recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Karuspõrnikas** (*Trichius fasciatus*) on põrniklaste (varem kuldpõrniklaste) sugukonda kuuluv mardikaline, mis on levinud peaaegu kogu Euroopas (ka Eestis) ning Aasias.

Kirjeldus
---------

Karuspõrnikas on 13–15 mm pikkune ja meenutab välimuselt veidi kimalast, kuna tema keha on kaetud heledate karvadega ja kattetiivad on helekollased kuni oranžid mustade vöötidega. Pea ja rindmik on must ning kaetud oranžide karvadega. Temaga on väga sarnased kaks sama perekonna liiki *Trichius zonatus* ja *Trichius sexualis*, mida Eestis eElurikkuse portaali andmetel ei esine.

Karuspõrnika elupaigaks on põhiliselt heitlehine mets. Täiskasvanud isendeid võib kohata kevadel ja suvel metsaserval või aasal lilleõite peal. Peamiselt toitub ta sarikaliste, roosõieliste ja ohakate õietolmust. Vastsed toituvad põhiliselt lagunenud puidust (pöök, kask, lepp) ja muust taimsest orgaanikast ning nende areng kestab kaks aastat.

* Karuspõrnikas naadi õiel toitumasKaruspõrnikas naadi õiel toitumas
* Karuspõrnikas kurereha õielKaruspõrnikas kurereha õiel
* Karuspõrnikad paaritumasKaruspõrnikad paaritumas

Viited
------

1. ↑  Karuspõrnikas andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes kasutatud 10.08.2016
2. ↑  *Catalogue of Life* www.catalogueoflife.org kasutatud 10.08.2016 (inglise)
3. ↑  Põrniklased www.ut.ee kasutatud 10.08.2016
4. ↑  Perekond *Trichius* elurikkus.ee kasutatud 10.08.2016
5. 1 2  *Trichius fasciatus* toutunmondedansmonjardin.perso.neuf.fr kasutatud 10.08.2016 (inglise)
6. ↑  *Natur-lexikon* www.natur-lexikon.com kasutatud 10.08.2016 (saksa)

Välislingid
-----------

* Karuspõrnikas andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes

* Pildid vastsetest ja valmikutest *beetlespace.wz.cz* vaadatud 10.08.2016
**Moringen** on linn Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Northeimi kreisis. Linna pindala on 82,25 km². 31. detsembril 2019 elas seal 6955 inimest. Linn koosneb Moringeni keskusest ja kaheksast ümbritsevast külast, Fredelsloh on üks neist.

Ajalugu
-------

Linn ja selle külad asutati üle tuhande aasta tagasi. Linnas on 19. sajandi lõpus asutatud psühhiaatriahaigla. Teise maailmasõja ajal haigla tühjendati ja natsid kasutasid seda koonduslaagrina. Tänapäeval tegutseb see taas psühhiaatriahaiglana.

Majandus
--------

Kogukonna suuremate tööandjate hulgas on tööstuslikke ventilaatoreid tootev ettevõte Piller. Northeimi kreisi suur prügila on Moringenis.

Vaata ka
--------

* Lutterbeck

Viited
------

1. ↑  Register of German municipalities (4th quarter 2022), vaadatud 12.02.2023.

Välislingid
-----------

* Linna koduleht


Northeimi kreisi vallad

* Bad Gandersheim
* Bodenfelde
* Dassel
* Einbeck
* Hardegsen
* Kalefeld
* Katlenburg-Lindau
* Moringen
* Nörten-Hardenberg
* Northeim
* Uslar
Luis Alberto Lacalle (2005)
**Luis Alberto Lacalle** (sündinud 13. juulil 1941 Montevideos) on Uruguay jurist ja poliitik, ta on Rahvuspartei liige. Ta oli 1. märtsist 1990 kuni 1. märtsini 1995 Uruguay president.

Ta astus 17-aastaselt Rahvuspartei liikmeks. 1961. aastast oli ta ajalehte Clarín ajakirjanik. 1964. aastal lõpetas ta Montevideos ülikooli Universidad de la República ühiskonnateaduste ja õigusteaduse alal.

Pärast 27. juuni 1973. aasta riigipööret arreteeriti ta mõneks nädalaks. Ta osales ka salajases sõjaväehunta vastases liikumises ja teda üritati mõrvata 1978. aastal talle saadetud mürgitatud veinipudeli abil.

Kui demokraatia 1984. aastal taastati, valiti ta senatisse (Uruguay parlamendi ülemkotta), kus ta valiti senati asepresidendiks. 

1989. aastal kandideeris ta oma fraktsiooni Herrerism kaudu presidendiks koos asepresidendi kandidaadi Gonzalo Aguirre'iga. Nad võitsidki valimised ja 1. märtsist 1990 kuni 1. märtsini 1995 oli ta Uruguay president.

Ametiaeg
--------

Ametisse astudes saatis Lacalle parlamendile maksureformi seaduse eelnõu, mis võeti viivitamatult vastu Colorado partei toel. Käibemaks tõsteti 21%-lt 22%-le, suurendati tulumaksu ja loodi veel mõned maksud. Oma valitsusajal julgustas ta vabaturuprogrammi, osales Brady võlakirjade kavas välisvõlakohustuste leevendamiseks ning oli Mercosuri kaasasutaja koos Paraguay, Brasiilia ja Argentina presidentidega, mis jõustus koos 2007. aasta detsembris. Asuncióni leping 1991. aastal.

1992. aastal sai tema majandusreformide toetamine tugeva löögi, kui tema üks olulisemaid algatusi, Uruguay riigiettevõtete erastamise kava lükati rahvahääletusel tagasi.

1994. aasta riiklikel valimistel valis ta herrerismi fraktsiooni presidendikandidaadiks oma siseministri Juan Andrés Ramíreze. Rahvuspartei kaotas kitsalt Colorado partei valimised.

Mitmete tema valitsuses osalenud silmapaistvate poliitikute hulgas on Héctor Gros Espiell, Sergio Abreu, Juan Andrés Ramírez, Carlos Cat ja Ignacio de Posadas.

1999. aastal võitis ta oma partei valimistel Juan Andrés Ramírezt (kes oli lõhenenud herrerismist) ja teisi kandidaate ning kandideeris taas presidendiks. Tema valitsuses kahjustasid aga rida süüdistusi korruptsioonis tema valitsuses. Viimane löök oli Ramíreze lahkumine aktiivsest poliitikast pärast esmatasandi kaotamist ja ta tuli üldvalimistel 22,3% häältega kolmandale kohale.

Lacalle kandideeris 2004. aasta valimistel taas presidendiks, kuid teiste parteide juhid olid kogunenud ühe vastaskandidaadi Jorge Larrañaga ümber, kes alistas ta esmastel aladel 2:1. 2009. aastal kandideeris ta uuesti presidendiks, lüües seekord juunis valimiste esimeses voorus Jorge Larrañagat. Esimeses voorus valimisi võites sai temast partei juhatuse esimees. Ta kaotas novembris alanud eelvalimistel José Mujicale presidendivalimised.

Lacalle on Madridi klubi liige. Ta on ka Jeruusalemma tippkohtumise avalike suhete komisjoni juhatuse liige.

Isiklikku
---------

Ta on abielus María Julia Pou Brito del Pinoga (sündinud 1946), neil on kolm last. Poeg Luis Alberto Lacalle Pou on praegune Uruguay president. Tema emapoolne vanaisa Luis Alberto de Herrera oli Uruguay poliitik.
**Naujoji Ūta** on küla Leedus Prienai rajoonis, Naujoji Ūta valla keskus. 

Naujoji Ūtas on postkontor, kultuurikeskus, raamatukogu ja põhikool. Vaatamisväärsuseks on sealne aastal 1924 valminud katoliku kirik.

Küla nimi tuleneb saksa keelest. XVII sajandi keskpaigas rajati Senaūtise küla, mis oli leedukeelne mugandus sõnast *hütte* (väike tööstusettevõte). Toona toodeti sealse piiskonna metsades potast. Aastal 1782 rajas K. Sapieha uue potasetootmiskoha, mille juurde kujunes Naujoji Ūta. Aastal 1924 ehitati külla puidust kirik, mis aastal 1944 osaliselt maha põles, ent taastati aastal 1963. Nõukogude ajal oli küla kohaliku kolhoosi keskasulaks. Aastal 1958 rajati külla ka metsamajand.

* KoolimajaKoolimaja
* Metsamajandi hooneMetsamajandi hoone
* Endine kolhoosi remondi-tehnikajaamEndine kolhoosi remondi-tehnikajaam
* KirikKirik

Viited
------

1. ↑

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Naujoji Ūta** |

* Küla portaalis vietoves.Lt
Hampden Park 2010. aastal
**Hampden Park** (sageli nimetatud ka *Hampdeniks*) on jalgpallistaadion Šotimaal Glasgow's Mount Florida piirkonnas. Staadion mahutab 51 866 pealtvaatajat, mis on Šotimaa jalgpalli rahvusstaadion. See on Šotimaa jalgpallikoondise tavaline kodukoht ja on üle sajandi klubi Queen's Park F.C. kodu. Hampden korraldab regulaarselt Šoti karika ja Šotimaa liiga karikavõistluste viimaseid etappe ning seda on kasutatud ka kontsertide ja muude spordiürituste jaoks, näiteks kui see oli 2014. aasta rahvaste ühenduste mängude kergejõustikustaadioniks ümber kujundatud.

19. sajandil oli Glasgow's eri paigus kaks staadioni nimega Hampden Park. Staadion praegusel alal avati 31. oktoobril 1903. Hampden sel ajal maailma suurim staadion, mille suurus oli üle 100 000 istekoha. Aastatel 1927–1937 suurendati seda veelgi, saavutades tipu 150 000. Šotimaa ja Inglismaa 1937. aasta mängu rekordiline osavõtt oli 149 415 pealtvaatajat, mis on Euroopa rahvusvahelise jalgpallivõistluse rekord. Rangemad ohutusnõuded tähendasid, et 1977. aastal vähendati istekohti 81 000-le. Staadion on sellest ajast alates täielikult renoveeritud, viimati tehti seda 1999. aastal.

Staadion valiti Euroopa linnades peetava UEFA Euro 2020 üheks toimumiskohaks ja sellel korraldatakse kolm alagrupimängu ja üks väljalangemismängudest.

Välislingid
-----------

* Hampden Parki koduleht
**HDF-plaat** on kiudplaat, mida nimetatakse ka suure tihedusega puitkiudplaadiks. See on puitkiudplaadi tüüp, mis on puidutoode. Seda kasutatakse mööbli valmistamisel ja ehitustööstuses.

Iseloomustus
------------

Plaadi tekstuur on sile ning ehituselt on plaat tihe. HDF-plaat sarnaneb MDF-plaadiga, mis on keskmise tihedusega puitkiudplaat, kuid HDF-plaat on tihedam ning palju tugevam ja kõvem. See erineb puitlaastplaadist selle poolest, et puitkiudude ühendamine ei vaja täiendavat liimi, puitkiududes sisalduvast algsest ligniinist piisab puitkiudplaadi ühendamiseks, kuigi sageli lisatakse ka vaiku. Kiudplaati toodetakse nii märjas kui ka kuivas protsessis. Märgprotsess, mida nimetatakse Masoni meetodiks, jätab ühe sileda ja ühe tekstuuriga külje. Kuivtöödeldud puitkiudplaat on mõlemalt poolt sile.

Ajalugu
-------

Esimene kiudplaati meenutav toode valmistati Inglismaal 1898. aastal vanapaberi kuumpressiga. Kanadas toodeti 1900. aastal väikese tihedusega kiudplaate, aga 1920. aastate alguses paranesid märja puidumassi kokkusurumise meetodid ja siis valmistati kõrgel temperatuuril suurema tihedusega puitkiudplaate.

Tehniline iseloomustus
----------------------

Töötasapinnad on kaetud dekoratiivse kõrgsurve (HPL) laminaadiga, mis tagab kulumiskindluse, niiskuskaitse, vastupidavuse kriimustustele, majapidamises tekkivale määrdumisele ja keemiatoodete mõjule ning löögikindluse.

Viited
------

1. ↑
2. ↑  "arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 17. september 2014. Vaadatud 17. september 2014.`{{cite web}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
3. ↑  "arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 17. september 2014. Vaadatud 17. september 2014.`{{cite web}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
4. ↑
5. ↑
Heinrich Borwin II kuju Güstrowis
**Heinrich Borwin II** (1170 – 5. juuni 1226), Mecklenburgide dünastia liige, oli Mecklenburgi vürst aastatel 1219-1226 ja Rostocki isand (1225-1226).

Elu
---

Heinrich Borwin II oli Mecklenburgi isanda Heinrich Borwin I ja tema naise Mathilde poeg. Ta oli slaavi vürsti Pribislawi pojapoeg, viimane rajas Mecklenburgide dünastia. Pärast tema surma 1226. aastal Güstrowis valitsesid tema neli poega Mecklenburgi ühiselt 1234. aastani. Siis jagasid nad Mecklenburgi Werle, Parchim-Richenbergi, Rostocki ja Mecklenburgi vürstkondadeks.

Abielu ja lapsed
----------------

Heinrich Borwin abiellus 1200. aastal Rootsi kuninga Sverker II Karlsoni tütre Kristinaga. Nad said järgmised lapsed:

* Nikolaus I (1210-1277), Werle isand
* Johann I *Teoloog* (1211-1264), Mecklenburgi isand
* Heinrich Borwin III (1220-1278), Rostocki isand
* Pribislaw I (1224-1256), Parchim-Richenbergi isand, suri 1275. aastal
* Margaret (suri pärast 18. augustit 1267)
* Matilda (suri pärast 23. novembrit 1270)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Heinrich Borwin I** | **Mecklenburgi isand**1219–1226 | Järgnev**Johann I, Nikolaus I,Heinrich Borwin IIIja Pribislaw I** |
**Jaani seegi paviljon** (ka: **Jaani seegi muuseum**) on Tallinna Linnamuuseumi filiaal, kus eksponeeritakse sellele kohale sajandeid tagasi asutatud Jaani seegi ja Kivisilla eeslinna ajalugu. Paviljon asub Tartu maantee läbimurde ääres ning selle ehitamise tõttu sõidutee kitsamaks tegemine põhjustas tallinlastes 2003. ja 2004. aastal suurt poleemikat, tekitades autojuhtide ja jalakäijate vahelise vastuseisu.[*viide?*]

Paviljonis on näha 2003. aasta suvel ja sügisel toimunud väljakaevamistel päevavalgele tulnud hospidalihoone 14.–16. sajandist pärit kivimüürid. Müüride vahel on maasse süvistatud vitriinidesse paigutatud lähikonnast pärinevad arheoloogilised leiud: keraamika, raudesemete fragmente, münte. Ekspositsiooni täiendavad mahukad infotahvlid piirkonna ajaloost. Väljakaevamistel avastatud 13. sajandist pärineva keldri, 17. sajandi klaasimeistri töökoja ning kahe 19. sajandi elumaja varemed lubas muinsuskaitsenõukogu lammutada läbimurde ja maa-aluse autoparkla rajamise huvides.

Arheoloog Villu Kadaka sõnul on seegisaali ajalooline telliskivipõranda rekonstruktsioon ekslikult laotud kunagisest põrandast madalamale, vundamendimüüride vahele, millega on tekitatud Tallinna ühe suurema keskaegse saali asemele hulk pisikesi ruumikesi, mistõttu ei saa külastajad tema hinnangul ettekujutust seal asunud suurejoonelisest hoonest[*viide?*]. 

Hoone on projekteerinud arhitektibüroo Ansambel.

Vaata ka
--------

* Tallinna Jaani Seegi kirik
* Härjapea jõgi

Välislingid
-----------

* Muuseumi koduleht
Luis Alberto Lacalle Pou
**Luis Alberto Alejandro Aparicio Lacalle Pou** (sündinud 13. augustil 1973 Montevideos) on Uruguay jurist ja poliitik, ta on Rahvuspartei liige. Ta on 1. märtsist 2020 Uruguay president.

Ta sündis aastal 1973 Montevideos. Ta sai hariduse Briti koolides Montevideos. Ta lõpetas aastal 1998 juristina Uruguay Katoliikliku Ülikooli.

Ta oli Uruguay Esindajatekoja president aastatel 2011–2012. Aastatel 2015–2019 oli ta Uruguay senaator.

Ta kandideeris aastal 2014 Uruguay presidendivalimistel, kuid ei osutunud valituks. Aastal 2019 kandideeris ta uuesti presidendivalimistel, kus ta esimeses voorus 24. novembril 2019 sai 48,71% häältest.

Isiklikku
---------

Ta on aastast 2000 abielus Lorena Ponce de Leóniga, neil on kolm last. Tema isa Luis Alberto Lacalle oli aastatel 1990–1995 Uruguay president; vanavanaisa Luis Alberto de Herrera (1873–1959) oli Uruguay poliitik, ajakirjanik ja ajaloolane.

Välislingid
-----------

* Luis Alberto Lacalle Pou elulugu (hispaania keeles)
Mitmepealine kaal
**Mitmepealine kaal** on kiire, täpne ja töökindel kaalumisvahend, mida kasutatakse nii toidu kui ka toiduks mittekasutavate toodete pakendamisel.

Ajalugu
-------

Mitmepealine kaal leiutati 1970. aastatel Ishida  inseneride poolt ning võeti peagi kasutusele paljudes toiduainetööstuste ettevõtetes üle maailma.

Tänapäeval on mitmepealine kaal tänu suurele kaalumise kiirusele ja täpsusele pakenditööstuses laialdaselt levinud ning seda valmistavad mitmed tootjad kogu maailmas. Mõned tootjad pakuvad terviklikke pakendamisliine mitmepealise kaalu ja teiste pakkeseadmetega.

Tööpõhimõte
-----------

Tavaline sihtkaal iga paki kohta võib olla 100 grammi toodet, mis sisestatakse mitmepealise kaalu pealt osast, kust see jaguneb salvedesse. Iga salv kukutab toote kaalsalve, kui salv tühjaks saab.

Jagunemine toimub tavaliselt kas gravitatsiooni, vibratsiooni või tsentrifugaaljõul. Sisestamist kontrollib vibratsioon, gravitatsioon, rihmad või kruvisüsteemid.

Mitmepealine kaal ettevõtetes
-----------------------------

Mitmepealine kaalumine on abiks järgmistel töödel:

**Kottide täitmine**

Kottide arv võib olla suur. Kaal suudab täita väga erineva suurusega kotte, alustades imetillukestest ja lõpetades mitmeid kilosid kaaluvate toitlustuskottidega.

**Segakaalumine**

Mitmepealine kaal suudab segada ja jagada pakkidesse tooteid, kus on kuni kaheksa erikomponenti. Kaal on jagatud sektsioonideks, igaühel neist on oma sisestus. Näiteks hommikuhelbeid suudab kaal pakkidesse jaotada nii, et samal ajal satub igasse pakki võrdsetes kogustes muid lisandeid.

Rakendused
----------

Algselt kasutati seadeldisi juurviljade kaalumiseks, 1970. ja 1980. aastatel lisati veel võimalused snäkkide ja kondiitritoodete pakendamiseks. Algul oli kergem kaaluga kasutada ümaraid tooteid, hiljem arendati seadet nii palju edasi, et sellega oli võimalik väga kiiresti ja efektiivselt kaaluda põhimõtteliselt kõike.
Mitmepealise kaaluga saab kaaluda ja pakenditesse jaotada: kleepuvaid tooteid (kala, linnuliha, juust); graanuleid ja pulbreid (kohvioad, teepurud); õrnad tooted (käsitööšokolaadid, gurmeeküpsised); komplekssed tooted (ühel alusel asuvad erinevad toidud, kus igat toodet on õiges koguses).

Viited
------

1. ↑  A multiobjective approach for optimization of the multhead weighing process.
2. ↑  Ishida
3. ↑  "Baltic Pack - Mitmepealine kaal RV". Originaali arhiivikoopia seisuga 27. veebruar 2018. Vaadatud 26. veebruaril 2018.
4. ↑  Weighing packing machine with Multi-head weigher
Antonio Tajani (2018)
**Antonio Tajani** (sündinud 4. augustil 1953 Roomas Itaalias) on Itaalia ja Euroopa Liidu poliitik, alates 22. oktoobrist 2022 Itaalia välisminister ja asepeaminister.

Antonio Tajani on lõpetanud Rooma La Sapienza Ülikooli õigusteaduse erialal. 

1994. aastal oli ta üks partei Forza Italia asutajaid. 2009. aastal, kui Forza Italia tegevuse lõpetas, astus ta Vabaduse Rahva parteisse. Neli aastat hiljem astus ta taasasutatud Forza Italiasse. 

Aastatel 1994-2008 oli ta Euroopa Parlamendi liige ja ühtlasi aastatel 1999-2008 Euroopa Parlamendi Forza Italia delegatsiooni juht. 

8. mail 2008 nimetas äsjavalitud Itaalia peaminister Silvio Berlusconi ta Euroopa Komisjoni transpordivoliniku kandidaadiks Barroso esimeses komisjonis. Selles ametis pidi ta võtma üle senise voliniku Franco Frattini rolli, sest viimasest sai Itaalia välisminister. Euroopa Parlament kiitis tema kandidatuuri heaks 18. juunil 2008. Ta oli ka Euroopa Komisjoni asepresident. Transpordivolinikuna toetas Antonio Tajani lennukompanii Alitalia päästeplaani, kuid tema plaan kukkus läbi. 

Barroso teises komisjonis oli Antonio Tajani tööstus- ja ettevõtlusvolinik ja üks neljast asepresidendist. 

1. juulil 2014 sai temast Euroopa Parlamendi üks neljateistkümnest asepresidendist ja alates 17. jaanuarist 2017 kuni 3. juulini 2019 oli ta Euroopa Parlamendi president.

Isiklikku
---------

Antonio Tajani on abielus ja tal on kaks last.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Martin Schulz** | **Euroopa Parlamendi president**2017–2019 | Järgnev**David-Maria Sassoli** |
| Eelnev**Günter Verheugen** | **Euroopa Komisjoni tööstus- ja ettevõtlusvolinik**2010–2014 | Järgnev**Michel Barnier (*kohusetäitja*)** |
| Eelnev**Jacques Barrot** | **Euroopa Komisjoni transpordivolinik**2009–2010 | Järgnev**Siim Kallas** |
**Wingene** on Belgias Flandria piirkonnas Lääne-Flandria provintsis Tielti ringkonnas asuv hollandikeelne vald.

Valla pindala on 68,42 km². 1. jaanuari 2012 seisuga elas vallas 13 949 inimest, mis teeb keskmiseks rahvastiku tiheduseks 204 in/km².

Wingene asub 4 km Tieltist loodes, 16 km Bruggest lõunas, Gentist 30 km läänes ja Brüsselist 80 km lääneloodes.

Lähimad raudteejaamad on Tieltis, Lichterveldes, Beernemis ja Aalteris. Kaugliinirongide lähimad peatused on Brugges ja Gentis. Lähim rahvusvaheline lennujaam on pealinnas Brüsselis.

Asulad
------

Wingene jaguneb järgmisteks osavaldadeks, asulateks ja piirkondadeks:

|  |
| --- |
| Suurte Rooma numbritega on tähistatud osavallad.Kollakad alad tähistavad linnastunud piirkondi. |
| Nr | Asula | Pindala | Elanikke (2019) |
| I   (III)(IV) | Wingene (keskus)• Sint-Jan (kihelkond)• Wildenburg (küla) |  | 8389 |
| II   (V) | Zwevezele (osavald)• Hille (küla) |  | 5873 |

* Ristija Johannese kirik Sint-JanisRistija Johannese kirik Sint-Janis
* Püha Jüri kirik WildenburgisPüha Jüri kirik Wildenburgis
* Zwevezele lossi tõllakuurZwevezele lossi tõllakuur
* Joosepi kirik HillesJoosepi kirik Hilles

Viited
------

1. ↑  Wettelijke Bevolking per gemeente op 1 januari 2018, vaadatud 9.03.2019.
2. ↑  "Open Data | Statbel". *statbel.fgov.be*. Vaadatud 13. juulil 2020.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Wingene** |

* Koduleht (hollandi keeles)

Lääne-Flandria provintsi vallad

Alveringem | Anzegem | Ardooie | Avelgem | Beernem | Blankenberge | Bredene | Brugge | Damme | De Haan | De Panne | Deerlijk | Dentergem | Diksmuide | Gistel | Harelbeke | Heuvelland | Hooglede | Houthulst | Ichtegem | Ieper | Ingelmunster | Izegem | Jabbeke | Knokke-Heist | Koekelare | Koksijde | Kortemark | Kortrijk | Kuurne | Langemark-Poelkapelle | Ledegem | Lendelede | Lichtervelde | Lo-Reninge | Menen | Mesen | Meulebeke | Middelkerke | Moorslede | Nieuwpoort | Oostende | Oostkamp | Oostrozebeke | Oudenburg | Pittem | Poperinge | Roeselare | Ruiselede | Spiere-Helkijn | Staden | Tielt | Torhout | Veurne | Vleteren | Waregem | Wervik | Wevelgem | Wielsbeke | Wingene | Zedelgem | Zonnebeke | Zuienkerke | Zwevegem
Georg Dertinger (1949)
**Georg Dertinger** (25. detsember 1902 Berliin – 21. jaanuar 1968 Leipzig) oli Saksa ajakirjanik ja poliitik ning Saksa DV riigitegelane.

Georg Dertinger oli pärit kaupmehe perekonnast. Ta õppis reaalgümnaasiumis ja kadetikooolis. Aastatel 1922–1924 õppis ta Berliinis õigusteadust ja majandust, kuid ülikool jäi lõpetamata. 

Aastatel 1923–1927 töötas Dertinger ajalehtede Mageburgische Zeitung ja Stahlhelm toimetuses, 1928–1930 oli ta mitme kohaliku ajalehe Berliini korrespondent. 1930–1933 töötas ta uudisteagentuuris Dienst nationaler Tageszeitungen. Georg Dertinger oli Saksa Rahvusliku Rahvapartei liige, mille natsionaalsotsialistid 1933. aastal laiali saatsid.

Aastatel 1934–1935 ja 1938–1945 töötas Georg Dertinger toimetajana uudisteagentuuris Dienst aus Deutschaland.

1945. aastal oli Georg Dertinger üks Kristlik-Demokraatliku Liidu asutajatest Nõukogude okupatsioonitsoonis. 1946. aasta jaanuarist kuni 1949. aasta oktoobrini oli ta Kristlik-Demokraatliku Liidu peasekretär Nõukogude okupatsioonitsoonis. 1948–1949 oli ta Saksa Majanduskomisjoni (Saksa DV valitsuse eelkäija) ja Saksa Rahvusnõukogu liige. 1949–1950 oli ta Ajutise Rahvakoja ja 1950–1953 Rahvakoja (parlamendi) liige.

12. oktoobrist 1949 kuni 23. jaanuarini 1953 oli Georg Dertinger Saksa DV välisminister.

Georg Dertinger vahistati Stasi poolt 15. jaanuaril 1953. Teda hoiti 17 kuud eeluurimisvangistuses. 8. juunil 1954 mõisteti Dertinger süüdi vandenõus ja Saksa DV võimu kukutamise kavatsuses ning teda karistati 15-aastase vabaduskaotusega. 6. oktoobril 1964 vabanes Georg Dertinger amnestiaga vangistusest.

Vanglast vabanemise järel töötas Georg Dertinger aastatel 1964–1967 Leipzigis katoliiklikus kirjastuses St. Benno Verlag lektorina. 1967–1968 töötas ta Leipzigis heategevusorganisatsiooni Caritas administraatorina.

Viited
------

1. ↑  Georg Dertinger 1902–1968 Lebendiges Museum Online
2. ↑  Georg Dertinger Gedenkstätte Berlin-Hohenschönhausen
3. ↑  Georg Dertinger :Journalist, Generalsekretär der Ost-CDU, DDR-Außenminister \* 25. Dez. 1902 Berlin, † 21. Jan. 1968 Leipzig, katholisch Konrad-Adenauer-Stiftung. Geschichte der CDU
4. ↑  German Democratic Republic : Ministries, political parties, etc. rulers.org
5. ↑  Olaf Koch. Verschleppt und belogen: Sohn von DDR-Minister erzählt Volksstimme, 29. september 2011
6. ↑  Georg Dertinger stiftung-hsh.de
7. ↑  Georg Dertinger : DDR Minister, Politiker :25.12.1902 - 21.01.1968 chroniknet.de
8. ↑  Dertinger, Georg \* 25.12.1902, † 21.1.1968 :CDU-Funktionär, Minister für Auswärtige Angelegenheiten Bundesstiftung zur Aufarbeitung der SED-Diktatur
Wartislaw VII ja Maria
**Wartislaw VII** (poola: *Warcisław VII*) (1363/1365 – 1394/1395) oli üks Pommeri hertsogeid. Ta valitses Pommeri-Stolpi.

Elu
---

Ta oli Kasimir IV ja Bogislaw VIII venna Bogislaw V poeg. Ta abiellus Mariaga (Mecklenburgi Heinrich III tütrega) ning oli Erik Pommerist ja Katharina Pommerist isa.

1377. aastal sai temast Pommeri-Stolpi hertsog; kohati oli ta selle kaasvalitseja koos venna Bogislaw VIII-ga. Ta laveeris kahe kohaliku võimu, Saksa ordu ja Poola kuningriigi vahel. 1386. aastal asus ta liitu Orduga; kuid 1390. aastal asus ta liitu Poolaga ja andis vasallivande Poola kuningale Władysław II Jagiełłole. Vastutasuks sai ta Poola kuningalt Nakło territooriumi.

Aastatel 1392–1393 käis ta palverännakul pühale maale. Mõne allika kohaselt algas palverännak juba 1391. aastal, kuid väidetavalt viibis ta ka 1392. aasta juulis Vordingborgis. 1. augustil 1392 kohtusid Wartislaw, tema vend Bogislaw VIII ja mõned Kammini piiskopkonna vaimulikud Brandenburgi Landsberg an der Warthes (nüüd Gorzów Wielkopolski) Lebusi piiskopi Johanni ja Brandenburgi vürsti Johanniga Görlitzist. Bogislaw läks Pommerisse tagasi ja Wartislaw reisis lõuna poole kohtuma Wartislaw VIII-ga. Mõlemad Wartislawid reisisid siis läbi Ungari. Smederevos, linnas Belgradist kagus (siis Ungari osa, nüüd Serbia osa) jäi Wartislaw VII haigeks ja läks 1393. aastal tagasi Pommerisse, samas Wartislaw VIII jätkas palverännakut üksi.

Wartislaw VII äraoleku ajal oli Pommeri aadlik Matzke von Borcke auf Stramehl juhtinud Pommeri-Stolpis röövi, kus 1392. aasta lõpus rööviti Böömimaa komtuur Johann von Mühlheim teel Saksa Ordu riiki. Saksa ordu kõrgmeister Konrad von Wallenrode protestis Wartislaw VII ja Bogislaw VIII õukonnas ja nõudis hüvitist. Wartislaw ja Bogislaw andsid talle lubaduse hävitada Matzke residents Stramehl, mis lõpuks hävitati.

Wartislaw suri ajavahemikus novembrist 1394 kuni 23. veebruarini 1395.

Vaata ka
--------

* Pommeri hertsogkonnad ja hertsogid
* Pommeri ajalugu

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Kasimir IV** | **Pommeri-Stolpi hertsog**1377–1395 | Järgnev**Bogislaw VIII** |
**Heinatööriistad** on tööriistad, mida kasutati või kasutatakse heina (tavaliselt loomasöödaks) niitmisel, kuivatamisel, kogumisel, transportimisel jm käitlemisel ehk heinatöödel.

Enne mehhaniseerimise levikut olid tavalisemateks heinatööriistadeks vikat, hang ja reha. Vikatiga (vahel ka sirbiga) niideti hein maha. Kuivavat heina ehk loogu pöörati ümber ehk kaarutati reha abil. Reha abil riisuti ka kuiv hein kokku ning pandi kokku rõukudeks, saadudeks või kuhjadeks, kust see hiljem hangu ehk heinaviglaga vankrile tõsteti, heinaküüni juurde veeti ja sinna hoiule paigutati.

Eestis on leitud nooremast rauaajast pärinevaid heinaniiduvikatite teri.

19. sajandi teisel poolel tulid üldisele kasutusele hobuse veetavad masinad: niidumasin ja looreha.

Kuiva heina ja põhu pressimiseks ning kinnisidumiseks traadi või nööriga kasutatakse heinapressi. Eristatakse kolbheinapresse, mis valmistavad risttahukakujulisi pakke ja rullipresse, mis veeretavad-keeravad heinavaalu silindrilisteks rullideks.

Viited
------

1. ↑  Tehnikaleksikon, lk. 135
‹ Kaart ajutiselt peidetud (?) ›
Tuulemäe tänav 2010. aasta kevadel
**Tuulemäe tänav** on tänav Tallinnas Lasnamäe linnaosas Sikupilli asumis. Tänav algab Kivimurru tänavalt ja lõpeb Majaka tänaval. Tuulemäe tänav on enam-vähem edela-kirdesuunaline ja ligikaudu 165 meetri pikkune.

Ajalugu
-------

Tänav sai nime 25. veebruaril 1947. kui Lasnamäe linnaosa asumite laiendamisel ja uute tänavate rajamisel anti Majaka ja Kivimurru tänava vahelisele uuele tänavale anti nimeks Tuulemäe tänav.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Tuulemäe tänav** |

Viited
------

1. ↑  Aleksander Kivi. Tallinna tänavad. Tallinn, 1972, lk. 128

| * v
* r
Sikupilli asumi tänavad |
| --- |
| Tänavad | 
Asunduse tänav · Katusepapi tänav · Killustiku tänav · Kivimurru tänav · Laagna tee · Lasnamäe tänav · Majaka põik · Majaka tänav · Pae tänav · Paekivi tänav · Paepargi tänav · Pallasti tänav · Peterburi tee · Sikupilli tänav · Tartu maantee · Tuha tänav · Tuulemäe tänav · Võidujooksu tänav |
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib usklikust, kes tunnistab islamit; lõunaslaavlaste etnilise rühma kohta vaata artiklit Muslimid (etniline rühm).* |

---

Jean-Léon Gérôme maal "Palve Kairos"
Moslemite osakaal riigiti
**Muslim** ehk **moslem** on usklik, kes tunnistab islamit ja järgib islami rituaale. 
Tänapäeval arvatakse maailmas elavat 2 miljardit muslimit[*viide?*] ja see arv kasvab pidevalt.

Nimetus
-------

Erinevate täishäälikutega variandid tulenevad sellest, et sõnas *muslim* on täishäälikud nagu klassikalises araabia keeles, sõnas *moslem* nagu tänapäeva araabia kõnekeeltes. 

Eesti keeles on kasutusel ka sõnad *muhamedlane* ja *muhameedlane*, kuid eesti muslimid ei soovita neid kasutada, sest nendest sõnadest võib jääda mulje, nagu muslimid kummardaksid Muḩammadit. 

Harva kohtab ka pärsia keelest pärinevat nimetust *musulman*.

Muslimite rühmitused
--------------------

Kaks põhilist muslimite sekti on sunniidid ehk sunnamuslimid ja šiiidid ehk šiiamuslimid. Enamik muslimeist kuulub sunniitide sekti; šiiidid on ülekaalus Iraanis. 

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Muslim** |

Vaata ka
--------

* Judaism
* Zoroastrism
* Kristlus
* Budism
* Ateism
Viru värava sisevaade, Savi tänavalt. Theodor Gehlhaar
Tallinna linnamüür, *Leemport* ja kaitserajatised Rootsi ajal
**Viru värav** oli väravatorn Tallinna linnamüüris, linnamüüri joonel (tänapäeva Müürivahe tänava liinil).

Viru väravat on algselt nimetatud **Savi väravaks** (*leimporte*, *porta argillae*, *Lehmpforte*). Vanalt turult väravani toonud tänav, praegune Viru tänav, kandis Savi tänava nime naabruses asunud savitiigi järgi.

Algne Tallinna linnamüüriga samal joonel asunud Viru värav rajati aastatel 1345–1355. Algvärav oli kolme korrusega 14,5 m kõrgune torn, mille linnapoolne külg oli avatud. Torni I korrusel oli väravakäik, II korrusel langevõre tõsteseade, III korrus oli lahtine platvorm. Torni ülakorrustele pääses põhjaküljelt mööda sirget linnamüüriäärset treppi.

Värav paiknes savitiigist Tallinna lahte voolanud oja veeres, mis muudeti linnakindlustuste osaks. 1345–1349 rajati ojale Viru värava ees paistiik, Viru värava ette tammile rajati veski ja sillad.
1370-ndatel ehitati Viru värava eesvärav koos külgmüüridega.

1500–1504 rekonstrueeriti Viru värava peatorn viiekorruseliseks kõrgusega umbes 22 m.

1460–1652 ehitati mitmes etapis Viru eesvärava ette muldkindlustus, mis lõpuks kasvas Viru värava bastioniks ning sulges Viru tänava linnast idasuunas väljuva otsesihi. Liiklus suundus kaitsevallis mööda Uut tänavat põhja suunas ja väljus muldkindlustusvööndist pöördega itta, mööda tänast Vana-Viru tänavat, läbipääsuga Tallinna muldkindlustustes olnud Savi väravatest. Pool Viru värava bastionist kannab tänapäeval nimetust Musumägi.

Viru värava peatorn lammutati 1843. aastal. Eesväravahoone lammutati 1888 aastal seoses Viru tänava otsesihi avamisega ja trammitee ehitamisega Vanalt turult mööda Viru tänavat Narva maanteele. Viru värava kompleksist on säilinud eesvärava külgtornid, mille külgedele on lisatud 1898 historitsistlikus laadis väravakäigud ja lõunaküljele kolmas torn.
*Python breitensteini* munast koorumas
**Munahammas** (ladina keeles *ruptor ovi*) on osade ovipaarsete selgroogsete ülanokal või ülalõual, harvemini alalõual paiknev terav hammas ehk hambataoline sarvestunud köbruke. 

Munahammast kasutavad embrüonaalses arengustaadiumis loomad selleks, et rebestada neid ümbritsev munakoor.
Munahammas on paljudel linnupoegadel ja roomajate poegadel (sh maopoegadel).

Lindudel
--------

Looteeas on ülanoka ülemise poole tipul tekkiv väike sarvestunud köbruke (munahammas) kõigil linnutibudel (va sugukonna *Megapodiidae* lindudel), selle abiga lõhuvad tibud koorumisel munakoore. Tibude hilisemal arenemisel munahammas irdub.

Roomajatel
----------

### Madudel

Ovipaarsete maoliikide maopoegadel, areneb ninamiku peal üks munahammas, mis aga hüljatakse juba esimese kestumise käigus.

Zooloogi Aleksei Turovski arvates koosneb munahammas maole kasulikest valkudest, mis paari tunni jooksul pärast munast koorumist imenduvad makku tagasi.

Ajaloolist
----------

Lindude munahammast on kirjeldanud esimesena tõenäoliselt Aldrovandi 1600. aastal.

Viited
------

1. ↑  Egg tooth, ©2014 Encyclopædia Britannica, Inc. Veebiversioon (vaadatud 05.01.2014) (*inglise keeles*)
2. ↑  Harald Tikk, PhD Matti Piirsalu, Viive Tikk, Liisa Hansson, *LINNUKASVATUSE TERMINID*, Tartumaa Põllumeeste Liit, Eesti Maaülikool, Tartu, lk 91, 2011, Veebiversioon (vaadatud 06.01.2014) (*inglise keeles*)
3. ↑  H. Bandali, M. Buchtova, J. M. Richman & A. S. Tucker, EGG TOOTH DEVELOPMENT IN THE SNAKE, European Cells and Materials Vol. 14. Suppl. 2, 2007 (lk 134) ISSN 1473-2262, Veebiversioon (vaadatud 05.01.2014) (*inglise keeles*)
4. ↑  Aleksei Turovski, "Minu loomad. Aleksei Turovskiga loomaaias.", AS Ajakirjade Kirjastus, lk 50, ISBN 978 9949 443 24 6
5. ↑  George A. Clark, Jr.*Occurrence and Timing of Egg Teeth in Birds*, The Wilson Bulletin, Vol. 73, No. 3 (Sep. 1961), pp. 268-278, Wilson Ornithological Society, Veebiversioon (vaadatud 05.01.2014) (*inglise keeles*)

*Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:Egg tooth seisuga 05.01.2014.*
|  |  |
| --- | --- |
|  | **See artikkel on esitatud kustutamiseks.**
Põhjus:  **A7 - not important person (My friend wrote this article about me but I do not want it to show up in Google search**  
Lisateavet võid leida arutelu- või ajalooleheküljelt. Vaata ka: Vikipeedia:Artiklite kustutamise kord. Kustutamisettepaneku saad vaidlustada arutelulehel. |

**Margus Kodu** (sündinud 16. detsembril 1982) on eesti materjaliteadlane.

Elulugu
-------

Margus Kodu lõpetas 2001. aastal Võru Kreutzwaldi Gümnaasiumi füüsika-matemaatika klassi. 2001–2005 õppis ta Tartu Ülikoolis bakalaureuseõppes materjaliteadus. 2007. aastal lõpetas ta Tartu Ülikooli magistriõppe materjaliteaduse erialal *cum laude*. 2011. aastal kaitses ta suvel Tartu Ülikoolis doktoritöö "Pulsed laser deposition of magnesium oxide and ternary barium oxides for plasma display protective layers" ("Magneesiumoksiidi ja baariumi kolmikoksiidide õhukeste kilede impulss-lasersadestamine plasmakuvarite kaitsekihtide rakenduseks") ja sai materjaliteaduse doktoriks.

2005–2011 töötas Kodu Tartu Ülikooli füüsika instituudis assistendi, inseneri ja erakorralise teadurina, 2006–2011 ka projekti täitjana Eesti Nanotehnoloogiate Arenduskeskuse AS-is. Aastast 2011 töötab Margus Kodu Tartu Ülikooli füüsika instituudis teadurina. 

Alates 2007. aastast on Kodu Tartu Ülikooli loodus- ja tehnoloogiateaduskonna materjaliteaduse õppekava programminõukogu liige.

Teadustöö
---------

Margus Kodu peamised uurimisvaldkonnad on tahkete ainete elektrooniline struktuur, tahkiste elektrilised, magnetilised ja optilised omadused, ülijuhtivus, magnetresonants ning spektroskoopia (impulss-lasersadestamine, sensormaterjalid). 2012. aasta seisuga oli ta avaldanud 8 teadusartiklit.

Viited
------

1. ↑  "Tartu Ülikool jagab materjaliteaduses Eesti esimesed doktorikraadid" UT

Välislingid
-----------

* Margus Kodu Eesti Teadusinfosüsteemis Muuda Vikiandmetes
**Inga Tislar** (esinejanimega **Inga**; sündinud 26. aprillil 1996) on eesti laulja.

Haridustee
----------

2015. aastal lõpetas ta Tallinna Prantsuse Lütseumi. 2018. aastal lõpetas ta Georg Otsa nimelise Tallinna Muusikakooli rütmimuusika laulmise eriala.

Karjäär
-------

Aastatel 2015–2019 laulis ta ansamblis La La Ladies.

Lauluvõistluse Eesti Laul 2019 finaalis sai ta koos Lumevärviga 5. koha lauluga "Milline päev". Inga osales ka järgnev aasta võistlusel Eesti Laul 2020, lauluga "Right Time."

Osales reisisaates "Rööparalli".

Diskograafia
------------

| Aasta | Singel |
| --- | --- |
| 2018 | "Milline päev" koos Lumevärviga |
| "Bad" |
| 2019 | "Ei saa taevaga läbi" koos Metsakutsuga |
| "Wicked game" koos Around the Sun'iga |
| "Vastuseid" koos Okeiokei'ga |
| "Right time" |
| 2020 | "Sinuga" koos Around the Sun'iga |
| "Kohe olen seal" |

Viited
------

1. ↑  Tallinna Prantsuse Lütseumi vilistlased
2. ↑  "Georg Otsa nimeline Tallinna Muusikakool. Vilistlased". Originaali arhiivikoopia seisuga 1. aprill 2023. Vaadatud 14. novembril 2019.
3. ↑  Allstarz.ee La La Ladies
4. ↑  "Rööparalli".
**Heiningen** on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Wolfenbütteli kreisis. Valla pindala on 8,41 km². 31. detsembril 2017 elas seal 653 inimest.

Heiningen paikneb Oderwaldi mägede kaguservas, umbes 11 km Wolfenbüttelist lõunas.

Ajalugu
-------

Vald on umbes 1000. aastal Saksi aadlisuguvõsa Billungite poolt rajatud keskaegse Heiningeni kloostri asukoht. Piiskop Bernward von Hildesheimi poolt edutatuna saavutasid kanonissid keiser Otto III-lt isegi otse keisrile allumise. Püha Augustini reegel rakendati 1126. aastal, kui algas Peeter-Pauli kloostrikiriku, romaani stiilis basiilika ehitamine. Heiningenist sai 1174. aastal peadiakoni asukoht. 15. sajandil liitus klooster Windesheimi kogudusega.

Pärast raevukat Hildesheimi piiskopkonna vaenust okupeerisid Heiningeni Braunschweigi hertsogi Heinrich II väed ja klooster muudeti 1569. aastal protestantlikuks. See anti Hildesheimi piiskopkonnale tagasi 1643. aastal, kloostrikirik taaspühitseti katoliiklikuks, kuigi elanikkond jäi suuresti protestantlikuks. Klooster sekulariseeriti lõpuks 1810. aastal, kuigi kloostrikirik on jäänud katoliikliku kihelkonna keskuseks tänini. Joseph Müller (1894–1944), vastupanuliikumise liige, teenis seal preestrina aastatel 1937–1943.

* Peeter-Pauli kirikPeeter-Pauli kirik
*

Viited
------

1. ↑  Alle politisch selbständigen Gemeinden mit ausgewählten Merkmalen am 31.12.2018 (4. Quartal), vaadatud 10.03.2019.
2. ↑  Register of German municipalities (4th quarter 2022), vaadatud 12.02.2023.

Välislingid
-----------

* Valla koduleht


Wolfenbütteli kreisi vallad

* Baddeckenstedt
* Börßum
* Burgdorf
* Cramme
* Cremlingen
* Dahlum
* Denkte
* Dettum
* Dorstadt
* Elbe
* Erkerode
* Evessen
* Flöthe
* Haverlah
* Hedeper
* Heere
* Heiningen
* Kissenbrück
* Kneitlingen
* Ohrum
* Remlingen-Semmenstedt
* Roklum
* Schladen-Werla
* Schöppenstedt
* Sehlde
* Sickte
* Uehrde
* Vahlberg
* Veltheim
* Winnigstedt
* Wittmar
* Wolfenbüttel
|  |
| --- |
|  |
| Medalikohad |
| Maailmameistrivõistlused |
| **Pronks** | 2018 |  |

**Thorgan Ganael Francis Hazard** (sündinud 29. märtsil 1993 La Louvière'is) on Belgia jalgpallur, kes mängib ründava poolkaitsjana Saksamaa kõrgliiga klubis Dortmundi Borussia ja Belgia jalgpallikoondises.

Ta alustas klubikarjääri Prantsusmaa klubis RC Lens, mille põhimeeskonnas debüteeris ta Prantsusmaa esiliigas hooajal 2011–12. 2012. aastal liitus ta Chelseaga. Ta suundus kohe laenule Belgia kõrgliiga klubisse Zulte Waregem. Hooajal 2013–14 lõi ta Belgia kõrgliigas 14 väravat. Samal hooajal valiti ta Belgia kõrgliiga hooaja parimaks mängijaks.

2014. aastal liitus ta Saksamaa kõrgliiga klubiga Mönchengladbachi Borussia, mängides esimese hooaja laenulepingu alusel.

2019. aasta mais liitus ta Dortmundi Borussiaga, kellega sõlmis viieaastase lepingu. Üleminekusumma oli 25 miljonit eurot.

Debüüdi Belgia jalgpallikoondises tegi Hazard 29. mail 2014 sõprusmängus USA vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 10. oktoobril 2017 MM-i valikmängus Küprose vastu. 2018. aasta maailmameistrivõistlustel võitis ta Belgia koondisega pronksmedali.

Tema vennad Eden ja Kylian Hazard on samuti jalgpallurid.

Viited
------

1. ↑  "Dortmundi Borussia ostis 24 tunniga kolm tippmängijat". sport.postimees.ee. 23.5.2019. Vaadatud 24.5.2019

Välislingid
-----------

 Thorgan Hazard – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis

| * v
* r
Belgia koondis  –  2018. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused |
| --- |
| 

* 1 Courtois
* 2 Alderweireld
* 3 Vermaelen
* 4 Kompany
* 5 Vertonghen
* 6 Witsel
* 7 De Bruyne
* 8 Fellaini
* 9 Lukaku
* 10 E. Hazard (c)
* 11 Carrasco
* 12 Mignolet
* 13 Casteels
* 14 Mertens
* 15 Meunier
* 16 T. Hazard
* 17 Tielemans
* 18 Januzaj
* 19 Dembélé
* 20 Boyata
* 21 Batshuayi
* 22 Chadli
* 23 Dendoncker
* Treener: Martínez

 | Belgia |
**Mart Rannut** (sündinud 15. jaanuaril 1959) on eesti keeleteadlane.

Mart Rannut lõpetas Leningradi Riikliku Ülikooli rakendusliku keeleteaduse alal 1982. aastal.

Ta uurib keelepoliitikat ja keelekorraldust, eesti keele kui teise keele spetsiifikat, foneetilisi interferentsinähtusi ning keelelisi ja kultuurilisi inimõigusi. 

Ta kaitses 1998 Tartu Ülikoolis doktorikraadi. 

17. juunil 2008 valiti ta Tallinna Ülikooli keelepoliitika professoriks.

Ta on TÜ Narva kolledži eesti keele lektor ja Inimõiguste Instituudi nõukogu esimees.

Tegevus poliitikas
------------------

Mart Rannut oli Eesti Kongressi liige. Ta kuulub aastast 1990 erakonda Isamaa.

Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 3 (Tallinna Mustamäe ja Nõmme linnaosad) 135 häält ning ei osutunud valituks.

Isiklikku
---------

Mart Rannuti isa Priit Rannut (1919–2010) oli eesti vaimulik. 

Mart Rannuti ema Lehte Rannut oli eesti keeleteadlane. 

Mart Rannuti abikaasa on keeleteadlane Ülle Rannut.

Viited
------

1. ↑
2. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 20. august 2021. Vaadatud 20. augustil 2021.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
3. ↑

Välislingid
-----------

* Mart Rannut: Ministeerium ja keelepoliitika epl.ee, 9. oktoober 2009
Madonna del Coazzone. Pietro Antonio Solari. - Castello Sforzesco, Milano
Pietro Antonio Solari ja Marco Ruffo. Illustratsioon käsikirjalises kroonikas (Лицевой летописный свод, aastad 1568—1576)
Ladinakeelse raidtekstiga kiviplaat Moskva kremlist Pietro Solari nimega
**Pietro Antonio Solari** (ladina keeles Petrus Antonius Solarius, vene allikates *Пётр Фрязин* või *Пётр Антонин Фрязин*; umbes 1445 – mai 1493) oli Itaalia arhitekt ja skulptor. Nimi Frjazin on tuletatud vanavene sõnast *фрязь* 'frank', see tähistas enamasti lihtsalt välismaalast.

Eluloolist
----------

Ta sündis Milano hertsogiriigis või Šveitsi Caronas (Ticino kantonis) ja õppis ametit oma isalt, samuti arhitektilt ja skulptorilt Guiniforte Solarilt. Töötas 1487. aastani paljudel olulistel ehitistel Milanos ja selle ümbruses, seejärel kutsuti ta Moskva suurvürstiriiki juhtima sealseid pealinna ehitustöid. Suri Moskvas 1493. aastal.

### Milano periood

1476. aastal värvati ta jätkama Milano toomkiriku ehitust. Hiljem töötas ta Milanos teistel ehitustöödel, 1484. aastal kujundas ta skulptuurselt Marco de' Capitani haua Alessandria katedraalis.

* Milano Santa Maria del Carmine kirikMilano Santa Maria del Carmine kirik
* Milano Santa Maria Incoronata kirikMilano Santa Maria Incoronata kirik
* Milano Santa Maria della Pace kirikMilano Santa Maria della Pace kirik
* Milano San Pietro in Gessate kirikMilano San Pietro in Gessate kirik

### Moskva periood

1487. aastal kutsus Ivan III ta Venemaale juhtima Moskva Kremli ringmüüri ja tornide väljaehitamist. Järgneva kahe aasta jooksul ehitas Solari suurema osa müüridest (välja arvatud läänepoolse müüri, mille ehitas tema ametijärglane Aloisio da Milano) ja selle tornid, sh Borovitski torni, Constantinuse ja Helena torni, Lunastaja torni, Nikolai torni ja nurkmise Arsenali torni. Tema poolt kasutatud ehitamise meetodid, tehnoloogia ja arhitektuurilised vormid ning detailid sarnanesid nendega, mis on kasutusel Põhja-Itaalia linnakindlustustes.

Arhitekti nimi on ära toodud tekstis Spasski torni värava kohal (originaal asub Kremli muuseumis, Spasski tornil on tänapäeval koopia):

IOANNES VASILII DEI GRATIA MAGNUS DUX VOLODIMERIAE, MOSCOVIAE, NOVOGARDIAE, TFERIAE, PLESCOVIAE, VETICIAE, ONGARIAE, PERMIAE, BUOLGARIAE ET ALIAS TOTIUSQ(UE) RAXIE D(OMI)NUS, A(N)NO 30 IMPERII SUI HAS TURRES CO(N)DERE F(ECIT) ET STATUIT PETRUS ANTONIUS SOLARIUS MEDIOLANENSIS A(N)NO N(ATIVIT) A(TIS) D(OM)INI 1491 K(ALENDIS) M(ARTIIS) I(USSIT) P(ONERE).
Koos Marco Ruffoga ehitas Solari ka Moskva Kremli Granovitaja Palata.

Viited
------

1. ↑  E. A. Hurst. Italians and the New Byzantium: Lombard and Venetian Architects in Muscovy, 1472-1539. - CUNY Academic Works, 2014
2. ↑  "O. A. Belobrova. Latin inscription on the Frolov Spasskie gates of the Moscow Kremlin and its fate in the Old Russian literacy. GMMK. Materials and researches. New attributions. 1987, issue 5. p.51-57" (PDF)

Välislingid
-----------

* Ladinakeelse raidtekstiga kiviplaat Kremli torni seinast Pietro Solari nimega aastast 1491
**Nicholas Bacon** (1509 – 20. veebruar 1579) oli Inglise poliitik Elizabeth I ajal.

Ta sündis Kentis Chislehurstis. Tema isa Robert Bacon oli pärit Suffolkist Drinkstone'ist.

Nicholas Bacon lõpetas 1527 Cambridge'i Ülikooli. Pärast mõnda aega Pariisis viibimist astus ta Gray's Inni ning 1533 sai advokaadiks. Kui kloostrid likvideeriti, oli ta maasaajate hulgas. Ta sai maa, mis oli konfiskeeritud kloostrilt, kus tema isa oli olnud jooksupoisiks. 1545 sai ta parlamendiliikmeks Dartmouthi esindajana. 1546 sai ta prestiižika ja tulusa ametikoha *attorney of the court of wards and liveries* ning 1552. aastaks oli ta saanud Gray's Inni laekuriks. Mary I ajal teda kui protestanti ei edutatud. Elizabeth I ajal aga määrati ta suuresti tänu oma teise naise õemehe William Cecili eestkostele Suurpitsati hoidjaks (*Lord Keeper of the Great Seal*). Varsti pärast seda ülendati Bacon rüütliks. 

Bacon aitas tagada oma sõbrale Matthew Parkerile Canterbury peapiiskopi koha. Bacon oli oma ametikoha tõttu Lordide Koja eesistuja, kui Elizabeth I avas oma esimese parlamendi. Kuigi Bacon oli Mary Stuarti leppimatu vaenlane, oli ta finantskaalutlustel vastu William Cecili Prantsusmaa-vastase sõja poliitikale, kuid ta pooldas tihedamaid sidemeid välismaa protestantidega ning teadvustas ohtu, mis Inglismaale lähtus Prantsusmaa ja Šotimaa liidust. 1559 anti Baconile täielikud lordkantsleri volitused. 1564 langes ta ajutiselt kuninganna ebasoosingusse ning kõrvaldati õukonnast, sest Elizabeth I kahtlustas teda selles, et ta oli seotud John Halesi pamfleti "A Declaration of the Succession of the Crowne Imperial of Ingland" avaldamisega. Selles pooldati leedi Jane Grey õe leedi Catherine Grey asumist Inglismaa troonile. Kui selgus Baconi süütus, siis tema soosing taastus. Bacon oli vastu ettepanekule panna Mary Stuart mehele Norfolki hertsogile, samuti Inglismaa kuninganna kavandatud abielule Anjou hertsogi François'ga. Tema umbusku katoliiklaste ja prantslaste vastu suurendas pärtliöö. Anglikaani kiriku ustava liikmena oli ta kogu aeg huvitatud kirikuasjadest ning tegi ettepanekuid kiriku õpetusest ja distsipliinist paremaks kinnipidamiseks. 

Nicholas Bacon suri 20. veebruaril 1579 ja maeti Londoni Saint Pauli katedraali. Järelehüüetes nimetati teda osavaks kõnemeheks, õpetatud juristiks ja suuremeelseks sõbraks. Ta tegi annetusi hariduse heaks ning määras selleks ka osa oma pärandusest. Muuhulgas rajas ta tasuta *grammar school*'i Redgrave'is.

Nicholas Bacon oli kaks korda abielus. Esimese abikaasa Jane'iga oli tal kolm poega ja kolm tütart. Tema teine abikaasa oli Anne (suri 1610), Edward VI kasvataja Sir Anthony Cooke'i tütar, oma aja üks haritumaid naisi. Temaga oli Nicholasel kaks poega.

Baconi kõige vanem poeg Nicholas (umbes 1540 – 1624) oli parlamendiliige, kes esindas Suffolki ning sai 1611 esimeseks Inglismaa baronetiks. See tiitel kuulub seniajani tema järglastele. Ka tema teine poeg Nathaniel (umbes 1550 – 1622) ja kolmas poeg Edward (umbes 1550 – 1618) osalesid avalikus elus. Tütar Anne'i kaudu oli Nicholas Bacon Townshendi markiide esivanem.

Tema pojad teisest abielust olid Anthony Bacon ja Francis Bacon.
**Herbert Haljaspõld** (kuni 1921. aastani **Herbert Grünfeldt**; 7. veebruar 1896 Valga – 5. mai 1963 Sydney, Austraalia) oli eesti keeleteadlane. Ta oli "Entsüklopeedilise võõrsõnastiku" autor.

Elulugu
-------

Ta õppis aastatel 1906–1913 Tallinna Hansakoolis, 1913–1915 Tallinna Reaalkoolis, 1915–1917 Riia Polütehnikumi kaubandusosakonnas Moskvas, Balti tehnikaülikoolis Riias 1918. aastal, 1920–1921 Berliini kaubandusülikoolis, 1924–1925 Tartu Ülikooli õigusteaduskonna kaubandusosakonnas, 1925–1927 Antwerpeni Kaubandusinstituudis, 1928. aastal omandas ta magistrikraadi Brüsseli Ülikoolist. Ta oli korporatsioonide Vironia ja Ugala vilistlane.

Ta osales esimeses maailmasõjas ja vabadussõjas.

1920. aastal oli ta välisministeeriumi sekretariaadi juhataja ja asekonsul Riias. Haljaspõld asutas kirjastuse Areng ja oli selle ärijuht aastatel 1922–1924 ning Postimehe raamatukaupluse juhataja 1924–1925. Ta oli ajakirjade Laevandus ja Kõigile ning ajalehtede Tallinna Teataja ja Päevaleht toimetaja. Ta oli Belgias, Jugoslaavias, Hollandis ja Luksemburgis Eesti ajalehtede korrespondent.

Aastatel 1929–1932 oli ta Tallinna Börsikomitee kaubandussekretär ja 1930–1931 AS Drommeter & Ko direktor, 1943–1944 Eesti Julgeolekupolitsei referent. 1944. aastal lahkus ta Saksamaale, 1948. aastal Filipiinidele, kus oli Filipiinide ülikooli keeleteaduse professor. 1954. aastal siirdus ta Austraaliasse.

Ta oli Eesti Ajakirjanike Liidu ja Välis-Eesti Ühingu liige.

Isiklikku
---------

Tema isa Peeter Grünfeldt oli ajakirjanik, kirjanik ja tõlkija.

Viited
------

1. ↑  Haljaspõld (1921. aastani Grünfeldt), Herbert
2. ↑  "Eesti rahvusbibliograafia". Originaali arhiivikoopia seisuga 9. aprill 2017.
3. 1 2 3 4 5  "TLÜAR väliseesti isikud". *isik.tlulib.ee*. Vaadatud 27. septembril 2023.