recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Leopold Hanseni Majamuuseumi silt, august 2012
Eesti Straussi Ühingu korraldatud kontsert Leopold Hanseni Majamuuseumis Elvas 2. augustil 2012
**Leopold Hanseni Majamuuseum** oli Tartu maakonnas Elvas aadressil Vaikne tänav 10 tegutsenud muuseum, mis oli pühendatud Vanemuise teatri näitlejale Leopold Hansenile, kes oli ka Elva linna esimene aukodanik.

Majamuuseum oli samuti Elvas asuva Tartumaa Muuseumi filiaal ning paiknes aadressil Vaikne tänav 10 hoones, mille ehitas ja kinkis muuseumile Hansen ise.

Muuseumi kaminasaalis ja õues on toimunud arvukalt kontserte, osalt koostöös Eesti Straussi Ühinguga, mis muuseumimajas tegutseb. Püsiekspositsioon andis ülevaate Leopold Hanseni loomingust ning näitas 1960. aastate interjööri. Enne sulgemist oli majamuuseum avatud külastajatele vaid etteteatamisel Tartumaa Muuseumi.

Tartumaa muuseumi põhimääruse kohaselt oli Leopold Hanseni Majamuuseumi ülesanne "eesti rahvusliku teatrikunsti ühe alusepanija elu ning tegevuse ja tema kaasaegse kultuurielu tutvustamine; teatrikultuuri toetamine rahvakultuuri osana; kohaliku ja regionaalse tasandi kultuuriloome väärtustamine; kultuurihariduse edendamine täiendus- ja huvihariduse raames elukestva õppe põhimõtete alusel".

2012. aastal teatas Kultuuriministeerium algselt soovist anda muuseum Tartumaa Muuseumi koosseisus üle Elva linnale, kuid läbirääkimised jooksid ummikusse ning seetõttu otsustas ministeerium muuseumi sulgeda. Museaalid anti üle Tartu Linnamuuseumile, kinnistu Riigi Kinnisvara ASile. 2016. aasta kevadel müüdi hoone koos krundiga ning seejärel lammutati. Elva Postipoisi andmetel hävinesid aias Hanseni enda istutatud puud ning maja müüris asunud sõjaeelse Vanemuise kaks maski.

Viited
------

1. ↑  Tartumaa Muuseumi põhimäärus Riigi Teatajas, praegune redaktsioon jõustus 01.01.2011
2. ↑  "Tartumaa muuseum lõpetab tegevuse" Delfi, 1. oktoober 2012
Jumalaema Kaitse ja Eestpalve kirik
Kirik Nikolai Naidenovi 1888. aasta fotol
**Jumalaema Kaitse ja Eestpalve kirik Filis** (vene keeles *Церковь Покрова в Филях*), ka **Pokrovi kirik Filis** on 17. sajandi lõpul ehitatud kirik Moskva lähedal Filis. Moskva barokkstiilis ehitise donaatoriks oli maavalduse omanik bojaar Lev Narõškin. 1935. aastast kuulub ehitis Moskva territooriumi koosseisu ja selle aadress on Novozavodskaja 6.

Ajaloost
--------

Samal kohal asus varem 1619. aastal Mihhail Romanovi rajatud puukirik, mis pühitseti Jumalaema kaitsmisele mälestamaks võitu Poola vägede üle sellel päeval aastal 1618. 1689. aastal kuulus Fili küla Lev Narõškinile, kes oli Natalia Narõškina vend ja Peeter I onu. Tema kaks venda mõrvati 1682. aasta Moskva ülestõusu (Hovanštšina) ajal ning arvatakse, et Natalia ise päästis Levi sellest saatusest; kirik võis olla ka pühendus hukkunud vendadele.

Kirik ehitati aastail 1689–1694. See on põhiplaanilt lühikeste ümardatud harudega Kreeka risti kujuline. Kirik on kahekorruseline: sokli sees on Jumalaema kaitsmisele pühitsetud talvekirik ja suvine, Kristuse Kätetatehtud pühakujule pühitsetud mitteköetav kirik on selle kohal. Kiriku ehitamise dokumentatsioon hävis 1712. aasta tulekahjus ja kaotsi on läinud mitte ainult kiriku valmimise täpne aeg, vaid ka arhitekti ja meistrite nimed. Erandina on teada ikoonimaalijate Karp Zolotarjovi ja Kirill Ulanovi nimed. Nii Natalia Narõškina kui ka Peeter I külastasid kirikut sageli ja tegid korduvalt annetusi. 18. sajandil toodi kirikusse kell Narvast.

Kirik sai kannatada prantslaste käe läbi 1812. aasta sõjas ja veel enam bolševike režiimi ja Teise maailmasõja tõttu. 1945. aastal hävisid kõik kuplid, ristid ja ülemine kaheksanurkne korrus. Sisustus oli röövitud juba 1922. aastal. Kiriku välisilme restaureeriti aastail 1955–1971 ja sisekujundus taastati 1971–1980. Kirik värviti kahvatupunaseks, kuigi algse värvikujunduse üle vaieldakse siiani. Varaseim leitud värvikiht on kahvatusinine ja hilisemad on olnud kollased või punased.

Kunstis
-------

* Aristarh Lentulov (1928)Aristarh Lentulov (1928)
* Aleksei Savrassov. "Sula". 1894

Viited
------

1. ↑  V. Vaga. Üldine kunstiajalugu. Tallinn, 1999
2. ↑  ХРАМ ПОКРОВА ПРЕСВЯТОЙ БОГОРОДИЦЫ В ФИЛЯХ. - pravoslavie.ru

Välislingid
-----------

* Церковь Покрова в Филях. - Храмы России
* Храм в Филях. - Григорий Одинцов - Творческий сайт
Naftalaigud merel
Naftareostus muutus Läänemeres tõsiseks probleemiks 1970. aastate alguses, kui hakati tähendama merre kogunenud saasteainete silmnähtavat mõju merekeskkonnale. Näiteks hakati leidma juhtumeid, kus linnud tallasid pesades katki oma munad, sest reostunud toit oli munakoore hapraks muutnud, ning leiti, et osa viigerhüljestest oli keskkonnamürkide organismi akumuleerumise tõttu poegimisvõimetu.

Läänemere kaitse on olnud aktuaalne alates 20. sajandi algusest ning kasvanud majandustegevuse ja sellest põhjustatud surve tõttu merekeskkonnale pööratakse sellele järjest enam tähelepanu. Iga aastaga kasvab ka suurreostuse esinemise tõenäosus, kuna naftavedude kogumaht on aastate jooksul mitmekordistunud. Tänapäeval veetakse Läänemere kaudu umbes 160 miljonit tonni naftat aastas.

Võrreldes Läänemerd mõne teise merega, on naftakatastroofi tagajärjed sellel looduse seisukohalt palju raskemad. Seda põhjustab Läänemere madal soolsus, akvatooriumi väike mahutavus, põhjapoolne asend ja vähene veevahetumine. Kuna tegemist on väikese suletud merealaga, kiirendab see merre sattunud nafta kandumist rannikualadele. Põhjapoolne külmem kliima ja hapnikuvaene keskkond aeglustavad omakorda nafta biotervendust. Samuti raskendab naftakatastroofi likvideerimist talvine jääkate. Kuna Soome lahe puhul on tegemist eriti madala, riimveelise ja liigendatud rannajoonega veekoguga, on see naftareostusele veel eriti tundlik.

Eestis teostab piirivalve mereseiret lennuvaatlustega tuvastamaks võimaliku reostust. Lisaks kasutatakse kaasaegset radarsüsteemi, mis võimaldab jälgida mereliiklust ja seal toimuvat. Radarite abil pole küll praegu võimalik tuvastada reostust, kuid reostuse avastamisel on võimalik kontrollida, kes sellel perioodil sellest piirkonnast läbi on liikunud. Tänapäeval teostatakse järelevalvet kahel korral nädalas lennuseiret tehes.

2015. aastal avastati õhuseire käigus terve Läänemere ulatuses merepinnalt 200 leket, millest 82 puhul leidis kinnitust, et tegemist on õlilekkega. Nendest 80 olid väiksemad kui 1 m3 ning kahel juhul vastavalt 8,2 m3 ja 7,4 m3. Samas oli tegemist läbi aegade kõige väiksema avastatud õlilekete arvu ja kogusega.

Viited
------

1. 1 2  Rist, D. (2015). Rannikult naftareostuse likvideerimise olulisus Muratse juhtumi näitel. 5–15.
2. 1 2  Kaldma, A. (2007). Merereostustõrje käsiraamat. 5–11.
3. ↑  MERIKOTKA (Meriturvallisuuden ja -liikenteen tutkimuskeskus Kotka Maritime Research Centre) OILRISK - Applications of ecological knowledge in managing oil spill risk kasutatud 06.11.2016.
4. ↑  HELCOM (Helsinki Commission. Baltic Marine Environment Protection Commission) Annual report on Discharges observed during aerial surveillance in the Baltic Sea 2015 kasutatud 06.11.2016.
Dimităr Stančov
**Dimitǎr Janev Stančov** (Димитър Янев Станчов; 21. mai 1863 – 23. märts 1940) oli Bulgaaria poliitik, peaministri kohusetäitja 12. märtsist 16. märtsini 1907. 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Dimitǎr Petkov** | **Bulgaaria peaminister**12. märts–16. märts 1907 | Järgnev**Petǎr Gudev** |

  

  


Bulgaaria peaministrid

**Bulgaaria kuningriik:** Burmov | Drumev | D. Cankov | Karavelov | Ehrnrooth | *koht täitmata* | Sobolev | D. Cankov | Karavelov | Drumev | Karavelov | Radoslavov | Stoilov | Stambolov | Stoilov | Grekov | Ivančov | Petrov | Karavelov | Danev | Petrov | Petkov | Stančov\* | Gudev | Malinov | Gešov | Danev | Radoslavov | Malinov | Teodorov | Stambolijski | A. Cankov | Ljapčev | Malinov | Mušanov | Georgiev | Zlatev | Tošev | Kjoseivanov | Filov | Gabrovski\* | Božilov | Bagrjanov | Muraviev | Georgiev

**Bulgaaria Rahvavabariik:** G. Dimitrov | Kolarov | Červenkov | Jugov | Živkov | Todorov | Filipov | Atanasov | Lukanov

**Bulgaaria Vabariik:** Popov | F. Dimitrov | Berov | Indzhova | Videnov | Sofiyanski | Kostov | Sakskoburggotski | Stanišev | Borisov | Rajkov | Orešarski | Bliznaški | Borisov | Gerdžikov | Borisov | Petkov | Donev
|  |
| --- |
|  **Poks** |
| Riik |  | Bulgaaria |
|  |
| Kuld | 1980 | Kärbeskaal |
|  |
| 1. ring | 1982 | Kärbeskaal |
|  |
| Kuld | 1981 | Kärbeskaal |
| Kuld | 1983 | Kärbeskaal |

**Petăr Lesov** (bulgaaria keeles *Петър Лесов*; sündinud 12. septembril 1960 Rakovskis Plovdivi piirkonnas) on Bulgaaria endine poksija.

Harrastajana
------------

Ta oli vähemalt kahekordne Bulgaaria meister kärbeskaalus (kuni 51 kg) aastatel 1980 ja 1981. 

2018
Ta võitis kärbeskaalus (kuni 51 kg) 1980. aasta Moskva olümpiamängude poksivõistlustel kuldmedali ja tuli olümpiavõitjaks.

Ta osales kärbeskaalus (kuni 51 kg) 3. maailmameistrivõistlustel (München, 1982), kuid kaotas 1. ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.

Ta võitis kärbeskaalus (kuni 51 kg) kuldmedali ja tuli Euroopa meistriks 24. Euroopa meistrivõistlustel (Tampere, 1981) ja 25. Euroopa meistrivõistlustel (Varna, 1983).

Elukutselisena
--------------

Lesov poksis veebruarist 1991 kuni veebruarini 1992 elukutselisena. Ta pidas kokku 5 kohtumist ning võitis 1 kohtumise ja kaotas 5 kohtumist (need kõik nokaudiga).

Ta tuli 1. märtsil 1991 Bulgaaria meistriks sulgkaalus (kuni 126 naela ehk 57,2 kg), kuid ei kaitsenud hiljem enam oma tiitlit.

Viited
------

1. ↑  Bulgaaria 34. meistrivõistlused poksis. 1980. Tulemused inglise keeles
2. ↑  Bulgaaria 35. meistrivõistlused poksis. 1981. Tulemused inglise keeles
3. ↑  22. suveolümpiamängude poksivõistlus. Moskva 1980. Tulemused inglise keeles
4. ↑  3. maailmameistrivõistlused poksis. München 1982. Tulemused inglise keeles
5. ↑  24. Euroopa meistrivõistlused poksis. Tampere 1981. Tulemused inglise keeles
6. ↑  25. Euroopa meistrivõistlused poksis. Varna 1983. Tulemused inglise keeles

Välislingid
-----------

* Petăr Lesov saidil Olympedia Muuda Vikiandmetes
* Petăr Lesov lehel *BoxRec*. Inglise keeles
**Imerethi piirkond** on 1. järgu haldusüksus (piirkond) ja ajalooline piirkond Gruusia lääneosas.

Piirkonna ISO 3166 kood on GE-IM.

Loodus
------

Samtredia kliimadiagramm
Piirkonda ümbritsevad põhjas Suur-Kaukasuse Ratša ahelik ning idast Surami ahelik. Madalamad alad jäävad läände, kus mägialad lähevad üle Kolhethi madalikuks. Piirkonna kõrgeim tipp on 2850-meetrine Mephistskharo ning läänes madalaim Rioni org (27 meetrit üle merepinna).

Peamisteks jõgedeks on Rioni ja tema vasakpoone lisajõgi Kvirila.

Esineb üleujutusi, maavärinaid, maalihkeid.

Madalamatel läänepoolsetel aladel võimaldab vahemereline kliima kasvatada teepõõsast ning lähistroopilisi puuvilju (tsitruselisi), idas viinamarju. Mägedes levivad metsad ning alpi niidud.

Haldusjaotus
------------

Regioon jaguneb halduslikult kaheksaks rajooniks ja neljaks rajooni staatuses linnaks:

|  |  |
| --- | --- |
| Linnad:1. Khuthaisi
2. Tkibuli
3. Tskaltubo
4. Tšiathura
 | Rajoonid:1. Bagdathi rajoon
2. Haragauli rajoon
3. Honi rajoon
4. Samtredia rajoon
5. Satšhere rajoon
6. Zestaphoni rajoon
7. Therdžola rajoon
8. Vani rajoon
 |

Rahvastik
---------

Imerethia elanikud on grusiinide subetnos. Grusiinide perekonnanimed lõpevad harilikult liitega -*švili* ('poeg'), imerethialaste perekonnanimi aga liitega -*dze* (näiteks Nikolai Tšehidze)

Ajalugu
-------

Imerethi kui ajalooline piirkond hõlmab Rioni jõe keskjooksul Kolhida madaliku ja seda ümbritsevate mägede ala. Ajalooliseks keskuseks ja pealinnaks on olnud Khuthaisi.

975–1442 oli Imerethi ühendatud Gruusia koosseisus. Seejärel oli omaette kuningriik, mis 1555. aastal langes Türgi ülemvõimu alla.

1804. aastal sai Imerethist Venemaa protektoraat ja aastal 1810 liideti ta Venemaaga.

Gruusia 1. järgu haldusüksused

Abhaasia **·**  Adžaaria **·**  Guria **·**  Imerethi **·**  Kahhethi **·**  Khvemo Kharthli **·**  Mtshetha-Mthianethi **·**  Ratša-Letšhumi ja Khvemo Svanethi **·**  Samegrelo–Zemo Svanethi **·**  Samtshe-Džavahhethi **·**  Šida Kharthli **·**  Thbilisi
***Bradypus variegatus*** on kõige levinum pöördpeade liik.

Välimus
-------

See kassi suurune imetaja kaalub tavaliselt 8-9 kilo. Tal on ümmargune pea, lühike kärss, väikesed silmad, pikad jalad, pisikesed kõrvad ja töntsakas saba. Neil on pikk, jäme karv, mis on värvilt helepruun aga sageli näib roheline, seal kasvavate siniste-roheliste vetikate pärast.

Varvaste asemel on nende esi -ja tagajalgadel kolm kõverat küünist, mis aitab neil lihtsasti end puude okste külge haakida ja tagurpidi rippuda.

Nad saavad keerata oma pead peaaegu 90 kraadi ja nende suu on vormitud nii nagu nad koguaeg naerataks. Isased eristuvad emastest, sest neil on tavaliselt helekollane või oranž karva laik, mis asub õlgade vahel.

Elupaik
-------

*Bradypus variegatus* on puuloom, kes asustab troopilisi metsi Lõuna- ja  Kesk-Ameerikas. Nende vetikatega kaetud karv aitab neil maskeerida oma sobivaima metsa keskkonnaga. Nad veedavad peaaegu kogu oma aja puudel, laskudes maapeale ainult üks kord nädalas, et roojata.

Toitumine
---------

*Bradypus variegatus* on herbivoor,kes toitub väikese energiasisaldusega toidust lehtedest, okstest ja puuviljadest. Aeglase liikumise ja ainevahetuse tõttu võib tal ühe söögikorra seedimine võtta kuu aega.

Allikad
-------

* Rainforest alliance
Liiv-Pirnipuu kasvab kuni 15 meetri kõrguseks. Tavaliselt on tema kõrgus istandikes kuni kuus meetrit. Lehed on ovaalsed, piklikud, hambuliste servadega ja kuni 12 cm pikad. Väiksed valged õied ilmuvad vahetult enne või tärkavate lehtedega. Liiv-pirnipuu viljaks nimetatakse liivpirniks. Viljad on ümarad, õunakujulised. Vilja läbimõõt on kuni 3 cm. Vilja värvus on sõltuvalt sordist erinev, varieerudes helepruunist kollaseni. Põhjapoolkeral õitseb aprillis.

  

Liik on pärismaine Aasias. Seda kultiveeritakse Hiinas, Indias, Jaapanis, Austraalias, Uus-Meremaal, USA-s jm.

  

Temast on aretatud mitu sorti. Teisendi Pyrus pyrifolia var.Culta vilja nimetatakse pirnõunaks ehk nashiks.

  

Vilju kasutatakse mahla või keediste tegemiseks. Koreas lisatakse seda punšile. Hiinas peetakse seda pühaks puuks.

  

Liigid 

Eestis on pärismaine üks liik mets - pirnipuu [pyrus pyraster]- haruldasena Lääne-Eestis, looduskatse all. 

kulduuris kasvatatakse ka paljude sortidega liiki harilik pirnipuu [pyrus communis].

  

  

  

  

Viited 

1. Pirnipuu. Aiasõber
2.
2008. aasta Tokyo maraton
**Tokyo maraton** (jaapani keeles 東京マラソン, Tōkyō Marason) on iga-aastane maratoni võistlus Jaapani pealinnas Tokyos. See on World Athletics Platinum Label maraton ja üks kuuest World Marathon Majorsist. Viimane võistlus toimus 5. märtsil 2023. Seda sponsoreerib Tokyo metroo.

Esimene Tokyo maraton peeti 18. veebruaril 2007. aastal. Kuid aastaid enne 2007. aastat koosnes Tokyo maraton tegelikult kahest maratonist – Tokyo rahvusvahelisest maratonist, mis toimus paarisaastatel, ja Tokyo – New Yorgi sõpruse rahvusvahelisest maratonist, mis toimus paaritutel aastatel. Avaaastal, 1981, toimusid mõlemad maratonid. Kuna aga samas linnas ei olnud võimalik toetada kahte kuuajalise vahega maratoni, hakkas alates 1982. aastast kehtima vahelduv formaat. 

2007. aasta maraton oli ühtlasi 2007. aasta kergejõustiku maailmameistrivõistluste esinduslik valikvõistlus Osakas. Osalejate koguarvuks määrati 30 000 inimest. Sellest 25 000 inimest registreerus maratonile ja 5000 10 km jooksule.

Masakazu Fujiwara sai neljandal võistlusel esimeseks jaapanlasest võitjaks. 

2014. aasta veebruaris võitis Dickson Chumba rekordilise ajaga 2:05.42. See oli vaid teine ​​kord, kui jooksja jooksis Jaapanis alla 2 tunni ja 6 minuti pärast Tsegaye Kebedet Fukuoka maratonil (6. detsember 2009). Teiseks tulnud Tadese Tola jooksis samuti alla 2:06, ajaga 2:05.57. 

2020. aasta jaanuaris avaldas rokkmuusik Hyde sündmusest inspireeritud singlina loo "Believing in Myself". COVID-19 epideemia tõttu kutsuti 2020. aasta Tokyo maratonile ainult eliitjooksjad. Kõigile teistele osalejatele anti võimalus osalemiseks 2021. aastani. 

2021. aasta Tokyo maraton lükati pandeemia tõttu edasi 17. oktoobrile 2021. Seejärel lükati see uuesti 6. märtsile 2022. aastal ja võistlust nimetati endiselt 2021. aasta Tokyo maratoniks. 2022. aasta Tokyo maratoni ei toimunud. Lisaks keelati kõigil ülemere jooksjatel võistlemine ja nende võistlused kanti automaatselt üle 2023. aastasse.
Scaled Composites Model 281 Proteus on kõrgel kõrgusel pikamaa tandem tiivaga lennuk, mille on konstrueerinud Bert Rutan, et uurida võimalust kasutada õhusõidukeid kõrgmäestiku telekommunikatsiooni jaamadena. Proteus on mitmeotstarbeline transpordilennuk, mis suudab vedada mitmesuguseid veoseid välisel püloonil. See võib olla 19 800 m kõrgusel rohkem kui 18 tundi. Lennuk kuulub Northrop Grumman Corporationile.

Ajalugu
-------

Proteuse esimene lend toimus 26. juulil 1998. aastal. Lennutestid jätkusid 1999. aasta lõpuni. Juunis näidati Proteust esimest korda rahvusvaheliselt, debüüt toimus Pariisi lennunäitusel. Ta lendas vahemaandumiseta Bangorist Maine'ist Pariisi. 

2000. aasta oktoobris saavutati kõrgeim tulemus - 19 277 m.

21. detsembril 1998 kanti Proteus ajakirja Time "1998. aasta 100 parima disaini" nimekirja.

Proteus on praegu mitme koostöös NASAga püstitatud FAI maailma kõrgusrekordi omanik.

  

Scaled Composites Proteus projekteeriti ja ehitati 1998. aastal. See loodi kahemootorilise suure autonoomiaga lennukina, mis on võimeline lendama suurel kõrgusel ja pikka aega. See loodi keskkonnaseire ja teadusuuringute õhusõidukina ning töötati välja koostöös NASAga.

Scaled Composites Proteus on uuenduslik mitmeotstarbeline lennuk, mille on välja töötanud Ameerika ettevõte Scaled Composites. See loodi erinevate missioonide, sealhulgas geoloogiliste uuringute, atmosfääri- ja meteoroloogiliste uuringute läbiviimiseks, samuti uute tehnoloogiate ja süsteemide katsetamiseks. Scaled Composites Proteus tutvustati esmakordselt 1998. aastal ning see on tänapäevani üks kõige arenenum ja ainulaadsem lennuk maailmas.

Lennuki Disain
--------------

Proteusel on ebatavaline tandem-tiiva ja kahe noolega konfiguratsioon koos kahe tagumise turboventilaatormootoriga, mis annavad jõudu. Lennukil on modulaarne konstruktsioon, mis võimaldab kanda koormaid erinevates kohtades. Tagatiivale või esiosale saab lisada või eemaldada eemaldatavaid otsaosasid, et kohandada Proteuse aerodünaamikat erinevatele välistele koormustele või maksimaalsele kõrgusele. Peamine telik on paigutatud üksteisest kaugele, mis võimaldab vedada suuri väljastpoolt paigaldatud kasulikke koormaid kere alla.

Lennuk on ette nähtud reisimiseks 50 000 kuni 63 000 jala kõrgusel kuni 18 tundi.

Skaalatud komposiitide omadused Proteus

Kerge tiib, mis on mõeldud pikkadeks lendudeks suurtel kõrgustel. See võimaldab suurel kiirusel pikki vahemaid läbida ja kütust säästlikult kasutada. Lennuki sees on ruumikad kajutid meeskonnale ja teadustehnikale ning tehnilised kambrid erinevate instrumentide ja süsteemide hoidmiseks ja hooldamiseks.

Viited
------

1. ↑  "The Best of 1998 Design - TIME". *web.archive.org*. 20. oktoober 2012. Vaadatud 2. mail 2023.
2. ↑  "Proteus". *Scaled Composites* (Ameerika inglise). Vaadatud 2. mail 2023.
3. 1 2 3  Gibbs, Yvonne (10. august 2015). "NASA Dryden Fact Sheet - Proteus". *NASA* (inglise). Vaadatud 2. mail 2023.
Külgvaade kolmnurk- ja segmentmurdfrontoonidega akende kohal ning võnksiirdega karniisiga.
Otsmine fassaad
**Tšernigivi rügemendikantselei hoone** (ukraina keeles Чернігівський обласний філармонійний центр фестивалів та концертних програм) on 17. sajandist pärinev arhitektuurimälestis Tšernihivis, ukraina barokkstiilis profaanarhitektuuri näide.

Ajaloost
--------

Ehitis on üks vähestest 17. sajandi lõpu Ukraina majutuseks mõeldud arhitektuuri säilinud näidetest ja üks kahest säilinud kasakarügementide administratiivhoonest (teine, Kiievi kasakarügemendi hoone asub Kozeletsis).

Maja ehitati 1690. aastatel linnaväljaku lõunaküljele detinetsi territooriumile. See on ühekorruseline viilkatusega krohviga kaetud tellishoone. Peasissekäik jääb põhjasuunda, otsafassaade kroonivad kolmnurkviilud. Baroksed elemendid on konsoolidega ja võnksiirdega karniisid, rohke profileeringuga petikud ja raamistused, kolmnurk- ja segmentmurdfrontoonidega pealistatud ümarkaarsed aknad ja nišid. Interjööris jagavad väikesed musta ja valge kujundusega vestibüülid maja läänepoolseks meestepooleks ja idapoolseks naistepooleks, kummaski kaks ruumi. Ruumide all paikneb kuuekambriline kelder, millesse pääses algselt läbi ühe siseruumi; teisest ruumist viis trepp pööningule.

Ehitis sai kahjustada 1718. ja 1750. aasta tulekahjudes. 18. sajandil lisati põhjaseinale kaunistataud fassaadiga vestibüül. 19. sajandil lammutatai ahjud, idaseina ja lääneseina murti aknad, lõunapoolne sissepääs ehitati ümber aknaks ja kivikatuse asemel paigaldati plekk-katus.

Aastail 1687-1698 kuulus maja Tšernigivi kolonel Jakov Kondratjevitš Lizogubile, seejärel hetman Ivan Mazepale. Hoone funktsioon muutus mitu korda. 17. sajandil ja 1šernigivi kasakarügemendi ametihoone, pärast seda piknes seal Tšernigivi raekoda, 19. ja 20. sajandil arhiiv. Maja restaureeriti 1954. aastal, 1963. aastal anti hoonele ehitismälestise staatus osana Tšernigivi ajaloolisest keskusest.

Viited
------

1. ↑  House of the regimental office of the Chernihiv regiment. - TurPravda.com

Välislingid
-----------

* Regimental Office Building (Mazepa House), Chernihiv. - cherihiv.travel
* ПОЛКОВА КАНЦЕЛЯРІЯ. - Чернігів стародавній
**Kirjandusteooria** on kirjandusteaduse üks põhiharudest, mis käsitleb ilukirjanduse eripära, vorme ja funktsioneerimist ning seoseid elu tegelikkusega. Täpsemalt uurib see kirjanduse põhialuseid, kategooriaid, kriteeriume. Kirjandusteoreetilised teadmised võimaldavad ilukirjanduse olemust ja arenemist sügavamalt mõista.

Kirjandusteooria, kirjanduskriitika ja kirjanduslugu on omavahel tihedalt seotud kirjandusteaduse kolm põhiharu, mille lähtepunktiks on konkreetsete kirjandusteoste uurimine. 

Eestikeelses kultuuriruumis lähtutakse kirjandusteaduse eelnimetatud kolmikjaotusest.

Ingliskeelses kultuuriruumis kasutatakse tihti terminit "kirjanduskriitika" (*literary criticism*) kirjandusteaduse mõistes. Sellise kasutuse puhul oleks kirjandusteooria justkui osa kirjanduskriitikast. René Wellek rõhutab nende terminite eristamise tähtsust ning toob välja, millega täpsemalt need kirjandusteaduse harud tegelevad – "...on väga tähtis teha vahet kirjanduse teoorial, kriitikal ja ajalool. Kõigepealt tuleb kirjanduse simultaanse nähtusena eristada selle vaatlemist teoste kui ajalooprotsessi integriaalsete osiste kronoloogilise reana. Seejärel tuleb konkreetsete sõnakunstiteoste uurimist eristada kirjanduse põhialuste ja kriteeriumide uurimisest. Neile erisustele tähelepanu juhtimiseks tundub olevat õige nimetada kirjanduse põhialuste, kategooriate, kriteeriumide ja muu taolise uurimist kirjandusteooriaks, ning konkreetsete kunstiteoste vaatlemist kas 'kirjanduskriitikaks (peamiselt staatilise lähenemisviisi korral) või 'kirjanduslooks.""  

Põhjaliku käsitluse kirjandusteooriast ja sellega seotust on andnud René Wellek ja Austin Warren oma teoses "Theory of Literature" (1968), mille andis 2010. aastal eesti keeles välja kirjastus Ilmamaa pealkirjaga "Kirjandusteooria". Raamat kuulub Eesti Avatud Fondi toetusel ilmuvasse raamatusarja "Avatud Eesti raamat". Eestis on kirjandusteooria kohta omakeelset Eesti autorite kirjandust ilmunud vähe. Viimane põhjalikum käsitlus on 1966. aastal välja antud "Kirjandusteooria lühikursus", mille autor on Bernard Sööt.

Viited
------

1. 1 2  Bernard Sööt (1966). *Kirjandusteooria lühikursus*. Tallinn: Valgus. Lk 5.
2. 1 2 3  René Wellek, Austin Warren (2010). *Kirjandusteadus*. Tartu: Ilmamaa. Lk 52. ISBN 9789985878460.
Püha Georgi kirik Võdubõtši kloostris
Ikonostaas
**Võdubõtši kloostri Püha Georgi peakirik** on 17.-18. sajandist pärinev õigeusu kirik Kiievis, Võdubõtši kloostri arhitektuuriansamblisse kuuluv ehitis. Kirik on ehitismälestis ja üks ukraina barokkstiili säravamaid näiteid.

Ajaloost
--------

Kirik ehitati väepealik Mõhhailo Mõklaševski tellimusel aastail 1696–1701 ja pühitseti Georgios Võidukandjale. Kiriku pühitses sisse metropoliit Varlaam Jasõnskõi. Kiriku uhkuseks oli viiekorruseline kullatud ikonostaas, mille kinkis hetman Danõlo Apostoli abikaasa Anna.

Nõukogude ajal kirik suleti ja varad rekvireeriti. 1936. aastal põletasid Võitlevate Ateistide Liidu (Сою́з Вои́нствующих Безбо́жников) Nõukogu komnoored kiriku ikonostaasi avalikult väljakul, hoolimata selle kunstiväärtusest ukraina baroki ilusa näitena. 1967. aasta tulekahjus hävis kogu kiriku sisustus ja freskod. Hävis ka katedraalis hoitud Ukraina NSV Teaduste Akadeemia vanatrükiste kogu. Kirik taastati muuseumi ja arhitektuurimälestisena.

Pühakoda tagastati 20.-21. sajandi vahetusel Ukraina Õigeusu Kirikule. 1998. aastal toimus esimene liturgia. 2007. aastal renoveeriti kiriku eksterjöör, ikonostaasi esimene korrus ja algas töö freskode ennistamisega.

Vaata ka
--------

* Võdubõtši klooster

Viited
------
**Tüvekaitse** on plastist kate, mida kasutatakse puude kaitsmiseks varajases kasvustaadiumis. Selle eesmärk on tekitada puutüve ümber füüsiline barjäär kaitseks taimtoiduliste loomade ja pihustatavate taimekaitsevahendite eest. Tüvekaitse aitab kaasa puu kasvule, toimides tüve ümber kasvuhoonena, takistades kõrvalharude kasvu ja kaitstes tüve ümbrust umbrohtude eest, mis konkureerivad puuga vee ja valguse pärast. 

Tüvekaitse leiutajaks oli Graham Tuley Ühendkuningriigis 1979. aastal. Tüvekaitsed on levinud Ühendkuningriigi maastikukujunduses, Ameerika Ühendriikides võeti need kasutusele 2000. aastal. 

Kasutatakse erineva värvi, suuruse ja kujuga ning erinevatest materjalidest valmistatud tüvekaitseid. Ameerika põhjaosas kasutatakse tüvekaitse varianti, mis on hirvede takistamiseks umbes 150 cm pikk ja millel on ventilatsiooniavad katte ülaosas, kuid mitte alaosas, et kaitsta puud pihustamise ja näriliste eest.

Majanduslik kasu
----------------

Tüvekaitsete majandusliku kasu hindamiseks tuleb nende kulukust võrrelda kahjudega, mida nad ennetada suudaksid, ja alternatiivsete kaitsemeetoditega, näiteks ulukiaedade ehitamisega.

Viited
------

1. ↑  D. O. Lantagne. "Using Tree Shelters To Establish Northern Red Oak And Other Hardwoods" (PDF). *Michigan State University Extension Bulletin: 2*. Vaadatud 20. jaanuaril 2018.

Kirjandus
---------

* Potter, M. J. (1991) *Treeshelters - Forestry Commission Handbook*
* Tuley, G. (1985). "The growth of young oak trees in shelters".
Plasttüübel
**Tüübel** (inglise keeles *wall plug*, saksa keeles *Dübel*) ehk **ankur** on kiud- või plastmaterjalist (algselt puidust) kinnitusvahend, mis võimaldab kasutada kruvi kinnitamist poorsesse või haprasse materjali või kohtadesse, mis ei talu kinnitatud objekti kaalu kruvi otsas. Tüübel võimaldab kinnitada kruvi ka betooni sisse.

Ajalugu
-------

Tüübelühendus puitkonstruktsioonis
Enne kaubanduslikke tüübleid tehti algselt kinnitused puidust, kuid see nõudis palju aega ja suurt auku ning seina võis ainult teatud koguses puittüübleid panna. Algse tüübli leiutas John Joseph Rawlings aastal 1911 ja turustas neid nime Rawlplug all. Need tüüblid said populaarseks pärast Esimest maailmasõda, tänu millele hoiti ehitustel kokku palju tööaega. Rawlings koos oma vennaga tegi tuhandeid katsetusi, et leida ideaalne materjal tüübli jaoks. Katsetati palju materjale, näiteks klaasi-, puidu- ja kanepikiude, looduslikku ja sünteetilist kautšukit ning tsinki ja pliid. Kõige levinumat tüüpi tüübel on tänapäeval plasttüübel, mille leiutas 1958. aastal sakslane Artur Fischer.

Klassikaline tüübel
-------------------

Tüübli kasutus (video)
Tänapäeval on plasttüübel üks levinumaid vahendeid esemete seinale kinnitamiseks. Tüübel koosneb kahest poolest, mis lähevad rohkem lahku, kui kruvi tungib vahele. Tüübliribid takistavad tüübli väljatulekut.

Kiu- ja vaigusegud
------------------

Pehmesse seina, kuhu on raske puurida korralikku auku või kus tüübli laienemine võib tekitada pragunemist, kasutatakse kõvendavat või pahtlisegu.

Üks esimesi segusid oli toodetud Rawlplugi poolt, see koosnes valgest asbestikiust ja seda müüdi lahtiselt tinanõus. Kasutaja märgas segu ning lükkas selle tüübliauku. Segu toimis väga hästi, kuid asbesti ohtlikkuse tõttu pole seda enam saadaval. Komplekti kuulusid ka väike tamper ja nael. Teine võimalus on paigaldada seina külge puuvillane riie, mida on eelnevalt immutatud spetsiaalse kipsiseguga. Riie tehti märjaks, mässiti ümber tüübli ja lükati auku, mõne aja möödudes segu kivistus ning oli valmis kasutamiseks. Sellist kombinatsiooni kasutati müüritiste, keraamiliste, puit- ja kipsseinte puhul. Nüüdisaegsed vaikude segud põhinevad polüestervaikudel.

Viited
------

1. ↑  "Artur Fischer, Inventor With More Patents Than Edison, Dies at 96". *William Grimes*. The New York Times.
2. ↑  Mark W. Huth (2015). *Residential Construction Academy: Basic Principles for Construction*. Cengage Learning. Lk 215. ISBN 978-1-305-53729-3.
3. ↑  "Tina", *Vikipeedia*, 17. jaanuar 2021, vaadatud 5. mail 2023

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Tüübel** |
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel kõneleb kõrvalhoonest; süstemaatilise ravijärgu kohta loe artiklit Ravikuur.* |

---

Tartule iseloomulik kahekorruseline kuur Näituse ja Kooli tänava nurgamaja õues
**Kuur** (ka: **sara**; Saaremaal *vaja*) on kerge ehitusega kõrvalhoone kütuse, materjalide, transpordivahendite, tööriistade vms hoidmiseks.

Liigitus
--------

Koguva küla Hansu talu mõrrakuur
* Traditsiooniliselt hoitakse Eesti ahiküttega majapidamistes kuuris küttepuitu, briketti või muud küttematerjali.
* Samas nimetatakse kuuriks ka varjualuseid, mis kaitsevad liiklusvahendeid ilma ja (mõnikord) varguse eest. Selles tähenduses kõneldakse
	+ tõllakuurist ja
	+ paadikuurist,
	+ vanapäraselt ka autokuurist ehk garaažist ja
	+ lennukikuurist ehk angaarist.
	+ Võrgukuurides hoitakse ja kuivatatakse kalavõrke, seepärast on need vahel lahtisemad kui teised kuuritüübid, kas siis suurte laialt avatavate ustega või isegi mõne seinata.
	+ Pritsukuurist kui tuletõrjevahendite hoiukohast.

Ehitus
------

Tilsi mõisa puukuur
Enamasti on kuure Eestis ehitatud puidust, ent kasutatud on ka kive, vineeri, plekki või muid (tihti improviseeritud) materjale, uuemal ajal näiteks plastmassi. Sageli ehitati kuure ümber teistest kõrvalhoonetest (või ka teisteks kõrvalhooneteks) nagu pesuköögid ja suveköögid.

Kohati on kuuridel olnud Eesti arhitektuuris tähtis osa, paadi- ja võrgukuurid on ilmestanud kalurikülasid juba sajandeid. 19. sajandi lõpul ja 20. sajandi alguses olid mõne Eesti linna (eriti Tartu ja Tallinna) agulites levinud kahekorruselised kuurid, tänapäeval neid enam peaaegu ei ehitata.

Hobuveokite kuurid paiknesid enamasti hobusetalli lähedal. Sageli olid hobuveokikuur ja tall kokku ehitatud (nt. tall-tõllakuur).

Surnukuur
---------

Kuuri tavapärastest tähendustest kaugem on surnukuur: tavaliselt haigla juures asuv ehitis või ruum, kus hoitakse surnukehi. Surnukuure esineb ka krematooriumite ja anatoomikumide juures.

Pildid
------

* 1914–1915 rajatud kuur Noblessneri laevatehase inseneride elamu juures Tallinnas on märksa soliidsem ehitis kui enamik Eesti kuure.
* Seli mõisa kuur on võetud arvele kultuurimälestisena.
* Koguva küla Sumari talu vankrikuur.
* Vilsandi merepäästejaama paadikuur.
* Hiljuti kasutusest välja jäänud kuur-küün Lõuna-Soomes.

Vaata ka
--------

* Võrgukuur
* Kelder
**Vello-Taivo Denks** (6. august 1936 Võrumaa – 2. juuni 2004) oli Eesti metsaülem, metsaülemate ühingu esimees, looduskaitsja ning Metsaerakonna asutamise algatajaid.

Haridus
-------

Vello-Taivo Denks õppis Varstu keskkoolis ja Tihemetsa metsatehnilises tehnikumis, mille lõpetas 1956. aastal.

Töö
---

Vello-Taivo Denks alustas tööd Võru metsamajandis Roosa metskonna abimetsaülemana. 1966. aastal edutati ta Roosa metsaülemaks. Roosa metsaülemana töötas ta 34 aastat, kuni pensionile jäämiseni 2000. aastal.

### Metsandustöötaja, looduskaitsja, loodusõppe spetsialist

Vello-Taivo Denks andis olulise panuse Paganamaa tutvustamisel, hoidmisel ja kaitsmisel; rajas Paganamaal ühe esimesi tähistatud matkaradasid Eestis, 1978. aastal avaldas Paganamaa kohta raamatu, koostas metsandus- ja loodustrükiseid, oli koduloouurija.

Vello-Taivo Denks kuulus aastaid looduskaitse seltsi juhtkonda ja juhtis seltsi Varstu osakonda. Ta asutas 1963. aastal Krabi koolimetskonna, mis oli üks esimesi Eesti NSV Metsamajanduse ja Looduskaitse Ministeeriumi koolimetskondade algatusest, ning oli ka Eesti kõige kauem järjepidevalt töötanud koolimetskonna töö juht (1963–2004). 1983. aastal ehitati Pähni loodusõppemaja. RMK Pähni loodusmajas tegutses Vello-Taivo Denks kuni surmani.

1999. aastal toimus "Metsamehe jälgedes" Roosa metskonnas.

Vello-Taivo Denks oli ka erumetsateenijate ühingu Hong esimees kuni oma surmani 2004. aastal.

### Metsaülemate ühing

Eesti metsaülemate ühing taasloodi 1989. aastal, Vello-Taivo Denks valiti avakoosolekul ülekaaluka häälteenamusega (115 134-st) esimeheks. Ametisse jäi ta kümneks aastaks ning oli aktiivne eestvedaja ning väga tegus liige. Metsaülemate ühingu esimehena tegutses ta keerukatel aegadel (NSV Liidu lagunemine, Eesti Vabariigi taasloomise algus). Vello-Taivo Denksi autoriteet ja kohusetunne päästis ta napilt metsaülema töö kaotamisest. Oluline roll oli ühingul 1992. aastal metskondade kui juriidiliselt iseseisvate riigiasutuste loomisel. 1993. aastal hakkas ilmuma ühingu häälekandja Sõnumid. 1998. aastal alustas ühing metsakalendri väljaandmist, mille eestvedajaks oli taas Vello-Taivo Denks.

### Metsaerakond

Metsaerakond loodi 1994. aastal. Vello-Taivo Denks oli riigikogu valimistel erakonna esinumber.

Tunnustus
---------

* 2002 Valgetähe medaliklassi teenetemärk

Isiklikku
---------

Ka Vello-Taivo ja Mare Denksi pojad Taivo ja Tarmo on lõpetanud metsanduse eriala Eesti Põllumajanduse Akadeemias ja Luual ning töötavad metsanduse erialal.

Vello-Taivo Denks on maetud Vana-Roosa kalmistule.

Viited
------

1. ↑  Tõnu Vaask. Metsandusaadete kandja Vello-Taivo Denks. Eesti Mets 2/2004 (vaadatud 25.09.2016)
2. ↑  Priit Kask, Kaarel Tiganik. Vello-Taivo Denks - metsaülem ja looduskaitsja. Eesti Mets 3/2016 (lk. 63)
3. ↑  Vello Denks, "Paganamaa". Tallinn: Eesti Raamat, 1972, 64 lk.
4. ↑  Pähni loodusõpperada. RMK Roheline trükis 2008 (vaadatud 25.09.2016)
5. ↑  Priit Kask, Kaarel Tiganik. Vello-Taivo Denks - metsaülem ja looduskaitsja. Eesti Mets 3/2016 (lk. 63)
6. ↑  EMÜ. Ajalugu. (vaadatud 25.09.2016)
7. ↑  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 4064
**Valentin Arhipenko** (vene keeles *Валентин Дмитриевич Архипенко*; 7. mai 1909 Atamanskaja staniitsa, praegune Pavlovskaja rajoon, Krasnodari krai – 22. detsember 1987 Tallinn) oli vene näitleja.

1926. aastal lõpetas ta Umani tööliskooli. 1930. aastal lõpetas Leningradi I Kunstistuudio draamaklassi. 

Aastatel 1930–1939 töötas ta Leningradi teatris Proletarskii Aktjor (Пролетарский Актёр), 1939–1944 Leningradi komöödiateatris, 1944–1945 rindeteatris. 1945. aastal asus Eestisse, aastatel 1945–1948 oli Tallinnas Punalipulise Balti Mere Laevastiku teatri näitleja, 1948. aastast Eesti NSV Riikliku Vene Draamateatri näitleja.

Tunnustus
---------

* 1951 – Eesti NSV teeneline kunstnik
* 1954 – Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi aukiri
* 1965 – Eesti NSV rahvakunstnik

Viited
------

1. ↑  Кино-Театр.Ру Валентин Архипенко. Биография

Välislingid
-----------

* Rahvusarhiivi fotode andmebaas. ENSV Riikliku Vene Draamateatri õppestuudio vastuvõtukomisjon: ENSV teeneline kunstnik M. Zahharova, ENSV rahvakunstnik V. Arhipenko, lavastaja V. Petrov ja näitleja E. Vokaljuk (1975)
Tsunami põhjustatud häving
**Meiji-Sanriku maavärin** toimus 1896. aasta 15. juunil kell 19.32 kohaliku aja järgi Jaapanis. 

See maavärin on üks raskemate tagajärgedega loodusõnnetusi Jaapani ajaloos. Tema tugevus oli 7,2 Mw ning selle tagajärjel tekkinud tsunami tegi suuremat kahju kui maavärin ise. Kokku hävis õnnetuses vähemalt 9000 hoonet ning hukkus üle 22 000 inimese.

Tsunami
-------

15. juunil 1896 olid pered tähistamas sõdurite tagasitulekut esimesest Esimesest Hiina-Jaapani sõjast ja Shinto pühasid, kui toimus maavärin. Kuna maavärinad on selles piirkonnas tavalised, ei pööratud sellele eriti tähelepanu. 35 minutit hiljem saabus Sanriku rannale aga hiidlaine, millele järgnes varsti teine. Tsunami tagajärgi võimendas merevee tõus. Laine kõrgus oli 38 meetrit. Hävis 9000 kodu ja on kirjalikke tõendeid 22 066 inimese surmast. Suur hulk hukkunuid oli purustatud pealuudega ning jäsemed olid küljest rebitud, mis kõik annab tõestust tsunami jõust.

Paatidega merel olnud kalurid ei märganud samas midagi erilist ning alles koju saabudes leidsid eest rusud.

Sama tsunami tegi kahju ka Hawaii saartel, kus laine kõrgus oli kuni 9 meetrit.
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib romaanist; filmi kohta vaata artiklit Meie mees Havannas (film)* |

---

**"Meie mees Havannas"** on Graham Greene'i romaan. See ilmus esimest korda Heinemanni kirjastusel detsembris 1958. 

Raamatust on välja loetud Fulgencio Batista kukutamise ning 1962. aasta raketikriisi ennustusi.

Saamislugu
----------

Romaani idee tuli Greene'il Tallinnas, mida ta külastas 1934. aastal. Esialgu pidi tegevus aset leidma Tallinnas, kuid pärast sõda viis Greene tegevuse üle natsionaalsotsialismi ajastust üle külma sõja õhustikku, et lugu saaks olla naljakas.

Augustis 1941 asus Graham tööle Briti salaluures (*Secret Intelligence Service*). Seal sai ta teada kaksikagent Garciast Lissabonis, kes söötis Saksamaale ette valeinformatsiooni, teeseldes, et tal on agendid mitmel pool Inglismaal, ning mõeldes relvajõudude liikumised ja operatsioonid kaarte ja muid abimaterjale kasutades ise välja. Garcia oli romaani peategelase Jim Wormoldi prototüüp.

Süžee
-----

Romaani tegevus toimub Kuubal mõni aeg enne seda kui Fidel Castro kukutas Fulgencio Batista režiimi.

Tolmuimejaid valmistava firma esindaja, Suurbritannia kodakondsusega James Wormold (Jim Wormold), kellel on oma pood, tutvub oma poes Briti luureteenistuse töötaja Hawthorne'iga, kes värbab ta raha eest luureagendiks. 

Wormoldi abikaasa on ta ammu maha jätnud, asudes oma armukesega elama USA-sse. Wormold elab koos oma 17-aastase tütre Millyga. Agendiks hakkab Wormold selleks, et täita oma tütre soove, sealhulgas hobuse ost, milleks tal muidu raha ei jätku. Samuti tahab ta tütart Šveitsi õppima saata. 

Wormold hakkab agente välja mõtlema, esitades agentidena väljamõeldud inimesi ning inimesi, keda ta teab ainult nimepidi.

Dramatiseeringud
----------------

Aastal 1959 lavastas Carol Reed romaani järgi filmi "Meie mees Havannas", kus peaosa mängis Alec Guinness. Stsenaariumi kirjutas Graham Greene ise. 

Clive Francis on kirjutanud romaani põhjal näidendi, mille esietendus oli 23. augustil 2007 Guildfordis Yvonne Arnaud' Teatris.

Viited
------

1. ↑  Graham Greene. *Meie mees Havannas*, Eesti Päevaleht, 2008, ümbrise esikülje volt

Kirjandus
---------

* John le Carré: *The Tailor of Panama* (1996; romaan, mis on inspireeritud "Meie mehest Havannas")

Välislingid
-----------

* Ivo Juurvee: "Meie mees Havannas või nende mees Tallinnas". Eesti Ekspress, 14. juuli 2005.
* Peeter Olesk: "Romaaniülikool: Graham Greene "Meie mees Havannas". Eesti Päevaleht, 25. aprill 2008.
**Villem Orav** (11. märts 1883 Laiksaare vald, Pärnumaa – 10. detsember 1952 Tallinn) oli eesti ajaloolane, pedagoog ja pedagoogikateadlane.

Elulugu
-------

Villem Orav oli talupidaja poeg.

Lõpetas 1905 Riia Vaimuliku Seminari, õppis 1911–1913 Varssavi ülikoolis, lõpetas 1915 Tartu Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna ajalookandidaadi kraadiga. Oli 1905–1911 Olustveres kirikuõpetaja, 1915–17 Tallinnas Jakob Westholmi Gümnaasiumi ladina keele ja 1917–1949 Gustav Adolfi Gümnaasiumi ajalooõpetaja, 1946–1950 ka EKP Keskkomitee Vabariikliku Parteikooli ja Tallinna Pedagoogilise Instituudi ettevalmistusosakonna üldajaloo õppejõud, 1952 Ajaloo Instituudi teadur.

Teadustöö
---------

Avaldanud pedagoogikaajakirjades arvustusi ja metoodikaartikleid, oli "Eesti NSV ajaloo lugemiku I" (1960) koostajaid, tõlkis ja toim õpikuid (K. Kornilovi "Psühholoogia õpperaamat pedagoogilistele koolidele" (1948), "Ajaloo õpetamise metoodika seitsmeklassilises koolis" (1949) jmt). Oli aastast 1945 Haridusministeeriumi ajaloo- ja konstitutsioonikomisjoni esimees. Eesti NSV teeneline õpetaja (1949).

Teoseid
-------

* Ajaloo õpetamisest ja selle puudustest. // Kasvatus (1921) 7–9
* Lapse elu ürgajal. Tartu, 1925
* Ürginimene (ajaloo lugemik IV klassile). Tartu, 1925
* Ülima hüve poole. // Areng (1935) 1 / 2
* Vanimaid kooliseadusi Eestis. // Eesti Kool (1936) 5
* Sokratese meetodist. // Eesti Kool (1936) 7

Viited
------

1. 1 2 3 4  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Kirjandus
---------

* Eesti avalikud tegelased. Trt, 1932, 220
* Eesti kooli biograafiline leksikon. Tallinn, 1996, 170
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

Välislingid
-----------

* Õpilased õpetajatest Gustav Adolfi Gümnaasium

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Villem Reimani 8** (varem *Gonsiori 9*) on eluhoone Tallinnas Kompassi asumis Kompassi väljaku serval. Hoone valmis 1957. aastal. See on olnud Tallinna Pedagoogilise Instituudi ühiselamu ja hiljem Eesti Kunstiakadeemia õppehoone. 2021. aasta alguseks rekonstrueeritakse see elu- ja ärihooneks Ambassador.

Ajalugu ja arhitektuur
----------------------

Villem Reimani 8 ehk Tallinna Pedagoogilise Instituudi ühiselamu peaarhitekt oli Alar Kotli. Hoone projekteerimist alustati 1953. aastal, järgides seni kehtinud ja ikka veel aktsepteeritud arhitektuurikaanoneid: kavandati uusklassitsistlikku hoonet. Esialgne projekt nägi ette rikkaliku krohvdekooriga fassaade, kusjuures Lomonossovi (nüüd Gonsiori) tänava poolne fassaad pidi saama kõige rikkalikumalt kaunistatud.

Fassaadilahendus, mis 1953. aastal oli saanud põhimõttelise heakskiidu Eesti NSV Ministrite Nõukogu arhitektuuri valitsuselt, tuli 1956. aastal ümber teha. Katusesse peasissepääsu kohale planeeritud ehisviil pidi jääma ehitamata. Samuti ei peetud enam sobivaks läbi kolme korruse ulatuva lodža kaarekujulist lõpetust, algselt kavandatud krohvrustikat, teise korruse akende alla ja kohale kavandatud karniise ja sandrikke. Hoone ehitusel jäi realiseerimata pilastrite liigendus ja kapiteelid, viienda korruse akende kohal ja vahel olevad ehispaneelid ning parapett ja sellega vahelduv balustraad. Sarnaselt fassaadiga valmisid ka interjöörid stalinismile omase dekoorita. Ühiselamutubades kasutati algselt kavandatud parketi asemel laudpõrandaid. Treppidel on paekivist astmed ning kivist piirded puidust käsipuudega.

Lopsakast dekoorist ei realiseeritud praktiliselt midagi peale peasissepääsu dolomiitportaali ja soklikorruse akende samast materjalist raamistuse. Algsetest kavatsustest annavad märku lakoonilised pilastrid ning jõulised karniisid hoone Gonsiori tänava poolsel osal.

Perioodile iseloomulikult on fassaadil kasutatud väärikaid ja kvaliteetseid materjale: terrasiitkrohv, kivikatus, looduskivist portaal ja sokliakende raamistused.

Villem Reimani 8 askeetlik ilme – lakooniline dekoor ning klassitsismile omased proportsioonid – on kõnealusele hoonele iseloomulik. See muudab hoone eripäraseks ja väärtuslikuks.

Villem Reimani 8 hoone oli enne eraettevõttele müümist kasutusel Eesti Kunstiakadeemia õppehoone ja ühiselamuna, kus on elanud mitmed tunnustatud Eesti kunsti- ja kultuuritegelased.

2015. aastal soetas hoone ja kinnistu enampakkumise käigus Endover Kinnisvara.

Viited
------

1. ↑  Selgus majas: Kompassi väljak jääb avalikku kasutusse. Postimees, 26. jaanuar 2020.
**Halli konstant**, ka **Halli koefitsient**, tähis {\displaystyle A\_{\mathrm {H} }}, on materjalikonstant, mida väljendatakse kuupmeetrites kuloni kohta (m3/kg). Halli efekti mõõtmisel on Halli konstant võrdetegur Halli pinge {\displaystyle U\_{\mathrm {H} }} valemis:

{\displaystyle U\_{\mathrm {H} }=A\_{\mathrm {H} }{\frac {IB\_{z}}{d}},}
kus I on juhti läbiv vool, {\displaystyle B} on magnetiline induktsioon ja {\displaystyle d} on juhtiva kihi paksus. Siit saaqb avaldada Halli konstandi kujul

{\displaystyle A\_{\mathrm {H} }={\frac {U\_{\mathrm {H} }d}{IB\_{z}}}={\frac {E\_{y}}{j\_{x}B\_{z}}}.}
Kihi paksuse {\displaystyle d} saab jätta arvesse võtmata, kui kasutatakse elektrivoolu tihedust {\displaystyle j\_{x}} ja elektrivälja tugevust {\displaystyle E\_{y}}.
Indeksid {\displaystyle x,y,z} osutavad siin vastavate suuruste orientatsioonile ristkoordinaadistikus.

Halli konstandi väärtus näitab, kui tugev peab olema elektriväli, et kompenseerida magnetvälja mõju liikuvatele laengukandjatele.

Konstandi tüüpilisi väärtusi
----------------------------

| Materjal | Halli konstant(10−12 m3/C) |
| --- | --- |
| Berüllium | +243 |
| Indium | +160 |
| Alumiinium | +99 |
| Tsink | +64 |
| Plaatina | −20 |
| Vask | −53 |
| Kuld | −70 |
| Hõbe | −89 |
| Liitium | −170 |
| Kaltsium | −178 |
| Naatrium | −248 |
| Kaalium | −420 |
| Rubiidium | −500 |
| Vismut | −500 000 |
| Indiumantimoniid (pooljuht) | −240 000 000 |

Halli konstandi tegelikud väärtused võivad esitatuist suuresti erineda. Erinevus tuleneb ühelt poolt materjali puhtusastmest ja teiselt poolt temperatuurist. Näiteks alumiiniumi puhul on kirjandusallikates toodud ka väärtus −34 · 10−12 m3∕ C. Kui Halli konstandil on positiivne väärtus, domineerib aukjuhtivus, negatiivse väärtuse korral elektronjuhtivus.

Ajaloost
--------

Edwin Hall teatas oma kirjas ajakirjale American Journal of Mathematics 19. novembril 1879, et jagatis {\displaystyle I\cdot B/U\_{\mathrm {H} }} on konstantne. Konstant nimetati hiljem tema järgi. Konstandi väärtusi ei saanud ta aga arvutada, sest elektron ja elementaarlaeng {\displaystyle e} olid tol ajal veel teadmata.

Viited
------

1. ↑
**Hall soolmalts** (*Halimione pedunculata*) on maltsaliste sugukonda soolmaltsa perekonda kuuluv taimeliik, keda on tihti loetud ka maltsa perekonda kuuluvaks (*Atriplex pedunculata*).

Kirjeldus
---------

Üheaastane hõbedane rohttaim, kes on tavaliselt 2–25 cm kõrgune. Hõbedase värvuse annavad väikesed kõõma meenutavad karvakesed. See aitab valguse peegeldamise kaudu vähendada gaasivahetusega kaasnevat veekadu, mis on vajalik sooldunud kasvukohtadel (rannaniitudel) kasvavale taimele. Iseloomulikud on väikesi sirgeid pasunakesi meenutavad viljad.

Kasvukohad
----------

Hall soolmalts kasvab rannakarjamaadel ja soolakutel. Talle on vajalikud rohukamarasse kariloomade tallatud rajad, augud ja muud kamardumata kohad, kus üheaastase taimena saab seemnetest kergesti kasvama hakata. Tema tavalised kaaslased on soodahein ja soolarohi.

Levik
-----

Üldlevilalt Euraasia liik, kahe suurema osaareaaliga Põhja-Euroopas ja kontinentaalses Euraasias. Eestile lähimad leiukohad on Ojamaal ja Ölandil. Eestis jäänud haruldaseks, olles levinud nüüdisajal peamiselt Väinamere rannikul ja saartel, täpsemalt Hiiumaal, Kassaris ja Muhus.  Ta on Eestis arvatud II kaitsekategooriasse (seisuga 2012).

Viited
------

1. ↑  Kukk, Toomas (2019). *Eesti vähetuntud taimed*. Tallinn: Varrak. Lk 68–69.
2. ↑  "Halimione pedunculata — hall soolmalts". *Eesti taimede uue levikuatlase tööversioon*. 2019.

Välislingid
-----------

* Hall soolmalts andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes