recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**PISA** (*Program for International Student Assessment*) on Majandusliku Koostöö ja Arengu Organisatsiooni (OECD) rahvusvaheline õpilaste õpitulemuslikkuse hindamisprogramm. PISA-testiga hinnatakse 15-aastaste koolilaste teadmisi ja oskusi funktsionaalses lugemises, matemaatikas ja loodusteadustes.

Ajalugu
-------

Esimene PISA-test tehti 2000. aastal ning on korratud iga kolme aasta järel. Esimeses PISA-testis osales õpilasi 32 riigist ning testi pearõhk oli lugemisel. Alates 2006. aastast on PISA-testist osa võtnud ka Eesti. 2006. aastal, mil tähelepanu oli suunatud loodusteadustele, osales PISA-testis kokku üle 400 000 õpilase 57 riigist. 2015. aastal osales 72 riiki ja majanduspiirkonda, enam kui poole miljoni õpilasega, Eestist osales ligi 6000 noort. Kokku osales PISA-testis 2015. aastal 540 000 õpilast 72 riigist ning parima tulemuse saavutasid Singapuri õpilased.

Eesmärk
-------

PISA-testi eesmärk on hinnata õpilaste kompetentsust, mis aitab neid koolile järgnevas elus aktiivselt osaleda ja hindab õpilaste suutlikkust rakendada oma oskusi ja teadmisi elulistes situatsioonides. Näiteks funktsionaalses lugemises selgitatakse õpilase oskust teavet hankida, hinnata, diagramme lugeda, leida seoseid tekstis, tõlgendada, järeldada jne. PISA uuringuga püütakse mõõta, kui hästi on noored omandanud teadmisi
ja oskusi, mis on vajalikud edukate ühiskonnaliikmetena toimimiseks. PISA hindab õpilaste teadmisi ning soovib, et õpilasted ise hindaksid oma õpimotivatsiooni, iseendaga seotud arvamuste ja oma õpistrateegiate kohta.

Valim
-----

Riikidele antakse kindlad juhised, kus määratakse millistel tingimustel peab õpilasi valima ja mis tingimustel võib välja jätta. Rahvusvahelise uurimuse paikapidavuse jaoks on väga tähtis, et iga osalev riik peab rangelt kinni valimile esitatavatest nõuetest. 2015. aastal oli Eesti valimiks 5587 noort, kellest 2788 olid tüdrukud ja 2799 poisid, kokku 206 koolist. 78% õpilastest sooritas testi eesti ja 22% vene keeles.

Korraldus
---------

PISA programmi juhib Pariisis asuv OECD sekretariaat ning prioriteedid paneb paika liikmesriikide esindajatest koosnev PISA Ülemkogu. Testi korraldamise eest hoolitseb rahvusvaheline konsortsium, kuhu kuulusid erinevad organisatsioonid, kes vastutasid uuringu eri etapi eest - valimi koostamise ja testi korraldamise eest, testide lingvistilise kontrolli korraldamise ja nende originaalile vastavuse kontrollimise eest, küsimustike koostamise jne eest. Eesti osalemise PISA uuringus otsustab ja uuringut rahastab Haridus- ja Teadusministeerium, testi on läbi viinud Sihtasutus Innove.

Vaata ka
--------

* PISA

Viited
------

1. 1 2 3 4  Haridus- ja teadusministeerium
2. ↑  SA Innove
3. ↑   PISA programm
4. ↑
5. ↑   PISA 2015

Välislingid
-----------

* PISA tutvustus
* Mida arvavad lapsed uuringust
Kris Lemsalu 2019. aastal Veneetsia biennaalil
**Kris Lemsalu** (sündinud 3. aprillil 1985) on eesti kunstnik.

Hariduskäik
-----------

Kris Lemsalu on õppinud keraamikat Eesti Kunstiakadeemias, Taani Disainikoolis ja Viini Kunstiakadeemias.

Ta on esinenud arvukatel näitustel Euroopas ning temast on kirjutanud olulised kunstiväljaanded nagu Mousse, Vice, Artnet News ja Frieze. 2018. aastal olid tema isikunäitused Viini Secession galeriis ning vastavatud galeriis Londoni Goldsmith's College'i juures.

Tema teosed kuuluvad mitmetesse muuseumi- ja erakogudesse. 2019. aastal esindas Lemsalu Eestit 58. Veneetsia kunstibiennaali Eesti paviljonis.

Looming
-------

Lemsalu kasutab oma teostes materjalina peamiselt portselani, karusnahka, villa, silikooni, leidobjekte jpm. Lemsalu loomingut iseloomustab tähelepanu koloriidi- ja pinnaefektidele, huvi arhetüüpsete ja sümboolsete motiivide vastu, irooniline ja refleksiivne suhe oma vahenditesse, lavastuslikkus ja absurdimaiguline huumor. Teoste käivitavaks jõuks on tihti isiklikud läbielamised ja lood, mille põhjalt loob kunstnik laiemaid üldistusi võimaldavaid misanstseene.

Avalikkuses astub Lemsalu üles enamasti kostümeeritult.

Perioodil 2016-2018 sai Kris Lemsalu kunstnikupalka.

Tunnustus
---------

* 2018 Noore kultuuritegelase preemia (esinemine eest Performa17 kunstibiennaalil New Yorgis, David Roberts Art Foundationi 10. aastapäeva sündmustel Londonis ja rahvusvaheline näitusetegevus 2017. aastal)
* 2018 Eesti Vabariigi kultuuripreemia
* 2019 Eesti Kultuurkapitali kujutava ja rakenduskunsti aastapreemia (Eesti silmapaistva ja mõjusa esindamise eest 58. Veneetsia biennaalil ning kaasahaarava, aktuaalse ja rahvusvaheliselt kõneka loomingulise tegevuse eest)

Viited
------

1. 1 2  Kaspar Viilup (29.11.2018). "Noore kultuuritegelase preemia pälvis kunstnik Kris Lemsalu". *err.ee*.
2. 1 2  "Kris Lemsalu esindas Eestit 58. Veneetsia kunstibiennaalil". *postimees.ee*. 30. mai 2018.
3. ↑  Kris Lemsalu. Kaasaegse Kunsti Eesti Keskuse lehel.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Kris Lemsalu** |

* Koduleht
* "AREENI KAANELUGU: Autsaider Kris Lemsalu ei mahu eesti kunsti raamidesse" Areen, 15. november 2013
* "Meie Aja Kunst: Kris Lemsalu" ETV 2013
* "Kris Lemsalu pisut hullumeelsed tööd müüvad Ameerikas hästi" Eesti Elu, 20. detsember 2013
* "Tiit Pääsuke ja Kris Lemsalu. Kaunitar ja koletis" Kunstihoones Sirp, 18. märts 2016
* "Arvustus. Tiit Pääsukese ja Kris Lemsalu kummastav kaunis" ERR Kultuur, 12. aprill 2016
Pelgulinna riigigümnaasiumi direktor Indrek Lillemägi 2021. aastal Arvamusfestivalil
**Indrek Lillemägi** (sündinud 23. jaanuaril 1989) on Eesti haridustegelane ja koolijuht.

Haridus
-------

Lillemägi lõpetas põhikooli Põlva keskkoolis ning õppis seejärel Hugo Treffneri Gümnaasiumi reaalklassis. Tal on Tartu Ülikoolist bakalaureusekraad kirjanduse ja kultuuriteaduste ning magistrikraad kasvatusteaduste erialal. Ta on Noored Kooli programmi vilistlane.

Töö ja ühiskondlik tegevus
--------------------------

Indrek Lillemägi on Tallinna Pelgulinna Riigigümnaasiumi looja ja direktor (alates 2021. aasta augustist). Ta on ka Emili Kooli looja ning varasem direktor. Ta on olnud eesti keele, kirjanduse ja filosoofia õpetaja Väike-Maarja Gümnaasiumis.

Tegevus poliitikas
------------------

Ta kuulub alates 2020. aastast erakonda Eesti 200.

Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 1 (Haabersti, Põhja-Tallinn ja Kristiine) 349 häält ning ei osutunud valituks.

Isiklikku
---------

Lillemägi on näidelnud Tartu Noorte Teatritehase ja Tartu üliõpilasteatri lavastustes, avaldanud kirjanduskriitikat ja haridusteemalisi artikleid Õpetajate Lehes, Sirbis, ajakirjas Vikerkaar jm. Lillemägi on juhtinud Hugo Treffneri gümnaasiumi õpilasesindust. Ta on jooksnud maratone ja tegeleb aktiivselt spordiga.

Tunnustus
---------

2020 – Vabariigi presidendi kultuurirahastu noore haridustegelase preemia

2014 – Väike-Maarja gümnaasiumi kõige õpilassõbralikum õpetaja

Artiklid, kõned ja intervjuud
-----------------------------

"Me peame võtma vastutuse iga Eesti õpilase eest" - Müürileht 15.09.2021

Kõne Paide Teatri aktsioonis "33 kõnet": "Näidake meile, 20. sajandi pässidele, et saab teisiti" - ERR, 30.05.2021

"Kas Eesti haridus on maailma parimate seas?" (Indrek Lillemäe ja Mailis Repsi väitlus) - Postimees, 22.06.2020

"Vanast haridusuuendusest. Revolutsioon kui ilus haigus" - Sirp 01.09.2017

"Algaja koolijuhi päevik: Supp peab maha loksuma" - Õpetajate Leht 04.11.2016

Viited
------



1. ↑  "Magistriõppe lõpetamine". *Tartu Ülikool*. Originaali arhiivikoopia seisuga 26.08.2021. Vaadatud 8.9.2021.
2. 1 2 3 4  Merilyn Merisalu (2015). "Indrek Lillemägi: kool algab klassiruumist". *Universitas Tartuensis*. Vaadatud 8.9.2021.
3. 1 2  Sirje Pärismaa (26.8.2016). "Õpilased on mu suurimad õpetajad". *Õpetajate Leht*. Vaadatud 8.9.2021.
4. ↑  "Emili IV hariduskonverentsi veebiülekanne:". *Emili kool*. Vaadatud 8.9.2021.
5. ↑  "VÄRSKES MÜÜRILEHES: INTERVJUU INDREK LILLEMÄEGA". *Müürileht*. August 2021. Originaali arhiivikoopia seisuga 8.09.2021. Vaadatud 8.9.2021.
6. ↑  "Hugo Treffneri Gümnaasiumi õpilaskogu".
7. ↑  "Tulemused leheküljel Marathon100".
8. ↑  "Indrek Lillemägi". *Noored Kooli*. Vaadatud 8.9.2021.
**Nicu Popescu** (õieti **Nicolae Popescu**; sündinud 25. aprillil 1981) on Moldova diplomaat ja poliitik.

Nicu Popescu lõpetas 2002. aastal Venemaa Välisministeeriumi Moskva Riikliku Rahvusvaheliste Suhete Instituudi bakalaureusekraadiga poliitikateaduste ja rahvusvaheliste suhete erialal. Seejärel õppis Kesk-Euroopa Ülikoolis Budapestis, sai 2003. aastal magistrikraadi rahvusvaheliste suhete ja Euroopa uuringute erialal ning 2009. aastal doktorikraadi poliitikateaduste erialal (*magna cum laude*).

Aastatel 2005–2007 töötas ta teadurina Brüsselis Euroopa Poliitikauuringute Keskuses. 2007–2012 oli ta vanemanalüütik Euroopa Välissuhete Nõukogus Londonis. 2012–2013 oli ta Moldova Vabariigi peaministri välispoliitika ja eurointegratsiooni nõunik. 2013–2018 töötas ta vanemanalüütikuna Euroopa Liidu Julgeoleku-uuringute Instituudis. Ühtlasi oli ta aastatel 2015–2018 Barcelona Ülikooli majandusõiguse ja rahvusvahelise poliitökonoomia dotsent. 2016–2021 oli ta Pariisi Poliitikauuringute Instituudi dotsent. 2018. aastast kuni 2021. aasta juulini oli ta Euroopa Välissuhete Nõukogu Laiema Euroopa Programmi direktor.

Nicu Popescu oli Moldova välis- ja eurointegratsiooni minister 11. juunist 2019 kuni 14. novembrini 2019. Teist korda on ta Moldova välis- ja eurointegratsiooni minister alates 6. augustist 2021. Ühtlasi on 6. augustist 2021 ka Moldova asepeaminister.

Lisaks rumeenia keelele valdab Nicu Popescu inglise, vene ja prantsuse keelt.

Viited
------

1. ↑  Nicu POPESCU Guvernul Republicii Moldova. Ministrul Afacerilor Externe și Integrării Europene
2. ↑  Nicu POPESCU Government of Republic of Moldova. Ministry of Foreign Affairs and European Integration of the Republic of Moldova
3. ↑  Moldova. Ministries, etc. rulers.org
4. ↑  Kamil Całus:Moldova's pro-European government Ośrodek Studiów Wschodnich im. Marka Karpia
5. ↑  Nicu Popescu European Council of Foreign Relations
**Ants Tõnis Piip** (10. juuni 1921 Tartu – 24. november 1986 Waukegan, Illinois, USA) oli eesti päritolu Ameerika Ühendriikide okeanograaf.

Elulugu
-------

Ants Tõnis Piip on Eesti poliitiku (Eesti Vabariigi seitsmes peaminister), õigusteadlase ja diplomaadi Ants Piibu poeg. Piip lõpetas 1940 Tartus Hugo Treffneri Gümnaasiumi ja õppis 1941–1943 Tallinna Tehnikaülikoolis elektrotehnikat. Aastal 1943 põgenes ta Soome ja töötas 1944 Soome Ringhäälingus. Soomest siirdus 1944 edasi Rootsi. Aastatel 1945–1951 töötas Lidingös AGA laboriinstituudis ultraheli- ja akustikaseadmete ning raadiomajakate kallal. Seejuures lõpetas 1950 Stockholmis Kuningliku Tehnikaülikooli tsiviilinsenerina. 1951 asus Piip USA-sse, kus jätkas elektrotehnika ja füüsika õpinguid, kaitstes 1953 Notre Dame'i ülikoolis Indianas teadusmagistri kraadi.

Aastatel 1951–1953 oli Piip USA-s Indianas Notre Dame'i ülikooli õppejõud ja uurija. 1953–1961 ehitas ja katsetas ta füüsikalisi ja elektroonilisi aparaate algul Boston Radio Corporationis, seejärel Radio Corporation of America laboris. 1961–1973 oli ta Columbia Ülikooli Lamont-Doherty geoloogiaobservatooriumi ja Bermudal asuva geofüüsika välijaama vanemteadur. 1973–1974 oli Piip Austraalias Commonwealth Scientific and Industrial Research Organizationi (SCIRO) okeanograafia osakonna külalisteadur ja 1974–1980 mereuuringute konsultant. 1981 naasis Piip USA-sse.

Piip oli raadioamatöör ja tema kutsung oli ES 5E.

Teadustöö
---------

Ants Tõnis Piip uuris süvamere füüsikalist okeanograafiat: süvavete mikrostruktuuri, allveeakustilisi omadusi ja siselainetust. Ta lõi ja arendas uusi elektroonilisi mõõteriistu ja -meetodeid meresügavuste omaduste mõõtmiseks.

Teoseid
-------

* Fine structure and stability of the sound channel in the Ocean. // J. Accoust. Society Am. 36 (1964)
* Precision sound velocity profiles in the ocean. // Lamont-Doherty Geol. Obs. Palisades, New York & Columbia Univ. New York. Tech. Reports 3, 4, 5, 5, 7 (vol 1–5) (CU 3–66, CU 4–67, CU 5–67, CU 6–68, CU 7–70)

Viited
------

1. 1 2 3 4  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide
2. ↑  Noor Ants Piip kombineeris lühisaatja. Esmaspäev, 17. detsember 1938, nr. 51, lk. 6

Kirjandus
---------

* Eesti teadlased väljaspool kodumaad: biograafiline teatmik (Estonian scholars and scientists abroad: biographical directory. Stockholm, 1984, 92)
* Mereleksikon, 323
* American Men of Science 11th ed. (1965–67)
* Teataja (1980) 4, VII
* Vaba Eesti Sõna (1980) 14. VIII
* Horm, A. Ants Piip juunior lahkus ootamatult. // Teataja (1986) 19. XII

Välislingid
-----------

* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib piirkonnast; jõe kohta vaata artiklit Aragóni jõgi; endisaegse kuningriigi kohta vaata Aragóni kuningriik.* |

---

**Aragón** [arag'oon] (hispaania ja aragoni keeles *Aragón* [aɾaˈɣon], katalaani keeles *Aragó* [əɾəˈɣo] või [aɾaˈɣo]) on 1. järgu haldusüksus Hispaania kirdeosas keskaegse Aragóni kuningriigi alal.

Aragóni põhjapoolseim, Huesca provints piirneb Prantsusmaaga ja paikneb Püreneede keskosas. Hispaanias piirneb piirkond idas Katalooniaga, lõunas Valencia ja Castilla–La Manchaga ning läänes Castilla-Leóni, La Rioja ja Navarraga.

Aragóni pindala on 47 719 km².

Aastal 2006 oli piirkonna rahvaarv 1 277 471, pool rahvastikust elas pealinnas Zaragozas.

Loodus
------

Piirkonna maastik on mitmekülgne, ulatudes liustikest haljendavate orgudeni, rikkalike karjamaadeni ja viljapuuaedadeni ning kuiva stepini kesktasandikul.

Aragóni tähtsaim jõgi on Ebro, mis on Hispaania suurim jõgi veehulga poolest ning voolab piirkonnas läänest itta läbi Zaragoza provintsi.

Aragónis on ka Püreneede kõrgeim mägi Aneto.

Haldus
------

Piirkond koosneb kolmest provintsist. Need on põhjast lõunasse: Huesca provints, Zaragoza provints ja Terueli provints.

Aragón on jagatud 33 maakonnaks (*comarca*).

Piirkonna pealinn on Zaragoza.

Ajalugu
-------

Piirkonna ajalugu ulatub Rooma-eelsesse aega. Pärast Rooma riiki kuuluti frankide Hispaania marki. Hiljem moodustus Aragóni kuningriik.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Aragón** |

* Gobierno de Aragón
* Conocer Aragón (hispaaniakeelne Aragóni tutvustus)

Hispaania autonoomsed piirkonnad (*comunidades autónomas*)

Andaluusia **·**  Aragón **·**  Astuuria **·**  Baleaarid **·**  Baskimaa **·**  Castilla–La Mancha **·**  Castilla-León **·**  Extremadura **·**  Galicia **·**  Kanaari saared **·**  Kantaabria **·**  Kataloonia **·**  La Rioja **·**  Madrid **·**  Murcia **·**  Navarra **·**  Valencia
**Idempotentsus** on omadus teatud tehetel ja operatsioonidel matemaatikas ja informaatikas, mis tähendab, et operatsiooni on võimalik mitu korda rakendada ilma, et tulemus muutuks peale esimest rakendamist. Mõiste idempotentsusest tuleb jutuks mitmes kohas üldalgebra valdkonnas.

Definitsioon
------------

Antud on hulk {\displaystyle S}, millel on binaarne tehe {\displaystyle \*}. 

Element {\displaystyle x} on idempotentne tehte {\displaystyle \*} all juhul kui:

{\displaystyle x\*x=x},
ning binaarne tehe {\displaystyle \*} on idempotentne juhul kui:

{\displaystyle x\*x=x} kõigi {\displaystyle x\in S} puhul.
Seda väljendab ka unaarse tehte ehk ühe muutuja funktsiooni *f* omadus, mis väljendub samasusena

*f*(*f*(*x*)) = *f*(*x*)

Vaata ka
--------

* Idempotent (idempotentne element)
* Nilpotnensus

Viited
------

1. ↑  Valenza, Robert (2012). *Linear Algebra: An Introduction to Abstract Mathematics*. Berlin: Springer Science & Business Media. Lk 22. ISBN 9781461209010. An element *s* of a magma such that *ss* = *s* is called *idempotent*.
2. ↑  Doneddu, Alfred (1976). *Polynômes et algèbre linéaire* (prantsuse). Paris: Vuibert. Lk 180. Soit *M* un magma, noté multiplicativement. On nomme idempotent de *M* tout élément *a* de *M* tel que *a*2 = *a*.
3. ↑  George Grätzer (2003). *General Lattice Theory*. Basel: Birkhäuser. Here: Sect.1.2, p.5.
4. ↑  Garrett Birkhoff (1967). *Lattice Theory*. Colloquium Publications. Kd 25. Providence: Am. Math. Soc.. Here: Sect.I.5, p.8.
**LG Group** on Lõuna-Korea suuruselt kolmas kontsern, mis toodab elektroonika-, keemia- ja telekommunikatsioonitooteid. LG-l on tütarettevõtted LG Electronics, LG Display, LG Telecom ja LG Chem, mis tegutsevad enam kui 80 riigis. 

LG Groupi asutas Koo In Hwoi 1947. aastal nimega Lak Hui Chemical Industrial Corp. mis kannab tänapäeval nime LG Chem. Sellest sai 1952 esimene Korea ettevõte, kes asus tootma plasttooteid. Seda nime hääldatakse umbes nagu ingliskeelset sõna *lucky* ja kaubamärgi Lucky all müüdi siseriiklikult mitmesuguseid majatarbeid, näiteks seepe, tualetipuhastusvedelikke ja teisigi hügieenitooteid, ent kõige tuntum on Lucky hambapastamargina.

1958 asutati tütarettevõte Goldstar Co Ltd, mis töötab tänapäeval nime LG Electronics all. Lõuna-Korea esimese ettevõttena alustas Goldstar 1959 raadiote, 1961 telefonide, 1965 külmkappide, 1966 mustvalgete telerite ja 1969 pesumasinate tootmist. Müüdi ka majatarbeid ja tarbeelektroonikat.

Konkureerimaks paremini Lääne turuga, võeti 1995 endale uus nimi LG. See tulenes sõnadest Lucky Goldstar, kuid viimastel aastatel on ettevõte seostanud seda pigem motoga "Life's Good" ("Elu on hea").

2009 omandas LG domeeni LG.com. LG on üks 59 suurkorporatsioonist, millele kuulub kahetäheline domeeninimi.

Alates 2001 kuulus LG-le kaks ühisettevõtet koos Philipsiga: LG Philips Display ja LG Philips LCD. 2008. aasta lõpus müüs Philips oma osaluse neis ettevõtetes maha. Nortel Networksiga moodustas LG ühisettevõtte LG Nortel Co. Hitachiga moodustas LG ühisettevõtte Hitachi-LG Data Storage, mis toodab optilisi andmekandjaid, näiteks DVD-ROM-me ja CD-kirjuteid. 1989 omandas LG Sŏuli pesapalliklubi LG Twins ja 1999 USA televisiooniettevõtte Zenith Electronics.

Viited
------

1. ↑  LG overview. lgcorp.com. Vaadatud 16.08.2014.

Välislingid
-----------

* LG koduleht (inglise keeles)
**Ursel Oja** (sündinud 8. mail 1953 Tartus) on eesti muusik ja muusikaõpetaja. 

On õppinud Heino Elleri nimelises Tartu Muusikakoolis akordioni ja koorijuhtimise erialal. Lühikest aega õppis Tallinna Riikliku Konservatooriumis koorijuhtimise erialal. 

Ursel Oja on töötanud Luunjas muusikaõpetaja ja kultuurijuhina. 1994–1998 korraldas rahvusvahelisi akordionimuusika päevi ja seejärel mitu aastat kantrimuusikafestivali Luunja Suvekantri. Aastast 1999 on ta Ülenurme Muusikakooli laulustuudio juht ja vanemõpetaja. 20 a. korraldas ta Ülenurme Muusikakoolis noorte lauljate konkurssi "Jõulutäht". Samas töötab Ellerikoolis rütmimuusika lauluõpetajana.

Ta on musitseerinud ansamblites Hanuri, Meidon 7, Synkop, Holarid, Repriis, Sept, Kaabu ja Minu Bänd.

2008. aastal ilmus kahasse Margus Vaheriga CD "Minu Eestimaa".

Tema tuntumad õpilased on Kerli Kõiv, Laura Põldvere, Hannaliisa Uusma, Anna-Liisa Supp, Annika Leppik, Margus Vaher, Indrek Ventmann, Eliisa Kõiv, Anne Arrak, Katrin-Merili Poom, Mari Ronimois, Madara Vilson, Karmen Rõivassepp, Anett Kulbin, Susanna Aleksandra Veldi, Elina Hokkanen ja Andre Hein.

Tunnustus
---------

* 2004 – Tartumaa aasta õpetaja
* 2007 – Tartumaa kultuuripärl
* 2007 – Valgetähe V klassi teenetemärk
* 2011 – Tartu Kultuurkapitali aastapreemia
* 2014 – Tartumaa Kuldne Tammeoks
* 2019 – Riho Pätsi Koolimuusika Fondi stipendium

Viited
------

1. ↑  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 5413
Gustav Adolf
**Gustav Adolf** (26. veebruar 1633 – 6. oktoober 1695) oli viimane Mecklenburg-Güstrowi valitseja 1636. aastast kuni surmani ja viimane Ratzeburgi piiskopkonna administraator aastatel 1636–1648.

Gustav Adolf, Mecklenburg-Güstrowi hertsog, oblaat aastast 1672

Elu
---

Gustav Adolf sündis Güstrowis hertsog Johann Albrecht II ja selle naise Eleonore Marie pojana.

Kuna ta oli isa surma ajal 1636. aastal alaealine, hakkas esialgu eestkostjaks ja Güstrowi regendiks tema onu, Mecklenburg-Schwerini hertsog Adolf Friedrich I, millele Gustav Adolfi ema seisis ägedalt vastu. 1654. aastal jõudis poiss täisikka ja abiellus Holstein-Gottorpi hertsogi Friedrich III tütre Magdalena Sibyllaga. Nad said järgmised lapsed:

* Johann (2. detsember 1655 – 6. veebruar 1660)
* Eleonore (1. juuni 1657 – 24. veebruar 1672)
* Marie (19. juuni 1659 – 6. jaanuar 1701)
* Magdalene (5. juuli 1660 – 19. veebruar 1702)
* Sophie (21. juuni 1662 – 1. juuni 1738)
* Christine (14. august 1663 – 3. august 1749)
* Karl (18. november 1664 – 15. märts 1688)
* Hedwig (12. jaanuar 1666 – 9. august 1735)
* Louise (28. august 1667 – 15. märts 1721)
* Elisabeth (3. september 1668 – 25. august 1738)
* Auguste (27. detsember 1674 – 19. mai 1756)

Ainsa elusoleva poja Karli surm 1688. aastal põhjustas Mecklenburg-Güstrowi päriluskriisi. Gustav Adolfi tütar Marie abiellus oma nõo Adolf Friedrich II-ga, kes pärast oma äia surma nõudis Güstrowi pärandit, kuid ei saanud valitseva Mecklenburg-Schwerini hertsogi vastu. Noorem tütar Louise abiellus 1695. aastal Taani kroonprintsi Frederik IV-ga ja sai 1699. aastal Taani kuningannaks.

Gustav Adolf suri Güstrowis 62 aasta vanusena. Järgnenud Mecklenburgide päriluskonflikt lahendati 1701. aastal Mecklenburg-Strelitzi hertsogkonna rajamisega.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Johann Albrecht II** | **Mecklenburg-Güstrowi hertsog**1636–1695 | Järgnev**Friedrich Wilhelmkui Mecklenburg-Schwerini hertsog** |
**Annelis Kimmel** (neiupõlvenimi **Annelis Trübsand**; sündinud 7. juulil 1934 Hausdorfis) on endine Saksa DV ametiühingu- ja riigitegelane.

Rahvakooli lõpetamise järel õppis ta aastatel 1949–1952 mehaanikuks. Alates 1949. aastast oli ta Saksa Vabade Ametiühingute Koondise ja Saksa Vaba Noorsoo Liidu liige. 1952–1961 töötas ta Saksa Vaba Noorsoo Liidu funktsionäärina. 1953–1954 õppis ta Saksa Vaba Noorsoo Liidu Noorsookõrgkoolis "Wilhelm Pieck" Bogensees. Alates 1954. aastast oli ta Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei liige. 1958–1959 õppis Annelis Kimmel Moskvas Komsomoli Kõrgkoolis. 1962–1964 oli ta Ida-Berliini Linnavalitsuses noorsooküsimuste osakonnajuhataja. Alates 1964. aastast oli Annelis Kimmel parteitööl. 1964–1966 õppis ta Berliin-Lichtenbergis Insenerikoolis masinaehitust. 1969–1973 oli Kimmel Berliini Treptowi linnaosa Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei piirkonnaorganisatsiooni sekretär. 1976. aastal lõpetas ta Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee Parteikõrgkooli "Karl Marx" ühiskonnateadlasena. 1977–1979 töötas ta Berliinis hõõglambivabriku "Rosa Luxemburg" parteialgorganisatsiooni sekretärina.

1979–1989 oli Annelis Kimmel Saksa Vabade Ametiühingute Koondise Ida-Berliini piirkonnaorganisatsiooni esimees, Saksa Vabade Ametiühingute Koondise Eestseisuse ja selle presiidiumi liige ning Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Berliini piirkonnajuhatuse sekretariaadi liige. 1981. aastast kuni 1990. aasta märtsini oli ta Rahvakoja (parlamendi) liige, kus ta oli kaubanduse ja varustuse komisjoni esimene aseesimees.

1989. aasta 2. novembrist kuni 9. detsembrini oli Annelis Kimmel Saksa Vabade Ametiühingute Koondise esimees.

Viited
------

1. ↑  Annelis Kimmel DDR 1989/90
2. ↑  Annelis Kimmel geb. 7. Juli 1934 Hausdorf (Sachsen) Chronik der Wende
3. ↑  German Democratic Republic. Ministries, political parties, etc. rulers.org
Tosa Mitsuoki illustratsioon 17. sajandist
"**Genji monogatari**" (jaapani keeles 源氏物語 'Lugu Genjist', 'Prints Genji lugu') on jaapani kirjanduse klassikaline teos, Heiani perioodil (täpsemini arvatavasti 11. sajandi alguses) Murasaki Shikibu kirjutatud õukonnaromaan.

"Genji lugu" on nimetatud maailma esimeseks romaaniks, esimeseks kaasaegseks romaaniks, esimeseks psühholoogiliseks romaaniks ja esimeseks klassikaliseks romaaniks. Ühtlasi pakub romaan ainulaadset kirjeldust elust õukonnas Heiani perioodil.

"Genji lool" on tänapäeva romaanidega palju ühisjooni. On peategelane ning suur hulk (umbes nelisada) eri tähtsusega kõrvaltegelast. Kogu sündmustik toimub peategelase elu jooksul ja osalt pärast seda. Teoses puudub selge narratiiv: sündmused lihtsalt juhtuvad nagu elus ikka ja tegelaskujud küll arenevad, aga peamiselt vanemaks saades.

Niihästi lugejatele kui tõlkijatele valmistab raskusi asjaolu, et enamikku tegelastest ei nimetata nimepidi. Selle asemel pöördutakse nende poole nende ametinimetuse (näiteks Vasakpoolne Minister), aunimetuse (näiteks Tema Ekstsellents) või sugulussuhete kaudu (näiteks Troonipärija). See nimetus võib aja jooksul muutuda. Sellist stiili kasutati Heiani perioodi õukonnas, kus peeti vastuvõetamatult familiaarseks ja jämedaks mainida kellegi nime. Tänapäevased tõlkijad on rohkemal või vähemal määral kasutanud mitmesuguseid hüüdnimesid, et tegelasi parem ära tunda oleks.

Raamatu peatükid 1-41 jälgivad Genji Hikaru, keisri poja, elu Heiani perioodi keiserlikus õukonnas ja 42-54 kirjeldavad sündmusi pärast Genji surma, sh tema ametlike ja mitteametlike järeltulijate saatust.

"Lugu Genjist" on üks olulisimaid vanema jaapani kirjanduse teoseid, mis väljendab *mono no aware* esteetilist printsiipi.
Aafrika taassünni monument| *Monument de la Renaissance Africaine* |
| Autor | Pierre Goudiaby |
|
|
| Loomisaeg | 2008 |
| Valmimisaeg | 2010 |
| Avamine | 3. aprill 2010 |
|
|
|
|
|
|
| Materjal | pronks |
|
|
|
|
| Kõrgus | 52 m |
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
| Koordinaadid | 14° 43′ 20″ N, 17° 29′ 42″ W |
| Kaart |
|  Meediafailid Wikimedia Commonsis |

**Aafrika taassünni monument** (prantsuse keeles *Monument de la Renaissance africaine*) on mälestusmärk Senegali pealinnas Dakaris.

Monument asub Ouakami eeslinnas Atlandi ookeani kaldal saja meetri kõrgusel künkal. Selle geograafilised koordinaadid on 14° 43′ 20″ N, 17° 29′ 42″ W.

Mälestusmärk on pühendatud Senegali iseseisvuse saavutamise 50. aastapäevale. Selle rajamise algatas 2006. aastal president Abdoulaye Wade, ehitust alustati 2008. aastal. Ehitaja oli Põhja-Korea ettevõte. Pronksist 49 meetri kõrgune skulptuur kujutab mäe seest kerkivat aafrika perekonda. Monumendi rajamine maksis umbes 27 miljonit dollarit.

Opositsiooni pooldajates on tekitanud rahulolematust nii võõrtööliste kasutamine, monumendi maksumus kui ka selle stiil, mida on nimetatud stalinistlikuks. Pahameelt lisab ka presidendi avaldus, et 35 protsenti mälestusmärgi rajamisest tõusvatest tuludest kuulub õigusega talle kui idee autorile.

Monument avati pidulikult 3. aprillil 2010.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Aafrika taassünni monument** |

* A monumental folly in Senegal – The Independent
* Senegal inaugurates controversial $27m monument – BBC
Hauakivi Mõigu kalmistul
**Mõigu kalmistu** on mahajäetud kalmistu Tallinnas Kesklinna linnaosas Mõigu asumis. Ajalooliselt jäi kalmistu Jüri kihelkonda. Ala liideti Tallinnaga 1945. aastal.

Mõigu kalmistu rajati Ülemiste järve äärsele Pühamäele 1774. aastal pärast seda, kui Venemaa keisririigis keelati kirikutesse ja elamute lähedusse matmine. Kalmistule andis krundi Tallinna Toomkoguduse lauamõis Mõigu mõis ja sinna maeti Tallinna Toompea saksa koguduse liikmeid. Kalmistu pindala oli 2,1 hektarit.

1951. aastal kalmistu likvideeriti nõukogude võimuorganite poolt, kuid erinevalt teistest Tallinnas likvideeritud kalmistutest (Kopli kalmistu) jäi kalmistu füüsiliselt alles.

Mõigu kalmistule maetuid
------------------------

* Karl von Winkler, kunstnik
* Alexander Philipp von Saltza, poliitik

Viited
------

1. ↑  Saaga TLA.236.1.32:73

Välislingid
-----------

* Mõigu kalmistu kultuurimälestiste riiklikus registris
* Carl-Dag Lige ja Oliver Orro, IGAVIKU PAIGAD KAASAEGSES LINNARUUMIS. Tallinna hüljatud kalmistud, lk 88–89. MUINSUSKAITSE 2 0 0 7. A A S T A R A A M A T. Väljaandjad: Muinsuskaitseamet, Tallinna Kultuuriväärtuste Amet, EKA Muinsuskaitse ja restaureerimise osakond. ISSN 1736-468X
**Püssi mõis** (saksa keeles *Neu-Isenhof*) oli rüütlimõis Lüganuse kihelkonnas Virumaal. Nüüdisajal jääb mõis Ida-Viru maakonda Lüganuse valda.

Püssi mõisa peahoone 20. sajandi alguses
Püssi mõisa sepikoda
Püssi nime on esimest korda mainitud kujul *Püssz* 1472. aastal.

Omanikud
--------

Enne Põhjasõda kuulus mõis Oxenstiernadele
1732. aastal ostis Püssi mõisa Holsteini kaardiväe kindralmajor, Eestimaa maanõunik ja Eestimaa rüütelkonna peamees (1747–1753) Otto Magnus von Stackelberg. Püssi mõis oli tema valduste keskus, lähikonnas kuulusid talle veel Purtse mõis ja Kohtla mõis. Püssi mõisa päris tema poeg Otto Magnus von Stackelberg juunior.

Mõisahooned
-----------

Püssi mõisa sepikoda ja Püssi mõisa kohtumaja on tunnistatud kultuurimälestiseks.

Püssi mõisa karjakastell
Otto Magnus von Stackelberg juunior oli Venemaa keisririigi diplomaat ja pikaajaline kõrge positsioon Vene tsaariõukonnas tuli kasuks. Tsaariarmee toitlustamiseks ostis krahv ümbruskonnast kokku pulle, nuumas neid ning müüs edasi tsaariarmeele. Selleks rajatigi aastail 1850–1890 Püssi mõisa juurde suur karjakastell.

1917. aastal, kui Virumaal algas mõisate ülevõtmine vastavalt Eesti Töörahva ja Sõjaväelaste Nõukogu 24. novembri 1917. aasta otsusele, toetas otsust ka Eesti maatameeste konverents Tallinnas 3. ja 4. detsembril. Üldiselt läks mõisate ülevõtmine rahulikult, vaid Püssis tekkis tõsine konflikt 10. detsembril 1917, kus lasti maha kolm Tallinnast tulnud punakaartlast Mihkel Aitsam, Rudolf Imberg ja Jüri Kalmus.

Viited
------

1. ↑   (vaadatud 23.12.2015).
2. ↑  Püssi mõis (Lüganuse khk), Kinnistute register Eesti Rahvusarhiivis
3. ↑  13951 Püssi mõisa sepikoda, 19. sajand, Kultuurimälestiste riiklik register.
4. ↑  13947 Püssi mõisa kohtumaja, 19. sajand, Kultuurimälestiste riiklik register.
5. ↑  Püssi mõisa karjakastell 19. sajandist, Reisijuht.ee, 21.07.2018.
6. ↑  40 aastat tagasi Püssi mõisas, 1957 EESTI RAADIO, 10.12.1957

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Püssi mõis** |

Lüganuse kirik
Lüganuse kihelkond

**Kirik**: Lüganuse  

**Mõisad**: Aa mõis | Aidu mõis | Erra mõis | Hirmuse mõis | Jabara mõis | Maidla mõis | Purtse mõis | Püssi mõis | Rääsa mõis | Saka mõis | Soonurme mõis | Suterma mõis | Uueküla mõis | Varja mõis | Voorepere mõis
**Baleaarid** (ka *Baleaari saared, Baleaari saarestik*) on saarestik ja Hispaania autonoomne piirkond Vahemere lääneosas.

Baleaaride suuremad saared on Mallorca, Menorca ja Cabrera.

Saarestiku koosseisu arvatakse mõnikord ka Pitiuusid (Eivissa ja Formentera).

1936. aastal ilmus eesti ajakirjanduses üleskutseid, et Eesti peaks hankima endale asumaa Baleaarides, et sinna rajada kopsuhaigete ravila. Plaan ei saanud teoks Hispaania valitsuse vastuseisu tõttu.[*viide?*]

Kliima
------

Baleaaride aasta keskmine temperatuur on +15,8 °C, jaanuaris +9,2 °C, augustis +24,1 °C.

Aastas sajab keskmiselt 423 mm, sealhulgas jaanuaris 37 mm ja augustis 20 mm sademeid. Aastas paistab päike keskmiselt 2700 tundi, sealhulgas jaanuaris 165 ja augustis 309 tundi.

Ajaloolised maakonnad
---------------------

Mallorca jaguneb kuueks maakonnaks (*comarca*). Cabrera, Eivissa ja Formentera saar moodustavad igaüks eraldi maakonna.

Mallorca maakonnad:

* Llevant
* Migjorn
* Palma
* Pla de Mallorca
* Raiguer
* Serra de Tramuntana

Viited
------

1. 1 2 3  Guía Oficial de Campings. TURESPAÑA. Secretaría de Estado de Comercio y Turismo, Ministerio de Economía. Madrid 2003
2. ↑  Instituto Nacional de Estadística
3. ↑  Hispaania ärevuses Eesti asumaade nõudmise pärast. Uus Eesti, 22. veebruar 1936, nr 52, lk 5.

Välislingid
-----------

 Baleaarid – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis

Hispaania autonoomsed piirkonnad (*comunidades autónomas*)

Andaluusia **·**  Aragón **·**  Astuuria **·**  Baleaarid **·**  Baskimaa **·**  Castilla–La Mancha **·**  Castilla-León **·**  Extremadura **·**  Galicia **·**  Kanaari saared **·**  Kantaabria **·**  Kataloonia **·**  La Rioja **·**  Madrid **·**  Murcia **·**  Navarra **·**  Valencia



Hispaania 2. järgu haldusüksused

A Coruña **·**  Albacete **·**  Alicante **·**  Almería **·**  Araba **·**  Astuuria **·**  Ávila **·**  Badajoz **·**  Baleaarid **·**  Barcelona **·**  Biskaia **·**  Burgos **·**  Cáceres **·**  Cádiz **·**  Castellón **·**  Ceuta **·**  Ciudad Real **·**  Córdoba **·**  Cuenca **·**  Gipuzkoa **·**  Girona **·**  Granada **·**  Guadalajara **·**  Huelva **·**  Huesca **·**  Jaén **·**  Las Palmas **·**  León **·**  Lleida **·**  Lugo **·**  Madrid **·**  Málaga **·**  Melilla **·**  Murcia **·**  Navarra **·**  Ourense **·**  Palencia **·**  Pontevedra **·**  Salamanca **·**  Santa Cruz de Tenerife **·**  Santander **·**  Segovia **·**  Sevilla **·**  Soria **·**  Zamora **·**  Zaragoza **·**  Tarragona **·**  Teruel **·**  Toledo **·**  Valencia **·**  Valladolid
Juhan Paadam 1999. aastal
**Juhan Paadam** (sündinud 7. märtsil 1947 Tallinnas) on eesti telerežissöör, -toimetaja ja -produtsent, kes on peamiselt töötanud Eesti Rahvusringhäälingus.

Ta lõpetas 1965. aastal Keila Keskkooli ning jätkas haridusteed Tartu Riiklikus Ülikoolis, mis jäi lõpetamata. Ta omandas 1966–1968 aastatel Vanemuise teatri stuudios ja ETV õppestuudios režissööri assistendi oskused. 1976. aastal lõpetas ta Tallinna Pedagoogilise Instituudi näitejuhtimise erialal *cum laude*.

Paadam oli 1968–1970 aastatel režissööri assistent Eesti Televisioonis ning pidas seejärel ka režissööri ametit kuni 2002. aastani. 1977–1989 aastatel oli ta ka peatoimetaja ning 1989–2002 aastatel välissuhete osakonna juhataja. Aastatel 2002–2007 oli ta ETV juhatuse liige.

1989–1994 aastatel oli ta ajalehe Turun Sanomat korrespondent ning aastatel 1997–2008 oli ta ka mitme teleprojekti produtsent.

Viited
------

1. 1 2  "Teletegijate biograafiad". *telekraat.ee*. 15. märts 2021. Vaadatud 15. veebruaril 2024.
**Tiit Kõuhkna** (sündinud 8. juulil 1942 Viljandis) on eesti tootmisjuht ja endine Eesti NSV riigitegelane.

Ta lõpetas aastal 1962 Õisu Toiduainetetööstuse Tehnikumi tehnik-tehnoloogi kvalifikatsiooniga ja aastal 1975 Eesti Põllumajanduse Akadeemia piimanduse insener-tehnoloogina.

Ta töötas aastatel 1964–1965 töölisena Viljandi Piimatoodete Kombinaadis; aastatel 1965–1983 töötas ta Põlva Piimatoodete Kombinaadis inseneri ja direktorina. Aastatel 1983–1984 oli ta Eesti NSV liha- ja piimatööstuse ministri asetäitja, 14. augustist 1984 11. detsembrini 1985 oli ta Eesti NSV liha- ja piimatööstuse minister; 11. detsembrist 1985 kuni 28. detsembrini 1985 oli ta Eesti NSV Agrotööstuskomitee esimehe I asetäitja (ministri õigustes). 

Aastatel 1990–1994 oli ta Tallinna Piimatoodete Kombinaadi direktor. Aastatel 1994–1996 oli ta AS Epeks nõukogu esimees, aastatel 1996–1999 AS ETFC Grupp nõukogu esimees. Aastast 1999 on ta AS Hiiu Kalur ja Direct Consulting nõukogu esimees. 

1966. aastal valiti ta Põlva Piimatoodete Kombinaadi parteialgorganisatsiooni sekretäriks.

Ta oli aastatel 1985–1990 Eesti NSV Ülemnõukogu XI koosseisu saadik. Ta on/oli Eesti Toiduainetööstuse Liidu juhatuse liige, Eesti Suurettevõtjate Assotsiatsiooni personaalliige ja Tallinna Direktorite Klubi liige. Tema hobideks on tennis, golf, mäesuusatamine, jahindus, kalandus, poliitika, muusika ja kirjandus.

Tiit Kõuhkna preemia
--------------------

2012. aastal asutati Tiit Kõuhkna toel Tallinna Lastehaigla juurde lastehaigla aasta parima arsti, noorarsti, õe ja noorõe preemiafond.

Tunnustus
---------

* 2014 Eesti Kaubandus-Tööstuskoja I klassi aumärk
* 2023 EY Aasta ettevõtja elutööpreemia

Isiklikku
---------

Tema õde on arst Merike Martinson.

Viited
------

1. ↑  Televisioon: TV, nr. 7, 14. veebruar 1977
2. ↑  15 aastat Tiit Kõuhkna preemiat. SA Tallinna Lastehaigla 2017, toimetaja Tiina Eier.

Kirjandus
---------

* Eesti majanduse biograafiline leksikon 1951–2000. AS Kirjastus Ilo, 2003
* "Valitud ja valitsenud..." koostanud Jaan Toomla. Tallinn 1999.
"**Hargnevate teede aed**" on Argentina kirjaniku Jorge Luis Borgese 1941. aastal ilmunud novell.

"Hargnevate teede aed" on nimilugu kogumikus "El jardín de senderos que se bifurcan" (1941), mis avaldati taas täies mahus kogumikus "Fiktsioonid" (1944). See oli esimene Borgese teos, mis tõlgiti inglise keelde - Anthony Boucheri tõlkes ilmus see ajakirjas Ellery Queen's Mystery Magazine 1948. aasta augustis.

Borgese visioon "hargnevatest teedest" on inspireerinud mitmeid uue meedia uurijaid, eriti hüpertekstikirjanduse vallas. Lõpmatuid tekste käsitlevad Borgese teisedki teosed nagu "Paabeli raamatukogu" ja "Liivaraamat".

Eesti keeles ilmus "Hargnevate teede aed" Ott Ojamaa tõlkes 1972. aastal samanimelises kogumikus (Perioodika, sari Loomingu Raamatukogu) ning 2000. aastal kogumikus "Fiktsioonid. Aleph" (Varrak).

Novellist on inspireeritud Eesti lavastaja Margus Paju samanimeline film.

Viited
------

1. 1 2  Wardrip-Fruin, Noah, and Nick Montfort, eds. *The New Media Reader*. Cambridge: MIT Press, 2003.
2. ↑  Bolter, Jay David; Joyce, Michael (1987). "Hypertext and Creative Writing". *Hypertext '87 Papers*. ACM. Lk 41–50.
3. ↑  Moulthrop, Stuart (1991). "Reading From the Map: Metonymy and Metaphor in the Fiction of 'Forking Paths'". Delany, Paul; Landow, George P. (toim-d). *Hypermedia and Literary Studies*. Cambridge, Massachusetts and London, England: The MIT Press.

Välislingid
-----------

* Jüri Talvet Borges igaviku hargnevatel teedel EPL, 02.02.2001
* "Hargnevate teede aed" inglise tõlkes, Internet Archive
* Ethan Weed A LABYRINTH OF SYMBOLS EXPLORING ‘THE GARDEN OF FORKING PATHS’ Variaciones Borges 18 (2004), lk 161-189
**Nevočiai** on küla Leedus Skuodase rajoonis Mosėdise vallas Bārta jõe ääres.

Külla jääb Mosėdise ornitoloogiline kaitseala. Osaliselt ulatub külla ka Natura 2000 ala Mosėdise ümbruskond. Ka kasvab seal looduskaitsealune Nevočiai tamm.

Külas on Nevočiai kalmistu. Küla idaosas asub Būrysi või Burtase mägi (72,7 m), mis on ümbruskonna kõrgeim paik. Legendide kohaselt asunud seal kunagi kirik, mis vajund maa alla. Rootslaste maaletungi ajal kogunenud mäele kohalike sõjasalgad (lt. *būrys*). Teise loo kohaselt ennustanud leedulased selle mäe peal sõjaõnne (toiming, mis on leedu keeles *burtas*). Lahingu eel viidud sinna ohver ja torgatud talle sarvega rindu. Kui verd voolas ohtralt, tõotas see suuri kaotusi vaenlasele, kui aga verd vaevu immitses, siis omadele. Kui veri kehast eemale purskas, tähendas see võitu, kui keha mööda alla nõrgus, kaotust.

Elanikkond
----------

|  |  |
| --- | --- |
| * 232 (1902)
* 253 (1923)
* 200 (1959)
* 180 (1970)
* 112 (1979)
 | * 71 (1989)
* 63 (2001)
* 50 (2011)
* 48 (2021)
 |

Viited
------

1. ↑  Gyventojai gyvenamosiose vietovėse: Lietuvos Respublikos 2021 metų gyventojų surašymo rezultatai. Vilnius: Statistikos departamentas, 2022.
2. ↑
3. ↑  Skuodo rajono savivaldybė
4. ↑   Vaitkevičius V. Senosios Lietuvos šventvietės. Žemaitija, Vilnius 1998, 134-135 lk.

| * v
* r
Mosėdise valla haldusjaotus |
| --- |
| 
**alevid:** **Mosėdis** |
| 
**külad:** Baksčiai **·**  Bobiliškės **·**  Gandlaukė **·**  Gaubės **·**  Igariai **·**  Krakės **·**  Kusai **·**  Miesto Kalniškiai **·**  Mikulčiai **·**  Naujukai **·**  Nerėpai **·**  Nevočiai **·**  Paeiškūnė **·**  Palaukė **·**  Palšiai **·**  Plaušiniai **·**  Šatraminiai **·**  Šaučikiai **·**  Šaukliai **·**  Šerkšniai **·**  Šilalė **·**  Šniukščiai **·**  Tauzai **·**  Tėveliai **·**  Udraliai **·**  Virbalai |
17. sajandi Hollandi Ida-India Kompaniile pühendatud autahvel Hoornis
Kompanii kunagine peakontor, mis asus Amsterdamis
**Hollandi Ida-India Kompanii** ehk **Madalmaade Ida-India Kompanii** (hollandi keeles *Oost Indische Compagnie*) oli 17. sajandil Aasias ja Aafrikas tegutsenud kompanii.

Hollandi Ida-India Kompanii sai alguse 1602. aastal. Hollandi valitsus andis ettevõttele monopoolse tegevusloa kaubandusfaktooriate ja kindluste rajamiseks, rahvusvaheliste lepingute sõlmimiseks, laevaehituseks jms territooriumil, mis ulatus Hea Lootuse neemest Magalhãesi väinani, samuti oli neil õigus omada relvajõude.

Kompanii pani aluse Hollandi koloniaalimpeeriumile, vallutades Kagu-Aasia ja Lõuna-Aafrika suuri alasid, kasutades õigust võtta kohalikelt valitsejatelt lojaalsusvannet Hollandi riigile.

Ettevõte õitses suurema osa 17. sajandist, kuid sõdade tõttu Inglismaaga ja konkurentsi tõttu Inglise Ida-India Kompaniiga, samuti korruptsiooni ja võlgade tõttu Hollandi valitsus lõpuks tühistas äriühingu põhikirja ja võttis üle kompanii vara 1799. aastal.

Vaata ka
--------

* Hollandi Lääne-India Kompanii
EELK **Tartu Maarja kogudus** on luterlik kogudus Tartus, Tartu praostkonnas.

Tartu Maarja koguduse maja esiplaanil, 2016.
Koguduse õpetaja on Timo Švedko, organist on Helika Gustavson-Rätsep, Juhatuse esimees on Priit Kama.

Jumalateenistused toimuvad igal pühapäeval kell 12:00 Tartu Maarja kogudusemajas Õpetaja tn 5.

Ajalugu
-------

Koguduse kirik on olnud 1842. aastal valminud Tartu Maarja kirik. Pärast kiriku põlemist 1941. aastal võeti kirik koguduselt ära. Kogudus tegutses edasi Tartu Jaani ja Ülikooli kirikus, 1948–1997 Tartu Peetri kirikus ning alates 1997 Tartu Maarja kogudusemajas. Aastail 1957–1980 asus koguduse kantselei õpetaja Richard Sisaski majas Jaama tänav 42.

Tartu Maarja kirik tagastati kogudusele 2009. aastal, suviti on seda kasutatud pühakojana. Kogudus on otsustanud taastada kirik vastavalt muinsuskaitse tingimustele väliselt endisena ja interjöör uudsena. 2011. aastal võitis sisekujunduse arhitektuurikonkursi KOKO Arhitektid OÜ ja algas sisekujunduse projekteerimine.

Koguduse pastorid ja õpetajad
-----------------------------

* Johann Hartmann Creidius (ka Kreidij; 1655–1709)
* 1831–1856 Karl Heinrich Konstantin Gehewe, Tartu Maarja koguduse pastor
* 1857–1885 Adalbert Hugo Willigerode
* 1885–1911 Paul Gerhard Adalbert Willigerode
* 1915–1934 Robert Funcke
* 1934–1941 Aksel Vooremaa
* 1942–1944 Oskar Kodres
* 1944–1944 Karl Johannes Teel
* 1945–1948 Arnold Võsu
* 1948–1955 Villem Tubin
* 1955–1980 Richard Sisask
* 1980–1995 Otto Tallinn
* 1995–2000 Villu Jürjo
* 2000–2001 Gustav Kutsar
* 2001–2012 Peeter Paenurm
* 2012–2013 Joel Luhamets, Tartu Pauluse koguduse õpetaja (kohusetäitjana)
* 2013–2019 Joona Toivanen
* 2019–2020 Ants Tooming, Tartu Peetri koguduse õpetaja (kohusetäitjana)
* 2020–Timo Švedko

Vaata ka
--------

* Tartu-Maarja kihelkond
* Tartu Maarja kirik

Viited
------

1. ↑
2. ↑  Georg Adelheim : Das Revaler Bürgerbuch : 1710-1786. Reval 1934 lk. 8

Välislingid
-----------

* Koguduse koduleht
* Koguduse pitser
**Ķekava vald** (läti keeles *Ķekavas pagasts*) on vald Lätis Ķekava piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Baloži ja Ķekava linnaga ning Daugmale ja Baldone vallaga. Lisaks piirneb see Salaspilsi piirkonna Salaspilsi vallaga, Olaine piirkonna Olaine vallaga ja Riia linnaga.

Valla pindala on 200,9 km². Aastal 2023 oli elanikke 12205. 2011. aasta seisuga elas vallas 14847 inimest. Nende seas oli 12002 lätlast, 1950 venelast, 267 valgevenelast, 202 ukrainlast, 130 poolakat ja 151 leedulast. Valla keskuseks on Ķekava linn, mis aga valla koosseisu ei kuulu.

Valla suurimad jõed on selle lõunaosas voolav Misa, Kirdepiiriks olev Daugava ja selle lisajõgi Ķekava jõgi.

Valla suurimad asulad on Katlakalns, Valdlauči, Rāmava, Alejas, Vimbukrogs, Bērzmente, Dzērumi, Plakanciems, Misas.

2022. aastal eraldati vallast Ķekava küla, mis sai linnaõigused.

Viited
------

1. ↑  Iedzīvotāju skaits pēc tautības reģionos, pilsētās, novados, pagastos, apkaimēs un blīvi apdzīvotās teritorijās gada sākumā (pēc administratīvi teritoriālās reformas 2021. gadā) 2021 - 2022, vaadatud 3.10.2023.
2. ↑  Ethnic composition of Latvia 2011
Science Europe logo
**Science Europe** on Euroopa teadust rahastavate organisatsioonide ja suurte teadusasutuste ühendus, mille eesmärk on toetada Euroopa teadust ja Euroopa teadusruumi.

Science Europe esindab oma liikmesorganisatsioonide (2018. aasta alguses kuulub ühendusse 43 organisatsiooni) ühiseid huve Euroopa teaduspoliitikate kujundamisel, toetab ja soodustab oma liikmete koostööd informatsiooni ja paremate praktikate jagamise kaudu ning on koostööplatvormiks liikmesorganisatsioonide ja riikide teadust juhtivate valitsusasutuste vahel.

Science Europe asutati 2011. aastal. Üks Science Europe’i asutajaliikmetest on ka Eesti Teadusagentuur. Ühenduse büroo asub Brüsselis. Science Europe tegevust suunab nõukogu (Governing Board), mida esindab president. Alates 2017. aastast on presidendiks Luksemburgi Teadufondi direktor Marc Schiltz.

Science Europe on moodustanud ühiste teaduspoliitiliste seisukohtade väljatöötamiseks ja soovituste andmiseks erinevate teadusvaldkondade tippteadlastest koosneva 30-liikmelise Teadusliku Nõuandva Komitee (SAC- Scientific Advisory Committee). SAC korraldab olulist teaduspoliitilist kaalu omavatel teemadel kõrgetasemelisi konverentse ja avaldab sellekohaseid dokumente.

Science Europe seisukohavõtud ja soovitused mõjutavad nii Euroopa teaduspoliitika kujundamist kui on ka abiks oma liikmesorganisatsioonide tegevuse kavandamisel.

Välislingid
-----------

* Science Europe koduleht
* Science Europe seisukohavõtud ja soovitused

Afyon Saç Ekimi
**Friedrich Gottlieb Moritz** (31. oktoober 1769 Tartu – 19. juuli 1833 Urvaste) oli Eesti vaimulik.

Õppis Riia lütseumis. Usuteadust õppis ta (immatrikuleeriti 2. oktoobril 1788) Halle Ülikoolis. Töötas seejärel koduõpetajana Liivimaal. Ordineeriti 20. augustil 1794 õpetajaks.

Oli aastatel 1794–1795 (introdutseeriti 10. septembril 1794) Urvaste Püha Urbanuse koguduse adjunktõpetaja ja aastatel 1795–1833 sama koguduse õpetaja, olles aastatel 1818–1833 Võru praostkonna praost, 1819. aastal sai ta Tartu kõrgema vaimuliku kohtu liikmeks.

Moritz tegutses mitmel alal. Nii oli ta raamatu "Wastne Tarto Ma-Kele Kässi-Ramat" (Tartu, 1803) kaastööline, toimetas tartukeelse Uue Testamendi teise trüki, mis ilmus 1821. aastal Miitavis. Eesti lastele kirjutas ta lugemiku "A B D nink weikene luggemise ramat..." (Tartu 1820). Ta avaldas ka 1804. aasta Liivi talurahva seaduse täiendusparagrahvide tartukeelse tõlke: "Säduse Täütmisse-Tükki kummin öigendetas ja selletetas ma-rahva Sädust..." (Riia, 1809).

Isiklikku
---------

Tema isa oli Rõngu Mihkli koguduse õpetaja Johann Christian Friedrich Moritz, tema vanem vend Johann Christian David Moritz oli Tori ja Tarvastu Peetri koguduse õpetaja, noorem vend Ludwig Wilhelm Moritz oli Tartu Jaani koguduse eesti pihtkonna õpetaja ja Tartu Ülikooli eesti keele lektor, poeg Friedrich Ernst Moritz oli Rõngu Mihkli koguduse õpetaja, väimees Friedrich Ferdinand Meyer oli Karula, hiljem Jõhvi ja Iisaku koguduse õpetaja, väimees Carl Heinrich Temmler oli Põltsamaa Niguliste koguduse õpetaja, tütrepoeg Johann Carl Temmler oli Põltsamaa Niguliste koguduse ja Saaremaa Jaani koguduse õpetaja, väimees Carl Heinrich Constantin Gehewe oli Rõngu ja Tartu Maarja koguduse õpetaja.

Viited
------

1. ↑  Die evangelischen Prediger Livlands bis 1918. Böhlau Verlag Köln, Wien 1977
2. ↑  Eesti Biograafiline Leksikon K./Ü. Loodus, Tartus, 1926-1929