

1979. aastal hakati Tallinnas Lennusadama staaplil ehitama suurt raudbetoonist kessooni, millest pidi saama uue tuletorni alus. Aastatel 1980–1983 paigaldati madalale kivipuiste, et sängitada torni kessoone. Suvel 1984 pukseeriti kessoonid Mihhailovi madalale ja uputati seal ettevalmistatud kivipuistele. Aastatel 1984–1985 paigaldati tuletorni ülejäänud osad ja aparatuur. Tulelaev viidi 1985. aastal madalalt ära Ventspilsi sadamasse ning tööle pandi uus torn.

Torn on ehitatud raudbetoonelementidest, tüvel on malmist tüübingutega kate. Torni pjedestaal on musta värvi. Valget värvi tüvel on punaseid elemente (triibud, rõdud jms). Tornil on 14 korrust, lael on helikopteri maandumisväljak ning kokku on kõrgus merepinnast 38,5 m.

Tuli on valge ja plingib iga kümne sekundi järel. See paikneb merepinnast 35 meetri kõrgusel, olles nähtav kuni 10 meremiili kaugusele.

Tuletorni varustas algselt energiaga tuumageneraator, tänapäeval tegutseb see päikesepatareidel.

Tuletorni haldab Riia sadam.

Viited
------

1. ↑  Freeport of Riga[*alaline kõdulink*]

Kirjandus
---------

* Igor Aleksejev. "Irben". // Eesti tuletornid. *Estonian lighthouses*. 2. trükk, Tallinn 2003. Lk 101–103
* Robert Treufeldt. "Unustusest taasavastamiseni. Lennusadam 1940–1990". // Vesilennukite angaar. Lennukuurist muuseumiks. Eesti Meremuuseum. Tallinn 2014. Lk 62, 65

Välislingid
-----------

* Irbe tuletorn lehel *MarineTraffic*. Inglise keeles
* Vaade Irbe tuletornile
* Irbe tuletorni lõige
* Irbe tuletorn. Foto: Viesturs Silenieks, 5. september 2014
* Jevgeni Danilov. "Балтийский юноша". Postimees, 26. jaanuar 2016. Vene keeles
Jack Bruce 1972. aastal
Jack Bruce 2007. aastal
**Jack Bruce** (14. mai 1943 Glasgow – 25. oktoober 2014 Suffolk) oli šoti basskitarrist, laulja ja laulude autor, psühhedeelset rokki viljelenud ansambli Cream üks asutajaliikmetest koos Ginger Bakeri ja Eric Claptoniga. 

Ta oli õppinud tšellistiks Šoti Muusikaakadeemias ja pidas end džässmuusikuks, kuigi tema looming liigitub pigem bluusi ja *rock'n'roll*'i hulka. Lisaks basskitarrile ja tšellole mängis ta ka kontrabassi, suupilli ja klaverit.

Enne Creami asutamist mängis ta 1960-ndate keskel Graham Bond Organizationis, lühikest aega John Mayall's Bluesbreakersis ja seejärel Manfred Manni ansamblis.

Ta on mitmete Creami lugude nagu "I Feel Free", "White Room" ja "SWLABR" autor. Koos Claptoniga kirjutas ta loo "Sunshine of Your Love". 

Pärast Creami lagunemist 1968. aastal alustas ta soolokarjääri. Ta tegi koostööd selliste ansamblite ja muusikutega nagu New Jazz Orchestra, Tony Williams’ Lifetime, Mike Gibbs, Dick Heckstall-Smith, Larry Coryell ja Carla Bley. 1972–1973 moodustas ta koos endiste ansambli Mountain liikmete Leslie Westi ja Corky Laingiga ansambli West, Bruce & Laing.
1981 salvestas ta koos Robin Troweriga albumid "B.L.T." ja "Truce". 1994 ilmus esinejanime BBM all album "Around The Next Dream", mille Bruce salvestas koos Ginger Bakeri ja Gary Moore'iga.

Suvel 2003 diagnoositi tal maksavähk. Septembris tehti talle maksasiirdamine, mille tagajärjel ta peaaegu suri. 2005. aastaks oli ta sedavõrd paranenud, et andis Royal Albert Hallis koos Eric Claptoni ja Ginger Bakeriga mitu Creami taasühinemiskontserti, kus esitati vanu lugusid.

Sooloalbumid
------------

* Songs for a Tailor (september 1969)
* Things We Like (salvestatud augustis 1968, ilmus detsembris 1970)
* Harmony Row (september 1971)
* Out of the Storm (november 1974)
* Live at Manchester Free Trade Hall 75 (ilmunud 2003)
* How’s Tricks (märts 1977)
* Jet Set Jewel (salvestatud 1978, ilmus 2003)
* I’ve Always Wanted To Do This (detsember 1980)
* Automatic (jaanuar 1983)
* A Question of Time (detsember 1989)
* Something Els (salvestatud 1987, ilmus märtsis 1993)
* Cities of the Heart (1993)
* Monkjack (september 1995)
* Shadows in the Air (juuli 2001)
* More Jack Than God (september 2003)

Välislingid
-----------

* 

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Jack Bruce** |
**Ferdinand Albrecht** (22. mai 1636 Braunschweig – 25. aprill 1687 Bevern) oli Braunschweig-Lüneburgi hertsog, Braunschweig-Wolfenbütteli vürstide sugulane.

Elu
---

Ferdinand Albrecht oli August Noorema kolmas poeg. Pärast isa surma aastal 1666 kaklesid kolm poega pärandi eest ja Ferdinand Albrecht sai palee Bevernis, mõned feodaalõigused ja kindla summa raha vastutasuks nõuetele valitseda Wolfenbüttelit, mida asusid üheskoos valitsema tema vanemad vennad.

Ferdinand Albrecht muutus üha ekstsentrilisemaks ja mingil ajal saatsid tema vennad sõjaväe paleesse korda taastama. Ta kogus palju kunstiteoseid, mis said hiljem Hertsog Anton Ulrichi muuseumi osaks. Ta suri aastal 1687; tema poeg Ferdinand Albrecht II päris vürstkonna aastakümneid hiljem.

Perekond
--------

Ferdinand Albrecht abiellus aastal 1667 Hessen-Eschwege maakrahvi Friedrichi tütre Christinega (30. oktoober 1648 – 18. märts 1702). Täisikka jõudsid nende lastest järgmised:

* Sophie Eleonore (1674–1711), suri lastetuna
* August Ferdinand (1677–1704), suri lastetuna
* Ferdinand Albrecht II (1680–1735)
* Ferdinand Christian (1682–1706), suri lastetuna
* Ernst Ferdinand (1682–1746)
* Heinrich Ferdinand (1684–1706), suri lastetuna
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib Kavastu külast Luunja vallas; Kavastu küla kohta Haljala vallas vaata artiklist Kavastu (Haljala).* |

---

**Kavastu** on küla Tartu maakonnas Luunja vallas.

Kavastul Emajõe alamjooksul asub nüüdisajal Eesti ainus praamiga (Kavastu praam) jõeületuskoht. Praamil on enam kui sajandivanune käsitsi ringiaetav mehhanism. 

Praamiületuskoha läheduses jõe põhjakaldal asub kunagine mõisakeskus (Kavastu mõis). 19. sajandi lõpul püstitatud kahekorruseline uusbarokne luksuslik häärber hävis 1944. aasta lahingutes. Säilinud on suur park ja alleed.

Kavastu idaosas asub Emajõe-Suursoo looduskeskus, mis on rajatud Uue-Kastre piiskopilinnuse varemetele.

Galerii
-------

* Kavastu mõisa tallKavastu mõisa tall
* Kavastu alleeKavastu allee
* Kavastu KohtukiviKavastu Kohtukivi
* Kavastu praamKavastu praam

Vaata ka
--------

* Emajõe kolhoos

Viited
------

1. ↑  Haldus- ja asustusjaotus, vaadatud 1.03.2023.
2. ↑  Statistikaamet, vaadatud 10.11.2020.
3. ↑  Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.

Välislingid
-----------

* Kavastu (Luunja) – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis

Luunja valla vapp
Luunja valla asulad

**Alevik:** Luunja  

**Külad:** Kabina | Kakumetsa | Kavastu | Kikaste | Kõivu | Lohkva | Muri | Pajukurmu | Pilka | Poksi | Põvvatu | Rõõmu | Sava | Savikoja | Sirgu | Sirgumetsa | Sääsekõrva | Sääsküla | Veibri | Viira
Fenüülrühm (märgitud punasega)
Terminit **fenüülrühm** (ka **fenüülgrupp** või lihtsalt **fenüül** või ka **fenüültuum**) kasutatakse orgaanilises keemias, tähistamaks rühma C6H5– kas asendusrühma või molekuli osa tähenduses.

Fenüülrühmas on 6 sp2 süsiniku aatomit, mis moodustavad aromaatse tsükli. Orgaanilisi ühendeid, mis sisaldavad fenüülrühma, vaadeldakse enamasti aromaatsete ühenditena. 

Fenüülrühma lühendina kasutatakse **Ph**, näiteks benseen oleks PhH ja fenool PhOH. Seda lühendit ei tohi segi ajada lühendiga Bn, mis tähistab bensüülrühma C6H5CH2–, mida võiks tähistada ka Ph-CH2–. Ingliskeelses kirjanduses kasutatakse tähistamiseks ka suurt fii-tähte **Φ**.

Kui fenüülrühmas on vesiniku aatom(id) asendatud mingi muu aatomi(te) või rühma(de)ga, siis on tegu arüülrühmaga, mille lühend on Ar.

Fenüülrühmad on tavaliselt seotud teiste aatomite või funktsionaalrühmadega. Näiteks trifenüülmetaanis Ph3CH on 3 fenüülrühma seotud sama süsiniku aatomiga.

Paljudel või isegi enamikul fenüülrühma sisaldavatel keemilistel ühenditel ei ole nimes terminit "fenüül". Näiteks kui fenüülrühm ühineb kloori aatomiga, siis nimetatakse saadud ainet C6H5Cl tavaliselt klorobenseeniks, kuigi seda võiks nimetada ka fenüülkloriidiks.

Vaata ka
--------

* Areenid
* Fenoolid
**Antašava** (poola keeles *Antoszew*) on alev Leedus Kupiškise rajoonis Kupiškise vallas. Alev asub Pyvesa jõe kaldal.

Alevis on põhikool ja raamatukogu. Vaatamisväärsusteks on aastal 1862 valminud katoliku kirik, Antašava mõisa hoonetekompleks ja park, pastoraadihoone, surnuaia väravad ja seal asuv kabel.

Ajalugu
-------

Aastal 1595 mainiti esimest korda Papyvesyse mõisa. Mõisa juures asus ka küla, mis kandis nime **Papyvesys**. XVIII sajandil hakkas porutšik Hiacintas Antoševskis (Antašauskis) sealse piirkonna aadlikelt maid kokku ostma. Aastail 1782 ja 1784 ostis ta ka osa Pavyvesise mõisa maadest ja rajas sealse karjamõisa asemele Antašava mõisa. Nii sai ka asula omale uue nime. Antoševskis soovis, et asulast saaks alev ja nii lasi ta sillutada Kupiškisesse viiva tee ja ehitada kõrtsi, aastal 1793 aga ehitas kalmistule kabeli. 1812. aasta sõja ajal ta haigestus ja suri, mõisa päris aga tema vennapoeg.

Aastal 1850 suri ka vennapoeg Kazimierz, jättes nüüd juba alevi staatusega asula oma perele (kokku oli pärijaid 12). Alevis oli toona ligi 200 elanikku. Aastal 1863 osalesid alevi elanikud ülestõusus Vene võimude vastu, paljud neist langesid alevi lähistel toimunud lahingus, paljud neist aga küüditati, nende seas ka mõisa omanikud Jonas ja Aleksandras. Ülejäänud omanikelt konfiskeeriti mõis aastal 1865, nende pärijad said asula oma valdusse aga alles aastal 1873. XIX sajandi teisel poolel oli Antašavasse jäänud alla 100 elaniku.

XX sajandi alguses oli asula omaniks Stanislovas Šimonis, kelle surma järel mõis tükeldati. Pärast teist maailmasõda tegutsesid alevi ümbruses Leedu metsavennad. Aastal 1949 sai Antašavast kohaliku kolhoosi keskasula.

Pilte
-----

* Kalmistu väravadKalmistu väravad
* Antašava kirikAntašava kirik
* KoolimajaKoolimaja
* Mälestuskivi Papyvesyse mõisa asukohas Mälestuskivi Papyvesyse mõisa asukohas
* AntašavaAntašava

Viited
------

1. ↑  Kupiškio r. sav.
2. ↑  Bogusław R. Zagórski, Krzysztof Głownia: Lietuvos Republikos žemėlapis. Mapa Republiki Litewskiej. Celestynów: Echnateon, 1990. ISBN 83-900076-0-6. OCLC 174827254
3. ↑  Kazys Misius. Antašava. Visuotinė lietuvių enciklopedija kd. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001
4. ↑  Kupiškėnų enciklopedija, I kd. Vilnius: Vilniaus dailės akademijos leidykla, 2006. kd. I: A-J. ISBN 9955-624-62-0.
5. ↑   Vidmantas Daugirdas ir kt. Alizava. Visuotinė lietuvių enciklopedija, kd. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001. 358lk.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Antašava** |

* Alev portaalis vietoves.Lt
Ferdinand Buisson
**Ferdinand Édouard Buisson** (20. detsember 1841 Pariis – 16. veebruar 1932 Thieuloy-Saint-Antoine) oli Prantsuse teadlane, haridusametnik, patsifist ja poliitik. Ta oli inimõiguste liiga *Ligue des Droits de l'Homme* asutaja ja president aastatel 1914–1926.

Buisson sai koos Saksa poliitiku Ludwig Quiddega 1927. aastal Nobeli rahuauhinna.

Viited
------

1. ↑  Nobeli Komitee info 1927. aasta Nobeli rahuauhinna võitjate kohta. Vaadatud 25.04.2012

Nobel
Nobeli rahuauhinna laureaat

1901 Dunant, Passy • 1902 Ducommun, Gobat • 1903 Cremer • 1904 IDI • 1905 Suttner • 1906 Roosevelt • 1907 Moneta, Renault • 1908 Arnoldson, Bajer • 1909 Beernaert, d'Estournelles de Constant • 1910 IPB • 
1911 Asser, Fried • 1912 Root • 1913 La Fontaine • 1917 Punane Rist • 1919 Wilson • 1920 Bourgeois • 1921 Branting, Lange • 1922 Nansen • 1925 Chamberlain, Dawes • 1926 Briand, Stresemann • 1927 Buisson, Quidde • 1929 Kellogg • 1930 Söderblom • 1931 Addams, Butler • 1933 Angell • 1934 Henderson • 1935 Ossietzky • 1936 Lamas • 1937 Cecil • 1938 Nanseni Pagulasbüroo • 1944 Punane Rist • 1945 Hull • 1946 Balch, Mott • 1947 FSC ja AFSC (kveekerid) • 1949 Boyd Orr • 1950 Bunche • 1951 Jouhaux • 1952 Schweitzer • 1953 Marshall • 1954 UNHCR • 1957 Pearson • 1958 Pire • 1959 Noel-Baker • 1960 Lutuli • 1961 Hammarskjöld • 1962 Pauling • 1963 Rahvusvaheline Punase Risti Komitee ja Punase Risti Seltside Liiga • 1964 King • 1965 UNICEF • 1968 Cassin • 1969 ILO • 1970 Borlaug • 1971 Brandt • 1973 Kissinger, Lê (keeldus auhinnast) • 1974 MacBride, Satō • 1975 Sahharov • 1976 B. Williams, Corrigan • 1977 AI • 1978 as-Sādāt, Begin • 1979 Ema Teresa • 1980 Esquivel • 1981 UNHCR • 1982 Myrdal, García Robles • 1983 Wałęsa • 1984 Tutu • 1985 IPPNW • 1986 Wiesel • 1987 Arias • 1988 ÜRO Rahuvalvejõud • 1989 XIV dalai-laama • 1990 Gorbatšov • 1991 Suu Kyi • 1992 Menchú • 1993 Mandela, de Klerk • 1994 ‘Arafāt, Peres, Rabin • 1995 Pugwashi konverentsid, Rotblat • 1996 Belo, Ramos Horta • 1997 ICBL, J. Williams • 1998 Hume, Trimble • 1999 MSF • 2000 Kim • 2001 ÜRO, Annan • 2002 Carter • 2003 ‘Ebādī • 2004 Maathai • 2005 IAEA, al-Barāda‘ī • 2006 Grameen Bank, Yunus • 2007 Gore, IPCC • 2008 Ahtisaari • 2009 Obama • 2010 Liu • 2011 Sirleaf, Gbowee, Karmān • 2012 Euroopa Liit • 2013 Keemiarelvade Keelustamise Organisatsioon • 2014 Satyarthi, Yūsafzay • 2015  Tuneesia rahvusliku dialoogi nelik • 2016  Juan Manuel Santos  • 2017  ICAN  • 2018  Murad, Mukwege • 2019  Ahmed • 2020 Maailma Toiduprogramm • 2021 Ressa, Muratov • 2022 Alies Bialiacki, Memorial, 
Kodanikuvabaduste Keskus
Röstitud kohvioad 
Kohviuba skaneeriva elektronmikroskoobi all
**Kohviuba** on kohvipuu seeme, kivi, mis on punase kohvipuu vilja sees. 

Viljad – kohvimarjad – sisaldavad tavaliselt kaht seemet, mille lamedad küljed on üksteise vastas. Kohviubades on 0,8–2,5% kofeiini, mis on ka üks peamisi põhjuseid, miks seda taime kasvatatakse. Kohvioad on mitme maa väga tähtis ekspordiartikkel.

Töötlemine
----------

Röstitud kohvioad
Kohvioad eemaldatakse kohvimarjadest, jääk visatakse minema või kasutatakse väetisena. Seejärel kohvioad kuivatatakse, röstitakse ja jahvatatakse. Ubade eraldamise marjadest ja kuivatamise teevad enamasti ära tootjamaad enne saagi eksportimist, ube röstitakse ja jahvatatakse tavaliselt juba teistes ettevõtetes. Paljud kohvigurmaanid eelistavad kohvi jahvatada ja ka röstida ise, kuna aja jooksul valmisröstitud ja jahvatatud kohvi maitse ja lõhn väheneb.

Allikad
-------

* Lauri Jürisoo. Kuidas kofeiin kohvioa seest kätte saadakse (ja mida sellega tehakse), forte.delfi.ee, 5. detsember 2012
**Ants Viidalepp** (6. jaanuar 1921 Tallinn – 9. jaanuar 2012) oli eesti maalikunstnik ja raamatuillustraator.

Ants Viidalepp sündis telefonivõrgu ülema perekonnas. Ta õppis kunsti Tallinna Kujutava ja Rakenduskunsti Koolis. 1943. aastal asus ta õppima Tartu Kõrgematel Kujutava Kunsti Kursustel (endine Kõrgem Kunstikool Pallas, mis kandis 1943–1944 taas seda nime, 1944 Konrad Mägi nimeline Riigi Kõrgem Kunstikool, 1944–1951 Eesti NSV Tartu Riiklik Kunstiinstituut). Ta lõpetas selle 1948. aastal Johannes Võerahansu õpilasena.

1960–1994 töötas Viidalepp Eesti Kunstiakadeemias maalikunsti õppejõuna, aastast 1973 professorina, hiljem oli emeriitprofessor.

Ta oli Eesti Kunstnike Liidu auliige.

Tema abikaasa oli maalikunstnik Helve Viidalepp.

Teoseid
-------

* "Meister". Varrak 1998
* "See kunstnik, kes..." Viinistu Kunstimuuseum 2004, ISBN 9949101387

Välislingid
-----------

* Gerda Kordemets, Raamatu ja raamatu vahel, Õhtuleht, 24. mai 1998
* Kaarel Kressa, Ants Viidalepp 90 – sotsrealismist satiirini, Eesti Päevaleht, 7. veebruar 2011
* Suri maalikunstnik Ants Viidalepp, Postimees, 9. jaanuar 2012