recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Dag Hartelius
**Dag Hartelius** (sündinud 8. novembril 1955 Härnösandis) on Rootsi diplomaat. Ta oli aastatel 2003–2008 Rootsi suursaadik Eestis.

Hartelius oli 1986–1987 Rootsi konsul Leningradis, seejärel 1987–1989 Rootsi saatkonna esimene sekretär NSV Liidus Moskvas ja 1989–1991 Rootsi saatkonna esimene sekretär Saksamaal Berliinis. 1991–1994 oli ta Rootsi välisministeeriumi Kesk- ja Ida-Euroopa osakonna direktori asetäitja. 1994–1997 oli ta Rootsi saatkonna poliitikaosakonna nõunik Londonis. 1997–1999 oli ta New Yorgis asuva Euroopa julgeolekuga tegeleva instituudi EastWest Institute asepresident. Seejärel naasis ta Rootsi välisministeeriumi Kesk- ja Ida-Euroopa osakonna direktori kohale, kus töötas 4 aastat. 2003–2008 oli ta Rootsi suursaadik Eestis ja 2008–2010 Rootsi suursaadik Poolas. Aastatel 2010–2013 oli Dag Hartelius Rootsi alaline esindaja Euroopa Liidu juures Brüsselis. Alates novembrist 2013 on ta Rootsi signaalluureagentuuri Försvarets Radioanstalt peadirektor.

Tunnustus
---------

* 2008 Maarjamaa Risti I klassi teenetemärk
* 2008 Johan Skytte medal
* 2009 Eesti Kaubandus-Tööstuskoja I klassi aumärk

Isiklikku
---------

Hartelius on abielus. Tal on 3 poega.

Dag Hartelius osales 2007. aastal Kanal 2 saates "Tantsud tähtedega", kus tema partner oli Kristina Tennokese. Ta jõudis viiendale kohale.

Viited
------

1. ↑  Dag Hartelius hakkab juhtima Rootsi luureagentuuri
2. ↑  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 859
3. ↑  "Johan Skytte medali kavalerid". Vaadatud 3.12.2022.
4. ↑  "Kes? Mis? Kus?" 2008, lk. 430

Välislingid
-----------

* Rootsi suursaadik liitub Kanal 2 tantsusaatega
* Dag Hartelius: vene keel sillutas tantsiva suursaadiku tee Eestisse
* Dag uskumatu mõmmik, Arter, 10. november 2007
* Dag Hartelius: Eesti oli nagu hea sõpruskond, Maaleht, 10. juuli 2008
* Argo Ideon. Poola õnnetuse sümboolsus on võrreldav Estonia huku omaga, Postimees, 13. aprill 2010
* Dag Hartelius, miks te meie järele luurate? Eesti Ekspress, 19. detsember 2013
**Dagmar Mattiisen** (sündinud 8. juulil 1959 Pärnus) on Eesti naiskodukaitsja ja poliitik.

2004. aastal kaitses Mattiisen Akadeemias Nord magistrikraadi väitekirjaga "Eesti totaalkaitsesüsteemi tsiviilaspekt" (juhendaja Raivo Palmaru).

Aastatel 1992–2005 oli Dagmar Mattiisen Naiskodukaitse esinaine. 

2005–2007 kuulus Mattiisen Isamaa ja Res Publica Liitu, 2007–2011 Erakonda Eestimaa Rohelised. Kui ta astus Eestimaa Rohelistesse, ei olnud IRL veel tema lahkumisavaldust äriregistrile edastanud, seetõttu nimetas Äripäev teda 2007. aasta mais ilmunud topeltparteilaste loetelus.

Riigikogu valimistel 4. märtsil 2007 kogus ta Tartu ja Jõgeva maakonnas 916 häält.

Dagmar Mattiisen oli Erakonna Eestimaa Rohelised peasekretär aastal 2007. Ta valiti erakonna juhatusse 21. novembril 2009 Raplas toimunud üldkogul, aastani 2010 oli ta erakonna eestkõneleja. Aastal 2011 lahkus ta erakonnast. 

2011. aasta Riigikogu valimistel kandideeris ta Rahvaliidu nimekirjas Tartu ja Jõgeva maakonnas. Ta sai 27 valija hääle.

Tunnustus
---------

* 2005 – Valgetähe IV klassi teenetemärk

Viited
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  Riigikogu valimine. 4. märts 2007, Vabariigi Valimiskomisjoni koduleht. (Vaadatud 19. aprillil 2010.)
4. ↑  Roheliste endine peasekretär kandideerib Rahvaliidu nimekirjas
5. ↑

Välislingid
-----------

* Roheliste erakonna peasekretär on Dagmar Mattiisen. EPL, 11. mai 2007.
* Roheliste uus peasekretär on Dagmar Mattiisen. Eestimaa Rohelised, pressiteade 11. mai 2007.
* Ott Heinapuu. Mattiisen ja Jalakas: roheline erakond inimlikumaks ja rohelisemaks. Eesti Päevaleht Online, 22. november 2009.
**Svetlana Ivnitskaja** (14. detsember 1956 Petserimaa – 2. september 2017 Tallinn) oli Eesti kodanik, kes kandideeris mitmetel valimistel üksikkandidaadina.

Ivnitskaja alustas õpinguid Viljandis, hiljem õppis Tallinna 2. tehnikakoolis. Ta on töötanud telefonirikete dispetšerina.

Ta kandideeris 2011. aasta Riigikogu valimistel üksikkandidaadina ning sai 16 häält. Varasematel 2007. aasta Riigikogu valimistel kogus Ivnitskaja üksikkandidaadina 27 häält. 1996. aasta presidendivalimistel soovis ta samuti osaleda, kuid teda ei registreeritud kandidaadiks.

Ivnitskaja kandideeris 2014. aasta Euroopa Parlamendi valimisel ja sai 169 häält. Tema valimisplatvorm oli seista kodanikupalga, kõigi maksude kaotamise ja armee laialisaatmise eest. Euroopa Liidu eelarvet tulnuks tema arvates suurendada raha juurdetrükkimise teel. Teda tutvustanud ERRi klipp osutus üheks enim tähelepanu pälvinud videoks eurovalimiste portaalis ning kogus 70 000 vaatamist.

Ivnitskaja kandideeris üksikkandidaadina ka 2015. aasta Riigikogu valimistel ja sai 46 häält.

Viited
------

1. ↑
2. 1 2 3  Madis Jürgen Europarlamendi valimiste populaarne kandidaat: kaotame kõik maksud! Eesti Ekspress, 7. mai 2014
3. ↑  Svetlana Ivnitskaja ERR
4. 1 2  "Erakordsete valimislubadustega tuntuks saanud Svetlana Ivnitskaja kandideerib ka riigikokku" ERR, 14. jaanuar 2015
5. ↑

Välislingid
-----------

* Madis Jürgen. Europarlamendi valimiste populaarne kandidaat: kaotame kõik maksud! Eesti Ekspress, 7. mai 2014
* Merje Pors. Valimisteks on end üles seadnud 12 üksikkandidaati Postimees, 19. jaanuar 2011
* Недовольных призывают присоединиться к протесту rus.DELFI.ee, 3. aprill 2009
Süda tänava hõlmikpuu
**Süda tänava hõlmikpuu** on kaitsealune hõlmikpuu Tallinnas Peeter Süda tänava ja Pärnu maantee tänava nurgal; ühtlasi Eesti suurim ja jämedaim hõlmikpuu. 

Süda tänava hõlmikpuu on looduskaitse all alates 30. aprillist 1966 (kaitstav objekti nr 391). 

1980. aastate lõpus taheti ehitada Estonia teatrile uut hoonet ja selle käigus oleks maha võetud ka Süda tänava hõlmikpuu. See leidis aga suurt vastuseisu ja sellest puust kujunes üks looduskaitse sümboleid. Teatrihoone ehitamine nurjus ja sellega seoses tuli käibele fraas "hõlmikpuu sündroom".

2017. aasta seisuga hinnati puu vanuseks üle 110 aasta. Puu ümbermõõt on 164 cm (mõõdetuna 1,3 m kõrguselt), kõrgus 13 m.

Ajalugu
-------

1930. aastal ajalehes Vaba Maa ilmunud artiklis väitis Ernst Kühnert, et "Kingu" on Jaapani puu *Ginkgo biloba*, mille mõned eksemplarid tõi tema isa Heinrich Kühnert Saksamaalt. Ernst istutas puu Kühnerti parki – Vana-Pärnu maantee 19 (hiljem Süda tänav 2). Ühe puu istutas tollane linnaaednik (Hans Lepp) ka Viruväravamäele, kuid see nii hästi ei kasvanud.

Toetudes Ernst Kühnertile ja Eduard Viirokile (1932) jt võib väita, et see puu oli Heinrich Kühnerti toodud, kuid täpset istutusaega ei suudeta tuvastada. Viiroki andmete kohaselt öelnud Ernst Kühnert talle (ilmselt 1928. aastal), et puud olla toodud 30 aastat tagasi.

Ahju tänav, 1910. aasta Tallinna linna kaardil
1913. aastal otsustati tollast Ahju tänavat pikendada ja E. Kühnertilt osteti seks puhuks osa aiast 7909 rubla ja 75 kopika eest. Ernst istutas hõlmikpuu ümber tema praegusesse asukohta Vana-Pärnu mnt ja P. Süda tänava nurgal 1913. aastal.

1928. aastal oli hõlmikpuu rinnasläbimõõt 10 cm, kõrgus 6 m (Viirok, 1932); 1955. aastal 28 cm ja 8,2 m; 1965. aastal 35 cm ja 8,5 m; 1983. aastal 46 cm ja 9,2 m.

Sümbolina
---------

Arvatakse, et hõlmikpuu suudab taluda õhu saastumist, kuna ta on suutnud vastu pidada ka linnahaljastuses. Tallinnas muutus puu aastal 1989 justkui looduskaitse sümboliks. Sümboolne meie hõlmikpuu ongi, kuna nii kauges põhjamaa linnas teist temataolist leida pole.

Vaata ka
--------

* Hõlmikpuu sündroom

Viited
------

1. 1 2 3 4   Eesti looduse infosüsteemis (vaadatud 04.04.2013)
2. 1 2  Waba Maa, nr. 196, 23. august 1930, lk 7, *[2017, märts 10]*
3. ↑  Sander, Elliku ja Paivel 13:1990
4. ↑  Viirok, 1932, viidanud Sander, Elliku ja Paivel 13:1990
5. ↑  Sander, Elliku ja Paivel 13: 1990
6. ↑  Tiit Kändler, „Kuuenda hävingu lävel" Eesti Päevaleht 27. november 1999

Kirjandus
---------

* Tiit Kändler, „Kuuenda hävingu lävel", Eesti Päevaleht, 27. november 1999
* Eesti Teaduste Akadeemia Keemia-, Geoloogia- ja Bioloogiateaduste Osakond, Tallinna Botaanikaaed, Heldur Sander, Jüri Elliku, Aleksei Paivel, "Hõlmikpuu (*Ginkgo biloba L*) Eestis", Tallinn, 1990

Välislingid
-----------

* Süda tänava hõlmikpuu keskkonnaportaalis
**Rahvusvahelise tähtsusega rahvatervisealane hädaolukord** (inglise keeles *public health emergency of international concern*, lühend PHEIC) on teatud erakorraline sündmus, näiteks haiguspuhang, mis võib levida ja ohustada teiste riikide elanikkonda haigusse nakatumisega, mis vajaks rahvusvaheliselt koordineeritud koostööd ja/või sekkumist. 

Rahvusvahelise tähtsusega rahvatervisealase hädaolukorra väljakuulutamise otsustab Maailma Terviseorganisatsioon. 

Otsustamise täpseid mehhanisme ja kriteeriume ning nende tõlgendusi, mis sõltuvad paljudest ametkondadest ja spetsialistidest, nii näiteks ei ole kuulutatud välja hädaolukorda Lähis-Ida ägeda respiratoorse sündroomi ja antibiootikumiresistentsete mikroobide levikuga seotult (näiteks 2012: 450 000 uut multiravimiresistentse tuberkuloosi (MDR-TB) haigusjuhtu) ei teata. 

Esimene PHEIC kuulutati välja 25. aprillil 2009 seoses A(H1N1)2009 gripipandeemiaga, mille põhjustas seagripiviiruse globaalne levik.

Teine rahvusvahelise tähtsusega rahvatervisealane hädaolukord kuulutati välja mais 2014 seoses metsiku polioviiruse põhjustatud lastehalvatuse rahvusvahelise levikuga. 

8. augustil 2014 kuulutati välja kolmas hädaolukord seoses Ebola viiruse puhanguga Lääne-Aafrikas.

Vaata ka
--------

* Hädaolukord

Viited
------

1. ↑  WHO, Antimicrobial resistance, Fact sheet N°194, aprill 2014, veebiversioon (vaadatud 09.08.2014) (*inglise keeles*)

Välislingid
-----------


|  |  |
| --- | --- |
|  | ***Portaal Meditsiin***  |

* Statement by WHO Director-General, Dr Margaret Chan, Swine influenza, 25. Aprill 2009, veebiversioon (vaadatud 09.08.2014) (*inglise keeles*)
* Debora MacKenzie, Global emergency declared as polio cases surge, 05. mai 2014, veebiversioon (vaadatud 09.08.2014) (*inglise keeles*)
* Zoë Schlanger, What Happens if the WHO Declares Ebola an ‘Emergency of International Concern’?, 7. august 2014, veebiversioon (vaadatud 09.08.2014) (*inglise keeles*)
* Lauri Laugen, WHO kuulutas ebolapuhangu rahvusvaheliseks tervisealaseks hädaolukorraks, 8. August 2014, veebiversioon (vaadatud 09.08.2014)
* WHO, Antimicrobial resistance, Fact sheet N°194, aprill 2014, veebiversioon (vaadatud 09.08.2014) (*inglise keeles*)
* WHO statement, WHO Statement on the Meeting of the International Health Regulations Emergency Committee Regarding the 2014 Ebola Outbreak in West Africa, 8. August 2014, veebiversioon (vaadatud 11.08.2014) (*inglise keeles*)

* + - **Video**
* Faith Karimi ja Radina Gigova, CNN, WHO: Ebola outbreak in West Africa an international health emergency, 9. August 2014, veebiversioon (vaadatud 09.08.2014) (*inglise keeles*)

*Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:Public health emergency of international concern seisuga 09.08.2014.*
**Telefoniõiguseks** nimetatakse kõnekeeles kellegi suhtes võimupositsioonil oleva isiku võimalust avaldada mõjualusele survet tolle otsuste või tegevuse mõjutamiseks kas telefoni teel või muul viisil, millest ei jää dokumentaalseid tõendeid.

Üldjuhul on telefoniõiguse kasutamine ebaseaduslik. Kõnekeelses tähenduses võib seda pidada korruptiivseks teoks. Eesti kriminaalseadustikus käsitleb telefoniõigust näiteks mõjuvõimuga kauplemise keeld.

Telefoniõigust võib kasutada näiteks poliitik, kes saab parteistruktuuride või ametialase tegevuse kaudu suunata mõjutatava jaoks olulisi otsuseid, kuid telefoniõiguseks tarviliku mõjujõu võivad anda ka isiklikud tutvused.

Telefoniõigust on peetud omaseks Nõukogude ajale. Ajaloolase Tõnu Tannbergi väitel juurdus telefoniõigus NSV Liidus Jossif Stalini valitsemisajal. "Telefoniõigust kasutati sõjajärgsetel aastatel järjest enam kõigil riigivalitsemise tasanditel. Seda ka liiduvabariigi tasandil," kirjutab Tannberg. "Telefoniõigus oli nõukogudeaegsele bürokraatiale igati vastuvõetav, kuna võimaldas tegelikust vastutusest kõrvale hoida." Tema hinnangul on sel oluline mõju ka Nõukogude ajastu uurimisele tänapäeval: "Telefoniõigusest tulenevalt jäävad mitmete sündmuste tagamaad mõistmatuks, kuna enamasti ei kajastunud telefoni teel antud korraldused hiljem paberil."

Samalaadset praktikat võib siiski kohata ka praeguses Eestis, selle suhtes esineb lahknevad seisukohti. Ajaleht Põhjarannik nimetas 2004. aastal telefoniõiguse kasutamiseks Narva linnavolikogu aseesimehe Larissa Olenina korraldust kultuurimaja juhile mitte lubada kultuurimajja Tšetšeenia-teemalist dokumentaalfilmide festivali. Ivar Tallo on pidanud telefoniõiguse rakendamiseks riigikogu õiguskomisjoni esimehe, IRL-i liikme Marko Pomerantsi sekkumist Toila valla kohalikku poliitikasse 2012. aasta märtsis, kui Pomerants helistas koalitsiooni volikogu esimehe kandidaadile Roland Peetsile ning soovitas Toila uuel koalitsioonil loobuda tema parteikaaslase, Toila volikogu esimehe Kalle Lehismetsa umbusaldamisest, sest vastasel juhul võib riik jätta Toila sadama ja rannaala arendamise projekti toetuseta. Pomerants tunnistas oma tegu ka ajakirjanduses ning ütles, ei näinud oma käitumises midagi erakordset või sobimatut.

Viited
------

1. ↑  "Ajalooliste tõe otsingul - Nõukogude aja uurimisest Venemaal: uuemaid arhiiviteatmikke ja allikaõpetuslikke käsiraamatuid", 3.1. "Allikaõpetuslik vaade Nõukogude ajale"
2. ↑  "Narva linnajuhi telefoniõigus" Põhjarannik, 17.03.2004
3. ↑  Ivar Tallo "Telefoniõigusest tänases Eestis" Eesti Päevaleht, 13. märts 2012
4. ↑  "Riigikogulane sekkus Toila võimutülisse" Postimees, 11.03.2012

Välislingid
-----------

* Ivar Tallo "Telefoniõigusest tänases Eestis" Eesti Päevaleht, 13. märts 2012
* "Narva linnajuhi telefoniõigus" Põhjarannik, 17.03.2004
Michael C. Polt
**Michael Christian Polt** (sündinud 1954 Austrias) on Ameerika Ühendriikide diplomaat. Ta oli aastatel 2009 kuni 2012 Ameerika Ühendriikide suursaadik Eestis.

Ta on lõpetanud Tennessee ülikooli avaliku halduse alal.

Aastatel 2004–2006 oli ta USA suursaadik Serbias ja Montenegros, seejärel kuni 2007. aastani suursaadik Serbias. Varem on ta muu hulgas töötanud saatkondades Saksamaal, Šveitsis, Panamas, Mehhikos ja Taanis.

Novembris 2009 kinnitas Ameerika Ühendriikide Senat Michael C. Polti suursaadikuks Eestis ning 10. detsembril andis ta oma volikirja üle president Toomas Hendrik Ilvesele.

Tema teenistusaeg Ameerika Ühendriikide suursaadikuna Eestis lõppes 22. juulil 2012. Tema järglane sellel ametikohal on Jeff Levine, kes esitas volikirja presidendile 17. septembril 2012.

Tunnustus
---------

* 2012 Maarjamaa Risti I klassi teenetemärk

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Michael C. Polt** |

* Tutvustus Ameerika Ühendriikide saatkonna kodulehel
* Biography of Ambassador Michael C. Polt
* Michael C. Polti blogi
* Argo Ideon. USA tulevane suursaadik Eestis andis senatile aru, Postimees, 10. oktoober 2009
* USA suursaadik Eestis: Kui Venemaa ründaks Eestit, tuleks USA appi, Delfi, 21. aprill 2010
* Avalik loeng "Innovatsioon 21. sajandil – suuruse eelis" Tartu Ülikoolis 16. märtsil 2010

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Stanley Davis Phillips** | **Ameerika Ühendriikide suursaadik Eestis**2009–2012 | Järgnev**Jeffrey D. Levine** |
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel on kunstimuuseumist Tokyo palees, sarnase nimega muuseumist Pompidou keskuses, vaata artiklit Riiklik moodsa kunsti muuseum* |

---

Vaade Tokyo paleele Eiffeli tornist
**Pariisi moodsa kunsti muuseum** (prantsuse Musée d'Art moderne de la Ville de Paris) on moodsa kunsti muuseum Pariisis. Muuseum asub Tokyo palee idapoolses osas aadressil 11 avenue du Président Wilson, 75016.

Muuseumis eksponeeritakse umbes 8000 20. sajandi kunstiteost. Esindatud on Henri Matisse, Georges Braque, Pablo Picasso, Fernand Léger, Amedeo Modigliani, Francis Picabia, Robert Delaunay, César Baldaccini, Yves Klein, Christian Boltanski jpt.

Muuseum avati 1961. aastal.

20. mail 2010 varastati muuseumist viis maali. Varaste saagiks langes Amedeo Modigliani "Naine lehvikuga" (1920), Pablo Picasso "Tuvi roheliste hernestega" (1912), Henri Matisse'i "Pastoraal" (1906), Fernand Légeri "Natüürmort küünlajalgadega" (1922) ja "Georges Braque'i "Oliivipuu l’Estaque’i lähedal".

Välislingid
-----------

* Ametlik koduleht
* "Kunstiajaloolane Pariisi suurröövist: kunstiväärtus enam ei loe"
* "Muuseumi häiresüsteem oli rikkis", Õhtuleht, 22.05.2010
Jenik Radon 2014. aasta Mõtlemiskonverentsil teaduskeskuses Ahhaa
**Jenik Radon** (sündinud 1946 Berliinis) on USA advokaat.

Radon on Columbia ülikooli professor, aga ta on töötanud lektorina ka näiteks Stanfordi ülikoolis.

Elulugu
-------

Radon on pärit Saksamaalt, kust ta pere emigreerus Ameerika Ühendriikidesse.

Ta omandas bakalaureusekraadi Columbia ülikoolis, magistrikraadi California Ülikoolis Berkeleys ja doktorikraadi Stanfordi ülikoolis.

1980. aastal kaasasutas Radon Afganistani Vabastuskomitee, mis toetas sõjapõgenikke Nõukogude-Afganistani sõjas.

Bakuu–Thbilisi–Ceyhani naftajuhtme rajamise kavandamisel esindas Radon Gruusiat. Selle eest autasustati teda Gruusia kõrgeima riikliku autasuga.

Ta osales ka Nepali rahuprotsessis.

Seotus Eestiga
--------------

1980. aastate lõpus ja 1990. aastate algul sai ta tuttavaks paljude eestlastega ning aitas pärast Eesti taasiseseisvumist koostada mitut seadust. Tema juures USAs peatus tuntud eesti inimesi – näiteks Lennart Meri – ning Radon aitas neil USA valitsusametnikega jutule saada.

Ta algatas Columbia ülikoolis Eesti Fellowsi programmi, mille raames käisid sealsed üliõpilased 1990. aastatel Eesti riigiasutustes suve­praktikal. Samuti algatas ta Eesti ja USA vahelise õpilasvahetuse.

Lisaks on ta Tartus tegutseva Domus Dorpatensise kaasasutaja ja nõukogu liige.

Viited
------

1. 1 2 3  "Eesti tunnustamata abiline" Postimees, 24. veebruar 2013
2. 1 2 3  Jenik Radoni biograafia Columbia SIPA (*inglise keeles*)
3. ↑  "Very few places in the world have that luxury"[*alaline kõdulink*] New Business Age
4. ↑  "Meri võitis USA südame kalamehejutuga" Pärnu Postimees, 25.03.2006
5. ↑  Nõukogu Domus Dorpatensis

Välislingid
-----------

* Priit Pullerits. "Eesti tunnustamata abiline" Postimees, 24. veebruar 2013
**Sügelised** (ladina keeles *scabies*) on parasitaarne nahahaigus, mille põhjustajaks on sügelislest, kes on silmaga nähtav parasiit. Parasiit kaevub epidermisesse, liigub mõni sentimeeter ja põhjustab käikudesse munedes tugevat sügelust. 

Sügelistesse nakatumine toimub vahetu kontakti kaudu haige inimese või tema poolt saastatud esemetega, tavaliselt seksuaalkontakti teel või ühes voodis magamisel. 

Tüüpiliseks kaebuseks on õhtune nahasügelus, mis algab 3-6 nädala möödumisel nakatumisesteriti. Sügelus teikib enamasti peale voodisse heitmist, kuna sügelislestad muutuvad soojas keskkonnas aktiivseks. Nahale tekib iseloomulik lööve, paarikaupa asetsevate täpikestena, mis võib sügamise tagajärjel tüsistuda mädase nahapõletikuga. Lööve on peenpapuloosne ja paikneb eriti sõrmede vahel, alakõhul, genitaalidel, reitel ja kätel, kuid võib levida ka igale kehaosale. Imikutel võivad olla haigusest haaratud pea, kael ja nägu. Lööbe lähedal on sageli näha peeneid looklevaid jooni – sügeliskäike, mis on kuni 10 mm pikkused, hallikat või pruunikat värvi. Esinevad ka kraapimisjäljed ning koorikud. Sügeliste lööbepiirkonda tekib sageli sekundaarne infektsioon ja ekseem.
Tavaliselt esineb sügelemine mitmel perekonnaliikmel. 

**Diagnoos**. 
Haigust diagnoositakse tüüpiliste alade hoolika uurimise tulemusena, parasiiti võib nõelaga kraapida ka katteklaasile ja mikroskopeerida.

**Raviks** kasutatakse Heksidiin ja Permitriin salve, millega määritakse kogu keha, välja arvatud pea. Sügelus võib kesta 1-2 (4-6) nädalat ja ravi ajal isegi halveneda, ka siis kui ravi on efektiivne. Haigus on ravile hästi alluv.

Välislingid
-----------

* Evelin Jõemägi. Sügelised ei ole pesemata inimese haigus, Maaleht Online, 25. märts 2010
**Kaisa Eiche** (sündinud 28. detsembril 1982) on eesti kunstnik, fotograaf, kunstiorganisaator, galerist ja modell.

2002–2007 õppis Eiche Tartu Kõrgemas Kunstikoolis fotograafiat.

Kaisa Eiche on töötanud galeristina Y galeriis, moefoto ja stilistika õppejõuna Tartu Kõrgemas Kunstikoolis ning juhtinud Klassikaraadio saadet "Kunst.er".

2006. aastal tekitas furoori Kaisa Eiche ja Taavi Piibemanni näitus "Would you buy it?" Tartu endise kaubamaja vaateakendel, lõpptulemusena kaeti näitus mõneks päevaks kinni.

2010-2015 oli Eiche kaasaegse kunsti festivali ART IST KUKU NU UT projektijuht. 2012. aastal kureeris ta koos Rael Arteliga Tartu Kunstimuuseumis toimunud näitust "MÖH? FUI! ÖÄK! OSSA! VAU!". Koos Erkki Luugiga on ta ka kunsti- ja teaduskonverentside sarja "Rahvusvaheline konverents, teaduslik konverents" üks põhikorraldajaid.

Kaisa Eiche ja Urmo Metsa teos "Kiik" Tartu Raekoja platsil (20. juuni 2014)

Modellitöö
----------

Modellina on 177 cm pikkune Kaisa Eiche tegutsenud 2009. aastast, alustades moedisainer Triinu Pungitsa modellina moešõul SuperNoova. Tema fotosid on kasutatud Trendexpressi ja Levise kampaaniates ning moeseeriates ajakirjadele Harper's Bazar ja Marie Claire.

Artikleid
---------

* "Kuhu küll kõik neiud jäid, mis on neist nüüd saanud?" Sirp, 09.03.2012
* "Tütarlapsest sirgub pervert" Sirp, 04.05.2012
* "Punane sobib sulle, naine"  Eesti Päevaleht, 07.08.2013

Viited
------

1. ↑  Päring inforegister.ee andmebaasis[*alaline kõdulink*]

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Kaisa Eiche** |

* Raimu Hanson "Uus galerist tuleb otse kõrgemast kunstikoolist" Postimees, 30.05.2007
* Mari-Liis Helvik "Kas tunned neid edukaid Eesti modelle?" Buduaar.ee, 13.09.2010
* Maarja Paalits "Lummav Kaisa Eiche" Femme, 02.12.2007
* "Kaisa Eiche, Rebeka Põldsam "Armastab mind. Ei armasta mind."" II Artishoki biennaal, 2010
* "Kaisa Eiche näitus "see näitus on Kaisa Eiche nägu""
* Krista Piirimäe "«Möh? Fui! Öäk! Ossa! Vau!»: karuteene moodsale kunstile" Postimees, 13.09.2012
* Vahur Kalmre "Hullud naised" Postimehe blogi, 15.09.11
* Kaire Nurk "Kaks väikest novelletti"  Sirp, 18.09.2009
**Varjatud jälgimine** on teabehanke ja jälitustegevuse meetod, mis seisneb isiku või objekti tegevuse varjatult fikseerimises kirjalikult või audiovisuaalseid tehnilisi vahendeid kasutades.

Meetodit kasutavad riiklikud luure- ja vastuluureasutused, kriminaalkuritegevuse vastased asutused ning eraviisiliselt ka eradetektiivindusega tegelevad isikud ja asutused.

Ajalugu
-------

Nõukogude Liidus
----------------

29. septembril 1938 moodustati NSV Liidu Siseasjade Rahvakomissariaadis (NKVD) esimene spetsialiseeritud kriminaalkuritegevuse vastane allüksus, mille ülesanne oli vastavalt salajastele sisemistele ametkondlikele normatiivaktidele tuvastada ja fikseerida kuritegevuses kahtlustatavate isikute tegevust, kuriteo asitõendeid ja tehiolusid. Üksus kandis nimetust Siseministeeriumi Operatiivteenistus, 7. osakond jne.

Välislingid
-----------

* Бойцы невидимого фронта
* Инструкция начальникам охранных отделений по организации наружных наблюдений
* VANA KULD: Detektiivide avalik elu ja varjatud tunded
* Kaitsepolitsei lõpetas SIA kriminaalasja, milles süüdistati ka SIA töötajat Vladimir Kozlovi tolleaegse politsei peadirektori Hermann Simmi Varjatud jälgimises
* SPIONAAŽ: Rootsi ajakirjanik vaatas binokliga inglaste taktikakoosolekut, Delfi.ee, 18. juuni 2012
Mamin-Sibirjak
**Dmitri Mamin-Sibirjak** (kodanikunimi **Dmitri Mamin**, vene keeles **Мамин-Сибиряк, Дмитрий Наркисович**; 6. november 1852 Visimo, Permi kubermang – 15. november 1912 Peterburi) oli vene kirjanik.

Dmitri Mamin sündis tehasevaimuliku pojana Visimos, Permi kubermangus (praeguse haldusjaotuse järgi Sverdlovski oblastis. Algõppe sai kodus, hiljem õppis Visimo töölislaste koolis, aastatel 1866–1868 õppis Jekaterinburgi vaimulikus koolis, seejärel aastani 1872 Permi vaimulikus seminaris (mida ei lõpetanud). Aastal 1872 astus ta Peterburi Meditsiini-Kirurgia Akadeemia (praegu Kirovi nimeline Sõjameditsiini Akadeemia) veterinaariateaduskonda. Aastal 1876 läks ta üle Peterburi ülikooli õigusteaduskonda, mille ta oli sunnitud aasta pärast majanduslikel ja tervislikel põhjustel (ta oli haigestunud tuberkuloosi) pooleli jätma.

Aastal 1877 naasis ta vanematekoju Uuralitesse. Aastal 1878 suri isa ja pere eest hoolitsemine langes Dmitri õlgadele. Selleks, et anda haridust vendadele ja õele, koliti suurde kultuurikeskusse Jekaterinburgi. Seal tutvus ta ka oma esimese abikaasa Mariaga, kes ei olnud talle mitte ainult naiseks ja sõbraks, vaid ka heaks nõuandjaks kirjanduslikes küsimustes. Neil aastatel sooritas ta palju reise mööda Uuraleid, tutvus ajalooalase kirjandusega, õppis majandust, Uuralite etnograafiat, tutvus rahva eluga.

Teoseid
-------

Muinasjutt vaprast jänesest
Dmitri Davõdov (2016)
**Dmitri Leonidovitš Davõdov** (vene keeles Дмитрий Леонидович Давыдов; sündinud 22. veebruaril 1983 Amgas Amga rajoonis Jakuudi ANSV-s) on Sahha pedagoog ja filmilavastaja.

Tema isa oli jakuut ja ema venelanna. Lapsepõlv möödus Amgas. Lõpetas Nerjungri Humanitaarkolledži algklasside õpetaja erialal. Päras lõpetamist töötas Tšaptšõlganis Amga ulussis asuvas kohalikus keskkoolis algklasside õpetajana. Hiljem sai ta selle kooli direktoriks. Tegeles hobi korras videote filmimisega ja juhatas koolis videofilmi harrastusklubi. Huvi filmirežissuuri vastu viis ta otsuseni ise mängufilm teha.

Debüütfilm
----------

Davõdov kirjutas 2014. aastal draamafilmi "Тыалга кытыастар кутаа" ('Lõke tuule käes'; vene keeles "Костер на ветру") stsenaariumi. Kui viimane valmis sai, läks poolteist kuud võttemeeskonna ja näitlejate leidmiseks. Näitlejad kutsus ta Amga rahvateatrist, võttemeeskonna liikmed leidis Jakutskist. Jakuudikeelne film tuli Jakuutias linale 2016. aastal.

2016. aastal näidati filmi (ingliskeelse pealkirjaga "Bonfire") filmifestivalidel mitmel pool maailmas: Lõuna-Koreas Busanis (Busani rahvusvaheline filmifestival), Austraalias Brisbane'is, Uus-Meremaal, Soomes. Sama aasta oktoobris pälvis film Toronto põlisrahvaste filmifestivalil parima draamafilmi auhinna. 

Filmi üleriigiline esilinastus toimus 2017. aastal Omskis Venemaa rahvuslikul debüütfilmide festivalil Dviženije, kus film sai kolm auhinda: parima režissööri ja parima meesosatäitja auhinna ning Omski kuberneri eriauhinna.

"Pugalo"
--------

2020. aastal valmis Davõdovi käe all film "Pugalo" ("Пугало" – 'hirmutis'), mis võitis samal aastal Sotšis filmifestivali Kinotavr peaauhinna.

Tunnustus
---------

* 2020 – Sahha (Jakuutia) Vabariigi teeneline kunstitegelane

Viited
------

1. 1 2  Дмитрий Давыдов. vokrug.tv
2. 1 2  Как сельский учитель из Якутии покорил мировые кинофестивали. ria.ru, 4. mai 2017
3. ↑  Inuit, Arctic films big winners at 2016 imagineNATIVE festival. cbc.ca, 24. oktoober 2016
4. ↑  Лауреаты «Движение» 2017. dvijenie.org

Välislingid
-----------

* Dmitri Davõdov andmekogus IMDb (inglise) Muuda Vikiandmetes
* Дмитрий Давыдов, режиссер кинофильма "Костер на ветру". YouTube, 1. märts 2017
**Dmitri Golubjatnikov** (ka **Dimitri Golubjatnikov**; 1. november 1896 Narva – 10. august 1942 Norillagi vangilaager, Krasnojarski krai) oli vene rahvusest Eesti arst.

Ta lõpetas aastal 1915 Tallinna Nikolai Gümnaasiumi. Samal aastal asus ta õppima Peterburi Sõjaväemeditsiini Akadeemiasse, kus õppis aastani 1918. Aastal 1921 tuli ta Eestisse ja omandas aastal 1923 Eesti kodakondsuse; aastatel 1921–1925 õppis ta Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas ning lõpetas selle arsti astmega.

Aastatel 1926–1929 oli ta Aakre vallas arst, aastatel 1929–1932 Sõrves ja aastast 1929 jaoskonnaarst Muhus.

Aastal 1941 arreteeriti ta NKVD poolt ja "troika" otsusega saadeti § 58 alusel Norilski vangilaagrisse. Seal ta ka aastal 1942 suri.

Isiklikku
---------

Ta oli abielus Selma Elfriede Golubjatnikoviga (surnud aastal 1991 Syracusas) ja neil oli kaks poega: Oleg (1930–2004) ja Rjurik (sündinud 1931). Aastal 1944 põgenes abikaasa koos poegadega Rootsi ja hiljem USA-sse. Poeg Rjurik omandas Rootsis arsti kutse, Oleg oli arvutiteadlane.

Kirjandus
---------

* Helbe Merila-Lattik. Eesti arstid 1940–1960, lk 165

Välislingid
-----------

* okupatsioon.ee
**Dmitri Nikolajevitš Dmitrijev** (vene keeles Дмитрий Николаевич Дмитриев; sündinud 8. aprillil 1971 Honuus Moma rajoonis Jakuudi ANSV-s) on Sahha balletitantsija ja balletipedagoog, Sahha rahvakunstnik.

Pärast Novosibirski riikliku koreograafiakooli lõpetamist 1989. aastal asus ta balletisolistina tööle Sivtsev-Omollooni nimelisse riiklikku ooperi- ja balletiteatrisse. Alates 1998. aastast töötab ta ühtlasi klassikalikse balleti pedagoogina Jakutski koreograafiakoolis. 

2007. aastal lõpetas ta  Moskva Riikliku Koreograafia Akadeemia koreograafia pedagoogika erialal.

Tunnustus
---------

* 1994 – Sahha (Jakuutia) Vabariigi teeneline kunstnik
* 2005 – Sahha (Jakuutia) Vabariigi rahvakunstnik

Isiklikku
---------

Tema abikaasa on balletipedagoog Darija Dmitrijeva. Dmitri Dmitrijevi vanaema on legendaarne eveenitar Dolguntša ja ema Svetlana Dmitrijeva on eveeni etnofolklooriansambli "Dolguntša" looja.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  Большой юбилей мастера балетной сцены. shadrinnews.ru

Välislingid
-----------

* Foto. sakhaballet.ru
Errol Harris circa 1976. aastal
**Errol Eustace Harris** (19. veebruar 1908 – 21. juuni 2009) oli Lõuna-Aafrika päritolu Ameerika Ühendriikide filosoof.

Errol Harrise filosoofia kritiseerib empirismi tunnetusteoreetilisi baaseeldusi, kasutades loogika ja metafüüsika vahendeid ning otsides loodusteaduse terviklikku käsitlust eri teadusharude (nt füüsika, bioloogia ja eksperimentaalpsühholoogia) filosoofilisest analüüsist. Filosoofia ajaloo töödes keskendub Harris Spinoza ja Hegeli filosoofiale, viimasest lähtuvalt kujundab metafüüsika, mida on hiljem nimetatud "dialektiliseks holismiks".

Eesti keeles on avaldatud Harrise 1991. aasta teos "Universum ja inimene", milles ta esitab argumente antroopsusprintsiibi tugeva käsitluse poolt.

Filosoofiahariduse omandas Harris Rhodesi Ülikoolis, Oxfordi Ülikoolis ja Witwatersrandi Ülikoolis, sai 1950. aastal doktorikraadi ja töötas 1953. aastast filosoofiaprofessorina. Hiljem oli Harris filosoofiaprofessor Yale'i Ülikoolis, Connecticuti Kolledžis USA-s, seejärel Edinburghi Ülikoolis Šotimaal, Kansase Ülikoolis ja aastatel 1966–1976 Northwesterni Ülikoolis, kuni jäi pensionile.

Elu viimased aastad veetis ta oma kodus Inglismaal ning suri 21. juunil 2009, olles elanud 101-aastaseks.

Viited
------

1. ↑  James Schofield (2017). "Dialectical Holism: The Lost Metaphysics of E. E. Harris" (PDF).
Roostevöö ligikaudne asend Ameerika Ühendriikides
**Roostevöö** (inglise k *Rust Belt*) on piirkond Ameerika Ühendriikide Kesk-Lääne- ja kirdeosariikide tööstuspiirkondades (Upstate New York, Pennsylvania), kus alates 1970.–1980. aastatest on tööstussektor alla käinud. USA majanduses oli tööstussektori osakaal suurim aastal 1953, peale seda on see ainult alla käinud, mõned piirkonnad ei ole sellest suutnud taastuda.

Roostevööle on omane deindustrialiseerumine, majanduslangus, elanike arvu langus ja linnade allakäik, tihti ka suur eeslinnastumine. Tihti on toimunud nn *white flight* ehk valgete äralend, kui valged on kolinud eeslinnadesse ja maha on jäänud peamiselt vaesunud afroameeriklased (näiteks Detroiti elanikest olid 1950. aasta rahvaloenduse järgi 83,6% valged ja 16,2% mustanahalised, 1970. aastal 55,5% valged ja 43,7% mustanahalised ning 2010. aastal juba 10,6% valged ja 82,7% mustanahalised). Ka näiteks St. Louise eeslinna East St. Louise elanikest olid 2010. aastal 97,67% afroameeriklased.

1950. 1960. ja 1970. aasta USA rahvaloendustel olid mitmed Roostevöö suurlinnad elanike arvult USA suurimad, kuid järgnevatel kümnenditel on kaotanud palju oma endisest elanike arvust, tihti rohkem kui poole:

| Linn | Suurim elanike arv, aasta, koht suurimate linnade hulgas | Rahvaarv 2020. aasta rahvaloendusel, koht suurimate linnade hulgas | Kaotus |
| --- | --- | --- | --- |
| Chicago, Illinois | 3 620 962 (1950, 2.) | 2 746 388, 3. | 24,15% |
| Detroit, Michigan | 1 849 568 (1950, 4.) | 639 111, 27. | 65,45% |
| Cleveland, Ohio | 914 808 (1950, 7.) | 372 624, 54. | 59,26% |
| St. Louis, Missouri | 856 796 (1950, 8.) | 301 578, 69. | 64,8% |
| Milwaukee, Wisconsin | 741 324 (1960, 11.) | 577 222, 31. | 22,13% |
| Pittsburgh, Pennsylvania | 676 806 (1950, 12.) | 302 971, 68. | 55,23% |
| Buffalo, New Yorgi osariik | 580 132 (1950, 15.) | 278 349, 76. | 52,02% |
| Cincinnati, Ohio | 503 998 (1950, 18.) | 309 317, 65. | 38,63% |
| Newark, New Jersey | 442 337 (1930, 18.) | 311 549, 62. | 29,57% |

Samas on alla käinud ka paljud väiksemad ja keskmised linnad ja äärelinnad:

| Linn | Suurim elanike arv, aasta | Rahvaarv 2020. aasta rahvaloendusel | Kaotus |
| --- | --- | --- | --- |
| Gary, Indiana | 178 320 (1960) | 69 093 | 61,25% |
| Flint, Michigan | 196 940 (1960) | 81 252 | 58,74% |
| Saginaw, Michigan | 98 265 (1960) | 44 202 | 55,02% |
| Youngstown, Ohio | 170 002 (1930) | 60 068 | 64,67% |
| Niagara Falls, New York | 102 394 (1960) | 48 671 | 52,47% |
| Canton, Ohio | 116 912 (1950) | 70 872 | 39,38% |
| East St Louis, Illinois | 82 366 (1950) | 18 469 | 77,58% |
| Camden, New Jersey | 124 555 (1950) | 71 791 | 42,36% |
**Rikkusluul** on luul, mille korral inimene on ekslikult veendunud, et ta on väga rikas. Rikkusluulu korral võib inimene olla veendunud, et talle on jäetud hiiglaslik pärandus, ta on loteriiga rikkaks saanud või mingil muul põhjusel omab suuri varandusi.

Rikkusluulu ei pruugi inimene sõnades väljendada, kuid see võib ilmneda tema käitumises, mis pole kooskõlas tema tegeliku majandusliku olukorraga. Näiteks võib rikkusluuluga inimene teha tuttavatele (aga ka võõrastele) kallihinnalisi kingitusi: kinkida neile autosid, osta järelmaksuga mingeid kasutuid esemeid (näiteks kümneid või isegi sadu veekeetjaid või lokitange), tellida endale kümneid tuhandeid oma fotoga t-särke, üürida endale luksuskorter kesklinnas või teha muid majanduslikult ebapädevaid otsuseid. Rikkusluulu korral juhinduvad need otsused haige veendumusest, et ta on väga rikas. Selliste olukordade vältimiseks võib olla vajalik inimese teovõime ajutine või püsiv piiramine. 

Rikkusluulu tuleb eristada bipolaarse meeleoluhäire maniakaalses faasis sageli ilmnevast rahakulutamisest, mis pole samuti loogiliselt põhjendatav ega pruugi olla kooskõlas inimese tegeliku majandusliku olukorraga, kuid maniakaalses faasis inimene tegutseb tavaliselt oma majanduslikule seisule mõtlemata.

Rikkusluul on üks variant suurusluulust.
**Terje Soots** (19. veebruar 1961 – 31. detsember 2003) oli eesti raadioajakirjanik. 

Soots sündis Viljandimaal, lõpetas keskkooli ja muusikakooli Karksi-Nuias. 

Tartu Riikliku Ülikooli ajakirjanduse eriala lõpetamise järel (1985) töötas ta Eesti Raadio laste- ja noortesaadete toimetajana. Terje Soots oli ka "Stereopühapäeva" toimetaja ning 1996. aastast Vikerraadio vastutav toimetaja.

Üks tuntumaid Sootsi toimetatud saateid oli "Müstiline Venemaa" (ajaloolase David Vseviovi autorisaade). Ta toimetas ka saateid "Maailmapilt", "Visandid", "Metamorfoosid" ning muid kultuuri- ja ühiskonnaelu saated. 

Terje Soots oli Vikerraadio hommikuprogrammi "Vikerhommik" saatejuht ja vastutav toimetaja. Raadiokuulajad valisid Terje Sootsi korduvalt paremate saatejuhtide hulka ning ajaloosaade "Müstiline Venemaa" on korduvalt tunnistatud parimaks Vikerraadio saateks.

Terje Soots jäi halveneva tervise tõttu raadiotööst eemale 2002. aasta lõpus, aasta hiljem suri ta vähki.

Viited
------

1. 1 2  "Kolmapäeval suri raadiohääl Terje Soots" Eesti Päevaleht, 3. jaanuar 2004.
Vaade Neuhausi lossist
Terlani valla paiknemine Lõuna-Tiroolis
**Terlan** (itaalia: *Terlano*) on vald *(comune)* Lõuna-Tiroolis Põhja-Itaalias.

Geograafia
----------

Vald paikneb Adige jõe orus, umbes 9 km Bolzanost loodes. Terlan on kuulus oma veini- ja spargli tootmise poolest. See on põhjapoolseim vald Überetsch-Unterlandi ringkonnas, külgnedes järgmiste valdadega: Andrian, Eppan, Bolzano, Gargazon, Mölten, Nals ja Jenesien.

2010. aasta 30. novembri seisuga elas seal 4128 inimest ja valla pindala on 18.7km².

### Frazioni

Terlani vallas on *frazioni* (alljaotused, peamiselt külad ja asundused) Siebeneich (Settequerce) ja Vilpian (Vilpiano).

Ajalugu
-------

Neuhausi lossi varemed
Asulat *Torilan* on esmamainitud Salzburgi peapiiskopi 923. aasta dokumendis. 1200. aasta paiku püstitasid Tirooli krahvid kõrgele Adige oru kohale Neuhausi lossi. Linnus läks hiljem Meinhardiinide dünastia kätte ja sai 19. sajandil nime Maultaschi loss krahvinna Margarete järgi, kelle elukohana ei ole see siiski tõendatud. Habsburgidest Austria ertshertsogite Friedrich IV ja Sigismundi valitsemisajal oli see tähtis plii (galeniidi) ja hõbeda kaevandamise keskus, sealhulgas asus mitu sulatusahju ja laadimisjaama Adige jõel.

Kogukond
--------

### Keeleline jaotus

2011. aasta rahvaloenduse järgi kõneleb 83,61% rahvastikust esimese keelena saksa keelt, 16,07% itaalia keelt ja 0,32% ladiini keelt.

Välislingid
-----------

* Valla koduleht (saksa ja itaalia keeles)
**Kasahstani lipp** on Kasahstani ametlik lipp.

Riigi- ja rahvuslipp
--------------------

 Kasahstani riigi- ja rahvuslipp. Proportsioonid 1:2 
Riigi- ja rahvuslipp võeti praegusel kujul kasutusele 4. juunil 1992. 

Šaken Nijazbekovi kujundatud lipp oli helesinine ning see sümboliseerib ääretut taevast, mille all kõik inimesed elavad. See tähistab ka igavest meelekindlust ja rahu ning ustavust iseseisvusele. Lipu keskel liugleb särava päikese all stepikotkas (*Aquila nipalensis*). Kõik see koos kujutab kasahhide ülevaid ideaale ja vabaduseiha. Lipu vardapoolses osas on traditsiooniline rahvuslik ornament.

Kasahstani ajaloolised lipud
----------------------------

Aastatel 1937–1991 eksisteeris Kasahhi NSV ning kasutusel oli Kasahhi NSV lipp.

Aastatel 1991–1992 kasutas Kasahstan Kasahhi NSV lippu. 

Aastal 1992 oli väga lühikest aega kasutusel praeguse lipuga sarnane lipp, kuid ornament oli punane, kuid suurema harmoonia mõttes muudeti see kuldkollaseks.

Vaata ka
--------

* Kasahstani vapp
* Kasahhi NSV lipp

Välislingid
-----------

*
**Anastassia Bedredinova** (vene keeles *Анастасия Касьяновна Бедрединова*; 26. september 1924 Moskva – 19. jaanuar 2004) oli Tallinna Vene Draamateatri näitleja.

Ta lõpetas Moskvas keskkooli ja 1950. aastal Štšukini-nimelise Teatriinstituudi (juhendaja Boriss Zahhava). 

1950. aastal suunati ta Eestisse – alles kaks aastat tegutseda jõudnud Vene Draamateatrisse, kus töötas elu lõpuni. Kokku tegi ta üle 120 rolli.

Filminäitlejana
---------------

Ta on mänginud filmides "Briljandid proletariaadi diktatuurile" (1975, Tallinnfilm); „Kapten Fracasse" (1984) ja „Issanda vits" (1988) – mõlemad Dovženko-nimeline filmistuudio, ning „Lilja 4-ever" (2002, Rootsi-Taani).

Tunnustus
---------

* 1960 Eesti NSV teeneline kunstnik
* 1967, 1975, 1980 Eesti NSV Teatriühingu preemia
* 1978 Eesti NSV rahvakunstnik
* 2001 Valgetähe IV klassi teenetemärk

Isiklikku
---------

Ta oli 1951. aastast abielus näitleja Nikolai Jegoroviga, nende tütar Jekaterina Jegorova on Vene Teatri näitleja.

Viited
------

1. ↑  In Memoriam. Anastassia Bedredinova 1924–2004. Eesti Päevaleht, 21.01.2004.
2. ↑  Eesti NSV Teatriühingu preemiad parimate loominguliste saavutuste eest

Välislingid
-----------

* Nekroloog
* Haud Tallinna Metsakalmistul
* Maria Otšakovskaja. Näitlejanna – Teater. Muusika. Kino 1985, 12, lk 36–43
Anarhofeminismi esindav lipp
**Anarhofeminism** kombineerib omavahel anarhismi ja feminismi. Poliitiline liikumine ja terminoloogia sai alguse 1960. aastatel teise laine feminismist.
Anarhofeministid näevad patriarhaalsust kui hierarhia manifestatsiooni ja ühte ühiskonna fundamentaalset probleemi. Nad näevad patriarhaarsuse vastases võitluses anarhistliku võitlust riigi vastu. 

Anarhofeministid said inspiratsiooni 20. sajandi alguse feministidest nagu Emma Goldman ja Voltairine de Cleyre. Esimese laine feminist Mary Wollstonecraft omas samuti anarhistlikku maailmavaadet ja William Godwini peetakse oluliseks teenäitajaks anarhofeminismile. Hispaania kodusõja ajal olid anarhistidel ja feministidel ühine liikumine *Mujeres Libres* ("Vabad naised"), milles olid esindatud nii feministlikud kui anarhistlikud ideed. Traditsionaalsed anarhistid-teoreetikud nagu Pierre-Joseph Proudhon ja Mihhail Bakunin kritiseerisid anarhofeministe. Nad ei pidanud patriarhaalsust ühiskonnas mingiks probleemiks ning seotuks kapitalismiga, mis kaob samuti koos kapitalismiga. Proudhon hoopis toetas patriarhaalsust. Ta leidis, et perekond on ühiskonna- ja moraalsuse alustala ning naisel on perekonnas kohustus täita oma traditsionaalset rolli. 
Anarhofeministide üks olulisemaid aspekte oli opositsioon traditsioonilisele perekonnale, haridusele ja sugude rollidele. Neile ei meeldinud ka mitte hierarhiline perekond ja haridus.
Eriti laialt rünnati abielu institutsiooni ja rajasid 1911. aastal New Yorgis Francesc Ferrer i Guàrdia ideedel põhineva Moodsa kooli.

Vaata ka
--------

* Anarhism
* Feminism
* Esimese laine feminism
* Teise laine feminism
* Kolmanda laine feminism
* Ökofeminism
**Ene** on eesti naisenimi.

Nimi esineb 18. sajandi ja 19. sajandi kirikuraamatutes Eno ning Enu kujul. Varasemates ürikutes esineb nimi Ene ja Hene kujul. Andmed ei võimalda Ene alusnime kohta praegu midagi lõplikku väita. Praegusesse pruuki tuli kirjandusliku nimena. Nime pandi kõige rohkem 1930.–1940. aastatel.

1. jaanuari 2017 seisuga oli Eestis eesnimi Ene 4158 naisel. Ene on Eestis populaarsuselt 20. naisenimi.

Kõige populaarsem on eesnimi Ene vanuserühmas 55–59, kus neid on 10 000 elaniku kohta 81,26 ning Hiiu maakonnas, kus neid on 10 000 elaniku kohta 55,51. Ene on keskmiselt 59 aasta vanune (mediaanvanus on 59).

Nime kandjaid
-------------

* Ene Ergma, Eesti astrofüüsik ja poliitik
* Ene Grauberg, eesti loogik ja filosoof
* Ene Järvis, eesti näitleja
* Ene Kallas, eesti ajakirjanik ja luuletaja
* Ene Mihkelson, eesti kirjanik
* Ene Nael, eesti klavessinist
* Ene Rämmeld, eesti näitleja
* Ene Tomberg, Eesti lastearst, riigiametnik ja poliitik
* Ene-Margit Tiit, eesti statistik ja rahvastikuteadlane
* Ene Üleoja, eesti koorijuht

Viited
------

1. ↑  Edgar Rajandi. Raamat nimedest. Tallinn, 1966, lk. 54–55.
2. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 22. september 2017. Vaadatud 20. novembril 2017.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
**Kolmikduubel** (ka **kübaratrikk**; inglise keeles *Triple-double*) on korvpallitermin, mis tähendab, et korvpalluril on ühes mängus kolm statistilist näitajat kahekohalised (10 või enam). Kõige rohkem tehakse kolmikduubleid punktide, resultatiivsete söötude ja lauapallidega, kuid on ka mängijaid, kes on saanud 10 või enam blokeeringut või vaheltlõiget. 

USA korvpalliassotsiatsiooni NBA tegevmängijatest on parim kolmikduublite tegija Jason Kidd, kes on 79 korraga NBA läbi aegade kolmas.

Oscar Robertson suutis NBA-s ainsana ajada oma hooaja kolm statistilist näitu 10-ni. Hooajal 1961–1962 viskas "Suur O" 30,8 punkti, noppis 12,5 lauapalli ja andis 11,4 resultatiivset söötu. 

LeBron James on noorim mängija NBA ajaloos, kellel on õnnestunud teha kolmikduubel: 19. jaanuaril 2005 Portland Trail Blazersi vastu 27 punkti, 11 lauapalli ja 10 tulemuslikku söötu. Ta oli siis 20 aastat ja 20 päeva vana.

NBA kolmikduublite liidrid
--------------------------

1. Oscar Robertson 181 (parim hooaeg 41 TD)
2. Magic Johnson 138
3. Jason Kidd 100
4. Wilt Chamberlain 78 (parim hooaeg 31 TD)
5. Larry Bird 59 (1+5+3+4+7+8+10+5+2+10+3+1 = 59)

Pikk jada on kolmikduublid hooaegade kaupa. Larry Bird mängis 13 hooaega, sh esimesel ja viimasel hooajal sai ta kirja ühe kolmikduubli.

Vaata ka
--------

* Kaksikduubel

Välislingid
-----------

* "VÕIMAS: Balti liigas tehti uskumatu kolmikduubel!" Delfi, 12. jaanuar 2010
Depootöölised 1922. aastal
Hoone tagakülg (2009). Taamal endine Tallinna Teraviljasaaduste Kombinaadi elevaator
**Nõmme-Väikse ringdepoo** oli kitsarööpmelise raudtee vedurite ringdepoo Nõmme-Väikse jaama lähedal. Asub aadressil Salve tänav 6.

Depoo sai valmis 1919. aastal. Esialgu loodi pöördsillaga depoo 25 kanaliga, 70 veduri jaoks. 1922 ja 1924 lammutati kummalgi aastal 5 kanali jagu depood ning tänapäevani on säilinud ülejäänud 15 kanalit.

Ringdepoo oli suurejoonelisemaid raudtee abiehitisi Eestis.

Vaata ka
--------

* Peeter Suure merekindlus
* Nõmme-Väikse raudteejaam
* Hiiu raudteepeatus

Viited
------

1. ↑  Seminar "Eesti raudteearhitektuur". Eesti Raudteemuuseum Haapsalus

Välislingid
-----------

* Nõmme-Väikse ringdepoost Eesti kitsarööpmeliste raudteele veebilehel
* Pildid seisust tänapäeval: 1, 2, 3
* Oliver Orro. Kindlusraudtee uhkeim hoone. eestielu.delfi.ee, 24. mai 2011
* Nõmme-Väikse ringdepoo kultuurimälestiste riiklikus registris


|  |  |
| --- | --- |
|  | ***Portaal Nõmme***  |
Juan Fernando Quintero (2016)
**Juan Fernando Quintero Paniagua** (sündinud 18. jaanuaril 1993 Medellínis) on Colombia jalgpallur. Ta mängib ründava poolkaitsjana Argentina kõrgliiga klubis River Plate ja Colombia jalgpallikoondises.

Ta alustas klubikarjääri 2009. aastal kodumaal Envigados. Klubikarjääri jooksul on ta mänginud veel Colombia klubides Atlético Nacional ja Independiente Medellín, Itaalia kõrgliiga klubis Pescara, Portugali kõrgliiga klubis Porto ning Prantsusmaa kõrgliiga klubis Stade Rennais. River Plate'is mängib ta alates 2018. aastast.

2013. aastal tuli ta Colombia kuni 20-aastaste koondisega Lõuna-Ameerika meistriks. Ta lõi turniiril viis väravat ja valiti turniiri parimaks mängijaks. Debüüdi Colombia jalgpallikoondises tegi ta 17. oktoobril 2012 sõprusmängus Kameruni vastu. Esimese värava lõi ta koondise särgis 2014. aasta maailmameistrivõistluste teises alagrupimängus Elevandiluuranniku vastu. 2018. aasta maailmameistrivõistluste esimeses alagrupimängus lõi värava Jaapani vastu. Jaapanile löödud väravaga sai ta esimeseks Colombia mängijaks, kes on löönud värava kahtedel maailmameistrivõistlustel.

Saavutused
----------

Porto
* Supertaça Cândido de Oliveira: 2013

River Plate
* Supercopa Argentina: 2017
* Copa Libertadores: 2018

| * v
* r
Colombia koondis  –  2014. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused |
| --- |
| 

* 1 Ospina
* 2 Zapata
* 3 Yepes (c)
* 4 Arias
* 5 Carbonero
* 6 Sánchez
* 7 Armero
* 8 Aguilar
* 9 Teo
* 10 James
* 11 Cuadrado
* 12 Vargas
* 13 Guarín
* 14 Ibarbo
* 15 Mejía
* 16 Balanta
* 17 Bacca
* 18 Zúñiga
* 19 Ramos
* 20 Quintero
* 21 Jackson M.
* 22 Mondragón
* 23 Valdés
* Treener: Pékerman

 | Colombia |

| * v
* r
Colombia koondis  –  2018. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused |
| --- |
| 

* 1 Ospina
* 2 Zapata
* 3 Murillo
* 4 Arias
* 5 Barrios
* 6 C. Sánchez
* 7 Bacca
* 8 Aguilar
* 9 Falcao (c)
* 10 James
* 11 Ju. Cuadrado
* 12 Vargas
* 13 Mina
* 14 Muriel
* 15 Uribe
* 16 Lerma
* 17 Mojica
* 18 Díaz
* 19 Borja
* 20 Quintero
* 21 Izquierdo
* 22 Jo. Cuadrado
* 23 D. Sánchez
* Treener: Pékerman

 | Colombia |
Saldanha hertsogi portree.
**João Carlos Gregório Domingos Vicente Francisco de Saldanha Oliveira e Daun**, Saldanha hertsog (17. november 1790 Lissabon – 20. november 1876 London) oli Portugali sõjaväelane ja riigimees, mitmekordne Portugali peaminister (1835, 1846–1849, 1851–1856, 1870).

Tema vanaisa oli Pombali markii Sebastião José de Carvalho e Melo, Portugali peaminister aastatel 1750–1777. Sõjaväeteenistusse astus ta noorelt, võitles Napoleoni sõdades prantslaste vastu ja langes 1810. aastal vangi. Vabanedes suundus ta Brasiiliasse, kus teenis kuni Brasiilia iseseisvumiseni 1822. aastal. Tema viimaseks ametikohaks jäi seal Rio Grande do Suli kindralkapteni ja provintsipresidendi amet.

Portugali tagasi pöördudes asus ta tööle kõrgetes riigiametites ning sai 1825 välisministriks ja 1826 Porto kuberneriks. Kui 1828. aastal anastas Dom Miguel Portugali trooni, jäi Saldanha ustavaks kuninganna Maria II ja kujunes miguelistide sõdades konstitutsionalistide üheks peamiseks väejuhiks.

1835. aastal oli ta lühidalt pea- ja sõjaminister, kuid astus ise tagasi. 1836. aastal algatas ta uue liberaalse revolutsiooni, kuid jäi liberaalide sisemises võimuvõitluses kaotajaks ja elas kuni 1846. aastani eksiilis.

Pärast naasmist kodumaale 1846. aastal anti talle Saldanha hertsogi tiitel ja ta nimetati uuesti peaministriks. Sellel ametikohal surus ta maha 1846.–1847. aasta rahutused. Kui tema valitsuskabinet 1849. aastal langes, organiseeris ta 1851 uue riigipöörde, sai taas peaministriks ja püsis võimul kuni Pedro V troonile tulekuni 1856. aastal.

Hiljem töötas ta peamiselt diplomaatilises teenistuses, olles 1870. aastal lühiajaliselt veel korra peaminister. Ta suri Londonis, kus oli alates 1871. aastast ametis suursaadikuna.

Poliitilise karjääri kestel organiseeris Saldanha hertsog kokku seitse riigipööret. 

Lisaks poliitikale ja sõjaväeteenistusele huvitus hertsog tõsiselt religiooni ja teaduse suhetest ning avaldas sellel teemal ka ühe raamatu.