recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib Vidriži valla külast; samanimelise küla kohta Strazde vallas vaata artiklit Gravas (Strazde vald)* |

---

**Gravas** on küla (*mazciems*) Lätis Limbaži piirkonnas, Vidriži valla halduskeskus. Küla asub merepinnast 85 meetri kõrgusel Ķīšupe jõe kaldal, piirkonna keskusest Limbažist 23 ja Riiast 63 kilomeetri kaugusel.

Lisaks vallavalitsusele asuvad külas veel postkontor ja Vidriži kalmistu. Looduskaitse all on Austriņi vaher ja Austriņi tammed.

Küla tekkis Vidriži mõisa maadel asuvasse teede ristumiskohta. Kuni aastani 1949 oli see Vidriži valla keskuseks, seejärel viis aastat Gravase külanõukogu halduskeskuseks, siis aga kuni valla taastamiseni Vidriži külanõukogu keskuseks. Külas asub Gravase bussipeatus.

Aastal 2015 oli külas 39 elanikku, aastal 2022 oli elanikke aga 40.

Viited
------

1. ↑  Vidrižu pagasts Limbažu novads, vaadatud 21.07 2017
2. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS
3. ↑  Autotransporta direcija
4. ↑  Vietvārdu datubāze

| * v
* r
Vidriži valla asulad |
| --- |
| 
Bīriņi **·**  **Gravas** **·**  Grūbas **·**  Igate **·**  Vidriži |
**Zsa Zsa Gabor** [ža ža] (sünninimi **Sári Gábor**; 6. veebruar 1917 Budapest – 18. detsember 2016 Los Angeles) oli juudi päritolu näitleja Ameerika Ühendriikides, kes 1936. aastal oli Ungari iluduskuninganna.

Euroopas
--------

Zsa Zsa Gabor võitis 1936. aastal Ungari missikonkursi. Samal aastal kutsus Richard Tauber ta subretiks Viinis lavastatavasse operetti "Laulev unistus".

Ameerikas
---------

1942. aastal läks ta Hollywoodi, kus sai tuntuks rohkete armusuhete ja skandaalidega. Tema filminäitlejakarjäär algas 1952. aastal filmides "Lovely to Look At", "We're Not Married", "Lili" ja "Moulin Rouge". Hiljem mängis ta veel paljudes filmides ja teleseriaalides. 

1958. aastal sai ta Kuldgloobuse eriauhinna "glamuurseima näitlejana".

Isiklikku
---------

Ta sündis Esimesest maailmasõjast tingitult poliitiliselt lagunevas Austria-Ungaris. Tema vanemad olid päritolult aškenazi juudid. Isa oli ohvitserina teeninud Kuninglikus Ungari Armees ning pidas Budapestis juveelipoodi, ema Jolie Gábor (sünninimega Janka Tilleman) oli samuti juveliiride perekonnast. Tema õed Eva ja Magda Gabor said pärast Teist maailmasõda samuti filminäitlejateks.

### Abikaasad

Ta on olnud üheksa korda abielus, seitse abielu lahutati ja üks tühistati.

* Burhan Asaf Belge (1937–1941)
* Conrad Hilton (1942–1947)
* George Sanders (1949–1954)
* Herbert Hutner (1962–1966)
* Joshua S. Cosden, Jr. (1966–1967)
* Jack Ryan (1975–1976)
* Michael O'Hara (1976–1982)
* Felipe de Alba (1983)
* Frédéric Prinz von Anhalt (1986–2016)

Lahutustega kogus ta suure varanduse.

### Surm

18. detsembril 2016. aastal suri ta 99-aastaselt südamerabanduse tagajärjel oma kodus Los Angeleses.

Viited
------

1. ↑  "Suri Hollywoodi filmistaar Zsa Zsa Gabor". ERR Uudised. 19. detsember 2016. Vaadatud 19.12.2016
2. ↑  "Suri Hollywoodi täht ja glamuurne seltskonnadaam Zsa Zsa Gabor". Publik. 19. detsember 2016. Vaadatud 19.12.2016

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Zsa Zsa Gabor** |

* Zsa Zsa Gabor andmekogus IMDb (inglise)
* Zsa Zsa Gabor TCM.com lehel
**Gričiupis** on Kaunase linnaosa, mis asub linna keskosas Gričiupise valla territooriumil Nemunase jõe põhjakaldal. See kujunes eraldi linnaosaks aastal 2005, mil Dainava vallast eraldati selle lõunapoolsem ja osalt vanema hoonestusega ala ning moodustati Gričiupise vald. Üle jõe asuva Panemunė vallaga ühendab seda jalakäijate sild.

Gričiupise maadele jääb vana Žaliakalnise juudi kalmistu, samuti asuvad seal Kaunase kindluse VI fort ja Balys Sruoga ning Vanda Daugirdaitė-Sruogienė majamuuseum. Seal tegutseb kultuurikeskus Girstutis. Linnaosas asuvad osalt ka Leedu loomaaed ja Kaunase Tehnikaülikooli üliõpilaslinnak. Sealne katoliku kirik valmis aastal 1936, kuigi kihelkond asutati juba aastal 1933. Sealne tähtsaim kaubanduskeskus on Molas.

* Sild Nemunase jõelSild Nemunase jõel
* Katoliku kirikKatoliku kirik

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 11. juuni 2017. Vaadatud 24. aprillil 2017.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
**Mustene** (vanasti ka **Lejasmuiža** või **Muižnieki**) on küla (*mazciems*) Lätis Tukumsi piirkonnas Kandava vallas.

Küla asub valla lõunaosas merepinnast 55 meetri kõrgusel Abava jõe kaldal ja jääb valla keskusest Kandavast 7 ning Riiast 99 kilomeetri kaugusele.

Asula on tekkinud endise Mustene karjamõisa (*Musten*) keskuse juurde. Karjamõisast on säilinud elumaja ja ait. Nõukogude perioodil rajati külla kaks veiselauta. Aastail 1999–2021 kuulus küla Kandava piirkonda.

Küla jääb Abava ürgoru looduspargi territooriumile.

Aastal 2006 oli külas 48 elanikku.

Abava org Mustene küla kohal

Viited
------

1. ↑  Vietvārdu datubāze
2. ↑  Latvijas pagasti. Enciklopēdija. 1. sējums. Rīga : A/S Preses nams. 2001. 454. lk. ISBN 9984-00-412-0.
3. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS

| * v
* r
Kandava valla asulad |
| --- |
| 
Aizdzire **·**  Griepciems **·**  Kalnmuiža **·**  Kandavas stacija **·**  Kurzemnieki **·**  Līgas dzirnavas **·**  Līgciems **·**  Mazrūmene **·**  Mežmuiža **·**  Mustene **·**  Plosti **·**  Rēzesciems **·**  Rūmene **·**  Žagariņi **·**  Valdeķi |
Gudenieki kirik
**Gudenieki** on küla (*vidējciems*) Lätis Kuldīga piirkonnas, Gudenieki valla halduskeskus. Küla asub merepinnast 40 meetri kõrgusel Užava jõe kaldal, piirkonna keskusest Kuldīgast 35 ja Riiast 182 kilomeetri kaugusel. Gudeniekis on kultuurimaja, raamatukogu ja postkontor.

Aastal 1920 loodi Gudenieki kihelkond. Gudenieki küla kujunes Teise maailmasõja järel vana Gudenieki vallamaja juurde. Juba aastal 1938 oli seal alustatud katoliku kiriku ehitustöid; hoone ise valmis aastal 1947. Küla oli kohaliku kolhoosi keskasulaks.

Külast läänes asub Gudenieki hoiuala.

Aastal 2005 oli külas 100 elanikku, aastal 2015 ja 2018 oli elanikke 139, aastal 2020 aga 131.

Ka Gudenieki mõisa juures asuv küla on kandnud nime Gudenieki.

Viited
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  www.vietas.lv
4. ↑  Latvijas pagasti. Enciklopēdija. 1. sējums. Rīga : A/S Preses nams. 2001. 328. lk. ISBN 9984-00-412-0.
5. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS

| * v
* r
Gudenieki valla asulad |
| --- |
| 
Adzes **·**  Basi **·**  Basi **·**  **Gudenieki** **·**  Gudenieku muiža **·**  Jaunā muiža **·**  Ludženieki |
**Ranongi provints** on 1. järgu haldusüksus Tais. See asub riigi lõunaosas Andamani mere ääres, piirneb läänes Birmaga.

2020. aastal oli provintsi rahvaarv 194 573.

Provints jaguneb 5 ringkonnaks (*amphoe*).

Ranongi provintsis on 4 rahvusparki.

Viited
------

1. ↑
2. ↑

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Ranongi provints** |

* 

Tai provintsid

Amnat Charoeni • Ang Thongi • Ayutthaya • Bangkok • Bueng Kan • Buri Rami • Chachoengsao • Chai Nati • Chaiyaphumi • Chanthaburi • Chiang Mai • Chiang Rai • Chon Buri • Chumphoni • Kalasini • Kamphaeng Pheti • Kanchanaburi • Khon Kaeni • Krabi • Lampangi • Lamphuni • Loei • Lop Buri • Mae Hong Soni • Maha Sarakhami • Mukdahan Nakhon Nayoki • Nakhon Pathomi • Nakhon Phanomi • Nakhon Ratchasima • Nakhon Sawani • Nakhon Si Thammarati • Nani • Narathiwati • Nong Bua Lam Phu • Nong Khai • Nonthaburi • Pathum Thani • Pattani • Phangnga • Phatthalungi • Phayao • Phetchabuni • Phetchaburi • Phichiti • Phitsanuloki • Phrae • Phuketi • Prachin Buri • Prachuap Khiri Khani • Ranongi • Ratchaburi • Rayongi • Roi Eti • Sa Kaeo • Sakon Nakhoni • Samut Prakani • Samut Sakhoni • Samut Songkhrami • Saraburi • Satuni • Sing Buri • Si Sa Keti • Songkhla • Sukhothai • Suphan Buri • Surat Thani • Surini • Taki • Trangi • Trati • Ubon Ratchathani • Udon Thani • Uthai Thani • Uttaraditi • Yala • Yasothoni
**Trangi provints** on 1. järgu haldusüksus Tais. See asub riigi lõunaosas Andamani mere ääres.

2020. aastal oli provintsi rahvaarv 639 788. 2000. aastal olid 86% elanikest budistid ja 13,7 % moslemid.

Provints jaguneb 10 ringkonnaks (*amphoe*).

Trangi provintsis on 3 rahvusparki.

Viited
------

1. ↑
2. ↑

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Trangi provints** |

* 

Tai provintsid

Amnat Charoeni • Ang Thongi • Ayutthaya • Bangkok • Bueng Kan • Buri Rami • Chachoengsao • Chai Nati • Chaiyaphumi • Chanthaburi • Chiang Mai • Chiang Rai • Chon Buri • Chumphoni • Kalasini • Kamphaeng Pheti • Kanchanaburi • Khon Kaeni • Krabi • Lampangi • Lamphuni • Loei • Lop Buri • Mae Hong Soni • Maha Sarakhami • Mukdahan Nakhon Nayoki • Nakhon Pathomi • Nakhon Phanomi • Nakhon Ratchasima • Nakhon Sawani • Nakhon Si Thammarati • Nani • Narathiwati • Nong Bua Lam Phu • Nong Khai • Nonthaburi • Pathum Thani • Pattani • Phangnga • Phatthalungi • Phayao • Phetchabuni • Phetchaburi • Phichiti • Phitsanuloki • Phrae • Phuketi • Prachin Buri • Prachuap Khiri Khani • Ranongi • Ratchaburi • Rayongi • Roi Eti • Sa Kaeo • Sakon Nakhoni • Samut Prakani • Samut Sakhoni • Samut Songkhrami • Saraburi • Satuni • Sing Buri • Si Sa Keti • Songkhla • Sukhothai • Suphan Buri • Surat Thani • Surini • Taki • Trangi • Trati • Ubon Ratchathani • Udon Thani • Uthai Thani • Uttaraditi • Yala • Yasothoni
Mīlīte mõis (Läti)Mīlīte mõis
Asendikaart
Mīlīte mõisa peahoone 2013. aastal
Mīlīte mõis 1903. aasta kaardil. Väljavõte kaardilt "Wegekarte des Wolmarschen Kreises mit den Kirchspiels- und Gutsgrenzen" (1903). Mõisa valdused on kaardil tähistatud numbriga 50
**Mīlīte mõis** (saksa keeles *Neuhall*, läti keeles *Mīlītes muiža*) oli rüütlimõis (fideikomiss) Liivimaal Volmari kreisis Matīši kihelkonnas. Tänapäeval jääb see Valmiera piirkonda ja Matīši valda Mīlītesi külla.

Mõisaansambel
-------------

Häärber on XIX sajandi 2. poolest pärit kahekorruseline historitsistlik hoone. Selle lähedal on uusbarokk-stiilis aidahoone.

Mõisa juures kasvavad Mīlīte seedermänd (ümbermõõt 1,88 meetrit), Mīlīte mänd (ümbermõõt 2,81 meetrit), Mīlīte kuusk (ümbermõõt 3,81 meetrit) ja Mīlīte tammed (esimese ümbermõõt 4,49 meetrit, teise ümbermõõt 3,92 ning kõrgus 25 meetrit, kolmanda ümbermõõt 4,22 meetrit) on looduskaitse all.

Ajalugu
-------

Mīlīte oli riigimõis 1744. aastani, mil see koos Bauņi mõisaga doneeriti krahv Aleksandr Ivanovitš Rumjantsevile (1680−1749). Viimane müüs selle aga juba 1747. aastal krahvidele Sieversitele. Abielu kaudu omandasid Bauņi mõisa 1808. aastal Günzelid, Mīlīte müüdi aga Uexküllidele. Aastal 1866 päris mõisa Paul von Sievers.

Mõisa suurus
------------

Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 13 ja 1/2 adramaad, sellele allus 295 mees- ning 322 naishinge. Aastal 1757 oli mõisa suurus sama. Aastal 1734 oli mõisal (koos Bauņi mõisaga) adramaid neliteist, aastal 1688 aga 26 ja 1/2. Aastal 1832 oli Mīlīte mõisal adramaid 10 ja 17/20, aastal 1881 aga 5 ja 12/80, lisaks veel kaksteist adramaad maad mõisale alluvate talude koosseisus.

Karjamõisad
-----------

Aastal 1816 kuulus mõisale üks karjamõis: Pumpe (*Pumpe*, ka *Kirchberg*).

Vaata ka
--------

* Fideikomiss

Viited
------

1. ↑  Sakk, Ivar. Läti mõisad. Reisijuht. Tallinn: EVG Print, 2006, lk 69.
2. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS
3. ↑  Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, Heinrich von Hagemeister; lk. 133
4. ↑  Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 161.
5. ↑  Bienestamm, H. von. Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner, 1826, lk 245.
6. ↑  Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, Heinrich von Hagemeister; lk. 133
7. ↑  Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 160.

Kirjandus
---------

* Sakk, Ivar. *Läti mõisad*. Reisijuht. Tallinn: EVG Print, 2006. Lk 69.

Matīši kirik.
Matīši kihelkond

**Kirik**: Matīši Matteuse kirik  

**Mõisad**: Matīši kirikumõis | Bauņi mõis | Braslava mõis | Mīlīte mõis | Pučurga mõis | Vilzēni mõis
**Nabe** on küla (*mazciems*) Lätis Limbaži piirkonnas Limbaži vallas. Küla jääb piirkonna keskusest Limbažist 10 ja Riiast 63 km kaugusele.

Külast läheb läbi maantee V129. Seal asub Nabe bussipeatus. Nabe küla asub Vitrupe kaldal.

Külas asub Nabe mõis. Muinsusmälestistest on riikliku kaitse all 14. sajandil ehitatud Nabe lossi torn, ja Nabe keskaegne vasallilinnus. Regionaalse kaitse all on Nabe mõisa hoonetekompleks (sealhulgas mõisa häärber, viinavabrik, kuur, ait, elumaja ja tootmishoone).

Nabe jääb Põhja-Vidzeme biosfääri kaitsealale. Kaitse all on saar ümbermõõduga 3,86 meetrit, hõberemmelgad ümbermõõtudega 4,8 ja 5 meetrit, Nabe tammed ning Nabe Siberi seedermänni tukk

Aastal 2007 oli külas 35 elanikku.

Viited
------

1. ↑  Läti Ruumiandmete Agentuur
2. ↑  Autotransporta direcija
3. ↑  Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija. Valsts aizsargājamo nekustamo kultūras pieminekļu saraksts
4. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS
5. ↑  Vietvārdu datubāze

| * v
* r
Limbaži valla asulad |
| --- |
| 
Inte **·**  Jumpravmuiža **·**  Kaijciems **·**  Lāde **·**  Lādezers **·**  Muižkalni **·**  Nabe **·**  Paukuciems **·**  Ozolaine **·**  Pelodas **·**  Stūrīši |
Aet Kiisla 2021. aasta Arvamusfestivali teadusalal
**Aet Kiisla** (sündinud 24. veebruaril 1975) on avaliku halduse õppejõud Tartu Ülikooli Narva Kolledžis ja ultrajooksja. 

Aastal 2008 pälvis ta Narva Lasteülikooliga teise preemia teaduse populariseerimise auhindade jagamisel.

Haridus
-------

1993–1996 õppis Kiisla Virumaa Kõrgkoolis (nüüd Tallinna Tehnikaülikooli Virumaa Kolledž) põhikooli matemaatika ja füüsika õpetaja erialal, 1998–2004 Estonian Business Schoolis avaliku halduse bakalaureuseõppes ning rahvusvahelise ärijuhtimise magistriõppes. Alates 2007. aastast on ta olnud Tartu Ülikooli ja Tallinna Tehnikaülikooli avaliku halduse doktorant.

Töökäik
-------

1996 töötas Aet Kiisla Kohtla-Järve kultuurimajas ning 1996–2006 Kiili Gümnaasiumis. Alates 2006. aastast on ta tööl Tartu Ülikooli Narva Kolledžis.

Sport
-----

Aet Kiisla on ultrajooksja ja spordikorraldaja. Ultrajooksus märkimisväärseimad tulemused on 24 tunni jooksus 158,167 km ja kuue päeva jooksus Eesti rekord 541,107 km.  Kergejõustikuveteranide Eesti meister 5000 m jooksus 2019.  Spordikorraldajana tegutseb MTÜ Gurmeejooksud nime all.

Viited
------

1. ↑
2. ↑  Varasemad tulemused Eesti Teadusagentuur
3. ↑
4. ↑
**Iļģi** (vanasti ka **Iļģu muiža**) on küla (*aprūpes ciems*) Lätis Lõuna-Kuramaa piirkonna Grobiņa vallas.

Küla asub valla idaosas, merepinnast 21 meetri kõrgusel. 

Iļģis asub Läti riikliku sotsiaalhoolekandekeskuse Kurzeme Iļģi filiaal. Tegemist on pansionaadiga, mis on mõeldud pikaajaliste terviseprobleemidega inimeste tarbeks.

Küla on kujunenud endise Iļģi ehk Dēnava mõisa (*Illien*) keskuse juurde. 1900. aastal avati sellest põhja pool Ilgale raudteepeatus. 1920. aastatel avati mõisa keskuses põllumajanduskool. Teise maailmasõja ajal oli mõisa häärberis Saksa sõjaväe laatsaret, mis hiljem sai kahuritulest kahjustada. Pärast sõda asus seal Liepāja linna invaliidide maja, kuhu paigutati põhiliselt psüühikahäiretega inimesi. 1969. aastal ehitati selle tarbeks ka uus korpusehoone. 2021. aastani kuulus küla Grobiņa piirkonda.

Looduskaitse all on külas kasvav hobukastan ümbermõõduga 3,39 ja kõrgusega 20 meetrit, harilik valgepöök ümbermõõduga 2,08 ja kõrgusega 18 meetrit, harilik robiinia ümbermõõduga 3,68 ja kõrgusega 18 meetrit ning Euroopa lehis ümbermõõduga 3,67 ja kõrgusega 22 meetrit. Riikliku tähtsusega mälestisena on muinsuskaitse all Iļģi mõisa rõdupiire.

2005. aastal oli külas 421 elanikku.

Mõisa häärber

Viited
------

1. ↑  Vietvārdu datubāze
2. ↑  [ Valsts sociālās aprūpes centrs „Kurzeme", filiāle „Iļģi"
3. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS
4. ↑  Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija. Valsts aizsargājamo nekustamo kultūras pieminekļu saraksts

| * v
* r
Grobiņa valla asulad |
| --- |
| 
Ālande **·**  Āres **·**  Cimdenieki **·**  **Dubeņi** **·**  Grobiņa **·**  Gūžas **·**  Iļģi **·**  Jaundubeņi **·**  Keramika **·**  Otrie Dubeņi **·**  Pirmie Dubeņi **·**  Robežnieki **·**  Rolava **·**  Tilti **·**  Trešie Dubeņi **·**  Vītiņi |
**Cheese** oli Eesti/USA punkansambel, mis alustas tegevust 1970. aastate lõpul, eesti pungi esilekerkimise aegadel, Tallinnas Sääse linnaosas.

Trummarina tegutses ambitsioonikas Andrus Lomp, kes jõudnud veendumusele, et edukat rokkstaari temast ei saa, liitus punklainega, asutas koos Veiko Tammeriga bändi ja saavutaski ihaldatud kuulsuse. Nimetus "Chees" pärines Sex Pistolsi laulureast: *"An imitation from New York. You're made in Japan from cheese and chalk"*. Kähmakas ise oli päris hea poiss, kes ühines kunagi punkaritega ning asutas bändi Cheese. Pärast punklaine äravajumist siirdus aga New Yorki, kus ilmus Cheese'i esimene singel, mõne aja pärast suutis aga organiseerida küllaltki eduka soolokarjääri.

Cheese oli üsna hoogne, lugude tekstid sisaldasid palju noortepärast seksi; anarhiast seal nii palju juttu ei olnudki. Malcolm McLarenile või Tõnis Kahule oleks Cheese kindlasti meeldinud.

Koosseis
--------

* Andrus Lomp (vokaal, trummid)
* Veiko Tammer (Kähmakas; kitarr)
* Maido Veebel (vokaal, kitarr)
* Ahto Alliksaar (Achtung; bass)
* Professor Martin Ehala (Mardikas; vokaal, klahvpillid)

Diskograafia
------------

* "Anarchy & Dada" (1979, MC)
* "She Said / The Kids Don`t Mind" (1980, 7")

Välislingid
-----------

* Cheese'i pidu
**Dmitri Taevere** (5 jaanuar 1905 Peterburi –?) oli nõukogude julgeolekutöötaja, kes juhtis okupeeritud Eestis vastupanuliikumise lämmatamist ja võttis juhtivalt osa 1949. aasta märtsiküüditamisest.

Elulugu
-------

Sündis 28. jaanuaril 1905 Peterburis. Ema oli pärit Eestist, ise pidas ennast venelaseks. Ankeedis on Taevere märkinud ära kaks algkooli, millest esimese (1912-1917) ta lõpetas ja teist (1917-1920) mitte. 1921 töötas mõned kuud Krimmi Revolutsioonilise Tribunali komandantuuris. 1922 saadeti Komsomoli poolt õppima J. Marchlewski nimelisse Lääne Vähemusrahvuste Kommunistlikku Ülikooli Petrogradis. ÜK(b)P liige 1926. aastast. Aastast 1928 oli tööl Nõukogude julgeolekus. 1931–1935 töötas piirivalves Jaltas ja Leningradis. 1935. aastal lõpetas Menzhinsky nimelise 3. Piirivalvekooli Moskvas. 1935–1938 NKVD operatiivtöötaja Leningradis. 1939–1940 Karjala-Soome laskurkorpuse NKVD eriosakonna ülema asetäitja. 1940–1941 Leningradi Sõjaväeringkonna NKVD eriosakonna sektori ülem. 1941–1944 Leningradi rinde Neva operatiivgrupi NKVD eriosakonna ülema asetäitja. 1944–1947 Leningradi õhutõrje SMERŠ'i vastuluure osakonna ülema asetäitja ja Leningradi oblasti NKGB/MGB 2. osakonna (vastuluure) ülema asetäitja.

1947. aastal saadeti Eestisse. 1947–1948 Eesti NSV MGB 1. osakonna (välisluure), 1948–1950 Eesti NSV MGB 2N osakonna (võitlus Eesti rahvusliku vastupanuliikumisega) ülem. 1948 oli julgeoleku alampolkovniku aukraadis. Osales 1949. aasta märtsiküüditamises, kui Tallinn-Ülemiste raudteejaama küüditavate pealelaadimisjaama ülem. Autasustati selle eest Punalipu ordeniga. Esines kuirkuulsal EK(b)P KK VIII pleenumil sõnavõtuga, kus nimetas Hans Kruusi "Eesti Nõukogude Liidust lahutamise initsiaatoriks."

1950. aasta suvel suunati tööle Moskvasse ja saadeti kehva tervise tõttu erru. Tema tegevusele Eesti vastupanuliikumise lämmatamisel andis Nõukogude julgeoleku juhtkond positiivse hinnangu.

Kirjutanud raamatu "Agoonia" metsavendadest (eestikeelne tõlge ilmus Tallinnas 1979).

Viited
------

1. ↑  Meelis Saueauk "Propaganda ja terror" Tallinn, 2015. LK. 333
2. ↑  Dmitri Taevere personaaltoimik Eesti Riigiarhiivi filiaalis. ERAF.1.6.9116. Lk 16,19
3. ↑  Kadi Mikk, "Metsavendade kujutamine nõukogude propagandakirjanduses", (magistritöö, Tartu Ülikool, 2013), 60.
**Eesti Maakogu** on algatus põlisrahvaste huvide viimiseks Eesti elukorraldusse.

Maakoguga soovitakse arendada kogukondlikke liikumisi. Territoriaalselt võetakse aluseks Eesti kihelkondlik jaotus. Initsiaatoriks oli Haeska grupp kelle eestvõtmisel kogunes Raikkülas 3.02.2018. Asutav Kogu - koosseisus 77 inimest.

Eesti Maakogu moodustamine ja Seadmuse/põhikirja kinnitamine toimus Juurus mihklipäeval, 29.09.2018.

Maakogu (kihelkonnakogude) võrgustik on hästi sobinud Saaremaa aktivistidele, kuna seal kehtis pikka aega kunagiste toonaste kihelkondade piiride lähedane omavalitsuste jaotus. Aktiivsus on suurem olnud ka Läänemaal.

Seepörast on seal korraldatud nõupidamisi (ümarlaudu).

24.08.19 Valjala pastoraadis.

31.10.20 - 01.11.20 Ümarlaud Liivi Seltsimajas Kullamaa kihelkonnas Läänemaal

**Üldkoosolekud:**

02.02.2019. Tartus Ugala majas

28.09.2019. Vigala rahvamajas

Viited
------

1. ↑  "Eellugu". *Maakogu koduleht*.
2. ↑  "Asutava kogu liikmed". *Maakogu kodleht*.
3. ↑  Robert Pabson (06.04.2018). "Sügisel tuleb kokku Maakogu". *Harju Elu*.
4. ↑  "Eesti Maakogu Seadmus/põhikiri".
Koklate perekonna matmispaik Siselinna kalmistul. Nikolai Kokla haud on vasakult teine.  
Foto: Ave Maria Mõistlik, 6. mai 2012
**Nikolai Kokla** (18. detsember 1912 Tallinn – 2. juuni 1983) oli eesti õigeusu vaimulik.

Ta lõpetas aastal 1933 Hugo Treffneri Gümnaasiumi. Aastatel 1933–1940 õppis ta Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Ta oli Korporatsiooni Fraternitas Tartuensise vilistlane. Ta pühitseti 12. jaanuaril 1936 diakoniks ja 26. jaanuaril 1936 preestriks.

Ta oli aastatel 1929–1936 Tartu Püha Georgi (Jüri) koguduse koorijuht. Aastatel 1936–1940 oli ta Laatre Püha Vaimu koguduse preester, aastal 1942 Tallinna Aleksander Nevski koguduse preester, aastatel 1946–1983 oli ta Tallinna Issanda Muutmise koguduse preester, 1952. aastal pühitseti ülempreestriks Tallinna Issanda Muutmise katedraalkirikus Tallinna ja Eesti piiskop Romani (Tang) poolt ning teenis Tallinna Issanda Muutmise koguduse ülempreestrina 2. juunini 1983 ja ülempreestrina Lelle Püha Kolmainu koguduses aastast 1969 kuni 6. aprillini 1970.

Isiklikku
---------

Tema isa Konstantin Kokla oli samuti õigeusu vaimulik. Nikolai Kokla tütar Kiira oli laulja Estonia teatris; tema esimene abikaasa oli helilooja Kustas Kikerpuu, aastal 1984 abiellus ta estofiil Veli Klamiga. Teine tütar Maria on laulja Estonia teatris; tema abikaasa Rostislav Gurjev on samuti laulja Estonia teatris. Tütrepoeg Paul Kikerpuu on basskitarrist. Tema tädipoeg Juhan Kokla oli ajakirjanik.

Viited
------

1. ↑  Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944. III, lk. 163
2. ↑  KOKLA NIKOLAI KONSTANTIN/KUSTAVI p. Eesti õigeusu vaimulik: diakon, preester, ülempreester, praost, EAÕK Sinodi sekretär, samuti koorijuht, www.eoc.ee
Väljend "**Euroopa häll**" tähistab Vana-Kreekat, mida on peetud Euroopa kultuuriliseks algkoduks. 

Seda nimetust peetakse vananenuks ning eriti mõisteteadlikes erialaringkondades seda välditakse, sest hälli mõistes on eeldatud ajaloo lineaarset, orgaanilist ja teleoloogilist arengut ning vananenuks peetavat idealistliku alusega ajaloopilti, mille järgi kultuuril on lapsepõlvefaas, millele järgneb õitseng ja vanadusest tingitud allakäik. Peale selle püüavad kultuuriteadused ületada eurotsentrismi ning võtta arvesse Euroopa-väliste kultuuriringide mõju Euroopa kultuuridele. 

Nii peetakse "Euroopat" tänapäeval kultuuripiirkonnaks, mis oma esiajal sai mõjutusi mitmest suunast, nii et ainsa päritolu idee ei ole enam usutav. Mitmesugused mõjud Aasiast ja Aafrikast (näiteks araablaste (mauride) kaudu Lõuna-Itaalias ja Andaluusias) ja nende edasiarendamine viisid kultuuride mitmekesisuseni, millele aitas kaasa ka geomorfoloogia.

Kirjandus
---------

* Wilhelm Tielker. Der Mythos von der Idee Europa, Lit Verlag, 2003, ISBN 3-8258-6659-9.

Vaata ka
--------

* Inimkonna häll
* Vana-Egiptus
* Mesopotaamia
* Knossos
**Sir Arvi Hillar Parbo** (10. veebruar 1926 Tallinn – 1. mai 2019) oli Eesti päritolu Austraalia mäeinsener ja tööstur. Ta oli samaaegselt kolme Austraalia suurima ettevõtte juht. 1978. aastal löödi ta Austraalia tööstuse arendamise eest rüütliks (*Knight Bachelor*).

Arvi Parbo kasvas üles Kääsla talus Loodna lähedal Läänemaal, kus õppis Loodna algkoolis. Pärast seda õppis ta Gustav Adolfi Gümnaasiumis ja Tallinna Tehnikumis. Parbo põgenes Eestist suure põgenemise lainega 1944. aastal 18-aastaselt ja oli Saksamaal põgenikelaagris kuni 1949. aastal Austraaliasse siirdumiseni. Saksamaal lõpetas ta keskkooli Lübecki Eesti Gümnaasiumis ning õppis seejärel Clausthali Mäeakadeemias. Ta abiellus Saima Sootsiga 1953. aastal (üks tütar, kaks poega). Austraalias lõpetas ta Adelaide'i Ülikooli mäeinsenerina 1956. Õige pea pärast õpinguid asus ta tööle Western Mining Corporationisse. Ta oli Western Mining Corporationi esimees 1974–1990, ALCOA of Australia esimees 1978–1996 ning Austraalia suurima ettevõtte Broken Hill Proprietary (BHP) esimees 1989–1992.

Arvi Parbo oli Munich Reinsurance Company of Australia Limited esimees 1984–1998, Zurich Australian Insurance Groupi esimees 1985–1998. Ta oli Aluminium Company of America direktor 1980–1998, Hoechst Australian Investmentsi direktor 1981–1997, Chase AMP Bank Limited direktor 1985–1991 ning Sara Lee Corporationi direktor 1991–1998.

Tunnustus
---------

* Elizabeth II andis talle aadlitiitli *Knight Bachelor*, 1978
* Saksamaa Liitvabariigi Teeneteordeni Suur Teeneterist (Verdienstorden der Bundesrepublik Deutschland, Großes Verdienstkreuz), 1979
* Gold Medal, Institute of Mining and Metallurgy London 1983
* Australasian Institute of Mining and Metallurgy Medal, 1983
* John Storey Medal, 1984
* Sir Willis Connolly Medal, 1986
* Kernot Medal, 1989
* Deakini Ülikooli audoktor, 1989
* Monashi Ülikooli audoktor, 1989
* Curtini Tehnikaülikooli audoktor, 1989
* Jaapani Püha Aarde ordu suurpael, 1990
* Flindersi Ülikooli audoktor, 1991
* Austraalia *Companion of the Order Australia* (AC), teenete eest kaevandustööstuse ja kaubanduse alal, 1993
* Chairman of the year, Australian Institute of Company Directors, 1995
* ANZAAS Medal, 1996
* Kesk-Queenslandi Ülikooli audoktor, 2000
* Sydney Ülikooli audoktor, 2000
* Eesti Valgetähe II klassi teenetemärk, 2001
* Centenary Medal, Austraalia, 2003

Isiklikku
---------

Ta abiellus Saima Sootsiga 1953. aastal (üks tütar, kaks poega).

Kirjandus
---------

* Rüütliks löödud eestlane loovutas perearhiivi Läänemaa muuseumile - Postimees, 4. september 2008.
* Pikem elulugu on raamatus "Eesti teadlased ja insenerid välismaal", Teaduste Akadeemia Kirjastus, Tallinn 2011.

Välislingid
-----------

* Arvi Parbo, Encyclopedia of World Biography
* Arvi Parbo, Strathdon Community Council
* Sissekanne Väliseesti isikuloolises andmebaasis (VEPER)
17. sajandi kujutis
**Hedwig von Ballenstedt** (u 1140 – märtsi lõpp 1203), Askania dünastia liige, oli Meißeni markkrahvinna aastatel 1156–1190 seoses abieluga markkrahv Otto II-ga.

Elukäik
-------

Hedwig sündis 1140. aasta paiku Ballenstedti krahvi Albrecht Karu (esimene Brandenburgi markkrahv aastast 1157) ja tema naise, krahvinna Sophie von Winzenburgi tütrena. 15 aasta vanuselt abiellus ta Wettinist Meißeni markkrahvi Konradi poja ja pärija Ottoga. Idamargis suuri maaomandeid valitseva kahe Saksi dünastia vaheline abieluliit korraldati tõenäoliselt hertsog Heinrich Lõvi ekspansionistlikku poliitikat silmas pidades.

Hedwigi elust on vähe teada. 1162. aastal algatas ta Tsistertslaste ordu Altzella kloostri asutamise Nosseni lähedal. See andis Meißeni markkrahvidele tagatisõigused selle koha suhtes, kuhu nad surnud pereliikmed matsid ja mälestusmärke püstitasid. Altzella oli oma asukoha tõttu ka Meißeni elamuarenduse oluline lähtepunkt.

Hedwigit on üldiselt kirjeldatud kui tugevat naist, kes avaldas oma mehele märkimisväärset mõju. Väidetavalt veenis ta teda pärimisjärjekorda muutma, nii et tema abikaasale ei peaks järgnema tema vanem poeg Albrecht, nagu tavaliselt, vaid tema noorem poeg Dietrich. Albrecht ei nõustunud selle muudatusega ning hakkas isa ja venda vaenama. 1189. aastal võttis ta isegi oma isa vangi. Konflikt lõppes, kui Albrecht 1195. aastal suri.

Surm
----

Hedwig suri 1203. aasta märtsi lõpus ja maeti 1. aprillil 1203 Altzella kloostrisse oma abikaasa kõrvale, kes suri 1190. aastal.

Järglased
---------

Hedwig ja Meißeni markkrahv Otto II said neli last:

* Albrecht (1158–1195)
* Adelheid von Meißen (1160–1211)
* Dietrich (1162–1221)
* Sophie
**Silke Renk** (sündinud 30. juunil 1967 Querfurtis Halle ringkonnas) on endine Saksamaa odaviskaja.

Ta esindas Ida-Saksamaad 1988. aasta suveolümpiamängudel, kus saavutas viienda koha, ja 1990. aasta Euroopa meistrivõistlustel, kus saavutas neljanda koha.

Seejärel koges ta oma karjääri tipphetke, kui võitis 1992. aasta suveolümpiamängudel Hispaanias Barcelonas kuldmedali. Renk võitis 68.34 meetrise viskega, alistades hõbemedali võitnud Natalja Šikolenko ja kaasmaalase Karen Forkeli.

Järgmisel aastal saavutas ta 1993. aasta maailmameistrivõistlustel kuuenda koha. Ta loobus 1994. aasta Euroopa meistrivõistlustest põlvevigastuse tõttu ega jõudnud enam rahvusvahelistel võistlustel finaali, hoolimata sellest, et ta osales 1995. aasta maailmameistrivõistlustel ja 1996. aasta suveolümpiamängudel.

Tema isiklik rekord on 71.00 meetrit vana odaga, saavutati juunis 1988. aastal Rostockis. Sellega on ta Saksamaa odaviskajate seas kolmas, jäädes alles Petra Felkele (kes hoidis maailmarekordit) ja Antje Kempele.
​

Välislingid
-----------

* Silke Renk ROK-i veebilehel
* Silke Renk World Athletics veebilehel
* Silke Renk Olympedia.org veebilehel
* Silke Renk Sporting Heroes.net veebilehel
* Silke Renk Track and Field Statistics veebilehel

| * v
* r
Naiste odaviske olümpiavõitjad |
| --- |
| 
1932: Mildred Didrikson • 1936: Tilly Fleischer • 1948: Herma Bauma • 1952: Dana Zátopková • 1956: Inese Jaunzeme • 1960: Elvīra Ozoliņa • 1964: Mihaela Peneș • 1968: Angéla Németh • 1972: Ruth Fuchs • 1976: Ruth Fuchs • 1980: María Colón • 1984: Tessa Sanderson • 1988: Petra Meier-Felke • 1992: Silke Renk • 1996: Heli Rantanen • 2000: Trine Hattestad • 2004: Osleidys Menéndez • 2008: Barbora Špotáková • 2012: Barbora Špotáková • 2016: Sara Kolak • 2020: Liu Shiying |
Lean Bergmann (2023)
Lean Bergmann 2021. aastal Mannheimi Adleri särgis
**Lean Bergmann** (sündinud 4. oktoobril 1998 Hemeris) on Saksamaa jäähokimängija, kes mängib ründajana Saksamaa kõrgliigaklubis Berliini Eisbären.

Juuniorina kuulus ta Rootsi klubisse Almtuna IS.

Aastatel 2015–2018 mängis ta United States Hockey League'i klubides Sioux Falls Stampede ja Green Bay Gamblers.

Hooajal 2018–19 mängis ta Saksamaa kõrgliigaklubis Iserlohn Roosters. Sel sai Bergmann kõige nooremaks mängijaks, kes on Saksamaa kõrgliigas jõudnud 20 värava tähiseni.

2019. aasta mais sõlmis ta kolmeaastase lepingu NHL-i klubiga San Jose Sharks. NHL-is debüteeris ta sama aasta 2. oktoobril mängus Vegas Golden Knightsi vastu. Kahe hooaja jooksul pääses ta NHL-is väljakule 13 mängus, kuid sai neis kirja kokku vaid ühe väravasöödu. Enam sai ta mänguaega American Hockey League'i klubis San Jose Barracuda, kus ta lõi kahe hooaja jooksul kokku kümme väravat.

2021. aasta juulis sõlmis ta kaheaastase lepingu Mannheimi Adleriga.

2023. aasta mais sõlmis ta lepingu Berliini Eisbäreniga.

Bergmann on kuulunud Saksamaa jäähokikoondisse 2022. aasta taliolümpiamängudel ning 2019. ja 2021. aasta maailmameistrivõistlustel.

Viited
------

1. ↑  "Sharks sign forward Lean Bergmann". nhl.com. 28.5.2019. Vaadatud 13.2.2022
2. ↑  "Bergman returns to the Eagles". adler-mannheim.de. 26.7.2021. Vaadatud 13.2.2022
3. ↑   (vaadatud 27.8.2023)

Välislingid
-----------

* Lean Bergmann NHL.com lehel
* Lean Bergmann hockeydb.com lehel
**Nīkrāce** on küla (*mazciems*) Lätis Kuldīga piirkonnas Nīkrāce vallas.

Küla asub valla lõunaosas merepinnast 80 meetri kõrgusel Šķērvelise jõe ääres. Nīkrāce jääb valla keskusest Dzeldast 4,8, endisest piirkonnakeskusest Skrundast 21 ja Riiast 169 kilomeetri kaugusele.

Küla on tekkinud endise Lielnīkrāce mõisa (*Groß-Niekratzen*) keskuse juurde. Aastani 1949 oli seal valla keskus. Aastail 2009–2021 kuulus küla Skrunda piirkonda.

Külast läänes asub Nīkrāce ehk Upenieki linnamägi, mis on muinsusmälestisena riikliku kaitse all.

Seal kasvav pärn ümbermõõduga 3,62 ja kõrgusega 22 meetrit, mänd ümbermõõduga 3,09 ning kõrgusega 24 meetrit, Euroopa lehis ümbermõõduga 3,44 ja kõrgusega 22 meetrit, saar ümbermõõduga 3,69 ning kõrgusega 24 meetrit, tamm ümbermõõduga 4,64 ja kõrgusega 24 meetrit, tamm ümbermõõduga 4,55 ning kõrgusega 25 meetrit meetrit, tamm ümbermõõduga 4,6 meetrit ja kõrgusega 26 meetrit, tamm ümbermõõduga 5.8 ning kõrgusega 26 meetrit, tamm ümbermõõduga 4,01 ja kõrgusega 24 meetrit ning tamm ümbermõõduga 4,22 ja kõrgusega 25 meetrit on looduskaitse all.

Aastal 2005 oli külas 30 elanikku.

Nīkrāce kalmistu kellatorn

Viited
------

1. ↑  Vietvārdu datubāze
2. ↑  Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija. Valsts aizsargājamo nekustamo kultūras pieminekļu saraksts
3. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS

| * v
* r
Nīkrāce valla asulad |
| --- |
| 
Alturpe **·**  Bērzkrogs **·**  **Dzelda** **·**  Lēnas **·**  Līce **·**  Maznīkrāce **·**  Nīkrāce **·**  Rogas **·**  Tukums **·**  Vormsāte |
Eesti Vabariigi alaline esindaja OECD juures suursaadik Marten Kokk (vasakul) annab OECD peakorteris Pariisis üle volikirja OECD peasekretärile José Ángel Gurríale, 2011
**Marten Kokk** (sündinud 11. märtsil 1973 Tallinnas) on Eesti diplomaat ja jurist.

Ta on lõpetanud Miina Härma Gümnaasiumi ja Tartu Ülikooli juristina. Täiendanud end inimõiguste alal Birminghami ülikoolis ja haldusjuhtimise alal Euroopa Avaliku Halduse Instituudis Maastrichtis ning kriisireguleerimise alal Rootsi Välispoliitika Instituudis Stockholmis.

1. juulil 1994 asus Välisministeeriumis tööle juriidilise osakonna inimõiguste büroo referendina. 1997. aastal sai temast inimõiguste büroo direktor. Marten Koka eestvõttel esitati Riigikogule inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni lisaprotokolli nr 6 ratifitseerimise seaduse eelnõu, mis nägi ette Eestis surmanuhtluse kaotamise. Riigikogu ratifitseeris protokolli ja kaotas Eestis surmanuhtluse 18. märtsil 1998. Seaduse vastuvõtmise poolt oli 39 Riigikogu liiget, vastu 30.

Sügisel 1999 asus ta tööle Riigikantseleisse, kus töötas esmalt riigisekretäri nõunikuna ja 2000. aasta suvest IT- ja asjaajamise osakonna juhatajana. Ta oli ka e-valitsuse loomise idee üks elluviijaid. 2001. aasta suvest kuni 2006. aasta sügiseni töötas ta Riigikantselei peadirektorina. 1. oktoobrist 2006 täitis Välisministeeriumi haldusküsimuste asekantsleri kohustusi. Pärast eelmise kantsleri Matti Maasika siirdumist Euroopa Komisjoni voliniku Olli Rehni kabinetti sai Marten Kokk 2009. aastal kantsleriks.

Alates veebruarist 2011 oli ta Eesti suursaadik Majanduskoostöö ja Arengu Organisatsiooni juures ja alates 9. maist 2014 (pärast Eesti liitumist) ka Rahvusvahelise Energiaagentuuri juures. Juulis 2013 kinnitas OECD nõukogu Marten Koka OECD eelarvekomitee eesistujaks. Jaanuarist 2015 oli Marten Kokk OECD diplomaatilise korpuse vanem ning juhtis peasekretär José Ángel Gurría kolmandaks ametiajaks nimetamiseks peetud konsultatsioone.

1. juunil 2016 nimetati Marten Kokk Eesti suursaadikuks Hiina Rahvavabariigis. 15. septembril andis Marten Kokk oma volikirjad üle Hiina Rahvavabariigi presidendile Xi Jinpingile.

11. detsembril 2018 andis Eesti suursaadik Marten Kokk Bangkokis oma volikirjad üle Tai kuningale Maha Vajiralongkornile. 

1. augustist 2019 on Marten Kokk Eesti esindaja Euroopa Liidu juures COREPER I komitees.

Marten Kokk on tuntud avaliku ja digitaalse diplomaatia ja halduskoostöö propageerija ja eestkõnelejana. Juristina on tema uurimisteemadeks olnud isikute põhiõiguste ja vabaduste piiramine, õigus sõnavabadusele ja eraelu austamisele ning koosolekute pidamise ja ühingute moodustamise vabadus.

Tunnustus
---------

* 2009 – Kolme Tähe III klassi orden

Isiklikku
---------

Tal on kolm poega (Karl Oskar, Mattias Joosep ja Mihkel Villemi) ja tütar (Hanna Liisa). Marten Koka abikaasa on Annely Kokk, kes on hariduselt jurist.

Välislingid
-----------

* https://epl.delfi.ee/artikkel/67063070
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*
**Vialacičy** (valgevene-eesti transkriptsioonis **Vjaljatsitšõ**) on agrolinnake Valgevenes Minski oblastis Barysaŭ rajoonis, Vialacičy külanõukogu halduskeskus. Vialacičy asub merepinnast 157 meetri kõrgusel. 

Asulas on keskkool ja muusikakool, seal asuvad ka raamatukogu ja kultuurimaja. Vialacičy on linnukasvatusega tegeleva sovhoosi keskus; seal toodetakse linnuliha ja piima. Vialacičy praegune kirik on valminud 1990. aastatel, vaatamisväärsus on vana kabel (valmimisaeg teadmata).

Ajalugu
-------

Vialacičy asulat on esimest korda mainitud aastal 1562. See paik on siiski ka varem asustatud olnud, sealt on leitud leide nii kiviajast kui ka pronksiajast. Aastal 1936 uuriti sealset muinaslinnust; selgus, et see oli kasutusel aastast 500 enne Kristuse sündi kuni aastani 500 pärast Kristuse sündi. Ka asuvad agrolinnakeses kääpad, mis olid kasutusel XI sajandini, neist kolm on tänapäevani puutumatult säilinud.

Asula omanike kohta on vähe teada. XVII sajandil kuulus sealne maa riigile, XIX sajandi alguses olid asula omanikeks Tyszkiewiczid, aga sajandi keskel oli sealne mõis taas riigimõis. Aastal 1869 läks mõis Zancewiczite valdusse, kuuludes neile kuni aastani 1917. Mõisakompleks oli tagasihoidlik, selle juurde kuulusid peale häärberi veel valitsejamaja, vesiveski ja park. Ainsana on säilinud mõisa juurde viinud allee. Enne 1812. aastat oli see uhkem, aga mõisakompleks sai sõjas kannatada.

Vialacičys on asunud kaks kirikut. Üks neist rajati vana kloostri koha peale. Kloostri enda asutamisaeg on teadmata, aga tegevuse lõpetas see aastal 1706, mil sealsed mungad siirdusid Kiievisse. Teise maailmasõja ajal kolis kogudus remontimata hoonest ümber tühjaks jäänud poodi Vialacičy keskel. Vana kloostri juures asus kolm kabelit, neist kaks surnuaial ja kolmas tee ääres. Üks surnuaial asunud kabel (ainus kivihoone) on tänapäevani säilinud. Teine kirik asus küla keskel, see suleti pärast teist maailmasõda.

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 29. juuni 2015. Vaadatud 29. juunil 2015.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)

Välislingid
-----------

* Vialacičy
* Agrolinnake Valgevene fotoentsüklopeedias
**Harald Meri** (23. detsember 1917 Raasiku – 5. aprill 1990) oli eesti (Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku) vaimulik, Türi pastor ja Järva praost.

Ta õppis EELK Usuteaduse Instituudis. Ordineeriti 20. detsembril 1961 õpetajaks.

Ta oli enne ordineerimist Harju-Jaani Ristija Johannese koguduses koorijuht. Ta on teeninud Vahastu kogudust, aastatel 1970–1978 Järva-Madise kogudust ning aastatel 1978–1990 Türi Püha Martini kogudust; lisaks oli ta aastatel 1978–1986 Järva praostkonna abipraost ja aastatel 1986–1990 praost.

Valiti Eesti Kongressi.

Harald Meri ja tema koduabiline Valve Klein jäid kadunuks 5. aprillil 1990. Nende surnukehad leiti 14. aprillil Türi külanõukogus asuva Toravere karjääri territooriumilt. Meri tapmises süüdistasid ajakirja Luup ajakirjanikud Virkko Lepassalu ja Raivo Palmaru 1997. ja 1999. aastal EELK õpetajat Arne Hiobit ja Ennu Gansenit, kuid tõendusmaterjali puudumise tõttu prokuratuur nende suhtes kriminaalasja ei algatanud. Politsei kontrollis ka versiooni, mille kohaselt oli tapmine seotud Meri võimaliku tunnistusega Nõukogude hävituspataljoni vastu 1941. aastal Kautla lahingus. 2000. aastal lõpetas politsei uurimise aegumise tõttu, selleks hetkeks polnud ühtki mõrvas kahtlustatavat ega kindlaks tehtud motiivi.

Viited
------

1. ↑  "EELK Harju-Jaani Ristija Johannese koguduse Sõnumid. Kevad 2007" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 7. jaanuar 2014. Vaadatud 7. jaanuar 2014.
2. ↑  Konrad Veem, "Eesti Vaba Rahvakirik Dokumentatsioon ja leksikon", EVR, Stockholm, 1988
3. ↑  "Politsei lõpetas pastor Harald Meri tapmise uurimise". Originaali arhiivikoopia seisuga 7. jaanuar 2014. Vaadatud 7. jaanuaril 2014. Eesti Päevaleht, 4. aprill 2000
4. ↑  "Online-intervjuu Raivo Palmaruga". *Postimees.ee*. 05.11.2006. Originaali arhiivikoopia seisuga 27.03.2019.
5. ↑  Virkko Lepassalu, Mitme näoga diakon, Luup, Nr.9 (40); 28. aprill 1997

Välislingid
-----------

* Artikkel "Pastori hukk järelvaates"
* Artikkel Harald Merist
* Virkko Lepassalu, Mitme näoga diakon, Luup, Nr.9 (40); 28. aprill 1997
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib venekeelsest kirjanikust; Arizona poliitiku kohta vaata artiklit Ruben Marinelarena Gallego.* |

---

**Rubén David González Gallego** (vene keeles Рубен Давид Гонсалес Гальего; sündinud 20. septembril 1968 Moskvas, Nõukogude Liidus) on Hispaania ja Venezuela päritolu venekeelne kirjanik. 

Rubén Gallego ema oli varem Nõukogude Liidus pagenduses viibinud Hispaania kommunisti Ignacio Gallego tütar Aurora (Esperanza) Gallego Rodríguez, ta isa pärines Venezuelast. Rubén Gallego sündis tserebraalparalüüsiga, mistõttu vanaisa tundis tema pärast häbi ning lasi lapse viia invaliidide lastekodusse ja öelda emale, et laps suri.

Ehkki Gallego käed ja jalad olid halvatud, pidas ta Nõukogude laste- ja vanadekodudes vastu täiskasvanueani, lõpetades Novotšerkasski kaubandustehnikumi õigusteaduse alal. 1980. aastatel, kui lastekodudesse jõudsid vabatahtlikud, aitas üks neist tal lastekodust välja saada ning sai tema esimeseks naiseks. Hiljem õppis Rubén Gallego ka inglise filoloogiat. Tema kahest esimesest abielust Nõukogude Liidus sündis kaks tütart, Nadežda ja Maija, kes mõlemad elavad Venemaal ja tegelevad balletiga. Gallego ise töötas arvutispetsialistina 2001. aastani, mil ta otsis uuesti kontakti oma perekonnaga, kohtus Prahas emaga, kes tollal töötas seal raadiojaamas Vaba Euroopa ajakirjanikuna, ning hakkas elama koos ema ja õega. Lastekodudes veedetud lapsepõlvest kirjutas Rubén Gallego oma esimese raamatu "Valge mustal" ("Белое на чёрном"), mis ilmus 2003. aastal ja sai Venemaa Bookeri auhinna. Gallego elas seejärel Saksamaal Freiburgis, 2007. aastast Ameerika Ühendriikides Washingtonis ning 2014. aastast koos oma kolmanda naise Rina González Gallegoga Iisraelis Ashkelonis, kus nende autistist tütar saab käia autistidele mõeldud erikoolis.

"Valge mustal" on avaldatud enam kui 20 keeles, sealjuures prantsuse keeles 2002. inglise keeles 2003. soome keeles 2006. ning eesti keeles 2020. aastal Valdek Kiiveri tõlkes.

2005. aastal ilmus Rubén Gallego teine raamat "Istun jõekaldal" ("Я сижу на берегу", pälvis Monacos auhinna Kuldne Ettur parima maleraamatu eest), 2017. aastal koos abikaasaga kirjutatud "Laupäevaküünal Iraagis ehk Operatsioon Miki-Hiir" ("Субботняя свеча в Ираке, или Операция «Микки-Маус»") ning 2018. aastal "Igavene külaline" ("Вечный гость").

Rubén Gallego emaotsinguist räägib Algis Arlauskase dokumentaalfilm "Kiri emale" ("Carta A Mi Madre", 2002, Hispaania).

Kirjutisi veebis
----------------

* "Мы не успели оглянуться", eessõna Rubén Gallego ema endise mehe Sergei Jurjenevi raamatule "Фашист пролетел", 2002
* "Цензура и пропаганда - две колеи одной информационной дороги", essee ajakirjale Индекс, 2004
* "Сени", essee ajakirjale Новый берег, 2004
* "Все равно", kirjutis almanahhi "Неволя", 2007

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Rubén Gallego** |

* "From victim to hero", The Guardian, jaanuar 2006, raamatuarvustus
* "Разговор с выжившим. Интервью с писателем Рубеном Гальего" Newsru.co.il, 7. jaanuar 2020
* Rubén Gallego endine koduleht, koopia Internet Archive'is
**Mati-Johannes Palm** (13. jaanuar 1942 Tallinn – 28. mai 2018) oli eesti laulja (bassbariton), kergejõustiklane ja sporditegelane.

Alustas kergejõustikutreeninguid 1956. aastal Kalevi kergejõustikukoolis Harry Aumere õpilasena, 1957 jätkas Aleksander Tšikini juhendamisel. 1958–1962 kuulus Palm Eesti noortekoondisse. Tema isiklik kuulitõukerekord on 14.76 (1962). 

Mati Palm õppis aastatel 1962–1968 Tallinna Konservatooriumis Jenny Siimoni lauluklassis, 1972–1973 Moskva Konservatooriumis Hugo Dietzi klassis ja 1974–1976 Milanos La Scala laulukoolis Renata Carosio klassis.

Aastatel 1967–1969 oli ta Estonia koorilaulja ja alates 1969. aastast ooperisolist.

Aastatel 1976–1980 oli ta lauluklassi õppejõud Tallinna Konservatooriumis. 1990. aastast oli ta Eesti Muusikaakadeemia lauluosakonna õppejõud, 1995. aastast lauluprofessor. Aastatel 1995–2000 oli ta Eesti Muusikaakadeemia lauluosakonna juhataja.

1994. aastast oli ta liikumise Eluterve Eesti juhatuse esimees, 1998. aastast juhatuse liige. 2006–2013 oli Palm Eesti Spordiseltsi Kalev juhatuse liige.

Tunnustus
---------

* 1974 – Eesti NSV teeneline kunstnik
* 1980 – Eesti NSV rahvakunstnik
* 1983 – NSV Liidu riiklik preemia
* 1984 – Georg Otsa nimeline auhind
* 2001 – Valgetähe IV klassi teenetemärk
* 2002 – Eesti Teatriliidu muusikaauhind
* 2012 – Eesti Kultuurkapitali helikunsti sihtkapitali elutööpreemia (erakordselt pikaajalise ja sisuka loometee ning mitmekülgse muusikutegevuse eest)

Mati Palmi fond
---------------

Mati Palmi algatusel loodi Eesti Rahvuskultuuri Fondi juurde 2006. aastal allfondina Mati Palmi fond eesmärgiga toetada noori lauljaid enesetäiendamisel *bel canto* laulustiili alal.

Viited
------

1. 1 2 3  EE 14. köide, lk 355
2. ↑  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 3543
3. ↑  Mati Palmi fond. Eesti Rahvuskultuuri Fond.

Välislingid
-----------

* Mati Palmi blogi
* Mati Palm: "Puhkus, ei kärakale, ei tubakale. See ongi laulja eluviis." Õhtuleht, 11. jaanuar 2001
* Vastab Mati Palm Teater. Muusika. Kino, 2002
* Evi ja Mati Palm Elukiri, 1. juuli 2013
* Biograafia ESBL-is
Paul Karl Ernst Wilhelm Philipp von der Pahlen portree (George Dawe maal)
**Paul Karl Ernst Wilhelm Philipp von der Pahlen** (25. juuli 1775 Kautzemünde mõis, Bauska kreis – 9. veebruar 1834 Moskva) oli baltisaksa aadlik ja Vene tsaariarmee ohvitser.

Paul Karl Ernst Wilhelm Philipp von der Pahlen oli Peter Ludwig von der Pahleni vanim poeg. 

Teenistust tsaariarmees alustas ta 1. jaanuaril 1790 ratsaväe kaptenina Orenburgi polgus. Järgnes kiire karjäär. 1795. aastaks oli ta saanud kaptenleitnandiks ja 1800 ülendati ta kindralmajoriks. Kuid 1803. aastal saadeti ta erru, sest tema isa oli üks peamisi Paul I vastase riigipöörde läbiviijaid. 

1808. aastal naasis Paul teenistusse ning võitles Vene-Türgi sõjas (1806–1812). Vapruse eest autasustati teda Püha Georgi ordeni IV ja III järguga. 

Paul von der Pahleni sõjamehetee jätkus 1812. aasta Vene-Prantsuse sõjas ning sellele järgnenud Napoleoni-vastases võitluses Euroopas. Märtsis 1814 nimetati Paul von der Pahlen kindralleitnandiks. Pariisi vallutamisel silmapaistmise eest autasustati teda Püha Georgi ordeni II järguga. 1815. aastal osales Saksamaa retkel. 

1831. aastast oli reservarmee ratsaväe ülem.

Isiklikku
---------

Krahv Paul von der Pahlen oli kolm korda abielus. Tema esimene abikaasa oli krahvinna Maria Skavronski, teine Agrafena Oserova ja kolmas Katharina Orlova-Denissova. 

Laps I abielust: Julie Olga Eugenie von der Pahlen (Samoilova).

Lapsed III abielust: Nikolai, Elisabeth, Katharina.

### Sugupuu

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  **Paul von der Pahlen**  | Krahv Peter Ludwig von der Pahlen | Vabahärra Arend Dietrich von der Pahlen | Vabahärra Arend Dietrich von der Pahlen |
| Vabaproua Magdalena Charlotta Wachtmeister af Björkö |
| Magdalena Elisabeth von Derfelden | Christopher von Derfelden |
| Margaretha Wilhelmine von Löwen |
| Juliane Anna Elisabeth op dem Hamme gen. Schoeppingk | Johann Ernst op dem Hamme gen. Schoeppingk | Philipp op dem Hamme gen. Schoeppingk |
| Sophie Agnes von Hahn |
| Juliane Agathe von Heyking | Ernst Adolph von Heyking |
| Eleonore Charlotte von der Recke |