recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Ida-Berliin (tumeroosa) ja Lääne-Berliin (helesinine).
Vladimir Lenini bareljeef Wilhelmstraßel (2006)
**Ida-Berliin** oli Berliini osa, mis jäi Teise maailmasõja lõppedes Punaarmee valdusse. 

Ida-Berliin oli pindalalt Lääne-Berliinist väiksem, olgugi et Lääne-Berliini USA, Briti ja Prantsuse sektorid olid igaüks eraldi NSV Liidu sektorist väiksemad.

Ida-Berliinis asusid Saksa DV valitsusasutused. Nimetus "Ida-Berliin" ei olnud ametlik, sest muidu oleks kinnistunud Berliini jagatus ja oleks tunnustatud Lääne-Saksamaa õigusi Lääne-Berliinile. Saksa DV pealinnana märgiti lihtsalt "Berliin".

Halduslikult jagunes Ida-Berliin üheteistkümneks linnarajooniks. Need olid Friedrichshain, Hellersdorf, Hohenschönhausen (alates 1985), Köpenick, Lichtenberg, Marzahn, Mitte, Pankow, Prenzlauer Berg, Treptow ja Weißensee.

1989. aastal oli Ida-Berliinis 1 279 212 elanikku.

USA, Suurbritannia ja Prantsusmaa ei tunnistanud formaalselt kunagi Saksa DV õigust Ida-Berliinis valitseda. Ametlikult tunnustasid lääneliitlased üksnes Nõukogude armee õigusi Berliinis, sest pidasid nii Ida- kui Lääne-Berliini okupeeritud piirkonnaks ning seda staatust sai lõpetada üksnes neljapoolse kokkuleppega. Nii näiteks protestisid lääneliitlased sageli Saksa DV Rahvaarmee kohaloleku vastu Berliinis, eriti sõjaväeparaadide korral. Lepingutes nimetasid nad Ida-Berliini "valitsuse asukohaks". Suure lahkumineku tõttu formaaljuriidilise seisukoha ja tegeliku elu vahel koostas ja avaldas USA sõjavägi üksikasjalikke juhiseid nii sõjaväelastele kui tsivilistidele Ida-Berliini külastamise juhuks. Kõigest hoolimata avasid kõik lääneliitlased 1970. aastatel Ida-Berliinis oma saatkonna.

3. oktoobril 1990 toimus Saksamaa taasühinemine, mis formaalselt lõpetas Ida- ja Lääne-Berliini olemasolu.

Pärast taasühinemist on Saksamaa valitsus kulutanud palju raha selleks, et Berliini kaks poolt omavahel integreerida ning viia Ida-Berliini infrastruktuur vastavusse Lääne-Berliini standarditega. Sellegipoolest on tänapäevalgi Ida- ja Lääne-Berliini vahel ilmsed erinevused. Ida-Berliin näeb teistmoodi välja osalt sellepärast, et ta sai sõjas vähem kannatada ning säilinud on rohkem sõjaeelseid tänavaid ja fassaade, millest mõnel on endiselt näha sõjaaja kahjustused, osalt Saksa DV-s kasutatud stalinistliku arhitektuuri tõttu.

Nagu teisteski Ida-Saksamaa linnades, vaadati Berliiniski kõik kohanimed üle. Osa neist tunnistati sobimatuks ja nimetati ümber, osa neist, näiteks Karl Marxi allee, Rosa Luxemburgi väljak ja Karl Liebknechti tänav, jäid alles. Nimede ülevaatamine tekitas rahva seas palju poleemikat: osa nägi neis üksnes selle režiimi sümboleid, mis oli langenud ja mida nad ei pooldanud, osa nägi neis ajaloolist tähendust. Berliini üldiselt vasakpoolse linnavalitsuse tahte kohaselt pole väga radikaalseid muutusi tehtud. Arutelu selle teema ümber pole lõppenud tänapäevalgi, näiteks on tehtud ettepanek Ida-Berliinile iseloomulik jalakäijafiguur Ampelmännchen, mida kasutatakse valgusfoorides, samuti kasutuselt kõrvaldada.

Viited
------

1. ↑  Bevölkerungsentwicklung in Berlin luise-berlin.de
Joseph Heller (1986)
**Joseph Heller** (1. mai 1923 Brooklyn, New York – 12. detsember 1999 Staten Island, New York) oli ameerika satiirikirjanik, näitekirjanik ja lühijuttude autor.

Looming
-------

Helleri peateos on satiiriline romaan "*Catch-22*" (tõlgitud kui "Nõks-22"), mis käsitleb Ameerika sõdurite käekäiku Teises maailmasõjas. Romaani pealkiri on saanud osaks ingliskeelsest fraseoloogiast, tähistades absurdset situatsiooni, millest ei ole võimalik võitjana välja tulla – kõik püüded olukorda muuta viivad paratamatult tagajärgedeni, mida üritatakse vältida. Romaanis on Catch-22 sõjaväereeglite osa, mis hõlmab mitut paradoksi. Näiteks ütleb üks säte, et lahinglendudest vabastatakse lendur, kes on hull, hulluks aga ei saa tunnistada kedagi, kes soovib lahingulendudest loobuda ning vabastamise aluseks peab olema lenduri sooviavaldus – mis kokkuvõttes muudab vabanemise võimatuks. Teos põhineb olulisel määral Helleri enda kogemustel pommituslennuki piloodina Teises maailmasõjas.

### Teoseid eesti keeles

* "Me pommitasime New Havenit: näidend kahes vaatuses" Tõlkinud Paul-Eerik Rummo. Tallinn: Perioodika, 1973.
* "Nõks-22", tõlkinud Tiina Randus, Tallinn: Tänapäev, 2020

Tunnustus
---------

* 1977 – valiti Ameerika Kunstide ja Kirjanduse Akadeemia liikmeks
* 1985 – Prix Médicis étranger

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Joseph Heller** |
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib ilmakaarest; mäeahelike kohta vaata artikleid Ida (Früügia) ja Ida (Kreeta); eesnime kohta vaata artiklit Ida (eesnimi); asteroidi kohta vaata artiklit 243 Ida; Pawlikowski filmi kohta vaata artiklit Ida* |

---

"Idakaar" suunab siia. Perekonnanime kohta vaata artiklit Idakaar (perekonnanimi).
Idakaar kompassil
**Ida** (E või O) on üks neljast põhi-ilmakaarest. Ida asimuut on 90 kraadi. 

Tähis E on pärit inglise keelest (*east*), tähis O saksa keelest (*Osten*).

Väljakujunenud tava järgi joonistatakse kaardid nii, et ida jääb paremale.

Maa pöörleb ümber oma telje ida suunas. Sellepärast tõuseb päike idakaartest, kõige sagedamini idast.

Läbi aegade on Euroopas kasutatud sõna "ida" Aasia ja eriti Idamaade kohta.

20. sajandil kasutati sõna "ida" vahel metafoorina sotsialistlike riikide kohta, kus kehtis nõukogude võim. Näiteks 1940 avaldas Juhan Sütiste luulekogu "Maakera pöördub itta", kus sõna "ida" on selles mõttes kahetähenduslik.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikisõnastiku artikkel: **ida** |
**Tööleping** on töötaja ja tööandja kokkulepe, mille alusel füüsiline isik (töötaja) teeb teisele isikule (tööandjale) tööd, alludes tema juhtimisele ja kontrollile. Tööandja kohustub maksma töötajale töö eest tasu ning kindlustama talle poolte kokkuleppe, kollektiivlepingu, seaduse või haldusaktiga ettenähtud töötingimused.

Tööleping on reguleeritud töölepingu seadusega (lühendatult TLS, jõustunud 01.07.2009).

Eestis kehtiv tööleping
-----------------------

Kui tekib vaidlus lepingu vormi üle, siis loetakse, et pooled sõlmisid töölepingu. Seda juhul, kui väidetav tööandja ei tõenda vastupidist või kui pole ilmne, et pooled sõlmisid teistsuguse lepingu.

Kui ettevõte on sõlminud isikuga lepingu ja väidab, et see ei ole tööleping, kuid tegevus toimub ettevõtte määratud kohas määratud ajal ja tingimused on ette nähtud ettevõtte poolt, siis on tegemist töölepinguga. Sellisel juhul kehtivad ettevõtjale samad kohustused, mis töölepingu puhul:

* palka makstakse vastavalt palga seadusele,
* tööaeg on piiratud vastavalt töö- ja puhkeaja seadusele,
* puhkepäevadel ning õhtusel ning öisel ajal töötamise eest on ette nähtud kõrgem töötasu.

Töölepingu sisu
---------------

Vastavalt töölepingu seadusele **peavad töölepingus olema kirjas järgmised andmed**:

1. tööandja ja töötaja nimi, isiku- või registrikood, elu- või asukoht;
2. töölepingu sõlmimise ja töötaja tööle asumise aeg;
3. tööülesannete kirjeldus;
4. ametinimetus, kui sellega kaasneb õiguslik tagajärg;
5. töö eest makstav tasu, milles on kokku lepitud (töötasu), sealhulgas majandustulemustelt ja tehingutelt makstav tasu, töötasu arvutamise viis, maksmise kord ning sissenõutavaks muutumise aeg (palgapäev), samuti tööandja makstavad ja kinnipeetavad maksud ja maksed;
6. muud hüved, kui nendes on kokku lepitud;
7. aeg, millal töötaja täidab kokkulepitud tööülesandeid (tööaeg);
8. töö tegemise koht;
9. puhkuse kestus;
10. viide töölepingu ülesütlemise etteteatamise tähtaegadele või töölepingu ülesütlemise etteteatamise tähtajad;
11. viide tööandja kehtestatud töökorralduse reeglitele;
12. viide kollektiivlepingule, kui töötaja suhtes kohaldatakse kollektiivlepingut.

Andmed esitatakse töölepingus heauskselt, selgelt ja arusaadavalt.

Töölepingu kehtivus
-------------------

Tööleping sõlmitakse reeglina tähtajatult. Tähtajaliselt võib töölepingu sõlmida kuni viieks aastaks, kui seda õigustavad töö ajutisest tähtajalisest iseloomust tulenevad mõjuvad põhjused, näiteks teatud töö tegemise ajaks (ehitad valmis selle maja), ajutiselt äraoleva töötaja asendamiseks, hooajatööde tegemiseks (marjade korjamiseks) jm.

Kui töötajal ja tööandjal tekib arusaamatusi töölepingu tingimuste täitmisel, siis töötajal on õigus pöörduda kas ametiühingu või tööinspektsiooni poole.

Viited
------

1. 1 2  "Töölepingu seadus". Vaadatud 11.02.2018.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Tööleping** |

* Töölepingu seadus
* Töö- ja puhkeaja seadus
* Palgaseadus
* Puhkuseseadus
* Kollektiivlepingu seadus
* Tööinspektsiooni koduleht
Hiireoder võib soodsates oludes kasvada ka üsna kõrgeks
**Hiireoder** (*Hordeum murinum*, ka **müürioder**) on teraviljaline kõrstaim odra (*Hordeum*) perekonnast ja kõrreliste (*Poaceae*) sugukonnast. Inglise keeles on see liik *wall barley* või *mouse barley*, saksa keeles *Mäuse-Gerste*, soome keeles *hiirenohra* ja prantsuse keeles *orge des rats*.

Taim kasvab Kesk-Euroopa ja Lõuna-Euroopa kuivades ja soojades piirkondades, aga on levinud ka Aasias, Ameerikas ja Austraalias. Hiireoder on umbrohi ja vähenõudlik ruderaaltaim, millele meeldib lämmastikuühenditerikas keskkond ja mis hakkab kiiresti kasvama tugevalt inimtegevusest mõjutatud aladel, näiteks teeäärtes ja teeäärsetel vanadel müüridel. Taim on esimeste hulgas, kes pärast pinnase segipööramist seal kanda kinnitab.

See odraliik on ruderaaltaim, mis tunneb end hästi ka kitsastes oludes
Taim kasvab 20–30 cm pikkuseks (harva kuni 40 cm) ja viljapea sarnaneb odra omaga, kuid seal olev seeme on väga väike, millest tuleb ka liigi nimetus "hiireoder". Taimele meeldib nõrgalt happeline kuni nõrgalt aluseline pinnas. Taimed on nii ühe- kui ka kaheaastased, elavad üle ka talve ning võivad õitseda piisava sooja korral maist oktoobrini. Euroopas liigitatakse hiireoder umbrohtude sekka kuuluvaks ning loomasöödaks teda ei kasvatata, kuna viljapea ohred võivad tekitada loomade suus limaskestaärritusi. Põua all kannatavates piirkondades on ta siiski karjamaadel kohati oluline söödataim veistele.

Hiireoder on algselt pärit Väike-Aasiast ja Vahemere äärest. Vilja ohred on tähnidega ning kinnituvad hästi inimese riietele ja loomakarvadesse, mistõttu seemned levivad hõlpsasti.

Vilja teris sõkaldega
1834. aastal kirjeldas saksa loodusteadlane ja botaanik Johann Heinrich Friedrich Link esimesena seda liiki kui jäneseotra (*Hordeum leporinum*, ingl *hare barley*), 1882. aastal klassifitseeris Firenzest pärit itaalia botaanik Giovanni Arcangeli selle ümber viimase alamliigiks. Hiinas kasutatakse seda taime siiski tema kasvufaasis ka toiduks – kevadise värske suupistena. 

Õisiku pea
Värnitsa-mürgipuu viljad
**Värnitsa-mürgipuu** (*Toxicodendron vernicifluum*) on anakardiliste sugukonda mürgipuu perekonda kuuluv puu. Teda tuntakse ka **lakipuu** nime all.

Värnitsa-mürgipuu kasvab Ida-Aasias, sealhulgas Hiinas, Koreas, Jaapanis ja Kuriilidel 800–2800 meetri kõrgusel mägedes.

Välimus
-------

Puu kasvab kuni 20 meetri kõrguseks. Tal on 15–30 cm pikkused 7–19 lehekesega liitlehed. Leheke on 6–13 cm pikk ja 3–6 cm lai ning terve servaga. Abilehed puuduvad.

Õied moodustavad pöörise. Õied on hallikaskollased. Kroonlehti on 5; need on 2,5 mm pikad ja 1,2 mm laiad. Tolmukad on 2,5 mm pikad. Emakas on 1 seemnealge.

Vili on 5–6 × 7–8 mm suurune luuvili.

Lakk
----

Puudel on mürgine mahl, mis sisaldab urušiooli. See sõna tuleneb värnitsa-mürgipuu jaapanikeelsest nimest *urushi*. Mahlast valmistatakse lakki, mis on väga vastupidav ja annab läikiva pinna. Seda lakki kasutatakse hiina, jaapani ja korea traditsioonilises lakkehistöös.

Laki saamiseks lõigatakse 10-aastase puu tüvesse 5–10 rõhtsat sisselõiget. Sinna imbub hallikaskollast, mürgist ja söövitavat mahla. Enne lakitavale objektile kandmist mahl filtreeritakse, kuumtöödeldakse ja värvitakse. Kõige levinumad värvid on must ja punane ning neid saadakse vastavalt raua ja raud(III)oksiidi puru lisamisel taimemahla sisse. Esemeid lakitakse pintsliga. Värskelt lakitud ese vajab 12–24 tunni pikkust kuivamist soojas niiskes kohas. Selle aja jooksul urušiool polümeriseerub ning moodustab puhta, kõva ja veekindla pinnakatte. Lakitud esemed on äratuntavad oma eriti kulumiskindla ja läikiva pinna poolest.

Lakkimiskunstiteose valmistamine võib kesta kaua, vahel kuni nädalaid. See nõuab korduvaid ja hoolikaid lakkimise ja kuivamise tsükleid.

Värnitsa-mürgipuu mahl on ühtlasi väga tugev liim.

Vedel mahl, isegi aur võib inimesel tekitada löövet. See võib tekkida ka lakitud eseme katsumisel, ehkki on haruldane.

Vaata ka
--------

* Urušiooli põhjustatud allergiline kontaktdermatiit

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Värnitsa-mürgipuu** |
Benedikte (2013).
**Benedikte Astrid Ingeborg Ingrid** (sündinud 29. aprillil 1944 Kopenhaagenis) on Taani printsess ja Sayn-Wittgenstein-Berleburgi vürstinna. Benedikte on Taani kuninga Frederik IX ja tema abikaasa, kuninganna Ingridi teine tütar. Ta on praeguse Taani kuninganna Margrethe II noorem õde. 

Tema ristivanemad olid Taani kuningas Christian X, Taani prints Gustav, Rootsi kuningas Gustav VI Adolf, Rootsi prints Sigvard (krahv Sigvard Bernadotte), Sir Alexander Ramsay, Taani kuninganna Alexandrine, Suurbritannia kuninganna Elizabeth, Taani printsessid Caroline-Mathilde ja Margrethe ning Rootsi printsess Ingeborg.

Abielu ja lapsed
----------------

Benedikte abiellus 3. veebruaril 1968 Fredensborgi palee kabelis Sayn-Wittgenstein-Berleburgi vürsti Richardiga (29. oktoober 1934 – 13. märts 2017). 

Frederik IX otsustas, et abielust sündivatele lastele jääb õigus Taani troonile, kui nad kasvavad üles Taanis. Kuna aga seda tingimust ei täidetud, jäid lapsed sellest õigusest ilma.

Benediktel ja Richardil on kolm last:

* prints Gustav (sündinud 1969);
* printsess Alexandra (1970);
* printsess Nathalie (1975).

Huvialad
--------

Printsess huvitub nii Taani kui ka rahvusvaheliste skaudiorganisatsioonide tegevusest ning kui ta oli laps, loodi tema jaoks spetsiaalne skautide rühm. Praegu on ta mitme skaudirühmituse liige ning tegutseb pigem organisatoorsel poolel.

Printsess Benedikte on tihedalt seotud skautlusega nii Taanis kui ka välismaal. Ta on Pigespejdernes fællesrådi (Taani Gaidide Ühendkomitee) esinaine ning De grønne pigespejdere (Taani Rohelised Gaidid) ja Det Danske Spejdekorpsi (Taani Gaidide ja Skautide Ühendus) eestseisja. Lisaks on ta Olave Baden Powell Society (OB-PS) patroon.

Sugupuu
-------


|  |
| --- |
|  **Printsess Benedikte esivanemad**  |
| **Taani printsessBenedikte(sündinud 1944)** | Taani kuningasFrederik IX(1899–1972) | Taani ja Islandi kuningasChristian X(1870–1947) | Taani kuningas Frederik VIII(1843–1912) |
| Rootsi printsess Louise(1851–1926) |
| Mecklenburg-Schwerini printsessAlexandrine(1879–1952) | Mecklenburg-Schwerini suurhertsog Friedrich Franz III(1851–1897) |
| Venemaa suurvürstinna Anastassija Mihhailovna(1860–1922) |
| Rootsi printsessIngrid(1910–2000) | Rootsi kuningasGustav VI Adolf(1882–1973) | Rootsi kuningas Gustaf V(1858–1950) |
| Badeni printsess Victoria(1862–1930) |
| Suurbritannia ja Iirimaa printsessMargaret(1882–1920) | Connaughti ja Strathearni hertsog Arthur(1850–1942) |
| Preisimaa printsess Luise Margareta(1860–1917) |

Välislingid
-----------

* Printsess Benedikte ametlik koduleht
Markus Söder (2017)
**Markus Thomas Theodor Söder** (sündinud 5. jaanuaril 1967 Nürnbergis) on Saksamaa poliitik, alates 16. märtsist 2018 Baieri liidumaa peaminister (ministerpresident). 

Söder pärineb konservatiivsest protestantlikust perekonnast. Ta sai nii kesk- kui ka kõrghariduse Nürnbergis, lõpetades Erlangen-Nürnbergi Friedrich-Alexanderi Ülikooli 1991. aastal juristina. 1998. aastal sai ta samast ülikoolist õigusteaduse doktori kraadi.

Poliitilist tegevust alustas gümnaasiumiõpilasena 1983. aastal, astudes samal aastal Kristlik-Sotsiaalsesse Liitu. Alates 1994. aastast on ta kõigil valimistel valitud Baieri Maapäeva liikmeks. Aastatel 1995–2003 oli ta konservatiivide noorteühenduse Junge Union Baieri organisatsiooni esimees, aastatel 2003–2007 Kristlik-Sotsiaalse Liidu peasekretär. 

Alates 2007. aastast on Söder järjepidevalt kuulunud Baieri liidumaa valitsusse: 2007–2008 oli ta liidu- ja Euroopa asjade minister, 2008–2011 keskkonna- ja terviseminister, 2011–2013 rahandusminister, 2013–2018 rahandus- ja arenguminister.

16. märtsil 2018 valis Baieri Maapäev ta 99 poolthäälega Baieri liidumaa peaministriks, sest senine peaminister Horst Seehofer sai Saksamaa liidukantsleri Angela Merkeli valitsuses siseministri ametikoha.

Söder on abielus, tema perekonnas on üks tütar ja kaks poega. Ta on esimene Baieri peaminister, kes on protestant - Baieri on traditsiooniliselt katoliiklik, Söder on aga pärit liidumaa põhjaosast Frangimaalt, mis on traditsiooniliselt luterlik.
Markus Järvi Ungari suursaatkonnas Tallinnas. Foto: Illimar Toomet, Objektiiv
**Markus Järvi** (sündinud 12. novembril 1978 Tallinnas) on eesti ajakirjanik, ühiskonnategelane ja portaali Objektiiv peatoimetaja.

Järvi on lõpetanud Roomas Püha Risti Ülikooli filosoofia ja teoloogia erialal. Ta on töötanud aastatel 2007–2015 Eesti Rahvusringhäälingu Klassikaraadio saatejuhina. 

Ta on Sihtasutuse Perekonna ja Traditsiooni Kaitseks üks asutajatest ja selle nõukogu esimees. 2018. aasta novembrist on ta Objektiivi peatoimetaja.

8. novembril 2022 teatasid Markus Järvi ja Varro Vooglaid, et nad kandideerivad 2023. aasta Riigikogu valimistel parteituna Eesti Konservatiivse Rahvaerakonna nimekirjas Riigikokku. Ta kogus valimisringkonnas nr 3 (Tallinna Mustamäe ja Nõmme linnaosad) 869 häält ning ei osutunud valituks.

Isiklikku
---------

Tema isa on vioolamängija Andrus Järvi, vanaisa oli dirigent Vallo Järvi. Ta on katoliiklane, abielus ja tal on neli last.

Viited
------

1. ↑  Varro Vooglaid ja Markus Järvi kandideerivad EKRE nimekirjas riigikokku Delfi, 8. november 2022
Leedskalnini loss
**Edward Leedskalnin** (läti keeles **Edvards Liedskalniņš**, 12. jaanuar 1887 – 7. detsember 1951) oli läti emigrant USA-s, skulptor, tuntud Korall-lossi rajajana Floridas.

Elukäik
-------

Edvards Liedskalnin sündis taluperes, praeguses Stameriena vallas Gulbene piirkonnas. Tema haridustee piirdus nelja klassiga, seejärel asus ta õpipoisiks kivilõhkumistöökojas. 1910. aastal kavatses Liedskalnin abielluda, aga pruut tühistas pulma eel kihluse ja peigmees emigreerus.

Esialgu elas Liedskalnin Londonis, aasta pärast siirdus Kanadasse ja 1912. aastal USA-sse. USA-s elas Oregonis, Californias ja Texases, kus töötas metsalangetajana. 1919. aastal põdes Liedskalnin tuberkuloosi ja pärast seda kolis tervislikuma kliimaga Floridasse, kus ostis väikese maatüki.

Loss
----

Korall-lossi ehitas Liedskalnin mitmetonnistest kiviplokkidest üksi, kasutades enda leiutatud originaalseid töövõtteid. Ta töötas ehitusel öösiti ja üksinda, tema töövõtted jäidki saladuseks. Liedskalnint peetakse megaliitide ehitussaladuste taasavastajaks, aga tema töövõtetele ei ole leitud tänini ratsionaalset seletust. Liedskalnin on püstitanud ka originaalse teooria magnetismi alal.

Välislingid
-----------

* 
*
Moskvas asuv endine Morozovi härrastemaja, tänapäeval Venemaa Kunstide Akadeemia peakorter
Olev Subbi, akadeemia välisliige 1991. aastast
Ivo Lill, akadeemia välisliige 2013. aastast
**Venemaa Kunstide Akadeemia** (vene keeles Российская академия художеств, akronüüm **RAH**) on Venemaa Föderatsiooni riiklik teadusakadeemia, ka juhtiv kultuuriasutus kujutava kunsti valdkonnas. NSV Liidu Kunstide Akadeemia õigusjärglane. 

Alates 1997 aastast on Venemaa Kunstide Akadeemia president Zurab Tsereteli. RAH-i kõrgeim organ on akadeemia tegevliikmete ja korrespondentliikmete üldkogu.

Liikmeskond
-----------

Akadeemia liikmeskonda kuuluvad tegevliikmed (akadeemikud), korrespondentliikmed, auliikmed ja välisliikmed. Liikmeid valitakse akadeemia üldkogul. 

### Tegevliikmeid

* Afanassi Ossipov (1991)
* Mihhail Piotrovski (2001)

### Auliikmeid

Andrei Bitov, Andrei Filatov (2015), Juri Grigorovitš (2004), Rüstəm İbrahimbəyov, Kirsan Iljumžinov (2010), Anatoli Karpov (2011), Juri Ljubimov, Valentina Matvijenko, (2007), Vladimir Medinski (2013), Nikita Mihhalkov (2007), Jevgeni Primakov, Irina Prohhorova (2013), Vladimir Putin (2002), Edvard Radzinski (2007), Konstantin Remtšugov, Jevgeni Roizman (2007), Valentina Tereškova (2013), Juri Tšaika (2013), Vladimir Vassiljev (2021). 

### Välisliikmeid

* Audrey Azoulay (2019)
* Alois de Liechtenstein (2014)
* Nane Annan (2001)
* Igor Babailov (2012)
* Ban Ki-moon
* Haltmaagijn Battulga (2021)
* Gurbanguly Berdimuhamedow (2011)
* Irina Bokova (2010)
* Andri Bokotei (2010)
* Fernando Botero (2007)
* Nani Bregvadze (2007)
* William Craft Brumfield (2006)
* Hélène Carrère d'Encausse (2008)
* Mõkola Djomin (2007)
* Norman Foster (2004)
* Andris Freibergs (2015)
* Jean-Louis Georgelin (2011)
* Richard Gere (2004)
* Daisaku Ikeda (2007)
* Ilja Kabakov (2008)
* Gulnora Karimova (2011)
* Vadim Kosmatšjov (2018)
* Viktor Kovtun (2012)
* Ricardo Lagos (2002)
* Ivo Lill (2013)
* Nikita Lobanov-Rostotski (2016)
* Natalija Makarova (2013)
* Kōichirō Matsuura (2006)
* Steve Mattin (2020)
* Zubin Mehta (2012)
* Muraz Murvanidze (2004)
* Riccardo Muti (2021)
* Katib Səfər oğlu Məmmədov (2013)
* Ernst Neizvestnõi (2010)
* Arnaldo Pomodoro (2001)
* Marija Romanova (2013)
* Nikola Selaković
* Džemma Skulme
* Olev Subbi (1991)
* Sergei Tchoban (2014)

Välislingid
-----------

* Koduleht
Senati hoone Peterburis (2010)
**Venemaa Keisririigi Valitsev Senat**, aastatel 1726−1730 **Kõrgem senat** (vene keeles *Правительствующий сенат*) oli Venemaa keisririigi kõrgeim riigiorgan, mis allus Venemaa keisrile ja keiser ühtlasi valis ka senati liikmed.

Ajalugu
-------

Senati asutas 2. märtsil (vkj 19. veebruaril) 1711 bojaaride duuma asemele Moskva tsaar Peeter Suur.

Alates 1802 oli senati ülesanne teha järelevalvet riigiasutuste üle. Aastast 1864 oli senat kõrgeim kassatsiooniinstitutsioon.

Senat saadeti laiali pärast 1917. aasta oktoobrirevolutsiooni.

Peaprokurör
-----------

Senati tööd juhtis peaprokurör, kes oli üks keisririigi mõjukamaid riigitegelasi. Aastatel 1802−1917 oli peaprokuröriks justiitsminister.

Senati liikmed
--------------

 *Pikemalt artiklis Venemaa keisririigi senaatorite loend*
Asutamise ajal oli senatis üheksa liiget, alates 1712. aastast oli neid kümme. Edaspidi nende arv suurenes. Laialisaatmise ajal oli senatis 65 liiget.

Struktuur
---------

### Peeter I valitsusaeg

Peeter I valitsemisaja lõpuks koosnes senat kantseleist ja kontoritest. Need olid:

* Heeroldmeistri kontor
* Reketmeistrikontor
* Pitsatikontor
* Revisjonikontor (1722−1725)
* Vanausuliste kontor (1724−1763)

### Struktuur 1917. aastal

Senati koosseisu kuulusid järgmised departemangud:

* I departemang
* II departemang
* Justiitsdepartemang
* Heeroldidepartemang
* Kassatsioonidepartemang (kriminaalasjad)
* Kassatsioonidepartemang (tsiviilasjad)

Kirjandus
---------

* Amburger, Erik. *Geschichte der Behördenorganisation Russlands von Peter dem Grossen bis 1917*. − Studien zur Geschichte Osteuropas. Bd X. Leiden: E. J. Brill, 1966. Lk 71-76 .
**Puusepa** on küla Harju maakonnas Kose vallas.

Kuni 2013. aastani kuulus küla Kõue valda.

Küla läänepiir jookseb mööda Pirita jõge.

Külas asub üks arheoloogiamälestiseks arvatud asulakoht.

Viited
------

1. ↑  Maa-amet, vaadatud 21.11.2020.
2. ↑  Statistikaamet, vaadatud 10.11.2020.
3. ↑  Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.

Kose valla lippKose valla lipp
Kose valla asulad

**Alevikud:** Ardu | Habaja | Kose | Kose-Uuemõisa | Ravila   

**Külad:** Aela | Ahisilla | Alansi | Harmi | Kadja | Kanavere | Kantküla | Karla | Kata | Katsina | Kirivalla | Kiruvere | Kolu | Krei | Kuivajõe | Kukepala | Kõrvenurga | Kõue | Laane | Leistu | Liiva | Lutsu | Lööra | Marguse | Nutu | Nõmbra | Nõmmeri | Nõrava | Ojasoo | Oru | Pala | Palvere | Paunaste | Paunküla | Puusepa | Rava | Raveliku | Riidamäe | Rõõsa | Saarnakõrve | Sae | Saula | Silmsi | Sõmeru | Sääsküla | Tade | Tammiku | Triigi | Tuhala | Uueveski | Vahetüki | Vanamõisa | Vardja | Vilama | Virla | Viskla | Võlle | Äksi
**Venemaa Spetznazi Ülikool** (vene keeles *Российский университет спецназа*) on eraülikool Tšetšeenias, mis on pühendatud erivägede väljaõppele.

Ajalugu
-------

2013. aastal tegi Tšetšeenia Vabariigi president Ramzan Kadõrov ettepaneku luua Venemaale multifunktsionaalne kompleks, mis ühendaks kaasaegsed meetodid ja tehnikad spetsiaalsete taktikaliste erialade väljaõppeks. Gudermesis asuv ülikool asutati eraettevõttena, mille ehitusprojekti kureeris Tšetšeenia Vabariigi Venemaa rahvuskaardi ülema asetäitja, endine FSB eriüksuse "Alfa" liige Daniil Martõnov (alates detsembrist 2020 USA nn. Magnitski nimekirjas, s.o. sanktsioonide all). 2015. aastal väljaõppekeskuse ehitamist. 2017. aasta augustis nimetati keskus ümber Venemaa Spetsnazi Ülikooliks.

2018. aastal valmis Gudermesis uus suurejooneline õppekompleks, mis asub üle 400 hektari suurusel territooriumil Gudermesi linnas ja hõlmab 95 hoonet ja rajatist.

Kooli eesotsas seisab Daniil Martõnov, kelle Kadõrov 23. septembril 2013 nimetas Tšetšeenia riigipea riikliku abi ametikohale. Eriüksuste väljaõpet teostavad FSB eriüksuse "Alfa", samuti Venemaa Sõjaväeluure Peavalitsuse GRU eriüksuse Spetsnaz veteranid.

Ülikool korraldab sageli sõjalist väljaõpet Venemaa Rahvuskaardi eriüksustele. Vahetatakse terrorismivastase võitluse kogemusi välismaiste eriüksuste spetsialistidega.

2015. aastal saavutas ülikooli instruktorirühma koolitatud Venemaa koondis Jordaanias eriüksuste maailmameistrivõistlustel esikoha. Võitluses osales 43 meeskonda 19 riigist, keda esindasid parimad võitlejad üle maailma, sealhulgas Hiina, Iraagi, USA ja Kanada võistkonnad.

Enda sõnul: "Venemaa Spetsnazi ülikool on valmides maailma suurim ja moodsaim sõjaline keskus, mis pakub eriüksuste väljaõpet. Selle tähtsust Vene Föderatsiooni kaitsevõimele ning terrorismi ja muude ohtude vastasele võitlusele praeguses keerulises geopoliitilises olukorras ei saa ülehinnata." (enesetutvustus kodulehel).

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 1. märts 2022. Vaadatud 1. märtsil 2022.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
2. ↑
3. ↑  Special forces veterans from around the world on their way to Chechnya rbth.com
4. ↑  Распоряжение главы Чеченской Республики от 23 сентября 2013 года №156-рг "О назначении Мартынова Д.В."
5. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 1. märts 2022. Vaadatud 1. märtsil 2022.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)

Välislingid
-----------

* Koduleht
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel on puusaehtest nabedrennikust; rombikujulise puusal kantava liturgilise riietuseseme kohta vaata artiklit palitsa.* |

---

Puusaehe preestri vasakul küljel, stihhaari peal, lindid jäävad vöö alla
Peeterpaulipäev Düsseldorfi õigeusu kirikus 2009. Vaimulik kannab puusaehet stihhaari peal paremal puusal
**Puusaehe**, ka **nabedrennik** (vene keeles *набедренник*) on ristkülikukujuline preestri liturgilise riietuse ese õigeusu vene traditsioonis. Kantakse ainult liturgial.

Kirjeldus
---------

Puusaehe on püstise ristküliku kujuline jäik voodriga riidetükk, mille keskel on ristikujuline tikand (leidub ka nabedrennikuid, millel on figuraalne tikand, näiteks Jumalaema kujutis), alumine serv võib olla kaunistatud narmastega. Ülemiste nurkade külge on kinnitatud lint üle õla riputamiseks. Tavapäraselt kantakse seda üle vasaku õla paremal puusal, aga kui preestril on ka palitsa kandmise õigus, siis üle parema õla vasakul puusal. Võrreldes palitsaga on ta mõõtudelt ja pindalalt suurem.

Ajalugu
-------

Venemaal võeti puusaehe kasutusele 16. sajandil võib-olla palitsa ühe erikujuna, teistes õigeusu kirikutes ja traditsioonides seda ei tunta (erandiks on Venemaa õigeusu kirikust välja kasvanud kirikud, teiste seas ka Eesti Apostlik-Õigeusu Kirik). Mõne autori arvates pärineb selle vorm õlakotist. Selle kandmise õigust ei ole igal preestril, vaid seda antakse ustava või silmapaistva kirikliku teenistuse eest esimese autasuna. Tavaliselt eeldab see vähemalt kolmeaastast teenistust preestriametis, aga erandjuhtudel võidakse see anda vaimuliku seminari haridusega preestritele ka nende ametisse pühitsemisel. Nabedrenniku sätestas kirikliku autasuna Moskva ülempiiskop Platon (Malinovski) 18. sajandi keskpaigas.

Sümboolika
----------

Puusaehe sümboliseerib "vaimumõõka", mida apostel Paulus mainib oma kirjas efeslastele (6:17). See tähendab, et preester on vastavalt apostli juhistele varustatud Jumala Sõnaga; puusaehte nelinurkne kuju viitab omakorda neljale evangeeliumile, mille kujul on Jumala Sõna inimestele antud.

Pildid
------

* Puusaehe 19. sajandist, Kirillo-Belozerski kloostri muuseumPuusaehe 19. sajandist, Kirillo-Belozerski kloostri muuseum
* Tikitud Jumalaema kujutisega puusaehe 17. sajandist, Kirillo-BelozerskTikitud Jumalaema kujutisega puusaehe 17. sajandist, Kirillo-Belozersk

Muud
----

Lääne-Euroopa raskerelvastuses rüütli varustuse kontekstis tähendab venekeelne sõna *набедренник* reieturvist.

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 26. oktoober 2018. Vaadatud 26. oktoobril 2018.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
2. 1 2  S. Säär. Õigeusu kirikutekstiilid. Metropoolia 34, 2007
3. ↑
4. ↑
5. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 21. oktoober 2018. Vaadatud 26. oktoobril 2018.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
6. ↑
7. ↑
**Venemaa Välisministeeriumi Moskva Riiklik Rahvusvaheliste Suhete Instituut** (lühend **MGIMO**; vene *Московский государственный институт международных отношений МИД России*, venekeelne lühend *МГИМО*) on rahvusvaheliste suhete ja diplomaatia õpetamisele spetsialiseerunud riiklik kõrgkool Venemaal.

Ajalugu
-------

MGIMO asutamisajaks loetakse 14. oktoobrit 1944, kui Moskva Riikliku Ülikooli Rahvusvaheliste Suhete Kooli baasil moodustati iseseisev instituut. Algul õppis instituudis 200 üliõpilast ning selles olid rahvusvaheline, majandus- ja õigusteaduskond. 

1946. aastal muutus instituut rahvusvaheliseks. 1954. aastal liideti instituudiga **Moskva Idauuringute Instituut** ning moodustati ida osakond. 1969. aastal rajati rahvusvahelise õiguse teaduskond ja rahvusvahelise ajakirjanduse teaduskond. 1991. aastal loodi rahvusvahelise ettevõtluse ja asjaajamise teaduskond. 

1994. aastal sai instituut ülikoolistaatuse. 1998. aastal rajati politoloogia teaduskond. 2000. aastal moodustati eraldi rahvusvahelise energiapoliitika ja diplomaatia instituut.

MGIMO-s õpib ligikaudu 6000 üliõpilast ning selle on läbi aegade lõpetanud ligikaudu 30 000 inimest. MGIMO all tegutseb 7 teaduskonda ja 6 instituuti ning koolis on võimalik õppida 53 võõrkeelt.

Välislingid
-----------

* MGIMO koduleht
**Fan Bingbing** (hiina keeles 范冰冰, sündinud 16. septembril 1981) on Hiina näitleja. Aastatel 2013–2017 lisati ta Forbes China Celebrity 100 edetabelis enim tasustatud kuulsuste hulka, olles alates 2006. aastast igal aastal esikümnes. Ta kuulus ajakirja Time 2017. aasta 100 kõige mõjukama inimese nimekirja.

Fani varajane töö oli Ida-Aasia kinos ja televisioonis, eriti esinedes draamasarjas My Fair Princess (1998–1999). Tema läbimurre tuli filmiga Mobiiltelefon (2003), mis oli Hiina aasta kõige tulusam film. Ta mängis edaspidi mitmes Hiina filmis, sealhulgas Lost in Peking (2007), Buddha Mountain (2011) ja Double Xposure (2012). Filmi "I Am Not Madame Bovary" (2016) peaosatäitja eest pälvis Fan Kuldse Hobuse filmifestivali, Tokyo rahvusvahelise filmifestivali, San Sebastiani rahvusvahelise filmifestivali ja Golden Roosteri auhindade jagamise auhindu. Tema välismaiste filmirollide hulka kuuluvad Prantsuse film Stretch (2011), Korea film My Way (2011), Ameerika superkangelaste film X-Men: Days of Future Past (2014) ja Hongkongi-Hiina-Ameerika film Skiptrace (2015). .
**Venemaa Teaduste Akadeemia Tuumauuringute Instituut** (vene keeles Институт ядерных исследований РАН) on Venemaa Teaduste Akadeemia teadusuurimisinstituut.

**NSV Liidu Teaduste Akadeemia Tuumauuringute Instituut** loodi 1970. aastal Moskvas. 1991. aastast praegune nimi. Aastatel 1970–1986 juhtis instituuti Albert Tahvelidze, seejärel Viktor Matvejev (1987–2014). Alates 2015. aastast on direktoriks Leonid Kravtšuk.

Uurimissuunad
-------------

* osakestefüüsika, kõrge energia füüsika, kalibratsiooniväljateooria, fundamentaalsete vastastikmõjude teooria, kosmoloogia;
* neutriinoastrofüüsika, neutriinoastronoomia, gammaastronoomia, gravitatsioonilainete astronoomia, kosmilise kiirguse füüsika, neutriinoteleskoopide füüsika ja tehnoloogia madala taustaga maa-alustes ja veealustes laborites;
* tuumafüüsika, relativistlik tuumafüüsika;
* kondenseerunud aine füüsika, neutronifüüsika;
* kiirendite füüsika ja tehnoloogia;
* interdistsiplinaarsed uuringud, rakenduslik tuumafüüsika, radioisotoopuuringud, tuumameditsiin, keskkonnaohutuse probleemid, infotehnoloogia eksperimentaalses ja teoreetilises füüsikas

Struktuur
---------

Instituudi allüksused asuvad Moskvas, Troitskis, Kabardi-Balkaarias (Baksani neutriinoobservatoorium), Baikali järve ääres (Baikali neutriinoobservatoorium); neutriinoseadmed asuvad Donetski oblastis Ukrainas ja Gran Sassos Itaalias.

Instituudis on 12 osakonda ja laboratooriumit, sealhulgas kaks neutriinoobservatooriumi. 

Instituudis töötab umbes tuhat inimest.

Välislingid
-----------

* Instituudi koduleht
Endine Mürgi raudteepeatus, paremal pooleli jäänud jaamahoone (ET post) varemed.
**Mürgi raudteepeatus** oli raudteepeatus Valgamaal Valga vallas Pikkjärve küla lähedal. Enne 2017. aasta haldusreformi jäi peatuse asupaik Karula valda, peatuse rajamise ajal asus see Kaagjärve vallas.

Läbi piirkonna kulgeb Valga–Petseri raudteelõik, mis valmis 1889. aastal osana Riia-Pihkva raudteest. Mürgi peatuskoht avati 25. oktoobril 1928 raudtee 521,8 kilomeetril. Algselt oli tegemist nõudepeatusega.

Reisirongid sõitsid läbi Mürgi liinil Valga-Veski kuni 2001. aastani. Praegu kasutatakse raudteed ainult kaubaveoks.

Mürgi raudteepeatuses asus üks madal perroon ja ootepaviljon.

1980. aastate keskel oli raudteepeatuse asemel plaanis rajada raudteejaam ning kaheteeline Mürgi ja Karula vaheline raudteelõik. Teise tee ning jaamahoone ehitus jäid pooleli, jaamahoonest jõuti valmis ehitada ainult seinad.

Viited
------

1. ↑  Waba Maa, nr. 245, 21 oktoober 1928; DIGAR

Välislingid
-----------

* FOTO: Mürgi peatus ja ootepaviljon aastal 2002; Baltic Trains Picture Gallery
* Infot peatuse kohta; fotod (*vene keeles*)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Eelnev peatus** | **Endine raudteepeatus**  | **Järgnev peatus** |
|  Ratsimäe |  **Mürgi** | Karula  |
**Igor Kravtšenko** (sündinud 28. märtsil 1973 Tartus) on Eesti poliitik. Ta oli 6. detsembrist 2016 Riigikogu XIII koosseisu (asendus)liige ja alates 4. aprillist 2019 XIV koosseisu (asendus)liige.

Ta lõpetas aastal 1991 Tallinna 14. Keskkooli ja aastal 2003 Tallinna Majanduskooli raamatupidamise erialal.

Ta töötas aastatel 1993–1995 raamatupidajana aktsiaseltsis Vika, aastatel 1995–1997 töötas ta direktorina aktsiaseltsis Sridom. Aastatel 2013–2016 töötas ta aktsiaseltsis TLT juhatuse esimehe nõunikuna.

Ta kuulus aastatel 2005–2008 Reformierakonna ridadesse, aastast 2009 kuulub ta Keskerakonda. Ta oli aastatel 2005–2016 Tallinna Linnavolikogu liige, 6. detsembrist 2016 on ta Riigikogu XIII koosseisu liige (asendades Rein Ratast ja Arvo Sarapuud). Riigikogus kuulus ta keskkonnakomisjoni.

Ta on aastast 2008 Tallinna Mustamäe halduskogu esimees. Lisaks on ta Tallinna Linnatranspordi aktsiaseltsi nõukogu liige; Tallinna Mustamäe Humanitaargümnaasiumi, Mustamäe Reaalgümnaasiumi, Tallinna 53. Keskkooli, Lehola lasteaia, Allika lasteaia, Tähekese lasteaia ja lasteaia Delfiin hoolekogu liige.

Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 3 (Tallinna Mustamäe ja Nõmme linnaosad) 273 häält ning ei osutunud valituks.

Isiklikku
---------

Ta on abielus ja tal on kaks last. Tema huvialad on sport, reisimine ja lugemine.

Välislingid
-----------

* Eesti Ekspress: Kes on protestijat autoga „müksanud" Igor Kravtšenko? „Hall hiireke", kes eelistab valijatega kremlimeelset juttu ajada
**Puutepinge** (ingl *touch voltage*) on elektripinge, mis rakendub inimese kehale, kui ta puudutab pingestatud või juhuslikult pinge alla jäänud seadmeosa. Puutepinge suurus oleneb elektriseadme tööpingest ja sellest sõltub seadme elektriohtlikkus.

Elektripaigaldise osal, mis on isolatsioonirikke tõttu sattunud pinge alla (pingealtil osal) on puute eel pinge, mida nimetatakse arvutuslikuks puutepingeks. Pingealti osa puudutamisel läbib inimese keha vool, mille mõjul tekib jalge alla voolu valgumisala ja selle takistusel pingelang. Selle võrra on inimesele mõjuv tegelik puutepinge arvutuslikust väiksem.

Elektriseadme rikke korral, näiteks tingituna maa- või kereühendusest, tekkiva puutepinge ohu vähendamiseks rakendatakse seadme kere maandamist ja potentsiaaliühtlustust. Puutepinge ohtlikult kestva toime vältimiseks kasutatakse kiiretoimelist rikkevoolukaitset.

Vaata ka
--------

* Puutepingekaitse

Viited
------

1. ↑  "Rein Oidram. "Maanduspaigaldiste ehitus"" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 4. märts 2016. Vaadatud 29. septembril 2017.
2. ↑  EE 7. köide, 1994
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib aastatel 1991–2017 tegutsenud vallast; Mikitamäe vald oli ka Mäe valla algne nimi.* |

---

**Mikitamäe vald** oli vald Põlva maakonnas Setumaal.

Ajalugu
-------

Haldusreformiga sai Mikitamäe vallast Setomaa valla osa koos Meremäe valla, Värska valla ja Misso valla Luhamaa nulgaga. Kui Mikitamäe vald kuulus Põlva maakonda, siis Setomaa vald kuulub Võru maakonda. Maakondliku kuuluvuse määramise eel korraldati liidetavates valdades ja Luhamaa nulgas rahvaküsitlus, millest osavõtnute enamus pooldas Setomaa valla kuulumist Võru maakonda. Mikitamäe Vallavolikogu ei nõustunud vabatahtlikult Setomaa vallaga liituma ja vaidlustas sundliitmise Riigikohtus, kuid jäi seal kaotajaks.

Viimane Mikitamäe vallavanem oli Aare Poolak. Enne teda olid vallavanemateks näiteks Inara Luigas, Sulo Nurmeots, Aleksander Bachmann, Toivo Paap ja Ülo Mängel.

Külad
-----

Vallas oli 18 küla: Audjassaare, Beresje, Igrise, Järvepää, Kahkva, Karisilla, Laossina, Lüübnitsa, Mikitamäe, Niitsiku, Puugnitsa, Rõsna, Rääsolaane, Selise, Toomasmäe, Usinitsa, Varesmäe, Võõpsu.

Loodus
------

Kaitsealadest asus Mikitamäel suur osa Lüübnitsa hoiuala ja Mädajõe hoiuala. Samuti ka väike siil Tonja-Värska kaitsealast ja Rebasmäe hoiualast.

Valla kirdeosa piirnes Pihkva järvega. Täpsemalt asusid seal Beresje laht, Lüübnitsa laht, Kulkna kurk ja Värska laht. Territooriumile jäi üks saar – Salusaar.

* Mikitamäe külaMikitamäe küla
* Lüübnitsa külaLüübnitsa küla
* Lüübnitsa hoiualaLüübnitsa hoiuala
* Kääbas Puugnitsa kääbastikusKääbas Puugnitsa kääbastikus
* Mädajõe hoiualaMädajõe hoiuala

Viited
------

1. ↑  Maakatastri statistika, vaadatud 17.10.2018.
2. ↑  Statistikaamet, vaadatud 30.05.2017.
3. ↑  Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator
4. ↑  Vabariigi Valitsuse 10. juuli 2017. a määruse nr 125 „Meremäe valla, Mikitamäe valla ja Värska valla osas haldusterritoriaalse korralduse muutmine ja Misso valla territooriumiosa üleandmine" ning 14. juuli 2017. a määruse nr 128 „Vabariigi Valitsuse 10. juuli 2017. a määruse nr 125 „Meremäe valla, Mikitamäe valla ja Värska valla osas haldusterritoriaalse korralduse muutmine ja Misso valla territooriumiosa üleandmine" ja Vabariigi Valitsuse 3. aprilli 1995. a määruse nr 159 „Eesti territooriumi haldusüksuste nimistu kinnitamine" muutmine" põhiseaduspärasuse kontroll
5. ↑  Siseministeerium: Kohalike omavalitsuste juhid 2014. a. jaanuari seisuga, vaadatud 17. oktoober 2014
Igor Kvaša
**Igor Kvaša** (vene Игорь Владимирович Кваша ; 4. veebruar 1933 Moskva – 30. august 2012 Moskva) oli vene teatri- ja filminäitleja, lavastaja ning telesaatejuht.

Igor Kvaša õppis näitlemist Kool-stuudios MHAT. Aastatel 1955–1957 töötas ta Gorki-nimelises Moskva Akadeemilises Kunstiteatris. 

1957. aastast töötas teatris Sovremennik, mille asutajate hulka ta koos Jevgeni Jevstignejevi, Oleg Tabakovi ja teistega kuulus.

Igor Kvaša oli 1998. aastast kuni surmani telesaate "Oota mind" saatejuht. Eestis kannab sama saatesari pealkirja "Sind otsides". 

Teatritöö kõrvalt tegi Igor Kvaša üle 60 filmirolli.

2007. aastal ilmusid tema memuaarid "Totška vozvrata" ("Точка возврата").

Igor Kvaša suri 30. augustil 2012, olles 79-aastane. Ta maeti 4. septembril Moskva Trojekurovo kalmistule. Ärasaatmine toimus teatris Sovremennik.

Filme
-----

* "Vabariigi vara" (1972)
* "Toosama Münchhausen" (1979)
* "Mees Kaputsiinide bulvarilt" (1987)
* "Kolm südant" (1992)
* "Meister ja Margarita" (1994)
* "Skorpioni märgi all" (1995)

Tunnustus
---------

* Vene NFSV rahvakunstnik (1978)

Viited
------

1. ↑  Скончался актер Игорь Кваша Lenta.ru
2. ↑  Скончался актер Игорь Кваша Lenta.ru

Välislingid
-----------

* Igor Kvaša andmekogus IMDb (inglise)
**Kanagawa prefektuur** on Jaapani prefektuur Honshū saare keskosas Vaikse ookeani Sagami lahe kaldal. Piirneb põhjas Tōkyō prefektuuriga ning läänes Yamanashi ja Shizuoka prefektuuriga.

Sümbolid
--------

Kanagawa prefektuuri tunnuslind on kalakajakas (*Larus canus*), tunnuspuu on hõlmikpuu (*Ginkgo biloba*) ja tunnuslill kuldvööt-liilia (*Lilium auratum*).

Haldusjaotus
------------

Kanagawa prefektuur on jaotatud 35 omavalitsuseks, millest 19 on linnad (市 *shi*).

### Linnad

* Atsugi
* Ayase
* Chigasaki
* Ebina
* Fujisawa
* Hadano
* Hiratsuka
* Isehara
* Kamakura
* Kawasaki
* Minamiashigara
* Miura
* Odawara
* Sagamihara
* Yamato
* Yokosuka
* Zama
* Zushi

Viited
------

1. ↑  神奈川県の人口と世帯 - 神奈川県ホームページ, vaadatud 22.02.2021.

Välislingid
-----------

* Kanagawa prefektuuri koduleht

Jaapani prefektuurid

Aichi **·**  Akita **·**  Aomori **·**  Chiba **·**  Ehime **·**  Fukui **·**  Fukuoka **·**  Fukushima **·**  Gifu **·**  Gumma **·**  Hiroshima **·**  Hokkaidō **·**  Hyōgo **·**  Ibaraki **·**  Ishikawa **·**  Iwate **·**  Kanagawa **·**  Kagawa **·**  Kagoshima **·**  Kōchi **·**  Kumamoto **·**  Kyōto **·**  Mie **·**  Miyagi **·**  Miyazaki **·**  Nagano **·**  Nagasaki **·**  Nara **·**  Niigata **·**  Ōita **·**  Okayama **·**  Okinawa **·**  Ōsaka **·**  Saga **·**  Saitama **·**  Shiga **·**  Shimane **·**  Shizuoka **·**  Tochigi **·**  Tokushima **·**  Tōkyō **·**  Tottori **·**  Toyama **·**  Wakayama **·**  Yamagata **·**  Yamaguchi **·**  Yamanashi
e.Shannoni 3. teoreem

---

  

Telekommunikatsioonis iseloomustatakse kanaleid läbilaskevõimega.Allika lähteandmete täpseks taastamiseks vastuvõtjas on nõutav,et keskmine sümbolivigade tõenäosus oleks suhteliselt väike.Oluline on küsimus:kas on olemas selline piisava keerukusega konalikodeerimis skeemi,mille korral allika sõnumi bitivea tõenäosus on väiksem ükskõik millisest etteantud positiivsest arvust.(st.nii väike kui soovime ja kanalikodeerimis skeem jääb efektiivseks ehk kooditegur ei muutu liiga väikeseks).

  

Vastuse eeltoodud olulisele küsimusele annab Shannoni 2. teoreem :

Kanali läbilaskevõime vaatlemisel tuleb kindlasti arvestada ka ajaga.Kujutame,et diskreetse mäluta allika väljundtähestik ja entroopia suuruseks on mingi bittide arv sümboli kohta.
Eeldame et allikas väljastab ühe sümboli sekundi jooksul,seega allika keskmine informatsiooni väljastamise kiirus on bitti/sekundis.
Diskreetse mäluta kanali läbilaskevõime on määratd suurusega x bitti ühe kanali kasutamiskorra kohta.
Eeldame et kanalit kasutame üks kord ajavahemiku jooksul (sekundi) ja saame kanali läbilaskevõime suuruseks ajaühikus x bitti/sekundis(ajavahemik).
**Värsimõõt** ehk **meetrum** on poeetikas viis, kuidas rõhulised ja rõhutud või pikad ja lühikesed silbid värsis vahelduvad, määrates selle pikkuse ja rütmi. 

Värsis korduvat rütmilist üksust nimetatakse värsijalaks. 

Näiteks jamb on värsijalg, mis koosneb ühest lühikesest/rõhutust ja ühest pikast/rõhulisest silbist. Trohheus on värsijalg, kus ühele pikale/rõhulisele silbile järgneb üks lühike/rõhutu. Daktülis järgneb ühele pikale/rõhulisele silbile kaks lühikest/rõhutut. 

Regivärsi värsimõõt on neljajalaline trohheus ehk trohheiline tetrameeter, st koosneb neljast trohheuse nime kandvast värsijalast. See on ka eesti luule tavalisim värsimõõt. Klassikalises inglise luules kasutatud blankvärss on jambiline pentameeter - see koosneb viiest jambist. Klassikalistes vanakreeka eepostes on kasutatud daktülilist heksameetrit, st kuuest daktülist koosnevat värssi. 

Antiikluule värss oli välteline ehk kvantiteeriv, st põhines lühikeste ja pikkade silpide vältuse vastandusel. Püsiva sõnarõhuga keeltes (prantsuse, itaalia, poola jt) on kasutatud silbilist, teistes rõhulist ja silbilis-rõhulist (klassikaline vene värss, väidetavalt ka nn eesti värss) värsisüsteemi.

Vaata ka
--------

* värsimõõduõpetus
* värss

Kirjandus
---------

* Jaak Põldmäe "Eesti värsiõpetus". Tallinn, 1978; 2. trükk 2002.
**Majahaldjas** on Eesti mütoloogia järgi on igas majas peidus olev haldjas, keda hüütakse majahaldjaks, koduhaldjaks, taluhaldjaks, hoonehaldjaks, majavarjajaks, majavaimuks, isegi majaperemeheks. Majahaldjad asuvad kõigis eluruumides, aga ka väljaspool eluruume: veskis, rehes ja isegi kirikus.

Välimus
-------

Majahaldjas on maja kaitsevaim. Pahadele inimestele ta ei ilmu, headele teeb ta aga head ja kannab nende eest hoolt. Maja endise elanikuna tunneb ta kõiki maja tarvitusi, annab hädaajal head nõu ja abi. Harva näitab ta ennast; kui näitab, siis kas vanamehe ehk naise näol. Maja elaniku surma puhul näitab ta ennast tavaliselt. Tihti nähti teda ainult magades.

Lahkumine ja lepitamine
-----------------------

Kui majahaldja peale pahandatakse, siis lahkub ta majast, sest pahandust ta ei salli. Tülitsemine, riidlemine, sõimamine, ülepea halb elu on haldjale nagu katkuks, mille eest ta põgeneb. Pahandatakse haldjas ära, tuleb majale õnnetust karta, sest haldjas maksab pahanduse eest kätte, olgu siis, et teda kuidagi viisi lepitatakse. Lepitamine sünnib enamasti ohvritega.

Ohverdamine
-----------

Ohverdatakse toiduaineid laudile ehk toapeale, aga ka jooki valatakse nurka maha. Ka õlle ehk taari tegemisel ei unustatud majahaldjaid ära, valati neile mõni tilk nurka, senikui märjukest majas leidus.

Rahvalood
---------

Palju lugusid majahaldjatest langeb ühte tondilugudega. Rahvas ei oska tavaliselt nende vahel mingit vahet teha, moondab palju enam liiga sagedasti kõik majavarjajad tigedateks tontideks.

Viruskundra
-----------

Võru pool ja Setumaal tuntakse viruskundrat. Viruskundra on majahaldjas, kes asub tavaliselt ahju all, harvemini ahju peal ja parsil. Harva tuli ta oma peidupaigast nähtavale, tihti kuuldi aga tema häält. Ta nimega hirmutati lapsi. Jõuluks pandi talle ahju peale mingisugust toitu. Laste suust välja langenud hambad visati viruskundra omaks ahju peale, öeldes: „Viruskundra, säh sulle luuhammas, anna mulle raudhammas!"

Viruskundra tegi mõnikord head pererahvale, kelle majas ta elas, tuues neile maja ahju alla ehk põranda alla maetud varandusedki välja.
Lähedases suguluses majahaldjatega on laevahaldjad.

Vaata ka
--------

* Haldjas

Kirjandus
---------

* Matthias Johann Eisen. Eesti mütoloogia. Tallinn: Mats, 1995, nr 2, lk 47-49.

Välislingid
-----------

* Ene Kallas. Eestlaste haldjad ja jumalad ehk olevused eesti mütoloogias. Seminarimaterjal