recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Maya Angelou 2013. aastal
**Maya Angelou** (sünninimi **Marguerite Annie Johnson**; 4. aprill 1928 Saint Louis, Missouri osariik – 28. mai 2014 Winston-Salem, Põhja-Carolina) oli USA proosakirjanik, luuletaja ja kodanikuõiguste aktivist.

Ta avaldas enam kui 50 aasta jooksul seitse autobiograafiat, kolm esseekogumikku ja mitu luulekogu, kirjutas näidendeid ning oli filmide ja telesaadete stsenaariumide autor. 

Angelou on eelkõige tuntud seitsmest osast koosneva autobiograafiate sarja järgi, mis keskenduvad tema lapsepõlvele ja läbielamistele varases täiskasvanueas. Esimene autobiograafia, "I Know Why the Caged Bird Sings" (1969), mis jutustab tema elust kuni seitsmeteistkümnenda eluaastani, tõi talle rahvusvahelise tunnustuse ja kiidupuhangu.

Ta pälvis arvukalt auhindu ja enam kui 50 aunimetust.

Tunnustus
---------

* 2000 – National Medal of Arts

Isiklikku
---------

Ta sündis uksehoidja ja mereväe toitumisspetsialisti Bailey Johnsoni ning meditsiiniõe ja diileri Vivian (Baxter) Johnsoni teise lapsena. Angelou vanem vend Bailey Jr. andis talle hüüdnime "Maya", mis tulenes sõnast "My" ('minu') või "Mya Sister" ('minu õde').

Vaata ka
--------

* "Phenomenal Woman: Four Poems Celebrating Women"

Viited
------

1. ↑  Stanley, Alessandra (17. mai 1992)."Whose Honor Is It, Anyway". The New York Times. Vaadatud 3.4.2017

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Maya Angelou** |

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Maya Angelou** |

* Ametlik koduleht
* "Tuntud USA poeet Maya Angelou suri 86-aastasena". ERR Kirjandus. 28. mai 2014
**Nandasena Gotabaya Rajapaksa** (singali keeles ගෝඨාභය රාජපක්ෂ, tamili keeles கோட்டாபய ராஜபக்ஸ; sündinud 20. juunil 1949) on Sri Lanka sõjaväelane ja poliitik, Sri Lanka president (2019–2022). 

Ta oli aastatel 2005–2015 Sri Lanka kaitseministeeriumi sekretär, nendel aastatel oli president tema vanem vend Mahinda Rajapaksa. Tema ametiajal õnnestus Sri Lanka relvajõududel väljuda võidukalt Tamili Tiigrite vastu veerand sajandit peetud kodusõjast.

Rajapaska sündis Sri Lanka Lõunaprovintsis, ta kuulub võimukasse suguvõssa. Ta õppis Colombos Ananda kolledžis, aprillis 1971 astus Sri Lanka armeesse. Ta läbis väljaõppe Diyatalawas armee väljaõppekeskuses ning määrati algul sidesõduriks, hiljem jalaväelaseks. Ta osales Sri Lanka kodusõja esimestes etappides Gajaba rügemendi koosseisus, võitles Vadamarachchi operatsioonis, Thrividha Balaya operatsioonis ning tõrjus 1987.–1989. aasta JVP ülestõusu. 

Ta läks ootamatult vara erru ning naasis tsiviilellu IT-alale, aastal 1998 kolis ta Ameerika Ühendriikidesse. 

Aastal 2005 kolis ta kodumaale tagasi, et aidata enda vennal valmistuda presidendivalimisteks, ta määrati samal aastal kaitseministeeriumi sekretäriks. Tema ametiaja sisse jäi ka 2009. aasta, kui Sri Lanka valitsusväed said lõplikult võitu Tamili tiigritest, kelle juht Velupillai Prabhakaran samal aastal lahingus hukkus. Detsembris 2006 tegid Tamili tiigrid Gotabaya Rajapaskale mõrvakatse, kuid enesetapurünnak luhtus. Ta astus 2015. aastal ametist tagasi, kuna tema vend kaotas valimised. 

2018. aastal kandideeris ta presidendivalimistel. Tema programm taotles rahvuslikkust, majandusarengut ja riikliku julgeoleku parandamist. Võidu tagas talle toetus saare singalite enamusega piirkondades. 18. novembrist 2019 kuni 14. juulini 2022 Sri Lanka president.  Ta oli Sri Lanka ajaloo esimene sõjaväelise taustaga riigipea ning esimene varasema valitsuskogemuseta riigipea.

Viited
------

1. ↑  "Police to probe Gota's citizenship, passports". *Daily FT*. Colombo, Sri Lanka. 10. august 2019. Vaadatud 27. oktoober 2019.
2. ↑  "Gota's Lanka citizenship in doubt, candidacy under cloud". *The Island*. Colombo, Sri Lanka. 22. september 2019. Vaadatud 27. oktoober 2019.
3. ↑  Singh, Anurangi (29. september 2019). "Gota's citizenship challenged in Court of Appeal". *Sunday Observer*. Colombo, Sri Lanka. Vaadatud 27. oktoober 2019.
4. ↑  "People want non-traditional politicians - Gotabhaya Rajapaksa". *www.dailymirror.lk* (inglise). Vaadatud 14. jaanuar 2019.
5. ↑  "CT finds Gota's true U.S. renunciation certificate". Ceylon Today. 1. august 2019. Originaali arhiivikoopia seisuga 7. oktoober 2019. Vaadatud 1. august 2019.
6. 1 2  "Gotabaya Rajapaksa". Originaali arhiivikoopia seisuga 15. jaanuar 2020. Vaadatud 6. mail 2020.
7. ↑  "Sri Lankan President Gotabaya, the first person with military credentials to be elected as President". Al Jazeera. Vaadatud 26. november 2019.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Maithripala Sirisena** | **Sri Lanka president**2019– | Järgnev' |
**Lustivere Põhikool** oli põhikool Jõgeva maakonnas Põltsamaa vallas Lustivere külas. Kool tegutses iseseisva koolina 30. augustini 2021. Alates 1. septembrist 2021 on kool Põltsamaa Ühisgümnaasiumi õppekoht. Kooli viimane direktor oli Kaire Kampus.

Ajalugu
-------

Kool alustas Lustiveres tööd 1922. aastal 4-klassilise algkoolina Lustivere mõisa mõisaprouale ehitatud majas.

1960. aastal alustas kool senise 7-klassilise kooli asemel 8-klassilise koolina.

1996. aastal renoveeriti koolimajaks endise Lustivere mõisa pargi servas asunud Lustivere meierei hoone. Juurdeehitusena liideti olemasolevatele ruumidele kaheksa klassiruumi ja võimla. Kool alustas tööd uues hoones 1. septembril 1996.

Kooli ümberkorraldamine
-----------------------

Põltsamaa valla haridusvõrgu ümberkorraldamise käigus muudeti Lustivere Põhikool Põltsamaa Ühisgümnaasiumi õppekohaks. Kooli juures tegutseb lasteaed.

Direktorid
----------

* Erni Kütt
* Malle Tuur
* 2008-2021 Kaire Kampus

Viited
------

1. ↑   (vaadatud 27.06.2017)
2. 1 2   Lustivere Põhikooli arengukava 2018-2025, lk 2
3. ↑  Esimesel päeval 8-klassilises koolis. Põltsamaa rajooni ajaleht Kiir, nr. 105, 3. september 1960, lk 3
4. ↑  Põltsamaa Vallavolikogu otsus 17.12.2020 nr 1-3/2020/79 "Põltsamaa valla haridusasutuste ümberkorraldamine"

Välislingid
-----------

* Kooli koduleht
**Jaunjelgava kreis** (läti keeles *Jaunjelgavas apriņķis*, saksa *Kreis Friedrichstadt*, *Hauptmannschaft Friedrichsstadt*) oli Kuramaa kubermangu kuulunud haldusüksus Venemaa keisririigis Kuramaal.

Kreis kuulus Selburgi Oberhauptmannschafti (hiljem 1864. aastast Dünaburgi kreis) (*Die Oberhauptmannschaft Selburger* või *Die Selburgsche (Dünaburgsche) Kreis*; *Зельбургский обер-гауптманствo*) koos Ilūkste kreisiga (*Kreis Illuxt*).

Läti iseseisvumisel nimetati kreis 1920. aastal Jēkabpilsi maakonnaks (*Jēkabpils apriņķis*).

Jaunjelgava kreis 1820. aasta kaardil

Territoorium
------------

Kreisis oli kaks linna: kreisilinn Jēkabpils (*Kreisstadt Jakobstadt*) ja Jaunjelgava (*Friedrichsstadt*).

Jaunjelgava kreis keskuseks oli Jaunjelgava (saksa keeles *Friedrichstadt*), kreisi kuulus veel kaks kihelkonda (*politischen kirschspiel*):

* Sēlpilsi kihelkond (saksa *Kirchspiel Selburg*, läti *Sēlpils draudzes novads*),
* Nereta kihelkond (*Kirchspiel Nerst*, *Neretas draudzes novads*).
* Aizkraukle kihelkond (*Kirchspiel Ascheraden*).

Viited
------

1. ↑
2. ↑  Bornhaupt, Christian (1855). *Entwurf einer geographisch-statistisch-historischen Beschreibung Liv-, Ehst- und Kurlands, nebst einer Wandkarte*. Riga: W.F. Häcker.

Kirjandus
---------

* Bornhaupt, Christian (1855). *Entwurf einer geographisch-statistisch-historischen Beschreibung Liv-, Ehst- und Kurlands, nebst einer Wandkarte*. Riga: W.F. Häcker.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Jaunjelgava kreis** |

* Kurländisches Gouvernement Verkehrsbuch (1918), lk 601–632.

Kuramaa kubermang

**Kubermangulinn**: Jelgava  

**Kreisid**: Grobiņa kreis  | Aizpute kreis  | Ventspilsi kreis  | Kuldīga kreis  | Talsi kreis  | Tukumsi kreis  | Dobele kreis  | Bauska kreis  | Jaunjelgava kreis  | Ilūkste kreis
Rudolf Slánský (1951)
**Rudolf Slánský** (31. juuli 1901 Nezvěstice – 3. detsember 1952 Praha) oli juudi päritolu Tšehhoslovakkia kommunistlik poliitik ja riigitegelane.

Rudolf Slánský oli pärit juudi kaupmehe perekonnast. Gümnaasiumi lõpetamise järel õppis Slánský Kaubandusakadeemias ja Praha Ülikoolis kaubandust. 1921. aastal astus ta Tšehhoslovakkia Kommunistlikku Parteisse. Alates 1924. aastast oli ta Tšehhoslovakkia Kommunistliku Partei ajalehe Rudé Právo toimetaja. Ta sai kommunistliku partei Ostrava piirkonna esimeseks sekretäriks ja Keskkomitee liikmeks. Kui Tšehhoslovakkia Kommunistlik Partei oli aastatel 1929–1935 keelatud, siis tegutses Slánský illegaalselt. 1935. aastal Tšehhoslovakkia Kommunistlik Partei legaliseeriti ja ta sai Tšehhoslovakkia Parlamendi liikmeks. Pärast Müncheni kokkuleppe sõlmimist 1938. aastal põgenes Slánský Moskvasse. 1944. aastal osales ta Slovaki Rahvuslikus Ülestõusus. 1948. aasta veebruaris oli ta üks kommunistide võimuhaaramise peamisi kavandajaid. Tšehhoslovakkia Kommunistliku Partei 8. Kongressil 1946. aasta märtsis valiti ta partei peasekretäriks. Sisuliselt oli ta parteis tähtsuselt teine võimumees Klement Gottwaldi järel. 1951. aasta novembris partei peasekretäri ametikoht kaotati ja Slánský määrati Ministrite Nõukogu aseesimeheks. 27. novembril 1951 teatati Slánský arreteerimisest. Teda süüdistati "titoismis" ja "sionistlikus" vandenõus. Slánský anti koos 13 teise kommunistliku tegelasega kohtu alla (14-st 11 olid juudid).

Kohtuprotsess Slánský ja teiste süüaluste üle toimus 20.–27. novembril 1952. Slánský ja veel kümme kohtualust mõisteti surma. Kolm kohtualust mõisteti eluks ajaks vangi.

Rudolf Slánský hukati Prahas Pankraci vanglas poomise teel 3. detsembril 1952. Tema surnukeha kremeeriti ja tuhk puistati Praha lähedal jäätunud maanteele.

Viited
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 19. september 2016. Vaadatud 6. augustil 2016.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
6. ↑
7. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 3. juuli 2016. Vaadatud 6. augustil 2016.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
8. ↑
**Mäesalu** on eesti perekonnanimi.

Nimede eestistamisel määrati Mäesalu uueks perekonnanimeks isikutele, kelle perekonnanimi oli Bergmann, Bergström, Bootsmann, Everecht, Haciski, Hacisky, Hakmann, Heinbaum, Hermann, Ivvan, Konnist, Kravtsov, Lepikson, Lindmann, Littosk, Mäeberk, Mäemann, Mäesson, Mähkong, Mälkson, Maltis, Mälton, Mango, Männikson, Margus, Margusson, Markin, Martinson, Mäsak, Matfeld, Matiesen, Matson, Mielberg, Mihkelson, Miilberg, Möhring, Moshtshenkov, Mühlberg, Mullikas, Mülperk, Naisson, Otsberg, Paulberg, Perkovski, Pollmann, Sabalotni, Senka, Skorohodov, Smit, Sprenk, Tapfer, Teimann, Tolk, Tuurmann, Veinberg, Vesmann ja Zip.

2017. aasta 1. jaanuari seisuga oli perekonnanimi Mäesalu Eestis 178 mehel ja 181 naisel. 2021. aasta 1. jaanuari seisuga oli perekonnanimi Mäesalu 186 mehel ja 183 naisel. Perekonnanimede levikult oli Mäesalu meeste puhul 335. ja naiste puhul 392. kohal.

Nime kandjaid
-------------

* Ain Mäesalu (sündinud 1955), eesti arheoloog
* Innar Mäesalu (sündinud 1970), Eesti poliitik

Viited
------

1. ↑
Lauri Tankler 2021. aasta Arvamusfestivalil
**Lauri Tankler** (sündinud 28. detsembril 1982) on eesti ajakirjanik ja riigiametnik.

Tegevus
-------

Ta töötab 2023. aasta seisuga Riigi Infosüsteemi Ameti (RIA) teaduse ja arenduse koordinatsiooniosakonna juhatajana.

Varem on ta töötanud küljendajana, Eesti Päevalehe ajakirjanikuna ja olnud Eesti Rahvusringhäälingu korrespondent Ameerika Ühendriikides. Jätkanud USA poliitika vaatlusi hiljemgi, kommenteerib ta meedias selles piirkonnas toimuvat.

Aastatel 2008–2011 õpetas ta Tartu Forseliuse gümnaasiumis inglise keelt ja meediat. Koos Eve Tisleriga on ta koostanud gümnaasiumi meediaõpiku "Meedia mõjutamine".

Viited
------

1. ↑  Riiklik koordinatsioonikeskus (NCC-EE) RIA kodulehel. Vaadatud 14.09.2023.
2. ↑  "Lauri Tankler: Trumpi poliitiline karjäär lõppes juba valimiste kaotamisega". *ERR*. 11. jaanuar 2021. Vaadatud 19.08.2021.
3. 1 2  "Our Speaker". *EID Forum*. Vaadatud 19.08.2021.
4. ↑  Kuulpak, Kadri (7. jaanuar 2021). "USA poliitika vaatleja Lauri Tankler: „See oli kontrollitud plahvatus."". *Õhtuleht*. Vaadatud 19.08.2021.
5. ↑  Sabrak, Helen (25. jaanuar 2015). "Lauri Tankler". *Noored Kooli*. Vaadatud 19.08.2021.
6. ↑  "Meedia mõjutamine". *Goodreads*. Vaadatud 19.08.2021.
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel on kujutletavast masinast; Arvo Pärdi teose kohta vaata Perpetuum mobile (Pärt)* |

---

**Igiliikur** ehk ***perpetuum mobile*** on kujutletav masin, mis liigub või teeb tööd igavesti.
Tõelist igiliikurit pole võimalik füüsikaseaduste rikkumiseta valmistada.

Esimest liiki igiliikur teeb tööd eimillegi arvelt ehk väljastab rohkem energiat, kui on vaja masina käigushoidmiseks. Vastavalt energia jäävuse seadusele ja termodünaamika esimesele seadusele on esimest liiki igiliikuri loomine võimatu.

Teist liiki igiliikur muundab kogu soojusenergia mehaaniliseks tööks. Vastavalt termodünaamika teisele seadusele ei ole see võimalik. Keha, mille soojusenergia arvelt midagi tehakse, ise jahtub ja mõni teine keha peab selle soojusenergia arvelt soojenema.

Kolmandat liiki igiliikuri all mõeldakse tavaliselt keha, mille liikuvate osade vahel puudub hõõre. Kuigi on võimalik teha väga väikese hõõrdeteguriga laagreid, tekib alati teatud hõõrdumine ja liikumine peatub mõne aja pärast. "Kolmas liik" ei tähenda, et sellise igiliikuri võimatus tuleneb termodünaamika kolmandast seadusest.

Vaata ka
--------

* Vesikütuseelement
Anastasia Servan-Schreiber (2017)
**Anastasia Victoria Servan-Schreiber** (sündinud 4. veebruaril 1998 Montélimaris Drôme'i departemangus) on Prantsuse antropoloog, kes käsitleb peaasjalikult maausku Eestis ja selle seoseid eesti rahvusliku identiteediga. Ta on uurinud Taarausuliste ja Maausuliste Maavalla Koja tegevust, traditsioone ja siseelu. Servan-Schreiber seostab põlisusust ja animismist lähtuvat maailmavaadet eesti rahvuslusega ning leiab, et sellel oli oluline roll ka vastupanus Nõukogude okupatsioonile Eestis.

Servan-Schreiberil on bakalaureusekraad ühiskonnateadustes Université Paris Cité'st, bakalaureusekraad psühholoogias Université Paris-Descartes'ist ja magistrikraad antropoloogias École des hautes études en sciences sociales'ist. Alates 2023. aastast on ta nooremteadur Riiklikus Ida Keelte ja Kultuuride Instituudis. Tema uurimistööd on juhendanud Eva Toulouze.

Viited
------

1. ↑  Incarner le Passé : une ethnographie du Karusepäev chez les Maausulised d’Estonie
2. ↑  Prantsuse antropoloog käis maausulistega karusepäeval. Koiduaeg.ee
3. ↑  Étudier une organisation néopaïenne en Estonie par le biais de la parenté : le cas du Maausk
4. ↑  Liste des doctorants du CREE
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib Valgamaal asuvast järvest; teiste tähenduste kohta vaata lehekülge Pühajärv (täpsustus)* |

---

**Pühajärv** (ka *Otepää Pühajärv*) on järv Valgamaal Otepää kõrgustikul, Otepääst 3 km edela pool. Pühajärvest saab alguse Väike Emajõgi.

Asend ja morfomeetria
---------------------

Pühajärv on põhjakirde-lõunaedela suunas piklik 293 ha suuruse veepeegliga järv. Saartega on pindala kokku 298,3 ha. Järve pikkus on 3,5 km, laius 1,6 km. Ta asub 115 m kõrgusel merepinnast ja tema suurim sügavus on 8,5 m.

Järves on viis saart, põhjaosas Sõsarsaared, keskosas Kloostrisaar ja lõunas Suur- ja Väike-Lepasaar. Kaldad on järsud ja enamasti liivased või kruusased.

Läbivool
--------

Pühajärv on tugeva läbivooluga, järve suubuvad Neitsijärve kraav, Sulaoja, Nüpli oja ja Mülke oja, samuti teisi kraave. Järves on rohkesti allikaid.

Armuallikas ehk Veriläte Pühajärve idakaldal
Järve lõunaosas asub Väikse Emajõe lähe, mille kaudu toimub väljavool.

Kalastik
--------

Pühajärve kaskedega kaldapealne
Pühajärve kalastik on väga liigirikas: enim leidub latikat, järgnevad linask, roosärg, haug, särg, ahven, koha, luts, koger, angerjas ja kiisk.

Järvel peetakse kalastusvõistlusi.

Muistendid
----------

Nii järve kui ka selle tekkimise kohta mitmeid legende ja rahvamuistendeid.

Kahe muistendi järgi on järv tekkinud suurte äikesevihmade tagajärjel. Ühel juhul Otepää elanikud palunud taevaisa anda neile vett ja taevaisa kuulnudki seda palvet ning avanud taevaluugid. Teisel juhul olla praeguse järve asukohas elanud väga õelad inimesed, ja seal valitsenud pidev riid ning tülid. Vanaisa olnud nende üle pahane ja otsustanud nad hävitada, kuid andnud meeleparanduseks kolm päeva aega. Ta lasknud hirmsal kõuepilvel Munamäe kanti tulla ja sellel seal hirmsasti kärkida. Pilvest hüüdnud ka hääl: "Hoidke endid!" Nii müristanud äiksepilv kolm päeva ja löönud välku, kuid inimesed polnud sellest välja teinud ja tülitsenud ning riielnud ikka edasi. Siis lõppenud Vanataadi kannatus ja ta lasknud kõuepilvedel maale vajuda. Veed katnud kõik ja tekkinud järv.

Kolmanda legendi järgi sadanud järv taevast maapeale, kui inimesed pühas tammikus seda maapealt taevas nägid ning selle kohinat kuulsid ja üks nende seast öelnud: "Kohiseb teine taevas nagu meie püha tammik maa peal."

Neljanda muistendi järgi tekkinud järv Linda silmaveest, kui see leinas oma lahingus surma saanud poegi.

Eestis pole ühtegi teist järve, mida oleksid nii rohkelt kujutanud kõikide kunstižanride esindajad.

Viited
------

1. ↑  Pühajärv keskkonnaportaalis (vaadatud 28.02.2019)
2. ↑  Pühajärve tekkelood. Valgamaa kohamuistendeid. Valga keskraamatukogu. Vaadatud 14.10.2014.
3. ↑  *Kas tunned maad*. Tallinn 1965. Lk 623.

Kirjandus
---------

* Marju Kõivupuu. 101 Eesti pühapaika. Tallinn: Varrak, lk 172–173.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Pühajärv** |

* Pühajärv Eesti looduse infosüsteemis
* Pühajärv veebiportaalis eestigiid.ee
Pierre-Emile Højbjerg (2014)
Højbjerg 2017. aastal Southamptoniga
**Pierre-Emile Kordt Højbjerg** (sündinud 5. augustil 1995 Kopenhaagenis) on Taani jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Premier League'i klubis Tottenham Hotspur ja Taani jalgpallikoondises.

Ta alustas profikarjääri Saksamaal Müncheni Bayernis. Debüüdi klubi meeskonnas tegi ta 13. aprillil 2013 liigamängus 1. FC Nürnbergi vastu. Ta sai 17 aasta ja 251 päeva vanuselt kõige nooremaks mängijaks, kes on Müncheni Bayerni meeskonnas Bundesligas mänginud. Järgmistel hooaegadel mängis ta põhiliselt Müncheni Bayerni duubelmeeskonnaga Regionalliga Bayernis.

Hooaja 2014–15 teise poole mängis ta laenul Augsburgis. 11. aprillil 2015 lõi ta mängus Paderborni vastu oma esimese värava Bundesligas. Hooajal 2015–16 mängis ta laenul Schalkes.

2016. aasta juulis sõlmis ta Inglismaa kõrgliiga klubiga Southampton viieaastase lepingu. Arvatav üleminekusumma oli 12,8 miljonit naelsterlingit. Esimese värava Inglismaa kõrgliigas lõi ta 1. septembril 2018 mängus Crystal Palace'i vastu.

2020. aasta augustis liitus ta Tottenham Hotspuriga.

Debüüdi Taani jalgpallikoondises tegi Højbjerg 28. mail 2014 sõprusmängus Rootsi vastu. Esimese värava lõi ta oma koondisekarjääri kolmandas mängus 7. septembril 2014 Armeenia vastu.

Saavutused
----------

Müncheni Bayern
* Bundesliga: 2012–13, 2013–14
* DFB-Pokal: 2012–13, 2013–14
* UEFA Meistrite Liiga: 2012–13
* Klubide maailmameistrivõistlused: 2013

Viited
------

1. ↑  "Pierre-Emile Hojbjerg: Das ist Augsburgs Neuzugang". Augsburger Allgemeine. 8.1.2015. Vaadatud 3.2.2019
2. ↑  "Saints complete Højbjerg signing". Southampton FC. 11.7.2016. Vaadatud 3.2.2019
3. ↑  "Højbjerg joins from Southampton". tottenhamhotspur.com. 11.8.2020. Vaadatud 12.8.2020

Välislingid
-----------

 Pierre-Emile Højbjerg – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Michael Wittlich 1880. aastatel (Bernhard Lais)
**Michael Wittlich** (ka **Mihkel Vitsut**; 26. september (vkj) 1866 Kunda – 6. veebruar 1933 Tartu) oli eesti keemik.

Hariduskäik
-----------

Michael Wittlich õppis Kunda külakoolis, kus jäi silma John Karl Girard de Soucantonile, kes aitas andekal noormehel haridust omandada ja ülikooli lõpetada. Pärast Rakvere kreiskooli ja Tallinna Reaalkooli lõpetamist õppis Wittlich aastail 1885–1890 Riia Polütehnikumis keemiat.

Kutsetegevus
------------

Pärast ülikooli lõpetamist töötas ta 1890–1901 Tallinnas Girardide perekonnaga seotud aktsiaseltsi "R. Mayer" keemiatehases ning oli viimaseil aastail selle tehniline juhataja. Aastatel 1901–1905 tegutses ta insenerkonsulendina firmas "Rosen & Co" ja "Estländischer Landwirtschaftlicher Vereini" juures. Seoses tööga külastas ta paljusid keemiatööstuse ettevõtteid nii kodu- kui ka välismaal ning temast sai hinnatud ekspert keemilise tehnoloogia valdkonnas.

1905. aastal kutsuti Wittlich Riia Polütehnikumi adjunkt-professoriks, kus sai varsti hinnatud pedagoogiks ja teadlaseks. 1910. aastal nimetati ta polütehnikumi korraliseks keemilise tehnoloogia professoriks. Õppetöö ja teadustegevuse kõrvalt tegutses ta keemiateaduskonna dekaani, prorektori ja alates 1916. aastast, mil polütehnikum oli evakueeritud Moskvasse, ka selle rektorina. 1918. aastal viibis ta taas Lätis ning aitas rajada Läti Kõrgemat Kooli.

Eesti iseseisvumise järel pöördus ta tagasi kodumaale ning määrati haridusministri käskkirjaga 20. augustist 1919 Tartu Ülikooli keemilise tehnoloogia professoriks. Aastail 1920–1925 oli Vittlich õppetöö kõrvalt matemaatika-loodusteaduskonna dekaan ja ülikooli valitsuse liige. Ka pärast professoriametist lahkumist 1. jaanuaril 1932 jäi ta ülikooli eradotsendiks, pidades üliõpilastele jätkuvalt erialaseid loenguid.

Teadustegevus
-------------

Michael Wittlich on uurinud suhkru- ja tärklisetööstust ning käärimisprotsesside tehnoloogiat. Ta on uurinud muu hulgas Eesti kohalike kütuste (turba ja põlevkivi) keemilist koostist ning põlevkiviõli otstarbekat kasutamist. Ta on olnud Eesti Vabariigi algaastail riikliku ettevõtte Riigi Põlevkivitööstus nõukogu liige. 1925. aastal asutas ta Tartu Ülikoolis koos Paul Kogermanniga põlevkivi uurimise labori. Michael Wittlich on kirjutanud ka esimese eestikeelse keemiatehnoloogiaõpiku "Valitud peatükid tehnoloogiast", Tartu 1927.

Hobid
-----

Michael Vittlichit olevat Eesti spordiringkondades tuntud kui head tennisemängijat[*viide?*], mistõttu ta ka vanas eas "noore ja paenduvana" püsinud.[*viide?*]

Pere
----

Ta sündis Kunda mõisa rehevanema Kristjan Vitsuti ja selle abikaasa Miina kolmanda lapsena. Tal olid kaks vanemat õde, Maria ja Mai. Ta on maetud Vana-Jaani kalmistule.

Tema abikaasal oli muusikaharidus.[*viide?*] Neil oli viis last, kellest neljas oli grafoloog Bernhard Wittlich ja viies Felix Wittlich.[*viide?*]
Tuudur Vettik (Gori)
**Tuudur Vettik** (Theodor/Feodor Fabian) (4. jaanuar 1898 Pudivere, Vao vald, Virumaa – 20. mai 1982 Tallinn) oli eesti helilooja, koorijuht ja pedagoog.

Ta õppis aastatel 1919–1926 Tallinna Konservatooriumis viiulit, kompositsiooni ja muusikapedagoogikat, milles sai diplomi (August Topmani klass). 

Paljudele oma koori- ja soololauludele kirjutas ta ise ka sõnad. Segakoorilaul "Su Põhjamaa päikese kullast", mis autori poolt oli mõeldud hümniks (sõnad Markus Univer), on alates 1938. aastast korduvalt kõlanud laulupidudel, ka 1969 ja 1980 autori juhatusel. Viimati 2007 noortelaulupeol Ilmapuu. 

1950. aastal ta arreteeriti ja ta viibis mitmes vangilaagris.

1956. aastal ta vabanes ja asus tööle Tallinna Riiklikus Konservatooriumis koorijuhtimise õppejõuna. Tema õpilased olid näiteks Ants Üleoja ja Roland Laasmäe. T. Vettik on kirjutanud rohkesti artikleid, arvustusi ja õpikuid, sealhulgas "Koorijuhi käsiraamatu" (1965).

Vettik oli laulupeo üldjuht aastatel 1933, 1938, 1947, 1960, 1969 ja ka 1980, kui Vettikul oli vanust juba üle 80 eluaasta. Samal aastal pälvis ta ka Eesti NSV rahvakunstniku aunimetuse.

Viited
------

1. ↑  Aadu Must: ajaloo-osakonnale oli doktorant omamoodi "katsejäneseks", Postimees, 10. mai 2013

Välislingid
-----------

* Tuudur Vettik Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
* Biograafia, teoste loetelu ja helinäited Eesti Muusika Infokeskuses
**Renato Dirnei Florêncio Santos** (mängijanimega **Renato**; sündinud 15. mail 1979 Santa Mercedeses) on Brasiilia endine jalgpallur, poolkaitsja.

Renato alustas klubikarjääri 1996. aastal kodumaa klubis Guarani. Seejärel mängis ta aastatel 2000–2004 Santoses. Aastatel 2002 ja 2004 tuli ta Santosega Brasiilia meistriks.

Suurema osa klubikarjäärist, aastatel 2004–2011, mängis ta Hispaania kõrgliiga klubis Sevilla. Sevillaga võitis ta muuhulgas kahel korral Hispaania karika, kahel korral UEFA karika ja korra UEFA Superkarika.

2011. aastal suundus ta tagasi Brasiiliasse, liitudes Botafogoga.

Santoses mängis ta taas alates 2014. aastast. Aastatel 2015 ja 2016 tuli ta Santosega São Paulo osariigi meistriks.

Ta teatas karjääri lõpetamisest 2018. aasta hooaja lõpus. Tema viimaseks mänguks jäi 24. novembril toimunud kohtumine Atlético Mineiro vastu.

Koondisekarjäär
---------------

Debüüdi Brasiilia rahvuskoondises tegi Renato debüüdi 2003. aastal.

Ta kuulus Brasiilia koondisse 2004. aasta Copa Américal ja 2005. aasta FIFA konföderatsioonide karikaturniiril.

Kokku mängis ta Brasiilia koondises aastatel 2003–2005 27 kohtumises.

Saavutused
----------

Santos
* Campeonato Brasileiro Série A: 2002, 2004
* Campeonato Paulista: 2015, 2016

Sevilla
* Copa del Rey: 2006–07, 2009–10
* Supercopa de España: 2007
* UEFA Cup: 2005–06, 2006–07
* UEFA Super Cup: 2006

Botafogo
* Campeonato Carioca: 2013

Viited
------

1. ↑  "Em despedida de Renato na Vila Belmiro, Santos FC vence Atlético-MG pelo Campeonato Brasileiro". Santos FC. 24.11.2018. Vaadatud 6.1.2019
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib vanakreeka mütoloogia tegelasest; üldmõiste kohta vaata artiklit sfinks. "Sphinx" suunab siia, muude tähenduste kohta vaata Sphinx (täpsustus).* |

---

Aastaist 480–470 eKr pärit *kylix* Oidipuse ja Sphinxiga
Sphinx ja Oidipus
**Sfinks** ehk **Sphinx** (kreeka keeles Σφίγξ 'kägistaja') oli vanakreeka mütoloogias naise pea ja rinnaga ning tiivulise lõvikehaga koletis. 

Teda peeti hävingu ja halva õnne deemoniks. Sfinks oli Hesiodose järgi Kimääri ja Orthose, mõnedel andmetel aga Typhoni ja Echidna tütar. Ehkki Sfinksil olid tiivad, polnud ta teadaolevalt lennuvõimeline.

Hera saatis Sfinksi tema kodust Aithiopias (sellega meenutasid kreeklased Sfinksi välismaist päritolu) Teeba linna lähistele, kus ta kõigilt teelistelt küsis mõistatuse ja kägistas ära kõik, kes vastust ei teadnud.

Niimoodi karistas Hera Teeba kuningat Laiost, kes oli oma vastsündinud pojal Oidipusel jalad kokku sidunud ja ta mägedesse surema jätnud. Vähetõenäoline, et see juhtus vahetult pärast Oidipuse hülgamist: sel juhul oleks Sfinks paarkümmend aastat teebalasi kimbutanud.

Oidipus kasvas üles Korintose kuninga Polybose pojana. Kui ta oli suureks kasvanud, läks ta Delfisse, et selgitada välja oma tõelised vanemad. Teiste andmete järgi sai ta teada ennustusest, et tapab oma isa, ja lahkus Korintosest, sest pidas oma isaks Polybost. Teel kohtas Oidipus Laiost, kes oli teel oraakli juurde, et pärida, kuidas vabaneda Sfinksist. Oidipus keeldus kuninga teelt kõrvale astumast, mispeale puhkes kaklus ning Laios tapeti.

Oidipus rändas edasi ja kuulis Sfinksist. Kuna Oidipus oli üksik inimene, kellel polnud kodu ega lähedasi ja kellele tema elu palju ei tähendanud, otsustas ta proovida Sfinksi mõistatust lahendada ja otsiski koletise üles. Oidipus lahendas mõistatuse, mispeale Sfinks tappis enese, viskudes kuristikku. Varasemad jutustajad konkreetset mõistatust ära ei toonud. Hiljem ilmus legendidesse ka konkreetne mõistatus: "Kes käib hommikul neljal jalal, päeval kahel ja õhtul kolmel jalal? Mida rohkem on tal jalgu, seda vähem on tal jõudu." Vastus: inimene.

Kuna kuningas Laios oli surnud ja tal polnud pärijat, valisid teebalased rõõmust, et koletisest vabanesid, Oidipuse uueks kuningaks. Ta abiellus vana kuninga lese Iokastega. Keegi ei teadnud, et Oidipus oligi Laiose tapnud ja abiellus oma emaga (seda ei teadnud ka Oidipus ise).

Kõige tuntum vanakreeka tekst, milles Sfinks esineb, on Sophoklese "Kuningas Oidipus".

Viited
------

1. 1 2  Antiigileksikon, 2. kd. lk. 170
2. 1 2 3  Edith Hamilton. "Antiikmütoloogia". Tallinn, "Eesti Raamat" 1975, lk. 258

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Sfinks (Vana-Kreeka)** |
Eesti Tarbekunsti- ja Disainimuuseum

**Eesti Tarbekunsti- ja Disainimuuseum** (lühend **ETDM**) on muuseum, mis on keskendunud eeskätt tarbekunsti ja disaini ajaloo tutvustamisele Eestis. 

Asutusele pandi alus 24. novembril 1971 ja muuseum avati 18. juulil 1980 Eesti Riikliku Kunstimuuseumi filiaalina, toonase nimega **Tarbekunstimuuseum**. Tarbekunsti- ja disainimuuseum sai iseseisvaks muuseumiks ja praeguse nime 2004. aastal. ETDM asub Tallinna vanalinnas 17. sajandi lõpul valminud barokses aidas, mis rajati 1683.

2013. aastat on muuseumi juhiks Kai Lobjakas. Alates 1. juunist 2024 tegutseb muuseum sihtasutusena.

Muuseumi kogule pandi alus 1919. aastal koos Eesti Kunstimuuseumi rajamisega.Eesti kaasaegse tarbekunsti kõrval on esindatud ka tootekujunduse ja unikaaldisaini näiteid. Muuseumil on tekstiili-, keraamika-, portselani-, naha-, klaasi-, ehte-, metalli-, mööbli- ja disainikollektsioon, kokku üle 13 000 museaali, lisaks mahukas foto-, negatiivi- ja slaidikogu, erialane raamatukogu ning arhiiv. See on kõige ülevaatlikum eesti professionaalse tarbekunsti ja disaini kogu.

Viited
------

1. ↑  "Eesti Tarbekunsti- ja Disainimuuseumi juhina jätkab Kai Lobjakas". *Eesti Tarbekunsti- ja Disainimuuseum*. Vaadatud 12. märtsil 2024.

Välislingid
-----------

* Muuseumi koduleht
Ibrahim Böhme Saksa DV Sotsiaaldemokraatliku Partei kongressil Leipzigis 1990. aasta veebruaris
Oskar Lafontaine (vasakul) ja Ibrahim Böhme (keskel) 1990. aasta veebruaris
**Ibrahim Böhme** (kodanikunimi **Manfred Otto Böhme**; 18. november 1944 Bad Dürrenberg – 22. november 1999 Neustrelitz) oli Saksa DV poliitik.

Ibrahim Böhme esitas oma päritolu ja elukäigu kohta vasturääkivaid ja osaliselt ka valeandmeid. Böhme väitis, et ta vanemad olid juudi rahvusest, kuid tegemist oli väljamõeldisega. 1961. aastal lõpetas ta polütehnilise keskkooli ja õppis seejärel kuni 1963. aastani müürsepaks. Seejärel töötas Ibrahim Böhme erinevatel ametikohtadel: oli raamatukoguhoidja, klubijuhataja, postitöötaja, kultuuritöötaja, tõlk ja kokk. 1967. aastal astus ta Saksamaa Sotsialistlikku Ühtsusparteisse, mille liikmeskonnast arvati välja 1976. aastal. Alates 1969. aastast oli Ibrahim Böhme Stasi mitteametlik kaastöötaja.

7. oktoobril 1989 kuulus Ibrahim Böhme Saksa DV Sotsiaaldemokraatliku Partei asutajate hulka, ta valiti ka partei tegevjuhiks. 22. veebruaril 1990 valiti Ibrahim Böhme Saksa DV Sotsiaaldemokraatliku Partei esimeheks. 18. märtsil 1990 toimunud Saksa DV Rahvakoja valimistel osutus Böhme valituks ja temast sai sotsiaaldemokraatide fraktsiooni esimees.

26. märtsil 1990 esitati ajakirjas Der Spiegel andmed selle kohta, et Ibrahim Böhme oli olnud Stasi mitteametlik kaastöötaja. 2. aprillil 1990 astus Ibrahim Böhme parteijuhi ametikohalt tagasi.

1992. aasta juunis heideti Ibrahim Böhme Saksamaa Sotsiaaldemokraatlikust Parteist välja.

Ibrahim Böhme ise eitas kuni elu lõpuni oma seotust Stasiga.

Viited
------

1. ↑  Ibrahim Böhme: Spitzel und Bürgerrechtler Mitteldeutscher Rundfunk
2. ↑  Elke Kimmel. Obskures politisches Lügengerüst Deutschlandfunk
3. ↑  Ibrahim Böhme 1944–1999 Lebendiges Museum Online
4. ↑  Ibrahim Böhme :geb. 18. November 1944 Leipzig gest. 22. November 1999 Chronik der Wende
5. ↑  Steffen Könau. Spitzenspitzel Ibrahim Böhme. Karriere dank Verrat Mitteldeutsche Zeitung, 4. mai 2015
6. ↑  Renate Faerber-Husemann. SDP-Gründung mit Stasi-Unterstützung Vorwärts, 9. oktoober 2014
7. ↑  German Democratic Republic. Ministries, political parties, etc. rulers.org
8. ↑  Ibrahim Manfred Böhme[*alaline kõdulink*] Parlamentarierportal
9. ↑  Heute vor 20 Jahren : DDR-SPD-Chef Böhme als Stasi-Informant enttarnt[*alaline kõdulink*] Sächische Zeitung, 26. märts 2010
10. ↑  Manfred "Ibrahim" Böhme[*alaline kõdulink*] DDR-Lexikon
11. ↑  Böhme, Ibrahim (eigtl.: Manfred) \* 18.11.1944, † 22.11.1999 : Mitbegründer der Sozialdemokratischen Partei (SDP), Vorsitzender der SPD Bundesstiftung zur Aufarbeitung der SED-Diktatur
12. ↑  Julia Hamann. Die zwei Leben des Manfred "Ibrahim" Böhme Vorwärts, 26. detsember 2009
**Bácsalmás** (horvaadi keeles *Aljmaš* või *Bačaljmaš*, saksa keeles *Almasch*, serbia keeles Аљмаш) on linn Ungaris Bács-Kiskuni komitaadis, Bácsalmási kreisi halduskeskus.

Geograafiline asend
-------------------

Bácsalmás asub Serbia (Vojvodina) piirist 8 km kaugusel, komitaadikeskusest Kecskemétist ligikaudu 90 km lõunaedelas.

Ajalugu
-------

Asula oli olemas juba avaaride ajal. Türgii ikke lõppemise järel oli piirkond inimtühi ja seda hakati uuesti asustama. 1735. aastal mainitakse seda väikese külana Felső-Almásina. Kirik ehitati külla 1740. aastal. 1780. aastal saabus piirkonda saksa asunikke. Turulinna saatuse asi asula 1803. aastal, kuid kaotas selle 1871. aastal. Raudteeühenduse sai asula 1885. aastal. Praegust nime kannab Bácsalmás ametlikult 1904. aastast. Pärast Esimese maailmasõja lõppu oli Bácsalmás kuni 1921. aasta suvini Serbia okupatsiooni all. 1945. aastal saadeti asula saksa rahvusest elanikkond riigist välja.

Linnaõigused sai Bácsalmás 1986. aastal.

Sõpruslinnad
------------

* Saksamaa Backnang, Saksamaa
* Serbia Bajmok, Serbia
* Serbia Bezdan, Serbia
* Horvaatia Bizovac, Horvaatia
* Rumeenia Borsec, Rumeenia
* Poola Gizałki vald, Poola
* Slovakkia Veľký Meder, Slovakkia

Viited
------

1. ↑  Történelem Bácsalmás. Vaadatud 13. aprillil 2024
2. ↑  Kronológia Várossá nyilvánítás. Vaadatud 13. aprillil 2024
**Ageri** on küla Järva maakonnas Järva vallas.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Albu valda.

Seisuga 1. jaanuar 1998 oli elanikke 69, 1. jaanuaril 1999 oli elanike arv 67. 2000. aasta Eesti rahvaloenduse andmetel elas külas 52 inimest. Seisuga 19. august 2002 oli elanikke 58.

Majandus
--------

Külas asub Preesi talu, kus 2004. aasta seisuga kasvatati teravilja ja Šoti mägiveiseid. Sama aasta seisuga oli talul 84 ha maad, sellest haritavat maad 77 ha ja metsa 7 ha.

Ageris on ka Aedniku talu ja ka Tänava talu.

Tänavad on valgustatud. Kauplust ei ole.

Ajalugu
-------

Ageri külas on linnamägi, mida kutsutakse Suurmäeks. Selle juures on teada kaks ohvrikohta.

Küla on esimest korda mainitud 1447 (*Ackers*). Küla on kuulunud Järva-Madise kihelkonda.

Ageri perekonnanimed on olnud Baum (Paum), Ellmann (Elman), Issi (Isi), Kangur, Karro (Karu), Kask, Kaunisaar (Kaunissaar), Kirschbaum (Kirsbaum), Kotkas, Kuusk, Laast, Martens, Messilanne (Mesilane), Mets, Michelsen (Mihelsen), Nugga (Nuga), Ohhakas (Ohakas), Orrawas (Oravas), Otsa, Pilw (Pilv), Raudsep (Raudsepp), Rebbane (Rebane), Reino (Reinu), Schneider (Shneider), Seppik (Sepik), Sinnikas (Sinikas), Tommingas (Toomingas), Waht (Vaht), Waino (Vainu, Vaino), Weinberg (Veinberg), Wiol (Viol).

Nõukogude ajal kuulus küla Kaardiväelase kolhoosi. Lisaks külale eristati Ageri asundust. Aastal 1967 elas mõlemas kokku 106 inimest.

Vaata ka
--------

* Ageri mõis
* Hageri

Viited
------

1. ↑  Maa-amet, vaadatud 21.11.2020.
2. ↑  Statistikaameti statistika andmebaas, vaadatud 27.02.2024.
3. ↑  Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator
4. ↑  Eesti parimad talud 2004. aastal. ETKL, arhiiviversioon seisuga 6.06.2007.

| * v
* r
Järva valla asulad |
| --- |
| Alev | 
Järva-Jaani |  |
| Alevikud | 

* Ambla
* Aravete
* Koeru
* Käravete
* Peetri

 |
| Külad | 

* Abaja
* Ageri
* Ahula
* Albu
* Ammuta
* Aruküla
* Ataste
* Eistvere
* Ervita
* Esna
* Hermani
* Huuksi
* Imavere
* Jalalõpe
* Jalametsa
* Jalgsema
* Jõeküla
* Jõgisoo
* Järavere
* Järva-Madise
* Kaalepi
* Kagavere
* Kahala
* Kalitsa
* Kapu
* Kareda
* Karinu
* Keri
* Kiigevere
* Koidu-Ellavere
* Koigi
* Kukevere
* Kuksema
* Kurisoo
* Kuusna
* Käsukonna
* Köisi
* Küti
* Laaneotsa
* Laimetsa
* Lehtmetsa
* Liusvere
* Lähevere
* Merja
* Metsla
* Metstaguse
* Mõnuvere
* Mägede
* Mägise
* Märjandi
* Müüsleri
* Neitla
* Norra
* Orgmetsa
* Peedu
* Prandi
* Preedi
* Puhmu
* Puiatu
* Pullevere
* Päinurme
* Pällastvere
* Pätsavere
* Raka
* Ramma
* Rava
* Reinevere
* Roosna
* Rutikvere
* Rõhu
* Salutaguse
* Santovi
* Seidla
* Seliküla
* Silmsi
* Soosalu
* Sugalepa
* Sõrandu
* Sääsküla
* Taadikvere
* Tammeküla
* Tammiku
* Tamsi
* Tudre
* Udeva
* Vaali
* Vahuküla
* Valila
* Vao
* Vetepere
* Visusti
* Vodja
* Vuti
* Võrevere
* Väike-Kareda
* Väinjärve
* Õle
* Ämbra
* Öötla
* Ülejõe

 |
Priit Pullerits 2020. aastal
**Priit Pullerits** (sündinud 30. juulil 1965) on eesti ajakirjanik.

Hariduskäik
-----------

Ta on lõpetanud 1983. aastal Tartu 2. Keskkooli ja 1990. aastal Tartu Ülikooli ajakirjanduse erialal (kiitusega); 1995. aastal sai magistrikraadi.

1990. aasta sügissemestril õppis ta Columbia ülikooli ajakirjanduskoolis New Yorgis. Aastail 1997–1998 viibis kuus kuud Fulbrighti stipendiaadina USAs Marylandi ülikooli (College Park) ajakirjanduskolledžis.

Töökäik
-------

Priit Pullerits intervjueerimas Kadri Adamsoni 2004. aastal
1991. aastast töötab Tartu Ülikooli ajakirjanduse ja kommunikatsiooni instituudi õppejõuna. Õpetab uudise sotsioloogia ja reporteritöö kursust.

Ta oli ajakirja Favoriit asutaja 1993 ja selle peatoimetaja aastani 1998.

1998. aastast töötab ta Postimehe vanemtoimetajana.

1995. aastal töötas uudisteajakirja Newsweek Washingtoni toimetuses reporterina (Alfred Friendly Press Fellow).

Teoseid
-------

* "USA ajakirjandus", TÜ Kirjastus 2003, ISBN 9985567919
* "Ameerika", Ajakirjade Kirjastus 2008, ISBN 9789949443468

Tsitaadid
---------

"Ma imetlen teda. Tema persoon on toonud muidu hallile spordimaastikule värvi ja vürtsi. Ma olen väga õnnelik selle üle, et just praegu on meil olemas Priit Pullerits, ja ma olen väga õnnelik, et ta just suusatamisest huvitub." – Mati Alaveri arvamus Priit Pulleritsu kohta.

"Kui asjadesse rohkem süüvida, ilmneb, et Detroidi hävingu põhjused tulenevad peamiselt kahest tegurist: esiteks, rassilise tasakaalu muutumisest selgelt mustanahaliste kasuks, ja teiseks vasakpoolsest poliitikast linna juhtimisel." – 23. juuli 2013, Postimees

"Kuidas vältida rattasõidus kahtlasi neegreid?" – 9. märts, Pulleritsu blogi suusk.blogspot.com

Tunnustus
---------

* 2005 – parima arvamusloo auhind ja jagas esimest kohta olemusloo kategoorias (Eesti naiste suusatamise teemaliste artiklite eest).

Isiklikku
---------

Ta on Heivi ja Rein Pulleritsu poeg ning Teet Pulleritsu vend.

Viited
------

1. ↑
2. 1 2  "Märgatud rassisti. Ojuland, Helme, Võsa, Pullerits ja teised" Eesti Ekspress, 5. august 2015

Välislingid
-----------

* Pulleritsu spordiblogi
* Priit Pullerits, Laura Kõrgemäe - tapjainstinktiga alfaemane, Postimees, 27. oktoober 2017
**Remigijus Šimašius** (sündinud 12. jaanuaril 1974 Tauragės) on Leedu jurist ja poliitik (Liberaalide Liit).

1997. aastal lõpetas ta Vilniuse Ülikooli õigusteaduskonna magistrikraadiga. Doktorikraadi õigusteaduse alal sai ta 2002. aastal Leedu Õigusülikoolis. 

Aastatel 1995–2004 oli ta Leedu Vabaturumajanduse Instituudi õigusekspert ja projektijuht, 1996–2005 Mittetulundusühingute Info- ja Toetuskeskuse konsultant. Aastatel 2002–2005 töötas ta Leedu Õigusülikooli õppejõuna. 

Aastatel 2004–2006 oli ta Leedu Vabaturumajanduse Instituudi asepresident ja ekspertide meeskonna juht ja 2006–2008 president. 2005–2008 oli ta Vilniuse Ülikooli õppejõud.

9. detsembrist 2008 kuni 13. detsembrini 2012 oli Remigijus Šimašius Leedu justiitsminister.

16. novembrist 2012 kuni 20. aprillil 2015 oli ta Leedu Seimi liige.

Alates 20. aprillist 2015 kuni 26. aprillini 2023 oli Remigijus Šimašius Vilniuse linnapea.

Viited
------

1. ↑  Remigijus Šimašius Lietuvos Respublikos Seimas
2. ↑  Lithuania. Ministries, etc. rulers.org
Kolumbaarium Kremli müüris
Feliks Dzeržinski haud mausoleumi taga
**Kremli nekropol** (vene keeles *Некрополь у Кремлёвской стены*) on 1917. aastast memoriaalkalmistu Moskvas Punasel väljakul. See hõlmab Lenini mausoleumi, selle taha jäävat 12 Nõukogude partei- ja riigitegelase hauda, Kremli müüri ääres 16 vennashauda ning kolumbaariumi Kremli müüris.

Kremli nekropolis on maetud kokku üle 400 inimese, sealhulgas 50 välismaalast.

12 hauda hauamonumendiga mausoleumi taga
----------------------------------------

12 Nõukogude partei- ja riigitegelast, kes on maetud mausoleumi taha:

* Jakov Sverdlov (maetud 1919)
* Mihhail Frunze (maetud 1925)
* Feliks Dzeržinski (maetud 1926)
* Mihhail Kalinin (maetud 1946)
* Andrei Ždanov (maetud 1948)
* Jossif Stalin (ümber maetud 1961, oli 1953–1961 mausoleumis)
* Kliment Vorošilov (maetud 1969)
* Semjon Budjonnõi (maetud 1973)
* Mihhail Suslov (maetud 1982)
* Leonid Brežnev (maetud 1982)
* Juri Andropov (maetud 1984)
* Konstantin Tšernenko (maetud 1985)

Kolumbaarium
------------

Urn Juri Gagarini põrmuga müüritud Kremli müüri
Esimene, kelle urn põrmuga müüriti Kremli ringmüüri, oli novembris 1926 Londonis surnud ja kremeeritud Nõukogude diplomaat Leonid Krassin. Pärast Moskvas esimese krematooriumi avamist 1927. aastal toimus enamik matmisi Kremli müüri juures kremeeritult. Sõltumata matmisviisist kasutati ajakirjanduses ja televisioonis kindlat sõnastust: "maetud Punasele väljakule Kremli müüri ääres". Kokku on Kremli müüri sisse müüritud urnid 115 teeneka ajaloolise tegelase põrmuga.

Mausoleum
---------

 *Pikemalt artiklis Lenini mausoleum*
Lenini mausoleum on Punasel väljakul asuv mausoleum, kus hoitakse Nõukogude Venemaa esimese valitsusjuhi Vladimir Lenini palsameeritud surnukeha. Aastatel 1953–1961 paiknes Lenini mausoleumis ka Jossif Stalini surnukeha.

Välislingid
-----------

* Kremli nekropol – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
**Leo Neugebauer** (sündinud 19. juunil 2000 Görlitzis) on Saksamaa kümnevõistleja. Tema isa on Kameruni päritoluga endine jalgpallur.

Sportlikud tulemused
--------------------

Neugebauer mängis noorukina jalgpalli, kuid lõpetas 15-aastaselt, et pühenduda täielikult kergejõustikule. Esimest korda pälvis ta rahvusvahelist tähelepanu 2017. aastal, kui võitis Nairobis U18 maailmameistrivõistlustel kümnevõistluses pronksmedali tulemusega 7204 punkti. 2019. aastal asus ta õppima majandust Austinis Texase ülikoolis. Neugebauer alistas 8000 punkti piiri 2022. aasta märtsis (8131 punkti), tuli teiseks NCAA üliõpilaste meistrivõistlustel tulemusega 8362 punkti ning osales 2022. aasta kergejõustiku maailmameistrivõistlustel Eugene'is, kus ta saavutas 8182 punktiga kümnenda koha.

Märtsis 2023 tuli Neugebauer USA kolledžite sisemeistrivõistlustel meeste seitsmevõistluses kolmandale kohale uue isikliku rekordiga 6214 punkti. 2023. aasta märtsi lõpus võitis Neugebauer Austinis peetud kümnevõistluse 8478 punktiga, millega täitis 2023. aasta Budapesti maailmameistrivõistluste ja 2024. aasta Pariisi suveolümpiamängude normi. 

Juunis 2023 saavutas ta 22-aastasena NCAA üliõpilaste meistrivõistlustel Austinis esikoha tulemusega 8836 punkti, mis oli USA kolledžite rekord. Ühtlasi parandas ta sellega 1986. aastast Jürgen Hingsenile kuulunud Saksamaa kümnevõistluse rekordit (8730). Selle punktisummaga tõusis Neugebauer kõigi aegade edetabelis 9. kohale. Augustis toimunud Budapesti maailmameistrivõistlustel saavutas ta tulemuseks 8645 punkti ja 5. koha.

8.–9. märtsil 2024. aastal ületas Neugebauer Bostonis toimunud võistlusel Frank Busemanni Saksamaa seitsmevõistluse rekordi 2002. aastast 56 punktiga, saades summaks 6347 punkti.

Isiklikud rekordid
------------------

### Mitmevõistlus

* Kümnevõistlus – 8836 punkti, 8. juuni 2023, Ameerika Ühendriigid Austin (NR)
* Seitsmevõistlus – 6347 punkti, 9. märts 2024, Ameerika Ühendriigid Boston (NR)

### Üksikalad

| Ala | Isiklik rekord | Parima võistluse sees (8836 p.) |
| --- | --- | --- |
| 100 m jooks | **10,61** | **10,61** |
| Kaugushüpe | **8.00** | **7.68** |
| Kuulitõuge | **17.10** | **16.27** |
| Kõrgushüpe | **2.09** | **2.04** |
| 400 m jooks | **47,08** | **47,08** |
| 110 m tõkkejooks | **14,33** | **14,10** (+3,1 m/s) |
| Kettaheide | **55.06** | **55.06** |
| Teivashüpe | **5.21** | **5.21** |
| Odavise | **57.95** | **57.95** |
| 1500 m jooks | **4.42,68** | **4.48,00** |

Allikas: Rahvusvaheline Kergejõustikuliit

Viited
------

1. ↑  Leo Neugebauer: Ich schau mal wie es weitergeht und lasse mich überraschen.In: bwleichtathletik.de, 21. Juni 2018.
2. ↑  Leo Neugebauer stellt neuen deutschen Zehnkampf-Rekord auf. Leichtathletik.de. Retrieved 9 June 2023.

Välislingid
-----------

* Leo Neugebauer. World Athletics.
* Kümnevõistluses uus staar: noor sakslane kogus vägeva summa. sport.delfi.ee, 9. juuni 2023.
* Leo Neugebauer, kas kümnevõistluse uus valitseja? ohtuleht.ee, 26. august 2023.

  


|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Leo Neugebauer**
 |
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib ettevõtjast; pianisti kohta vaata artiklit Boriss Berezovski (pianist)* |

---

**Boriss** Abramovitš **Berezovski** (vene keeles Борис Абрамович Березовский; 23. jaanuar 1946 – 23. märts 2013) oli juudi rahvusest Venemaa miljardär, kes viimased 12 aastat oma elust oli paguluses Suurbritannias.

1997. aastal anti talle Venemaa Föderatsiooni 1. klassi tõelise riiginõuniku teenistusaste.

Matemaatikadoktori haridusega Berezovski sukeldus ärisse perestroika päevil ja omandas 1990. aastate erastamislaines hiiglasliku varanduse. Berezovskist sai mõjukaim president Boriss Jeltsini lähikonda kuulunud oligarhidest. Suure meediaimpeeriumi omanikuna mängis ta olulist rolli Jeltsini tagasivalimisel teiseks ametiajaks.

Aidanud kaasa Vladimir Putini tõusule Venemaa valitsusjuhiks ning presidendiks, sattus ta Putiniga peagi vastuollu, taandus 2001. aastal Londonisse eksiili ningSuurbritannia rahuldas ta poliitilise varjupaiga taotluse. Ühtlasi oli Berezovski sunnitud oma osaluse Venemaa ettevõtetes (ORT, Sibneft, Rusal jt) turuhinnast tunduvalt odavamalt ära müüma.

Venemaal oli Berezovski tagaotsitav süüdistatuna rahapesus, kelmuses ja vägivaldses võimuhaaramise katses. Eksiilis paistis Berezovski silma Putini valjuhäälse oponendina.

Aleksandr Litvinenko, kes töötas KGB vastuluureosakonnas ja hiljem FSB organiseeritud kuritegevusega tegelevas rühmas, süüdistas 1998. aasta novembris koos mitme teise eriteenistuse ohvitseriga oma ülemusi, et need olevat andnud korralduse Berezovski tapmiseks. 

Berezovskil oli lisaks Venemaa kodakondsusele ka Iisraeli oma.

Viited
------

1. ↑  "Kes? Mis? Kus?" 2008, lk. 235

Välislingid
-----------

* Karmo Tüür "Sümbolväärtusega Berezovski" Postimees, 26. märts 2013
Kuido Merits ja Anne Veesaar raamatu "Minu Valga" esitlusel Viru Keskuse Rahva Raamatus  
Foto: Ave Maria Mõistlik, 28. veebruar 2024
Anne Veesaar (2014)
**Anne Veesaar** (sündinud 4. juulil 1957 Valgas) on eesti näitleja.

Ta on lõpetanud 1980. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri näitlejana (9. lend).

Ta töötas aastatel 1980–1989 Rakvere Teatris ja seejärel kuni 2004. aastani Vanalinnastuudios, sealhulgas 2002–2004 direktorina. Hiljem on olnud vabakutseline näitleja. Ta on tegutsenud ka muusikaliprodutsendina (Smithbridge Productions). 

Veesaar on mänginud telelavastustes ("Kummaline missis Savage", 1990) ja ‑seriaalides (Mare Peterson, "Õnne 13" alates aastast 1993; "Tuulepealne maa" 2008; "Viimane võmm" 2015) ja kuuldemängudes („Jahistseenid", 1996) ning osalenud Eesti Televisiooni meelelahutussaadetes.

Filmirollid
-----------

* 1976 – "Minu naine sai vanaemaks" telemängufilm, Helga
* 1981 – "Keskpäev" telemängufilm
* 1983 – "Kapsapea" nukufilm, Liisbet (hääl)
* 1987 – "Tagasi Euroopasse ehk Kapsapea 2" nukufilm, Roosi (hääl)
* 1993 – "Väekargajad" lühifilm, Hädi
* 2000 – "Saamueli internet" nukufilm, Saamueli eit (hääl)
* 2006 – "Georg" telemängufilm, Jekaterina Furtseva
* 2015 – "Släkkerid EP01 - Rabarberikook" tudengifilm, lasteaia juhataja
* 2022 – "Võõrad" tudengifilm, Veera

Tunnustus
---------

* 2018 – ETV "Ringvaate" Terasmikrofon

Isiklikku
---------

Ta on olnud abielus näitleja ja lavastaja Talvo Pabutiga (abielust sündis poeg Ott Pabut) ja helirežissöör Jaak Ellinguga.

Viited
------

1. 1 2  Anne Veesaar. Eesti Teatriliit.
2. ↑  Anne Veesaar. IMDb.

Välislingid
-----------

* Siin ja praegu: Anne Veesaar. arhiiv.err.ee, 10. märts 2001.
* Tähelaev: Anne Veesaar. arhiiv.err.ee, 25. veebruar 2007.
* Anne Veesaar toob Palmse mõisa briti staarnäitleja sära. Eesti Päevaleht, 22. juuli 2009.
* Anne Veesaar 60! Õhtuleht, 5. juuli 2017.
* Ukrainas toimunud võtetelt koju naasnud Anne Veesaar .... err.ee, 2. märts 2023.