recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Aceh
Acehi vabastusliikumise lipp
**Aceh** ['atšeh] on autonoomne provints (1. järgu haldusüksus) Indoneesias. Hõlmab Sumatra saare põhjapoolse otsa. Piirneb idas Põhja-Sumatra provintsiga.

Ajalugu
-------

Esimene sultanaat, Perlak, asutati Acehil 804. aastal. 1205. aastal asutati Acehi sultanaat. Esimese eurooplasena külastas Acehi alasid Marco Polo 1292. aastal. 18. sajandil sattus Aceh Hollandi mõjusfääri. 1873–1903 toimus Acehi sõda Hollandi Ida-India kompanii ja Acehi sultanaadi vahel. Kuigi Holland võitis sõja jätkus sisside relvastatud vastupanu 1942. aasta Jaapani okupatsioonini. 1945–1949 toimunud Indoneesia iseseisvussõjas toetasid Acehi elanikud Indoneesia valitsust. 1953. aastal puhkes Acehil mäss, mille mahasurumiseks kulus keskvalitsusel mitu aastat. 1959. aastal anti provintsile eristaatus.

1976. aastal asutatud Acehi iseseisvusliikumine avaldas keskvalitsusele relvastatud vastupanu 2005. aastani. 15. augustil 2005 sõlmiti Soomes Vantaas rahulepe Acehi Vabastusliikumise ja Indoneesia valitsuse vahel. Lepingu kohaselt pani vabastusliikumine relvad maha ning Indoneesia viis provintsist välja sõjaväe ja politsei. Leppe täitmist valvavad ASEANi ja Euroopa Liidu vaatlejad.

Acehi rannikualad said tugevasti kannatada 2004. aasta India ookeani maavärinas ja sellele järgnenud tsunami tõttu.

Acehil on Indoneesia suurimad nafta- ja maagaasivarud.

Haldusjaotus
------------

Aceh jaguneb 18 maakonnaks (kabupaten) ja 5 linnaks (kota).

Viited
------

1. ↑  Aceh Provincial Government Administrative Region Code and Data 2015
2. ↑  Statistik Indonesia / 2017 Statistical Yearbook of Indonesia 2017
3. ↑  Aceh Provincial Government Administrative Region Code and Data 2015

| * v
* r
Indoneesia provintsid |
| --- |
| Sumatra | 
Aceh **·**  Põhja-Sumatra **·**  Lääne-Sumatra **·**  Bengkulu **·**  Riau **·**  Kepulauan Riau **·**  Jambi **·**  Lõuna-Sumatra **·**  Lampung **·**  Kepulauan Bangka Belitung |
| Jaava | 
Jakarta **·**  Lääne-Jaava **·**  Banten **·**  Kesk-Jaava **·**  Yogyakarta **·**  Ida-Jaava |
| Kalimantan | 
Ida-Kalimantan **·**  Kesk-Kalimantan **·**  Lõuna-Kalimantan **·**  Lääne-Kalimantan **·**  Põhja-Kalimantan |
| Väikesed Sunda saared | 
Bali **·**  Lääne-Nusa-Tenggara **·**  Ida-Nusa-Tenggara |
| Sulawesi | 
Lääne-Sulawesi **·**  Põhja-Sulawesi **·**  Kesk-Sulawesi **·**  Lõuna-Sulawesi **·**  Kagu-Sulawesi **·**  Gorontalo |
| Malaku | 
Maluku **·**  Põhja-Maluku |
| Paapua | 
Lääne-Paapua **·**  Paapua |

Välislingid
-----------

* Acehi koduleht
* 
*
|  |
| --- |
|  |
| M10 Wolverine
 |
| M10 tehnilised andmed |
| Pikkus | 6,83 m |
| Laius | 3,05  m |
| Kõrgus | 2,57  m |
| Kaal | 29,6  t |
| Kiirus | maastikul 51 km/h |
| Käiguvaru | maanteel 300 km |
| Suurtükk | 76,2 mm  54 mürsku |
| Kuulipildujad | .50 cal 300 padrunit |
| Soomus | kuni 51 mm |
| Mootor | General Motors 6046 diiesel |
| Mootori võimsus | 375 hj |
| Meeskond | 5 inimest |

**M10 Wolverine** oli USA toodetud tankihävitaja Teises maailmasõjas. Tank oli ehitatud M4 Shermani kerele ja oli arvuliselt kõige rohkem toodetud ameerika tankihävitaja. Kokku toodeti 5000 M10 ja 1700 M10A1. Tank sai nime Suurbritannia sõduritelt, kuid ameeriklased kutsusid tanki TD-ks mis on inglise keeles tankihävitaja lühend.

Areng
-----

USA poliitika tankisõjas oli kasutada ainult tankihävitajaid ja mitte tanke vastase soomusväe vastu. Tankihävitajate roll oli kiiresti reageerida vastase välksõja taktikale. See tekitas nõudmise kiire ja hea soomusega tankihävitaja järgi.

Tootmine
--------

Erinevalt tavalistest tankihävitajatest, millel on suurtükk tanki kere sees, oli M10 pealtpoolt avatud, kaldus soomusega torniga, mis kandis 3-tollist suurtükki. Lisaks tõsteti M4A2 kere esisoomuse kaldenurka, andes tankihävitajale parema esisoomuse ja suurema mürsupõrkamisvõimaluse. Tootmistehas oli General Motors Fisher Tank arsenal Michiganis, kus toodeti 4993 M10, ja Ford Motors, kus toodeti 1028. Kui algul oli M10-l kasutuses 76 mm suurtükk, siis hiljem vahetati see välja 90 mm suurtüki vastu, kuna vastaste uute Tiigrite ja Pantrite soomused olid tugevamad kui eelmistel tankidel. M79 mürsk võis läbida kolm tolli soomust 1000 jala kauguselt 30-kraadise nurga alt.

Lahingtegevus
-------------

Kuna M10 oli pealt lahtise torniga, siis tegi see masina haavatavaks suurtükkide ja jalaväe poolt. Eriti haavatavaks muutus see lähivõitluses, nagu näiteks metsas. Teine nõrkus oli torni keeramise aeglane kiirus. Torni keerati käsitsi, mis muutis selle tegevuse väga vaevaliseks ja tulemuse aeglaseks. 360 kraadi pööramiseks kulus keskmiselt kaks minutit.

| * v
* r
 USA sõjatehnika Teises maailmasõjas |
| --- |
| Kergetankid | 
M1/M2 **·**  M2 **·**  M3/M5 Stuart **·**  M22 Locust **·**  M24 Chaffee **·**  Marmon-Herrington CTLS |
| Keskmised tankid | 
M2 **·**  M3 Lee **·**  M4 Sherman |
| Rasketankid | 
M26 Pershing |
| Liikursuurtükid | 
M7 Priest **·**  M8 HMC **·**  M12 Gun Motor Carriage **·**  M40 Gun Motor Carriage **·**  M3 Gun Motor Carriage **·**  M16 Multiple Gun Motor Carriage **·**  T34 Calliope |
| Tankihävitajad | 
M6 Fargo **·**  M10 Wolverine **·**  M18 Hellcat **·**  M36 Jackson |
| Poolroomikveokid | 
M2 Half Track Car **·**  M3/M5 Half Track Personnel Carrier **·**  M4 Mortar Carrier  **·**  T30 Half Track |
| Amfiibmasinad | 
Landing Vehicle Tracked **·**  DUKW **·**  Ford GPA **·**  M29C Weasel |
| Soomusautod | 
M8 Greyhound **·**  M3 Scout Car 'White' **·**  M20 Armored Utility Car **·**  T17 Deerhound / Staghound **·**  T18 Boarhound |
| 
Kategooria: Sõjatehnika |
**Ambazonia**, ametlikult **Ambazonia Liitvabariik** ning mida tavaliselt nimetatakse ka **Amba Landiks**, on isehakanud tunnustamata riik, mida rahvusvaheliselt peetakse Kameruni autonoomseks piirkonnaks, mida omakorda peetakse endise Lõuna-Kameruni Briti mandaadi territooriumi järeltulijariigiks. Ambazonia asub Kameruni läänepoolses äärealas, kus see piirneb Nigeeriaga põhjanurga, Bonny lahega edelas ja ülejäänud Kameruniga (rahvusvahelise tunnustuse järgi) idas. Selle väidetav territooriumi suurus on 42 710 km ruutkilomeetrit, millel elab umbes kolm ja pool miljonit inimest. 

2017. aastal nimetasid erinevad Ambazonia separistlikud liikumised (Southern Cameroons Ambazonia Consortium United Front (SCACUF)) Ambazonai iseseisvaks, kuid Kameruni valitsus teatas, et deklaratsioonil puudub seaduslik kaal. Deklaratsioonile järgnes vägivald ja sõda, mida nimetati Anglofiilide kriisiks. Kameruni jõupingutused lõhestada Ambazoniat vangistatud endise liidri Julius Ayuk Tabe kaudu 2019. aastal muutsid iseseisvuspüüet vaid tugevaks, mida näitas ka presidendi- ja parlamendivalimiste boikoteerimine.

Lõuna-Kamerun oli varem Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni Lõuna-Kameruni usaldusterritoorium Suurbritannia halduse all (1922–1961), mis 1961. aastal hääletas Ühendkuningriigist lahkulöömise ja iseseisvumise poolt, liitudes Kameruni prantsuskeelse Vabariigiga ja moodustades kahest võrdsest osariigist koosneva liidu. Prantsuse keelt kõnelev Kamerun lahkus föderatsioonist aastatel 1972–1984 ja on sellest ajast alates üritanud Lõuna-Kameruni Ambazoniat sildistada jagunenud provintsideks. Inglise keelt kõnelev Lõuna-Kameruni Ambazonia võeti vastu Esindamata Rahvaste Organisatsiooni.

Viited
------

1. ↑  Roger, Jules, and Sombaye Eyango. "Inside the Virtual Ambazonia: Separatism, Hate Speech, Disinformation and Diaspora in the Cameroonian Anglophone Crisis." (2018).
2. ↑  Doho, Gilbert. "From literary concept to self-proclaimed state: three generations of Anglophone-Cameroonians at war." Journal of the African Literature Association (2020): 1-20.
3. ↑  Avenue, Human Rights Watch | 350 Fifth; York, 34th Floor | New; t 1.212.290.4700, NY 10118-3299 USA | (2018-12-11). "World Report 2019: Rights Trends in Cameroon". Human Rights Watch. Retrieved 2020-01-07.
4. ↑  Cameroon's President Paul Biya wins seventh term. 22 Oct 2018. Accessed 18 March 2020.
5. ↑  Elections in Africa : a data handbook. Nohlen, Dieter. Krennerich, Michael. Thibaut, Bernhard. Oxford: Oxford University Press. 1999. ISBN 0-19-829645-2. OCLC 41431601.
6. ↑  "UNPO: Ambazonia". unpo.org. Retrieved 2020-01-07.
**Olev Jõgi** (pseudonüüm **Leo Minimus**; 9. jaanuar 1919 Leisi vald – 27. jaanuar 1989 Tallinn) oli eesti ajakirjanik, tõlkija ja kirjanduskriitik.

Ta õppis aastatel 1928–1934 Leisi algkoolis, 1934–1941 Saaremaa Ühisgümnaasiumis ja 1950–1956 Tartu Riikliku Ülikooli kaugõppes vene filoloogiat. 

Ta oli ajakirja Keel ja Kirjandus peatoimetaja aastatel 1958–1983. 

On avaldanud artiklikogud "Kirjanduse koordinaadid" (1963), "Virvendused laugvees" (1973), "Vaod ja varjud" (1975; J. Smuuli nimeline preemia1976), "Hetki ja viipeid" (1988; J. Smuuli nimeline preemia 1989).

Jõgi on eesti keelde tõlkinud vene, poola ja valgevene kirjandust: Aleksandr Puškini, Aleksandr Kuprini, Isaak Babeli, Ilfi ja Petrovi, Aleksandr Solženitsõni, Valentin Rasputini, Stanisław Lemi, Jerzy Andrzejewski, Ivan Meleži, Vasil Bykaŭ'i jt teoseid. 

Olev Jõgi toimetatuna ilmus eesti keeles 1968. aastal Ernst Särgava kultuurilooline romaan "Lähme linna kirjutama, oma elu kergendama". 

Olev Jõgi oli mitme Albert Uustulndi raamatu ja Arno Kasemaa "Rannamändide" (1986) eritoimetaja.

Tunnustus
---------

* 1971 Eesti NSV kirjanduse aastapreemia (V. Belovi "Igapäevane asi" eestindus)
* 1976 Juhan Smuuli nimeline kirjanduse aastapreemia ("Vaod ja varjud. Valik kriitikat II")
* 1978 Eesti NSV teeneline kirjanik
* Postuumselt 1989 Juhan Smuuli nimeline kirjanduse aastapreemia ("Hetki ja viipeid")

Isiklikku
---------

Tema lapsed on kirjandusteadlane Mall Jõgi, leedu keele tõlkija Tiiu Sandrak ja Tallinna Ülikooli õppejõud Jaan Jõgi. Olev Jõel on kaheksa lapselast, kelle hulka kuuluva luuletaja Mihkel Kaevats, endine riigi diginõunik Marten Kaevats, Lennart Meri Konverentsi korraldaja Maret Koplus, ajaloolane ja Tallinna Ülikooli nooremteadlane Piia Sandra Sandrak. Olev Jõe väimeesteks on riigimees, akadeemik ja filosoof Ülo Kaevats ning ajaloolane ja filminõunik, üks Eesti Muinsuskaitse Seltsi asutajatest Ott Sandrak.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Olev Jõgi** |

* Olev Jõgi Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
* Lea Pild "Tõlkekriitik Olev Jõgi: Ühe tõlkemeetodi rehabiliteerimine stalinismijärgsel ajal" Keel ja Kirjandus 3/2019
Reigi kirik
Reigi pastoraadihoone
**Reigi kihelkond** (lühend **Rei**; saksa keeles *Kirchspiel Roicks*) oli kihelkond Läänemaa koosseisu kuulunud Hiiumaal ja Eestimaa kubermangu Haapsalu kreisis.

Piirkonna ajalugu
-----------------

Haapsalu kreis Eestimaa kubermangus. Liivimaa atlas (1798)
Reigi kihelkond moodustati 1627. aastal, kui see eraldati Käina kihelkonnast. Praegune kirikuhoone rajati aastatel 1799–1802.

Reigi kihelkonna mõisad
-----------------------

Kihelkonnas paiknes viis mõisat: üks kirikumõis, üks rüütlimõisast peamõis koos kõrvalmõisaga, üks poolmõis ja üks mõisa staatuse minetanud mõis. Lisaks sellele oli seal ka kaks karjamõisat.

* Reigi kirikumõis (*Pastorat Roicks*)
* Kõpu mõis (Reigi) (*Köppo*), Kõrgessaare karjamõis, endine rüütlimõis
* Kõrgessaare (*Hohenholm*) rüütlimõis
* Lauka (*Lauk*), Kõrgessaare kõrvalmõis
* Viskoosa (*Hohenholm-Viscosa*) Kunstsiidivabriku kompleks poolmõisa staatuses

Reigi kihelkonna vallad
-----------------------

* Kõrgesaare vald (*Hohenholm*) (1866–1950)

Reigi kihelkonna kalmistud
--------------------------

* Kalana kalmistu
* Kõpu luteri kalmistu
* Kõpu II maailmasõja matmispaik
* Kõpu õigeusu kalmistu
* Malvaste kalmistu
* Puski kalmistu
* Reigi kirikuaed

Viited
------

1. ↑  Bienenstamm, H. von (1826). *Geographischer Abriß der drei deutschen Ostsee-Provinzen Rußlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland*. Riga: Deubner. Lk-d 116–117.
2. ↑  Reigi kihelkond, Eesti Ajalooarhiiv

Kirjandus
---------

* Hupel, August Wilhelm (1782). *Topographische Nachrichten von Lief- und Ehstland. Dritter und lelzter Band*. Riga: zu finden bey Johann Friedrich Hartknoch. Lk-d 578–580.
* Bienenstamm, H. von (1826). *Geographischer Abriß der drei deutschen Ostsee-Provinzen Rußlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland*. Riga: Deubner. Lk-d 116–117.

Välislingid
-----------

* Reigi kihelkonnast Eesti mõisaportaalis

Läänemaa kihelkonnad 20. sajandi algul

Emmaste – Hanila – Karuse – Kirbla – Kullamaa – Käina – Lihula – Lääne-Nigula – Martna – Mihkli – Märjamaa – Noarootsi – Pühalepa – Reigi – Ridala – Varbla – Vigala – Vormsi


Haapsalu-Lääne kreis

**Kreisilinn**: Haapsalu  

**Kihelkonnad**:Märjamaa kihelkond  | Kullamaa kihelkond  | Vigala kihelkond  | Kirbla kihelkond  | Mihkli kihelkond  | Haapsalu kihelkond  | Ridala kihelkond  | Martna kihelkond  | Lihula kihelkond  | Karuse kihelkond  | Hanila kihelkond  | Varbla kihelkond  | Lääne-Nigula kihelkond  | Noarootsi kihelkond  | Vormsi kihelkond  | Pühalepa kihelkond  | Käina kihelkond  | Reigi kihelkond  | Emmaste kihelkond
Vene turg, paremal Aleksandri gümnaasiumi hoone, vasakul Aleksander Nevski kabel (foto aastatest 1898–1903)
**Aleksander Nevski kabel** oli Venemaa õigeusu kiriku sakraalhoone Tallinna kesklinnas vanal Vene turul.

Kabel ehitati arhitekt Konstantin Nymani projekti järgi aastatel 1887–1888. Pidulik nurgakivipanek oli 14. septembril 1887 (vkj). See pühitseti 14. novembril 1888 (vkj) Birkõs 17. oktoobril 1888 (vkj) toimunud rongiõnnetuse ning keiser Aleksander III ja tema perekonna õnneliku pääsemise mälestuseks. Kabel allus kuni 1894. aastani Tallinna Issanda Muutmise Peakirikule, hiljem Kuremäe kloostri Tallinna abikloostrile.

Kabel lammutati 1920. aastate alguses.

Vaata ka
--------

* Tallinna Issanda Muutmise Peakirik
* Kuremäe abiklooster Tallinnas

Välislingid
-----------

* Tallinna Aleksandri Gümnaasium ja Aleksander Nevski kabel Uue turu platsil, Мужская гимназiя и часовня Александра Невскаго, Kirjastaja: А. С. Суворин, postkaart 1914, Eesti Rahvusraamatukogu digitaalarhiivis DIGAR
* Tallinna laulupidu, Aleksander Nevski kabel Uue turu platsil : Narwa uulitsa algul, 12. juuni 1910, Eesti Rahvusraamatukogu digitaalarhiivis DIGAR
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib Nõukogude Liidu autasust; Venemaa keisririigi autasu kohta vaata artiklit Püha Aleksander Nevski orden; Venemaa Föderatsiooni ordeni kohta vaata artiklit Aleksander Nevski orden (Venemaa Föderatsioon).* |

---

**Aleksander Nevski orden** (vene keeles *oрден Александра Невского*) oli Nõukogude Liidu sõjaline autasu. Pärast Nõukogude Liidu lagunemist annab seda välja Venemaa Föderatsioon.

Vladimiri suurvürsti Aleksander Nevski järgi nimetatud autasu loodi Nõukogude Liidu Ülemnõukogu otsusega 29. juulil 1942.

Ühtegi Aleksander Nevski kujutist ei ole säilinud. Sellepärast on ordenil kujutatud näitlejat Nikolai Tšerkassovit, kes mängis Nevski rolli filmis "Aleksander Nevski".

Esimesena pälvis Aleksander Nevski ordeni vanemleitnant (pärastpoole alampolkovnik) I. Ruban, kes juhtis merejalaväe laskurbrigaadi. Lahingus Doni ääres 1942. aasta augustis jagas ta oma pataljoni kolmeks. Üks osa meelitas sakslaste polgu ennast ründama ja ülejäänud ründasid seda tagalast, hävitades 7 tanki ja üle 200 sõduri.

Aleksander Nevski ordenit anti välja peaaegu kaks korda rohkem kui kõiki ülejäänud Nõukogude Liidu lahinguordeneid kokku: üle 40 tuhande. Sellegipoolest ei kohta teda sageli. See on seletatav ordeni kavaleride sagedase hukkumisega järgnevates lahingutes.

Kõige rohkem, 3 korda on Aleksander Nevski ordeni pälvinud alampolkovnikud ja polguülemad Ivan Borissenko ja Nikolai Nevski. 2 korda on selle ordeni pälvinud 51 inimest, kellest keegi ei ole muuga peale sõjaväeliste teenete väga tuntuks saanud. Ordeni on pälvinud üksnes 7 naist, neist 1 postuumselt.

Pärast Nõukogude Liidu lagunemist säilitati Aleksander Nevski orden Venemaa autasude süsteemis, aga seda ei saanud kuni 7. septembrini 2010 välja anda vastava statuudi puudumise tõttu. 
Hiljem on Aleksander Nevski ordeni pälvinud üle 330 inimese, nende hulgas näiteks Boriss Grõzlov (15. detsembril 2010) ja patriarh Kirill (7. jaanuaril 2011).

Aleksander Nevski on ainus isik, kelle nimeline orden on olnud nii Venemaa keisririigis kui Nõukogude Liidus.

Kirjandus
---------

* Указ Президиума Верховного Совета СССР «Об учреждении военных орденов: Ордена Суворова, первой, второй и третьей степени, Ордена Кутузова, первой и второй степени и Ордена Александра Невского» от 20 июля 1942 года // Ведомости Верховного Совета Союза Советских Социалистических Республик : газета. — 1942. — 5 августа (№ 30 (189)). — С. 1.
Aleksander Mõttus
**Gottlieb Peter Alexander (Aleksander) Mõttus** (ka Mõtus, Mettus) (29. detsember 1859 – 19. juuli 1932) oli eesti pedagoog ja rahvuslane.

Elulugu
-------

Aleksander Mõttus õppis Tartu Blumbergi koolis ning aastatel 1872–1878 Tartu Kubermangugümnaasiumis. Aastast 1878 kuni 1882 Tartu Ülikoolis teoloogiat ning 1882–1886 Peterburi Ajaloo ja Filoloogia Instituudis klassikalist filoloogiat. 

Üliõpilasena sai ta tuntuks sellega, et kandis 26. märtsil 1882 (vkj) Tartus avalikult kinnitamata korporatsiooni Vironia (praeguse Eesti Üliõpilaste Seltsi) sinimustvalget teklit, mille peale pidasid saksa korporandid ta Vallikraavi tänaval kinni, andsid talle peksa, võtsid tekli ära ja tallasid Livonia konvendikorteris jalge alla. 

Selle teo eest heideti ta Tartu Ülikoolist välja ning saadeti ülikooli kohtu otsusega 1. augustil 1882 kuni 1. augustini 1883 Tartust välja. Süüdistuseks oli kinnitamata organisatsiooni värvide kandmine ja professor Engelhardti kohta tarvitatud "solvavad märkused". 

Seejärel õppis ta aastatel 1882–1886 Peterburi Ajaloo ja Filoloogia Instituudis klassikalist filoloogiat.

Aleksander Mõttus oli õpetaja Vladimiri kubermangus Šujas. Aastal 1890 haigestus ta ajuti leevenevasse vaimuhaigusse, tuli 1917. aasta paiku tagasi Tartusse, kus jätkas õpetajana kuni nägemise kaotamiseni 1925. aastal. Ta suri vanadekodus. Tema pronksbüsti (autor Ferdi Sannamees) hoitakse tänapäeval Eesti Üliõpilaste Seltsi majas.

Soome presidendi Kekkose kõne
-----------------------------

1964. aastal külastas Soome president Urho Kaleva Kekkonen Tartu Ülikooli, kus ta pidas selges eesti keeles aulakõne, milles viitas Eesti üliõpilasele A. Mõt(t)usele, kes omakorda 1881. aastal pidanud arhiiviallikate andmeil Soome Kirjanduse Seltsi peosaalis seltsi 50. aastapäeval Eesti üliõpilaste poolse tervituskõne. Kekkonen lõpetas kõne Mõttuse tsitaadiga.

Viited
------

1. ↑

Kirjandus
---------

* Juhanson, Voldemar. Aleksander Mõtus. – EÜSi Album X, 1934.
* Juhanson, Voldemar. Tema, kes esimesena tõi välja sini-must-valge. Aleksander Mõtus – tuline rahvuslane ja võistleja. – Postimees 3.06.1934.
* Taska, Artur. Pöördeline sündmus 96 aastat tagasi. – EÜSi Bülletään nr 57, lk 4–6.

Välislingid
-----------

*
**Seksound** on Eesti *independent*-muusika plaadifirma. 2004. aastal väikese sõpruskonna asutatud Seksound on välja andnud albumeid sellistelt artistidelt nagu Pia Fraus, Honey Power, Ans. Andur, Shelton San, Bad Apples, Dreamphish, Imandra Lake, Mirabilia, Picnic, TPRI, Lack of Eoins, Popidiot, Wolfredt. 

2015. aasta alguses tähistas plaadifirma 10 tegevusaasta täitumist, korraldades sel puhul kontserdi ning andes välja Eesti *indie*-muusika kogumiku "Kohalik ja kohatu" järjekorras juba neljanda osa. Esimene sellenimeline kogumik ilmus 2005. aastal.

Kohalik Kohatu
--------------

Seksound on välja andnud neli Eesti *indie*-muusikat tutvustavat kogumikku Kohalik ja Kohatu. Neist esimene ilmus plaadifirma teise väljaandena 2005. aastal. Teine kogumik ilmus aastal 2007, kolmas 2010 ja seni viimane, "Kohalik ja Kohatu" 2015. aastal.

Viited
------

1. 1 2   (viimati vaadatud 19.11.2016)
2. ↑  Kodumaine plaadimärk Seksound tähistab täna kümne aasta juubelit. Tõnu Karjatse, Kultuur.err.ee, 08.01.2015. Vaadatud 19.01.2015.

Välislingid
-----------

* Seksoundi koduleht
* Seksound andmebaasis MusicBrainz (*inglise keeles*)
**BMW M51** on 6-silindriline reasasetusega diiselmootor, mida toodeti Austrias Steyris asuvas BMW tehases. Selle eelkäijaks oli BMW M21 ja järeltulijaks oli BMW M57.

Kirjeldus
---------

Tegu on vedelikjahutusega turbolaaduriga 6-silindrilise ridamootoriga, mille töömaht on 2,5 liitrit ning surveaste on 22,0:1. Mootoriplokk on valmistatud malmist ning sellel on 2 klappi silindri kohta (kokku 12 klappi). Klapiajamis on kasutusel üks ülanukkvõll (SOHC), mida ajab ringi kettajam ning erinevalt M21-st, on M51 varustatud juba hüdrotõukuritega. 

Mõningad mootoriversioonid olid varustatud lisaks turbole ka vahejahutiga ning nende versioonide tähistamiseks kasutas BMW markeeringut *tds* (ilma vahejahutita mudelite tähiseks oli *td*).

Sõltuvalt versioonist oli M51 võimsuseks 85–105 kW (116–143 hj).

Kasutus
-------

Kasutusel oli see mootor 1991-2000 mudelitel BMW E36, E34, E39 ja E38 ning lisaks kasutasid sama BMW mootorit ka Opel Omega (1995-2001) ja Land Rover Range Rover (1995-2001).
**BMW M50** on reasasetusega 6-silindriline kahe ülanukkvõlliga (DOHC) bensiinimootor, mida toodeti aastatel 1990-1996. Esmakordselt võeti see kasutusele E34 kerega 5. seeria mudelite 520i ja 525i juures ning see mootor vahetas välja M20 mudelitähisega mootori.

M50 mootoriplokk oli valmistatud malmist ja plokikaas oli alumiiniumsulamist. Iga silindri kohta on 4 klappi. 

1992. aasta septembris uuendati M50 M50TU-ks ("technical update" ehk "tehniline uuendus") ning see oli BMW esimene mootor, mis kasutas muutuvat klappide ajastust. BMW nimetas seda süsteemi Single-VANOS-eks ning see muutis ainult sisselaske nukkvõlli faasi.

M50-st hakati järk-järgult loobuma pärast M52 mootori kasutuselevõttu 1994. aastal.

E36 M3 jõuallikaks on S50 mootoriseeria, mis on M50 suurema võimsusega versioon.

S50
---

BMW S50B32
S50 on M50 sportlikum versioon, mis võeti kasutusele E36 kerega BMW M3-l ning see vahetas välja neljasilindrilise BMW S14 mootori, mida kasutas eelmise põlvkonna E30 M3. Sarnaselt M50-ga, oli mootoriplokk valmistatud malmist ning plokikaas alumiiniumsulamist. 

Ameerika Ühendriikides kasutati väiksema võimsusega mootorit tähistusega S50B30US, millel on tavalise M50 mootoriga rohkem ühist kui teistel S50 versioonidel.

Viited
------

1. ↑  "BMW 5 Series E34 History and Specifications". 16. veebruar 2015.
**Roman Skrõpin** (ukraina keeles Роман Андрійович Скрипін; sündinud 27. mail 1973 Poltavas) on Ukraina ajakirjanik.

Haridus
-------

Skrõpin on lõpetanud 1997. aastal Kiievi ülikooli ajakirjanduse erialal.

Tegevus ajakirjanikuna
----------------------

1990. aastatel töötas Skrõpin mitmes meediaväljaandes, sealhulgas ka televisioonis. 

2002. aastal pälvis ta tähelepanu sõnavõtuga tsensuuri ja sõnavabaduse teemal, süüdistades toonast presidenti Leonid Kutšmad ajakirjanike töö võimatuks muutmises.

2016. aastal käivitas ta koos Danõlo Janevskõiga meediaprojektid Skrypin.ua ja Ukrainian Media Network. Enne seda oli ta lahkunud Hromadske Televisioonist, kusjuures tema valdusse jäi ka domeen hromadske.tv.

Omaenda meediaprojekti kõrvalt töötas Skrõpin aastatel 2018–2019 ka telekanalis ATR saatejuhina, juhtides vestlussaadet "Prime: Skrõpin".

Viited
------

1. ↑  Скрипін вважає, що журналісти також винні в існуванні цензури Громадське радіо, 4. detsember 2002.
2. ↑  Інтерв’ю з Романом Скрипіним. Про онлайн-ЗМІ, фейкову журналістику, євроінтеграцію та безвіз tokar.ua, 7. juuni 2017.
3. ↑  Світова організація інтелектуальної власності залишила домен hromadske.tv Роману Скрипіну (ОНОВЛЕНО) detector.media, 26. juuli 2016.

Välislingid
-----------

* Skrypin.ua
**Roman Kuura** (8. august 1906 Pärnu – 11. juuli 1941 Pärnu) oli eesti poksija ja poksitreener. Ta poksis aastatel 1922–1933 Pärnus ja Tallinnas, pidas 182 kohtumist ja võitis neist 164.

Kuura oli Pärnumaa noortemeister 1924. aastal. Ta oli neljakordne Eesti meister poolraskekaalus (kuni 79,4 kg) aastatel 1928–1929 ja 1931–1932.

Kuura kuulus viis korda Eesti koondisse. Ta osales neli korda Eesti-Soome maavõistlustel (1927–1930) keskkaalus (kuni 72,6 kg) ning võitis kolm kohtumist.

Kuura osales keskkaalus (kuni 72,6 kg) III Euroopa meistrivõistlustel 1930. aastal Budapestis, kuid kaotas esimese kohtumise tehnilise nokaudiga 3. raundis. Tema vastane John Andersson (Rootsi) sai hiljem III koha.

Kuura oli poksitreener Soomes, Lätis ja Leedus aastatel 1933–1939. Pärnus töötas ta treenerina alates 1939. aastast. 

Ta tegi ilmselt koostööd Nõukogude okupatsioonivõimuga, sest pärast Pärnu vallutamist II maailmasõjas Saksa sõjaväe poolt 8. juulil 1941 arreteeriti Kuura 9. juulil ning teda süüdistati vähemalt hävituspataljoni kuulumises. Ta lasti maha 11. juulil.

Isiklikku
---------

Roman Kuura mälestuseks peeti Pärnus aastatel 1962–1974 temanimelisi mälestusvõistlusi.

Roman Kuura poeg on Eesti Uisuliidu peasekretär Gunnar Kuura.

Kirjandus
---------

* Henn Saarmann, Erlend Teemägi. "Eesti spordi biograafiline leksikon". Eesti Entsüklopeediakirjastus. Tallinn 2001.
* Rein Pajur. "Poksi lugu". Tallinn 2009.

Välislingid
-----------

* Biograafia ESBL-is
**Kiivit** on eesti perekonnanimi.

Statistika
----------

2022. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Kiivit 139 inimesel: 66 mehel ja 73 naisel. Perekonnanimede levikult oli Kiivit meeste puhul 1449. kohal ja naiste puhul 1427. kohal.

Kiil oli levinuim nimi üle 85-aastaste vanuserühmas, kus seda oli 10 000 elaniku kohta 1,28. Nime kandja oli keskmiselt 44 aasta vanune.

19. sajandi algul pandi pärisorjusest vabastamise käigus talupoegadele Audru, Paistu, Helme, Rannu, Rõngu, Sangaste, Otepää, Rõuge, Vastseliina, Karula, Jüri, Suure-Jaani ja Audru kihelkonna 17 mõisavallas perekonnanimeks Kiwit, Kiwwit ja Kywit (Kiivit).

1930. aastate nimede muutmise kampaania käigus võeti Kiivit uueks nimeks ühel korral, kui loobuti nimest Kivit.

Perekonnanimi Kiivit vahetati välja neljal korral vastavalt nimede Harju, Kalde ja Kiivet (2 juhtu) vastu.

Nime kandjaid
-------------

* Ingrid Kiivit (Agur), eesti teatrikunstnik (1931–)
* Jaan Kiivit seenior, eesti kirikutegelane (1906–1971)
* Jaan Kiivit juunior, eesti kirikutegelane (1940–2005)

Viited
------

1. ↑  Statistikaamet: Nimede statistika (vaadatud 29.05.2022)
2. ↑  [ Onomastika andmebaas. Nimede panemine: (algne nimekuju): Kiivit.]
3. ↑  Onomastika andmebaas. Nimede eestistamine:(uus nimekuju): Kiivit.
4. ↑  Rahvusarhiiv. Onomastika andmebaas. Nimede eestistamine: (vana nimekuju): Kiivit.

Välislingid
-----------

* Kiivit statistikaameti andmebaasis
Naaga
**Naaga** **(नाग)** on hinduistlike ja budistlike uskumuste kohaselt väga suur mao (ussi) kujuline pooljumal, kes valvab eelkõige väärtusi ja aardeid, nii materiaalseid kui vaimseid. Budistlikus mütoloogias kaitsevad naagad sageli budistlikke tekste. Nende kuningad esinevad sageli Buddha Gautama sündi kujutavatel piltidel. Nad kontrollivad vihmasid, jõgesid, järvi ja ka meresid. Ka kasutatakse sõna ("*nāg*") Indias madude kohta kuningkobra ja india kobra puhul. Samuti on sõna (*Nāga*) kasutusel inimhõimude hüüdnimena. Hinduismis on *naagad* allikate, ojade, veekogude valitsejad ja nad elutsevad neis.Vedades on *naagade* valitsejaks ka Varuna kes on tormi ja tuulte jumal.

*Naagad* asetsevad jumalustena ''Pātāla''s mis asub Meru mäe jalamil ja on seitsmes all-ilm. Nad on kõik *Kashyapa* ja *Kadru* järeltulijad. Enam kuulsmaid ja tuntumaid *naagasid* on Hinduismis *Manasa*, *Shesha* või *Sesa* ja *Vasuki*. *Naagade* valduses on ka igavese elu eliksiir. Legend räägib, et kui jumalused omavahel jagasid laiali igavese elu eliksiiri, kargasid *naagad* ahnelt kutsumata ligi ja rabasid jumaliku joogi peekri enda kätte, kuid taeva asukad rebisid uss-jumalustelt hinnalise aarde tagasi. Võitluse käigus kukkusid elueliksiiri tilgad maale rohu sisse. Naagad asusid aplalt lakkuma ja ahnitsema endasse jumalustele ette nähtud taevaliku jooki. Kuid suures ahnuses limpsisid terava rohuga kaetud maad nii tugevalt, et nende keeled muutusid kaheharuliseks. Seepärast on kõikide *naagade* – madude keel kaheharuline.

Kuid mütoloogias on ka selliseid *naagasid*, kes elutsevad kuival maal. Nad võivad võtta inimeste kuju ning astuda armusuhetesse inimestega. Nad on sageli raevukad, kuid seda vaid juhul kui inimesed käituvad nende suhtes alatult ja hoolimatult. Arvatakse, et nende pilk võib tappa ning *naagade* hingus on mürgine. Naissoost *naagade* esindajaid, kes tavaliselt pidid kõik olema imeilusad ja võluvad, sarmikad, lausa printsessilikud, kutsutakse (*nāgī*) *naagi*.*Naagid* on väga osavad armukunstides ja seksuaalmaagia valdkonnas. Budismi suhtuvad *naagad* soosivalt, samuti budistidesse. Ka Buddha Gautama olevat enne budaks saamist mitmeid kordi *naagana* sündinud. ***Nāgārdžuna*** sai enda tarkuse *naagade* käest.*Naagasid* on nii hinduismis kui budismis seostatud eelkõige aarete, kalliskivide ja tarkusega.
Nad on täpsemalt öeldes nende aarete ja tarkuse valvurid. Naagade üle valitseb nende kuningas Naaga-radza, kelle tütar on abielus põhjapoolse ilmakaare kaitsja ***Vaišravanaga***. Budismis seostatakse *naagadega* ka draakoneid. Tiibetis oli draakon see, kes valvab jõgedes, ojades ja järvedes, samuti Hiinas. Budismis *naagade* põhivaenlane ja hävitaja on ***Garuda***.Garuda on suur kotkakujuline lind, kes toitub *naagadest*. *Naagad* teenivad kõik taevast lääne ilmakaare valitsejat Virūpāksat. *Naagadel* on omaette missioon Meru mäel, nimelt kaitsta deevasid (jumalusi), kes asuvad ***Trāyastriṃśa-s*** *asurade*, rünnakute eest. Kuulus *naagadest* on ka ***Mucalinda***, kes oli Buddha isiklik kaitsja.

Välislingid
-----------

* Sissekanne Encyclopaedia Britannicass
**NSV Liidu Üldise Masinaehituse Ministeerium** (vene keeles Министерство общего машиностроения СССР) oli aastatel 1955–1957 ja 1965–1991 Nõukogude Liidus eksisteerinud riigivalitsemise organ; kuulus ministeeriumina NSV Liidu Ministrite Nõukogu koosseisu. 

Ministeerium ühendas ja koordineeris paljude kosmosetehnika ja tuumaraketirelvastuse seadmete väljatöötamise ja tootmisega seotud ettevõtete ja teadusasutuste tööd. 

Ministeerium loodi 2. aprillil 1955 Moskvas. Aastatel 1957–1965 oli ta ühendatud NSV Liidu Kaitsetööstuse Ministeeriumiga. Taasloodi 2. märtsil 1965. NSV Liidu Üldise Masinatööstuse ministeerium kaotati 1. detsembril 1991 seoses Nõukogude Liidu lagunemisega.

Ministeerium vastutas NSV Liidu kosmoseprogrammi elluviimise eest alustades Bajkongõri kosmodroomi ehitamisest, esimese Maa tehiskaaslase Sputnik 1 ja esimese mehitatud kosmoselaeva Vostok 1 lennutamisest Maa orbiidile ning lõpetades orbitaaljaama Mir ja kosmoseprogrammi Energija-Buran loomisega.

NSV Liidu Keskmise Masinatööstuse Ministeeriumi õigusjärglane on riiklik korporatsioon Roskosmos.

Ministrid
---------

Sergei Afanasjev, 18 aastat ministriametis
* Pjotr Goremõkin (1955–1957)
* Sergei Afanasjev (1965–1983)
* Oleg Baklanov (1983–1988)
* Vitali Dogužijev (1988–1989)
* Oleg Šiškin (1989–1991)

Vaata ka
--------

* NSV Liidu Keskmise Masinaehituse Ministeerium

Viited
------

1. 1 2 3 4  50 лет назад было образовано Министерство общего машиностроения. tsniimash.ru
**Szarvas** (ungari keeles 'punahirv') on linn Ungaris Békési komitaadis, Szarvasi kreisi keskus.

Esimene kirjalik märge Szarvasi kohta pärineb Szarvashalomi nime all Anonymuse kroonikast. 1495. aastal oli see ungarlaste küla, kuid pärast türklaste vallutust jäi asula tühjaks. Alles 1722 asustati see uuesti, seekord slovaki asunikega, kelle parun Johann Georg von Harruckern sinna kutsus. 1786–1788 ehitati linna luteri kirik ja 1808–1812 katoliku kirik. 1834. aastal avati linnas gümnaasium.

2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Szarvasis 16 954 elanikku. Neist 84,5% olid ungarlased, 10,8% slovakid, 2,9% mustlased ja 0,4% sakslased.

Szarvas oli linn aastatel 1848–1872. Aastal 1966 sai uuesti linnaõigused.

Szarvasist on pärit ajakirjanik ja poliitik Endre Bajcsy-Zsilinszky.

Viited
------

1. ↑  Detailed Gazetteer of Hungary, vaadatud 16.12.2022.
2. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 30. märts 2017. Vaadatud 30. märtsil 2017.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)

Välislingid
-----------

* Szarvasi koduleht (ungari keeles)
**"System der Logik und Metaphysik oder Wissenschaftslehre. Lehrbuch für akademische Vorlesungen"** ("Loogika ja metafüüsika süsteem ehk teadusõpetus. Õpik akadeemiliste loengute jaoks) on teos, milles Kuno Fischer esitas oma filosoofilise süsteemi. 

Raamatu esmatrükk ilmus 1852 Stuttgardis. Fischer oli sellal Heidelbergi ülikooli dotsent. Teises, ümbertöötatud trükis 1869 modifitseeris Fischer oma hegeliaanlikku süsteemi Kantist lähtudes. Kolmas trükk ilmus 1909.

Kokkuvõte
---------

### Eessõna

Õpik on mõeldud esmajoones õppevahendiks Fischeri loengute kuulajatele, teiseks ka tema vaatepunkti esitamiseks avalikkusele. 

Ühed vastased on vastu selle raamatu pealkirjale, teised selle vaatepunktile.

Paljud ründavad tänapäeval loogikat ja metafüüsikat, lähtudes Ludwig Feuerbachist: "loogika olevat abstraktne mõtteheietamine, mis alavääristab inimloomust, nimelt värsket, vahetut meelelisust; metafüüsika olevat üleloomulik koletis, mis inimest ahvatleb ja tema loomuse algallikast, nimelt värskest, vahetust meelelisusest kõrvale juhib; loogika ja metafüüsika ühtsus olevat järeldus tollest inimese enesest võõrandumisest, mis algab religiooniga, lahutades mõtlemise loodusest ja juhtides seda rasketes mõistetes kaudteele: niiviisi aga liikuvat inimmõtlemine ilmselt ebaloomulikul, st mittemeelelisel ja seega paratamatult mõttetul moel." Feuerbach oli "iseseisev iseloom, keda teadlik ja kirglik vaimustus loodusekohase tõe vastu pani nördima kõikide ebatõeste ja loodusevastaste abstraktsioonide üle ning kes seda nördimust avalikult väljendas, *pärast seda kui* ta oli end tõestanud filosoofilise kirjanduse õpetatud tundjana ja väljapaistva andena filosoofiliste kirjanike seas. Aga inimeste iseseisvad kired on ühtlasi nende *saatus* ja iseloomu *patoloogiline* kulg – mis alal see ka ei toimiks – põlgab viimaks *loogilist mõõtu*, sest ta ei ohjelda end kaine kontrollimisega, vaid tormab metsikult edasi, kuni on jõudnud äärmise piirini." "Vaimustusest *mõistetud looduse* vastu sai *pelga looduse* dogma; võitlus *ebatõeste mõistetega* ägenes vaenuks *kõigi mõistete* vastu ning "abstraktsiooni" kahtlase nimetuse all põlati ka paratamatuid ja loodusekohaseid mõtteid. Selles vaenus mõtlemise kui niisuguse vastu, mis kulgeb mõistetes ja printsiipides, on Feuerbach traagiline anakronism: sajand varem oleks sellest mehest saanud *naturalismi apostel, saksa Rousseau*; selle sajandi pojana, mille filosoofiline areng saab aluse Kantist ja Fichtest, sai ta ainult *filosoofia apostaadiks*." Materialistid ja antipoodid rõõmustavad, et Feuerbach tegi filosoofiale järjekindla lõpu ning komistas nende teelt raske komistuskivi. Sellega, et Feuerbach filosoofiat eitab, ei lõpe filosoofia, vaid üks filosoof.
**Jõgeveste vald** (saksa keeles *Beckhof*) oli vald Viljandimaal Helme kihelkonnas ja Valga maakonnas. Vallamaja asus tänapäeva Jõgeveste küla aladel.

Eesti haldusjaotus 1925. aastal
Vald eksisteeris aastatel 1866–1939.

1866. aastal liideti Jõgeveste vallaga Roobe vald.

1921. aastal arvati Jõgeveste vald Valga maakonna koosseisu.

1939. aasta vallareformiga moodustati senise Jõgeveste valla maa-alast, välja arvatud Tani, Luiga, Uubi ja Mihklihansu talu ning Väike-Emajõe ja Pikasilla lähedal asuvate lahustükkide maa-aladest; senise Helme valla maa-alast; osaliselt senise Patküla valla maa-aladest; senise Lõve valla maa-aladest; osaliselt senise Holdre valla maa-aladest ning senise Koorküla valla maa-alast Helme vald. 

Senise Jõgeveste valla Tani, Uubi, Luiga ja Mihklihansu talu maa-aladest; senise Hummuli valla maa-alast; osaliselt senise Patküla valla maa-aladest; senise Helme valla Purde küla maa-alast moodustati Hummuli vald.

Seniste Helme ja Jõgeveste valla Väike-Emajõe ja Pikasilla juures asuvate lahustükkide maa-aladest; senise Leebiku valla maa-alast; senise Riidaja valla maa-alast; senise Lõve valla maa-aladest; senise Patküla valla maa-aladest; senise Suislepa valla maa-aladest; senise Kärstna valla maa-aladest moodustati Põdrala vald.

Viited
------

1. ↑  Maa-ameti kaardirakendused
2. 1 2  Jõgeveste vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917 (vaadatud 10.08.2016)
3. ↑  Väljavõte 776. Vabariigi Presidendi otsusest nr. 88. Riigi Teataja, nr. 87, 14 oktoober 1938

Välislingid
-----------

* Jõgeveste vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib üldmõistest; tantsu kohta vaata artiklit Kärbis (tants)* |

---

**Kärbis** oli vilja, heina, linade jms kuivatamiseks kasutatud kuni 2 m pikkune oksatüügastega tugipuu. 19. sajandi teisel poolel hakati asendama oksatüükaid tapitud pulkadega.

Kärbised paigaldati kas üksikuna või ridade kaupa. Viimasel juhul nimetati püsttoestiku rida, kus kärbised olid omavahel lattidega ühendatud, sardiks. Tapitud pulgad (pikkus kuni 35 cm) paigaldati tugipuusse ristuvatena, mitmes kõrguses. Kärbised löödi maa sisse ca poole meetri sügavuselt, et nad raskuse all viltu ei vajuks ning neile paigaldati kuivamiseks kooniliselt kuhjatud vilja, heina jne, mis kattis kärbise täielikult. Põhja-Eestis nimetati püramiidjalt paigaldatud vilja- või heinakuhilat samuti kärbiseks. 

Eesti alal võeti 19. sajandi lõpul kärbiste asemel kasutusele teised puitkonstruktsioonid,

Vaata ka
--------

* aun
* hakk
* naber
* parmas
* rõuguredel
* rõuk
* sard

Viited
------

1. 1 2 3  Eesti rahvakultuuri leksikon (3. trükk). 2007. Koostanud ja toimetanud Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 112
2. ↑  Eesti etnograafia sõnaraamat. 1995. Koostanud Arvi Ränk. Kirjastanud Õie Ränk. Lk 85

Välislingid
-----------

* Kärbis Eesti Muuseumide Infosüsteemis
McGilli Ülikooli kunstide hoone rajati arhitekt John Ostelli projekti järgi. See valmis 1843 ja on ülikoolilinnaku vanim siiani säilinud hoone
**McGilli Ülikool** (inglise keeles **McGill University**) on ülikool Kanadas Québecis Montréalis. See on vanim ja tähtsaim ülikool Kanadas.

Ülikool sai nime šoti-kanada kaupmehe James McGilli (1744–1813) järgi, kelle pärandi abil rajati 1813. aastal McGilli kolledž, mis muudeti 1821. aastal Suurbritannia ja Iirimaa Ühendkuningriigi kuninga George IV otsusega ametlikult ülikooliks. 1821. aastat loeb ülikool ka enda sünniaastaks, kuigi akadeemiline tegevus algas alles pärast seda, kui 1829. aastal sai Montréali meditsiiniinstituudist ülikooli esimene akadeemiline üksus. 1843. aastal loodi kunstide teaduskond ning 1848. aastal õigusteaduskond.

Tänapäeval õpib seal umbes 40 000 üliõpilast. Akadeemilisi töötajaid on 1684.

Ülikooliga on olnud seotud 12 nobelisti ja arvukalt teisi väljapaistvaid inimesi.

Ülikoolilinnak asub Mount Royali juures. Teine keskus (Macdonaldi linnak) asub linnast väljas Sainte-Anne-de-Bellevues Montréali saare lõunaosas.

Viited
------

1. ↑  Students mcgill.ca
2. ↑  Faculty and staff mcgill.ca

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **McGilli Ülikool** |

* Ülikooli koduleht
Viljandi valla vapp
**Viljandi valla vapp** on Viljandi maakonnas asuva Eesti haldusüksuse Viljandi valla vapp.

Vapi kujunduse autor on Tõnno Habicht.

Vapi kirjeldus
--------------

Sinisel kilbil on hõbedane roosiõis, millel on väiksem sinine linaõis.
Vapil on kuldne päis.

Põhjendus
---------

Viljandi linna vapiroosil asetsev linaõis väljendab linna ja maapiirkonna tihedat seotust. Eesmärgiks on mõtestatud koostöö ühise tuleviku nimel.

Sinine värvus sümboliseerub seotus Viljandiga, linapõlldude seotus Mulgimaaga, tahtekindlus, vaimsus, noorus, lootus, pilvitu taevas ja positiivsus.

Kuldne värvus sümboliseerub seotus Viljandi ja Viljandimaaga, jõukus, päike laiuvad viljaväljad, keskele kokkul tulevad 4 kuldset kujundit moodustavad kaheksakanna – viide Eesti pärimuskultuuri edasikandvale tugevale kogukonnale; viis kuldset odaotsa viitavad paikkonna kuulsusrikkale muinasajale.

Valge värvus sümboliseerub seotus Viljandiga, Viljandi vapiroosi, millel sinine linaõis, väljendab ühtsust ja koostööd, valgustatus.

Vaata ka
--------

* Viljandi valla lipp

Välislingid
-----------

* Viljandi valla sümboolika valla kodulehel
Puuluup esinemas 2019. aasta Viljandi pärimusmuusika festivalil.
Maarja Nuut esinemas 2016. aasta Viljandi pärimusmuusika festivalil.
**Viljandi pärimusmuusika festival**, tuntud ka kui **Viljandi folk**, on iga-aastane pärimusmuusikaüritus, mis toimub alates 1993. aastast juulikuu lõpus Viljandis.

Esimene festival kestis ühe päeva (15. mai). 1994. aasta festival kestis 3 päeva ning toimus juuli lõpus (22.–24. juuli). Teisel festivalil oli esinejaid ka väljastpoolt Eestit. Alates kolmandast festivalist kestab üritus neli päeva.

19. Viljandi pärimusmuusika festivali 2011. aastal külastas üle 20 000 inimese, lisaks jälgiti videoülekandeid internetis 3059 arvutist kokku 4472 tundi. Esines 42 ansamblit, nende seas Vägilased, Zetod ja Oort (Eesti), Trilok Gurtu (India) ning Hedningarna (Rootsi). Festivali pealkiri oli "Rütm ja pulss", rõhutades rütmilisuse tähtsust lisaks rütmipillidele ka teistel pillidel (viiulil, torupillil, kandlel, lõõtsal) mängitavas tantsumuusikas.

Festivali korraldab Eesti Pärimusmuusika Keskus. Alates 1999. aastast on festival pühendatud millelegi või kellelegi. Näiteks 1999. aasta festivaliga tähistati Eesti rahvamuusika koguja ja populariseerija August Pulsti 110. sünniaastapäeva. Festivalil käib esinejaid igast Euroopa kandist ja väljastpoolt kontinentigi.

Vaata ka
--------

* Viljandi vanamuusika festival
* Eesti ETNO

Viited
------

1. ↑  Kadri Ratt "Viljandi folki külastas üle 20 000 inimese" Postimees, 01.08.2011 (vaadatud 4. augustil 2011)

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Viljandi pärimusmuusika festival** |

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Viljandi pärimusmuusika festival** |

* Eesti Pärimusmuusika Keskuse koduleht
* "Järgmise Viljandi folgi teemaks sai «Soolo!»". *Postimees.ee*. 15. detsember 2008.
Volodõmõr Savon (1972)
**Volodõmõr Andrijovõtš Savon** (ukraina keeles Володимир Андрійович Савон; 26. september 1940 Tšernigiv – 31. mai 2005 Harkiv) oli Ukraina maletaja ja maletreener, rahvusvaheline suurmeister (1973). 

Savon sai FIDE-lt 1967. aastal rahvusvahelise meistri nimetuse. Suurmeistriks sai ta 33-aastaselt 1973. aastal. 

Savon oli 1969. aasta Ukraina NSV malemeister (koos Gennadi Kuzminiga). 1971. aastal tuli ta ülekaalukalt Leningradis peetud NSV Liidu meistrivõistlustel esikohale, edestades seejuures Mihhail Tali ja Anatoli Karpovit.

1973. aastal tuli Savon MM-i Petrópolise tsoonidevaheline turniiril kaheksandaks. 1975. aastal jagas ta Vilniuse tsooniturniiril 1.–4. kohta. Kolm paremat pääses edasi tsoonidevahelisele turniirile. Järelmatšis jäi Savon neljandaks.

1972. aastal mängis Savon NSV Liidu võistkonna koosseisus (varumängijana) maleolümpial Skopjes (NSV Liit võitis kuldmedali). 

Savon tegutses ka maletreenerina.

Välislingid
-----------

* Volodõmõr Savon – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
**Volmari Püha Siimoni kirik** on luteri kirik Lätis Valmieras aadressil Bruņinieku iela 2. See on endine Volmari kihelkonna kihelkonnakirik, praegu kasutab seda Valmiera Siimona ja Juuda kogudus. Kirik on arhitektuurimälestisena riikliku kaitse all.

Esimene kirik rajati Valmierasse aastal 1224. Kuna see pühitseti Siimona ja Juuda nimepäeval, siis sai kirik Siimona järgi nime.

Aastal 1281 ehitasid Liivi ordumeister ja Riia peapiiskop koos kivist Volmari kiriku, mis keskajal ka linna kaitsesüsteemi kuulus. Wartberge Hermanni Liivimaa kroonikas on mainitud, et kui Johann I von Lunen suri, olid kirikud ehitatud Volmarisse, Astijärvele, Võnnusse ja Trikātasse. Algne hoone oli tõenäoliselt romaani stiilis basiilika.

Aastaks 1613 oli Liivi sõja üle elanud kirik kriitilises seisus. Selle katus oli sisse langenud ja seinad varisemisohtlikud. Selle remont algas rootsi ajal. Aastal 1644 valmis kiriku praegune kellatorn. Põhjasõja ajal rüüstasid aastal 1702 linna Vene väed, kannatada sai ka kirik ja kogu selle sisustus hävis, nii et aastal 1710 tuli hakata kirikut remontima. Seejärel elas kirik enne aastat 1720 üle mitu tulekahju, nii et aastal 1720 alustati taas remonti, mille käigus ehitati tugevamaks hoone võlvid. Aastal 1738 tabas kirikutorni välk ja see hävis tules. Tuli ehitada uus torn, selle käigus pandi torni tippu praegune kukekujuline tuulelipp.

Aastal 1780 annetas Kauguri mõis kirikule oreli. Aastal 1818 remonditi kiriku torni, selle käigus ehitati tornikiiver kõrgemaks. Aastal 1831 tabas kirikutorni välk ja kiivriosa hävis tules. Järgmisel aastal varustati taastatud torn piksevardaga. Esimese lätlasest kirikuõpetaja sai kirik endale aastal 1883, mil õpetajaks sai Jānis Neilands. Aastal 1886 annetas Kokmuiža mõis kirikule selle praeguse oreli. Aastal 1908 remonditi kiriku sisemust, hoone sai uue interjööri.

Aastal 1963 võeti vastu otsus, et kirik tuleb kontserdisaaliks ümber ehitada. Aastal 1964 konfiskeeriti kirik sealselt koguduselt ning aastal 1972 avati hoone kontserdisaali ja Valmiera koduloomuuseumina. Kogudus sai kirikus jumalateenistusi alustada aastal 1988, ametlikult sai see hoone tagasi aastal 1996.

Viited
------

1. ↑
2. ↑  Caune A. Ose I. Latvijas viduslaiku mūra baznīcas. 12. gs. beigas – 16. gs. sākums. Enciklopēdija. Rīga: Latvijas vēstures institūta apgāds, 2010. – 441. lk
3. ↑  lk 517, Materialen zur Kirchengechichte, E. H. von Busch
4. ↑  Vitolds, M. (2007) Latvijas luterāņu baznīcas: vēsture, arhitektūra, māksla un memoriālā kultūra. 4. sējums. Rīga: SIA „DUE"
5. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 6. september 2018. Vaadatud 6. septembril 2018.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
6. ↑

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Volmari Püha Siimona kirik** |

* Koguduse koduleht

Volmari Püha Siimoni kirik
Volmari kihelkond

**Kirik**: Volmari Püha Siimoni kirik  

**Mõisad**: Volmari kirikumõis | Gerinši mõis | Kauguri mõis | Mūri mõis | Skangaļi mõis | Volmari mõis
**Tilla** on küla Viljandi maakonnas Mulgi vallas.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Halliste valda.

Külast voolab läbi Pale jõgi.

1977. aastal liideti Tilla külaga Hundimaa.

Viited
------

1. ↑  Maa-amet, vaadatud 21.11.2020.
2. ↑  Statistikaamet, vaadatud 10.11.2020.
3. ↑  Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
4. ↑  Pale jõgi Eesti looduse infosüsteemis (vaadatud 19.08.2016)
5. ↑  Marja Kallasmaa: artikkel "Tilla" Eesti kohanimeraamatus. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus, 2016.

Mulgi valla asulad

**Linnad:** Abja-Paluoja • Karksi-Nuia • Mõisaküla   

**Alevikud:** Halliste • Õisu   

**Külad:** Abja-Vanamõisa • Abjaku • Ainja • Allaste • Atika • Ereste • Hirmuküla • Hõbemäe • Kaarli • Kalvre • Kamara • Karksi • Kulla • Kõvaküla • Laatre • Lasari • Leeli • Lilli • Maru • Metsaküla • Morna • Mulgi • Muri • Mõõnaste • Mäeküla • Naistevalla • Niguli • Oti • Penuja • Polli • Pornuse • Põlde • Päidre • Päigiste • Pärsi • Pöögle • Raamatu • Raja • Rimmu • Räägu • Saate • Saksaküla • Sammaste • Sarja • Sudiste • Suuga • Tilla • Toosi • Tuhalaane • Umbsoo • Univere • Uue-Kariste • Vabamatsi • Vana-Kariste • Veelikse • Veskimäe • Äriküla • Ülemõisa
**Tillmann Bredenbach** (1526–1587) oli saksa katoliiklik vaimulik ja kirjamees.

Bredenbachi kuulsus põhineb tema ladinakeelsel kirjatööl Liivi sõja algusest, mis kannab pealkirja "Historia belli Livonici" (Liivi sõdade ajalugu). Ta käsitleb seal peamiselt Tartu piiskopkonna langemist, tuginedes peamiselt endise Tartu toomhärra Christian Olmeni jutule. Samuti vaatleb ta, nagu seda on tehtud enamikus toonastes ajalooteostes, lühidalt Vana-Liivimaa avastamis- ja vallutuslugu ning eelnevaid sõdu venelastega, eriti muidugi Wolter von Plettenbergi aegset Liivi-Moskva sõda. 

Ehkki tema teos on leppimatult luterlusevaenulik (selle usu levikut peabki ta Liivimaa hädade peapõhjuseks) ning sageli ka ajaloolisest reaalsusest tugevalt kaugenev (jumalik vahelesegamine, üle 300 000 venelase linnuseid piiramas), leidub selles ka palju ajalooliselt väärtuslikku materjali, näiteks 1520. aastate usupuhastuse ja üldise meelsuse kohta sõjaeelsel Liivimaal. Bredenbach alustas raamatu kirjutamist 1558. aastal, mil Olmen Saksamaale tuli, ning esmatrükk ilmus tõenäoliselt 1564. aastal (1558. aastat, mida on mõnikord arvatud esmatrüki ilmumisdaatumiks, ei saa kuigi reaalseks pidada).

1565. aastal sai Bredenbach Ingolstadti ülikoolis usuteaduste doktori kraadi ning oli juba varem saanud mitmel pool toomhärraks. 1569. aastal sai temast aga Bonni vaimuliku kolleegiumi esimees.

Kirjandus
---------

* Sulev Vahtre. *Tillmann Bredenbachi Liivi sõdade ajalugu*. Ajalooline Ajakiri 2001, nr. 1/2, lk. 15–24.
* Hans Kruus. *Eesti ajaloo lugemik. I: valitud lugemispalad Eesti ajaloo alalt 1561. aastani. Tallinn: Eesti Kirjanduse Selts, 1924. Lk-d 223-224.*