recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Ärimudel** on visuaalne ülevaade ettevõttest või projektist, mis keskendub põhilistele valdkondadele, mida on planeerimise ja analüüsi käigus tarvis arvesse võtta. 

Traditsioonilisteks ärimudeliteks on otsemüük, frantsiis, reklaamipõhine ja telliskivi-mördi mudel. Ärimudelis peaks kajastuma alustuskulud, rahastamise allikad, kliendibaasi põhi, turundusstrateegia ja konkurendid. Tänapäeva ärimaailmas on uudsest ideest olulisem teostus. Uue toote/teenuse loomisel peab ettevõtja aru saama, et tarbija ei taha organisatsiooni toodet/teenust, vaid probleemi lahendust.

Ärimudeli põhipunktid
---------------------

Sageli aetakse ärimudel segi äriplaaniga. Vastavalt erialale võib olla ärimudel erinev. Ärimudeli esmased küsimused on: 

* miks soovitakse ideed ellu viia?
* kes on klient?
* millist kasu saab klient tooteid tarbides?

Kuna mudeli loojad võivad mõista mudelit erinevalt, tuleb selle loomisel leida esmalt ühine keel. Ärimudeli koostamisel on kolm olulist punkti. Lõpptarbija peab olema võimalikult selgelt kirjeldatud. Mida täpsem on kirjeldus, seda paremini saab selgeks teha kliendi vajadused. Erinevad kliendigrupid võivad vajada erinevaid mudeleid, sel viisil on raskem juhtida, kuid pikas perspektiivis võib lahendus kasulikum olla.

Väärtuspakkumine ehk põhjus, miks klient toodet ostma peaks ja mis probleemi see tema jaoks lahendab, tuleb sõnastada kliendile arusaadavas keeles.

Igale ärimudeli osale tuleb võrdselt tähelepanu pöörata. Klientidele mõtlemine on sama oluline kui logistika. Ühte osa mudelist muutes, on vaja kontrollida kas ja kuidas see mõjutab teisi osasid. Põhiline viga idufirmade puhul on oskamatus ennustada, kui suurel määral on vaja ettevõtet rahastada esmase kasumini.

Viited
------

1. 1 2  Krumm, K (2017). "Kuidas valida ärimudelit ettevõtlusega alustamiseks?". SEB. Ettevõtlusega alustamine. Originaali arhiivikoopia seisuga 19. detsember 2018.
2. ↑  Bernadt, J (2011). "Ärimudeli innovatsioon" (pdf). Ettevõtluse Arendamise Sihtasutus.
3. 1 2 3  Rihvk, L (2015). "3 tähtsat asja ärimudeli koostamisel". BDA Consulting. Originaali arhiivikoopia seisuga 19. detsember 2018.
4. ↑  Investopedia. "Business Model" (inglise).
Vastlakukkel
**Vastlakukkel** on traditsiooniline küpsetis, mida valmistatakse Skandinaavias, Islandil, Soomes ja Baltimaades vastlapäeva puhul või laiemalt paastu ajal. Eestis on kuklid tuntud eelkõige vastlatoiduna.

Vastlakukleid tuntakse Rootsis, Soomes, Norras, Taanis, Islandil, Fääri saartel, Eestis, Lätis, Leedus ja mõnes Saksamaa piirkonnas.

Nimetus
-------

Rootsis on nende nimetus *semla* või *fastlagsbulle*, Soomes *laskiaispulla*, Taanis ja Norras *fastelavnsbolle*, Lätis *vēja kūkas*. Rootsikeelne sõna *semla* (mida kasutatakse ka inglise keeles) tuleneb saksa sõnast *Semmel*, mille aluseks oli omakorda ladina *semilia* – nõnda nimetati kõige peenemat sorti nisujahu. Rootsi lõunaosas (Skånes) ja soomerootslaste seas nimetatakse neid *fastlagsbulle*, mis tähendab paastuajakukleid (nagu ka *fastelavnsbolle*, *laskiaispulla* ja skoone *fastelann*).

Koostis
-------

Küpsetis valmistatakse pärmitainast ja kaunistatakse vahukoorega. Mitmel pool kasutatakse kuklites kardemoni, martsipani, mandlipuru või vaniljekreemi. 

Algselt olid vastlakuklid vaid saiakesed, mida söödi kuuma piima sees. Rootsis kandis see toit nimetust *hetvägg*, keskalamsaksa keeles *hete Weggen* ('kuumad kiilud') ja saksa keeles *heisse Wecken* ('kuumad saiakesed', rahvaetümoloogia järgi 'soemüür').

Ajalugu
-------

Traditsiooniliselt söödi vastlakukleid ainult vastlapäeval kui viimast pidutoitu enne kevadist paastu. Jäik paastust kinnipidamine kadus aga pärast reformatsiooni. Tänapäeval müüakse vastlakukleid paljudes toidu- ja kondiitripoodides jaanuarist kuni lihavõteteni. Rootsis tarvitatakse aastas keskmiselt viis poest ostetud vastlakuklit inimese kohta (lisaks kodus küpsetatud kuklitele).

Rootsi kuningas Adolf Fredrik suri 12. veebruaril 1771 seedeprobleemidesse, kui oli söönud jõevähki, kalamarja, hapukapsast ja suitsuheeringat, rüübanud kõige selle kõrvale šampanjat ning lõpetanud pidusöögi 14 portsjoni *hetvägg*'iga (vastlakukliga soojas piimas), mis oli kuninga lemmikmagustoit.

Euroopa päeval 2006. aastal valiti vastlakuklid esindama Soomet Café Europe'i projektis, mille algatas oma eesistumise ajal Austria.

Viited
------

1. ↑  "Swedish semla: more than just a bun". Originaali arhiivikoopia seisuga 6. juuni 2011. Vaadatud 11. veebruaril 2013.
2. ↑  "Nordiska Museét: Fettisdagsbullen". Originaali arhiivikoopia seisuga 26. juuni 2008. Vaadatud 1. juulil 2022.
3. ↑  The special treat FASTLAGSBULLE
4. ↑  Aftonbladet: Svenska folket laddar för fettisdagen

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Vastlakukkel** |
Numbritega ristsõna
**Ristsõnad** ehk **ristsõnamõistatus** on Inglismaalt pärit hariv sõnamõistatus. Eesmärk on vastata küsimustele õigete sõnadega, kirjutades need vasakult paremale või ülalt alla. Tihti on ristsõnadel õige lahenduse korral tumedamates ruutudes vastus.

Lahendamine
-----------

Ristsõnades on mõistlik alustada lihtsamatest küsimustest, millele kindlasti vastust teatakse. Näiteks on ristsõnades viimasel ajal[*millal?*] levinud küsimus "Püsi, rahu". Kui vastuses peab olema kolm tähte, võib sinna kirjutada "Asu". Kui on aga küsimus mingi värvuse kohta, siis tuleb sinna tähti juurde tuua, vastates teistele küsimustele. Õige lahendamise korral ilmub tihti tumedatesse ruutudesse vastus.

Levik
-----

Ristsõnu hakati algselt valmistama Inglismaal. Praeguseks on mõistatus tuntud juba ülemaailmselt. Tihti esineb neid ajalehtedes või ajakirjades meelelahutuse valdkonnas.

Esimene eestikeelne ristsõna ilmus 9. veebruaril 1925 ajalehes Esmaspäev.

Viited
------

1. ↑  "Esimese eestikeelse ristsõna ilmumisest möödus 99 aastat" ERR, 13. veebruar 2024
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib 1922. aastast ilmunud ajalehest; 1989. aastast ilmunud ajalehe kohta vaata artiklit Esmaspäev (ajaleht, 1989)* |

---

**Esmaspäev** (täispealkirjaga Esmaspäev : nädalalõpu leht) oli ajaleht, mis ilmus aastatel 1922–1944 Tallinnas. Tegemist oli ühe Eesti esimese kõmulehega ja selle ilmumise algust on nimetatud kohaliku kõmumeedia sünniks.

1922–1925 andis ajalehte välja Aleksander Veiler ja seejärel kirjastuse-ühisus Vaba Maa. Kaastööline oli Gori, kelle karikatuurid ajalehe esilehel Sinise Esmaspäeva ning Gori nädalakroonika nimede all ilmusid.

Ajaleht ilmus üks kord nädalas. Ajaleht ilmus ajalehe Vaba Maa asemel esmaspäeviti.[*viide?*]

Väljaanne võttis eeskuju Londoni ja Skandinaavia nädalalõpulehtedest ning vahendas huvitavaid fakte maailmast, lühikesi uudisenuppe ja meelelahutuslikke lühilugusid. Sisse toodi lugejamängud, mis osutusid üsnagi populaarseks. Ühtlasi mõjutas see ka teisi väljaandeid suurendama meelelahutuslikku sisu.

9. veebruaril 1925 ilmus ajalehes esimene eestikeelne ristsõna.

Viited
------

1. ↑  Forte 09.04.2017, GALERII: Eestiaegse karikaturisti Gori illustratsioonid pakkusid ajalehe Esmaspäev lugejatele teravat ühiskonnakriitikat!
2. 1 2 3  "Eesti kõmumeedia tähistab juba 100. sünnipäeva" ERR menu, 7. detsember 2022
3. ↑  E-kataloogis ESTER (vaadatud 21.06.2017)
4. ↑  "Esimese eestikeelse ristsõna ilmumisest möödus 99 aastat" ERR, 13. veebruar 2024

Välislingid
-----------

* Esmaspäev (ajaleht, 1922) E-kataloogis ESTER
Rasmus Lumi (2022)
Rasmus Lumi (sündinud 8. novembril 1975) on Eesti diplomaat. 

Ta on lõpetanud Tartu ülikooli õigusteaduskonna.

Välisministeeriumis alustas ta tööd 1995. aastal juriidilise osakonna nooremreferendina. 1999. aastal oli Lumi juriidilise osakonna rahvusvaheliste lepingute büroo direktor, misjärel siirdus tööle Eesti alalisse esindusse ÜRO ja teiste rahvusvaheliste organisatsioonide juures Genfis. 2002–2005 töötas Lumi kantsleri abina ja 2005–2006 personaliosakonna peadirektorina.

Aastatel 2006–2009 oli Lumi ajutine asjur Eesti suursaatkonnas Ottawas ja 2009–2010 peakonsul Peterburis. Aastatel 2010–2013 töötas Lumi konsulaarosakonna peadirektorina ja 2013–2014 personaliosakonna peadirektorina.

Aastatel 2014–2019 oli Lumi Eesti suursaadik Hispaanias. 
Alates 4. septembrist 2019 oli ta Eesti alaline esindaja Euroopa Nõukogu juures. 8. jaanuaril 2024 kutsus president Alar Karis Lume sellest ametist tagasi.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Eesti alalise esindajana Euroopa Nõukogu juures alustas tööd suursaadik Rasmus Lumi
2. ↑  RT II, 09.01.2024, 9
3. ↑  Otsus nr 358. A. Leppik von Wiréni nimetamine ja R. Lumi tagasikutsumine, president.ee, 08.01.2024
**Kursi komtuurkond** oli Liivi ordu valitsusüksus (saksa keeles *Gebiet*).

Ordu valdused Liivimaal 1534. aasta paiku. Kursi komtuurkond numbriga 14

Moodustamine
------------

Komtuurkond asus endise Mõhu muinasmaakonna kaguosas ja Jogentagana loodeosas. Võimalik, et Kursi komtuurkond loodi 1343. aastal, sest sellest ajast on teada esimene komtuur, seega võib see olla seotud ka Jüriöö ülestõusu ja ordu plaanidega Põhja-Eesti enda kätte saamiseks. Komtuurkond oli pindalalt üks väiksemaid orduvaldusi ja komtuur polnud kunagi kuigi oluline orduametnik.

Asend
-----

Komtuurkonnast idas oli Viljandi komtuurkond, põhjas kuni 15. sajandi lõpuni Põltsamaa foogtkond, seejärel liideti see Viljandiga. Läänes piirnes Kursi Tartu piiskopkonnaga.

Valitsemine
-----------

Komtuurkonda juhtis komtuur, kellel oli selles kõrgeim kohtu-, haldus- ja sõjaline võim. Halduslikult jagunes see ordu- ja vasallimõisateks, mis tegelesid maksude ja kohaliku kohtumõistmisega. Kiriklikult kuulus see Tartu piiskopi diötseesi ja jagunes kihelkondade vahel.

Kursi komtuurkond suutis oma väiksusele ja tähtsusetusele vaatamata üle elada Liivi ordu sisesed muudatused ja mitmete olulisemategi valduste likvideerimised. Seda tõenäoliselt seetõttu, et ordul oli vaja piirkonda, kuhu saaks erru saata mõnel kõrgemal positsioonil mingil põhjusel kõlbmatuks muutunud käsknikku.

Likvideerimine
--------------

Kursi komtuurkonna ala langes Vene vägede kätte Liivi sõja alguses, tõenäoliselt 1558. aasta sügisel. Siis kaotas oma ameti viimane Kursi komtuur, kelle nime pole küll teada, kuid kes on leidnud mainimist Johannes Renneri kroonikas.

Vaata ka
--------

* Kursi komtuur
* Kursi ordulinnus
Vasknarva foogtkonna asend
**Vasknarva foogtkond** oli Liivi ordu valitsusüksus (saksa keeles *Gebiet*).

Moodustamine
------------

Foogtkond loodi pärast Põhja-Eesti (Eestimaa hertsogkonna) minekut ordu võimu alla. Tõenäoliselt loodi see 1349. aastal, mil ordumeister Goswin von Herike lasi ehitada Vasknarva ordulinnuse, kuid see hävitati juba samal aastal ja võimalik, et foogtkonna alad liideti seejärel ligi 80 aastaks Narva foogtkonnaga. Uuesti loodi foogtkond hiljemalt 1433. aastal, kui on nimeliselt teada esimene foogt.

Asend
-----

Foogtkond paiknes Vana-Liivimaa äärmisel kirdepiiril ja pidi koos Narva foogtkonnaga enda peale võtma Novgorodist lähtuva rünnaku peatamise. Selle idapiir läks mööda Narva jõge, mille taga olid esialgu Novgorodi vürstiriigi, alates 1478. aastast Moskva suurvürstiriigi valdused. Foogtkonnast põhjas asus Narva foogtkond, läänes Rakvere ja Põltsamaa foogtkonnad, hiljem viimase asemel Viljandi komtuurkond.

Valitsemine
-----------

Foogtkonda juhtis foogt, kelle käes oli kõrgeim sõjaline, haldus- ja kohtuvõim. Teistest ametnikest on teada veel kaks drosti: Johann Prick (aastast 1442) ja Melchior Heupt (1548).

Kiriklikult kuulus Vasknarva foogtkonna ala Tallinna piiskopkonda, mis ametlikult allus Lundi peapiiskopile, erinevalt teistest Liivimaa piiskopkondadest, mis allusid Riia peapiiskopile.

Foogtkonna keskuseks oli Vasknarva linnus.

Likvideerimine
--------------

1558. aastal, Liivi sõja alguses, laastasid foogtkonda rängalt venelased. Pärast Narva langemist sama aasta mais asusid venelased ka Vasknarvat piirama, mis langes juuni alguses. Pärast seda vallutati kiiresti ka foogtkond.

Vaata ka
--------

* Vasknarva foogt
* Vasknarva ordulinnus
Rakvere foogtkond
**Rakvere foogtkond** oli Liivi ordu valitsusüksus (saksa keeles *Gebiet*).

Moodustamine
------------

Foogtkond loodi Põhja-Eestisse pärast selle langemist Liivi ordu võimu alla. Ehkki ametlikult kuulus Eestimaa hertsogkond kuni 1346. aastani Taanile, omas ordu seal reaalset võimu juba 1343. aastal. Sellest ajast eksisteeris eraldi valitsusüksusena ka Rakverest juhitud ala, ehkki seda esialgu veel foogtkonnaks ei nimetatud. 1367. aastast on teada esimene ametlikult Rakvere foogti nime kandnud käsknik.

Asend
-----

Foogtkond piirnes idas Narva ja Vasknarva foogtkondade, lõunas esialgu Põltsamaa foogtkonna, hiljem Viljandi komtuurkonna, edelas Järva foogtkonna ja läänes Tallinna komtuurkonnaga. Lisaks sellele paiknes põhjas Toolse foogtkonna keskus ning selle alasid oli ka Järva ja Rakvere foogtkonna vahel.

Valitsemine
-----------

Foogtkonna eesotsas oli foogt, kelle käes oli piirkonnas kõrgeim sõjaline, kohtu- ja haldusvõim. Lisaks foogtidele on teada ka kaks drosti: Rutger Lüdinghausen-Wulff (ametis 1524–1529) ja Friedrich Sebeke-Kerckerinck (1548–1559), ning üks peamees: Wilhelm von Bönninghausen (1472).

Kiriklikult kuulus Rakvere foogtkond Tallinna piiskopkonda, mis erinevalt teistest Vana-Liivimaa vaimulikest territooriumidest kuulus Lundi peapiiskopkonda.

1471. aastal moodustas ordumeister Johann Wolthus von Herse Toolse foogtkonna, mis hõlmas küllaltki väheseid alasid Toolse ordulinnuse ümbruses ning Järvamaal. Peamiselt moodustati see Rakvere foogtkonna aladest. Toolse sadam oli toona üheks olulisemaks Virumaa kaubanduskohaks ja seda nimetati ka Rakvere mereväravaks. Seetõttu oli kahe foogti vahel tavaliselt suhteliselt tihe koostöö.

Likvideerimine
--------------

1558. aastal puhkenud Liivi sõja alguses sai foogtkond rängalt kannatada ja tõenäoliselt sama aasta sügisel langes see venelaste kätte, Rakvere ordulinnus alistus tõenäoliselt ilma vastupanuta. Viimane foogt Gerhard Huyn von Amstenraide pääses küll Tallinna, kuid foogtkonda tal tagasi saada ei õnnestunud. 1561. aastal alistusid Põhja-Eesti, sealhulgas ka endise Rakvere foogtkonna aadlikud Rootsile ja sellega võib lugeda foogtkonda lõplikult likvideerituks.

Vaata ka
--------

* Rakvere foogt
* Rakvere ordulinnus
**Zhang Lin** (sündinud 6. jaanuaril 1987 Pekingis) on endine Hiina meesujuja. Ta on olümpia hõbemedalist, maailmameister ja praegune maailmarekordi omanik 800 meetri vabaujumises.

Zhang sündis Pekingi linna Haidiani rajoonis. Ta on oma vanematele Zhang Zhongquanile ja Zhang Fenglanile teine ​​poeg. Tal on vanem vend Zhang Cong, kes on viis aastat temast vanem. Tema mõlemad vanemad töötavad kinnisvarahaldusettevõttes. 

Zhang hakkas ujuma seitsmeaastaselt. 2000. aastal otsustas ta saada elukutseliseks ujujaks. Tema ujumise iidol on austraallane Grant Hackett. Zhang on Pekingi 101. keskkooli vilistlane. Alates 2016. aastast on Zhang õppinud Pekingi Spordiülikoolis. 

Zhang oli spetsialiseerunud 200 m, 400 m, 800 m ja 1500 m vabaujumise võistlustele. Zhang valiti rahvuskoondisse 2002. aastal.

2003. aasta maailmameistrivõistlustel oli ta ainus Hiina meesujuja, kes jõudis individuaalsesse finaali, saavutades kaheksanda koha. 2005. aastal ületas ta riigi meistrivõistlustel Hiina 400 m vabaujumise rekordi ja krooniti ka 200 m ja 1500 m vabaujumise meistriks.

Zhang Lin võitis 2008. aasta suveolümpiamängudel Pekingis meeste 400 meetri vabaujumises hõbemedali ajaga 3.42,44. 0,58 sekundiga edestas teda kuldmedali võitja Park Tae-hwan Lõuna-Koreast. Zhangi hõbe oli Hiina meeste ujuja läbi aegade esimene olümpiamängude medal. 

Roomas toimunud 2009. aasta maailmameistrivõistlustel võitis Zhang meeste 400 meetri vabaujumises pronksi ja meeste 800 meetri vabaujumises kuldmedali (7.32,12); see oli maailmarekord ja Hiina mees tegi seda esimest korda viimase 73 aasta jooksul maailma ujumisvõistlustel. Zhang nimetati 2009. aasta Vaikse ookeani äärsete riikide seas meeste aastaujujaks ajakirja Swimming World Magazine kaudu, see on ka esimene Hiina meesujuja, kes selle auhinna võitis. 

Zhangi juhendasid Zhang Yadong ja Chen Yinghong. Teda on alates 2007. aasta lõpust juhendanud ka austraallane Denis Cotterell, kes on endise ujuja Grant Hackett treener. 2011. aasta sügisel treenis ta koos Dave Saloga Trooja ujumisklubis 52-päevasel treeninglaagril. 

2010. aastal avastati, et Zhangil on harvaesinev astmavorm ja see viis ta madalseisu. Ta jättis 2012. aasta suveolümpiamängud vahele. 

2013. aasta teatas Zhang et lõpetab tippspordi. Vahel osaleb ta spordiga seotud üritustel.

Välislingid
-----------

* Zhang Lin data.sports.163.com kodulehel (hiina keeles)
Bergi suguvõsa aadlivapp
**Balthasar Dietrich von Berg** (22. november (vkj) 1766 Erla mõis − 10. detsember (vkj) 1839 Valga) oli Venemaa keisririigi sõjaväelane (alampolkovnik) ja Liivimaa rüütelkonnategelane. Liivimaa maanõunik aastatel 1812−1832.

Elulugu
-------

### Päritolu ja haridustee

Põlvnes Päri Bergide aadlisuguvõsast. Tema isa oli tõeline riiginõunik Liivimaa maanõunik Friedrich Reinhold von Berg (1736−1809). Ema oli vabapreili Catharina Dorothea von Campenhausen (1736−1809). Sai koduhariduse. 1783. aastal immatrikuleeriti ta Göttingeni ülikooli. Pärast stuudiumi lõppu reisis Prantsusmaal, Šveitsis, Põhja-Itaalias ja Saksamaal.

### Sõjaväeteenistus

Välismaalt naastes astus ta Venemaa sõjaväeteenistusse. 1789. aastal teenis ta kapteni auastmes Narva jalaväepolgus. Osales Vene-Rootsi sõjas. 1791. aastal oli ta Soomes asuvate vägede kindralstaabi ülem. Järgmisel aastal osales ta sõjategevuses Poolas, kus viidi üle Eestimaa jäägrikorpuse 4. pataljoni. Läks 1795. aastal alampolkovniku auastmes haiguse tõttu erru.

### Rüütelkonnategelane

1796. aastal valiti ta Riia maakohtunikuks. Seejärel oli ta aastal 1799 ja 1806 Läänemere provintsidesse ülikooli rajamise komitee liige. Aastatel 1809−1810 oli ta Liivimaa maakrediitseltsi ülemdirektsiooni nõunik ja seejärel kuni 1818. aastani ülemdirektor. 1812. aastal valiti ta Liivimaa maanõunikuks, kellena oli ametis 1839. aastani; alates 1832. aastast oli ta maanõunike kolleegiumi vanem. Valiti 1824. aastal Tartu-Võru kreisi ülemkirikueestseisjaks. Samuti oli ta Viljandi aadlipreilide pansionaadi kuraator. 1835. aastal valiti ta Liivimaa õuekohtu presidendiks, kuid ta ei võtnud seda ametit vastu.

### Surm

Suri Valgas 73 aasta vanuses ja maeti Bergide rahulasse Sangaste mõisas.

Mõisavaldused
-------------

Päris oma isalt Pociemsi mõisa, mis kirjutati tema nimele 1816. aastal. Abielu kaudu sai temast Keeni mõisa omanik. 1818. aastal pantis ta Lota mõisa, mis kirjutati tema nimele päriseks 1820. aastal.

Auastmed
--------

| Aasta | Kuupäev | Auaste |
| --- | --- | --- |
| 1789 | 1. jaanuar | kapten |
| 1789 | 3. november | 2. järgu major |
| 1794 | 15. veebruar | 1. järgu major |
| 1795 | 30. juuni | alampolkovnik |

Autasud
-------

* Püha Vladimiri ordeni IV klass (15. veebruar 1794)

Isiklikku
---------

Naitus 1797. aastal Keenist pärit Charlotte Margaretha Jakobine Bayer von Weissfeldtiga (1772−1852). Sellest abielust sündis kolm tütart.

Viited
------

1. ↑  Tering, Arvo. Lexikon der Studenten aus Estland, Livland und Kurland an Europäischen Universitäten 1561-1800. Köln-Weimar-Wien: Böhlau Verlag, 2018. Nr 332.

Kirjandus
---------

* Lenz, Wilhelm. *Deutschebaltisches biographisches Lexikon 1710 - 1960*. Köln-Wien: Böhlau Verlag, 1970. Lk 49.

Välislingid
-----------

* Balthasar Dietrich von Berg veebisaidil "BBLD - Baltisches biografisches Lexikon digital"
*Toxocara canis*
**Toksokariaas** (ka *toksokarioos*, ladina keeles *toxocariasis*) on harva esinev krooniline nakkushaigus, mida põhjustavad ümarussid kutsikasolge (*Toxocara canis*) ja kassisolge (*Toxocara cati*).

Nakatumine
----------

Nakatuda saab kõikjal, kus esineb nende ussidega nakatunud kasside või koerte väljaheiteid – neid on tihti parkide ja mänguväljakute mullas ning eluruumides, kus koeri ja kasse peetakse lemmikloomadena.

Väliskeskkonnas säilivad *Toxocara* munad aastaid. Kui muna satub soolestikku, koorub sellest vastne, mis tungib läbi sooleseina teie kehasse.

Levik
-----

Toksokariaasi esineb kõikjal maailmas. Rohkem on see levinud lastel, sest just lapsed nakatuvad kergemini, mängides saastunud maapinnal ja liivakastides ning toppides sõrmi suhu. Üle 1000 inimese kaotab aastas püsivalt selle tagajärjel nägemise.

Haigusnähud
-----------

Nakkusel on kolm peamist vormi. Esimene neist põhjustab kerget palavikku, köha, kõhuvalu, peavalu ja käitumisprobleeme. Teine, vistseraalne rändvastne (*visceral larva migrans*), tekib tugeva või korduva nakkuse tagajärjel, põhjustades vastse liikumisel läbi keha elundite turset, palavikku, köha, astmat ja kopsupõletikku. See tekitab hulga vaevusi, eriti ägedatel juhtudel võib kaasneda südamelihasepõletik või hingamispuudulikkus. Kolmas, okulaarne rändvastne (*ocular larva migrans*), tekib vastse tungimisel silmapõhja, põhjustades vaegnägemist ja nägemise kaotust. Kui kahjustub aju, tekivad ohvril krambid.

Ravi
----

Ravi toimub parasiidi- ja põletikuvastaste ravimitega.

Profülaktika
------------

Oluline on hoolikas hügieeninõuetest kinnipidamine, käte pesemine pärast aias töötamist, liivakastis mängimist või kokkupuudet kasside ja koertega. Samuti peab lemmikloomadele regulaarselt ussivastaseid ravimeid andma.

Viited
------

1. ↑  *Professional Guide to Diseases*, 9th Edition, lk 1378, 2008, Lippincott Williams&Wilkins, ISBN 0 7817-7899-9 Google'i raamat veebiversioon (vaadatud 23.10.2013) (inglise keeles)
2. ↑  *"Meditsiinisõnastik"*, tõlkijad Katrin Rehemaa, Sirje Ootsing, Laine Trapido, lk 773, 2004, ISBN 9985-829-55-7
3. 1 2 3 4 5 6  M. P. Powell, Dr. O. Fischer, *101 haigust, mida te saada ei taha*, tõlge eesti keelde: Sinisukk 2006
**Rocky Marciano** (sündinud **Rocco Francis Marchegiano**; 1. september 1923 Brockton, Massachusetts – 31. august 1969 Newtoni lähedal, Iowa) oli Ameerika Ühendriikide poksija. Ta oli 23. septembrist 1952 kuni 30. novembrini 1956 elukutseliste poksijate raskekaalu maailmameister.

Ta alustas poksimist sõjaväes ja pidas amatöörina 12 kohtumist. Elukutseliseks läks ta 1947 ja pidas 49 matši, millest võitis kõik, neist 43 nokaudiga. Ta on läbi aegade ainus raskekaalu maailmameister, kes oma elukutselise karjääri jooksul ei kaotanud ühtki kohtumist.

Maailmameistriks tuli Marciano 23. septembril 1952 võiduga 38-aastase maailmameistri Jersey Joe Walcotti üle. Walcott lõi Marciano avaraundis põrandale, kuid pärastpoole muutus Marciano poks paremaks ja 13. raundis lõi ta Walcotti nokauti. 15. mail 1953 kaitses ta oma tiitlit Walcotti vastu, nokautides tolle juba avaraundis.

Teist korda kaitses Marciano tiitlit 24. septembril 1953 Roland La Starza vastu, kes märtsis 1950 oli Marcianot peaaegu võitnud (kohtunike hääled 6:4). Seekord võitis Marciano tehnilise nokaudiga 11. raundis. See oli Marciano ainus kohtumine, mille ta võitis tehnilise nokaudiga.

Seejärel kaitses Marciano tiitlit kaks korda, 17. juunil ja 17. septembril 1954 endise maailmameistri Ezzard Charlesi vastu. Charles sai ainsaks meheks, kes suutis Marciano vastu 15 raundi vastu pidada, ent kohtunikud hääletasid Marciano võitjaks. Korduskohtumise võitis Marciano juba nokaudiga 8. raundis.

Viimastes kohtumistes võitis Marciano Euroopa meistrit inglast 16. mail 1955 Don Cockelli ja Archie Moore'i 21. septembril 1955, mõlemat nokaudiga 9. raundis.

27. aprillil 1956 teatas Marciano, et loobub spordist. Ta tegutses telekommentaatori ja kohtunikuna.

Juulis 1969, pisut enne surma mängis ta iseennast ulmefilmis "The Superfight: Marciano vs. Ali", kus kujutatakse Marciano ja Muhammad Ali kohtumist, kusjuures mõlemad on elu parimas vormis. Filmis võidab Marciano 13. raundis nokaudiga.

Rocky Marciano hukkus lennuõnnetuses Iowas teel oma sünnipäevapeole. Ta oli reisijana väikelennukis Cessna 172 koos lenduri Glenn Belzi ja itaalia päritolu mafiooso Louis Fratto 22-aastase poja Frankie Farrelliga. Ilm oli väga halb, oli öö, piloot oli kogenematu ja tal polnud õigust öösel lennata. Lennuki kütus oli lõppemas, Belz püüdis maanduda väikesel lennuväljal Newtoni lähedal, kuid 3 km enne maandumisrada takerdus puulatva ja kukkus alla. Kõik kolm hukkusid. Uurimine tuvastas õnnetuse põhjusena lenduri vea.
**Andres Kõpper** (sündinud 22. märtsil 1990) on eesti muusik ja režissöör, ansambli Tenfold Rabbit solist ja muusikaprojekti NOËP eestvedaja.

Haridus
-------

Kõpper õppis 1996–2006 Tallinna Nõmme Põhikoolis, 2006–2009 Gustav Adolfi Gümnaasiumis, 1996–2007 Nõmme Muusikakoolis klaverit ja akordionit, 2009–2010 Tallinna Ülikooli Balti Filmi- ja Meediakoolis ning täiendas end Hispaanias Barcelonas.[*viide?*]

Muusika
-------

2009. aastal asutas koos Gustav Adolfi Gümnaasiumi kaaslastega rokkbändi Meelik.

2011. aastal muudeti Meeliku nime ja žanri. Uueks nimeks sai Tenfold Rabbit, mis viljeles folgimõjutustega *indie*-muusikat.

2012. aastal ilmus tal album "Travel the World", 2014. aastal album "Fools".

### NOËP

Pärast Tenfold Rabbiti tegevuse lõpetamist 2015. aasta veebruaris alustas ta uut muusikaprojekti NOËP. Esimene singel "Move" ilmus YouTube'i 22. märtsil 2015, järgmine singel "Game" 4. juunil 2015.

Aastatel 2016–2019 avaldas NOËP muusikat plaadifirma Sony Sweden kaudu.

2016. aastal tuli juba hittlugu "Rooftop", mis on kogunud YouTube'is üle 1,3 miljoni vaatamise (2023).

2018. aastal ilmus singel "New Heights" ja minialbum "Heads in the Clouds", 2019. aastal koos briti laulja Chinchillaga lugu "Fk this up" plaadifirma Warner Music kaudu.

2020. aastal ilmus singel "Young Boy" plaadifirma Humming Records kaudu.

2021. aastal ilmus minialbum "Folktonic" ja 2021. aastal album "No Man Is An Island".

Detsembris 2022 avaldas NOËP loo "Blue Moon".

14. veebruaril 2023 ilmus album "Move Your Feet".

### Meelik

Gustav Adolfi gümnaasiumi 390 aasta juubeli vilistlaspeol tuli Meelik taas kokku.

Lauluvõistlusel Eesti Laul 2023 osales Kõpper kooliaegse bändiga Meelik, nende lugu "Tuju" sai neljanda koha.

Filmid ja sarjad
----------------

Kõpper lavastas 2012. aastal kaaslavastajana mängufilmi "Vasaku jala reede" ning oli üks seriaalide "Nurjatud tüdrukud" ja "Restart" kaasrežissööre.

Viited
------

1. 1 2 3  Nestor, Siim (4. märts 2023). "NOËPi uus plaat on mõjutatud aeroobikast ja erootikast: „Tahtsin lõhkuda oma mustrit ja teha pisut teisiti"". *Eesti Ekspress*. Vaadatud 5. märtsil 2023.
2. ↑  Tenfold Rabbit paneb pillid kotti, Ohtuleht.ee, 26. veebruar 2015
3. ↑  NOËP - "Move" YouTube
4. ↑  NOËP - "Game" ft. Angeelia M. YouTube

Välislingid
-----------

* Andres Kõpper andmekogus IMDb (inglise)
* Andres Kõpperi unistuste armulugu: tahan vanana käest kinni jalutada ning kohvikus koos kohvi juua või jäätist süüa Õhtuleht, 11. juuni 2012
* "Andres Kõpper: mulle meeldib, kui loo sõnumis või kõlas on dissonants" ERR menu, 9. jaanuar 2022
Jaan Kristin. Pullapää mälestussammas
Jaan Kristin. Kuressaare raekoda
Kalevipoeg, Glehni park 
**Jaan Kristin** (ka **Christin**; 1863–1919) oli eesti fotograaf.

Jaan Kristin sündis Liivimaa talupoja peres. Tal oli vend Hans, kellest sai oli samuti fotograaf. 

Vennad Kristinid tegutsesid enamasti koos nagu vennad Parikased. Mõlemad Kristinid said hariduse Jakob Livenstroemi juures. 1884 lahkus Livenstroem Valmierast Viljandisse ja jättis oma ettevõtte vendade Kristinite hoolde.  Ateljee tegutses lühikest aega, pärast selle sulgemist läks Jaan Tartusse ja Hans Peterburi. Uuesti hakkasid vennad koos töötama 1890, mil nad avasid Hans Kristiani nime all ühise ateljee Tallinnas Endla tänaval. Lisaks fototeenusele tegeleti ateljees raamatuköitmise ja pildiraamimisega. Vastavalt tolle aja tavale allkirjastati töid kas oma või ühise nime *Frères Christins* all, mis kõlas uhkemalt ja meelitas rohkem kliente ligi. Vennad töötasid koos kuni 1893, siis siirdus Jaan esialgu Narva, hiljem Narva-Jõesuusse.  Vendadel oli mitu ateljeed Tallinnas ja üks Narvas. Tallinnas tegutses peamiselt Hans Kristin.

Vendadest kuulsam on Jaan Kristin, kes tegi postkaarte Eesti vaadetega, näiteks Nõmmest ja Tallinnast. Vennad Kristinid tegid palju linnavaateid, aga ka portreepilte pastoritest ja kultuuritegelastest, näiteks Eduard Bornhöhest, Konstantin Türnpust, Christian Rutoffist ja Aino Tammest. Tehti ka grupipilte, näiteks Paistu kihelkonnakooli õpilastest. Paljudele vendade Kristinite töödele lisab omapära ettevalmistatud ühiste paspartuude kasutamine. Jaan Kristini Narva-perioodi tööd olid vormistuselt lihtsad postkaardid. Kristinite ateljeedes said hariduse ka teised Eesti fotograafid, kellest kõige kuulsam on Heinrich Tiidermann.

Viited
------

1. 1 2 3  Eesti Kirjandusmuuseumi Aastaraamat: „Esimestest piltnikest Eestimaal ja nende fotodest Eesti kultuuriloolises arhiivis (1844-1900)" Eesti Kirjandusmuuseum, 20.05.2010.
2. ↑  Kaljula Teder. "Eesti fotograafia teerajajaid". Eesti Raamat. Tallinn 1972

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Jaan Kristin** |
Georg Eduard Luiga umbes 1890. aastatel. Foto: ERM Fk493:20
**Georg Eduard Luiga** (27. veebruar 1866 Valgjärve vald – 20. märts 1936 Tallinn) oli eesti ajakirjanik ja kirjanik.

Õppis Kanepi kihelkonnakoolis, töötas õpetajana Äksi kihelkonnakoolis ning Simbirski ja Tobolski oblastis. Aastast 1901 tegutses ajakirjanduses. 1908 osales Tallinna Eesti Kirjastus-Ühisuse asutamises. 1908–1934, olles Päevalehe vastutav ja peatoimetaja, arendas ta koos Hans Rebasega selle üheks Eesti loetavamaks leheks.

Looming
-------

Kirjutanud luulet ja proosat. Väärtuslikum osa loomingust on tsaariaegse Siberi olusid ja väljasaadetute elu kriitiliselt jälgiv jutukogu "Vägivallamaal" (1912). Laulu "Sääl, kus rukkiväli lagendikul heljub" sõnade autor.

Isiklikku
---------

Ta oli abielus ning kolme poja ja ühe tütre isa. Tütre Noora abikaasa oli matemaatik Arnold Humal, nende lapsed on matemaatik Ene-Margit Tiit, füüsik Leo-Henn Humal ja muusikateadlane Mart Humal; tütre Aino abikaasa oli pedagoogikateadlane Enn Koemets, nende noorem tütar on pedagoogikateadlane Inger Kraav.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Georg Eduard Luiga** |

* Karl August Hindrey šarž Georg Eduard LuigastKarl August Hindrey šarž Georg Eduard LuigastGeorg Eduard Luiga Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
**Aleksander Toots** (sündinud 7. detsembril 1969 Kohtla-Järvel) on Eesti politseiametnik, 2008. aastast Kaitsepolitseiameti peadirektori asetäitja. 

Toots on lõpetanud Paikuse politseikooli, Eesti Sisekaitse Akadeemia Nõmme filiaali ja Sisekaitseakadeemia politseikolledži.

Tootsi esimene töökoht oli Ida-Viru politseiprefektuuris kriminaalpolitseinikuna. Alates 1993. aastast on ta töötanud kaitsepolitseis. Virumaa osakonna politseidirektoriks nimetati ta 2002. aastal. Alates 2008. aasta 1. märtsist on ta kaitsepolitseiameti peadirektori asetäitja.

Aleksander Tootsi peetakse Eesti parimaks vastuluurespetsialistiks. Toots on riigireetur Herman Simmi tabamise üks peamisi korraldajaid. Samuti on Toots endise Kaitsepolitseiameti juhtivspetsialisti Aleksei Dresseni ja juhtivspetsialisti Indrek Põderi paljastamise taga. 

Varem Narvas töötanud Tootsi kutsus Tallinna tööle Kaitsepolitsei peadirektoriks saanud Raivo Aeg. 

Aleksander Toots on saanud kaks Kotkaristi teenetemärki: 1998. aastal Kotkaristi raudristi ja 2008. aastal Kotkaristi IV klassi teenetemärgi.

Viited
------

1. 1 2 3  "Postimees: Kapo peadirektori asetäitjaks saab Aleksander Toots". Originaali arhiivikoopia seisuga 13. veebruar 2013. Vaadatud 19. märtsil 2012.
2. ↑  "Pealtnägija": kuidas Venemaa Hermann Simmi juhtumit salgab
3. ↑  Postimees: Riigireetmisele võis viia tagasilöök karjääriredelil
4. 1 2  Postimees: Riigireeturite püüdja
**Johann Andreas Dorsche** (24. aprill 1660 Heldenbergen – ? Espoo) oli Eesti vaimulik.

Dorsche sündis Heldenbergenis (praegu Nidderau linnaosa, Main-Kinzig kreisis, Hesseni liidumaal). Ta õppis (immatrikuleeriti 23. oktoobril 1677) Giesseni ülikoolis. Viibis juba aastal 1684 Tallinnas.

Ta oli aastatel 1689–1691 Narva Johannese koguduse kaplan. Aastatel 1692–1703 oli ta Põltsamaa Niguliste koguduse õpetaja, aastal 1703 oli ta Tartu kreisi 3. osa (sisuliselt Viljandi praostkonna) praost. 

Aastal 1704 põgenes ta Tallinna, aastal 1705 viibis ta Soomes, aastal 1706 oli ta taas Tallinnas, aastal 1710 põgenes ta Soome; aastal 1713 kirjutas ta Rostockist pärit üliõpilase Peter Heydrichi reisialbumisse pühenduse kui Põltsamaa pastor. 

Aastal 1720 on teda nimetatud põgenikuna Rootsis ja aastast 1726 Espoo lähedal Otsolahtis, kus ta ka suri (surmaaeg pole teada).

Viited
------

1. ↑  Karl E. Napiersky, "Beiträge zur Geschichte der Kirchen und Prediger in Livland: Livländische Kirchen- und Prediger-Matrikel". Oberpahlen, ehstnisch Poltsama kihhelkond, 1843, seite 97
**Eduard Salumäe** (kuni 1939 **Näkk**; 28. september 1919 Tähtvere vald, Nõo kihelkond, Tartumaa – 13. juuni 1985 Tapa, Rakvere rajoon) oli Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku vaimulik ja soomepoiss.

Ta õppis Tartu Poeglaste Gümnaasiumis, Tartu Kõrgemas Muusikakoolis ja Usuteaduse Instituudis. Ta oli aastast 1942 Tartu Pauluse koguduse organist ja koorijuht. Ordineeriti aseõpetajaks 14. detsembril 1949, õpetaja õigused sai 9. aprillil 1970 pärast Usuteaduse Instituudi lõpetamist.

2. novembrist 1943 oli ta Soome sõjaväes. Ta oli väljaõppel Porokyläs, Taavettis ja Jalkalas. Ta osales 200. jalaväerügemendi koosseisus tõrjelahinguis Karjala kannasel, Viiburi lahel ja Vuoksil. Eestisse tuli ta tagasi 19. augustil 1944.

Ta oli aastatel 1945–1949 Paistu koguduse jutlustaja, 1949–1950 oli ta sama koguduse õpetaja. Aastatel 1950–1952 oli ta Alatskivi ja Kodavere koguduse õpetaja, 1952–1953 Tarvastu Peetri koguduse õpetaja. Aastatel 1953–1985 oli ta Kuusalu Laurentsiuse koguduse õpetaja, lisaks hooldas ta Leesi Katariina kogudust, 1973–1985 Loksa Püha Neitsi Maarja kogudust ja 1984–1985 Tapa Jakobi kogudust.

Eduard Salumäe suri Tapal, valmistudes jumalateenistuseks Tapa Jakobi kirikus.

Isiklikku
---------

Tema poeg Jaak Salumäe oli Kuressaare ja Kaarma koguduse, Viljandi Pauluse koguduse ning Tallinna Püha Neitsi Maarja Piiskoplik Toomkoguduse õpetaja; poeg Tiit Salumäe on olnud Haapsalu Püha Johannese koguduse õpetaja ja piiskop; poeg Mart Salumäe oli Püha, Muhu ja Mustjala Anna koguduse õpetaja, hiljem Viljandi Pauluse koguduse ja Toronto Peetri koguduse õpetaja. 

Väimees Endel Kuulpak oli Nissi Maarja koguduse ja Kuusalu Laurentsiuse koguduse õpetaja, väimees Sulev Mäeväli on arhitektuuriajaloolane. Tütrepoeg Peeter Paenurm oli Ridala koguduse ja Tartu Maarja koguduse õpetaja ning on praegu Eesti Kaitseväe kaplan, tütrepoeg Toomas Mäeväli on orelimeister, pojapoeg Erik Salumäe (Jaagu poeg) on jurist ja poliitik.

Viited
------

1. ↑

Kirjandus
---------

* Soomepoiste elulood. Soome sõjaväes II maailmasõja aastatel teeninud eestlased ja Eesti vabatahtlikud. Koostanud Peep Pillak ja Heini Vilbiks, konsultant Vello Salo. Eessõnad: Toomas Hendrik Ilves, Sauli Niinistö. Grenader. Tallinn 2015

Välislingid
-----------

* Kuusalu Laurentsiuse koguduse õpetajad (Laurentsiuse Seltsi kodulehel)
* Haud Tartu Maarja kalmistul
**Tartu Veterinaariinstituut** (kuni 1873. aastani **Tartu veterinaariakool**; lühend **TVI**) oli esimene veterinaariahariduse andmisele spetsialiseerunud kool Venemaal. Kool loodi 28. jaanuaril 1848 keiserliku korraldusega, esialgu eksperimentaalkorras nelja-aastase tähtajaga.

Tartu Veterinaaria Instituut arenes välja 1804. aasta Tartu Ülikoolis veterinaaria kateedri sulgemise järel tekkinud Tartu Veterinaarkoolist.

Esimeseks direktoriks ja professoriks määrati Saksamaalt pärit Peter Boje Jessen, kes oli 1823. aastal siirdunud Venemaale, töötanud sõjaväeveterinaarina ning saanud 1839. aastal tollase kõrgeima, vanema veterinaararsti astme. 

Kooli materiaalse baasi tugevdamiseks anti sellele üle likvideeritud Vilniuse Meditsiinilis-Kirurgilise Akadeemia veterinaariaosakonna varad. Esialgu asus uus õppeasutus ajutistes kohandatud ruumides aadressil Ülikooli tänav 16. 

Kool avati pidulikult 6. veebruaril 1849 kaheastmelisena. Ülemastmes võis omandada veterinaararsti kutse ning kaitsta magistrikraadi, alamastmes valmistati ette arsti abilisi. Õppetöö kestis neli aastat ja lõpetajad said veterinaararsti kutse. 

1852. aastal loobuti alamastmest. 1856. aastal koliti kooli jaoks ehitatud hoonetesse Tartus Vene tänavale Meltsiveski tiigi kaldale (Narva maantee 78). 1858. aastal asus direktori kohale professor Heinrich Friedrich Simon Unterberger.

Theatrum Zootomicum, Staadioni tänav 6
1860. aastal valmis veterinaariakooli hoonete kompleksis „Theatrum Zootomicum", mis oli galeriiga ühendatud juba 1857. aastal valminud puidust prepareerimishoonega. 1914. aastal prepareerimistiiba laiendati, olemasoleva saali kõrvale ehitati teine saal, ettevalmistusruum ja assistendiruum ning kivist trepikoda. 

1873. aastal nimetati kool ümber **Tartu Veterinaarinstituudiks** (saksa keeles *Kaiserliche Veterinair-Institut zu Dorpat*).

1880. aastatel viidi kool üle vene õppekeelele ning mujalt pärit üliõpilaste osakaal kasvas. 1882. aastal määrati direktoriks Casimir Carl Eduard von Raupach.

Tartu Ülikooliga tehti koostööd kogu eksisteerimisaja vältel, eelkõige bakterioloogia, kirurgia ja füsioloogia valdkonnas.

1918. aastal liideti instituut loomaarstiteaduskonnana Tartu Ülikooli koosseisu, instituudi Venemaale evakueeritud raamatukogu ja kabinettide varandus müüdi Saraatovi loomaarstiinstituudile. 

1951. aastal sai sellest Eesti Põllumajanduse Akadeemia osa, selle tänapäevane järglane on Eesti Maaülikooli veterinaarmeditsiini ja loomakasvatuse instituut.

Professorid
-----------

Tartu Veterinaariinstituudi nimekamate õppejõudude seas olid füsioloog Alexander Schmidt, bakterioloog Friedrich Brauell (Siberi katku pisiku avastaja 1856. aastal) ja embrüoloog Alexander Rosenberg.

Viited
------

1. ↑  Tartu Ülikooli Veterinaarkliiniku hoone kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 08.01.2023)
2. ↑  end TÜ Veterinaarkliiniku õppesepikoda Staadioni 4, 19. saj kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 08.01.2023)
3. ↑

Välislingid
-----------

* Tartu veterinaariinstituut Eesti Ajalooarhiivi fondiloendis
Jaap de Hoop Scheffer (2004)
**Jaap de Hoop Scheffer** ([ˈjaːb də ˈɦoːp ˈsxɛfər] ( kuula); õieti **Jakob Gijsbert de Hoop Scheffer**; sündinud 3. aprillil 1948 Amsterdamis) on Hollandi poliitik ja diplomaat. Ta oli 5. jaanuarist 2004 juulini 2009 NATO peasekretär.

Jaap de Hoop Scheffer lõpetas 1974 Leideni Ülikooli õigusteaduse alal. Aastatel 1974–1976 teenis ta Hollandi õhujõududes.

Aastatel 1976–1986 töötas ta Hollandi välisministeeriumis. Ta töötas muu hulgas 1976–1978 Hollandi saatkonnas Ghanas Accras ning seejärel kuni 1980. aastani Hollandi esinduses NATO juures Brüsselis.

Ta kuulub 1982. aastast kristlik-demokraatlikku parteisse. Aastal 1986 valiti ta esimest korda parlamendi alamkotta. Ta on olnud oma erakonna välissekretär. 1997–2001 oli ta oma erakonna parlamendifraktsiooni liider.

2002. aasta juulist kuni 2003. aasta detsembrini oli Jaap de Hoop Scheffer Hollandi välisminister. Tema erakonna liider Jan Peter Balkenende oli peaminister. Välisministrina oli tema tähtsaim otsus osaleda Iraagi sõjas. Aastail 2003–2005 osales Iraagis 1000-meheline Hollandi üksus. Iraagis hukkus 2 Hollandi sõjaväelast.

2003. aastal oli Jaap de Hoop Scheffer ühtlasi Euroopa Julgeoleku- ja Koostööorganisatsiooni tegevjuht.

22. septembril 2003 nimetati ta NATO peasekretäriks ja 5. jaanuaril 2004 astus ta ametisse.

9. juulil 2009 andis Eesti president Toomas Hendrik Ilves Eestisse ametist lahkumise eelsele visiidile saabunud Jaap de Hoop Schefferile üle Maarjamaa Risti I klassi teenetemärgi.

Viited
------

1. ↑  Nimi Jaap eraldiseisvana: [ˈjaːp].

Välislingid
-----------

* Elulugu NATO lehel
* NATO peasekretär Eestis ERR, 11. märts 2004
* NATO peasekretär: Afganistani missioon ei ole valik Postimees, 7. veebruar 2008
* Jaap de Hoop Scheffer: julgeolek on vundament majanduslikule õitsengule Postimees.ee, 3. aprill 2009
* Jaap de Hoop Scheffer: muutuv vihmavari ajatute väärtuste kohal Postimees.ee, 5. mai 2009
* Ilves annab NATO peasekretärile Maarjamaa Risti - Postimees, 6. juuli 2009
* Urmas Seaver. NATO lahkuv peasekretär tunnistas heitlikku suhet Venemaaga Postimees, 9. juuli 2009
* Ott Heinapuu. NATO peasekretär: Balti riigid ei jää sõjalise kaitseta EPL.ee, 9. juuli 2009
* Priit Simson. Scheffer: NATO-st ei tohi saada maailma politseinik epl.ee, 17. september 2010
Victor Crone
**Victor Crone** (kodanikunimega **Victor Fritz-Crone**; sündinud 31. jaanuaril 1992 Österåkeri vallas) on Rootsi muusik. Ta esindas Eestit 2019. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Tel Avivis Iisraelis, kus jõudis finaali ja saavutas 20. koha.

Elulugu
-------

Victor kasvas üles Österåkeri vallas Rootsis. Tema esiisa, sakslane Heinrich Christian Krone on pärit Goslerist Alam-Saksimaalt. Perekond siirdus sealt Taani ja seejärel Rootsi. Victor Crone esivanemate seas on nii taanlasi kui ka rootslasi. 

Victor oli pikka aega hokimängija, ta mängis aastatel 2008–2014 ründajana klubides IFK Österåker ja IK Waxholm. Ta hakkas juba lapsena õppima ka kitarrimängu ning hiljem läks muusikakallakuga klassi. Keskkooli lõpupoole hakkas ta ise laule kirjutama. Esimene salvestatud laul oli armastuslaul.

Crone siirdus pärast keskkooli elama Ameerika Ühendriikidesse Los Angelesse ja Nashville'i, et kirjutada laule koos tunnustatud artistide Diane Warreni, Desmond Childi ja Eric Bazilianiga. Tollal kandis ta esinejanime **Vic Heart**.

Karjäär
-------

Crone alustas laulude kirjutamist juba kooliajal. Tänu Bosse Lundqvistile valmis tal laul, millega ta pääses 2015. aastal Melodifestivaleni lauluvõistlusele. 

Tema esimene singel kandis pealkirja "Burning Man", mis räägib depressioonist. Laulu kaasautor on Jens Handell. 

Victor on teinud koostööd ka Tungevaag & Raabaniga, kellega koos on esitanud laulu "Coming Up".

2019. aastal võitis Victor Crone Eesti Laulu Stig Rästa kirjutatud lauluga "Storm". 2019. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel esines Crone 1. poolfinaalis järjekorranumbriga 14 ja pääses edasi finaali. Laul saavutas finaalis 20. koha.

| * v
* r
Eesti esindajad Eurovisiooni lauluvõistlusel |
| --- |
| 1990. aastad | 

* 1994: Silvi Vrait
* 1996: Maarja-Liis Ilus & Ivo Linna
* 1997: Maarja-Liis Ilus
* 1998: Koit Toome
* 1999: Evelin Samuel & Camille

 |  |
| 2000. aastad | 

* 2000: Eda-Ines Etti
* 2001: Tanel Padar & Dave Benton & 2XL
* 2002: Sahlene
* 2003: Ruffus
* 2004: Neiokõsõ
* 2005: Suntribe
* 2006: Sandra Oxenryd
* 2007: Gerli Padar
* 2008: Kreisiraadio
* 2009: Urban Symphony

 |
| 2010. aastad | 

* 2010: Malcolm Lincoln & Manpower 4
* 2011: Getter Jaani
* 2012: Ott Lepland
* 2013: Birgit
* 2014: Tanja
* 2015: Elina Born & Stig Rästa
* 2016: Jüri Pootsmann
* 2017: Koit Toome & Laura
* 2018: Elina Nechayeva
* 2019: Victor Crone

 |
| 2020. aastad | 

* ~~2020: Uku Suviste~~
* 2021: Uku Suviste
* 2022: Stefan Airapetjan
* 2023: Alika Milova

 |
**Külvi Pruuli** (aastani 1964 **Mendik**, sündinud 18. veebruaril 1942 Tartus) on eesti keeleteadlane.

Elulugu
-------

Lõpetas 1960 Tartu 5. Keskkooli, 1966 Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna, 1973 aspirantuuri, filoloogiamagister (1997, TÜ), väitekiri "Väljendusõpetus isiksuse arengu teenistuses". 

Oli 1966–1969 Nõo Keskkooli eesti keele ja kirjanduse õpetaja, 1969–1971 Tartu linna haridusosakonna logopeed, 1974–1992 TÜ eesti keele kateedri vanemõpetaja, 1989–1992 ka Jyväskylä Ülikooli eesti keele lektor, 1992–1997 TÜ eesti filoloogia osakonna eesti keele õppetooli lektor, 1997–2009 Jyväskylä Ülikooli eesti keele lektor. Ta on avaldanud üle 10 teadustrükise.

Perekond
--------

Külvi Pruuli isa oli arst Feliks Mendik (11. märts 1913 – 19. juuni 1975). Alates 1989. aastast oli Pruuli abielus Harald-Heino Peebuga. 
Tema tütar on Tiia Reimand ja poeg on Tiit Pruuli.

Viited
------

1. 1 2 3  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Teoseid
-------

* Õppemetoodiline käsitlus-essee. Tallinn, 1996
* Kooliessee kogemustest Eestis. // Kuuskymppinen. Jyväskylä, 1996
* Äidinkielen opetus virolaisessa koulussa. // Lähivertailuja 9. Helsinki, 1997
* Kõne- ja kirjakultuurist. // Haridus (1997) 1
* Religioosse ja profaanse tekstitüübi käsitlemine õppetöös. // Lähivertailuja 10. Tampere, 1999
* Teosekeskne ja tekstikeskne ilukirjanduse kasutamine eesti keele õpetamisel soomlastele. // Sadanmiehet. Jyväskylä, 1999
* Piiblimotiivide tähenduse avardumisest. // Lähivertailuja 11. Turku, 2003.

Kirjandus
---------

* Tartu Riikliku Ülikooli õppe-teaduskoosseisu biobibliograafia nimestik 1944–1980. Trt, 1987, 229; II, 135.
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Moraalirelativism** ehk **eetiline relativism** on relativismi variant, mille kohaselt moraalistandardid ei ole absoluutsed, vaid tulenevad sotsiaalsetest tavadest ja teistest allikatest. See filosoofiline positsioon ulatub tagasi vähemalt Protagoraseni, kelle järgi "inimene on kõikide asjade mõõt". Tänapäeva tõlgenduses võiks see tähendada, et asjad on olemas üksnes neid vaatlevate inimeste kontekstis. 

Moraalirelativism vastandub moraaliabsolutismile, mis näeb moraali determineerituna inimese absoluutse loomuse poolt (John Rawls) või selliste välisallikate poolt nagu jumalused (paljud religioonid) või universum ise (objektivism). Need kes usuvad moraaliabsoluutidesse, on moraalirelativismi suhtes sageli väga kriitilised ning mõnikord isegi samastavad seda ebamoraalsusega. 

Moraalirelativismi on mõnikord vastandatud etnotsentrismile. On väidetud et ühe ühiskonna liikmete üle otsustamine teise ühiskonna moraalistandardite alusel on etnotsentrismi vorm. Mõned moraalirelativistid väidavad, et inimeste üle tohib kohut mõista ainult lähtudes nende enda ühiskonna kommetest. (Analoogiliselt väidavad sageli ajaloolased, et ajalooliste isikute üle ei tohi kohut mõista tänapäeva standardite alusel, vaid ainult nende enda aja kontekstis.) Teised moraalirelativistid väidavad, et kuna moraalikoodeksid on eri ühiskondades erinevad, siis saab ühiskondade vaheliselt moraaliasjade üle otsustada üksnes lähtudes "ühiselt pinnalt". 

Sellise vaate (mida tuntakse ka kultuurirelativismi nime all) üks järelm seisneb printsiibis, et iga otsustus ühiskonna kui terviku poolt on kehtetu: indiviidide üle mõistetakse kohut nende enda ühiskonna standardite alusel; ühiskondadel endil ei ole laiemat konteksti, milles otsustus oleks kas või mõttekaski. See on moraalirelativistide ja moraaliabsolutistide vahelise konflikti üks allikas, sest absolutist väidaks, et saab kohut mõista terve ühiskonna üle selle eest, et ta aktsepteerib mõnd "ebamoraalset" praktikat, näiteks orjapidamist. Sellised otsustused ei ole relativismiga kooskõlas, kuigi praktikas relativistid siiski sageli sääraseid otsustusi teevad (näiteks relativist hakkab vaevalt orjapidamist relativistlike argumentidega kaitsma). 

Teine moraalirelativismi vorm on emotivism, mis rõhutab, et inimesed otsustavad moraali üle omaenda emotsioonide ja tunnete alusel. Universism väidab, et ainult mingit tegu toime panevad või sellest otseselt mõjutatud indiviidid võivad teha otsustusi selle kohta, kas see tegu on lõppkokkuvõttes õige või väär. Need otsustused võivad põhineda mõistusel, kogemusel või emotsioonidel. 

David Hume ei olnud moraalirelativist, sest uskus inimloomuse ühetaolisust, kuid mõned emotivismile sarnased printsiibid teoses *Enquiry Concerning the Principles of Morals* (1751) võivad olla mõjutanud hilisemat relativismi.

Vaata ka
--------

* moraal
* eetika
* situatsioonieetika
* relativism

Välislingid
-----------

* Tiiu Hallapi loeng moraalirelativismist
* Margit Sutropi loengukonspekt moraalirelativismist, -absolutismist ja -objektivismist