recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Heikko Rämma** (sündinud 30. märtsil 1953 Paides) on eesti bioloog.

Elulugu
-------

Lõpetas 1971. aastal Rakvere 1. Keskkooli ja 1981. aastal Tartu Riikliku Ülikooli bioloog-ihtüoloogina. 

Aastatel 1981–1985 töötas ta Põlva kolhoosi kalakasvatajana. 1985–1991 töötas Eesti NSV TA Astrofüüsika ja Atmosfäärifüüsika Instituudi biofüüsikalaboris, 1992– Tartu Ülikooli molekulaar- ja rakubioloogia instituudis Agu Laiski töörühmas töötas välja taimede fotosünteesi uurimisaparatuuri. Neli teadustrükist.

Teoseid
-------

* Technical note: A computer-operated routine of gas exchange and optical measurements to diagnose photosynthetic apparatus in leaves (kaasautor). // Plant, Cell Environ. 25 (2002)
* Ozone-induced transient stomatal closure is absent in Arabidopsis mutants abi1, abi2 and rcd3 (kaasautor). // The 5. NorFA workshop *Arabidopsis as a tool in molecular breeding*. 13.–15. of October 2005. Denmark (2005)
* Photosystem II cycle and alternative electron flow in leaves (kaasautor). // Plant Cell Physiol. 47 (2006) 7.

Isiklikku
---------

Heikko Rämma on teenistuja poeg ja Bellis Kullmani abikaasa.

Viited
------

1. 1 2 3  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide.

Kirjandus
---------

* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Husan Turdialiev** (sündinud 1956) on usbeki maletegelane, rahvusvaheline arbiiter (2001). 

Turdialiev on Usbekistani endine julgeolekutöötaja, erukindral. Tegutseb malefunktsionäärina ja malekohtunikuna. Ta on Usbeki Maleföderatsiooni esimene asepresident ja FIDE tsooni 3.4 president (tsoon hõlmab Afganistani ja Kesk-Aasia riikide maleföderatsioone). Alates 2018. aastast on ta ühtlasi FIDE ausa mängu komisjoni liige.

Turdialiev on olnud peakohtunik FIDE tsooni 3.4 meistrivõistlustel (2008, 2011, 2013, 2015, 2017, 2019), peakohtuniku asetäitjana on ta tegutsenud Moskvas Aerofloti lahtisel B-turniiril (2017–2020) ja reakohtunikuna paljudel tiitlivõistlustel, sealhulgas maailmameistrivõistlustel kiir- ja välkmales (2018, 2019).

Turdialiev tegutseb ka maleorganisaatorina. 2008. aastal sai ta FIDE-lt rahvusvahelise organisaatori nimetuse.

Viited
------

1. ↑  ФИДЕ: экс-генерал СНБ Узбекистана - в комиссии по честной игре. chess-news.ru, 3. jaanuar 2019

Välislingid
-----------

* Husan Turdialiev FIDE andmebaasis
* Актуальное интервью с Президентом зоны FIDE 3.4. magichess.uz
K'Andre Miller 2021. aastal New York Rangersis mängimas
**K'Andre Miller** (sündinud 21. jaanuaril 2000 Saint Paulis Minnesotas) on USA jäähokimängija, kes mängib kaitsjana NHL-i klubis New York Rangers.

Aastatel 2018–2020 mängis ta Wisconsini Ülikooli jäähokimeeskonnas. Enne seda kuulus ta USA jäähoki noorteprogrammi.

2018. aastal valis New York Rangers ta NHL-i *draft* '​is 22. valikuna. Rangersi meeskonnas debüteeris ta NHL-is hooajal 2020/21. Miller asus teises kaitsepaaris mängima koos Jacob Troubaga. Miller sai kiiresti Rangersi põhikoosseisu liikmeks, kogudes üle 20 minuti mänguaega ühe mängu kohta. Esimese värava lõi Miller NHL-is 26. jaanuaril 2021 mängus Buffalo Sabresi vastu. Debüüthooajal kogus Miller NHL-is viis väravat, seitse väravasöötu ja keskmiselt üle 21 minuti mänguaega ning valiti uustulnukate sümboolsesse koosseisu (*All-Rookie Team*).

Miller võitis hõbemedali 2016. aastal USA kuni 18-aastaste koondisega omavanuste maailmameistrivõistlustel ja 2018. aastal USA kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistrivõistlustel.

Viited
------

1. ↑  "K'Andre Miller's confidence builds as he does 'heavy lifting' for New York Rangers". The Journal News. 26.3.2021. Vaadatud 10.5.2022

Välislingid
-----------

* K'Andre Miller NHL.com lehel
* K'Andre Miller hockeydb.com lehel

| * v
* r
New York Rangers |
| --- |
| 
**Väravavahid**: Jaroslav Halák **·** Igor Šestjorkin |
| 
**Kaitsjad**: Adam Fox **·** Libor Hájek **·** Ben Harpur **·** Ryan Lindgren **·** Niko Mikkola **·** K'Andre Miller **·** Braden Schneider **·** Jacob Trouba |
| 
**Ründajad**: Jonny Brodzinski **·** Filip Chytil **·** Barclay Goodrow **·** Kaapo Kakko **·** Patrick Kane **·** Chris Kreider **·** Alexis Lafrenière **·** Jake Leschyshyn **·** Tyler Motte **·** Artemi Panarin **·** Vladimir Tarassenko **·** Vincent Trocheck **·** Jimmy Vesey **·** Mika Zibanejad |
Rein Järlik 2011. aastal
Rein Järlik intervjueerimas Ants Paju (1989)
**Rein Järlik** (kuni 09.02.1937 **Ullo Järlik**; sündinud 8. oktoobril 1935 Tartus) on Eesti endine poliitik ja ajakirjanik.

Rein Järlik õppis aastatel 1954–1961 Tartu Riikliku Ülikooli füüsikaosakonnas (1959–1961 kaugõppes), kuid ei lõpetanud. 

Alates 1959. aasta aprillist oli ta kuus aastat Puhja Keskkooli füüsikaõpetaja. Aastatel 1965–1990 töötas Rein Järlik Eesti Televisiooni Tartu toimetuses. Ta on kajastanud saatesarjades "Surma ei otsinud keegi" ja "Viiekümnendad" Teise maailmasõja järgset olukorda, kollektiviseerimist ja stalinlikke repressioone Eestis.

Koos Feliks Unduski ja Hagi Šeiniga loodud saatesarjas "Mõtleme veel" (1988) oli Rein Järlik Eesti demokratiseerumise, sõnavabaduse taastamise ja nn laulva revolutsiooni olulisi peegeldajaid.

Ta osales Rahvarinde asutamises ja oli aastatel 1990–1992 Eesti Kongressi ja 1991 Eesti Komitee, 1991–1992 Põhiseaduse Assamblee, 1990–1992 Eesti Vabariigi Ülemnõukogu ja 1992–1999 Riigikogu liige (osales 1992 a. valimistel Roheliste nimekirjas, ühines hiljem Koonderakonna fraktsiooniga). Ta on 20. Augusti Klubi liige.

Ajakirjanikuna on ta kasutanud pseudonüümi Madis Udu.

Tunnustus
---------

* 1985 Eesti NSV teeneline ajakirjanik
* 2001 Valgetähe V klassi teenetemärk
* 2006 Riigivapi II klassi teenetemärk
Jūjutsu treening ühes Jaapani koolis 1920. aasta paiku
**Jūjutsu** (jaapani [dʑɯː.dʑɯ.tsɯ] ( kuula), kanjis 柔術, hiraganas じゅうじゅつ 'paindlik kunst') on Jaapani päritolu traditsiooniline võitluskunst, mille tehnilisse arsenali kuuluvad mitmesugused võtted alates heidetest ja lukkudest lõpetades käe- ja jalalöökidega.

Jūjutsut on nimetatud ka **jiu-jitsuks** või **ju-jitsuks**, mis lähtuvad tänapäevaks vananenud jaapani keele transkribeerimise reeglitest[*viide?*].

Jūjutsu tuntud edasiarendused on judo (jūdō) ehk džuudo ja Brasiilia jūjutsu.

Jūjutsu Eestis
--------------

Esimene eestikeelne raamat jūjutsu kohta ilmus 1927. aastal ("Nägematu relv endakaitseks" Tallinn, Täht 1927) ja on koostatud politseiabikomissar Heinrich Tanni poolt. Jūjutsu tehnikatest lähtuv võitlusõpetus oli 1920. aastatest kuni 1940. aastani Eesti Politsei treeningukavades.

Jūjutsu harrastamine sai Eestis uue alguse 1993. aastal, mil kaasaegse Hokutoryu jūjutsu looja Auvo Niiniketo treenis jūjutsu printsiipidest lähtuvalt enesekaitsekursustel politseinikke, turvamehi ja tavakodanikke.

Eestis harjutatakse peamiselt Hokutoryu jūjutsut, Hontai Yoshin Ryu jūjutsut ja 2003. aastast ka Brasiilia jūjutsut, lisaks judot, mida omal ajal nimetati selle looja järgi Kanō jūjutsuks.
**Mati Kartau** (sündinud 25. mail 1952 Viljandis) on Eesti jurist, kohtunik.

Ta on lõpetanud 1975. aastal õpingud Tartu Riikliku Ülikooli õigusteaduskonnas. Aastatel 1975–1979 töötas ta Rapla ja Harju Rajooni Täitevkomitees instruktorina ja 1979–1987 Paide Rajooni Rahvakohtu kohtunikuna, olles ka kohtu esimees. Aastatel 1987–1993 oli ta Haapsalu rajooni (alates 1990 maakonna) prokurör.

19. augustil 1993 nimetati Mati Kartau Tartu Ringkonnakohtu kohtunikuks. Ta töötas Tartu Ringkonnakohtu kriminaalkolleegiumis, kuni läks 25. mail 2020 pensionile.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Tiia Kotkas, "Eesti kohtunikud" (1996), lk 24.
2. ↑  Kersti Kerstna-Vaks, Toomas Riismaa, Krista Tamm, Tiia Kotkas, "Eesti kohtunikud" (2006).
3. ↑  Krista Tamm, Tiia Kotkas, "Eesti kohtunikud" (2011).
4. ↑  Elektrooniline Riigi Teataja. Vabariigi Presidendi 19.08.1993 otsus nr 166 "Kohtunike ametisse nimetamine". Avaldamismärge: RT I 1993, 58, 800.
5. ↑  "Eesti kohtute veebilehekülg (kohus.ee). Tartu Ringkonnakohtu kontaktandmed". Originaali arhiivikoopia seisuga 12. august 2019. Vaadatud 12. augustil 2019.
All paremal on lossi sissekäik
**Ekenäsi loss** asub Rootsis Östergötlandi läänis Linköpingi vallas kaljul Tedeni järve põhjasopi kaldal. Geograafilised koordinaadid on 58°22'56" N, 15°56'46" E.

Kirjeldus
---------

Kõrgete valgete müüride ja järsu katusega kõrgub loss alanenud veetasemega järve kohal, mis on jätnud loodusliku vallikraavi kuivaks. Teise versiooni järgi kuivendati seda 19. sajandil, et saada põllumaad. Varasema tõstesilla kohal olev kinniehitatud sild viib üles sissesõiduvõlvi juurde, mida kummastki küljest valvab raske nurgatorn. Lossi tagaküljel on lossiõuele avanev trepikoda, mille kohal on samuti torn. 

Legendi järgi tabab lossi ränk õnnetus, kui peaks lõhutama kinnimüüritud toa müür merele kõige lähemal paikneva torni all. Tegemist ongi kandeseintega.

Ajalugu
-------

Juba 1330 asus praeguse lossi kohal kindlus. 
15. sajandi lõpus kuulus Ekenäs Natt och Dagi suguvõsale. 16. sajandi alguses kuulus see Ulvätteni suguvõsale. Gustav Vasa ajal oli ühel Banéri suguvõsa foogtidest praeguse lossi kohal talu. Ekenäsi loss rajati pärast seda, kui Svante Sture noorem 1562 likvideeris seal asunud asula Vrå by. 

Loss sai praeguse renessanss-stiilis ilme 1630.–1640. aastatel riiginõunik Peder Banéri omanduses. Praegu on see üks Rootsi esinduslikumaid 17. sajandi losse. Loss kuulus enam-vähem kogu aeg Banéride suguvõsale. 1687–1727 kuulus ta küll krahv Mauritz Vellingkile, kuid läks siis tagasi Banéridele, kes elasid seal 1880. aastani. Praegune omanik on Wilhelm Bergengren Bergengreni aadlisuguvõsast. 

Ekenäsi omanik asendas pikka aega ka kirikhärrat Örtomta pastoraadi kaplanina (*komminister*).

Turism
------

Lossis praegu ei elata. Seal korraldatakse ekskursioone ja kummitusrännakuid. Legendi järgi olevat lossi ühte keldrisse – Nisse koopasse (*Nisses håla*) – üks poiss sisse müüritud. 

Igal aastal peetakse Ekenäsis rüütliturniir, mis kogub palju vaatajaid. 

Aastal 1974 kuulutati Ekenäsi loss arhitektuurimälestiseks.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Ekenäsi loss** |

* Koduleht
* Ekenäsi rüütliturniirid(rootsi keeles)
**Rein Kamarik** (sündinud 8. juulil 1939 Haapsalus) on eesti vehkleja, vehklemistreener ja sporditegelane. 

Ta on lõpetanud 1957. aastal Haapsalu 1. Keskkooli ja 1961. aastal Tartu Riikliku Ülikooli kehakultuuriteaduskonna.

Vehklemist hakkas harrastama 1953. aastal Haapsalu Spordikoolis Endel Nelise juhendamisel. Ta kuulus aastatel 1956–1965 Eesti floretikoondisse. 1961. aastal tuli individuaalselt floretis Eesti meistriks ning aastatel 1961 ja 1963–1965 meeskondlikult Eesti meistriks.

Ta töötas ligi kaks aastakümmet vehklemistreenerina Haapsalus ja Tartus. 1979. aastal sai temast spordiühingu Dünamo Tartu haru juht, 1989. aastal spordiseltsi Põhjakotkas Tartu osakonna juhataja. 

Ta on osalenud paljude Tartu ja üle-eestiliste spordiürituste korraldamisel eri spordialadel: jalgrattasport, ujumine, vehklemine, triatlon jms. Tartu maratoni, rattaralli ja sügisjooksu korraldaja, pikka aega ka Tartu maratoni peakorraldaja. Tema algatusel on sarja lisatud laste spordiüritused. 1980. aastatel sai Tartu maratonist tema eestvedamisel massiüritus, mis viis lõpuks Tartu maratoni arvamiseni ülemaailmsesse pikamaasuusatamise sarja Worldloppet ning selle keskuse toomiseni Tartusse.

Tunnustus
---------

* 1985 Eesti NSV teeneline sporditegelane
* 2015 Tartu linna aukodanik ja Tartu Suurtähe kavaler

Isiklikku
---------

Tema abikaasa on iluvõimleja ja võimlemistreener Maire Kamarik.

Välislingid
-----------

* Biograafia ESBL-is
Rein Loik 1999. aastal
**Rein Loik** (sündinud 30. juulil 1950 Kehras) on eesti ettevõttejuht ning riigi- ja omavalitsustegelane.

Elulugu
-------

Ta lõpetas 1968. aastal Kehra Keskkooli ja 1973. aastal Tartu Riikliku Ülikooli majandusteaduskonna majandusküberneetika erialal.

Pärast ülikooli lõpetamist töötas ta arvutuskeskustes, sealhulgas Eesti NSV Riikliku Varustuskomitee arvutuskeskuses. Aastatel 1980–1985 oli ta Tallinna RSN Täitevkomitees plaaniosakonna aseesimees, aastatel 1986–1988 Eesti NSV Ministrite Nõukogu Riiklikus Plaanikomitees haridus-, tervishoiu- ja kultuuriosakonna juhataja. 

Maist 1988 detsembrini 1989 oli ta Eesti NSV Riikliku Hariduskomitee esimehe asetäitja. Detsembris 1989, mil hariduskomitee muudeti uuesti haridusministeeriumiks, sai tast haridusminister Indrek Toome valitsuses. Ta jätkas haridusministrina ka Edgar Savisaare valitsuses (aprillist 1990 jaanuarini 1992) ja Tiit Vähi esimeses valitsuses (jaanuarist oktoobrini 1992). Ta oli ka haridusminister detsembrist 1996 märtsini 1997 Tiit Vähi kolmandas valitsuses. 

Aastatel 1992–1995 oli ta Estonian Airi arendusdirektor, 1995–1996 Tallinna abilinnapea ja 1997–1998 AS Leks Elukindlustuse juhatuse esimees. Aastast 1998 oli ta Tallinna Lennujaama juhatuse esimees; veebruaris 2016 lahkumisavalduse, mis 1. märtsil 2016 rahuldati. Seejärel tegutses ta peamiselt juhtimiskonsultandi ja mentorina. 

17. jaanuaril 2017 valiti ta Viimsi vallavanemaks. 7. aprillil 2020 valis Rõuge vallavolikogu ta vallavanema asendajaks.

Sportlase ja sporditegelasena
-----------------------------

Harrastas aastatel 1975–2003 mägimatkamist, kuulus alpinismis Eesti NSV koondisse, oli mitme Pamiiri mäe esmavõtjaid. 

Oli 1990–2002 Eesti Koolispordi Liidu esimene president, 1991–1997 ESK juhatuse liige, 2000–2001 Eesti Olümpiakomitee (EOK) liige, 2001–2005 EOK esindajate kogu liige. Alates 2017. aastast on ta Eesti Paralümpiakomitee täitevkomitee liige.

Pildid
------

* Rein Loik alpinistina mägedes 1979Rein Loik alpinistina mägedes 1979
* Rein Loik mägedes 1979Rein Loik mägedes 1979
* Rein Loik 2021. aastalRein Loik 2021. aastal

Tunnustus
---------

* 1987 Kalevi auliige
* 2002 Riigivapi IV klassi teenetemärk
* 2006 Riigivapi III klassi teenetemärk

Isiklikku
---------

Tema abikaasa on endine ujuja ja allveesportlane Chris-Helin Loik.

Viited
------

1. ↑
2. ↑

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Rein Loik** |

* Biograafia ESBL-is
*
Mathías Olivera (2017)
**Mathías Olivera Miramontes** (sündinud 31. oktoobril 1997 Montevideos) on Uruguay jalgpallur, kes mängib vasakkaitsjana Itaalia kõrgliigaklubis Napoli ja Uruguay jalgpallikoondises.

Ta alustas klubikarjääri Uruguay klubis Nacional, debüteerides klubi põhimeeskonnas 2016. aastal.

2017. aasta augustis sõlmis ta kuueaastase lepingu Hispaania kõrgliigaklubiga Getafe. Hooaja 2018/19 esimeses pooles oli ta laenul Hispaania esiliigaklubis Albacete.

2022. aasta mais sõlmis ta kolmeaastase lepingu Napoliga.

2017. aastal tuli Olivera Uruguay kuni 20-aastaste koondisega Lõuna-Ameerika omavanuste meistriks. Uruguay jalgpallikoondises tegi ta debüüdi 27. jaanuaril 2022 MM-i valikmängus Paraguay vastu. Ta kuulub Uruguay koondisse 2022. aasta maailmameistrivõistlustel.

Viited
------

1. ↑  "Il Napoli ufficializza l'acquisto di Mathias Olivera". S.S.C. Napoli. 26. mai 2022. Originaali arhiivikoopia seisuga 28. juuni 2022. Vaadatud 27. mail 2022.
2. ↑   (vaadatud 24.11.2022)

| * v
* r
Uruguay koondis  –  2022. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused |
| --- |
| 

* 1 Muslera
* 2 Giménez
* 3 Godín (c)
* 4 Araújo
* 5 Vecino
* 6 Bentancur
* 7 De la Cruz
* 8 Pellistri
* 9 Suárez
* 10 De Arrascaeta
* 11 Núñez
* 12 Sosa
* 13 Varela
* 14 Torreira
* 15 Valverde
* 16 Olivera
* 17 Viña
* 18 Gómez
* 19 Coates
* 20 Torres
* 21 Cavani
* 22 Cáceres
* 23 Rochet
* 24 Canobbio
* 25 Ugarte
* 26 Rodríguez
* Treener: Alonso

 | Uruguay |
Ordu embleem
**Dobrini ordu** (**Dobrzyńi ordu**; saksa *Orden von Dobrin*, poola *Bracia Dobrzyńscy*) oli vaimulik rüütliordu, mis tegutses Preisimaa ja Masoovia piiril ning oli loodud paganlike preislaste alistamiseks.

Ordu rajati 1228. aastal või veidi varem Masoovia hertsogi Konradi, Płocki piiskopi ning Preisimaa piiskopi Christiani poolt. Hertsog Konrad andis ordule Dobrzyńi kindluse koos selle ümbruskonnaga. Samal aastal kinnitas ordu põhikirja ka paavst, nii muutus see ametlikuks iseseisvaks orduks. Ent ordu käekäik ei osutunud kuigi edukaks, peagi langes preislaste vastu alustatud Preisi ristisõjas piiskop Christian preislaste kätte vangi ning 1230. aastatel Preisimaale saabunud Saksa ordu tegutses tunduvalt efektiivsemalt. 

1235. aastal ühinesidki enamik Dobrini ordu vendadest Saksa orduga. 1237. aastal saatis Masoovia Konrad allesjäänud dobrinlased oma maa idapiirile Drohiczyni kindlust kaitsma. 1238. aastal mongolite invasiooni ajal nõrgenenud Galiitsia-Volõõnia vürstiriigi alale tegid sõjakäigu Saksa orduga liitunud Dobrini ordu, kuid kaotasid Drohiczyni lahingus Danilo Romanovitši vägedele. 1240. aastal vallutati Drohiczyn Galiitsia-Volõõnia vürsti Danilo Romanovitši poolt ning see oli ka viimane kord, mil Dobrini ordut mainiti.

Teistel andmetel liitusid vahepeal Saksa orduga liitunud Dobrini orduvennad, Pommerimaal tegutsenud johaniitidega, kellega koos nad osalesid 1241. aastal koos teiste sõjaordu rüütlitega lahingus mongoli vägedega Legnitzi all, kus orduväed hävitati peaaegu täielikult mongolite ratsaväe poolt.

Viited
------

1. ↑  Christian polnud erinevalt hertsog Konradist ja Płocki piiskopist ürikuliselt mainitud ordu rajajana, kuid tema roll ordu ühe tegeliku rajajana on üldist tunnustamist leidnud (Zenon Hubert Nowak, Milites Christi de Prussia. Der Orden zu Dobrin und seine Stellung in der preußischen Mission, in: Die geistlichen Ritterorden Europas (Vorträge und Forschungen 26). Sigmaringen 1980, S. 339–352.)
2. ↑  Nowak, Milites Christi de Prussia
3. ↑  Leonid Arbusow. Grundriss der Geschichte Liv, Est, und Kurlands. Riga, 1908. S. 36.
**Eksemptsioon** (saksa keele eeskujul ka *eksemtsioon*) tähendab üldmõistena teatavatest üldistest koormistest või kohustustest vabastamist.

Enamasti kasutatakse eksemptsiooni mõistet katoliku kirikus, kus see tähendab isiku või asutuse väljaarvamist oma otsese ülemuse alluvusest.

Mõiste tuleneb ladinakeelsest sõnast *exemptio* ('väljaarvamine') või *eximere* ('välja võtma', 'kõrvaldama'), mis saksa keeles on kujul *Exemtion*. Seetõttu ei kasutatud varem ka eesti keeles sõna keskel p-tähte.

Katoliku kirikus tähendab eksemptsioon isiku või asja vabastamist alluvusest vahetult kõrgemale kiriklikule ülemusele. Tihti on vabastatud piiskop või klooster peapiiskopi võimu alt ja allutatud ta otse paavstile. Näiteks oli 13. sajandi alguses eksemptne ka Riia piiskopkond, mis vabastati Bremeni peapiiskopkonna alluvusest. 

Eksemptsiooni all mõeldi ka sõjaväeteenistusest vabastamist 18. ja 19. sajandil.

Viited
------

1. ↑  *Võõrsõnade leksikon. 7, parandatud ja täiendatud trükk*, lk 236.

Kirjandus
---------

* Audomar Scheuermann, *Exemtion*. In: *Theologische Realenzyklopädie.* 10. 1982, lk-d 696–698.
* Markus Meumann, Art.  *Exemtion*. In: Albrecht Cordes, Heiner Lück, Dieter Werkmüller, Ruth Schmidt-Wiegand (Hrsg.), *Handwörterbuch zur deutschen Rechtsgeschichte*, 2. trükk, I köide, Erich Schmidt Verlag, Berlin 2008. ISBN 978-3-503-07912-4

Välislingid
-----------

* Eksemptsiooni artikkel Katoliku Entsüklopeedias
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib ajakirjanikust; poliitiku kohta vaata artiklit Rein Eliaser (vanem)* |

---

**Roman Rein Eliaser** (3. aprill 1913 Tallinn – 1. mai 1953 Karaganda lähedal) oli eesti jurist ja ajakirjanik.

Ta lõpetas 1931. aastal Jakob Westholmi Gümnaasiumi. Õppis aastatel 1932–1937 (lõpetas *cum laude*) Tartu Ülikoolis, mag. jur. samas 1940 ("Kehtiv halduse administratiivse üldmenetluse õigus"). 

Aastatel 1943–1944 töötas ta ajalehe Postimees välisuudiste osakonna toimetajana Tartus. 

Arreteeriti 26. jaanuaril 1945, suri vangilaagris.

Isiklikku
---------

Tema isa Rein Eliaser oli Riigikohtu liige, Riigikogu IV ja V koosseisu liige. Õde Elga töötas Rootsis ajakirjanduses. Õde Rutt küüditati (koos emaga) 14. juunil 1941 Siberisse Tomski oblastisse Tšainski rajooni Makarevkasse; Eestisse naasis 1956. aastal, töötas seejärel juriskonsuldina mitmes ettevõttes; 1977. aastast elas õde Elga juures Rootsis, kus kirjutas kaks köidet mälestusi. Onu (ema vend) oli kirjanik August Gailit.

Viited
------

Välislingid
-----------

* *Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944*
* Eesti kommunismiohvrid 1940–1991
**Aacheni kongress** oli rahvusvaheline diplomaatiline kongress, mis peeti 29. septembrist 21. novembrini 1818 Aacheni linnas.

Osavõtjateks olid vabastussõdade võitjariigid ja Prantsusmaa. Püha Liidu riikide (Austria, Preisimaa, Venemaa) kõrval osalesid Suurbritannia ja Prantsusmaa. 

Aacheni kongressi tuntakse esimese monarhide kongressina. Sellel osalesid Venemaa keiser Aleksander I Karl Robert von Nesselrode saatel, Preisimaa kuningas Friedrich Wilhelm III, Austria keiser Franz I krahv Christian Günther von Bernstorffi, vürst Klemens Wenzel Lothar von Metternichi ja vürst Karl August von Hardenbergi saatel, Suurbritannia esindajatena Arthur Wellesley, esimene Wellingtoni hertsog ja Robert Castlereagh ning Prantsusmaa esindajana Armand Emmanuel du Plessis, Richelieu hertsog. 

Keiser Aleksander esitas kongressile märgukirja "Saksamaa praegusest seisundist". Selles nõuti rangeid reegleid vaimuelu ja ülikoolide üle valvamiseks. See märgukiri ajendas Karlsbadi otsused.

Lepingus Prantsusmaaga määrati lõplikult kindlaks Teisest Pariisi rahust (1815) tulenevad tingimused. Lepiti kokku, et okupatsiooniväed viiakse kohe Prantsusmaalt välja (algselt pidi see toimuma 1820. aastal) ning Prantsusmaa sõjakahjutasu alandamises 700 miljonilt frangilt 265 miljonile frangile. 

Neli võitjariiki Venemaa, Preisimaa, Austria ja Suurbritannia kinnitasid oma otsustavust Bourbonide restauratsiooni Prantsusmaal vajaduse korral relvade jõul toetama.

Prantsusmaad ei võetud küll Pühasse Liitu, kuid lepiti kokku, et edaspidi tõmmatakse Prantsusmaa läbirääkimistesse kaasa. Sellega sai temast viies suurriik Euroopa kontserdis. 

15. novembril 1818 vastu võetud deklaratsioon kinnitas kongressist osavõtjate solidaarsust rahu, usu ja kõlbluse tagamisel, kui "aegade õnnetus" seda peaks vapustama. 

Protokolliga 21. novembrist 1818 määrati minister-residentide staatus saadikutest allpool.

Artikli kirjutamisel on kasutatud saksakeelset Vikipeediat seisuga 29.02.2008
**Mati-Ants Biene** (17. august 1941 Tallinn – 30. juuli 2007 Tallinn) oli eesti mitmekülgne sportlane (aerutaja, suusataja ja laskesuusataja). 

Isa Johann Biene, ema Elfiride-Agathe Biene (sündinud Karu) 

Mati sündis Pirita-Kosel pere noorima lapsena. Peres olid veel õde Hille Biene (hilisem Moikov), vend Enn Biene ja õde Anne Biene (hilisem Ernesaks). 

Mati Biene õppis Tallinna 36. Mittetäielikus 7-klassilises Koolis (praegune Pirita Majandusgümnaasium).

Aerutamisega alustas Biene 1950-ndate keskel Pirita aerutamisklubis ja kuulus treener Viktor Preimani gruppi. Mati ja vanem vend Enn Biene elasid mõlemad Pirita-Kosel, nii oli teed äsjaloodud aerutamisklubisse kerge leida.

"Pirita aerutajate suur tähelend saabus 1958. aastal Moskvas NSV Liidu koolinoorte spartakiaadil, kui Mati Biene ja Toomas Sõmer saavutasid isegi asjatundjate üllatuseks kahesüstal 500 meetri distantsil hõbemedali," vahendab teos "Eesti aerutamise lugu". "1959. aastal kutsuti Pirita keskuse noored aerutajad Eestit esindama täiskasvanute Balti matšile. Neljasüst koosseisus Mati Biene, Toomas Sõmer, Evald Raud ja Harku keskuse kasvandik Mati Möller serveerisid taas üllatuse, pälvides maavõistlusel esikoha."

Mati Bienet on nimetatud Pirita aerutamisklubi kuldkalaks, kes viis kõrgetele tulemustele endast nooremaidki.

"Olin 16-aastane, kui proovisin koos Pirita grupi kuldkala Mati Bienega kahesüsta. Ta oskas noori poisse osavalt innustada. Koguni kolmel alal, aerutamises, suusatamises ja laskesuusatamises meistersportlase normi täitnud Mati Biene oli toona ainus eestlane, kes võistles nii talvel kui suvel NSV Liidu rahvaste spartakiaadil," meenutab teoses "Eesti aerutamise lugu" Are Eller.

#### Eesti meister

Mati Biene on olnud Eesti meister meeste kahesüstal 1000 m distantsil (koos Ülo Bertinguga, 1965), meeste kahesüstal 500 m (koos Are Elleriga, 1964 ja 1965) ja (koos Toomas Sõmeriga, 1959), murdmaasuusatamises meeste 4x10 km teatesõidus (koos Juri Kulnini, Valeri Zelentsovi ja Rein Tikuga, 1963), meeste ühesüstal 4x500 m teatesõidus (koos Ülo Bertingu, Evald Raua ja Toomas Sõmeriga, 1960 ja 1961), meeste neljasüstal 10 000 m (koos Mati Mölleri, Viktor Preimani ja Mati Milistveriga, 1960), meeste neljasüstal 1000 m (koos Toomas Sõmeri, Härmo Saarmi ja Mati Mölleriga, 1959).

Nõukogude armees teenis Mati Biene Tallinnas koos laulja Mati Nuudega. Ta on meenutanud, et Raua tänava nurgal asuva depoo tornist tuli alla, tänava kaugusel asuva mati peale hüpata. 

Mati Biene töötas Viimsis S. Kirovi nimelises näidiskalurikolhoosis kuni kolhoosi lõpuni ehitusremondi osakonna meistrina.

Vaata ka
--------

* 1963. aasta Eesti meistrivõistlused suusatamises

Kirjandus
---------

* "Eesti aerutamise lugu: portreelood ala tippudest" (Are Eller, Tõnu Kees, Indrek Petersoo jt), 2005, ISBN 9789949131266
* "Eesti meistrid 1920-1999" (Juhan Mandre ja Rein Järva), 2003, ISBN 9985790316

Välislingid
-----------

* Mati-Ants Biene tulemused Eesti ja Nõukogude Liidu meistrivõistlustel
* Suguvõsa Genis
Hovhannes Abeljan (1925)
**Hovhannes Abeljan** (varem eesti keeles *Ovanes Abeljan*; armeenia keeles Հովհաննես Հարությունի Աբելյան *Hovhannes Haruthjuni Abeljan*; vene keeles Иван (Ованес) Артемьевич Абелян *Ivan (Ovaness) Artemjevitš Abeljan*; 4. november 1865 Şamaxı, Bakuu kubermang, praegu Aserbaidžaan – 1. juuli 1936 Jerevan) oli armeenia näitleja.

Elulugu
-------

Abeljan sündis käsitöölise perekonnas. Ta õppis Bakuu vene reaalkoolis.

1882. aastast mängis Abeljan Bakuu vene teatris, hiljem Thbilisi venekeelses teatris. Alates 1886. aastast mängis ta armeeniakeelsetes teatrites (Thbilisi armeenia draamateater), 1925. aastast Armeenia 1. Riiklikus Teatris (praegu Gabriel Sundukjani nimeline Rahvuslik Akadeemiline Teater). 

1918. aastast oli ta Thbilisis Artistide Liidu esimees. 

Ta organiseeris truppe külalisetendusteks (1908. aastast Abeljani armeenia teatritrupp). Ta esines Bakuus, Thbilisis, Kesk-Aasias ja mujal Venemaal ning Türgis, Iraanis, Egiptuses, Saksamaal, Prantsusmaal, Inglismaal ja Ameerika Ühendriikides (1908–1910, 1913, 1920–1925).

Hovhannes Abeljan on maetud Komitasi-nimelisse panteoni.

Osatäitmised
------------

Karjääri alguses oli ta romantiline, hiljem realistlik näitleja. Tal oli üle 300 osatäitmise, sealhulgas üks filmiroll. 

* 1891 Osvald (Henrik Ibsen, "Kummitused")
* 1893 Žadov, hiljem Jussov (Aleksandr Ostrovski, "Доходное место")
* 1895 Stockmann (Henrik Ibsen, "Rahvavaenlane")
* 1896 Othello (William Shakespeare, "Othello")
* 1898 Ossip (Nikolai Gogol, "Revident")
* 1898 Rasplujev (Aleksandr Suhhovo-Kobõlin, "Kretšinski pulm")
* 1903 Neštsastlivtsev (Aleksandr Ostrovski, "Mets")
* 1905 Elizbarov, Rustam (hiljem Barhudar) Alekhsandr Širvanzade, "Au pärast")
* 1907 Pepo (Gabriel Sundukjan, "Pepo")
* 1910 kuningas Lear (William Shakespeare, "Kuningas Lear")
* 1913 osatäitmine Alekhsandr Nirvanzade "Õela vaimu" instseneeringus
* 1925 Barhudar filmis "Namus"
* 1928 Bersenev (Boriss Lavrenjov, "Murrang")
* 1932 Nazar (Derenik Demirtšjan, "Vapper Nazar")
* 1933 Jegor Bulõtšov (Maksim Gorki, "Jegor Bulõtšov ja teised")
* Petruccio (William Shakespeare, "Tõrksa taltsutus")
* Zimzimov, Mikajel (Gabriel Sundukjan, "Veel üks ohver")
* onu Baghtasar (Hakob Paronjan, "Onu Baghtasar")

Tunnustus
---------

* 1913 Lõvi ja Päikese orden, 1. klass
* 1932 Armeenia NSV rahvakunstnik (50-aastase lavategevuse puhul)
* 1932 Aserbaidžaani NSV rahvakunstnik (50-aastase lavategevuse puhul)
* 1932 töökangelane (50-aastase lavategevuse puhul)

Välislingid
-----------

* Artikkel teatrientsüklopeedias
**Märt-Olaf Imelik** (12. märts 1923 Tartu – 27. november 2014) oli eesti spordifüsioloog, publitsist ja luuletaja.

Ta lõpetas aastal 1941 Tartu 1. Keskkooli ja aastal 1947 Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna. Lisaks õppis ta 2 aastat Leningradis Lesgafti-nimelises Kehakultuuri Instituudis. Ta oli Korporatsioon Ugala vilistlane. Aastal 1955 kaitses ta meditsiinikandidaadi väitekirja teemal "Hingamise muutused füüsilise töö puhul pneumo-tahhograafilise uurimise alusel".

Ta töötas aastatel 1946–1960 Tartu Riikliku Ülikooli füsioloogiakateedris vanemlaborandina, assistendina ja vanemõpetajana. Aastatel 1960–1975 töötas ta Tallinna Pedagoogilise Instituudi loodusteaduste ja kehalise kasvatuse kateedris vanemõpetajana, dotsendina ja professori kohusetäitjana; aastatel 1975–1995 oli ta Tartu Ülikooli füsioloogiainstituudi (aastani 1993 kateeder) dotsent.

Ta õpetas kehakultuuriüliõpilastele ligi 30 aastat füsioloogiat ja spordifüsioloogiat ning juhendas nende teadustööd.

Tunnustus
---------

* 1995 Henrik Visnapuu preemia (publitsistika)
* 2000 Henrik Visnapuu preemia ("Pimesikumäng")

Isiklikku
---------

Tema isa Johannes Imelik (1889–1957) oli arst, samuti oli arst tema emapoolne vanaisa Mihkel Ostrov (1863–1940); tema onu Mihkel Ostrov-Laid oli kirikuõpetaja ja sõjaväelane. Õde Helga Jõerüüt (1925–2011) oli kunstnik.

Ta oli kaks korda abielus. Tema esimene abikaasa oli tuberkuloosiarst Lille Imelik (neiuna Nukk, 1928–2012), nende poeg oli arst Hillar Imelik (1951–2008), kelle poeg oli ajakirjanik Olaf Suuder. Tema teine abikaasa oli korvpallur ja sporditegelane Maaja Imelik (1937–2001).

Viited
------

Välislingid
-----------

* Biograafia ESBL-is
* Haud Tartu Maarja kalmistul
**Ol Doinyo Lengai** on kihtvulkaan Tansaania põhjaosas.

Ol Doinyo Lengai on tõenäoliselt maailma kõige veidram vulkaan. Geoloogiliseks kurioosumiks teeb selle vulkaani laava, mis tast välja voolab. Kui tavaliselt oleme harjunud, et laava on hõõguvpunane silikaatne vedelik, siis Ol Doinyo Lengai laava on süsimust, mis tardub naatriumirikkaiks karbonaatseiks mineraalideks. Harilikult sisaldab laava silikaatseid mineraale, nagu kvarts, päevakivi, pürokseen, oliviin, biotiit jne, kuid Ol Doinyo Lengai tardunud laavavoolus need mineraalid puuduvad pea täielikult. Sellist laavat nimetatakse karbonatiidiks, Ol Doinyo Lengai oma naatriumirikkuse tõttu natrokarbonatiidiks. Vulkaani vanus on umbes 370 000 aastat. Vulkaani geograafilised koordinaadid on 2°45' S ja 35°54' E, vulkaan jääb Ngorongoro looduskaitseala piiresse. 

Õhuhapniku ja niiskusega kokku puutudes porsub tardunud laavavool kiiresti, muutudes kõigepealt halliks ja seejärel valgeks. Karbonatiitne laava on ka tunduvalt madalatemperatuurilisem silikaatsest, samuti on karbonatiitne laava väga vedel.

Karbonaadid on mineraalid, mis valdavalt settivad mereveest. Neist on moodustunud karbonaatkivimid, näiteks lubjakivi. Võiks eeldada, et karbonatiit on moodustunud ülessulanud karbonaatkivimeist, kuid nii see siiski ei ole. Tegelikult on karbonatiit eraldunud silikaatsest magmast. See protsess on detailides ebaselge, kuid juhtub see tavaliselt siis kui vana kontinentaalne maakoor on hakanud riftistuma, mis Ida-Aafrikas parajasti toimubki. Karbonatiidi moodustumiseks peavad olema ka sobivad füüsikalised ja keemilised tingimused. Maailmas on üle 300 karbonatiidi leiukoha.

Välislingid
-----------

* Fotod ja tekst Ol Doinyo Lengaist
Leeliskivim ägiriinfonoliit
**Leeliskivim** (inglise *alkaline rock*) on suhteliselt suure kaaliumi- ja naatriumisisaldusega tardkivim.

Suhteliselt suur leelisoksiidide (kaalium- ja naatriumoksiidi) sisaldus tähendab selle suhtelist kogust alumiinium- ja ränioksiidi suhtes. Keemilist valemit kasutades näeb asi välja järgmine: [(Na2O+K2O):Al2O3:SiO2] erineb suhtest 1:1:6, kas Al2O3 või SiO2 defitsiidi suunas.

Eesliite "leelis-" lisamine defineeritakse siiski pisut erinevalt. Selle eesliitega nimetatakse tardkivimeid, mis sisaldavad kas leelisamfiboole, leelispürokseene või feldšpatoide. Tuleb muidugi hoolikalt jälgida, kas eesliide "leelis-" on lisatud kivimi või mineraali põhinimele. Näiteks leelispäevakivi on mineraal, mistõttu tema kohta siinne jutt ei käi. See aga ei pruugi alati aidata, sest mõnikord võidakse näiteks leelispäevakivi-graniit lühendada leelisgraniidiks (mis on iseenesest täiesti lubamatu). See võib muuta asjast korrektse arusaamise keeruliseks. 

Leeliskivimit tuleb eristada leeliselisest kivimist, mis on mitmetähenduslik termin. Tavaliselt nimetatakse leeliselisteks tardkivimeid, mis sisaldavad normaalsest enam leelisoksiide, kuid terminit ei seota range valemiga.

Vaata ka
--------

* Leelis
**Olaf William Millert** (6. september 1924 Tallinn – 15. veebruar 2017 Edina, Minnesota) oli eesti psühholoog USAs. 

Olaf Millert lõpetas 1943. aastal Jakob Westholmi Gümnaasiumi. 

1944. aasta sügisel põgenes ta Saksamaale, kus õppis Erlangen-Nürnbergi Friedrich-Alexanderi Ülikoolis. 

Seejärel siirdus ta Ameerikasse, kus lõpetas 1950. aastal USA Lõuna-Dakota osariigis asuva Siuox Fallsi Augustana kolledži. Magistritöö kaitses Olaf Millert Lõuna-Dakota ülikoolis Vermillionis. 1952. aastast oli ta Harvardi ülikooli doktoriõppes, kus tema juhendaja oli psühholoogiaprofessor Gordon Allport. Filosoofiadoktori väitekirja psühholoogia erialal kaitses Olaf Millert 1961. aastal.

Aastail 1961–1995 töötas professor Olaf Millert USA Minnesota osariigis St Olafi kolledžis alates psühholoogia osakonna rajamisest kuni emerituuri siirdumiseni. 1965. aastal õpetas ta külalisprofessorina Tampere Ülikoolis.

2000. aastal asutas perekond Millert Olaf ja Juta Millerti fondi, mis võimaldab Eesti, teiste Balti riikide ja Skandinaavia üliõpilastel St. Olafi kolledžis õppida. Ta tegi ka ettepanekud, millele tuginedes said St. Olafi kolledži audoktoriks 2000. aastal Lennart Meri ja 2014. aastal Toomas Hendrik Ilves.

Olaf Millert on teinud kaastööd nii ÜROle kui ka Ameerika Häälele ning osalenud Minnesota osariigi eestlustegevuses.

Ta oli korp! Rotalia liige alates Erlangeni konvendi loomisest.

Isiklikku
---------

Millertite Tallinna-kodu asus Luise tänavas. Olaf Millerti vanemad olid Eestist lahkunud enne teda, Eestisse jäi ta vanem vend Arved. Tema abikaasa on Juta Millert.

Viited
------

1. ↑  Ove Sander. Hüvasti, suur eestlane!, Postimees, 20. veebruar 2017
**Enrico Zuccalli** (õieti *Johann Heinrich Zuccalli*; umbes 1642 Roveredo (Graubündeni kanton) – 8. märts 1724 München) oli Šveitsi päritolu arhitekt ja ehitusmeister, Müncheni kõrgbarokkarhitektuuri peamine esindaja (Müncheni itaaliapärase baroki juhtiv esindaja Giovanni Antonio Viscardi kõrval).

Elulugu
-------

Väljaõppe sai ta Kaspar Zuccallilt. 

Aastal 1669 läks ta Münchenisse, kus ta sai 1673 Agostino Barelli järeltulijana Baieri õueehitusmeistriks. Ta võttis üle Barelli ehitused ning viis lõpule Theatinerkirche ja Nymphenburgi lossi. 

Aastal 1677 edutati ülemehitusmeistriks ning 1689 sai ta õuekammernõunikuks. 

Aastatel 1684–1688 projekteeris ja ehitas Zuccalli Lustheimi lossikese Schleißheimi lossi pargis. 

Aastal 1695 läks ta Liège'i ning seejärel Bonni, kuhu ta pidi Baieri kuurvürsti Joseph Clemensi ülesandel ehitama residentsilossi. Aastal 1697 pandi lossile nurgakivi, kuid ehituse viis lõpule alles Robert de Cotte pärast 1715. aastat. See tohutu hoone on üks Euroopa barokkarhitektuuri monumentaalseid teoseid. 

Aastal 1706 vabastas Austria administratsioon Baieris Zuccalli kõikidest ametitest. Ta elas kuni 1714. aastani Ettali kloostris. Alates 1710. aastat juhatas ta kloostri ümberehitamist. 

Zuccalli ehitisi mõjutas itaalia kõrgbarokk. Selles stiilis tegi ta 1696 esimesed kavandid kuurvürsti suveresidentsile Schleißheimis (Schleißheimi loss). Ehitus algas ametlikult 1701 ning kestis algul 1704. aastani; lõpule viis selle Joseph Effner 1719–1727. 

Enrico Zuccallilt pärineb ka Porcia palee Münchenis (1693).

Vaata ka
--------

* Zuccalli
Vaade Tuileries' lossile Louvre'i sisehoovilt enne 1871. aastat
**Tuileries' palee** ehk **Tuileries' loss** (prantsuse keeles *Palais des Tuileries*; IPA: [palɛ de tɥilʁi]) oli prantsuse kuningate residentsloss Pariisis Seine'i jõe paremal kaldal. Hoone sulges läänepoolsest küljest Louvre'i hoovi. Selle peasissekäigu vastas kerkis triumfikaar Arc de Triomphe du Carrousel Napoléon I Bonaparte'i võidukate sõjakäikude ülistuseks.

Lossi ehitamist alustati 1564. aastal Caterina de' Medici algatusel. 17. sajandil toimunud laiendamise käigus ühendati lossi kagunurk Louvre'iga. Hoone hävis tules Pariisi kommuuni mahasurumise päevil 1871. aasta mais ning lammutati maatasa 1882. aastal. Louvre'iga ühendatud 266-meetrise fassaadiga lossi asukaiks on olnud kuningad Henri IV, Louis XIV, Louis XV, Louis XVI ja Louis XVIII ning keisrid Napoléon I ja Napoléon III.

Praegu asub sellel kohal Tuileries' aed (*Jardin des Tuileries*).

Galerii
-------

* Ball (1573).Ball (1573).
* Päikeseloojang, Tuileries' aia purskkaev ja bassein.Päikeseloojang, Tuileries' aia purskkaev ja bassein.
* Tuileries' aed - tagaplaanil Luxori obelisk ja Triumfikaar.Tuileries' aed - tagaplaanil Luxori obelisk ja Triumfikaar.
* Louvre'i ja Tuileries' aia kaart.Louvre'i ja Tuileries' aia kaart.

Välislingid
-----------

* Tuileries' lossi taastamise riiklik komitee (prantsuse keeles). Vaadatud 2012-08-09
* Tuileries' taastamine. Charles T. Downey (Ionarts, 17 August 2006). Vaadatud 2012-08-09
* Pour avoir une idée de l'aspect des façades du Palais des Tuileries. Prantsuskeelne video YouTube'is. Vaadatud 2012-08-09
Pingviinide bassein Londoni loomaaias, arhitekt Berthold Lubetkin, konstruktor Ove Arup
Monoliitsest raudbetoonist spiraalsed kaldteed ei oma keskel toestust. Ove Arupi projekteeritud tarindus
**Londoni loomaaia pingviinide bassein** (ka lihtsalt **Pingviinide bassein**, inglise keeles *Penguin Pool*) on Londonis Regents Parkis asuva loomaaia pingviinide bassein. 

Pingviinide basseini ekraanseinad
Pingviinide basseini kõrge ekraansein

Ehitis
------

Londoni loomaaia pingviinide bassein ehitati 1934. aastal. Selle projekteeris Tectoni arhitektibüroo (arhitekt Berthold Lubetkin) koostöös ehituskonstruktor Ove Arupiga. Nagu gorillamajagi samas loomaaias, on ka pingviinide bassein ehitatud modernistlikus arhitektuuristiilis. Pingviinide bassein oli Tectoni ja Arupi teine märkimisväärne koostööobjekt.

Ehitas ettevõte J. L. Kier.

Elliptilise põhiplaaniga ja spiraalsete kaldteedega ehitis on monoliitsest raudbetoonist.

Pingviinide bassein arvati 1970. aastal arhitektuurimälestiseks.

Uus pingviinide bassein
-----------------------

2011. aastal valmis Londoni loomaaias pingviinidele uus bassein – tuntud kui Pingviinide supelrand (*Penguin Beach*). Võrreldes vana basseiniga (säilitatakse kui arhitektuurimälestist) on uus neli korda suurem ja kolm korda sügavam.

Viited
------

1. 1 2 3  Penguin Pool[*alaline kõdulink*] English Heritage
2. ↑  Penguin Pool at London Zoo felixtrust.com
3. ↑  Penguin Beach, ZSL London Zoo. waterco.us
Jiří Hájek
**Jiří Hájek** (6. juuni 1913 Krhanice Benešovi lähedal – 22. oktoober 1993 Praha) oli Tšehhoslovakkia riigitegelane ja diplomaat.

Jiří Hájek lõpetas Karli Ülikooli juristina. Aastatel 1937–1939 töötas ta rahanduse alal. Pärast Tšehhia okupeerimist Saksamaa poolt osales ta vastupanuliikumises ja vahistati. 1939. aasta novembris mõisteti talle 12-aastane vabadusekaotus. Teise maailmasõja lõpuni oli Hájek Saksamaal vangis. 1945. aastal pöördus ta Tšehhoslovakkiasse tagasi ja töötas lühikest aega Tšehhoslovakkia Ametiühingute Keskliiidu sekretärina. 1946–1948 oli ta Töölisakadeemia peasekretär. Alates 1948. aastast oli ta Tšehhoslovakkia Rahvakogu liige. 1948. aasta juunis sai ta Tšehhoslovakkia Kommunistliku Partei Keskkomitee liikmeks. Alates 1948. aasta veebruarist töötas ta Tšehhoslovakkia Kommunistliku Partei Keskkomitee aparaadis. 1950. aastal sai ta Poliitiliste ja Majandusteaduste Kõrgkooli prorektoriks. 1954. aastal sai Hájek Karli Ülikooli Rahvusvaheliste Suhete Teaduskonna dekaaniks. 1954. aasta oktoobris asus ta tööle välisministeeriumis. 1955–1958 oli ta Tšehhoslovakkia saadik Londonis. 1957. aasta detsembrist kuni 1962. aasta veebruarini oli Jiří Hájek Tšehhoslovakkia välisministri asetäitja. 1962–1965 oli ta Tšehhoslovakkia alaline esindaja Ühinenud Rahvaste Organisatsioonis. 1965–1968 oli Hájek Tšehhoslovakkia hariduse- ja kultuuriminister.

1968. aasta 9. aprillist kuni 19. septembrini oli Jiří Hájek Tšehhoslovakkia välisminister.

1968–1972 oli ta Tšehholovakkia Teaduste Akadeemia teadur. 1970. aastal heideti ta Tšehhoslovakkia Kommunistlikust Parteist välja. Alates 1972. aastal oli pensionil. 1977. aastal kirjutas ta alla Harta 77 manifestile.

Viited
------

1. ↑  Ministři a ministerstvo v historii. Jiří Hájek
2. ↑  Czechoslovakia. Ministries, etc. rulers.org
3. ↑
**Eksam** (ladina *examen* 'läbikatsumine, uurimine') on teadmiste, oskuste ja vilumuste kontrollimine ning hindamine. Sageli seostatakse eksameid õppeasutustega, näiteks koolidega. 

Pidevast hindamisest erinevalt annab eksam õpitulemuste koondhinnangu.

Eksami sooritajat nimetatakse **eksaminandiks** ja eksami korraldajat või hindajat **eksamineerijaks**. Eksaminand vastab eksamineerija esitatud küsimustele kas suuliselt, kirjalikult või teeb mingisuguse praktilise töö. 

Kulude kokkuhoiuks ja eksmineerija isikust vähem sõltuva hindamistulemuse saamiseks kasutatakse ka valikvastustega teste. 
Valikvastustega eksameid on lihtne arvuti abil korraldada. Näiteks kasutati juba 1965 (?). aastal Tallinnas liikluseksamil lihtsamat elektrilist eksamimasinat, kus tuli kümnele küsimusele valida õige vastus nelja valikvastuse seast. Enne eksamimasina kasutusele võtmist kasutati 8 x 8 ruudustikku, kuhu eksaminand pidi märkima ristiga õiged vastused. Märgitud vastuste kontrollimiseks kasutati trafaretti ehk šablooni, mis kujutas endast plaati, kus õigete vastuste kohal olid augud. See plaat asetati täidetud vastuste lehele, et eristada õiged ja valed vastused.

Viited
------

1. 1 2  TEA entsüklopeedia 6. köide, 2011.
Satelliidifoto
Long Islandit kujutav kaart
**Long Island** on Põhja-Ameerika idaranniku maismaaga kõrvuti asetsev ja võrdlemisi piklik suursaar, mis täies ulatuses kuulub New Yorgi osariigile Ameerika Ühendriikides.

Geograafia
----------

Long Islandi asukoht New Yorgi osariigis (beežikas)
Long Island on 190 km pikk ja 20-32 km lai, selle pindala on 3566 km². Saar on moodustunud liustikumoreenist ja selle idapoolseim punkt on Montauk.

Saart eraldab New Yorgi osariigi ja Connecticuti osariigi maismaast Long Islandi väin.

### Eesmised vall-luited ja maasääred

* Rockaway
* Long Beach Barrier Island
* Jones Beach Island
* Fire Island
* Westhampton Island

Asustus
-------

Saare lääneosa hõlmavad New Yorgi linnaosad: Brooklyn ja Queens. Long Island on Manhattanist ja Bronxist eraldatud East Riveri suudmelahega ja Staten Islandist suudmeväinaga The Narrows. Piklikul suursaarel, mis New Yorgi suurlinnapiirkonda kuulub nelja maakonnana: Brooklyn, Queens, Nassau ja Suffolk, elas 2020. aasta rahvaloenduse andmetel 8 063 232 inimest. Seda on umbes 40% terve osariigi rahvastikust, sealhulgas elab kohalikus kahes linnaosas 58,4% suurlinna rahvastikust ehk 5 141 538 inimest.

Kultuuriliselt ja etniliselt mitmekesisteks lõimunud kohalike kogukondade inglispärases kõnekeeles kutsutakse Manhattanit hüüdnimega "the City" ja Long Islandit lihtsalt "the Island".

Transport
---------

### Lennujaamad

Saarel asub John F. Kennedy rahvusvaheline lennujaam, LaGuardia lennujaam ja Long Islandi MacArthuri lennujaam.

### Raudteed

Saart teenindab Ameerika Ühendriikide hõivatuim pendelrongisüsteem LIRR, mis töötab aastaringselt lakkamatult 7 päeva nädalas ja 24 tundi päevas.

Vaata ka
--------

* Block Island (Rhode Islandi osariigis)
* Gardiners Island
* Coney Island

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 26. detsember 2021. Vaadatud 26. detsembril 2021.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)

Välislingid
-----------

* Long Island – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis

| * v
* r
New Yorgi linnapiirides asuvad saared |
| --- |
| Suursaared | 

* Long Island
* Manhattan
* Staten Island

 |
| Pelhami saarterühm | 

* The Blauzes
* Chimney Sweeps Islands
* City Island
* Green Flats
* Hart's Island
* High Island
* Hunter Island
* Rat Island
* Twin Island

 |
| New Yorgi lahe saared | 

* Governors Island
* Liberty Island
* Ellis Island
* Hoffman Island
* Swinburne Island

 |
| Jamaica lahe saared | 

* Barren Island
* Coney Island
* Canarsie Pol
* Mau Mau Island
* Ruffle Bar
* Rulers Bar Hassock

 |
| Arthur Kill · Kill van Kull | 

* Isle of Meadows
* Prall's Island
* Shooters Island

 |
| East Riveri saared | 

* Mill Rock
* North and South Brother Islands
* Randalls and Wards Islands
* Rikers Island
* Roosevelt Island
* Belmont Island

 |
Jiří Sekáč 2015. aastal Montreal Canadiensi särgis
**Jiří Sekáč** (sündinud 10. juunil 1992 Kladnos) on Tšehhi jäähokimängija, kes mängib Šveitsi kõrgliiga klubis Lausanne ründajana vasakäärel.

Aastatel 2009–2011 mängis ta United States Hockey League'i klubis Youngstown Phantoms.

2011. aastal liitus ta KHL-i klubiga Popradi Lev. Hooaja 2012–13 esimeses pooles mängis ta Tšehhi kõrgliiga klubis Praha Sparta, naastes seejärel KHL-i, liitudes Praha Leviga. Hooajal 2013–14 jõudis ta Praha Leviga Gagarini karika finaali, kus kaotati Magnitogorski Metallurgile mängudega 3:4.

2014. aasta juulis sõlmis Sekáč kaheaastase lepingu NHL-i klubiga Montreal Canadiens. 2015. aasta veebruaris siirdus ta Anaheim Ducksi. Hooajal 2015–16 mängis NHL-is lisaks Ducksile veel Chicago Blackhawksis ja Arizona Coyotesis, kuid ei suutnud ründemänguga enam silma paista, lüües kogu hooaja jooksul liigas vaid ühe värava.

2016. aasta juunis naasis Sekáč KHL-i, sõlmides lepingu Kaasani AK Barsiga. Hooajal 2017–18 võitis ta Kaasaniga Gagarini karika. Hooajal 2019–20 mängis ta Moskva CSKA-s. 2020. aasta juulis sõlmis üheaastase lepingu Omski Avangardiga, kellega võitis 2021. aastal Gagarini karika.

2021. aasta juulis sõlmis ta kolmeaastase lepingu Lausanne'iga.

Sekáč on kuulunud Tšehhi jäähokikoondisse 2014. aasta maailmameistrivõistlustel ja 2018. aasta taliolümpiamängudel.

Välislingid
-----------

* Jiří Sekáč NHL.com lehel
* Jiří Sekáč hockeydb.com lehel
**Jüri Rauk** (sündinud 13. mail 1938 Tallinnas) on eesti metsandusteadlane.

Elulugu
-------

Jüri Rauk on puusepa poeg.

Lõpetas 1955 Leisi Keskkooli ja 1960 EPA metsanduse erialal; magister (metsateadus, 1997, EPMÜ), väitekiri "Okaspuude radiaaljuurdekasv ja vitaalsus tsemenditööstuse mõjupiirkonnas". Töötas 1960–1992 Kiikla (Ahtme) metskonnas, seejärel oli Eesti NSV Metsamajanduse ja Looduskaitse Ministeeriumi Looduskaitse Peavalitsuse vaneminsener, Tallinna Botaanikaaia vaneminsener, Teaduste Akadeemia Ökoloogia Instituudi vaneminsener ja teadur, 1998–2001 EPMÜ Metsandusliku Uurimisinstituudi teadur.

Teadustöö
---------

Uurimisteema: okaspuude reageerimine õhusaastele.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Teoseid
-------

* Saaremaa metsasuse kujunemisest. // MU IX. Tallinn, 1972
* Okaspuude juurdekasvu sõltuvus keskkonna parameetritest Kunda tsemenditehase mõjupiirkonnas (kaasautor). // MU XXIX. Tallinn, 1998
* The state of the forest ecosystem in area of oil shale mining and processing (kaasautor). // Oil Shale (1999) 16, (2000) 17.

Kirjandus
---------

* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*