recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Paderborni kreis** [paːdɐˈbɔʁn] on haldusüksus Saksamaa Nordrhein-Westfaleni liidumaa idaosas.

Ajalugu
-------

Paderborn oli Paderborni piiskopkonna osa kuni selle Preisimaaga liitmiseni 1802. aastal. Pärast Napoleoni sõdasid, kui Preisimaa lõi Vestfaali provintsi, asutas see ka viis kreisi – Brakel, Büren, Höxter, Paderborn ja Warburg –, mis laias laastus katavad endise riigi ala.. 1975. aastal ühendati Paderborni ja Büreni kreis praeguseks Paderborni kreisiks. Samal ajal liideti kreisi linnad ja vallad tänapäevase 10 linna ja valla moodustamiseks. See on maakreis linnaliste valdadega.

Geograafia
----------

Paderborni kreis asub Teutoburgi metsa läänenõlval, Eggegebirgest läänes. Kõrgeim punkt on Totenkopfi küljel (498 m) kreisi piiri ääres Bleiwäsche (Bad Wünnenberg) lähedal, madalaim on Delbrücki lähedal (77 m). Kreisi peamine jõgi on Lippe, mille lähe on Bad Lippspringes.

Linnad ja vallad
----------------

Linnad ja vallad Paderborni kreisis
Linnad
1. Bad Lippspringe
2. Bad Wünnenberg
3. Büren
4. Delbrück
5. Lichtenau
6. Paderborn
7. Salzkotten

Vallad
1. Altenbeken
2. Borchen
3. Hövelhof

Viited
------

1. ↑
2. ↑
Liitumispolümeriastsioon: vinüülkloriidi polümerisatsioon
**Liitumispolümerisatsioon** on polümerisatsioon, milles monomeeri molekulide liitumise tulemusena moodustuvad polümeersed molekulid ilma kõrvalproduktideta. 

Liitumispolümerisatsioonil moodustuvad ainult polümeersed molekulid. Enamasti on siin tegu ahelpolümerisatsiooniga. Üldjuhul ei kuulu siia polükondensatsiooni protsessid (toimuvad astmelise polümerisatsiooni mehhanismi järgi), milles polümeersete molekulide kõrval moodustuvad ka mingid väikesed molekulid. Kuid siia kuulub näiteks polüuretaani moodustumine: see on polükondensatsioon, kus ei eraldu väikest molekuli.

Protsessis osalevate monomeeride arvu järgi eristatakse kahesugust polümerisatsiooni: homopolümerisatsiooni, kus osaleb ainult üks monomeer, ja kopolümerisatsiooni, kus osaleb vähemalt 2 monomeeri.

Liitumispolümerisatsiooni kasutatakse näiteks plastmassitööstuses uute materjalide valmistamisel. Sel teel valmib näiteks PVC (polüvinüülkloriid).

Vaata ka
--------

* ahelreaktsioon

Viited
------

1. ↑  Tehnikaleksikon, lk. 385
**Asta Põldma** (sündinud 20. märtsil 1951 Tallinnas) on eesti rahvastikuteadlane.

Elulugu
-------

Asta Põldma lõpetas 1972. aastal Tallinna Majandustehnikumi matemaatik-programmistina. Tal on magistrikraad (2000, Tallinna Pedagoogikaülikool), väitekiri "Rahvastikumõjune poliitika Eestis" (Tallinn, 2000). Ta täiendas end 1997. aastal Praha Karli Ülikoolis ning oli 1972–1989 Ehituse Teadusliku Uurimise Instituudi tehnik ja insener, 1990–1994 Eesti Statistikaameti rahvastikustatistik, 1995–1997 Eesti Demograafia Assotsiatsiooni teadussekretär. Alates 1999. aastast on ta Eesti Demograafia Instituudi teadur.

Teadustöö
---------

Asta Põldma uurimisvaldkond on Eesti rahvastikuareng sotsiaal- ja rahvastikupoliitika demograafilise arengu kontekstis. Ta on osalenud aastast 1994 paljude uurimisrühmade töös, olnud uurimisgrantide hoidja ja täitja, konverentside ja seminaride korraldaja. Ta on Eesti Demograafia Assotsiatsiooni (aastast 1994) ja European Association for Population Studies liige (aastast 1999) ning sai Eesti Vabariigi teaduspreemia (2000, 2003, kollektiivis). Asta Põldma on välja andnud umbes 70 teadustrükist.

Viited
------

1. 1 2 3  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Teoseid
-------

* Rahvastiku ühtlusarvutatud sündmus- ja loendusstatistika. Harjumaa–Võrumaa (sari, kaasautor). Tallinn, 1996–2005
* Rahvastikuvananemine Eestis (kaasautor). Tallinn, 1999
* Eesti põlvkondlik rahvastikuareng (kaasautor). Tallinn, 2002
* Population ageing and socio-economic status of older persons in Estonia (kaasautor). New York – Geneva, 2003
* Population-related policy in Estonia in the 20th century: Stages and turning points (kaasautor). // Yb Population Res. in Finland. 40 (2004)
* Population-related attitudes: evidence from Estonian FFS. Tallinn, 2005
* Eesti rahvastikuarengu raamat (kaasautor). Tallinn, 2006
* Fertility and family formation and dissolution: comparing Estonia and Poland 1989–2005 (kaasautor). // Polish Population Rev. 27 (2007)
* Work-familiy orientation and women's participitation in the labour market (kaasautor). // People, Population Change and Policies: Lessons from the population policy acceptance study (kaasautor). Berlin, Heidelberg, New York, 2007.

Kirjandus
---------

* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

Välislingid
-----------

Asta Põldma Eesti Teadusinfosüsteemis Muuda Vikiandmetes

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Margus Metstak** (sündinud 16. juunil 1961 Tallinnas) on endine eesti korvpallur.

Aastatel 1981–2003 Eesti korvpallikoondisse kuulunud Metstak on kolm korda valitud Eesti aasta parimaks korvpalluriks.

Haridus
-------

Metstak lõpetas 1979. aastal Maardu keskkooli ja 1991. aastal masinaehituse ökonoomika erialal Tallinna Tehnikaülikooli.

Korvpalli hakkas mängima alles 16-aastaselt, kui õpetaja Kalle Olt suunas ta Tallinna Lenini rajooni spordikooli. Tema esimene treener oli Jaanus Levkoi, hiljem treenis August Soku juhendamisel.

Korvpallurikarjäär
------------------

### Klubi

Metstak on TPI (hilisem TTÜ KK), BC Kalev ja BC Tallinn meeskonnas tulnud viis korda Eesti meistriks ja võitnud viis karikat. Lisaks on Metstak mänginud ka Soome, Luksemburgi, Saksamaa ja Poola klubides.

1991. aasta mais tuli Metstak Kalevi esindusmeeskonnaga Nõukogude Liidu meistriks.

### Koondis

Aastatel 1981–2003 Eesti korvpallikoondisse kuulunud Metstak saavutas koondisega 1993. aasta Euroopa meistrivõistlustel 6. koha ja 2001. aasta Euroopa meistrivõistlustel 14. koha.

2001. aastal 40-aastaselt Türgis peetud Euroopa meistrivõistlustel keskmiselt 8,3 punkti ja 6 lauapalli toonud Metstak on siiani vanim mängija, kes Euroopa suurturniiril mänginud.

### Saavutused

* NSV Liidu meister (1991)
* 5-kordne Eesti meister (1984, 1985, 1996, 1997, 1999)
* 5-kordne Eesti karika võitja (1992, 1996, 1999, 2001, 2003)
* Eesti aasta parim korvpallur (1995, 1997, 1998)

Treenerikarjäär
---------------

Metstak on olnud aastatel 2007–2015 Tallinna Kalevi (endine Pirita Palliklubi, TTÜ/Kalev) abitreener, saanud treenerina 2011. aasta Eesti meistrivõistlustel pronksi.

Vaata ka
--------

* Korvpalliklubi Kalev
* Eesti korvpallikoondis
* Kuldne Kalev
* Kalev (film)

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Biograafia ESBL-is
2. ↑  Margus Metstaki eduka karjääri saladus: tahtsin lihtsalt paremini mängida Eesti korvpall 100.

Välislingid
-----------

* Biograafia ESBL-is
* Margus Metstak: minu eelis oli see, et alustasin korvpalliga tunduvalt hiljem kui teised. Korvpall24, 28.10.2020.
* 45-aastaselt ketsid varna riputanud Margus Metstak avaldas pika karjääri saladuse. Postimees, 28. oktoober 2020.
* Margus Metstak 60. "On sageli küsitud, mis mõõdupuuga meie saavutust hinnata. Mul on seletus". Maaleht, 16.06.2021.
* Alustame omaaegse Kalevi ja Eesti koondise mängijate tutvustamist Margus Metstakist. sport.tv3.ee.
**Asta Eero** (1. detsember 1926 Varja küla, Virumaa – 3. veebruar 1989) oli eesti pedagoog, Eesti NSV teeneline õpetaja.

Eero lõpetas 1946. aastal Rakvere 1. Keskkooli, seejärel töötas aasta õpetajana Varja algkoolis ning jätkas õpinguid 1947–1949 Tartu Õpetajate Instituudis, mille lõpetas kiitusega. 1956. aastal lõpetas ta Tartu Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonna, töötades samal ajal Tartu Meditsiinikoolis matemaatikaõpetajana. 

1956. aastast kuni pensionile minekuni 1979. aastal oli ta matemaatikaõpetaja ja metoodik Tartu Pedagoogilises Koolis. Töö kõrvalt koostas ta ka matemaatika algõpetuse metoodilise juhendi.

Tunnustus
---------

* 1972 Eesti NSV teeneline õpetaja

Teoseid
-------

* Eero, Asta "Tekstülesannete lahendamisest algklassides" Tallinn: Eesti NSV Haridusministeerium, 1983 (Eesti NSV Vabariiklik Õpetajate Täiendusinstituut) 104 lk

Viited
------

1. 1 2  "Asta Eero" Nõukogude Õpetaja, nr 8, 25. veebruar 1989, lk 4

Välislingid
-----------

* "Asta Eero" Nõukogude Õpetaja, nr 8, 25. veebruar 1989, lk 4
* "Tartu Pedagoogiline Kool" Nõukogude Õpetaja, nr 3, 15. jaanuar 1977, lk 1
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib televisioonis kasutavast spikrist; esimese tähenduse kohta vaata Kõnekaart* |

---

**Kõnekaart** on kaart, kuhu on kõnepidamise abistamiseks kirjutatud märksõnu või terveid lauseid. Kõnekaartide kasutamine on laialt levinud televisioonis, kuna need on väikesed ning neid on võimalik hoida isegi taskus ja kasutada vaid vajadusel – vastupidi teleprompteritele, mille kasutamine on piiratud. Kõnekaarte saab edukalt kasutada ka eksamiteks valmistumisel, näitlemisel ja suulistel ettekannetel.

Kõnekaardid olid algselt kasutusel eakate näitlejate abistamisel. Teadaolevalt kasutas kõnekaarte esimesena John Barrymore 1930. aastate lõpus. 

Kõnekaardid hakkasid laiemalt levima alles 1949. aastal, kui Ameerika Ühendriikide meediakontserni CBS assistent, endine sõjaväelendur Barney McNulty pidi kirjutama lauseid stsenaariumist suurtele paberilehtedele, abistamaks näitlejat Ed Wynni. McNulty tegi seda vabatahtlikult, kuna lenduriõppe juurde käis oskus kirjutada kiirelt ja selgelt. Ta märkas selle vajalikkust ning asutas oma ettevõtte Ad Libs. McNulty suri 2000. aastal (77-aastaselt). Tema hüüdnimi oli Cue-Card King ('kõnekaardikuningas').

Kõnekaartide kasutamine võimaldab kõnelejal saavutada suurema silmside publikuga ja vabama kõne ülesehituse. Kõnekaardid võivad olla kõnepidamisel väga kasulikud, kuid selleks peavad nad olema hästi ette valmistatud. Enne esinemist tasub kõnet harjutada kõnekaartidega – siis on võimalik kõnekaarte vastavalt vajadusele veel kohendada.

### Kõnekaartide loomine

* Seada paika kõne peamine eesmärk ja idee
* Kasutada suurt kirja
* Teksti peaks olema kaartidel võimalikult vähe, et oluline esile tuleks
* Alapeatükkide sõnastamisel kasutada numbreid või punkte
* Kirjutada ainult kaardi ühele küljele
* Näidete või ideede kirjutamisel kasutada erinevaid värve, mis lihtsustab esinemist
* Igale teemapunktile märkida juurde umbkaudne kestus, et hoida kõne õiges pikkuses
Jõgeveste mõisa kalmistu kabel ehk Barclay de Tolly mausoleum
Magnus Barclay de Tolly ja tema abikaasa haud
**Jõgeveste mõisa kalmistu** on kalmistu Valgamaal Tõrva vallas Jõgeveste külas. Ajalooliselt jäi kalmistu Viljandimaale Helme kihelkonda. Kalmistu jääb Jõgeveste mõisa südamest linnulennult umbes 1,3 km põhja poole.

Kalmistu rajasid mõisa tollased omanikud Barclay de Tollyd vähemalt pärast väejuht Michael Barclay de Tolly surma 1818. aastal. Kalmistule püstitati 1823. aastal kabel Michael Barclay de Tolly matmiseks, kes suri võõrsil. Kabelit tuntakse ka kui "Barclay de Tolly mausoleumi", selle projekteeris arhitekt Apollon Štšedrin. Kabelist põhja pool on Michael Barclay de Tolly poja Magnuse ja tema abikaasa haud.

Kalmistul on kabeli ja haudade osa väike ning kalmistu põhilise ala moodustab väravast kabelini kulgev allee (algselt oli see nulgudest) ja metsast ümberkujundatud parkmets. Kalmistu kogupindala on umbes 3,3 ha. Pole teada, kas ka kalmistupargi projekti autor on Štšedrin. Sel viisil kujundatud Jõgeveste mõisa kalmistu on üks esimesi kalmistuparke Eestis. 

Kalmistule on teadaolevalt maetud neli inimest, neile lisandub veel II maailmasõja matmispaigas teadmata arv maetuid.

Kalmistu kabelisse maetud
-------------------------

* 1823 – Michael Andreas Barclay de Tolly (1761–1818)
* 1827 – Helene Auguste Eleonore Barclay de Tolly (sündinud von Smitten; 1770–1827)

Kalmistule maetuid
------------------

* 1871 – Michael Barclay de Tolly poeg Ernest Magnus Barclay de Tolly (1798–1871)
* ? – tema abikaasa Leocadie Barclay de Tolly

Kirjandus
---------

* Taavi Pae. Eesti kalmistute kujunemine ja paiknemise seaduspärasused. // Magistritöö Tartu Ülikooli Geograafia Instituudis. Tartu 2002

Välislingid
-----------

* Kultuurimälestis nr 23089 "Barclay de Tolly mausoleumi park"
* Jõgeveste mõisa kalmistu Veljo Ranniku kogus. Muinsuskaitseameti fotokogu
* Kultuurimälestis nr 23090 "Barclay de Tolly mausoleumi valvurimaja"
* Jõgeveste mõis ja selle kalmistu Eesti mõisaportaalis
* Ketlin Sirge. Eesti mõisakalmistud. // Magistritöö Tartu Ülikooli usuteaduskonna võrdleva usuteaduse õppetoolis. Tartu 2013
**Kiirguskeskus** oli aastatel 1996–2009 Keskkonnaministeeriumi haldusalas tegutsenud riigiasutus, mille põhiülesandeks oli kiirguskaitse ja kiirgusseire. 

Kiirguskeskus andis välja kiirgustegevuslubasid, osales vastavateemaliste arengukavade ja programmide koostamisel ja elluviimisel, haldas kiirgusalaseid andmekogusid, jagades ühtlasi vastavateemalist infot, jne.

Ajalugu
-------

Kiirguskeskus alustas tööd 1. jaanuaril 1996. aastal asukohaga Mustamäe tee 33 Tallinnas, mil Eesti Meteoroloogia ja Hüdroloogia Instituudist eraldus radioloogialabori sektsioon. 1996. aasta esimesel poolel koliti uude asukohta aadressiga Kopli tänav 76 Tallinnas. 

1997. aastal liideti Kiirguskeskusega Tervisekaitseinspektsiooni radioloogia töögrupp.

1998-2001 oli Kiirguskeskus ka kiirgusohutuse järelevalveasutus haldusõigusrikkumiste menetlemisel. 2001. aastal anti järelevalvefunktsioonid üle Keskkonnainspektsioonile. 

Kiirguskeskus oli kontaktpunktiks erialase teabe vahetamisel Rahvusvahelise Aatomienergiaagentuuriga.

Direktorid
----------

* 1996–2002: Juhan Kalam
* 2002–2009: Merle Lust

Tegevuse lõpetamine
-------------------

1. veebruarik 2009 liideti Kiirguskeskus koos Riikliku Looduskaitsekeskuse ja Keskkonnaministeeriumi maakondlike keskkonnateenistustega Keskkonnaametiks, mille koosseisus on kiirgusosakond. Keskkonnaameti kiirgusosakonnal on kõik endise Kiirguskeskuse ülesanded.

Viited
------

1. ↑  *Kiirguskeskus 10*. Tallinn: Kiirguskeskus. 2006. Lk 76. ISBN 9985-9592-6-4.

Kirjandus
---------

* Kalam, Juhan 1998. *Eesti Kiirguskeskus.* Tallinn: Kiirguskeskus. 21 lk.
* 2006. *Kiirguskeskus 10*. Tallinn: Kiirguskeskus. 128 lk. ISBN 9985-9592-6-4

Välislingid
-----------

* Koduleht veebiarhiivis
* Kiirguskeskuse põhimäärus (Keskkonnaministri 09.07.2004 määrus nr 90)
* Kiirgusvaldkond Keskkonnaameti kodulehel
Soome Rauma klassi raketikaater, mis on universaalse võimekusega ranniku-meresõjaks
Norra endine Hauk klassi raketikaater, mis oli relvastatud ka torpeedodega
**Kiirkaater** ehk **ründekaater** (inglise k. *Fast Attack Craft – FAC*, saksa k. *Schnellboot*) on kiirekäiguline hästi relvastatud ja seirevahenditega varustatud väiksem sõjalaev-kaater, mis on mõeldud peamiselt ründava iseloomuga meresõjaoperatsioonideks rannikumerel.

Kiirkaatriteks loetakse üldiselt ühtlasi **raketikaatrid** ja **torpeedokaatrid** (ei kasutata tänapäeval), aga ka mõned raskema relvastusega ja kiiremad **patrullkaatrid**.

Iseloomustus tänapäeval
-----------------------

Kiirkaatrid on tänapäeval sageli kasutuses väiksemate riikide merevägede relvastuses enda merealade kaitseks. Need on suurtest ja kulukatest sõjalaevadest märksa odavamad soetada ja ülal pidada, aga rannikulähedasteks tegevusteks operatiivsemad ja mobiilsemad. Kiirkaatrite maksimaalne kiirus on tavaliselt 30–45 sõlme. Autonoomsus on tagasihoidlik ja merekõlbulikkus samuti piiratud, sest kaatrid on mõeldud rannikulähedasteks kiireteks sõitudeks.

Kiirkaatrite ehk ründekaatrite relvastus on võimalikult mitmekesine või universaalne. Relvastuses on tänapäeval peamiselt laevavastased raketisüsteemid, õhutõrjesüsteemid ja allveetõrjesüsteemid koos vastavate seireseadmetega angu radarid ja sonarid. Lisaks on kiirkaatritel reeglina lähivõitluseks automaatkahur ja raskekuulipildujad ning lisaks vajadusel meremiinide veeskamise võime. Enne rakettrelvade kasutuselevõttu olid kiirkaatrite pealveelaevade vastaseks põhirelvaks torpeedod.

Kiirkaatritele paigutatud erinevad süsteemid vajavad väikese aluse kohta üsna suurearvulist meeskonda. Üldjuhul on kiirkaatrite majutus- ja elutingimused tänu ujuvplatvormi väiksusele ja mitmete süsteemide ärapaigutamisest tulenevale majutuskitsikusele minimaalsed.

Vaata ka
--------

* Korvett – kiirkaatrist suurem ja autonoomsem, aga aeglasem sõjalaev
Alexéi Shírov, viiekordne kiirturniiri "Meenutades Paul Kerest" võitja. Esindanud Lätit (2011–2018) ja Hispaaniat
**Rahvusvaheline kiirmaleturniir "Meenutades Paul Kerest"** on Tallinnas 1991. aastast Eesti Spordiseltsi Kalev korraldatav Paul Keresele pühendatud traditsiooniline kiirmaleturniir.

Kiirmaleturniiri "Meenutades Paul Kerest" peetakse iga aasta jaanuaris.

Esimese turniiri võitis Anto Remmel, edestades suurmeistreid Aleksandr Kotšijevit (Venemaa) ja Aivars Ģipslist (Läti). Hiljem on kiirturniiridel kaasa teinud teiste seas eksmaailmameistrid Vassili Smõslov (1996) ja Boriss Spasski (1998), mitmekordne Venemaa meister Pjotr Svidler (2001), Judit Polgár (jagas 2001. aastal Jan Timmani ja Pjotr Svidleri järel 3.–5. kohta), varem MM-tiitlimatši mänginud Nigel Short (jagas 3.–4. kohta 2008. aastal), FIDE eksmaailmameister Aleksandr Halifman (2015) ning Euroopa eksmeister Vladimir Potkin (2017).

Aastatel 1999–2009 korraldati naistele eraldi turniiri. Lisaks põhiturniirile toimuvad veel välkturniir ja kõrvalturniir kiirmales.

| Nr | Aasta | Võitja | Naiste turniiri võitja |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. | 1991 | Eesti Anto Remmel |
| 2. | 1992 | Venemaa Leonid Judassin |
| 3. | 1993 | Eesti Jaan Ehlvest |
| 4. | 1994 | Šveits Viktor Korchnoi |
| 5. | 1995 | Eesti Lembit Oll |
| 6. | 1996 | Ukraina Vassõl Ivantšuk |
| 7. | 1997 | Šveits Viktor Gavrikov |
| 8. | 1998 | Türgi Suat Atalık  Eesti Lembit Oll |
| 9. | 1999 | Leedu Viktoras Gavrikovas | Venemaa Tatjana Stepovaja |
| 10. | 2000 | Ukraina Vassõl Ivantšuk | Venemaa Tatjana Stepovaja |
| 11. | 2001 | Holland Jan Timman | Leedu Viktorija Čmilytė |
| 12. | 2002 | Leedu Viktoras Gavrikovas  Läti Jevgeņijs Svešņikovs | Läti Dana Reizniece-Ozola |
| 13. | 2003 | Venemaa Aleksandr Morozevitš | Rootsi Pia Cramling |
| 14. | 2004 | Hispaania Alexéi Shírov | Gruusia Maia Tšiburdanidze |
| 15. | 2005 | Hispaania Alexéi Shírov | Venemaa Jekaterina Kovalevskaja |
| 16. | 2006 | Ukraina Vassõl Ivantšuk  Venemaa Anatoli Karpov  Usbekistan Rustam Qosimjonov | Läti Ilze Bērziņa |
| 18. | 2008 | Venemaa Vladimir Malahhov | Läti Ilze Bērziņa  Leedu Viktorija Čmilytė |
| 19. | 2009 | Venemaa Aleksei Drejev Venemaa Vassili Jemelin | Saksamaa Elisabeth Pähtz |
| 20. | 2011 | Läti Aleksejs Širovs |
| 21. | 2012 | Läti Aleksejs Širovs |
| 22. | 2013 | Läti Aleksejs Širovs |
| 23. | 2014 | Läti Igors Kovaļenko |
| 24. | 2015 | Holland Sergei Tiviakov |
| 25. | 2016 | Läti Igors Kovaļenko |
| 26. | 2017 | Läti Igors Kovaļenko |
| 27. | 2018 | Venemaa Maksim Tšigajev |
| 28. | 2019 | Ukraina Volodõmõr Onõštšuk |
| 29. | 2020 | Ukraina Juri Kuzubov |
|

Vaata ka
--------

* Paul Kerese mälestusturniir

Välislingid
-----------

* "Meenutades Paul Kerest" varasemaid võitjaid. eestimale.ee
**Lebavere** (18. sajandi Ludwig August Mellini kaardil *Lebbafer*) oli küla Väike-Maarja kihelkonnas, Eipri ja Avispea lähedal.

18. sajandi kaardi järgi oli Lebaveres kõrts.

Lebavere lahing
---------------

Küla juures toimus ööl vastu 8. septembrit 1941 lahing. Surnuid oli punaarmeelaste hulgas 14, haavatuid 5. Vastaspoolelt hukkus metsnik Kaarel Kasesalu, raskelt sai haavata Helmut Green, pihta said juhuslikult metsamaterjalide kaupluse metsaplatsil viibinud metsatöölised, tulistati ka Männisalu küla põldudel töötanud viljalõikajaid. Raskelt sai haavata Juhan Tamm, kes suri 14.09.1941 Rakvere haiglas.

* 1942. aastal, Lebavere lahingu 1. aastapäeval, avati mälestuskivi.
* 1949. aasta kevadel peitis metsavaht E. Ustav kivi maasse, et vältida selle õhkulaskmist. Enne peitmist oli kivi vastupanuliikumise kultuskoht ja soojal ajal olid kivi ees alati lilled.
* 1996. aastal, lahingu 55. aastapäeval, taasavati Lebavere lahingupaigas Kaarel Kasesalu mälestuskivi. See on ka mälestuseks kõigile Lebavere endistele elanikele, kes kannatasid või hukkusid punase terrori läbi ja kelle hauakünkaidki pole teada.

Viited
------

1. ↑  Kaljo Tamm: Lebavere lahing Väike-Maarja vald, aprill 2007
**Lebbeke** on hollandikeelne vald Belgias Flandria piirkonnas Ida-Flandria provintsis.

Asulad
------

Schelde parempoolse lisajõe Denderi kaldail asuv Lebbeke jaguneb järgmisteks osavaldadeks, asulateks ja piirkondadeks: 

| # | Nimi | Pindala(km²) |
| --- | --- | --- |
| I | Lebbeke |  |
| II | Denderbelle | 6,27 |
| III | Wieze |  |

* Lebbeke JumalaemakirikLebbeke Jumalaemakirik
* DenderbelleDenderbelle
* WiezeWieze
* MagistraadihooneMagistraadihoone

Viited
------

1. ↑  Wettelijke Bevolking per gemeente op 1 januari 2018, vaadatud 9.03.2019.

Välislingid
-----------

 Lebbeke – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Koduleht (hollandi keeles)

Ida-Flandria provintsi vallad

Aalst | Aalter | Assenede | Berlare | Beveren | Brakel | Buggenhout | De Pinte | Deinze | Denderleeuw | Dendermonde | Destelbergen | Eeklo | Erpe-Mere | Evergem | Gavere | Gent | Geraardsbergen | Haaltert | Hamme | Herzele | Horebeke | Kaprijke | Kluisbergen | Knesselare | Kruibeke | Kruishoutem | Laarne | Lebbeke | Lede | Lierde | Lochristi | Lokeren | Lovendegem | Maarkedal | Maldegem | Melle | Merelbeke | Moerbeke | Nazareth | Nevele | Ninove | Oosterzele | Oudenaarde | Ronse | Sint-Gillis-Waas | Sint-Laureins | Sint-Lievens-Houtem | Sint-Martens-Latem | Sint-Niklaas | Stekene | Temse | Waarschoot | Waasmunster | Wachtebeke | Wetteren | Wichelen | Wortegem-Petegem | Zele | Zelzate | Zingem | Zomergem | Zottegem | Zulte | Zwalm
**Vardja külanõukogu** oli külanõukogu Eesti NSV-s aastatel 1945–1954. Külanõukogu halduskeskus asus Vana-Koiola asunduses.

Vardja külanõukogu moodustati Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 13. septembri 1945 seadlusega Võrumaa Laheda valla koosseisus. Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 26. septembri 1950 seadlusega Laheda vald likvideeriti ja Vardja külanõukogu territoorium arvati Põlva rajooni koosseisu.

Külanõukokku kuulusid Vardja asundus, Ortuse, Koiola, Vana-Koiola, Tilsi, Lahe, Himma, Joosu ja Mõrgi küla.

Vardja külanõukogu likvideeriti Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 17. juuni 1954 seadlusega. Selle alad liideti Mustajõe külanõukoguga.

Viited
------

1. ↑  Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi seadlus "Võru maakonna valdades küla töörahva saadikute nõukogude moodustamise kohta". Eesti NSV Teataja, 1945, 33, 520
2. ↑  Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi seadlus "Maarajoonide moodustamise kohta Eesti NSV-s". Eesti NSV Teataja, 1950, 11, 114
3. ↑  Rahvusarhiiv. Haldusüksused. Vardja külanõukogu (1945–1954)[*alaline kõdulink*]
4. ↑  Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi seadlus Eesti NSV külanõukogude ühendamisest. Eesti NSV Teataja, 1954, 10, 104
Vardzia kaljud ja koopad

Vardzia (Gruusia)Vardzia
Vardzia (Gruusia)

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Vardzia** |

**Vardzia** (gruusia keeles: ვარძია) on 12.–13. sajandil Kura jõe kaldakaljusse rajatud koobaskloostri ja -linna kompleks Lõuna-Gruusias, Ahhalkhalakhi linnast 60 km kaugusel. 

Vardzia koobaslinn on rahvuslik kultuurimälestis ja Gruusia üks külastatumaid vaatamisväärsusi. 

Aastal 1893 sai Vardziast vabaõhumuuseum. 1999. aastast on Vardzia taas tegutsev klooster.

Vardzia koopad rajati 12. sajandil Gruusia kuningriigi valitseja Giorgi III käsul kindluseks ja sõjaliseks kompleksiks, mis aga muudeti usuliseks keskuseks tema tütre, kuninganna Tamari poolt 1185. aastal. Sinna rajati klooster ja koobastest kasvas välja 50 000 elanikuga linn. Mitmesaja ruumi, kambri ja koridoriga iidne koobaslinn laiub jõe kaldal 900 meetri pikkuselt. Koobastik ulatub kuni 50 m sügavusele maa alla. Linnal on kokku 13 tasandit või korrust. Läbi aegade on linna üles ehitanud paljud Gruusia valitsejad. Vardzia oli Gruusia tähtis kultuuri- ja hariduskeskus, kus kirjutati raamatuid. Selles oli umbes 600 erineva otstarbega ruumi: kirikud, kabelid, eluruumid, keldrid, saunad, hoiupaigad, raamatukogud jne. Keskajal olid koopad ja klooster varjupaigaks sissetungijate ja vallutajate eest.

1283. aastal hävitas võimas maavärin koobaslinna välimuse, seinad, trepid ja galeriid ning muistsest Vardziast järele jäänud rajatisest on praegu ehk raske aru saada. Kompleksi keskuseks on tempel, mille seintel säilinud vanad freskod on jäädvustanud mitmete ajastute valitsejad. Ajaloolaste hinnangul oli klooster väga jõukas, isegi pannid olid valmistatud kullast ja hõbedast ning ikoonid ja ristid olid kalliskividega kaunistatud.

Vardzia banner

Viited
------

1. 1 2 3 4  Gruusia aarded: Vardzia koobaslinn[*alaline kõdulink*] Travel Dreams, 27. oktoober 2015. Loetud 18.5.2017.
2. ↑  Riina Luik. Gruusia mu arm. Reisijuht, 24. juuli 2013. Loetud 18.5.2017.
3. ↑  Kas teadsid Andmoments.com. Loetud 18.5.2017.
4. 1 2  Gruusia - suur ringreis Musta mereni www.germalo.ee Loetud 18.5.2017.
**Vardja** on küla Harju maakonna Kose vallas Vardja–Ravila tee ääres.

Külast voolab läbi Vardja oja, mis suubub küla põhjaosa läbivasse Pirita jõkke.

Eesti NSV ajal asus Vardjas ENSV Tsiviilkaitse staabi linnaväline juhtimispunkt koos sidesõlmega sidesõlm nr. 68315, linnasisene vabariiklik juhtimispunkt asus Tallinnas Rannamäe tee 1. ENSV juhtkonna linnaväline juhtkonnavarjend asus Kosel Kutsekeskkool nr 40 hoovis.

Külas asus Tallinna Üksik-Päästekompanii ja asub Päästeameti logistikakeskus.

Küla lõunaosa läbib Tallinna–Tartu maantee. Küla loodenurgas kulgevad Kose sanatooriumi tee ja Kose–Ravila–Nõmbra tee.

Viited
------

1. ↑  Maa-amet, vaadatud 21.11.2020.
2. ↑  Statistikaamet, vaadatud 10.11.2020.
3. ↑  Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
4. ↑  Sõjaväestatud päästeüksuste põhimääruste kinnitamine. Tallinna Üksik-Päästekompanii põhimäärus, RTL 1998, 220, 876

Kose valla lippKose valla lipp
Kose valla asulad

**Alevikud:** Ardu | Habaja | Kose | Kose-Uuemõisa | Ravila   

**Külad:** Aela | Ahisilla | Alansi | Harmi | Kadja | Kanavere | Kantküla | Karla | Kata | Katsina | Kirivalla | Kiruvere | Kolu | Krei | Kuivajõe | Kukepala | Kõrvenurga | Kõue | Laane | Leistu | Liiva | Lutsu | Lööra | Marguse | Nutu | Nõmbra | Nõmmeri | Nõrava | Ojasoo | Oru | Pala | Palvere | Paunaste | Paunküla | Puusepa | Rava | Raveliku | Riidamäe | Rõõsa | Saarnakõrve | Sae | Saula | Silmsi | Sõmeru | Sääsküla | Tade | Tammiku | Triigi | Tuhala | Uueveski | Vahetüki | Vanamõisa | Vardja | Vilama | Virla | Viskla | Võlle | Äksi
|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Varduva** |

**Varduva** on jõgi Leedu põhjaosas, Venta jõe vasakpoolne lisajõgi.
Jõe pikkus on 96 km ja valgla on 590 km², jõe lang on 0,88 m/km. Varduva suubub Ventasse 182,5 kilomeetri kaugusel selle suudmest.

Varduva algab Skuodase rajoonist Barstyčiai alevi lähistelt. Algul voolab see kagusse, kuid Plungė rajoonis Žemaičių Kalvarija pöörab see põhja poole ja läbib Mažeikiai rajooni. Seda linna all suubub Varduvasse selle suurim lisajõgi Sruoja. Edasi läbib jõgi Renavase küla. Enne Ventasse suubumist asub jõe vasakul kaldal As ORLEN Lietuva naftatöötlemistehas. Suurim asula jõe kaldal on Seda linn.

Varduva läbib ülemjooksul ja keskjooksul Žemaitija rahvusparki. Jõe ülemjooks on maaparandustööde käigus õgvendatud. Varduval on kolm paisjärve: Renavase mõisa juurde rajatud hüdroelektrijaama oma (31 ha), Ukrinai paisjärv ja Juodeikiai paisjärv (276 ha). 

Varduva jõe kohalikud nimekujud on *Vardava* ja *Sedula*.

Välislingid
-----------

* Varduva jõest
Margus Meinart
**Margus Meinart** (sündinud 2. novembril 1969 Tartus) on eesti kunstnik ja kunstiõpetaja.

Margus Meinart õppis 1989–1993 Eesti Humanitaarinstituudis, 1991–1996 Konrad Mägi Ateljees, 1994–1995 Norras Nansenskolenis, 2002–2004 Tartu Kõrgemas Kunstikoolis. 2020 omandas Tartu Ülikoolis haridusteaduste magistrikraadi. Töö teemaks oli "Kunstnik-kunstiõpetaja kogemused loomingulise ja pedagoogilise tegevuse ühitamisel Tartu kunstikoolide õpetajate näitel".

Meinart juhatab 2021. aastast Kõrgema Kunstikooli Pallas maaliosakonda.

Ta on Tartu Kunstnike Liidu ja Eesti Maalikunstnike Liidu liige. Samuti on ta Konrad Mägi Ateljee Seltsi liige.

* "Linn 13""Linn 13"
* "Autoportree""Autoportree"

Viited
------

1. ↑  Kunstnik - kunstiõpetaja kogemused loomingulise ja pedagoogilise tegevuse ühitamisel Tartu kunstikoolide õpetajate näitel
2. ↑  Maaliosakond Kõrgem Kunstikool Pallas (vaadatud 16. oktoobril 2021).
3. ↑  Liikmed Tartu Kunstimaja / Tartu Art House (vaadatud 16. oktoobril 2021).
4. ↑  Liikmed Eesti Maalikunstnike Liit (vaadatud 25. oktoobril 2021).

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Margus Meinart** |

* Koduleht
* Margus Meinart NOARI kodulehel
* "Margus Meinart: Pallas on minu loomingut ehk liigagi palju mõjutanud" ERR, 21. veebruar 2018
|  |
| --- |
|  |
| Medalikohad |
| Maailmameistrivõistlused |
| **Kuld** | 2004 | jäähoki |
| **Kuld** | 2007 | jäähoki |

**Justin Craig Williams** (sündinud 4. oktoobril 1981 Cobourgis Ontarios) on endine Kanada jäähokimängija (parem ääreründajana)

2000. aastal valis Philadelphia Flyers ta NHL-i *draft* '​is endale 28. valikuna. Enne seda mängis ta noorteliiga Ontario Hockey League'i klubis Plymouth Whalers.

NHL-i karjääri alustaski ta Flyersis, kus mängis kokku neli hooaega. Hooaja 2003–04 teises pooles liitus ta Carolina Hurricanesiga. Hooajal 2004–05 toimunud NHL-i tööseisaku tõttu mängis ta ühe hooaja Rootsi kõrgliiga klubis Luleå. Pärast seda mängis ta Hurricanesi ridades veel neli hooaega, liitus siis Los Angeles Kingsiga, kuhu jäi seitsmeks hooajaks, ning mängis enne 2017. aastal Hurricanesiga taasliitumist hooaegadel 2015–16 ja 2016–17 Washington Capitalsis. Aastatel 2018–2019 oli Williams Hurricanesi kapten.

Ta võitis Stalney karika kolmel korral: 2006. aastal Hurricanesiga ning aastatel 2012 ja 2014 Kingsiga. Ta mängis NHL-i väljalangemismängudes üheksa korral seeria seitsmendas mängus ning tema meeskond väljus kaheksal korral neist võitjana. Ta on seeria seitsmendates mängudes löönud seitse väravat, millega ta jagab Glenn Andersoni NHL-i rekordit. Lisaks kuulub Williams on seitsmendates mängudes enim punkte kogunud mängija – 15. Tänu sellele sai Williams hüüdnime "Mr. Game 7." 2014. aastal pälvis ta Kingsi ridades mängides väljalangemismängude väärtuslikumale mängijale antava Conn Smythe Trophy. 2007. aastal valiti ta NHL-i tähtede mängule.

Kanada jäähokikoondise koosseisus tuli ta maailmameistriks 2004. ja 2007. aastal.

Karjääri lõpetamisest teatas Williams 2020. aasta oktoobris.

Viited
------

1. ↑  "Justin Williams announces retirement". Carolina Hurricanes. 8.10.2020. Vaadatud 18.12.2020

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Justin Williams** |

* Justin Williams NHL.com lehel
* Justin Williams hockeydb.com lehel
Justinas Marcinkevičius
**Justinas Marcinkevičius** (10. märts 1930 – 16. veebruar 2011) oli leedu luuletaja, näitekirjanik ja tõlkija.

Ta lõpetas 1954. aastal Vilniuse Ülikooli leedu keele ja kirjanduse erialal.

Ta kuulus alates 1957. aastast NLKP-sse. 1980. aastate lõpul kuulus ta Sąjūdise initsiatiivgruppi.

Justinas Marcinkevičiuse esimene luulekogu ilmus aastal 1955. Ta tõlkis leedu keelde muu hulgas "Kalevipoja" ja "Kalevala". Ta on tõlkinud ka vene kirjanike Aleksander Puškini ja Sergei Jessenini teoseid. 

Justinas Marcinkevičius oli Leedu Teaduste Akadeemia akadeemik.

Tema surma puhul kuulutati Leedus välja kahepäevane lein.

Tunnustus
---------

* 2001 Balti Assamblee kirjanduspreemia ("Carmina minora")
* 2004 Valgetähe II klassi teenetemärk
* Vytautas Suure orden
* Gediminase orden
* 1957, 1969 Leedu NSV riiklik preemia

Teoseid eesti keeles
--------------------

* "Mänd, mis naeris", Loomingu Raamatukogu 1963
* "Katedraal", draama 10 laulus Eesti Raamat 1980
* "Mindaugas", Eesti Raamat 1988, ISBN 5450002947
* "Mažvydas", värssdraama Eesti Raamat 1991
* "Carmina minora", Tuum 2003, ISBN 9985802624

Viited
------

1. ↑  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 4568

Välislingid
-----------

* Ilves: Justinas Marcinkevičius oli Eesti rahva hea sõber
* Leedu leinab suurmees Justinas Marcinkeviciust
|  |
| --- |
|  |
| Medalikohad |
| Suveolümpiamängud |
| **Pronks** | 2008 | jalgpall |

**Lucas Pezzini Leiva** (sündinud 9. jaanuaril 1987 Dourados) on Brasiilia jalgpallur, kes mängib kaitsva poolkaitsjana Brasiilia esiliigaklubis Grêmio.

Ta alustas klubikarjääri Brasiilia klubis Grêmio, mille põhimeeskonnas debüteeris ta 2005. aastal. 2006. aastal mängis ta Grêmioga Brasiilia kõrgliigas, kus sai sel hooajal kirja neli väravat. Hooaja lõpus valiti Lucas Brasiilia kõrgliiga ajaloo noorima mängijana liiga hooaja väärtuslikumaks mängijaks, lisaks valiti ta liiga hooaja sümboolsesse koosseisu.

2007. aasta juulis siirdus ta viie miljoni naelsterlingi eest Inglismaa kõrgliigaklubisse Liverpool. Liverpoolis mängis ta kokku kümme hooaega, võites 2012. aastal klubiga Inglismaa liigakarika. Ainsa värava lõi ta Inglismaa kõrgliigas 3. mail 2009 mängus Newcastle Unitedi vastu. 2011. aastal valiti ta Liverpooli hooaja parimaks mängijaks.

2017. aasta juulis liitus ta Itaalia kõrgliigaklubiga Rooma Lazio. Lazios mängis ta viis hooaega ning võitis klubiga korra Itaalia karikavõistlused ja kaks korda Itaalia superkarika.

2022. aasta juunis naasis ta Grêmiosse.

2007. aastal tuli Lucas Brasiilia kuni 20-aastaste koondisega Lõuna-Ameerika omavanuste meistriks. 2008. aasta suveolümpiamängude jalgpalliturniiril võitis ta Brasiilia olümpiavõistkonnaga pronksmedali. Brasiilia jalgpallikoondises mängis ta aastatel 2007–2013 kokku 24 korda. Ta kuulus Brasiilia koondisse 2011. aasta Copa Américal.

Tema onu Leivinha on endine jalgpallur.

Saavutused
----------

Grêmio
* Campeonato Brasileiro Série B: 2005
* Campeonato Gaúcho: 2006, 2007

Liverpool
* Football League Cup: 2011–12; Teine koht: 2015–16
* UEFA Euroopa Liiga: Teine koht 2015–16

Lazio
* Coppa Italia: 2018–19
* Supercoppa Italiana: 2017, 2019

Viited
------

1. ↑  "Lucas Leiva retorna ao Grêmio como novo reforço para a temporada" (portugali). Grêmio. 27.6.2022. Vaadatud 27.6.2022.

Välislingid
-----------

 Lucas Leiva – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Kunagise Väätsa mõisa peahoone
**Väätsa mõis** (saksa keeles *Waetz*) oli rüütlimõis Türi kihelkonnas Järvamaal. Nüüdisajal jääb kunagine mõis Türi valda Järva maakonnas.

Mõisa keskus asus Väätsa külas.

Ajalugu
-------

Väätsa mõisa rajas 1620.–1630. aastatel Magnus von Nieroth, kelle ümbruskaudsed maad oli Gustav II Adolf 20. juunil 1621 läänistanud. 1686. aastal pantis Anna Elisabeth von Nieroth mõisa Klaus Johann von Baranoffile, kes hiljem selle päriseks ostis. Baranoffide kätte jäi mõis umbes kaheks sajandiks.

1870. aastal ostis mõisa Karl Johann von Seidlitz. Viimane võõrandamiseelne omanik oli Johann Anton von Seidlitz.

Mõisakompleks
-------------

Mõisakeskus ehitati esinduslikumalt välja 18. sajandil või 17. sajandi lõpus. Rajati sümmeetriline, eri kõrgustel asuvate terrassidega barokkstiilis prantsuse park. Tõenäoliselt asus pargi ühes otsas mõisa peahoone, teises otsas aga ringikujuline saarega tiik.

Aastail 1796–1800 rajati uus varaklassitsistlik härrastemaja. Hoone rajati kõrgele soklile ning seda ilmestavad ümarad välisnurgad, hammaslõikega karniisid ja kolmnurkfrontooniga keskrisaliit mõlemal pool maja.

Mõisa rajati ka hulk kõrvalhooneid, mis paiknesid hajali ega olnud orienteeritud härrastemaja ega selle esise platsi järgi. Härrastemajaga samal ajal rajati tõenäoliselt ka kaarakendega ait ja tall-tõllakuur. Aita kaunistas ka nelja sambaga katusealune. Mõlemad hooned on säilinud, kuid tugevalt ümberehitatud kujul.

Seidlitzide ajal rajati historitsistlikke kõrvalhooneid. Neist olulisemad olid viinavabrik (tänapäevaks hävinud) ja karjakompleks.

Härrastemajas tegutseb 1925. aastast kool, ning praegugi kasutab seda Väätsa Põhikool. Kooli tarbeks rajati kunagisele mõisa peahoonele 1970. aastatel juurdeehitis. 2010–2011 toimusid hoones ja pargis suured restaureerimistööd.

Tall-tõllakuuris tegutseb külalistemaja Vana Tall.

Pildid
------

* KarjalautKarjalaut
* ParkPark

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Väätsa mõisast Eesti mõisaportaalis

Välislingid
-----------

* Väätsa Mõis



Türi kihelkond

**Kirik**: Türi kirik  

**Mõisad**: Hundisaare mõis | Kirna mõis | Kolu mõis | Kärevere mõis | Kõltsi mõis | Laupa mõis | Liivamäe mõis | Lokuta mõis | Mäeküla mõis | Nehatu mõis | Oisu mõis | Pakasmäe mõis | Piiumetsa mõis | Poaka mõis | Päri mõis | Reopalu mõis | Rikassaare mõis | Roovere mõis | Röa mõis | Siugumetsa mõis | Särevere mõis | Taikse mõis | Tedre mõis | Tori mõis | Türi mõis | Türi kirikumõis | Türi-Alliku mõis | Vahastu mõis | Varmassaare mõis | Vissuvere mõis | Väätsa mõis | Ülejõe mõis
**Vääveldioksiid** (keemiline valem **SO2**) on ühest väävli ja kahest hapniku aatomist koosneva molekuliga oksiid.

Vääveldioksiid on normaaltingimustel värvitu gaas. Sellel on terav lõhn, mida võib tunda näiteks tuletiku süütamisel.

Vääveldioksiid tekib väävli ja sulfiidide põlemisel. Vees lahustudes moodustab väävlishappe (H2SO3).

Vääveldioksiidi tekib nii looduslike protsesside kui ka inimtegevuse tulemusena. Peamiseks vääveldioksiidi allikaks on vulkaanid, nende arvele langeb umbes pool loodusliku tekkega vääveldioksiidist. Lisaks tekib teda metsatulekahjude ja ainevahetuse käigus. Kõik fossiilkütused sisaldavad väävlit, mistõttu moodustub vääveldioksiid nende põletamisel.

Vääveldioksiid on inimesele mürgine ning teda peetakse üheks olulisemaks saastegaasiks. Vihmapiiskades lahustunud vääveldioksiid põhjustab happesademeid. Inimesele ohutuks vääveldioksiidi kontsentratsiooniks õhus loetakse 0,03 ppm.

Vaata ka
--------

* vääveltrioksiid
* väävli oksiidid
* solfataar

Viited
------

1. 1 2  Schlager, N. Weisblatt, J. Newton D. E. & Montney, C. B. (2006). Chemical Compounds. U·X·L. Lk 819. ISBN 1414401507
2. ↑  Karik, H. & Truus, K. (2003). Elementide keemia: ülikooliõpik anorgaanilisest keemiast. Ilo. Lk 480. ISBN 9985574990
3. ↑  Schlager, N. Weisblatt, J. Newton D. E. & Montney, C. B. (2006). Chemical Compounds. U·X·L. Lk 821. ISBN 1414401507
4. ↑  Schlager, N. Weisblatt, J. Newton D. E. & Montney, C. B. (2006). Chemical Compounds. U·X·L. Lk 822. ISBN 1414401507
**Väätsa vald** oli vald Järva maakonnas aastail 1939–1950. Vallamaja asus Väätsa külas.

Eesti valdade kaart. Musta kontuuriga vanad vallapiirid, punasega 1939. aastal moodustatud vallad
1. aprillil 1939 oli vallas 1978 elanikku.

1939. aasta vallareform
-----------------------

Vald moodustati 1939. aasta vallareformiga Väätsa valla – maa-alast, mis moodustus: a) senise Väätsa valla maa-alast, välja arvatud Prääma asunduse ja Purdi metskonna Paide metsandiku kvartaalide nr. 66 ja 67 maa-alad; b) senise Vahastu valla kirdepoolse metsa maa-alast kuni Vahastu ja Väätsa mõisade piirini; c) senise Kirna valla Saare küla ja Siugumetsa, Laiaru ning Alliku talude maa-aladest.

Detsembris 1939 valiti tagasi senine Väätsa vallavanem Eduard Mikser 11 poolt- ja 1 vastuhäälega, abivallavanemateks valiti August Silm ja Johannes Sutting.

Külanõukogude moodustamine ja valla likvideerimine
--------------------------------------------------

1945 augustis moodustati Väätsa vallas Lõõla külanõukogu keskusega Lõõla külas, Piiometsa külanõukogu keskusega Piiometsa külas ja Väätsa külanõukogu keskusega Väätsa külas. 1950. aastal Väätsa vald likvideeriti. Väätsa ja Lõõla külanõukogu alad arvati Paide rajooni koosseisu, Piiometsa külanõukogu arvati Türi rajooni koosseisu.

Viited
------

1. ↑  Maa-ameti kaardirakendused
2. ↑  Väljavõte 776. Vabariigi Presidendi otsusest nr. 88. Riigi Teataja, nr. 87, 14 oktoober 1938
3. ↑  Uus vallavanem Paide vallas. Rahvaleht, 13. detsember 1939, nr. 293, lk. 6.
4. ↑  Eesti NSV Teataja, 1945, 35, 544
5. ↑  Eesti NSV Teataja, 1950, 11, 114
**Marjalutikas** (*Dolycoris baccarum*) on kilplutiklaste sugukonda kuuluv vaegmoondega putukaliik. Ta on laialt levinud põhjapoolkera metsavööndis. Eestis tavaline.

Marjalutikas on 10...15 mm pikkune tugev ning kolmnurkse kilbiga kaetud laia ja lapiku kehaga putukas. Marjalutika seljal on selgepiiriline peamiselt rohekates ja punakaspruunides toonides muster. Selle pinda ilmestavad väikesed mustad täpid. Lutika kattetiibade tipud on kilejad ja paiknevad puhkeolekus teineteise peal. Alakehal ja jäsemetel on peened, ainult luubi abil nähtavad karvakesed. Tundlad koosnevad vahelduvate tumedate ja heledate vöötidega pikkadest lülidest. Jäsemed on helepruunid. Tal on keha alla suunatud lüliline iminokk, mille sees paiknevad pisteharjased. Need surub ta mahla imemiseks taime kudedesse.

Lutikas toitub taimede mahlast; ta võib elada nii puudel, põõsastel kui ka rohttaimedel, kasutades toitumiseks nii lehti kui ka marju. Häirimisel eritab marjalutikas enesekaitseks vinanäärmetest ebameeldiva lõhna ja maitsega vedelikku. Näärmed paiknevad lutika rindmikus ning avanevad külgedel. 

Marjalutikas muneb oma munad mitmekaupa lehtede pinnale.

Marjalutika valmik on Eestis levinud kogu suve jooksul, eriti aga suve teisel poolel. Marjaga koos suhu sattunud lutika tunneb igaüks eksimatult ära iseloomuliku väga ebameeldiva nn lutikamaitse järgi.

Välislingid
-----------

* Marjalutikas andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes

Marjalutika munad ja vastsed
Marjalutikad

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Marjalutikas** |
**Stöhhiomeetria** on keemia osa, mis käsitleb keemiliste valemite ja reaktsioonivõrrandite tuletamist ning nendel valemitel ja võrranditel põhinevaid ainehulkade arvutusi.

Igale keemilisele ühendile vastab kindel elementkoostis, s.t. erinevate elementide aatomite suhe molekulis on kindel ja väljendatav üksnes täisarvudes. Mõeldud on siin naturaalarve, jättes 0 välja. Kui molekuli keemilises valemis mõnel elemendil arv puudub, tähendab see, et selle elemendi aatomeid molekulis on 1. Näiteks ammoniaagi NH3 *koostise stöhhiomeetria* on 1: 3, s.t. ühe molekuli (või mooli) ammoniaagi koostises on üks lämmastiku aatom (või 1 mool lämmastiku aatomeid) ja 3 vesiniku aatomit (või 3 mooli vesinikku). Võttes lisaks stöhhiomeetriale arvesse elementide aatommassid saame ammoniaagi koostise kilogrammides: 14 kg lämmastikku ja 3 kilogrammi vesinikku annavad 17 kg ammoniaaki.

Keemilises reaktsioonis reagentide molekulid reageerivad teatud kindlas suhtes - üks ühele, kaks ühele jne. Kuna reaktsioonis ainet ei teki ega kao ja üks keemiline element ei muutu teiseks, siis iga elemendi hulk reaktsioonis säilib. *Reaktsiooni stöhhiomeetria* näitab ainete reaktsioonis osalemise kvantitatiivset suhet. Näiteks ammoniaagi moodustumise tasakaalustatud reaktsioonivõrrand: 

N2 + 3H2 = 2NH3
*Stöhhiomeetriakordajad* reaktsioonis näitavad lähteainete või saaduste hulka moolides. 
Siin üks mool lämmastikku reageerib kolme mooli vesinikuga ja saadakse 2 mooli ammoniaaki. Selle reaktsiooni stöhhiomeetria on 1:3:2, mis näitab protsessis osalevate molekulide suhet ja naturaalarvusid 1, 3 ja 2 nimetatakse **stöhhiomeetrilisteks koefitsientideks** ehk stöhhiomeetrilisteks kordajateks.

Oletades, et keemiline reaktsioon toimub lõpuni, siis optimaalset reagendi hulka, nimetatakse **stöhhiomeetriliseks hulgaks** ehk keemiliselt ekvivalentseks hulgaks.

Arvutame kui palju tekib süsinikdioksiidi ühe kg puhta süsiniku täielikul põlemisel: 

C + O2 = CO2
Arvestades ainete molekulmasse, saame et 1 mool (12,01 g) süsinikku annab ühe mooli (44,01 g) süsinikdioksiidi, siis 1 g süsinikku annab 44,01:12,01 = 3,665 g süsinikdioksiidi (Avogadro seaduse põhjal on see 3,665•22,4:44,01=1,865 liitrit süsinikdioksiidi).

Stöhhiomeetrilised võrrandid ei kajasta reaktsioonimehhanismi ega elementaarreaktsioone.

Stöhhiomeetria teoreetilise aluse annavad massi jäävuse seadus, koostise püsivuse seadus, kordsete suhete seadus (Daltoni seadused), Gay-Lussaci seadus ja Avogadro seadus.

Peale stöhhiomeetrilistele reeglitele alluvate keemiliste ühendite (daltoniidide) tuntakse ka mittestöhhiomeetrilisi ühendeid (bertolliide).

Vaata ka
--------

* Reaktsioonivõrrand
* Keemia seadused
* Saagis
**Aacheni linnapiirkond** (saksa: *Städteregion Aachen*) on haldusüksus Saksamaa Nordrhein-Westfaleni liidumaa lääneosas.

Ajalugu
-------

Kambachi loss Eschweileris
21. oktoobril 2009 moodustus endisest Aacheni kreisist (*Kreis Aachen*) ja Aacheni linnast *Städteregion Aachen*. See on esimene *Städteregion*, mis moodustati Nordrhein-Westfalenis. Selle staatus sarnaneb Hannoveri regiooni (*Region Hannover*) omaga Alam-Saksimaal selles, et Aacheni linna võim on veidi väiksem kui kreisivabadel linnadel (*Kreisfreie Stadt*).

Endine Aacheni kreis loodi 1975. aastal Nordrhein-Westfaleni kreiside reorganiseerimise käigus, kui ühendati eelmised kreisid (*Landkreise*) Aachen ja Monschau ning mõned osad Düreni, Jülichi ja Schleideni kreisidest, samuti Selfkanti kreis, samas osa endisest kreisist liidendati kreisivaba linna Aacheniga.

*Landkreis Aachen* oli moodustatud 1816. aastal kahest Prantsuse kantonist Burtscheidist ja Eschweilerist, keskuseks sai Burtscheid. 1897. aastal liideti Burtscheid Aacheni linnaga, kuid kreisi halduskeskus jäi sinna, kuigi see ei olnud enam kreisi osa.

Geograafia
----------

Geograafiliselt hõlmab kreis osa Eifeli mägedest lõunas ja Alam-Reini madaliku.

Linnad ja vallad
----------------

Linnad ja vallad Aacheni linnapiirkonnas
Linnad
1. Aachen
2. Alsdorf
3. Baesweiler
4. Eschweiler
5. Herzogenrath
6. Monschau
7. Stolberg
8. Würselen

Vallad
1. Roetgen
2. Simmerath

Viited
------

1. ↑
Minski traktoritehas on linnaosa rajamise põhjuseks
**Traktoritehase linnak** (vene keeles *Traktorozavodskoi posjolok*, valgevene keeles *Traktarazavodzki pasiołak*, transkribeerituna **Traktarazavodski pasjolak**) on Minski linnaosa, mis asub linna idaosas Partyzanski rajooni territooriumil.

Linnaosa peamine ettevõte on Minski Traktoritehas. Linnaosal on oma kultuurimaja ja raamatukogu. Haridust annavad kolm keskkooli ja lastemuusikakool, lisaks töötab seal mitu kutsehariduskooli. Linnaosal on ka kaks polikliinikut ja perekonnaseisuameti osakond. Linnaosa ühendavad ülejäänud Minskiga nii trammid kui ka trollibussid, seal asub ka üks Minski metroo jaam.

Ajalugu
-------

Linnaosa kohal asus varem Arhierei Tuka nime kandev talu, mis kuulus 19. sajandil Minski piiskop Antonile. 1939. aastal otsustati sinna rajada pommitajaid tootev tehas, ent valmida jõudsid vaid mõned angaarid, seejärel katkestas tööd aga Saksa vägede sissetung.

Linnakut asuti rajama 1946. aastal. Kohe pärast sõja lõppu hakati lennukitehase asemele rajama traktoritehast ja see avati 29. mail 1946. Suur tööstusettevõte vajas suurel hulgal tööjõudu (ka tänapäeval on seal üle 17 000 töölise) ja nii ehitati selle juurde töölislinnak, kuhu kavandati ka vajalikud teenindusettevõtted. Rajooni projekteeris Zinovi Rozenfeld. Ehitusel osalesid ka saksa sõjavangid ning mõned sealsed hooned on sakslaste projekteeritud.

Linnaossa oli ette nähtud ohtralt haljastada ning sinna püstitati mitmeid skulptuure. Algselt projekteeritud hooned olid valdavalt kahekorruselised, hiljem lisandusid nelja- ja viiekorruselised hruštšovkad.

Kuna hooned on rajatud suuremalt jaolt ühel perioodil, on nad ka ühesuguses seisukorras. Juba 2011. aastal arutati linnaosa renoveerimise vajadust, ent rajooninõukogu võttis sellekohase otsuse vastu alles 2014. aastal.

Viited
------

1. ↑  Раман Абрамчук. "Атмасферныя" мясціны сталіцы: жылы пасёлак трактарнага завода
2. ↑  Александр Ружечка, Виктор Корбут. До основанья. А зачем? История посёлка МТЗ
3. ↑
4. ↑  Камуністычны шарм пасёлка трактарнага завода
5. ↑  Перечень объектов капитального ремонта жилищного фонда. УП ЖРЭО Партизанского района

Välislingid
-----------

* Linnaosa mitteametlik koduleht