recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Ismaël Bennacer** (araabia keeles إسماعيل بن ناصر; sündinud 1. detsembril 1997 Arles'is) on Prantsusmaal sündinud Alžeeria jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Itaalia kõrgliigaklubis AC Milan ja Alžeeria jalgpallikoondises.

Ta alustas klubikarjääri kodulinnaklubis Arles. Hooajal 2014/15 debüteeris ta klubi põhimeeskonnas Prantsusmaa esiliigas. 2015. aasta juulis sõlmis ta lepingu Inglismaa klubiga Londoni Arsenal. Ainsal korral mängis Bennacer Arsenali põhimeeskonnas 27. oktoobril 2015 liigakarika mängus Sheffield Wednesday vastu. Hooajal 2016/17 oli ta Arsenalist laenul Prantsusmaa esiliigaklubis Tours.

2017. aasta augustis sõlmis ta lepingu Itaalia esiliigaklubiga Empoli. Hooajal 2017/18 kindlustas ta klubiga pääsu Itaalia kõrgliigasse.

2019. aasta augustis sõlmis ta viieaastase lepingu Milaniga. Hooajal 2021–22 tuli ta klubiga Itaalia meistriks.

Aastatel 2015–2016 mängis Bennacer Prantsusmaa noortekoondistes. 2016. aasta juulis otsustas ta hakata mängima Alžeeria koondises. Koondisedebüüt toimus sama aasta 4. septembril Aafrika rahvaste karikavõistluste valikmängus Lesotho vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 13. oktoobril 2020 sõprusmängus Mehhiko vastu. 2019. aastal tuli ta Alžeeria koondisega Aafrika meistriks. Benneacer andis turniiril kolm väravasöötu, sh finaalis Baghdad Bounedjah' võiduväravale, ja valiti turniiri parimaks mängijaks.

Tema isa on marokolane ja ema Alžeeria päritolu.

Saavutused
----------

Empoli
* Serie B: 2017–18

AC Milan
* Serie A: 2021–22

Alžeeria
* Aafrika rahvaste karikavõistlused: 2019

Viited
------

1. ↑  Football Italia Staff (4. august 2019). "Official: Bennacer Joins Milan". Football Italia. Vaadatud 4. augustil 2019.
2. ↑  Chaillou, Clément. "CAN 2019: qui est Bennacer, la révélation de l'Algérie?". *RMC* (prantsuse). Vaadatud 26. septembril 2020.

Välislingid
-----------

* Profiil AC Milani kodulehel
**Johannes Leopold Jüris** (kuni eestistamiseni 1935. aastal **Johannes Leopold Jürgens**; 4. oktoober 1870 Tallinn – 26. jaanuar 1937 Tallinn) oli Eesti pedagoog, Tallinna linnaametnik ja ühiskonnategelane, Majaomanikkude Koja esimees 8. oktoobrist 1936 kuni surmani 1937. aastal.

Johannes Leopold Jürgens õppis Tallinna kubermangugümnaasiumis, Hugo Treffneri eragümnaasiumis ja Tartu ülikooli õigusteaduskonnas (1894–1898).

Ta oli õpetaja Hugo Treffneri eragümnaasiumis (1895–1902) ja Varssavi kadetikorpuses (1902–1907). Seejärel oli aastail 1907–1909 Rahvahariduse Ministeeriumi Tartu õpperingkonna Tallinna 1. ringkonna rahvakoolide inspektor. Selle järel õpetaja Tallinna Reaalkoolis (1915–1918), Elfriede Lenderi Eragümnaasiumis (1919–1931) ja vene eragümnaasiumi direktor (1918–1919).

Johannes Leopold Jüris oli Tallinna linnanõunik (1909–1915 ja 1924–1930), Tallinna abilinnapea (1924–1927) Tallinna Linnavalitsuses.

Ta oli Tallinna Majaomanikkude Seltsi abiesimees aastast 1924 ja Eesti Majaomanikkude Seltside liidu esimees aastast 1924, Tallinna Noorte Meeste Kristliku Ühingu abiesimees aastail 1923–1925, esimees aastast 1925 ja Tallinna Linnapanga direktor (1931–1935). Tallinna Kaupmeeste Diskonto- ja Laenupanga nõukogu esimees ja Majaomanikkude Koja esimees aastail 1935–1937.

Artikleid
---------

* Rahvuskogu teise koja tähtsus. Uus Eesti, 31. jaanuar 1936, nr. 30, lk. 5.

Välislingid
-----------

* Johannes Leopold Jüris Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
**Société nationale des beaux-arts** (lühend **SNBA**; eesti keeles Kaunite Kunstide Liit) oli nimetus, mille alla koondus kaks prantsuse kunstnike rühmitust, esimene mõnede näituste korraldamiseks 1860. aastate alguses, teine alates 1890. aastast iga-aastaste näituste korraldamiseks.

1862. aastal asutatud liidu Société nationale des beaux-arts esimeseks esimeheks oli kirjanik Théophile Gautier ja aseesimeheks maalikunstnik Aimé Hirss. Komiteesse kuulusid kunstnikud Eugène Delacroix, Vedaja-Belleuse ja Puvis de Chavannes ning eksponentide seas olid Léon Bonnat, Jean-Baptiste Carpeaux, Charles-François Daubigny, Gustave Doré, Manet. Vahetult pärast Delacroix' surma 1864. aastal korraldas selts tema retrospektiivnäituse 248 maali ja litograafiaga, millega seltsi näituste korraldamine ajutiselt lõppes.

1890. aastal äratasid Puvis de Chavannes, Ernest Meissonier, Carolus-Duran, Bracquemond ja Carrier-Belleuse seltsi tegevuse ellu ning pärast nende iga-aastasi ülevaatenäitusi hakati kutsuma nimega "Salon de Champ-de-Mars", mis traditsiooniliselt avati kaks nädalat hiljem kui ametlikud Prantsuse Kunstnike Seltsi organiseeritud Salon de Champs-Élysées' näitused.

Taust
-----

19. sajandi prantsuse kunsti on kirjeldatud kui pidevat võitlust traditsiooniliselt õpetatud kunstnike, keda toetas ametlik poliitika ja kasvava hulga kunstnike vahel, kes eelistasid töötada individuaalselt ja enda riisikol. Ajaloolise situatsiooni hindamine on endiselt isegi sajand hiljem keeruline. Kuid ilmselgelt said ametliku kunsti oponendid jalad alla pärast 2. impeeriumi langemist ja olid olulised prantsuse kultuuripoliitika vabanemisel tunnustatud paigalseisust. Société nationale des beaux-artsi lõhenemist 1890. aastal võib pidada esimeseks setsessiooni manifestatsiooniks üleüldse.

Pärast Esimest maailmasõda
--------------------------

Pärast Esimest maailmasõda 1926. aastal taastati auhind "Puvis de Chavannes", sellele said kandideerida retrospektiivnäitustel Pariisis auhinnatud kunstnikud oma põhitöödega. 20. sajandil toimus näitus Grand Palais's Musée d'Art Moderne'is.

**Tuntumaid auhinnatud maalikunstnikke**

* 1941 – Wilhem Van Hasselt
* 1944 – Jean Gabriel Domergue
* 1952 – Tristan\_Klingsor
* 1955 – Georges Delplanque
* 1957 – Albert Decaris
* 1958 – Jean Picard Le Doux
* 1963 – Maurice Boitel
* 1966 – Pierre Gaillardot
* 1968 – Pierre-Henry (1924-2015)
* 1969 – Louis Vuillermoz
* 1970 – Daniel du Janerand
* 1971 – Jean-Pierre Alaux
* 1975 – Jean Monneret
* 1987 – André Hambourg

20. sajandi viimase kahe kümnendi jooksul pärast Takanori Oguissi ja François Baboulet' esimeheks olemise ajal said osad jaapani kunstnikud (näit Takaaki Matsuda, Katsufumi Toyota, Kazuko Kobayashi, Hideo Hando, Yoko Tsuishi ja Noboru Sotoyama) eksponeerida oma kunsti SNBA külalistena.

Vaata ka
--------

* Simon: Setsessioon

Viited
------

1. ↑  Société Nationale des Beaux Arts, Biennale 1991, Grand Palais, année du centenaire, catalogue pages 8 and 9
2. ↑  Société Nationale des Beaux Arts, Biennale 1991, Grand Palais, année du centenaire, catalogue pages 8 and 9

Välislingid
-----------

* Pariisi salongide ajatelg
**Ühiskondliku Leppe Sihtasutus** oli Eesti presidendi Arnold Rüütli eestvedamisel 2003. aasta märtsis asutatud Eesti sihtasutus, mis on planeeritud ühendama Eesti kestva arenguga seotud valitsusväliseid organisatsioone, sh kodanikuühendusi, ja muu hulgas edendama organisatsioonidevahelist koostööd. Kestva arenguga seotud põhiteemad on rahva tervis, haridus, sotsiaalne turvalisus ja regionaalne areng. 2007. aastal oli sihtasutusega seotud üle 60 organisatsiooni. 

2003. aastast oli Ühiskondliku Leppe Sihtasutuse juhatuse esimees Andra Veidemann ja tegevjuht Agu Laius. 

Sihtasutuse tegevust finantseeriti riigieelarvest presidendi kantselei kaudu ja annetustest – sihtasutuse esimene suurtoetaja oli sihtasutuse nõukogu esimees ettevõtja Aadu Luukas.

2003. aastal töötas sihtasutus välja Eesti Ühiskondliku Kokkuleppe memorandumi ning Ühiskondliku Leppe, mis olid põhidokumendid edasiseks tegevuseks.

Tööle hakkasid ühiskondliku leppe foorum ja toimkonnad: laste ja perede toimkond, haridustoimkond, kultuuritoimkond majandustoimkond, rahvatervise toimkond, maaelu toimkond, loodushoiutoimkond.

Sihtasutus alustas 2006. aastal kogumiku "Eesti inimarengu aruanne" väljaandmist.

Ühiskondliku Leppe Sihtasutus tegutses aastatel 2003–2007, kuni president Toomas Hendrik Ilvese juhtimisel sihtasutus reorganiseeriti Eesti Koostöö Koguks.

Viited
------

1. 1 2 3  "Vabariigi President algatas Ühiskondliku Leppe Sihtasutuse põhikirja muutmise". *Presidendi Kantselei pressiteade*. 23.03.2007.
2. 1 2  "Ühiskondliku Leppe Sihtasutus. Aastaraamat 2004". *Digar*. Tallinn, 2005. `{{netiviide}}`: kontrolli kuupäeva väärtust: `|aeg=` (juhend)
3. ↑  "Ühiskondliku leppe põhimõtted riigieelarves arvesse võetud". *Äripäev*. 16.08.2004.
4. ↑  "VPK-Vabariigi Presidendi Kantselei" (PDF). *Vabariigi Presidendi Kantselei*. Kadriorg, 2012. Lk. 21. `{{netiviide}}`: kontrolli kuupäeva väärtust: `|aeg=` (juhend)
**Helmut Raamat** (sündinud 14. detsembril 1934 Vändras) on eesti kergejõustiklane ja kergejõustikutreener.

Ta tegeles kergejõustikuga Viktor Vaiksaare juhendamisel. Aastatel 1955–1966 võitis ta Eesti meistrivõistlustel teivashüppes 5 kulda, 3 hõbedat ja 2 pronksi, kümnevõistluses 4 hõbedat ja pronksi, kuuevõistluses hõbeda, 110 meetri tõkkejooksus hõbeda ja 200 meetri tõkkejooksus pronksi. Ta parandas viiel korral Eesti teivashüpperekordit. 1964. aastal hüppas ta Gorkis Eesti rekordiks 4.52.

Ta on võitnud Eesti meistrivõistluste medaleid ka korvpallis ja võrkpallis.

Raamat lõpetas 1955. aastal Tallinna Kehakultuuritehnikumi ja 1967. aastal Tallinna Pedagoogilise Instituudi kehalise kasvatuse teaduskonna. 

1956. aastal töötas ta Tallinna Dünamo võrkpallinaiskonna treenerina. Aastatel 1959–2007 oli ta Nõmme Spordiklubi kergejõustikutreener. Aastast 2008 töötab ta kergejõustikutreenerina Reaali spordiklubis. Tema õpilaste seas on olnud Lembit Kolk, Reet Kaarneem, Olavi Paavo, Ahti Michelson, Tõnis Sahk ja Hendrik Voll.

Ta on töötanud Tallinna Reaalkoolis kehalise kasvatuse õpetajana ja majandusjuhatajana.

Tunnustus
---------

* 2023 – Valgetähe V klassi teenetemärk

Viited
------

1. ↑  Eesti tänab ja tunnustab iseseisvuspäeva eel 167 inimest riiklike teenetemärkidega

Välislingid
-----------

* Biograafia ESBL-is
* Vana Raud. Helmut Raamat, ERR, 12. juuli 2015
* Spordist, teivashüppest ja treeneritööst, EKJL
**Mihkel Lüdig** (9. mai 1880 Vaskrääma, Reiu vald – 7. mai 1958 Vändra) oli eesti helilooja, koorijuht ja organist, üks konservatooriumi asutajaid.

Mihkel Lüdig sündis teise lapsena peres, kus hiljem oli kokku 18 last. Ta mängis kodus ehitatud orelil juba 5-aastaselt ja 16-aastaselt oli Pärnus organist. Muusikahariduse omandas Lüdig Peterburis, õppides seal orelit, kompositsiooni ja klaverit. Kooli lõpetas Lüdig 1904. aastal. Orelit õppis Lüdig ka varem, astudes juba 16-aastaselt Moskva konservatooriumi oreliklassi.

1908. aastal korraldas ta Peterburis esimese eesti heliteostest koosneva sümfooniakontserdi. Ka hiljem oli ta paljude muusikaliste suurürituste korraldaja (sh VII üldlaulupidu 1910, Endla teatri avamine 1911) ja üks laulupidude traditsiooni taastajaid pärast I maailmasõda 1923. 

Aastatel 1918–1924 töötas ta Kaarli kiriku organistina, oli ka 1917. aastal moodustatud Eesti esimese jalaväepolgu muusikakomando ülem (kapellmeister). Kõige olulisemaks kujunes siiski Tallinna Kõrgema Muusikakooli asutamine 1919. aastal. Neli esimest aastat oli Lüdig kooli direktor ja lühemat aega oreliõppejõud.

1925–1928 elas Lüdig Argentinas, lootes leida Buenos Aireses rakendust organistina. Alustada tuli siiski kõigest restoranipianistina. Hiljem asutas Argentinas eesti seltsi ja juhatas sealset saksa meeskoori. 1929–1932 õpetas Lüdig Tallinnas orelimängu ja mängis ka ise. Seejärel kolis ta Pärnusse ning asus juhatama Endla seltsi koore. 1934. aastast surmani elas ja töötas Lüdig Vändras.

Lüdig tegeles ka heliloominguga. Tema tuntuimaks teoseks on koorilaul "Koit" (sõnad Friedrich Kuhlbars), mis esmalt kanti ette autori juhatusel 1923. aasta laulupeol ning mida tänapäeval esitatakse iga üldlaulupeo algul pärast hümni, laulu viimaste taktide ("... taevasse tõusku me lootuse loit") ajal süüdatakse peotuli.

Eesti Punase Risti III klassi teenetemärk 1939.

Isiklikku
---------

Tema abikaasa oli ooperilaulja (sopran) Mathilde Lüdig-Sinkel (1882–1953). Korp! Fraternitas Estica liige, visati välja seoses segaste suhetega Tallinna konservatooriumi rahaasjades 1924. aastal.

Viited
------

1. ↑  Ons see uudiseks, et... - Maa Hääl : maarahva ajaleht, nr 145, 9. detsember 1934

Välislingid
-----------

* Mihkel Lüdig Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
**Brynmawr** (kõmri keeles 'suur küngas') on linn Suurbritannias Walesis Blaenau Gwenti tervikomavalitsuses.

Brynmawr on Walesi kõige kõrgemal asuv linn. Ta paikneb merepinnast 380–460 m kõrgusel.

Kaua aega oli Brynmawri kohal väike küla nimega Gwaun Helygen (tänapäeva kõmri keeles Cors Helygen), mis tähendab 'pajusoo'. See kuulus kunagisse Brecknockshire maakonda, mis likvideeriti 1974. Sellest lõuna pool asub Nantyglo (see kohanimi tähendab 'söeoja'), kuhu 19. sajandi esimesel poolel rajati musta metallurgia ettevõte. Kui seda laiendama hakati, polnud Nantyglos enam uutele töötajatele kohta ja osa neist asus elama Brynmawri. See tõi kaasa Brynmawri õitsengu ja muutis ta linnaks. 19. sajandi keskel avati Brymawris raudteejaam. 20. sajandi teisel poolel Walesi kaevandused ammendusid ja 1957 raudteejaam suleti. 1980 muudeti viimane lähikonnas olev kaevandus Suure Augu riiklikuks kivisöemuuseumiks.

Brynmawris elas Suurbritannia 2001. aasta rahvaloenduse põhjal 5599 inimest. Mingil määral oskas kõmri keelt 5,75% 16–65-aastastest inimestest, mis on Walesi kohta suhteliselt vähe, aga laste seas (3–15-aastased) oli see näitaja palju kõrgem (30,54%). Sel ajal asus Brynmawris kõmrikeelne algkool, kus õppis 310 last. 2010 kolis kool teisel pool Nantyglot asuvasse Blainasse, kuhu valmis uus koolihoone.

1893 valmis Brynmawri turuhoone. Hiljem muudeti see kinoks. Kino tegutseb tänapäevani ja selles on praegu 350 kohta. Brynmawri turuhoone on Walesi kõige kauem pidevalt kinona kasutatud hoone. Ühtlasi kasutatakse seda teatrina, kus esineb näiteks kohalik amatöörooperiühing.

Aastal 2001 lammutati sõjajärgse Suurbritannia üks esimesi uusi tehasehooneid Brynmawri kautšukitehas.

2007 avati Brynmawri lähedal kõigest 22 ha suurune Nant y Wauni pargi nimeline looduskaitseala. Selles leidub rohumaasid ja veekogusid, samuti laukaid. Seal on piknikuala ja väliklass ning tegutseb õngitsemisklubi.

* Brynmawri keskusBrynmawri keskus
* Härmatis Nant y Wauni pargis (2008)Härmatis Nant y Wauni pargis (2008)

Viited
------

1. ↑
Narva värav
**Narva värav** on 1814. aastal rajatud võiduvärav (triumfikaar) Peterburis Streikide väljakul.

Värav rajati 1814. aastal keiser Aleksander I käsul Peterburi linnapiirile Narva kordoni juurde. Värav oli mõeldud austamaks 1812. aasta isamaasõjas Napoleon I-t võitnud Vene vägesid, kes saabusid tagasi Euroopast pärast sõja lõppu 1814. aastal.

Esimene Triumfivärav ehitati 1814. aastal itaalia päritolu arhitekti Giacomo Quarenghi projekti kohaselt. Ajanappuse tõttu valmistati värav puidust ja alabastrist. Ajutistest materjalidest värav lagunes kiiresti.

Uue värava projekteeris juba vene päritolu arhitekt Vassili Stassov, kes säilitas Quarenghi kujundatud Triumfikaare idee, kuid ehitas selle veelgi suursugusema. 30 meetri kõrguse värava põhialusena kasutas ta tellistest laotud karkassi, mis kaeti vasega. 

Nike kaariku kuus hobust kroonivad Narva triumfikaart
Värava kohal koos võidujumalanna Nikega asetseva hobustegrupi lõi skulptor Peter Jakob Clodt von Jürgensburg.

Selle all asuval karniisil on kujutatud kaheksat võidu ja rahu vaimu, kelle vahel asetsevatele tahvlitele olid graveeritud võidukate lahingute ajad ja kohad.

Karniis toetub neljale suurele sambale, mille vahel asetsevad neli vene sõdalast muistses vanavene sõdalaserüüs, nende vahele tahvlitele olid kullaga graveeritud kõikide võidukas sõjakäigus osalenud polkude nimed.

Uus värav valmis 17. augustil 1834.

Selleks ajaks oli Peterburi linnapiir liikunud ringkanalist Narva kordonini ning Triumfiväravat hakati nimetama Narva väravaks. 

Värava sees asub ruumika keldriga kolmekorruseline hoone, kus asus kaua aega Peterburi linnaarhiiv, nüüd on seal aga näituseruumid.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Narva värav** |
**Jaungulbene** on küla (*lielciems*) Lätis Gulbene piirkonna Jaungulbene vallas. 

Küla asub Gulbene linna viiva raudtee ääres. Varem asus külas Jaungulbene raudteepeatus. Jaungulbenesse jäävad Pienenīte, Arodvidusskola ja Jaungulbene busspeatused.

Asula oli Jaungulbene valla halduskeskus kuni valla liitmiseni naabervaldadega, uueks halduskeskuseks kujunes seejärel Gulbītis.

Asulas on 1878. aastal ehitatud uusgooti stiilis Jaungulbene mõisa peahoone ning park ja kirik. Sealsel teises maailmasõjas hukkunud sõdurite vennaskalmistul asub mälestusmärk.

Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Jaungulbene mõisakompleks (sealhulgas park, tall, hiljem tuletõrjedepoo, paraadväravad, obelisk, läbikäiguga tootmishoonete kompleks, häärber ja Kuradiväravad koos selle juures asuvate tehislike linnusevaremetega). Kohaliku kaitse all on Jaungulbene mõisakompleksist häärberi vestibüüli interjöör, ahi ja fassaadil olev vapp, vahimajake, kelder-tootmishoone, mõisavalitseja maja, laut, kabel, mõisapargi aed, sepikojaga kutsari maja, teine kabel (hilisem Jaungulbene luteri kirik), kaks elumaja, aedniku maja koos kuuri ning aiainventari laoga, transpordivahendite hoidla, teeviit ja Mesilasmaja või Nukumaja.

Looduskaitse all on Jaungulbene tammeallee ja tamm ümbermõõduga 4,15 meetrit.

Aastal 2015 oli külas 511 elanikku, aastal 2017 aga 461 elanikku. Aastal 2022 oli elanikke 422. 

* Jaungulbene mõisa peahooneJaungulbene mõisa peahoone
* Mälestusmärk teises maailmasõjas langenuteleMälestusmärk teises maailmasõjas langenutele
* 
*

Viited
------

1. ↑  Autotransporta direcija
2. ↑  Autotransporta direcija
3. ↑  Autotransporta direcija
4. ↑  Список памятников и памятных мест, связанных с событиями Великой Отечественной войны, на территории Латвийской Республики
5. ↑  Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija
6. ↑  Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija
7. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS
8. ↑

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Jaungulbene** |

| * v
* r
Jaungulbene valla asulad |
| --- |
| 
Aduliena **·**  Agrumi **·**  Grīvas **·**  **Gulbītis** **·**  Jaungulbene **·**  Kaipi **·**  Obrava **·**  Pauri **·**  Siladzirnavas **·**  Tūjas **·**  Ušuri |
Astrid Tiits
**Astrid Parmask** (sünninimi **Tiits**; kunstnikunimi **Astrid Andreas**; 16. juuni 1907 Tallinn – 29. august 2005 New York) oli eesti kunstnik, portselanimaalija. 

Andreas oli kunstialal autodidakt, kui mitte arvestada aastatel 1917–1925 Elfriede Lenderi Tütarlaste Gümnaasiumi kunstiklassi õpetaja Charlotte Hoeppeneri käe all omandatud algõpetust. Ta oli ärimees Nikolai Langebrauni abikaasa Elleni õde, Langebrauni portselanitööstuse esimene tööline ja mitmete tuntud dekooride, näiteks "Muhu mänd" ja "Draakon", autor. Portselanimaali õppis ta 16-aastaselt Langenbrauni portselanitööstuse stuudios eestipäraste mustrite portselanile maalijana. 

Teise maailmasõja lõpus 1944. aastal põgenes ta Saksamaale, kus töötas pärast sõda International Refugee Organizationi (IRO) koolis Geislingenis portselanimaali õpetajana. Saksamaal maalis ta ka laste portreid ja maastikke ja valmistas rahvariideis nukke. 1950. aastast elas ta Ameerika Ühendriikides ning töötas seal New Yorgis Vosmansky stuudios keraamika disainerina ja ettevõttes Stuart & Shalex portselanlampide disainerina. Lisaks pidas erastuudiot New Yorgi Greenwich Village'is. Pärast selle sulgemist töötas ta kodustuudios Riverside Drive'il keraamikat maalides, kasutades peamiselt rahvuslikke motiive. 

Oli 23 aastat abielus Siseministeeriumi Politseitalituse tuletõrjeinspektori Priit Jaan Parmaskiga.

Välislingid
-----------

* Parmas, Astrid andmebaasis TLÜAR väliseesti isikud
* Kunstnik Jumala armust : Astrid Andreas Parmaski stuudionäitus 26. märtsil Vaba Eesti Sõna = Free Estonian Word, 15. aprill 1999
* Astrid Andreas Parmask In Memoriam Vaba Eesti Sõna = Free Estonian Word, 8. november 2005
**Visual Basic 2005** on objektorienteeritud programmeerimiskeel, klassikalise Visual Basicu edasiarendus, mis on teostatud .NET-raamistikus.

Microsoft toodab ja tarnib mitmesuguseid integreeritud programmeerimiskeskkondi Visual Basic 2005 jaoks, mille hulgas on nii vabavarasid kui kommertsvarasid.

Visual Basic 2005 on lihtsasti arusaadav ning samas sisaldab võimalust väljuda kõrgkeele piiridest ja laskuda süsteemipõhisesse programmeerimisse.

Oma eelkäijatest erineb ta märgatavalt, kuid siiski on tegemist BASICu perekonda kuuluva keelega. Paljud muutused said tehtud selleks, et arendada keel võimsamaks, olles kontseptsioonilt samasugune kui tema eelkäijad. Lisati või uuendati palju funktsioone ja makrosid, samas jäeti välja vahendeid, mis võimaldasid programmeerida halvas stiilis. Lisati programmeerimist lihtsustavaid vahendeid, näiteks *IntelliSense, Code Snippets* ja *AutoCorrect*, samuti lisati võimalus parandada koodi selle täitmise ajal ilma koodi peatamata. Visual Basic on lihtne keel, millega sageli alustatakse programmeerimise õpetamist. Visual Basic 2005 peaks ühilduma teiste .NET keeltega (Visual C#, Visual J# või Visual C++).

Visual Studio on arenduskeskkond .NET-programmeerimiskeeltele, kuhu kuulub ka Visual Basic 2005.

### Nõuded

Windows 2000, XP+SP 2, XP Pro x64, Server 2003, x64, R2 või Vista  
Pentium 3,6 GHz  
2 GB vaba kettaruumi  
192 MB muutmälu (RAM)  
kuvar vähemalt 1024×768, vähemalt 256 värvi  
klaviatuur, hiir või mõni muu osutusseade

Süntaks
-------

BASIC paistab silma väga lihtsa ja kergesti omandatava süntaksi poolest, mis on teinud temast väga populaarse keele algajate programmeerijate seas.

* Suur- ja väiketähti ei eristata.
* Lause lõpetab reavahetus.
* Mitmerealised kommentaarid puuduvad.
* Üherealised kommentaarid algavad kas ülakomaga (') või sõnaga REM (remark).
* Muutujate deklareerimine on nüüdsest kohustuslik.
* Intepreeritava programmi andmetele pääseb ligi, kasutades objekti "My".
* Aktiivse vormi poole saab pöörduda, kasutades objekti "Me".
* Nüüdsest saab deklareerimise käigus andmeid algväärtustada.
* Nüüdsest saab C++-le iseloomulik kiirarvutamine: x=x+1 asenel võib kirjutada x+=1.
* Nüüdsest saab puhvermälule otse ligi pääseda: selleks on objekt My.Computer.Clipboard.
* Nüüdsest saab pääseda otse ligi arvuti ressurssidele: selleks on objekt My.Resources.
* Nüüdsest saab defineerida oma operaatoreid.

Visual Basic 2005 sisaldab operaatorit IsNot. Konstruktsioon "If X IsNot Y" on ekvivalentne konstruktsiooniga "If Not X Is Y". See operaator leidis laiema kõlapinna, kui selgus, et Microsoft on selle patenteerinud, mistõttu Microsoftile tekkis õigus nõuda hüvitist kõigilt, kes seda operaatorit omakoostatud kommertstarkvaras kasutavad.

Hello world
-----------

vanasti

```
sub main()
  print "Tere, maailm!"
end sub
```

nüüd

```
sub main()
  Console.WriteLine("Tere, maailm!")
  Console.Read()
end sub
```

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikiõpikutes on lisamaterjali: ***Visual Basic 2005*** |

* – Visual Basic 2005 Express (tasuta väljalase) internetipõhine installeerimine
* – Visual Basic 2005 Express (tasuta väljalase) cd-pilt ehk .iso fail
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib tänapäevasest Jaunpilsi külast; varem sama nime kandnud küla kohta vaata artiklit Zaube* |

---

**Jaunpils** on küla (*lielciems*) Lätis Tukumsi piirkonnas, Jaunpilsi valla halduskeskus. 

Asulas on apteek, keskkool ja raamatukogu. Külas asuvad Jaunpilsi ja Vidusskola bussipeatus.

Asulas on endine Jaunpilsi mõisa (*Neuenburg*) peahoone Jaunpilsi loss. Lossi püstitas 1301. aastal kindlusena Gottfried von Roga. 15. sajandil lisati torn. 

Jaunpilsi loss
17. sajandil ehitati kindlus ümber mõisa härrastemajaks ja lisati kolmas korrus. 1905. aastal põletati loss maha, aga järgmisel aastal taastati see arhitekt Wilhelm Bockslaffi juhtimisel. Tänapäeval on lossis hotell. Aastail 2009–2021 kuulus küla Jaunpilsi piirkonda, olles selle halduskeskuseks.

Külas kasvavad tammed ümbermõõduga 4,71 m, 4,18 m, 5,74 m, 4,5 m ja 5,15 m ning pärn ümbermõõduga 5,02 m ja künnapuu ümbermõõduga 4,22 m on looduskaitse all.

Jaunpilsi kirik

Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Jaunpilsi loss, Jaunpilsi ordulinnus, Jaunpilsi lossi kindlustised ja park, Jaunpilsi kirik, selle kantsel, altar ja maal "Madonna lapsega", Jaunpilsi vesiveski ja Jaunpilsi Võllamäe linnamägi. Kohaliku kaitse all on Jaunpilsi Põrgumäe hiiepaik.

Piirkonna üldplaneeringus on ära märgitud veel mitmed objektid, mida soovitakse säilitada: 1940. aastal valminud Jaunpilsi piimatööstuse hoone, aastal 1938 valminud Jaunpilsi keskkooli hoone, vana Jaunpilsi kooli hoone, Jaunpilsi luteri kiriku kell, Jaunpilsi tuuliku varemed, Jaunpilsi lossi tuulelipp aastast 1646, Jaunpilsi lossi pargi sild aastast 1905, Jaunpilsi mõisa parunite kabel aastast 1856, Jaunpilsi mõisa laut, küün, teenijate maja, tootmishooned, Jaunpilsis asuv Rootsi müür, Jaunpilsi postkontor-tarbijate seltsi maja ja Jaunpilsi põllukivid.

2015. aastal oli külas 961 elanikku, 2017. aastal 928 ja 2020. aastal 799. 

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Jaunpils** |

Vaata ka
--------

* Jaunpilsi kihelkond

Viited
------

1. ↑  Vietvārdu datubāze
2. ↑
3. ↑  IS Mantojums
4. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS
5. ↑  Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija. Valsts aizsargājamo nekustamo kultūras pieminekļu saraksts
6. ↑  Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija. Valsts aizsargājamo nekustamo kultūras pieminekļu saraksts
7. ↑  JAUNPILS NOVADA TERITORIJAS PLĀNOJUMS 2013.-2024.GADAM. I SĒJUMS. Rīga 2012, lk. 45-49

| * v
* r
Jaunpilsi valla asulad |
| --- |
| 
Brandavas **·**  **Jaunpils** **·**  Jaunsēži **·**  Josti **·**  Jurģi **·**  Leveste **·**  Saule **·**  Strutele **·**  Struteles muiža **·**  Veclauki |
Ziepniekkalnsi asendikaart
**Ziepniekkalns** on asum Lätis, Riia linna Zemgale eeslinna osa pindalaga 10,917 km². Asub Atgāzenest idas ja Bišumuižast läänes. 35 205 elanikku (2010). 

Ziepniekkalnsi asumile on kujunenud kaks keskust – asumi lõunaosas paneelehitiste juures trollibusside lõpp-peatuses ja asumi vanemas osas. Aastani 1828 asusid need alad täielikult linna piiri taga, seejärel liideti asumi põhjapoolne osa, aastal 1924 endise Nummurmuiža mõisa alad ja aastal 1974 ka asumi lõunapoolne osa Riiaga. Asum hakkas kujunema Ebeli mõisa (*Ebelhof*) ning endise Šosciemsi küla ümber. Mõisa peahoone juures asub Ēbelmuiža park, kus kasvavad 9 põlist tammepuud. Teine vana hoone on asumis Bellevue suvemõis. Aastal 1871 rajati 9,7 hektari suurune Ziepniekkalnsi kalmistu, selle ümbruskond ehitati täis XIX sajandi lõpus. 1980. aastatel ehitati asumisse hulgaliselt paneelmaju, mis moodustavad 4 mikrorajooni. Asumi lõunapoolseim osa on aianduskooperatiivide piirkond.

* ZiepniekkalnsZiepniekkalns
* Ilmājas ielaIlmājas iela
* Bauskas ielaBauskas iela
* Tadaiķu ielaTadaiķu iela

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Ziepniekkalns** |

* Asumi koduleht (*läti keeles*)


| * v
* r
Zemgale eeslinna asumid |
| --- |
| 
Āgenskalns **·**  Atgāzene **·**  Beberbeķi **·**  Bieriņi **·**  Bišumuiža **·**  Katlakalns **·**  Mūkupurvs **·**  Pleskodāle **·**  Salas **·**  Šampēteris **·**  Torņakalns **·**  Ziepniekkalns **·**  Zolitūde |
**Liia Palmse** (aastani 1958 **Liia Vihman**, 2. veebruar 1930, Rakvere – 30. juuni 2023, Tallinn) oli eesti võimlemistreener ja sporditeadlane.

Elulugu
-------

Liia Palmse oli õpetajate tütar.

Lõpetas 1948 Tallinna 3. Keskkooli, 1952 TÜ kehalise kasvatuse teaduskonna, sporditeaduse magister (1992, Tallinna Pedagoogikaülikool), väitekiri "Rütmiline kasvatus". Aastast 1952 TPedI kehalise kasvatuse teaduskonna õppejõud, 1963–76 vanemõpetaja, aastast 1977 dotsent, 1992–96 TPÜ võimlemiskateedri juhataja, 1996–98 dotsent.

Teadustöö
---------

Uurinud kooli kehalise kasvatuse, rütmika ja tantsulise võimlemise probleeme. Paljude laulu- ja tantsupidude tantsulise võimlemise kompositsioonide autor. Esinenud oma kompositsioonidega korduvalt Moskvas, Jerevanis, Kielis, Helsingis, Kotkas, Stockholmis ja Torontos. Osalenud koolide kehalise kasvatuse programmide koostamises. Oli 1960–85 Vabariikliku Iluvõimlemise Föderatsiooni presiidiumi ja 1987–92 Eesti Võimlejate Liidu aseesimees. Eesti NSV teeneline õpetaja (1975). Üle 50 teadustrükise, sh 8 õpiku kaasautor.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Teoseid
-------

* Iluvõimlemise harjutuste tehnika ja õpetamise metoodika. Tallinn, 1969, 2. trükk 1988
* Iluvõimlemise terminoloogia. Tallinn, 1970
* Rütmiline kasvatus. Tallinn, 1983, 2. trükk 1988
* Võimlemispedagoogide ettevalmistusest. // Võimlemine läbi sajandi. Eesti Spordiselts "Kalev". Tartu, 2001

Kirjandus
---------

* Virkus, R. Tallinna Pedagoogikaülikool läbi aegade. Tallinn, 1998, 80, 166
* "Eesti spordio biograafiline leksikon", 464
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
Neptuuni astroloogiline sümbol
Neptuun kuulub tänapäeva Lääne astroloogias transtsendentaalsete planeetide hulka ja teeb Maalt vaadatuna sodiaagis ringi umbes 165 aastaga.

Neptuun valitseb astroloogiliselt vedelikke, ravimeid (aga ka sõltuvusi), plastmassi. Loomealadest on see planeet eriti seotud eriti fotograafia, muusika, luule, filmindusega. Neptuun sümboliseerib ülimat sallivust, hingelisust, kaastunnet ja tugevat intuitsiooni, ka loomingulisust.

Neptuuni asend inimese sünnikaardis näitab aga ka seda, millises valdkonnas on tal illusioone, kus ootab ta vabastajat ja lunastajat või kipub ise teistele päästjat mängima. Selles valdkonnas võib inimene elada unistustes ja püüelda ideaalide järele, mis libisevad tal aga saladuslikul moel käest, kuni ta ei taipa otsida iseenda hingest.

Isikutest tähistab Neptuun vana naist.

Inimkehas on Neptuun seotud hüpofüüsi ja labajalgadega.

Neptuun valitseb astroloogias Kalade märki ja on seotud 12. astroloogilise majaga.

**Mütoloogia**

Kreeklaste Poseidon (roomlaste Neptunus) oli merede valitseja. Pärast oma isa Kronose võimult kõrvaldamist jagasid vennad Poseidon, taeva jumal Zeus (Jupiter) ja surnute riigi jumal Hades (Pluto) universumi omavahel ära. Poseidon elas veealuses palees koos naise Amphitritega. Ta sarnanes paljuski oma venna Zeusiga: tal oli palju armuseiklusi ning ta omastas naisi kavaluse või vägivallaga, kui need teda ei himustanud. Lisaks oli ta väga emotsionaalne ja tormilise loomuga. Ta karistas üleujutustega inimesi, kes teda tema meelest piisavalt ei austanud.

Poseidon võis aga olla ka äärmiselt kaastundlik ja abivalmis, näiteks päästis palju meremehi uppumisest.

Vaata ka
--------

* Neptuun (astronoomiline käsitlus)

Viited
------

1. ↑  Howard Sasportas "Astrologische Häuser und Aszendenten", Ulm, 1997, lk 419-420
2. ↑  "Astrowiki.de, astromeditsiin". Originaali arhiivikoopia seisuga 5. juuli 2017. Vaadatud 12. juulil 2017.
3. ↑  Astrowiki.de, Neptuun
Pilt A – inimese kopsude ja kopsutorude asukoht, pilt B – kopsutoru, pilt C – kopsutoru bronhiidi ajal
**Bronhiit** on kopsutorude ehk bronhide limaskesta põletik.

Põletiku peamiseks sümptomiks on köha, millega kaasneb rögaeritus. Muud sümptomid võivad olla vilisev heli hingamisel, ebamugavustunne või pitsitus rinnus ja väike palavik. Bronhiit võib olla krooniline või äge.

Äge bronhiit
------------

Äge bronhiit kestab tavaliselt umbes kolm nädalat ja tavaliselt põhjustab seda viirus. Viirus võib levida õhu kaudu, kui inimene köhib või otsese kehalise kontakti korral. Mõned üksikud juhtumid põhjustavad bakterid. Ägedat bronhiiti ravitakse paratsetamooli, puhkuse ja mittesteroidsete põletikuvastaste ravimitega.

Krooniline bronhiit
-------------------

Bronhiiti peetakse krooniliseks, kui patsiendil on rögaeritusega köha vähemalt kolme kuu jooksul kahel aastal järjest ning ta ei põe teisi kopsuhaigusi. Kroonilist bronhiiti põhjustavad suitsetamine, õhureostus ja sagedased infektsioonid. Kroonilist bronhiiti ravitakse suitsetamisest loobumise ning röga lahtistavat ja väljaköhimist soodustavate vahenditega, raskematel juhtudel ka antibiootikumidega. Krooniline bronhiit võib viia kopsuemfüseemi, kroonilise obstruktiivse kopsuhaiguse ja hingamispuudulikkuse tekkeni.

Viited
------

1. ↑  "Krooniline bronhiit". *Eesti Kopsuliit*. Originaali arhiivikoopia seisuga 26. märts 2020. Vaadatud 26. märts 2020.
2. ↑  "Bronchitis". *National Heart, Lung and Blood Institute*. Vaadatud 26. märts 2020.
3. ↑  "Acute Bronchitis". *National Center for Biotechnology Information*. Vaadatud 26. märts 2020.
4. 1 2  "Bronhiit". *Kliinik.ee*. Vaadatud 26. märts 2020.
**Thomas Rowlandson** (13. juuli 1757 London – 12. aprill 1827 London) oli Briti karikaturist ja raamatute illustraator.

Rowlandson joonistas väga erinevaid illustratsioone ja karikatuure romaanidele, naljaraamatutele ja topograafilistele teostele. Samuti joonistas ta erootikat, mida 1840. aastatel tsenseeriti. Tema karikatuurid hõlmasid võimulolevaid inimesi nagu Devonshire'i hertsoginna Georgiana Cavendish, Suurbritannia peaminister William Pitt noorem ja Prantsusmaa valitseja Napoleon I.

Elulugu
-------

Thomas Rowlandson sündis Londonis Georgian Era linnaosas. Ta oli ainus poeg isale William Rowlandson (1756–1789) ja tema naisele Mary. Thomas ristiti 23. juulil 1757 Londonis St Mary Colechurchis kirikus. Ristimisprotokollis, mis on nüüd Londoni arhiivis, annab seal selgelt tema sünnikuupäevaks 13. juuli 1757, mitte 1756, nagu on antud enamikus varasemates elulugudes. Tema isa William oli olnud kangakuduja, kuid asunud tekstiilitööstuse tarnetega kauplema, mis ei olnud edukas ja 1759. aastal kuulutati tema ettevõttele pankrot. Nende elu muutus Londonis raskeks ja 1759. aasta lõpus kolis nende perekond Richmondi maakonda Põhja-Yorkshire. Thomase onu James suri 1764. aastal ja tema lesk Jane muretses arvatavasti nii rahalised vahendid, kui ka majutuse, mis võimaldasid Thomasel Londoni koolis käia.

Rowlandson suri pärast pikka haigust 69-aastaselt 21. aprillil 1827 Londonis Adelphis James Streetil 1 asuvas majutusasutuses. Ta maeti 28. aprillil 1827 Covent Gardeni St Pauli kiriku juurde.

Teoseid
-------

* The Concert*The Concert*
* The Modern Pygmalion*The Modern Pygmalion*
* Stolen Kisses*Stolen Kisses*
* Goodbye*Goodbye*

Viited
------

1. 1 2  John Hayes. "Oxford Dictionary of National Biography - Rowlandson, Thomas". Vaadatud 28.09.2020.

Kirjandus
---------

* Robert R. Wark, *Drawings by Thomas Rowlandson in the Huntington Collection*, San Marino, CA 1975, ISBN 0-87328-065-2

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Thomas Rowlandson** |
Petseri maakonna valdade piirid enne ja pärast 1939. aasta vallareformi
**Vilo vald** oli vald Petserimaal aastail 1922–1944.

Suuremad külad olid Pankjavitsa, Mitkovitsa (Mitkovitsõ) ja Vilo.

Siseministri 13. novembri ja 11. detsembri 1928 otsustega Vabariigi Valitsuse 29. juuni 1928 otsuse alusel eestistati mitme Vilo valla küla nimi:

* Saltanovo küla Saloste külaks (Saltanuva)
* Makarovo küla Mäe külaks (Makarova)
* Pokolodovo küla Tamme külaks (Pokolduva)
* Sokolovo küla Nurme külaks (Sokolova)
* Gagarino küla Virve külaks (Kagarinna)
* Katsevo küla Kalde külaks (Kaatsova)
* Lõkovo küla Ojavere külaks (Lõkova)
* Ogarevo-Marevo küla Ugavere külaks (Ugar'ova).

1934. aastal oli valla elanike arv 6841 ja pindala 192 km².

Vilo vallas oli mitu kooli – Molnika (Molniga), Sokolovo (Sokolova), Truba, Košelki (Koss'olka), Alaotsa, Jaaska, Pankjavitsa (Panikovitši) ja Lõkovo (Lõkova) külas.

Vilo vallavanemad:

* ?–1938 Vassili Tuvik
* 1939–1940 Jaan Sõmmer

1944. aasta augustis liideti Vilo vald Vene NFSV Pihkva oblasti Petseri rajooniga. Pihkva oblastiga liitmise ajal elas Vilo vallas 3290 eestlast, kes moodustasid 66,3% valla elanikest.

Väljavõte Vabariigi Presidendi otsusest nr. 88 – 7. oktoobrist 1938 (RT 1938, 87, 776)
--------------------------------------------------------------------------------------

> „11. Vilo vald – maa-alaga senise Vilo valla piires."
> 
> 
>

Viited
------

1. ↑  Siseministri 6. novembri 1928 a. otsus Vilo valla külanimede muutmiseks. Riigi Teataja, nr. 92, 13. novembril 1928
2. ↑  Siseministri 11. detsembri 1928 a. otsus Vilo valla külanimede muutmiseks. Riigi Teataja, nr. 104, 21. detsembril 1928
3. 1 2  "Enn Esko. Kust jooksma peaks piir? Videvik, 01.02.2007". Originaali arhiivikoopia seisuga 1.07.2007. Vaadatud 23.02.2015.
Arendole mõisa peahoone
**Arendole mõis** (*Arendoles muiža*) on endine mõis Lätis Vārkava piirkonnas Rožkalni vallas Arendoles. Saksa keeles *Randol*.

Arendole mõis sai alguse XVI sajandil, kuuludes algul Grappenbruckidele, seejärel aastani 1772 Wolffidele. Seejärel oli mõisakompleks kasutusel jahilossina, kuuludes kuni võõrandamiseni Plater-Zyberkidele. Aastal 1895 sai vahepeal iseseisva valdusena kadunud Arendolest taas mõis. Jahilossile omaselt kuulus mõisa juurde 500 hektarit põllumajanduslikku maad ja 5000 hektarit metsa.

Esimese maailmasõja ajal paiknesid mõisas algul Vene väed, kes põletasid maha mõisa pargis olnud 1779. aastal ehitatud puidust kabeli. Aastal 1918 talvitusid seal Saksa sõdurid, kes kasutasid kütteks mõisa mööblit, aknaid ja uksi. Aastal 1919 mõis võõrandati.

Mõisa peahoone valmis XIX sajandi algul ja ehitati Platerite suguvõsa jahilossiks. Tänapäeval on see eravalduses ja restaureeritud. Mõisa kõrvalhooned valmisid pärast aastat 1895 ja neid oli kunagi kokku 27. Neist on säilinud mitmed hooned, sealhulgas ait, kus asub Arendole algkool. Enam kui saja-aastaste puudega pargis asub kahekorruseline tornikujuline punastest tellistest hoone. Maakivist küün on osalt kokku kukkunud. Mõisakompleksi juurde kuulub ka Arendole katoliku kirik.

Välislingid
-----------

* Sissekanne Läti mõisate veebisaidil; fotod (*läti keeles*)
* Mõisa koduleht
**Klaus Heinrich Thomas Mann** (18. november 1906 München – 22. mai 1949 Cannes) oli saksa kirjanik, Thomas Manni vanim poeg.

Kirjandusse tuli ta juba 19-aastaselt.

Elas tormilist rändurielu.

Mann oli avalikult homoseksuaalne, mis kajastus ka tema loomingus. Klaus Manni romaan "Vaga tants" (1925) oli üks esimesi avalikult homoseksuaalsust käsitlevaid romaane saksa kirjanduses.

Klaus Mann oli tõsiseltvõetav kirjanik, kuid tema looming jäi isa loomingu varju. Sooritas 1949. aastal Cannes'is enesetapu.

Tema õde Erika Mann (1905–1969) oli näitleja, kabareekunstnik, kirjanik ja toimetaja.

Teosed
------

* "Der fromme Tanz" ('Vaga tants'), 1925
* "Kind dieser Zeit" ('Selle aja laps'), autobiograafiline romaan, 1932
* "Treffpunkt im Unendlichen" ('Kohtumispunkt lõpmatuses'), 1932
* "Symphonie Pathétique" ('Pateetiline sümfoonia'), 1935
* "Mephisto: Roman einer Karriere", 1936, (eesti keeles "Mefisto" 1986)
* "Der Vulkan" ('Vulkaan'), 1939
* "The Turning Point" 1942, saksakeelne mitteidentne versioon "Der Wendepunkt" ('Pöördepunkt'), 1952
**Jumurda** on küla (*vidējciems*) Lätis Madona piirkonnas, Jumurda valla halduskeskus. Küla asub merepinnast 195 meetri kõrgusel Jumurda järve kaldal, endisest piirkonna keskusest Ērgļist 7 ja Riiast 113 kilomeetri kaugusel. 

Lisaks vallamajale asuvad külas veel postkontor ja raamatukogu. Külas on Jumurda ja Jumurdas skola bussipeatus.

Küla kohal asus varem Jumurda mõisa keskus. Teise maailmasõja ajal toimusid küla ümbruses ägedad lahingud. Sõja järel kujunes küla kolhoosi *Padomju zeme* keskasulaks. Aastail 2006–2021 kuulus küla Ērgļi piirkonda.

XXI sajandi algusaastatel alustati mõisaansambli korrastamist; mõisa tallidesse rajati võõrastemaja.
Külas kasvavad Jumurda tamm, Jumurda saar ja Jumurda pärn on looduskaitse all, lisaks veel tamm kõrgusega 27,2 m, tamm kõrgusega 28 m ja tamm kõrgusega 25,8 m. Külast idaosas asuva Jumurda järve ümber on loodud Jumurda järve hoiuala.

2015. aastal oli külas 95 elanikku, 2017. aastal 83, 2019. aastal 76 ja 2020. aastal 74.

Tuntud elanikke
---------------

* Kārlis Plaude – Läti ehitusinsener
* Andrejs Pumpurs – läti kirjanik

Viited
------

1. ↑  Läti Ruumiandmete Agentuur
2. ↑
3. ↑  Autotransporta direcija
4. ↑  Autotransporta direcija
5. ↑  Latvijas pagasti. Enciklopēdija. 1. sējums. Rīga : A/S Preses nams. 2001. 422. lk. ISBN 9984-00-412-0.
6. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS
7. ↑  Vietvārdu datubāze, vaadatud 3. juuli 2019

| * v
* r
Jumurda valla asulad |
| --- |
| 
**Jumurda** **·**  Kapūņi **·**  Pulčēni **·**  Vējava **·**  Virdzes |
**Paul Gustave Doré** (6. jaanuar 1832 Strasbourg – 23. jaanuar 1883 Pariis) oli prantsuse graafik ja maalikunstnik. Ta oli üks produktiivsemaid ja edukamaid raamatukunstnikke 19. sajandi lõpust, kelle elav ja omapärane fantaasia lõi laialdasi unenäolisi stseene, mida romantilised akadeemikud laialdaselt jäljendasid.

### Elulugu

Doré sündis 6. jaanuaril 1832. Viieaastaselt oli ta "imelapsest kunstnik", luues joonistusi, mis olid tema vanuse kohta küpsed. Seitse aastat hiljem hakkas ta ka kivi raiuma ja skulptuure tegema. Noorena oli Doré innukas kunstnik ja teenis elatist Pariisis raamatute ja *Journal pour Rire* illustreerijana, avaldades esimesed joonistused 15-aastaselt. Tema noor vanus ja suur talent tõid palju tähelepanu, mis omakorda tõi kaasa ajaleheartikleid ja ajakirjade kirjutisi "lapsillustraatori" kohta ning suurendas veelgi huvi kunstniku vastu. Tema hilisem kuulsus põhines tema puidugravüürist raamatuillustratsioonidel. Võttes palgale üle 40 töötaja, lõi ta üle 90 illustreeritud raamatu.

Pärast ema surma, kellega ta terve elu lähedane oli ning kellega ta ka pärast isa surma koos elas, suri ka tema Pariisis 23. jaanuaril 1883, pärast lühikest haigust, viiekümneaastaselt. Surres oli ta teeninud üle 2 miljoni dollari, elades jõukat elu. Ehkki ta oli iseõppinud kunstnik, kes ei kasutanud kunagi elusmudeleid ega osanud loodusest visandada, peetakse tema töid kogu graveerimiskunsti maailmas üheks olulisemaks. 

Doré surivoodil

Teosed
------

Illustraatorina lõi Doré gravüüre nt Balzaci, Rabelais'i, Miltoni, Dante, Edgar Allen Poe ja Lord Byroni raamatute jaoks. Talle anti ülesandeks illustreerida ingliskeelset Piiblit, mis oli äärmiselt populaarne ja võimaldas tal luua oma, Doré galerii.

* Püha Venemaa. Odamees, 1923 nr. 2, lk. 74–76  – 1924, nr. 3, lk. 87–88  (9 osa).
* Jumala Püha Sõna. Suur Piibel. Välja antud eestikeelse piibli 200 aasta juubeli tähistamiseks. Sisaldab Wana ja Uue Testamendi ning Apokriiwa raamatud. Kaunististena 226 gravüüri G. Dorè'lt ja värvipilte teistelt suurmeistritelt. Keeleliseks aluseks eestikeelse piibli 15. trükk. [Redigeerinud J. V. Veski, U. Masing, H. Põld; esi- ja tiitellehtede ning algustähtede joonised: R. Kivit; eessõna: H. B. Rahamägi]. Tartu; Tallinn: Loodus, 1938-1940

Doré, "Suur veeuputus"
### Viited

"Eva loomine", Doré
E.A. Poe "Kaaren", 1883, Doré illustratsioon
https://www.britannica.com/biography/Gustave-Dore [1]



1. ↑  "Gustave Doré | Romanticism, Engravings, Woodcuts | Britannica". *www.britannica.com* (inglise). 24. september 2023. Vaadatud 26. oktoobril 2023.
**Kaido Kirikmäe** (sündinud 6. juulil 1973 on eesti helilooja, kelle loomingus saavad kokku eksperimentaalse loomuga *ambient*-muusika, meloodiliselt võnkuvad süntesaatorilainetused ja minimalistlikud rütmiskeemid.

Muusikat loomist alustas Kirikmäe 1990. aastal, liikudes *punkrock*'i juurest peagi edasi eksperimentaalsemate ja elektroonilisemate kõlapiltide suunas.

Ta loob ja esitab oma muusikat kontsertidel reaalajas, tekitades massiivseid ja rafineerimata, kuid orgaanilisi ja eepilise meeleoluga helilaineid vokaali ning elektrooniliste instrumentide kaasabil.

Kirikmäe on seni avaldanud kuus sooloalbumit. Tema muusika kõlanud nii kunstinäituste kui ka loodussaadete taustaks. Kirikmäe kuulub koostööpartnerina muusikalistesse kooslustesse nagu Jürjendal-Kirikmäe duo, ning Mikita-Jürjendal-Kirikmäe trio.

Sooloesinejana on ta lisaks Eesti kultuuriüritustele (Kumu Öö, ERM-i Öö, Hea Uus Heli, PÖFF, TMW, Sleepwalkers, Maailmafilm, "Vana filmilindi festival" jne) oma heliloomingut esitlenud Lätis, Leedus, Venemaal, Soomes, Poolas, Saksamaal, Šveitsis, Ungaris, Rumeenias, Inglismaal, Islandil ja Tšiilis.

Kirikmäe oli aastatel 2013–2022 toimunud *ambient*-festivali Kukemuru Ambient korraldaja.[*viide?*]

2016. aastal pälvis ta Järvamaa aasta kultuuritegija nimetuse. 

Tema loodud muusikaga dokumentaalfilm "Pensipäev" (Kultusfilm 2020, režissöör Liis lepik) võitis 2022. aastal Itaalias toimunud filmifestivalil parima lühifilmi auhinna.[*viide?*]

Albumid
-------

* 2007 "Lintprii" / MC
* 2010 "Shadows In The Sea" (digital)
* 2017 "Rawberry Files" MC
* 2018 "Rawberry X-Files" EP
* 2021 "Music That Makes You Yawn" (digital / MC)
* 2022 "Epic" (digital / MC)
* 2023 "428, 899 CE" (digital / MC)

### Koostööalbumid

* 2016 Valdur Mikita, Robert Jürjendal, Kaido Kirikmäe "Iluküsija" (CD)
* 2018 Kirikmäe ja Rubis "Ei omadusi, ei iseennast" (CD)
* 2019 Mikita / Jürjendal / Kirikmäe & segakoor K.O.O.R "Sõida tasa üle silla"(LP)
* 2020 Motor Tension Ensemble "Maskid" (LP)
* 2020 Elis & Öö Klubi "Reflections" (LP)
* 2023 Heikki Lindgren / Kaido Kirikmäe "Split" (MC)

Viited
------

Välislingid
-----------

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*
Läätsa tuulepark (Eesti)Läätsa tuulepark
Asendikaart
**Läätsa tuulepark** ehk **Salme tuulepark** on tuulepark Eestis, mis asub Saare maakonnas Saaremaa vallas Üüdibe külas.

Läätsa tuulepark rajati 2005. aastal (tollase haldusjaotuse järgi Saare maakonna Salme vallas). Tuulepargis oli kuus 0,5 MW võimsusega kasutatud tuulikut (üks Vestas V39 ja viis vanema põlvkonna Enercon E40 tüüpi elektrituulikut), mis kuulusid Telewind AS-ile. Pargi koguvõimsus oli 3 MW.

2014. aastal püstitati umbes 500 meetrit loode pool Salme valda Lassi külas 3 MW võimsusega Eleon 3M116 tuulik kõrgusega 122 meetrit ja rootori diameetriga 116 meetrit. Sellega sai pargi koguvõimsuseks 6 MW. 2016. aastal tootis see uus elektrituulik 11,3 GWh ja 2017. aastal 12,2 GWh elektrienergiat (kokku 2015–2017 aastatel 44 GWH).

2016. aasta jaanuaris teatati sellest, et Eesti Elekter AS kavatseb Salme tuulepargi rekonstrueerida – asendada kuus vana elektrituulikut kahe uuetüübilisema Eleon 3M tuulikuga.

2018. aastal hakati seal krüptoraha kaevandama.

2022. aasta veebruaris murdus üks vanema põlvkonna Enerconi tuulik pooleks.

Viited
------

1. 1 2  "Eleoni tuulik liigub tootmisrekordi kursil" Tööstusuudised.ee, 15. november 2017
2. 1 2  "Olemasolev tuuleenergia Eestis". Originaali arhiivikoopia seisuga 3. juuli 2019. Vaadatud 6. juulil 2019.
3. 1 2  PÖÖRDUMINE: Salme tuulepargi asjus, Saarte Hääl, 29.01.2016 (vaadatud 18.07.2019)
4. ↑  Pildid: Sõnajalgade mammuttuulik sai 75-tonnise rootori, Postimees, 09.12.2013
5. 1 2  ELEONI PROTOTÜÜP ELEKTRITUULIK 3M116 SALME TUULEPARGIS
6. ↑  ETTEVÕTTEST
7. ↑  "Sõnajalgade tuulepargis hakati krüptoraha kaevandama" Postimees, 1 juuni 2018
8. ↑  "FOTOD | Sõnajalgade tuulik murdus pooleks. Sõnajalg: selline tuuleenergeetika ongi!" Delfi, 16. veebruar 2022
**Kalngale** on küla (*lielciems*) Lätis Liivi lahe ääres Ādaži piirkonnas Carnikava vallas. Asula asub merepinnast 4 meetri kõrgusel. Külas asuvad Riia–Skulte raudteeliini Kalngale raudteepeatus ning Aizupese ja Kalngale bussipeatus.

XVIII sajandist kuni 1896. aastani asus Kalngale kohal Daugavgrīva kihelkonna pastoraat. Kalngale tekkis suvitusasulana Langa jõe ja Liivi lahe vahele XX sajandi alguses. Küla vanad nimed olid *Kalngalaciems* ja *Kalnagala*. 1933. aastal avati raudteeühendus Riiaga.

Külas kasvav sanglepp ümbermõõduga 2,83 meetrit on looduskaitse all. Kalngales asuv Baltgalvji Ohvriküngaste hiiepaik on kohaliku mälestisena muinsuskaitse all.

2015. aastal oli külas 867 elanikku, 2020. aastal 1073.

Viited
------

1. ↑  Vietvārdu datubāze
2. ↑  Autotransporta direcija
3. ↑  Autotransporta direcija
4. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS
5. ↑  Baltgalvju Upurkalni - kulta vieta

| * v
* r
Carnikava valla asulad |
| --- |
| 
**Carnikava** **·**  Eimuri **·**  Garciems **·**  Garupe **·**  Gauja **·**  Kalngale **·**  Laveri **·**  Lilaste **·**  Mežciems **·**  Mežgarciems **·**  Siguļi |