recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Timo Glock katkestas 2011. aasta Malaisia GP
**Virgin Racing** (täisnimega **Marussia Virgin Racing**) on meeskond, mis osales Vormel 1 sarjas aastail 2010 ja 2011.

Meeskond liitus Vormel 1 sarjaga 2010. aastal, esialgu Manor GP nime all. Pärast seda, kui meeskonna peasponsoriks sai Richard Bransoni Virgin Group, sai ka meeskond uue nime. Algul osales meeskond Suurbritannia lipu all, kuid 2010. aasta lõpus omandas enamuse ettevõttes Venemaa ettevõte Marussia Motors ja 2011. aastal osales tiim Venemaa litsentsiga.

Virgini autod kasutasid Cosworthi mootoreid.

2010
----

Timo Glock testib autot Jerezi ringrajal
2010. aastal sõitsid meeskonnas Timo Glock (number 24) ja Lucas di Grassi (25). Glock oli eelmisel aastal sõitnud Toyota F1 meeskonnas, aga 3 etappi enne lõppu teinud ränga avarii, mis lõpetas tema hooaja, ja Toyota teda enam ei soovinud. Di Grassi oli olnud GP2-s kolmandal kohal.

Ühtegi punkti nad ei kogunud. Kummagi parimaks jäi 14. koht ning sellega said nad hooaja kokkuvõttes 24. ja 25. koha. Meeskondlikult jäi Virgin Racing viimasele, 12. kohale. Ka Hispania Racingu parimaks kohaks etapil jäi 14. aga Hispania suutis selle välja sõita kolmel korral, Virgin kahel.

2011
----

Jérôme D'Ambrosio sai 2011. aasta Monaco Grand Prix'l 15. koha
2011. aasta sõitjad olid Timo Glock ja Jérôme d'Ambrosio. Di Grassi läks Pirelli testisõitjaks ja üheski sarjas ta pärast seda enam ei osalenud. Virgini pakkumise saada sõitjaks lükkas tagasi Nico Hülkenberg, kes pidas meeskonda liiga nõrgaks ja läks Force India testisõitjaks. D'Ambrosio oli saanud eelmisel aastal GP2-s 12. koha.

Kumbki sõitja ei kogunud hooajal ainsatki punkti. D'Ambrosio parimaks jäi 14. ja Glocki parimaks 15. koht. Nad said individuaalselt taas 24. ja 25. koha. Meeskondlikult oli Virgin taas viimane, 12. Eelviimaseks tulnud Hispania Racing oli üldiselt küll aeglasem, kuid ühel etapil suutis välja sõita 13. koha.

2012
----

2012. aastal muutis meeskond oma nime: selleks sai Marussia F1 Team. See kajastas omaniku Marussia Motorsi järjest enam suurenenud osalust meeskonnas ja kontrolli meeskonna üle. Ühtlasi katkestati koostöö tehnilise poole eest hoolitsenud ettevõttega Wirth Research. Selle võttis üle McLaren, kelle duubelmeeskonnaks Marussia niimoodi sai.

Ametlikult loetakse Virgin ja Marussia eri meeskondadeks ja Virgin lõpetas 0 punktiga 38 etapist. Neist meeskondadest, kes pole ühtki punkti saanud, polnud veel ükski rohkematel etappidel osalenud. Seda rekordit kordas Hispania Racing, kes sõitis neilsamadel etappidel mis Virgingi, aga jätkas osalemist sama edutult 2012. aastalgi.

Sõitjatest jätkas Glock Marussias. D'Ambrosiole sõitjakohta ei jätkunud ja ta sai Lotus F1 testisõitjaks. Tema asemele palkas Marussia Charles Pici.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Virgin Racing** |

* Virgin Racingi sait
Andreas Kangur 2021. aasta Arvamusfestivalil
**Andreas Kangur** (sündinud 11. detsembril 1978 Tartus) on eesti õigusteadlane, endine lapsfilminäitleja.

Haridustee
----------

Kangur on lõpetanud 1997. aastal Tartu Mart Reiniku gümnaasiumi, 2001. aastal Tartu Ülikooli (õppis õigusteaduskonnas) ja 2002. aastal saanud magistrikraadi õigusteaduses George Washingtoni Ülikoolis USAs. Magistritöö teema oli "Rules of Evidence in Trials of Suspec­ted Terrorists by Military Commissions".

2011. aastal astus ta Šotimaa Glasgow' Ülikooli doktorantuuri, kus tema uurimistöö teemaks oli "In Search of a Common Framework for Rules of Evidence in Criminal Trials". Ta kaitses seal doktoriväitekirja.

Töökäik
-------

Ta töötab Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas õppejõuna, õpetades peamiselt kriminaalmenetlust.

Filmides
--------

Kümneaastaselt mängis ta Leida Laiuse mängufilmis "Varastatud kohtumine" (1988, Jüri tegelaskuju) koos Maria Klenskajaga. Ta on mänginud ka Jüri Sillarti filmis "Noorelt õpitud" (1991).

Välislingid
-----------

* Andreas Kangur Eesti Teadusinfosüsteemis Muuda Vikiandmetes
* Mees, kes võitleb õiguse eest nii sõna kui jõuga, tartu.postimees.ee
**Leonhard Pääsuke** (13. oktoober 1902 Krüüdneri vald, Tartumaa – 1. märts 1951 Montréal, Kanada) oli eesti keemik.

Elulugu
-------

Leonhard Pääsuke oli põllumehe poeg.

Oli õppursõdurina Vabadussõjas. Lõpetas 1921. aastal Tartus Hugo Treffneri Gümnaasiumi, 1926 Tartu Ülikooli keemiaosakonna tehnoloogia haru, keemiamagister (*mag chem techn*) (1928, TÜ), väitekiri "Tärklise määramine odras, rukkis ja nisus Pulfrichi turkerefraktomeetri abil". Oli 1925–26 Tartu Ülikooli mullateaduse ja agrokeemia kabineti nooremassistendi kohusetäitja, 1926–1930 agrokeemia katsejaama vanemassistendi kohusetäitja ja vanemassistent, aastast 1932 Kohtlas firma New Consolidated Gold Fields Ltd keemik. 

Põgenes 1944. aastal Saksamaale, sealt siirdus 1948. aastal Kanadasse.

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkond: põlevkivikeemia.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide
2. ↑

Kirjandus
---------

* Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944. I–III. Trt, 1994, II, 150.
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Andreas Kalkun** (sündinud 28. aprillil 1977) on Seto folklorist, luuletaja ja muusik, kes uurib setode laule ja usundit.

Andreas Kalkun lõpetas 2000. aastal Tartu Ülikooli eesti ja võrdleva rahvaluule erialal ja jätkas seejärel õpinguid samas magistrantuuris. Tema magistriväitekirja teema oli "Seto naiste eluloolaulud. Autobiograafiad ja utoopiad" (juhendajad Kristin Kuutma ja Paul Hagu). 2011. aastal sai ta doktorikraadi, väitekirja teema oli "Seto laul eesti folkloristika ajaloos. Lisandusi representatsiooniloole" (juhendaja Kristin Kuutma).

Aastatel 1999–2004 oli Kalkun projektitäitja Eesti Kirjandusmuuseumi Eesti Rahvaluule Arhiivis ning on septembrist 2005 on ta töötanud Eesti Kirjandusmuuseumi etnomusikoloogia osakonnas, algul assistendina, siis teadurina ning alates 2013. aastast vanemteadurina. Aastatel 2013–2019 töötas ta teadurina ka Helsingi Ülikooli juures. Aastatel 2020–2021 oli ta Tartu Ülikooli humanitaarteaduste ja kunstide valdkonna eesti ja üldkeeleteaduste instituudis seto keele ja kultuuri teadur.

Andreas Kalkun laulab Tartu seto meestelaulukooris Liinatśuraq ning ansamblis Ütsiotsõ. Kontratenorina on ta esitanud ka barokkmuusikat vanamuusikaansambli Grupeto koosseisus.

Ta on kuulunud kirjandusrühmitusse Erakkond ning osalenud 1997. aastal koos Kristiina Ehini, Mehis Heinsaare, Kalju Kruusa ja teistega Erakkonna luulekogus "Üheksavägine".

Tunnustus
---------

* 2016 Eesti folkloristika aastapreemia

Isiklikku
---------

Andreas Kalkun on muusik Mari Kalkuni nõbu.

Viited
------

1. 1 2  "CV: Andreas Kalkun". *Eesti Teadusinfosüsteem*. Vaadatud 8. august 2022.

Välislingid
-----------

* Andreas Kalkun Eesti Teadusinfosüsteemis Muuda Vikiandmetes
* Andreas Kalkun "Pihtivad naised. Seto naiste eluloolaulud" Folklore
**Andreas Michalsen** (sündinud 1961 Bad Waldsees Baden-Württembergis ) on saksa arst (terapeut ja ravipaastuarst) ja toitumisteadlane. 

Ta on Berliini Humboldti Ülikooli Charité kliinikumi kliinilise loodusravi professor ja 2009. aastast Berliini Immanueli haigla loodusravikeskuse peaarst. Michalseni teadushuvi on suunatud keha ja vaimu teraapiale (mediteerimine, jooga, stressi vähendamine), toitumisteraapiale ja ravipaastule ning sellega seotud protseduuridele. Ta tegeleb ka ajurveeda mõju uurimisega.

Teosed
------

* 2017 – "Heilen mit der Kraft der Natur: Meine Erfahrung aus Praxis und Forschung – Was wirklich hilft", Verlag Berlin

#### Tõlked eesti keelde

* 2018 – "Ravimine looduse väega. Mis aitab tegelikult. Praktikale ja teadusele tuginevad kogemused". Tõlkinud Triin van Doorslaer. Tallinn: kirjastus Tänapäev. 272 lk, ISBN 978-9949853250

Viited
------

1. 1 2  Prof. Dr. Andreas Michalsen. suhrkamp.de
2. ↑  Prof. Dr. med. Andreas Michalsen. berlin-health-excellence.com

Välislingid
-----------

* Calorie Restriction and Vegetarian Diet. Andreas Michalseni loeng aprillis 2016, Youtube, 13. juuli 2016
**Kuivajõe karstiala** on karstiala Harju maakonnas Kose vallas Kuivajõe küla ja Kose-Uuemõisa vahel Kuivajõe orus. Karstialal kaob Kuivajõgi veevaesel perioodil maa alla. Karstiala kaitseks on loodud Kuivajõe sängi kaitseala, mis asub Kuivajõe ja Tade küla ning Kose-Uuemõisa aleviku maadel, pindala  22,3 ha. Asutatud 1960, et kaitsta Kuivajõe sängi 3 km ulatuses jõe neeldumiskohast (umbes 200 m Tallinna–Tartu maanteest lõuna pool) allavoolu. Orus on mitu salajõe allikarühma. Sängi maapealses osas voolab jõgi ainult suurvee ajal. Kuivajõe karstiala ja säng on ürglooduse objektid.

Kuivajõgi kaob maa alla samanimelise küla ja Kose-Uuemõisa vahel, voolates salajõena umbes 2–2,5 kilomeetrit.

Viited
------

1. ↑  Sissekanne Eesti looduse infosüsteemis (vaadatud 26.04.2013)
2. ↑ . H. Kink. 2006. Veeobjektid "Eesti ürglooduse raamatus". Tallinn, Teaduste Akadeemia Kirjastus. Lk 38
3. ↑  "Kuivajõe sängi kaitseala". *Eesti Entsüklopeedia*. Vaadatud 28.04.2021.
4. ↑  Kink, Hella (mai 2008). "Harju lavamaa tundlikud karstialad". *Eesti Loodus*. Vaadatud 28.04.2021.

Välislingid
-----------

* Sissekanne Eesti looduse infosüsteemis
**Leonhard-Hermann Pallon** VR II/3 (4. oktoober 1884 Kuigatsi vald Tartumaa – 23. juuni 1941 Tallinn) oli eesti sõjaväelane (kapten) ja poliitik.

Leonhard-Hermann Pallon sündis 1884. aastal Tartumaal Kuigatsi vallas. Ta astus Venemaa keisririigi armeesse ning teenis vabatahtlikuna aastatel 1906–1907 26. suurtükiväebrigaadis ja hiljem Esimene maailmasõjas suurtükiväes.

Eesti Vabadussõja alguses, 1918. aasta detsembril astus ta Eesti Rahvaväkke ning määrati äsja moodustatud Laiarööpmelise soomusrongi nr. 2 suurtükipatarei ülemaks. Vabadussõja lahingutes paistis silma erakordse julguse ja täpse patareitulejuhtimisega, mille eest pälvis hüüdnime "Uku" (kuna tema juhitud patarei tuli tabas vaenlast kui muinaseesti jumala Uku äikesenool).

Leonhard Pallon lahkus sõjaväeteenistusest pärast Vabadussõda 1920. aastal. Ta elas Valgas, kus tegeles puiduäriga ja oli ka aktiivne kaitseliitlane – Kaitseliidu Valga Maleva Valga linna malevkonna pealik ja 1934. aastal Valga linnavolinik. 

1930. aastate teisel poolel osales vapside liikumises, oli "Rahvuskongressi" liige.

Leonhard Pallon vahistati 24. augustil 1940 ja hukati 23. juunil 1941 Tallinnas, tema matmispaik on teadmata.

Vaata ka
--------

Kirjandus
---------

* Jaak Pihlak, "Helme kihelkond ja Vabaduse Risti vennad" Viljandi Muuseum, 2007, lk 286-288

Välislingid
-----------

* Ohvitseride andmekogu. EESTI SÕJAMUUSEUM - KINDRAL LAIDONERI MUUSEUM. EESTI OHVITSERID 1918-1940
* Suurtükiohvitser Leonhard Pallon koos sõduritega soomusrongi nr 2 1. suurtüki platvormi "Uku" juures
**Suttungr** või **Saturn XXIII** (esmane nimetus **S/2000 S 12**) on Saturni looduslik kaaslane ning see on üks Saturni kaaslaste Skandinaavia grupi kuudest. Selle kuu avastas 2000. aastal Brett J. Gladmani juhitud töörühm. 

Suttungri nimi tuleneb Skandinaavia mütoloogiast ja on pandud hiiu Suttungri järgi, kes olevat omanud erilist tarkusemõdu. 

Algul nimetati seda taevakeha **Suttungiks**, kuid hiljem otsustati lõppu lisada ka -r (Suttungr).

Suttungri diameeter on umbes 7 km.

  


Saturni kaaslased

S/2009 S 1 • Pan • Daphnis • Atlas • Prometheus • Pandora • Epimetheus • Janus • Aegaeon •  Mimas • Methone • Anthe • Pallene • Enceladus • Tethys • Telesto • Kalypso • Dione • Helene • Polydeuces • Rhea • Titan • Hyperion • Iapetus • Kiviuq • Ijiraq • Phoebe • Paaliaq • Skathi • Albiorix • S/2007 S 2 • Bebhionn • Erriapus • Skoll • Siarnaq • Tarqeq • S/2004 S 13 • Greip • Hyrrokkin • Jarnsaxa • Tarvos • Mundilfari • S/2006 S 1 • S/2004 S 17 • Bergelmir • Narvi • Suttungr • Hati • S/2004 S 12 • Farbauti • Thrymr • Aegir • S/2007 S 3 • Bestla • S/2004 S 7 • S/2006 S 3 •  Fenrir • Surtur • Kari • Ymir • Loge • Fornjot
**William Howard Taft** (15. september 1857 Cincinnati – 8. märts 1930 Washington) oli Ameerika Ühendriikide 27. president. Ta oli ametis aastail 1909–1913.

1. veebruaril 1904 nimetas Theodore Roosevelt sõjaministriks Tafti, kes oli olnud Filipiinide kindralkuberner 1901–1903. 1908. aastal, pidades oma lubadust teiseks ametiajaks mitte kandideerida, toetas Roosevelt Tafti.

Kuid Tafti nelja aastaga tekkisid tema (kes esindas vabariiklaste konservatiivset tiiba) ja Roosevelti (progressiivse tiiva) vahel lahkarvamused, ning 1912. aastal kandideeris Roosevelt kolmandaks ametiajaks, kuid partei eelvalimistel jäi Taftile alla, mispeale ta moodustas koos toetajatega Progressiivse Partei. Partei lõhenemist kasutas ära Demokraat Woodrow Wilson, kes võitis 435 valijameeste hääled 40 osariigis, Roosevelt sai 88 häält 6 osariigis ja Taft vaid 8 häält 2 osariigis (Vermont ja Utah).

Taft on üks kolmest presidendist, kes on teeninud riigiametis pärast presidenditoolilt lahkumist. 30. juunil 1921 nimetas president Warren G. Harding ta USA ülemkohtu esimeheks, ta vannutati ametisse 11. juulil 1921. 1930. aastal oli Taft juba raskesti haige, kuid jäi endiselt ametisse, kuna ei soovinud, et president Herbert Hoover nimetaks tema asendajaks ülemkohtu kohtuniku Harlan Stone'i, kes oli liberaalse tiiva liige. Alles pärast Hooveri lubadust, et ta nimetab uueks esimeheks konservatiiv Charles Evansi (kelle Taft oli presidendina ise 1910. aastal ülemkohtu kohtunikuks nimetanud), astus ta 3. veebruaril 1930 ülemkohtu esimehe kohalt tagasi, olles siiani ainus, kes oli töötanud nii presidendi kui ka ülemkohtu esimehena. Ta suri ligi kuu aega hiljem, 8. märtsil 1930.

Tunnustus
---------

William Howard Taft valiti 1909. aastal Ameerika Filosoofiaseltsi liikmeks.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Theodore Roosevelt** | **Ameerika Ühendriikide president**1909–1913 | Järgnev**Woodrow Wilson** |

| * v
* r
Ameerika Ühendriikide presidendid |
| --- |
| 

* Washington
* J. Adams
* Jefferson
* Madison
* Monroe
* J.Q. Adams
* Jackson
* Van Buren
* W. Harrison
* Tyler
* Polk
* Taylor
* Fillmore
* Pierce
* Buchanan
* Lincoln
* A. Johnson
* Grant
* Hayes
* Garfield
* Arthur
* Cleveland
* B. Harrison
* Cleveland
* McKinley
* T. Roosevelt
* Taft
* Wilson
* Harding
* Coolidge
* Hoover
* F. Roosevelt
* Truman
* Eisenhower
* Kennedy
* L. B. Johnson
* Nixon
* Ford
* Carter
* Reagan
* G. Bush
* Clinton
* G. W. Bush
* Obama
* Trump
* Biden

 | Ameerika Ühendriikide presidendi pitsat |
|  |
| --- |
|  |
| Medalikohad |
| FIFA konföderatsioonide karikaturniir |
| **Hõbe** | 2013 | jalgpall |

**Ignacio Monreal Eraso** (tuntud enam kui **Nacho Monreal**; sündinud 26. veebruaril 1986 Pamplonas) on Hispaania endine jalgpallur, kes mängis kaitsjana Hispaania ja Inglismaa klubides ning Hispaania jalgpallikoondises.

Aastatel 2006–2011 mängis ta Hispaania kõrgliigas Osasuna ridades ja seejärel aastatel 2011–2013 Málagas.

Aastatel 2013–2019 mängis Monreal Inglismaa kõrgliiga klubis Arsenal. Inglismaa kõrgliigas lõi ta esimese värava 16. märtsil 2013 mängus Swansea City vastu. Hooajal 2017–2018 lõi ta Inglismaa kõrgliigas koguni viis väravat. Arsenaliga võitis Monreal kolm korda Inglismaa karikavõistlused ja kolm korda Inglismaa superkarika.

2019. aasta augustis sõlmis ta kaheaastase lepingu Real Sociedadiga. Pärast lepingu lõppu lõpetas Monreal mängijakarjääri.

Hispaania jalgpallikoondises debüteeris Monreal 6. augustil 2009 sõprusmängus Põhja-Makedoonia vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 12. novembril 2016, kui MM-i valiksarjas kohtuti taas Põhja-Makedooniaga. Ta on kuulunud Hispaania koondisse 2013. aasta FIFA konföderatsioonide karikaturniiril ja 2018. aasta maailmameistrivõistlustel.

Saavutused
----------

Arsenal
* FA Cup: 2013–14, 2014–15, 2016–17
* FA Community Shield: 2014, 2015, 2017
* EFL Cup: Teine koht 2017–18
* UEFA Euroopa Liiga: Teine koht 2018–19

Real Sociedad
* Copa del Rey: 2019–20

Välislingid
-----------

 Nacho Monreal – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis

| * v
* r
Hispaania koondis  –  2018. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused |
| --- |
| 

* 1 De Gea
* 2 Carvajal
* 3 Piqué
* 4 Nacho
* 5 Busquets
* 6 Iniesta
* 7 Saúl
* 8 Koke
* 9 Rodrigo
* 10 Thiago
* 11 Vázquez
* 12 Odriozola
* 13 Arrizabalaga
* 14 Azpilicueta
* 15 Ramos (c)
* 16 Monreal
* 17 Aspas
* 18 Alba
* 19 Costa
* 20 Asensio
* 21 Silva
* 22 Isco
* 23 Reina
* Treener: Hierro

 | Hispaania |
| * v
* r
Põhjasõda |
| --- |
| 
I Riia • I Tönning • Humlebæk • Reinbeck • Travendali rahu • Varja • Pühajõe • I Narva (piiramine & lahing) • Petseri • Spilve (Daugava) • Räpina-Lokuta (Rappin) • Vastse-Kasaritsa (Neu-Kasseritz) • Rõuge (Rauge) • Erastvere • Druskininkai • I Vilnius • Kliszów • Wieluń • I Peipsi • Hummuli • Kraków • Nöteborg (Schlüsselburg) • Saladen • Pułtusk • Nyen • Systerbäck • II Peipsi • Kastre • Rakvere (Wesenberg) • Tartu • Toruń • Jakobstadt • Poznań • II Narva • Poniec (Punitz) • Mūrmuiža (Gemäuerthof) • Rakowitz • Varssavi Varssavi rahu • Praga • I Grodno • Wschowa (Fraustadt) • Nieśwież • Kleczk • Lachowitze • Altranstädti rahu • Kalisz • II Vilnius • II Grodno • Vinni-Pajusti • Hołowczyn • Malatitze • Rajovka • Lesnaja • Porvoo • Kolkanpää • Koniecpol • Veprik • Sokolki • Poltava • Perevolotšna • II Riia • Pärnu • Helsingborg • II Viiburi • Køge laht • II Tönning • Tallinn • Fladestrand • Møn • Gadebusch • Bender • Pälkäne • Helsingfors • Storkyro • Hankoniemi • Fehmarni väin • Rügen • Stralsund • Stresow • Kristiania • Gjellebekk • Dynekilen • Strömstad • Fredrikshald • Saaremaa • Stäket • Frederiksborgi rahu • Granhamn • Selånger • Uusikaupunki rahu |

**Gemauerthofi lahing** (läti *Mūrmuiža lahing*) oli Põhjasõja käigus 1705. aastal Liivimaal Moskva tsaaririigi ja Rootsi kuningriigi vägede vahel toimunud lahing.

1704. aastal pärast August II Rzeczpospolita kuningatroonilt tõukamist valiti Poola kuningaks Karl XII toetav Stanisław Leszczyński. Vene väed kindralfeldmarssal Boriss Šeremetevi ja kindralmajor John Chambersi juhtimisel said käsu tungida Poola vasallriiki Kuramaa hertsogiriiki ning katkestada koos Rootsi vägedega Poolas ühendusteed Liivimaalt läbi Riia ja Polotski. Rudolph Felix Bauer tungis eelväega Jelgavani, kus sai sõjasaagiks kaks suurtükki.

Rootsi väed Adam Ludwig Lewenhaupti juhtimisel olid pärast välimarssi asunud laagrisse, kui said teate, et Mūrmuižale lähenes Drujast suur vene väekoondis (ca 8000 meest) 26 suurtükiga. Rootsi väed, kelle käsutuses oli ainult 16 suurtükki, moodustasid lahingukorra ning julgustatuna kindral Adam Ludwig Lewenhaupti poolt, ründasid vene vägesid. Lahingu algus oli vene vägedele soodsam, kuid pärast polkovnik Ignatjevi kasakatest ja kalmõkkidest ratsaväelaste läbitungi Rootsi kaitseliinist asusid need riisuma rootslaste moonavoore. Vasturünnaku teinud rootslaste väed sundisid ratsaväelased põgenema ning tekitasid selle käigus paanika ka venelaste jalaväes.

Lahingu tulemusel Moskva tsaaririigi väed taganesid, ratsavägi põgenes ja jalaväest sai ligikaudu 5000 meest surma, haavata või langes vangi. Rootsi väed said sõjasaagiks 13 kahurit ja 10 lahingulippu. 

Rootsi väed võitsid lahingu, kuid juba 1705. aasta augustis vallutasid Moskva tsaaririigi väed Kuramaa, 4. septembril vallutasid Moskva tsaaririigi väed baltisakslase kindralmajor parun Carl Ewald von Rönne ja vürst Mihhail Mihhailovitš Golitsõni juhtimisel Miitavi ja 13. septembril Bauska, kuid järgmisel aastal langesid need taas Rootsi vägede kätte.

Viited
------

1. ↑  Peter Ullgren, Det stora nordiska kriget 1700-1721 (2008) Stockholm, Prisma. p. 128. ISBN 978-91-518-5107-5

,
Natalla Kačanava (2021)
**Natalla Ivanaŭna Kačanava** (valgevene keeles Наталля Іванаўна Качанава; vene keeles Наталья Ивановна Кочанова *Natalja Ivanovna Kotšanova*; sündinud 25. septembril 1960 Połackis Valgevene NSV-s) on Valgevene riigitegelane.

Natalla Kačanava lõpetas 1982. aastal Navapołacki Polütehnilise Instituudi tööstus- ja tsiviilehituse erialal ning 2006. aastal Valgevene Vabariigi Presidendi juures asuva Juhtimise Akadeemia.

Aastatel 2007–2014 oli ta Navapołacki Linna Täitevkomitee esimees, 2014–2016 Valgevene Vabariigi asepeaminister (vastutas sotsiaalsfääri eest) ja 2016–2019 Valgevene Vabariigi Presidendi Administratsiooni juht.

Ülemkoja esimees
----------------

Valgevene president Alaksandr Łukašenka nimetas 5. detsembril 2019 Kačanava Valgevene parlamendi ülemkoja Vabariigi Nõukogu liikmeks. Järgmisel päeval toimunud Vabariigi Nõukogu istungil valiti ta ülemkoja esimeheks.

Kačanava on Valgevene Vabariigi Julgeolekunõukogu alaline liige.

Valgevene konstitutsiooni paragrahv 881 kohaselt Valgevene presidendi loomuliku surma korral asub tema kohuseid täitma ülemkoja esimees.

Viited
------

1. ↑  Конституция Республики Беларусь. president.gov.by

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Natalla Kačanava** |
|  |
| --- |
|  |
| Medalikohad |
| Maailmameistrivõistlused |
| **Kuld** | 2018 |  |

**Nabil Fekir** (sündinud 18. juulil 1993 Lyonis) on Prantsusmaa jalgpallur. Ta mängib ründava poolkaitsjana või ründajana Hispaania kõrgliiga klubis Real Betis ja Prantsusmaa jalgpallikoondises.

Fekir liitus 12-aastaselt Lyoni Olympique'i noorteakadeemiaga. Ta naasis klubi juurde 2011. aastal. Klubi põhimeeskonnas tegi ta debüüdi 28. augustil 2013 UEFA Meistrite Liiga kvalifikatsioonimängus Real Sociedadi vastu. Kolm päeva hiljem tegi ta debüüdi Prantsusmaa kõrgliigas, kui kohtuti Évianiga. Esimese värava lõi ta Prantsusmaa liigas 27. aprillil mängus Bastia vastu.

Hooajal 2014–15 sai ta Lyoni Olympique'i põhimeeskonna liikmeks. Ta lõi sel hooajal Prantsusmaa liigas koguni 13 väravat ja andis üheksa resultatiivset väravasöötu. Järgmisel hooajal oli ta vigastuse tõttu pikka aega väljakult eemal. Fekiri seni kõige edukam hooaeg on olnud 2017–18, kui ta lõi Prantsusmaa liigas 18 väravat. Hooaegadel 2014–15 ja 2017–18 on ta valitud Prantsusmaa kõrgliiga sümboolsesse koosseisu. 2015. aastal valiti ta Ligue 1 aasta noormängijaks.

Debüüdi Prantsusmaa jalgpallikoondises tegi ta 26. märtsil 2015 sõprusmängus Brasiilia vastu. Esimese värava lõi ta koondise särgis sama aasta 7. juunil sõprusmängus Belgia vastu. 2018. aastal tuli ta Prantsusmaa koondise koosseisus [[maailmameistriks.

Välislingid
-----------

 Nabil Fekir – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis

| * v
* r
Prantsusmaa koondis  –  2018. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused |
| --- |
| 

* 1 Lloris (c)
* 2 Pavard
* 3 Kimpembe
* 4 Varane
* 5 Umtiti
* 6 Pogba
* 7 Griezmann
* 8 Lemar
* 9 Giroud
* 10 Mbappé
* 11 Dembélé
* 12 Tolisso
* 13 Kanté
* 14 Matuidi
* 15 Nzonzi
* 16 Mandanda
* 17 Rami
* 18 Fekir
* 19 Sidibé
* 20 Thauvin
* 21 Hernández
* 22 Mendy
* 23 Areola
* Treener: Deschamps

 | Prantsusmaa |
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel on 1939 moodustatud vallast; varasema valla kohta vaata Kuimetsa vald (Juuru kihelkond)* |

---

**Kuimetsa vald** oli vald Harju maakonnas aastail 1939–1950.

Vald moodustati 1939. aasta vallareformiga senise Kaiu valla maa-alast, välja arvatud Tammistu nr. 19 ja 19-a talude, Riigi tagavaramaa ja Väätsa metskonna Selja metsandiku kvartaalide nr. 39–41, 50–55, 59–61 ja 81–84 maa-alad; senise Kuimetsa valla maa-alast, välja arvatud Habaja mõisa järgi olevate heinamaatükkide maa-alad; senise Vahastu valla maa-alast, välja arvatud kirdepoolne metsa maa-ala kuni Vahastu ja Väätsa mõisade piirini ning Väätsa metskonna Selja metsandiku kvartaali nr. 62 ja heinamaatüki nr. 25 maa-alad; senise Ingliste valla Loosalu talu nr. XVIII ja Loosalu raba maa-aladest.

Eesti valdade kaart. Musta kontuuriga vanad vallapiirid, punasega 1939. aastal moodustatud vallad
1939. aastal oli vallas 2728 elanikku, territooriumi suurus oli 24 124,83 ha.

1939. aastal kuulusid Kuimetsa valla koosseisu: Ärisma, Kasvandu, Salutaguse, Toomja, Kaiu, Karitsa, Lihu, Toila, Viirika, Vaopere, Oblo, Lagevainu, Siuge, Kaomäe, Tamsi, Kuimetsa ja Ees-Põllika, Kuimetsa asundus, Põlliku, Oraniku ja Päri, Leede, Nõmme, Vahastu, Tagasmäe, Määrissoo ja Saunametsa külad..

Esimene vallavanem oli Jüri Vilsoo. 

1940–1941 oli valla täitevkomitee esimees Karl Pressel, kes oli olnud ka Kuimetsa valla täitevkomitee esimees aastail 1917–1918. Ta evakueerus Tatari ANSV-sse ja suri seal 1943. aastal.

Külanõukogude moodustamine ja valla likvideerimine
--------------------------------------------------

8. augustil 1945 moodustati Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi seadlusega vallas Kaiu külanõukogu, Kuimetsa külanõukogu ja Vahastu külanõukogu. 

26. septembril 1950 arvati vald Rapla rajooni koosseisu.

Viited
------

1. ↑  Väljavõte Vabariigi Presidendi otsusest nr. 87 – 7. oktoobrist 1938 (RT 1938, 87, 776)
2. ↑  588. Harju Maavanema otsus Harju maakonna vallavolikogude valimisringkondade arvu ja nende piiride kohta. Riigi Teataja, nr. 75, 9 september 1939
3. ↑  EESTI NSV TEATAJA, Nr. 35 26. oktoobril 1945, Art 543. Seadlus Harju maakonna valdades küla töörahva saadikute nõukogude moodustamise kohta.
**Kjahta** (vene keeles Кя́хта, burjaadi keeles Хяагта хот, mongoli keeles Хиагт хот) on Venemaal Burjaatias Mongoolia piiri ääres asuv linn, Kjahta rajooni keskus.

Linna nimi tuleb burjaadi sõnast хяаг (mongoli keeles хиаг), mis tähistab orasheinataolist rohttaime *Elytrigia*.

Kjahta asub Burjaatia pealinnast Ulan-Udest 234 km edelas piiritsoonis. Kjahta ja Altanbulag moodustavad kaksiklinna. Nende vahelt käib läbi Venemaa-Mongoolia piir. Kjahta on märksa suurem: 20 tuhat inimest Altanbulagi 4 tuhande vastu. Kui paljude Siberi linnade elanike arv on pärast NSV Liidu kokkuvarisemist vähenenud, siis Kjahta elanike arv on püsinud ja isegi pisut kasvanud (1989. aastal 18 tuhat elanikku).

Kjahta asutati 1727. aastal kindlustatud tugipunktina, selle juurde rajati 1728. aastal kaubandusasula. Kjahtast 4 km kaugusele ehitati 1727. aastal Novotroitskaja kindlus, mille juurde tekkis Troitskosavski linn. 1743 sai Kjahta slobodaa õigused. 1792 toodi Kjahtasse Irkutskist tollipunkt. 1934. aastal Troitskosavsk ja Kjahta ühendati.

Sadakond aastat käis Venemaa ja Hiina vaheline kaubandus läbi Kjahta. Venemaalt viidi Hiinasse kalevit, käsitöö- ja karusnahatooteid ning juhtnahka, Hiinast toodi teed. Praktiliselt kogu Lääne-Euroopat varustati sel ajal Kjahta kaudu toodud teega, kusjuures Venemaal kutsuti seda kjahta teeks ja Lääne-Euroopas vene teeks.

Kjahta tähtsus hakkas vähenema 1860, kui piirikaubandust lubati kogu Venemaa-Hiina piiri ulatuses. Veel suurema hoobi andis Suessi kanali valmimine 1866, misjärel enamus Lääne-Euroopa kaubandusest Hiinaga hakkas käima läbi Suessi kanali. Pärast 1903. aastat, mil valmis Mandžuuria raudtee, muutus Kjahta üsna tähtsusetuks piiriasulaks.

11.–13. juunil 1921 pidas Kjahta all lahingu Roman Ungern von Sternberg, kes sai bolševikelt lüüa ja pidi taganema Mongooliasse.

Kliima
------

Kjahtas on niiske mandriline kliima.

Keskmine õhutemperatuur on kõige kõrgem juulis (+19 °C), kõige madalam jaanuaris (–20 °C) ja detsembris (-17 °C). Aasta keskmine temperatuur on +1 °C. Maksimaalsed temperatuurid on kõige kõrgemad juulis (+41 °C) ja juunis (+39 °C), jaanuaris pole kunagi plusskraade täheldatud. Minimaalsed temperatuurid on kõige madalamad jaanuaris (–55 °C) ja veebruaris (–49 °C), juulis pole kunagi miinuskraade mõõdetud.

Aasta keskmine sademete hulk on 348 mm. Sademed jaotuvad ebaühtlaselt. Kõige sajusemad kuud on juuli (89 mm) ja august (74 mm), kõige kuivem on veebruar (3 mm). Kuid õhuniiskus on suurem pigem nendel kuudel, kui sademeid vähe on: kõige niiskemad kuud on jaanuar ja detsember (79&), kõige kuivemad on aprill ja mai (53%).

Sademetest hoolimata on kõige päikesepaistelisem kuu juuli (279 tundi). Kõige vähem päikest paistab detsembris (127 tundi) ja novembris (153 tundi).

Viited
------

1. ↑  12 июня 1727 года - Основана Кяхта Экспедиционный центр Красноярского краевого отделения Русского географического общества
2. ↑  Кяхтинский район, г. Кяхта (Бурятия) heraldicum.ru
**William Oskar Hertel** (30. aprill 1868 Kehra – 16. märts 1941 Tilsit) oli baltisaksa päritolu Eesti arst.

Ta sündis Kehras maaomanik Friedrich Johann Wilhelm Herteli ja tema abikaasa Bertha (neiuna Heptner) pojana. Ta sai algul koduõpetust, aastatel 1878–1879 õppis Tartus Gustav Blumbergi erakoolis ja lõpetas aastal 1888 Tartu kroonugümnaasiumi. Samal aastal astus ta Tartu Ülikooli arstiteaduskonda, mille lõpetas aastal 1894 arstiastme väärilisena.

Aastatel 1894–1903 töötas ta arstina volgasakslaste Grimmi ja Zürichi kolooniates, lisaks aastatel 1901–1903 ka kohalikus sünnitusmajas ja epideemiavastasel tööl. Aastatel 1903–1905 oli ta riiklik sanitaararst Astrahanis. Aastatel 1905–1915 oli ta Astrahanis vabrikuarst, aastatel 1915–1916 samas ülemarst. Aastal 1916 tuli ta Eestisse ja töötas aastani 1918 sõjapõgenike arstina. Aastatel 1918–1932 töötas ta Raasikul jaoskonnaarstina. Seejärel siirdus ta riigitöölt pensionile ja asus Viljandisse, kus jätkas aastani 1940 tööd eraarstina.

Aastal 1940 lahkus ta koos abikaasaga järelrepatrieerujana Eestist Saksamaale. Ta hukkus aastal 1941 Tilsitis Ida-Preisimaal.

Isiklikku
---------

Ta oli abielus ja 2 poja ning 2 tütre isa. Poeg Ernst Wilhelm Hertel ja väimees (tütre Beate Käthe abikaasa Theodor Kima) olid samuti arstid.

Kirjandus
---------

* Helbe Merila-Lattik. Eesti arstid 1940–1960. Lk. 66.
Kjell Magne Bondevik
**Kjell Magne Bondevik** (sündinud 3. septembril 1947 Moldes) on Norra poliitik Norra Kristlikust Rahvaparteist, Norra peaminister 1997–2000 ja 2001–2005.

Ta hakkas teoloogiatudengina poliitikas osalema. 1972–1973 oli ta Lars Korvaldi valitsuses riigisekretär ja valiti 1973 Stortingi liikmeks. 1975 lõpetas ta Norra Teoloogiakooli teoloogiakandidaadi kraadiga. 1979 ordineeriti ta Norra Riigikiriku pastoriks.

Bondevik oli Kristliku Rahvapartei parlamendifraktsiooni juht 1981–1983, 1986–1989, 1993–1997 ja 2000–2001 ning erakonna juht 1983–1995. Ta oli kiriku- ja haridusminister Kåre Willochi valitsuses 1983–1986 ja välisminister Jan Syse valitsuses 1989–1990.

1997. aastal, kui tollane peaminister Thorbjørn Jagland tagasi astus, võttis ta vastu kuninga ettepaneku moodustada valitsus. Bondeviki koalitsioon toetus 42 häälele 165-kohalises parlamendis. See valitses 17. oktoobrist 1997 3. märtsini 2000.

Oma esimese ametiaja jooksul tunnistas ta, et kannatab depressiooni all. Ta on maailma esimene peaminister, kes läks haiguspuhkusele psüühiliste probleemide tõttu.[*viide?*] Haiguspuhkus kestis kolm nädalat (30. augustist 23. septembrini 1998), ja sel ajal täitis peaministri kohustusi Anne Enger Lahnstein. Samas sai Bondevik tuhandeid toetuskirju. Bondeviki sõnul oli see üldiselt kasulik ka sellepärast, et see tegi vaimuhaiguse avalikkusele vastuvõetavamaks.

19. oktoobril 2001 astus ametisse Bondeviki teine valitsus, kuhu kuulusid lisaks Kristlikule Rahvaparteile Høyre ja Venstre. Vahepeal oli peaministriks Jens Stoltenberg. Bondeviki teine valitsus tegi mitu majandusreformi ja Norra majandus kasvas. Pärast valimiskaotust 2005. aasta parlamendivalimistel teatas ta, et loobub tipp-poliitikas osalemisest.

2006. aastal avaldas ta mälestusteraamatu "Et liv i spenning" (Elu pinge all). Samal aastal asutas ta Oslo rahu ja inimõiguste keskuse, mida ta ise juhib.

Bondevik on abielus ja tal on kolm täiskasvanud last: poeg Bjørn (sündinud 1972), tütar Hildegunn (1973) ja poeg John Harald (1976).

Ta on mitme ülikooli audoktor.

Töökäik
-------

* 1983–1995 Kristliku Rahvapartei esimees
* 1985–1986 Norra asepeaminister
* 1997–2000 Norra peaminister
* 2001–2005 Norra peaminister

Tunnustus
---------

* 2002 Maarjamaa Risti I klassi teenetemärk
* 2004 Püha Olavi ordu suurrist

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Thorbjørn Jagland** | **Norra peaminister**1997–2000 | Järgnev**Jens Stoltenberg** |
| Eelnev**Jens Stoltenberg** | **Norra peaminister**2001–2005 | Järgnev**Jens Stoltenberg** |
Alexander Brüllow' loodud akvarellmaal Natalja Gontšarovast
Ivan Makarovi 1849. aasta maal Natalja Gontšarovast
**Natalja Gontšarova-Puškina-Lanskaja** (vene keeles Наталья Николаевна Гончарова-Пушкина-Ланская, 27. august 1812 Tambovi kubermang – 26. november 1863 Peterburi) oli vene luuletaja Aleksander Puškini abikaasa ja muusa.

29-aastane Puškin kohtus Gontšarovaga detsembris 1828 Moskvas ühel ballil ning aprillis 1829 palus tema kätt, kuid sel ajal 16-aastane Natalja pidas end abiellumiseks liiga nooreks. Puškin läks pettununa Kaukaasiasse tegevteenistusse, kuid naasis juba sama aasta septembris lootusrikkalt Moskvasse, ent kohtas enda vastu jahedat hoiakut – Natalja vanemad pidasid noormeest liiga vaeseks ja neid häiris tema kaardimängusõltuvus. 

Kevadel 1830 sai Puškin lootustandva sõnumi ja kordas abieluettepanekut. 6. aprillil 1830 sai ta Gontšarovidelt nende tütrega abiellumiseks nõusoleku. Kihlumine toimus 6. mail 1830, kuid segadused kaasavara pärast ning Puškini onu surm lükkasid pulmad edasi. 

Laulatus toimus 18. veebruaril 1831 Moskva Suures Taevaminemise kirikus. Esialgu elas noorpaar Moskvas Arbatil, kuid soovides vabaneda ämma pidevast sekkumisest nende ellu, kolisid nad mais 1831 Tsarskoje Selosse.

Sügisel 1831 asusid nad elama Peterburi ning Natalja hakkas tihti liikuma tsaari-Venemaa pealinna kõrgseltskonnas. 

19. mail 1832 sündis neil tütar Marija (suri 1919) ning 6. juulil 1833 poeg Aleksandr (suri 1914).

Sügisel 1835 sõitis Puškin Mihhailovskojesse, lootes seal rahus tööd teha, kuid pidi ema haigestumise tõttu varsti naasma. Ema surm kevadel 1836 ja võlgade pidev kasvamine ning tema luuletuste ebaedu mõjusid Puškinile hingeliselt laastavalt. Meelehärmi tekitasid ka õukonnas levinud kuulujutud Natalja väidetavate armusuhete kohta. Erilist valu põhjustas Puškinile sõprade hukkamõist naise käitumise pärast. 

Puškin hukkus 10. veebruaril 1837 tollel ajal aurikkumiste lahendamiseks tavaks olnud duellil prantsuse päritolu Hollandi saadiku parun Heeckereni kasupoja, keisri ratsakaardiväepolgu porutšiku Georges d'Anthèsiga. Enne surma jõudis Puškin vahetada kirju keiser Nikolai I-ga, kes lubas hoolitseda tema naise ja laste eest. Keiser andiski korralduse maksta kõik Puškini võlad ning määras Puškini naisele pensioni. 

Puškin suri reedesel päeval ja edaspidi mälestas Natalja oma meest kuni surmani sel moel, et ei väljunud ühelgi reedel kodust ega söönud sel päeval midagi. 

Seitse aastat pärast Puškini surma abiellus Natalja kindral Pjotr Lanskoiga ja neil sündis kolm tütart.

Sügisel 1863 sõitis Natalja Peterburist Moskvasse lapselapse ristsetele, külmetus ning suri 26. novembril. Natalja on maetud Peterburi Aleksander Nevski kalmistule.

Välislingid
-----------

* "Aivar Kulli ajalootund. Puškini naine – ajudeta iludus?" ERR kultuur, 30. juuli 2020
Faiq Həsənov (2015)
**Faiq Zülfüqar oğlu Həsənov** (sündinud 15. novembril 1940 Gəncəs) on aserbaidžaani malekohtunik ja malefunktsionäär, rahvusvaheline arbiiter (1980). 

Həsənov on 2006. aastast Aserbaidžaani Maleföderatsiooni asepresident. Laiemalt tuntuks on ta saanud telesarja "Şahmat klubu" ('Maleklubi') saatejuhina AZTV-s (saadet näidatakse kord nädalas 1970. aastast) ja malekohtunikuna tähtsamatel malevõistlustel. Ta on olnud peakohtunik või peakohtuniku asetäitja Euroopa meistrivõistlustel, maleolümpiatel (2014, 2016), võistkondlikel maailmameistrivõistlustel (2009), maailma karikaturniiridel (2007, 2015, 2017), FIDE Grand Prix' sarja Bakuu turniiril (2008, 2014), olnud 20 aastat kohtunikuks Linarese turniiril. 

Həsənov kuulus apellatsioonikomiteesse 2006. aastal MM-tiitlimatšis Vladimir Kramniku ja Veselin Topalovi vahel. 

Həsənov tegutseb ka maleorganisaatorina. 2018. aastal oli ta Bakuu lahtise turniiri turniiridirektor.

Välislingid
-----------

* Faiq Həsənov – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Faiq Həsənov FIDE andmebaasis
* Chess Federation of Azerbaijan. ratings.fide.com
* Faik Gasanov – the Father of Chess in Azerbaijan. en.chessbase.com, 14. märts 2007
| Lucrezia Landriani |
| --- |
|  |
| Sündinud | u 1440Milano, Lombardia, Itaalia |
| Surnud | teadmata |
| Rahvus | itaalia |
| Tuntud | Galeazzo Maria Sforza, Milano hertsogi, kaaslannana |
| Religioon | Rooma katoliiklik |
| Kaaslased | krahv Gian Piero Landriani (abikaasa)Galeazzo Maria Sforza, Milano hertsog |
| Lapsed | Piero LandrianiBianca LandrianiCarlo SforzaCaterina SforzaChiara SforzaAlessandro Sforza |

**Lucrezia Landriani**  (sünd u 1440) oli Milano hertsogi Galeazzo Maria Sforza kaaslanna ja nimeka vallaslapse, Imola sinjoora, Forlì krahvinna, Caterina Sforza, ema. Lucrezial oli hertsogiga veel vähemalt kolm last ning kaks last oma abikaasaga.

Elu
---

Lucrezia oli krahv Gian Piero Landriani abikaasa, kes oli Galeazzo Maria Sforza (24. jaanuar 1444 – 26. detsember 1476; Milano hertsogi Francesco Sforza ja hertsoginna Bianca Maria Visconti poeg) õukondlane ja lähedane sõber. Galeazzo Mariast saanuks pärast isa surma 8. märtsil 1466 Milano hertsog.

Lucrezia sündis Milanos 1440. a paiku; lähemad andmed tema nooruse ja vanemate kohta puuduvad. Domenico Veneziano maalitud kaasaegselt portreelt Lucreziast näeb vaataja blondijuukselist, sinisilmset, kõrgelaubalist ja peente näojoontega kena daami. Oma kaasa, Gian Pieroga, oli tal kaks last, poeg Piero Landriani, kellest hiljem sai Forlimpopoli kindluse kastellaan; ja tütar, Bianca Landriani, kes abiellus Tommaso Feo’ga, Ravaldino kindluse kastellaani ja Caterina Sforza lähedase sugulasega. Lucrezia’st sai Galeazzo Maria südamedaam 1460. a paiku, kui Galeazzo Maria oli kuueteistaastane.

Luzrecial ja Galeazzo Marial oli vähemalt neli ühist last:

* Carlo Sforza, Magenta krahv.
* Caterina Sforza, Imola sinjoora, Forlì krahvinna (1463 – 28. mai 1509), abiellus kolm korda.
* Chiara Sforza (1467–1531).
* Alessandro Sforza, Francavilla valitseja (1465–1523), kes oli abielus Barbara dei Conti Balbiani di Valchiavenna’ga, kellega tal oli tütar, Camilla.

Lucrezia lapsed tunnistati seaduslikeks ning kasvatati üles hertsogi õukonnas, kõrvuti Galeazzo seaduslike lastega. Peamiseks kasvatajaks oli siiski laste isapoolne vanaema, Bianca Maria Visconti. Galeazzo ja Lucrezia kõige andekamaks ja tähelepandavamaks lapseks oli Caterina, kes sai vanaemalt õpetust nii diplomaatia kui sõjapidamise alal. Need oskused olid hädavajalikud 15. sajandi Itaalia poliitilises õhkkonnas, mille märksõnadeks olid linn–riikide ja nende valitsejate pingelisest omavahelisest võistlusest ajendatud intriigid, sõnamurdlikkus, salamõrvad ja lakkamatu võimuvõitlus.

Galeazzo Maria Sforza torgati surnuks 26. detsembril 1476 San Stefano kirikus Milanos. Seejärel sai  hertsogiks Galeazzo ainus seaduslik poeg Gian Galeazzo Sforza. 

Lucrezia Landriani surmaaeg on teadmata.

Galeazzo Maria Sforza, Milano hertsogi, Lucrezia laste isa, portree;  
Piero Pollaiuolo maal, Uffizi galerii, Firenze
**Ähijärve** on küla Võru maakonnas Antsla vallas.

Sellest põhja poole jäävad Kaika ja Jõepera, itta Viirapalu ja läände Mähkli küla.

Ähijärve külas asub Karula rahvuspargi külastuskeskus.

Loodus
------

Kõrgeim mägi on küla lõunaosas asub Korgõmägi (124 m). Mitmed kõrgemad tipud on ka küla põhjaoas. Nende seas näiteks Lukatsi mägi (112 m) ja Nurmõmägi (111 m).

Küla lääneosas asub Ähijärv. Sealt saab alguse Ahelo jõgi, mis voolab itta Suurde Pehmejärve ja jätkab sealt teed lõunasse. Küla idaosas Suure Pehmejärve lähedal asub ka Väikene Pehmejärv. Küla põhjaosas asuvad Väikene Saarjärv, Suur Saarjärv (kust saab alguse Mustjõgi, Sibula järv, Küünimetsa järv ja Kaugjärv. Külas on ka väiksemaid järvi (näiteks Saarjärve Kogrõjärv).

Küla kirdenurka jääb Kaugjärve soo ehk Äestamise soo.

* Väikene SaarjärvVäikene Saarjärv
* Küünimetsa järvKüünimetsa järv

Viited
------

1. ↑  Maa-amet, vaadatud 21.11.2020.
2. ↑  Statistikaamet, vaadatud 10.11.2020.
3. ↑  Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.

| * v
* r
Antsla valla asulad |
| --- |
| Linn | 
Antsla |  |
| Alevikud | 

* Kobela
* Vana-Antsla

 |
| Külad | 

* Anne
* Antsu
* Haabsaare
* Jõepera
* Kaika
* Kassi
* Kikkaoja
* Kirikuküla
* Koigu
* Kollino
* Kraavi
* Kuldre
* Kõlbi
* Litsmetsa
* Luhametsa
* Lusti
* Lümatu
* Madise
* Mähkli
* Oe
* Pihleni
* Piisi
* Rimmi
* Roosiku
* Ruhingu
* Savilöövi
* Soome
* Säre
* Taberlaane
* Toku
* Tsooru
* Uhtjärve
* Urvaste
* Uue-Antsla
* Vaabina
* Viirapalu
* Visela
* Ähijärve

 |
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib rahvast, järjestikku haagitud lülidest ahela kohta vaata artiklit kett.* |

---

Keti naised ja lapsed (1914)
**Ketid** (varasem nimetus ka **Jenissei ostjakid**) on rahvas Venemaal Siberis Krasnojarski krais ja naaberaladel. Kõnelevad vene keelt ja jenissei keelte hulka kuuluvat keti keelt. 2010. aasta rahvaloenduse andmetel elas Venemaal 1220 ketti, neist Krasnojarski krais 956.

Antropoloogiliselt kuuluvad ketid üldiselt mongoliidsesse põhja-aasia rassi, kuid neil on ka ilmseid uurali rassi tunnuseid.

Kettide peamiseteks elatusaladeks on olnud karusloomajaht ja kalastus, alates 18. sajandist järjest enam ka põhjapõdrakasvatus.

Vene riigi koosseisu vallutati ketid 17. sajandi algul.

Tänapäeval on ketid venestumas. 2010. aasta rahvaloenduse andmetel valdas Venemaal keti keelt ainult 213 inimest.

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 6. september 2018. Vaadatud 21. juunil 2013.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
2. ↑  "Arhiivikoopia" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 24. september 2015. Vaadatud 21. juunil 2013.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
3. ↑  "Arhiivikoopia" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 27. jaanuar 2021. Vaadatud 21. juunil 2013.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)

Välislingid
-----------

* Ketid Vene Impeeriumi rahvaste punases raamatus (inglise keeles)
Klooster vaadatuna künkalt 1912. aastal
Vasakul kloostri haiglahoone, paremal Aleksiuse kirikus asuv Gorki planetaarium 1985. aastal
Vaade kloostrile 1850. aasta litograafial
**Jumalaema Rõõmukuulutamise klooster** (vene keeles *Благовещенский монастырь*) on 13. sajandil asutatud mungaklooster Nižni Novgorodis Venemaal, piirkonna vanim klooster. Asub Nižegorodi linnaosas Oka paremal kaldal, Oka Volgasse suubumise koha lähedal.

Kirjeldus
---------

Enamjaolt 17. sajandil ehitatud kloostrikompleksi kuulub lisaks 17. sajandil ehitatud Jumalaema Rõõmukuulutamise peakirikule, Radoneži Sergiuse kirikule ja Jumalaema Uinumise kirikule kaks hilisemat kirikut, väike puust kabel ja 17. sajandi kellatorn. 17. sajandist pärinevad ka kloostri haiglakorpus, munkade eluruumid ja kalmistu; kloostril on veel hulk tänapäevaseid juurdeehitisi. Kloostrist kirdes asub püha allikas.

Pildid
------

* Jumalaema Rõõmukuulutamise peakirik 2014. aastalJumalaema Rõõmukuulutamise peakirik 2014. aastal
* 1837. aastal ehitatud Moskva metropoliidi Aleksiuse kirik 2010. aastal1837. aastal ehitatud Moskva metropoliidi Aleksiuse kirik 2010. aastal
* Jumalaema Uinumise kirik ja Andreas Esmakutsutule pühitsetud väravakirikJumalaema Uinumise kirik ja Andreas Esmakutsutule pühitsetud väravakirik
* Väike Radoneži Sergiuse kirikVäike Radoneži Sergiuse kirik
* Kloostri haiglahoone 2016. aastalKloostri haiglahoone 2016. aastal
* Munkade elumaja, tagaplaanil vaimulik seminarMunkade elumaja, tagaplaanil vaimulik seminar
* Kunagine Aleksiuse kabel (hävinud)Kunagine Aleksiuse kabel (hävinud)
* AllikasAllikas

Viited
------

1. ↑  Нижегородский район. Благовещенский монастырь. - sobory.ru
**Äiakas** (*Agrostemma*) on nelgilaadsete seltsi nelgiliste sugukonda kuuluv rohttaimede perekond.

Äiaka perekonda kuulub 2–4 liiki üheaastasi taimi, mille looduslik levila on Lõuna–Euroopas ja Lääne-Aasias põldudel või kivistel nõlvadel. Tõenäoliselt kujunes see perekond välja Vahemere maade idaosas. Eestis kasvab looduslikult harilik äiakas. See on ka maailmas tuntuim äiakaliik. Seevastu *Agrostemma gracile* kasvab üksnes Kesk-Kreekas Farsala linna lähedal.

Äiakas on sisse viidud paljudesse maadesse, sealhulgas Ameerikasse, aga mitmel pool on ta tunnistatud invasiivseks liigiks ja tema kasvatamine on keelatud. Selle põhjuseks on asjaolu, et äiaka seemned on mürgised. Seetõttu, kui äiakad kasvavad viljapõllul ning äiaka seemned satuvad teraviljaseemnete hulka ja jahvatatakse, siis on saadud jahu samuti mürgine.

Kirjeldus
---------

Äiakate peajuur on pikk ja kuni 8 dm pikk. See on kas harunev või kaetud pikkade valkjate või hallikate juurekestega.

Äiakate vars on püstine, kas lihtne või harunev ja 3–10 dm kõrge.

Neil on vastakad alusel kokkukasvanud lineaalsed või süstjad kuni 13 cm pikad lehed.

Õied on mõlemasoolised ja kuni 5 cm läbimõõduga. Nad paiknevad kas ükshaaval varre tipus või hõredas õisikus. Õietupp on 2½–5½ cm pikk, piklik või munajas pikkade lineaalsete või süstjate hammastega ja sellel on 10 selgesti eristuvat roodu. Õietupp on lõhestunud äärest enam kui poole diameetri kaugusele 5 osaks. Kroonlehti on 5, abilehed puuduvad. Kroonlehed on terve servaga, mõnikord sälguga tipus. Kroonlehed on tumeroosad, vahel heleroosad või valged, pealmise külje allotsas kolme tumeda triibuga. Tolmukaid on 10, emakaid 5. Emakasuue on karvane.

Vili on ühepesaline ja paljuseemneline kupar. Vilja ülaosas on 5 haagikest, mis võivad kinni jääda taimest mööduja külge. Seemned on peaaegu mustad ja läbimõõduga 2½–3½ mm, kaetud köbrukeste või teravate kidadega, ühelt poolt kumerad.

Äiakad on üheaastased lilled. Talvel maapealne osa hävib ja kasvab järgmisel kevadel tagasi. Mõned äiakad vajavad korralikuks arenguks talvist puhkeperioodi, mil temperatuur märgatavalt langeb.

Kasutamine
----------

Äiakate seemneid müüakse tänapäevalgi. Äiakaid kasvatatakse aedades ilutaimedena, näiteks lillepeenardel. Lõikelilledena peavad äiakad suhteliselt hästi vastu, närtsimata nädal aega.

Äiakaid kasutatakse ravimtaimena nugiliste vastu ja unerohuna. Värskeid lehti kasutatakse hemorroidide, koeranaelte ja haavade raviks.
**Ludfordi lade** on Siluri ladestu Ludlow'i ladestiku globaalne kronostratigraafiline üksus (lade). Sellele on nime andnud Shropshire'is asuv Ludfordi küla. Lademele andsid aastal 1980 nime Charles H. Holland, James D. Lawson, Victor G. Walmsley ja Dennis E. White.

Lademe alumist piiri määratleb märgib graptoliitide *Saetograptus leintwardinensis leintwardinensis* ilmumine Sunnyhilli kivimurrus Ludlow lähistel, lisaks veel brahhiopoodide *Kirkidium knightii* ja *Strophonella euglypha* ning mitmete koralliliikide kadumine või haruldaseks muutumine. Täpsemalt määratleb seda aga Homeri lademesse kuuluva Upper Bringewoodi kihistu sõlmjate lubjakivide asendumine Ludfordi lademesse kuuluvate litoloogiliselt sarnaste, ent kivististe koosseisult erinevate Lower Lentwardine'i kihistu kivimitega viimase alampiiri moodustava õhukeses kildakihis. Lademe ülempiiri märgib graptoliitide *Neocolonograptus parultimus* ilmumine Požáry kivimurdu viiva raudtee rajamisel tekkinud paljandis.

Ludfordi lade lasub Gorsti lademel ja see lamab Přidoli ladestiku all, mille lademeteks jaotamisel puudub üksmeel. Lademe vanus on 421,3...418.7 miljonit aastat. Eestis vastavad sellele Kuressaare lade ja Paadla lademe noorim osa.

Ludfordi lademe moodustamise ajal leidis aset kliima jahenemisest ja ookeanide veetaseme langusest tingitud Lau väljasuremine. Samas tõi see sündmus kaasa stromaliitide arvukuse kiire kasvu, mis oli tingitud mikroorganismidest toituvate olendite kadumisest. Sündmusele vastab Eke kihtide moodustumine Gotlandi saarel. Väljasuremine oli massiline, ja kuigi enamik liike, mis sündmuse tagajärjel kadusid, ilmusid (tõenäoliselt refuugiumtes säilinuna) hiljem taas setetesse, oli nende suhe ja eksisteeriv ökosüsteem drastiliselt muutunud.

Viited
------

1. ↑  Siluri stratigraafia
2. ↑  Charles H. Holland, James D. Lawson, Victor G. Walmsley & Dennis E. White: *Ludlow Stages.* Lethaia. 13: 268, Oslo 1980, ISSN 0024-1164
3. ↑  GSSP Table - Paleozoic Era
4. ↑  M. Calner, "A Late Silurian extinction event and anachronistic period" Geology 33, pp. 305–308
5. ↑  Loydell, D.K. (2007). "Early Silurian positive d13C excursions and their relationship to glaciations, sea-level changes and extinction events". Geol. J. 42 (5): 531–546.
6. ↑  Jeppsson, L. (1998). "Silurian oceanic events: summary of general characteristics". In Landing, E.; Johnson, M.E. (eds.). Silurian Cycles: Linkages of Dynamic Stratigraphy with Atmospheric, Oceanic and Tectonic Changes. James Hall Centennial Volume. New York State Museum Bulletin. 491. lk 239–257.
7. ↑  Jeppsson, Lennart; Aldridge, Richard J. (2000-11-01). "Ludlow (late Silurian) oceanic episodes and events". Journal of the Geological Society. 157 (6): 1137. Bibcode:2000JGSoc.157.1137J. doi:10.1144/jgs.157.6.1137

Siluri globaalsed lademed ja Přidoli ajastik

Rhuddani  **·** 
Aeroni **·** 
Telychi **·** 
Sheinwoodi **·** 
Homeri **·** 
Gorsti **·** 
Ludfordi **·** 
Přidoli ajastik  

vanemad lademed  nooremad lademed