recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Herbert August Ottomar Ranna** (28. mai 1902 Porhovi maakond, Pihkva kubermang – 16. jaanuar 1943 Tšekunovsk, Vosturallag, Sverlovski oblast) oli Eesti koolijuht ja vabadusvõitleja.

Elulugu
-------

Ta lõpetas Tallinna Reaalkooli 1920. aastal, õppis Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonnas aastatel 1920–1921, õigusteaduskonna kaubandusosakonnas 1921. aastal ja õigusteaduskonnas aastatel 1921–1930. Kuulus Üliõpilasseltsi Liivika alates 1921. aastast.

Ta osales Vabadussõjas Tallinna kooliõpilaste pataljonis ja oli Kaitseliidu Tallinna maleva liige.

1934. aastal valiti ta valimisliidu "Vabadussõjalaste rahvaliikumise nimekiri" koosseisus Paldiski linnavolikogusse.

Ta oli Paldiski gümnaasiumi õpetaja, aastatel 1935–1940 Harjumaa Progümnaasiumi direktor ja 1940–1941 direktori kohusetäitja.

Ranna arreteeriti 1941. aastal, küüditati ja ta suri Sverdlovski oblastis Turinski rajooni vangilaagris.

Isiklikku
---------

Ta oli abielus Elisaveta Juntsoniga, neil oli poeg Mihkel.

Viited
------

1. ↑  "Andmed - Nimed". *www.ra.ee*. Vaadatud 12. juulil 2023.
2. ↑  Sonumid, Raplamaa (3. november 2020). "Koduloolane: Rapla keskkool/gümnaasium okupatsioonide meelevallas, 1940-1944". *Raplamaa Sõnumid*. Vaadatud 12. juulil 2023.
3. ↑  "R". *okupatsioon.ee*. Originaali arhiivikoopia seisuga 12. juuli 2023. Vaadatud 12. juulil 2023.
4. ↑  "Herbert August Ottomar Ranna". *geni\_family\_tree*. 28. mai 1902. Vaadatud 12. juulil 2023.
**Charles IX** [šarl üheksas] (27. juuni 1550 – 30. mai 1574) oli Prantsusmaa kuningas 1560–1574, Henri II ja Katariina di Medici poeg, François II ja Henri III vend.

Charlesi isa suri 1559. Järgmisel aastal suri Charlesi 16-aastane vanem vend François II lastetuna ja 10-aastane Charles kuulutati kohe kuningaks. 15. mail 1561 krooniti ta Reimsi katedraalis kuningaks. Esialgu valitses tema eest regendina ema. Antoine de Bourbon, kes oli ise troonipärilusjärjestuses kõrgel kohal, määrati Prantsusmaa kindralleitnandiks. Bourbon langes küll 1562. aasta lõpul lahingus, kuid tema poeg päris 1589 Prantsusmaa trooni Henri IV nime all ja abiellus 1572 Charlesi õe Marguerite de Valois'ga.

Iseseisva valitsemise alguses oli Charles IX admiral Gaspard de Coligny mõju all ning soosis hugenotte.

26. novembril 1570 abiellus Charles IX Austria Elisabethiga. Sellest abielust sündis Marie Elisabeth de Valois (1572–1578). Lisaks oli Charles IX-l juba enne abiellumist armuke, madalast soost Marie Touchet, kellel pärast Charlesi surma sündis 1573 poeg Charles de Valois.

1572 andis Charles nõusoleku pärtliöö veresaunaks. Kuid veresauna õudused, mis olid oodatust märksa suuremad, mõjusid nii tema tervisele kui psüühikale halvasti. Tema meeleolu kõikus alates hooplemisest veresauna julmustega kuni kisendamiseni, et tapetud hugenottide karjed kõlavad veel ikka ta kõrvus. Ta süüdistas oma ema veresauna korraldamises, mispeale ema teatas, et tema poeg on hulluks läinud.

1574. aastal hakkasid tal ilmnema tuberkuloosi tunnused, ta hakkas verd köhima. 30. mail ta suri 24-aastaselt. Prantsusmaa trooni päris tema noorem vend Henri III, kes oli aga vahepeal Poola kuningaks valitud. Henri põgenes Poolast ja asus Prantsusmaa troonile. Seni valitses Prantsusmaad regendina nende ema.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Charles IX of France** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**François II** | **Prantsusmaa kuningas**1560–1574 | Järgnev**Henri III** |
**Denali** (ametlik nimi 1917–2015 **Mount McKinley** William McKinley järgi; Venemaa keisririigi ajal kutsuti mäge **Bolšaja Gora** (vene keeles **Большая Гора** 'Suur mägi'); 1880.–1890. aastatel **Densmore'i mägi** Frank Densmore'i järgi) on mägi Alaska ahelikus. Mäe kõrgus on 2013. aasta andmete järgi 6168 meetrit (1952. aasta fotogramm-meetriliste mõõtmiste järgi 6194 m).

Denali on kõrgeim mägi Põhja-Ameerikas, ühtlasi Ameerika Ühendriikide ja Alaska osariigi kõrgeim tipp.

Ajalugu
-------

Esimeste eurooplastena nägid Denalit Suurbritannia kapteni George Vancouveri ekspeditsiooni liikmed 6. mail 1794. Esimese eurooplasena nägi Denalit teiselt poolt Venemaa maadeuurija Lavrenti Zagoskin 1840-ndatel aastatel.

24. jaanuaril 1897 avaldas William Dickey New York Sunis artikli, milles väitis Denali olevat kõrgeima tipu Põhja-Ameerikas ja selle kõrgus olevat üle 6100 m. Kummagi väite õigsust kinnitas 1898 geoloog ja maamõõtja Robert Muldrow. Enne seda (aastast 1894) peeti Põhja-Ameerika kõrgeimaks tipuks Kanadas Yukonis asuvat Mount Loganit, mis on Põhja-Ameerika kõrguselt teine tipp.

1903 proovis James Wickersham esimesena mäe otsa ronida, aga ebaõnnestus. 1906 väitis Frederick Cook end olevat mäe otsa roninud, aga tema jutt on kahtluse alla seatud. Esimese kontrollitud tõusu mäele sooritasid 7. juunil 1913 Harper Stuck, Harry Karstens, Walter Hudson ja Robert Tatum.

Kojukonikeelne Denali kinnitati mäe nimeks vahetult enne president Barack Obama visiiti Alaskale 30. augustil 2015. Alaska osariigis oli mäe ametlik nimi juba 1975. aastat alates Denali, kuid föderaaltasandil blokeeris nimemuutuse kongresmen Ralph Regula Ohiost, kelle valimisringkonda kuulus McKinley kodulinn Canton. Edaspidigi olid kõige kindlamalt mäe ümbernimetamise vastu just Ohio saadikud.

Tipputõusud
-----------

Põhiallikas:

### Väliseestlaste tipputõusud

* 1974 – Olaf Sööt, Jüri Tint

### Eesti alpinistide tipputõusud

* 1999 – Tõivo Sarmet (tõusu juht), Ivar Lai, Urmas Leppmets, Ivar Mäerand, Raivo Plumer, Raul Vahisalu, Andrus Öövel
* 2001 – Priit Melnik, Enn Nõmmik, Alar Sikk
* 2007 – Eveli Habakuk;
* 2009 - Andras Kaasik, Tanel Tuuleveski
* 2019 - Krisli Melesk
* 2022 - Kunnar Karu - eraldi; Eesti ekspeditsioon - Katrin Merisalu (tõusu juht), Kaspar Eevald, Tannar Esna, Kerttu Olveti, Fred Viidul, Einar Kivisalu, Argo Mere ja Johan Kütt

Viited
------

1. ↑  Ülevaade Eesti alpinismi ajaloost. jkalpiklubi.ee

Välislingid
-----------

 Denali – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Denali** |
**Alutaguse rattamaraton** on Ida-Viru maakonnas Alutaguse ümbruses igal aastal toimuv rattamaraton, mis kuulub Bosch Eesti maastikurattasarja kalendrisse.

Maratoni teeb eriliseks väga vaheldusrikas rada. Tuginedes peamiselt Alutaguse suusamaratoni rajale, mis kulgeb mööda kaunist Kurtna maastikukaitseala, saab rattasõber kogeda ka teistsugust maastikku - pea peale pööratud Viivikonna põlevkivikarjääri ning endisi turbavälju.

2019. toimusid 5. maratoni raames Eesti Meistrivõistlused Maastikurattamaratonis (EMV XCM), millega seoses lisandus senisesse ca 45 km ja 20 km distantside valikusse pikim, ca 75 km pikkune võistlus ning osalejate arv ületas esmakordselt 700 piiri.

2024. aastal toimub maraton 01. juunil.

Alutaguse rattamaratoni ja Alutaguse suusamaratoni korraldab MTÜ Alutaguse maraton.

Viited
------



| * v
* r
Estonian Cupi etapid |
| --- |
| 2015. aasta etapid | 

* Vooremäe rattamaraton
* Kuusalu rattamaraton
* Kalevipoja rattamaraton
* Raplamaa rattamaraton
* Lähte rattamaraton
* Alutaguse rattamaraton
* Valgehobusemäe rattamaraton
* Jõulumäe rattamaraton

 |
| Kunagised etapid | 

* Mulgi rattamaraton
* Rakvere rattamaraton
* Rõuge rattamaraton
* Tallinna rattamaraton
* Rakke rattamaraton
* Otepää rattamaraton
* Elva rattamaraton

 |
**August Usai** (4. detsember (vkj 21. november) 1880 Lohusuu vald, Tartumaa – 7. juuli või 8. juuli 1941, mõrvatud Tartu vanglas) oli eesti õpetaja, koolijuht ja poliitik.

Haridus
-------

Õppis Lohusuu vallakoolis aastatel 1892–1894, 1894–1897 Torma kihelkonna koolis,1897–1898 Tartu Õpetajate Seminaris, 1898–1902 Gattšina Õpetajate Seminaris (omandas algkooliõpetaja kutse). 1908–1910 käis Peterburi rahvaülikoolis ja 1911–1915 eksperimentaalpedagoogika kursustel ning Peterburi Pedagoogilises Akadeemias.

Elutee
------

1902–1903 töötas Rääbise 3-klassilises algkoolis õpetajana, 1903–1905 Peterburi kubermangus Lagonovi eesti 4-klassilise algkooli juhatajana. 1905–1906 vangistati poliitilistel põhjustel, 1906–1907 oli Pihkva kubermangus koduõpetaja ning seejärel läks õpetajaks Saadjärve kooli (1908–1911).

Viibis 1915–1918 mobiliseerituna Vene armees (lõpetas 1917 Peterburi Vladimiri sõjakooli). Osales ohvitserina (lipnikuna) Vabadussõjas.

Oli 1920–1927 Petserimaal koolinõunik.

1926-1928 Riigikogu liige ja hariduskomisjoni abiesimees, 1935 Senno 6-klassilise algkooli juht ja 1940-1941 Petseri gümnaasiumi direktor.

August Usai arreteeriti 27. juunil 1941, mõisteti süüdi Vene SFNV Kriminaalkoodeksi §§ 58-4, 58-10 järgi (nõukogudevastane agitatsioon) ning hukkus NKVD massimõrva ohvrina 8. juulil 1941 Tartu vanglas.

Vaata ka
--------

* Mihkel Usai

Viited
------

1. ↑  Personaalraamat III. K - V; EAA.1265.1.519; 1885-1939 - viide sünnile, sünnikohale ja vanemate nimedele
2. 1 2 3 4 5 6  Heino Rannap. *Eesti kooli biograafiline leksikon*. [toimetajad Riina Aro... jt.], Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 1998 (Tallinn: Tallinna Raamatutrükikoda), ISBN 9985700236, lk 261 ja 262.
3. ↑  Väljavõte Setomaa Valdade Liidu kodulehelt.
4. ↑  "Kirje okupatsioon.ee lehel". Originaali arhiivikoopia seisuga 9. jaanuar 2015. Vaadatud 9. jaanuaril 2015.

Kirjandus
---------

* Karskusõpetus koolis (Kasvatus, 1923, nr 8).

Välislingid
-----------

* Eesti Sõjamuuseumi ohvitseride andmekogu: Usai, August
**Kličaŭ** (poola keeles *Kliczew*, ka *Kliczów*, transkribeerituna **Klitšav**) on linn Valgevenes Mahiloŭ oblastis, Kličaŭ rajooni halduskeskus. Kličaŭ asub Mahiloŭ linnast 91 kilomeetri kaugusel Olsa jõe kaldal.

Haridust annavad kaks keskkooli, spordikool ja kunstikool. Linnas on ka kolledž, mis annab põllumajanduslikku ja tehnilist haridust. Asulas on kultuurimaja ja kaks raamatukogu. Kličaŭ on metsalangetamise keskus, seal on toiduainetetööstus, linnas töödeldakse ka puitu. Vaatamisväärsuseks on koduloomuuseum.

Ajalugu
-------

Kličaŭ ilmus dokumentidesse esimest korda aastal 1592 kui asula Viciebski vojevoodkonna Orša maakonnas. Aastal 1775 sai asulast alev.

Aastal 1793 läks asula teisel Poola jagamisel Vene impeeriumi koosseisu. Kličaŭ hakkas kuuluma Minski kubermangu. Aastal 1865 sai alevist küla. Alevis oli neli poodi ja neli veskit, seal peeti kaks korda aastas laata. Alevi lähedal asus mõis, mis kuulus Potockitele.

Aastail 1904–1914 tegutses küla juures klaasivabrik, kus valmistati pudeleid, apteekidele ja keemiatööstusele mõeldud klaasanumaid, lisaks veel ka portselani. Aastal 1924 läks asula Valgevene NSV koosseisu, ühtlasi sai sellest rajoonikeskus. 27. septembril 1938 muudeti Kličaŭ taas aleviks. Aastal 1939 elas seal 433 juuti.

Aastal 1942, mil Saksa väed olid alevi okupeerinud, tegutses seal kümme päeva partisanide lennuväli, mis oli esimene omalaadne Valgevene territooriumil. Saksa okupatsiooniväed tapsid 504 sealset elanikku. 11. septembril 2000 sai Kličaŭ linnaõigused.

Viited
------

1. ↑  Численность населения на 1 января 2023 г. и среднегодовая численность населения за 2022 год по Республике Беларусь в разрезе областей, районов,

Välislingid
-----------

* Linn Valgevene fotoentsüklopeedias
* Video linna ajaloost YouTube'is
**David Lidov** (sündinud 1941) on Kanada muusikateadlane ja semiootik.

Looming
-------

### Ehtne triaadilisus arvutamises, tunnetuses ja teadvuses

Kui Lidov tutvus autopoieesi ning organismi kui informatsioonihomöostaasile läheneva süsteemi mõistega ning Ray Jackendoffi ("Consciousness and the Computational Mind") tõestusega, et füüsikalistes suhetes paistab teadvus liiasena, tekkis tal küsimus, kas semiootika võib leida üles tegevusstruktuurid, mis seostuvad ainult teadvusega. Siin on kaudselt juttu sellest küsimusest, kuid põhiliselt edendatakse siin tõlgendi mõistet. Teadvus on ruum, milles esinevad mitmesugused elamused. Võib-olla märkide kasutamise elamus eeldab struktuure, mis nõuavad teadvust. Semiootikutele võib tunduda, et kõik elamused on märgielamused. Lidov nii ei arva. Me saame eristada kvaliteetide ja teatud sündmuste elamusi nendest tulenevate või neid tekitavate märkide elamustest.
Mõtlus ja mõned kunstivormid püüavad mittesemiootilisi elamusi esile kutsuda ja säilitada. Neid elamusi kõrvale jättes teeme metodoloogilise lihtsustuse. Selle lihtsustusega võivad teadvusse kuuluda tähelepanu all olevad üksused (*items*), tähelepanule põhimtteliselt kättesaadavad üksused, teadlikkus ja teadlikkuse sisu, kirjeldatavad (*reportable*) ja kirjeldamatud elamused, inimeste ja mitteinimeste elamused, unustatud või väljatõrjutud elamused, mida saab meenutada. Välja jäävad näiteks võrkkesta "elamused" enne selle info ajju jõudmist.

Publikatsioone
--------------

* Cross Talk. – *Semiotic Review of Books*, 1992, 3(3). 1–2. Veebiversioon.
* *Elements of Semiotics*, 1. trükk, St. Martins Press 1999; 2. trükk: *Elements of semiotics: A neo-structuralist perspective*, 2017. Veebiversioon.
* Genuine Triadicity in Computation, Cognition and Consciousness. – *Chinese Semiotic Studies*, 2019, 15(2), lk 175–197,
**Illar Link** (22. november 1930 – 13. aprill 1998) oli eesti purilendur ja mäesuusataja, 1965–1979 lendur-instruktor.

Ta lõpetas 1953. aastal Tallinna Arhitektuuri- ja Ehitustehnikumi. Aastatel 1960–1964 õppis ta Tallinna Polütehnilises Instituudis autoteede ja sildade erialal.

1972. aastal saavutas ta Jugoslaavias purilennu maailmameistrivõistlustel, Nõukogude Liidu võistkonna võistlejana, FAI purilennukite vabaklassis 15. koha. 

Nõukogude Liidu purilennukeskuses Orjolis 1968. aastal toimunud rahvusvahelistel (sotsialismileeri riikide) purilennuvõistlustel võitis Link standardklassi mitmevõistluses kuldmedali, millega ta neil võistlustel täitis ühtlasi ka NSV Liidu spordijärgu Suurmeister (NSV Liidu rahvusvahelise klassi meistersportlase järk) normi. 1972. aastal toimunud järjekordsetel sotsialismimaade purilennuvõistlustel Orjolis võitis Illar Link esikoha purilennukite vabaklassi mitmevõistluses. Ta on Nõukogude Liidu purilennu meistrivõistlustel aastatel 1966–1975 võitnud üksikharjutustes medaleid, samuti on ta mitmekordne Eesti NSV purilennu meister.

Isiklikku
---------

Tema teine abikaasa oli purilendur Eda Laan.

Viited
------

1. ↑  "Teedel õhuavarustesse", Ants Künnapuu, Tallinn, Valgus 1979, lk. 127-128

Välislingid
-----------

* 13. Maailma meistrivõistlused purilennus, Jugoslaavia

* Osalemisest maailmameistrivõistlustel ja lennukist
* Biograafia ESBL-is
Ilse Thiele 1987. aastal
Ilse Thiele (keskel) 1967. aastal
**Ilse Thiele** (sünninimi **Ilse Neukrantz**; 4. november 1920 Berliin – 10. jaanuar 2010 Berliin) oli Saksa DV riigi- ja ühiskonnategelane.

Ilse Thiele oli pärit töölisperekonnast. Aastatel 1937–1945 ja ka kohe pärast sõda töötas ta stenotüpistina. 

1945. aastal astus ta Saksamaa Kommunistlikku Parteisse, mis 1946. aastal sotsiaaldemokraatide liitumise järel nimetati ümber Saksamaa Sotsialistlikuks Ühtsusparteiks. 1947. aastal õppis ta parteikoolis. 1948–1950 töötas ta Berliinis Lichtenbergi linnaosa sotsiaalnõunikuna. 1950. aastal sai ta Saksamaa Demokraatliku Naiste Liidu Berliini piirkonnasekretäriks. Aastatel 1950–1951 õppis Karl Marxi Parteikõrgkoolis. 1952. aastal sai ta Saksamaa Demokraatliku Naiste Liidu Berliini piirkonna esinaiseks.

11. septembrist 1953 kuni 16. novembrini 1989 oli ta Saksamaa Demokraatliku Naiste Liidu esinaine.

1954. aasta aprillist oli Ilse Thile Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee liige. 1954. aasta veebruarist kuni 1990. aastani oli ta Rahvakoja (parlamendi) liige. 1954. aastast oli ta ka Saksa DV Rahvarinde presiidiumi liige ja 1971. aastast kuni 1990. aasta jaanuarini Saksa DV Riiginõukogu liige.

Viited
------

1. ↑  Ilse Thiele temporati.de
2. ↑  Ilse Thiele : fr. deutsche Politikerin (DDR); SED Munzinger
3. ↑  Ilse Thiele ddr-wissen.de
4. ↑  Chronik November 1989 : Do. 16. November ddr89.de
5. ↑  Thiele, Ilse geb. Neukrantz :\* 4.11.1920, † 10.1.2010 :Vorsitzende des DFD, Mitglied des Staatsrats Bundesstiftung zur Aufarbeitung der SED-Diktatur
**Mikaševičy** (transkribeerituna **Mikaševitšõ**) on linn Valgevenes Bresti oblastis Łuninieci rajoonis, Mikaševičy külanõukogu halduskeskus. Poola keeles *Mikaszewicze*. Linna ühendab Prõpjatsi jõega kanal, ka läbib linna Łuniniec-Kalinkavičy raudtee.

Linna piirides on 3 keskkooli, gümnaasium, laste spordikool ja muusikakool. Mikaševičys on ka kultuurimaja ja 2 raamatukogu. Linna esindab jalgpalliklubi FC Granit Mikashevichi (*ФК Граніт Мікашэвічы*. Tööstusest on linnas toiduainetetööstus ja ehitusmaterjalide tootmine. Linnas valmistatakse raudbetooni ja kaevandatakse dioriiti. Suurimaks vaatamisväärsuseks linnas ongi dioriidikarjäär.

Ajalugu
-------

Mikaševičyt mainitakse esimest korda aastal 1785, mil see kuulus Radziwillidele. Asula hakkas kasvama XIX sajandi kaheksakümnendatel aastatel, mil avati raudteejaam ja asulast sai alev. XX sajandi alguses ehitati sinna vineerivabrik; vabriku punastest tellistest hoone on vanim säilinud maja selles linnas. Tänapäeval asub seal lasteaed.

Aastast 1921 oli Mikaševičy Poola koosseisus. 1939. aastal liideti alev Valgevene NSV-ga. Mikaševičyst sai linn aastal 2005.

Välislingid
-----------

 Mikaševičy – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Mikaševičy karjäär YouTube'is
* Mikaševičy
* Linna koduleht
* Mikaševičy karjäär
**Süd Autobahn (A2)** ('Lõunakiirtee') on kiirtee (*Autobahn*) Austrias. Valminud 1999. aastal, kulgeb see Viini äärelinnast lõunasse läbi Grazi ja Klagenfurdi linna Itaalia piirini Arnoldsteinis, kus see ühineb Autostrada A23-ga. Kogupikkusega 377,3 km on A2 Austria pikim kiirtee.

Ajalugu
-------

A2 Wiener Neudorfi ja Mödlingi vahel
A2 plaanid pärinesid nn *Reichsautobahn* süsteemist, mis kehtestati pärast Austria anšlussi Natsi-Saksamaasse 1938. aastal. Ehitust aga ei alustatud, kuni Teise maailmasõja puhkemine lõpetas kõik teedeehitusprojektid.

Labidas löödi maasse 6. mail 1959, teetööd avati esimesel lõigul Vösendorfi Viinist lõunas ja Leobersdorfi vahel, lõik avati liikluseks 26. mail 1962. 1975. aastaks oli kiirtee valminud kuni Seebensteinini Alam-Austrias, silmapaistvalt kolme reaga mõlemas suunas. Esimene lõik Steiermargi liidumaal Gleisdorfi ja Raaba vahel avati juba 1969. aastal, sellele järgnes 1970. aastal Pörtschachi ja Villachi vaheline lõik (toona *Wörthersee Autobahn*) Kärnteni liidumaal. Marsruut lõpetati 25. novembril 1999 viimase lõigu avamisega Völkermarktist Klagenfurti.
**Anatolie Nosatîi** (sündinud 12. septembril 1972) on Moldova sõjaväelane ja poliitik.

Anatolie Nosatîi lõpetas 1994. aastal Odessa Sõjaväeakadeemia. Alates 1994. aasta juunist teenis Moldova armees. 1994–2000 töötas ta Chișinău Sõjaväekolledžis. Ta oli 2002. aasta oktoobrist kuni 2004. aasta juunini 22. rahuvalvepataljoni ülem. 2005. aasta juulist kuni 2008. aasta aprillini oli kiirreageerimisjõudude ülema asetäitja ja staabiülem. Samal ajal täiendas ta end Ameerika Ühendriikides (Defense Language Institute, 1999. aasta jaanuarist juunini; United States Army Engineer School, 1999. aasta juunist detsembrini; United States Army Command and General Staff College, 2004–2005). Magistrikraadi omandas ta National Defense University's 2012. aastal. 2008. aasta aprillist kuni 2009. aasta jaanuarini oli ta 2. motoriseeritud jalaväebrigaadi staabiülem ja ülema asetäitja. 2009. aasta jaanuarist kuni 2010. aasta juunini oli ta 2010 Moldova maavägede juhatuse ülema asetäitja. 2010. aasta juunist kuni 2011. aasta juunini oli ta Moldova armee strateegilise planeerimise osakonna peastaabi ülem. 2012. aasta juulist kuni 2014. aasta detsembrini oli ta Nosatîi Moldova armee peastaabi operatiivosakonna ülem. 2014. aasta detsembrist kuni 2018. aasta maini töötas ta New Yorgis ÜRO peakorteris rahuvalveoperatsioonide keskuses. Alates 2018. aasta maist kuni 2020. aasta aprillini oli ta Moldova armee peastaabi operatiivosakonna ülem.

Alates 6. augustist 2021 on ta Moldova kaitseminister.

Viited
------

1. ↑  Anatolie Nosatîi : Ministrul Apărării Guvernul Republicii Moldova
2. ↑  Moldova, Ministries, etc. rulers.org
**Stolin** on linn Valgevenes Bresti oblastis, Stolini rajooni halduskeskus. Linn asub Gorõni jõe ääres.

Stolinis on toiduainetetööstus (piimatööstus ja leivatehas). Haridusasutustest on linnas kaks keskkooli ja gümnaasium. Lisaks on seal laste kunstikool ja spordikool. Stolinis asub põllumajanduskolledž.

Stolinis on kultuurimaja ja kaks raamatukogu. Linnas asub koduloomuuseum.

Stolinis kasvab endise Radziwillide lossi pargis Kaukaasia nulu tukk, mis on koos ülejäänud pargiga looduskaitse all. Vaatamisväärsusteks on veel vanalinn koos juudi linnaosaga, viinaköök, aastal 1792 ehitatud sünagoog ja õigeusu kirik (1938).

Linn on Euroopa toonekurelinnade liidu liige (teised liikmed on Busk Ukrainast, Storkow Saksamaalt, Staicele Lätist, Demene vald Lätist, Komarovce Slovakkiast, Luka nad Jihlavou Tšehhist ja Ramygala Leedust).

Ajalugu
-------

Stolinit mainitakse esimest korda aastal 1555. XVI sajandil sai Stolinist alev, see kuulus Bresti vojevoodkonda ja Pinski maakonda. Asula omanike seas oli Salamjaretskid, Wiśniowieckid, Pacid, Sołtanid ja Skirmuntid. Alevi juures asus ka puidust kants.

Aastal 1655 rüüstasid Stolinit kasakad, pärast põletasid nad asula maha. Sellest ajast peale seisis sealne kants tühjalt. Aastal 1791 sai Stolinist Bresti vojevoodkonna Pinskitaguse maakonna keskus.

Aastal 1793 läks asula teisel Poola jagamisel Vene impeeriumi koosseisu. Aastal 1816 avati alevis kool, kus esimene Valgevene aladel hakati õpetama agronoomiat. Stolin hakkas kuuluma Minski kubermangu.

Aastast 1921 oli Stolin Poola koosseisus, ühtlasi sai asula linnaõigused. 1939. aastal liideti linn Valgevene NSV-ga.

Pilte
-----

* StolinStolin

Tuntud elanikke
---------------

* Nadzeya Ostaptšuk – Valgevene kuulitõukaja

Viited
------

1. ↑

Välislingid
-----------

 Stolin – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Stolin
* Stolini juutide kogukonna koduleht
* Łuniniec
* Linn Valgevene fotoentsüklopeedias
**Rein Otson** (28. november 1939 Rakvere – 18. september 1997 Ottawa) oli eesti päritolu Kanada keemik.

Elulugu
-------

Lahkus 1944 koos vanematega Eestist, elas aastast 1951 Kanadas. Lõpetas 1964 Montrealis Sir George Williamsi Ülikooli, Ph.D. (1972, Carletoni Ülikool). Oli aastast 1972 Kanada Tervishoiuministeeriumi teadur ja vanemteadur.

Kuulus võrkpallis ka Kanada koondisse.

Tema ema Susanna ja õde Lüüli Elliott lõid Rein Otsoni mälestusfondi (Rein Otson Memorial Graduate Scholarship), mis jagab stipendiume Toronto Ülikoolis õppimiseks.

Teadustöö
---------

Uurimusi keskkonnatervishoiu ja -seire alalt. Oli õhu- ja veesaastet põhjustava inimmõju rahvusvaheliselt tunnustatud eriteadlane ja ekspert. Juhtis nii Kanada kui ka rahvusvahelisi projekte, sh 1992–1994 kolme Eestiga seotud projekti; oli mitme teadusajakirja, sh Eesti TA Toimetiste keemiaseeria kolleegiumi liige.

Teoseid
-------

* Environmental health and monitoring in Estonia (kaasautorid U. Kirso, T. Kaur). // Archives of Industrial Hygiene and Toxicol. 47 (1996)
* Application of an automated HS-GC method in partition coefficient determination for xylenes and ethylbenzene in rat tissues (kaasautorid P. Kumarathasani, I. Chuga). // Chemosphere (1998) 37

Viited
------

1. 1 2 3  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide
2. ↑  Mõni sõna Kanada võrkpallist volley.ee, 10. august 2011
3. ↑  Rein Otsoni mälestusstipendium Toronto Ülikooli[*alaline kõdulink*]

Kirjandus
---------

* Eesti entsüklopeedia 14, 348
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
```
**Sõnavabadus** on õigus vabalt levitada ideid, arvamusi, veendumusi ja muud teavet sõnas, trükis, pildis või muul viisil. 
```

```
Lisaks arvamusvabadusele ja väljendusvabadusele hõlmab sõnavabadus ka infovabadust ehk isiku õigust saada avalikku teavet.
```

```
Sõnavabadus on Lääne[*viide?*] demokraatia oluline osa.
```

```
Sõnavabadus on üks inimese põhivabadustest, sisaldudes näiteks Inimõiguste ülddeklaratsiooni artiklis 19 ja Eesti Vabariigi põhiseaduses. Viimase  § 45 kohaselt:
```

```
*Igaühel on õigus vabalt levitada ideid, arvamusi, veendumusi ja muud informatsiooni sõnas, trükis, pildis või muul viisil. Seda õigust võib seadus piirata avaliku korra, kõlbluse, teiste inimeste õiguste ja vabaduste, tervise, au ning hea nime kaitseks. Seadus võib seda õigust piirata ka riigi ja kohalike omavalitsuste teenistujatel neile ameti tõttu teatavaks saanud riigi- või ärisaladuse või konfidentsiaalsena saadud informatsiooni ning teiste inimeste perekonna- ja eraelu kaitseks, samuti õigusemõistmise huvides. Tsensuuri ei ole.*
```

Vaata ka
--------

* Ajakirjandusvabadus
* Autoriõigus
* Mõttevabadus
* Tsensuur
* Uuriv ajakirjandus

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikisõnastiku artikkel: **sõnavabadus** |

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Sõnavabadus** |

* Sõnavabaduse artikkel kodanikuportaalis
* Euroopa inimõiguste konventsioon ja inimõiguste kohus
* Kui vaba on digitaalne sõna?
Priit Rohtmets, 2009
**Priit Rohtmets** (sündinud 27. veebruaril 1981) on eesti kirikuloolane.

Rohtmetsa peamiseks uurimisvaldkonnaks on olnud Eesti Evangeeliumi Luteriusu Kirik (E.E.L.K.) maailmasõdadevahelisel perioodil. 2006. aastal sai ta magistrikraadi uurimuse eest E.E.L.K. välissuhete kohta aastatel 1919–1940. 13. juunil 2012 sai ta doktorikraadi teoloogias väitekirjaga "Teoloogilised voolud Eesti Evangeeliumi Luteri Usu Kirikus aastatel 1917–1940".

Ta oli usundiloolasena raamatusarja "Eesti mälu" nõustaja.

Alates 2006. aastast on Rohtmets Eesti Kirikuloo Seltsi aseesimees.

Tunnustus
---------

* 2023 Tartu Ülikooli aumärk

Publikatsioonid
---------------

* "Rektor Johan Kõpp". Aasta Raamat OÜ 2007, 144 lk, ISBN 9789985983317
* "Friedrich Akel — silmaarst, diplomaat ja riigimees". Tartu: Rahvusarhiiv, 2021.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Priit Rohtmets** |

* Priit Rohtmets Eesti Teadusinfosüsteemis Muuda Vikiandmetes

Viited
------

1. ↑  "Tartu Ülikooli aumärgi kavalerid". *Tartu Ülikool*. Vaadatud 27. oktoobril 2023.
Saži Umalatova (2019)
**Saži Umalatova** (vene Сажи Зайндиновна Умалатова; 3. august 1953 Almatõ oblast, Kasahhi NSV) on tšetšeeni rahvusest Nõukogude Liidu ja Venemaa poliitik.

Saži Umalatova sündis Kasahhi NSV-s väljasaadetud tšetšeenide perekonnas, 1957. aastal pöördusid nad Tšetšeeni-Inguši ANSV-sse tagasi. 1969. aastal asus ta tööle Groznõi masinaehitustehasesse "Krasnõi Molot", kuhu jäi kuni 1989. aastani. 1971. aastal valiti Umalatova Groznõi linna rajooninõukogu saadikuks. 1973. aastal lõpetas ta naftatehnikumi ja Rostovi kõrgema parteikooli ning valiti Groznõi linnanõukogu saadikuks. Hiljem lõpetas ta Moskva Kõrgema Juriidilise Akadeemia. Kaks korda valiti Umalatova Tšetšeeni-Inguši ANSV Ülemnõukogu saadikuks, ta oli Ülemnõukogu Presiidiumi liige.

Aastatel 1978–1992 kuulus Saži Umalatova Nõukogude Liidu Kommunistlikku Parteisse, ta oli 1981. aastal NLKP XXVI Kongressi delegaat. 1984. aastal valiti ta NSV Liidu Ülemnõukogu saadikuks. Aastatel 1989–1991 oli ta NSV Liidu Rahvasaadikute Kongressi liige. Ta oli Nõukogude Liidu säilitamise idee aktiivne pooldaja. 1990. aastal nõudis ta Mihhail Gorbatšovi tagasiastumist Nõukogude Liidu presidendi ametikohalt, 1991. aastal vastustas ta Boriss Jeltsini valimist Vene Föderatsiooni presidendiks.

1992. aastal osales ta osade endiste NSV Liidu Rahvasaadikute Kongressi saadikute koosolekul, kes nimetasid ennast "Nõukogude Liidu Rahvasaadikute Erakorraliseks VI Kongressiks". Saži Umalatova valiti "Nõukogude Liidu Rahvasaadikute Kongressi Presiidiumi" esimeheks. Venemaa seaduste kohaselt olid need institutsioonid ebaseaduslikud.

1993. aasta septembris ja oktoobri algul toetas Umalatova Venemaa Föderatsiooni Ülemnõukogu, ta osales ka Valge maja kaitsel. Seejärel ühines ta mõneks ajaks radikaalsete vasakpoolsete liikumistega, ta oli üks Rahvusliku Päästmise Rinde liidreid ja Rahva Vastupanu Liidu juht.

1995. aastal asutas ta valimisbloki "Meie tulevik", mida Venemaa Keskvalimiskomisjon ei registreerinud, tuues põhjuseks kehtetud allkirjad. 1996. aastal rajas ta Venemaa Rahu ja Ühtsuse Poliitilise Partei, mis osales 1999. ja 2003. aastal Venemaa Riigiduuma valimistel. 2007. aasta oktoobris keeldus Vene Keskvalimiskomisjon partei nimekirja registreerimast.

Saži Umalatova on Ülevenemaalise Ühiskondliku Liikumise Venemaa Föderatsiooni Presidendi Poliitika Toetuseks president.

Isiklikku
---------

Saži Umalatova on abielus Said Umalatoviga, neil on tütar.
**Enn Nurk** (13. oktoober 1935 Kohtla vald, Virumaa – 3. veebruar 1999 Vändra) oli eesti pedagoogikateadlane.

Elulugu
-------

Enn Nurk oli töölise poeg.

1953. aastal lõpetas ta Kohtla-Järve 1. Keskkooli ning 1959. aastal Tartu Riikliku Ülikooli füüsikaosakonna. 

Oli 1959. aastast Vändra Keskkooli matemaatikaõpetaja, õpetas ka füüsikat.

Teadustöö
---------

Enn Nurga uurimisvaldkonnad olid õpilaste individualiseeritud iseseisev töö ja rühmatöö, erinevad tunnitüübid õpilaste hinnanguis, probleemõpe, õpioskused, matemaatikateadmiste eeltaseme ja taseme mõõtmine.

Teoseid
-------

25 teadustrükist.

Matemaatika kontrolltööde ja eksamiülesannete kogumikud, õpikud ja muud õppevahendid, sealhulgas IV, V ja IX klassi kontrolltööde kogumikud, IV ja V klassi matemaatika töövihikud ning IV (1985–1996, kaasautor Endel Noor), V, VI ja VIII klassi matemaatikaõpikud (kaasautor Aksel Telgmaa). V ja VI klassi matemaatikaõpikud võitsid 1987. aastal NSV Liidu Haridusministeeriumi võistlusel esikoha ja neid anti välja vene, ukraina, leedu, läti, poola, rumeenia, baškiiri, jakuudi, tatari, tšuvaši, kasahhi, karakalpaki, tõva, uiguuri, ungari, valgevene ja moldaavia keeles. Enamik õpikuid ja töövihikuid ilmub kordustrükkidena tänaseni (kokku umbes 140 korral). 

* "Iseseisvad tööd matemaatikas". Tallinn 1974
* "Matemaatika kirjaliku eksami ülesanded IX klassile". Tallinn 1986; 5. tr. 1998

Liikmesus
---------

* 1972 Ühiskondlik Pedagoogika Uurimise Instituut

Tunnustus
---------

* 1972 Eesti NSV teeneline õpetaja
* 1987 Johannes Käisi preemia
* 1990 Gerhard Rägo nimeline mälestusmedal
* 1990 NSV Liidu riiklik preemia

### Auhinnad

* 1987 esikoht NSV Liidu Haridusministeeriumi õpikute võistlusel

Viited
------

1. 1 2 3 4  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide, lk 24

Kirjandus
---------

* Eesti entsüklopeedia, 14. köide. Lk 329

Välislingid
-----------

* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013, lk. 24
* Haud Jõhvi kalmistul

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**"Kommunismi must raamat. Kuriteod, terror, repressioonid"** (prantsuskeelne originaal ***"Le Livre noir du communisme: Crimes, terreur, répression"***) on raamat, mis kirjeldab repressioone kommunistlikes riikides. Raamat ilmus 1997. aastal Prantsusmaal kirjastuse Éditions Robert Laffont poolt, autoriteks mitmed Euroopa teadlased, toimetas Stéphane Courtois.

Autoriteks olid Stéphane Courtois, Nicolas Werth, Jean-Louis Panné, Andrzej Paczkowski, Karel Bartosek, Jean-Louis Margolin, Rémi Kauffer, Pierre Rigoulot, Pascal Fontaine, Yves Santamaria, Sylvain Boulouque.

Eesti keeles ilmus raamat kirjastuselt Varrak 2000. aastal, tõlkijateks olid Marri Amon, Marvi Järve, Tunne Kelam, Tõnis Lukas, Tiiu Relve, Enn Sarv ja Indrek Õis. Eessõna "Varjud maailma kohal" kirjutas Lennart Meri. Raamatul on kaks lisa: "Poliitilised kuriteod SDV-s" (Joachim Gauck ja Ehrhart Neubert) ja "Eesti ja kommunism" (Mart Laar).

Sisukord
--------

1. Stéphane Courtois "Kommunismi kuritööd"
2. Nicolas Werth "Riik rahva vastu: vägivald, repressioonid ja terror NSV Liidus"
3. Stéphane Courtois, Jean-Louis Panné ja Rémi Kauffer "Maailmarevolutsioon, kodusõda ja terror"
4. Andrzej Paczkowski ja Karel Bartosek "Teine Euroopa kommunismi küüsis"
5. Jean-Louis Margolin ja Pierre Rigoulot "Aasia kommunistlikud režiimid: "ümberkasvatamisest" kuni massimõrvadeni"
6. Pascal Fontaine, Yves Santamaria ja Sylvain Boulouque "Arengumaad"
7. Stéphane Courtois "Miks?"
**Avinurme Gümnaasium** on gümnaasium Avinurmes.

Koolis õpib ligikaudu 160 õpilast. Kooli direktor on Aimar Arula.

Ajalugu
-------

Esimesed teated kooli olemasolust Avinurmes on aastast 1647. Avinurme kool asutati kõrgema algkoolina 1920. aastal vallamajja (ehitatud 1912. aastal, tänapäeval kooli söökla). 1929. aastal ühineti Maetsma kooliga, ning kool hakkas kandma nime **Avinurme 6-klassiline Algkool**. Pärast seda on kooli nime muudetud järgmiselt: 1940/41. õppeaastal kandis kool nime **Avinurme Algkool**, 1944. aastal **Avinurme Mittetäielik Keskkool**, 1950 **Avinurme 7-klassiline kool** ja 1961 **Avinurme 8-klassiline kool**. 1976 valmis kooli suur juurdeehitis. Alates 1976. aastast hakkas kool haridust andma keskkoolina ning kooli nimeks sai **Avinurme Keskkool** Avinurme Gümnaasiumi nime kannab kool Avinurme Vallavolikogu määrusega 109 alates 1. septembrist 2009.

Viited
------

1. ↑  "Juhtimine". *Avinurme Gümnaasium*.
2. ↑
3. ↑

Välislingid
-----------

* Kooli koduleht
Kaarel Kilvet 1984. aastal esinemas ansambli Hampelmann koosseisus
**Kaarel Kilvet** (13. juuli 1944 Pärnu – 30. aprill 2005 Tallinn) oli eesti näitleja, lavastaja ja laulja.

Elulugu
-------

Kaarel Kilvet lõpetas Tallinna Muusikakooli ja Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri näitleja ja lavastaja eriala IV lennu 1970. aastal. 

Aastatel 1970–1993 töötas ta Eesti NSV Riiklikus Noorsooteatris. 1979. aastal asutas Kaarel Kilvet Noorsooteatri trio Hampelmann, mis tegutses aktiivselt 1987. aastani. 1993–1998 oli ta Pärnu Endla teatri lavastaja, 1998–2005 vabakutseline.

Kilvet on lavastanud ka mitmes muus Eesti kutselises ja rahvateatris.

Kilvet tegi tihedat koostööd Eesti Raadio ja Eesti Televisiooniga. Raadios esines ta paljudes kuuldemängudes, avalikel üritusel ja oli aastaid "Meelejahutaja" lavastaja. Televisioonis sai väga populaarseks tema lavastatud lastelavastuste sari "Mõmmi ja aabits".

Lavastused
----------

### Näitlejana teatrilaval, televisioonis ja filmides

* "Don Quijote" 1970 IV lennu diplomilavastus Noorsooteatris
* "Kardemoni linna rahvas ja röövlid"
* "Nukitsamees" 1981 täispikk mängufilm, Ätt

### Lavastajana

Kilvet tõi Eesti lavadele üle 80 lavastuse, neist 15 jaoks kirjutas ta muusika.

* "Mary Poppins" Noorsooteater
* "Valge tee kutse" 1985 Noorsooteatris
* "Thijl Ulenspiegel" 1986
* "Skangpoomijad" 1988
* "Miks Jeppe joob?" 1993 Endla teater
* "Toronto – Vilsandi, nõudmiseni" 1993
* ""Valge Hobuse" võõrastemaja" 1993
* "Gösta Berlingi saaga" Pärnu Endla teatris.
* "Mängime Smuuli" 1998 Koguval kooliteatrite kirjanduslik teatriprojekt
* "Mõmmi ja aabits" jäi viimseks lavastuseks, 2005 Rakvere teatris.

### Muusikaline kujundus

* "Mary Poppins" 1970 Noorsooteater (oli ka lavastaja)
* "Mõmmi ja aabits" lastelavastustesari Eesti Televisioonis
* "Wagga Jenowewa ajalik elloaeg" 2002 Ugala (Kilvet oli ka lavastaja ja üks näitlejaid)

Tegevus muusikuna
-----------------

Kaarel Kilvet laulis ja mängis ansamblites Leegajus ja Kukerpillid, teatriansamblites Hampelmann ning Folcklassikhuliganbänd ja Vana-Juhan, samuti oli populaarne duett Kaarel Kilvet ja Tõnu Tamm.
Kilveti lauludest on tänaseni menukad "Rannalinna restoranis", "Istsõ maailma veerekõsõ pääle" ja "Pojad on mul õige naksid".
Tema 60. sünnipäevaks 2004. aastal valmis muusikakogumik autori lauludega aastatest 1969–2000.

Tunnustus
---------

* Eesti NSV teeneline kunstnik (sai selle aunimetuse eelviimasena)[*viide?*]
* 2005 – Valgetähe V klassi teenetemärk

Isiklikku
---------

Aastatel 1970–1990 oli Kaarel Kilvet abielus Krista Kilvetiga. Nende tütred on Krõõt Kilvet, Kertu Saks (s Kilvet) ja Kadri Kilvet. 

Aastatel 1995–2005 elas koos Ene Talmariga[*viide?*].

Kirjandus
---------

* Kertu Saks. *Isaga koos: mälestusi Kaarel Kilvetist: jutualbum*, Pegasus 2006.

Välislingid
-----------

* Kaarel Kilveti lavastuste loetelu Eesti Lavastajate Liidu kodulehel
**Reņģe mõis** (*Reņģes muiža* ) on mõis Lätis Salduse piirkonnas Ruba vallas Ruba asula lähistel. Saksa keeles *Ringen*, ka  *Rengenhof*.

Reņģe mõis kuulus 19. sajandi esimesel poolel Reuterite perele, teisel poolel aga Nolckenite suguvõsale. Peale võõrandamist asub mõisasüdames Ruba põhikool.

Mõisakompleks asub Vadakste jõe kaldal. Peahoone rajati aastail 1881–1882. Eeskujuks olid Prantsusmaa baroksed lossid. Dekoratsioonide juures kasutati ka renessansiajastu motiive. Nii mõisahoone projekti kui ka sisekujunduse autoriteks on Sivers ja Šervinski.

Kõrvalhoonetest rajati mõisa juurde veetorn, all jõe ääres oli vesiveski ja künkal tuulik. Mõisakompleksi juurde kuulusid sealaut ja hobusetall. Pargis olid lindla eksootiliste lindude jaoks ja teine faasanite pidamiseks. 

Pargi rajamist alustas juba Reuterite suguvõsa. Park asub jõe kohal terrassidel, pargi pindala on 40.4 hektarit. Põhiliseks puuks on harilik pärn. Pargis kasvab ka harilik pöök.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Reņģe mõis** |

* Sissekanne Läti mõisate veebisaidil; fotod (*läti keeles*)
Ülo Tedre, August Annist ja Matti Kuusi Helsingis 1965. aastal
**Ülo Tedre** (12. veebruar 1928 Tallinn – 9. märts 2015) oli eesti rahvaluuleteadlane.

Ülo Tedre sündis 1928. aastal Tallinnas kooliõpetajate peres. Ta astus 1937. aastal Jakob Westholmi Gümnaasiumi, kuid lõpetas 1946. aastal Tallinna 7. Keskkooli. Aastatel 1946–1951 õppis ta Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna eesti filoloogiat, spetsialiseerudes rahvaluulele. Lõpetas ülikooli 1951. aastal eesti filoloogina, diplomitööga rahvaluule erialal. Järgnes kraadiõpe ja väitekiri teemal "Klassivõitluse kajastamine XX sajandi eesti lõppriimilises rahvalaulus", mis käsitles muu hulgas kirjalikke riimilisi rahvalaule ning rahvalauluvormide paralleelset kirjalikku ja suulist levikut.

Ta töötas pool sajandit Tallinnas asutatud Eesti Keele ja Kirjanduse Instituudi rahvaluule sektoris (1949–1999, aastail 1962–1991 sektori juhatajana, 1991–2001 folkloristika osakonna vanemteadurina). Ülo Tedre uuris laulukultuure ja -stiile (regilaul, uuemad laulud), kombestikku ja eriti maskeerimist, folkloristika ajaloo käsitlemist.

Ülo Tedre on umbkaudu 400 kirjatöö autor, millest mahukamad on "Eesti rahvalaulud. Antoloogia I–IV" (1969–1974), koostöös Hilja Kokamäega 1999 lõpetatud Jõhvi ja Iisaku regilaulude suurteos "Vana kannel 8". Kombestiku alal valmis tal ülevaade "Eesti pulmad" (1973), 2000.
aastatel osales ta Carsten Bregenhoj ja Terry Gunnelli juhitud Põhjamaade maskeerimistavade projektis "Masks and mumming in the Nordic area", mille
tulemusena valmis poolesajaleheküljeline ülevaade "Masks and mumming in Estonia" (2007).

Folkloristika ajaloo kirjutised on seotud Walter Andersoni, August Annisti, Matthias Johann Eiseni, Oskar Kallase, Oskar Looritsa, Juhan Peegli jt tegevusega. Samuti on ka kirjutanud enam kui 80 arvustust erialastele raamatutele, olnud viljakas toimetaja, keskkooliõpikute ja kirjanduslugude rahvaluule käsitluste autor.

Nõukogude Eestis oli ta üks rahvusvahelisemaid folkloriste nii suhteid sõlmides ja hoides kui ka teaduspublikatsioone võõrkeeltes avaldades: näiteks folkloristika ajaloo ja rahvajuttude käsitlused, eesti, vene, inglise ja saksa keeles ilmunud populaarsed kombestikukäsitlused jpm. Viljakas oli koostöö helilooja Veljo Tormisega: ta lõi ja seadis kooriseadetele tekste, koostas populaarse "Regilauliku".

Tedre abikaasa oli geograaf Virma Murel.

Tunnustus
---------

* 2000 – Valgetähe III klassi teenetemärk

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  Anne Ostrak, Ülo Tedre artiklid folkloorist ja folkloristikast. Kirjandusmuuseumi pressiteade.
2. ↑
3. ↑  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 3352

Välislingid
-----------

* Suri folklorist Ülo Tedre
*
**Martti Raide** (sündinud 4. jaanuaril 1965 Tallinnas) on eesti pianist.

Haridus
-------

Martti Raide alustas klaveriõpinguid 1972. aastal Tallinna Muusikakeskkoolis, kus tema õpetaja oli Ell Saviauk. Aastail 1983–1990 õppis ta Tallinna Konservatooriumis professor Bruno Luki klaveriklassis. EMTA magistriõppes õppis Raide saateklassi erialal Vilma Mallese juures ning sai 1997. aastal muusikamagistri kraadi tööga klaveripartii faktuurist Robert Schumanni vokaalkammerloomingus.

Erialane tegevus
----------------

Martti Raide töötab pedagoogina Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia kammermuusika osakonnas ning Tallinna Muusikakeskkoolis, kus ta on ühtlasi klaveriosakonna juhataja. 

1997. aastal viibis Raide Eesti Richard Wagneri Ühingu stipendiaadina Bayreuthis. 1998. aastast on ta Eesti Richard Wagneri Ühingu esimees. 

Tegutseb kammermuusikuna. Tema osalusel on esiettekandel kõlanud üle 20 eesti helilooja (nt Mägi, Sumera, Kangro, Kõrvits, Tally, Siimer, Remme, Lattikas jt) uudisteose. 2002. aasta aprillis ilmus tal koostöös Villu Valdmaaga CD "20. sajandi Eesti vokaalkammermuusika".

Tunnustus
---------

1980. aastal pälvis Martti Raide Tšehhis Ústí nad Labeis toimunud noorte pianistide konkursil esikoha. Martti Raide on saanud mitu parima kontsertmeistri preemiat, sealhulgas Tiit Kuusiku nimelisel lauljate võistlusel Tallinnas (1995) ja Aleksandr Dombrovski nimelisel keelpillimängijate võistlustel Riias (1998, 1999).
Põgenemine Egiptusse. Kapiteel Autuni katedraalis
Conductuse "Orientis partibus" algus käsikirjas Egerton MS 2615, fo 43r
**Eeslipüha** ehk **eeslimissa** (ladina keeles *Festum Asinorum* või *asinaria festa*, prantsuse keeles *Fête de l'âne*) oli keskaegne pidustus, mida pühitseti 14. jaanuaril. Seda tähistati eelkõige Põhja-Prantsusmaal, kuid see levis ka Euroopas laiemalt. Pidustustel meenutati eesliga seotud lugusid Piiblist, eelkõige püha perekonna põgenemine Egiptusse, aga ka Jeesuse sünni juures viibimine jõulude ajal laudas ja Kristuse sissesõit Jeruusalemma.

Traditsioon
-----------

Nii Kristuse ümberlõikamise püha kui ka Egiptusse põgenemise mälestamise püha olid algselt tavalised kirikupühad, kuid 13. sajandil oli neile iseloomulik juba burleskne paroodiline element jumalateenistuses, kusjuures mõnes kohas, näiteks Beauvais's, Sensis ja Autunis mängis ses rolli päris eesel. Kahes Beauvais'st pärinevas 13. sajandi käsikirjas, üks ümberlõikamise pühale ja teine Egiptusse põgenemise pühale pühendatud, on kirjeldatud tavalist kanoonilist jumalateenistuse korda, kuid kanoonilisele osale lisatud troopides ja tseremoonia kirjelduses võib leida rohkesti naljakat ja veiderdavat. Osa eeslipüha pidustusest moodustas protsessioon, kus pidulikult ehitud eesli selga pandi noor neiu väikelapsega, kes pidid kehastama Maarjat ja Jeesust, ja protsessioon lõppes kirikus altari juures. Kirjelduses mainitakse eeslikisa imiteerimist missal osalejate suust ja nn "eeslilaulu" ehk eesli kiituseks kõlavat *conductus*'t algussõnadega "Orientis partibus", mille korduvas prantsuskeelses refräänis matkitakse eesli häält. Tekst koos viisiga on säilinud Briti Raamatukogus leiduvas nn Beauvais' käsikirjas BL Egerton MS 2615 (milles leidub ka liturgiline draama "Taanieli mäng") lehekülgedel 43r-44v, pealkirja asendava märkusega "conduct9 subdeaconi [...]" 'alamdiakonite conductus':

*Orientis partibus*
*Adventavit Asinus*
*Pulcher et fortissimus*
*Sarcinis aptissimus.*
*Hez, Sire Asnes, car chantez,*
*Belle bouche rechignez,*
*Vous aurez du foin assez*
*Et de l'avoine a plantez.*
Tõlkes võiks need read kõlada nii:

Idamaadelt tuli eesel, ilus ja tugev, hästi sobiv koormat kandma.
Üles! isand eesel, ja laula! Ava oma ilus suu. Heinu olgu sul küllaga ja kaeru hulganisti."

Vaata ka
--------

* lollidepüha
* liturgiline draama

Viited
------

1. ↑  Donkey’s Mass: Orientis partibus. - Terre Celtiche Blog
2. ↑  Feast Of Asses. - encyclopedia.com
3. ↑  Catholic Encyclopedia (1913)/Feast of Asses
4. ↑  Egerton MS 2615. - Digitised Manuscripts. The British Library. - bl.uk[*alaline kõdulink*]
5. ↑  Feast of Asses. - Catholic Encyclopaedia

Välislingid
-----------

* Feast of Asses. - Catholic Encyclopedia
* Anonüümne conductus "Orientis partibus" andmebaasis Choral Public Domain Library
* Video: Conductus "Orientis partibus" New London Consorti esituses
Wadati–Benioffi vöönd Kuriili saartel 15.11.2006 maavärina koldete järgi
**Wadati–Benioffi vöönd** ehk **Benioffi–Wadati vöönd** ehk **Benioffi vöönd** ehk **Benioffi seismiline vöönd** on tasane seismiline vöönd, mis vastab sukelduvale laamaservale subduktsioonivööndis. Laamaserva liikumine selle vöötme peal põhjustab mitmeid maavärinaid, mille kolded saavad paiknema sügavusel kuni 670 km. Sai oma nime kahe seismoloogi – Hugo Benioffi California Tehnoloogiainstituudist ja Kiyoo Wadati Jaapani Meteoroloogia Agentuurist – järgi, kes mõlemad üksteisest sõltumatult avastasid seda vööndi. NSVL-s nimetati seda veel seismoloogi A.N.Zavaritski järgi.

Maavärinad esinevad Wadati–Benioffi vööndis vulkaaniliste saarekaarte all ning mandrite servaalades aktiivsete subduktsiooni tsoonide kohal. Selles vööndis paiknevad maavärina kolded võimaldavad luua sukelduva ookeanilaama serva kolmemõõtmelist mudelit, uurida laamaserva ja vahevöö ehitust. Vööndi kaldenurk on sukelduva laamaserva omaga võrdne.
Laineli Parrest 2021. aasta Arvamusfestivalil
Laineli Parrest 2022. aasta Arvamusfestivalil
**Laineli Parrest** (sündinud 19. detsembril 1979) on kunstiteadlane ja -pedagoog. 

Ta on lõpetanud 2003. aastal Tartu Kõrgema Kunstikooli Pallas. 2007. aastal sai interdistsiplinaarsete kunstide alal magistrikraadi Eesti Kunstiakadeemias.

Ta on olnud Linnagalerii kuraator ja alates 2020. aastast on Viljandi kunstikooli direktor. Kunstiõpetajana õpetab ta eeskätt kaasaegset kunsti ja juhendab loovtöötube.

Viited
------

1. ↑  Märka, Vello (05.07.2007). "Kunstnike lõputöid kaitstakse mõõga ja väitleja abil". *Eesti Ekspress*. Vaadatud 17.08.2021.
2. ↑  "VILISTLASED". *Pallas*. Vaadatud 17.08.2021.
3. ↑  "Viljandi kunstikooli asus juhtima Laineli Parrest". *Viljandi kunstikool*. 20. aprill 2020. Originaali arhiivikoopia seisuga 17.08.2021. Vaadatud 17.08.2021.
4. ↑  "Laineli Parrest". *EKABL*. Vaadatud 17.08.2021.
5. ↑  "Ehe, elav ja ebamugav loovus". *Arvamusfestival*. Originaali arhiivikoopia seisuga 16.08.2021. Vaadatud 17.08.2021.
**"Minu loomad. Aleksei Turovskiga loomaaias"** on Aleksei Turovski 2008. aastal kirjastuses AS Ajakirjade Kirjastus ilmunud lasteraamat loomaaia loomadest.

Selles raamatus jutustab zooloog tõestisündinud lugusid loomaaias elavatest loomadest: Vaskast (kass), Johnnyst (koer), Allast (kassikakk), Filipist (kassikakk), Kassandrast (ilves), Astinist (Dagestani tuur), Naf-Nafist ja Teresast (metssead), Sultanist ja Johnnyst (lõvid), Pöial-Liisist (hallhüljes), Gabrielast (kuningboa), Pinost, Bettyst ja Quinsist (šimpansid), Tutist, Fruttist ja Rigmarist (marmosetid), Donna Klaarast (kondorkilpkonn), Vanamehest (harikrokodill), Mei-meist ja Huan-huanist (alligaatorid), Glückist, Küürakast ja Jõhvikast (leeguanid), Villist ja Šebast (surikaadid), Jaškast (ronk), Vaidast (jääkaru), Oliviast (lumeleopard), Dimkast (hunt), Vilhelminest ja Frederikist (rebased), Bangast (tiiger), Mörrist (ninasarvik), Karlist (elevant), Holgerist ja Puppast (jõehobud), Brontikust (harjasvöölane), Madrusest ja Pootsmannist (pelikanid), Saidist, Budurist, Fatimast ja Gürsast, (kaamelid) ja miiludest. 

Toredad seigad on põimitud faktidega loomade elukorralduse ja käitumise kohta looduses. Lugusid illustreerivad fotod, mille autorid on Maaja Kitsing, Priit Grepp ja Tavi Grepp. Turovski raamatus leidub ka ta enda joonistusi loomadest.