recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Külastusabielu** ehk **visiitabielu** ehk **külalisabielu** on ametlikult abielus olevate inimeste kooselu mitteametlik vorm, kus lähisuhtes (abielus) elaval mehel ja naisel on eraldi majapidamine, kuid perioodiliselt kohtutakse.

Selline suhtevorm on tihti olude poolt peale surutud, näiteks tingituna tööst või õpingutest teises linnas või riigis, või mujal elava lähisugulase eest hooldamise kohustusest. Mõnikord valivad partnerid külastusabielu siis, kui kumbki ei soovi loobuda oma sõltumatusest. Mõnel juhul on selline kooseluvorm ajutine, teistel juhtudel kestab aga aastaid.

Külastusabielu on hakanud levima 1980. aastatest. Rootsis elas umbes 4% 18–74-aastastest elanikest külastusabielu vormis.

Eesti pere- ja sündimusuuringu andmetel elas 2004/2005. aastal 20–80-aastastest abielus olevatest naistest 0,4% ja meestest 0,1% elukaaslasest eraldi pinnal, vabaabielus olevatest naistest ja meestest elas elukaaslasest eraldi pinnal 1%. Külastusabielus elavate osakaal on siiski kõrgem nooremates vanusekohortides, vabaabielus elavate 20–25-aastaste naiste hulgas kasutas sellist kooseluvormi 3,5%.

Külastusabielu elanud tuntud isikutest on sageli viidatud Simone de Beauvoir'i ja Jean-Paul Sartre'i kooselule.

Vaata ka
--------

* abielu
* kooselu
* vabaabielu

Viited
------

1. ↑  Sotsiaalala terminoloogia. Perekonnaga seotud mõisted ja väljendid
2. ↑  Mare Rebas. Üha enam rootslasi elab külastusabielu. Postimees. 15.03.2002
3. ↑  Kalev Katus, Allan Puur, Asta Põldma. Eesti pere- ja sündimusuuring. Teine ring. Standardtabelid. Tallinn: Eesti Kõrgkoolidevaheline Demouuringute Keskus, 2008
4. ↑  Irene Levin. Living Apart Together: A New Family Form. Current Sociology, March 2004, Vol. 52(2): 223–240
**Franz Serafin Exner** (24. märts 1849 – 15. oktoober 1926) oli Austria füüsik.

Elu
---

Exner kuulus ühte olulisematest Austria-Ungari impeeriumi perekonda. Adolf Exner, Karl Exner, Sigmund Exner ja Marie von Frisch. Exner oli Franz Serafin Exneri ja Charlotte Dusensy noorim laps ja Adolf Exneri, Karl Exneri, Sigmund Exneri ja Marie von Frischi vend. Tema isa Franz Serafin tegeles Austria ülikoolide reformimisega, oli aastatel 1831–1848 Karli ülikooli filosoofiaprofessor ja kuulus alates 1848. aastast Viini ülikooli õppetooli.

Exner alustas füüsikaõpinguid 1867. aastal Viinis ja omandas doktorikraadi pärast aastast õppimist August Kundti käe all Zürichis. Ta töötas ka 1871. aastal Wilhelm Conrad Röntgeniga, et saada doktorikraad filosoofias. Tema õppimise suurim mõjutaja oli Viktor von Lang, kes aitas teda 1872. aastal uurimistööga. 1879 sai temast poole kohaga professor. Aastal 1891 nimetati ta keemia ja füüsika instituudi professoriks. 1902. aastal sai temast tähtsuselt teine mees füüsikainstituudis ja oli Johann Josef Loschmidti järeltulija, kes oli pärast vanemate surma perekonna lähedane sõber ja muretses alati Exneri laste pärast. Exnerist sai 1908. aastal, mil oli tema teadusliku töö haripunktis, Viini ülikooli kantsler.

Saavutused
----------

Franz Serafin Exneri saab kirjeldada kui tugeva nägemusega ja kindla veendumusega füüsikut, kes õpetas välja mitmekülgsed ja haritud kodanikke. Ta oli paljude kaasaegse füüsika valdkondade teerajaja. Sissejuhatuse radioaktiivsuse, spektroskoopia, elektrokeemia, keemia atmosfääris ja värviteooria juurde Austrias tegi just nimelt Exner.

Tema kuulsamate õpilaste hulka kuulusid

* Marian Smoluchowski, Poola päritolu Viini füüsik, kes avastas Browni liikumise (sõltumatult Albert Einsteinist ja Friedrich Hasenöhrlist);

* Victor Hess, kelle tähelepanu juhtisid põneva ja ulatusliku atmosfääri elektri ja sellega seotud radioaktiivsuse poole Franz Exner ja Egon Schweidler, atmosfääri elektri uurimise teerajaja. Hess sai ka kosmilise kiirguse avastamise eest Nobeli auhinna;

* Erwin Schrödinger, kes alustas 1911 Exneri assistendina ja sai Nobeli füüsikaauhinna Schrödingeri võrrandi eest;

* Stefan Meyer.

1920. ja 1930. aastatel oli enamik füüsika õppetoole tema õpilaste hõivatud. Need õpilased olid Josef Thuma (professor Prahas), Anton Lampa (Praha), Hans Benndorf (Graz), Marian Smoluschowski (Czernowitz, Krakau), Stefan Meyer (Viin), Egon Schweidler (Innsbruck, Viin), Eduard Haschek (Viin), Friendrich Hasenöhrl (Viin), Arthur Szarvassi, Heinrich Mache (Viin), Victor Conrad (Brünn, USA), Felix Maria von Exner-Ewarten (Viin), Friedrich von Lerch (Innsbruck), Karl Przibram (Viin), Felix Ehrenhaft (Viin), Erwin Lohr (Brünn), Wilhelm Schmidt (Viin), Franz Aigner (Viin), Victor Francis Hess (Graz, Innsbruck, New York), Karl Wilhelm Friedrich Aigner (Graz), Ludwig Flamm (Viin), Erwin Schrödinger (Leipzig, Zürich, Berliin, Dublin, Viin) ja Hans Thirring (Viin).
**Kädva** on küla Järva maakonnas Türi vallas.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Rapla maakonda Käru valda.

Kädva küla asub Vahastu–Lelle maantee ääres, üle 20 km Juurust lõunas Käru vallas. Ajalooliselt kuulus küla Juuru kihelkonna koosseisu, administratiivselt alates 1816. aastast Ingliste mõisavalda (kuuludes samal ajal Purila mõisa alla). 1891 liideti Ingliste vald Kaiu, sealt edasi 1900 Juuru valla koosseisu. 1907 taastati iseseisev Ingliste vald, kuhu kuulus endiselt ka Kädva küla. 1939. aasta haldusreformiga Eestis liideti taas osa väikseid valdu suurematega. Ingliste vald likvideeriti ja selle territoorium jaotati Juuru (Ingliste ja Pae), Kehtna (Paluküla) ja Käru (Kädva) valdade vahel.

Muinasajal oli Kädva ümbrus tõenäoliselt asustamata, 13. sajandil koostatud "Taani hindamisraamatus" seda nime ei kohta. Esimene teade küla olemasolust ulatub aastasse 1312. Kädva ümbrus kandis Rehuvere (ka Rehevese) nime.  Liivi sõja perioodil laienes asustus õige tunduvalt. Elanikkond kasvas peamiselt sõjapõgenike arvel. Oli ju Kädva pelgupaigaks nagu loodud, teedest ja suurematest asulatest kaugel, põlismetsade, soode ja laukarabade taga.

Vaatamata isoleeritusele suurematest keskustest, hakkas Kädval juba varakult aktiivne kultuurielu arenema. Nagu mujal, nii kujunes ka Kädval tärkava vaimuelu keskuseks 1870. aastal asutatud vallakool. Hoogsalt alustas tegevust ka Kädva abikomitee kooliõpetaja Gustav Bachi juhtimisel. Komitee korraldas mitu näitusmüüki ja üldist heakskiitu pälvinud peoõhtut, kus esines ka vastloodud laulukoor. 1871. aastal tuli Kädvale vallakooli õpetajaks Jaan Audova, kes oligi nimetatud laulukoori loojaks.

Viited
------

1. ↑  Maa-amet, vaadatud 21.11.2020.
2. ↑  Statistikaamet, vaadatud 10.11.2020.
3. ↑  Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
4. 1 2 3 4 5 6 7  Ants Kruusimägi, Arvi Paidla, Rapla rajoon, Tallinn : Eesti Raamat, 1974

| * v
* r
Türi valla asulad |
| --- |
| Linn | 

* Türi

 |  |
| Alevikud | 

* Käru
* Oisu
* Särevere
* Väätsa

 |
| Külad | 

* Aasuvälja
* Arkma
* Jõeküla
* Jändja
* Kabala
* Kahala
* Karjaküla
* Kirna
* Kolu
* Kullimaa
* Kurla
* Kõdu
* Kädva
* Kändliku
* Kärevere
* Laupa
* Lauri
* Lokuta
* Lungu
* Lõõla
* Meossaare
* Metsaküla
* Mäeküla
* Näsuvere
* Ollepa
* Pala
* Pibari
* Piiumetsa
* Poaka
* Põikva
* Rassi
* Raukla
* Reopalu
* Retla
* Rikassaare
* Roovere
* Röa
* Saareotsa
* Sagevere
* Saueaugu
* Sonni
* Taikse
* Tori
* Tännassilma
* Türi-Alliku
* Vilita
* Villevere
* Vissuvere
* Väljaotsa
* Väljataguse
* Äiamaa
* Änari
* Ülejõe

 |
**Gustaf Forsell** (20. detsember 1791 Turu – 19. november/1. detsember 1861 Kuressaare) oli Eesti vaimulik.

Algõpetuse sai Forsell koduõpetaja käest ja Turu ladina kooliist (Lateinschule in Åbo). Usuteadust õppis ta aastatel 1810–1814 (immatrikuleeriti 19. juunil 1810). Ordineeriti aastal 1814 õpetajaks.

Ta oli aastatel 1814–1818 Peterburi Katariina koguduse (rootsi koguduse) adjunktõpetaja. Aastatel 1820–1839 oli ta Ruhnu Püha Magdaleena koguduse õpetaja. Jäi 18. juunil/30. juunil 1839 emerituuri; emerituuris olles elas Kuressaares.

Isiklikku
---------

Forsell oli kaks korda abielus. Tema esimene abikaasa Dorothea Helene oli eelmise Ruhnu pastori Gustav Magnus Elephandti lesk (neiuna Dorothea Helene von Vietinghoff (1786–1840), kes oli Vana-Jürsi mõisniku Friedrich Wilhelm von Vietinghoffi (1760–1796) ja tema abikaasa Juliane (neiuna Markoff; suri 1814) tütar); tema teise naise Hedwig Amalie isa oli Tagavere ja Väljaküla mõisnik Otto Friedrich von Buhrmeister.

Viited
------

1. ↑  Die evangelischen Prediger Livlands bis 1918. Böhlau Verlag Köln, Wien 1977

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Gustav Magnus Elephandt** | **Ruhnu Püha Magdaleena koguduse õpetaja**1820–1839 | Järgnev**Carl Johann Bröcker** |

Välislingid
-----------

* Gustaf Forsell Eesti vanema kirjanduse digitaalses tekstikogus EEVA
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib asulast; Valgevene järve kohta vaata artiklit Asvieja järv; Leedu järve kohta vaata artiklit Asveja* |

---

**Asvieja** [asvieja] valgevene keeles *Асвея*, on agrolinnake (varem linn ja alev) Valgevenes Viciebski oblasti Vierchniadźvinski rajoonis, Asvieja külanõukogu halduskeskus. Asub Läti ja Venemaa piiri lähistel, Asvieja järve lõunakaldal. 1325 elanikku (2009). Poola keeles on asula nimi *Oświeja*, vene keeles *Освея.*

Asviejas on keskkool, kultuurimaja, raamatukogu. Vaatamisväärsusteks on 17. sajandist pärit mõisakompleks (varemetes) ja 1740. aastal ehitatud haigla.

Ajalugu
-------

Esimest korda on Asviejat mainitud aastal 1503 Aleksandri ja Ivan III vahelistel läbirääkimistel. Aastal 1505 andis Aleksander Asvieja Połacki vojevood Stanislav Glebovitšile, aga hiljem sai sellest Kiszkade valdus. Aastal 1606 müüsid Kiszkad asula Lew Sapiehale. Aastail 1616 ja 1633 rüüstasid asulat Moskva väed.

Asviejast sai linn aastal 1655. Toona läbisid asulat Liivimaale, Žemaitijasse ja Preisimaale minevad vene kaupmehed. Kaks korda aastas peeti linnas laata. Jan August Hylzen sai linna omanikuks aastal 1749, tema toetusel hakati Asvieja piirkonnas ehitama katoliku kirikuid. Aastal 1759 hakkas kloostri juures tegutsema haigla.

Poola jagamisel läks Asvieja Venemaa koosseisu aastal 1772. Linnast sai alev. Aastal 1782 hakkas J. Hylzen järve kaldale häärberit rajama.

Kuni 1917. aastani oli Asvieja Venemaa Keisririigi koosseisus, aastast 1924 Valgevene NSV osa. Teise maailmasõja ajal hukkus Asvieja getos 650 juuti. Aastal 1943 viisid natsid piirkonnas läbi partisanide vastu suunatud operatsiooni Winterzauber, kus hukkus 11 383, aga 14 175 elanikku küüditati. 2007. aastal sai Asviejast agrolinnake.

* Asvieja mõis Napoleon Orda maalilAsvieja mõis Napoleon Orda maalil
* Asvieja Napoleon Orda maalilAsvieja Napoleon Orda maalil

Viited
------

1. ↑  The population as of January 1, 2023 and the average annual population for 2022 in the Republic of Belarus by regions, districts, cities and urban-type settlements
2. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 25. juuni 2015. Vaadatud 24. juunil 2015.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)

Välislingid
-----------

* Agrolinnake Valgevene fotoentsüklopeedias
**Käendusleping** on leping, mis reguleerib võlaõiguslikku käendussuhet.

Võlaõigusseaduse (VÕS) § 142 järgi kohustub käendaja käenduslepingu alusel vastutama võlausaldaja ees kolmanda isiku ehk põhivõlglase kohustuste täitmise eest. Samuti võib VÕSi § 142 järgi olla käendus piiritletud kindla summa, tähtaja või muu tingimusega. Leping kehtib sõltumata käendaja ja võlgniku omavahelistest suhetest.

Käendusega kaasnevad mitmed kohustused ja nõuded. VÕSi § 144 alusel on lepingu sõlmimiseks vajalik võlausaldaja nõusolek. VÕSi §-s 145 on sõnastatud käendaja vastutus. Käenduse eest vastutavateks on mõlemad lepingupooled, kui lepingus pole öeldud teisiti. Käendaja vastutab põhivõlgniku võlgnevuste eest täies ulatuses. Vastutuse hulka kuuluvad viivised, lepingutrahvid ja lepingu ülesütlemisest tulenevad kulud. VÕSi § 146 kohaselt peab võlausaldaja teavitama käendajat lepingu täitmisest, juhul kui käendaja on seda nõudnud. VÕSi § 147 alusel on käendaja kohustatud teatama põhivõlgnikule kohustuste täitmisest, vastasel juhul ei saa käendaja esitada tagasinõuet.

VÕSi § 153 järgi, lõppeb käendus siis, kui lepingulised kohustused lõppevad, näiteks põhivõlgniku muutumise korral (juhul kui käendaja ei ole nõus uue võlgniku eest vastutama). Teine variant mil tähtajaline leping lõppeb on tähtajalise tähtaja saabumine. Enne tähtaega tekkinud kohustustest leppingu lõppemine käendajat ei vabasta.

Käenduslepingu kasutamise eesmärgid
-----------------------------------

Lepingupooltel on käendusega seoses erinevad eesmärgid. Võlausaldaja peamine eesmärk on anda maksejõulistele füüsilistele ja juriidilistele isikutele laen võimalikult riskivabalt Võlausaldajad kasutavad selle tagamiseks näiteks tagatist või käenduse puhul käendaja maksevõimet.

Võrreldes tagatislaenudega ei ole Eestis käendusega antud laenude hulk väga suur. Üldjuhul kasutatakse käenduslepinguid õppelaenude tagamiseks, täpsemalt ligi 98% kõigist õppelaenudest on tagatud käenduslepinguga. Võlausaldaja eesmärk seoses käendusega on ka fakt, et üldjuhul on käendajal isiklik suhe põhivõlglasega, mis tõenäoliselt tagab olukorra kus põhivõlgniku finantskäitumine on vastutustundlikum. Laenuvõtja ehk põhivõlgniku eesmärk on saada odavat laenu ja varalise tagatise puudumisel on käendus tema jaoks ainuke valik. Käendaja jaoks on käendusleping risk, ja kuna tavaliselt antakse see lähedasele inimesele, siis võib käendaja eesmärgiks pidada isiklikke igapäevaseid vajadusi, nt võib ära mainida õpingute finantseerimise.

Viited
------

1. 1 2 3  Võlaõigusseadus (2001). *Riigi Teataja I*, 81, 487.
2. 1 2  Kask, L. (2013). "Sõltuvussuhtes sõlmitud käendusleping" (lõputöö).
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib näärmest; luuotsa kohta vaata artiklit Epifüüs (luuots)* |

---

**Käbikeha** ehk **käbinääre** ehk **pineaalkeha** ehk **epifüüs** ehk **pineaalnääre** (ladina keeles *glandula pinealis*, *corpus pineale*, *epiphysis cerebri* (*pinus* on ladina keeles mänd)) on enamikul selgroogsetel loomadel vaheaju epitalamuses asuv sisenõrenääre.Käbikeha reguleerib organismi ööpäevarütmikat ja sünteesib serotoniinist hormooni – melatoniini.

Käbikeha on jaotatud sagarikeks, mis sisaldavad pinealotsüüte ja neurogliiarakke.

Käbikeha pärsib varajast sugunäärmete arengut. Pineaalkeha talitluse lakkamine tingib enneaegset suguküpsust. Isendi vanaduses käbikeha taandareneb. 

Käbikeha areng, anatoomia, morfoloogia, histoloogia ja patoloogia võivad erineda nii liigiti kui ka indiviiditi.

Kõikidel tänapäeval elavatel madudel on käbinääre, kuid selle ülesanded pole päris selged. Katsed harilike tripimadudega (*Thamnophis sirtalis parietalis*) näitasid, et isased maod, kes ei ole talveune ajal madalatel temperatuuridel maha jahtunud, ei ole võimelised kevadise paaritumise ajal emaste madudega paljunemisele suunatud käitumise osas läbi käima. Uurijad seostavad seda osaliselt käbinäärme talitlusega.

Koduloomadel koosneb käbinääre kehast (*corpus*), varrest (*pedunculus*) ja käbisopisest (*rec. pinealis*).

Ajaloolist
----------

Käbikeha kirjeldus omistatakse René Descartesile ("Hinge passioonid", *"Les Passions de l'âme",* 1649).

Vaata ka
--------

* Peaaju

Viited
------

1. ↑  "Meditsiinisõnastik" 390:2004.
2. ↑  Meeli Roosalu. "Inimese anatoomia", Kirjastus Koolibri, lk 144, 2010, ISBN 978-9985-0-2606-9.
3. ↑  Carl Gans, David Crews, M.C.Moore, J.Lindzey, Brain, and Behavior, Biology of Reptilia, Vol 18, Physiology E, lk 94, 1992, University of Chicago Press, Google'i raamat veebiversioon (vaadatud 10.04.2014) (*inglise keeles*)
4. ↑  Enn Ernits, Esta Nahkur,"Koduloomade anatoomia", Eesti Maaülikool, Tartu, Halo Kirjastus, lk 267, 2013, ISBN 978-9949-426-28-8.

Välislingid
-----------

* Sissekanne Terminologia Anatomica-s A11.2.00.001: Glandula pinealis. Käbikeha
* Sissekanne *Nomina Anatomica Veterinaria-s**-s Glandula pinealis. Käbinääre, lk 123, 5th ed, 2012*
* Sissekanne Encyclopaedia Britannica-s
**Haldusjaotus** ehk **administratiivne jaotus** on riigi territooriumi jagunemine osadeks (haldusüksusteks) selleks, et hõlbustada territooriumi valitsemist.

Haldusjaotuse järgi moodustatakse riigi- ja kohaliku võimu valitsemise organid.

Riikide territooriumid võivad haldusjaotuse alusel olla jaotatud provintsideks, läänideks, oblastiteks, kantoniteks, departemangudeks, kraideks, rajoonideks, valdadeks jne.

Haldusjaotus on enamasti hierarhiline: 1. järgu haldusüksused jagunevad 2. järgu haldusüksusteks jne.

Eesti
-----

 *Pikemalt artiklis Eesti haldusjaotus*
Eesti alal on kasutusel olnud väga palju haldusjaotuse vorme. Muinasajast alates – maakond, muinaskihelkond, kirikukihelkond, lään, foogtkond, komtuurkond, kubermang, kreis, kommuun, oblast, rajoon, külanõukogu, vald.

Praegu on Eesti haldusüksusteks maakonnad, vallad ja linnad.

Maakonnas kuulub haldusvõim riigile. 2017. aastani oli maakonnas võimukandjaks riigi määratud maavanem.

Maakond jaguneb valdadeks ja linnadeks.

Vallas ja linnas kuulub võim kohaliku omavalitsusüksuse volikogule, mille on valinud kohalikud elanikud.

Valdade koosseisus võivad olla linnad, alevid, alevikud ja külad.
**Jaroslavli eesti kunstnike kollektiiv** oli Teise maailmasõja ajal Nõukogude Liidu valitsuse korraldusel 1942. aastal Jaroslavli kogunenud eestlastest kunstnikud ja graafikud. 

EK(b)P Keskkomitee otsusega määrati 25. aprillil 1942 kolmeliikmeline kunstnikke organiseeriv büroo, koosseisus Adamson-Eric, Aino Bach ja Richard Sagrits, sekretärina töötas Boris Lukats. Sama aasta juulis asutati maalijate ja graafikute ühisateljee, kus asusid tööle Priidu Aavik, Arnold Alas, Märt Bormeister, Karl Burman (noorem), Eduard Einmann, Alo Hoidre, Jaan Jensen, Ernst Kollom, Paul Luhtein, Evald Okas, Eugen Vaino, Hendrik Vitsur. Skulptorid Aleksander Kaasik, Enn Roos, Garibaldi Pommer ja Ferdi Sannamees asusid tööle Moskvas.

Kollektiivi esimeseks ühiseks suurürituseks oli osalemine näitusel "Suur Isamaasõda", mis avati 7. novembril 1942 Moskvas. Näitusel osales 11 eesti kunstnikku 18 teosega. Järgmisel aastal osaleti Punaarmee 25. aastapäeva tähistamise näitusel "Rinne ja tagala" ja Lydia Koidula 100. sünniaastapäevale pühendatud näitusel. Kollektiiv tegi õppesõidu Palehhi. Suurimaks ettevõtmiseks kujunes 1943. aastal Moskvas toimunud Jüriöö 600. aastapäevale pühendatud näitus.

Aastal 1943 asutati mõnede kollektiivi liikmete eestvedamisel Eesti Nõukogude Kunstnike Liit.

Viited
------

1. 1 2 3  EE 12. köide, 2003: 166.
2. ↑  Leo Soonpää, Nõukogude Eesti preemiate saajad kujutava kunsti ja arhitektuuri alal. Jaroslavli kollektiiv - Sirp ja Vasar, 21.07.1947
**Aleksander Tuurand** (25. septembril 1888 Tartu – 5. september 1936 Tallinn) oli eesti teatrikunstnik.

Elukäik
-------

Sündinud Tartu linnas käsitöölise pojana omandas ta üldhariduse kohalikus vene kirikukoolis. Oma esimesed kunstilised teadmised sai ta Rudolf Julius von zur Mühleni juhatusel Tartu Saksa Käsitööliste Seltsi joonistuskoolis. Õppis sellejärele aastatel 1905–1907 Franz von Bazzani juures ja viimase soovitusel sai koha Vanemuise teatris. Aastatel 1909–1910 õppis ta ka Konrad Mägi juures.

Vanemuise toetusel reisis Tuurand 1912. aastal Berliini ning täiendas end seal A. Reimanni kunstikoolis, peamiselt maalikunstnik Paul Leni juures, kuni 1914. aasta aprillini, millal naasis tööle Vanemuisesse. Vabadussõja lõppedes 1921, sai Tuurand dekoraatorikoha Draamateatrisse Tallinna. 1924 asus ta tööle Estonias. Tallinnas elades käis ta korduvalt ennast täiendamas Berliini ja Moskva teatrites.

Aleksander Tuurand sooritas 48-aastaselt Estonia teatris enesetapu ning on maetud Tallinna Metsakalmistule.

Looming
-------

Kui Tallinna Draamateater ja Tartu Vanemuine 1924. aasta ühinesid, kutsuti Tuurand Estonia teenistusse. Koos temaga tuli Estonia lavadekoratsiooni ekspressionism. Estonias tehtud olulisematest töödest tuleks mainida Hugo Raudsepa "Sinimandria", Shakespeare'i "Mida soovite", Tuurandi esimene dekoratsioon pöördlavale, "Punane veski", "Lindprii", "Hoffmanni lood" jt. Estonias töötatud 12 aasta jooksul valmistas Tuurand aastas dekoratsioonid keskmiselt 20 uuele etendusele.

Viited
------

1. 1 2  "Aleksander Tuurand. Ootamatu surm röövis tubli töömehe". *Maa Hääl : maarahva ajaleht, nr 102,*. 7. september 1936. Vaadatud 9.01.2017.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: üleliigsed kirjavahemärgid (link)
2. 1 2  ""Estonia" dekoraatori Tuurandi ootamatu surm". *Järva Teataja (1926-1944), nr 104*. 7. september 1936. Vaadatud 9.01.2017.
3. ↑  -t. Aleksander Tuurand. 25 aastat lavadekoraatoriks. - Olion, nr 4, 1932, lk 119.
4. ↑  "A. Tuurand maeti". *Postimees (1886-1944), nr 242*. 8. september 1936. Vaadatud 9.01.2017.
Saelindid
**Lintsaag** on saepink, mille lõikeriist on kinnise kontuuriga saelint. Kitsas hammastatud teraslint on pingutatud ümber kahe (harvemini kolme) lindiratta. Levinumad on vertikaalsed lintsaepingid, mille alumine lindiratas on ühendatud jõuallikaga, kuid kasutatakse ka horisontaalseid pinke. Saelint jookseb juhikute vahel ning sellest on paljastatud üksnes otseselt saagimiseks vajalik osa.

Et saelint on kitsas, saab lintsaega saagida ka mööda kõverat kontuuri. Saetee on 2...5 korda kitsam kui ketassaagimise puhul, seega läheb vähem materjali kaduma. Ka võimaldab lintsaag tavaliselt saagida paksemat materjali (keskmiselt 150…300 mm) kui ketassaag. Et saelint on õhuke ja paindlik, on selle külgjäikus enamasti väike, mistõttu ei ole ka lõikepind sama kvaliteetne kui ketassaagimise puhul. Saetava materjali laiust piirab lintsae konstruktsioon; laiemate toorikute saagimiseks kasutatakse kolme lindirattaga pinki.

Lintsae töölaud on sageli kallutatav.

Lintsaage kasutatakse nii palkide (**palgilõhestuslintsaed**; lindiratta läbimõõt 1500...2500 mm) ja prusside (**jaotuslintsaed**; lindiratta läbimõõt 1000...1500 mm) lahtisaagimiseks kui ka toorikute sirg- või kõverjooneliseks lõikamiseks (**tislerilintsaed**; lindiratta läbimõõt 800...1000 mm). Palgi- ja prussisaagide puhul kasutatakse valts-, vanker- või konveieretteannet, tislerisaagide puhul toimub etteanne käsitsi. Lintsaagi kasutatakse ka metallisaagimisel, tavaliselt tükeldamiseks.

Vaata ka
--------

* Saag
* Saekaater
**Kinabalu** on Malaisia ja Kalimantani (Borneo) saare kõrgeim mägi. Kinabalu kõrgus on 4101 meetrit. Enamik värskemaid allikaid märgib mäe kõrguseks 4095 meetrit ehk 13 435 jalga (Taman Kinabalu, Low`s Peak).

Kalimantan on seetõttu maailma kõrguselt kolmas saar. Temast kõrgemad on üksnes Uus-Guinea (4884 m kõrgune Puncak Jaya) ja Hawaii saar (4205 m kõrgune Mauna Kea).

Kinabalu on geoloogilises mõttes väga noor mägi, tema tipu moodustavad kivimid tardusid kõigest 10 miljonit aastat tagasi. Mägi on vulkaanilise päritoluga ja hakkas kerkima arvatavasti eotseenis või miotseenis, kui laava seal maapinnale tungima ja tardudes järjest kõrgemat mäge moodustama hakkas. Mägi kerkib tänapäevani, kiirusega umbes 5 mm aastas, ehkki laavavoolud on lõppenud.

Pleistotseenis 100 tuhat aastat tagasi oli Kinabalu kaetud igijääga ja tema nõlvadelt langesid allapoole liustikud. Graniidist mäetippe vaadates on liustike kulutustöö jäljed tänapäevani selgelt näha.

Mäe juurde on loodud Kinabalu rahvuspark piirkonna mitmekesise floora ja fauna kaitseks.

Mägironimine
------------

Kinabalu tippu ronimiseks on kaks peamist rada. Esimene algab Kinabalu rahvuspargi keskusest 5,5 km kauguselt Timpohon Gate'ist 1866 m kõrguselt. Teine algab Mesilau looduspargist pisut kõrgemalt kui eelmine, aga läheb üle mäeseljaku, mille ületamisel tuleb tükk maad allapoole ronida, nii et kokkuvõttes on esimest rada mööda minnes tarvis vähem tõuse võtta. Need kaks rada ühinevad umbes 2 km enne Laban Rata puhkemaja. Puhkemaja asub 3270 m kõrgusel merepinnast ja enamik matkajaid jõuab raja algusest sinna 3–6 tunniga. Laban Rata puhkemajas on saadaval kuumad söögid ja joogid, kuum dušš ja küttega toad. Sõidukitega läbitavaid teid sinna ei vii, nii et inimesed peavad sinna kõik oma seljas viima. Kandjad, keda saab ka palgata, tassivad korraga kohale kuni 30 kg. Laban Ratast Kinabalu kõrgeima tipuni läheb 2 km pikkune rada, mille läbimine nõuab 2–4 tundi. Tõusu viimase osa moodustab paljas graniit.

Piisavalt heas füüsilises vormis inimesele ei ole Kinabalu tippu ronimine väga keeruline. Kõige kõrgemale tipule Low's Peakile jõudmiseks ei ole vaja kasutada alpinismivarustust, erinevalt Kinabalu paljudest madalamatest tippudest, kuhu erivarustuseta ei pääse. Seevastu halvas füüsilises vormis inimestele võib tippu jõudmine osutuda ületamatult raskeks.

Vastavalt rahvuspargi reeglitele peab inimesi, kes soovivad Kinabalu otsa ronida, kogu aeg saatma akrediteeritud giid.

Kuigi mägi ei ole väga kõrge, võib selle otsa ronijaid tabada mäehaigus (vt *altitude sickness*; *vuoristotauti*). Sel juhul tuleb viivitamatult laskuda madalamale, sest muidu hingamis- ja ülesliikumisraskused järjest süvenevad.

Viited
------

1. 1 2 3  Suur maailma atlas, lk 92
**Gia Kantšeli** (gruusia keeles გია ყანჩელი; 10. august 1935 Thbilisi – 2. oktoober 2019 Thbilisi) oli gruusia helilooja.

Ta lõpetas 1963. aastal Thbilisi konservatooriumi kompositsiooni erialal, seejärel tegutses vabakutselise heliloojana ning alates 1971. aastast Thbilisi Šota Rusthaveli teatri muusikadirektorina.

1979. aastast oli ta Gruusia NSV Heliloojate Liidu sekretär.

Aastal 1991 asus ta elama Berliini ning 1995. aastast elas Antwerpenis (Flandria kuningliku filharmoonia orkestri kutsel).

Kantšeli on kirjutanud seitse sümfooniat, ühe ooperi, kammermuusikat, koorimuusikat, teatri- ja filmimuusikat (näiteks filmidele "Mimino", "Kin-dza-dza" ja "Ära nuta").

Tunnustus
---------

* Gruusia NSV teeneline kunstitegelane (1972)
* NSV Liidu riiklik preemia (1976)
* Gruusia NSV rahvakunstnik (1980)
* Gruusia NSV riiklik preemia (1981)
* NSV Liidu rahvakunstnik (1988)
* Vene Kinokunsti Akadeemia akadeemik
* Wolf Foundationi auhind (2008)

Viited
------

1. ↑  Suri legendaarne Gruusia helilooja, Postimees, 2. oktoober 2019

Välislingid
-----------

* Riina Luik. Gruusia helilooja Gija Kantšeli pole ühegi oma teosega lõpuni rahul Postimees.ee, 12. november 2010
|  |
| --- |
|  |
| **"Impressioon. Tõusev päike"** |
| **Claude Monet**, 1872 |
| õli lõuendil |
| 48 × 63 cm |
| Musée Marmottan, Pariis |

**"Impression, soleil levant"** (eesti keeles "Impressioon. Tõusev päike", ka "Impressioon. Päikesetõus") on Claude Monet' maal, mille järgi on nimetuse saanud kunstivool impressionism. 

Maal on dateeritud 1872. aastaga, kuid tõenäoliselt valmis 1873. aastal.

Tegemist on õlimaaliga, mis on maalitud lõuendile. Maali mõõtmed on 48 × 63 cm. See asub Pariisi muuseumis Musée Marmottan Monet. 

Maalil on kujutatud Le Havre'i sadamat. Kasutatud on väga vabu pintslitõmbeid, nii et maal laseb sadamat pigem aimata kui kujutab seda. 

Pealkirja kohta ütles Monet 1898. aastal: *"Olin 1874. aasta aprillis Kaputsiinide bulvarile näitusele saatnud pildi, mille tegin Havre'is oma aknast välja vaadates – päike paistmas läbi veeauru ja esiplaanil mõned turritavad laevamastid (...) minult küsiti kataloogi jaoks pealkirja, "Havre'i vaade" ei kõlvanud kuidagi ja ütlesin siis: "Pange "Impressioon" ['Mulje'].""*

Maal oli eksponeeritud 1874. aastal toimunud esimesel sõltumatul impressionistide kunstinäitusel. 

Kunstikriitik Louis Leroy, kes oli graveerija, maalikunstnik ja menukas näitekirjanik, kirjutas selle näituse kohta mahategeva retsensiooni, mis ilmus ajalehes Le Charivari. Pilgates ühe tollal tundmatu kunstniku maali, pani ta artiklile pealkirjaks "Impressionistide näitus", andes kogemata voolule nimetuse. Leroy kuulutas, et Claude Monet' "Impression, soleil levant" on parimal juhul visand ning seda saab vaevalt pidada lõpetatud kunstiteoseks.

Leroy kirjutas vaatajatevahelise dialoogi vormis: *"Impressioon – ma olin selles kindel. Ma just ütlesin endale: et see avaldas mulle muljet, pidi selles olema mingi mulje (...) ja milline vabadus, milline töötluse kergus! Embrüonaalses seisundis tapeet on lõpetatum kui see meremaal."*

Kuigi maalil tundub päike olevat üsna ere, on see ümbritseva taustaga võrdselt hele ning pilti mustvalgeks muutes see kaob.
Pöide valla lipp
**Pöide valla lipp** on endise Eesti haldusüksuse Pöide valla lipp.

Lipp kinnitati 3. oktoobril 1995.

Lipu kirjeldus
--------------

Pöide valla lipuks oli ruudukujuline vapilipp. Kollase kanga ülaservas sinine müürihambulise lõikega laid ning kollase välja keskel sinine liiliakujuliste otstega Kreeka rist.

Lipu normalmõõtmed olid 105×105 cm.

Põhjendus
---------

Müürihambuline lõige tähistab nii Pöide maalinna kui ka ordulinnust. Sinine liiliakujuliste otstega Kreeka rist märgib 13. sajandist pärinevat Maarjale pühitsetud Pöide kirikut. Samuti viitab see Pöide vallas hiljem domineerivaks saanud apostellikule usutunnistusele.

Lipu kasutamise kord
--------------------

Valla lipu heiskamisel koos Eesti riigilipu, mõne teise riigi, maakonna, kohaliku omavalitsuse või muu lipuga, asus valla lipp lippude poolt vaadatuna vasakul, teise riigi, Eesti riigilipust või mõnest muust lipust.

Vaata ka
--------

* Pöide valla vapp

Välislingid
-----------

* Pöide valla sümboolika valla kodulehel
* Pöide valla sümboolika Riigikantselei kodulehel
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib trükiandmetest; meediaklubi kohta vaata artiklit Impressum (meediaklubi)* |

---

**Impressum** on trükises tiitellehe pöördel, viimase lehekülje pöördel või mujal trükise lõpus paiknevad andmed väljaandmise ja trükkimise kohta.

See võib sisaldada andmeid muu hulgas autoriõiguste, toimetaja või toimetajate, kujundaja või kujundajate, illustraatori või illustraatorite ja trükikoja kohta, tõlke puhul originaalväljaande või -väljaannete ning tõlkija või tõlkijate kohta ning ISBN-i.

Nõukogude ajal oli raamatul impressum nii tiitellehe pöördel kui ka raamatu lõpus. Tiitellehe pöördel oli märgitud liik ja koht raamatukoguriiulil, tõlke puhul originaali tiitel, vajaduse korral tõlkijad või vastutavad toimetajad ning märkused. Eestikeelse raamatu impressum sisaldas pealkirja tõlget vene keelde ning venekeelsena veel vähemalt autori nime ning kirjastuse nime ja aadressi, samuti eesti keeles toimetaja, kunstilise toimetaja, tehnilise toimetaja ning korrektorite nimesid, laduda andmise ja trükkida andmise kuupäeva, paberi formaati, liiki ja tootjat, trükipoognate, tingtrükipoognate ja arvestuspoognate arvu, trükiarvu, tellimise numbrit, trükikoja nime ja aadressi ning hinda. Impressum sisaldas tavaliselt ka kodeeritud tsensuurimärget.
**"Meelte ja tunnete taimed"** ("Mielen ja rakkauden kasvit") on Soomes 2006. aastal Werner Söderström Osakeyhtiö avaldatud taimeraamat, millesse autorid Sinikka Piippo ja Ulla Salo on kogunud valiku taimedest (ja üksikutest seentest). 

Raamat on eesti keeles ilmunud 2007. aastal Mari Vihuri tõlkes.

Kirjeldatud on maailma eri paigus kasvavaid taimi, nagu beetlipähkel, guaraana, kakaopuu, kohvipuu, katapõõsas, kokapõõsas, teepõõsas, harilik humal, teekummel, tseiloni kaneelipuu, harilik ingver, paprikad, sojauba, harilik vanill, harilik viinapuu, amasoonase kaapiväät, peioote-uimakaktus, must belladonna, harilik kanep, meskaliini-keepuu, inglitrompetid, kookospalm, kreeka pähklipuu, liht-naistepuna, harilik rosmariin, hõlmikpuu jpt. 

Taimede kirjeldustele on lisatud teavet botaanika, biokeemia, füsioloogia, farmaatsia, taimede ajaloo, kulinaaria, kosmeetika ja veel mitme valdkonna kohta ning illustratsioonid.

Viited
------

1. ↑  MIELEN JA RAKKAUDEN KASVIT, veebiversioon (vaadatud 27.03.2015)(*soome keeles*)
2. ↑  Urmas Kokassaar, Taimedes peitub maailma jõud, veebiversioon (vaadatud 27.03.2015)

Välislingid
-----------

* Maija Haavisto, Kirja-arvostelu: Mielen ja rakkauden kasvit, 23. aprill 2012
**Raimond Auling** (28. detsember 1920 Tartu – 21. märts 1979 Tartu) oli eesti jurist ja kommunistliku partei tegelane[*viide?*].

Raimond Auling osales Teises maailmasõjas Punaarmeesse mobiliseerituna. Lõpetas TRÜ 1950. aastal juristina. 1953–1964 oli ta TRÜ riigi ja õiguse teooria ja ajaloo kateedri vanemõpetaja (dotsent). 1954–1957 oli TÜ ajalehe toimetaja
.
Seejärel töötas 1963–1979 Eesti Ajalooarhiivi (tollal ENSV RAKA) direktorina
.

Auling tegeles nooruses ujumisega ja veepalliga ning püstitas ka mõne Eesti rekordi; 1959–1963 kuulus Ujumisföderatsiooni presiidiumi. Tegutses ka ujumiskohtunikuna (üleliiduline kategooria; 1961)

Raimond Aulingu abikaasa oli tõlkija Evi Auling.

Teosed
------

* Poliitiliste õpetuste ajalugu. 1. osa / Raimond Auling ; Tartu Riiklik Ülikool, riigi ja õiguse ajaloo kateeder. Tartu : Tartu Riiklik Ülikool, 1962
* Создание и развитие советского государства в Эстонии / Р. Ю. Аулинг. Москва : Наука, 1955

Viited
------

1. ↑
2. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 28. oktoober 2009. Vaadatud 5. juulil 2009.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)

Välislingid
-----------

* Nõiajaht Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas - Ando Leps
* ESBL
* Foto R. Aulingust
* Biograafia ESBL-is
Jõgeva valla lipp
**Jõgeva valla lipp** on Jõgeva maakonnas asuva Eesti haldusüksuse Jõgeva valla lipp.

Lipp on kinnitatud 9. veebruaril 1995.

Lipu kirjeldus
--------------

Valla lipuks on rohelisel ristkülikukujulisel kangal 0,5 ühiku kaugusel üla- ja alaservast kaks
valget horisontaalset lainelõikelist laidu, mille laius on 0,5 ühikut. Lipu keskel on viie valge
kroonlehega ja punase südamikuga kartuliõie kujutis, läbimõõduga 3 ühikut.

Lipu laiuse ja pikkuse suhe on 7:11 ning normaalsuurus 105×165 cm.

Põhjendus
---------

Kanga roheline värvus viitab valla elanike loodusega ja põllumajandusega tihedalt seotud eluviisile. 
Kartuliõis sümboliseerib vallas asuvat üht Eesti tähtsaimat sordiaretuse, eriti kartulikasvatuse keskust. Punane südamik viitab sellealasele rahvusvahelise tunnustusega teadustööle.
Kaks lainelõikelist laidu tähistavad valla maa-ala läbivaid Pedja ja Kaave jõge.

Lipu kasutamise kord
--------------------

1. Valla lipp heisatakse:
	1. alaliselt Jõgeva Vallavalitsuse haldushoone(te)l;
	2. ajutiselt valla pidupäevadel, suhtlemisel teiste omavalitsusüksustega, muudel pidulikel üritustel;
	3. muudel juhtudel valitsuse loal.
2. Valla lipu heiskamise võib teha kohustuslikuks üksnes volikogu otsuse või valitsuse korraldusega vallale kuuluvatel hoonetel, rajatistel või maa-aladel. Teistele omanikele on niisugused otsused või korraldused soovitusliku iseloomuga.
3. Valla lipp on välja pandud ruumis, kus toimuvad vallavolikogu istungid.
4. Valla lipp heisatakse hoone peasissekäigu juurde või mujale selleks sobivasse kohta kas lipuvardaga vastavasse hoidjasse või lipumasti.

Kasutamiskõlbmatuks muutunud lipp kuulub hävitamisele.

Vaata ka
--------

* Jõgeva valla vapp
* Jõgeva maakond

Välislingid
-----------

* Jõgeva valla sümboolika valla kodulehel
* Omavalitsuste sümbolid Riigikantselei lehel - Jõgeva vald.
* Eili Arula: "Lumehelbekesega vapp tekitas vallarahvas nördimust" Tartu Postimees, 19. detsember 2017
**Haldja Kääri** (kuni 1947 **Haldja Sild**; 23. november 1921 – 30. mai 2008)  oli eesti arst (pediaater).

Õppis Tartu Linna V Algkoolis.  1938. aastal lõpetas ta Tartu III Progümnaasiumi *cum laude*.

Õppis 1942–1948 (lõpetas) Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonnas.

Aastatel 1952–1977 oli ta Tartu Kliinilise Lastehaigla peaarst. 

Juhani Püttsepp on kirjutanud Haldja Kääri märkmetele ja meenutustele tuginedes jutustusteraamatu "Doktor Haldja lood".

Tunnustus
---------

* 1969 Eesti NSV teeneline arst

Publikatsioone
--------------

* Leida Keres, Haldja Kääri. Juhendeid lastearstile. Tallinn: Eesti Riiklik Kirjastus, 1962.

Viited
------

1. ↑  geni.com
2. ↑  "Hiiu Leht, 23.07.2004". Originaali arhiivikoopia seisuga 3.10.2018. Vaadatud 2.10.2018.
3. ↑  Koolilõpetajaid. Päewaleht, 7. juuni 1938
4. ↑  Mariliis Vahe. 80 aastat lastekliinikut. Kliinikumi Leht, juuni 2002
5. ↑  Aime Jõgi. Raamatusse jõudsid haldjateod ehk lood doktor Haldja Käärist. Tartu Postimees, 16. november 2016
Michelangelo skulptuur "Taavet"
Da Vinci maal "Mona Lisa"
**Meistriteos** ehk **tippteos** kui suurepäraselt viimistletud töö (ladina keeles *magnum opus*; prantsuse keeles *chef-d'œuvre*; inglise keeles *masterwork* või *masterpiece*) on põhimõtte (vt kunstimeetod) taotlusega looming, mis on pälvinud kiitvat või ülistavat kriitikat.

Eriti peetakse seda inimese karjääri silmapaistvaimaks tähtteoseks seoses oskuste, osavuse, esituse, loovuse või kaemusega. Ajalooliselt teatakse tippteostena väga kõrgete standarditega töid, läbi mille omandasid inimesed liikmeskondasid mõne gildi, tsunfti või akadeemia erinevates kunsti ja käsitöö valdkondades. Seega oli tõestava meistritöö valmimine eesmärk omaette, mis tihtipeale haaras endasse esteetikat, eetikat ning teisi printsiipe.

Prantsuse algupäraga eestikeelne võõrsõna "**šedööver"** on meistriteose sünonüüm.

Meistritöid kui autorite loodud vaimusünnitisi seostatakse nende väljendunud geniaalsusega.

Vaata ka
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Meistriteos** |

* Magister
* Oopus

Viited
------
**Jõgeva kõrts** oli kõrts Kullamaa kihelkonnas Lääne maakonnas Lääne-Nigula vallas Koluvere külas, Tallinn-Risti-Virtsu maantee ääres Koluvere linnusest Virtsu poole jääva kahe kivisilla juures. Väidetavalt on tegemist Eesti pikima kõrtsihoonega (hoone pikkus on 60,93 meetrit).

Kõrtsi klassitsistlikus stiilis hoone ehitati 19. sajandi I poolel. Hoone on oma põhiplaanilt L-kujuline ja kõrtsihoonetele erandlikult kahe talliga .

Jõgeva kõrtsi hoone on tunnistatud riiklikuks kultuurimälestiseks.

Viited
------

1. 1 2  Jõgeva kõrts kultuurimälestiste riiklikus registris (11.09.2015)
2. 1 2  Ernesaks, M. (1984). "Jõgeva kõrtsi põhiplaan". Kultuurimälestiste riiklik register. Jpg. Vaadatud 11.08.2018.
3. ↑  Aarma, L. 2014: "Kullamaa kihelkonna ajaraamat". Vali Press, Kullamaa. Lk 97
4. 1 2  Eesti arhitektuur. 2. osa: Läänemaa. Saaremaa. Hiiumaa. Pärnumaa. Viljandimaa. Villem Raam (üldtoimetaja). Tallinn: Valgus, lk 19.

Välislingid
-----------

* Jõgeva kõrts kultuurimälestiste riiklikus registris
* Foto: Jõgeva kõrts 1980. aastal
**Meelteväline taju** (inglise keeles *Extrasensory perception*, lühend *ESP*; saksa keeles *Außersinnliche Wahrnehmung*; vene keeles *экстрасенсорное восприятие*) all mõeldakse parapsühholoogias esemete, nende omaduste ja suhete, sündmuste või teiste olendite psüühikanähtuste tajumist ilma teadaolevate meelte abita. Selline taju võib ulatuda ka minevikku või tulevikku. 

Meeltevälise taju uurimisega tegeleb parapsühholoogia. Meeltevälise taju alla arvatakse põhiliselt selgeltnägemine ja telepaatia. Mõnikord tuuakse eraldi välja prekognitsioon (tuleviku selgeltnägemine). 

Termini populariseeris üks parapsühholoogia pioneere Joseph Banks Rhine, kes uuris meeltevälist taju Duke'i ülikoolis 1920.–1930. aastatel.

Teaduslike eksperimentidega ei ole meeltevälise tajuvõime olemasolu tuvastatud.

Üks levinumaid meeltevälise taju katselise uurimise meetodeid on selline, kus üks katseisik vaatleb suvalises järjekorras erinevate sümbolitega kaarte (nn Zeneri kaardid) ja teine püüab meeltevälise taju abil kindlaks teha, mis kaarti parasjagu vaadatakse. Nii selliste kui teiste eksperimentide käigus on saadud tulemusi, kus kokkulangevus ületab statistiliselt olulisel määral tõenäosusliku kokkulangevuse. 

J. B. Rhine viis läbi korduvaid katseid erinevate isikutega, kes said Zeneri kaartidega tulemusi, mis kuni kaks korda ületasid juhuslikkust. Martin Gardner on aga väitnud, et üks või mitu Rhine'i assistenti olid petturid. 

Aastatel 1934–1937 uurisid Riias mitmed Läti ja Saksa teadlased läti talutüdruku Ilga Kirpsi meeltevälise taju võimeid. Väidetavalt suutis ta reprodutseerida teksti, mida kõrvalruumis mõttes lugesid teised katses osalenud isikud, kõige sagedamini tema ema. Hilisemad uurijad on oletanud, et Ilga puhul polnud siiski tegu meeltevälise tajuga, vaid ülinõrkade helisignaalide vastu võtmisega. 

Skeptikute sõnul on nende katsete puhul, kus ilmnevad meeltevälise taju olemasolu kinnitavad tulemused, tegemist kas vigase katsemetoodika või pettusega. Seda seisukohta illustreerib ingliskeelses kirjanduses levinud akronüümi ESP (*extrasensory perception*, 'meelteväline taju') alternatiivne humoorikas seletus *error some place* ('kusagil on viga'). Skeptikud väidavad, et näiteks James Randi eksperimentides ei ole ükski väidetav meeltevälise tajuga isik oma võimeid tõestada suutnud. 

Meeltevälise taju olemasolu pooldajad viitavad asjaolule, et psühholoogia jt vaimuteaduste alased eksperimendid ei ole üldiselt 100% korratavad. Samuti väidavad nad, et meelteväline taju ilmneb tihti ekstreemsetes olukordades, mida on keeruline või võimatu eksperimentaalselt taasluua. 

Üheks võimalikuks meeltevälise taju seletuseks on, et tegu on võimega tajuda madala sagedusega elektromagnetlaineid.

Vaata ka
--------

* Silva meetod
**Jõgeva kihid** (inglise *Jõgeva Beds*) on siluri ajastu Raikküla lademe Nurmekunna kihistu kihistik. Neid hakkasid esimesena eristama Rein Einasto ja Helle Perens aastal 1985.

Kihtide all lamavad Vändra kihid, neil lasuvad aga Imavere kihid. Saarde kihistus vastavad neile kihtidele Kolka kihistiku ülemine osa ja Ikla kihistik.

Kihtide stratotüüp on Põltsamaa H-160 puurauk, kus kihid esinevad 19.6- 37.4 meetril. Kihid on nime saanud Jõgeva linna järgi.

Kalana karjääris moodustab alumise kihi kollane lubjakivi, milles esineb vahekihtidena purdlubjakivi. Selle peal on helehall purdlubjakivi vahekihtidega lubjakivi, mis sisaldab veidi detriiti. Üldiselt moodustab kihtide alumise osa kiht merglit, millel lasub paks lubjakivi või dolomiidi kiht. Jõgeva kihtide alumises osas asub ka piir Rhuddani lademe ja Aeroni lademe vahel. Kihtide ülemine osa koosneb valdavalt lainjast või sõlmjast dolomiidistunud kivimist või dolomiidistuvast helepruunist merglist. Kihtide ülemises osas on ka tormitekkelisi tsoone ja püriiti sisaldavaid katkestuspindu, mis on sagedasemad kihtide põhjapoolsemas osas ja annavad märku madalamast merevee tasemest.

Viited
------

1. ↑  Jõgeva kihid Eesti geokogude infosüsteemis (vaadatud 14.09.2020)
2. ↑  Correlation of lower–middle Llandovery sections in central and southern Estonia and sedimentation cycles of lime muds, Heldur Nestor, Rein Einasto, Peep Männik, and Viiu Nestor, 2002.
3. ↑  "Stratigraafia terminoloogia". Originaali arhiivikoopia seisuga 12. august 2020. Vaadatud 14. septembril 2020.
4. ↑  "Kalana karjäär". Originaali arhiivikoopia seisuga 3. oktoober 2018. Vaadatud 14. septembril 2020.
5. ↑  Correlation of lower–middle Llandovery sections in central and southern Estonia and sedimentation cycles of lime muds, Heldur Nestor, Rein Einasto, Peep Männik, and Viiu Nestor, 2002.

Välislingid
-----------

* Jõgeva kihid Eesti geokogude infosüsteemis
**Jõgeva külanõukogu** oli külanõukogu Eesti NSV-s. 

Jõgeva külanõukogu moodustati 1945 septembris Tartumaa Jõgeva valla koosseisus. Külanõukogu keskus asus algselt Jõgeva asunduses.

Seoses maakondade ja valdade likvideerimise ning maarajoonide moodustamisega arvati Jõgeva külanõukogu 1950 septembris Jõgeva rajooni koosseisu.

1954. aasta seisuga tegutsesid külanõukogu piirides "Suure Oktoobri", J. V. Stalini nimeline ja V. I. Lenini nimeline kolhoos ning Jõgeva Rajoonidevaheline Loomade Varumise Kontor ja Jõgeva Riiklik Sordiaretusjaam. Külanõukogu keskus asus Eristvere külas.

1975 liideti Jõgeva külanõukoguga endine Laiuse külanõukogu Sootaga, Lõpe, Raaduvere, Kasevere, Alavere, Vilina, Kirikuvalla, Altvälja, Lehtmetsa (endise Sootaga külanõukogu maa-alad 1945–1954), Kantküla, Iravere, Litsemaa, Ristimetsa, Kasvandiku, Vanatänava, Otiaru, Rava, Kirikuküla, Mõisaküla (endise Mõisaküla külanõukogu maa-alad 1945–1954), Kaude, Altküla, Teilma, Lemuvere, Saksamaa küla ning Kivijärve asundusega (endise Kivijärve külanõukogu maa-alad 1945–1954).

23. novembril 1979 liideti Jõgeva külanõukoguga endine Pedja külanõukogu Endla, Kõola, Kärde, Paduvere, Pedja, Rohe, Selli, Tooma, Vaimastvere ja Vägeva külaga. Samas liideti 5397 ha suurune osa senisest Jõgeva külanõukogu territooriumist, millel asusid Saduküla sovhoos ning Härjanurme, Jõune, Pööra ja Saduküla küla, Puurmani külanõukogu territooriumiga.

Külanõukogu külad asusid Jõgeva katsesovhoosi, Kuremaa sovhoostehnikumi ja Laiuse kolhoosi alal. Siimusti aleviku põllumaad kasutasid peamiselt põllumajandustehnika rajoonikoondis ja Tallinna Ehituskeraamika Tehase Jõgeva tsehh.

Külanõukogu riigimetsamaa jäi Laiuse ja Vaimastvere metskonda.

Külanõukogu pindala oli 460 km² ja elanikke 5732 (1988. aasta seisuga).

Viited
------

1. ↑  Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi seadlus "Tartu maakonna valdades küla töörahva saadikute nõukogude moodustamise kohta". Eesti NSV Teataja, 1945, 33, 516
2. ↑  Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 26. septembri 1950 seadlus "Maarajoonide moodustamise kohta Eesti NSV-s". Eesti NSV Teataja, 1950, 11, 114
3. ↑  Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 17. juuni 1954 seadlus "Eesti NSV külanõukogude ühendamisest". Eesti NSV Teataja, 1954, 10, 104
4. ↑  Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 23. novembri 1979 seadlus "Jõgeva rajooni Pedja külanõukogu likvideerimise ning Jõgeva ja Puurmani külanõukogu piiride muutmise kohta". Eesti NSV Ülemnõukogu ja Valitsuse Teataja, 1979, 46, 558
5. 1 2 3  *Eesti nõukogude entsüklopeedia.* 4. köide: *IST–KONI.* Tallinn: Valgus, 1989, lk 150.
**Haldusüksus** ehk **administratiivüksus** on haldusjaotusel põhinev, seaduse ja teiste õigusaktidega kindlaks määratud staatuse, nime ja piiridega üksus, mille territooriumi ulatuses teostatakse riiklikku või omavalitsuslikku haldamist.

Eesti haldusüksused
-------------------

 *Pikemalt artiklis Eesti haldusjaotus*
Eestis praegu kasutatavad haldusüksused on maakond, vald ja linn. Ajalooliselt on Eesti olulisim haldusüksus olnud kihelkond (alates muinasajast kuni 1920. aastate alguseni), mida tihti on rühmitatud maakondadeks/kreisideks.

Eesti haldusüksusi klassifitseeritakse Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaatori (EHAK) abil. See on ettenähtud kasutamiseks territoriaalse paiknevuse tähistamiseks. Klassifikaator hõlmab: riikliku haldamise üksused – maakonnad; omavalitsuslikud haldusüksused – vallad ja linnad; piiratud omavalitsusega haldusüksused – osavallad ja linnaosad; muud asulad ja asustusüksused – vallasisesed linnad, alevid, alevikud, külad ja asumid; muud. Igale klassifitseerimisobjektile on antud unikaalne neljakohaline kood ning on ära näidatud objekti nimi ja rööpnimi (kui selline on olemas). Koodiga seotud lisatunnused (klassifitseeriv osa) näitavad iga objekti maakondliku ja omavalitsusliku alluvuse ning tema tüübi (maakond, vald, linn, alev, vallasisene linn, osavald, linnaosa, alevik, küla või muu asula).

Eesti maakondade EHAK koodid on järgmised: 

| EHAK-kood | Maakond |
| --- | --- |
| 0037 | Harju maakond |
| 0039 | Hiiu maakond |
| 0045 | Ida-Viru maakond |
| 0050 | Jõgeva maakond |
| 0052 | Järva maakond |
| 0056 | Lääne maakond |
| 0060 | Lääne-Viru maakond |
| 0064 | Põlva maakond |
| 0068 | Pärnu maakond |
| 0071 | Rapla maakond |
| 0074 | Saare maakond |
| 0079 | Tartu maakond |
| 0081 | Valga maakond |
| 0084 | Viljandi maakond |
| 0087 | Võru maakond |

Vaata ka
--------

* haldusüksuste koondtabel
* asustusüksus
* omavalitsusüksus

Viited
------

1. ↑  Eesti territooriumi haldusjaotuse seadus §21 lõige 2
2. ↑  Statistikaamet. "Klassifikaatorite nimistu". Originaali arhiivikoopia seisuga 30.03.2017. Vaadatud 10.02.2017.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Haldusüksused** |

* Kehtiv Eesti territooriumi haldusjaotuse seadus
* Eesti territooriumi haldusüksuste nimistu