recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Lech Aleksander Kaczyński** [lehh aleks'ander katš'õnski] (18. juuni 1949 Varssavi – 10. aprill 2010 Venemaa, Smolenski oblast) oli Poola poliitik, 2005. aastast kuni surmani Poola president.

Lech Kaczyński sündis Varssavis inseneri, Armia Krajowa veterani ja Varssavi ülestõusust osavõtja Rajmund Kaczyński (1922–2005) ning filoloog Jadwiga Kaczyńska (1926) pojana. Tema identne kaksikvend Jarosław Kaczyński oli 2006–2007 Poola peaminister.

Aastal 1962 mängisid kaksikud koos peaosi lastefilmis "Kaks, kes varastasid kuu".

Lech Kaczyński kuulus konservatiivsesse erakonda Õigus ja Õiglus, mille asutas koos vennaga 2001. aastal. Aastatel 2002–2005 pidas Varssavi linnapea ametit.

2005. aastal valiti Lech Kaczyński Poola presidendiks. 9. oktoobril toimunud esimese vooru võitis seimi asespiiker ja Kodanikeplatvormi liider Donald Tusk, kes kogus häältest 36,3% Kaczyński 33,1% vastu. Nemad pääsesid teise vooru, mis toimus 23. oktoobril. Seal kogus Kaczyński 54,04% häältest Tuski 45,96% vastu. Kaczyński presidendiks saamist soodustas väike valimisaktiivsus, mis teises voorus oli ainult 40%  ja esimeses voorus 49,6%.

Presidendina ajas Kaczyński rahvuskeskset poliitikat .

Lech Kaczyński hukkus Smolenski lennuõnnetuses teel Katõni veresauna 70. aastapäeva tähistamisele. Koos temaga hukkusid kõik 96 lennukis viibinud isikut, kelle hulgas olid palju Poola poliitika ja sõjaväe tippjuhte. Ka tema abikaasa Maria hukkus koos temaga.

Tunnustus
---------

* Gruusia rahvuskangelane (postuumselt 2010)

Isiklikku
---------

1978. aastal abiellus Lech Kaczyński Maria Kaczyńskaga. Neil on tütar Marta.

Vaata ka
--------

* "Vennad Kaczyńskid" ("Citizens K."), film kaksikvendadest

Viited
------

1. ↑  vesti.ru
2. ↑  "rian.ru". Originaali arhiivikoopia seisuga 13. aprill 2010. Vaadatud 10. aprillil 2010.
3. ↑  gazeta.ru
4. 1 2  "Kes? Mis? Kus?" 2008, lk. 286

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Lech Kaczyński** |

* Astrid Kannel "Lühiülevaade hukkunud Lech Kaczynskist" ERR, 10. aprill 2010

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Aleksander Kwaśniewski** | **Poola president**2005–2010 | Järgnev**Bronisław Komorowski** |
|  |
| --- |
| Marco Simoncelli (2009) |
|  |
| Kuld | 2008 | 250 cm³ |
| Pronks | 2009 | 250 cm³ |

**Marco Simoncelli** (20. jaanuar 1987 Cattolica – 23. oktoober 2011 Sepang) oli Itaalia motoringrajasõitja.

Maailmameistrivõistlustel mootorrataste ringrajasõidus hakkas ta osalema 2002. aastal, esialgu 125 cm³ klassis. Esimesel aastal oli ta 3 punktiga 33. järgmistel aastatel tulemused muudkui paranesid: 2003. aastal 31 punktiga 21. 2004. aastal 79 punktiga 11. ja 2005 177 punktiga 5. Võistkonnad vahetusid, aga mootorratas oli alati Aprilia.

Seejärel jätkas Simoncelli veerandliitriste mootorrataste klassis. Sinna jäi ta 4 hooajaks ja sõitis Metis Gilera meeskonnas Gilera mootorrattaga. MM-sarja kokkuvõttes võitis ta kaks medalit. 2006 oli ta 92 punktiga 10. 2007 97 punktiga samuti 10. 2008 281 punktiga 1. ja 2009 231 punktiga 3.

Kahel järgmisel hooajal sõitis Simoncelli kõige võimsamas, MotoGP klassis, kus saavutas 2010 125 punktiga 8. ja 2011 139 punktiga 6. koha. Neist esimesel ei tulnud ta kordagi esikolmikusse, aga punktikohale 15 parema sekka jõudis iga kord, välja arvatud 2 katkestatud etappi. Tagumisel hooajal saavutas ta hooaja keskel Tšehhi etapil esimest korda kolmanda koha ja eeleelviimasel etapil Austraalias oli esmakordselt teine. Jällegi ei jäänud ta kordagi punktikohalt välja, kui vaid lõpetas, aga katkestatud etappe oli 4. Mõlemal hooajal sõitis ta Gresini Racingu meeskonnas Honda mootorrattaga.

Marco Simoncelli hukkus avariis hooaja eelviimasel MM-etapil Malaisias. Ta kukkus 18. ringil suurel kiirusel ning vahetult tema taga sõitnud Colin Edwards ja Valentino Rossi ei suutnud kokkupõrget vältida, mõlemad sõitsid talle otsa. Edwards nikastas õnnetuses õla, Rossi pääses vigastusteta. Etapp katkestati otsekohe pärast õnnetust.
Austria valla kohta vaata artiklit Tux (Tirool).  

---

Larry Ewingi poolt 1996 aastal loodud logo esmakujul
**Tux** on operatsioonisüsteemi Linux maskott, mis on tuntuim Linuxiga seostatud bränd alates 1996. aastast, mil Larry Ewing joonistas rahuoleva pingviini avaliku konkursi jaoks, ajendatuna Linuxi tuuma looja Linus Torvaldsi pingviinivaimustusest.

Ajalugu
-------

Linus Torvalds valis pingviini Linuxi maskotiks pärast seda, kui oli 1996. aastal Canberra loomaaeda külastades kääbuspingviini käest hammustada saanud.

Legend räägib, et Linuxi logo leidmise arutelu käigus Linux tuumale pühendatud ametlikus meililistis mainis Linus Torvalds, et talle meeldivad pingviinid. Sellest ajast peale keskendus Linuxi logo leidmise konkurss pingviinide temaatikale. Pingviine püüti joonistada kõikvõimalikes asendites ja olukordades, seal hulgas maakera kukil hoidvat pingviini. Linus Torvalds kommenteeris, et sellises asendis näeks vaene pingviin välja, nagu hakkaks maakera teda peatselt lömastama. Torvaldsi arvates peab pingviin olema armas, rahulolev ning kergelt ülekaaluline, nagu ta oleks end just kurguni heeringaid täis toppinud ja röhitsuse äärel.

Tuxi nime kannab Linuxi maskott mitmel põhjusel. Esiteks kõlab Tux nagu *tuxedo* (inglise keelest tõlgituna 'smoking'), sest pingviinide looduslik värvus jätab mulje, nagu kannaksid nad smokingut. On ka muid tõlgendusi Tuxi nime valikul. Vaba tarkvara kogukonnas on populaarne esitähtlühendite kasutus ning brändi nimetuse päritoluks on peetud ka (T)orvalds (U)ni(X) lühendit, millega tuli välja John Hughes.

Linuxi logo
-----------

Huvitaval kombel ei saanud Tux siiski Linuxi ametlikuks logoks. 1996. aasta Linuxi logo konkursi viimase hääletusvooru käigus valiti 785 häälega Linuxi ametlikuks logoks aga hoopis teine töö (Tux kogus 541 häält).

Tänaseks saab aga kindlalt öelda, et Tux on faktiliselt Linuxi peamine ja kõige tuntum sümbol.

Viited
------

1. ↑
2. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 12. september 2018. Vaadatud 13. märtsil 2018.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)

Välislingid
-----------

* Tuxi evangeelium
**Tartu Ülikooli zooloogiamuuseum** oli muuseum Tartus Vanemuise tänaval.

Muuseumi fondides oli ühtekokku umbes 195 000 säilikut, väljapandute arv ulatus umbes 5000-ni.

Zooloogiamuuseum oli üks Tartu Ülikooli loodusmuuseume.

Zooloogiamuuseumi juures töötas õppe-eesmärkidel zooloogiamuuseumi ring.

Ajalugu
-------

Zooloogiamuuseumi ajalugu algab 1822. aastast, mil looduslookabineti (*Naturalienkabinett*) baasil moodustati zooloogiakabinet. Zooloogiakabineti asutaja ja ühtlasi esimene juhataja oli mitmekülgne loodusteadlane Johann Friedrich Eschscholtz.

31. jaanuaril 1829 toimunud tulekahjus hävis enamik kabineti varast, kaasa arvatud enamik kogusid. Kabineti töö hoogustus uuesti Eduard Grube eestvedamisel, kelle ajal asutati muu hulgas ka kabineti raamatukogu. Zooloogiakabineti organiseeris zooloogiamuuseumiks Max Braun.

Esimese maailmasõja keerises viidi muuseumieksponaadid Voroneži linna, kus nad aga sõja käigus tugevasti kannatada said. 1920. aastal toimetati muuseumikogud oma praegusse asukohta Vanemuise tänaval.

Enne teist maailmasõda oli muuseumi käes ligi 100 000 säilikut, mille tuumosa moodustasid selgrootud ja linnunahad. Teise maailmasõja ajal said muuseumi kogud jälle kannatada, eriti selgrootute kollektsioon.

Muuseumi kiirele taastamisele ja avamisele 1946. aastal andis suure panuse Eerik Kumari. Pärast seda kuulus muuseum 1948–1964 Eesti NSV Teaduste Akadeemia Zooloogia ja Botaanika Instituudi ja 1964. aastast T(R)Ü alla.

Muuseumi juhatajana on töötanud Jaan Naaber, Raimond Veenpere, Nikolai Laanetu jt.

Muuseumi peavarahoidja oli alates 1993. aastast Jaan Luig.

2005. aastast kuulus zooloogiamuuseum Tartu Ülikooli loodusmuuseumi koosseisu. 2018. aastal kaotati zooloogiamuuseum loodusmuuseumi struktuurist.

Viited
------

1. ↑  TÜ Loodusmuuseumi ajaloost, arhiiviversioon seisuga 17.05.2014.
2. ↑  Tartu Ülikooli loodusmuuseumi ja botaanikaaia põhikiri, vaadatud 4.01.2022.
Tartu Ülikooli vana keemiahoone 2009. aastal
**Tartu Ülikooli vana keemiahoone** on Tartus, aadressil Jakobi 2 paiknev Tartu Ülikooli õppehoone, mis valmis 1939. aastal. Hoone arhitektid on Paul Mielberg ja Harald Sultson. 

Pärast 2011. aastal lõppenud remonti kuulub see filosoofiateaduskonna linnakusse ehk Tartu Ülikooli Philosophicumi.

Tänapäeval tegutsevad hoones ülikooli keeltekeskus, orientalistikakeskus, filosoofiateaduskonna dekanaat, eesti ja üldkeeleteaduse instituut, filosoofia ja semiootika instituut, ajaloo ja arheoloogia instituut ja muud allüksused. 2010. aastani kasutati maja ülikooli keemiahoonena. Remondi käigus leiti poolsada kunagisele Maarja kiriku kalmistule maetud inimese luustikku, samuti osa Maarja kiriku müüridest.

Remondi järel on vana keemiahoone brutopind 8628 m2.

Välislingid
-----------

* "Avati Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna restaureeritud õppehoone – "Philosophicum"" 26. september 2011
* "Südalinna sugenes Philosophicum" Postimees, 22. september 2011
* Martin Pau "Keemikud viirastuvad vanas majas" Postimees, 9. september 2011
* "Keemiahoone remont tõi päevavalgele keskaegsed luustikud" UT, 1. september 2010
* Martin Pau "Uued ja remonditud majad söövad enam Tartu Ülikooli raha" Postimees, 26. jaanuar 2012
* Nurgakivi panek Tartu Ülikooli instituudi hoonele (alates 06:31)
Öja kiriku võidukaaregrupp
Berent Lorentzi võidukaaregrupp Ridala kirikus, mis toetub otse letnerile
**Triumfirist** (ladina keeles *crux triumphalis*) ehk **võidukaarerist** on monumentaalne krutsifiks, mis keskaegse kiriku sisustuses asetses kõrgel kohal võidukaares, toetudes enamasti võidukaare külgedesse kinnitatud risttalale. Kui krutsifiksi kõrval seisavad teised figuurid (Maarja ja Johannes, inglid, vahel ka donaatorid), on tavaks nimetada kogu kompositsiooni **võidukaaregrupiks**. Sõna tähistab nagu võidukaaregi puhul Kristuse võidutsemist (*Christus triumphans*) surma üle.

Näiteid
-------

* 800-aastane võidukaarerist Stenkumla kirikus Ojamaal
* Ojamaa Linde kiriku triumfirist Stockholmi muuseumis
* Bernt Notke loodud Lübecki toomkiriku võidukaaregrupp
* Soesti Maarja kiriku rist, u 1200
* Die umfassend erhaltene Triumphkreuzgruppe im Dom zu Halberstadt.Halberstadti toomkiriku võidukaarerist, u 1220
* Triumfirist romaani letneril Wchselburgi kloostri Püha Risti kirikus, 1230–1240
* Doberani toomkiriku rist, 1360–1370
* Schwerini toomkiriku rist 16. sajandist

Viited
------

Välislingid
-----------

* K. Akel. Tallinn, Niguliste kirik, triumfirist. - Ajapaik
***Tripterygium wilfordii*** on kikkapuuliste sugukonda kolmtiivaku perekonda kuuluv taimeliik.

*Tripterygium wilfordii* levila on Hiinas, Koreas ja Jaapanis.

Saadused
--------

*Tripterygium wilfordii* kõik osad evivad organismides mürgiga sarnast toimet. 

Taimesaadustes olevaid bioaktiivseid aineid uuritakse eesmärgiga selgitada välja nende võimalik ravitoime selliste haiguslike seisundite korral nagu reumatoidartriit, süsteemne erütematoosne luupus, psoriaas, mõned vähktõve vormid, krooniline hepatiit, krooniline nefriit, liigesejäikuslik lülipõletik ja polütsüstilise neeru haigus. 

Taimesaadustel arvatakse olevat fertiilsusvastane toime isastele ning seetõttu uuritakse tema osade sobivust meeste suukaudseks rasestumisvastaseks preparaadiks.

Viited
------

1. ↑  Zhen QS, Ye X, Wei ZJ. Recent progress in research on Tripterygium: a male antifertility plant. Lühikokkuvõte. Contraception. 1995 Feb;51(2):121-9.>

Välislingid
-----------

* Tripterygium wilfordii andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes
Tritikalepõld
**Tritikale** (ka **tritik**; *Triticosecale*) on ristamisega saadud hübriid, mille emastaim on nisu (*Triticum*) ja isastaim rukis (*Secale*).

Ajalugu
-------

Esimeste nisu ja rukki hübriidide sünniaasta küündib juba 1875. aastani, kuid tänapäeval kasutusel olevad suurt saaki andvad tritikale sordid on aretatud viimastel aastakümnetel. Nisu ja rukki ristamise mõte seisnes selles, et ühendada nisu kvaliteet, produktiivsus ja resistentsus haigustele ning rukki vastupidavus keskkonnatingimustele.

Algul kasvatati tritikalet söödaviljana, nüüdisaegseid sorte kasvatatakse ka inimtoiduks mitmete küpsetiste tegemiseks.

Külvamine
---------

Suvitritikalet tuleks külvata nii vara kui võimalik, et saak jõuaks valmida, kuna suvitritikalel on hiline valmimisaeg. Suvitritikale tuleks külvata mai teisel nädalal. Soovituslikult tuleks külv lõpetada 15. maiks. Talitritikale külvamiseks sobilik aeg on alates 15. augustist. Talitritikale idanemine sõltub eelkõige mulla temperatuurist. Mida hilisemaks jääb külv, seda vähem talvekindel on taim, ja kui külvata liiga vara, on oht, et taim saavutab liiga suure kasvu ning see muudab ta samuti vähem talvekindlaks.

Tritikale kasvatamine
---------------------

Talitritikale kasvupind Eestis olnud 6000–8000 ha, saagikus 2,5–3,5 t/ha. Eestis kasvatatakse tritikalet peamiselt loomasöödaks. Suvitritikalet viimastel aastatel meil kasvatatud ei ole. Suvitritikale jaoks on meie suved lühikesed ja päikesevaesed.

1960. aastatel kasvatati ainuüksi Ameerikas tritikalet 250 000 hektaril, kuid ajapikku kadus tritikale järele nõudlus. Nüüdisajal kasvatatakse USAs tritikalet vaid mõnel tuhandel hektaril ja sedagi ainult loomasöödaks.

Tritikale sortidel on suurepärane haiguse resistentsuse profiil. Kuigi nad on haiguskindlamad kui mõned muud teraviljad, vähendab kevadiste sortide hiline küpsus teatud piirkondades sobivust teravilja tootmiseks. Talvine tritikale on väga hea külmakindlusega, kuid mitte nii kindel kui rukis. Tritikale on ka põuakindlam kui kaer, nisu ja oder.

Maailma kogutoodang
-------------------

2017. aastal toodeti maailmas kokku 15,56 miljonit tonni tritikalet.

Suurimad tritikaletootjad 2017. aastal| Riik | Toodang 2017, tonnides | Osakaal 2017,% |
| --- | --- | --- |
|  Poola | 5 102 445 | 32,8 |
|  Saksamaa | 2 397 300 | 15,4 |
|  Valgevene | 1 641 882 | 10,5 |
|  Prantsusmaa | 1 448 116 | 9,3 |
|  Hiina | 688 636 | 4,4 |
|  Venemaa | 619 202 | 4,0 |
|  Hispaania | 550 838 | 3,5 |
|  Ungari | 480 425 | 3,1 |
|  Leedu | 331 456 | 2,1 |
|  Austria | 322 560 | 2,1 |
| **Maailm** | **15 564 050** | 100 |

Viited
------

1. 1 2 3  MES nõuandeteenistus. "Talitritikale". Vaadatud 2018/03/12. `{{netiviide}}`: kontrolli kuupäeva väärtust: `|vaadatud=` (juhend)
2. 1 2  University of Wisconsin-Extension (1990). "Tritacale". *Nov. 1989*. Vaadatud 2018/03/12. `{{netiviide}}`: kontrolli kuupäeva väärtust: `|vaadatud=` (juhend)
3. 1 2  Government of Alberta (15.02.2006). "Triticale Crop Production". Vaadatud 13.03.2018.
4. 1 2  Food and Agriculture Organization of the United Nations Kasutatud 04.11.2019
**Vidiškiai** on alev Leedus Ukmergė rajoonis, Vidiškiai valla halduskeskus. Alev asub Šventoji jõe kaldal merepinnast 80–90 meetri kõrgusel.

Vidiškiais on põhikool, postkontor ja kultuurimaja. Vaatamisväärsusteks on 1858. aastal ehitatud Vidiškiai kirik ja sealse kalmistu aastal 1880 valminud kabel. Alevis on õppinud ja mõnda aega elanud Leedu teisitimõtleja ja vaimulik Alfonsas Svarinskas.

Ajalugu
-------

Vidiškiaid on kirjalikes allikates esmamainitud 1502. aastal, sealset mõisa aga 1596. aastal. Asula nimi tuleneb ilmselt isikunimest, nii on teada, et seal elas aastal 1562 keegi Jurgis Vidiškis, kes annetas sealsele abikirikule 300 krossi. Aastal 1664 valmis uus kirikuhoone, mille juures XVIII sajandi alguses hakkas tegutsema ka kihelkonnakool.

Aastal 1840 põles sealne kirikuhoone maha ja nii rajati 13 aastat hiljem tänapäevane kirikuhoone, millest aastal 1856 sai kihelkonnakirik. Tsaariajal oli alevi venekeelne nimekuju Видзишки. Alevis oli ka Kowarski, Kurkle, Towjany, Woitkuszki ja Żmujdki vallast moodustatud politseiringkonna keskus.

Nõukogude perioodil oli Vidiškiai kohaliku kolhoosi ja rajooni maaparandusosakonna keskasulaks.

* Vidiškiai kirikVidiškiai kirik
* Vidiškiai kalmistuVidiškiai kalmistu
* PõhikoolPõhikool
* Vidiškiai kiriku kellatornVidiškiai kiriku kellatorn
* Vidiškiai kalmistu kabelVidiškiai kalmistu kabel
* Vidiškiai kiriku orelVidiškiai kiriku orel

Viited
------

1. ↑
2. ↑  „Vilnijos vartai". vilnijosvartai.lt.
3. ↑  Видзишки. Энциклопедический словарь Брокгауза и Ефрона, Kd. 6 (11) : Венцано — Винона. С.-Петербургъ, 1892. 234 lk.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Vidiškiai** |

* Alev Poola geograafilises sõnastikus
* Alev portaalis vietoves.Lt
**Vidnoje** on linn Venemaal Moskva oblasti Lenini rajoonis.

Linn asub 3 km Moskva linna piirist lõunas.

1902. aastal tekkis paika Rastorgujevo suvitusasula. Linnaõigused ja uue nime sai 1965. aastal.

Linnas on kohalik ajaleht ja telekanal.

Viited
------

1. ↑  26. Численность постоянного населения Российской Федерации по муниципальным образованиям на 1 января 2018 года, vaadatud 23.01.2019.

Välislingid
-----------

* 

Moskva oblasti vapp
Moskva oblasti linnad

Aprelevka  | Balašihha  | Beloozjorski  | Bronnitsõ  | Dedovsk  | Dmitrov  | Dolgoprudnõi  | Domodedovo  | Drezna  | Dzeržinski  | Dubna  | Elektrogorsk  | Elektrostal  | Elektrougli  | Frjazino  | Golitsõno  | Himki  | Hotkovo  | Istra  | Ivantejevka  | Jahroma  | Jegorjevsk  | Kašira  | Klin  | Kolomna  | Koroljov  | Kotelniki  | Krasnoarmeisk  | Krasnogorsk  | Krasnozavodsk  | Krasnoznamensk  | Kubinka  | Kurovskoje  | Likino-Duljovo  | Ljubertsõ  | Lobnja  | Lossino-Petrovski  | Luhhovitsõ  | Lõtkarino  | Možaisk  | Mõtištši  | Naro-Fominsk  | Noginsk  | Odintsovo  | Orehhovo-Zujevo  | Ozjorõ  | Pavlovski Possad  | Peresvet  | Podolsk  | Protvino  | Puškino  | Puštšino  | Ramenskoje  | Reutov  | Rošal  | Ruza  | Sergijev Possad  | Serpuhhov  | Solnetšnogorsk  | Staraja Kupavna  | Stupino  | Šatura  | Štšolkovo  | Zaraisk  | Zvenigorod  | Žukovski  | Taldom  | Tšehhov  | Tšernogolovka  | Vereja  | Vidnoje  | Volokolamsk  | Voskressensk  | Võssokovsk
**Videokoosolek** ehk **visuaalne kaugkohtumine** ehk **videokonverents** võimaldab mitte samas ruumis viibivatel osavõtjatel reaalajas suhelda, kasutades selleks televiisorit, videokaamerat ja mikrofoni/kõlarit. Esimesed kasutatavad lahendused meenutasid pigem telefonikõnesid, millele oli lisatud videopilt. Videokoosoleku lahendused ilmusid vähe hiljem ning tänaseni püütakse eristada videokõnet ja videokoosolekut. Videokõnel on kaks osapoolt aga videokoosolekul on rohkem kui kaks osapoolt erinevatest asukohtadest.

Esimene äriliselt kasutatav lahendus oli AT&T loodud. 

Alates 1990, mil arvutustehnika ja arvutivõrguühendustes võis näha jõudluse ja kiiruse kasvu, on videokoosolekut hakatud enam kasutama. Tolle aja esmased kasutajad olid ülikoolid, haiglad, suurettevõtted ja jõustruktuurid.

Ajalugu
-------

* 1936 – Saksa Post

* 2013 – H.265 standard

Tehnoloogia
-----------

Läbi ajaloo on baastehnoloogiline lahendus jäänud samaks. Kasutusel on videokaamerast tuleva signaali edastus televiisorisse. Kaamerast tulev signaal kodeeritakse ja pakitakse kokku ning televiisorisse kuvatav signaal eelnevalt dekodeeritakse ja pakitakse lahti. Videokoosolekute lahendused on läbi ajaloo kasutanud erinevat edastusmeediat – just selle jaoks eraldatud kaablit, telefonivõrku ja internetti.

Just selle jaoks eraldatud kaabli ning telefonivõrgu kasutamisel oli tegemist signaaliedastuse seisukohalt kindla ühendusega. Kindla ühenduse korral oli signaali/paketikadu olematu. Interneti kasutamisel edastusmeediana on tegemist ebakindla ühendusega, kuna edastuskvaliteet pole internetiavaruses kontrollitav ega juhitav. Kokkuvõtlikult telefonivõrgu miinuseks on edastuskiiruse puudumine ja plussiks edastuskindlus ning interneti levikuga vahetusid need omavahel. Telefonivõrgutehnoloogia ületoomisel internetikeskkonda vajas lahendust toimetulek ebakindluse ehk signaalikao/paketikao osas.

Standardid
----------

* H.263
* H.264 ja SVC laiend

Interneti ajastu jaoks loodi uus standard H.264, mis võimaldas videopilti edastada paremini pakitult (lühem edastusaeg, mis omakorda võimaldas sama ajaga edastada suuremat videopilti). Paremini pakkimine võimaldab edastada suurema sagedusega ning ühekordsed vead ei ole nii tähelepanuväärsed. Suurema kvaliteediga edastamisel pikeneb ka edastusaeg ning seetõttu võeti kasutusele standardi laiendus G ehk Scalable Video Codec, lühend SVC.

* H.265 ja SVC laiend

Vaata ka
--------

* Google Chat
* Google Meet
* Microsoft Teams
* Zoom

Viited
------
**Ilmi Parmasto** (aastani 1968 **Ilmi Maasik**; sündinud 19. veebruaril 1935 Valgas) on eesti mükoloog.

Elulugu
-------

Ta lõpetas 1953. aastal Valga 1. Keskkooli, 1958. aastal Tartu Riikliku Ülikooli bioloogiaosakonna, bioloogiakandidaat tööhügieeni ja kutsehaiguste erialal (1972, TÜ), väitekiri "Изомеры диметилфенола – особенности их биологического действия и уровень безвредности при поступлении в водоемы". Oli 1958–1960 Taheva 7-klassilise Kooli õpetaja, 1961–67 Eksperimentaalse ja Kliinilise Meditsiini Instituudi nooremteadur, 1968–69 Zooloogia ja Botaanika Instituudi laborant, 1969–72 vaneminsener, 1972–86 nooremteadur, 1986–92 teadur, 1992– seente herbaariumi kuraator.

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkond: põlevkivitööstuses tekkivate fenoolsete ühendite mõju elusorganismidele, puitu lagundavate seente süstemaatika ja varieeruvus, eoste biomeetria. Ekspeditsioonid: Venemaa Kaug-Ida, Kesk-Aasia (sh Pamiir), Kaukaasia, Siber, Uraal, Balti riigid, Soome, Norra, Lapimaa. 59 teadustrükist.

Teoseid
-------

* Изомеры диметилфенола (ксиленола) и нормирование их содержания в водоемов. // Гигиена и санитария (1968) 9
* Variation in basidiospores in the Hymenomycetes and its significance to their taxonomy (kaasautor E. Parmasto). // Bibliotheca Mycologica 115 (1987)
* Lignicolous Aphyllophorales of old and primeval forests in Estonia. I. The forests of northern Central Estonia. With a preliminary list of indicator species (kaasautor E. Parmasto). // Folia Cryptogamica Estonica 31 (1997)
* Phellinus baumii and related species of the Ph. linteus group (Hymenochaetaceae, Hymenomycetes) (kaasautor E. Parmasto). // Folia Cryptogamica Estonica 38 (2001)
* Järvselja kaitsealuse põlismetsa seenestik (kaasautor). // Järvselja põlismets. Tartu, 2004
* Fungi of Ruhnu Island (Estonia) (kaasautor). // Estonia Maritima 7 (2005)

Isiklikku
---------

Ilmi Parmasto abikaasa oli Erast Parmasto.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Kirjandus
---------

* Eesti entsüklopeedia 14, 359–360
* Eksperimentaalse ja Kliinilise Meditsiini Instituudi teaduskaader 1947–1987. Tallinn, 1987, 31
* Zooloogia ja Botaanika Instituut 1947–1997. Trt, 1997, 64–65
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

Välislingid
-----------

* Ilmi Parmasto Eesti Teadusinfosüsteemis Muuda Vikiandmetes

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**"Like a Rolling Stone"** (inglise keeles 'nagu veerev kivi') on Bob Dylani laul albumilt "Highway 61 Revisited". See ilmus 1965. aastal ja muutus üheks mõjukamaks Bob Dylani lauluks. 

Laulu pealkiri viitab inglise vanasõnale *A rolling stone gathers no moss* ('veerev kivi ei sammaldu'). 

Dylan hakkas laulu kirjutama luuletusena 1965. aasta mais Inglismaal ja lõpetas selle Woodstockis. Ta laulis selle stuudios linti 15.–16. juunil.

2004. aastal valis ajakiri Rolling Stone selle kõigi aegade parimaks rokklauluks nimekirjas "The Greatest Songs of All Time".

Tähelepanuväärne on ka laulu pikkus: 6 minutit ja 9 sekundit. Enne seda olid laulud ühe malli järgi alla 3 minuti pikkused. Dylani plaadifirma Columbia Recordsi esindajad nõudsid laulu lühemaks tegemist, kuid Dylan keeldus. Laulust sai Dylani senise karjääri suurim hitt. See tõusis Billboardi edetabelis 2. kohale.

Hiljem on laul ilmunud ka kogumikalbumitel "Bob Dylan's Greatest Hits", "Biograph", "The Essential Bob Dylan" ja "Dylan".

Laulu on esitanud ka kümned artistid nii inglise kui ka mitmes muus keeles.

Välislingid
-----------

* Laulu tekst
LiAZ-5256 (esimene põlvkond) 
ZiL-158
**Likino Autobussitehas** (vene keeles Ликинский автобусный завод, lühend ЛиАЗ *LiAZ*) on Venemaa autobussitootja. Ettevõte kuulub GAZ-i gruppi ning on spetsialiseerunud suure mahutavusega linna- ja linnalähibusside tootmisele. Tehas asub Moskva oblastis Likino-Duljovo linnas.

Tehase ajalugu loetakse 1933. aastast, mil Likino-Duljovosse loodi metsatöötlemistehas.

1945. aastal nimetati metsatöötlemistehas ümber Likino masinaehitustehaseks (Ликинский Машиностроительный завод, lühend ЛиМЗ *LiMZ*), kus toodeti elektrisaage, liikuvaid elektrijaamu, vintse, väikevedureid.

1958. aastal toimus järjekordne nimevahetus: nimelt otsustati Moskvast Lihhatšovi-nimelisest autotehasest (ZIL) Likinosse üle tuua linnaliini autobusside ZiL-158 tootmine ning LiMZ-ist sai Likino Autobussitehas. Esimene ZiL-158 katseeksemplar valmis Likinos 1959. aasta jaanuaris, lõplikult toodi ZiL-158 valmistamine Moskvast üle aastal 1961. Kokku valmistati aastani 1969 üle 7000 ZiL-158 tüüpi bussi.

Samaaegselt ZiL-158 tootmisega tegeldi ka uue suure mahutavusega linnaliinibussi LiAZ-677 väljatöötamisega. See mudel läks tootmisse 1967 ning oli suurseeriatootmises 8. augustini 1994. Kokku valmistati koos erinevate modifikatsioonidega üle 200 000 LiAZ-677, NSV Liidu suuremates linnades oli see bussitüüp kuni viimaste aastateni levinuim linnaliinibuss.

1980. aastate alguses töötati välja tagamootoriga linnaliinibuss LiAZ-5256, mis läks väikeseeriatootmisse 1985 ja suurseeriatootmisse 1988. Mudel on moderniseerituna tootmises siiani. Selle baasil on välja töötatud poolmadala põhjaga linnabuss LiAZ-5293, madalapõhjaline linnabuss LiAZ-5292 ja liigendbuss LiAZ-6212. 

Nõukogude Liidu kokkuvarisemise järel sattus tehas suurtesse majandusraskustesse, 1997. aastal tehas pankrotistus. Restruktureerimise järel hakati uuesti busse tootma. Alates 2000. aastast kuulub tehas koos Kurgani, Pavlovo ja Golitsõno autobussitehastega GAZ-i gruppi ning on Venemaa turuliider suurte linnaliinibusside osas. 2007. aasta detsembris valmistati LiAZ-5256 šassiil ka esimesed LiAZ-i kaubamärki kandvad trollibussid.
Paljudele metallikompleksitele on iseloomulik fotoluminestsentsi nähtus. Näiteks ergastades tetrabutüülammooniumtetrakloroplatinaadi UV-valgusega tekkib ereroheline luminestsentskiirgus
**Luminofoor** (ladina k sõnast *lumen* ’valgus’ ja kreeka k sõnast *phoros* ’kandev’) on aine, mis ergastatud olekus kiirgab valgust – luminestseerib. Anorgaanilisi luminofoore nimetatakse fosfoorideks. Nende helendumine on määratud lisanditega (aktivaatoriga) või kristallistruktuuri defektidega. Aktivaatoriks on harilikult metalliioonid; nt tsinksulfiidi aktiveeritakse vaseioonidega (ZnS:Cu). 

Termin fosfoor tuleneb element fosfori nimetusest, mille nõrk helendus on tegelikult keemilist päritolu (kemoluminestsents) ja seotud fosfori aeglase oksüdeerumisega õhus.

Orgaaniliste luminooridena on tuntud mitmesugused värvained, nt fluorestseiin, mis helendavad ultraviolettkiirguse ja ka nähtava kiirguse toimel (fotoluminestsents). Looduslik luminofoor on näiteks geneetiliselt kodeeritud proteiin GFP (*green fluorescent protein*).

Fosfoore kasutatakse näiteks luminofoorlampides, elektronkiiretorude ja röntgeniseadmete ekraanides. Orgaaniliste luminofooride baasil valmistatakse eredalt helendavaid materjale ja signaalseadiseid.

Vaata ka
--------

* Luminofoorlamp

Viited
------

1. ↑   ENE, 5.kd, 1990, lk 659

Välislingid
-----------

* Luminofoorid
**Lumi** on looduskosmeetika sari, mida toodab Tartu Ülikooli iduettevõte, Märt Miljani ja Helen Hirve loodud biotehnoloogiafirma Perfect Cosmetics OÜ.

Suurem osa Lumi sarja toodetest põhineb kanepiseemneõlil, mittenarkootilise tööstuskanepi kasvatamiseks Eestis on loodud sõsarfirma OÜ Perfect Plant. Ettevõte keskendub tõhusatele teaduspõhistele toodetele, mis koosnevad eelkõige looduslikest komponentidest ja on tervisele ohutud. Vältimaks allergiaprobleeme, ei sisalda Lumi näonahale mõeldud tooted ka looduslikke eeterlikke õlisid. Lumi sarja on tunnustanud Eesti Allergialiit. Võimalusel kasutatakse ökosertifikaatidega tooraineid, mis on toodetud tehisväetiste ja taimekaitsevahenditeta. Sarja kuuluvad hooldusvahendid näole, kehale ja kätele, samuti eri nahatüüpidele.

Perfect Cosmetics alustas tootmist 2013. aastal Tartus Tiigi tänaval asuvas Tartu Biotehnoloogia Pargis. Nüüdseks on tootmine üle viidud Läänemaale Uuglasse, kus renoveeritud mõisatallis asuvad tootmisruumid, teraapiatuba ja labor ning talli ümber on põllud ravimtaimede kasvatamiseks. Tootearenduses tehakse koostööd Tartu Ülikooli ja Tallinna Tehnikaülikooliga. Tooteid eksporditakse siiani peamiselt Saksamaale, selleks on firmat käendanud riiklik sihtasutus Kredex. Ettevõtet on toetanud ka Ettevõtluse Arendamise Sihtasutus. 

Lumi tootesarja tooteid hakati müüma 2013. aasta oktoobris, nüüdseks toimub müük peamiselt e-poe ja kosmeetikapoodide kaudu. Perfect Cosmeticsist on saanud üks Eesti juhtivaid looduskosmeetika tootjaid.

Viited
------

1. 1 2 3  Merilyn Merisalu Teadlased aitasid viia looduskosmeetika apteekidesse ja poelettidele ERR/Novaator/UT, 19.03.2016
2. 1 2  Vilja Kohler Lumi Tartust puges Hiinaski tundliku naha vahele Postimees, 26. juuni 2015

Välislingid
-----------

* Merilyn Merisalu. Teadlased aitasid viia looduskosmeetika apteekidesse ja poelettidele ERR/Novaator/UT, 19. märts 2016
* Vilja Kohler. Lumi Tartust puges Hiinaski tundliku naha vahele Postimees, 26. juuni 2015
* Liis Velsker. Kodumaine kosmeetikatööstus kubiseb uutest tegijatest Postimees, 22. märts 2014
**Elektriline konstant** ehk **vaakumi dielektriline läbitavus** (ingl *vacuum electric permittivity*) on füüsikakonstant, mis seob mõõtühikute süsteemi elektrilised ja magnetilised ühikud selle süsteemi mehaaniliste ühikutega. SI-süsteemi ühikutes avaldub elektriline konstant {\displaystyle \varepsilon \_{0}} järgmiselt:

{\displaystyle \varepsilon \_{0}=8{,}854\ 187\,8128(13)\cdot 10^{-12}\,\mathrm {\frac {F}{m}} } {\displaystyle \;\approx \;{\frac {10^{7}}{4\,\pi \cdot 299\ 792\ 458^{2}}}\,\mathrm {\frac {A\,s}{V\,m}} ,}
kus {\displaystyle {\rm {F}}} on mahtuvuse ühik farad, {\displaystyle {\rm {m}}} on pikkuse ühik meeter, {\displaystyle {\rm {A}}} on elektrivoolu tugevuse ühik amper, {\displaystyle {\rm {V}}} on elektripinge ühik volt ja {\displaystyle {\rm {s}}} on aja ühik sekund.

Maxwelli võrranditest tuleneb lihtne seos elektrilise konstandi {\displaystyle \varepsilon \_{0}}, magnetilise konstandi {\displaystyle \mu \_{0}} ja valguse kiiruse c vahel:

{\displaystyle \mu \_{0}\varepsilon \_{0}c^{2}=1\;} ehk {\displaystyle \;\varepsilon \_{0}={\frac {1}{\mu \_{0}\,c^{2}}},}
kus {\displaystyle c=299\,792\,458\;{\frac {\mathrm {m} }{\mathrm {s} }}.}

Elektrilist konstanti saab väljendada mitmesuguste SI ühikute kaudu:

{\displaystyle {\frac {\mathrm {A} \,\mathrm {s} }{\mathrm {V} \,\mathrm {m} }}={\frac {\mathrm {C} }{\mathrm {V} \,\mathrm {m} }}={\frac {\mathrm {F} }{\mathrm {m} }}={\frac {\mathrm {A} ^{2}\,\mathrm {s} ^{4}}{\mathrm {kg} \,\mathrm {m} ^{3}}}={\frac {\mathrm {C} ^{2}}{\mathrm {N} \,\mathrm {m} ^{2}}}.}

Vaata ka
--------

* Dielektriline läbitavus

Viited
------

1. ↑   CODATA value: vacuum electric permittivity
**Elektriliste suuruste mõõtmine** on mõõtmise liik, mille käigus mõõdetakse elektrilisi suurusi või elektriahelate parameetreid.

Põhilisteks mõõdetavateks elektrilisteks suurusteks on pinge U ja vool I.

Vahelduvpinge ja vahelduvvoolu korral võivad pinge ja/või vool olla kompleksarvulised suurused.

Voolu mõõdetakse reeglina vooluahelasse ühendatava šundi või vahelduvvoolu korral ka voolutrafo abil.

Põhilisteks elektriahela parameetriteks on takistus või juhtivus alalisvoolu jaoks ja impedants Z või kompleksjuhtivus Y vahelduvvoolu jaoks.

Elektriliste suuruste mõõtmiseks kasutatakse tänapäeval reeglina elektroonseid mõõtevahendeid.

Pinge mõõtmiseks kasutatakse elektronvoltmeetreid.

Elektriliste suuruste (pinge, voolu ja takistuse) mõõtmise universaalsed vahendid on multimeetrid. Multimeetrid võivad sisaldada ka impedantsi reaktiivse komponendi mõõtmise vahendeid, tavaliselt induktiivsuse L ja/või mahtuvuse C mõõtmise vahendi kujul.

Olemas on ka spetsiaalsed impedantsi või kompleksjuhtivuse mõõtmise seadmed. Sellised mõõteseadmed on komplekstakistuse mõõtesillad, komplekstakistuse või kompleksjuhtivuse kompensaatorid, jm. elektrilised või elektroonsed mõõtevahendid.
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib külast; Viljandi linnaosa kohta vaata artiklit Uueveski (Viljandi).* |

---

**Uueveski** on küla Harju maakonnas Kose vallas Kuivajõe ääres.

Kuni 2013. aastani kuulus küla Kõue valda.

Viited
------

1. ↑  Maa-amet, vaadatud 21.11.2020.
2. ↑  Statistikaamet, vaadatud 10.11.2020.
3. ↑  Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.

Kose valla lippKose valla lipp
Kose valla asulad

**Alevikud:** Ardu | Habaja | Kose | Kose-Uuemõisa | Ravila   

**Külad:** Aela | Ahisilla | Alansi | Harmi | Kadja | Kanavere | Kantküla | Karla | Kata | Katsina | Kirivalla | Kiruvere | Kolu | Krei | Kuivajõe | Kukepala | Kõrvenurga | Kõue | Laane | Leistu | Liiva | Lutsu | Lööra | Marguse | Nutu | Nõmbra | Nõmmeri | Nõrava | Ojasoo | Oru | Pala | Palvere | Paunaste | Paunküla | Puusepa | Rava | Raveliku | Riidamäe | Rõõsa | Saarnakõrve | Sae | Saula | Silmsi | Sõmeru | Sääsküla | Tade | Tammiku | Triigi | Tuhala | Uueveski | Vahetüki | Vanamõisa | Vardja | Vilama | Virla | Viskla | Võlle | Äksi
**Karevetikas** (*Cladophora*) on *Ulvophyceae* klassi kuuluv rohevetikate perekond.

Karevetikate perekond on üks liigirohkemaid roheliste makrovetikate perekondi. Liike on väga raske määrata, sest diagnostilised tunnused sõltuvad ja varieeruvad suuresti näiteks kasvukeskkonna ja vanuse tõttu.

Nimi
----

Karevetikad on nimetuse saanud sellest, et katsudes tunduvad nad karedana. See tuleb lima puudumisest.

Tunnused
--------

Karevetikate niidid on harunenud ja kuni 130 µm jämedused. Selle järgi eristataksegi karevetikat rühma *Spirogyra* vetikatest, sest viimase niidid ei harune.

Kasvukoht
---------

Kõrge toitelisusega järvedes, eriti neis, kuhu on kandunud palju toitaineid, moodustavad nad vees tihedaid puhmi (vaipu). Viimase tõttu on neid mõnikord kutsutud ka **vaipvetikateks**.

Elutsükkel
----------

Karevetika elutsüklis on kaks mitmerakulist faasi: haploidne gametofüüt ja diploidne sporofüüt. Väliselt on mõlemad täiesti ühesugused. Selleks, et kindlaks teha, kummas arengufaasis taim parajasti on, tuleks nende kromosoome lugeda või uurida nende järeltulevat sugu. Haploidne gametofüüt toodab haploidseid gameete mitoosi käigus, diploidne sporofüüt toodab aga haploidseid spoore meioosis. Gameetide ja spooride ainus nähtav erinevus on see, et gameedil on 2 ja spooril 4 viburit.

Karevetikas kui võõrliik ja veeõitsengud
----------------------------------------

Suurde järvistusse on karevetikas sisse toodud pilsiveega ja kujunenud ohtlikuks võõrliigiks. Ta sigib seal massiliselt ning kaldale uhutud vetikamassid kolestavad liivarandu ja tekitavad lagunedes vastikut lehka, mis vähendab kaldaäärse kinnisvara väärtust. Järvest vett võtvad ettevõtted on just karevetikate tõttu pidanud miljoneid kulutama tõhusamate filtrite hankimiseks. Järvistu-äärsed kuurordid kannatavad külastajate vähenemise all: inimesed ei soovi ujuda vetikatega reostunud vees.

Karevetikas toiduna
-------------------

Laoses süüakse karevetikaid eelroana ja neid peetakse delikatessiks. Neid kasvatatakse Mekongi jõgikonnas veealustel kividel ja korjatakse 1–5 kuul aastas. Karevetikaid süüakse tihti kuivalt ja isegi toorelt, sageli koos seesamiga, neid lisatakse suppidele ja küpsetatakse.

Viited
------

1. ↑  M. Greenhalgh, D. Ovenden. "Euroopa magevee-elustik" (2007). Eestikeelse tõlke toimetaja H. Timm. Eesti Entsüklopeediakirjastus, lk. 40.
2. ↑  Kallas räägib iseenese eest 29. juuni 2008 (inglise keeles)
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib arhitektuuri mõistest, perekonnanime ja selle kandjate kohta vaata artiklit Uuk (perekonnanimi).* |

---

Aknaga uuk
**Uuk** on katustatud valgustus- või ventilatsiooniava hoone katuses. Erineb vintskapist, katuseaknast ja valgustuslaternast. Erialakirjanduses tänapäeval võib olla ühte sulanud vintskapi mõistega.

Kirjeldus
---------

Uuk on katusest eenduv ehitus, varustatud aknaga ja kaetud kumera või sadulkatusega. Arhitektide vaates erinevad uuk ja vintskap peamiselt väljaehitise suuruse ja paiknemise poolest katusel. Uukaknad painevad üldjuhul katuse kelbaosal ja nii, et need ei katkesta räästast. Tuulutuse eesmärgil tehtud avad on üsna lihtsa lahendusega, lähtudes sarikate sammust ja kasutades akent ka konstruktiivse osana. Poolkaare kujuga uukaken eraldi katusepinnata on pääsusilma tüüpi uukaken, neljakandilised uugid võivad olla pult-, viil- või kelpkatusega, kuid on ka barokseid rohkelt dekoreeritud uukaknaid väga erinevas kujus.

* Pääsusilm-uukPääsusilm-uuk
* Katuseuugid elumajal SchorndorfisKatuseuugid elumajal Schorndorfis
* 17. sajandi uuk Richelieus (Indre-et-Loire).17. sajandi uuk Richelieus (Indre-et-Loire).
* Raiddekooriga uusbarokne katuseaken Pariisi JustiitspaleelRaiddekooriga uusbarokne katuseaken Pariisi Justiitspaleel
* Puust katuseaknad 15. sajandi hospiitsil Beaune'is PrantsusmaalPuust katuseaknad 15. sajandi hospiitsil Beaune'is Prantsusmaal
* Kaks kõrvuti paarisakendega uuki majal LetchworthisKaks kõrvuti paarisakendega uuki majal Letchworthis

Vaata ka
--------

* Lukarn
* Vintskap

Viited
------

1. ↑  R. Paris, E. End. Kunsti leksikon. Stockholm, 1986
2. ↑  Mis on uuk, mis vintskapp? - Ajakiri Pööning. Värkstuba
3. ↑  Mis on uuk, mis vintskapp? - Ajakiri Pööning. Värkstuba
**Karen Orlau** (kodanikunimega **Katariina Roosipuu,** endine Täht**)**; sündinud 1975) on eesti kirjanik. 

Ta on lõpetanud Tallinna Reaalkooli 1993. aastal, õppinud Tallinna Tehnikaülikoolis ärikorraldust (lõpetas 2002), juhtimist ja turundust (lõpetas 2014).

Looming
-------

Orlau on avaldanud ulmekirjandust (õuduskirjandust, imeulmet (*fantasy*), koomilist ja linnaulmet) ja luulet. 2007. aasta augusti seisuga on tal on ilmunud üks lühiromaan ja kakskümmend kolm lühijuttu. 

Trükiajakirjanduses ilmus esimene teos, lühijutt "Saatuslik viga" 1997 (ajakirjas Mardus nr. 6 pseudonüümi Kate Star all). Eraldi raamatutena on ilmunud jutukogu "Sealtmaalt" (Tallinn: Salasõna, 2002) ja koos Ylle Rajasaarega luulekogu "Eelmäng kahele" (Kanepi: Kämmu Disain, 2004). Karen Orlau jutte leidub mitmes antoloogiasarja "Mardus" köites, "Eesti ulme antoloogias" (2002), antoloogiates "Fantastika" (2004) ja "Õudne Eesti: Valimik eesti õudusjutte" (2005); novell "Oraakli surm" on ilmunud ka soomekeelses eesti autorite kogumikus "Tallinnasta pois: groteskia virolaista proosaa" (Helsinki: Absurdia, 2003)

Karen Orlau õuduslood on mitmekesise temaatikaga, kaldudes osalt ka etnoulmeks (lühijutt "Rannahiidsed" pälvis 2001. aastal Eesti Ulmeühingu auhinna Stalker). Mitmetes lugudes paistab silma üksikasjalik vägivallakujutus. Orlau imeulmest on tuntuimad omavahel maailma ja tegelaskujudega seotud lühiromaan "Kelmid ja kangelased" ning jutud "Malin Malini metsast" ja "Tont taevaväraval"; "Oraakli surm" võitis 1999. aastal ülekaaluka häälteenamusega Stalkeri. "Kelme ja kangelasi" on peetud eestikeelse rollimängukirjanduse esmateoseks. Luules domineerib armastustemaatika, kuid esineb ka ulmelisi motiive. Nii Orlau proosat kui ka luulet iseloomustavad omapärane kujundikeel ja tundlik sõnakasutus. Sagedased on mütoloogiliste motiivide töötlused uudses võtmes.

Teoseid
-------

* "Saatuslik viga" (1997)
* "Vamp ja vaskraha" (1998)
* "Habras ime" (1998)
* "Oraakli surm" (1998)
* "Elisale" (1998)
* "Vend Juudas" (1999)
* "Mängureeglid" (1999)
* "Etendus punases teatris" (1999)
* "Hirmu suured silmad" (1999)
* "Kohtumine Emaga" (1999)
* "Maha hirmus jõul!" (1999)
* "Malin Malini metsast" (1999)
* "Kukesamm" (2000)
* "Rannahiidsed" (2000)
* "Sealtmaalt" (2001)
* "Erak ja nõid" (2001)
* "Hunt, madu ja Põrgu perenaine" (2002)
* "Hingesugulane" (2002)
* "Hall koer" (2002)
* "Lastelaul" (2002)
* "Kevadöö unenägu" (2002)
* "Õpilane" (2003)
* "Tont taevaväraval" (2003)
* "Kelmid ja kangelased" (2003)

Tunnustus
---------

* 1999 Stalker (lühijutt "Oraakli surm")
* 2001 Stalker (lühijutt "Rannahiidsed")

Välislingid
-----------

* Karen Orlau koduleht ja veebis avaldatud jutte
* Orlau Ulmekirjanduse BAASis
* Orlau jutulooming ulmeajakirjas Algernon
* 28.05.2003 tehtud intervjuu Karen Orlauga Ulmekirjanduse BAASis
* Artikleid Karen Orlaust
**Uuesalu** on küla Eestis Harju maakonnas Rae vallas.

Küla eraldati 2013. aastal Järvekülast ja Kurnast. See piirneb põhjas Järveküla ja Assaku alevikuga, läänes Lehmja külaga ning lõunas Kurna küla ja Kiili valla Kangru alevikuga.

Küla tuumikala on tiheda asustusega elamupiirkond, mis asub küla lõunaosas Kurna oja lähistel. Selle on välja arendanud 2003. aastal Eestis tegevust alustanud Soome ettevõtte kohalik tütarettevõte. Samas kõrval oja ääres asub ka üks talukoht, mis oli enne uuselamute rajamist ainus eluase praeguse küla maa-alal.

Külaseltsi moodustasid elamupiirkonna elanikud 2010. aastal veel enne naaberküladest eraldumist. 2012. aastal esitasid nad taotluse külastaatuse saamiseks, mille vallavolikogu tagasi lükkas. Küla sooviti moodustada eeskätt asukoha tõttu Järveküla ja Kurna lahkmealal, mis on eraldatud kummagi varasema küla keskusalast. Otsuse Uuesalu küla moodustamise kohta võttis vallavolikogu vastu 2013. aastal.

Küla arendaja kavatseb Uuesallu rajada elamispinda kokku 390 leibkonnale.

Viited
------

1. ↑  Statistikaamet, vaadatud 10.11.2020.
2. ↑  Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
3. ↑  Arendajast. Uuesalu. Vaadatud 2.08.2013.
4. ↑  Eesti kõige noorem küla asub Rae vallas. Rae Sõnumid, 25. juuli 2013. Vaadatud 2.08.2013.
5. ↑  Eesti kaardile tahab tulla uus küla, aga omavalitsus ei luba. Rae Sõnumid, 3. august 2012. Vaadatud 2.08.2013.
6. ↑  Asukoht. Uuesalu. Vaadatud 2.08.2013.

Rae valla vapp.
Rae valla asulad

**Alevikud:** Assaku | Jüri | Lagedi | Peetri | Vaida  

**Külad:** Aaviku | Aruvalla | Järveküla | Kadaka | Karla | Kautjala | Kopli | Kurna | Lehmja | Limu | Pajupea | Patika | Pildiküla | Rae | Salu | Seli | Soodevahe | Suuresta | Suursoo | Tuulevälja | Urvaste | Uuesalu | Vaidasoo | Vaskjala | Veneküla | Veskitaguse | Ülejõe
**Andrus Hämelane** (sündinud 8. november 1969 Tartus) on endine Eesti kergejõustiklane.

Haridus
-------

Hämelane lõpetas 1988. aastal Tartu 15. Keskkooli ja 2001. aastal Tartu Ülikooli kehakultuuriteaduskonna.

Sportlasena
-----------

Ta alustas sportlasena 1983. aastal Tartu kergejõustikukoolis Marika Mõistuse õpilasena. Hiljem on teda treeninud Fred Kudu ja Henn Vallimäe, aastatel 1990–1995 Gennadi Organov.

Hämelane on võitnud Eesti meistrivõistlustel aastatel 1993–95 sprinterina kokku 5 kulda (sh 3 sisevõistlustel), aga ka 3 hõbedat (1) ja 2 pronksmedalit (1). 1989. aastal oli ta Eesti meister ka 4×100 m teatejooksus.

Isiklikke rekordeid sprindis: 100 m – 10,59; 200 m – 21,34; 400 m – 48,98 (1995).

Võistelnud aastatel 1993–1995 10 korda Eesti koondises. Ta on kuulunud Tartu Spordiseltsi Kalev.

Hilisem elukäik
---------------

Aastatel 1994–1995 töötas ta reklaamibüroos Raxxis, 1995–1996 Estonian Security Service (ESS) Lõuna AS-i valverühma ülemana. Aastast 2009 on ta olnud OÜ Telkest juhatuse liige ja AS Pristise lõunaregiooni juhataja.

Ta on tegutsenud ka Tartu maratoni projektijuhina.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  "Hämelane, Andrus". *Eesti spordi biograafiline leksikon*. Vaadatud 23. juuli 2023.
Marco Kirm rahvusprofessuuride evalveerimise aruandel 2016. aastal Dorpati konverentsikeskuses Tartus.
**Marco Kirm** (sündinud 27. detsembril 1965 Viljandis) on eesti füüsik, Tartu Ülikooli eksperimentaalfüüsika professor, Eesti Teaduste Akadeemia liige (alates 2018).

Haridus
-------

Ta lõpetas 1991. aastal Tartu Ülikooli füüsikaosakonna laser-optika erialal (*cum laude*). Oktoobrist 1991 kuni detsembrini 1995 oli ta doktorant Lundi Ülikooli aatomispektroskoopia osakonnas, sealsamas kaitses ta 1995 doktorikraadi teemal "Investigation of wide gap crystals and highly charged ions in the vacuum ultraviolet using synchrotron radiation and accelerated ions" (juhendaja Indrek Martinson).

Töökäik
-------

Kirm on töötanud TÜ Füüsika Instituudis vanemteadurina ja Hamburgi Ülikooli eksperimentaalfüüsika instituudis kiirekanali teadlase-uurijana. 2004–2009 oli ta TÜ Füüsika Instituudi teadusdirektor, 2009–2012 direktor. Alates 17. juulist 2012 kuni 30. juunini 2017 oli Marco Kirm Tartu Ülikooli teadusprorektor. Kirm on alates 2018. aasta juulist Tartu Ülikooli eksperimentaalfüüsika professor.

Ta on Tartu Ülikooli senati liige.

2018. aastal valiti ta Eesti Teaduste Akadeemia liikmeks täppisteaduste alal. Ta kuulub akadeemia astronoomia ja füüsika osakonda ning on alates 2019 selle juhataja. Ta on Eesti Teaduste Akadeemia välisvahetuse fondi nõukogu liige, üliõpilaste teadustööde riikliku konkursi hindamiskomisjoni liige.

Teadustöö
---------

Ta on rahvusvaheliselt tuntud eesti füüsik, kelle huvisfääris on laia keelutsooniga tahkiste (isolaatormaterjalide) elektroonsed, optilised ja luminestsentsomadused ning nende erinevad rakendused. Laialdaste teaduslike huvide realiseerimine nii füüsika ja materjaliteaduse fundamentaaluuringute kui ka rakenduslike probleemide lahendamisel on õhutanud teda kasutama erinevaid spektroskoopia meetodeid koos tänapäevastel teadus- ja tehnoloogiasaavutustel põhinevate modernsete lühilaineliste valgusallikatega, nagu sünkrotronid, vaba elektroni laserid, ülilühikeste femtosekundiliste (fs) impulssidega võimsad lasersüsteemid. Ta on Eesti esindaja Euroopa Sünkrotronkiirguse kasutajate organisatsioonis (ESUO).

Avaldanud üle 300 teaduspublikatsiooni.

Tunnustus
---------

* 2007 Tartu Ülikooli Raefondi preemia

* 2012 Läti Teaduste Akadeemia välisliige
* 2013 Balti Assamblee medal

* 2022 Tartu Ülikooli aumärk

Isiklikku
---------

Marco Kirm on tulnud Eesti meistriks kahel korral tõkketeatejooksus ja korra teivashüppes. Tema isa Meinhard Kirm on kergejõustiklane ja treener ning õde Katrin Kirm on 4-kordne Eesti odaviskemeister.

Viited
------

1. 1 2  Meinhard\_Kirm ESBL
2. 1 2 3 4 5 6  Marco Kirm Eesti Teadusinfosüsteemis Muuda Vikiandmetes
3. ↑  TÜ uus teadusprorektor on Marco Kirm
4. 1 2  "Füüsik Marco Kirm pidas inauguratsiooniloengu" ERR Novaator, 6. märts 2019
5. ↑  Marco Kirm CV Eesti Teaduste Akadeemia kodulehel
6. ↑  Marco Kirm Eesti Teadusinfosüsteemis
7. ↑  "Tartu Ülikooli aumärgi kavalerid". *Tartu Ülikool*. Vaadatud 9.12.2022.

Välislingid
-----------

* Marco Kirm Eesti Teadusinfosüsteemis Muuda Vikiandmetes
* Marco Kirm Eesti Teaduste Akadeemia kodulehel
**Bytom** (saksa *Beuthen*) on maakonnaõigustega linn Lõuna-Poolas Sileesia vojevoodkonnas. Linn on osa Ülem-Sileesia linnastust.

Ajalugu
-------

Bytomit on mainitud 1136. aastal. Aastal 1254 sai ta linnaõigused. Pärast Esimest maailmasõda liideti Saksamaaga, Bytomist sai piirilinn. 1945. aastast kuulub taas Poolale.

Linn on kivisöekaevanduste keskus.

Elanike arv
-----------

* 2007 – 188 200
* 2008 – 183 800
* 2009 – 183 251

Välislingid
-----------

* Bytomi koduleht

Sileesia vojevoodkonna vapp
Sileesia vojevoodkond

**maakonnaõigustega linnad:** Bielsko-Biała |
Bytom |
Chorzów |
Częstochowa |
Dąbrowa Górnicza |
Gliwice |
Jastrzębie-Zdrój |
Jaworzno |
Katowice |
Mysłowice |
Piekary Śląskie |
Ruda Śląska |
Rybnik |
Siemianowice Śląskie |
Sosnowiec |
Świętochłowice |
Tychy |
Zabrze |
Żory  

**maakonnad:**
Będzin |
Bielsko-Biała |
Bieruń-Lędziny |
Cieszyn |
Częstochowa |
Gliwice |
Kłobuck |
Lubliniec |
Mikołów |
Myszków |
Pszczyna |
Racibórz |
Rybnik |
Tarnowskie Góry |
Wodzisław Śląski |
Zawiercie |
Żywiec