recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Dodoma piirkond** on 1. järgu haldusüksus (piirkond) Tansaanias. Ta piirneb põhjas Manyara, idas Morogoro, lõunas Iringa ja läänes Singida piirkonnaga.

Dodoma piirkonna pindala on 41 310 km². See moodustab umbes viis protsenti Tansaania mandriosast. Dodoma on pindalalt Tansaania 26 piirkonna seas 12. kohal. Aastal 2002 elas piirkonnas umbes 1,7 miljonit inimest.

Piirkonna keskus on riigi pealinn Dodoma.

Suurem osa Dodoma piirkonnast paikneb põhja suunas kõrgeneval lavamaal, mille kõrgus merepinnast on 830–2000 meetrit. Aprilli lõpust detsembri alguseni kestab kuiv periood; ülejäänud kuudel sajab ka vihma. Dodoma linnas sajab aastas keskmiselt 570 mm. Õhutemperatuur jääb tavaliselt 18 ja 31 °C vahele.

Piirkonna põhjaosas asuvad UNESCO maailmapärandi nimistusse kuuluvad Kondoa kaljujoonised.

Dodoma piirkonnas kasvatatakse peamiselt ube, teravilja, maapähklit, kohvi, teed ja tubakat. Tegeldakse ka karjakasvatuse ja mesindusega. Põlluharimiseks soodsamad tingimused on Mpwapwa ja Kondoa ringkonnas.

Dodoma piirkond jaguneb viieks ringkonnaks:

* Dodoma linnaringkond
* Dodoma maaringkond
* Kondoa ringkond
* Mpwapwa ringkond
* Kongwa ringkond

Viited
------

1. ↑  Sub-Divisional Population Projection for Year 2016 and 2017 Based on 2012 Population and Housing Census. National Bureau of Statistics, vaadatud 16.08.2019

Välislingid
-----------

* Dodoma piirkonna koduleht

Tansaania piirkonnad

Arusha **·** Dar es Salaam **·** Dodoma **·** Geita **·** Iringa **·** Kagera **·** Katavi **·** Kigoma **·** Kilimanjaro **·** Lindi **·** Lõuna-Pemba **·** Lõuna-Sansibar **·** Lääne-Sansibar **·** Manyara **·** Mara **·** Mbeya **·** Morogoro **·** Mtwara **·** Mwanza **·** Njombe **·** Pwani **·** Põhja-Pemba **·** Põhja-Sansibar **·** Rukwa **·** Ruvuma **·** Shinyanga **·** Simiyu **·** Singida **·** Songwe **·** Tabora **·** Tanga
**Püüa-steriliseeri-vabasta** (PSV), tuntud ka kui püüa-viljatusta-vabasta (PVV), on meetod vabakäigukasside populatsiooni ohjamiseks. 

Protsess hõlmab kasside püüdmist, steriliseerimist (emastel) või kastreerimist (isastel), hilisemaks tuvastamiseks kõrvaotsa lõikamist või mikrokiibi paigaldamist, võimaluse korral vaktsineerimist ja ravi ning seejärel nende oma territooriumile tagasi laskmist. Kui asukohta peetakse ebaturvaliseks või muul viisil sobimatuks, asutatakse kassid ümber sobivamasse piirkonda. 

Ideaalis leitakse kodu noorematele sotsiaalsematele kassidele (kassipoja sotsialiseerumise aeg jääb 2.–7. elunädalasse). Vanema metsistunud kassi sotsialiseerimine tekitab loomal stressi, mis viib immuunsüsteemi tasakaalust välja ja loom võib haigestuda.

Kassid, kes kannatavad tõsiste meditsiiniliste probleemide all (ravimatud haigused, rasked nakkushaigused või traumad/vigastused) eutaneeritakse.

Eesmärk
-------

Vabakäigu-kass järglasi imetamas
Programmide põhieesmärk on hulkuvate kasside populatsioonide vähendamine või täielik peatamine. See on siiani kõige laialdasemalt kasutatav mittesurmav ohjamismeetod. 

PSV eesmärk laieneb tihtipeale ka üldise kogukonna elukvaliteedi edendamisse: 

* parem elukvaliteet kogukonna-kassidele

* kassirohkete piirkondade märkamine ja nende edendamine
* avalikkuse teadlikkuse tõstmine (loomapidamiseeskirja kehtestamine)
* vabakäigu-kasside põhjustatud kahju ja meelehärmi vähendamine ühiskonnas

Õigusraamistik
--------------

Eestis kehtiva loomakaitseseaduse ja loomatauditõrje seaduse kohaselt loetakse iga lemmikloom, kes liigub ilma omanikuta väljaspool oma kinnist territooriumi, omanikuta koduloomaks. Omapäi ringi liikuvatele koduloomadele kutsutakse loomapüüdja, kes kontrollib kohapeal kiibi olemasolu. Kui kiip on olemas ja registreeritud, võetakse omanikuga ühendust, et loom esimesel võimalusel omanikule tagastada. Kui kiip puudub, siis toimetatakse loom varjupaika.

Kui endine omanik välja ei ilmu või kui uut omanikku ei leita, siis on seaduse järgi kohalikul omavalitsusel õigus mitte varem kui kaks nädalat pärast looma varjupaika võtmist loom eutaneerida. Juhul, kui kaks nädalat on möödas ning ei ole leitud vana ega uut omanikku, siis ei pea looma eutaneerima. Loomi võib varjupaigas hoida piiramata aja, kui selleks vajalikud rahalised vahendid on olemas.

Viited
------

1. ↑  Miller, Philip & Boone, John & Briggs, Joyce & Lawler, Dennis & Levy, Julie & Nutter, Felicia & Slater, Margaret & Zawistowski, Stephen (2014). "Simulating free-roaming cat population management options in open demographic environments". *PubMed*.`{{cite journal}}`: CS1 hooldus: mitu nime: autorite loend (link)
2. ↑  "Loomakaitseseadus – Riigi Teataja". *www.riigiteataja.ee*. Riigikogu.`{{cite web}}`: CS1 hooldus: url-status (link)
3. ↑  "Loomatauditõrje seadus – Riigi Teataja". *www.riigiteataja.ee*.`{{cite web}}`: CS1 hooldus: url-status (link)
**Kaja Kõlar** (19. veebruar 1953 Belaja Holunitsa alev, Kirovi oblast – 15. september 1994 Tallinn) oli eesti laulja.

Ta lõpetas 1971. aastal Tallinna 22. Keskkooli.

Artistiaastad
-------------

1971. aastal asutas ta ansambli Veenus.. 1970. aastate alguses laulis ta koos õe Ele Kõlariga ka ansamblis Andromeeda ning Kaja eraldi veel ansamblis Laine. Seejärel laulis ta duetis Ele Kõlariga (Ele ja Kaja Kõlar). Duett esines aastatel 1982–1984 soojendusesinejatena ja taustalauljatena Jaak Joala saateansamblis Radar, kellega käidi kontserdiringreisidel Nõukogude Liidu liiduvabariikides ja välismaal. Lisaks esinesid õed rahvalikus ansamblis Peiar. 1980. aastatel oli duett Ele ja Kaja Kõlar tuntud esineja Tallinna varieteedes.

Dueti tuntumad laulud on "Tulen saarelt", "Väike baar", "Olen unustanud kõik", "Soovide maa - see on muusika", "Üks väike rõõm", "Elevanditants" jt.

Kaja Kõlar on mänginud filmis, tal oli kõrvalosa muusikafilmis "Sensatsioon" 1986. aastal.

Isiklikku
---------

Tema isa oli dirigent Erich Kõlar ja ema pianist Leelo Kõlar. Erich Kõlar oli Venemaale küüditatud aastatel 1951.–1957. Kaja ema, Leelo Kõlar järgnes mehele koos vanema õe Elega 1953. aastal. Kaja sündis Venemaal, Kirovi oblastis. Kaja Kõlari emapoolne vanaisa oli Riho Päts ja vanaema Made Päts-Jakobson. 

Tema õde on Ele Kõlar ja vend on Paap Kõlar. Pärast vanemate lahkuminekut said nad kaks poolvenda: isa peres sündis Margo Kõlar, ema uues peres poeg Mikk Targo.

Kaja Kõlar on pealkirja all "Laulumängukool" koostanud töövihikuid eelkooliealistele lastele.

Viited
------

1. 1 2 3  *Eesti muusika biograafiline leksikon.* 1. köide: *A–M.* Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2007, lk. 356.
2. 1 2 3  Verni Leivak. "Me naeratasime, näis, et meil ei olnud midagi viga. Kaja oli vapper." Õhtuleht, 19. veebruar 2003.
3. 1 2  Endine lauljatar Ele Kõlar on optimist kriisi kiuste.
4. ↑  Eesti filmi andmebaas. Vaadatud 24.12 2022.

Välislingid
-----------

* Unustamatud. Ele ja Kaja Kõlar. err. audioarhiiv.
* Ele ja Kaja Kõlar. err. fotoarhiiv.
* Ele Kõlar, Kaja Kõlar ja Radar - Väike Baar. YouTube.
* Lauljatar Kaja Kõlar võitles nahakasvajaga seitse aastat. Õhtuleht, 31. august 2011.
* Kaja Kõlari haigus oli sedavõrd karm ...
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib 1939. aastal moodustatud vallast, varasema valla kohta vaata artiklit Velise vald (Vigala kihelkond).* |

---

1939. aasta vallareformiga muudetud valdade piirid Läänemaal
**Velise vald** oli vald Läänemaal aastail 1939–1950. Vallamaja asus Velise külas.

Vald moodustati senise Velise valla maa-alast, välja arvatud Rääsküla ja Kurevere küla ning Laane talude maa-alad; senise Vigala valla Uhja küla piirkonnast; senise Haimre valla Jõeäärse küla lõuna pool jõge asuva osa ja Sulu asunduse piirkonnast.

Vald kuulus Riigivolikogu 25. valimisringkonda, kust valiti Eduard Arnover.

1939. aasta detsembris valiti vallavanemaks "valla tugevaim mees", maadleja ja tõstja Artur Saaliste.

1945 septembris moodustati Velise vallas Velise külanõukogu keskusega Velise külas ja Valgu külanõukogu keskusega Valgu asunduses. 1950. aastal Velise vald likvideeriti ja selle alad arvati Pärnu-Jaagupi rajooni koosseisu.

Viited
------

1. ↑  Maa-ameti kaardirakendused
2. ↑  Väljavõte Vabariigi Presidendi otsusest nr. 88 – 7. oktoobrist 1938 (RT 1938, 87, 776)
3. ↑  Eesti NSV Teataja, 1945, 32, 501
4. ↑  Eesti NSV Teataja, 1950, 11, 114
**Kajak** on eesti perekonnanimi.

Statistika
----------

2022. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Kajak 166 inimesel: 80 mehel ja 86 naisel. Perekonnanimede levikult oli Kajak meeste puhul 1120. kohal ja naiste puhul 1135. kohal.

Perekonnanimi Kajak oli kõige levinum vanuserühmas 85+ aastat, kus seda oli 10 000 elaniku kohta 2,13. Nimi oli kõige sagedasem Rapla maakonnas, kus sellist nime kandis maakonna 10 000 elaniku kohta keskmiselt 4,47 inimest.

19. sajandi algul pandi pärisorjusest vabastamise käigus Tartumaal Nõo kihelkonna Aru ja Vastse-Nõo ning Maarja-Magdaleena kihelkonna Kaiavere ja Saare, Läänemaal Karuse kihelkonna Matsalu ja Vigala kihelkonna Vana-Vigala, Viljandimaal Helme kihelkonna Helme ning Järvamaal Järva-Jaani kihelkonna Kuksema mõisavaldades talupoegadele perenimeks Kayak ja Kajak.

1930. aastate nimede muutmise kampaania käigus võeti Kajak uueks nimeks kokku 8 korral, kui loobuti nimedest Anderson, Braff, Kanaval, Kannaval, Koch, Krehv, Prisko, Ringenveldt.

Nime kandjaid
-------------

* Andrus Kajak, eesti vehkleja (1965–)
* Johannes Kajak, Eesti sõjaväelane (1885–1940)
* Kalju Kajak, eesti geoloog (1929–2011)
* Olev Kajak, eesti spordiajakirjanik (1937–)
* Uno Kajak, eesti suusahüppaja, kahevõistleja ja treener (1933–2019)

Viited
------

1. ↑  Statistikaamet: Nimede statistika (vaadatud 08.06.2022)
2. ↑  Onomastika andmebaas. Nimede panemine (algne nimekuju): Kajak.
3. ↑  Onomastika andmebaas. Nimede eestistamine:(uus nimekuju): Kajak.

Välislingid
-----------

* Kajak statistikaameti andmebaasis
**Veli Kudres** (aastani 1939 **Walfried-Johann Kidron**; 8. juuni / 21. juuni 1903 Peterburi – 1. august 1967 Karlsruhe) oli eesti prosaist ja näitleja.[*viide?*]

Ta sündis Peterburis ärimehe pojana, isa oli aastast 1907 revolutsioonilise tegevuse pärast vangistatud, hiljem oli Soomes maapaos. Suviti elas perekond Tartumaal (Kirepis ja Rõngus). Ta õppis aastatel 1912–1917 Otepää progümnaasiumis, oli aastal 1919 vabatahtlikuna Vabadussõjas.[*viide?*]

Ta töötas aastatel 1917–1918 Viljandimaal Aidu vallasekretäri abina, pärast Vabadussõda siirdus Petserimaale Mäe vallasekretäriks. Aastal 1934 vahistati ta aktiivse vapsina ja saadeti välja Otepääle, kus tegutses kindlustusseltsi EKA agendina ja harrastusnäitetrupi juhina. Aastatel 1938–1942 oli ta Vanemuise teatris näitleja. Aastatel 1943–1944 oli Petseris abimaavanem, lisaks juhendas ta samas teatriringi.[*viide?*]

Aastal 1944 põgenes Saksamaale, oli aastatel 1945–1950 Geislingeni Eesti Rahvuskoondise Teatris büroojuht. Saksamaal olles tegutses ta ajakirjanikuna, lisaks asutas ta aastal 1956 Karlsruhes Eesti Kodu.[*viide?*]

Veli Kudres suri aastal 1967 Karlsruhes.[*viide?*]

Kirjutamist alustas ta enne sõda ajalehtedes, arutades esmajoones teatriprobleeme. Autobiograafiline romaan "Koidust keskpäevani" (Lund, 1956) vahendab autori nooruselamusi Peterburist, Otepäält ja Viljandimaalt kuni 1918. aasta lõpuni. Romaan "Nuta või naera" (Toronto Orto 1960) jutustab ajaviitekirjanduse stiilis viiuldaja armastusest sõjaeelses Tallinnas ja välismaal. Romaan "Junna" (Geislingen 1961) jutustab mustvalgetehnikas pildi isatu nooruki elukäigust karjapoisina ja kooliõpilasena, lõpetades metsavendluse tekkimisega 1941. aasta suvel. Romaan "Mona" (Toronto Orto 1964) kujutab melodramaatiliselt, sümbolistlikke kujundeid kasutades maalikunstnike elu ja loomispsühholoogiat. Lisaks on aastal 1959 Torontos ja aastal 1962 Adelaide'is amatöörtrupid mänginud tema näidendit "Draama komöödias" ja aastal 1978 Melbourne'is laulumängu "Kiigepilt".[*viide?*]

Rolle
-----

* 1941 Mart Raud "Mõõk väravas" (Vanem)
* 1942 Henrik Visnapuu "Kuus venda" (Mats)
* 1942 Priit Ardna "Igavene legend" (Jüri Saarm)
* 1942 Mika Waltari "Distsiplineerimata sugupõlv" (Huitu)[*viide?*]

Kirjandus
---------

* Eesti kirjanike leksikon. Eesti Raamat, Tallinn 2000
* Eesti teatri biograafiline leksikon. Tallinn 2000
**Lastekaitse** on laste kaitsmine vägivalla, kuritarvitamise, ärakasutamise ja hooletusse jätmise eest. 

Lastekaitse eesmärgiks on seista laste huvide eest. Igale lapsele peab olema tagatud võimalus hariduse omandamiseks, tervishoiuteenusute kasutamiseks, huviringides osalemiseks ning ka vaba aja veetmiseks.

Ajalugu
-------

Lastekaitse kui sihipärane tegevus, sai alguse USA-st 1870. aastatel ja levis 1880. aastatel ka mujale maailmas. 
Lastekaitse ühing kasvas välja Ameerika abi andmise seltsi tegevusest, kes tuli Eestile appi eeskätt lastele toidu- ja materiaalse abi pakkumiseks. See andis Eestile tõuke loomaks Eesti Lastekaitse Ühingu. Lisaks andsid lastekaitsega seotud ühingu loomiseks mitmesugused seltsid, näiteks 1905 loodud Tartu Lasteaia Selts, 1906 loodud Eesti Noorsookasvatuse Selts ning mõni kuu hiljem Eestimaa Rahvahariduse Selts.

Lastekaitseseadus
-----------------

Lastekaitseseaduse seletuskirjas on lapse õiguste kaitse seisukohalt välja toodud oluliste dokumentidena järgnevad õigusaktid.  :

* 1992. aastal jõustunud Eesti Vabariigi põhiseadus, millega sätestatakse Eestis viibivate isikute põhiõigused, vabadused ja kohustused;
* 2010. aastal jõustunud perekonnaseadus, millega sätestatakse muu hulgas sugulusest tulenevad õigused ja kohustused, vanemate ja lapse üldine õigussuhe, vanemate õigused ja kohustused ning lapsendamise ja eestkostega seonduv;
* 1993. aastal jõustunud Eesti Vabariigi lastekaitse seadus, milles sätestatakse lapse rahvusvaheliselt tunnustatud õigused, vabadused ja kohustused ning nende kaitse Eesti Vabariigis.

Lastekaitseseadus on aluseks ka teistele lastekaitset reguleerivatele ja korraldavatele normatiivaktidele.
Eestis kehtivas lastekaitseseaduses on kirja pandud laste kaitsmisega seotud kohustused ja ülesanded, mis on aluseks laste õiguste ja heaolu tagamisel, ning vastutus seaduse rikkumisel. Seadus on kooskõlas laste õiguste konventsiooni, Euroopa Liidu põhiõiguste harta ja teiste asjakohaste õigusaktidega (näiteks põhiseadus, perekonnaseadus).
Lastekaitseseaduse väljatöötamise eesmärkideks on seaduse seletuskirja kohaselt lapse huvide kaitse parimal moel, riikliku lastekaitse korralduse väljaarendamine ja riikliku järelevalve tõhustamine ning kohaliku omavalitsuse üksuste lastekaitsetöö kvaliteedi parandamine.

Vaata ka
--------

* Lastekaitsepäev

Viited
------

1. ↑  The United Nations Children’s Fund (UNICEF). (2006). What is Child Protection? [Brochure]. Retrieved from
2. ↑  Taidla, A. M. (2017). Võrgustikutöö lastekaitses Pärnu linna näitel. (Lõputöö). Loetud aadressil
3. ↑  Ferguson, H. (2011). Child Protection Practice. Retrieved from
4. ↑  Torm, M. (2004). Intervjuu lastekaitse ajaloost. Loetud aadressil
5. 1 2  Sotsiaalministeerium. (2014). Seletuskiri lastekaitseseaduse eelnõu juurde. Loetud aadressil
**Püümetsa** oli küla Harjumaal. Küla jääb tänapäeval Kurgla ja Vandjala küla alale. Küla kaotati 1977, mil osa külast liideti Kurgla (tänase Kurgla küla põhjapiiril olevad talud) ja osa Vandjala külaga.

Aastatel 1959 ja 1970 kuulus Püümetsa küla Jõelähtme külanõukogu koosseisu. Kui 1959. aastal elas külas 71 inimest, siis 1970. aastal oli külas elanikke vaid 22.

Kuigi sellenimelist küla enam ei eksisteeri, esineb nimi jätkuvalt katastriüksuste nimedes (nt "Püümetsa" ja "Püümetsa laut") ning Püümetsa hoiuala nimes.

Vaata ka
--------

* Püümetsa hoiuala

Viited
------

1. ↑  Marje Joalaid: artikkel "Kurgla" Eesti kohanimeraamatus. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus, 2016.
2. ↑  Marje Joalaid: artikkel "Vandjala" Eesti kohanimeraamatus. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus, 2016.
3. ↑  Kalev Katus, Allan Puur ja Asta Põldma. "Rahvastiku ühtlusarvutatud sündmus- ja loendusstatistika. Harjumaa 1965-1990". Tallinn, 2004.
4. ↑  Maainfo kaardirakendus. Vaadatud 29.05.2018.
Pehr Evind Svinhufvud
Svinhufvudi perekonna vapp
**Pehr Evind Svinhufvud af Qvalstad** (15. detsember 1861 – 29. veebruar 1944) oli Soome riigihoidja aastal 1918 ja president aastail 1931–1937.

Pehr Evind Svinhufvud oli Konstantin Pätsi sõber ning ta külastas 1934. ja 1936. aastal Eestit. 17. märtsil 1934 andis ta käsu, et Helsingis ilmuva ajalehe Ajan Suunta peatoimetaja Somersalo kohtulikule vastutusele võetaks artiklite pärast, mis sisaldavad solvavaid väljendusi Konstantin Pätsi, Soomega sõprussuhetes oleva maa riigipea kohta.

Tema hüüdnimeks Soome rahva seas oli Ukko-Pekka.

Viited
------

1. ↑  "Pehr Evind Svinhufvud". *Estofilia*. Tallinn: Soome suursaatkond. 2018. Vaadatud 04.05.2018.
2. ↑  Ukko Pekka Eesti kaitsel. Esmaspäev, 19. märts 1934, nr. 12, lk. 1

Tunnustus
---------

* Eesti Kotkaristi teenetemärgi I klass, 29. aprill 1931

Kirjandus
---------

* Soome president saabus Tallinna kaudu. Uus Eesti, 1. august 1936, nr. 205, lk. 3.
* Soome president lahkus Eestist. Uus Eesti, 4. august 1936, nr. 208, lk. 1.
* Svinhufvudile avati mälestussammas. Uus Eesti, 6. september 1937, nr. 241, lk. 3.
* Soome president P. E. Svinhufvud 75-aastane. Uus Eesti, 14. detsember 1936, nr. 339, lk. 5.
* V. Kures. Ukko-Pekka kodus. Uus Eesti, 28. august 1938, nr. 235, lk. 4.

Välislingid
-----------

* s:Soome president kaitseb Eesti head nime
* s:Soome president jõudis Orule
* Soome presidendi külaskäik Eestisse (1934)
* Soome presidendi külaskäik Eestisse (1936)

Soome presidendilipp
Soome presidendid

Kaarlo Juho Ståhlberg • Lauri Kristian Relander • Pehr Evind Svinhufvud • Kyösti Kallio • Risto Ryti • Carl Gustaf Emil Mannerheim • Juho Kusti Paasikivi • Urho Kekkonen • Mauno Koivisto • Martti Ahtisaari • Tarja Halonen • Sauli Niinistö
Karurauad
**Püünisraud** (ka *rauad*) on kahest poolkaarekujulisest riivistatud raudloogast koosnev püünis, mis paiskub vedru jõul kokku.

Püünisraud oli Euroopas tuntud juba 16. sajandist. Eestis olid 19. sajandil püünisrauad saadaval ostukaubana, aga neid valmistasid ka külasepad.

Rauast püünis on mõeldud röövloomade püüdmiseks. Looma püünisraua keskel asuvale plaadile astumisel paiskuvad rauad vedru jõul kokku 
ümber looma jala. Rauad seati koos söödaga üles loomade liikumisteedele. Kõige rohkem on kasutatud rebaseraudu, kuid tuntud on karu-, hundi-, ilvese-, saarma-, nugise- ja isegi kulliraudu.

Tänapäeval on lubatud üksnes ulukit kohe surmav püünisraud, mis tähendab, et loom ei tohi piinelda.

Vaata ka
--------

* Langlõks
* Lööklõks
* Vedrulõks

Viited
------

1. ↑  Eesti keele seletav sõnaraamat  vaadatud 31.03.2020
2. ↑  Eesti rahvakultuuri leksikon (3. trükk). 2007. Koostanud ja toimetanud Ants Viires. Tallinn, Ühiselu AS trükikoda. Lk 244

Välislingid
-----------

* Püünisraud, Eesti Rahva Muuseum
**Külli Sulg** (15. juuli 1948 Pärnu – 16. veebruar 2020) oli eesti kultuuritöötaja. 

Ta lõpetas 1966. aastal Lydia Koidula nimelise Pärnu 2. Keskkooli. 

Külli Sulg oli Venemaa Eesti Seltside Liidu vastutav sekretär ja Ülemaailmse Eesti Kesknõukogu liige, Peterburi Eesti Kultuuriseltsi juhatuse liige ja Peterburi Jaani koguduse juhatuse esimehe asetäitja. 

Suure osa elust pühendaski Sulg eestluse ja eesti keele hoidmisele Peterburis ning koguduse esindajana andis ta oma panuse Peterburi Jaani kiriku taastamisse. Ta osales eesti keele päevade korraldamisel, represseeritud eestlaste mälu talletamisel ja ajalehe Peterburi Teataja toimkonna tegemistes.

Tunnustus
---------

* Valgetähe V klassi teenetemärk

Isiklikku
---------

Jaak Sulg on tema vend.

Viited
------

1. ↑  Kärt Anvelt, Külli Sulg: Peterburi Jaani kirik avab uksed veebruaris, Eesti Päevaleht, 2. juuli 2010
2. ↑  Enn Hallik, Külli Sulel on üks lubadus täitmata, Pärnu Postimees, 24. veebruar 2012
3. ↑  Maarius Suviste, Peterburi eestlased: jääme eestlasteks, kus iganes ka ei elaks, Õhtuleht, 7. september 2009
4. ↑  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 18651

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Külli Sulg** |
Tomás Luis de Victoria
**Tomás Luis de Victoria** (umbes 1548 – 27. august 1611) oli Giovanni Pierluigi da Palestrina kõrval üks olulisemaid vastureformatsioonist mõjutatud Rooma koolkonda kuulunud heliloojaid. Olles küll päritolult hispaanlane, möödus suurem osa tema viljakast tegutsemisajast Roomas. 

Victoria oli tõenäoliselt Palestrina õpilane.

Victoria muusika stiil
----------------------

Victoria loomingut on võrreldes Palestrina omaga peetud emotsionaalsemaks. Selle emotsionaalsus väljendub 

* vabamas meloodiakäsitluses: tema muusikas esineb ka 16. sajandi ranges stiilis keelatud hüppeid;
* vabamas suhtumises dissonantsidesse, mis ei ole Palestrinaga võrreldes nii jäik.

Victoria loomingust leiab ka Veneetsia koolkonnale iseloomulikke mitmekooristiilis teoseid.

Victoria helilooming
--------------------

Victoria tuntumad teosed on liturgilise muusika tsükkel kannatusnädala teenistusteks "Officium Hebdomadae Sanctae" (1585) ja "Reekviem".

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Tomás Luis de Victoria** |
|  |
| --- |
|  |
| Medalikohad |
| Maailmameistrivõistlused |
| **Kuld** | 2008 |  |
| **Kuld** | 2009 |  |
| **Kuld** | 2014 |  |
| **Hõbe** | 2015 |  |
| **Pronks** | 2007 |  |

**Daniss Zinnurovitš Zaripov** (vene keeles Данис Зиннурович Зарипов; sündinud 26. märtsil 1981 Tšeljabinskis) on tatari rahvusest Venemaa jäähokimängija, kes mängib KHL-i klubis Kaasani AK Bars ründajana vasakäärel.

Hooajal 1998–99 mängis Zaripov Põhja-Ameerikas Western Hockey League'i klubis Swift Current Broncos. Venemaa kõrgliigas debüteeris Zaripov hooajal 1999–00 Tšeljabinski Metšeli meeskonnas.

2001. aastal liitus ta Kaasani AK Barsiga, kus mängis kuni hooaja 2012–13 lõpuni. 2006. aastal tuli ta klubiga Venemaa meistriks ja võitis 2008. aastal Kontinentaalkarika.

Aastatel 2013–2017 mängis ta neli hooaega Magnitogorski Metallurgis. 2017. aastal naasis ta Kaasani AK Barsi.

Gagarini karika on ta võitnud viis korda (kolm korda AK Barsiga 2009, 2010 ja 2018 ning kaks korda Metallurgiga 2014 ja 2016). KHL-i tähtede mängule on ta valitud kaheksa korda. Hooaegadel 2008–09 ja 2013–14 on ta valitud KHL-i hooaja sümboolsesse koosseisu. Hooajal 2008–09 valiti ta põhihooaja väärtuslikumaks mängijaks.

Venemaa jäähokikoondisega on Zaripov tulnud kolm korda maailmameistriks.

Välislingid
-----------

* Daniss Zaripov KHL.ru lehel
* Daniss Zaripov hockeydb.com lehel
Hariliku jugapuu punane seemnerüü on seemnealgme muundunud jalg ehk funiikulus
Hariliku jugapuu seemnerüü areng. Seemnerüü on algul väike roheline kate seemne alusel, seejärel muutub pruuniks või punaseks ning kasvab ümber seemne, lõpuks muutub lihakaks ja erepunaseks.
Akaatsia *Acacia salicina* kaun seemnete ja seemnerüüdega
Granaatõun sisaldab seemneid, mis kumavad seemnerüüdest läbi
Longanid
Litšid
Maitsva akipuu seeme ja seemnerüü
Hariliku kikkapuu seemned oranžide seemnerüüdega
**Seemnerüü** ehk **arill** ehk **arillus** (*arillus*) on seemet osaliselt (mõnikord vaevalt nähtavana) või täielikult ümbritsev lihakas kate.

Tavaliselt moodustub ta seemnealgme jalast ehk funiikulusest või on muundunud seemnesoomus. Mõnel liigil tõlgendatakse seda ka *sarcotesta* jäänusena. 

Seemnerüü on sageli erksat värvi. Ta võib olla kollane, punane või isegi sinine. Värviline seemnerüü meelitab ligi loomi, kes söövad selle koos seemnega ära. Seemnerüü sisaldab tavaliselt taimerasva, parkaineid, valke ja tärklist. Seemned läbivad loomade seedekulgla ilma seedumata. Nii levivad seemned zoohooria teel. 

Seemet ümbritsev kate ei ole alati seemnerüü: piimalilledel on mikropüülide piirkond (eksostoom) lihakas: seda vormi nimetatakse seemnelisemeks.

Näiteid
-------

Seemnerüü moodustub mõnel paljasseemnetaimede sugukonnal: jugapuulistel, kivijugapuulistel ja peajugapuulistel. Teistele paljasseemnetaimedele iseloomuliku käbi asemel kasvab neil viljataoline moodustis. 

Jugapuudel on seemnerüü ainus inimestele mittemürgine osa, sest ta ei sisalda taksiini. 

Katteseemnetaimedel esineb seemnerüü üksikutel perekondadel ja liikidel ning nad see võib olla mitmesuguse välimusega. Näiteks:

* Kikkapuudel ümbritseb seemnerüü seemet täielikult.
* Lõhnaval muskaadipuul nimetatakse seemnerüüd muskaatõieks ning ta on peenelt lõhestunud.
* Vesiroosidel on seemnerüü õhku täis koti kujuline ning toimib ujupõiena.
* Litši söödav osa on hiina litšipuu seemnerüü, mangostani söödav osa mangostanipuu seemnerüü, longani söödav osa on longanipuu seemnerüü. Ka maitsva akipuu seemet ümbritsev viljalihataoline söödav osa on seemnerüü. Granadilli lihakad osad on purpur-kannatuslille seemnerüü. Duriani söödavad osad on hariliku durianipuu seemnerüüd.
* Maduväädil (*Hibbertia*), kannatuslillel (*Passiflora*), rüüpuul *Prumnopitys andina* ja kopsurohul (*Pulmonaria*) on samuti väga arenenud seemnerüü.

Vaata ka
--------

* Elaiosoom

Viited
------

1. ↑  Toomas Kukk. Sissejuhatus taimeanatoomiasse: leht, õis, vili ja seeme
**Ulvhild** (1090ndad–1148) oli Rootsi konsort-kuninganna, keda tuntakse kui keskaegse Skandinaavia *femme fatale*`t.

Vanemad
-------

Ulvhild oli pärit Norrast. Saagade järgi oli ta isa Norra magnaat Haakon Finnsson, kes oli pärit Thjotta suguvõsast. Ulvhildi ema nimi on siiani teadmata, kindlaks on vaid tehtud, et ta ei olnud kuninganna Margaret Fredkulla.

Esimene abielu
--------------

Noor Ulvhild laulatati Rootsi kuninga Inge II-ga, kuid sellest liidust lapsi ei sündinud. Hiljem süüdistati Ulvhildi kuninga mürgitamises, mis jättis temast ohtliku naise mulje.

Teine abielu
------------

Pärast Inge II surma viibis Ulvhild asüülis Taanis, kus tal oli arvatavasti sugulasi. Taanis olevat ta abiellunud vana kuninga Nielsiga, kuid 1130. aasta paiku lahkus Ulvhild kuninga õukonnast ja naasis Rootsi.

Kolmas abielu ja lapsed
-----------------------

Rootsis abiellus Ulvhild Rootsi kuninga Sverker I-ga, kes olevat pärit madala positsiooniga suguvõsast. Abielu võimaldas kuningal suurendada oma õigust pärida troon, sest Ulvhild oli juba olnud Rootsi kuninganna. Abielust sündis neli last. 

* Tütar, kes abiellus Taani kuninga Kanut V-ga.
* Jon Sverkersson, kes kandis jarli tiitlit, kuid talupojad tapsid ta kuningas Sverker I viimastel eluaastatel.
* Karl Sverkersson, kes sai jarli tiitli pärast Sverker I mõrva, kuid Rootsi kuningaks alles pärast Erik IX-t.
* Ingegerd Sverkersdotter, kes oli Vreta abtiss.
**Tompo uluss** on 2. järgu haldusüksus (rajoon) Venemaa Sahha Vabariigis.

Halduslikult jaguneb uluss kaheksaks naslegiks.

Suurim asula ja halduskeskus on Handõga alev, kus elab ligi pool ulussi elanikest. Suuremad asulad on veel Krest-Haldžai ja Džebariki-Haja.

2002. aasta rahvaloenduse andmeil oli ulussi elanike arv 15 275, neist 48% venelased, 35% jakuudid ja 6% eveenid.

Ulussis kehtib Vladivostoki aeg (UTC+10, MSK+7).

Viited
------

1. ↑  26. Численность постоянного населения Российской Федерации по муниципальным образованиям на 1 января 2018 года, vaadatud 23.01.2019.

Sahha ulussid

Abõi |
Aldan |
Allaihha |
Amga |
Anabar |
Bulun |
Eveeni-Bõtantai |
Gornõi |
Hangalassõ |
Kobjai |
Lensk |
Megino-Kangalassõ |
Mirnõi |
Moma |
Namtsõ |
Nerjungri |
Nižnekolõmsk |
Njurba |
Oimjakon |
Olenjok |
Oljokminsk |
Srednekolõmsk |
Suntar |
Žigansk |
Tatta |
Tompo |
Tšuraptša |
Ust-Aldansk |
Ust-Jansk |
Ust-Maja |
Verhnekolõmsk |
Verhneviljuisk |
Verhojansk |
Viljuisk
Danilo Barbosa (2022)
**Danilo Barbosa da Silva** (sündinud 28. veebruaril 1996 Simões Filhos) on Brasiilia jalgpallur, kes mängib kaitsva poolkaitsjana Brasiilia kõrgliigaklubis Botafogo.

2014. aastal debüteeris ta Brasiilia esiliigaklubis Vasco da Gama.

2014. aasta juulis sõlmis ta lepingu Portugali kõrgliigaklubiga Braga. Hooajal 2014/15 kuulus Danilo Braga põhikoosseisu ning tema vastu tundsid huvi mitu teist klubi. Hooajal 2015/16 oli ta laenul Hispaania kõrgliigaklubis Valencia. Hooaja 2016/17 esimeses pooles oli ta laenul Portugali kõrgliigaklubis Lissaboni Benfica ja hooaja teises pooles Belgia kõrgliigaklubis Standard Liège. Hooajal 2017/18 mängis Danilo taas Braga põhikoosseisus.

2018. aasta juunis sõlmis Danilo lepingu Prantsusmaa kõrgliigaklubiga Nice. 2021. aastal oli ta Nice'ist laenul Brasiilia kõrgliigaklubis Palmeiras ja võitis samal aastal klubiga Copa Libertadorese. Pärast seda ta Nice'is enam mänguaega märkimisväärselt ei saanud, kuuludes hooajal 2021/22 Prantsusmaa kõrgliigas koosseisus vaid ühes mängus.

2022. aasta augustis sõlmis Danilo lepingu Botafogoga.

Aastatel 2011–2015 mängis Danilo Barbosa Brasiilia noortekoondistes. 2015. aastal saavutas Brasiilia kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistrivõistlustel teise koha. Danilo oli turniiril koondise kapten ning valiti lõpuks turniiri teiseks parimaks mängijaks. Ainsa värava lõi ta turniiril teises alagrupimängus penaltist Ungari vastu.

Viited
------

1. 1 2   (vaadatud 1.5.2023)
2. ↑  "Danilo is an Aiglon". *OGC Nice*. 10. juuni 2018. Originaali arhiivikoopia seisuga 12. juuni 2018. Vaadatud 10. juunil 2018.
3. ↑  "BEM-VINDO, DANILO BARBOSA" (portugali). Botafogo. 12. august 2022. Vaadatud 16. augustil 2022.
4. ↑  "Mali's magician Traore nets top honour". *FIFA.com*. Fédération Internationale de Football Association. 20. juuni 2015. Originaali arhiivikoopia seisuga 31. mai 2019.
**Aidu vald** (saksa keeles *Aidenhof*) oli vald Viljandimaal Paistu kihelkonnas aastatel 1866–1937. Aidu vald asus praeguse Viljandi valla territooriumil (endise Paistu valla ala kesk- ja lõunaosas). Valla pindala oli 48,7 km² ja elanikke oli 1200 (1922. aasta seisuga).

Vallas oli 168 talundit ja need kasutasid 5528 ha maad.

Vallas asus Aidu asundus ja Aidu küla;, Aidu külas asus ka vallamaja. Enne 1919. aasta mõisade võõrandamist asus vallas Aidu mõis.

Vabariigi Valitsuse 28. mai 1937. aasta otsusega vald 1. juulil 1937 kaotati. Suurem osa valla territooriumist läks Paistu valla koosseisu, väiksemad osad liideti Tuhalaane valla ja Heimtali vallaga.

Vaata ka
--------

* Aidu vallamaja

Viited
------

1. 1 2  Aidu vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917 (vaadatud 14.02.2016)
2. 1 2 3  Aidu vald Eesti entsüklopeedia veebiversioonis (vaadatud 14.02.2016)
3. 1 2 3  *Eesti Entsüklopeedia.* 1. köide: *A–Chamdi.* Tartu: Loodus, 1932, lk 166.
4. ↑  Maa-ameti kaardirakendused

Välislingid
-----------

* Aidu vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917
"**Seemnesegu**" on Eesti *shoegaze*-ansambli Imandra Lake album, mis sisaldab töötlusi ansambli 2010. aastal ilmunud täispika albumi "Seesamseesam" lugudest. Peamiselt on remiksid teinud kodumaised artistid, kuid oma panuse on andnud ka Suurbritannia muusik Seeland ja Manual Taanist.

Lugude nimekiri
---------------

1. "Igane" (Seeland rmx) 04:39  

2. "Rabajärv" (Music For Your Plants rmx) 05:51  

3. "Ilus aeg" (Out-Or rmx) 03:52  

4. "Seesam" (Leslie Da Bass rmx) 03:58  

5. "Öö laul" (Tallinn Daggers rmx) 03:49  

6. "Majades" (Wolfredt rmx) 05:34  

7. "Vajun" (Manual rmx) 04:20  

8. "Liugle liugle" (Forgotten Sunrise rmx) 06:22  

9. "Puhangus" (Treee rmx) 03:48  

10. "Ole mu laev" (3 Pead rmx) 03:57  

11. "Puhangus" (Joel Tammik rmx) 06:10  

12. "Igane" – instrumentaal (Seeland rmx) 04:49

Arvustused
----------

* Imandra Lake – Seemnesegu. The Baltic Scene, 31. märts 2013
* Imandra Lake – Seemnesegu. Trash Can Dance, 19. veebruar 2013

Viited
------

1. ↑  "Seemnesegu". Vaadatud 06.01.2014.
See artikkel räägib värvainest.  värvuse kohta vaata artiklit Seepiapruun.  

---

Leonardo da Vinci. Veetõstuseadmed. Joonistus ja laveering seepiaga paberil
Öökull kuupaisteses öötaevas. Caspar David Friedrich, 1836–1837. Seepiamaal
Seepiaga toneeritud foto, tehtud Inglismaal 1895. aastal
**Seepia** on tumepruun õrnalt violetja varjundiga värvaine, mida saadakse seepia (*Sepia officinalis*) tindipõiest.

Värvainete indeksis on seepia tähised 75500 ja NBr9 (Natural Brown 9), CAS-number on 8030-69-1.

Sõnavara
--------

Seepiatoonile vastava värvuse nimetusena on kasutusel sõnad *seepiakarva*, *seepiavärvi*, *seepiapruun* (tootenimedes, fotograafias jm).

Omadused
--------

Seepia värvus varieerub tumedast punakaspruunist mustjaspruunini. Pigment on keemiliselt stabiilne, kuid pole eriti valguskindel. Kasutatakse ainult akvarellimisel lasuurvärvina.

Ajaloost
--------

### Kujutavas kunstis

Seepia tinti kasutati kirjutusvahendina juba Vana-Roomas. Kunstnike hulgas saavutas ta laiema leviku alates renessansist ja jäi aktiivsesse kasutusse 19. sajandi lõpuni. Alates 18. sajandi lõpust – vesivärvipigmendina segatuna kummiaraabikuga tutvustas seda 1780. aastatel Jacob Seydelmann Dresdenis – hakkas seepia joonistustes ja laveeringuis edukalt asendama bistrit. 20. sajandil tõrjusid uued sünteetiliselt toodetud vesivärvipigmendid loodusliku seepia kõrvale.

### Fotograafias

Fotode toneerimine seepiaga sai alguse umbes 1880. aastatel - must-valgele fotole lisati seepiat sisaldavat kemikaali, mis muutis foto toonid soojemaks ja andis piltidele parema väljanägemise, teisalt pidurdas ka foto vananemist, toimides omamaoodi säilitusainena. Värvaine muutis traditsioonilise metallilise hõbeda fotol stabiilsemaks sulfiidseks ühendiks, mis talus ka paremini värvikihi lisamist fotode koloreerimisel.

Viited
------

1. ↑
2. ↑  NBr9. - The Color of Art Pigment Database: Pigment Brown, PBr
3. ↑  NBr9. - The Color of Art Pigment Database: Pigment Brown, PBr
4. ↑  Joonistamise ja maalimise õpik. Tallinn, Eesti NSV Kunst, 1963
5. ↑
6. ↑
7. ↑  C. Jarvis. What the Hell is SEPIA? – Photography Knowledge 101

Välislingid
-----------

* Seepia kunsti- ja konserveerimismaterjalide andmebaasis CAMEO
Tomski oblasti vapp
Tomski kubermangu vapp
**Tomski oblasti vapp** on Venemaa haldusüksuse Tomski oblasti vapp.

Ametlikult võeti vapp kasutusele 29. mail 1997. Vapi kavandi autor on Aleksandr Akimov.

### Vapi kirjeldus

Tomski oblastil on kasutusel nii suur kui ka väike vapp.

Tomski oblasti suur vapp on roheline prantsuse kilp proportsioonidega 9:8, millel on kujutatud hõbedast tagajalgadele tõusnud hobust. Hobuse silm ja keel on punased. Kilp on ümbritsetud kuldse tammepärjaga ning selle kohal on kuldne imperaatori kroon. Pärg on seotud kroonist väljuvate rohe-valgete lintidega.

Oblasti väike vapp on samasugune nagu suur vapp, kuid sellel puudub kilpi ümbritsev tammepärg. Kasutusel on ka väike vapp, millel puuduvad nii tammepärg kui ka imperaatori kroon.

### Vapi ajalugu

Esimene Tomski kubermangu vapp võeti kasutusele praktiliselt kohe pärast kubermangu moodustamist 12. märtsil 1804. Viimane muudatus tehti vapile 5. juulil 1878. Pärast Oktoobrirevolutsiooni vappi ametlikult ei kasutatud, kuid mitteametlikult oli kasutusel moonutatud kubermangu vapp. Pärast Nõukogude Liidu lagunemist tõusid päevakorrale omavalitsuste vapid. Oblasti uue vapi kujundamisel ühendati piirkonna ajalooline vapp ning Siberi vappide traditsioon.

Vaata ka
--------

* Tomski oblasti lipp

Välislingid
-----------

* Tomski oblasti vapi- ja lipuseadus. (*vene keeles*)
* Riiklik sümboolika: Tomski oblast - Tomsk (*vene keeles*)
Aidu sõudekanal
**Aidu Veespordikeskus** on Ida-Viru maakonnas Lüganuse vallas tegutsev sihtasutus, mis haldab Aidu karjääri rajatud spordi- ja puhkekompleksi (**Aidu veemaa**). 

2008. aastal sündis idee rajada suletavale karjäärialale Eesti esimene rahvusvahelistele nõuetele vastav sõudekanal. 2009. aasta detsembris allkirjastati Eesti Olümpiakomitees ühiste kavatsuste protokoll ala arendamiseks ning aasta hiljem valmis Aidu sõudekanali ja veespordi- ning vabaajakeskuse väljaarendamise kava. 2011. aastal kehtestati ala teemaplaneering ning Lüganuse vald (toonase nimega Maidla vald), Eesti Olümpiakomitee, Eesti Sõudeliit, Eesti Aerutamisföderatsioon ja Eesti Veemotoliit asutasid sihtasutuse Aidu Veespordikeskus, mille eesmärgiks on tänapäevase veespordi- ja vabaajakeskuse väljaarendamine.

2013. aasta augustis valmis spordikeskuse keskmeks olev 2,3 km pikkune, 162 m laiune ning 3,5 meetri sügavune sõudekanali süvis, mille rajas Eesti Energia. Kaks ekskavaatorit – Tark Öökull ja Aidu Kajakas – tõstsid kanali rajamiseks ringi 5 miljonit tonni mäemassi.

Viited
------

1. ↑   Aidu veespordikeskuse koduleht
2. ↑   Pressiteade: Aidu sõudekanalis on esimene vesi sees, Eesti Energia, 30.08.2012

Välislingid
-----------

* Koduleht
Toivo Jürimäe Tartu Ülikooli kehakultuuriteaduskonna 80. ja Tartu Ülikooli akadeemilise spordiklubi 100. aastapäeva tähistamisel 22. novembril 2008 TÜ aulas.
**Toivo Jürimäe** (9. mai 1949 Tartu – 5. oktoober 2015) oli eesti spordipedagoog.

Ta lõpetas aastal 1969 Tartu 1. Keskkooli ja aastal 1973 Tartu Riikliku Ülikooli kehakultuuriteaduskonna. Aastal 1980 kaitses ta bioloogiakandidaadi väitekirja.

Ta harrastas aastast 1965 kergejõustikku, tema treeneriteks olid Arvo Lillestik ja Rein Aule.

Ta oli aastatel 1973–1977 Tartu 5. Keskkoolis kehalise kasvatuse õpetaja. Aastatel 1977–1992 oli ta Tartu Riikliku Ülikooli kehalise kasvatuse ja spordi kateedri õpetaja, vanemõpetaja ja (aastast 1987) dotsent. Aastatel 1992–1998 oli ta Tartu Ülikooli spordipedagoogika instituudi juhataja; lisaks oli ta aastast 1992 professor. Aastast 2003 oli ta Tartu Ülikooli kehakultuuriteaduskonna spordipedagoogika ja treeninguõpetuse instituudi kinantropomeetria õppetoolis spordipedagoogika professor. Lisaks oli ta aastatel 2007–2010 Tartu Ülikooli kehakultuuriteaduskonna teadusprodekaan.

Ta on teinud kaastööd ajakirjale Kehakultuur, ta on koostanud õppevahendeid. Ta oli Eesti Kehalise Kasvatuse Liidu esimehe asetäitja ja ICPAFR-i (kehalise aktiivsuse ja võimekuse uuringute kolleegium) liige.

Tunnustus
---------

* 2008 Tartu Ülikooli aumärk
* 2013 Tartu Ülikooli medal

Isiklikku
---------

Tema isa oli metsateadlane Arnold Jürimäe ja poolvend on sporditeadlane ja -pedagoog ning Tartu Ülikooli professor Jaak Jürimäe. Tütar Kadri Maikov, PhD (sünd. Jürimäe) on maastikuarhitekt, Eesti Maaülikooli lektor.

Viited
------

1. ↑  "Tartu Ülikooli aumärgi kavalerid". *Tartu Ülikool*. Vaadatud 8.12.2022.
2. ↑  "Tartu Ülikooli medali kavalerid". *Tartu Ülikool*. Vaadatud 5.12.2022.

Välislingid
-----------

* Toivo Jürimäe Eesti Teadusinfosüsteemis Muuda Vikiandmetes
* Biograafia ESBL-is
**Regioonide Partei** (ukraina keeles *Партія регіонів*) on venemeelne  erakond Ukrainas. 

Pärast president Viktor Janukovitši kukutamist 2014. aastal ei ole partei mitte ühtedelgi valimistel osalenud, enamik juhtivatest liikmetest on erakonnast lahkunud ja 2015. aasta lõpus peatas partei sisuliselt toimimise. Regioonide Partei veebileht taastas siiski töö 2018. aastal. 

Partei asutati 26. oktoobril 1997, pisut enne 1998. aasta Ukraina parlamendivalimisi.

Partei toetajaskond on traditsiooniliselt asunud Ukraina ida- ja kaguosades. 

2010. aastal võitis partei kandidaat Viktor Janukovõtš Ukraina presidendivalimised. 2012. aasta Ukraina parlamendivalimistel sai partei Ukraina Ülemraadas 185 kohta.  Partei ei osalenud 2014. aasta parlamendivalimistel. 

2014. aasta Ukraina revolutsiooni ajal esinesid mitmed parteiliikmed avaldustega, et Ukraina tuleks liita Venemaaga.

Muud
----

Ukraina massimeedias nimetatakse parteid aeg-ajalt irooniliselt "Rajoonide Parteiks".

Viited
------

1. ↑
2. 1 2
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑
7. ↑
8. ↑
9. ↑

Välislingid
-----------

* Ametlik koduleht
**Toivo Kivistik** on eesti kirjaniku Juhan Paju väljamõeldud tegelaskuju – kriminaaljälituse töötaja, kes tegutseb 1990. aastatel Lääne maakonnas (endises Haapsalu rajoonis).

Kivistik on 185 cm pikkune ja kaalub 98 kg. Uurija on abielus Lagle kõrtsi töötaja Varjega ja neil sündis kaks poega.

Ligi 30 aastat on ta kogunud kunstiteemalisi postmarke.

Töö
---

Nõukogude ajal töötas ta Haapsalu rajooni kriminaaljälituses miilitsamajori auastmes ("Haapsalu detektiiv" ja "Surm Hundikaril"). Eesti taasiseseisvumise järel jätkas ta Lääne Politseiprefektuuris komissari auastmes ("Lasud kodutänaval", "Kadunud viiuldaja" ja "Mudasegaja armuke").

Teosed
------

* "Haapsalu detektiiv", 1990
* "Surm Hundikaril", 1993 (tegevus toimub aasta pärast "Haapsalu detektiivi" sündmusi)
* "Lasud kodutänaval", 1995 (Hundikari sündmustest on möödunud kaheksa aastat)
* "Kadunud viiuldaja", 2001
* "Mudasegaja armuke", 2003

Viited
------

1. ↑  "Haapsalu detektiiv", lk 50
2. ↑  "Surm Hundikaril", lk 35, 93
3. ↑  "Lasud kodutänaval", lk 7
4. ↑  "Lasud kodutänaval", lk. 145
**Toivo Kurg** (2. aprill 1946 Kolga vald – 20. detsember 2021) oli eesti üliraskekaalu tõstja.

Ta õppis Tallinnas Kutsekoolis keevitajaks.

Ta hakkas tõstmisega tegelema aastal 1963. Treenis esialgu Tallinna Kalevis Jaan Toome, hiljem Jõus Taimu Viiru, Arne Heinlaiu ja Viktor Agudini juhendamisel.

1966 saavutas Eesti meistri tiitli poolraskekaalus tõstmises

Saavutused:

Suurmeister aastast 1972 ja Nõukogude Liidu meistersportlane;
•13-kordne Nõukogude Liidu -i maaspordiühingute meister ja 13 kordne Eesti meister tõstmises;
•Püstitanud kokku 32 Eesti tõsterekordit. 
• Eesti meister vasaraheites;
•Isiklik rekordid tõstmises kolmevõistluses 560kg ja kahevõistluses 400kg; surumises 195 kg (1971); rebimine 170 kg (1977) ja tõukamine 232,5kg (1980)

•Jõutõstmise rekord kogusumma 900kg (330+220+350kg) 1977 aastal, oli maailmas 4 tulemus.

Lisaks tõstmisele harrastas ta ka vasaraheidet ja kuulitõuget.

Ta oli Jõu kesknõukogus instruktor. Töötas aastatel 1980–2000 Kirovi kalurikolhoosis keevitajana.

Välislingid
-----------

* Biograafia ESBL-is
**Verilaske oja** on oja Sakala kõrgustiku idaosas Viljandi maakonnas Viljandi vallas, Ärmä jõe vasakpoolne lisajõgi.

Verilaske oja on 13,6 km pikk, selle valgla pindala on 26,2 km², langus 33,5 m ja lang 2,5 m/km. Oja saab alguse Holstre külast 75,5 m kõrgusel Holstre mägede jalamilt, ning suubub Verilaske külas 42 m kõrgusel vasakult poolt Ärmä jõkke 2,6 km kaugusel selle suudmest.

Oja voolab läbi Holstre, Pirmastu, Rebase, Mäeltküla, Kibeküla ja Verilaske küla, samuti voolab oja Pirmastu ja Rebase, Rebase ja Mäeltküla, Mäeltküla ja Kibeküla ning Mäeltküla ja Verilaske küla vahelisel piiril. Oja voolab Pirmastu külas läbi Tilli järve ja Rõika järve. Kibeküla ja Mäeltküla küla piiril on ojale paisutatud Koordi veskijärv ning Verilaske külas Verilaske järv. Oja kuulub Ida-Eesti vesikonda ja Võrtsjärve alamvesikonda.

Varem oli Rebase külas ojale paisutatud Pätsi järv (Pätsi veskijärv).

Vaata ka
--------

* Holstre mäed
* Ärmä jõgi
* Tilli järv
* Koordi veskijärv
* Verilaske järv

Viited
------

1. 1 2  Verilaske oja Eesti looduse infosüsteemis
2. ↑  Verilaske oja keskkonnaportaalis
3. ↑

Välislingid
-----------

* Verilaske oja Eesti looduse infosüsteemis
* Verilaske oja keskkonnaportaalis
**Georg Ludwig Herman Kind** (24. jaanuar 1897 Dresden – 13. veebruar 1945) oli saksa graafik ja graafika õppejõud Pallases.

Elulugu
-------

Kind omandas joonistamishariduse Dresdeni rakenduskunsti koolis. 1915–1923 õppis periooditi Dresdeni Kunstiakadeemias skulptor Georg Wrba juhendamisel. 1923 sai Dresdeni Kunstnike Liidu liikmeks, 1940. aastatel oli ajutine lektor Dresdeni Kunstiakadeemias. Kind hukkus Dresdeni pommitamisel 13. veebruaril 1945, samuti hävis Kindi stuudio koos sealsete töödega.

Kindi seotus Eestiga
--------------------

Anton Starkopf kutsus Kindi 1921. aasta sügisel kunstikooli Pallas graafikaõpetajaks ja graafikastuudio eestvedajaks. Korralikku graafikaõpetust tollal koolis veel polnud ning just Kind tõi endaga kaasa sügavtrükipressi ja teisi vahendeid, mis aitasid kaasa korralikumale graafika õpetamisele. Suure tõenäosusega innustas just see Eduard Wiiraltit graafikaga jätkama. Pallases jõudis Kind töötada vaid aasta, ta lahkus sealt 1922. aastal. Kindi järelkäijaks sai samuti saksa päritolu Magnus Zeller.

Välislingid
-----------

* Georg Kindi looming EKM-i digikogus
Püstolkuulipilduja Suomi M31
**Suomi** M-31on Soome püstolkuulipilduja, mille Aimo Lahti konstrueeris 1922. aastal, püstolkuulipilduja Bergmann MP18 põhjal. 

Aastatel 1931–1953 toodeti kokku umbes 80 000 relva, litsentsi alusel ka Rootsis, Šveitsis ja Taanis. Seda kasutati laialdaselt mitmes sõjas Euroopas ja Aasias, muuhulgas ka trofeerelvana. Soomes olid need veel kuni 2007. aastani sõjaväeladudes tagavararelvadena.

Püstolkuulipilduja Suomi Eestis
-------------------------------

Eestisse osteti 1937. aastal kokku 457 Suomi püstolkuulipildujat, muuhulgas pidid need asendama Eesti püstolkuulipildujat A. T..

Sellest relvast on pärit ka püstolkuulipilduja kui relvaliigi (soome keeles *konepistooli*) eesti kõnekeelne vaste 'kone'.

Tehnilised andmed
-----------------

**9 mm KP/-31 (I)**

* Salveta relva mass : 4,6 kg
* Kogupikkus: 870 mm
* Raua pikkus: 314 mm
* Kuuli algkiirus: 380–400 m/s
* Tuletihedus: 750–900 lasku/min

Viited
------

1. ↑  "Eesti keele seletav sõnaraamat"

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Suomi M31** |
**Veriora külanõukogu** oli külanõukogu Eesti NSV-s. Külanõukogu halduskeskus asus Verioral.

Veriora külanõukogu moodustati Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 17. juuni 1954 seadlusega Räpina rajooni koosseisus. Räpina rajooni kuulus Veriora külanõukogu aastatel 1954–1961. Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 14. aprilli 1961 seadlusega Räpina rajoon likvideeriti ning Veriora külanõukogu liideti Põlva rajooniga.

Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 18. jaanuari 1963 seadlusega liideti Veriora külanõukoguga osa likvideeritud Leevi külanõukogu maadest. Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 7. oktoobri 1968 seadlusega liideti Veriora külanõukoguga 1790 ha suurune osa (119 elanikuga) Põlva külanõukogu maadest.

1959. aasta seisuga oli külanõukogus Veriora alevik, Leevi, Nohipalu, Ootsipalu, Timo, Veriora, Viira ja Vindso asundus ning Haavapää, Himmiste, Ilumetsa, Jõeveere, Jõeveere-Himmiste, Jõevere-Koolma, Kikka, Kirmsi, Kullamäe, Kunksilla, Laho, Lihtensteini, Metsavaara, Mustaoja, Männisalu, Pahtpää, Palo, Pääsna, Soohara, Süvahavva, Vareste, Viluste, Võika, Väike-Verksu ja Vändramaa küla.

Pärast väikekülade liitmisi 1977. aastal kuulusid Veriora külanõukokku Veriora alevik ning Himmiste, Jõeveere, Kikka, Kirmsi, Koolma, Kunksilla, Leevi, Lihtensteini, Metsavaara, Männisalu, Nohipalu, Pahtpää, Soohara, Süvahavva, Vareste, Veerksu, Viluste, Vinso ja Vändramaa küla.

Veriora külanõukogu territooriumi pindala 1978. aasta seisuga oli 238 km². Külanõukogu territooriumil tegutses Veriora sovhoos.

Eesti Vabariigi Ülemnõukogu Presiidiumi seadlusega 4. juunist 1992 kinnitati Veriora valla omavalitsuslik staatus, millega seoses Veriora külanõukogu likvideeriti.

Rahvastik
---------

Külanõukogu elanike arv

* 1959: 2684
* 1970: 2647
* 1979: 2199
* 1989: 2034

Viited
------

1. ↑  Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi seadlus Eesti NSV külanõukogude ühendamisest. Eesti NSV Teataja, 1954, 10, 104
2. ↑  Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi seadlus "Lihula ja Räpina rajooni likvideerimise kohta". Eesti NSV Ülemnõukogu ja Valitsuse Teataja, 1961, 15, 52
3. 1 2  Kalev Katus, Allan Puur, Asta Põldma. Rahvastiku ühtlusarvutatud sündmus- ja loendusstatistika. Põlvamaa 1965–1990. Tallinn: Eesti Kõrgkoolidevaheline Demouuringute Keskus, 2002
4. ↑  Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi seadlus "Põlva rajooni Linte külanõukogu likvideerimise, Peri külanõukogu Põlva külanõukoguks ümbernimetamise ja külanõukogude piiride muutmise kohta". Eesti NSV Ülemnõukogu ja Valitsuse Teataja, 1968, 43, 318
5. ↑  Eesti NSV territooriumi administratiivne jaotus ja maa-asulad. Tallinn: Valgus, 1978
6. ↑  Nõukogude Eesti. Tallinn: Valgus, 1978. 2. trükk, lk 367–368
7. ↑  Eesti Vabariigi Ülemnõukogu Presiidiumi seadlus "Põlva maakonna Mikitamäe, Veriora ja Värska valla ning Valga maakonna Palupera valla omavalitsusliku staatuse kinnitamise kohta". RT 1992, 24, 340