recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Inimteadused** (varem humanitaarteadused) on psühholoogia ja juturavi (psühhoanalüüs), inimeseõpetus, kirjandus, rahvakultuur (etnoloogia), müüdiõpetus, ideoloogia, positivistlik ajalookirjutus, majandusteadus, politoloogia ja osa ühiskonnateadusest. Inimteadused paiknevad filosoofia, keeleteaduse ja ökonoomia kõrval, nende vaheväljadel, nende peegeldusruumis. Inimese ainulaadsus, seespoolsus (subjektiivsus) ja keerukus ei takista inimesel saada teaduse objektiks. Inimteaduste eriomane lähenemine (erinevalt positivismist) on mõistmine ja seletus.

Michel Foucault järgi inimteadused on lausungite (diskursuste) rühmad, mille uurimisobjektiks on kõik see, mis inimeses on kogemuslik. Inimteadused tekkisid 19. sajandil. Kogemusteaduste objektiks on elu, keel ja töö. Inimteaduste objektiks on inimese elamine, kõne ja tootmine. Inimteadustes uuritakse esindusi, tänu millele inimene elab ja elu ettekujutab. Inimteaduste objekt pole keel, vaid see olend, kes kõneldes endale ette kujutab sõnade ja lausete mõtet, ning lõpuks loob endale ettekujutuse ka keelest.

Viited
------

1. 1 2  Leho Lamus. "Mõtlemise mõistevõrk", lk 157.
Aleksei Kovaltšuk 2014. aastal  
Foto: Jaan Künnap
**Aleksei Kovaltšuk** (sündinud 29. septembril 1957) on Eesti alpinist.

Alpinistina on ta tõusnud kahe üle 8000 meetri kõrguse mäe tippu, sealjuures oli ta esimene Eesti mägironija, kes tõusis kaheksatuhandelise tippu (1996).

Ta töötab Tallinnas ühe firma direktorina.

Tipputõusud kaheksatuhandelistele
---------------------------------

Aleksei Kovaltšuk 1984. aastal  
Foto: Jaan Künnap
1996. aasta sügisel võttis ta välismaalasena osa Venemaa mägiekspeditsioonist Himaalajas Cho Oyule (8188 m). Tipputõus õnnestus 26. oktoobril.

1998. aasta mais võttis ta osa rahvusvahelise koosseisuga Venemaa ekspeditsioonist Džomolungmale (Eestist oli veel meeskonna koosseisus Boriss Slepikovski). Tõus tippu ebaõnnestus mõlemal Eesti alpinistil: Eesti lipp jäi seekord üles viimata.

14. mail 2002 tõusis ta Peterburi grupi koosseisus Himaalajas Lhotse (8516 m) tippu.

Parima alpinisti rändauhind

Tunnustus
---------

* 2002 – J. K. Alpinismiklubi rändauhind parimale alpinistile (tõus Lhotse tippu)

Isiklikku
---------

Ta elab Tallinnas.
Alpinismiringkonnas on tal hüüdnimi Rousseau.

Viited
------

1. ↑  Эверест '98. cetneva.spb.ru
2. 1 2 3  ПОГОНЯ В БОЛЬШИХ ГОРАХ. russianclimb.com
3. 1 2  Впереди - Эверест. moles.ee
4. ↑  Три вершины одного года. vokrugsveta.ru
5. ↑  Эверест. Узбекская экспедиция, или врать надо уметь. akayomov.narod.ru
6. ↑  Raivo Plumer, Tõivo Sarmet. "Everesti päevik". Pegasus: Tallinn, 2005. Lk 48
7. ↑  8000. ajaveeb.alpinism.ee
8. 1 2  Российская экспедиция на Лхоцзе. alpclub.ur.ru
9. ↑  Teoksil. jkalpiklubi.ee

Välislingid
-----------

* Эверест '98 по классическому пути с севера Ekspeditsioon Džomolungmale 1998. aasta mais
* ЛХОЦЗЕ-2002 или ДИРЕКТОРСКИЙ ПОХОД Ekspeditsioon Lhotsele 2002. aasta mais
**Leonid Dratševski** (vene keeles Леони́д Вади́мович Драче́вский) (sündinud 5. aprillil 1942 Alma-Atas, Kasahstanis) on Venemaa majandus- ja riigitegelane, ONEKSIM Grupi ja Gortšakovi fondi tegevdirektor ning endine sõudja.

Elulugu
-------

1966. aastal lõpetas Moskva Mendelejevi nimelise keemiatehnoloogia instituudi. 1968. aastal osales Nõukogude Liidu sõudmismeeskonna liikmena Mexico olümpiamängudel. 1969–1977 N Liidu sõudmismeeskonna peatreener. 1977–1979 N Liidu Spordikomitee veespordialade valitsuse juhataja asetäitja. 1979–1986 vabatahtliku spordiühingu "Burevestnik" esimehe asetäitja. Vene maletajate Viktor Kortšnoi ja Boris Gulko andmetel värvati D. 1979. a. tööle KGB viiendasse valitsusse (mille ülesandeks oli "võitlus ideoloogilise diversiooniga", poliitiliste teisitimõtlejatega ja usuorganisatsioonide kontroll), millega algas tema peadpööritav karjäär 1982 lõpetas Riikliku Kehakultuuri Keskinstituudi Moskvas ja 1986 Kõrgema Parteikooli. 1986–1990 Vene NFSV Riikliku Kehakultuuri ja Spordikomitee esimehe asetäitja. 1990–1991 NSV Liidu Riikliku Kehakultuuri ja Spordikomitee esimehe asetäitja.

1992 läks tööle Venemaa välisministeeriumisse töötades algul konsulina Venemaa peakonsulaadis Barcelonas, samal ajal kui seal toimusid olümpiamängud. 1993–96 Venemaa välisministeeriumi SRÜ asjade osakonna juhataja. 1996–1998 Venemaa suursaadik Poolas. 1998–1999 Venemaa välisministri asetäitja. 1999–2000 SRÜ asjade minister. 2000–2004 Venemaa presidendi täievoliline esindaja Siberi föderaalringkonnas. 2004–2008 Venemaa Ühtse Energiasüsteemi valitsuse esimehe asetäitja. A-st 2008 investeermisfondi Oneksim Grupp tegevdirekor. 2008–2011 Venemaa sõudmisföderatsiooni president. A-st 2010 Gortšakovi fondi tegevdirektor.

Viited
------

1. ↑
Sergei Paršin
**Sergei Paršin** (vene Паршин, Сергей Иванович; sündinud 8. mail 1952 Kohtla-Järvel) on vene teatri- ja filminäitleja. 

Teda ristis lapsena tulevane Moskva ja kogu Venemaa patriarh Aleksius II.[*viide?*]

1973. aastal lõpetas Paršin Leningradi riikliku teatri-, muusika- ja kinoinstituudi, kuid juba üliõpilasena hakkas ta mängima Leningradi Puškini-nimelises draamateatris ning on pärast kooli lõpetamist töötanud sama teatri näitlejana. Poole sajandi jooksul on ta seal mänginud 80 rollis.[*viide?*]

Lisaks tööle teatris ja kinos loeb ta välismaistele filmidele dublaažitekste ja osaleb telereklaamides.

Ta on töötanud ka saatejuhina mitmes Venemaa telekanalis.[*viide?*]

Paršin on Vene Föderatsiooni teatritegelaste liidu sekretär[*viide?*] ja liidu Peterburi osakonna esimees[*viide?*].

Tunnustus
---------

* 1988 – Vene NFSV teeneline kunstnik
* 1999 – Venemaa Föderatsiooni rahvakunstnik
* 2003 – Vene Föderatsiooni riiklik preemia
* 2006 – Austuse orden
* 2010 – Peterburi kõrgeim teatripreemia "Kuldne Sofiit"
* 2016 – Sõpruse orden
* 2022 – orden Teenete eest kultuuris ja kunstis
* 2022 – Peterburi kõrgeim teatripreemia "Kuldne Sofiit"

Rolle
-----

* 1987 "Kangelase peegel" (stahhaanovlasest kaevur Puhharevi rollis)
* ...

Viited
------
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib jalgpallurist; jooksja kohta vaata artiklit Héctor Herrera (jooksja).* |

---

**Héctor Miguel Herrera López** (sündinud 19. aprillil 1990 Tijuanas) on Mehhiko jalgpallur, kes mängib Major League Socceri klubis Houston Dynamo ja Mehhiko jalgpallikoondises poolkaitsjana.

Klubikarjäär
------------

Ta alustas klubikarjääri 2010. aastal kodumaal Pachucas, kus mängis kaks hooaega.

2013. aasta juunis liitus ta Portoga. Debüüdi Portugali liigas tegi ta 18. augustil 2013 mängus Vitória de Setúbali vastu. Sama aasta 22. oktoobril püstitas Herrera UEFA Meistrite Liiga rekordi, kui ta alagrupimängus Peterburi Zeniti vastu saadeti ta väljakult minema juba kuuendal minutil pärast kahe kollase kaardi teenimist. Esimese värava lõi ta Portugali liigas 20. detsembril mängus Olhanense vastu. Hooajal 2014–15 valiti ta Porto hooaja parimaks mängijaks. Hooajal 2017–18 tuli ta Portoga Portugali meistriks. Lisaks on ta kahel korral võitnud Portugali superkarika. Hooaegadel 2017–18 ja 2018–19 on ta valitud Portugali kõrgliiga hooaja sümboolsesse koosseisu. Ta oli alates hooajast 2015–16 Porto meeskonna kapten.

2019. aasta juulis sõlmis ta kolmeaastase lepingu Hispaania kõrgliigaklubiga Madridi Atlético. Hooajal 2020/21 tuli ta klubiga Hispaania meistriks.

Pärast kolme hooaega Madridi Atléticos siirdus ta 2022. aastal Houston Dynamosse.

Koondisekarjäär
---------------

Debüüdi Mehhiko jalgpallikoondises tegi Herrera 16. oktoobril 2012 MM-i valikmängus El Salvadori vastu. Esimese värava lõi ta koondise särgis 4. septembril 2015 sõprusmängus Trinidadi ja Tobago vastu.

2015. aastal tuli ta Mehhiko koondisega CONCACAF Gold Cupi võitjaks.

2016. aasta Copa América Centenario esimeses alagrupimängus lõi ta värava Uruguay vastu.

Lisaks on ta kuulunud Mehhiko koondisse 2014. ja 2018. aasta maailmameistrivõistlustel, 2021. aasta CONCACAF Gold Cupil ning 2013. ja 2017. aasta FIFA konföderatsioonide karikaturniiril.

2012. aasta suveolümpiamängude jalgpalliturniiril tuli ta Mehhiko meeskonna koosseisus olümpiavõitjaks.

Saavutused
----------

Porto
* Primeira Liga: 2017–18
* Supertaça Cândido de Oliveira: 2013, 2018

Madridi Atlético
* La Liga: 2020–21

Välislingid
-----------

 Héctor Herrera – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis

| * v
* r
Mehhiko koondis  –  2014. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused |
| --- |
| 

* 1 Corona
* 2 Rodríguez
* 3 Salcido
* 4 Márquez (c)
* 5 Reyes
* 6 H. Herrera
* 7 Layún
* 8 Fabián
* 9 Jiménez
* 10 dos Santos
* 11 Pulido
* 12 Talavera
* 13 Ochoa
* 14 Hernández
* 15 Moreno
* 16 Ponce
* 17 Brizuela
* 18 Guardado
* 19 Peralta
* 20 Aquino
* 21 Peña
* 22 Aguilar
* 23 Vázquez
* Treener: M. Herrera

 | Mehhiko |

| * v
* r
Mehhiko koondis  –  2018. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused |
| --- |
| 

* 1 Jo. Corona
* 2 Ayala
* 3 Salcedo
* 4 Márquez
* 5 Gutiérrez
* 6 J. dos Santos
* 7 Layún
* 8 Fabián
* 9 Jiménez
* 10 G. dos Santos
* 11 Vela
* 12 Talavera
* 13 Ochoa
* 14 Hernández
* 15 Moreno
* 16 Herrera
* 17 Je. Corona
* 18 Guardado (c)
* 19 Peralta
* 20 Aquino
* 21 Álvarez
* 22 Lozano
* 23 Gallardo
* Treener: Osorio

 | Mehhiko |
**Viljar Jõe** (sündinud 23. veebruaril 1946 Tallinnas) on eesti oboemängija, orkestrijuht ja muusikapedagoog.

1953. aastast õppis ta Võru 1. 7-klassilises koolis. 1957. aastal alustas muusikaõpinguid Võru Lastemuusikakoolis, kus õppis klaverit ja oboed Hendrik Juurikase õpilasena. 1964. aastal lõpetas Võru 1. Keskkooli. Samal aastal alustas õpinguid Tallinna Muusikakoolis oboe erialal Hartvig Juksari klassis. Aastatel 1965–1968 oli Nõukogude armees ajateenistuses. 1970. aastal lõpetas muusikakooli. 

Aastatel 1969–1992 oli ta Estonia teatri orkestri oboemängija, 1971. aastast ka oboerühma kontsertmeister. 1992. aastast töötas Võru Muusikakoolis puhkpilliõpetajana ning juhatas muusikakooli sümfooniaorkestrit. Hiljem on ta töötanud Vastseliina Muusikakooli puhkpilliõpetajana.

Viited
------

1. ↑  Võru Kreutzwaldi Gümnaasiumi vilistlased
2. ↑  Ilmar Kudu. 23. veebruaril tähistab 70. sünnipäeva oboemängija, dirigent ja muusikapedagoog Viljar Jõe. Wõrumaa Teataja, 23. veebruar 2016
3. ↑  Helisev Vastseliina – 20 aastat ametlikku muusikakooli. Võrumaa Teataja, 19. november 2011
**"Kørsel med Grønlandske Hunde"** ("Reis Gröönimaa kelgukoertega") on 1897. aastal Taani fotograafi ja režissööri Peter Elfelti tummfilm. See on esimene Taanis valminud film.

Film kestab alla ühe minuti (filmilindi pikkus 10 m; 35 mm film) ning kujutab üht meest, Gröönimaal paikneva Taani asunduse esindajat Johan Carl Joenseni sõitmas Kopenhaageni pargis Fælledparken kelgurakendil, mida veavad Gröönimaa kelgukoerad. Sel kombel on dokumenteeritud üht tahku elust Gröönimaal.

Filmi esimestes kaadrites sõidab mees kelgurakendil üle lumise välja; järgnevates kaadrites näeb kelgurakendit ja selle järel jooksvat meest kaamera vaateväljast eemaldumas. Elfelt kasutas filmimiseks kaamerat, mille ta ise oli konstrueerinud kaamera leiutajalt Jules Carpentier'lt saadud täpsete juhiste järgi.

Viited
------

1. ↑  Tyberg, Casper *100 Års Dansk Film*, Rosinante, (2001), 445pg, p17, ISBN 87-621-0157-9
2. ↑  "Peter Elfelt - Danmark Nationalfilmografi". Originaali arhiivikoopia seisuga 6.09.2007. Vaadatud 15.06.2008.

Välislingid
-----------

* Viide filmile IMDBs
* *Dansk Filmhistorie - 1897 / 1900*  YouTube'is, film algab 0:57
**Baltā mõis** (läti keeles *Baltā muiža*, ka *Mellera muiža* või *Dāla muiža*) oli mõis Lätis Riia linnas Iļģuciemsi asumis. Mõisa peahoone asus Baltā iela ümbruskonnas. Saksa keeles *Weissenhof*, vanasti ka *Haltermanns Höfchen*.

Baltā mõisa maad eraldati Krēmeri mõisast XVII sajandil. 1767. aastast oli selle omanik Hermann Dahl. XVII sajandil püstitasid Dahlid mõisa barokse peahoone, aga peagi ostis mõisa Hermann Friedrich Möller. XIX sajandil oli mõisa agronoomiks lätlane Aleksandrs Rēze, kelle juures armastasid koguneda noorlätlased, näiteks Krišjānis Valdemārs ja Bernhards Dīriķis. XIX sajandi lõpus omandasid mõisa Buxhoevedenid. 1920. aastatel omandasid mõisa vennad Universid. 

Mõisa juures oli ka väike park, kus asus suguvõsa kalmistu *Osolkalns*. Ühest pargis asunud alleest on kujunenud tänapäevane Baltā iela.

Pärast Läti iseseisvumist rajati mõisa maadele elamupiirkonnad **Balto I** ja **Balto II**. Mõisa hooned hävisid 1944. aastal (selle omanikud Universid põletasid need Nõukogude vägede lähenemisel maha), tänapäeval asuvad mõisakompleksi kohal paneelelamud.

Välislingid
-----------

* Sissekanne Riia mõisate veebisaidil; fotod (*läti keeles*)
* Sissekanne Läti mõisate veebisaidil (*läti keeles*)
**Mehmed Uzun** (1953 Şanlıurfa provints, Türgi – 10. oktoober 2007) oli Türgis ja Rootsis elanud kurdi kirjanik. Ta oli kaasaja tunnustatuim kurdi romaanikirjanik.

Mehmed Uzun lõpetas keskkooli Diyarbakıris. Pärast 1971. aasta sõjaväelist riigipööret vangistati ta 3. märtsil 1972. Vanglas kohtus ta mitmete kurdi intellektuaalidega ning õppis kurdi keeles lugema ja kirjutama. Ta mõisteti 8 aastaks vangi, kuid vabanes amnestiaga 1974. aastal. Pärast vabanemist asus ta tööle kurdikeelse ajakirja Rızgari ('Vabanemine') juures. 1976 vangistati ta uuesti süüdistatuna separatismis, kuid ta vabanes 8 kuu pärast. 1977–2005 elas ta poliitilise põgenikuna Rootsis. Seal tutvus ta paljude kurdi eksiilkirjanikega nagu Cigerxwîn, Osman Sabri, Hasan Hişyar, Ruşen Bedirxan, Nurettin Zaza ja Ibrahim Ahmed. Temast sai tähelepanuväärne kurdi kirjanduse uuendaja ja Kurmanji murdele tugineva kirjakeele arendaja. Esimene romaan, Tu ('Sina'), ilmus 1985. Kokku avaldas ta 7 kurdikeelset romaani ja arvukalt esseesid. Ta koostas ka esimese kurdi kirjanduse antoloogia. 2005. aastal naasis ta Türki.

2006. aastal diagnoositi tal vähk. Teda raviti Rootsis. Pärast ravi läks ta tagasi Diyarbakıri, kus suri 10. oktoobril 2007.

Uzun oli Rootsi Kirjanike Liidu ja PEN-klubi liige.

Tunnustus
---------

* 2001 Torgny Segerstedti auhind

Teosed
------

* Tu (Sina), romaan, 1985.
* Mirina Kalekî Rind (Kena Vanamehe Surm), romaan, 1987.
* Siya Evînê (Armastuse vari), romaan, 1989.
* Ji Rojên Evdalê Zeynikê (Evdal Zeynikê päevadest), romaan, 1991.
* Destpêka Edebiyata Kurdî (Kurdi kirjanduse algus], uurimus, 1992.
* Mirina Egîdekî (Kangelase surm), luuletused, 1993.
* Hêz û Bedewiya Pênûsê (Sule tugevus ja ilu), esseed, 1993.
* Bîra Qederê: Roman (Saatuse mälu: romaan), 1995, 2002, ISBN 91-89687-11-6
* Världen in Sverige (antoloogia, rootsi keeles)
* Dinya Li Swêdê (Maailm Rootsis), sama antoloogia, kurdi keeles, 1995.
* Antolojiya Edebiyata Kurdî (Kurdi kirjanduse antoloogia] (2 kd. 1995).
* Ronî Mîna Evînê Tarî Mîna Mirinê (Valgus nagu armastus, pimedus nagu surm), romaan, 1998.
* Hawara Dîcleyê I, 2003, ISBN 91-89687-13-2

Välislingid
-----------

* Kurdish novelist Mehmed Uzun dies in Turkey after battle with stomach, International Herald Tribune (inglise keeles)
* Décès de l'écrivain kurde Mehmed Uzun
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib arvutimängust; Maarja Liis Ilusa albumi kohta vaata artiklit City Life (Maarja)* |

---

"City Life" on strateegiamäng, mis võimaldab luua modernset virtuaallinna. Mängu põhimõte on ehitada suur ja rikas linn, kus inimesed oleksid oma eluga rahul ega kakleks teistest kultuuriruumidest pärit inimestega. Mängu toodab Monte Cristo ja Deep Silver. Mängu hakati tootma mais 2006.

Mängus on kuus klassi, kellest eliidid, valgekraed ja radikaalsed ülemklassid on ülejäänutest suurema sissetulekuga. Nendele järgnevad sinikraed, ääreala elanikud ja vaesed. Mängus ehitatakse maju ja neile, kes majadesse elama tulevad, antakse töökohti. Et kõik oleks linnaga rahul, tuleb neile anda ka puhkepaiku, poode, haiglaid, politseijaoskondi, haridust ja palju muud. Alguses on võimalik töötama panna kolm vaesemat klassi; hiljem, kui on rohkem elanikke ja haridust, hakkavad sinu linna tulema valgekraed ja radikaalsed ülemklassid. Hoolsa töö tulemusel hakkavad radikaalsetest ülemklassidest ja valgekraedest kujunema eliidid. Kui eliidid käes, läheb mäng hulga kergemaks.

Välislingid
-----------

* Mängu ekraanitõmmis
**Tiina Pappel** (sündinud 31. augustil 1970) on Eesti jurist, kohtunik.

Pappel on lõpetanud Tartu Ülikooli inglise filoloogia erialal ja omandanud teadusmagistri kraadi õigusteaduses Tartu Ülikooli õigusinstituudis. Enne kohtunikuks nimetamist on ta töötanud inglise keele õppejõu, maksukonsultandi ja õigusbüroo juristina.

5. juulil 2001 nimetas president Arnold Rüütel Riigikohtu üldkogu ettepanekul Tiina Papli esimese astme kohtunikuks Tallinna Halduskohtusse.

12. novembril 2012 nimetas president Toomas Hendrik Ilves Riigikohtu üldkogu ettepanekul Tiina Papli teise astme kohtunikuks. Pappel on töötanud Tartu Ringkonnakohtus 2013. aastast, olles aastatel 2014–2019 halduskolleegiumi esimees (juhataja).

Alates 1. aprillist 2019 on ta Tartu Ringkonnakohtu esimees. "Tema nimetamist esimeheks toetas nii Tartu ringkonnakohtu üldkogu kui ka kohtute haldamise nõukoda," iseloomustas uut esimeest justiitsminister Urmas Reinsalu. Ringkonnakohtu juhi ametiaeg kestab seitse aastat.

Pappel on Eesti Kohtunike Ühingu liige.

Tunnustus
---------

* 2012 – Kohtu teravaim sulg

Viited
------

1. ↑  Kersti Kerstna-Vaks, Toomas Riismaa, Krista Tamm, Tiia Kotkas, "Eesti kohtunikud" (2006), lk 26.
2. ↑  Krista Tamm, Tiia Kotkas, "Eesti kohtunikud" (2011), lk 26.
3. 1 2 3  "Tartu ringkonnakohtu esimehe ametisse asub Tiina Pappel" Tartu Postimees, 1. aprill 2019
4. ↑  Elektrooniline Riigi Teataja. Vabariigi Presidendi 05.07.2001 otsus nr 1122 "Kohtunike nimetamine". Avaldamismärge: RTL 2001, 85, 1188.
5. ↑  Elektrooniline Riigi Teataja. Vabariigi Presidendi 12.11.2012 otsus nr 183 "Kohtunikuks nimetamine". Avaldamismärge: RT III, 14.11.2012, 1.
6. ↑  "Eesti kohtute veebilehekülg (kohus.ee). Tartu Ringkonnakohtu kontaktandmed". Originaali arhiivikoopia seisuga 12. august 2019. Vaadatud 13. oktoobril 2019.
7. ↑  Kohtute veebileht (kohus.ee). Kohtute haldamise nõukoja 104. istungi protokoll, 2. päevakorrapunkt[*alaline kõdulink*]
8. ↑  Eesti Kohtunike Ühingu veebilehekülg. "Liikmed".
9. ↑  "Tartu ringkonnakohus sai uue kohtuniku" ERR, 16. november 2012
OlümpiarõngadOlümpiarõngad
VehklemineVehklemine
ExCel Exhibition Centre
**Vehklemine 2012. aasta suveolümpiamängudel** Londonis toimus 28. juulist kuni 5. augustini. Võistlustel jagati välja 10 komplekti medaleid ja osa võttis 204 sportlast 44 riigist. Nii mehed kui naised võistlesid 5 alal. Meestel oli kavas epee individuaal- ja meeskonnavõistlus, floreti individuaalvõistlus ning espadroni individuaal- ja meeskonnavõistlus. Naistel oli kavas epee individuaalvõistlus, floreti individuaal- ja naiskonnavõistlus ning espadroni individuaal- ja naiskonnavõistlus.
Vehklemise olümpiavõitjad selgusid ExCel Exhibition Centre'is.

Tulemused
---------

### Mehed

#### Epee. Individuaalvõistlus

#### Epee. Meeskonnavõistlus

#### Florett. Individuaalvõistlus

#### Espadron. Individuaalvõistlus

#### Espadron. Meeskonnavõistlusvõistlus

### Naised

#### Epee. Individuaalvõistlus

#### Florett. Individuaalvõistlus


| Koht | Sportlane | Riik |
| --- | --- | --- |
| Kuld | Elisa Di Francisca |  Itaalia |
| Hõbe | Arianna Errigo |  Itaalia |
| Pronks | Maria Valentina Vezzali |  Itaalia |
| 4. | Nam Hyun-Hee |  Lõuna-Korea |

  
Finaal: 28. juuli
  
Osavõtjaid: 38
  
Olümpiavõitja 2008: Maria Valentina Vezzali, Itaalia
  
Ametlikud tulemused: Finaal
  

#### Florett. Naiskonnavõistlus

#### Espadron. Individuaalvõistlus

#### Espadron. Naiskonnavõistlusvõistlus

Medalid
-------

| Koht | Riik |  |  |  | Kokku |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **1.** |  Itaalia | 3 | 2 | 2 | 7 |
| **2.** |  Lõuna-Korea | 2 | 1 | 3 | 6 |
| **3.** |  Hiina | 2 | 0 | 1 | 3 |
| **4.** |  Ukraina | 1 | 0 | 1 | 2 |
| **5.-5.** |  Ungari | 1 | 0 | 0 | 1 |
| **5.-6.** |  Venezuela | 1 | 0 | 0 | 1 |
| **7.** |  Venemaa | 0 | 2 | 1 | 3 |
| **8.** |  Saksamaa | 0 | 1 | 1 | 2 |
| **9.** |  Egiptus | 0 | 1 | 0 | 1 |
| **10.** |  Jaapan | 0 | 1 | 0 | 1 |
| **11.** |  Norra | 0 | 1 | 0 | 1 |
| '*12.* |  Rumeenia | 0 | 1 | 0 | 1 |
| **13.** |  Ameerika Ühendriigid | 0 | 0 | 1 | 1 |
|  | Kokku | 10 | 10 | 10 | 30 |

Välislingid
-----------

* Vehklemise ametlik koduleht Londoni OM-il
* FIE koduleht

  


| * v
* r
Spordialad 2012. aasta suveolümpiamängudel (London) |
| --- |
|  | 
Aerutamine • Jalgpall • Jalgrattasport • Judo • Kergejõustik • Korvpall • Kujundujumine • Käsipall • Laskmine • Lauatennis • Maadlus • Maahoki • Moodne viievõistlus • Poks • Purjetamine • Ratsutamine • Sulgpall • Sõudmine • Taekwondo • Tennis • Triatlon • Tõstmine • Ujumine • Veepall • Vehklemine • Vettehüpped • Vibulaskmine • Võimlemine • Võrkpall |
Rakvere vapp
**Rakvere vapp** on Lääne-Viru maakonnas asuva Eesti linna Rakvere vapp.

Vapp on kinnitatud 29. aprillil 1994.

Vapi kirjeldus
--------------

Linna ajalooline vapp kujutab endast lõhestatud kilpi, millel asetseb kolmeharuline kahe suure ja kahe väikse valge ümmarguse vääriskiviga vanaaegne kuldne kroon. Kilbi vasak pool on sinine ja parem pool punane, krooni all on kuueharuline kuldne täht, mille südamik asub kilbi jalami ja keskmiku lõikekohal.

Linna vapil on kaks kuju: kilbiga vapp ja kilbita vapp.

Põhjendus
---------

Vapil sümboliseerib kroon kõrgemat võimu ning kuueharuline täht õitsengut.

Vapi kasutamise kord
--------------------

Kilbita või kilbiga, värvilisena või mustvalgena kasutatakse linna vapi kujutist linnavolikogu, linnavalitsuse, munitsipaalettevõtete ja -asutuste dokumendiblankettidel, pitsatitel, trükistel, kaartidel, ümbrikutel, kuulutustel, meenetel ning nimekaartidel.

Rakvere vapi ajalugu
--------------------

Rakvere linna vanimal pitseril on kujutatud kroonitud tarvapead. Järgmine vapp pärineb 1390. aastast, selleks oli kroon vapikilbil ning selle all kuusnurkne täht. 1788. aasta 4. oktoobril kinnitati Rakvere linna vapiks hõbedasel kilbil kuldne kroon ning selle all kuldne kuusnurkne täht. Vapi kujundamisel oli eksitud heraldika reeglite vastu, nimelt metalli ei paigaldata metallile. 1864–1865 kogus Venemaa Senati Heraldikadepartemang linnade vappide jooniseid ning siis oli Rakvere linna vapiks omapärase nelinurkse kujuga vapikilp, mille väli oli must ja ümbritsetud hõbedase raamiga. mustal väljal üksteise all olevad kroon ja kuusnurkne täht olid kuldsed. 1909. aastal kinnitati vapiks punasepõhjaline kilp ning sellel olevad kroon ja kuusnurkne täht olid kuldsed.

Peale Eesti iseseisvumist 1918. aastal kinnitati 23. augustil 1934 Rakvere linna vapiks sinisepõhjaline kilp kuldse krooni ja kuusnurkse tähega. 16. detsembril 1937 muudeti vappi taas, kilp jagati kaheks võrdseks väljaks, siniseks ja punaseks, keskel olid nagu ka eelmistelgi vappidel kuldne kroon ja kuldne kuusnurkne täht (selline vapikuju on ka praegu kasutusel). Nõukogude ajal linna vappi ei kasutatud, kuid peale Eesti taasiseseisvumist kinnitati 29. aprillil 1994 linna vapp taas.

Vaata ka
--------

* Rakvere lipp
* Lääne-Viru maakond

Välislingid
-----------

* Rakvere sümboolika linna kodulehel
* Rakvere sümboolika Riigikantselei lehel
* 700 aastat Lübecki linnaõigust Rakveres
* Ajalooline leid Rakvere Vallimäelt
**Battipaglia** on linnaks nimetatav omavalitsusüksus (*comune*) Itaalias Campania maakonnas Salerno provintsis. Battipaglia sai linnaõigused Itaalia presidendi 2008. aasta 26. juuni dekreediga.

72 meetri kõrgusel merepinnast asuva Battipaglia asustustihedus on keskmiselt 893 inimest ruutkilomeetri kohta.

Haldus
------

Battipaglia piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Bellizzi, Eboli, Montecorvino Rovella, Olevano sul Tusciano, Pontecagnano Faiano.

Battipaglia halduspiires asuvad järgmised asulad ja asumid: Aversana, Belvedere, Centro, Fasanara, Idrovora, Lido Lago, Monteleone, Parco Russo, San Emilio, San Gaetano, San Luigi, San Mattia, Sant'Anna, Santa Rosa, Schiavo, Serroni Basso, Serroni Alto, Spineta, Stella, Taverna delle rose, Taverna Maratea, Tempa delle Craste, Torre dei Mussi, Turco, Verdesca, Villa Lisa. Ainus madalama taseme haldusüksus (*frazione*) on Santa Lucia inferiore.

Loodus
------

Tusciano jõe kallastel asuva Battipaglia edelapiiriks on Türreeni meri.

Kolmekümne aasta (1961–1990) vaatluste andmetel on kõige jahedam kuu jaanuar (keskmine temperatuur +9 °C) ja kõige soojem kuu august (keskmine temperatuur +23,6 °C). Aasta keskmine sademete hulk on umbes 1100 mm, keskmiselt 84 sajupäeval aastas.

Ajalugu
-------

Battipagliat on kirjasõnas esmamainitud 1080. aastal, kui Robert Guiscard andis Sele ja Tusciano jõe vahelise maa-ala koos Castelluccio kindlusega Salerno kirikule.

Vaatamisväärsused
-----------------

Castelluccio, Battipaglia sümbol
### Sakraalarhitektuur

* Chiesa di Santa Maria della Speranza
* Chiesa di Santa Lucia da Siracusa, esmamainitud 1140
* Chiesa dell'Aversana, ehitatud umbes 1600
* San Mattia, rajas Guaimario IV

### Tsiviilarhitektuur

Palazzo Municipale
* Palazzo Municipale
* Masseria del Fosso
* Tenuta Porta di Ferro
* Villa Schlaepfer-Rago
* Villa Budetta
* Masseria Farina di Fiorignano
* Complesso La Morella
* Torre Caciottoli
* Torre di Raj
* Torre dei Mussi
* Villa D'Amore

### Militaararhitektuur

* Castelluccio
* Torre sul Tusciano

### Muud

* Passo di San Mattia
* Büst Mõlema Sitsiilia kuningriigi kuningale Ferdinando II-le, Piazza della Repubblica.

### Arheoloogilised väljakaevamised

* Arenosola – nekropolid 6.–5. sajandist eKr ja 4.–3. sajandist eKr
* San Giovanni – Rooma villa 3.–1. sajandist eKr, lõik Capua-Rhegiumi teest (Via Capua-Rhegium) ja nekropolid.
* Spineta – Rooma villa 3.–1. sajandist eKr

Viited
------

1. ↑  "DiPI Online - Dizionario di Pronuncia Italiana". Originaali arhiivikoopia seisuga 9. oktoober 2018. Vaadatud 12. oktoober 2013.
2. ↑  Popolazione Residente al 1° Gennaio 2018, vaadatud 16.03.2019.
3. ↑  "Comune di Battipaglia". Originaali arhiivikoopia seisuga 14. oktoober 2013. Vaadatud 12. oktoobril 2013.
4. ↑  "Istati loendus 2001". Originaali arhiivikoopia seisuga 8. juuli 2014. Vaadatud 12. oktoobril 2013.

Kirjandus
---------

* *Battipaglia, 70 anni nella sua storia*, Massa Editore 1999
* *Il terremoto del 1857 e la fondazione della "Colonia Agricola" di Battipaglia*, Ed. Osanna Venosa 1994

Välislingid
-----------

 Battipaglia – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Koduleht (itaalia keeles)
Tim CookTim Cook
**Timothy Donald Cook** (sündinud 1. novembril 1960) on Ameerika ettevõtete juht, kes praegu töötab Apple Inc. tegevjuhina. Cook oli varem Applei tegevjuht töötades Steve Jobsi käe all

Cook liitus Apple'iga 1998. aastal märtsis ülemaailmsete toimingute asepresidendina ning töötas seejärel ülemaailmse müügi ja operatsioonide asepresidendina. Ta nimetati tegevjuhiks 24. augustil 2011, enne Jobsi surma aasta oktoobris. Tegevjuhina töötamise ajal on ta propageerinud rahvusvahelise ja siseriikliku järelevalve, küberjulgeoleku, Ameerika tootmise ja keskkonna säilitamise poliitilist reformimist. Alates 2011. aastast, kui ta Applei üle võttis, kahekordistas Cook ettevõtte tulu ja kasumit 2020. aastani ning ettevõtte turuväärtus kasvas 348 miljardilt dollarilt 1,9 triljonile dollarile.

2014. aastal sai Cook esimeseks tegevusjuhtiks Fortune 500, kes tuli avalikult välja homona. Cook töötab ka Nike, Inc. Juhatuses, Rahvusliku Jalgpalli Fondis ning on Duke’i ülikooli usaldusisik. Väljaspool Applei tegeleb Cook heategevusega ja 2015. aasta märtsis väitis ta, et planeerib annetada oma varanduse heategevuseks.
**Reet Allikvere** (sündinud 22. jaanuaril 1951 Kilingi-Nõmmes) on Eesti jurist, endine kohtunik.

Ta lõpetas 1969. aastal Kilingi-Nõmme Keskkooli ning 1977. aastal Tartu Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna.

Töötas alates 1989. aasta maikuust Harju Rajooni Rahvakohtu (alates 1990 Harju Maakohtu) kohtunikuna.

President Lennart Meri nimetas ta 19. augustil 1993 Riigikohtu üldkogu ettepanekul teise astme kohtunikuks Tallinna Ringkonnakohtusse.

President Kersti Kaljulaid vabastas ta 19. märtsil 2018 kohtuniku ametikohalt alates 17. septembrist 2018, kuivõrd Reet Allikvere esitas vastava palve Riigikohtu esimehele.

Ta on Eesti Kohtunike Ühingu liige.

Viited
------

1. 1 2 3  Tiia Kotkas, "Eesti kohtunikud" (1996), lk 14.
2. ↑  Kersti Kerstna-Vaks, Toomas Riismaa, Krista Tamm, Tiia Kotkas, "Eesti kohtunikud" (2006), lk 16.
3. ↑  Krista Tamm, Tiia Kotkas, "Eesti kohtunikud" (2011), lk 16.
4. ↑  Elektrooniline Riigi Teataja. Vabariigi Presidendi 19.08.1993 otsus nr 166 "Kohtunike ametisse nimetamine". Avaldamismärge: RT I 1993, 58, 800.
5. ↑  Elektrooniline Riigi Teataja. Vabariigi Presidendi 19.03.2018 otsus nr 230 "R. Allikvere kohtunikuametist vabastamine". Avaldamismärge: RT III, 20.03.2018, 6.
6. ↑  Eesti Kohtunike Ühingu veebilehekülg. "Liikmed".
**Otto II** (pärast 1147 – 4. juuli 1205), hüüdnimega *Helde* (der Freigiebige), oli kolmas Brandenburgi markkrahv 1184. aastast kuni oma surmani.

Elu
---

Otto II, Joseph Uphues (1898), endiselt Siegesalleelt Berliinis
Otto II oli Askania dünastiast Otto I ja Piastist Poola hertsogi Bolesław III Krzywousty tütre Judyta Bolesławówna vanem poeg. Mõni aeg pärast oma isa surma abiellus Otto II oma isa lese Adaga. Kuid see abielu oli lastetu.

### Brandenburgi markkrahv

Pärast isale järgnemist parandas ta Brandenburgi kaitset ja asustamist ning korraldas slaavlaste ja Knud VI vastaseid kampaaniaid. 1198.–99. aasta talvel laastas ta Taani poolt okupeeritud Pommerit ja konsolideeris järgmisel aastal oma territooriumi kasvatamist kampaaniaga, mis survestas Rügenit ja ohustas Hamburgi. 1200. ja 1203. aastal toetas ta Hohenstaufenist kuningat Švaabi Philippi Welfist Saksa-Rooma keisri Otto IV vastu.

### Järglus

Pärast tema surma päris markkrahvkonna tema vend Albrecht II.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Otto I** | **Brandenburgi markkrahv**1184–1205 | Järgnev**Albrecht II** |
Droonivideo Voorest 2021. aasta suvel
**Voore** on küla Jõgeva maakonnas Mustvee vallas Kullavere jõe ääres.

Külas tegutsevad Voore Põhikool, Voore Puhkekeskus ja MTÜ Jõgevamaa Omavalitsuste Aktiviseerimiskeskus.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Saare valda.

Ajalugu
-------

Külas asus Roela mõisa keskus. Mõisa peahoone põles maha 31. juulil 1941 toimunud Roela lahingu käigus ning hävitati see lõplikult 1970. aastatel.

2015. aastal toimus külas Wikimedia Kesk- ja Ida-Euroopa kokkusaamine.

Loodus
------

Külast voolab läbi Kullavere jõgi. Jõel asuvad küla piires Voore paisjärv ja Leedimäe järv.

Roela mõisa park on arvatud kaitsealuseks pargiks.

Kultuurimälestised
------------------

Ehitismälestisteks on arvatud Roela mõisa peahoone varemed (24056), mõisa park ja allee (24057), valitsejamaja (24058) ja moonakatemaja (24059).

Küla idaosas Kirikumäel asuvad arheoloogiamälestisteks arvatud kivikalmed ning lääneosas on Kullavere jõe edelapoolsel kaldal kaks linnusekohta (Roela I ja Roela II linnamägi).

Pilte
-----

* Voore külalistemaja peamaja, endine Leedimäe algkoolVoore külalistemaja peamaja, endine Leedimäe algkool
* Voore koolVoore kool
* Roela mõisa valitsejamajaRoela mõisa valitsejamaja
* Päikesepaneelipark VoorelPäikesepaneelipark Voorel
* Voore idaservVoore idaserv

Vaata ka
--------

* Roela mõis
* Lembitu kolhoos

Viited
------

1. ↑  Maa-amet, vaadatud 21.11.2020.
2. ↑  Statistikaamet, vaadatud 10.11.2020.
3. ↑  Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
4. ↑  Wikimedia CEE Meeting 2015
5. ↑  Roela mõisa park Keskkonnaportaal

| * v
* r
Mustvee valla asulad |
| --- |
| Linn | 

* Mustvee

 |  |
| Alevikud | 

* Avinurme
* Lohusuu

 |
| Külad | 

* Adraku
* Alekere
* Halliku
* Jaama
* Jõemetsa
* Kaasiku
* Kaevussaare
* Kallivere
* Kalmaküla
* Kasepää
* Kiisli
* Kiissa
* Koseveski
* Kõrve
* Kõrvemetsa
* Kõveriku
* Kärasi
* Kääpa
* Kükita
* Laekannu
* Lepiksaare
* Levala
* Maardla
* Maetsma
* Metsaküla
* Nautrasi
* Ninasi
* Nõmme
* Odivere
* Omedu
* Paadenurme
* Pedassaare
* Piilsi
* Putu
* Pällu
* Raadna
* Raja
* Ruskavere
* Saarjärve
* Separa
* Sirguvere
* Sälliksaare
* Tammessaare
* Tammispää
* Tarakvere
* Tiheda
* Tuulavere
* Ulvi
* Vadi
* Vanassaare
* Vassevere
* Veia
* Vilusi
* Voore
* Võtikvere
* Änniksaare

 |
Torniga maja Noriūnai mõisas
**Noriūnai mõis** (leedu *Noriūnų dvaras*) on endine mõis Leedus Kupiškise rajoonis Noriūnais. 

Mõisakompleks on riikliku tähtsusega arhitektuurimälestis, kuhu kuuluvad teenijatemaja, peahoone, tootmishooned ja park.

Ajalugu
-------

Mõisa on kirjalikult esmamainitud XVI sajandil. See on kuulunud Naruševičiustele, Radziminskitele, Abramavičiustele. Esimene täpsem kirjalik dateering pärineb aastast 1665, mil selle omanikuks said Boločinskid. Seejärel olid omanikeks Stachovksid, kes müüsid mõisa aastal 1723 Bucholcidele. Läbi aegade on see kuulunud veel Tyszkiewiczitele, Tiesenhausenitele, Ogińskitele ja Komaritele. XVII-XVIII sajandil kasvatati seal Žemaitukase tõugu hobuseid. Arvatakse, et peahoone lasi rajada H. Venclovavičiaus ja XIX sajandi lõpus ehitasid kohalikud meistrid sealse peahoone ümber. Aastal 1921 peeti mõisas selle viimase omaniku J. Adomonise õe ja luuletaja Kazys Binkise pulmad. Pärast Teist maailmasõda mõis võõrandati ja seal asus masina-traktorijaam, seejärel aga maaparandustöötajate baas. Aastal 1960 rajati peahoonesse seitsmeklassiline kool.

Arhitektuur
-----------

Mõisa peahoone puhul on tegemist Leedu aladele ebatüüpilise T-kujulise põhiplaaniga klassitsistliku ja maneristliku hoonega. Kõige silmapaistvam detail on peasissekäigu kohal asuv mitmekorruseline korpus. Esindusruumid on kujundatud anfilaadina, eluruumides on kasutusel tavalised koridorid. Mõisakompleksi ehitiste juures on kaks dolomiidist torni – üks neist oli kasutusel rehehoonena, teine oli aga jääkelder. Dolomiidist on laotud ka endise teenijatemaja sein, mida ehib väiksematest kivikildudest mosaiik.

Tähelepanuväärsed on ka teenijatemaja nelinurkne sisehoov, mida ehib sinistest kividest mosaiik, kahekorruseline maakividest ristikujulise põhiplaaniga aidahoone ja kaks tornisarnast ehitist – rehi ja jääkelder. Kokku on mõisakompleksist säilinud üheksa hoonet, varem oli seal hooneid 18.

Park
----

Peahoonet ümbritseb kaarekujuliselt vabakujundusega park, mille pindala on 10 hektarit. park on ebatasase moega, seda liigendavad Lėvuo ja Krioklysi orud. Enamik teid on seal looklevad, aga peamised alleed on sirged. Puudest omineerivad seal kohalikud liigid – gruppidena ja üksikult kasvavad okaspuud. Seal kasvab ka võõrliike – euroopa lehis, palsamnulg, hall pähklipuu.

Viited
------

1. ↑  Noriūnų dvaro sodyba Mõis kultuurimälestiste registris
2. ↑  "Kupiškio etnografijos muziejaus parengta virtuali paroda „Noriūnų dvaras"". Originaali arhiivikoopia seisuga 31. märts 2016. Vaadatud 28. märtsil 2016.
3. ↑
4. ↑

Välislingid
-----------

* Sissekanne Leedu mõisate veebisaidil; fotod (*leedu keeles*)
* Sissekanne Leedu mõisate veebisaidil; asendiskeem (*leedu keeles*)
* Noriūnai mõis
* Mõis YouTube'is
**Arvutusjõudlus** näitab arvutisüsteemi andmetöölemisvõimekust.

Peamine arvutusjõudluse määraja on protsessor. Jõudlus sõltub nii protsessori arhitektuurist kui ka taktsagedusest.

Arvutusjõudlus on lõplik, s.t protsessor teeb mingi arvu taktide kohta mingi hulga operatsioone ja ei
ole võimeline seda piiri ületama.

Arvutusjõudlust kui ressurssi ei saa hilisemaks kasutamiseks salvestada – protsessor suudab mingi hulga taktide jooksul teha mingi hulga operatsioone. Kui neid operatsioone hetkel ei teostata, siis see ressurss läheb lihtsalt kaotsi.

Arvutusjõudlust iseloomustavad mõõtühikud on näiteks taktsagedus ja täidetavate käskude hulk ajaühikus (MIPS-id ja FLOPS-id). Taktsageduse kasutamine erineva arhitektuuriga arvutite jõudluse hindamisel pole kuigi informatiivne, sest erinevate käskude täitmiseks kulub erinev arv taktimpulsse. Seepärast kasutatakse täidetavate käskude arvu ajaühikus.

* MIPS – *million instructions per second* 'miljon käsku sekundis'. Kirjeldab, kui palju täisarvudega operatsioone suudab protsessor sekundis täita.
* FLOPS – *floating point operations per second* 'ujukomaarvutusi sekundis'. Erinevalt MIPS-ist väljendab protsessori jõudlust ujukomaarvutuste teostamisel.
* Jõudlus elektrilise võimsusühiku (vati) kohta ajaühikus.

FLOPS-e kasutatakse enamasti teadusarvutite võrdlemisel (näiteks koostatakse nende põhjal superarvutite edetabeleid), harilike personaalarvutite puhul pole see näitaja niivõrd oluline – nende puhul on oluline MIPS-ide hulk.

Elektri- ja Elektroonikainseneride Instituut (ingl *Institute of Electrical and Electronics Engineers*, lüh IEEE) ja arvutitehnika assotsiatsioon ACM (ingl *Association for Computing Machinery*) annavad alates aastast 1987 välja Gordon Belli auhinda, mis on pühendatud arvutusjõudluse tippsaavutustele.

Vaata ka
--------

* Jõudlustest

Viited
------

1. ↑  Arvutusjõudlus ja ribalaius: courses.cs.ut.ee/2009/syshald/uploads/Main/loeng03\_joudlus.pdf, L.Jesmin, M.Taremaa
2. ↑  CNET News: Power could cost more than servers, Google warns
3. ↑  ACM Gordon Bell Prize
**Tiit Lõhmus** (sündinud 3. oktoobril 1961 Tartus) on Eesti jurist, kohtunik.

Ta lõpetas 1987. aastal õpingud Tartu Riikliku Ülikooli õigusteaduskonnas. Aastatel 1986–1993 töötas ta Tartu rajooni prokuratuuris stažööri, uurija, prokuröri abi ning riigiprokuratuuris eriti tähtsate asjade uurija ja prokurörina.

29. detsembril 1993 nimetas president Lennart Meri Riigikohtu üldkogu ettepanekul Tiit Lõhmuse kohtunikuks Tartu Ringkonnakohtusse. Ta töötab tänini Tartu Ringkonnakohtu kriminaalkolleegiumis.

Ta on olnud Tartu Ringkonnakohtu kriminaalkolleegiumi esimees.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Tiia Kotkas, "Eesti kohtunikud" (1996), lk 25.
2. ↑  Kersti Kerstna-Vaks, Toomas Riismaa, Krista Tamm, Tiia Kotkas, "Eesti kohtunikud" (2006).
3. 1 2  Krista Tamm, Tiia Kotkas, "Eesti kohtunikud" (2011), lk 21.
4. ↑  Elektrooniline Riigi Teataja. Vabariigi Presidendi 29.12.1993 otsus nr 241 "Kohtunike ametisse nimetamine". Avaldamismärge: RT I 1994, 1, 1.
5. ↑  "Eesti kohtute veebilehekülg (kohus.ee). Tartu Ringkonnakohtu kontaktandmed". Originaali arhiivikoopia seisuga 12. august 2019. Vaadatud 12. augustil 2019.
**Ürgimetajad** (*Prototheria*) on imetajate alamklass, kuhu paigutatakse selts ainupilulised.

Neid peetakse kõige algelisemate imetajate rühmaks. Nende kehaehituses ja sigimises on ühisjooni roomajatega. 

Tänapäevased emased ürgimetajad munevad ja hauvad mune (nokkloomlased) või kaitsevad mune kukrus (sipelgasiillased). 

Nende suguelundkond meenutab roomajate oma: kaks juha suubuvad kloaaki. 

Pärast koorumist imevad pojad piima piimaväljakult, kuhu piim voolab piimapooridest. Nisad puuduvad.

Süstemaatika
------------

Ürgimetajad ei ole monofüleetiline takson. Sinna on arvatud kõik imetajad, kes ei kuulu rühma *Theriiformes* (*Theria*, eluspoegijad imetajad). Seetõttu on hakatud selle taksoni kasutamisest loobuma. 

### Traditsioonilised rööptaksonid

See traditsiooniline nimetus võimaldab ürgimetajaid võrrelda alamimetajate (*Metatheria*) ja pärisimetajatega (*Eutheria*), mida vaadeldakse kas imetajate alamklassidena või alamklassi eluspoegijad imetajad (*Theria*) infraklassidena. 

Nimetused "*Prototheria*", "*Metatheria*" ja "*Eutheria*" pärinevad Thomas Huxleylt ning nad tähendavad umbes 'esimesed loomad', 'järgmised loomad' ja 'päris loomad'. 

### Seltsid

Retsentseid seltse on üks: ainupilulised (*Monotremata*). Ta kuulub infraklassi *Ornitodelphia*.

Fossiilsed seltsid:

* *Multituberculata*
* *Docodonta*
* *Tricodonta*

Pole kindel, kas väljasurnud seltsid on suguluses. Mõnikord arvatakse nad eraldi rühma *Allotheria* ehk *Nontheria*, sageli ürgimetajatest erineva alamklassina.

### Ühisjooned

Kõigil neil seltsidel on rida ühisjooni. Neil on sarnane kolju (eriti alalõualuu), abaluud ja jäsemed. Kõik need tunnused lähendavad neid roomajatele. 

Tänapäevased ürgimetajad munevad ja imetavad. Arvatakse, et see kehtib ka fossiilsete vormide kohta, kuid seda ei saa kindlalt tõestada.

Vaata ka
--------

* *Megazostrodon*
* *Morganucodon*
* *Steropodon*

Välislingid
-----------

* Ürgimetajad veebisaidil Wikispecies

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikisõnastiku artikkel: **ürgimetajad** |
*Vaata ka: Skýrose saar*

Skýrose linn
Õhtu Skýrose linnas, 2020. Poeuksel on näha tuulepargi-vastased plakatid
**Skýrose linn** (inglise keeles *Skýros Chóra*, või lühidalt *Chóra*; kreeka keeles *Η Χώρα της Σκύρου*, *Χώρα Σκύρου* või lühidalt *Χώρα* ehk *"alev"*) on väike linn Kreekas Skýrose saare idarannikul, saare keskasula.

2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli linnas 1657 elanikku.

Linn asetseb amfiteatrikujuliselt mäe nõlvadel. Mäe otsas on Bütsantsi-aegne kindlus, mis on ehitatud antiikaegse akropoli kohale. Linn koosneb lähestikku ehitatud traditsioonilises Küklaadide stiilis majadest. 

Linnas on Skýrose Arheoloogiamuuseum ning Mános ja Anastasía Faltáitsi Rahvaluulemuuseum. 

Skýrost ühendab Linariága 11 km pikkune kõvakattega tee. 

Linnas on rahukohus, politseijaoskond, post ja telegraaf, gümnaasium, lütseum (põhikool) ja algkoolid.

Viited
------

1. ↑  Papathanassiou, Manolis. "Castle of Skyros". *Καστρολόγος* (inglise). Vaadatud 7. augustil 2023.
**Johann III** (1389 – pärast 11. novembrit 1438) oli aastatel 1416-1438 Mecklenburgi hertsog, Stargardi, Sternbergi, Friedlandi, Fürstenbergi ja Lycheni isand. Et eristada teda Johann V-st, kutsutakse teda mõnikord *Johann Vanemaks*.

Perekond
--------

Ta oli hertsog Johann II ja selle naise Wilheida vanim laps.

Elu
---

Johann III sündis tõenäoliselt 1389. aastal. 1416. aastal võttis ta oma isalt üle Sternbergi valitsemise. Brandenburg võttis ta teadmata põhjustel vangi. Ta vabastati 28. juunil 1427 tingimusel, et annab truudusvande Brandenburgi markkrahvile.

1436. aastal pärisid tema ja ta nõbu Heinrich ja tema kauge nõbu, Mecklenburg-Schwerini Heinrich IV üheskoos Werle isandkonna.

Ta abiellus Albrecht IV von Anhalt-Kötheni tütre Luttrudiga. Abielu jäi lastetuks.

Johann III suri 1438. aastal ja maeti tõenäoliselt Sternbergi. Tema nõbu, Mecklenburg-Stargardi Heinrich päris tema valdused.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Johann II** | **Mecklenburg-Stargardi hertsog**1416-1438koos Albrecht II jaHeinrich | Järgnev**Heinrich** |
**Mihkel Järvi** (sündinud 3. augustil 1985 Tallinnas) on eesti pianist.

Ta alustas klaveriõpingud aastal 1992 Tallinna Muusikakeskkoolis Maigi Pakri klaveriklassis. Aastatel 1995–2002 õppis ta Soomes Lahti Päijät-Häme konservatooriumis Rauno Jussila käe all. 2004. aastast õppis ta Helsingis Sibeliuse Akadeemias Hamsa Jurise klaveriklassis ja 2009. aasta sügisest täiendas end Salzburgi Mozarteumis. Nüüd õpib magistriõppes Juhani Lagerspetzi klaveriklassis. 

Mihkel Järvi on osalenud Matti Raekallio, Alexander Markovitchi, Lauri Väinmaa, Ivari Ilja, Kalle Randalu, Piero Rattalino ja Lazar Bermani meistrikursustel. 

Ta on esinenud solistina Eestis, Soomes, Saksamaal, Hispaanias, Portugalis, Itaalias, Rumeenias, Tšehhis, Suurbritannias ja Leedus. Ta käis kammerorkestri Vivaldika klaverisolistina Šveitsi ringreisil (Bern, Zürich, Genf, Lausanne, Aarau). 

Mihkel Järvi on võitnud auhindu Sally Westerdahli nimelisel konkursil. Aastal 1997 jagas pianist Leevi Madetoja nimelisel konkursil esimest kohta, 2000. aastal saavutas ta samal konkursil teise koha. Kevadel 2001 saavutas Mihkel koos oma õe Miina Järviga teise koha kammermuusikakonkursil Juvenalia Soomes. Sügisel 2001 osales Järvi Prahas toimunud rahvusvahelisel Carl Czerny nimelisel klaverikonkursil, kus pälvis žürii eripreemia.

Mihkel Järvi on ka rahvusvahelise festivali Lihula Muusikapäevad üks korraldajatest ning ühtlasi ansambli Järvi Instrumentalists liige.

Isiklikku
---------

Tema isa on tšellomängija Teet Järvi, vanaisa oli dirigent ning ühtlasi Järvide dünastia alusepanija Vallo Järvi, vanaonu on dirigent Neeme Järvi.

Viited
------

1. ↑  Leigo järvedel kõlas laupäeval suurejooneline Järvi-muusika, Eesti Päevaleht, 4. august 2008
Paremkalda-Ukraina
Paremkalda-Ukraina lõunapoolne (heleroheline) Osmani impeeriumi vasallina
**Paremkalda-Ukraina** (ukraina keeles Правобережна Україна, vene keeles Правобережная Украина, poola keeles Prawobrzeżna Ukraina, Slovaki keeles Pravobrežná Ukrajina, ungari keeles Jobb parti Ukrajna) on ajalooline ja territoriaalne nimetus tänapäeva Ukraina osale Dnepri jõe paremal (lääne)kaldal, mis vastab tänapäevastele Vinnõtsja, Žõtomõri, Kirovohradi oblastitele, aga ka Kiievi ja Tšerkassõ lääneosadele. See eraldati varemete ajal vasakust kaldast.

  

Paremkalda-Ukraina piirneb läänes Volõõnia ja Podoolia ajalooliste piirkondadega, edelas Moldaavia, lõunas Jedisani ja Zaporižžja piirkonnaga, idas Vasakkalda-Ukrainaga ning põhjas Polesjega.

Piirkonna peamised linnad on Tšerkassõ, Kropõvnõtskõi, Bila Tserkva, Žõtomõr ja Oleksandrija.

Ajalugu
-------

Parem- ja Vasakkalda-Ukraina ajalugu on tihedalt seotud Hmelnõtskõi ülestõusuga aastatel 1648–1657. Territoorium kuulus Poola-Leedu Rahvaste Ühenduse koosseisu Vasade all kuni Vene-Poola sõjani, mille vallandas Hmelnõtskõi Perejaslavi leping 1654. aastal Moskva liiduga. Pärast 13-aastast konflikti ühendas võidukas Moskva tsaaririik 1667. aastal pärast Andrusovo vaherahu Vasakkalda-Ukraina koos Kiievi linnaga.

Samal ajal jäi Paremkalda-Ukraina Rahvaste Ühendusse kuni Poola jagamiseni 18. sajandi lõpus. Poola krooni Väike-Poola provintsi osana jagati see kaheks vojevoodkonnaks: Kiieviks ja Bracławiks. 1669. aastal lubas hetman Petro Dorošenko paremkaldal asuval Ukrainal olla Osmanite impeeriumi osa. Osmanid vallutasid 1672. aastal Ukraina paremkalda lõunapoolseima Podoolia.

Pärast kristlike suurriikide 1683. aasta võitu Viini lahingus tagastati 1699. aastal Karlowitzi lepinguga need maad Rahvaste Ühendusele. 18. sajandi jooksul toimus kaks kasakate ülestõusu. Aastal 1793 annekteeris Paremkalda-Ukraina Poola teisel jagamisel Vene impeeriumiga, saades Väike-Venemaa kubermangu osaks.

19. sajandil oli Paremkalda-Ukraina elanikkond valdavalt ukrainlased, kuid suurem osa maast kuulus Poola või poloniseeritud Ukraina aadlile. Paljud külad ja linnad kuulusid juutide asustuspiirkonda ja neis oli palju juute, samas kui poola keelt kõnelev aadel oli enamasti roomakatoliiklane. Suurem osa talurahvast muutus kreekakatoliiklikuks alles 18. sajandil ja pärast Poola jagamist läks suures osas õigeusku juba ammu enne Unia lagunemist aastal 1839. Paremkalda-Ukraina jagati seejärel neljaks kubermanguks, millest igaüks oma administratsiooniga: Kiiev, Volõõnia, Herson ja Podoolia.

Hetmanid (1685–1699)
--------------------

* 1684–1689 Andri Mohõla
* 1689–1692 Hrõško Ivanovõtš
* 1693–1699 Samilo Samus

Viited
------

1. ↑  Michał Szuster, Uniwersytet Śląski (2006). "Władysław IV Vasa; genealogia, heraldyka". Poczet.com (Internet Archive). Originaali arhiivikoopia seisuga 11. detsember 2008. Vaadatud 18. septembril 2014.
2. ↑  Kołodziejczyk, Dariusz (2004). "Introduction". *The Ottoman Survey Register of Podolia (ca. 1681) Part I: Text, Translation, and Commentary*. Harvard University Press. Lk 3.
3. ↑  Orest Subtelny; *Ukraine: A History*; University of Toronto Press; 2000. ISBN 0-8020-8390-0. pp 117, 145–6, 148