Lepingu lehekülg koos Ameerika Ühendriikide riigisekretäri Dean Acheson'i allkirjaga
**Põhja-Atlandi leping** (ehk Washingtoni leping) on 1949. aasta 4. aprillil Washingtonis allkirjastatud leping, millega loodi NATO ehk Põhja-Atlandi Lepingu Organisatsioon. Leping jõustus sama aasta 24. augustil.

Taust
-----

Lepingu teksti koostas Theodore Achilles'i juhitud komitee Washingtonis toimunud kõneluste käigus. Varasemaid salajasi kõnelusi peeti Pentagonis vahemikus 22. märtsist kuni 1. aprillini 1948 ning Achilles'i sõnade järgi olid teksti koostamisel eeskujuks Rio leping ja selleks ajaks veel allkirjastamata Brüsseli leping. Tema sõnade järgi oli üks lepingu olulisemaid autoreid John D. Hickerson.

Lepingu loomisel peeti silmas Nõukogude Liidu võimalikku relvastatud rünnakut Lääne-Euroopale, kuid külma sõja ajal ei rakendatud lepingu ühiskaitse klauslit kordagi. Õieti rakendati seda esimest korda aastal 2001, vastusena 11. septembri terrorirünnakutele.

Algsed liikmed
--------------

Esimesed kaksteist riiki, kes allkirjastasid lepingu ja said NATO asutajariikideks, olid:

NATO liikmesriikide kronoloogia

|  |  |
| --- | --- |
| * Ameerika Ühendriigid Ameerika Ühendriigid
* Belgia Belgia
* Holland Holland
* Island Island
* Itaalia Itaalia
* Kanada
 | * Luksemburg Luksemburg
* Norra Norra
* Portugal Portugal
* Prantsusmaa Prantsusmaa
* Suurbritannia Suurbritannia
* Taani Taani
 |

Allkirjastamine
---------------

Riikide juhid või nende täieõiguslikud esindajad, kes lepingule Washingtonis alla kirjutasid:

* Ameerika Ühendriigid Ameerika Ühendriigid – riigisekretär Dean Acheson
* Belgia Belgia – pea- ja välisminister Paul-Henri Spaak ning saadik parun Robert Silvercruys
* Holland Holland – välisminister Dirk Stikker ja saadik Eelco van Kleffens
* Island Island – välisminister Bjarni Benediktsson ja saadik Thor Thors
* Itaalia Itaalia – välisminister Carlo Sforza ja saadik Alberto Tarchiani
* Kanada – välisasjade riigisekretär Lester B. Pearson ja saadik Humphrey Hume Wrong
* Luksemburg Luksemburg – välisminister Joseph Bech ja saadik Hugues Le Gallais
* Norra Norra – välisminister Halvard M. Lange ja saadik Wilhelm von Munthe af Morgenstierne
* Portugal Portugal – välisminister José Caeiro da Mata ja saadik Pedro Teotónio Pereira
* Prantsusmaa Prantsusmaa – välisminister Robert Schuman ja saadik Henri Bonnet
* Suurbritannia Suurbritannia – välisasjade sekretär Ernest Bevin ja saadik parun Oliver Franks
* Taani Taani – välisminister Gustav Rasmussen ja saadik Henrik de Kauffmann

Hiljem liitunud riigid
----------------------

Aastate jooksul on esialgsele 12 liikmesriigile lisandunud järgmised 18 riiki (sulgudes liitumise aasta):

|  |  |
| --- | --- |
| * Kreeka Kreeka (1952)
* Türgi Türgi (1952)
* Lääne-Saksamaa Lääne-Saksamaa (1955)\*
* Hispaania Hispaania (1982)
* Poola Poola (1999)
* Tšehhi Tšehhi Vabariik (1999)
* Ungari Ungari (1999)
* Bulgaaria Bulgaaria (2004)
* Eesti Eesti (2004)
 | * Leedu Leedu (2004)
* Läti Läti (2004)
* Rumeenia Rumeenia (2004)
* Slovakkia Slovakkia (2004)
* Sloveenia Sloveenia (2004)
* Albaania Albaania (2009)
* Horvaatia Horvaatia (2009)
* Montenegro Montenegro (2017)
* Põhja-Makedoonia Põhja-Makedoonia (2020)
 |

\*Kui Saksamaa taasühines aastal 1990, sai riik tervikuna NATO liikmeks.

2008. aasta aprilli tippkohtumisel kutsuti Horvaatiat ja Albaaniat ametlikult NATO liikmeks. Mõlemad riigid allkirjastasid lepingu ning liitusid organisatsiooniga ametlikult 2009. aasta 1. aprillil.

Artikkel 4
----------

Leping sisaldab ka artiklit, mis ei käivita sõjalist sekkumist, vaid konsultatsioone sõjalistes küsimustes. Seda on Türgi poolt ellu kutsutud kolm korda: kord 2003. aastal seoses Iraagi sõjaga, kord 2012. aasta juunis peale Türgi sõjalennuki süürlaste poolt alla tulistamist ning kord sama aasta oktoobris peale Süüria rünnakuid Türgi pihta ning türklaste vasturünnakuid.
2014. aasta märtsis kasutasid sama artiklit Läti, Leedu ja Poola vastusena kriisile Krimmis.

Artikkel 5
----------

Lepingu võtmeosa oli artikkel number viis. See kohustas igat liikmesriiki käsitama relvastatud rünnakut ühe liikmesriigi vastu kui rünnakut kõigi riikide vastu. Seda artiklit on NATO ajaloos kasutatud vaid korra: Ameerika Ühendriikide poolt peale 2001. aasta septembris toimunud terroriakte.

Ratifitseerimine Ameerika Ühendriikides
---------------------------------------

Ameerika Ühendriikides ratifitseeris lepingu senat. 1949. aasta 21. juulil toimunud ratifitseerimine sai 82 poolt- ja 13 vastuhäält.

Vaata ka
--------

* NATO
* Põhja-Atlandi Nõukogu
* Varssavi pakt

Viited
------

1. ↑  "Oral History Interview with Theodore Achilles" (inglise). Vaadatud 12.03.2014.
2. ↑  Bevans, Charles Irving (1968). "North Atlantic Treaty". *"Treaties and other international agreements of the United States of America 1776-1949"*. Kd Volume 4, Multilateral 1946-1949. Washington, D.C.: Department of State. Lk 831. LCCN 70600742. OCLC 6940. Vaadatud 01.05.2013. `{{cite book}}`: parameetris `|volume=` on üleliigne tekst (juhend)
3. ↑  "The consultation process and Article 4". *NATO.int*. 04.03.2014. Vaadatud 04.03.2014.
4. ↑  "UNSC, EU, NATO to hold urgent meetings over Ukraine". 01.03.2014. Vaadatud 06.03.2014. Turkishpress.com
5. ↑  Ford, Matt (01.03.2014). "Russia's Seizure of Crimea Is Making Former Soviet States Nervous". *The Atlantic*. Vaadatud 04.03.2014.
6. ↑  Baker, Peter (03.03.2014). "Top Russians Face Sanctions by U.S. for Crimea Crisis". *The New York Times*. Vaadatud 04.03.2014.

Välislingid
-----------

* Põhja-Atlandi lepingu tekst (eesti keeles)