recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Arko Olesk 2020. aasta ArvamusfestivalilArko Olesk 2012. aasta Euroopa meistrivõistlustel mälumängus
Arko Olesk ESTCube-1 esitlusel 2013. aasta jaanuaris
**Arko Olesk** (sündinud 22. jaanuaril 1981) on eesti teadusajakirjanik ja mälumängur.

Haridus
-------

Ta on lõpetanud 1999. aastal Jõgeva Gümnaasiumi, 2007. aastal Tartu Ülikooli ajakirjanduse eriala ja 2009. aastal Londonis Imperial College'i magistrikraadiga. Ta on doktorant Tallinna Ülikoolis ja tema doktoritöö teemaks on "Teadlaste meediastumine: protsess, indikaatorid, mõjud".

Töö ja ühiskondlik tegevus
--------------------------

Aastatel 2004–2007 oli ta ajalehe Postimees välisuudiste toimetaja ning 2011–2012 teadusajakirjanik. 2007–2011 oli Olesk ajakirja Tarkade Klubi peatoimetaja. 

2012. aastast oli ta Tallinna Ülikooli teadus- ja innovatsioonikommunikatsiooni keskuse juht, 2022. aasta seisuga oli ta Tallinna Ülikooli Balti filmi, meedia ja kunstide instituudi teaduskommunikatsiooni õppejõud.

Alates 11. oktoobrist 2021 on Arko Olesk Eesti presidendi Alar Karise teadusnõunik.

Arko Olesk on koostanud telesaate "Kuldvillak" küsimusi.

Isiklikku
---------

Ta oli 2012. aastal Tartus peetud Euroopa mälumängumeistrivõistluste peakorraldaja ja üks küsimuste koostajatest.

Olesk on mälumängus võitnud nii Eesti võistkondlikel meistrivõistlustel (2011 ja 2012) kui ka paarismängus (2012–2013; koos Tiit Naaritsaga). Individuaalselt on ta parim tulemus kolmas koht 2010. aastal. Ta tulnud Eesti meistriks sudokute lahendamises (2006 ja 2007).

Teoseid
-------

* "Mälumängupiibel". Tänapäev. 2015. ISBN 9789949278152

Viited
------

1. ↑  Arko Olesk. ESBL. Vaadatud 25.10.2022.
2. ↑  Balti filmi, meedia ja kunstide instituut. Kontaktid. Vaadatud 25.10.2022.
3. ↑  "Karise sisenõunikuks saab Sildam, avalike suhete nõunikuks Treufeldt". *ERR*. 20.9.2021. Vaadatud 21.09.2021.
4. ↑  "Arko Olesk pidi suvel "Kuldvillaku" jaoks koostama üle 1200 küsimuse" Õhtuleht, 13. september 2012.
5. ↑  "Euroopa parim mälumängur selgub Tartus" Postimees, 8. november 2012.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikitekstides on artikliga seotud alliktekste: **Autor:Arko Olesk** |

* Koduleht
* Biograafia ESBL-is
* PÄEVAKORD. Arko Olesk ja mälumäng. Raadio 2, november 2004
* Arko Olesk (jaanuar 2014) Kuma, 2014
**Tallinna Ülikooli Kirjastus** (TLÜ Kirjastus, inglise keeles Tallinn University Press, ka **TLU Press**) on Tallinna Ülikooli allüksus, mille peamiseks eesmärgiks on akadeemilise ja intellektuaalse kirjanduse väljaandmine.

Kirjastusel on akadeemiline ja rahvusvaheline üldkolleegium (esimees Marek Tamm), mis suunab kirjastamispoliitikat ja toimib sarja Gigantum Humeris kolleegiumina. Igal sarjal on oma valdkondlik toimetuskolleegium.

Kõik TLÜ Kirjastuse sarjades avaldatavad tekstid kuuluvad eelretsenseerimisele, välja arvatud esiletõstmisega kaitstud dissertatsioonid. Kirjastuse sarjades avaldatakse ainult eelretsenseerimisprotseduuri edukalt läbinud tekste.

Aastatel 2009–2014 oli kirjastuse peatoimetaja Heli Allik, 2014. aastast Rebekka Lotman.

Kirjastuse sarjad
-----------------

Kirjastuse toodang jaguneb kolme sarja vahel, mille kujundus on ühtne.

**Acta Universitatis Tallinnensis** koosneb seitsmest alasarjast ning need kannavad vastavalt lisanime Humaniora, Socialia, Educatio, Vita Salubris, Realia et Naturalia ja Artes. Lisaks on võõrkeelsetele tekstidele orienteeritud sari Quaesitum Compertumque.

**Gigantum Humeris** hõlmab mitmesuguste terviktekstide tõlkeid, samuti tõlkeantoloogiaid eri valdkondade võtmelistest teadustekstidest (rõhuga 20. ja 21. sajandil).

**Bibliotheca** sarjas avaldatakse eelkõige vanemaid terviktekste, sealhulgas ilukirjanduse väärttekstide kommenteeritud tõlkeid. Bibliotheca alasarjade hulk ei ole piiratud valdkondadega, siiani on ilmunud Bibliotheca Antiqua, Bibliotheca Artis Poeticae, Bibliotheca Asiatica, Bibliotheca Controversiarum, Bibliotheca Lotmaniana, Bibliotheca Mediaevalis ja Bibliotheca Philosophica sarja raamatuid.

Tallinna Ülikooli kirjastuse üldkolleegium
------------------------------------------

Tallinna Ülikooli kirjastuse üldkolleegiumisse kuuluvad:

* Prof. Airi-Alina Allaste (Tallinna Ülikool)
* Prof. Karsten Brüggemann (Tallinna Ülikool)
* Dr. Tiina Elvisto (Tallinna Ülikool)
* Dr. Indrek Ibrus (Tallinna Ülikool)
* Dr. Marju Kõivupuu (Tallinna Ülikool)
* Prof. Mihhail Lotman (Tallinna Ülikool, Tartu Ülikool)
* Dr. Rain Mikser (Tallinna Ülikool)
* Dr. Katrin Niglas (Tallinna Ülikool)
* Prof. Hannes Palang (Tallinna Ülikool)
* Dr. Ülar Ploom (Tallinna Ülikool)
* Dr. Kristjan Port (Tallinna Ülikool)
* Prof. Jaan Puhvel (California Ülikool Los Angeleses)
* Dr. Tõnis Põder (Tallinna Ülikool)
* Dr. Rein Raud (Tallinna Ülikool)
* Dr. Raivo Stern (Keemilise ja Bioloogilise Füüsika Instituut)
* Prof. Marek Tamm (Tallinna Ülikool)
* Prof. Peeter Torop (Tartu Ülikool)
* Prof. Jaan Valsiner (Ålborgi Ülikool)
* Prof. Anna Verschik (Tallinna Ülikool)
* Prof. Airi Värnik (Tallinna Ülikool)

Viited
------

1. ↑  Äsja loodud TLÜ kirjastus esitleb oma esimesi teoseid. kultuur.postimees.ee, 24. mai 2010
2. ↑  Kolleegiumid. tlu.ee.

Välislingid
-----------

* Tallinna Ülikooli Kirjastuse koduleht
* Heili Sibrits. "Äsja loodud TLÜ kirjastus esitleb oma esimesi teoseid" Postimees, 24. mai 2010 (Intervjuu TLÜ kirjastuse üldkolleegiumi esimehe Marek Tammega.)
Tallinna Pedagoogilise Seminari esindus XI noorte laulu- ja tantsupeo rongkäigus
**Tallinna Ülikooli Pedagoogiline Seminar** on Tallinnas rakenduskõrgharidust andev õppeasutus, Tallinna Ülikooli filiaal. Koolihoone asub Kristiine linnaosas aadressil Räägu 49. Koolis on võimalik omandada rakenduslikku kõrgharidust kolmel erialal: koolieelse lasteasutuse õpetaja, noorsootöö ja sotsiaaltöö.

Kooli asutas 1935. aastal Eesti Naisliit Kodumajanduse Instituudina (samal aastal suletud Tööstusliku Naiskutsekooli asemele), esimene asukoht oli Hariduse tänav 8. 1966. aastast asub kool praeguses majas 49 Räägu tänaval, kus asus ka Tallinna Pedagoogilise Kooli ühiselamu. 

Tänapäeval paikneb Tallinna Ülikooli Pedagoogiline Seminar aadressil Räägu tänav 49.

Rakenduslikuks kõrgkooliks sai õppeasutus 2006. aastal. Kooli rektor oli 2007. aastast Koit Nõlvak. 27. augustil 2012 liideti Tallinna Pedagoogiline Seminar Tallinna Ülikooliga ja uue õppeasutuse nimeks sai Tallinna Ülikooli Pedagoogiline Seminar.

Kooli nimi
----------

* Kodumajanduse Instituut (1935–1940)
* Sotsiaal- ja Kodundusinstituut (1940–1944)
* Lastekasvatajate ja Eritoitlustuse Instituut (1944)
* Tallinna Toitlustus- ja Eelkoolikasvatuse Tehnikum (1945)
* Tallinna Õpetajate Seminar (1945–1947)
* Tallinna Eelkoolikasvatuse Seminar (1947–1950)
* Tallinna Eelkoolikasvatuse Kool (1950)
* Tallinna Eelkoolikasvatuse Pedagoogiline Kool (1950–1964)
* Tallinna Koolieelse Kasvatuse Kool (1964–1966)
* Tallinna Pedagoogiline Kool (1966–1986)
* Tallinna Pedagoogikakool (1986–1995)
* Tallinna Pedagoogiline Seminar (1995–2012)
* Tallinna Ülikooli Pedagoogiline Seminar (aastast 2012)

Rahvasuus on seminar kandnud ka hüüdnime Pisipeda.

Viited
------

1. 1 2  Eha Laanepere. Pisipeda pürib kõrgkooliks. EPL, 25. september 1996 (vaadatud 19. novembril 2011).
2. ↑  Pedagoogiline seminar ühines Tallinna ülikooliga[*alaline kõdulink*], Delfi, 27. august 2012

Välislingid
-----------

* Koduleht
**Futuroloogia** ehk **tuleviku-uuringud** on interdistsiplinaarne uurimisvaldkond, mis tegeleb võimalike, tõenäoliste, eelistatavate ja välditavate tulevikustsenaariumide analüüsimisega. On vaieldud, kas tuleviku-uuringute näol on tegu sotsiaal- või tehnikateaduse, filosoofia, kunsti või strateegilise planeerimise haruga. 

Futuroloogid (kasutatud ka sõna "futuristid") analüüsivad mineviku sündmusi ja protsesse ning neis avalduvaid seaduspärasid ning püüavad nende põhjal teha tuleviku elukeskkonna, tehnoloogia arengu, sotsiaalsete suhete jms suhtes võimalikult põhjendatud ennustusi, mis teatud juhtudel aitaksid olevikus otsuseid langetada. 

Futuroloogia tänapäevases mõistes sai alguse 20. sajandi alguse tehnoloogiaoptimismist kannustatuna. 

Termini võttis 1940. aastatel kasutusele saksa filosoofiaprofessor Ossip Flechtheim. 1960. aastate keskel kujunesid tuleviku-uuringud teaduslikku meetodit kasutavaks arvestatavaks uurimisvaldkonnaks. 1970. aastatel mõjutasid tuleviku-uuringuid keskkonnamured ning Rooma Klubi tegevus. 

Futuroloogide tööl on mõndagi ühist ulmekirjandusega (eeskätt teadusulmega). 

Futurolooge:

* Herbert George Wells
* Konstantin Tsiolkovski
* Ossip Flechtheim
* Jacque Fresco
* Bertrand de Jouvenel
* Ian Pearson
* Herman Kahn
* Alvin Toffler
* Jeremy Rifkin
* John Naisbitt
* Raymond Kurzweil
* Stephen Hawking
* Rolf Jensen

Vaata ka
--------

* Eesti Tuleviku-uuringute Instituut
* postkapitalism

Välislingid
-----------

* Artikkel "Tuleviku-uuringud kui teadmiste valdkond" ajakirjas Maja 15.01.2006
* Artikkel "Tulevik on suurepärane, kuid mitte lootusetu" ajalehes Postimees 8.01.2000
* Tulevikuarengute ennustus (inglise k)
**Arnold Viktor August Habicht** (29. mai 1878 Tori – 26. märts 1964 Bad Segeberg) oli eesti vaimulik. 

Arnold Habicht sündis Tori köstri pojana, gümnaasiumihariduse omandas Pärnus. Aastatel 1901–1902 õppis ta Riia Polütehnilise Instituudis ehitust, kuid katkestas õpingud tervislikel põhjustel. Aastatel 1902–1907 õppis Arnold Habicht usuteadust Tartu Ülikoolis. 

1907–1908 oli ta Tartu Maarja koguduse abiõpetaja, 1908–1910 Kihelkonna koguduse õpetaja ning 1910–1933 Tartu Pauluse koguduse õpetaja. 

Aastal 1933 siirdus Arnold Habicht perega Saksamaale. 1933–1945 oli ta Stettini Jakobi koguduse õpetaja ning 1945–1960 Bad Segebergi (Schleswig-Holsteini liidumaa) haigla vaimulik. 

Arnold Habicht on maetud Bad Segebergi Maarja kiriku surnuaeda.

Isiklikku
---------

Ligi 200 aasta jooksul (1770–1969) andsid Habichtid isalt pojale edasi Tori köstri ametit. 

Arnold Habichti äi Eugen Joseph von Blossfeldt oli eesti vaimulik. Tema vennapoeg Alexander Habicht (sünd. 1911, õppis kuni 1939 usuteadust, oli sõjaväes, jäi Venemaal sõjavangilaagris kadunuks.

Arnold Habichti pojapoeg Christian Habicht (1952–2010) oli saksa näitleja ja maletaja.

Viited
------

1. ↑  Lexikon deutschbaltischer Theologen seit 1920. Bearbeitet von Wilhelm Neander. 2 auflage 1988, bearbeitet von C. Helmut Intelmann

Välislingid
-----------

* Arnold Habichti elulugu
* Kirikust leiti põnev kiri, Postimees, 8. oktoober 2008
**Bogislaw IV** (suri 19. veebruaril 1309 või 24. veebruaril 1309) Pommeri dünastiast oli Pommeri hertsog kolmkümmend aastat.

Bogislaw oli hertsog Barnim I vanim poeg. Ta oli isa surma ajal 1278. aastal täiskasvanu, olles olnud 1276. aastast kaasvalitseja. Tema poolvennad Barnim II ja Otto I olid veel alaealised ja nii oli ta sel ajal Pommeri ainuvalitseja.

1280. aastate alguses oli Bogislaw haaratud sõtta Brandenburgiga. Sel ajal abiellus ta Johann I tütre ja valitseva markkrahvi Otto IV õe Mechtildiga, kuid kõik tema teadaolevad lapsed olid teisest abielust Rügeni vürsti Wizlaw II tütre Margarethega.

1290. aastatel, kui tema vennad olid täisikka jõudnud, jaotati Pommeri nende vahel, kusjuures Bogislaw sai endale Wolgasti. Barnim II suri varsti pärast seda ja Otto valitses Szczecinis.

14. sajandil asus ta liitu tulevase Poola kuninga Władysław I Łokietekiga. Ta osales edutult kümnendi väldanud Brandenburgi sõja avaetappidel. Ta suri 1309. aastal, jättes oma osa Pommerist oma pojale Wartislawile.

Lapsed
------

* Eufemia
* Wartislaw
* Elisabeth (1291–1349)
* Jutta
* Margaretha
* tõenäoliselt veel üks tütar, Euphemia

Vaata ka
--------

* Pommeri hertsogkonnad ja hertsogid
* Pommeri ajalugu
* Pommeri hertsogkond
* Pommeri dünastia

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Barnim I** | **Pommeri-Wolgasti hertsog**1278–1309 | Järgnev**Wartislaw IV** |
**Frankenmuth** on linn USA-s Michigani osariigis Saginaw' maakonnas. Linn asub maakonna halduskeskusest Saginaw'st umbes 24 km kaugusel kagus. Läbi linna kulgeb Cassi jõgi.

Elanike arv on 2020. aasta rahvaloenduse kohaselt 4987. 2010. aastal oli elanikke 4944.

Frankenmuthi nimi tuleneb selle esimeste asunike kodumaa Frangimaa saksakeelsest nimest *Franken* ja saksakeelsest sõnast *Mut*, mis tähendab 'julgus'.

Frankenmuthi piirkond asustati 1845. aastal Saksamaalt Frangimaalt pärit luterlike saksa sisserändajate poolt. Asunikud valisid oma kodukohaks mõnevõrra künkalise ala, mis meenutas neile Kesk-Frangimaa piirkonda Saksamaal. Pikka aega elasid asulas ainult saksa asunikud, kes jäid lojaalseks Saksamaale ja kasutasid omavahel suhtluskeelena saksa keelt.

14. jaanuaril 1904 sai Frankenmuth külaõigused. 1. oktoobril 1959 sai see linnaõigused.

Suure osa Frankenmuthi elanikkonnast moodustavad ka tänapäeval etnilised sakslased. Linnas on säilinud Saksamaa, eriti Baieri kultuuri mõjud. Lisaks on igapäevases suhtluses kasutuses jätkuvalt saksa keel ning Püha Lorenzi kirikus toimub saksakeelne jumalateenistus.

Püha Lorenzi Luterlik kirik Frankenmuthis
Frankenmuthi ümbruses asub veel mitu saksa asunike rajatud asulat, sealhulgas Frankenlust, Frankentrost ja Frankenhilf (praegune Richville).

Frankenmuthi tähtsaim majandusharu on turism. Iga aasta külastab linna üle miljoni külalise. Linnas asub arvukalt saksapäraseid ettevõtteid ja asutusi, muuhulgas võõrastemaja Bavarian Inn, pruulikoda, restoran Zehnder's ja jõuluteemaline kauplus Bronner's Christmas Wonderland, mis nimetab ennast "maailma suurimaks jõulupoeks".

Alates 1990. aastast toimub linnas oma Oktoberfest, mis esimene omataoline väljaspool Münchenit, mille Müncheni linn on heaks kiitnud. Alates 1977. aastast toimub Frankenmuthi muusikafestival.

Linnas asub arvukalt saksapäraseid puitkarkassile ehitatud hooneid.

Linna hüüdnimi on Little Bavaria ("Väike Baieri").

Frankenmuthi sõpruslinn on Gunzenhausen Saksamaal.

Viited
------

1. ↑  2016 U.S. Gazetteer Files
2. ↑  2020 United States Census, vaadatud 1.01.2022.
3. ↑  Frankenmuth Oktoberfest. frankenmuthfestivals.com. Vaadatud 29.7.2017

Välislingid
-----------

* Koduleht
* Frankenmuth. Michigan.org
**Gifhorni hertsogkond** (saksa keeles *Herzogtum Gifhorn*) oli hertsogkond Saksamaal Gifhornis, mis asutati aastal 1539 ja kestis kuni valitseja hertsog Franzi surmani 1549. aastal. Selle koosseisu kuulusid *Amt* Gifhorn, *Amt* Fallersleben ja Isenhageni klooster.

Hertsogkonna residents oli Gifhorni loss.

Asutamine
---------

Palvetava hertsog Franzi skulptuur Gifhorni lossi kabelis
Hertsogkond asutati, kui Braunschweig-Lüneburgi hertsog Franz naasis Gifhorni 1536. aastal, pärast seda, kui oli veetnud mitmed aastad Saksimaa kuurvürstiriigi õukonnas Wittenbergis. Ta nõudis oma vanemalt vennalt hertsog Ernstilt (tuntud kui usutunnistaja) pärandiosana oma hertsogkonda ja sundis riiki jaotama. Kuna tema nõue hertsogkonna kogu idapoolsele osale oli riigi võlakoormuse tõttu vastuvõetamatu, anti talle 1539. aastal Gifhorni ja Fallerslebeni omavalitsusüksused ja Isenhageni klooster Hankensbütteli lähedal. Franz püüdis oma valdustes saavutada täielikku iseseisvust, kuid märkimisväärne võim jäi hertsogkonna keskusele Celles. Näiteks vastutas Celle välispoliitika eest ja Gifhorni aadel jäi Lüneburgi osaks.

Laiendamine
-----------

Gifhorni hertsogkond oli väike, kergesti hallatav valdus, kus hertsog Franz võis vabalt oma aadlistaatust näidata ja esineda vürstilike ülesannetega. Ta oli vaimustunud sellisest elustiilist mitme Saksi kuurvürsti õukonnas Wittenbergis veedetud aasta jooksul. Aastal 1525 alustas ta Gifhorni lossi laiendamist oma kuninglikuks residentsiks. Õukonnaelu iseloomustas suurustlemine: ta serveeris toitu ja jooke kallites Veneetsia klaasnõudes, korraldas rüütliturniire ja kuninglikke jahte, seadis sisse õukonnanarri ja õukonnakantsleri (*Hofkanzler*) ametikohad. Samal ajal ehitas Fallerslebeni lossi oma maamõisaks.

Lõpp
----

Tema 1547. aastal sõlmitud abielu Klaraga kestis ainult kolm aastat, kuna hertsog suri 41-aastaselt. Ta maeti Gifhorni lossi kabelisse, Fallerslebeni loss anti tema naisele. Kuna hertsog Franzil ei olnud meessoost pärijaid, läks Gifhorni hertsogkond tagasi Lüneburgi vürstkonnale.

Välislingid
-----------

* Hertsog Franz Welfide dünastia kodulehel
Kunstniku nägemus X-20-st atmosfääri sisenemisel
**Boeing X-20 Dyna-Soar** oli USA õhujõudude programm, mille eesmärgiks oli luua kosmoselennuk, mida saaks kasutada mitmesugustel sõjalistel operatsioonidel. 

Lennuk pidi olema võimeline sooritama luurelende, pommitusmissioone, satelliitide hooldamislende ja vaenulike satelliitide hävituslende. Programm algas 24. oktoobril 1957 ja lõppes 10. detsembril 1963, varsti pärast esimese kosmoselennuki ehituse algust. Programmi maksumus oli 660 miljonit USA dollarit (tänapäeva vääringus 5,28 miljardit dollarit).

Dyna-Soari arendamise ajal ehitatud Mercury ja Vostoki kapslid kasutasid Maa atmosfääri sisenemisel ballistilist trajektoori, samas kui Dyna-Soar sarnanes pigem Space Shuttle'iga. Dyna-Soar oli konstrueeritud nii, et maandumisel lauglenuks ta piloodi juhituna lennuväljale. Mercury ja Vostok pigem kukkusid Maale ja maandusid langevarjude abil.

Dyna-Soar oli tunduvalt keerukam projekt kui teised sama perioodi mehitatud kosmoselaevad. Reaalsed kosmoselennukid ehitati aastakümneid hiljem kui lendama hakkasid Space Shuttle ning Boeingu kosmoselennukid X-40 ja X-37.
Kreeklane ja albaanlane kandmas valgeid fustanellasid
**Fustanella** on plisseeritud traditsiooniline seelikutaoline meesterõivas, mida kasutatakse mitmel Balkani maal Kagu-Euroopas. Kreekas kannavad fustanella lühikest varianti tseremoniaalsed sõjaväeüksused, nagu Evzonid, samas kui Albaanias kandis sõdadevahelisel perioodil seda kuninglik kaardivägi. Mõlemad riigid peavad fustanellat rahvarõivaks. Lisaks väidavad aromaanlased, et see on nende etniline kostüüm.

Fustanellade valmistamine oli kulukas, mis tegi neist kõrge staatuse näitaja, rõhudes kandja jõukusele ja tähtsusele. Lääne vaatlejad Kreeka iseseisvussõjas märkisid suurt uhkust, mida kléftisid ja armatoloid oma rõivaste üle tundsid, võisteldes üksteisega kostüümide luksuslikkuses.

Nimetus
-------

Sõna tuleneb itaaliakeelsest sõnast *fustagno* ja liitest -*ella*. See omakorda tuleneb keskaegsest ladinakeelsest sõnast *fūstāneum*, mis võib olla vorm sõnast *futis* ehk "puunupp".

| Keel | Nimetus |
| --- | --- |
| albaania keel | fustanellë/fustanella |
| aromaani keel | fustanelã |
| bulgaaria keel | фустанела |
| itaalia keel | fustanella |
| kreeka keel | φουστανέλλα |
| makedoonia keel | фустан |
| meglenorumeenia keel | fustan |
| rumeenia keel | fustanelă |
| serbohorvaadi keel | фустанела |

Vaata ka
--------

* Kilt

Viited
------

1. ↑

Välislingid
-----------

 Fustanella – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
**Henn Rooneem** (sünninimega **Henn Zeiger**; 8. august 1923 – 29. jaanuar 2009) oli eesti raamatukunstnik ja kirjastustöötaja.

Elukäik
-------

Henn Rooneem omandas põhihariduse Tartus ja asus 1937. aastal õppima Riigi Kunsttööstuskooli. 1943. aastal mobiliseeriti ta Saksa sõjaväkke. Sõja lõppedes astus Rooneem Tallinna Riiklikusse Tarbekunsti Instituuti, kuid arreteeriti Nõukogude võimude poolt ja viibis aastatel 1945–1947 vangilaagris. Pöördunud vangistusest tagasi, jätkas õpinguid instituudis, lõpetades selle 1950. aastal graafik-illustraatorina.

Henn Rooneem töötas üle 30 aasta Eesti NSV kirjastus- ja trükitööstuses. Aastatel 1950–1964 oli ta kirjastuse Eesti Riiklik Kirjastus illustraator. Pärast kirjastuse jagunemist töötas ta aastatel 1964–1967 illustraatorina kirjastuses Eesti Raamat.

Aastatel 1967–1983 oli Rooneem eksperimentaalkombinaadi Bit kunstilise ja tehnilise osakonna juhataja. Sellelt ametikohalt läks ta ka pensionile.

Looming
-------

Henn Rooneeme tuntumateks töödeks võib pidada mitmeid tema tušijoonistustega illustreeritud Eesti Riiklikus Kirjastuses ja kirjastuses Eesti Raamat ilmunud ilukirjandusteoseid:

* Mark Twain "Prints ja kerjus" (1956)
* Maiju Lassila "Tuletikke laenamas" (1957)
* Aristarch Sinkel "Mõõgaga mõõdetud maa" (1959)
* Werner Legère "Ma olin Timbuktus" (1959)
* Vilis Lācis "Kaluri poeg" (1969)

Isiklikku
---------

Henn Rooneeme abikaasa oli sisearhitekt Maie Rooneem, kellega tal on kaks last – poeg Enn Rooneem ja tütar Tiina Saago.

Henn Rooneem oli Kuku klubi liige.

Välislingid
-----------

* Heinz Valgu meenutus Henn Rooneemest
**Harry Liivak** (sünninimega **Harri Liivak**; 7. aprill 1920 Tartu – 17. detsember 1995 New York) oli eesti päritolu rakenduskunstnik, karikaturist ja dekoraator.

Lapsepõlves elas Viljandis. II maailmasõja algul emigreerus Taani, kus õppis rakenduskunsti.

Arvatavasti 1948. aastal siirdus elama Rootsi (1948?) Stockholmi Segeltorpi linnaossa. Rootsis õppis ta edasi rakenduskunsti ning töötas rakenduskunsti ja dekoratsioonide alal. Avaldas oma karikatuure Rootsi ajalehes Stockholms-Tidingen Eestlastele.

1951. aastal siirdus elama Montréali, kus töötas rakenduskunstnikuna ettevõttes Taylor Advertising Limited. 1955. aastal toimus Ameerika Ühendriikides New Yorgis rahvusvaheline reklaamifirmade näitus, millest võtsid osa ka Kanada suuremad reklaamifirmad, teiste seas Taylor Advertising Limited Harry Liivaku loodud reklaamikavanditega, mis said sellel näitusel esikoha ja auhinnaks kuldraha.

Hiljem töötas Liivak Montreali Eesti Teatris dekoraatorina. Kanadas elades avaldas oma karikatuure ajalehes Vaba Eestlane. Hiljem siirdus elama Ameerika Ühendriikidesse New Yorki, kus ta ka suri.

Ta oli Korp! Sakala vilistlane.

Isiklikku
---------

Tema isa oli advokaat Henn Julius Liivak ja õde oli viiulimängija Evi Liivak Anschuetz.

Viited
------

1. ↑  Vaba Eesti Sõna = Free Estonian Word : Estonian weekly, 28 aprill 1955 (lk 10)
**Henn Tuherm** (6. september 1939 Tallinn – 12. mai 2016) oli eesti rahvusest Läti metsatööstuse teadlane, Eesti Maaülikooli audoktor.

Ta lõpetas 1957. aastal Tallinna 2. Keskkooli ja õppis aastatel 1957–1960 Tallinna Polütehnilise Instituudi mehaanikateaduskonnas, kuid soov saada metsainseneriks viis ta Lätti, kus ta 1963. aastal lõpetas puidutöötlemise erialal Läti Põllumajanduse Akadeemia. 1992. aastal kaitses ta Riias doktoritöö.

Pärast kõrgkooli lõpetamist jäi ta tööle õppejõuna samasse kõrgkooli. Aastatel 1991–1995 oli ta Läti Põllumajandusülikooli õppeprorektor; 1993. aastal sai temast puidutöötlemiskateedri professor. Tema arvel on uurimused puidutöötlemismasinate kasutamise, puidu lõikeprotsesside ja -tööriistade kohta ning metsapoliitika ja kõrgkoolide pedagoogika alalt.

Ta oli Euroopa Liidu ja Läti Teaduste Akadeemia metsateaduste ekspert. Ta oli Rootsi Kuningliku Põllumajanduse ja Metsamajanduse Akadeemia välisliige.

Elu lõpus oli ta Läti Põllumajandusülikooli emeriitprofessor. Külalisõppejõuna pidas ta loenguid ka Tallinna Tehnikaülikoolis. Ta oli abielus, tema meedikust abikaasa Aina on lätlane, neil on kaks poega ning mõlemad pojad valdavad puhtalt nii eesti kui läti keelt. Aastal 1988 valiti ta Läti Eesti Seltsi juhatusse.

Tunnustus
---------

* 1996 Eesti Maaülikooli audoktor
* 2006 Valgetähe IV klassi teenetemärk
* 2011 Tunnustusrist (läti *Atzinības krusts*), IV klass

Viited
------

1. ↑

Kirjandus
---------

* Vello Lään. Kes on kes? Kes on kus? Kaugete maade eestlased. Lühielulood. Olion 2011.

Välislingid
-----------

*
**Henn Pai** (29. mail 1937 – 2. juuni 2021) oli eesti laulja (bariton) ja laulupedagoog. 

Henn Pai on õppinud klassikalist laulu Tartu Muusikakoolis Rudolf Jõksi klassis ja lõpetanud selle 1960. aastal. Ta jätkas õpinguid Tallinna Konservatooriumis Aleksander Arderi käe all ja lõpetas selle 1965. aastal. 

Pai oli aastatel 1961–1965 ETV ja Raadio segakoori laulja ning aastal 1965 sai temast Tartu Vanemuise teatri ooperi- ja operetisolist, kus ta on üles astunud rohkem kui neljakümnes ooperis. Elu hilisemal perioodil õpetas ta juba ise klassikalist laulu Tartu muusikakoolis.

Rolle
-----

* Scarpia – Puccini „Tosca"
* Krahv Ungern – Ernesaksa „Tormide rand"
* Rigoletto – Verdi „Rigoletto"
* Olav – Aava „Vikerlased"
* Crown – Gershwini „Porgy ja Bess"
* Onegin – Tšaikovski „ Jevgeni Onegin"
* Danilo – Lehari „Lõbus lesk"
* Figaro – Rossini „Sevilla habemeajaja"
* Meelis – V. Kapi „Lembitu"

Isiklikku
---------

Henn Pail oli abielust Lea Stella Paiga kolm poega, neist noorim on eesti teatritegelane Meelis Pai.

Viited
------

1. ↑  Elleri-kooli klassikalise laulu eriala
2. ↑  Aleksander Arder Muusika.ee
3. 1 2 3  Eesti muusika biograafiline leksikon. Tallinn: Valgus, 1990 lk. 174

Välislingid
-----------

* Foto. Pai, Henn Onegini rollis ooperis "Jevgeni Onegin" RAT-s Vanemuine Võrumaa Muuseum
* "Sevilla habemeajaja" 1983 Rahvusarhiiv
**Tolmutoru** on elava taime 'isaspoole' lühiealine osa. 

Haploidne tolmutoru rakk, kes kannab kaht liikumatut spermiumi, loetakse õistaimede ainukeseks migreeruvaks rakutüübiks (Sanders ja Lord, 1989). 

Taime sugulise paljunemise protsessidel, läbivad tolmutorude rakud hulgaliselt signaalivaid toiminguid emaspoole paljunemisvõimelistes kudedes ja edastavad kaks spermi lootekotti, et saaks toimuda viljastumine. Ühest spermirakust saab munarakk ja formeerub sügoot ning teisest loodetakse endospermi, seemnes areneva loote toitekude moodustavat rakku (Lord ja Russell, 2002).

Tolmutoru indikeerib polaarset kasvu tipus, mis võimaldavat tolmutoru rakul migreeruda läbi *transmitting tract*'i (TT) täpselt *ovule* suunas (Lord, 2000; Yang ja Fu, 2007). Tolmutoru kasvab tunduvalt kiiremini emakas kui idandamiseks spetsiaalselt valmistatud 'toitemeediumis'. Emaka ja tolmutoru interaktsioonid ei ole päris selged, arvatakse, et emakakoed varustavad tolmutoru arenguks ja kasvuks vajalike ainetega. Mitmed uuringute käigus on leitud biokeemilisi ja geneetilisi tõendusmaterjale, et tolmutoru tipu kasvus mängivad kriitilist rolli väiksed tolmuterade või emaka poolt eritatavad valgud (Chae jt, 2007, 2009) ja nende keemiline juhendamine. 

Tolmuterade füüsilisele kokkupuutele emakasuudmega järgneb nende niisutamine ja moodustatakse tolmutoru. 

Tolmutoru evib, kasvamaks läbi rakuvälise ruumi *transmitting tract*'i, rakuseina modifitseerivaid toimeid. Tolmutoru sisenemist *micropyle* 'sse (*ovule*) juhib emasgametofüüt (Shimizu ja Okada, 2000; Palanivelu ja Preuss, 2006).

Generatiivne rakk annab mitootiliselt jagunedes kaks spermiumi (isasgameeti). 

Tolmutoru esmavaatlejaks (1824, 1830) peetakse itaallast Giovanni Battista Amicit (1786 – 1863).

Viited
------

1. 1 2  Keun Chae, Elizabeth M. Lord,  Pollen tube growth and guidance: roles of small, secreted proteins, Ann Bot. September 2011 ; 108(4): 627–636. 8. veebruar 2011, doi: 10.1093/aob/mcr015, PMCID: PMC3170145
**Harry Lessel** (ka **Harri Lessel**; 10/23. aprill 1911 Tallinn – 31. märts 1986 Tallinn) oli Eesti (leitnant, 193) ja Nõukogude Liidu (polkovnik) sõjaväelane, ratsasportlane ja sporditegelane.

Ta lõpetas aastal 1929 Tallinna Reaalkooli ja 1933 Tondi sõjakooli ning õppis aastatel 1936–1938 Kõrgema Sõjakooli Juhtimise ja staabiteenistuse ala VIII lennus.

1932. aastal ülendati ta nooremleitnandiks ja 1936. aastal leitnandiks. 1941. aastal mobiliseeriti ta Punaarmeesse, kus ta võttis eesti laskurkorpuses 7. diviisi staabiülemana osa teisest maailmasõjast, sõjaväeteenistuse lõpetas ta 1951. aastal polkovnikuna.

Aastatel 1946–1951 oli ta Ratsaspordisektsiooni presiidiumi aseesimees (hiljem juhatuse liige ja esimees), 1951–1962 Tallinna Taksopargi direktor ja 1963–1977 Autotranspordi ja Maanteetööliste Ametiühingu Vabariikliku Komitee esimees. Ta oli ka Tallinna Polütehnilise Instituudi sõjalise õpetuse vanemõpetaja. 1968. aastal sai temast Kalevi auliige.

Viited
------

1. 1 2  "Eesti Sõjamuuseum - kindral Laidoneri Muuseum. Eesti ohvitserid 1918-1940". *prosopos.esm.ee*. Vaadatud 23. juulil 2023.
2. 1 2  "Lessel, Harry - Eesti Entsüklopeedia". *entsyklopeedia.ee*. Vaadatud 23. juulil 2023.

Kirjandus
---------

* Teenistuslehele kandmata ridu. Kirjutamata memuaare [III], lk. 102–111. Tallinn 1989.
Bogislawi pitser, u 1170
**Bogislaw I** (u 1130 – 18. märts 1187), Pommeri dünastia liige, oli Pommeri hertsog 1156. aastast kuni oma surmani. 1181. aastal sai ta keiser Friedrich I Barbarossalt lääniks "Slavinia hertsogkonna".

Elu
---

Bogislaw ja tema noorem vend Kasimir olid Pommeri hertsogi, Greifide dünastia esiisa Wartislaw I pojad, tõenäoliselt teisest abielust Taani printsessi Idaga. Olles isa vägivaldse surma ajal alaealised, pidid mõlemad esialgu loovutama valitsemise onu Ratiborile. Pärast hertsog Ratibori surma 1156. aastal valitsesid tema vennapojad Bogislaw ja Kasimir Pommeri hertsogkonda koos.

1164. aastal asusid vennad liitu obodriidide vürsti Pribislawiga ja toetasid tema mässu Saksimaa hertsogi Heinrich Lõvi vastu. Nad said Vercheni lahingus lüüa, kuid säilitasid oma hertsogkonna Heinrichi läänina. Ustavate vasallidena osalesid Bogislaw ja tema vend 1168. aastal liitlasest Taani kuninga Valdemar I juhitud ranide vürstkonna alistamises Rügeni saarel. Kui ei Heinrich ega Pommeri hertsogid Valdemarilt mingit preemiat ei saanud, järgnes pikk konflikt, mille käigus Taani väed korduvalt Greifide valdusi rüüstasid. Rahu tehti 1177. aastal, mille võitis Taani kuningale suure andami maksmine.

Kui Kasimir 1180. aastal tapeti, arvatavasti Demminis Brandenburgi Askania markkrahvi Otto I pealetungivate vägede vastu võideldes, asus Bogislaw Pommeri hertsogkonda üksi valitsema. Järgmisel aastal andis keiser Barbarossa, kes oli oma mässava Welfi rivaali Heinrich Lõvi kukutanud, Bogislawile lääniks Slavinia (*Slawia*) hertsogkonna. Hertsogkonna territoorium, samuti Bogislawi staatus Saksa-Rooma riigi vürstina jäi ebakindlaks.

Konfliktid Taaniga jätkusid, kui 1184. aastal tegi Bogislaw keisri nimel kampaania Taani Rügeni vürstkonna vastu. Kuid see ebaõnnestus, kui Pommeri laevastik Greifswaldi lahes uputati. Pärast mitut vasturünnakut pidi Bogislaw 1185. aastal alistuma ja oma hertsogkonna Taani kuningas Knud VI-lt lääniks võtma.

Hertsog Bogislaw suri 1187. aastal ja maeti Grobe kloostrisse. Tema järglasteks said tema pojad Bogislaw II (u 1177 – 1220) ja Kasimir II. 1238. aastal kirjutas paavst Gregorius IX Bogislawi kohta *duce Cassubie* (Gerard Labuda, 2006).

Abielud ja lapsed
-----------------

Tema esimene naine oli Walburgis (suri 1177), Taani kuninga Valdemar I ja Sofia Minskist tütar. Tema teine naine oli Anastazja, Suur-Poola hertsogi Mieszko III Stary ja Eudoksja Kiievist tütar. Kokku sai ta 5 last.

Taani Walburgisega:

* Ratibor (1160–1183)
* Wartislaw (1160–1184)

Suur-Poola Anastazjaga:

* Bogislaw (u 1177 – 1220)
* Kasimir (u 1180 – 1219)
* Dobroslawa (enne 1187 – u 1226)

Vaata ka
--------

* Pommeri hertsogkonnad ja hertsogid
* Pommeri ajalugu
* Pommeri hertsogkond
* Pommeri dünastia

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Ratibor I** | **Pommeri-Stettini hertsog**1156–1187 | Järgnev**Bogislaw II** |
Henning Berg 2014. aastal Varssavi Legia peatreenerina
**Henning Stille Berg** (sündinud 1. septembril 1969 Eidsvollis) on Norra jalgpallitreener ja endine jalgpallur.

Jalgpallurina oli tema positsioon kaitsja. Tema mängijakarjäär kestis aastatel 1986–2004. Klubikarjääri jooksul mängis ta Norra klubides KFUM (1986–1988), Vålerenga (1988–1991) ja Lillestrøm (1992–1993), Inglismaa klubides Blackburn Rovers (1993–1997 ja 2000–2003) ja Manchester United (1997–2000) ning Šotimaa klubis Rangers (2003–2004). Ta tuli Blackburn Roversiga Inglismaa meistriks hooajal 1994–95 ning Manchester Unitediga hooaegadel 1998–99 ja 1999–2000.

Norra jalgpallikoondises mängis Berg aastatel 1992–2004 kokku 100 korda ja lõi üheksa väravat. Ta kuulus Norra koondisse 1994. ja 1998. aasta maailmameistrivõistlustel ning 2000. aasta Euroopa meistrivõistlustel.

Treenerina alustas Berg tööd 2000. aastate keskel. Ta on olnud Norra klubide Lyn (2005–2008), Lillestrøm (2008–2011) ja Stabæk (2018–2019), Inglismaa klubi Blackburn Rovers (2012), Poola klubi Varssavi Legia (2014–2015), Ungari klubi Videoton (2017–2018) ning Küprose klubi AC Omonia (alates 2019. aastast) peatreener.
**Harry Liivrand** (sündinud 17. juunil 1961 Tallinnas) on eesti kunstiteadlane, -kriitik ja kuraator ning ajakirjanik ja diplomaat.

Sündinud Tallinnas teenistuja perekonnas, õppis ta aastatel 1968–1979 kunstikallakuga Tallinna 46. Keskkoolis. 1984. aastal lõpetas ta Tartu ülikooli ajaloolasena, spetsialiseerudes kunstiajaloole.

Aastatel 1984–1993 töötas Eesti Kunstimuuseumis vanemteadurina. Eesti iseseisvuse taastamise järel asus tööle ajakirjanduses, töötades ajalehes Hommikuleht. Üle kümne aasta töötas ta aga Eesti Ekspressi kunsti- ja kultuuritoimetajana (aastatel 1991 ja 1994–2008). Samal ajal töötas ta kuraatorina Tallinna galeriides Deco (1994–1998) ja Viviann Napp (2002–2006). Ta on korraldanud kümneid näitusi Eestis ja välismaal.

2008. aastast töötas Tallinna Kunstihoone juhatajana, aastatel 2011–2016 oli Berliini Eesti saatkonna kultuuriatašee. 2016. aastast Tallinna Ülikooli Akadeemilise Raamatukogu teaduse ja kommunikatsiooni peaspetsialist.

Liivrand on Eesti Kunstnike Liidu liige alates 1993. aastast.

Tunnustus
---------

* 2006 Kristjan Raua preemia (kunstnike liidu aastanäitus "Identiteedid")
* 2009 Eesti Kultuurkapitali kujutava ja rakenduskunsti sihtkapitali aastapreemia (kuraatoritöö ja Kunstihoone tegevuse propageerimine)
* 2017 Kristjan Raua preemia (tasemel kuraatoritöö Eesti kaasaegse kunsti tutvustamisel Saksamaal aastatel 2011–2016)
* 2018 Valgetähe V klassi teenetemärk

Viited
------

1. ↑  "Kristjan Raua preemia 2017: kes väärivad tunnustamist? G". *Postimees*. 20.05.2017.
2. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 16. mai 2018. Vaadatud 15. mail 2018.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
3. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 29. juuni 2017. Vaadatud 4. septembril 2017.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
4. ↑  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 19659

Välislingid
-----------

* CV
Inessa Armand (1916)
**Inessa Armand** (sündinud **Élisabeth Pécheux d'Herbenville**; 8. mai 1874 Pariis – 24. september 1920 Naltšik) oli prantsuse päritolu kommunist, kes veetis suurema osa oma elust Venemaal. Ta oli Vladimir Lenini armuke.

Elukäik
-------

Ta sündis peres, kus prantslasest isa oli ooperilaulja (lavanimega Théodore Stéphane) ja prantsuse-inglise päritolu ema oli Venemaa Keisririigi alam. Pärast isa surma asus ta 1889. aastal koos oma tädiga elama Venemaale. Tädi oli rikka vene tekstiilivabrikantide Armandite koduõpetaja. 

19-aastaselt abiellus ta perepoeg Aleksandr Armandiga. Abielupaar avas vaeslaste kooli. 

Aastal 1903 liitus ta illegaalse sotsiaaldemokraatide töölisparteiga. Inessa jagas propagandalehti ning ta arreteeriti 1907. aasta juunis. Kohtuotsusega määrati talle kaks aastat riigisisest eksiili Mezenis Arhangelski kubermangus.

Pärast Oktoobrirevolutsiooni oli ta Moskva Nõukogu välisliige. Hiljem oli ta Naissekretariaadi direktor.

Aastal 1920 haigestus ta tuberkuloosi ravides koolerasse ja suri samal aastal, olles 46-aastane.

Kirjandus
---------

* Pavel Podljašuk. "Seltsimees Inessa". Vene keelest tõlkinud J. Kurm. Eesti Raamat, Tallinn 1968, 174 lk
* Staffan Skott. "Lenini armuke ja teisi vene saatusi: igavene Venemaa toona ja nüüd". Rootsi keelest tõlkinud Vladimir Beekman. Eesti Raamat, Tallinn 2001, 216 lk
* Boriss Sokolov. "Lenini naised". Vene keelest tõlkinud Margus Leemets. Argo, Tallinn 2009, 324 lk

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Inessa Armand** |
| Tolueen |
| --- |
|  |
| Keemiline valem | CH3C6H5 |
| Välimus | Värvitu vedelik |
| Molaarmass | 92,14 g/mol |
| Tihedus | 0,87 g/cm3 (20 °C) |
| Lahustuvus vees | 0,52 g/L (20 °C) |
| Sulamistemperatuur | -95 °C |
| Keemistemperatuur | 111 °C |
| Murdumisnäitaja, nD20 | 1,497 |
|

**Tolueen** (varasem nimetus **toluool**, IUPACi süstemaatiline nimetus **metüülbenseen**) on aromaatsete ühendite klassi kuuluv süsivesinik keemilise valemiga CH3C6H5.

Tolueen on areenidele omase terava lõhnaga veega mittesegunev värvitu vedelik. Seda sisaldub mõnede leiukohtade naftas ning kivisöe, nafta ja põlevkivi pürolüüsi produktides. Tolueen saadakse põhiliselt nafta kergemate fraktsioonide töötlemisel.

Seda kasutatakse laialdaselt lahustina (plastid, lakid, vaigud), lähteainena keemiatööstuses ja bensiini lisandina oktaanarvu suurendamiseks. Enne 1920. aastaid kasutati põhilise aromaatse lahustina benseeni. Kui selgus benseeni toksilisus ja kantserogeensus, siis võeti selle asemel suuresti kasutusele tolueen.

Tolueeni aromaatne tsükkel astub paljudesse elektrofiilse asenduse reaktsioonidesse, olles seejuures umbes 25 korda aktiivsem kui benseen. Metüülrühma vesinikuaatomid on vabaradikaalse reaktsiooni tingimustes asendatavad halogeeniaatomitega. Samuti allub metüülrühm oksüdeerivate reagentide toimele.

Mitmed seened nagu *Cladophialophora*, *Exophiala*, *Leptodontium*, *Pseudeurotium zonatum* ja *Cladosporium sphaerospermum* ning bakterid suudavad tolueeni lagundada, kasutades seda süsiniku- ja energiaallikana. Bakteritel on tolueeni lagundamiseks TOL-plasmiid, mis vahendab ka *m*- ja *p*-toluaadi ning *m*- ja *p*-ksüleeni lagundamist atseetaldehüüdiks ja püruvaadiks.

Vaata ka
--------

* Areenid
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib kristlikust apostlist; nime kohta vaata artiklit Mattias (eesnimi).* |

---

Ikoon Itaalia kunstniku Simone Martini töökojast, u 1317–1319
**Mattias** (heebrea transliteratsioonis *Mattityahu*; surnud 80 pKr) oli Jeesus Kristuse apostel, kelle pärast Kristuse surma 11 allesjäänud apostlit valisid endi hulka Kristuse reetnud Juudas Iskarioti asemel.

Kaheteist apostli sekka valiti ta liisuheitmise teel, mida soovitas Peetrus. Selle sündmuse kirjeldus on Uues Testamendis "Apostlite tegude" raamatus.

Püha Mattiase tunnusmärk on kirves. Ta on alkohoolikute, puuseppade ja rätsepate kaitsepühak.

Eestis on apostel Mattiasele pühitsetud Harju-Madise kirik.

Pühad
-----

Apostel Mattiase päevad on:

* 14. mai roomakatoliku ja anglikaani kirikus;
* 9. august ortodoksi idakirikutes;
* 24. veebruar (liigaastail 25. veebruar) episkopaalkirikutes, luteri kirikus ja kuni 1970. aastani (pre-1970 General Roman Calendar, Episcopal Church, Lutheran Church)

Viited
------

1. ↑  "Saint Matthias". Catholic Saints. 2009. Vaadatud 14. mai 2010.
Austria-Ungari ratsaväelasi 1898. a.-l
Saksa ratsavägi ratsutab läbi Tartu (märts 1918)
**Ratsavägi** on väeliik, mille isikkoosseis liigub ja võitleb ratsa. 1920. aastateni oli ratsavägi maaväe põhilisi väeliike. Viimast korda kasutati ratsaväge laiaulatuslikult Teises maailmasõjas.

Ratsavägi võis tegutseda iseseisvalt ning anda ootamatuid lööke, sel oli hea manööverdusvõime.

Ratsaväelaste vorm erines teiste väeliikide omast, ka mõni auaste oli teistsugune (näiteks kapteni asemel oli Saksamaal, Venemaal ja Rootsis rittmeister, staabikapteni asemel staabirittmeister jne).

1930. aastate keskel kaotas ratsavägi sõjaväe suurenenud tulejõu ja motoriseerimise tõttu tähtsuse. Tänapäeval on ratsaväge väheste riikide relvajõududes, seda kasutatakse peamiselt auvahtkonnas ja paraadväeosas.

Ratsavägi Eesti sõjaväes
------------------------

Eesti sõjaväes on olnud ratsaväe inspektuur, kuni kaks ratsarügementi ja üks üksik eskadron.

Vaata ka
--------

* Husaar
* Kürassiir
* Tragun
* Ulaan

Kirjandus
---------

* Avdy Andresson. "Hobune ja ratsavägi moodsas armees". Võitleja nr 5, mai 1955. Lk 8
* "Ratsamees tuleb tagasi". Võitleja nr 5, september/ oktoober 1978. Lk 6

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Ratsavägi** |

* Hannes Walter. "Husaar". Horisont 2/ 2001
|  |
| --- |
|  |
| Medalikohad |
| Maailmameistrivõistlused |
| **Hõbe** | 2011 | jäähoki |

**Mattias Tedenby** (sündinud 21. veebruaril 1990 Vetlandas) on Rootsi jäähokimängija, kes mängib Rootsi kõrgliigaklubis HV71 ründajana vasakäärel.

Ta alustas HV71-s ka klubikarjääri. HV71 koosseisus debüteeris ta Rootsi kõrgliigas hooajal 2007–08. Aastatel 2008 ja 2010 tuli ta klubiga Rootsi meistriks.

2008. aastal valis New Jersey Devils ta NHL-i *draft* '​is 24. valikuna. 2010. aasta mais sõlmis ta Devilsiga kolmeaastase lepingu. NHL-is tegi Tedenby debüüdi 10. novembril 2010 mängus Buffalo Sabresi vastu. Sama aasta 12. novembril lõi ta mängus Edmonton Oilersi vastu oma esimese värava NHL-is.

2014. aasta augustis naasis Tedenby HV71-sse, kus mängis järgmised viis hooaega. 2017. aastal tuli ta klubiga kolmandat korda oma karjääri jooksul Rootsi meistriks.

Hooajal 2019–20 mängis ta Šveitsi kõrgliigaklubis HC Davos. 2020. aasta mais sõlmis ta lepingu KHL-i klubiga HK Vitjaz. 2021. aasta augustis sõlmis ta üheaastase lepingu KHL-i klubiga Minski Dinamo.

2022. aasta augustis liitus Tedenby taas HV71-ga.

2011. aasta maailmameistrivõistlustel võitis Tedenby Rootsi jäähokikoondisega hõbemedali.

Viited
------

1. ↑   (vaadatud 1.2.2023)

Välislingid
-----------

* Mattias Tedenby KHL.ru lehel
* Mattias Tedenby NHL.com lehel
* Mattias Tedenby hockeydb.com lehel
**Köharefleks** on tahtmatu mitme ümberlülitusega (polüsünaptiline) kaitserefleks, mis vabastab hingamisteed võõrkehadest (võõrmaterjalist, näiteks tolmust), sekreedikogumitest ja muudest kahjustavatest ärritajatest (köhaärritajatest) ning takistab nende jõudmist kopsu.

Köhaärritajate retseptorid paiknevad ülemiste hingamisteede limaskestas (epiteelis), eelkõige kõris, neelus, hingetoru tagaseinas, kohas kus hingetoru hargneb suuremateks bronhideks, ja suuremates bronhides. Vähemal määral on neid ka väiksemates bronhides ja kopsukelmes. Bronhioolidest ehk kopsutorukestest kaugemal neid ei ole.

Refleksi aferentne närvitee kulgeb uitnärvi (kraniaalnärv X) aferentsete närvikiudude (ülemise kõrinärvi haru sisemise kõrinärvi) kaudu
(täpselt piiritlemata) köhakeskusesse piklikajus.

Uitnärvi ja keele-neelunärvi motoorses tuumas *nucleus ambiguus*'es lülitatakse erutus ümber eferentsele närviteele. Uitnärvi ja ülemise kõrinärvi kaudu juhitakse signaal ajukoorest ja piklikajust häälepilusse, välimistesse roietevahelistesse lihastesse, vahelihasesse ning teistesse hingamislihastesse.

Köha mehhanism on järgmine:

* Vahelihas (mida innerveerib vahelihasenärv) ja välimised roietevahelised lihased (mida innerveerivad segmentaalsed roietevahelised närvid) tõmbuvad kokku, tekitades kopsude ümber negatiivse rõhu.
* Õhk paiskub kopsudesse, et rõhku võrdsustada.
* Häälepilu sulgub sõrmuskõhre-kilpkõhre lihase abil (lihaseid innerveerib tagasikulgev kõrinärv) ja häälepaelad tõmbuvad kokku, et kõri sulgeda.
* Kõhulihased tõmbuvad kokku, et rõhutada vahelihase lõdvestumist; samal ajal tõmbuvad teised hingamislihased kokku. See suurendab õhurõhku kopsudes.
* Häälepaelad lõdvestuvad ja häälepilu avaneb, nii et õhk vabaneb kiirusega üle 160 km/h. See plahvatusetaoline väljahingamine on köhimine.
* Bronhid ja hingetoru mittekõhrelised osad vajuvad kokku, moodustades kitsaid kohti, millest õhk läbi surutakse. Nii surutakse välja hingamisteede seinte küljes olevad ärritajad.

Köha võib esile kutsuda ka uitnärvi kõrvaharu (Aldermani närvi, Arnoldi närvi) stimuleerimine. Seda nimetatakse Arnoldi refleksiks.

Hingamisteede tõhusat tühjendamist võib takistada hingamislihaste nõrkus, trahheostoomia ja häälepaelte patoloogia (sealhulgas paralüüs ja anesteesia). Refleksi kahjustavad kõhulihaste ja hingamislihaste nõrkus. See võib olla tingitud lihaste nõrkust või paralüüsi põhjustavast haigusest, pikaajalisest liikumatusest või nende lihaste operatsioonist. Voodis lamamine takistab rindkere laienemist ja piirab köhimiseks valmistumisel sissehingatava õhu hulka, nii et köhimine jääb nõrgaks ja ebatõhusaks. Refleksi võib kahjustada ka refleksikaare aferentsesse harusse kuuluva ülemise kõrinärvi sisemise osa kahjustus. Seda närvi kahjustab tavaliselt võõrkeha, näiteks kanaluu neelamine, mille tagajärjel see jääb pidama pirnsopisesse või neelu või see eemaldatakse kirurgiliselt.

Tsentraalse toimega köhavastased vahendid, näiteks kodeiin, pidurdavad köharefleksi ajutüve lülituste tasandil.

Välislingid
-----------

* Sissekanne saidil healthhype-com
**Banana Yoshimoto** (jaapani よしもと ばなな või 吉本 ばなな *Yoshimoto Banana*, sündinud 24. juulil 1964 Tōkyōs) on jaapani kirjanik. Tema pärisnimi on Mahoko Yoshimoto (吉本 真秀子, Yoshimoto Mahoko).

Yoshimoto isa oli tuntud luuletaja ja kriitik Takaaki Yoshimoto ja õde Haruno Yoiko koomiksikunstnik.

Yoshimoto esimene romaan, 1994. aastal ilmunud "Köök" (キッチン, eesti keeles 2003. aastal Kati Lindströmi tõlkes), sai kohe menukiks, millest Jaapanis ilmus 60 trükki ja mida osteti üle kahe miljoni eksemplari. Raamatu põhjal on tehtud kaks filmi Jaapanis ja Hongkongis.

Yoshimoto teoste kangelased on tavaliselt noored naised, kes on oma perekonnast eemaldunud, töötavad kohvikutes ja baarides ning kuulavad Lääne muusikat. Tema teostes on tunda traditsioonilise jaapani kultuuri mõju. Tal õnnestub luua kummastav ja poeetiline õhkkond ning luua nappide vahenditega paeluv maailm.

Viited
------

1. ↑

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Banana Yoshimoto** |

*
|  |  |
| --- | --- |
|  | **See artikkel on esitatud kustutamiseks.**
Põhjus: **kas on tähelepanuväärne isik?** 
Lisateavet võid leida arutelu- või ajalooleheküljelt. Vaata ka: Vikipeedia:Artiklite kustutamise kord. Kustutamisettepaneku saad vaidlustada arutelulehel. |

Tiiu Mägi (sündinud 1959) on ettevõtja, OÜ Bestring KML juhatuse liige. Tiiu Mägi on lõpetanud Rakvere I Keskkooli 1977, lõpetanud Tartu Ülikooli õigusteaduskonna 1992, omandanud noorsootöötaja kutse Tallinna Pedagoogilises Seminaris 2002, läbinud magistrikursuse EMTA Lavakoolis 2008-2010.
Juhib Laulasmaal KutiMuti Noortelaagri tegevust 1996.aastast selle loomisest peale. Alates 2004.aastast tegutseb KutiMuti Noortelaagri juures Tiiu Mägi juhitud Laulasmaa Õpilasmaleva rühm. Tiiu Mägi organiseerimisel loodi 2002.aastal MTÜ Aktiivikeskuse, mis korraldab avalikkusele kultuuri-ja spordiüritusi. Teenifest on rahvusvaheline noorte teatrifestival, mida peetakse alates 2003.aastast. Festivali organiseerib Tiiu Mägi juhitav noorte teatriklubi KutiMuti Stuudio. Pärtlipäeva pärlid suvelõpu festival Laulasmaal toimub aastast 2012. 2004.aastast alates organiseerib Aktiivikeskus Libahundi jälge-seikluslikku rogaini kaks korda aastas - kevadel ja sügisel. Libahundi jälg ürituse raames on korraldajad viinud eestlastest rogainisõbrad orienteeruma Põhja-Eesti kaunimatele maastikele, väikesaartele (Naissaar, Aegna, Pakri saared) aga ka Soome Sipoonkorpi Rahvusparki. Tiiu Mägi on Teeme ära! üks talgute korraldajaid Laulasmaal. On Laulasmaa Spordiklubi liige ja Eesti Noorsootöötajate Kogu liige. 2019.aastal valiti Tiiu Mägi Harjumaa sädeinimeseks.
**Tiiu Pau** (aastani 1962 **Tiiu Karbik**; sündinud 14. aprillil 1939 Petseris) on eesti spordipedagoog.

Elulugu
-------

Lõpetas 1957 Rakvere Pedagoogikakooli ja 1962 TPedI kehakultuuriteaduskonna, pedagoogikakandidaat (1982, Vilniuse Ülikool), väitekiri "Физическое воспитание в общеобразовательных школах Эстонии 1919–1940". Oli 1962–1983 TPedI sporditeooria ja spordialade didaktika osakonna vanemõpetaja, 1984–2006 TPÜ/TLÜ spordialade lektoraadi dotsent. Õpetanud kehalist kasvatust; koostanud õppevahendeid.

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkond: laste ja noorte kehaline kasvatus, kehalise kasvatuse ja spordi ajalugu. Tegelenud edukalt nais- ja iluvõimlemisega, võitnud kuld- ja hõbemedaleid. Üle 10 teadustrükise.

Teoseid
-------

* Kehalise kasvatuse metoodika lasteaias. Tallinn, 1971, 3. trükk 1976
* Laulumängud lasteaias. Tallinn, 1973, 1974
* Kehalise kasvatuse ajaloo küsimusi Eesti NSV-s. Tallinn, 1979
* Üldarendavaid harjutusi lasteaia kehalise kasvatuse tunniks (kaasautor H. Tiivel). Tallinn, 1980, 4. tr. 1992
* Naisvõimlemisest Tallinna Pedagoogikaülikoolis. // Võimlemine läbi sajandi Eesti Spordiseltsis "Kalev". Tartu, 2001.

Viited
------

1. 1 2 3  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Kirjandus
---------

* Eesti spordi biograafiline leksikon, 471
* Virkus, R. Tallinna Pedagoogikaülikool läbi aegade. Tallinn, 1998, 115
* Tartu ülikooli ajalugu: kolmes köites. Tallinn, 1982, III, 246
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*