recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Vahiteenistus** (laevanduses) on meeskonna ehk laevapere tegevus veesõiduki või muu ujuvvahendi katkematu ja ohutu kasutamise jätkusuutlikuks tagamiseks.

Kirjeldus
---------

Vahiteenistuse korraldamise eest vastutab laevakapten. Laeva vahivahetuse üldjuhiks ehk vahiohvitseriks on üldjuhul vahitüürimees (sõjalaeval juhtivast ohvitserkoosseisust vahiohvitser). Vahivahetuse pikkus ja vahtide arv sõltub üldjuhul konkreetse laeva ja meeskonna suurusest ning sõidu või muu tegevuse kestusest. Laeval on sõidu ajal tavaliselt 2-3 vahti ja ühe vahivahetuse kestus on tavaliselt 2-6 tundi. Vahiteenistusest vaba aega nimetatakse vabavahiks. Vabavahi meeskonna liikmeid võidakse vajadusel rakendada laevas vajalikel korrastus või majandustöödel. 

Vastavalt veesõiduki kasutamisele nimetatakse (korraldatakse) vahiteenistust tavaliselt:

* Merevaht ehk sõidu- või käiguvaht
* Ankruvaht
* Sadamavaht ehk seisuvaht.

Vahiteenistuses osalev laevapere jaguneb veesõidukil peamiselt:

* Navigatsioonivahti - tagab laeva juhtimise ja olukorrateadlikkuse
* Masinavahti - tagab laeva jõuseadmete ja süsteemide toimimise.

Vaata ka
--------

* Vahitüürimees

Välislingid
-----------

* EE
* Riigiteataja: Laeva vahiteenistuse kord
**Hingedepäev** on 2. novembril.

Iga-aastane Sealamorkt – turg hingedepäeval Glurnsis Lõuna-Tiroolis Itaalias

Hingedepäev ja hingedeaeg Eestis
--------------------------------

Eestlastel jääb hingedepäev hingedeaja sisse. Hingedepäeva on nimetatud juba 14. sajandi allikates, kuid selle (nagu ka 1. novembri ehk pühakutepäeva) tähistamine on jäänud omauskumustele tugineva hingedeaja varju. On levinud tava süüdata hingedepäeval koduakendel ja kalmistul lahkunute mälestuseks küünal.

Rahvaluulekogudes on kristlusele eelnevalt hingedepäeva mainitud vähe, rohkem on juttu sügisesest hingedeajast, mis paistab jäävat mihklipäeva ja hingedepäeva vahele, kuid ulatub ka mardipäeva ja jõuludenigi. Arvatavasti on tegu esivanematekultuse jäljega, mis hiljem põimunud kristliku kalendriga. Hingedepäev oli arvatavasti vähemalt Tallinna eestlastele hästi tuntud püha, seda on korduvalt mainitud ka Tallinna rae 14.–15. sajandi alamsaksakeelsetes dokumentides nt *hinkepewe* kujul.

Hingedeaja olulisemaid kombeid oli hingede söötmine, mille üks vanimaid säilinud kirjeldusi pärineb 17. sajandist: hingedele köeti saun ja kaeti laud, kuhu peremees esivanemaid ükshaaval sööma kutsus. Sarnaselt mitmete teiste sügiseste tähtpäevadega (mardipäev, kadripäev, jõulud) joosti ka santi, valgeid linu kandvad hingesandid käisid talust tallu, laulsid ja palusid ande.

Hingedepäev mujal
-----------------

Hingedepäeva tähistatakse ka mujal, kõikide hingede päev *omnium animarum* on sätestatud esimesena benediktlastele Prantsusmaal Cluny kloostri abti poolt 998. aastal. Esivanemate mälestamise komme oli arvatavasti levinud üle Euroopa ja katoliku kirik muutis selle puhastustules olevate hingede päevaks, kinnitades 1. novembri katolikumaades kõikide pühakute päevana kirikukalendrisse. 1006. aastal kinnitati katoliku kirikus 2. november hingedepäeva ehk usklike surnute mälestuspäevana. Kirikus loetakse ette aasta jooksul surnute nimed. Eesti hingesantide sarnane komme oli levinud ka mujal Euroopas. Soome keeles tähendab *marraskuu* (november) surnukuud.

Vaata ka
--------

* eesti rahvakalender
* hingamispäev
* surnutepüha
* Hingede Öö (raamat)

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikisõnastiku artikkel: **hingedepäev** |

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Hingedepäev** |

* Hingedepäevast Eesti rahvakalendri tähtpäevade andmebaasis *Berta*

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Lauri Vahtre (1991). "Hingedepäev". *Miksike*. Originaali arhiivikoopia seisuga 9.08.2017. Vaadatud 3.11.2022.
2. 1 2 3  "BERTA". *Eesti rahvakalendri tähtpäevade andmebaas*. Vaadatud 3. novembril 2022.
3. 1 2  Raiste, Anne (2. november 2022). "Hingedepäeva tava järgivad ka need, kes end kristlaseks ei pea". *ERR*. Vaadatud 3. novembril 2022.
**Madona** (Helifaili info läti i) on linn Lätis Vidzemes, Madona piirkonna keskus.

Ajalugu
-------

Aastal 1461, mil Riia peapiiskop Silvester Stodewescher osa Cesvaine piiskopilinnuse maadest oma vasallidele läänistas, sai alguse Birži mõis. Umbkaudu aastal 1900 tekkis mõisale kuulunud Leivēri kõrtsi ja Madona raudteejaama juurde asula, mis hiljem arenes Madona linnaks. Aastal 1921 sai asulast alev. Linn aastast 1926. 2009. aastani oli seal Madona rajooni halduskeskus.

Demograafia
-----------



| Madona rahvuskoosseis |
| --- |
|  |  |  |
| lätlased |   | 79% |
| venelased |   | 16% |
| valgevenelased |   | 1.79% |
| ukrainlased |   | 1% |
| poolakad |   | 0.89% |
| muud |   | 1.32% |

Vaatamisväärsused
-----------------

Salase järve asulakoht on riikliku kaitse all olev muinsusmälestis.

Looduskaitse all on Vēveri vaher, vaher ümbermõõduga 5.09 m, tamm ümbermõõduga 5.96 m ja tamm ümbermõõduga 4.67 m.

* LinnapiirLinnapiir
* KultuurimajaKultuurimaja
* PunamonumentPunamonument
* ParkPark

Viited
------

1. ↑  Pilsētu (blīvi apdzīvotu) un lauku (reti apdzīvotu) teritoriju iedzīvotāju skaits reģionos, pilsētās, novados un pagastos (pēc administratīvi teritoriālās reformas 2021. gadā) – Teritoriālā vienība, Laika periods un Rādītāji, vaadatud 22.12.2022.
2. ↑  Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija. Valsts aizsargājamo nekustamo kultūras pieminekļu saraksts
3. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Madona** |

* 


Läti linnad

Ādaži | Ainaži | Aizkraukle | Aizpute | Aknīste | Aloja | Alūksne | Ape | Auce | Baldone | Baloži | Balvi | Bauska | Brocēni | Cesvaine | Cēsis | Dagda | Daugavpils | Dobele | Durbe | Grobiņa | Gulbene | Iecava | Ikšķile | Ilūkste | Jaunjelgava | Jelgava | Jēkabpils | Jūrmala | Kandava | Kārsava | Ķekava | Koknese | Krāslava | Kuldīga | Ķegums | Lielvārde | Liepāja | Limbaži | Līgatne | Līvāni | Lubāna | Ludza | Madona | Mārupe | Mazsalaca | Ogre | Olaine | Pāvilosta | Piltene | Pļaviņas | Preiļi | Priekule | Rēzekne | Rīga | Rūjiena | Sabile | Salatsi | Salaspils | Saldus | Saulkrasti | Sigulda | Seda | Skrunda | Smiltene | Staicele | Stende | Strenči | Subate | Talsi | Tukums | Valdemārpils | Valka | Valmiera | Vangaži | Varakļāni | Ventspils | Viesīte | Viļaka | Viļāni | Zilupe


Madona piirkonna haldusüksused

* Arona vald
* Barkava vald
* Bērzaune vald
* Cesvaine linn
* Cesvaine vald
* Dzelzava vald
* Ērgļi vald
* Indrāni vald
* Jumurda vald
* Kalsnava vald
* Lazdona vald
* Ļaudona vald
* Liezēre vald
* Lubāna linn
* Madona linn
* Mārciena vald
* Mētriena vald
* Ošupe vald
* Prauliena vald
* Sarkaņi vald
* Sausnēja vald
* Vestiena vald
Cēre mõisa häärber
**Cēre** on küla (*vidējciems*) Lätis Tukumsi piirkonnas, Cēre valla halduskeskus. Küla asub merepinnast 95 meetri kõrgusel, endisest piirkonna keskusest Kandavast 10 ja Riiast 94 kilomeetri kaugusel.

Cēret on esmamainitud 1352. aastal. Praegune küla tekkis endisaegse Cēre mõisa (*Zehren*) keskuse juurde. Nõukogude ajal oli küla kohaliku kolhoosi keskasulaks.

Asulas on postkontor, raamatukogu ja põhikool.

Looduskaitse all on Cēre park ja seal kasvavad mägivahtrad (esimese ümbermõõt 2,2 ja kõrgus 17 meetrit, teisel ümbermõõt 2,44 ja kõrgus 18 meetrit, kolmandal ümbermõõt 2,78 ja kõrgus 10 meetrit). Väljaspool parki on looduskaitse all kaks läänepärna (esimese ümbermõõt 3,02 ja kõrgus 25 meetrit, teise ümbermõõt 2,95 ning kõrgus 21 meetrit) ja Cēre haab.

2018. aastal oli külas 161 elanikku, 2021. aastal 144.

Viited
------

1. ↑
2. ↑  Latvijas pagasti. Enciklopēdija. Rīga : A/S Preses nams. 2001—2002. ISBN 9984-00-412-0.
3. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS

| * v
* r
Cēre valla asulad |
| --- |
| 
**Cēre** **·**  Korģeļciems **·**  Oksle **·**  Rēzes **·**  Vecciems |
**Spot**-seeria tehiskaaslased on Maa seire satelliidid. 

Spot-programmi alustas Prantsusmaa 1977. aastal, programmis osalevad Rootsi ja Belgia. 

Spot-1 viidi orbiidile 22. veebruaril 1986. Spot-seeria tehiskaaslasi opereerib Prantsuse kosmoseagentuur CNES (Centre National D'Etudes Spatiales, Toulouse). Spoti tehtud piltide toel on valminud Eesti baaskaart. Spot-tehiskaaslased on päikesesünkroonsel polaarorbiidil 822 km kõrgusel. Sama kohta ületavad 26 päeva tagant, aga kuna skanner on suunatav orbiidi tasandist kuni 27° kõrvale, on mõõtmisintervall 1–4 päeva. Skaneerimisulatus 60 km.

### Spot-seeria tehiskaaslased

| Platvorm | Tööaeg | Sensorid |
| --- | --- | --- |
| Spot-1 | 22.02.1986 – mõõtmised peatati 31.12.1990 | 2 × HRV |
| Spot-2 | 22.01.1990 – probleemidega senini töös (märts 2008) | 2 × HRV |
| Spot-3 | 26.09.1993–14.11.1997 | 2 × HRV, POAM |
| Spot-4 | 24.03.1998 – töötab senini (märts 2008) | 2 × HRVIR |
| Spot-5 | 04.05.2002 – töötab senini (märts 2008) | 2 × HRG, 2 × HRS |

### Aparatuur

#### Multispektraalne skanner HRV (*Haute Resolution Visible*)

Kõrglahutusega nähtava spektripiirkonna skanner.   

Pankromaatse kanali ruumiline lahutus 10 m   

spektraalkanalite ruumiline lahutus 20 m   

Spektraalkanalid:

* P: 500–730 nm
* B1: 500–590 nm
* B2: 610–680 nm
* B3: 780–890 nm

#### Multispektraalne skanner HRVIR

Lisaks HRV sensoritele kanal 4: 1,58–1,75 µm, pankromaatne kanal asendatud 10 m lahutusega punase kanaliga (kanal M).

Spektraalkanalid:

* M: 610–680 nm
* B1: 500–590 nm
* B2: 610–680 nm
* B3: 780–890 nm
* B4: 1,58–1,75 µm

#### Kõrglahutusskanner HRG

Kaks pankromaatset kanalit lahutusega 5 m tagavad kombineeritult ruumilise lahutuse 2,5 m.

Spektraalkanalid:

* P: 480–710 nm, lahutus 5 m
* B1: 500–590 nm, lahutus 10 m
* B2: 610–680 nm, lahutus 10 m
* B3: 780–890 nm, lahutus 10 m
* B4: 1,58–1,75 µm, lahutus 20 m

#### Kujutise radiomeeter HRS

Kujutise radiomeeter HRS on mõõteseade maapinna reljeefi uurimiseks. Üks sensor vaatab 20° ette, teine 20° taha. Nii saadakse maapinna stereokujutis, millega saab mõõta kõrguste erinevusi umbes 5 m täpsusega. Horisontaallahutus 10 m.

#### UV-lähisinfrapuna 9-kanaliline radiomeeter POAM-II

Üheksa spektraalkanalit ribalaiustega 2–15 nm spektripiirkonnas 353–1059 nm atmosfäärikeemia alasteks uuringuteks (osoon, NO2, veeaur, aerosool).
Oskar Köster
**Oskar Köster** VR II/3 (21. detsember 1890 Pöide, Saaremaa – 2. august 1941 Tallinn) oli Eesti poliitik.

Elulugu
-------

Oskar Köster töötas kooliõpetajana, Esimese maailmasõja ajal õppis Vilno sõjakoolis. 1920. aasta veebruaris teenis alamleitnandi auastmes 5. Jalaväepolgus. Ülendati leitnandiks, autasustati Vabadusristi II liigi 3. järgu teenetemärgiga, 40 000 margaga ja taluga Põlulas.

Poliitikukarjäär
----------------

Oli Rägavere vallavanem ja Viru Maavolikogu esimees, II, III, IV ja V Riigikogu liige, I Riigivolikogu liige 69. valimisringkonnast, vastaskandidaat II Riigivolikogu valimistel.

Köster esindas asunikke ja siis pärast 1932. aasta parteiühinemist Ühinenud Põllumeeste Erakonda.

Põllutööminister aastatel 1926–1928 ja 1932, teedeminister aastatel 1928–1929 ja 1933, kaitseminister aastatel 1929–1931. Vaikival ajastul opositsiooni liige.

1932. aastal käskis ta põllutööministrina paigutada Kolga metsaülema Edgar Vesteri ümber Petseri metsaülemaks, kuna viimane oli 1927. aastal kirjutatud auhinnatöös kritiseerinud riigimetsade laastamist. Sel puhul kirjutas Vaba Maa: "Meie, elades 20. aastasajal iseseisvas Eestis, kus öeldakse maksvat mõtte-, sõna- ja trükivabadused jne. ei teadnud seejuures muidugi aimata, et meil nende vabaduste teostamisega lugu on nähtavasti halvem, kui omal ajal kõige reaktsioonilisemas tsaariaegses Venes."

Oskar Köster oli Tallinna Õhuasjanduse Seltsi esimees, Eesti Õhu- ja Gaasikaitse Liidu esimees, Eesti Raskejõustiku Liidu esimees. 

Asutas 1926. aastal ajalehe Maa (alates 1930. aastast Maaleht) ja oli selle vastutav toimetaja. 

Arreteeriti NKVD poolt 22. juulil 1940 Tallinnas. Suri Tallinna keskvanglas südamerabandusse, teistel andmetel hukati. 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Heinrich Laretei** | **Eesti põllutööminister**23. juuli 1926 – 4. detsember 1928 | Järgnev**Karl Soonberg** |
| Eelnev**August Kerem** | **Eesti teedeminister**1928–1929 | Järgnev**August Jürman** |
| Eelnev**Mihkel Juhkam** | **Eesti kaitseminister**9. juuli 1929 - 12. veebruar 1931 | Järgnev**August Kerem** |
| Eelnev**Jaan Hünerson** | **Eesti põllutööminister**19. juuli 1932 – 1. november 1932 | Järgnev**Artur Tupits** |

Viited
------

1. ↑  Oskar Köster andmekogus Eesti ohvitserid 1918-1940
2. ↑  Köster näitab võimu. Vaba Maa, 12. oktoober 1932, nr. 240, lk. 1.
3. ↑  KÖSTER, Oskar, Mihkel, s. 20.12.1890 Saaremaa, arr. 22.07.40 Tallinn Nõukogude okupatsioonivõimu poliitilised arreteerimised Eestis. Köide 3. Koostanud Leo Õispuu. Tallinn, 2005.

Artiklid
--------

* Bruno Pao. Oskar Köster 120. Meie Maa, 20. detsember 2010.

Välislingid
-----------

* Oskar Kösteri foto
* Oskar Köster andmekogus Eesti ohvitserid 1918-1940
* Oskar Köster Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
* KÖSTER, Oskar, Mihkel, s. 20.12.1890 Saaremaa, arr. 22.07.40 Tallinn Nõukogude okupatsioonivõimu poliitilised arreteerimised Eestis. Köide 3. Koostanud Leo Õispuu. Tallinn, 2005.
**Daukstes** on küla (*vidējciems*) Lätis Gulbene piirkonnas Daukstese vallas. 

Küla asub valla idaosas, Riiast 198, piirkonna keskusest Gulbenest 12 ja valla keskusest Starist 6,5 km kaugusel. Küla jääb merepinnast 110 meetri kõrgusele Audīle jõe kaldale. Dauksteses on postkontor ja raamatukogu, seal asub Daukstese bussipeatus. Aastani 2016 oli külas ka põhikool.

Daukstes rajati II maailmasõja järgsetel aastatel kui kolhoosi Uzvara keskasula.

Looduskaitse all on tamm ümbermõõduga 4,33 meetrit.

Aastal 2017 oli külas 88 elanikku. Aastal 2022 oli elanikke 81.

Viited
------

1. ↑  Autotransporta direcija
2. ↑  Latvijas pagasti. Enciklopēdija. 1. sējums. Rīga : A/S Preses nams. 2001. 201. lpp. ISBN 9984-00-412-0.
3. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS
4. ↑  Vietvārdu datubāze

| * v
* r
Daukstese valla asulad |
| --- |
| 
Briči **·**  Daukstes **·**  Elstes **·**  Krapa **·**  Lejasandži **·**  Līves **·**  **Stari** **·**  Šļaukas **·**  Vienvārstes |
Urmo Raus
**Urmo Raus** (sündinud 27. veebruaril 1969) on eesti maalikunstnik.

Haridus
-------

Raus õppis aastatel 1989–1991 Eesti NSV Riiklikus Kunstiinstituudis maali erialal ja astus 1991. aastal kunstikõrgkooli École nationale supérieure des Beaux-Arts (ENSBA), mille lõpetas 1996. aastal *cum laude*. Samal aastal andis ENSBA kunstifond Urmo Rausile graafika aastaauhinna Prix de la gravure de la Fondation d'ENSBA.

Looming
-------

Lisaks maalidele ja graafikateostele on Raus loonud nüüdisaegseid vitraaže. Tuntuim neist on Tartu Jaani kiriku vitraažiprojekt, mis pälvis kümnendi parimaks[*viide?*] monumentaalkunstiteoseks tunnistatuna 2002. aastal Kristjan Raua preemia. Aastatel 2000–2003 valmisid terviktööna Rausi kavandatud ja maalitud Kuressaare Laurentsiuse kiriku vitraažaknad, Tallinna linna korraldatud konkursi võidutööna valminud Tallinna Reaalkooli söögisaali akende terviklahendus ning Viljandi hotellihoone EVE moodsad klaasseinad. Protsendikunsti võidutööna "Lääs", valmisid Riigi Kaitseinvesteeringute Keskuse tellimusel, kolm vitraažakent Vahipataljoni kasarmule Paldiskis. 2022 aastal Rausi vitraažiprojekte on eksponeeritud rahvusvahelises vitraažikeskuses Centre International du Vitrail Chartresis ja Eesti Rahva Muuseumis Tartus.

Rausi maaliloomingut ja graafikat leidub paljudes era- ning avalikes kunstikogudes nii kodu- kui välismaal. 

### Kirjutised

Urmo Rausil on ilmunud nii artikleid ajakirjanduses kui ilukirjanduslikke tekste. 2020. aastal ilmus kirjastuses Tammerraamat Urmo Rausi kultuurilooline jutustus "Parnass, Pariis 1991–1993" ja kirjastuses Studio Raus ilmus 2021 aastal kunstniku reisimemuaaride kogumik "Õhtumaade rännakud".

Tunnustus
---------

* 1996 École des Beaux-Artsi fondi graafika aastaauhind
* 1997 Vaal Galerii aastaauhind Harpuun
* 1998 Konrad Mäe preemia
* 2002 Kristjan Raua preemia (Tartu Jaani kiriku vitraažiprojekt)
* 2003 Eesti Kultuurkapitali kujutava ja rakenduskunsti sihtkapitali aastapreemia (isikunäitus Tallinna Kunstihoones)

Teoseid
-------

Viited
------

1. ↑  Centre International du Vitrail

2.https://www.britannica.com/place/Estonia/Cultural-life
**Jeep Grand Cherokee** on Jeepi toodetav keskklassi maasturi mudel, mida valmistatakse aastast 1993. Erinevalt paljudest teistest maastikuautodest, mis on ehitatud raamile, on Grand Cherokee olnud alati kandevkerega auto.

Esimene põlvkond (ZJ; 1993)
---------------------------

Esimese põlvkonna Grand Cherokeed esitleti 1992. aastal 1993. aasta mudelina ning tegu oli luksusmaasturite segmenti mõeldud autoga. 

* Grand Cherokee ZJGrand Cherokee ZJ
* Grand Cherokee ZJGrand Cherokee ZJ

Teine põlvkond (WJ/WG; 1999)
----------------------------

Autot tutvustati 1998. aasta septembris kui 1999. aasta mudelit. Euroopa turul müüdava mudeli tähiseks oli WG, USA turu mudelil WJ. 

* Grand Cherokee WJGrand Cherokee WJ
* Grand Cherokee WJGrand Cherokee WJ
* Grand Cherokee WG (2004)Grand Cherokee WG (2004)
* Grand Cherokee WG (2004)Grand Cherokee WG (2004)

Kolmas põlvkond (WK; 2005)
--------------------------

* Grand Cherokee WKGrand Cherokee WK
* Grand Cherokee WKGrand Cherokee WK

Neljas põlvkond (WK2; 2011)
---------------------------

Neljanda põlvkonna Grand Cherokee mudelitähisega WK2 on tootmises 2011. aastast. 

2014. aastal kutsuti Grand Cherokee ja selle sõsarmudel Dodge Durango parandusse pidurivõimendi roostetamise ohu tõttu ning kokku osales tagasikutsumiskampaanias 870 000 autot.

* Grand Cherokee WK2Grand Cherokee WK2
* Grand Cherokee WK2 (2012)Grand Cherokee WK2 (2012)

### Jeep Grand Cherokee SRT8

**Jeep Grand Cherokee SRT8** on Grand Cherokee võimsaim V8-mootoriga versioon. Selle konkurendid on Euroopa autodest Audi Q7, Mercedes M-klass, BMW X5M. SRT8 on nende 500-hobujõulistest mudelitest odavam, aga peaaegu sama kiire. See oli 2011. aasta seisuga ajaloo võimsaim Jeep. Mootor on 6,4-liitrine ja sellel ei ole ülelaadimist. Sellel autol on viis sõidurežiimi: track, sport, auto, snow ja tow. Kõigi rataste rehvimõõt on 295/45 ZR 20.

Viited
------

1. ↑  "Chrysler Recall Totals 870,000 Vehicles". 4. aprill 2014.
**Medzes muiža** (ka **Medze**) on küla (*mazciems*) Lätis Lõuna-Kuramaa piirkonna Medze vallas.

Küla asub valla põhjaosas. Medzes muiža jääb valla keskusest Kapsēdest 7,5, piirkonna keskusest Grobiņast 14 ja Riiast 218 kilomeetri kaugusele. 

Asula tekkis endise Medze mõisa (*Medsen*) keskuse juurde. Aastani 2021 kuulus küla Grobiņa piirkonda.

Külas asub Medze bussipeatus. Mõisa pargis asuv Medze linnamägi on muinsusmälestisena riikliku kaitse all.

Looduskaitse all on külas kasvavad pärnad ümbermõõduga 3.69, 5.23 ja 3.51 meetrit ning tammed ümbermõõtudega 4.2, 4.3, 4.08, 4.12, 5.47, 4.39 ja 4.12 meetrit.

Aastal 2005 oli külas elanikke 15.

Viited
------

1. ↑  Vietvārdu datubāze
2. ↑  IS Mantojums
3. ↑  Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija. Valsts aizsargājamo nekustamo kultūras pieminekļu saraksts
4. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS

| * v
* r
Medze valla asulad |
| --- |
| 
Ievkalni **·**  **Kapsēde** **·**  Medzes muiža **·**  Piņķi **·**  Plienkalni **·**  Stirnas **·**  Šķēde **·**  Tāši |
**Meirāni** on küla (*vidējciems*) Lätis Madona piirkonnas Indrāni vallas. Asub Aiviekste jõe kaldal, Riiast 195 ja endisest piirkonna keskusest Lubānast 11 kilomeetri kaugusel.

Külas on raamatukogu. Seal asuvad bussipeatused Meirānu tautas nams ja Meirāni.

Küla oli vanasti Meirāni valla keskuseks. Aastal 1935 rajati sinna Meirāni raudteejaam. Aastal 1944 toimusid küla ümbruskonnas lahingud, mille käigus hävis üle Aiviekste jõe viinud sild. Aastal 1963 lõppes raudteel reisirongiliiklus, jaam suleti aastal 1990. Aastail 2009–2021 kuulus küla Lubāna piirkonda.

Meirāni muinaskalmed ehk Sõjahauad on muinsusmälestistena riikliku kaitse all.

Pärn ümbermõõduga 4 meetrit ja kõrgusega 15,5 meetrit, pärn ümbermõõduga 3,6 meetrit ning kõrgusega 16,7 meetrit, ja pärn ümbermõõduga 3,62 ning kõrgusega 13,3 meetrit on looduskaitse all. Külla ulatub kaitsealune Lubāna-Meirāni allee.

Aastal 1989 oli külas elanikke 121, aastal 2000 aga 115. Aastal 2015 oli elanike arv 103, aastal 2017 aga 104. Aastal 2020 oli külas 98 elanikku. Aastal 2022 oli elanikke 92.

Meirāni raudteejaama ase

Viited
------

1. ↑  Läti Ruumiandmete Agentuur
2. ↑
3. ↑  Autotransporta direcija
4. ↑  Autotransporta direcija
5. ↑  Meirānu senkapi (Kara kapi)
6. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS
7. ↑  Vietvārdu datubāze

| * v
* r
Indrāni valla asulad |
| --- |
| 
Apogi **·**  Branti **·**  Cepurītes **·**  Dambīši **·**  Ērgala **·**  Gundegas **·**  Indrāni **·**  Meirāni **·**  Mežsētas **·**  Moroza **·**  Roznieki **·**  Vecumi **·**  Visagals |
**Dreiliņi** on küla (*lielciems*) Lätis Ropaži piirkonna Stopiņi vallas. Küla asub valla loodeosas endise Riia–Ērgļi raudtee ääres merepinnast 10 meetri kõrgusel Piķurga jõe kaldal.

Dreiliņi jääb piirkonna keskusest Ulbrokast 3 ja Riia keskusest 9 kilomeetri kaugusele. Seal asuvad bussipeatused Radiocentrs, Ozolu iela, Noliktavu iela, Liepziedi, Ērgļu iela, Dreiliņu veikals, Dreiliņu pasts, Cidoniju iela, Saulīši ja Strazdiņu iela.

Asula kujunes Teise maailmasõja järel endise Dreiliņi valla maadele. Hiljem on sellega liidetud individuaalelamute piirkonnad Jaundbrunava ja Saulīšu ciems. Küla hakkas kasvama aastast 2000, mil Riia ümbruses algas aktiivne individuaalelamute ehitamise periood.

Külas kasvav männid ümbermõõtudega 2,8 meetrit, 3,22 meetrit ja 3,09 meetrit on looduskaitse all.

Külas asub mälestusmärk paigas, kus Nõukogude väed alustasid 13. oktoobril 1944 rünnakut Riiale.

Aastal 2021 oli külas 2777 elanikku.

Viited
------

1. ↑  Vietvārdu datubāze
2. ↑  Autotransporta direcija
3. ↑  Autotransporta direcija
4. ↑  Autotransporta direcija
5. ↑  Autotransporta direcija
6. ↑  Autotransporta direcija
7. ↑  Autotransporta direcija
8. ↑  Autotransporta direcija
9. ↑  Autotransporta direcija
10. ↑  Autotransporta direcija
11. ↑  Autotransporta direcija
12. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS
13. ↑  Список памятников и памятных мест, связанных с событиями Великой Отечественной войны, на территории Латвийской Республики

| * v
* r
Stopiņi valla asulad |
| --- |
| 
Cekule **·**  Dreiliņi **·**  Dzidriņas **·**  Līči **·**  Rumbula **·**  Saurieši **·**  **Ulbroka** **·**  Upeslejas **·**  Vālodzes |
**Luukas** on perekonnanimi. 

Soomes elas 2014. aastal 124 sellenimelist isikut, Ühendkuningriigis 24 isikut.

Statistika Eestis
-----------------

2023. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Luukas 180 inimesel: 74 mehel ja 106 naisel. Perekonnanimede levikult oli Luukas meeste puhul 1256. ja naiste puhul 870. kohal. Perekonnanime Luukas kandja oli keskmiselt 46 aasta vanune. Kõige levinum oli perekonnanimi Luukas vanuserühmas 85+, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 2,07. Nimi oli kõige sagedasem Hiiu maakonnas, kus sellist nime kandis maakonna 10 000 elaniku kohta 16,39 inimest.

Nimede eestistamisel loobuti nimest Luukas aastatel 1935–1939 11 korral isikute poolt, kes uueks perekonnanimeks võtsid Eerme, Luhari, Luhaste, Luhtla, Luige, Männasalu, Ojamäe (2 juhul), Salumets, Sööt ja Uduveer.

Nime kandjaid
-------------

* Aadu Luukas, eesti ettevõtja (1939–2006)
* Meelis Luukas, eesti alpinist (1979–)

Viited
------

1. ↑  Luukas surname. Vaadatud 3. november 2023.
2. ↑  Statistikaamet: Nimede statistika (vaadatud 3.11.2023)
3. ↑  Onomastika andmebaas. Nimede eestistamine: (vana nimekuju): Luukas.

Välislingid
-----------

* Luukas statistikaameti andmebaasis
Mälestusmärk Andrejs Spāģisele
**Dunalka** on küla (*vidējciems*) Lätis Lõuna-Kuramaa piirkonnas, Dunalka valla halduskeskus. 

Küla asub merepinnast 26 meetri kõrgusel Durbe jõe kaldal. 

Lisaks vallamajale asuvad külas põhikool, kultuurimaja ja raamatukogu.

Küla tekkis endise Dunalka mõisa (*Dubenalken*) keskuse juurde. Nõukogude perioodil oli seal kohaliku kolhoosi keskasula. Aastani 2021 kuulus küla Durbe piirkonda.

Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Dunalka mõisakompleks (sealhulgas ait ja park), Dunalka muinasasula, Dunalka Puuslikumäe linnamägi, Upesputriņi muinasasula ja Upmaļi muinasasula.

Looduskaitse all on külas kasvavad saared ümbermõõtudega 4.23, 3.7 ja 4.13 meetrit ning mänd kõrgusega 22 ja ümbermõõduga 3.7 meetrit.

Aastal 2005 oli külas 253 elanikku. Aastal 2018 oli elanikke 216, aastal 2020 aga 203.

Viited
------

1. ↑  Vietvārdu datubāze, vaadatud 18. oktoober 2020
2. ↑
3. ↑  Административно-территориальное деление Латвийской ССР 1978 год. — Рига: Лиесма, 1978. — 137 lk.
4. ↑  Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija. Valsts aizsargājamo nekustamo kultūras pieminekļu saraksts
5. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS

| * v
* r
Dunalka valla asulad |
| --- |
| 
**Dunalka** **·**  Dunalkas skola **·**  Dupļi |
Mari Matjus 2021. aasta Arvamusfestivalil
**Mari Matjus** (sündinud 27. oktoobril 1986) on eesti vandeadvokaat.

Haridus
-------

Mari Matjus lõpetas 2006. aastal Miina Härma Gümnaasiumi. Ta sai Tartu Ülikoolis 2011. aastal õigusteaduses magistrikraadi *cum laude* ja aasta hiljem sai magistrikraadi ka Oxfordi ülikoolis, kus keskendus meditsiini-, konkurentsi- ja Euroopa Liidu õigusele. Alates 2011. aastast on ta Tartu Ülikooli õigusteaduste doktorant.

Töö ja ühiskondlik tegevus
--------------------------

Alates 2013. aastast on Mari Matjus Tartu Ülikoolis konkurentsiõiguse vastutav õppejõud, samuti on töötanud erinevates advokaadibüroodes, alates 2018. aastast on Nove büroos vandeadvokaat ja partner. 2015. aastast on ta Estonian Oxford & Cambridge Clubi juhatuse liige. Advokaadina keskendub Matjus konkurentsiõigusele, andmekaitsele, meditsiiniõigusele, ühinemistele ja omandamistele (M&A), äriühinguõigusele, üldisele lepinguõigusele.

Mari Matjus on Haapsalu Neuroloogilise Rehabilitatsioonikeskuse Toetusfond SA nõukogu liige. Ta on osalenud 2021. aasta Arvamusfestivali Tervise tuleviku alal arutelul "Patsiendikeskne tervishoid – mida see ikkagi tähendab?"

Tunnustus
---------

2011 – Eesti Teaduste Akadeemia üliõpilaste teadustööde konkursil äramärkimine 2011

Isiklikku
---------

Tema isa oli filosoof ja literaat Ülo Matjus.

Viited
------

1. ↑  "Mari Matjus". *Eesti Advokatuur*. Originaali arhiivikoopia seisuga 24.08.2021. Vaadatud 24.08.2021.
2. 1 2 3  "Mari Matjus". *Nove advokaadibüroo*. Vaadatud 24.08.2021.
3. ↑  Mari Matjus (28.06.2016). "Britid võiksid veel Brexitist pääseda". *EPL*. Vaadatud 24.08.2021.
4. 1 2 3  "Mari Matjus CV". *ETIS*. Vaadatud 24.08.2021.
5. ↑  "Patsiendikeskne tervishoid – mida see ikkagi tähendab?". *Arvamusfestival*. Originaali arhiivikoopia seisuga 24.08.2021. Vaadatud 24.08.2021.
6. ↑  "geni.com".
**Dundaga** (liivi **Duoņig**; eesti keeles mööndav ka **Tooninga**) on küla (*lielciems*) Lätis Kurzemes Talsi piirkonnas, Dundaga valla halduskeskus. 

Asulat on esmamainitud 1245. aastal *Donedange* nime all. Asula keskuse hoonestus pärineb XIX sajandi lõpust, suurem osa sealsetest hoonetest rajati 1020.–1940. aastatel. Sealsed korterelamud, koolimaja ja lasteaed rajati 1970. aastatel. 1950. aastal sai Dundaga aleviks. 1949–1956 oli seal Dundaga rajooni keskus. 1990. aastast on küla. 2009. aastani kuulus Talsi rajooni.

Külas on raamatukogu. Sinna jäävad ka Dundaga ja Liepgaļi bussipeatus.

2015. aastal oli külas 1583 elanikku, 2018. aastal 1452.

Aastail 2009–2021 kuulus küla Dundaga piirkonda, olles selle halduskeskus.

Kaitstavad objektid
-------------------

Dundagas asuvad Dundaga piiskopilinnus ja seda ümbritsev park, Dundaga kiriku muinaskalmed, Dundaga piiskopilinnus, Dundaga luteri kirik koos altari, oreli, kantsli ja altarimaaliga, Dundaga kirikumõisa hoone ja selle juures asuv park, Dundaga linnamägi, Dundaga keskaegne kindlus ja linnamägi Kalna dārzs on riikliku kaitse all olevad muinsusmälestised.

Dundagast viib lääne suunas looduskaitsealune Dundaga pärnaallee. Ka külas kasvavad kaks nimetut tamme, mänd ümbermõõduga 2,7 ja kõrgusega 13 meetrit, nimetu pärn (kõrgus 15, ümbermõõt 3,58 m), pärn aadressil Pils iela 10 (ümbermõõt 6,8 m), lossipargis kasvav sanglepp (kõrgus 25, ümbermõõt 2,6 m), viis lossitiigi juures kasvavat põlist tamme, kaheksa lossipargis kasvavat põlist tamme ja nimetu mänd (kõrgus 13, ümbermõõt 2,7 m) on looduskaitse all.

* Dundaga vaade (esiplaanil loss)Dundaga vaade (esiplaanil loss)
* Dundaga piiskopilinnusDundaga piiskopilinnus
* Dundaga luteri kirikDundaga luteri kirik
* Külatänav. Vaade piiskopilinnuse pooleKülatänav. Vaade piiskopilinnuse poole
* Mälestuskivi paguluses ja vanglas asumisel surnud dundagalasteleMälestuskivi paguluses ja vanglas asumisel surnud dundagalastele

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Dundaga** |

Viited
------

1. ↑  Vietvārdu datubāze, vaadatud 23.02 2019
2. ↑  *Dundagas pagasta teritorijas plānojums* 2005. a lk. 21
3. ↑
4. ↑  IS Mantojums
5. ↑  Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija
6. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS

| * v
* r
Dundaga valla asulad |
| --- |
| 
Alakste **·**  Anstrupe **·**  Āži **·**  Cirstes **·**  **Dundaga** **·**  Dūmele **·**  Ezermuiža **·**  Gavsene **·**  Ildzere **·**  Jaundundaga **·**  Jaunmuiža **·**  Kaļķi **·**  Kārļmuiža **·**  Klārmuiža **·**  Labdzere **·**  Lapmežciems **·**  Lateve **·**  Laukmuiža **·**  Mazalakste **·**  Mazirbe **·**  Mazoste **·**  Mazpiltene **·**  Muņi **·**  Neveja **·**  Oste **·**  Pāce **·**  Piltene **·**  Plintiņi **·**  Puiškalnciems **·**  Sabdagas **·**  Saustere **·**  Sūde **·**  Sumburciems **·**  Šlītere **·**  Upenieki **·**  Vādzere **·**  Valpene **·**  Vīdale |
**Mehis Viru** (sündinud 27. märtsil 1963 Tartus) on eesti sporditeadlane ja kergejõustikutreener.

Viru on lõpetanud 1981. aastal Miina Härma nimelise Tartu 2. Keskkooli ja 1985. aastal Tartu Riikliku Ülikooli (kehakultuuriteaduskonnas). 
Ta on töötanud 1990–2003 Tartu Ülikooli kehakultuuriteaduskonna vanemteadurina ning 2003. aastast Tartu Ülikooli kiirus- ja jõualade didaktika dotsendi ja lektorina. Bioloogiakandidaat (1990). 

Harrastanud kergejõustikku, tulnud 1988. aastal kaugushüppes tulemusega 7.53 Eesti meistriks, sisemeistrivõistlustel saanud 1988. aastal hõbe- ja 1984. aastal pronksmedali. Aastatel 1992–2023 töötas Tartu Kalevi kergejõustikutreenerina (7. kutsetase, 2006). 

Mehis ja Kersti Viru juhendatud sportlasi: Kaire Leibak, Mirjam Liimask, Liane Pintsaar, Sirkka-Liisa Kivine, Jaak-Heinrich Jagor, Karmen Bruus, Marielle Kleemeier. 

Mehis Viru on olnud 1998. aastast Eesti Olümpiaakadeemia juhatuse ja 2007. aastast Tartu spordiseltsi Kalev juhatuse liige. Aastatel 2004–2017 oli ta Eesti Kergejõustikuliidu juhatuse liige ja volikogu aseesimees, 2005–2006 EOK esindajate kogu liige. 

Temalt on ilmunud üle 125 teadusliku artikli. Teadustöö põhisuunad: sportliku treeningu spetsiifiline mõju, treeningu seire ja ületreening; ainevahetuse hormonaalregulatsioon kehalise pingutuse ajal. 
Viru on Eesti Olümpiaakadeemia väljaande Acta Academiae Olympiquae Estoniae ning ajakirjade Coaching and Sport Science Journal (Itaalia) ja International Journal of Sports Science and Coaching (Inglismaa) toimetuskolleegiumi liige.

Tegutsemiskeeld
---------------

15. veebruaril 2023 otsustas Eesti Kergejõustikuliidu juhatus määrata Mehis Virule kergejõustikus tähtajatu tegutsemiskeelu. Otsus põhines treenerite eetikakoodeksi p III(2) ja III(3) nõuete rikkumisel. Mehis Viru on korduvalt ja pika perioodi jooksul oluliselt rikkunud treenerite eetikakoodeksi nõudeid ning treeneri kutsenõudeid. Mehis Viru rikkumised on sellise iseloomuga, et kergejõustikuliidu juhatuse hinnangul ei sobi ta töötama treenerina ega muu spordipersonalina. Mehis ja Kersti Viru juhendatava Karmen Bruusi ja tema vanemate arvates on süüdistused arusaamatud ning nad nimetavad lugu pahatahtlikuks laimukampaaniaks.

27. juunil 2023 pidas politsei Viru kinni kahtlustatuna enda juhendavate sportlaste suguühtele mõjutamises.

Tunnustus
---------

* 2005 Eesti parim naiste kergejõustikutreener
* 2006 Kalevi auliige
* 2006 Eesti Naisliidu aasta isa aunimetus
* 2022 Tartu linna ja Tartumaa parim treener
* 2022 Eesti parim naiste kergejõustikutreener

Isiklikku
---------

Tema isa oli Atko-Meeme Viru. Tema abikaasa on kergejõustikutreener Kersti Viru, kes on alates 2010. aastast samuti 7. kutsetasemega treener.

Rahvaterviseteadlane Maarike Harro oli tema õde.

Viited
------

1. ↑
2. ↑

Välislingid
-----------

* Biograafia ESBL-is
Kuru mänd 2014. aastal.
Kuru mänd 2014. aastal.
**Kuru mänd** on pooleldi roomava tüvega looduskaitsealune mänd Alutaguse vallas Kuru külas. Kuru mänd asub Peipsi järvest ligi 200 meetri kaugusel.

Tüve ümbermõõt 3 m, kõrgus 8 m (1997).

Kuru männi vanuseks on mõõdetud juurdekasvupuuriga umbkaudu 370 aastat.

Kuru mänd kanti looduskaitsealuse objektina põlispuude nimekirja 17. märtsil 1959, kui omapärase kujuga mänd ümbermõõduga 3,10 m ja kõrgusega 7 m. 

Keskkonnaameti kirjelduse kohaselt (2011) on Kuru mänd täielikult kuivanud, mistõttu ei oma enam looduskaitseväärtust.

Nüüd on Kuru mänd kaitstav looduse üksikobjekt.

Viited
------

1. ↑  Hendrik Relve, "Põlispuud", Koolibri, Tallinn, lk 150 – 153, 2003, ISBN 9985 0 1459 6.
2. ↑  ENSV MN Looduskaitse Valitsuse juhataja käskkiri nr 25 Rändrahnude,kivikülvide ja põlispuude nimek.kinnitENSV MN Looduskaitse Valitsuse juhataja 17.03.1959. a käskkiri nr 25, lk 140, Veebiversioon (vaadatud 17.02.2014)
3. ↑  Sissekanne EUNIS-es

Välislingid
-----------

* Kuru mänd, veebiversioon (vaadatud 17.02.2014)
* Kuru mänd keskkonnaportaalis
***Hornpipe*** on kiiretempoline inglise, šoti või iiri tants, mis on nimetuse saanud loomasarvest tehtud puhkpilli järgi ja mida on mainitud alates 16.–17. sajandist. Vanimad kirjalikud viited *hornpipe* '​ile pärinevad Inglismaalt

Tantsu on nimetatud meremeeste tantsuks, kuid see arvamus pärineb ajast pärast 1740. aastat, mil tantsija esitas *hornpipe* '​i Jack Tari tegelaskujuna (hüüdnimi kaubalaevastiku või kuningliku mereväe meremehe kohta) Drury Lane'i teatris ja 1741. aastal märgitakse ära härrasmees, kes tantsib *hornpipe* '​i Covent Gardenis meremehena. Sama seost võib täheldada ka hiljem.

Kirjeldus
---------

Tänapäeval on tuntuim *hornpipe* 4/4 taktimõõdus ja seda tantsitakse kõvades kingades. Varasem *hornpipe* on 3/2 rütmis ja see oli Põhja-Inglismaal ja Šoti tasandiku instrumentaalmuusikas levinud 19. sajandini.

Kolmeosaline meetrum iseloomustab ka 17.–18. sajandi instrumentaalmuusikas tantsuviisina kasutatud *hornpipe* '​i, millest on näiteid nii Inglismaalt (Henry Purcellilt on teada sellenimelised palad ooperitest "Abdelazer" ja "King Arthur", millele komponeeriti ka tantsud) kui ka Prantsusmaa õukonnaballettidest. Barokset hornpipe '​i iseloomustab sammuühikute vastuollu minek muusikafraasidega teatud kohtades.

Ajalooliste tantsude rekonstrueerija Külli Kressa on kirjeldanud 17. sajandi hornpipe '​i kui spetsiifiliselt inglispärast muusika- ja tantsužanri, milles mõlemis on äratuntav aeglasem kolmene meetrum ja sellega paralleelselt kulgev kiirem kuuendikrütm

Viited
------

1. ↑  M. Ingleghearn. Preface. The Hornpipe National Early Music Association (1993). Papers from a Conference held at Sutton House, Homerton, London
2. ↑  M. Inglehearn. The Hornpipe - 'Our National Dance'. - The Hornpipe National Early Music Association (1993). Papers from a Conference held at Sutton House, Homerton, London
3. ↑  K. Kressa. Kavaleriajastu advendiball (kontserdi kavaleht)

Välislingid
-----------

* 
* 3/2 meetrumis John Playfordi "Hole in the Wall" (1695) Henry Purcelli muusikale - Saltatriculi rekonstruktsioon
* 4/4 taktis Lancashire'i Clog Dance
* Kõvakingadega tantsitud 4/4 taktis iiri *hornpipe*
* Lavaseade šoti hornpipe'ist: Sailor's Hornpipe

1. ↑  Madeleine Inglehearn. The Hornpipe National Early Music Association (1993). Papers from a Conference held at Sutton House, Homerton, London
**Emil Aleksander Leonhard Kursk** VR I/3 (31. august 1893 Tallinn, Eestimaa – 19. detsember 1944 Berliin, Saksamaa) oli Eesti sõjaväelane (kolonel, 1929).

Ta lõpetas 1911. aastal Tallinna Reaalkooli.

Emil Kursk alustas sõjaväelase karjääri Venemaa keisririigi armees, kus teenis välja alamkapteni auastme.

Eesti Vabadussõja alguses tegutses E. Kursk Kaitseliidu organiseerimisel, 1919. aasta märtsis määrati ta Soomusrongide Divisjoni Tagavarapataljoni ülemaks ja jätkas ka divisjoni ümbernimetamisel Soomusrongide Diviisi Tagavarapataljoni ülemana.

Pärast Vabadussõja lõppu jätkas E. Kursk teenistust Eesti Rahvaväes ja kaitseväes, 1. Diviisi Staabiülemana 1. veebruarini 1925, siis Eeski sõjaväe esindajana Venemaal.

1927. aastal nimetati E. Kursk 2. Soomusrongirügemendi ülemaks. E. Kursk juhtis 2. Soomusrongirügementi kuni 1934. aastani. 

1934. aastast nimetati E. Kursk Lääne-Saare Sõjaväeringkonna ülemaks, 1936. aasta 1. juunist kuni 1939. aastani oli ta Narva Sõjaväeringkonna ülem ja 1939. aastal Pärnu-Viljandi Sõjaväeringkonna ülem. 

Lahkus 1939. aasta oktoobris sõjaväeteenistusest, vabastati Eesti kodakondsusest ning siirdus koos perega Saksamaale. Sõja puhkemise järel võeti Saksa armeesse ning võitles idarindel. 

Suri 19. detsembril 1944 Berliin-Weissensee haiglas tiisikusse. Matmispaik teadmata.

E. Kursk oli tasemel maletaja. Tuli aastal 1933 Eesti meistrivõistlustel hõbemedalile.

Kirjandus
---------

* Jaak Pihlak, "Karutapjad ja Vabaduse Risti vennad". Jaak Pihlak ja Viljandi Muuseum, 2010, lk 132-133
* Jaak Pihlak, "Viljandi linn ja Vabaduse Risti vennad" Viljandi Muuseum, 2008, lk 112.

Välislingid
-----------

* Ohvitserida andmekogu
* Karutapja ordeni kavalerid (läti keeles)
**Eesti Vabariigis asuv gaasi ülekandevõrk** koosneb 977 kilomeetrisest gaasitorustikust, 36 gaasijaotusjaamast ja 3 gaasimõõtejaamast. Alates 2015. aasta jaanuarist kontrollib gaasi ülekandevõrku Elering,kes sisenes tehinguga nafta- ja maagaasitööstuse sfääri.

Eestis reguleerivad gaasi importi, eksporti, ülekannet ja ohutusele vastamise nõudeid maagaasiseadus ja küttegaasi ohutuse seadus.

Ülekande võrgu töö
------------------

Ülekandevõrku siseneva gaasi koguse mõõtmine ja kvaliteedi määramine toimub gaasimõõtejaamades. 

Gaasijaotusjaamades toimub ülekandevõrgust jaotusvõrkudesse väljuva gaasi rõhu alandamine, gaasi mõõtmine ja lõhnastamine ning klientidega kokku lepitud tarbimisrežiimi tagamine. 

Gaasi liikumiseks kahe erineva punkti vahel on vajalik tagada punktide vaheline rõhuerinevus. Rõhuerinevuse eest vastutab kompressorjaam, kus gaasi kokkusurumise tagajärjel tõuseb selle rõhk. 2019. aasta seisuga puudub Eestil oma kompressorjaam. Eesti gaasisüsteemi jaoks vajalik rõhk saadakse läbi Venemaa ülekandesüsteemis asuvate kompressorjaamade või Lätis asuva Inčukalnsi maa-aluse gaasihoidla.
**Mullaprotsessid** on elusa ja eluta orgaanilise aine, lähtekivimi ning mullavee ja -õhu vastastikused dünaamilised mõjutused. Läbi nende protsesside muutub mulla geneetiline horisont ja muutuvad nii mulla omadused kui ka koostis. .

Mulla protsesside toimimise tulemusena jagunevad Eestis mullad järgmiselt:

* + Ι Mullad **automorfsed mullad**, kus põhjavesi paikneb sügaval
	+ ΙΙ Mullad **poolhüdromorfsed ja hüdromorfsed mullad**, kus põhjavesi ulatub maapinnale või kuni mulla alumistesse horisontidesse.

Mullas toimuvad protsessid
--------------------------

LeetumineSee on üks mullaprotsessidest, kus orgaanilse aine lagunemisel tekkivate hapete mõjul laguneb mulla mineraalosa lahustuvateks ühenditeks, mis mullas liikuvate vete toimel sügavamale kantakse. Selle protsessi käigus mulla keemiline viljakus langeb. Tavaliselt okasmetssa aladel.
KamardumineTegu on mullatekkeprotsessiga, mille käigus orgaaniline aine koguneb mulla pindmisesse kihti ning tekib huumushorisont. Eriti intensiivne kamardumine toimub parasvöötme rohtlas.
GleistumineSee protsess toimub pidevalt liigniisketes ja hapnikuvaeses muldkeskkonnas. Anaeroobsed mikroorganismid hangivad endale vajaliku hapniku FeO-st. FeO reageerib mullas esinevate mineraalidega ja tekivad rohekad gleimineraalid. See protsess on iseloomulik tundras.
SooldumineProtsess, kus aurumine on intensiivne ja mulla läbiuhtumine toimub harva või siis üldse mitte. Sooldunud mullad sisaldavad rohkelt vees lahustunud soolasid. Esineb kuiva kliimaga aladel.
SoostumineSelles protsessis orgaaniline aine ladestub mineraalosa pinnale. Taimejäänused lagunevad osaliselt pinnale. Soostumine on iseloomulik tundra ja metsavööndile.
LeostumineVees lahustuvate magneesiumi ja kaltsiumi (soolad) väljauhtumine. Iseloomulik sademeterikastel aladel.

Viited
------

1. ↑  "Mullaprotsessid".
2. ↑  "Eesti mullad". Originaali arhiivikoopia seisuga 27. november 2009. Vaadatud 26. mail 2015.
3. ↑   Mullateadus.
1936. aasta OM-i kuulitõukke kolmik Hans Woellke, Sulo Bärlund, Gerhard Stöck.
**Gerhard Karl Eduard Stöck** (28. juuli 1911 – 29. märts 1985) oli Saksamaa kergejõustiklane. Ta võitis 1936. aasta suveolümpiamängudel odaviskes kuldmedali ja kuulitõukes kolmanda koha.

Stöck oli lihuniku poeg. Ta sündis 1911. aastal Kaiserswaldes, väikeses külas, mis praegu asub Poolas, ja kasvas üles Poseni provintsis. Ta oli mitmekülgne sportlane, lisaks odaviskele ja kuulitõukele võistles ka kümnevõistluses ning võitis 1935. aasta üliõpilaste maailmamängudel odaviske ja viievõistluse. Siseriiklikult võitis ta 1938. aastal Saksamaa odaviske tiitli ja saavutas 1933–1947 teise koha. Ta ei võitnud Hans Woellke tugeva konkurentsi tõttu kordagi Saksamaa kuulitõuke tiitlit ja saavutas neli korda teise koha. 1938. aasta Euroopa meistrivõistlustel võitis Stöck kuulitõukes hõbemedali, edestades üllatuslikult Woellket, kuid odaviskes sai alles seitsmenda koha.

Stöckil oli filoloogi kraad ja ta töötas alates 1938. aastast õpetajana. Varem aastal 1933 sai temast natside poolsõjalise organisatsiooni Sturmabteilung liige ja 1944. aastal ülendati ta Sturmbannführeriks. Pärast Teist maailmasõda jätkas ta võistlemist kuni 1950. aastate alguseni ja töötas seejärel spordiadministraatorina. Ta töötas 1956. ja 1960. aastal Saksamaa ühtse olümpiakoondise peakokana ning 1964. aastal missiooni asepealikuna. Tema varasem sõjaline tegevus kerkis esile alles pärast tema surma 1985. aastal. Muu hulgas leiti, et ta võltsis oma sündi aastad 1911–1910.

Stöck oli abielus ja kasvatas üles sportliku pere. Tema tütrest Jutta Stöckist sai olümpiasprinter, väimees Peter Hertel aga tuli 1966. aasta sõudmise maailmameistriks. Tema lapselaps Ole Hertel oli kuulitõukaja ja kettaheitja.

Enne operatsiooni Uraan oli Stöck see, kes teatas sel päeval kindral Schmidti diviisile eeldatavast Nõukogude Liidu rünnakust, see rünnak oli operatsiooni esimene. Sõnumit aga Schmidtile edasi ei antud, kuna arvati, et see oli järjekordne valehäire. Arvatakse, et see varajase reageerimise puudumine aitas kaasa operatsiooni Uraan Nõukogude edule.
**"Elagu, Mordva!"** (mokša keeles/ersa keeles: Шумбрат, Мордовия!; vene keeles Радуйся, Мордовия!) on Mordva hümn. Muusika autor on Nina Vassiljevna Košeljeva (Нина Васильевна Кошелева), sõnade autor Sergei Vassiljevitš Kinjakin (Сергей Васильевич
Кинякин). Hümni sõnad on kirjutatud Mordva kolmes ametlikus keeles: mokša keeles (esimene salm ja osa refräänist), ersa keeles (teine salm ja ülejäänud osa refräänist) ja vene keeles (kolmas salm).

Sõnad
-----

Ши валда, Мордовия, седистот сай,
Ши валда, Мордовия, сельмосот палы, юрнай,
Россиять мяшться мокшень сияста сюлгам,
Россиять карксэземса эрзянь зырняста пулай.
Шумбрат! Шумбрат, Мордовия!
Гайняк! Гайняк, Мордовия!
Кельгома краеньке – най панжи маеньке,
Мокшэрзянь шачема-касома край!
Шумбрат! Шумбрат, Мордовия!
Морак! Морак, Мордовия!
Павазу эряфсь катк тонь эрь кудозт сувай!
Ульхть шумбра, ульхть шумбра,
Кода сонць Сияжарсь, ульхть шумбра!
Тон ютыть, Мордовия, стака кить-янт,
Тон молить, Мордовия, витьстэ, верьга кандыть прят.
Вий макснесть келей Мокшась ды бойка Сурась,
Секс течис тон седейс ды оймес – прок ванькс лисьмапрят.
Шумбрат! Шумбрат, Мордовия!
Гайняк! Гайняк, Мордовия!
Кельгома краеньке – най панжи маеньке,
Мокшэрзянь шачема-касома край!
Шумбрат! Шумбрат, Мордовия!
Морак! Морак, Мордовия!
Павазу эряфсь катк тонь эрь кудозт сувай!
Ульхть шумбра, ульхть шумбра,
Кода сонць Сияжарсь, ульхть шумбра!
Ты трудной дорогой, Мордовия, шла,
И, что б ни случилось, всегда величава была.
С тобою мчатся свободные Мокша, Сура,
Ты духом была и осталась сильна и добра.
Шумбрат! Шумбрат, Мордовия!
Гайняк! Гайняк, Мордовия!
Кельгома краеньке – най панжи маеньке,
Мокшэрзянь шачема-касома край!
Шумбрат! Шумбрат, Мордовия!
Морак! Морак, Мордовия!
Павазу эряфсь катк тонь эрь кудозт сувай!
Ульхть шумбра, ульхть шумбра,
Кода сонць Сияжарсь, ульхть шумбра!

Viited
------

1. ↑  "Официальный сайт органов государственной власти Республики Мордовия". Originaali arhiivikoopia seisuga 21. juuni 2018. Vaadatud 21. juunil 2018.
Klubi kodustaadion Gundadalur
**B36 Tórshavn** (fääri keeles *Bóltfelagið 1936 Tórshavn*) on Fääri saarte jalgpalliklubi, mis tegutseb Tórshavnis. See mängib Fääri saarte kõrgliigas Betrideildin.

Klubi on asutatud 1936. aastal.

B36 Tórshavn on tulnud Fääri saarte meistriks 11 korda, viimati 2015. aastal. Sellega on see Havnar Bóltfelagi ja Klaksvíkar Ítróttarfelagi järel Fääri saarte kolmas edukaim klubi.

B36 Tórshavn on korduvalt osalenud Euroopa klubide võistlustel. Parim tulemus on saavutatud hooajal 2020/21, mil UEFA Euroopa Liiga eelringides alistati Gibraltari klubi St Joseph's, Eesti klubi FCI Levadia ja Walesi klubi The New Saints ning jõuti lõpuks kolmandasse ringi, kus kaotati Bulgaaria klubile Sofia CSKA-le 1:3. See oli üldse esimene kord, kui Fääri saarte klubi läbis UEFA jalgpalli võistlustel kolm ringi.

Klubi kodustaadion on Gundadalur, mis mahutab 5000 pealtvaatajat. Seda jagatakse Havnar Bóltfelagiga.

Saavutused
----------

* Fääri saarte kõrgliiga:
	+ **Võitja** (11): 1946, 1948, 1950, 1959, 1962, 1997, 2001, 2005, 2011, 2014, 2015
* Fääri saarte esiliiga:
	+ **Võitja** (1): 1985
* Fääri saarte karikas:
	+ **Võitja** (7): 1965, 1991, 2001, 2003, 2006, 2018, 2021
* Fääri saarte superkarikas:
	+ **Võitja** (1): 2007

Mängud Eesti klubide vastu
--------------------------

| Hooaeg | Võistlus | Voor | Vastane | Kodus | Võõrsil | Kokku |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|
| 2017/18 | UEFA Euroopa Liiga | 1. kvalifikatsiooniring | Eesti Nõmme Kalju | 1:2 | 1:2 | **2:4** |
| 2020/21 | UEFA Euroopa Liiga | 1. kvalifikatsiooniring | Eesti FCI Levadia | **4:3** (l.a.) | — | — |
|
| 2023/24 | UEFA Euroopa Konverentsiliiga | 1. kvalifikatsiooniring | Eesti Paide Linnameeskond |  |  |  |

Eesti mängijad
--------------

* Kaimar Saag – 2018 (27 liigamängu, 11 väravat)

Viited
------

1. ↑  Solby Christiansdóttir (16. september 2020). "B36 hevur skrivað fótbóltssøgu" (fääri). KVF. Vaadatud 16. septembril 2020.
2. ↑  Jóannes Hansen (16. september 2020). "B36 skrivar føroyska søgu í Europa" (fääri). in.fo. Originaali arhiivikoopia seisuga 29. oktoober 2020. Vaadatud 16. septembril 2020.

Välislingid
-----------

* Ametlik koduleht
**Kristina Ude** (sündinud 1985) on endine eesti keele ja kirjanduse õpetaja.

Ta on lõpetanud 2001. aastal Torma Põhikooli ja 2007. aastal Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna eesti ja soome-ugri keeleteaduse erialal. 2009. aastal kaitses samas magistritöö "Filmikunsti käsitlemise võimalusi üldhariduskooli kirjandustundides Sass Henno romaani "Mina olin siin. Esimene arest" ja Albert Kivikase romaani "Nimed marmortahvlil" ekraniseeringute näitel".

Kristina Ude on töötanud Tartu Tamme Gümnaasiumis, Jaan Poska nimelises Riigigümnaasiumis ja Brüsseli II Euroopa Koolis lasteaia- ja noorema kooliastme eesti keele õpetajana.

Kristina Ude on raamatu "Kuukiik" autor.

Teoseid
-------

* Eesti loost ja lootusest: esseekonkurss. Koostaja Kristina Ude, toimetaja Edward Kess. Tartu Jaan Poska Vilistlaskogu. Tartu 2017. 72 lk.

Liikmesus
---------

* 2009–2017 Eesti Emakeeleõpetajate Selts

Tunnustus
---------

* 2013 Aasta õpetaja

Viited
------

1. ↑  Mari-Liis Pintson. "Eesti lugu ja lootus said võimsalt kirja". Tartu Postimees, 29. mai 2017
2. ↑  Torma Põhikooli 2001. aastal lõpetanud
3. ↑  ETIS
4. ↑  Eestist Euroopa Koolide süsteemi lähetatud töötajad. Sihtasutuse Euroopa Kool veebisait.
5. ↑  Eesti Emakeeleõpetajate Seltsi otsused