recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Michael O'Neill (2019)
**Michael Andrew Martin O'Neill** (sündinud 5. juulil 1969 Portadownis) on Põhja-Iirimaa jalgpallitreener ja endine mängija (poolkaitsja).

Ta alustas klubikarjääri 1984. aastal Coleraine'is. Klubikarjääri jooksul mängis ta põhiliselt Inglismaal ja Šotimaal, sealhulgas Inglismaa klubides Newcastle United (1987–1989) ja Wigan Athletic (1998–2000) ning Šotimaa klubides Dundee United (1989–1993) ja Hibernian (1993–1996).

Põhja-Iirimaa jalgpallikoondisse kuulus O'Neill aastatel 1988–1996. Ta mängis koondises 31 ametlikus kohtumises ja lõi neli väravat.

O'Neill alustas tööd treenerina 2006. aastal. Aastatel 2006–2008 oli ta Šotimaa tugevuselt kolmanda liiga klubi Brechin City peatreener. Seejärel aastatel 2009–2011 Iirimaa kõrgliigaklubi Shamrock Roversi peatreener.

Alates 2011. aasta detsembrist kuni 2020. aasta aprillini oli ta Põhja-Iirimaa koondise peatreener. Tema juhtimisel jõudis Põhja-Iirimaa 2016. aasta Euroopa meistrivõistlustele, kus pääseti kaheksandikfinaali.

2019. aasta novembris määrati O'Neill Inglismaa esiliigaklubi Stoke City peatreeneriks.

Viited
------

1. ↑  "Michael O'Neill: Stoke City appoint Northern Ireland boss as new manager". *BBC Sport*. Vaadatud 8. novembril 2019.

| * v
* r
Põhja-Iirimaa koondis  –  UEFA Euro 2016 |
| --- |
| 

* 1 McGovern
* 2 McLaughlin
* 3 Ferguson
* 4 McAuley
* 5 J. Evans
* 6 Baird
* 7 McGinn
* 8 Davis (c)
* 9 Grigg
* 10 Lafferty
* 11 Washington
* 12 Carroll
* 13 C. Evans
* 14 Dallas
* 15 McCullough
* 16 Norwood
* 17 McNair
* 18 Hughes
* 19 Ward
* 20 Cathcart
* 21 Magennis
* 22 Hodson
* 23 Mannus
* Treener: O'Neill

 | Põhja-Iirimaa |
Aili Jürgenson koolitüdrukuna, kelle NKVD arreteeris 1946
**Aili Jõgi** (kuni 1958. aastani **Aili Jürgenson**; 24. mai 1931 Tallinn – 9. august 2017) oli Eesti vabadusvõitleja, laskesportlane ja treener.

Tõnismäe monumendi õhkulaskmine
-------------------------------

Koos kooliõe Ageeda Paaveliga lasi ta 8. mail 1946 õhku Tallinna vallutamisel langenud punaarmeelastele pühendatud puust monumendi Tõnismäe haljakul. Koolitüdrukud tabati. Aili oli oma 15. sünnipäeval Pagari tänava NKVD maja keldri vangikambris. Karistuseks saadeti ta aastateks Nõukogude vangilaagrisse Siberis. 21. septembril 1947 avati samas pronkssõdurina tuntud monument.

Ajaloolase Peeter Kaasiku koostatud ajaloolises õiendis on sündmust kirjeldatud järgmiselt: "Monumendisõjast ei jäänud kõrvale ka Tõnismäe "Vabastajate väljak". Ööl vastu 8. mai 1946 lasid koolitüdrukud Ageeda Paavel ja Aili Jürgenson õhku esialgse puust ausamba. Ageeda Paavel kirjeldab sündmusi järgmiselt: "/.../ Meie armsad ausambad hakkasid üksteise järel kaduma. Kuidagi pidi neile tagasi tegema ja valik langes Tõnismäel asuvale nn vabastajate ausambale. See asus praeguse pronksmehe platsil kirikupoolses servas. See oli umbes meetrikõrgune puust tüvipüramiid, mille paksust oli vast paarkümmend sentimeetrit, ilmetut sinist värvi, tipus plekist punane viisnurk. /.../ Lõhkeaine ja õpetuse saime Juhanilt [Juhan Kuusk] Ega seal midagi keerukat polnudki. Tähtis oli, et süütenöör oleks meid päästvaks jooksuks piisavalt pikk. Oligi. Paugu materjalid panime paika koos Ailiga, toetajaid meil ei olnud. Meile tegi asja kergemaks see, et valvemiilits flirtis eemal oma tüdrukuga ja ei märganud meid. Kuigi too tüdruk meie rühma ei kuulunud, võeti temagi hiljem kinni. /.../ Tolleaegsed ajalehed sellest muidugi midagi ei kirjutanud ja kiiresti suudeti vastu "võidupüha" ausammas taastada, kuid enamusel pealinlastel oli monumendi õhkulaskmine teada. Tüdrukute algatus ei jäänud järelkajata ja sarnased sambad lasti õhku ka Rakveres ja Tartus."

Tunnustus
---------

* 1998 – Kotkaristi III klassi teenetemärk

Isiklikku
---------

Tema abikaasa oli Ülo Jõgi.

Vaata ka
--------

* Inta

Viited
------

1. ↑  27. mai 2006, 00:01, Enno Tammer, «Õhkijamemm»: kaua me seda pronkssõdurit kardame!, postimees.ee
2. ↑  Peeter Kaasik: "Tallinnas Tõnismäel asuv punaarmeelaste ühishaud ja mälestusmärk. Ajalooline õiend". Tallinn 2006

Välislingid
-----------

* Biograafia ESBL-is
* Juku-Kalle Raid, Ilmar Palli. VABADUSVÕITLUS LASTE MOODI: 14-aastane Aili Jürgenson arreteeriti kooliteel 1946. aasta 16. mail. Tüdruk oli õhku lasknud venelaste paigaldatud ausamba Kaarli kiriku kõrval. kes-kus.ee, 23. juuli 2003
* Aili Jõgi ja Ülo Jõgi. Viie võimu all: mälestused. Tartu. 2010
* Aili Jõgi, Ülo Jõgi. Viie võimu all. Toimetanud Valdek Kiiver; kujundanud Arvo Rebane. Tartu : A. Jõgi, 2010 ([Lohkva (Tartumaa) : Greif])
* Haud Tallinna Metsakalmistul
**Cannolid** on torukujulised praetud taignaga küpsetised, mis on täidetud magusa kreemja ricottatäidisega – Sitsiilia köögi põhitood.   Nende suurus varieerub 9cm - 21cm. Mandri-Itaalias tuntakse neid üldiselt kui *cannoli siciliani* (Sitsiilia cannolid).

Inglise keeles kasutatakse sõna *cannoli* tavaliselt ainsusena, kuid itaalia keeles on tegu grammatiliselt mitmusega; vastav ainsus on *cannolo* [ kanˈnɔːlʊ ]. Sõna tähendus otsetõlkes on "väike toru".

Ajalugu
-------

Mõned toiduajaloolased arvavad, et cannolide päritolu viib aastatesse 827–1091. Sitsiilias valitsesid sel perioodil araablased (tollal tunti saart Sitsiilia emiraadina), mis annab alust teooriale, et sõna *cannoli* tuleneb araabiakeelsest sõnast *qanawāt*, mis tähendab "torusid", viidates küpsetiste torukujulistele kestadele.    Araablaste valitsemisajeg mõjutas paljuski ka toidukultuuri. Tänu araablastele hakati küpsetamisel kasutama suhkrustatud puuvilju, pistaatsiapähkleid ja kaneeli.  Samuti tutvustasid nad pähklite ja puuviljade kombineerimise tehnikat suhkru ja meega. 

Gaetano Basile väidab , et cannoli on pärit Palermo ja Messina  piirkonnast. Tema sõnul valmistati cannolisid ajalooliselt karnevalihooajal maiuspalana.  Magustoidust sai lõpuks Sitsiilias aastaringne põhitoit.

1. ↑  Gangi, Robert (2006). "Cannoli". bestofsicily.com. Vaadatud 15. mail 2014.
2. ↑  "The Cannoli of Piana degli Albanesi". *A Taste of Travel*. 21. juuni 2011. Vaadatud 15. oktoobril 2014.
3. ↑  "Cannoli Facts for Kids". *kids.kiddle.co* (Ameerika inglise). Vaadatud 7. veebruaril 2024.
4. ↑  Paul H. Freedman (2007). *Food: The History of Taste* (illustrated ed.). University of California Press. Lk 159. ISBN 9780520254763.
5. ↑  "Cannoli Sicilian Shells".
6. ↑  "The King of Sweets: The Sicilian Cannolo".
7. 1 2  Salloum, Habeeb; Salloum, Muna; Elias, Leila Salloum (25. juuni 2013). *Sweet Delights from a Thousand and One Nights: The Story of Traditional Arab Sweets* (inglise). Bloomsbury Publishing. ISBN 978-0-85772-330-7.
8. ↑  "The "spicy" history of cannoli Siciliani". *Life in Italy* (Ameerika inglise). 30. september 2019. Vaadatud 14. jaanuaril 2021.
9. ↑  "30 cannoli siciliani perfetti per un tentativo di classifica definitiva". *Scatti di Gusto* (itaalia). 22. juuli 2014. Vaadatud 15. oktoobril 2014.
10. ↑  "The Cannoli and [[:Mall:Sic]] Rich History | Cannoli Kitchen" (Ameerika inglise). 26. märts 2019. Originaali arhiivikoopia seisuga 25. jaanuar 2021. Vaadatud 14. jaanuaril 2021. `{{cite web}}`: erinev URL ja vikilink (juhend)
Selles nimekirjas on loetletud Saaremaa rüütelkonna matriklisse immatrikuleeritud aadlisuguvõsad.



---

**# A B C D E F G H I J K L M N O P Q R S Š Z Ž T U V W Õ Ä Ö Ü X Y**

---

A
-

Aderkas | Adlerberg | Agthe

B
-

Baer Edle von Huthorn | Baranoff | Bartholomäi | Beklešov | Bellingshausen | Berg (Kaarma) | Berg (Kandla) | Bradke | Bruemmer | Bruiningk | Buhrmeister | Buxhoeveden

C
-

Cube

D
-

Dahlen | Dannenstern | Dellingshausen | Derfelden | Ditmar (Paju)

E
-

Eck | Ekesparre | Essen

F
-

Fleming | Freymann (Nursi) | Freytag von Loringhoven

G
-

Gavel | Gortšakov | Grass | Grotenhielm | Guillemot de Villebois | Güldenstubbe | Gużkowski | Gyldenstubbe

H
-

Hahn | Harten | Heller | Helmersen | Hoyningen gen. Huene

I
-

Italiiski

K
-

Knorring | Kraemer | Krook | Kräfting | Krüdener | Kursell

L
-

Leps | Lieven | Lilienfeld | Lingen | Lode | Luce | Ludewig

M
-

Minckwitz | Moeller | zur Mühlen

N
-

Nolcken

O
-

Osten gen. Sacken

P
-

Pahlen | Palm | Patkul | Pauffler | Peetz | Pilar von Pilchau | Poll | Preis

R
-

Radingh | Rechenberg | Rehren | Rennenkampff | Richter | Riesenkampff gen. Rehekampff | Rubusch | Rungen | Römlingen

S
-

Samson-Himmelstjerna | Sass | Schmidt | Schulmann | Sege von Laurenberg | Sengbusch | Stackelberg | Stiernschantz | Strukov

Š
-

Šuvalov

Z
-

Zoege von Manteuffel

T
-

Tideböhl | Tiesenhausen | Toll | Totleben | Transehe | Tunzelmann

U
-

Ungern-Sternberg

V
-

Vegesack | Vietinghoff

W
-

Wardenburg | Wettberg | Weymarn | Wilcken (Vestli) | Wolff | Wrede

Vaata ka
--------

* Saaremaa rüütelkond
* Saaremaa rüütelkonna aadlimatrikkel

Kirjandus
---------

* Mühlendahl, Ernst von. Hoyningen-Huene, Baron Heiner von. *Die Baltischen Ritterschaften*. – Aus dem Deutschen Adelsarchiv. Band 4 der Schriftenreihe. Limburg/Lahn: C. A. Starke Verlag, 1973.
**Fideikomiss** (ladina keeles *fidei commissum* 'usaldusväärsetesse kätesse jäetud') on eraõiguslik institutsioon, kus perekonnavara (enamasti maa, samuti kinnisvara või kapital) kuulub jagamatult ühe perekonnaliikme (fideikomissar) valdusse, kelle käsutusõigus on piiratud ja kellel puudub võõrandamisõigus.

Fideikomiss Rooma õiguses
-------------------------

 *Pikemalt artiklis Fideikomiss (Rooma õigus)*
Fideikomissi mõiste on pärit Rooma õigusest, kus see tähendas testamendis sätestatud korraldust, millega pärandaja esitas pärijale palve anda või teha midagi kolmanda isiku heaks.

Aadlisuguvõsa fideikomiss
-------------------------

See oli levinud Läänemereprovintsides ja see võis koosneda ühest või enamast mõisast. Need moodustati lepingu või testamendiga, kusjuures Liivimaal pidi keiser fideikomissi asutamise kinnitama. Fideikomissi ei tohtinud võõrandada, hüpoteegivõlgadega koormata ja seda pärandati suguvõsasiseselt, reeglina majoraadina. See tagas suguvõsale majandusliku, ühiskondliku ja poliitilise kaalu. Eestimaal asutati esimene fideikomiss 1699. aastal (Stenbockide Kolga mõis jt) ja Liivimaa Eesti osas 1756. aastal (Manteuffelite Puurmani mõis jt). Fideikomissid kaotati 1919. aastal maaseadusega.

Vaata ka
--------

* Majoraat
* Kolga fideikomiss
* Eestimaa fideikomissmõisad
* Liivimaa fideikomissmõisad

Kirjandus
---------

* Trampedach, Friedrich. *Das Recht des Fideikomißbesitzers am adeligen Güterfamilienfideikomiß nach dem Privatrecht Liv-, Est- und Kurlands*. Dorpat: Gedruckt bei C. Mattiesen, 1892 .
**Dagmar Lamp** (sündinud 11. veebruaril 1984 Tartus) on eesti ajakirjanik, kirjanik ja blogija. Ta elab Kloogal.

Haridus
-------

Dagmar Lamp on lõpetanud Tartu Karlova Gümnaasiumi 2002. aastal ning Tartu Ülikooli ajakirjanduse ja suhtekorralduse eriala 2005. aastal. Magistrikraadi sai ta 2015. aastal Tallinna Ülikoolis kommunikatsiooni erialal.

Töö
---

Ta on töötanud Rohelises Väravas, Õhtulehes, ajakirjades Naised, Naisteleht, Hello!, kirjastuses Petrone Print. Aastatel 2015-2021 töötas Lamp Postimees Grupis ajakirjanikuna. Aastatel 2021-2023 töötas Dagmar Lamp reklaamiagentuuris Havas kommunikatsiooniosakonna juhina. Detsembrist 2023 on Dagmar Eesti Loodusmuuseumi kommunikatsioonijuht.

Looming
-------

### Raamatud

Dagmar Lamp on välja andnud koos kirjanik Epp Petronega raamatud "Õun ära süüa?" (2007) ja "Meestest, lihtsalt" (2007). Ta oli raamatu "Seiklus neljale" (2011) üks autoritest. Novellikogu "Tule, ma jutustan sulle loo" koostaja ja üks autoreid. Ta on raamatute "Naistest, lihtsalt" (2011), "Kortermaja" (2014), "Ööd kollases autos" (2010), "Kirjad tütrele ehk kuidas ma emaks kasvasin ja selle käigus oma last maha ei tapnud" (2017) autor. Tema novelli leiab jutukogust "Tartu rahutused". Autorinimena on ta kasutanud ka nime Dagmar Reintam.

### Blogi

Lamp on populaarse blogi daki.elab.siin autor (2004). Sealsete kirjutiste põhjal on ta välja andnud samanimelise raamatu (2007).

### Taskuhääling

Ta on taskuhäälingusarjade "Naistejutud" ja "Eesti roimad koos Andres Anveltiga"  autor. Koos Heidi Ruuliga lõi ta podcasti "Külmavärinad". Pärast Postimehest lahkumist lõpetas ta nende saadete tegemise ja jätkas koos Heidiga saatega "Kikimoorid", mis on pühendatud kõhedatele krimi- ja paranormaalsetele lugudele peamiselt Eestist. Lisaks on ta saate "Sodiaagisosinad" autor ja kaassaatejuht koos astroloogiga Margit Korbe ja saate "Kosmose peatus" kaassaatejuht koos Lisette Aroga. Koos Liisi Rohtungi ja Henry Kõrvitsa ehk Genkaga teeb Lamp podcasti "Mis värk sellega on?".

Viited
------

1. ↑  Dagmar Lambi blogi
2. ↑  "Naistejutud" Soundcloudis
3. ↑  "Eesti roimad koos Andres Anveltiga" Soundcludis
4. ↑  "Kikimoorid • Netisaade portaalis Spotify for Podcasters". *Spotify for Podcasters*. Vaadatud 15. jaanuaril 2024.
5. ↑  "Kosmose peatus • Netisaade portaalis Spotify for Podcasters". *Spotify for Podcasters*. Vaadatud 15. jaanuaril 2024.
6. ↑  "Mis värk sellega on? • Netisaade portaalis Spotify for Podcasters". *Spotify for Podcasters*. Vaadatud 15. jaanuaril 2024.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Dagmar Lamp** |
**Räätsad** ehk **rajad** on jalanõude külge kinnitatavad vahendid pehmel pinnal (lumel, soos) kõndimiseks.

Varem valmistati räätsad nahast või punuti vitstest. Neid on kasutatud nii inimeste kui ka hobuste liikumise kergendamiseks. 

Räätsadega ei vaju läbi pehme ja märja rabapinnase, talvel hoiavad räätsad pehme lumekihi eest. Räätsasid on võimalik kiirelt jalga panna ja ära võtta. Jalgade kuivana hoidmiseks kasutatakse sääriseid ja lastele on lasteräätsad.

### Räätsade ajalugu ja tänapäev

Räätsad on umbes 6000 aastat vanad, kuid arvatakse, et räätsad olid olemas juba enne suuski, mille vanuseks loetakse 8000 aastat. Arvatavasti oli suusa ja räätsa eelkäija midagi vahepealset – lauajupid seoti toornaharibade abil jalgade külge, et paremini suure lume peal püsida. Räätsad olid algselt abivahendiks jahipidamisel ning vahemaade läbimiseks, et uusi alasid avastada või lihtsalt ühest asulast teise saada. Räätsade esimesed kasutajad olid Kesk-Aasia, kust lumeräätsad liikusid Siberi kaudu Skandinaaviasse ja Beringi väina kaudu Põhja-Ameerikasse. Kõik toimus vahemikus 30 000- 5000 aastat e.m.a. Euroopas räätsad unustati mõneks ajaks, kuni 15.sajandini, kui avastati taas Ameerika. Prantsuse kolonialistid nimetasid indiaanlaste varustuse hulka kuuluvaid lume peal käimiseks mõeldud puuraame ja punutud põhjaga vahendeid tennisereketiteks. Hiljem kasutasid nad neid ise ka ja Kanada armee varustusse kuuluvad räätsad tänapäevani.

Räätsad, mida kasutati Fridtjof Nanseni Gröönimaa retkel 1890. aastal

### Räätsade valmistus

Räätsad on 30 aasta jooksul teinud revolutsioonilise muutuse. On muudetud räätsade materjali ja kinnitusi. Tänapäeva räätsad on puust raamiga ning vastupidavad. Nende valmistamisel kasutatakse alumiiniumi, plastikut, Hypaloni; sidemed on tehtud reguleeritavateks ja kand liikuvaks; räätsa alla on kinnitatud libisemisvastaseid hambaid ning vajadusel saab juurde monteerida lumel püsivust parandavaid sabasid; eraldi räätsasid valmistatakse nii meestele, naistele kui ka lastele, arvestades nende kehakaalu ja pikkust. Räätsad on kõndimiseks ja jooksmiseks.

### Eestlaste räätsad

Vanad eestlased kutsusid räätsi rajadeks ehk soorajadeks, soo-rätsideks. Räätsad tehti metsa või raba ääres puuokstest, -juurtest ja -koorest ning seoti jala otsa. Kui lauajupp saadi jala külge kinni seotud, võis minna metsa jahile, puid varuma, sood ületama, suvel märjal heinamaal heina tegema või vastu kevadet külmunud lumekoorikul kõndima. Vihmastel suvedel kinnitati räätsad ka hobustele kapjade külge, et hein lohistiga kuivale vedada. Talvel kasutasid räätsasid jahimehed. Kartmata läbivajumist sai nõnda hõlpsasti üle lumehangede ja jõgede, kus jää oli õhuke.

Vaata ka
--------

* Räätsamatk
* Padinad
* Suusad

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Räätsad** |

* Levo Tohva. Räätsade ajaloost.
* Tee ise räätsad

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Räätsad** |
**Joachim Friedrich von Liewen** (1665–1713) oli Rootsi sõjaväelane ning ooberstleitnant, kes osales Põhjasõjas. 

Von Lieweni vapiepitaaf asub Tallinna Toomkirikus.

Elulugu
-------

Joachim Friedrich von Liewen sündis 1665. aastal Reinhold von Lieweni ja Anna Margareta Zöge von Manteuffeli perekonda. Joachim Friedrich abiellus Agneta Helena von Strassburgiga.

Kuni 1688. aastani oli Liewen Kuninganna Ihukaitserügemendis rittmeister. 1700. aastal sai tast rittmeister Eestimaa aadlilipkonnas. 1701. aastal sai ta selles üksuses majoriks. Samal aastal osales ta Erastvere lahingus. Lahingu ajal aitas ta oma rünnakuga Rootsi eelväel venelaste piiramisrõngast pääseda. Järgmisel aastal ülendati ta ooberstleitnandiks.

1705. aastal paiknes Lieweni ratsasalk Mustla kandis, et venelasi vilja varastamast takistada. 1706. aastal tegutses koos aadlilipkonnaga Järvamaal, kus kaitses jällegi viljasaaki.

Joachim Friedrich von Liewen suri 1713. aastal.

Viited
------

1. ↑  "Tallinn. Toomkirik. Joachim Friedrich von Liewen'i (1662–1713) vappepitaaf". Vaadatud 04.10.2023.
2. 1 2  "Joakim Fredrik von Liewen". Vaadatud 04.10.2023.
3. 1 2  "Karl XII:s officerare. Biografiska anteckningar". Vaadatud 04.10.2023.
4. ↑  Lk 184–187 (Kelch, 2009)
5. ↑  352-324 (Kelch, 2009)
6. ↑  Lk 379–382 (Kelch, 2009)

### Kasutatud kirjandus

* Christian Kelch, "Liivimaa kroonika järg". Tõlkinud Ivar Leimus Toimetanud ja registrid koostanud Kai Tafenau, Tartu : Eesti Ajalooarhiiv, 2009.
Kajsa Ollongren, 2022
**Karin Hildur Ollongren** (sündinud 28. mail 1967 Leidenis) on rootsi-hollandi päritolu Hollandi poliitik, ta kuulub erakonda Demokraadid 66. Ta oli 26. oktoobrist 2017 kuni 1. novembrini 2019 Hollandi siseminister.

Ta sündis 1967. aastal Leidenis, kuid kasvas üles Oegstgeestis Lõuna-Hollandi provintsis, kus ta lõpetas aastal 1985 lütseumi. Seejärel õppis ta Amsterdami Ülikoolis algul majandust ja siis 1986. aastast ajalugu; ülikooli lõpetas aastal 1991 magistrikraadiga. Ta on täiendanud ennast avaliku halduse alal École nationale d'administrationis Pariisis ja välissuhete alal Instituut Clingendaelis.

18. septembrist 2017 kuni 26. oktoobrist 2017 oli ta Amsterdami linnapea.

26. oktoobrist 2017 kuni 1. novembrini 2019 oli ta Hollandi siseminister.

Alates 10. jaanuarist 2022 on ta riigi kaitseminister.

Isiklikku
---------

Kajsa Ollongren on lesbi, tema elukaaslane on Irene van den Brekel; nad kasvatavad kaht last. Tema isa Alexander Ollongren on Leideni Ülikooli emeriitprofessor informaatika ja astronoomia alal, ema Gunvor Ulla Marie Lundgren on rahvuselt rootslane.
Thabo Mbeki (2003)
**Thabo Mvuyelwa Mbeki** (sündinud 18. juunil 1942 Mbewuleni külas Ida-Kapimaa provintsis) on Lõuna-Aafrika Vabariigi poliitik. Aastatel 1999–2008 oli ta Lõuna-Aafrika Vabariigi president.

Tema isa Govan Mbeki (1910–2001) oli õpetaja, kommunist, Lõuna-Aafrika Kommunistliku Partei ja Aafrika Rahvuskongressi toetaja. Thabo Mbeki on rääkinud, et nende kodus oli Karl Marxi pilt kaminasimsil ja Mahatma Gandhi pilt seinal. Isa soovitusel ühines ta Aafrika Rahvuskongressiga juba 14-aastaselt, 1956. aastal.

Nähes oma isa ja veel mitme lähedase tuttava vahistamist ja kartes ise sama saatust, läks ta Suurbritanniasse eksiili. Ta sai Sussexi Ülikoolis majandusmagistriks ja õppis Nõukogude Liidus sõjandust. Ta elas ka Sambias, Botswanas, Svaasimaal ja Nigeerias. Tema poeg Kwanda tapeti, kui ta soovis kodumaalt lahkuda ja isa juurde minna, ning tema venna Jama Mbeki mõrvasid 1982 Lesotho salateenistuse agendid.

Alles 28 aasta pärast, kui apartheidirežiim oli LAV-is kukutatud, naasis ta kodumaale. Ta sai 1993 Aafrika Rahvuskongressi presidendiks. Aastal 1994 sai ta Lõuna-Aafrika Vabariigi asepresidendiks (president oli Nelson Mandela), 1999. aastal valiti presidendiks ja 2004 valiti ta tagasi.

Septembris 2008 sunniti ta Aafrika Rahvuskongressis tekkinud siselahkhelide tõttu tagasi astuma. Thabo Mbeki esitas tagasiastumisavalduse 21. septembril ja lahkus presidendiametist 25. septembril, kui parlament valis presidendi kohusetäitjaks Aafrika Rahvuskongressi aseesimehe Kgalema Motlanthe.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev:  **Nelson Mandela** | **Lõuna-Aafrika Vabariigi president**  1999–2008 |  Järgnev:  **Kgalema Motlanthe (kohusetäitja)** |
Valga Muusikakooli Hollandi Contenti firma elektriorel
**Elektriorel** on orel, milles heli asemel tekitatakse helile vastav elektrisignaal. See tekitatakse kas elektromehaanilisel teel (Hammondi orel) või elektrooniliselt kas analooglülituste abil või digitaalselt, igal juhul ainult elektri abil, erinevalt viledega orelitest, kus heli tekib viledest läbiva õhuvoolu toimel ja kus ainsaks elektriseadmeks võib olla ainult elektrimootori abil käitatav oreliventilaator, mis ajab õhku orelisse. Ülekaalukalt on elektriorelid seega hoopiski elektronorelid.

Mõned elektriorelid on võimelised küllalki hästi jäljendama tuntud vanade meistrite orelite kõla. Elektriorelitel on olemas samad registrite nimetused nagu viledega orelitelgi. Näiteks: Principal 8`, Rohrflöte 8`, Mixtur 4fach, Octave 2`jne. On olemas 1–3 manuaaliga ja pedaaliga elektrioreleid. Elektriorelite kõla võib olla samuti väga erinev, sõltudes valmistajafirmast ja sellest, millist muusikastiili on püütud jäljendada. 

Mõnede elektriorelite kõla võib meenutada süntesaatori oma. Kuid on ka selliseid häid pille, mille puhul on kuulmise järgi raske vahet teha vileoreli ja elektrioreli vahel. Samal ajal on elektriorelid hinna poolest ehtsatest vileorelitest mitu korda või isegi mitu suurusjärku odavamad. 

Siinjuures tuleb arvestada asjaoluga, et elektriorelites kasutatav elektroonika reeglina ei talu külma ja eriti niiskust. Seepärast ei ole soovitatav neid panna vanadesse ja eriti külmal ajal kütmata kirikutesse.

Eestis toodetud elektriorelitest on tuntuimad tehase RET seeriaviisiliselt toodetud elektronorel Retakord ja unikaalse tootena teostatud Varioola. Unikaalsetest elektroonsetest muusikainstrumentidest sai tuntuks ka Härmo Härmi valmistatud elektronorel-süntesaator. Kõige laiemalt oli tuntud aga tehase Norma toode – 1970.–1980. aastatel suurseerias toodetud monotooniline lasteelektronorel Pille

Viited
------

1. ↑  Tootmiskoondises Norma toodetud muusikariist Pille Mänguasjatootmise ajalugu Eestis. Tartu Mänguasjamuuseumi digiarhiiv. Vaadatud 12.01.2023.

Välislingid
-----------

* Contenti orelifirma
* Elektriorelid
Mustjõe raudteepeatuse vanad perroonid (2011)
Endine Mustjõe hapnikuvabrik raudteepeatuse juures (2011)
**Mustjõe raudteepeatus** on raudteepeatus Anija vallas Mustjõe külas, Tallinnast 48 km kaugusel.

Mustjõel asub kaks 30-meetrist perrooni. Sisenemine ja väljumine toimub rongi C-ala kaudu.
Seoses üleminekuga madalatele rongidele rajati Mustjõele uued perroonid.

Rong sõidab Balti jaamast Mustjõele umbes 43 minutit. Mustjõel peatuvad vaid Tallinna–Aegviidu tavaliini elektrirongid, kokku peatub Mustjõel umbes 17 reisirongi päevas. Piletihinnalt kuulub peatus IV tsooni.

Ajalugu
-------

Peatus kanti esmakordselt topograafilisele kaardile aastast 1935. Toona jäi see Lehtse valda. Peatus avati taas aastal 1978 seoses elektriraudtee laiendamisega Aegviiduni, mil see jäi Aegviidu külanõukogu territooriumile.

1985. aastal rajati seoses Tallinn–Tapa raudtee teise peatee ehitamisega Mustjõe jaamast 3 km pikkune harutee liivakarjäärini, mis demonteeriti paar aastat hiljem. Liiva kasutati paralleeltee muldkeha ehituseks. 
1987. aasta novembris avati teisel peateel rongiliiklus (esialgu kuni Aegviiduni). Seoses sellega muutus Mustjõe peatuskohaks. 

Küla ja raudteepeatus on nime saanud küla läheduses voolava Jägala jõe lisajõe Mustjõe järgi. Peatuse juures on tänaseni säilinud hapnikuvabriku hooned.

Jaamahoone
----------

Mustjõe uus kergete modernismi sugemetega stalinistlikus stiilis jaamahoone valmis 1962. aastal.
Ülimadala kelpkatusega hoone ehitati tüüpprojekti järgi sarnaselt Piusa, Reola ja Veriora jaamahoonetega, kuid eristus neist ainsana puhasvuugiga silikaattellistest fassaadiga. 
Piletimüük jaamahoonest lõpetati 1990. aastate keskpaigas.

Pikalt tühjalt seisnud Mustjõe jaamahoone lammutati 2011. aastal.

Vaata ka
--------

* Tallinna–Narva raudtee
* Eesti raudteetransport

Viited
------

1. ↑  TALLINN - TAPA; Eesti Raudteeajaloo Selts
2. ↑
3. ↑  Jüri Loog. "125 aastat raudteid Eestis". Tallinn, 1997.
4. ↑  Mustjõe uus jaamahoone anti ekspluatatsiooni; Eesti Raudteelane : Eesti Raudtee Valitsuse ja Ametiühingu Vabariikliku Komitee häälekandja, nr. 44, 14. aprill 1962 (DIGAR)
5. ↑  Välja, Leele (2012). *20. sajandi Eesti raudteejaamad. Alusuuring* (PDF). Tallinn: Kultuurimälestiste riiklik register. Lk 113. Vaadatud 15.01.2024.

Kirjandus
---------

* Eesti entsüklopeedia 6. köide, Tallinn 1992, lk 462-463.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Mustjõe raudteepeatus** |

* Foto jaamahoonest; Baltic Trains Picture Gallery
* Infot peatuse kohta; fotod (*vene keeles*)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Eelnev peatus** |  **Raudteepeatus idasuunalistel reisirongiliinidel** | **Järgnev peatus** |
|  Lahinguvälja |  **Mustjõe** | Aegviidu  |
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib sõjaväelisest auastmest, teiste tähenduste kohta vaata Kapten (täpsustus).* |

---

Eesti maaväe kapteni õlak
**Kapten** on leitnandist kõrgem ja majorist madalam sõjaväeline auaste maaväes ja õhuväes. Mereväes vastab kaptenile vanemleitnandi auaste.

Eesti
-----

Eesti kaitseväes on kapten (inglise keeles *captain*; OF-2) kõige kõrgem nooremohvitseri auaste. Vabadussõja ajal vastas Eesti sõjaväes kapteni auaste tänapäeva mõistes majori auastmele, kehtestati 1924. aasta auastmete reformiga.[*viide?*] Kapteni (vanemleitnandi) auastmele võis ülendada ohvitsere, kes teenisid XI (kompaniiülem) ja XII (komandoülem) astme ametikohal.

Kapteni auastmele vastav põhiametikoht kaitseväe maismaaüksuste rahuaegsetes koosseisudes on üldjuhul kompaniiülem.[*viide?*]

Teised riigid
-------------

| Riik | Riigikeelne nimetus | Õlak |
| --- | --- | --- |
|  Ameerika Ühendriigid | *captain* |  |
|  Suurbritannia | *captain* |  |
|  Ukraina | *капітан* |  |

Mõiste päritolu
---------------

Sõna on tuletis ladinakeelsetest väljenditest *capitanu(m), da căput, capo*.

Vaata ka
--------

* Mereväekapten
* Hauptmann

Viited
------

1. ↑  Sümboolika (vaadatud: 14.07.2022)

| * v
* r
Maa- ja õhuväe auastmed Eestis |
| --- |
| Kõrgemad ohvitserid | 
kindral – kindralleitnant – kindralmajor – brigaadikindral |  |
| Vanemohvitserid | 
kolonel – kolonelleitnant – major |
| Nooremohvitserid | 
kapten – leitnant – nooremleitnant – lipnik |
| Vanemallohvitserid | 
ülemveebel – staabiveebel – vanemveebel – veebel – nooremveebel |
| Nooremallohvitserid | 
vanemseersant – seersant – nooremseersant |
| Sõdurid | 
kapral – reamees |
**Ridali lennuväli** asub Põlva maakonna Põlva valla Suurküla aladel. Lennuvälja haldab MTÜ Ridali Lennuklubi. Lennuväljal alustati lende 1960. aastate alguses.

### Lennurada

Ridali lennuväli on murukattega väli, mille kõrgus merepinnast on 90 meetrit. Niidetud lennuvälja pikkus on 1200 meetrit ja laius on 300 meetrit. Lennuraja kandevõime on seitse tonni ning rajaja otste magnetkurss on 360 kraadi ja 180 kraadi.

### Lennuklubi

Ridali Lennuklubi on ainukene purilennu marsruutlendudega tegelev lennuklubi Eestis. Klubi omanduses on küllaltki suur lennukipark ja praegu aktiivses kasutuses kaks puksiirlennukit Wilga 35A ning purilennukitest viis Jantar Std, üks Jantar 2b, mitu LAK-12, üks ASW-15 ning üks kahekohaline SZD-50 Punchacz. Klubi liikmete eraomanduses on üks kahekohaline Grob G103 Twin Astir ja üks DG-1000 ning ühekohalistest üks Jonker JS1-B, üks Let L-33 Solo ja ASW-20.

Lennuhooaja esimesed lennud algavad tavaliselt aprillis, viimased lennud toimuvad veel ka oktoobris.

2010. aastal valminud klubihoone on klubi liikmete ja külaliste majutamiseks. MTÜ maa-alal asub neli angaari, millest viimane valmis aastal 2017, ja muid abiehitisi.

Välislingid
-----------

1. 1 2  "Ridali Lennuklubi | Parema meelega lendaksin!". *www.purilend.ee*. Vaadatud 30. aprillil 2023.

| * v
* r
Eesti lennujaamad ja lennuväljad |
| --- |
| Lennujaamad | 
Kuressaare **·** Kärdla **·** Tallinn **·** Pärnu **·** Tartu |
| Lennuväljad | 
Humala **·** Jõhvi **·** Karksi **·** Kihnu **·** Lyckholmi **·** Narva **·** Nurmsi **·** Rakvere **·** Rapla **·** Ridali **·** Riidaja **·** Ruhnu **·** Varstu **·** Viljandi **·** Vormsi |
| Kopteriväljakud | 
Salme **·** Tallinna Linnahall |
| Kaitseväe lennuväljad | 
Ämari |
| Mahajäetud lennuväljad | 
Haapsalu **·** Lasnamäe **·** Piirissaare **·** Raadi **·** Rutja **·** Tapa |
"**Angola Avante!**" (Edasi, Angola!) on Angola riigihümn. Ta võeti kasutusele 1975 pärast iseseisvumist Portugalist.

Hümni muusika:

Portugali keeles
----------------

Ó Pátria, nunca mais esqueceremos   

Os heróis do quatro de Fevereiro.  

Ó Pátria, nós saudamos os teus filhos  

Tombados pela nossa Independência.  

Honramos o passado e a nossa História,  

Construindo no Trabalho o Homem novo.  

(*kaks viimast rida korduvad*) 

*Refrään*  

Angola, avante!  

Revolução, pelo Poder Popular!  

Pátria Unida, Liberdade,  

Um só povo, uma só Nação!  

(*refrään kordub*)

Levantemos nossas vozes libertadas  

Para glória dos povos africanos.  

Marchemos, combatentes angolanos,  

Solidários com os povos oprimidos.  

Orgulhosos lutaremos Pela Paz  

Com as forças progressistas do mundo.  

(*kaks viimast rida korduvad*) 

*Refrään*

Tõlge
-----

Oo Isamaa, me ei unusta iial  

Neljanda Veebruari kangelasi.   

Oo Isamaa, me ülistame su poegi,   

kes langesid meie iseseisvuse eest.   

Me austame minevikku ja oma ajalugu,   

luues tööga Uut Inimest.  

(*kaks viimast rida korduvad*) 

*Refrään*  

Edasi, Angola!  

Revolutsioon rahva võimu nimel!  

Ühinenud Isamaa, Vabadus,   

üksainus rahvas, üksainus Rahvus!  

(*refrään kordub*)

Tõstkem oma vabastatud hääled  

Aafrika rahvaste auks.  

Marssigem, Angola võitlejad,   

solidaarsetena rõhutud rahvastega.  

Uhketena hakame võitlema Rahu eest   

Koos maailma progressiivsete jõududega.  

(*kaks viimast rida korduvad*) 

*Refrään*

Välislingid
-----------

MP-3 file
**Korvi kalmistu** on kalmistu Harjumaal Harku vallas Tutermaa külas. Kalmistu omanik on Harku vallavalitsus ning see on kasutuses. 

Korvi kalmistu asutati 1927. aastal, sest Keila vana kalmistu oli peaaegu täis maetud. Kalmistu pühitseti 29. juulil 1928, esimene matus oli sama aasta augustis. Kalmistu algne suurus oli 2,8458 ha. Praegu on krundi pindala umbes 5,2 ha, millest matuste ala on umbes 1,3 ha. Kalmistule on maetud ligikaudu 1500 inimest. 

Kalmistu on saanud nime selle järgi, et see on endistele Korvi talu maadele.

Tuntud inimestest on Korvi kalmistule maetud sünoptik Krista Odakivi, fotograaf Olav Koska, haigekassaga võidelnud Marge Valdmann, Keila raamatukoguhoidja Magda Kohava, pedagoog Indrek Sepp ning tuletõrjetegelane Aleksander Tammi. Samuti Keila kirikuteenijad M. ning A. Soom. Seal asub ka Saue kunagise koolijuhi ning karskustegelase Priidu Kohava sümboolne haud.

Kirjandus
---------

* Taavi Pae. Eesti kalmistute kujunemine ja paiknemise seaduspärasused. Magistritöö. Tartu 2002

Viited
------

1. ↑  Korvi kalmistul täitub 85 aastat Maaleht, 9. juuni 2013. Vaadatud 15. jaanuaril 2024

Välislingid
-----------

* Allar Viivik. "Korvi kalmistul täitub 85 aastat". Harku Valla Teataja, 9. juuni 2013
**Raudtee laadimisgabariit** *(*ingl.k. *loading gauge)* on raudteel toimuva kaubaveoga seotud profiil, mis määrab ära rööbaste kohal oleva vaba kõrguse ja rööbastest külgedele jääva vaba laiuse mõõdu, kaasa arvatud tunnelid ja raudtee kõrval olevad takistused. Seega on laadimisgabariit raudtee teljega risti oleval tasandil olev kujuteldav piirjoon, millest väljapoole ei tohi rõhtsal teeosal paiknevale veeremile laaditud veos, selle pakend ja kinnitus ulatuda. Laadimisgabariidiga määratud profiilist peab veostega raudteeveerem vabalt läbi kulgema.

### Ülevaade

Eestis kehtib 1520 mm rööpmelaiusega raudteedel rahvusvahelise raudteekaubaveo kokkuleppe (SMGS) lisa 14 «Veoste vagunites ja konteinerites paigaldamise ja kinnitamise eeskiri», mille alusel vagunile laetud kauba kõrgus rööpapeast ei tohi ületada 5300 mm. Laadimisgabariidi laius on üldjuhul 3250 mm, väikeste erisustega kuni laiuseni 3400 mm. Veoseid, mida pole võimalik paigutada veeremile laadimisgabariidi piires, on mittegabariitsed ja veetakse raudteevaldaja sätestatud korras.          

Kooskõlas Rahvusvahelise Raudteeorganisatsiooniga UIC *(International Union of Railways)* kasutatakse rahvusvaheliselt kolme laadimisgabariiti - A, B ja C. Lisaks kasutatakse ka B+­ gabariiti ja teatud määral ka muid gabariite. **A gabariit *(****A gauge)* on Euroopas kasutatav raudtee laadimisgabariit, mille järgi on vaba kasutatav kõrgus raudteerööbaste kohal 3,85m ja laius kummalgi pool arvestatuna rööpa telgjoonest 1,28 m. **B gabariit** *(B gauge)* on Euroopas kasutatav raudtee laadimisgabariit, mille järgi on vaba kasutatav kõrgus raudteerööbaste kohal 4,08m ja laius kummalgi pool arvestatuna rööpa telgjoonest 1,28 m. **B+ gabariit** *(B+ gauge)* on Euroopas kasutatav raudtee laadimisgabariit, mille järgi on vaba kasutatav kõrgus raudteerööbaste kohal 4,18m ja laius kummalgi pool arvestatuna rööpa telgjoonest 1,36 m. Euroopas kasutatava **C gabariidi** *(C gauge)* järgi on vaba kasutatav kõrgus raudteerööbaste kohal 4,65m ja laius kummalgi pool arvestatuna rööpa telgjoonest 1,45 m. 

1. 1 2 3  *Transport ja transporditehnoloogiad*. 2020. ISBN 9789916960035.
Isane isend
Emane isend
**Ruuge-võiliblikas** (*Colias croceus*) on põualibliklaste sugukonda võiliblika perekonda kuuluv liblikas.

Levila
------

Ruuge-võiliblikas elab peamiselt Kesk- ja Lõuna-Euroopas, Põhja-Aafrikas, idas ulatub levila Kesk-Siberini. Põhja-Euroopas on ruuge-võiliblikas väga haruldane rändliblikas.

Ruuge-võiliblikas on Eestisse sisserändav liik. Alates 1872. aastast, mil Wilhelm Petersen püüdis Eestist (Kiidevast) esimese ruuge-võiliblika, leiti teda 21. sajandi algusaastateni vaid 10 korral. 2013. aastal vaadeldi kolmes kohas Kagu-Eestis üle 20 isendi.

Kirjeldus
---------

Liblika tiibade siruulatus on 42–48 mm. Tiivad on ülaltpoolt oranžkollakad, servad laialt mustad. Emastel on musta serva peal heledamaid laike.
Igal tiival on täpp, esitiibadel must, tagatiibadel erkoranž.

Tiibade alakülg on kollane. Eestiival on mõned mustad, tagatiival punased täpid. Tagatiiva kesktähn on hõbedane.

* Colias croceus croceus ♂ *Colias croceus croceus* ♂
* Colias croceus croceus ♂ △ *Colias croceus croceus* ♂ △
* Colias croceus f. helice ♂*Colias croceus f. helice* ♂
* Colias croceus f. helice ♂   △*Colias croceus f. helice* ♂ △

Viited
------

1. 1 2 3  Erki Õunap, Urmas Tartes, "Eesti päevaliblikad", Varrak 2014, lk 132
2. ↑

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Ruuge-võiliblikas** |

* Ruuge-võiliblikas andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes
**Carl Gustav Löschern von Hertzfelt** (surnud 1704) oli Rootsi sõjaväelane ja mereväekapten, kes osales Põhjasõjas ja juhatas Rootsi Peipsi flotilli.

Elulugu
-------

Carl Gustav Löschern von Hetzfelt oli 1687. aastal arklimeister (*arklimästar*) Rootsi mereväes. Tema isa, kes, mitte nagu Carl Gustav, oli teeninud armees, oli Anders Löschern ja ema Margareta von Nummers. 

1690. aastal asus ta Hollandi teenistusse ning teenis seal kuni 1695. aastani. 1694. aastal sai ta nooremleitnandiks ning 1697. aastal vanemleitnandiks. 

Põhjasõja algusega oli ta saanud kapteniks ning määratud juhatama Rootsi flotilli Peipsi järvel. Selles positsioonis käskis Eestimaa välivägede juhataja Wolmar Anton von Schlippenbach Hertzfeltil Peipsi-äärsetes piirkondades luuret teha ning võimalikele rünnakutele vastu astuda. Selles osas tekkis neil vastuolusid, kuna laevastik poleks selle jaoks piisavalt tugev olnud, lisaks tegutses vaenlane peamiselt maavägedega, mida Hertzfelt takistada poleks saanud. 

See aga muutus 1704. aastal, kui venelased hakkasid oma mõjuvõimu Peipsi järvel suurendama. Selle aasta kevadel lahkus Hertzfelt oma laevastikuga Tartust ning liikus mõõda Emajõge Peipsi järve poole. Teel sinna, Kastre juures 3. mail, piirati nad Vene vägede poolt ümber ning flotill hävitati. 

Carl Gustav von Hertzfelt oli lahingu käigus sunnitud end koos oma lipulaeva "Carolusega" õhku laskma. 

Hertzfelti otsust end laevaga õhku lasta kritiseeris ka Karl XII, kes ütles, et ta oli käitunud kui lihtne madrus.

Isiklik elu
-----------

Carl Gustav Löschern von Hertzfelt abiellus 1697. aastal Margaretha Lilliengreniga. Neil oli kolm last: Margaretha Catharine, Anders Johan ja Inga Charlotta Löschern von Hertzfelt.

Viited
------

1. 1 2 3 4  "Löscher von Hertzfelt No. 802". Vaadatud 19.03.2023.
2. ↑  "Karl XII:s officerare. Biografiska anteckningar". Vaadatud 19.03.2023.
3. 1 2 3 4  "Tartu sõjalaewastik Põhjasõja ajal". Vaadatud 19.03.2023.
**Pulmanpoolhaagis**, ka **europoolhaagis** ja **universaalne poolhaagis** (inglise keeles *drop side trailer*) on küljeluukidega kinnine poolhaagis, mille karkass on kaetud veekindla katte ehk tendiga. 

Tent *(tarpaulin)* on veekindel polüestrist kate, mis kaitseb poolhaagises või muus veoühikus olevat kaupa ilmastikuolude eest. Alumiiniumisulamist külgluukide ja tentkattega poolhaagise sisekõrgus esiosas on enamasti 2,70 m ja tagaosas 2,85 m. 

Poolhaagise esiseina nurkades on teraspostid, mis tagavad selle jäikuse. Esisein peab vastu kuni 13,5 t seestpoolt ettepoole mõjuvale jõule. Tagaosas on kogu poolhaagise kõrguses kahele poole avanevad alumiiniumsulamist tiibuksed. Küljelt laadimiseks tõstetakse tent kas osaliselt või täielikult üles. Koormaruumi seinad ja katus on mõnevõrra elastsed ja tihedam pealelaadimine on teatud piirini võimalik. Miinuseks on asjaolu, et veetavale lastile võivad avaldada mõju ilmastikuolud (niiskus, kõrge ja madal temperatuur). Europooltreileri tühikaal on tavaliselt vahemikus 5,0–5,5 t. 

Varem kehtinud standardi järgi on europoolhaagiste kasutamisel veduki haakesadula kõrgus 1250 mm, mis võimaldab kasutada koormaruumi mahutavusega kuni 90 m3. Uue standardi järgi võib olla haakesadula kõrgus teepinnast vahemikus 1100–1170 mm, mis võimaldab saada poolhaagise lastiruumi mahuks 13,6 m pikkuse juures 95 m3.

Viited
------

1. 1 2 3  *Transport ja transporditehnoloogiad*. 2020. ISBN 9789916960035.
Andrievs Niedra
**Andrievs Niedra** (läti vanas kirjaviisis *Andreews Needra*; 8. veebruar 1871 – 24. september 1942 Riia) oli Läti ühiskonnategelane, vaimulik, kirjanik ja poliitik.

Ta õppis Vecpiebalga kihelkonnakoolis, aastatel 1887–1889 Riias gümnaasiumis, lõpetas aastal 1890 Jelgavas kubermangugümnaasiumi. Aastatel 1891–1899 õppis ta Tartu Ülikoolis usuteadust. Ta oli korporatsiooni Lettonia liige. Prooviaastal oli ta aastatel 1900–1901 Koknese koguduses Gotthilf Wilhelm Samuel Reinhold Hillneri juures.

Ta oli aastatel 1906–1908 Matīši koguduse õpetaja, aastatel 1908–1918 Kalsnava koguduse ja Vietalva koguduse õpetaja.

Läti iseseisvussõja ajal sai ta sakslaste poolt toetatud Läti valitsuse peaministriks. Pärast sõja lõppu põgenes ta Lätist, kuid tuli tagasi 1924. aastal. Ta mõisteti riigireetmises süüdi, kuid pärast kaheaastast vangistust amnesteeriti 1926. aastal ja saadeti riigist välja. Niedra läks Saksamaale ja võttis Saksa kodakondsuse. Teise maailmasõja ajal naasis Riiga, kus ta suri. Andrievs Niedra on maetud Riia metsakalmistule.

Viited
------

1. ↑  Die evangelischen Prediger Livlands bis 1918. Böhlau Verlag Köln, Wien 1977

Välislingid
-----------

* Läti Entsüklopeedia artikkel
**Maanteetranspordi terminal** (ingl.k. *road transport terminal*) on maanteetranspordivahendite ja -veoühikute teenindamiseks mõeldud taristuüksus. Maanteetranspordi terminalid täidavad põhiosas ülemineku funktsiooni jaotusvedudelt põhivedudele ja vastupidi. Terminalides tehakse igapäevaselt kaubasaadetiste (veoste) maha- ja pealelaadimist, sorteerimist, konsolideerimist ja ümberlaadimist. Vajadusel osutatakse klientidele erinevaid lisaväärtusteenuseid. 

Kaupade vedamisel maanteedel kasutavad vedajad eelkõige endale ja oma koostööpartneritele kuuluvaid terminale. Vedajate koostööpartneriteks võivad olla nii ekspedeerimisettevõtted kui ka muud veoettevõtted. Lisaks maanteeterminalidele kasutavad vedajad ka sadamates ning raudteesõlmedes paiknevaid inter- ja multimodaalseid terminale. Kuna autodega veetakse lisaks terminalidele palju kaupa ka ladudest ja ladudesse, võib veokite teenindatavad laod lugeda tinglikult maanteetranspordi taristu hulka kuuluvaiks. Suuremad kaubakogused laaditakse pool- ja täishaagistele üldjuhul ladudes ja saadetised toimetatakse samuti ladudesse. Oluline erinevus lao ja terminali vahel on see, et kui laos hoitakse kaupa, mille järgmine kättetoimetamise aadress pole enamasti teada, siis terminali saabuva kauba vastuvõtja on üldjuhul teada juba enne kauba saabumist terminali. 

Üks terminalide põhiülesandeid on eri tüüpi kaubavoogude ühendamine. Terminali saabuvad ja sealt väljuvad samal ajal nii jaotus-, kogumis- kui ka põhiveod ühest terminalist teise. Terminalis ühendatakse kokkuveetud kaubad suundade kaupa põhivedudeks. Põhiveo järel organiseerib terminal eri suundadesse suunduvad jaotusveod. 

1. 1 2 3  *Transport ja transporditehnoloogiad*. 2020. ISBN 9789916960035.
**Krista Odakivi** (8. märts 1975 – 25. november 2009 Tallinn) oli eesti meteoroloog.

Ta lõpetas 1997 Eesti Mereakadeemia ja 2000 bakalaureusekraadiga Tartu Ülikooli. Hiljem õppis ta Tallinna Tehnikaülikooli magistriõppes.

Alates 1997. aastast töötas ta meteoroloogina Eesti Meteoroloogia Instituudis. 

23. novembri hommikul 2009 ründas Toompuiesteele tööle minevat Krista Odakivit Snelli tiigi lähedal pesapallikurikaga mees. Ohver suri saadud vigastustesse haiglas kaks päeva hiljem õhtul.

2011. aasta märtsis mõisteti Krista Odakivi mõrvas süüdi Vjatšeslav Bajuk.

Viited
------

1. 1 2  "Jõhkardi käe läbi hukkus sünoptik Krista Odakivi". *Maaleht*. Vaadatud 6. august 2018.
2. ↑  "EMHI leinab tapetud kolleegi". *Postimees*. Vaadatud 6. august 2018.
3. ↑  "Mõrvas süüdi mõistetud Vjatšeslav Bajuk: ma ei ütle praegu midagi". *Delfi*. Vaadatud 6. august 2018.

Välislingid
-----------

* "Kurikamõrtsuka käe läbi hukkus teel tööpostile meteoroloog Krista Odakivi" Õhtuleht, 26. november 2009
* Nekroloog
* Vahur Koorits: "Tapetud meteoroloog oli hingelt matkaja" ilmajaam.ee, 27. november 2009
**Busk** (ukraina keeles Буськ; poola keeles Busk; vene keeles Буск) on linn Ukrainas Lvivi oblastis Zolotšivi rajoonis. 2020. aastani oli Buski rajooni keskus.

Busk asub Lvivist 51 km kirdes Bugi jõe ääres.

Ajalugu
-------

Buski on ürikutes esmamainitud 1097. aastal. Mongolid vallutasid ja süütasid linna 1241. aastal. Magdeburgi linnaõigused sai Busk 1411. aastal. Poola esimese jagamise tagajärjel 1772. aastal läks asula Habsburgide Austria keisririigi võimu alla. 1849. aastal oli Buskis suur tulekahju, mille tagajärjel linn kaotas oma senise majandusliku tähtsuse. Pärast Austria-Ungari kokkuvarisemist oli Busk 1918. aasta novembrist kuni 1919. maini algul Lääne-Ukraina Rahvavabariigi ja siis Ukraina Rahvavabariigi koosseisus. 1919. aasta maist kuni 1939. aasta septembrini oli Busk Poola võimu all. 1939. aasta septembris hõivas linna Punaarmee ja Buski loodi Poola sõjavangide laager. Koos ülejäänud Lääne-Ukrainaga inkorporeeriti Busk 1939. aasta novembris Nõukogude Liidu koosseisu.

Rahvastik
---------

Ukraina 2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Buski elanikest ukrainlasi 98,14%, venelasi 1,17%, poolakaid 0,50% ja valgevenelasi 0,12%.

نظيدؤتنتظ

Viited
------

1. ↑  Буск - карта историко-культурного наследия Shtetl Routes
2. ↑  Національний склад міст за переписом 2001 року Datatowel
|  |
| --- |
|  **Poks** |
| Riik |  | Saksamaa |
|  |
| 2. ring | 1928 | Kukk-kaal |
| Hõbe | 1932 | Kukk-kaal |

**Hans Ziglarski** (16. oktoober 1905 Białystok, Venemaa keisririik – 12. veebruar 1975) oli Saksamaa poksija, rahvuselt juut.

Ziglarski oli kukk-kaalus (kuni 119 naela ehk 54 kg) Saksamaa meister 1928. aastal.

Ziglarski sai kukk-kaalus (kuni 119 naela ehk 54 kg) 1932. aasta Los Angelese olümpiamängude poksivõistlustel hõbemedali, kaotades finaalis kuldmedali- ja olümpiavõitjale Horace Gwynne'ile (Kanada). Ta osales kukk-kaalus (kuni 118 naela ehk 53,5 kg) 1928. aasta Amsterdami olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas 2. ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.

Viited
------

1. ↑  Saksamaa meistrivõistlused poksis 1920–1948. Tulemused inglise keeles
2. ↑  10. suveolümpiamängude poksivõistlus. Los Angeles 1932. Tulemused inglise keeles
3. ↑  9. suveolümpiamängude poksivõistlus. Amsterdam 1928. Tulemused inglise keeles

Välislingid
-----------

* Hans Ziglarski veebisaidil Olympedia (inglise) Muuda Vikiandmetes
Kristiina Kindel 2005. aastal
**Kristiina Kindel** (sündinud 13. augustil 1975) on eesti alpinist ja arvutiteadlane

Ta on Jaan Künnapi Alpinismiklubi MTÜ juhatuse liige ja klubi I taseme treener.

Haridustee ja töökäik
---------------------

Ta lõpetas 1998. aastal Tallinna Tehnikaülikooli majanduse õppevaldkonnas majandusliku andmetöötluse erialal.

2001. aastal kaitses ta Tallinna Tehnikaülikooli Arvutitehnika instituudis magistrikraadi magistritööga "Hübriidsete tarkvarasüsteemide kasutamine masinprojekteerimise tarkvara loomisel".

Alates 2002. aastast on ta TTÜ Arvutitehnika instituudis doktorant. Väitekirja teema on "Hajutatud infosüsteemide andmebaasid ja nende teenused".

Ta töötab 1997. aastast Tallinna Tehnikaülikooli Küberneetika instituudis insenerina.

Alpinism
--------

Kristiina Kindel 2006. aastal
Ta on võitnud erinevaid võistlusi jääronimise individuaalvõistlusel (naiste arvestuses) ja võistkondlikel öistel jääronimise ja päästetööde võistlustel. Ta on tulnud neljal korral Eesti meistriks meeskondlikel Eesti Meistrivõistlustel jalgsi- ja mägimatkatehnikas.

Ta on roninud Kaukasuses, Alpides (Monte-Rosa piirkonnas) ja Pamiiris.

### Tõusud seitsmetuhandelistele

2005. aastal üritas ta tõusta Pamiiris Lenini mäetippu (7134 m) klassikalist marsruuti mööda. Kuni 2005. aastani oli Eesti naisalpinistidest seitsmetuhandelise tipus seisnud vaid Helme Suuk. Kristiina Kindel pürgis saada teiseks eesti naiseks, kes tõusnud seitsmetuhandelistele, kuid peatippu ta siiski ei jõudnud: ta tõusis selle mäe eeltipu Razdelnaja (6148 m) tippu, mis jääb klassikalise marsruudi teele ja oli siis sunnitud tagasi pöörduma.

Järgmisel aastal üritas ta tõusta Pamiiris Korženevskaja (7105 m) tippu. Kõrgusel 6800 m kohtas ta juba tipust laskuvaid kaasmaalasi ja otsustas oma tipputõusu katkestada ja koos nendega alla laskuda. Kell oli üks peale lõunat ja tema tempo juures oleks tal tipuni läinud veel kolm tundi. Pikk ja ohtlik laskumine oleks jäänud pimeda peale – sellest tuli aga hoiduda.

Isiklikku
---------

Ta harrastab orienteerumisjooksu.

Viited
------

1. ↑  MTÜ Jaan Künnapi Alpinismiklubi. jkalpiklubi.ee
2. ↑  Kristiina Kindel[*alaline kõdulink*]. inforegister.ee
3. ↑  TTÜ lõpetajad 1918–2006. digi.lib.ttu.ee
4. 1 2 3  Kristiina Kindel. etis.ee
5. 1 2  Kristiina Kindel. alpinism.ee
6. ↑  Kaks mäge – üks lugu. alpinism.ee
7. ↑  Kristiina Kindel. orienteerumine.ee

Välislingid
-----------

* Kristiina Kindel Eesti Teadusinfosüsteemis Muuda Vikiandmetes
* Kristiina Kindel. sportfoto.com