**Kõne tempo ja rütmi häiretena** tuntakse häireid, mille puhul kõne takistused ja sujumatus on püsivad ja pärsivad suhtlemist .

Vormid
------

Ebatavaliselt kiiret kõnetempot ja sellest tulenevat ebaselget kõnet nimetatakse **tahhülaaliaks**, aeglast **bradülaaliaks**. Kuigi kiirkõnet ei peeta iseenesest veel kõnepuudeks, raskendab see samuti suhtlemist ja võib vajada kõneravi. Liiga kiire või aeglane kõnetempo on enamasti siiski muude kõne- või arengupuuetega kaasuvateks sümptomiteks (nt aeglane kõnetempo düsartria või afaasia puhul või ka liiga kiire või aeglane kõne aktiivsus- ja tähelepanuhäire või intellektipuude korral). Kõnesujuvuspuuetest tuntuim on **kogelus**, mille puhul on märgiks kõnetakistuse (häälikute, silpide või ühesilbiliste sõnade kordused, häälikute venitamine, õhuvoolu või hääle blokid) kõrge sagedus või kestus .

Põhjused
--------

Kogelus võib tekkida erinevatel kõnearengu perioodidel: 2.−5. eluaastal, kui laste, eriti poiste, närvisüsteem on väga tundlik ja ehmatus võib kõneorganis krampe tekitada, 6.−8. eluaastal kooliminekuga seoses või puberteedieas, 12.−14. eluaastal. Täiskasvanu- või noorukieas on kogeluse tekke põhjuseks peamiselt neuroloogilised haigused, psühholoogilised või füüsilised traumad. Lapseeas alanud kogelust nimetatakse arenguliseks kogeluseks, hiljem tekkinud kogelust varem sujuva kõnega isikul omandatud kogeluseks. Kliiniliselt saab eristada kloonilist, (tu-tu-tu-tuba), toonilist (t-t-tuba) ja toonilis-kloonilist kogelust .

Kuigi kogelust soodustavad tegurid (füsioloogilised, psühholoogilised, kognitiiv-emotsionaalsed, keskkonnast tingitud ja arengulised) võivad olla päritavad (enamasti poiste puhul), ei ole kogelus ise pärilik. Kogeluse põhjuste selgitamiseks on kasutusel füsioloogilised, õppimisteoorial põhinevad ja mitmefaktorilised teooriad .

Esinemine
---------

Väikelastel esineb kõne sujuvuse probleeme sageli, aga enamasti nad kõneravi ei vaja. Ka kogeluse puhul tuleb arvestada, et see võib iseeneslikult paraneda. Umbes 4% lastest esineb mingil kõnearengu etapil kogelust, aga ligikaudu 75% kaob probleem enne kooliikka jõudmist. Ka võivad kogelemisnähud vanemas eas kergeneda või kaduda. Samas on võimalik, et kogelus süveneb, kui kogelejas endas või teda ümbritsevas keskkonnas vajalikke muudatusi ei tehta. Huvitav on, et kogelemist ei teki näiteks sosistades või lauldes .

Teraapia
--------

Teraapiate valik sõltub muuhulgas kliendi vanusest: täiskasvanute puhul kasutatakse kogelust modifitseerivaid, kõne sujuvust suurendavaid või kombineeritud teraapiaid, laste puhul kaudset (muudatused kõne toetamiseks igapäevases kõnekeskkonnas) ja otsest teraapiat (abistatud ja juhendatud kõneharjutused) .

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  Oselin, H. Jahu, M. (2016). Kõnesujuvuspuuded. M. Padrik, M. Hallap (Toim), *Kommunikatsioonipuuded lastel ja täiskasvanutel: märkamine, hindamine ja teraapia* (lk 253-303). Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus.
2. ↑  Kõrgesaar, J. (2002). Kõnepuuded. J. Kõrgesaar, *Sissejuhatus hariduslike erivajaduste käsitlusse* (lk 34-39). Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus.
3. 1 2 3 4 5  Sibul, S. (1997). Kogelus. S. Sibul, *Kõne- ja kuulmiselundite füsioloogia ja patoloogia* (lk 74-75). Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus.
4. ↑  Jahu, M. (2005). Kogelusest õpetajale. *Haridus*, 8, 15-17. Külastatud aadressil
5. ↑  Jahu, M. (2008). *Kogeluse modifitseerimisel põhinev kõneravi 9-12-aastaste lastega* (lk 4-8). Teadusmagistritöö. TÜ eripedagoogika osakond. Külastatud aadressil