recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Guernsey saare mehed traditsioonilistes meremehekampsunites
**Guernsey saar** on saar La Manche'i väinas Prantsusmaa ja Suurbritannia vahel, Inglise kroonile kuuluva samanimelise krooni sõltkonna peasaar.

Saare pindala on 63 ruutkilomeetrit. Guernsey on künklik, kõrgus merepinnast kuni 110 meetrit.

Saar jaguneb kümneks vallaks.

Põhiosa Guernsey elanikkonnast on tänapäeval ingliskeelne. Romaani keelte hulka kuuluvat Guernsey murret, Guernsey saare varasemat kohalikku keelt, valdas 2001. aasta rahvaloenduse andmetel üksnes 2% rahvastikust. Siiski teatas rahvaloendusel 14% elanikkonnast, et nad saavad Guernsey murdest mingil määral aru. Keelepärand elab edasi saare perekonna- ja kohanimedes. Guernsey murdes kirjutas Georges Métivier (1790–1881), keda peetakse saare rahvusluuletajaks.

Keele kadumine ja inglise keelele üleminek sai alguse 19. sajandil ning hoogustus Teise maailmasõja aastatel, kui enamik koolilapsi oli Saksa okupatsiooni ajaks (1940–1945) Ühendkuningriiki evakueeritud.

Victor Hugo kirjutas mitmed oma tuntumad teosed, nende seas romaani "Hüljatud" ("Les Misérables", 1862), Guernsey saarel eksiilis viibides. Ta pühendas saarele oma 1866. aastal avaldatud romaani "Meretöölised" ("Travailleurs de la Mer", 1866). Selle romaani tegevus toimub just Guernsey saarel. Victor Hugo elukoht Hauteville House Saint Peter Portis on tänapäeval muuseum, mida haldab Pariisi linn. 

Saarele on kirjanduslikku kuulsust lisanud ka Mary Ann Shafferi ja Annie Barrowsi kiriromaan "Guernsey kirjandus- ja kartulikoorepiruka selts" (2008, eesti keeles Evelin Banhardi tõlkes 2018).

Saarel on sündinud ja kasvanud lastekirjanik ja illustraator Shirley Barber.
**Rudolf Eduard Jaska** (5. detsember 1891 Kaagvere – 22. aprill 1974) oli Eesti advokaat ja poliitik.

Rudolf Jaska sündis 5. detsembril 1891 Kaagveres, Tartumaal piimarentnik Joosep Jaska (1863–1939) ja tema naise Anna Jaska (neiupõlvenimi Kesa; 1870–1943) pojana. Kõik ta esivanemad olid pärit Võnnu kihelkonna Haaslava vallast.

Ta lõpetas Tartus Aleksandri gümnaasiumi ja 1915. aastal Tartu Ülikooli õigusteaduskonna. Ülikoolis astus ta üliõpilasseltsi „Ühendus" liikmeks.

Lisaks advokaaditööle on Rudolf Jaska kaasa töötanud ka omavalitsuses. Ta oli 27. juuli - 25. oktoober 1917 Tartu esimese Maavalitsuse sekretäri I abi, hiljem maavolikogu esimees, Tartu linnavolinik ja Eesti Maapäeva liige. 1918. aasta detsembris määrati Jaska Tartu-Võru rahukogu ringkonna rahukohtunikuks. Hiljem nimetati ta juba Tartu-Võru rahukogu liikmeks ja lõpuks abiesimeheks. kellena ta juhatas tsiviilosakonda. Kohtuniku ametist lahkus R. Jaska 1. oktoobril 1924. aastal oma palvel. Sellest ajast alates töötas ta Tartus advokaadina, omades erapraksist. Selles ametis oli ta II maailmasõjani. 

Töö advokaadina lõppes poliitiliste muutuste tõttu 1940. aastal. Nõukogude okupatsiooni ajal 1941 oli Rudolf Jaska ametis Tallinnas ENSV prokuratuuris tsiviilasjade prokuröri abina. Saksa okupatsiooni ajal Rudolf Jaska arreteeriti ja viibis Tallinnas Patarei vanglas. Vanglast vabanedes saadeti ta Elvasse õiguseta elada Tartus. Sõja lõppedes töötas Rudolf Jaska Tartu ülikoolis tsiviilõiguse ja protsessi kateedris vanemõpetajana, kust vallandati 1949. aastal sobimatuse tõttu tulevaste nõukogude juristide koolitaja ametisse. 

1949.-54 oli Rudolf Jaska ametis Veetranspordivalitsuses ja Tartu Kaubastus juriskonsuldina 1954. aastast  60. aastate lõpuni töötas ta Tartu õlletehases juristina.

Rudolf Jaska suri 22. aprillil 1974 Tartus.

Isiklikku
---------

1915. aastal abiellus Rudolf Jaska **Maria Riimiga** (1892-1987). Peres kasvas kolm last:

Konstantin-Lennart (1918 Tartu –1976 Oš), Hilja-Liivia (1922 Tartu - 2021 Tartu) (spordipedagoog, abielus Paris); ja Veera-Silvia (1925 Tartu, proviisor, abielus Laos).

Viited
------

1. ↑  "Uus Eesti 10 detsember 1938 — DIGAR Eesti artiklid". *dea.digar.ee*. Vaadatud 19. veebruaril 2023.
2. ↑  "Valitud ja valitsenud : Eesti parlamentaarsete ja muude esinduskogude ning valitsuste isikkoosseis aastail 1917-1999 | DIGAR". *www.digar.ee*. Vaadatud 19. veebruaril 2023.
**Adõgee Vabariigi hümni** sõnade autor on Ishak Mašbaša (Исхьакъ Мэщбэшlэ) ja viisi autor on Umar Thabsõsõm (Умар Тхьабысым). Hümn võeti kasutusele 25. märtsil 1992.

Hümn:

  

**АДЫГЕ РЕСПУБЛИКЭМ И lИМН**

Тихэгъэгу кlасэу тигупсэр  

Адыгэ чlыгушъ, терэl.  

Зы бын-унагъоу лъэпкъыбэр  

Щызэгурыlоу щэрэl.  

*Жъыу:*  

Шlум факlу, лъыкlуат,  

Республикэу тиунэ дах.  

Егъэхъу, зыlат,  

Республикэу тигугъэ лъаг -  

Уилъэнкън хъишъэр фэlуат.  

Дунаим ичlыпlэ шlагъор  

Нахьыжъмэ тэ къытфыхах,  

Ахэмэ ялlыгъэ-шlагъэ  

Лlэшlэгъумэ къызэlэпах.  

*Жъыу:*

Хьазабмэ уахэмытыжьэу  

Уитыгъэ нэфи ншъхьащыт.  

Россием зыкlэ ущыщэу  

Ащ гукlи ущышъхьафит.  

*Жъыу:*

Тэ тыщыlэфэ - егъашlэмъ -  

Тичlыгоу тыгур щlэщт.  

Тиуашъуи, тыгъи бэгъашlэ  

Тфэхъоу тикlасэу тиlэщт.  

*Жъыу:*

**ГИМН РЕСПУБЛИКИ АДЫГЕЯ**

Земля адыгская - милая сердцу страна,  

Наша душа - пусть живет, -  

Пусть будет согласие всегда  

В единой семье народов.  

*Припев:*  

Иди к добру, двигайся дальше,  

Республика - наш счастливый дом.  

Поднимайся расправляй крылья,  

Республика - наша высокая мечта.  

Умножай славу народов своих.  

Одно из прекрасных мест мира  

Нашими предками выбрано для нас  

Их мужество, их отвага  

Века передают друг другу.  

*Припев:*

Все тягости у тебя позади,  

И солнце твое над тобой.  

Ты - частица России славной,  

И сердцем в ней ты свободна.  

*Припев:*

Пока мы живы - вечно  

Земля будет в нашем сердце.  

И вечны будут для нас  

И солнце родное, и небо.  

*Припев:*
**Anatoli Šmigun** (sündinud 5. detsembril 1952 Zlatoustis) on endine Eesti suusataja, suusatreener, Kristina Šmiguni isa ja treener.

Haridus
-------

Anatoli Šmigun lõpetas 1969. aastal Ufaa Kehakultuuritehnikumi, 1977. aastal Moskva Kehakultuuri Keskinstituudi ning 1988. aastal Moskva Treenerite Kõrgkooli.

Tegevus sportlase ja treenerina
-------------------------------

Anatoli Šmigun on seitsmekordne Eesti meister suusatamises. Alates 1982. aastast töötab ta murdmaasuusatamise treenerina.

Tunnustus
---------

* 1998 – aasta treener
* 2000 – Eesti Vabariigi spordipreemia (tulemusliku töö eest Kristina ja Katrin Šmiguni ettevalmistamisel suusaspordi suurvõistlusteks)
* 2001 – Eesti Punase Risti medaliklassi teenetemärk
* 2006 – Valgetähe III klassi teenetemärk
* 2006 – aasta treener
* 2007 – Eesti Olümpiakomitee teenetemärk

Isiklikku
---------

Anatoli Šmiguni tütred on Kristina Šmigun-Vähi ja Katrin Šmigun. Ka tema abikaasa Rutt Šmigun on endine suusataja.

Viited
------

1. ↑  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 1539
2. ↑  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 5283

Välislingid
-----------

* Biograafia ESBL-is
**Protsessuaalne arheoloogia** (ka **uusarheoloogia**) on arheoloogia suund, mis uurib kultuuriprotsesse, tuginedes positivistlikule metodoloogiale ja süsteemiteooriale.

Protsessuaalse arheoloogia esindajate põhiseisukohaks oli, et arheoloogia peab olema rohkem teaduslik ja keskenduma enam antropoloogilistele aspektidele ja püüdma senisest täiuslikumalt kirjeldada ning mõtestada uuritavate inimkoosluste ajalugu.

Protsessuaalse arheoloogia läbimurre toimus angloameerika arheoloogias 1960.–1970. aastatel, kui arheoloogid nagu D. Clarke vastandusid vanemale, kultuuriajaloolise arheoloogia koolkonnale. Protsessualistide peamine kriitika seisnes selles, et seni oli arheoloogia paljuski tegelenud lõputu faktide kogumise ja kultuuride eristamisega, samas kui arheoloogia teooria areng seisis paigal. Selle asemel peaks teaduse ülesandeks olema hüpoteeside loomine mineviku kohta, nende hüpoteeside testimine ja tulemuste üldistamine, samuti keskendumine inimesele kui ajaloo subjektile. Arheoloogia eesmärgiks peaks olema mitte muististe ja leidude lõputu kirjeldamine ja süstematiseerimine, vaid esiajaloos toimunud muutuste põhjuste sõnastamine ja seletamine. Kultuuri nähti evolutsioonilises perspektiivis ning usuti, et neid evolutsioonilisi protsesse mõistes on võimalik teha laiemaid arenguüldistusi.

Protsessuaalne arheoloogia pidi väljenduma

1) sotsiaalsete ja majandussuhete rekonstruktsioonis;
2) uurimisaluste kultuuride sisemise diferentseerituse arvestamises;
3) arheoloogilises aineses ilmnevate kultuuri kognitiivsete aspektide äratundmise võimalikkuses;
4) loodusteaduslike meetodite kasutamises arheoloogiliste hüpoteeside kontrollimiseks.
Protsessualismist kasvasid välja funktsionaalprotsessualism (ehk klassikaline protsessualism) ja kognitiivne protsessualism (keskendub üksikindiviidile).

Kriitika
--------

Protsessuaalse arheoloogia kriitikud, keda on sageli nimetatud postprotsessualistideks, leidsid, et protsessuaalse meetodi asemel, kus arheoloogid püüavad kontrollida ja sõnastada tõeseid või õigeid hüpoteese, tuleks esitada palju erinevaid tõlgendusi, arvestada tuleb tunnetuslikke tegureid, sümbolismi ja uurijate tausta. Universaalsete seaduste loomine pole võimalik, keskenduda tuleb minevikuühiskondade vaheliste erinevuste märkamisele ja mõistmisele.

Viited
------

1. ↑  Konsa, M. (2015). Arheoloogia terminibaas: protsessuaalne arheoloogia.
2. 1 2  Lang, V. (2003). Teooria areng arheoloogias. Sissejuhatus loengukursusesse arheoloogia teooria ja metoodika, lk 7-9. www.arheo.ut.ee/Lang\_teooria.pdf

Lisalugemist
------------

* D. L. Clarke. "Analytical Archaeology". London, 1968.
* L. R. Binford; S. R. Binford. "New Perspectives in Archaeology". Chicago, 1968.
**Peeter (Pjotr) Kulbusch** (sündinud 12. august 1843 Olustvere vald) – 1925) oli eesti õigeusu köster-kooliõpetaja.

Eluloolisi andmeid
------------------

Ta sündis 12. augustil 1843 Viljandimaal Suure-Jaani kihelkonnas Olustvere vallas Turro talus Jüri (Georgi) Kulbuschi ja Tio (Tatjana) Kulbuschi (sünd Tammekivi) peres. .

Peeter Kulbuschi surma aeg ja koht on teadmata.

Teenistuskäik köster-kooliõpetajana
-----------------------------------

* Põltsamaa Pühavaimu kogudus 1861–1864
* Penuja Kõikide Pühakute kogudus 1864–1865
* Pootsi-Kõpu Püha Kolmainu kogudus 1868–1870
* Arussaare Issanda Taevaminemise kogudus 1870–1871

Isiklikku
---------

Peeter Kulbuschi abikaasa oli Natalia Kulbusch (sünd Fridolina). Nende poeg oli esimene eestlasest piiskop, õigeusu märter ja pühak Platon (Kulbusch). Nende teised lapsed: Nikolai Kulbusch; Aleksandra Saar.

Viited
------

1. ↑  "puha-marterpiiskop-Platon/".
2. ↑  "kulbusch-peeter-pjotr".[*alaline kõdulink*]
3. ↑  "õigeusu kiriku asutused ja kogudused".
Agur Kaljusaar oma Tallinna Väike-Karja ateljees 2013. aastal
**Agur Kaljusaar** (sündinud 26. oktoobril 1979 Tallinnas) on eesti maali- ja ehtekunstnik.

Lapsepõlv ja haridus
--------------------

Tema lapsepõlv möödus Tallinnas Koplis. Aastatel 1985–1996 õppis ta Tallinna 8. Keskkoolis, Johann Köleri nimelises Viljandi 4. Gümnaasiumis ja Tallinna Kunstigümnaasiumis.

Töökohad
--------

Ta on töötanud infotehnoloogia- ja reklaaminduse alal[*viide?*], reklaamiettevõtjana[*viide?*] ja ajakirjanduse kirjastajana[*viide?*]. On tegutsenud samuti peamiselt Soomes ja Ameerika Ühendriikides sisekujundus, ehitus-, haljastus- ja laevaehitus projektide juures.

Loominguline tegevus
--------------------

Tema loomingus esineb enamasti sürrealismi, ekspressionismi, sümbolismi, geomeetrilise ja klassikalise kunsti elemente. Geomeetrilisi elemente ja sümboleid armastab kasutada tihti varjatult ja neid võib leida peidetult esemete paigutuses, mõõtmetes, proportsioonides jne. Mõned tema lemmikteemadest on naise keha ja romantiline akt.

Aktiivsemad loomeperioodid:

* 1997–1998, õppis ja töötas kullassepaõpilasena ehtekunsti erialal.
* 2000–2003 esimene maalimisperiood. Sellel perioodil valmis 10 õlimaali (Triskelion, Aeg, Silm, Kuu Tantsija, Pööripäev jt).
* 2010–2013 teine maalimisperiood, mil valmis taas umbes 10 maali (Carne Vale, Champions Meal, H2O, Doplhins in the Poppy Field jt). Avas oma esimese ateljee Tallinnas Väike-Karja tänavas.
* 2021– kolmas maalimisperiood. Alates 2021 aasta algusest avas Agur peale mõne aastast pausi uue ateljee Tallinnas ja alustas esmakordselt oma maalide avalikult müümisega. Samuti alustas ta uut maalimisperioodi.

Näitused
--------

* 2002–2003 – korduvad väljapanekud Tallinna Vene tn Linna galerii ruumides.
* 2004 – näitus Eesti Suursaatkonnas USA-s (näitusel olid Triskelion, Moon Dancer, Time)
* 2009–2013 regulaarsed ateljeenäitused Tallinna Väike-Karja eragaleriis
* 2013 – isikunäitus Tallinna Pärnu mnt Disaini ja Arhitektuuri Galeriis

Isiklikku
---------

Agur Kaljusaarel on tütred Helen (s 1998), Danelle (s 2003) ja Aleksandra Elisabeth (s 2017).
Logo
Vikikonverents Kiievis (2018)
**Ukrainakeelne Vikipeedia** (ukraina keeles *Українська Вікіпедія*) on Vikipeedia ukrainakeelne versioon.

Ukrainakeelse Vikipeedia esimene artikkel oli "Aatom", mille algversioon avaldati 26. jaanuaril 2004. 23. märtsil 2020 ületas ukrainakeelse Vikipeedia artiklite arv 1 000 000 piiri.

Ukrainakeelses Vikipeedias on 1 301 419 artiklit, millega see on artiklite arvult 14. kohal, ja 4 560 569 lehekülge. Keeleversiooni arengutaset iseloomustav parameeter "sügavus" on 57. (näiteks eestikeelses versioonis on see 21 ja ingliskeelses koguni 1216). Seal on 724 868 registreeritud kasutajat (kellest aktiivseid on 3613) ja 51 administraatorit.

Artiklite arvu statistika
-------------------------


* 10 000 artiklit täitus detsembris 2004
* 50 000 artiklit täitus jaanuaris 2007
* 100 000 artiklit täitus 28. märtsil 2008
* 200 000 artiklit täitus 7. aprillil 2010
* 300 000 artiklit täitus juunis 2011
* 400 000 artiklit täitus augustis 2012
* 500 000 artiklit täitus 12. mail 2014
* 600 000 artiklit täitus 13. novembril 2015
* 700 000 artiklit täitus 4. juunil 2017
* 800 000 artiklit täitus 11. juulil 2018
* 900 000 artiklit täitus 19. aprillil 2019
* 1 000 000 artiklit täitus 23. märtsil 2020
* 1 100 000 artiklit täitus 5. juulil 2021
* 1 200 000 artiklit täitus 10. oktoobril 2022
* 1 300 000 artiklit täitus 9. detsembril 2023

Viited
------

1. ↑  All Wikipedias ordered by number of articles

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Ukrainakeelne Vikipeedia** |
Harry Patch 2007. aastal
**Henry John Patch** ehk **Harry Patch** (17. juuni 1898 – 25. juuli 2009) oli viimane esimese maailmasõja veteran, kes osales otseses lahingutegevuses. Enne surma oli ta lühikest aega Euroopa vanim mees ja vanuselt kolmas mees maailmas.

Patch sündis Combe Downis Inglismaal müüriladuja perekonnas ning alustas 1913. aastal töömeheelu torumehena. 1916. aastal värvati ta Briti armeesse ning 1917. aasta juunis saadeti rindele. Ta võitles Passchendaele lahingus (tuntud ka kolmanda Ypres'i lahinguna). 22. septembril sai Patch haavata, kui mürsk plahvatas kaeviku ees ning tappis kolm tema kaaslast. Seejärel saadeti ta tagasi Inglismaale, kus taastus pikka aega Wighti saare haiglas. Rohkem ta sõjategevuses ei osalenud.

Pärast sõda jätkas Patch torumehetööd, kuni läks 1963. aastal pensionile. Teise maailmasõja ajal tegutses ta ka tuletõrjujana, kustutades Saksa pommitajate põhjustatud tulekahjusid.

Patch oli kolm korda abielus. 1918. aastal abiellus ta Ada Billingotniga, kes suri 1976. aastal. Teist korda abiellus ta 1979. aastal, kuid tema naine suri juba 1984. aastal. Tema kolmas naine suri 2007. aastal. 

Patch ei rääkinud oma sõjamälestusi enne kui 1998. aastal, mil ta sai 100-aastaseks. Seejärel võttis ta tihti sõna sõja teemal, rõhutades selle ebainimlikkust. 2007. aastal avaldas ta autobiograafia "The Last Fighting Tommy". Ta osales 2008. aastal ka esimese maailmasõja lõpu 90. aastapäeva tähistamisel koos Briti veteranide Henry Allinghami ja William Stone'iga. Kui Allingham 2009. aasta 18. juulil suri, sai Patchist viimane Inglismaal elav esimese maailmasõja veteran ja viimane lahingutegevuses osalenu, samuti Euroopa vanim elusolev mees. Kuid ta suri juba seitse päeva pärast Allinghami Somersetis Fletcher House'i hooldekodus. Patch maeti 6. augustil 2009.

Välislingid
-----------

* Postimees: Britid matsid viimase inglasest esimese ilmasõja veterani
**Jaromar II** (u 1218 – 20. august 1260) oli slaavi aadlimees. Ta oli valitsev Rügeni vürst 1249. aastast kuni surmani.

Elu
---

Teda on esmamainitud 8. novembril 1231. 28. septembrist 1246 oli ta oma isa Vitslav I kaasvalitseja. Oma valitsemise algusaastatel püüdis ta säilitada rahumeelseid suhteid oma naabrite Pommeri hertsogitega, eriti Gützkowi vürstidega, kes olid Barnim I vasallid. Ta edendas kaubandust, keelates vrakkimise ja pakkudes ohutut läbipääsu Lübecki kaubalaevadele. 1249. aastal purustasid Lübecki väed Stralsundi; selle tulemuseks oli neli aastat kestnud sõda, mille jooksul lubati Stralsundi kaapritel vallutada Lübecki laevu. Kõik Lübeckile antud eesõigused peatati kuni Stralsundile tekitatud kahju hüvitamiseni.

Jaromar II annetas maad kolmele tsistertslaste ordu kloostrile oma territooriumil, Bergen auf Rügen, Neuenkamp ja Hilda. 1252. aastal annetas ta Radevice maa Mönchgutis Hilda kloostrile Greifswaldi lähedal. Ta toetas teiste religioossete ordude asumist oma territooriumile. Dominiiklased asutasid Püha Katariina kloostri Stralsundis; Frantsisklased asutasid 1254. aastal Püha Johannese kloostri, samuti Stralsundis. 1255. aastal andis ta Lübecki linnaõiguse Barthile ja 1258. aastal Damgartenile.

*Jarmers Tårn* Kopenhaagenis
Jaromar II oli Taani kuninga ning peapiiskoppide Jakob Erlandseni Lundist ja Peder Bangi Roskildest vahelises Taani sisevõitluses tulihingeline peapiiskoppide toetaja. Peder Bang põgenes Taani vanglast maapakku Schaprodesse Rügenil. Sama aasta aprillis randusid Jaromir II ja Peder Bang Taani peasaarel Sjællandil ja vallutasid Kopenhaageni. Tõenäoliselt sooritasid nad selle käigus tõsiseid vägivallaakte ja põletasid pärast linna rüüstamist suure osa Kopenhaagenist. Taani kuningas Christoffer I suri 1259. aasta mais ootamatult Ribes. Tema lesk Margrete Sambor asus oma alaealise poja Erik V regendiks. Ta kogus talupoegade armee, mille Jaromar II Næstvedis alistas. Pärast Sjællandi, Skåne ja Lollandi laastamist randus ta oma armeega Bornholmil, kus ta purustas kuningliku Lilleborgi kindluse. Kättemaksu otsinud naine pussitas teda 1260. aastal pistodaga Bornholmil või Skånes. Pole teada, kuhu ta maeti; võibolla Bergen auf Rügeni kloostrisse või Neuenkampi kloostrisse Franzburgis.

Kopenhaagenis *Jarmers Pladsis* ("Jaromari koht") asuv *Jarmers Tårn* on mälestusmärk, mis tuletab meile meelde Jaromar II linna toodud laastamist.

Abielu ja järglased
-------------------

Jaromar II abiellus Świętopełk II tütre Euphemiaga. Nad said kolm last:

* Vitslav II (1240-1302)
* Margarete (u.1247 - 1272)
* Jaromar III (enne 1249 - 1282)
**Aleksis Kivi** (kodanikunimega **Alexis Stenvall**; 10. oktoober 1834 Uusimaa, Nurmijärvi kihelkond – 31. detsember 1872 Tuusula) oli Soome rahvuskirjanik.

Elulugu
-------

Aleksis Kivi sündis külarätsepa peres neljanda pojana. Tema lapsepõlv möödus Nurmijärvel. Kui ta oli 11-aastane (1846. aastal), viis isa ta Helsingisse õppima eesmärgiga koolitada temast kirikuõpetaja. Kõigepealt õppis Kivi Ukko Granbergi ettevalmistuskoolis rootsi keelt. (Koolid olid sel ajal rootsikeelsed ja oli haruldane, et talurahva seast pärinevat last koolitati.) 

Aastatel 1847–1852 õppis ta Carl Stockuse koolis, kus läbis algkooli ja jõudis ka gümnaasiumi. 1852. aastal pidi ta rahapuudusel koolist lahkuma, kuid jätkas õpinguid iseseisvalt. Gümnaasiumi lõpetas ta 1857. aasta lõpuks. Samal aastal tuli Alexis otsusele, et temast ei saa mitte kirikuõpetaja, vaid soomekeelne kirjanik.

Aastatel 1859–1865 õppis ta õppis vahelduva eduga ülikoolis, kuid lõpetamiseni ei jõudnud.

1870. aastatel süvenesid Aleksis Kivil alkoholism, ennasthävitavad sümptomid ja vaimuhäired. 1872. aastal, kui ta oli paar aastat vaimuhaiglas olnud, jõudsid arstid otsusele, et Aleksis Kivi on parandamatu, ning ta viidi venna juurde Tuusulasse. 1872. aasta viimasel päeval kell 4 hommikul suri Aleksis Kivi Tuusula Syvälahtis.

Kivi oli esimene märgatavat edu saavutanud soome keeles kirjutanud Soome kirjanik ja seetõttu peetakse teda soome kirjanduse isaks. 10. oktoober on Soomes kuulutatud Aleksis Kivi auks soome kirjanduse ja Aleksis Kivi päevaks.

Nurmijärvel Aleksis Kivi kuju

Teosed
------

* "Bröllopsdansen"
* "Lea"
* "Nõmmekingsepad" (1864)
* "Kullervo" (1864)
* "Kanervala" (1866)
* "Kihlus" (1866)
* "Õlleretk Schleusingenis" (1866)
* "Öö ja päev" (1866)
* "Seitse venda" (1870)
* "Margareta"

Kirjandus
---------

* Viljo Tarkiainen, "Aleksis Kivi" (lühimonograafia). Tõlge ja eessõna: August Palm. Eesti Kirjanduse Selts, Tartu 1930
* Rudolf Sirge, "Aleksis Kivi 125. sünnipäeva puhul" – Looming 1959, nr. 11, lk. 1739–45 ja Sirge Teoste 8. köites, 1982, lk. 150–160
* Veijo Meri, "Aleksis Stenvalli elu" (biograafiline lühiromaan Aleksis Kivi elust). Tõlkinud Endel Mallene. Loomingu Raamatukogu 1975, nr. 43/46
* Eino Leino, "Aleksis Kivi" (essee kogumikust "Suomalaisia kirjailijoita", 1909). Tõlkinud Kalev Kalkun – Looming 1984, nr. 10, lk. 1406–11

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Aleksis Kivi** |

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Aleksis Kivi** |

* Nurmijärvi maakogukonna Aleksis Kivile pühendatud minisait (*soome keeles*)
* Nurmijärvi maakogukonna Aleksis Kivile pühendatud eestikeelne lehekülg
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib Andrew Lloyd Webberi muusikalist; muusikaalbumi kohta vaata artiklit Evita (album); filmi kohta vaata artiklit Evita (film)* |

---

"**Evita**" on Andrew Lloyd Webberi 1978. aastal valminud muusikal. Selle libreto autor on Tim Rice.

Muusikal põhineb Argentina presidendi Juan Peróni abikaasa Eva Peróni (hüüdnimi Evita) elulool.

"Evita" anti esmalt välja muusikaalbumina 1976. aastal. Plaadi edule järgnesid lavastused Londoni West Endis 1978. ja Broadwayl 1979. aastal. 1996. aastal valmis filmiversioon. 

Broadwayl mängis peaosa Patti LuPone, Londoni West Endis Elaine Paige ja filmis Madonna. Televersioonis on peaosas olnud Faye Dunaway.

"Evita" lavastused Eestis
-------------------------

"Evitat" on Eestis lavastatud Vanemuise teatris kahel korral. 

2002. aastal lavastas Vanemuine "Evita" Tartu Raekoja platsil, peaosas Siiri Sisask. Tartu linn andis lavastusele Kultuurikandja aunimetuse.

2009. aastal lavastas Vanemuises "Evita" Georg Malvius, peaosas Maarja-Liis Ilus. Georg Malviuse lavastus toodi uuesti lavale 31. jaanuaril 2014, seekord oli peaosas Evelin Võigemast.
**Lellapere mõis** (saksa keeles *Lellefer*) oli rüütlimõis Rapla kihelkonnas Harjumaal. Nüüdisajal jääb kunagine mõis Kehtna valda Rapla maakonnas.

Lellapere mõisa valdajad olid: 1626 Klaus Hastfer. 1669 Johann Winrich Delwig >>. 1708 Reinhold Wilhelm Essen. 1722 Justus Johann Riesenkampff. ~ 1733 Fockid. 1754 Arend Wilhelm Taube. 1770 Karl Friedrich Staal ja sestpeale ühised omanikud Järvakandi mõisaga. 1910 Peeter Puck. 1911 Olaf Grünewaldt.

Peahoone oli väike puitvoodriga maja.

Vaata ka
--------

* Eesti mõisate loend

Viited
------

1. ↑  Mõisate valdajad. Lellapere, opetaja.edu.ee
2. ↑  Lellapere (Lellevere) mõis (Mõisate ülevaated) - Muinsuskaitseameti digitaalarhiiv

Välislingid
-----------

* Eesti Ajalooarhiivi kinnistute register: Lellapere mõis (Rapla khk)


Rapla kihelkond

**Kirik**: Rapla  

**Mõisad**: Alu mõis | Hagudi mõis | Hertu mõis | Järvakandi mõis | Kabala mõis | Keava mõis | Kehtna mõis | Kodila mõis | Kuusiku mõis | Lellapere mõis | Ohekatku mõis | Ohukotsu mõis | Pühatu mõis | Raikküla mõis | Rapla kirikumõis | Rapla mõis | Reihenau mõis | Riidaku mõis | Sikeldi mõis | Vahakõnnu mõis | Valtu mõis
Giulian Biancone (2021)
**Giulian Alexis André Biancone** (sündinud 31. märtsil 2000 Fréjusis) on Prantsusmaa jalgpallur, kes mängib paremkaitsjana Kreeka kõrgliigaklubis Olympiakós.

Aastatel 2011–2015 kuulus ta kodulinnaklubisse Fréjus. Seejärel liitus ta Monacoga. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta 28. novembril 2018 UEFA Meistrite Liiga alagrupimängus Madridi Atlético vastu. Prantsusmaa kõrgliigas tegi ta debüüdi sama aasta 22. detsembril mängus Guingamp'i vastu.

Aastatel 2019–2021 oli ta kahel hooajal laenul Belgia kõrgliigaklubis Cercle Brugge.

Hooajal 2021/22 mängis ta Prantsusmaa kõrgliigaklubis Troyes.

2022. aasta juulis sõlmis ta lepingu äsja Inglismaa kõrgliigasse tõusnud Nottingham Forestiga. Hooajal 2022/23 sai ta Nottingham Foresti meeskonnas Inglismaa kõrgliigas kirja vaid kaks mängu ning mõlemas neis pääses ta platsile mängu lõpuminutitel. 

2023. aasta septembris sõlmis ta lepingu Olympiakósega.

Aastatel 2018–2019 mängis Biancone Prantsusmaa kuni 19-aastaste koondises.

Viited
------

1. ↑   (vaadatud 9.7.2022)
2. ↑   (vaadatud 9.7.2022)
3. ↑  "Forest complete Biancone signing". nottinghamforest.co.uk. 3.7.2022. Vaadatud 9.7.2022
4. ↑  Club, Nottingham Forest Football (18. september 2023). "Giulian Biancone completes permanent move to Olympiacos". *Nottingham Forest Football Club*.
**Kaur Pennert** (sündinud 10. veebruaril 2001) on eesti koorijuht, arranžeerija, organist ja pianist. 

Kaur Pennert alustas muusikuõpinguid Paide muusikakoolis Ken Koemetsa löökpilliklassis. Aastatel 2017–2020 õppis ta Tallinna Muusikakeskkoolis koorijuhtimise erialal, aastatel 2020-2023 õppis Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias koorijuhtimise erialal Hirvo Surva juhendamisel. 2023-2024 aastal täiendas ta end F. Liszti nimelises muusikaakadeemias Budapestis Ádám Medveczky ning Gergely Ménesi juures.

Kaur Pennert on Tallinna Rotary Klubi Segakoori ning Virumaa Poistekoori dirigent alates 2018. aastast; Tapa segakoori Leetar peadirigent ning segakoori HUIK! koormeister aastatel 2019–2021. 

Koostööd on ta teinud Tõnu Kaljuste, Hirvo Surva, Pärt Uusbergi, Tõnis Sarapi, Triin Ella, Janne Fridolini, Jaan Otsa, Kuno Kerge, Andrus Siimoni, Toomas Kapteni, jpt. 

Kaur Pennert on kirjutanud koorilaule ning instrumentaalmuusikat ning seadeid erinevatele koosseisudele. Ta oli ka Paide noortevolikogu II koosseisu liige (2016–2018).

Teoseid
-------

* Missa nr 1 (Martale) – 2018/2021 segakoorile, solistidele ning kammerorkestrile
* Sulle\* – 2019 viiulile ning keelpilliorkestrile
* Üle vee – 2019 segakoorile
* Mure – 2019 naiskoorile
* Kontsertfantaasia – 2020 klaver, sümfooniaorkester
* Suvel – 2020 segakoorile
* Pane pää mu rinnale... – 2020 naiskoorile

Tunnustus
---------

* 2014 – löökpillimängijana III koht konkursil "Parim Noor Instrumentalist 2014"
* 2018 – kontsertmeistri preemia konkursil "Võluhääl"
* 2018 – lõppfinaalis rahvusvahelisel kammermuusika konkurss-festivalil "In Corpore"
* 2022 – Gustav Ernesaksa Fondi õppestipendium

Viited
------

1. ↑  Sten (12. detsember 2022). "Selgusid Gustav Ernesaksa Fondi preemiate tänavused laureaadid". *Laulupidu 2023*. Vaadatud 23. jaanuaril 2023.

Välislingid
-----------

* 
*
**Riigi Tugiteenuste Keskus** (RTK) on 1. jaanuarist 2013 tegutsev ja alates 2018. aastast rahandusministeeriumi haldusalasse kuuluv valitsusasutus. Riigi Tugiteenuste Keskus loodi Kohtute Raamatupidamiskeskuse reorganiseerimise tulemusena.

Esialgu teenindas keskus tugiteenuseid osutades nelja ministeeriumi: rahandus-, justiits-, sotsiaal- ning majandus- ja kommunikatsiooniministeeriumi. 2017. aastast on asutuse põhiülesanneteks riigi raamatupidamise ning personali- ja palgaarvestuse korraldamine, sealhulgas teenuste osutamine üheteistkümne ministeeriumi valitsemisala asutustele, Riigikantseleile ja Riigikontrollile. Lisaks korraldab RTK kohtumenetluse tulemusena tekkinud, aga ka teatud muude riigi nõuete täitmist. 2016. aastast pakutakse riigihangete korraldamise teenust ja korraldatakse ühishankeid.

2018. aasta septembrist korraldab RTK rahandusministeeriumi valitsemisala regionaaltoetuste taotlemist ja väljamaksmist, millega seni tegeles Ettevõtluse Arendamise Sihtasutus. RTK-sse viidi üle ka Riigikantselei ja sotsiaalministeeriumi poolt välja töötatud tingimustel antavad eurotoetused, mille jaotust korraldas taotlejate vahel siiani rahandusministeerium. Lisaks anti RTK-le üle maaeluministeeriumi vastutusala regionaalprogrammide korraldus.

Seoses riigireformi tegevuskavaga aastateks 2019–2023 ja toetuste valdkonna konsolideerimisega viidi 1. aprillist 2020 Riigi Tugiteenuste Keskusse üle Sihtasutus Innove ja Sihtasutus Archimedese struktuuritoetuste rakendusüksused. Riigi Tugiteenuste Keskus rakendab üle saja toetusmeetme ning 54% Euroopa struktuurivahenditest Eestis, mis on üle 2 miljardi euro.

1. aprillil 2021 liideti RTKga Tarbijakaitse ja Tehnilise Järelevalve Ameti transporditoetuste valdkond ning 1. juunil 2021 Riigi Infosüsteemi Ameti toetuste rakendusüksus.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  Ajalugu. Riigi Tugiteenuste Keskuse veebisait.

Välislingid
-----------

* Riigi Tugiteenuste keskuse koduleht
* "Pretsedent: Rõuge vald võitis kohtus raha tagasi küsinud riigiasutust" ERR, 18. märts 2023
Aleksandr Pjatigorski (2007)
**Aleksandr Moissejevitš Pjatigorski** (vene Александр Моисеевич Пятигорский; 30. jaanuar 1929 Moskva – 25. oktoober 2009 London) oli vene orientalist, filoloog, filosoof, semiootik ja kirjanik, india filosoofia eriteadlane.

Ta oli Tartu-Moskva semiootikakoolkonna liige ja Eesti Akadeemilise Orientaalseltsi auliige.

Elukäik
-------

Ta sündis Moskvas, kus tema isa oli suures relvatehases peainsener. Teise maailmasõja ajal oli ta Nižni Tagilis ja töötas relvatehases. 1951. aastal lõpetas ta Moskva Riikliku Ülikooli filosoofiateaduskonna ja asus Stalingradis tööle ajalooõpetajana.

1956. aastal asus ta tööle NSVL TA Orientalistikainstituudis, kus aastal 1957 sai tema ülemuseks äsja NSV Liitu naasnud Juri Roerich, kelle alluvuses Pjatigorski töötas Roerichi surmani aastal 1960. Aastal 1960 ilmus Pjatigorski esimene raamat, Pjatigorski ja S. Rudini "Tamili-vene sõnaraamat". 1962. aastal kaitses ta kandidaadikraadi teemal "Keskaja tamili kirjanduse ajaloost". Samal aastal ilmus Pjatigorski raamat "Materjalid india filosoofia ajaloost". Aastast 1963 osales ta Juri Lotmani kutsel Tartu ülikoolis semiootika konverentsidel.

1969. aastal soovis ta tööle asuda Tartu Riikliku Ülikooli psühholoogiakateedris, ent tolleaegsel kateedrijuhatajal polnud julgust teda tööle võtta.

Pjatigorski emigreerus NSV Liidust 1974. aastal ja asus elama Suurbritanniasse. Ta oli Londoni ülikooli Lõuna-Aasia ajaloo professor.

Ta on avaldanud raamatuid budistlikust filosoofiast, fenomenoloogiast, mütoloogiast ja vabamüürlusest.

1992. aastal mängis ta Otar Iosseliani filmis "Liblikajaht" maharadžat.

Eestis ilmunud teosed
---------------------

Mitu tema venekeelset artiklit on ilmunud aastatel 1965–1973 TRÜ Toimetiste sarjas (semiootika ja orientalistika).

Eesti keeles on autori nõusolekul avaldatud ajakirjas Vikerkaar (1990, nr 11, lk 71–72) ühe tema algselt ajakirjas Вопросы Философии 1990/5 ilmunud intervjuu lühendatud tõlge pealkirjaga "Psühhoanalüüs ja marksism" (tõlkinud ja järelmärkuse kirjutanud Andres Herkel).

Koostööartikkel "Kultuurisemiootika teesid" on eestikeelses variandis ilmunud Tartu Semiootikaraamatukogu esimeses köites.

Tunnustus
---------

* 2000 Andrei Belõi preemia romaani "Вспомнишь странного человека" ('meenutad imelikku inimest') eest.

Isiklikku
---------

Ta oli neli korda abielus ja tal sündis viis last. [*viide?*]

Viited
------

1. ↑  Елена Пенская — Умер Пятигорский.
2. ↑  Vikerkaar 1990, nr 11, lk 72

Välislingid
-----------

* Irina Avramets, Silvi Salupere. Aleksandr Pjatigorski nekroloog Tartu Ülikooli semiootika osakonna lehel
**Palvere mõis** (saksa keeles *Pallfer*) oli Ravila mõisa kõrvalmõis Kose kihelkonnas Harjumaal. Tänapäevase haldusjaotuse järgi jäävad mõisa alad Harju maakonda Kose valda.

Mõis rajati 1666 Ravila mõisast eraldatud alast. 1768 sai Palvere mõisast Ravila mõisa kõrvalmõis.

Mõisa peahoone, mis on ühekorruseline ja maakividest, ehitati 19. sajandi lõpus või 20. sajandi alguses. 1970. aastatel ehitati peahoone põhjalikult ümber ja sellele püstitati ka teine korrus. Hoonet hakati kasutama kortermajana.

Viited
------

1. 1 2 3  Palvere mõis Eesti mõisaportaalis (vaadatud 14.02.2016)

Välislingid
-----------

* Palvere mõis Eesti mõisaportaalis
* Palvere mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris

Kose kirik
Kose kihelkond

**Kirik**: Kose  

**Mõisad**: Aela mõis | Alavere mõis | Habaja mõis | Nõmme mõis | Nutu mõis | Oru mõis | Palvere mõis | Paunküla mõis | Pikavere mõis | Pikva mõis | Ravila mõis | Rooküla mõis | Saarnakõrve mõis | Saia mõis | Saumetsa mõis | Sõmeru mõis | Sääsküla mõis | Tammiku mõis | Triigi mõis | Tuhala mõis | Uue-Harmi mõis | Kose-Uuemõisa mõis | Vana-Harmi mõis
**Grigori Klimov** (vene keeles Григорий Петрович Климов; tegelik nimi **Igor Kalmõkov**, Игорь Борисович Калмыков; 26. september 1918 Novotšerkassk – 10. detsember 2007 New York) oli vene kirjanik, kelle kommunismivastaste teoste sisu on konspiroloogiline ja eugeeniline. Kolm tema teost: "Punane kabala", "Nõukogude tarkade protokollid" ja "Jumalarahvas" on ametlikult tunnistatud Venemaal äärmuslikuks ja kantud Föderaalsesse ekstremistlike materjalide nimekirja.

Elulugu
-------

Ta sündis arsti perekonnas. 1941. aastal lõpetas ta Novotšerkasski Industriaalinstituudi ja astus Sõjaväe Võõrkeelte Instituuti Moskvas. Pärast instituudi lõpetamist 1945. aastal suunati ta saksa keele tõlgina nooremleitnandi auastmes Nõukogude Sõjalise Administratsiooni teenistusse Berliinis. Olles saanud käsu naasta Moskvasse, põgenes ta 1947. aastal Lääne-Saksamaale. Aastatel 1949–1950 töötas ta CIA Harvardi projekti (*Harvard Project on the Soviet Social System*) juures, viies läbi psühholoogilisi küsitlusi Nõukogude põgenike seas. Aastatel 1951–1955 oli ta Sõjajärgsete NSV Liidu Emigrantide Keskkoondise (Центральное Объединение Послевоенных Эмигрантов из СССР, ЦОПЭ) esimees ja ajakirjade Свобода ('Vabadus') ja Der Antikommunist (viimane neist ilmus saksa keeles) peatoimetaja. Vietnami sõja ajal töötas ta insenerina sõjaväelennuvälja ehitusel Lõuna-Vietnamis. 1951. aastal kirjutas ta raamatu "Песнь победителя" ('Võitja laul'), mis ilmus 1953. aastal erinevate pealkirjade all saksa ("Berliner Kreml", 'Berliini Kreml'), inglise ("Terror Machine", Terrorimasin') ja prantsuse keeles ("Les Russes à Berlin", 'Venelased Berliinis'). 17-miljonilises tiraažis ilmunud raamatul ja selle järgi tehtud filmil oli suur menu.

Teosed
------

* "Песнь победителя" ('Võitja laul'; 1951) on ilmunud erinevate pealkirjade all:
	+ *Berliner Kreml*. Cologne/Berlin. 1953.
	+ *Terror Machine: the Inside Story of the Soviet Administration in Germany*. Faber & Faber, London. 1953; Praeger, New York, 1953.
	+ *Les Russes à Berlin (Berliner Kreml)*. Éditions André Bonne. 1953.
* "Князь мира сего" ('Selle maailma vürst'; 1970)
* "Дело 69" ('Toimik 69'; 1973)
* "Имя моё Легион" ('Minu nimi on Leegion'; 1975)
* "Протоколы советских мудрецов" ('Nõukogude tarkade protokollid'; 1981)
* "Красная Каббала" ('Punane kabala'; 1987)
* "Божий народ" ('Jumalarahvas'; 1989)
* "Откровение" ('Ilmutus'; 2002)

Raamatu "Berliner Kreml" järgi valmis 1953. aastal film "Weg ohne Umkehr" ('Tagasiteed ei ole'). Rahvusvahelisel Berliini filmifestivalil 1954. aastal sai see kuldkarika parima mängufilmi kategoorias ja Ameerika Ühendriikides 1955. aastal Kuldgloobuse parima välismaise filmi kategoorias.

Viited
------

1. ↑  Интервью с Григорием Петровичем Климовым, профессором сатановедения и высшей социологии, автором «Князя мира сего» и других книг www.mitin.com, (vaadatud 04.12.2016)
2. ↑  "NKVD, kurat ja inkvisitsioon". – Haljand Udam. Loetud ja kirjutatud : Esseid raamatutest ja elust. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 1998. ISBN 9985-70-013-9
3. 1 2  Weg ohne Umkehr rahvusvahelises filmiandmebaasis IMDb (vaadatud 04.12.2016)
**Piiroja rallikrossirada** on rallikrossirada Jõgeva maakonnas Põltsamaa vallas Alastvere külas.

Ajalugu
-------

Rallikrossirajale sobiva koha leidmiseks käidi läbi kõik piirkonna vanad kruusakarjäärid. Lõpuks otsustati, et Alastvere kunagisse karjääri, kus vahepeal asus kohalik prügimägi, on võimalik päris võimas rada teha. 2003. aasta sügisel hakati rada ehitama. Raja pikkuseks on 1030 meetrit ja laiuseks keskmiselt 24 meetrit. Piiroja rallikrossirada on saanud võistlejatelt ainult positiivseid hinnanguid. Enamik on pärast esimest tutvumist Piiroja rajaga arvamusel, et tegemist on Eesti ühe kiirema rajaga, mis on tänu laiusele ka manöövriteks piisavalt turvaline.

MTÜ Põltsamaa Tehnikaspordiklubi on asutatud 17. juulil 2006 ja sellel on seitse liiget. MTÜ arendab ja propageerib autosporti ning korraldab autospordivõistlusi. Põltsamaa Tehnikaspordiklubi on välja ehitanud Piiroja rallikrossiraja ja selle juurde kuuluva kompleksi: boksi- ja puhkealad, kohtunikemaja, vabaõhupuhkeplatsid, ATV-raja jne.

Võimalused, mida saab rajal teha
--------------------------------

Põltsamaa Tehnikaspordiklubi soovib auto- ja spordivõistluste kaudu tõsta piirkonna turismipotentsiaali, sisustada noorte vaba aega huvipakkuvate tegevustega, tutvustada ja propageerida rallikrossi kui spordiala Põltsamaa piirkonnas.
Klubi on korraldanud Eesti meistrivõistlusi rallikrossis alates 2008. aastast, samuti Superkrossi karikasarja võistlusi ja jäärajavõistlusi ning kutsunud ellu sarja Piiroja Külasprint.

Viited
------

1. ↑  Piirojal valmib rallikrossirada[*alaline kõdulink*]. Vooremaa Vaadatud 1.veebruaril 2013
2. 1 2  "Piiroja rallikrossiraja koduleht". Originaali arhiivikoopia seisuga 27. oktoober 2015. Vaadatud 7. detsembril 2012.
Mõisa peahoone varemed
Mõisa tuuleveski varemed
Aavere mõisa karjakastell
**Aavere mõis** (saksa keeles *Afer*) oli rüütlimõis Järvamaal Koeru kihelkonnas. Nüüdisajal asub endine mõisasüda Lääne-Viru maakonna Väike-Maarja valla territooriumil.

Ajalugu
-------

Aavere mõis rajati 1765. aastal Kiltsi mõisa karjamõisana. 1775. aastal eraldati tänapäeval Lääne-Viru maakonnas paiknevast Kiltsi mõisast omaette mõisaks.

Algul kuulus mõis Tiesenhausenitele, alates 1830. aastast aga Harpedele. Alates 1902. aastast kuni võõrandamiseni 1919. aastal oli omanikuks August Berendts.

Mõisaansambel
-------------

Aastatel 1877–1881 − Rudolf von Harpe ajal − ehitati Aaverre üks Eesti kaunimaid uusgooti stiilis mõisahooneid. Hoone oli keskosas ühekorruseline, otstest aga kahekorruseline kiviehitis. Peahoone otsad olid kaetud hoonega risti olevate viilkatustega, mida iseloomustasid keeruka kujuga astmikviilud. Viiludes paiknesid erineva kujuga uusgooti petikniššid ja orvad. Kahe suure viilu vahel fassaadi keskosal asus lisaks veel väike astmikviil.

Pärast mõisa võõrandamist oli hoones palju aastakümneid hooldekodu. 1960. aastatel ehitati hoone täiskahekorruseliseks. 1996. aasta laastav tulekahju jättis hoone varemeisse; sellest on säilinud praktiliselt ainult müürid.

Viited
------

1. ↑  Vajangu Põhikooli looduse õpperada, Aavere küla

Välislingid
-----------

* Aavere mõis – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Aavere mõisa lugu Mõisablogis

Koeru kirik
Koeru kihelkond

**Kirik**: Koeru   

**Mõisad**: Aavere mõis | Ao mõis | Aruküla mõis | Ervita mõis | Kapu mõis | Liigvalla mõis | Norra mõis | Piibe mõis | Preedi mõis | Raigu mõis | Ramma mõis | Rõhu mõis | Udeva mõis | Vaali mõis | Vao mõis | Varangu mõis | Väinjärve mõis
Helene Tedre 1994. aastal
**Helene Tedre** (sündinud 12. juunil 1972) on eesti kultuuriametnik ja suhtekorraldaja.

Ta on lõpetanud 1990. aastal Pärnu 1. Keskkooli, 1995. aastal Tallinna Pedagoogikaülikooli infoteaduste alal ja 2000. aastal Eesti Kunstiakadeemia kunstiteaduse erialal.

1991. aastast töötas ta kaksteist aastat Eesti Televisiooni teadustaja-saatejuhina. 2000. aastast oli ta ametis Tallinna Kultuuriväärtuste Ametis, 2006. aastast kunstinõunikuna Kultuuriministeeriumis ja 2009. aastast kultuurinõunikuna Eesti Suursaatkonnas Moskvas. Seejärel on ta töötanud kommunikatsioonijuhina Eesti Ajaloomuuseumis.

1990. aasta Miss Estonia võistlusel pälvis ta teise printsessi tiitli.

1997. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel edastas ta Eesti antud punktid.

Isiklikku
---------

Tema vanemad on näitlejad Peeter ja Lii Tedre.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  "Ilus Helene ei kõlvanud teatrikooli" Kroonika, 1. juuni 2009
2. 1 2  "Helene Tedre: Töötada Moskvas on ääretult põnev väljakutse, milletaolist mu elus enam ei tule". Pärnu Postimees nr 146, 1. august 2009
3. ↑  Turundus- ja müügiosakond. Eesti Ajaloomuuseum (vaadatud 8. detsembril 2021)

Välislingid
-----------

* Lähme külla: Helene Tedre. ERR arhiiv
* "Helene Tedre: Töötada Moskvas on ääretult põnev väljakutse, milletaolist mu elus enam ei tule". Pärnu Postimees, 1. august 2009
**Punalipu orden** (vene keeles *орден Крaсного Знамени*, ka *орден Боевого Красного Знамени* või *орден «Красное знамя»*) oli Vene SFNV ja Nõukogude Liidu autasu sõjaväeliste teenete eest.

Vene SFNV Punalipu ordeni asutamine
-----------------------------------

Vene SFNV Punalipu ordeni asutas Vene SFNV Kesktäitevkomitee 16. septembril 1918.

Esimesed autasustatud
---------------------

Esimesed Vene SNFV Punalipu ordeniga autasustamiseks esitatut olid Vassili Blücher, Vassili Panjuškin ja Kuzmitš (parteiline pseudonüüm; kodanikunimi Filipp Mironov) 28. septembril 1918 .

Ordeniga autasustamisest teatati avalikult. Sellepärast on üldlevinud arvamus, et Punalipu orden nr. 1 ongi välja antud Blücherile. Kuid Lev Trotskit ei rahuldanud ordenite kvaliteet (oskustööliste sõjaväkke mobiliseerimise tõttu) ja ta esitas Petrogradi mündikojale uue tellimuse. Nii sai Blücher alles 11. mail 1919 oma ordeni kätte. See oli Punalipu orden nr. 114. Aastal 1937 anti Blücherile ordeni number 1 duplikaat. Kuid juba järgmisel aastal Blücher vahistati ja piinati surnuks.

Vassili Panjuškin, kes pälvis Punalipu ordeni nr. 2, oli Smolnõi kaitse juhataja, Venemaa Erakorralise Komitee liige, kes hiilgas Kaasani võtmisel. Panjuškin suri aastal 1960, kui ta oli 23 aastat mitmes vangilaagris karistust kandnud.

Kuid hulk allikaid väidab, et Punalipu ordeniga nr. 2 autasustati 1919 Jona Jakirit Liski, Korotojaki ja Ostrogorski ümber peetud lahingute eest. Võimalik segadus on seotud sellega, et Blücheri autasustamine Punalipu ordeniga oli tollal üldteada, teiste autasustamine mitte nii väga ja Petrogradi mündikojast polnud ordenid veel välja tulnud. Seetõttu võis paljudel inimestel kujuneda arvamus, et Jakir pälvis Punalipu ordeni nr. 2. 1937 Jakir vahistati, mõisteti surma ja lasti maha.

Kuzmitš oli varjunimi, mida kasutas Idarindel võidelnud hilisem 2. Ratsaarmee komandör Filipp Mironov. Tema pälvis Punalipu ordeni kolmandana. Juba järgmisel aastal mõisteti Mironov reeturina surma, talle anti armu ja saadeti uuesti 2. Ratsaarmeega rindele, kuid 1921 vahistati ta uuesti kontrrevolutsioonilises tegevuses kahtlustatuna ja lasti Butõrka vanglas maha.

Jossif Stalinit autasustati Tsaritsõni kaitsmise eest 1919. aasta kevadel Punalipu ordeniga nr. 400. See number tundus talle liiga suurena ja ta laskis hiljem endale välja anda duplikaadi, mis kandis Mironovist vabaks jäänud numbrit 3.

NSV Liidu Punalipu orden
------------------------

Pärast NSV Liidu moodustamist asutati 1. augustil 1924 NSV Liidu Punalipu orden.

Enne Lenini ordeni loomist oli Punalipu orden Nõukogude Liidu kõrgeim (ja praktiliselt ainuke) sõjaliste teenete eest jagatav orden.

Punalipu ordeneid on välja jagatud umbes 580 000.

Viited
------

1. ↑  Bалерий Дуров, Николай Стрекалов. Орден Красного Знамени

Välislingid
-----------

* СБОРНИК ЛИЦ, НАГРАЖДЕННЫХ ОРДЕНОМ КРАСНОГО ЗНАМЕНИ (РСФСР) и ПОЧЕТНЫМ РЕВОЛЮЦИОННЫМ ОРУЖИЕМ
**Nagyatád** on linn Ungaris Somogyi komitaadis, Nagyatádi kreisi halduskeskus.

Geograafiline loend
-------------------

Nagyatád asub Horvaatia piirist 17 km kaugusel, komitaadikeskusest Kaposvárist ligikaudu 36 km lääneedelas.

Ajalugu
-------

Asulat on esmaminitud 1190. aastal (*Atád*). Linnaõigused sai Atád 1475. aastal. Aastatel 1554–1555 läks linn Türgi võimu alla. Türgi ikka alt vabnemise järel oli asula peaaegu asustamata ja sinna toodi horvaadi ja sloveeni asunikke. 18.sajandil saabus Atádisse arvukalt ungarlasi. 1744. aastal sai Atád vaba kuningalinna õigused. Linnaõigused kaotas Nagyatád 1871. aastal. Raudteeühenduse sai Nagyatád 1890. aastal. Tööstuse areng algas 19. sajandi lõpul. Teises maailmasõjas sai asula tõsiselt kannatada. Rinne seisis piirkonnas kuid, kahjustada sai 70% elumajadest. Kolmandat korda sai Nagyatád linnaõigused 25. aprillil 1971.

Sõpruslinnad
------------

* Serbia Debeljača, Serbia
* Horvaatia Križevci, Horvaatia
* Saksamaa Nußloch, Saksamaa
* Itaalia San Vito al Tagliamento, Itaalia
* Rumeenia Târgu Secuiesc, Rumeenia
* Slovakkia Tvrdošovce, Slovakkia

Viited
------

1. ↑  Történelmi visszatekintés Nagyatád. Vaadatud 13. jaanuaril 2024
**Aare Renzer** (sündinud 20. augustil 1956 Tallinnas) on eesti majandusteadlane.

Elulugu
-------

Aare Renzer on riigiametniku ja ajakirjaniku poeg.

Lõpetas 1974 Tallinna 7. Keskkooli, 1979 Tallinna Polütehnilise Instituudi majandusliku informatsiooni töötlemise organiseerimise ja planeerimise erialal ja 1986 aspirantuuri; majanduskandidaat (1988, Eesti NSV TA Majanduse Instituudi), väitekiri "Информационные aспекты интерактивного анализа хозяйственной деятельности предприятия". Täiendas end 1991 Hollandis ja 1997 Hispaanias. Oli 1979–81 TTÜ raamatupidamise kateedri assistent, 1981–83 infotöötlemise kateedri assistent, 1986–88 vanemõpetaja, 1988–96 dotsent, 1997–2003 AS Pricewaterhouse Coopers infosüsteemide juhtiv audiitor, aastast 2003 AS-i Helmes konsultant, 1992 ja 1993 Vaasa Tehnoloogiainstituudi lektor.

Teadustöö
---------

Õpetanud programmeerimise aluseid, multimeedia vahendeid, struktuurset süsteemianalüüsi, infosüsteemide loomise teoreetilisi aluseid. Uurimisvaldkond: võrkstruktuuriga andmebaasid, struktuurne süsteemianalüüs ja infosüsteemide projekteerimine; majandusanalüüs ja selle automatiseerimine; infosüsteemide auditeerimine ja valideerimine. 15 teaduspublikatsiooni.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide.

Teoseid
-------

* Informational Aspects of Business Analysis Systems Design. // Data Processing, Compiler Writing, Programming. Transactions of the Faculty of Economics LIX. Tallinn Technical University, 1986
* Using POC "ARM-Ekonomika" for automated business analysing. Thesis of an invited talk. // Micros of the SM-1800 Family, M, CNIIEEI of Apparatus Building, 1986
* Functional Aspects of Economical Analysis Automation. // Data Processing, Compiler Writing, Programming. Transactions of the Faculty of Economics LXII. Tallinn Technical University, 1987
* SAD – A Hypermedia Application in Teaching System Analysis and Design. // Hypermedia in Vaasa 93. Proc. Conf. Computers and Hypermedia in Eng. Education, May 24–26, 1993.

Kirjandus
---------

* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*