recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Dejan Damjanović (2012)
**Dejan Damjanović** (sündinud 27. juulil 1981 Mostaris) on Montenegro jalgpallur, kes mängib ründajana Lõuna-Korea kõrgliiga klubis Daegu FC.

Ta alustas klubikarjääri Serbia klubides. 2006. aastal siirdus ta Aasiasse, kus ta on karjääri jooksul saavutanud ka kõige enam edu. Tema esimeseks klubiks Aasias oli 2006. aastal Saudi Araabia kõrgliiga klubi Al-Ahli. Hiljem on ta mänginud põhiliselt Lõuna-Korea klubides. Aastatel 2008–2013 mängis ta Lõuna-Korea kõrgliiga klubis FC Seoul, kellega tuli kahel hooajal Lõuna-Korea meistriks ning võitis lisaks 2010. aastal Lõuna-Korea liigakarika. Aastatel 2011–2013 oli ta kolmel hooajal Lõuna-Korea kõrgliiga suurim väravakütt. Tema edukaim hooaeg oli 2012. aastal, kui ta lõi liigas 31 väravat. Aastatel 2010–2013 valiti ta neljal hooajal järjest Lõuna-Korea kõrgliiga hooaja sümboolsesse koosseisu. 2012. aastal valiti ta liigahooaja väärtuslikumaks mängijaks ja 2010. aastal mängijate poolt liigahooaja parimaks mängijaks. 2013. aastal jõudis ta Seouliga AFC-i Meistrite Liiga finaali. Damjanović lõi finaalseeria mõlemas mängus Hiina klubi Guangzhou Evergrande'i vastu värava, kuid Guangzhou Evergrande võitis võõrsilväravate toel.

2014. ja 2015. aasta hooaegadel mängis ta Hiina kõrgliiga klubides Jiangsu Suning ja Beijing Guoan. 2015. aasta hooajal lõi ta liigas 16 väravat, millega oli liigas paremuselt kolmas väravakütt.

Aastatel 2016–2017 mängis Damjanović taas Seouli ridades, tulles 2016. aastal klubiga kolmandat korda Lõuna-Korea meistriks. Aastatel 2018–2019 mängis ta Suwon Samsung Bluewingsi ja siirdus seejärel 2019. aastal lõpus Daegusse.

Montenegro jalgpallikoondises mängis Damjanović aastatel 2008–2015 kokku 30 mängus ja lõi kaheksa väravat. 2014. aasta maailmameistrivõistluste valikmängudes lõi ta kaks väravat Inglismaa vastu.

Saavutused
----------

Radnički Beograd
* Serbia ja Montenegro esiliiga: 2003–04

Bežanija
* Serbia esiliiga: 2005–06

Al-Ahli
* Saudi Crown Prince Cup: Teine koht 2006

FC Seoul
* K League 1: 2010, 2012, 2016
* Korean FA Cup: Teine koht 2016
* Korean League Cup: 2010
* AFC-i Meistrite Liiga: Teine koht 2013

Suwon Samsung Bluewings
* Korean FA Cup: 2019
**Deiksis** on nähtus, mis seob omavahel diskursuse maailma ja füüsilise olukorra. Tegemist on viitesuhete võrgustikuga, kus viidatakse ümbritsevatele isikutele või asjadele ja paigaldatakse sündmusi kõnelemishetke suhtes ajateljele. (lk 184)

Deiksise uurimise alusepanijaks peetakse saksa keeleteadlast Karl Bühlerit. Tema käsitluse järgi on deiktiline väljend paigutatud mingisse punkti kolme telje suhtes, millel on ühine nullpunkt ehk *origo*. Vastavalt kolmele deiktilisele teljele räägitakse isiku-, ruumi- ja ajadeiksisest.

Deiksise liigid
---------------

### Isikudeiksis

Isikudeiksis on primaarne deiksise liik, sest lähtepunktiks on kõneleja. Isikudeiksis väljendub nii pronoomenites (*mina*, *sina*, *tema*, *meie*, *teie*, *nemad*) kui ka tegusõna isikukategoorias. Eesti keelele ja ka paljudele teistele keeltele on omane see, et esimest ja teist isikut võidakse väljendada ainult tegusõna vormiga (nt *laulan laulu*; *too see raamat!*; *teeme selle ära!*). Seetõttu võib pidada tegusõnu teatud kontekstis isikudeiktilisteks, kuid ainult selles osas, mis puudutab neid väljenduvat grammatilist isikukategooriat.

### Ruumideiksis

Ruumi- ehk demonstratiivdeiksise viitepotentsiaal põhineb traditsioonilise käsitluse kohaselt asukohal *origo* suhtes. Eesti keeles on võimalik demonstratiivadverbe kasutada seoses kõnelejale lähedal oleva ruumiga (*siin*, *siia,* *siit*), aga ka seoses kõneleja suhtes kaugema ruumiga (*seal*, *sinna*, *sealt*). Inglise keeles on vastanduvad samal põhimõttel sellised demonstratiivid nagu *this* ja *that* ning *here* and *there*.

On olemas ka keeli, milles on demonstratiive kolm või rohkem. Soome keeles jaotatakse demonstratiivpronoomeneid (ja nendega seotud demonstratiivadverbe) järgmiselt: *täma* 'kõneleja lähedal', *se* 'kuulaja lähedal, *tuo* ' kõnelejast (ja kuulajast) kaugel'. Samuti on lõunaeesti keeles kolmeliikmeline demonstratiivisüsteem, milles üks demonstratiiv on kuulajakeskne. Vastseliina murraku demonstratiivpronoomenid on: *sjoo* 'kõneleja lähedal', *taa* 'kuulaja lähedal' ja *tuu* 'kaugel'.

### Ajadeiksis

Kolmas deiksise liik on ajadeiksis. Ajadeiktikud viitavad ajalistele referentidele lähtuvalt kõnelemishetkest, nt *täna*, *homme*, *eile*, *nüüd*, *praegu*. Nendega viidatud ajahetke saame tuvastada ainult siis, kui teame, millal nad on öeldud. Mittedeiktilised on sellised ajaväljendid nagu *13. jaanuatril 2009 Gregoriuse kalendri järgi* või *siis, kui mõrvati USA president Kennedy.* Ka grammatiline ajakategooria on alati deiktiline, sest grammatilisi aegu saab kasutada ainult lähtuvalt kõnehetkest.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6  Pajusalu, Renate 2009. Sõna ja tähendus. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus.
2. ↑  Pajusalu, Renate 1998. Eesti pronoomenid II. Võru sjoo, taa, tuu ja timä. Keel ja Kirjandus, 3, 159−172.
Luigetiik (2012)
Luigetiik (2014)
**Luigetiik** on Kadrioru pargi tuntuim tiik. Tiik rajati 1740. aastal. Luigetiik on mitmeid kordi umbe kasvanud. 1930. aastatel rajati tiigi juurde päikesekella väljak ja tiigi keskel olevale saarekesele rotundilaadne paviljon (arhitekt Villem Seidra) ning tiik sai paekaldad ja purskkaevud.

2006. aastal toimusid tiigi renoveerimistööd: paigaldati neli uut millimallikakujulist purskkaevu, puust ülevool asendati uue roostevabast metallist ülevooluga, mis juhib üleliigse vee Ülemiste voolukollektorisse ning sealt merre, korrastati paekaldaid.

Elustik
-------

Mustluiged Luigetiigis
Kadrioru pargi direktori Ain Järve sõnul on Luigetiigi vesi puhas, mida tõestab lepamaimude olemasolu tiigis. Vett hoiavad puhtana kuuskvetikad, ilma nendeta oleks tiik ühtlaselt roheline nagu Snelli tiik.

Rotund Luigetiigi saarekesel (2022)
Tiigis elavad veel luigepaar, karpkalad ja seal käivad pardid ja kajakad. 2012. aastal suri üks luikedest, kuna pargi külastajad toidavad linde hoolimata keelavatest siltidest ja loomaaiatöötaja sõnul oli luik söönud kommi ja šokolaadi, mis on luigele ebasobiv toit. 2013. aasta suveks toodi Luigetiigile mustluige paar.

Vaata ka
--------

* Kirdetiik
* Tagatiik

Viited
------

1. ↑  Kadriorus avati renoveeritud purskkaevud. ERR Uudised, 15. mai 2004.
2. ↑  Kadrioru Luigetiik voolab täna veest tühjaks. EPL, 19. juuli 2006.
3. ↑  Kadrioru tiigis ujuvad taas luiged. 25. aprill 2011. Postimees
4. ↑  Lahked toitjad tapsid Kadrioru tiigi luige. EPL, 26. aprill 2012.
5. ↑  Kadrioru park toob Luigetiigile kaks musta luike. Postimees, 8. mai 2013.

Välislingid
-----------

 Luigetiik – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
**Nora Kaplinski** (sündinud **Raudsepp**; 11. märts 1906 Võru – 22. mai 1982 Tartu) oli eesti tõlkija. 

Kaplinski täiendas end 1920.–1930. aastatel Saksamaal Essenis ja Pariisis. 

Õppis tantsu ja hiljem Tartu Riiklikus Ülikoolis prantsuse filoloogiat. Töötas mitmes Tartu koolis ja ka ülikoolis prantsuse keele õpetajana ja õppejõuna. Tõlkis Honoré de Balzaci, Anatole France'i, François René de Chateaubriandi, André Maurois' ja teiste loomingut. Nora Kaplinski tõlkis nii prantsuse kui ka poola keelest. Osales kaasautorina "Eesti-prantsuse sõnaraamatu" koostamises (1979).

Nora Kaplinski pidas üheks kõige mõjusamaks eesti helitööks Eduard Oja kantaati Marie Underi sõnadele kogust "Mureliku suuga".

Isiklikku
---------

1930. aastate lõpus tutvus ta Tartu ülikooli lektori Jerzy Kaplinskiga. Nad abiellusid 1938. aasta märtsis. Peres kasvas poeg Jaan Kaplinski.

Viited
------

1. ↑  Jaan Kaplinski veeb[*alaline kõdulink*]
2. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 4. märts 2016. Vaadatud 5. augustil 2013.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
Nora Ephron (2010)
**Nora Ephron** (19. mai 1941 – 26. juuni 2012) oli USA filmilavastaja ja stsenarist.

Ta on kirjutanud stsenaariumid ja lavastanud filmid "Sulle on sõnum", "Kui Harry kohtas Sallyt", "Unetus Seattle'is", "Mu kallis nõiamoor" ja "Julie & Julia".

Nora Ephron oli kolm korda abielus. Tema teine abikaasa oli ajakirjanik Carl Bernstein, üks Watergate'i skandaali paljastajaid. Neil sündis kaks last. Paari lahutusest sündis 1986. aastal linastunud film "Heartburn", mille peaosades mängisid Jack Nicholson ja Meryl Streep. Tema kolmas ja viimane abielu stsenarist Nicholas Pileggiga kestis üle 20 aasta, naise surmani.

Tunnustus
---------

### Auhinnad

Briti Akadeemia auhind

* 1990. aastal parima mugandatud stsenaariumi kategoorias filmi "Kui Harry kohtas Sallyt" eest

### Nominatsioonid

Oscari

* nominatsioon 1984. aastal parima mugandatud stsenaariumi kategoorias filmi "Silkwood" eest
* nominatsioon 1990. aastal parima mugandatud stsenaariumi kategoorias filmi "Kui Harry kohtas Sallyt" eest
* nominatsioon 1994. aastal parima mugandatud stsenaariumi kategoorias filmi "Unetus Seattle'is" eest

Briti Akadeemia auhinna

* nominatsioon 1994. aastal parima mugandatud stsenaariumi kategoorias filmi "Unetus Seattle'is" eest

Välislingid
-----------

* Nora Ephron andmekogus IMDb (inglise)
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib liigist; perekonna kohta vaata artiklit Varsakabi (perekond)* |

---

Kukrud koos seemnetega
**Harilik varsakabi** (*Caltha palustris*) on tulikaliste sugukonna varsakabja perekonda kuuluv mitmeaastane suvehaljas rohttaim .

Nimi
----

Rahvasuus tuntud ka kui **konnakapsas**, **ahunalill** või **latiklill**.

Morfoloogia
-----------

Tõusev või lamav, 15–40 cm kõrgune, seest õõnes vars on suhteliselt jäme ja harunenud. 

Sõrmjad lihtlehed on ümarsüdajad või neerjad, tumerohelised ja läikivad. Varrelehed on lühirootsulised või rootsutud, kitsamad. Lehelaba täkilise või hambulise kuni peaaegu terve servaga.

Õied suured, kollased ja läikivad. Õite läbimõõt (2) 3–4 cm, ühel varrel võib olla kolm kuni neli õit. Igast õiest areneb 5–8 paljuseemnelist kiirjalt asetunud kukrut. Seemned väikesed, levivad tuule ja vee abil, idanevad kergesti.

Risoom lühike, kuni 20 cm pikkuste rohkete juurtega.

Paljunemine
-----------

Paljuneb seemnetega. Ka vegetatiivselt maapealsete roomavate ja juurduvate võsunditega, harva risoomi jagunemise teel.

Levila
------

Levinud peaaegu kogu Euroopas, laiadel aladel Aasias, ka Põhja-Ameerikas, Austraalias ja Uus-Meremaal. Kogu Eestis sage.

Kasvukoht
---------

Kasvab niisketele aladel: soodes ja veekogude kallastel, soostunud niitudel ja metsades.

Kasvatamine
-----------

Aedades võib kasvatada ka kuivematel kohtedel, on kasvanud isegi rippuva taimena kiviktaimlas. Metsistub vaid liigniiskel mullal, mujal ohtu pole. Õitseb 2–2,5 nädalat aprillis ja mais. Vahel õitseb teist korda augusti lõpul või septembris.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Varsakabi** |

* Varsakabi andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes
**Harilik valgepöök** (*Carpinus betulus*) on kaseliste sugukonda, valgepöögi perekonda kuuluv heitlehine puu.

Kirjeldus
---------

Valgepöögid kasvavad 10–20, harva kuni 30 meetrit kõrgeks. Lehed on 3–10 cm pikad, saagja servaga. Isas- ja õied kasvavad samal puul, kuid ühel oksal on kõik õied samast soost. Valgepöök on tuultolmleja. Vili on väike, 3–6 mm pikk pähkel. Pähklid kasvavad kobaras, ühes kobaras tavaliselt 10–30 pähklit.

Kasutamine
----------

Valgepöögi puit on valkjashall. Kuivanud puidu keskmine tihedus on 750 kg/m² ja Brinelli kõvadus 3,5 kgf/mm². Puit kuivab aeglaselt ja selle käigus võivad tekkida praod, sest kuivades väheneb puidu ruumala rohkem kui teistel puuliikidel. Lõikeriistaga on puitu raske töödelda. Ilma eritöötluseta peab puit hallitusele halvasti vastu. Poleerimise suhtes on ta kapriisne.

Valgepöögist valmistatakse muusikariistu, spooni, tisleritooteid ja parketti. Minevikus kasutati puitu masinaehituses, eriti süstikute valmistamiseks. Pöögiparketi tarvitamisel tuleb arvestada, et niiskudes ja kuivades muutub puidu ruumala rohkem kui teistel puuliikidel.

Kooslused
---------

Valgepöögil toituvad mitut liiki liblikate röövikud, näiteks *Epirrita autumnata, Hemithea aestivaria, Colotois pennaria, Amphipyra berbera* ja harilik külmavaksik.

* Harilik valgepöök – *Carpinus betulus*
* 
* 
* 
* 
* 
*

Välislingid
-----------

* Harilik valgepöök andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib liigist; perekonna kohta vaata artiklit Vesikanep (perekond)* |

---

**Harilik vesikanep** (*Eupatorium cannabinum*) on korvõieliste sugukonda vesikanepi perekonda kuuluv taimeliik. 

Kasvukohana eelistab vesikanep liigniisket pinnast, näiteks veekogude kaldaalad, kraavikaldad, raiesmikud, võsastikud, metsasihid. 

Eestis tavaline. Leiukohti on viimastel aastakümnetel lisandunud.

Kirjeldus
---------

Vesikanep on suur rohttaim, maapealse varre kõrgus on 50-100 (150) cm. Õied moodustavad kännasja liitõisiku, üksikõis on roosakat, harva ka valget värvi. Õitseaeg on juulis (harva algab juunis ning võib kesta ka kuni septembrini).

Kasutamine
----------

Vesikanepit võiks kasvatada ilutaimena veekogude kallastel parkides. Vars ja lehed annavad sinist värvainet.  Varem kasutatud ravimtaimena. Mitte kasutada seespidiselt, sest alkaloidide tõttu on droogil maksa kahjustav ja vähki tekitav mõju. Kokkupuude värske taimega võib põhjustada nahaärritust.

Viited
------

1. 1 2 3   Eesti taimede määraja (toim. M. Leht). 2007. EMÜ, Eesti Loodusfoto, Tartu, lk 270
2. ↑  "Eupatorium cannabinum — harilik vesikanep". *Eesti taimede uue levikuatlase tööversioon*. 2018.
3. ↑  Talts, Silvia (1978). *Eesti NSV floora 8. kd*. Tallinn: Valgus. Lk 33.
4. ↑  Raal, Ain (2010). *Maailma ravimtaimede entsüklopeedia*. Tallinn: Eesti entsüklopeediakirjastus. Lk 345.

Välislingid
-----------

* Harilik vesikanep andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes
|  |
| --- |
|  |
| Medalikohad |
| Taliolümpiamängud |
| **Kuld** | 2022 | jäähoki |
| Maailmameistrivõistlused |
| **Kuld** | 2019 | jäähoki |
| **Kuld** | 2022 | jäähoki |

**Toni Rajala** (sündinud 29. märtsil 1991 Parkanos) on Soome jäähokimängija, kes mängib Šveitsi kõrgliigaklubis EHC Biel ründajana paremäärel.

Ta alustas jäähoki mängimist Soome klubis Tampere Ilves, debüteerides Soome kõrgliigas hooajal 2008–09.

2009. aastal valis Edmonton Oilers ta NHL-i *draft* '​is 101. valikuna. Põhja-Ameerikas on Rajala mänginud hooajal 2009–10 Western Hockey League'i klubis Brandon Wheat Kings ning hooajal 2012–13 ECHL-i klubis Stockton Thunder ja American Hockey League'i klubis Oklahoma City Barons. Wheat Kingsis mängides pälvis ta Memorial Cup'i kõige spordimehelikumale mängijale antava George Parsons Trophy.

Hooajal 2013–14 mängis ta Rootsi kõrgliigaklubis HV71, hooaja 2014–15 esimeses pooles KHL-i klubis HK Jugra ning hooaja teises pooles Rootsi klubis Färjestad BK. Hooajal 2015–16 mängis ta Rootsi kõrgliigas Luleå HF-i ridades.

Alates hooajast 2016–17 on Rajala mänginu Bielis.

2009. aastal võitis Rajala Soome kuni 18-aastaste koondisega juunioride maailmameistrivõistlustel pronksmedali. Ta oli turniiril resultatiivseim mängija (10+9). Soome jäähokikoondisega on ta tulnud 2022. aastal olümpiavõitjaks ning 2019. ja 2022. aastal maailmameistriks.

Välislingid
-----------

* Toni Rajala hockeydb.com lehel
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel on saarest Vaikse ookeanis; Daniel Defoe romaani kohta vaata artiklit Robinson Crusoe (romaan).* |

---

Robinson Crusoe saar
Vaade saarele satelliidilt
Vaade San Juan Bautistale merelt
Vaade San Juan Baulistale idas olevalt mäelt
**Robinson Crusoe saar** (hispaania keeles *Isla Robinsón Crusoe*) Vaikses ookeanis asuva Juan Fernándeze saarestiku suurim saar.

Robinson Crusoe saar asub Lõuna-Ameerika rannikust 674 kilomeetrit läänes. Saarestikku kuuluvad veel Alejandro Selkirki saar ja Santa Clara. Kogu saarestik kuulub Tšiilile.

Geoloogilises mõttes asub kogu saarestik Lõuna-Ameerika laama ja Nazca laama piiril. Saarestik on vulkaanilise päritoluga ja selletõttu mägine.

Saar on 93 km² suur. Saare kõrgeim punkt on 916 meetri kõrgune El Yungue. 2002. aastal elas seal 633 elanikku. Kõik nad asusid saare põhjakaldal Cumberlandi lahe ääres San Juan Bautista külas.

Saare lääneotsas on pikk ja kitsas poolsaar, mille nimi on Cordon Escarpado. Poolsaare tipust 1,5 km kaugusele lõunasse jääb pisike Santa Clara saar.

Saare kliima on lähistroopiline kuumade ja kuivade suvede ning jahedate ja vihmaste talvedega. Lääneosa on natuke madalam ja kuivem kui idaosa.

Ajalugu
-------

Saare avastas 1574 Hispaania kapten Juan Fernandez, kes oli ühtlasi esimene, kes saarel maabus. Tema nime kannab kogu saarestik.

Saar kannab Robinson Crusoe nime sellepärast, et 1704. aastal elas seal 4 aastat ja 4 kuud täielikus üksinduses saarele jäetud Alexander Selkirk. Meremehe saatus on aineseks Daniel Defoe romaanile "Robinson Crusoe". Robinson Crusoe nime andis saarele Tšiili valitsus 1966, varem oli saar tuntud kui **Más a Tierra**, mis tähendab hispaania keeles 'maale kõige lähem saar', või **Aguas Buenas**.

14. märtsil 1915 toimus saare lähedal Más a Tierra lahing, milles 2 Suurbritannia kergeristlejat ja 1 relvastatud kaubalaev kohtasid Saksamaa kergeristlejat, Maximilian von Spee eskaadrisse kuulunud SMS Dresdenit, ja uputasid selle. Hukkus 4 Saksa meremeest, ülejäänud 315 võeti vangi.

2010. aasta Tšiili maavärin tekitas saarel 5 meetri kõrguse tsunami, milles hukkus 5 inimest. Tsunami hävitas suure osa külast.

Elu saarel
----------

Alates 1977 on kogu saar looduskaitse all, kuna seal elab mitu punasesse raamatusse kantud taimeliiki.

Saarlased elavad peamiselt traditsioonilises stiilis, nad elatuvad peamiselt suurte vähkide langustlaste püügist ja müügist. Siiski on saarel mõned sõidukid (ehkki pole teid, millel nendega sõita), hulk telereid ja satelliitide kaudu toimiv Interneti-ühendus.

Saare läänetipus on väike lennuväli. Lennuaeg Santiagost saarele on peaaegu 3 tundi. Ühendus lennuvälja ja San Juan Bautista küla vahel toimub laevadega.

Saarel käib sadu turiste aastas. Üks vaatamisväärsus on põhjalastud Saksa ristleja SMS Dresden.

Viited
------

1. ↑  Paddy Clark (1. november 2008). "Dig finds camp of 'real Crusoe'". *BBC News*. Inglise keeles.
Rocca al Mare ringristmik, 2011
**Rocca al Mare ringristmik** (**Haabersti ring**, **Haabersti ristmik** ja **Haabersti ringristmik**) on ringristmik Tallinnas Haabersti linnaosas, kus Paldiski maantee ristub Rannamõisa tee ja Ehitajate teega. 

Rocca al Mare ringristmik oli aastatel 2009–2011 suurima liiklusõnnetuste arvuga ristmik Eestis: 2009. aastal toimus seal 186, 2010. aastal 152 ja 2011. aastal 225 liiklusõnnetust. 

2018. aastaks valminud Haabersti ringristmiku rekonstrueerimisega ehitati üle Haabersti ringristmiku Rocca al Mare viadukt. Rekonstrueerimisega uuendati/ehitati Paldiski maantee ja Rannamõisa tee teelõike kokku 2,92 kilomeetri ulatuses, ehitati uus, 277 meetri pikkune ja viie meetri kõrgune Rocca al Mare viadukti, rekonstrueeriti jalg- ja jalgrattateid (u 1,70 km) ning ehitati jalg- ja jalgrattateid (u 2,30 km).

2019. aastal korraldatud nimekonkursi tulemusel valis Tallinna nimekomisjon välja parimad ja nende variantide vahel korraldati novembris rahvahääletus. Haabersti ringristmiku Rocca al Mare viadukti all on jalakäijate jaoks Loomaaia ja Suurhalli tunnel.

Vaata ka
--------

* Haabersti hõberemmelgas

Viited
------

1. ↑  Liiklus.ee: Eesti ohtlikeim liiklussõlm on Rocca al Mare ringristmik, 22.02.2010
2. ↑  Enim liiklusõnnetusi toimus mullu Rocca al Mare ringil[*alaline kõdulink*], Äripäev, 13.02.2012
3. ↑  Reedel avatakse Haabersti viadukt, www.ohtuleht.ee, 30. mai 2018
4. ↑  Haabersti viadukt ja tunnelid said endale nimed, www.delfi.ee, 14.12.2019
Rocca al Mare Kool 2014. aastal
**Rocca al Mare Kool** on era-üldhariduskool Tallinnas Rocca al Mares, mis alustas tegevust 2000./2001. õppeaastal. 

Rocca al Mare Kooli missioon on
toetada maailma paremaks muutvaid unistusi ja nende teostamist. Kooli eesmärk on kujundada oma õpilastest terved, haritud, kultuursed, eetiliste väärtushinnangutega läbilöögivõimelised ja õnnelikud noored inimesed.

Rocca al Mare Kooli üks asutajatest ning nõukogu esimees on ettevõtja Hannes Tamjärv. 

Rocca al Mare Kooli AS-i juhataja on Rein Rebane. 10. augustist 2010 oli kooli direktor Kaido Kreintaal. 2015. aasta augustist oli kooli direktor Heiti Pakk ning 2020. aasta 31. juulist on kooli direktoriks Sirje Toomla .

Kool on pälvinud aasta betoonehitise auhinna (2001) ning aasta kiusuennetaja kooli auhinna (2020).

2005. aasta 1. septembril avas Rocca al Mare kool individuaalõppekeskuse Järvamaal Vodja piirkonnas ning 2015. aastal 1. septembril õppekeskuse Hispaanias Marbella piirkonnas.

Kool korraldab ja võõrustab oma kogukonnas mitmeid kultuuriüritusi, näiteks disainikonkurssi Roosad Käärid, klassidevahelist tantsuvõistlust RaM Tants ning heategevuslikku EAK autoriõhtut.

Vaata ka
--------

* Rocca al Mare Kooli Tantsusõbrad

Viited
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 20. veebruar 2020. Vaadatud 26. juunil 2022.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
4. ↑
5. ↑
6. ↑   (vaadatud 21.03.2017)
7. ↑
8. ↑
9. ↑

Välislingid
-----------

* Rocca al Mare Kool
Robin van Kampen (2018)
**Robin van Kampen** (sündinud 14. novembril 1994 Blaricumis) on hollandi maletaja, rahvusvaheline suurmeister (2011). 

Van Kampen tuli 2009. aastal 14 aasta vanuses Hollandi juunioride meistriks ja võitis hõbemedali Euroopa noorte meistrivõistlustel U16-vanuseastmes. Suurmeistriks sai ta 17-aastaselt 2011. aastal. Kaks aastat varem oli van Kampen FIDE-lt saanud rahvusvahelise meistri nimetuse. Ta on mänginud mitmel Tata Steeli turniiril Wijk aan Zees, sealhulgas tuli 2010. aastal suurmeistrite C-turniiril (9. kategooria) kolmandaks ja 2015. aastal B-turniiril (13. kategooria) neljandaks (edestades seejuures Euroopa eksmeistrit Vladimir Potkinit). 2013. aastal tuli ta teiseks Riia Tehnikaülikooli rahvusvahelisel turniiril.

Van Kampen on mänginud Hollandi võistkonna koosseisus kahel maleolümpial (2014–2016). 2014 aastal Tromsøs, kus ta tegi kaasa varumängijana, sai Holland 12. koha.

Välislingid
-----------

* Robin van Kampen – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Robin van Kampen FIDE andmebaasis
**Paraskeví Patoulídou** (tuntud ka kui **Voúla Patoulídou**; kreeka keeles Παρασκευή "Βούλα" Πατουλίδου; sündinud 29. märtsil 1965 Tripótamoses) on endine Kreeka kergejõustiklane.

1992. aasta suveolümpiamängudel Barcelonas tuli ta 100 meetri tõkkejooksus üllatuslikult olümpiavõitjaks. Suurfavoriidiks olnud ameeriklanna Gail Devers komistas liidrikohal olles viimase tõkke otsa. Patoulídoust sai Kreeka esimene naisolümpiavõitja. Ühtlasi tõi Patoulídou Kreekale kergejõustikus alles kolmanda olümpiakulla. Patoulídou tuli olümpiavõitjaks ajaga 12,64, mis püsib siiani Kreeka rekordina.

Barcelona olümpiavõit jäi Patoulídou ainsaks medaliks suurtelt tiitlivõistlustelt. Jooksualadel ei jõudnud ta vaatamata kuni 2002. aastani kestnud tippsportlase karjäärile ühelgi teisel korral isegi finaali. Aastatel 1994–1997 keskendus Patoulídou kaugushüppele ning jõudis 1996. aasta suveolümpiamängudel kaugushüppes Ateenas finaali, kus jäi kümnendaks (6.37). Medaleid võitis ta veel Vahemere mängudelt ja Balkani mängudelt.

Isiklikud rekordid
------------------

* 60 meetri jooks – 7,29 (10. veebruaril 1990 Gentis)
* 60 meetri tõkkejooks – 8,08 (4. märtsil 1990 Glasgow's)
* 100 meetri jooks – 11,27 (14. juulil 1990 Tríkalas)
* 100 meetri tõkkejooks – 12,64 (6. augustil 1992 Barcelonas) – **rahvusrekord**
* Kaugushüpe – 6,71 (4. juunil 1995 Chaniás)

Välislingid
-----------

* Paraskeví Patoulídou World Athleticsi kodulehel

| * v
* r
Naiste 100 meetri tõkkejooksu olümpiavõitjad |
| --- |
| 
1972: Annelie Ehrhardt  • 1976: Johanna Schaller • 1980: Vera Komissova • 1984: Benita Fitzgerald-Brown • 1988: Jordanka Donkova • 1992: Paraskeví Patoulídou • 1996: Ludmila Engquist • 2000: Olga Šišigina • 2004: Joanna Hayes • 2008: Dawn Harper • 2012: Sally Pearson • 2016: Brianna Rollins-McNeal • 2020: Jasmine Camacho-Quinn |
**Toila mõis** (saksa keeles *Toila*) oli rüütlimõis Jõhvi kihelkonnas Virumaal. Tänapäeval jääb kunagine mõisasüda Toila valla Valaste küla territooriumile. Toila alevik jääb 5 km ida poole.

Mõis rajati 17. sajandil.

Mõis koos selle juures asuva Toila paljandiga on andnud nime Toila kihistule.

Viited
------

1. ↑   (vaadatud 22.03.2016)
2. ↑  Toila mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris (vaadatud 22.03.2016)
3. ↑  Toila kihistu Eesti Stratigraafia Komisjoni andmebaasis (vaadatud 07.04.2018)

Välislingid
-----------

* Toila mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris

Jõhvi Mihkli kirik
Jõhvi kihelkond

**Kirik**: Jõhvi kirik  

**Mõisad**: Amula mõis | Apandiku mõis | Atsalama mõis | Dubniku mõis | Edivere mõis | Edise mõis | Ereda mõis | Illuka mõis | Järve mõis | Jõetaguse mõis | Jõhvi mõis | Jõhvi kirikumõis | Kalina mõis | Kiikla mõis | Kohtla mõis | Konju mõis | Kukruse mõis | Kurtna mõis | Mäetaguse mõis | Ohakvere mõis | Ontika mõis | Oru mõis | Paate mõis | Pagari mõis | Peeri mõis | Päite mõis | Pühajõe mõis | Rutiku mõis | Sompa mõis | Tammiku mõis | Tarakuse mõis | Toila mõis | Vaivina mõis | Voka mõis | Võhma mõis
**Gerhard Alexander Robert Plath** (13. oktoober 1897 Käina – 2. juuni 1983 Paderborn) oli Eesti vaimulik.

Lõpetas aastal 1915 Tallinna Toomkooli. Õppis aastatel 1915–1916 ja 1920–1924 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas, aastatel 1916–1917 ja 1918–1920 oli sõjaväeteenistuses. Ordineeriti 3. jaanuaril 1926 õpetajaks.

Oli aastatel 1926–1927 Peetrimõisa koguduse abiõpetaja ja 1927–1939 sama koguduse õpetaja. Töötas aastatel 1923–1939 lisaks kooliõpetajana.

Siirdus aastal 1939 Saksamaale. Oli aastatel 1940–1945 pastor Lüderitzis (praegu Łabiszyn Żnini maakonnas Kujawy-Pomorze vojevoodkonnas Poolas) ning aastatel 1941–1945 Wehrmachti juures. 1945–1953 oli sõjavangis. 1954–1956 oli ametis Bielefeldi läheduses Eckardtsheimis Betheli kiriklikus abiorganisatsioonis. 1956–1964 oli ta pastor Rietbergis (Nordrhein-Westfaleni liidumaal). Läks aastal 1964 emerituuri. Suri aastal 1983 Paderbornis.

Isiklikku
---------

Tema isa Paul Wilhelm Ernst Plath oli Käina Martini koguduse õpetaja, vend Werner Arthur Wolfgang Plath oli arst. Tema poeg Volker Plath on pastor Saksamaal.

Viited
------

1. ↑  Konrad Veem Eesti Vaba Rahvakirik Dokumentatsioon ja leksikon EVR Stockholm 1988
2. ↑  Lexikon deutschbaltischer Theologen seit 1920. Bearbeitet von Wilhelm Neander. 2 auflage 1988, bearbeitet von C. Helmut Intelmann
Gerhard Rägo
**Gerhard Johannes Rägo** (5. detsember 1892 Pindi mõis, Võrumaa – 27. juuni 1968 Tartu) oli eesti matemaatik.

Elulugu
-------

Gerhard Johannes Rägo oli viinapruuli poeg. Lõpetas 1909. aastal Tartu Reaalkooli ja 1913 Tartu Ülikooli matemaatikuna, täiendas end 1913–1914 ja 1922 Göttingeni Ülikoolis; *cand. math.* (1913, TÜ, ümber atesteeritud füüsika-matemaatikakandidaat 1945).

Oli 1914–1915 Tartu Kommertskoolis ja A. Zilova Era-Tütarlastegümnaasiumis matemaatika õpetaja, 1915–1920 Novotšerkasski Polütehnilise Instituudi matemaatika õppejõud ja 1917–1920 Doni Veterinaariainstituudis füüsika õppejõud (professor 1920). 

1920–1931 TÜ mehaanika ja rakendusmatemaatika erakorraline professor, 1931–1941 professor, 1920–1940 ka matemaatika ja mehaanika instituudi juhataja, 1936–1940 didaktilis-metoodilise seminari juhataja, 1938–1940 matemaatika-loodusteaduskonna dekaan, 1941 Tartu ülikooli rektori asetäitja, 1942–1944 Tallinna Tehnikumi õpetaja, 1944–1946 TÜ haldusprorektor, 1944–1963 teoreetilise mehaanika kateedri professor, ühtlasi 1944–1958 kateedri juhataja, 1963–1968 konsultantprofessor. 1947–1950 ka Eesti NSV TA Füüsika ja Astronoomia Instituudi sektorijuhataja ja teadusdirektor ning 1952–1956 Eesti Põllumajanduse Akadeemia kõrgema matemaatika kateedri juhataja.

Akadeemilise Matemaatika Seltsi asutajaid ja esimene esimees 1926–1927 ja 1924–1940 Eesti Matemaatika Õpetamise komisjoni esimees. Koolimatemaatika reformijaid ning uue alg- ja keskkoolide matemaatika õppekava väljatöötajaid. Koostanud õpikuid. Akadeemilise Tennisklubi esimees.

Oli tegev matemaatika õpetamise arendamisel. Töötas välja gümnaasiumiõpetajate ettevalmistuskava ning koostas vastavad õppekavad matemaatika-loodusteaduskonnale. Ta oli Tartu Ülikooli Didaktilis-Metoodilise Seminari asejuhataja (1926–1936) ning aastatel 1936–1940 selle juhataja.

Isiklikku
---------

Tema abikaasa oli keemik Natalie Rägo. Gerhard Rägo oli Kaljo Rägo isa, Lembit Rägo vanaisa.

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkond: matemaatika õpetamise metoodika ja matemaatika ajalugu.

Teoseid
-------

* Matemaatika tööraamat keskkoolile. I–V. Tartu, 1928–30
* Matemaatika õpetajaile. Tartu, 1935
* Kõrgem matemaatika. I, II. 1948, 4 1963.

Vaata ka
--------

* Gerhard Rägo nimeline mälestusmedal

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

Kirjandus
---------

* EE 8, 263
* EE 14, 443
* Tartu Riikliku Ülikooli õppe-teaduskoosseisu biobibliograafia nimestik 1944–1980. Trt, 1987, 27
* Prinits, O. Prof. Gerhard Rägo mälestades. // Matemaatika ja kaasaeg 16 (1969) 2, 164–168.
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
Gerhard Pärli
**Gerhard Pärli** (kuni 1935 **Gerhard Perli**, 14. detsember 1889 Kavastu vald, Tartumaa – 3. veebruar 1956 Siedlinghausen, Põhja-Rein-Vestfaal, Lääne-Saksamaa) oli eesti vaimulik.

Õppis kohalikus vallakoolis, Tartu linnakoolis, Hugo Treffneri ja Aleksandri gümnaasiumis. Tartu Ülikoolis õppis ta aastatel 1912–1918 ja 1920–1923 usuteadust, lõpetas cand. theol. astmega (Ristiusu ja Buddhausu põhimõtted võrreldud ja eetiliselt hinnatud). Fraternitas Estica vilistlane. Prooviaastal oli ta Tartu Pauluse koguduses Arnold Habichti juures. Ordineeriti 12. oktoobril 1924 õpetajaks.

Osales Esimeses maailmasõjas ja Vabadussõjas.

Oli aastatel 1925–1939 Paide Püha Risti- ja Anna koguduse õpetaja, lisaks oli ta aastatel 1935–1939 Järva praostkonna praost ja 1930–1939 Paide linnapea. 

Ta osales poliitilises elus, valiti Paide linnavolikogusse. Aastatel 1930–1939 oli ta Paide linnapea (kuulus Isamaaliitu). 1936. aastal seati ta üles Rahvuskogu liikme kandidaadiks, kuid võttis oma kandidatuuri tagasi Johan Pitka kasuks.

Lahkus aastal 1939 Saksamaale.

Isiklikku
---------

Gerhard Pärli vennad olid arstiteadlane Harald Perli ja diplomaat Edgar Pärli.

Pärli abiellus aastal 1920 Mary-Anna Steinbergiga, neli aastat hiljem sündis poeg. Aastal 1933 abikaasa suri, uuesti abiellus ta aastal 1936 abikaasa õe Elfriedega. Kuigi Pärli kodune keel oli saksa keel (abikaasa oli sakslanna), ei takistanud see aastal 1939 Päevalehel teda nimetamast rahvuselt puhastverd eestlaseks.

Viited
------

1. ↑  Konrad Veem Eesti Vaba Rahvakirik Dokumentatsioon ja leksikon EVR Stockholm 1988

Välislingid
-----------

* *Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944*
* Rita Puidet. "Rahvuselt puhastverd eestlane – Gerhard Pärli". Eesti Kirik, 22. detsember 2009
**Gerhard Huyn van Amstenrade** (ka **Gert Huyn von Amstenrad**; Gerdt (Gerd, Gert) Huyn (Huin, Hüin, Huen, Hune, Hüne) van (von) Anstenraedt (Anstenraidt, Anstenradt, Anstenrade, Amstenraedt, Amstenraide); surnud enne 1564 Tallinnas) oli Liivi ordu liige ja viimane Rakvere foogt.

Gerhardi vanemad olid arvatavasti Gerhard Huyn von Amstenraide zu Geleen ja Agnes von Printhagen. Ta pärines Geleenist Aacheni lähedalt. Tema suguvõsa oli piirkonnas üks mõjukamaid.

1536. aastal sai Amstenraide Rakvere foogtiks ja oli seda kuni Liivi sõjani. 1558. aasta sügisel langes Rakvere ordulinnus venelaste kätte, kuid Amstenraide siirdus Tallinna ja jätkas vähemalt sümboolselt Rakvere foogti ametikoha täitmist. Ka pärast seda, kui Tallinn ja Põhja-Eesti vandusid 1561. aastal truudust Rootsile, jäi ta Tallinna elama, kus suri enne 1564. aastat.

2. mail 1555 ostis ta Joachim Priori (Jochim Prior, Jochym Pryer) Rahkla mõisa (Rachküll) ja külad.

Vaata ka
--------

* Huyn (nl) aadlisuguvõsa
* Amstenrade loss (nl; Amstenrade, Limburgi provints (Holland))

Viited
------

1. ↑  Allgemeine Encyclopädie der Wissenschaften und Künste, Section 2 H-N, Theil 12 Hum-Hypexodon, bearbeitet J. S. Ersch und J. G. Gruber, Leipzig: Brockhaus 1834, lk. 279
2. ↑  AIS otsing: 1, 2
3. ↑  Jochim Prior verkauft dem **Gerdt Huin van Anstenraedt**, DO. -Vogt zu Wesenberg seinen Hof zu Rachküll mit allen Gütern, den 2. Mai 1555, Arhivaal: EAA.2069.2.752

Kirjandus
---------

* *Ritterbrüder im livländischen Zweig des Deutschen Ordens*. Köln: Böhlau, 1993. Nr. 454 (lk 357–358).
* C. Schirren: *Quellen zur Geschichte des Untergangs livländischer Selbständigkeit*. Reval : F. Kluge 1862 (lk. 52, 54, 88, 89, 90, 91, 94, 95, 138, 189, 191, 202, 204, 228) archive.org


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Ludolf Lappe von der Ruhr** | **Rakvere foogt**1536–1558/1559/1561 | Järgnev**puudus**

 |
Parun **Gerhard Rudolf Ernst von Nolcken** (517. jaanuar 1876 Kuressaare, Saaremaa, Liivimaa – 22. veebruar/7. märts 1913 Kuressaare ) oli Võhksa mõisaomanik ja Kuressaare linnapea aastatel 1906–1913.

Gerhard Rudolf Ernst von Nolcken sündis 1876. aastal Kuressaares kohtuametniku hilisema linnapea Ernst von Nolckeni ja Ida (sünd. von Toll) pojana. 

G. R. E. von Nolcken lõpetas Kuressaare gümnaasiumi, õppis Moskva ülikoolis ja aastail 1895 – 1899 ka Tartu Ülikooli ajaloo - keeleteaduskonnas, mida aga ei lõpetanud. 

G. R. E. von Nolcken oli Võhksa mõisa omanik, Saaremaa aadlikonvendi saadik, aurahukohtunik. 

G. R. E. von Nolcken oli Kuressaare linnapea 23. märtsist 1906. aastal kuni 22. veebruarini 1913. aastal, mil ta Kuressaares mõrvati.

Gerhard Rudolf Ernst von Nolcken mõrvati vkj 22. jaanuari / 4. veebruari 1913. aasta öösel Kuressaares tänaval koos noorema venna, ülemtalurahvakohtunik Wolfgang von Nolckeniga. Vennad tulid öösel klubist, kui neid rünnati ja tulistati. Kurjategijad põgenesid, Nolckenite surnukehad leidis hommikune voorimees.

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Konrad von Sengbusch** | **Kuressaare linnapea**1906–1913 | Järgnev**Bernhard Georg Behm** |

Vaata ka
--------

* Kuressaare linnapeade loend

Viited
------

1. ↑  "Ajaleheartikkel sündmustest Kuressaares". *Digar, "Ajaleht" nr 7 (Tallinn 1913-1914), 26. veebruar 1913*.

Välislingid
-----------

* Väljavõte Saaremaa rüütelkonna genealoogilisest käsiraamatust
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel on endisest liidukantslerist, sotsiaaldemokraadist; kunagise kristlikust demokraadist poliitiku kohta vaata artiklit Gerhard Schröder (CDU)* |

---

**Gerhard** Fritz Kurt **Schröder** (sündinud 7. aprillil 1944) on Saksamaa poliitik, kes oli 27. oktoobrist 1998 kuni 22. novembrini 2005 Saksamaa valitsusjuht (liidukantsler). 

Ta alustas poliitikukarjääri 1980. aastal, kui ta valiti Liidupäeva liikmeks. Liidupäevas oli ta kuni 1986. aastani. 1990. aastal valiti ta Alam-Saksi liidumaa ministerpresidendiks. Ministerpresident oli ta uuesti ka 1. novembrist 1997 kuni kantsleriks saamiseni 27. oktoobril 1998 Saksamaa parlamendi ülemkoja – Liidunõukogu esimees. 

Ta kuulub vasaktsentristliku Saksamaa Sotsiaaldemokraatlikku Parteisse (SPD) ja oli 1998–2004 selle esimees. Enne poliitikuks hakkamist oli ta edukas advokaat.

Gerhard Schröder (2003)
Ta moodustas kaks punarohelist koalitsioonivalitsust Saksamaa Rohelise Parteiga. Tema esimene valitsus kestis 22. oktoobrini 2002. Valitsus jätkas tööd pärast 2002. aasta parlamendivalimistel saadud teistkordset parlamendienamust.

2005. aasta Bundestagi valimistel oli Schröder Saksa sotsiaaldemokraatide kandidaat liidukantsleri kohale. SPD langes valimistel napilt teisele kohale ja pärast koalitsiooniläbirääkimisi CDU/CSU-ga taandus Schröder Saksamaa poliitikast.

Schröder on Põhja-Euroopa gaasijuhet rajava konsortsiumi North European Gas Pipeline Company nõukogu esimees.

Tema lähedane seotus Venemaa valitsusega on tekitanud hulga küsimusi tema tegevuse osas.

Tunnustus
---------

* 1999 – Saksamaa Liitvabariigi teeneteorden
* 2000 – Maarjamaa Risti I klassi teenetemärk
* 2008 – valiti Venemaa Teaduste Akadeemia välisliikmeks (rahvusvaheliste suhete sektsioon)

Isiklikku
---------

Gerhard Schröder on olnud viis korda abielus. Tema abikaasad on olnud 

* Eva Schubach (1968–1972),
* Anne Taschenmacher (1972–1984),
* Hiltrud Hampel (1984–1997),
* Doris Köpf (1997–2018),
* Kim So-yeon (alates 2018).

Pärast neljandat abiellumist sai Schröder hüüdnime Audi-mees (Audi sümboliks on 4 ühesuurust rõngast) ja Sõrmuste Isand.

Köpfil on tütar eelmisest abielust teleajakirjanikuga. 2004. aasta juulis adopteerisid Schröder ja Köpf Peterburist pärit tüdruku Viktoria. 2006. aastal adopteerisid nad Peterburist pärit poisi Gregori.

Schröder peab end Saksamaa Evangeelse Luterliku kiriku liikmeks, kuid ta ei ole religioosne. Näiteks kui ta 1998. aastal esimest korda kantsleriametisse vannutati, ei lisanud ta vande lõppu fraasi "So wahr mir Gott hilfe" ("Aidaku mind jumal"). Ta on sügavalt religioosset endist USA presidenti George Bush nooremat süüdistanud "häälte kuulmises".

Viited
------

1. ↑  "Saksa rahandusminister kaalub Schröderi riikliku rahastuseta jätmist" ERR, 30. aprill 2022

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Gerhard Schröder** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Helmut Kohl** | **Saksamaa liidukantsler**27. oktoober 1998 – 22. november 2005 | Järgnev**Angela Merkel** |
Lukáš Sedlák 2016. aastal Lake Erie Monstersis mängimas
**Lukáš Sedlák** (sündinud 25. veebruaril 1993 České Budějovices) on Tšehhi jäähokimängija, kes mängib keskründajana Tšehhi kõrgliigaklubis HC Pardubice.

2011. aastal valis Columbus Blue Jackets ta NHL-i *draft* '​is 158. valikuna.

Aastatel 2011–2013 mängis ta Quebec Major Junior Hockey League'i klubis Chicoutimi Saguenéens. Seejärel mängis ta kaks hooaega American Hockey League'i (AHL) klubis Springfield Falcons. Hooajal 2015–16 mängis ta AHL-is Lake Erie Monsters, kellega võitis 2016. aastal Calder Cup'i.

Blue Jacketsi meeskonda jõudis Sedlák lõpuks hooajal 2016/17. Ta mängis Blue Jacketsis kolm hooaega. Tema kõige edukam oli esimene hooaeg, mil ta lõi liigas seitse väravat ja andis kuus väravasöötu.

2019. aasta mais sõlmis Sedlák kaheaastase lepingu KHL-i klubiga Tšeljabinski Traktor. Hooajal 2019–20 lõi ta liigas 23 väravat ja andis 17 väravasöötu.

2022. aasta mais liitus ta Tšehhi kõrgliigaklubiga HC Pardubice.

Tšehhi jäähokikoondise koosseisus osales Sedlák 2022. aasta taliolümpiamängudel.

Välislingid
-----------

* Lukáš Sedlák KHL.ru lehel
* Lukáš Sedlák NHL.com lehel
* Lukáš Sedlák hockeydb.com lehel
Mäed Liibüa kõrbes, 2005
**Liibüa kõrb** (araabia الصحراء الليبية) on kõrb Aafrikas, osa Saharast.

Pinnamood
---------

Liibüa kõrbes asuvad Uveinati mäed. Ülejäänud osas on ta tasandik, kus asub madalaid astanguid ja nõgusid. Esineb ulatuslike liivakõrbeid.

Sademed, niiskus
----------------

Liibüa kõrbes sajab vähe vihma. Seal sajab 100–180 mm aastas talviste vihmadena. Talviseid vihmu esineb ka rannikust kaugemal, kuid harva. Ka esineb Liibüa kõrbes mõnikord mussoonvihmu suvel. Aga oaasides ja Niiluse orus, kus sademeid mõõdetakse, on keskmine sademete hulk reeglina 1–10 mm aastas.

Väheste sademete ning tasase reljeefi tõttu on Liibüa kõrbes vähe jõgesid. Erandiks on jällegi Vahemere rannik. Seal asub mõne kilomeetri kaugusel rannikust madal astang. Kuna seal sajab talvel 50–150 mm vihma, suures osas paduvihma, leidub seal jõgesid, kus vihma ajal ka vett voolab. Niiluse vasakkaldal leidub küll ka orge, näiteks Kuningate org, aga sademete vähesuse tõttu voolab seal harva vett.

Taimestik, oaasid
-----------------

Liibüa kõrbes on vähe taimi, peamiselt nõgudes. Ka loomi elab vähe, siiski jätavad nad liivale jälgi.

Liibüa kõrbes esineb põhjavett. Kohati imbub see allikate ja kaevude kaudu maapinnale. Nii asub kõrbes nõgude ahelik, kus paiknevad Kharjah, Dākhilah, Baḩarīyah ja Farāfirah oaas, ka asuvad kõrbes Sīwah’ oaas, Al-Kufrah oaas ja Wādī an-Naţrūn. Seevastu Qaţţārah nõos on vesi soolane, mistõttu seal on vaid soolakuid ja soid.

Varem on Liibüa kõrbes olnud niiskem kliima, kasvanud rohkem taimi ja elanud rohkem inimesi. Kuid rikkalikku vihma pole olnud ei holotseenis ega pleistotseenis. Näib, et varases holotseenis oli niiskem periood, mil kõrbes sadanud vihm moodustas järvi paljudes Liibüa kõrbe piirkondades, kuid sellest ei piisanud, et järved oleks üle ajanud ja jõgede kaudu Vahemerre või Niilusesse äravoolu omanud. Vanad jõesängid on liiva täis tuisanud ja seal pole miljoneid aastaid läbivoolu olnud. On oletatud, et varaholotseenis võis Liibüa kõrbes sadada 100–200 mm aastas. Igatahes Niiluse vasakpoolsetes lisajõgedes voolas vett hiljemalt Neljanda Dünastia ajal: see uhtus ära püramiidiehitajate hooneid. Ka kahjustas vihm tollal põletamata savist hooneid, neid läbi leotades, mida tänapäeva kliimas ei juhtu. Näib aga, et Keskmise Riigi ajast peale on Liibüa kõrbes olnud tänapäevasega sarnane kliima. Vaid oaasides on vett vähemaks jäänud, kuna põhjavesi on ära voolanud ja ära kulunud.
**Harilik vesineitsik** (*Calopteryx virgo* ehk *Agrion virgo*) on vesineitsiklaste sugukonda vesineitsiku perekonda kuuluv kiil. 

Isased vesineitsikud on ereda metalliläikelise sinakasrohelise keha ja süsimustade tiibadega. Tiivaservad on pruunikasmustad. Noortel isenditel on sageli palju kahvatumad, pruunid tiivad. Silmad on sinakasrohelised.

Harilik vesineitsik elab Euroopas, Lõuna-Siberis ja Kaug-Idas, samuti Mongoolias, Kirde-Hiinas, Koreas ja Jaapanis rikkaliku taimestikuga vooluveekogu kaldal. Levila põhjapiir langeb kokku juuli 13 °C isotermiga. Seetõttu ulatub nende levila Pürenee poolsaarelt ja Baleaaridelt kuni Põhja-Jäämereni. Mägedes kohtab neid kuni 1000 m kõrgusel, aga soojema kliimaga paikades, näiteks Alpides, võivad nad tõusta kuni 1200 m kõrgusele.

*Calopteryx virgo meridionalis*
Emastel on metalliläikeline roheline keha. Nende tiivad on varajases valmikujärgus värvitud, hiljem pruunikad ja vikerkaareläikelised, valge tiivatäpiga, mis asub tiiva tipus. Tagakeha ots on pronksikarva.

Mõlemast soost vesineitsikud on ühesuurused. Nende keha on kuni 5 cm pikk, tiibade siruulatus on 7 cm. Nad lendavad aeglaselt ja peatuvad sageli taimedel või muudel objektidel. Nende lendamist saab näha aprillist oktoobrini. Valmik elab kõigest 40–50 päeva ja seejärel sureb.

Isastel on kindel territoorium. See hõlmab vooluveekogu 20–100 m pikkuse lõigu ja on väga väike, kui võrrelda sellega, et vesineitsikut on jälgitud ühe päeva jooksul 4 km maha lendamas. Lennuaeg on tavaliselt kell 7–9 hommikul. Nad istuvad mõnel jõeäärsel puul või kõrgemal taimel ja varitsevad putukaid, kes sealt mööda lendavad. Pärast putuka tabamist ja ärasöömist tulevad nad harilikult sellelesamale varitsuspaigale tagasi.

Isaseid kohtab sageli veekogust üsna kaugel. Emased tulevad veekogu äärde üldse ainult munemiseks.

Emane muneb kuni 300 muna ja paigutab need veetaimedele või veekogu lähedal olevatele taimedele, sageli tulikalistele. Kahe nädala pärast kooruvad vastsed. Need on pulgakujulised ja pikkade jalgadega, 4 mm pikad ja kaaluvad 4 mg. Oma kaks esimest eluaastat arenevad nad veealustel objektidel, eriti taimedel ja nende jäänustel. Hingamiseks on neil keha lõpul sulekujulised lõpused. Nad talvituvad tavaliselt mudas.

Levik Eestis
------------

Harilik vesineitsik on Eestis tavaline liik jõgede ääres. Sarnane, sama perekonna teine Eestis esinev liik vööt-vesineitsik (*Calopteryx splendens*) on Eestis vähem arvukas.

Välislingid
-----------

* Harilik vesineitsik andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes
**Pikalehine huulhein** (*Drosera anglica*) on huulheinaliste sugukonda huulheina perekonda kuuluv putuktoiduline õistaim. 

Esimesena kirjeldas Linnaeus huulheinaliiki *D. longifolia*. 1778 avastas William Hudson, et selle nime alla on ühendatud kaks liiki, mis tuleks eraldada (teine liik oli vahelmine huulhein). Linnaeuse antud nime kasutati siiski veel tükk aega edasi, kuni segaduste vältimiseks see 1999. aastal lõpuks keelati.

Arvatakse, et taim on *D. rotundifolia* ja *D. linearis'*e hübriid. See tähendab, et nende kahe liigi vaheline tavaliselt viljatu hübriid kahekordistas oma kromosoomistiku, muutus sigimisvõimeliseks ja stabiliseerus uue liigi, pikalehise huulheinana. Kummalgi lähteliigil on 20 kromosoomi, pikalehisel huulheinal 40. Pikalehine huulhein annab omakorda hübriide teiste huulheintega, aga need kõik on viljatud.

Nagu teisedki selle perekonna liigid, kasvab pikalehine huulhein põhjaparasvöötmes, kuid teda leidub ka Jaapanis, Hawaii saartel jne. Taim eelistab kasvada soostunud pinnases, näiteks madalsoos. Mägedes kasvab ta kuni 2 km kõrguseni.

Huulheinte juurestik ulatub kõigest mõne sentimeetri sügavusele. Juuri kasutatakse vaid kinnitumiseks ja vee hankimiseks. Lämmastikku on huulheinte tüüpilistes kasvukohtades vähe ja sellepärast pakub loomade söömine taimele täiendava võimaluse lämmastikku hankida.

Nagu kõigil huulheinadel, katavad pikalehiselgi huulheinal lehelaba varre otsas olevat kleepuvad näärmed, mida taim kasutab väikeste lülijalgsete, peamiselt putukate ligimeelitamiseks, kinnipüüdmiseks ja seedimiseks. Selleks eritavad näärmed magusat lõhna ja lima, mille külge saak kinni jääb. Enamiku saagist moodustavad väikesed putukad, näiteks kärbsed, ent ka väikesed liblikad, taolistiivalised ja isegi kiilid võivad huulheina saagiks langeda.

Taime kokkupuutele saagiga järgneb tigmotroopiline ehk puutetundlik reaktsioon, millega näärmekarvad suunduvad saagi poole. Ühtlasi suureneb näärmete limaeritus. See reaktsioon toimub mõne minuti jooksul ja on tugevam siis, kui saak end liigutab. Pikalehine huulhein on võimeline enamakski, nimelt suudab ta lehe keerata ümber saagi, et suurendada oma kokkupuutepinda saagiga, aga see kestab tunde või eriti suure saagi korral isegi päevi. Saakloom sureb kas kurnatusse või lämbub sellepärast, et lima ummistab tema trahheed. Lõpuks, kui saakloom on ära seeditud, keerdub leht lahti ja järele jääb üksnes saaklooma välisskelett.

Pikalehisel huulheinal on talvel puhkeperiood. Ta talvitub pungadena, mis koosnevad tihedalt kokku keerdunud ja isegi sõlmunud lehtedest. Kevadel kerivad lehed end pungast jälle lahti.

Välislingid
-----------

* Pikalehine huulhein andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes
**Heino Kallaste** (sünninimega Heino Petrov; 12. detsember 1924 Koonu – 30. september 1991 Tallinn) oli Vinni näidissovhoostehnikumi direktor aastatel 1959–1987. 

Heino Kallaste, toonase nimega Petrov, astus 1941. aastal vabatahtlikult hävituspataljoni, kuhu ta läks Väike-Maarjast juba 17-aastase koolipoisina. 
Oli alates 1945. aastast NLKP liige. 27. juulist 1942 kuni 1946 teenis ta Punaarmees, osales Suures Isamaasõjas: Kalininis, Leningradis, Teisel Balti rindel, laskurrühma komandör (Uljanovski oblastis). Ta on lõpetanud Eestimaa Kommunistliku Partei Keskkomitee juures parteikooli (1950), NLKP Keskkomitee juures asuva Kõrgema Hariduskooli (1957), Eesti Põllumajandusakadeemia (1969). 

Rakvere MTS-i poliitikaosakonna juhataja asetäitja (1950–1951), Väike-Maarja piirkonna täitevkomitee esimees (1951–1952, 1953–1955 ja 1957–1959). Õitsengu kolhoosi esimees (1955-1957). 

1970. aastal oli NSVL Ülemnõukogu (Rahvuste Nõukogu) saadik Eesti NSV VIII lõunapoolsest valimisringkonnast nr 473. Samuti NLKP XXIII kongressi delegaat. 

Kallaste verised teod ei piirdu vaid sõjaajaga. Tema hingel on ühe poisi mõrv. Purjus peaga haaranud ta kolleegi relvakapist revolvri ja tulistanud ulakust teinud noormehe selga. Kallaste kui tuntud partei- ja sovhoosijuht pesti sellest mõrvast puhtaks ja kaasosaline sai kogu koorma enda kraesse. Ametliku versiooni järgi tulistas kohalik katlakütja noormeest selga ja too jooksis verest tühjaks.

Heino Kallaste määrati Vinni Näidissovhoostehnikumi direktoriks 13. mail 1959. 

1980. aastal andis ta välja brošüüri, mis tutvustas Tööpunalipu ordeniga NLKP XXV kongressi nimelist Vinni Näidissovhoostehnikumi / Ордена Трудового Красного Знамени Винниский опорно-показательный совхоз-техникум имени XXV сьезда КПСС.

Tunnustus
---------

* Sotsialistliku töö kangelane (1965).
* Kaks Lenini ordenit
* Oktoobrirevolutsiooni orden
* Isamaasõja II järgu orden
* Punatähe orden
* Tööpunalipu orden
* Austuse märk
* Rahvamajanduse Saavutuste Näituse medalid (kaks kuldmedalit ja üks hõbemedal)
* 2016. aastal püstitati talle Vinnis ausammas

Viited
------





1. 1 2  Anti Poolamets (28. juuli 2016). "Kas ajaloomälu on tönts?". *Virumaa-Teataja*.
2. ↑  "Heino Kallaste nimi mälestuskivil kiskus lahti vanad haavad". *Virumaa-Teataja*. 13. august 2016.
3. ↑  Märt Ots (25. september 2015). "Vabariigi kunagise suurima sovhoosi auks lüüakse järgmisel nädalal tantsu". *Virumaa-Teataja*.