recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Nikanor Stageirast** (vanakreeka Νικάνωρ *Nikánōr*; 4. sajand eKr) oli kreeklane, Aristotelesese lähikondlane või vähemalt kaaskodanik.

Nikanor oli koos hiljem Aleksander Suurena tuntud Makedoonia kroonprintsiga Aristotelese õpilane Miezas. Aristoteles määras ta oma testamendis väimeheks ja oma poja eestkostjaks. 

Nikanor osales Aleksandri sõjaretkedes. Aasta 324 eKr keskel oli Nikanor koos Aleksandriga, kes saatis ta Olümpiasse, et ta loeks seal ette Aleksandri pagendatute dekreedile pagendatute tagasikutsumise kohta ning jumaliku andami maksmise kohta. See ülesanne sai ruttu teatavaks ja Demosthenes läks Olümpiasse, et pidada Nikanoriga läbirääkimisi dekreedi mõjude üle Ateenaga. Tulemusena lubati Ateenale saata Aleksandrile saadikuid. Tõenäoliselt kuulutas Nikanor ka teisi Aleksandri korraldusi.

Pole selge, kas Nikanor oli identne Nikanoriga (suri 317 eKr), kes oli teise diadohhide sõja ajal alates 319. aastast eKr Kassandrose alamana Ateena kindluse Munychia komandant ja laevastikukomandör. Waldemar Heckel, A. B. Bosworth ja Werner Huß välistavad selle. Carlo Natali peab neid identseks.

Võib-olla koostas Nikanor Stageirast Aleksander Suure biograafia (*Fragmente der griechischen Historiker* 146).

Allikad
-------

* Diogenes Laertios 5,1,9; 5,12
* Diodoros 17,109,1; 18,8 3–4
* Curtius Rufus 10,2

Viited
------

1. ↑  Werner Huß, *Ägypten in hellenistischer Zeit 332–30 v. Chr*, C. H. Beck: München 2001, lk 132, märkus 280, ISBN = 3-406-47154-4.
2. ↑  Natali 2013: 13.

Kirjandus
---------

* Helmut Berve. *Das Alexanderreich auf prosopographischer Grundlage*, kd 2, *Prosopographie*, München 1926, (Νικάνωρ: Nr. 557).
* A. B. Bosworth. A New Macedonian Prince. – *The Classical Quarterly*, New Series, kd 44, 1994, lk 57–65.
* Waldemar Heckel. *Who's Who in the Age of Alexander the Great. Prosopography of Alexander's Empire*, Blackwell: Oxford 2006, lk 177, ISBN 978-1-4051-1210-9.
* Carlo Natali. *Aristotle: His Life and School*, D. S. Hutchinson (toim), Princeton: Princeton University Press 2013.
**Harilik lottsuru** (*Hemaris tityus*) on surulaste sugukonda lottsuru perekonda kuuluv liblikaliik.

Elupaik ja levik
----------------

Harilik lottsuru on levinud kõikjal Eestis, kuid pole arvukas. Elupaigaks niidud, pargid, aiad ja metsalagendikud. Valmikud valmivad juunis. Lendavad vaid päikeselistel päevadel. Mai ja juuni päikeselistel päevadel kohtab lottsurusid sageli lendlemas sirelite, tõrvalillede, pusurohtude või padjandflokside õitel.

Kirjeldus
---------

Väliselt kimalast meenutavad kilejate (soomusteta) tiibade ja lühikese töntsaka kehaga liblikad. Tiivade välisservi ääristab kitsas tume rant. Mõõtmed: tiibade siruulatus on keskmiselt 35 mm. Röövikud toituvad äiataril.

* Hemaris tityus ♂*Hemaris tityus* ♂
* Hemaris tityus ♂   △*Hemaris tityus* ♂ △
* Hemaris tityus ♀*Hemaris tityus* ♀
* Hemaris tityus ♀ △*Hemaris tityus* ♀ △

Viited
------

1. 1 2  Rein Kuresoo, Hendrik Relve ja Indrek Rohtmets (2001). *Eesti elusloodus: Kodumaa looduse teejuht*. Teine trükk. Tallinn: Varrak, 338. (ISBN 9985-3-1041-1)

Välislingid
-----------

* Harilik lottsuru andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes

  


|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Harilik lottsuru** |
Kuuskedega pikitud lehisetaiga Venemaal Hingani looduskaitsealal
**Väike-Hingan** (Hiinas *Xiao Hinggan Ling*; (hiina 小兴安岭 (Xiao Xing'an Ling), vene keeles Малый Хинган) on mäestik Aasias Mandžuurias (Hiinas ja Venemaal). 

Mäestiku pikkus loodest kirdesse on umbes 500–600 km. Kõrgus kuni 1429 m (Pingding Shan).

Saab alguse teda Changbai mägismaast lahutava Songhua jõe äärest kulgeb Amuuri paremkaldal loode-kagu sihis läbi Hiina Heilongjiangi provintsi Heihe Shi'sse. Ainult mõned lõunapoolsed harud küündivad 1500 m kanti, põhja pool jääb mäestik tunduvalt laugemaks. Teiselt poolt piirab mäestiku Hiina-osa Nun Jiangi org. Jõge piiravad veel Songliao tasandik ja Sanjiangi tasandik. 

Idas jätkub mäestik teisel pool Amuuri piki Juudi autonoomse oblasti piiri Amuuri oblasti ja Habarovski kraiga. Seal jääb kõrgus alla 1200 m ning Väike-Hingan läheb põhjas üle Bureja mäestikuks. 

Väike-Hingani taimkate moodustab ülemineku Changbai mägismaa segalehtmetsa ja loodes paikneva Suur-Hingani taiga (lehise- ja kasemets) vahel. Väike-Hingani metsad on Birari orotšonide traditsiooniline jahiala.
Map
**Mārciena raudteepeatus** on raudteepeatus Pļaviņase–Gulbene raudteel Madona piirkonna Mārciena vallas Mārcienas. 

Peatus asub Pļaviņase raudteejaamast 32 ja Riia jaamast 144 km kaugusel. 

Mārciena raudteepeatus avati raudteejaamana koos raudteega aastal 1903, samal aastal valmis ka puidust jaamahoone, mis küll hiljem on saanud tellistest ümbrise. Toona jäi see Bērzaune kihelkonda Mārciena mõisa maadele. Aastal 1957 rajati jaamast kolme kilomeetri pikkune harutee, mis viis Nõukogude armee sõjaväebaasi, mida kasutati piloodita lennumasinate juhtimiskeskusena.

Aastal 1994 sõjavägi lahkus ja baasi viiv tee demonteeriti, ühtlasi demonteeriti ka teised jaamas olnud teed, nii et jaamast sai raudteepeatus.

Aastal 2009 ehitati SIA CEMEX betoonitööstuse tarbeks uued kõrvalteed. Kuigi Mārciena jäi peatuseks edasi, võib kaubavedude tarbeks rajatud teid kaupade peale- ja mahalaadimiseks kasutada. Kokku on kaubalaadimiseks mõeldud teid kolm. Ametlikult on seal üks kahest Lätis asuvast kaubapunktist ehk kaubajaama funktsioone täitvast jaama staatuseta kohast (teine asub Valkas.

Peatuses peatuvad Riiast Madonasse sõitvad rongid (mõlemas suunas kaks korda nädalas). Lisaks peatuvad seal Gulbenesse sõitvad rongid. 2019. aastal peatusid need rongid seal 18. mail, 27. juulil ja 7. septembril.

Mārciena raudteepeatus

Viited
------

1. ↑  T. Altbergs, K. Augustāne, I. Pētersone. Dzelzceļi Latvijā. R: Jumava, 2009, 110. lk. ISBN 978-9984-38-698-0
2. ↑  Publiskās lietošanas dzelzceļa infrastruktūras pārskats 2012; VAS Latvijas dzelzceļš
3. ↑  SABIEDRISKĀ TRANSPORTA PADOME Rīgā, Vaļņu ielā 30. Sabiedriskā transporta padomes. Lēmums Nr.1

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Mārciena raudteepeatus** |

* Infot peatuse kohta; fotod (*vene keeles*)
* Peatus vanal kaardil

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Eelnev peatus** |  **Raudteepeatus liinil Riia-Gulbene** | **Järgnev peatus** |
|  Kalsnava |  **Mārciena** | Madona  |
**Mõjutusvahend** (inglise *sanction*) on reageerimine rikkumisele. Reageerimine võib esineda nii noomituse kui ka rangema karistusena.

Alaealiste mõjutusvahendid
--------------------------

### Ajalugu

XIX sajandil ei tundnud veel karistusõigus spetsiifilist alaealiste karistusõigust ning alaealistele kohalduvaid mõjutusvahendeid. Käitumishälvetega alaealisi peeti ühiskonnatingimuste ja valekasvatuse ohvriteks. Alaealiste kuritegevist käsitleti õigusrikkumiste summana ja osana üldisest kuritegevusest. XX sajandil tekkis arusaam, et alaealiste kuritegevus on sotsiaalne probleem, millele tuleb ka vastavalt reageerida. Prantsuse sotsioloog Emile Durkheim väitis, et kuritegevus pole mitte lihtsalt paratamatu ja vältimatu, vaid ka normaalne ühiskondlik nähtus.

### Praegune õiguskord

Praeguses õiguskorras kehtib alaealise mõjutusvahendite seadus (AMVS). Seadus on jõustunud aastal 1998. Seadus sätestab alaealisele kohaldatavad mõjutusvahendid ja alaealiste komisjoni pädevuse. Alaealise mõjutusvahendite seaduse § 2 kohaselt on alaealine 7–18 aasta vanune isik. Alaealisele kohaldatavad mõjutusvahendid on sätestatud ka karistusseadusese §-s 87. Karistusseaduses eristatakse väärteo ja kuriteo eest kohaldatavaid mõjutusvahendeid. Karistusseaduse kohaselt on alaealise süüvõime piiratud. Tegu on ebapiisava sotsialiseeritusega ehk alaealine ei suuda täiel määral eristada lubatut ja keelatut ning juhtida enda käitumist. Kriminaalsus on õpitud käitumine. Perekond, sõpruskond ja kool on kolm valdkonda, kus õpitakse väärtusi ja hoiakuid ning põhilisi kognitiiv-käitumuslike mustreid. Asja menetlemisel peab kohus kindlaks tegema, kas alaealised süüteo toimepanijad on ühiskondlike normidega adapteerunud või mitte. Vastasel juhul võib kohus isiku karistusest vabastada ning kohaldada tema suhtes mõjutusvahendeid.

### Mõjutusvahendi eesmärk ja valik

Mõjutusvahendite eesmärk on aidata alaealistel sotsialiseeruda ja ennetada tulevikus võimalike õigusrikkumisi. Mõjutusvahendi valikul lähtub alaealiste komisjon nii õigusrikkumisest kui ka õigusrikkujast. See tähendab seda, et mida raskem on õigusrikkumine, seda rangem on karistus. Samuti sõltub mõjutusvahendi valik õigusrikkuja vaimsest tervisest. 
Mõjutusvahendid on näiteks:
1) hoiatus;
2) sotsiaalprogramm;
3) kahju hüvitamine või heastamine;
4) sõltuvus- või muu ravi;
5) lepitusteenus;
6) allutamine käitumiskontrollile;
7) üldsusliku töö tunnid;
8) liikumisvabaduse piirang.

### Alaealiste komisjon

Alaealiste komisjon on seitsmeliikmeline ning selle asjaajamist korraldab alaealiste komisjoni sekretär. Alaealiste komisjoni pädevuses on koordineerida oma haldusterritooriumil alaealistega tehtavat kriminaalpreventiivset tööd. Alaealiste komisjoni koosseisust ja ülesannetest käsitleb põhjalikumalt alaealise mõjutusvahendite seaduse kolmas peatükk.

Viited
------

1. ↑  Ülle Vanaisak, Sisekaitseakadeemia, s.a.
2. ↑  RT I 1998, 17, 264
3. ↑  RT I 2001, 61, 364
**Octavio Paz Lozano** (31. märts 1914 México – 19. aprill 1998 México) oli Mehhiko kirjanik ja diplomaat. 1990. aastal sai ta Nobeli kirjandusauhinna.

1981. aastal sai ta Miguel de Cervantese auhinna.

Eesti keeles on ilmunud Octavio Pazi luulevalik "Alati on olevik" (tõlkinud Ain Kaalep, Jaan Kaplinski, Asta Põldmäe, Jüri Talvet; Loomingu Raamatukogu 42, 1984) ning esseekogumik "Üksinduse labürint" (tõlkinud Marvi Järve; Tallinn: Varrak, 2003).


Nobel
Nobeli kirjandusauhinna laureaat

1901 Prudhomme • 1902 Mommsen • 1903 Bjørnson • 1904 F. Mistral, Echegaray • 1905 Sienkiewicz • 1906 Carducci • 1907 Kipling • 1908 Eucken • 1909 Lagerlöf • 1910 von Heyse • 1911 Maeterlinck • 1912 Hauptmann • 1913 Tagore • 1915 Rolland • 1916 von Heidenstam • 1917 Gjellerup, Pontoppidan • 1919 Spitteler • 1920 Hamsun • 1921 France • 1922 Benavente • 1923 Yeats • 1924 Reymont • 1925 Shaw • 1926 Deledda • 1927 Bergson • 1928 Undset • 1929 Mann • 1930 Lewis • 1931 Karlfeldt • 1932 Galsworthy • 1933 Bunin • 1934 Pirandello • 1936 O'Neill • 1937 du Gard • 1938 Buck • 1939 Sillanpää • 1944 Jensen • 1945 G. Mistral • 1946 Hesse • 1947 Gide • 1948 Eliot • 1949 Faulkner • 1950 Russell • 1951 Lagerkvist • 1952 Mauriac • 1953 Churchill • 1954 Hemingway • 1955 Laxness • 1956 Jiménez • 1957 Camus • 1958 Pasternak • 1959 Quasimodo • 1960 Perse • 1961 Andrić • 1962 Steinbeck • 1963 Seféris • 1964 Sartre • 1965  Šolohhov • 1966 Agnon, Sachs • 1967 Asturias • 1968 Kawabata • 1969 Beckett • 1970 Solženitsõn • 1971 Neruda • 1972 Böll • 1973 White • 1974 Johnson, Martinson • 1975 Montale • 1976 Bellow • 1977 Aleixandre • 1978 Singer • 1979 Elýtis • 1980 Miłosz • 1981 Canetti • 1982 García Márquez • 1983 Golding • 1984 Seifert • 1985 Simon • 1986 Soyinka • 1987 Brodski • 1988 Mahfuz • 1989 Cela • 1990 Paz • 1991 Gordimer • 1992 Walcott • 1993 Morrison • 1994 Ōe • 1995 Heaney • 1996 Szymborska • 1997 Fo • 1998 Saramago • 1999 Grass • 2000 Gao • 2001 Naipaul • 2002 Kertész • 2003 Coetzee • 2004 Jelinek • 2005 Pinter • 2006 Pamuk • 2007 Lessing • 2008 Le Clézio • 2009 Müller • 2010 Vargas Llosa • 2011 Tranströmer • 2012 Mo • 2013 Munro • 2014 Modiano • 2015 Aliaksijevič • 2016 Dylan • 2017 Ishiguro • 2018 Tokarczuk • 2019 Handke • 2020 Glück • 2021 Gurnah • 2022 Ernaux
**Fototurism** on lõõgastav puhkus looduses koos fotoaparaadiga. Selle turismiliigi korral omandatakse või arendatakse pildistamise teel foto- või loodusteadmisi.

Fototurismi eesmärk on pildistada looduses. Sellele aitavad kaasa reisikorraldajad, kes suunavad pildistajaid kohtadesse, kuhu külaline iga päev ei satu. Lisaks kasutatakse vanu ja tuntud paiku, kus kohalikud fotograafid õpetavad, kuidas jäädvustada unustamatuid hetki tuttavates kohtades.

Fototurism pakub lõõgastust uute huvitavate teadmiste ja kogemuste kaudu. Samuti on see parim viis tundma õppida loodusseadusi, kultuuri jms.

Fotokoolitused
--------------

Fototurismi alustuseks võib osaleda fotokoolitustel, mis koosnevad mitmest teineteisega põimuvast komponendist. Fotokoolitus on nagu puhkusepakett, millega põgeneda rutiinist. Nendel retkedel saab minna unustatud ja veel avastamata paikadesse, kus võib näha nii rabavaid maastikke kui ka metsaelanikke. Retki juhivad kogenud loodusetundjad, kes tunnevad metsaelanikke ja teavad nende pesapaiku.

Vereta Jaht
-----------

Eestis toimub loodusfotovõistlus Vereta Jaht, esimene neist korraldati 1997. aastal. Võistlus sarnaneb päris jahiga, kuid see on ilma relvadeta ja laskemoonata.

Viited
------

1. 1 2 3  Lelov, Toomas (26. september 2010). "Fototurismi kirjeldus". *blogspot*. Vaadatud 01.12.2019.
2. ↑  puhkaeestis.ee. "Fotokoolitused". *Puhkaeestis.ee*. Vaadatud 01.12.2019.
3. ↑  Hunt, Tiit (5, 2012). "Vereta Jaht 15". *Eesti Loodus*. Vaadatud 01.12.2019. `{{netiviide}}`: kontrolli kuupäeva väärtust: `|aeg=` (juhend)
**Väike-Konguta mõisa kalmistu** on kalmistu Puhja kihelkonnas Tartumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Majala külas Elva vallas Tartu maakonnas.

Ajalugu
-------

Kalmistu rajasid Väike-Konguta mõisa tollased omanikud Stokkebyd arvatavasti varsti pärast 1861. aastat, kui nad omandasid mõisa. Esimene matus toimus 1862. aastal ja teadaolevalt viimane toimus 1897. aastal. Kalmistule on kokku maetud 3 lahkunut.

Kirjeldus
---------

Kalmistu jääb mõisa südamest linnulennult 3,3 km kaugusele idakirdesse. Seal on kolme haua tähise osasid. Kalmistu on jäetud maha, kuid seda on hooldatakse vähesel määral.

Arvamus Pala kõrvalmõisa kalmistust
-----------------------------------

Kuna kalmistule hoopis lähemale jääb Väike-Konguta mõisa Pala kõrvalmõis (kalmistult linnulennult 500 meetri kaugusele põhja), mis sel ajal kuulus samuti Stokkebydele, siis on kalmistut peetud ka Pala kõrvalmõisa kalmistuks.

Kalmistule maetuid
------------------

* 1897 - Peter Stokkeby

Viited
------

1. ↑  Ketlin Sirge. Eesti mõisakalmistud. // Magistritöö Tartu Ülikooli usuteaduskonna võrdleva usuteaduse õppetoolis. Tartu 2013. Lk 71
2. ↑  "Vana-Tartumaa baltisaksa mõisnike kalmistud". Tartu Postimees, 9. detsember 2008

Kirjandus
---------

* Taavi Pae. Eesti kalmistute kujunemine ja paiknemise seaduspärasused. // Magistritöö Tartu Ülikooli Geograafia Instituudis. Tartu 2002
* Alo Särg. "Väike-Konguta (*Klein-Kongota*)". - Tartumaa mõisad ja mõisnikud. Argo. Tallinn 2018. Lk 141

Välislingid
-----------

* Pärandkultuuri objekt: "Väike-Konguta mõisnike matmiskoht" (331:HAU:002) Eesti looduse infosüsteemis
* Väike-Konguta mõis ja selle kalmistu Eesti mõisaportaalis
* "Vana-Tartumaa baltisaksa mõisnike kalmistud". Tartu Postimees, 9. detsember 2008
Māris Riekstiņš (2005)
**Māris Riekstiņš** (sündinud 8. aprillil 1963 Riias) on Läti diplomaat ja poliitik. Ta oli 8. novembrist 2007 kuni 17. märtsini 2010 Läti Vabariigi välisminister.

Haridus
-------

Aastatel 1982–1985 õppis ta Läti Spordiinstituudis, omandades kehalise kasvatuse õpetaja kutse. Aastatel 1989–1993 õppis ta Läti Ülikoolis õigusteadust.

Töökäik
-------

1987. aastast töötas Riekstiņš Läti Noorteorganisatsioonide Komitee aseesimehena, jäädes sellele ametikohale neljaks aastaks.

1992. aastal asus ta tööle Läti välisministeeriumi ja oli aastatel 1993–2004 välisministeeriumi kantsler. Sellel ametikohal juhtis ta muuhulgas ka Läti delegatsiooni Eesti–Läti ja Leedu–Läti merepiiri määramisega seotud läbirääkimistel. Samuti juhatas ta aastatel 2002–2004 Läti delegatsiooni liitumisläbirääkimistel NATOga.

Detsembris 2004 määrati Riekstiņš Läti Vabariigi suursaadikuks Ameerika Ühendriikides ja sellele lisandusid märtsis 2006 veel suursaadiku kohustused Mehhikos.

Pärast suursaadiku ametiaja lõppu nimetas peaminister Aigars Kalvītis Riekstiņši jaanuaris 2007 oma personaliülemaks. Sellele ametikohale jäi ta kuni sama aasta 8. novembrini, mil parlament kinnitas ta peaministri ettepanekul Läti välisministriks.

Oma esimese välisvisiidi ministrina tegi Riekstiņš Eestisse, külastades Tallinna 15. novembril 2007.

Veebruarist 2011 on ta Läti suursaadik NATO juures.

Tunnustus
---------

* 2003 – Maarjamaa Risti III klassi teenetemärk

Isiklikku
---------

Māris Riekstiņš on abielus ja tal on kaks last. Lisaks läti keelele valdab ta vene, saksa ja inglise keelt.
***Lied*** ehk **kunstlaul** (saksa keeles *Kunstlied*, inglise keeles *lied*) on muusikas soololaulu allžanr.
Terviku moodustavad vokaal- ja saatepartii.
Kunstlaul sai tuntuks 19. sajandil eelkõige Saksamaal.
Erinevalt rahvalaulust, kus on oluline meloodia kerge lauldavus, on kunstlaulu meloodia keerukam. Kunstlaule esitab solist koos instrumentaalsaate, kõige sagedamini klaveriga.
Kunstlaul erineb rahvalaulust ka selle poolest, et kunstlaulus on saade helilooja poolt täpselt komponeeritud. Kunstlaulu tekke ajal 19. sajandil kõlas see enamasti sõpraderingis väiksemates salongides. Tänapäeval esitatakse neid peamiselt kontserdisaalides.
Kunstlaulus ei pea meloodia ja saade iga laulusalmi juures ühesugused olema. Laule, kus salmid on erinevate muusikaliste lahendustega, nimetatakse läbikomponeeritud lauludeks. Peale salmiliste kunstlaulude, kus iga salm on ühesuguse meloodia ja saatega ning läbikomponeeritud kunstlaulude, kus iga salm on uue muusikalise lahendusega, on olemas mitmesuguseid erinevaid segavormiga kunstlaule.
Üks tuntumaid kunstlaulu loojaid oli Franz Schubert, kes kirjutas elu jooksul üle 500 laulu, millest u 100 olid Goethe tekstidele.
Eestis komponeeriti esimesed kunstlaulud 20. sajandi algul. Tuntumad laululoojad on Mart Saar, Artur Kapp, Ester Mägi, Eino Tamberg ja Veljo Tormis.

Vaata ka
--------

* Hanna laul kooriga ("Vilja laul") „Es lebt'ein Vilja" operetist "Lõbus lesk" (Vilja-Lied)

Kirjandus
---------

* Kangro, Raimo "Helisev maailm: VIII klassi muusikaõpik"; Tallinn, 1998
**Māra Svīre** (sünninimi **Māra Brīdaka**, alates 1956 õieti **Māra Lapsiņa**, alates 1970 õieti **Māra Kaijaka**; sündinud 13. oktoobril 1936) on läti kirjanik.

Māra Svīre lõpetas 1954. aastal Alūksne 1. Keskkooli ja 1959 Läti Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna. Seejärel töötas ta kuus kuud juristina. 1960–1970 oli ta Läti Raadio toimetaja. Aastatel 1970–1975 töötas Māra Svīre ajakirja *Padomju Latvijas Sieviete* (Nõukogude Läti Naine) toimetuses. Alates 1975. aastast on ta olnud vabakutseline kirjanik.

Eesti keeles on ilmunud tema jutustuste valimik "Õdus õhtu kahekesi" (Loomingu Raamatukogu 10–11, 1984; tõlkinud Kalev Kalkun).

Tema abikaasa oli kirjanik Vladimirs Kaijaks (1930–2013), tema õde on kirjanik Lija Brīdaka.

Viited
------

1. 1 2  Māra Svīre Läti Akadeemilise Raamatukogu ning Kirjandus-, Teatri- ja Muusikamuuseumi andmebaasis
2. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 4. märts 2016. Vaadatud 26. aprillil 2014.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Māra Svīre** |

* Foto Läti Akadeemilise Raamatukogu ning Kirjandus-, Teatri- ja Muusikamuuseumi andmebaasis
* Foto ja bibliograafia lehel makslinieki.lv
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib jõest; Jūrmala linnaosa kohta vaata artiklit Lielupe (Jūrmala)* |

---

Lielupe jõgi Jurmalas
**Lielupe** ('suur jõgi'; saksa *Kurländische Aa*, *Kurische Aa* või *Semgaller-Aa*) on jõgi Lätis Zemgale piirkonnas.

Jõgi saab alguse Mēmele ja Mūsa ühinemisel Bauskas. Voolab põhja läbi Zemgale tasandiku, seejuures läbib Jelgava linna. Liivi lahe lõunaranniku luideteni jõudes pöördub itta ja voolab rannikuga paralleelselt, jõe ja mere vahele jääb Jūrmala linn.

Ülemjooksul voolab sügavas orus, kus jõe kallastel paljandub kohati Devoni dolomiiti. Alamjooksul on vool rahulik.

Aastani 1697 suubus Lielupe Daugavasse, kuid nimetatud aastal murdis ta läbi luidete Bolderāja juures mereni läbi. Tänane jõesuue moodustus 1755. aastal, kuid Lielupe ja Daugava on ka praegu omavahel ühendatud Lielupe vana suudmeosaga, mis kannab nime Buļļupe.

Pikkus 119 km, koos Mēmelega 310 km. Jõgikonna valgla 17 600 km². Vooluhulk suudmes 63 m³/s. Alamjooksul 100 km pikkuselt laevatatav. Langus 10,8 m, keskmine lang 0,1 m/km.

Lisajõed
--------

* vasakpoolsed:
	+ Īslīce
	+ Svitene
	+ Sesava
	+ Vircava
	+ Platone
	+ Svēte
* parempoolsed:
	+ Garoze
	+ Iecava
	+ Gāte
	+ Spuņņupe (ühendab jõge Babīte järvega).

Välislingid
-----------

 Lielupe – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Lielupest lätikeelses kalameeste portaalis
**Immanuel Alexander Voss** (11. november/23. november 1832 – 30. oktoober/11. november 1899 Kodavere) oli Eesti vaimulik.

Alghariduse sai ta koduõpetaja käest. Aastatel 1841–1844 õppis ta Muyscheli koolis, edasi Tartus gümnaasiumis ja aastatel 1851–1855 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Aastatel 1856–1857 oli ta koduõpetajaks Uue-Saalusel, Rõuge kihelkonnas. Aastatel 1858–1859 täiendas ta ennast Erlangeni ülikoolis. Prooviaastal oli ta aastatel 1859–1860 Tarvastu Peetri koguduses Paul Carlblomi juures ja Tartu Maarja koguduses Adalbert Hugo Willigerode juures. Ordineeriti 9. oktoobril/21. oktoobril 1860 Rannus õpetajaks.

Ta oli aastatel 1860–1861 Tartu ja Võru praostkonna vikaarõpetaja, aastatel 1861–1864 Tartu Maarja koguduse adjunktõpetaja ning aastatel 1864–1899 Alatskivi ja Kodavere koguduse õpetaja. Oli aastal 1891 neljaks kuuks pastoriametist kõrvaldatud (suspendeeritud), kuna viis läbi kiriklikke talitusi rekonvertiitidele(õigeusus pettunutele). Ta oli ka Tartu praostkonna vaimulik koolirevident.

Isiklikku
---------

Voss oli kaks korda abielus. Tema esimese naise Marie Elisabethi isa oli Tartu Maarja koguduse õpetaja Adalbert Hugo Willigerode. Tema teise naise Anna Pauline Auguste isa oli Maarja-Magdaleena ja Vara koguduse õpetaja Woldemar Mickwitz. Tema väimees (tütre Helene Marie mees, abielust Anna Pauline Auguste Mickwitziga) Heinrich Richard Hoffmann oli Alatskivi ja Kodavere ning Tallinna Toompea Kaarli koguduse abiõpetaja, seejärel misjonäriks Indias, hiljem Vaivara koguduse vikaarõpetaja ja Ridala Püha Maarja Magdaleena koguduse õpetaja.

Viited
------

1. ↑  Die evangelischen Prediger Livlands bis 1918. Böhlau Verlag Köln, Wien 1977
**Kotkakodu** oli noorteorganisatsiooni Noored Kotkad keskne laagritaristu Kubija järve ääres. See ei ole säilinud.

Ajalugu
-------

Kotkakodu tarbeks osteti Haridusministeeriumi ja Kaitseliidu rahastusel endine suurem suvila, mis asus otse Kubija järve ääres. Suvila kohandati 1938. aasta suve jooksul noortelaagri vajadusteks ja avati 1938. aasta augustis. Avamisel osalesid Haridusministeeriumi noortenõunik Juhan Maisma, Noorte Kotkaste peavanem kolonel Jaan Maide, Noorte Kotkaste peastaabi ülem Johann Tedersoo ja umbes sada noortejuhti malevatest.

1939. aasta suvel osales Kotkakodu laagrites kokku 204 noorkotkast. Korraga oli kohal umbes 45 noort ja 6 kuni 10 täiskasvanut. Jätkus maja ümbruse korrastamine ja välja ehitamine noorte kätetööna.[*viide?*]

Pärast Teist maailmasõda paigutati Kotkakodu ruumidesse Võru-Kubija sanatoorium-puhkekodu. 1952. aastal toimus sanatooriumis tulekahju, mille tagajärjel sai peahoone tugevalt kahjustada ja lammutati hiljem.

Kirjeldus
---------

Kolmekorruselises ja rõdudega majas oli 34 tuba, 2 saali ja köök. Korraga oli võimalik majutada 100–150 noorkotkast või kodutütart. Maja vastas järve kaldal oli kaks paadi- ja ujumissilda.

Üks laagrivahetus kestis kaks nädalat.

Viited
------

1. ↑  Võrumaal avati "Kotkakodu". Päewaleht nr 234 1938.
2. ↑  Eesti Tuletõrjemuuseum TTM F 9902.
3. ↑  Võrumaal avati "Kotkakodu". Päewaleht nr 234 1938.

Välislingid
-----------

* Ajapaik: Võru-Kubija puhkekodu
* Ajapaik: Võru-Kubija sanatooriumi hoone pärast tulehahju
**Liechtensteini Vürstiriigi valitsusjuht** (saksa keeles *Regierungschef des Fürstentums Liechtenstein*) on Liechtensteini täidesaatva võimu ehk valitsuse juht. Teda nimetatakse ka **Liechtensteini peaministriks**, kuid see ei ole ametlik nimetus.

Liechtensteini valitsusjuhi nimetab ametisse riigi parlamendi ehk Maapäeva ettepanekul Liechtensteini vürst. Liechtensteinis ei esitata tavaliselt valitsusjuhiks valimised võitnud partei esimeest, vaid selle partei mõni muu mõjukas liige.

Vastavalt Liechtensteini põhiseadusele võib vürst anda isiklikult valitsusjuhile ülesandeid. Põhiseaduse kohaselt kaasallkirjastab valitsusjuht seadused, samuti vürsti ja regendi määrused ning otsused. Ükski neist ei jõustu ilma valitsusjuhi allkirjata. Valitsusjuht annab ametivande kas vürstile või regendile, teised valitsusliikmed aga temale.

Liechtensteini valitsusjuht juhib valitsuse (*Regierung*) tööd, kuhu peale tema kuulub veel vähemalt neli valitsusnõunikku (*Regierungsrat*). Üks valitsusnõunikest on ühtlasi valitsusjuhi asetäitja. Asetäitja nimetatakse sarnaselt valitsusjuhiga parlamendi ettepanekul ametisse vürsti poolt.

Liechtensteini esimeseks valitsusjuhiks oli Josef Ospelt, kes nimetati sellesse ametisse 2. märtsil 1921.

Vaata ka
--------

* Liechtensteini valitsusjuhtide loend

Välislingid
-----------

* Liechtensteini valitsuse veebileht (saksa ja inglise keeles)
**Immanuel Justus von Essen** (ristiti 17. november 1719 Schwerin – 20. november 1780) oli Riia ülempastor.

Esseni kirjakogu
----------------

Kultuurilukku on von Essen läinud enda kollektsiooniga suurmeeste kirjadest, millest olulise osa avaldas Tartu Ülikooli raamatukogu esimene direktor Karl Morgenstern (keda ekslikult on peetud ka kollektsiooni koostajaks; koostamise asjaolud selgitas välja kultuuriloolane Mare Rand). Kirjakollektsiooni kinkis 1806. aastal Tartu Ülikoolile tema poeg Riia raehärra Andreas Immanuel Edler von Essen (1757−1815), osa kollektsioonist jäi ka Morgensterni eravaldusse.

Von Esseni kogutud kirjade autorite ja adressaatide seas on näiteks Carl Philipp Emanuel Bach, Georg Philipp Telemann, Carl Linné, Johann Gottfried von Herder, Gottlieb Schlegel, Daniel Bernoulli, Leonhard Euler, Anders Celsius, Nikolaus von Amsdorf, Anhalt-Dessau vürst Georg III Vaga, André Dacier, Francesco Maria Zanotti, vürst Bogusław Radziwiłł, Georg II Rákóczi, Nikolaus Ludwig von Zinzendorf jpt. Kirju säilitatakse tänini Tartu Ülikooli raamatukogus.

Vaata ka
--------

* Essen (Greifswaldi suguvõsa)

Viited
------

1. ↑  Katre Kaju "Wilhelm Süssi pilt Karl Morgensternist kui õpetajast ja õpetlasest" Rmt: "Duo saecula philologiae classicae in Estonia", Morgensterni Seltsi toimetised I, Tartu, 2003, lk 72
2. ↑  Päring "Essen, Immanuel Justus von, 1719-1780, omanik" raamatukogude andmebaasis Ester

Kirjandus
---------

* Die evangelischen Prediger Livlands bis 1918. Köln-Wien: Böhlau Verlag, 1977. Nr 436.
**Lielais Baltezers** on järv Lätis Ropaži ja Ādaži piirkonnas. 

Järv asub merepinnast 0,1 meetri kõrgusel. Selle veetaset alandas 1,8 meetri võrra XX sajandi alguses rajatud Jugla kanal; enne kanali rajamist oli tegemist umbjärvega.

Järve kaldad on lauged. Põhi on osalt mudane, seal esineb murdunud puid. Järves elab 13 liiki kalu.

Lielais Baltezersis on kuus saart kogupindalaga 14,5 ha. Saarad on Ropažu sala (Ropaži saar, 4,5 ha), Priežu sala (Männisaar, 3,7 ha), Auzu sala (Kaerasaar, 3 ha), Liepu sala (Pärnasaar, 2,8 ha), Jaunā sala (Uus saar, 1,4 ha) ja Mazā sala (Väike saar, 0,5 ha). Aastal 1977 moodustati saarte ja seal kasvava metsa kaitseks hoiuala, kus on rikkalik soontaimede koosseis. Saartel kasvavad männid ja pärnad, kallastel ka sanglepad.

Asulaist asuvad järve kallastel Ādaži piirkonnas Baltezers, Garkalne piirkonda jäävad Priedkalne, Bukulti ja Baltezers.

Viited
------

1. ↑  Vietvārdu datubāze
2. ↑   Dabas aizsardzības pārvalde

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Lielais Baltezers** |
Väike-Kuriilide asendikaart
**Väike-Kuriilid** (varem **Väikesed Kuriilid**; vene keeles Малая Курильская гряда) on saarestik Vaikses ookeanis Ohhoota mere piiril Kuriilide edelaosas Kunaširist kagus .

Väike-Kuriile eraldab ülejäänud Kuriilidest Lõuna-Kuriili väin .

Väike-Kuriilide pikkus kirdest edelasse on sadakond kilomeetrit. Saarestiku pindala on 360,85 km².

Väike-Kuriilid koosnevad Habomai saarestikust ja Šikotanist. Väike-Kuriilide suuremad saared kirdest edelasse:

* Šikotan (Шикотан, jaapani 色丹島, Shikotan-tō), 264,13 km²
* Habomai saared (острова Хабомаи, jaapani 歯舞諸島, Habomai-tō):

* Oskolki saared (острова Осколки)
* Polonski saar (Полонского, jaapani 多楽島, Taraku-jima), 11,57 km²
* Zeljonõi saar (Зелёный, jaapani 志発島, Shibotsu-jima), 58,72 km²
* Djomini saared (острова Дёмина, jaapani Harukarimoshiri-jima või Harukaru-tō)
* Juri saar (Юрий, jaapani 勇留島, Yuri-tō), 10,32 km²
* Anutšini saar (Анучина, jaapani 秋勇留島, Akiyuri-tō), 2,35 km²
* Tanfiljevi saar (Танфильева, jaapani 水晶島, Suishō-tō), 12,92 km²
* Signalnõi saar (Сигнальный, jaapani 貝殻島, Kaigara-jima)
* Rifovõi saar (Рифовый, jaapani Odoke-shima)
* Storoževoi saar (Сторожевой, jaapani Moemoshiri-shima)

Väike-Kuriilide pinnamood on tasane või künklik. Kõige kõrgem, 412 meetri kõrgune tipp asub Šikotanil.

Halduslikult kuuluvad Väike-Kuriilid Venemaale Sahhalini oblastisse Lõuna-Kuriilide linnaringkonda. Kuid saari nõudleb ka Jaapan, kes peab neid Hokkaido prefektuuri Nemuro alamprefektuuri kuuluvaks. Venemaa ja Jaapani vahel ei ole sõlmitud kehtivat piirilepingut.

Väike-Kuriilidel asuvad Väike-Kuriilide looduskaitseala, mis koosneb Šikotanist ja seda ümbritsevast merealast, ning Kuriilide looduskaitseala osa, kuhu kuuluvad Habomai saared.

Viited
------

1. 1 2  Suur maailma atlas, lk. 85, 89
Tšello poogen
Poogna osad
**Poogen** on vahend, millega muusikainstrumendi teatud osa vastu hõõrumisel tekib vibratsioon, mille pill muudab heliks. Suurem osa poognatest on keelpillipoognad, aga poognaid kasutatakse ka mõnede teiste pillide mängimiseks.

Poogen koosneb üldistatult pulgast (poognapuu), mille otste vahele on pingutatud mingi materjal, mis mängides puutub vastu keeli. Erinevates muusikakultuurides on poognad ehituselt erinevad. Mõnel pool on pulga otse vahele pingutatud üksainus nöör või pael, Lääne traditsioonis on viiuliperekonna pillidel kasutatud tavaliselt hobusejõhvide kimpu.

Traditsiooniliselt on poognaid tehtud puidust, tänapäeval valmistatakse neid ka süsinikkiud- ja klaaskiudtekstiilist, mida seotakse tehisvaikudega. Poogna konn, mis hoiab jõhve, on tavaliselt tehtud eebenipuust, aga leidub ka elevandiluust ja kilpkonnakilbist valmistatud konni. Poogna metallosad võivad olla valmistatud uushõbedast, hõbedast või kullast. Viiulipoognal on jõhve tavaliselt 150–200. Suuremate pillide poognatel on tüüpiliselt rohkem jõhve. Üldiselt kasutatakse valgeid jõhve, mõnede kontrabassipoognate jaoks ka musti, nende tekitatud heli on karmim. Madalakvaliteedilistel ja odavamatel poognatel on jõhvide asemel nailonist kiud.

Traditsiooniliste puust poognate valmistamise kunst ei ole 19. sajandist saadik eriti muutunud.

Viited
------

1. ↑  Raffin, Jean Francois; Millant, Bernard. "L'Archet" Paris: L'Archet Éditions, 2000 ISBN 295155690X
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib Jehoova tunnistajate Piibli ingliskeelsest tõlkest; eestikeelse tõlke kohta vaata artiklit Piibel. Uue maailma tõlge (2014)* |

---

"**Piibel. Uue maailma tõlge**" (*New World Translation of the Holy Scriptures*) on Jehoova tunnistajate piiblitõlge inglise keelde, mis ilmus 1961. aastal. Kuigi see ei olnud Jehoova tunnistajatel esimene piibliväljaanne, oli see nende esimene Piibli algkeeltest (heebrea, kreeka, aramea) tehtud algupärane tõlge. Piibli tõlkimisel teistesse keeltesse kasutavad Jehoova tunnistajad alusena selle väljaande kõige värskemat ingliskeelset redaktsiooni. 2020. aasta detsembri seisuga oli Uue maailma Piiblit täismahus tõlgitud 188 keelde.

Eesti keeles ilmus Uue maailma tõlke Uue Testamendi osa 2009. aasta suvel. Kogu pühakiri - Piibel. Uue maailma tõlge (2014) - ilmus eesti keeles 2014. aasta suvel. See põhineb ingliskeelse originaali 2013. aasta revisjonil. Tõlge eristub teistest hiljutistest eestikeelsetest Piiblitest oma kaasaegse ladusa keele poolest, samuti on see pärast Anton Thor Helle tõlget esimene täistõlge, mitte mõne eelmise tõlke redaktsioon.

Piibli Uue maailma eestikeelsele tõlkele on ette heidetud tõlke ebatäpsust ja Jehoova tunnistajate õpetusest tingitud kallutatust, aga seda on ka väga palju kiidetud ja nimetatud kõige täpsemaks piiblitõlkeks. Tõlkijad põhjendavad erinevusi teistest tõlgetest muu hulgas ajakohasema akadeemilise uurimuse ja usaldusväärsemate allikate kasutamisega.

Viited
------

1. ↑  Toomas Paul, Jehoovatunnistajate õnnestumine. Sirp, 10. oktoober 2014.
2. ↑  Kirikuelu 28.09.2014 Toomas Paul "Eesti keeles ilmus uus piiblitõlge"
3. ↑  Rein Veidemann. Raamatute raamatu taasjõudmine eesti keelde. AK, Postimees, 17. jaanuar 2015.

Välislingid
-----------

* Uue maailma tõlge (eesti keeles)
Chantal Chaudé de Silans (1962)
**Chantal Chaudé de Silans** (19. märts 1919 Versailles – 5. september 2001 Grasse) oli prantsuse maletaja, naiste ausuurmeister (1990).

Chaudé de Silans osales teises maailmasõjas Prantsuse vastupanuliikumises.

Ta tuli 17-aastaselt 1936. aastal Prantsusmaa naiste malemeistriks. 1951. aastal võisteldes Prantsusmaa lahtistel meistrivõistlustel koos meestega jagas ta 3.–7. kohta. 

Alates 1949. aastast osales Chaudé de Silans naiste maailmameistrivõistlustel: aastavahetusel 1949/1950 Moskvas toimunud MM-i turniiril jagas ta 5.–7. kohta (juhtis turniiril pärast 12. vooru); pretendentide turniiridel jagas ta 1952. aastal Moskvas 8.–10. kohta, 1955. aastal Moskvas sai 12. koha ja 1961. aastal Vrnjačka Banjas jagas 12.–14. kohta.

Chaudé de Silans esines Prantsusmaa võistkonna koosseisus 1950. aastal maleolümpial Dubrovnikis ja 1957. aastal Hollandis Emmenis esimesel naiste maleolümpial (mängis esimesel laual).

Ta sai FIDE-lt 1950. aastal naiste rahvusvahelise meistri ja 1990. aastal naiste ausuurmeistri nimetuse. 

* Mängimas Olga Rubtsovaga (1957)
* C. Chaudé de Silans (1960)
* Mängimas Corry Vreekeniga (1962)

Välislingid
-----------

 Chantal Chaudé de Silans – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Ristna tuletorn
Ristna tuletorn
**Ristna tuletorn** on tuletorn Hiiumaal Kõpu poolsaare läänetipus Põhja-Ristna neeme lähedal.

Tuletorni tellis Tsaari-Venemaa valitsus eesmärgiga mereohutust tagada. Tuletorni metallkonstruktsiooni detailid valmistati 1874. aastal Pariisis Gustave Eiffeli tehases, need transporditi Hiiumaale ja pandi seal kokku. Tuletorn koosneb kahest kontsentrilisest raudsilindrist, mille vahel on keerdtrepp.

I maailmasõja ajal 1915. aastal sai tuletorn kahjustada ja viis aastat hiljem, 1920. aastal kaeti torn kuni teenindusruumini betoonkattega. Seetõttu on Ristna tuletorn tänapäeval nähtav raudbetoontornina.

Ristna tuletorn on 29,5 meetri kõrgune ja tema tuli kõrgub üle merepinna 37 meetrit. Tuletorni tuli on nähtav 31,5 km kaugusele.

1994. aastal paigaldati tuletorni juurde Soome Mereadministratsiooni kaasabil satelliitnavigatsiooni tugijaam (satelliitmajakas).

* Sissepääs tuletorniSissepääs tuletorni
* KeerdtreppKeerdtrepp
* Trepp vaatluskambrist avatud platvormileTrepp vaatluskambrist avatud platvormile
* Tuletorni laternTuletorni latern
* 18791879

Viited
------

1. ↑  Laos, Indrek. Ristna tuletorni uurimistöö. ristnaeiffel.ee
2. ↑  Maripuu, Victoria. Legend leidis kinnitust: Hiiumaa Ristna tuletorn pärineb Pariisist Eiffeli ateljeest. ERR, 4. mai 2021.

Välislingid
-----------

 Ristna tuletorn – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Ristna tuletorn navigatsioonimärkide andmekogus
* Ristna tuletorn kultuurimälestiste riiklikus registris
* Indrek Laosi uurimistöö, www.ristnaeiffel.ee
* Legend leidis kinnitust: Hiiumaa Ristna tuletorn pärineb Pariisist Eiffeli ateljeest
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib ametist; eesti muinasjutu kohta vaata Mõtsavaht; metsavahiks on nimetatud ka lennukit Antonov An-2 ja metsvinti* |

---

**Metsavaht** on metsavalve ja metsahooldusega tegelev ametnik. 

Eestis oli metsavaht paljude mõisate juures alates 18. sajandist. 1930. aastal töötas Eesti riigimetsades 1554 metsavahti.

Riigimetsad jagunesid vahtkondadeks, millest igaühel oli oma metsavaht. 1948. aastal oli Eestis 1337 vahtkonda; 1972. aastal oli see arv kasvanud 1848-ni. 1980. aastail oli Eestis ligi 2000 metsavahti.
Veel 1997. aastal oli Eestis veidi alla 2000 metsavahi.

Eestis kaotati riigimetsades metsavahi ametikohad 1997. aastal. Metsavahtide ametimajad seejärel enamasti erastati.

2011. aasta 2. septembril toimus Sagadis Eesti Metsaseltsi korraldatud ja Marek Vahula ideena üleriiklik metsavahtide mälestusüritus "Metsavahtide radadel".

Vaata ka
--------

* metsaülem
* metsnik

Viited
------

1. ↑  Valdek Kiiver 1998. Metsavaht vaba ja väärikas. Õhtuleht
2. ↑  Merike Pitk 2005. Metsavahi elu vanas metsavahitalus. Maaleht[*alaline kõdulink*]

Kirjandust
----------

* Alexander Lütkens 1884. "Juhatus metsavahtidele ja neile, kes metsavahiks tahavad saada".
* Kaupo Ilmet 2011. "Rahvusvaheline metsa-aasta projekt "Metsavahtide radadel". Metsaalmanahh 2011. Tartu.
* Toivo Meikar 2011. "Metsavahtidest". Metsaalmanahh 2011. Tartu.
* Aadu Koll. "Kes oli metsavaht?" Eesti Metsateenijate Ühingu Sõnumid, detsember 2011 (vaadatud 30.08.2016)
Nino Batsiašvili autasustamine naiste maleolümpial Bakuus 2016. aastal
**Nino Batsiašvili** (gruusia keeles ნინო ბაციაშვილი; sündinud 1. jaanuaril 1987 Bathumis) on gruusia maletaja, rahvusvaheline suurmeister (2018).

Batsiašvili on kahekordne Gruusia naiste malemeister (2015, 2018). Mais 2015 võitis ta Gruusias Tšakhvis toimunud Euroopa naiste meistrivõistlustel hõbemedali. 

2016. aastal kvalifitseerus Batsiašvili Euroopa naiste meistrivõistlustel 2017. aastal Teheranis toimunud naiste maailmameistrivõistlustele (64 osavõtjat), kus sai 10. asetuse. Teises ringis kaotas ta Nino Hurtsidzele ja kaheksandikfinaali ei pääsenud. Novembris 2018 Hantõ-Mansiiskis toimunud MM-i turniirile pääses ta FIDE presidendi nominatsiooni kaudu. Teises ringis kaotas ta Zhai Mole ja 16 parema hulka ei pääsenud.

Batsiašvili osales Gruusia naiskonna koosseisus kolmedel võistkondlikel maailmameistrivõistlustel: 2015. aastal Chengdu Shis sai kuldmedali, 2017. aastal Hantõ-Mansiiskis pronksmedali ja 2019. aastal Astanas pronksmedali. Euroopa võistkondlikel meistrivõistlustel Gruusia naiskonna koosseisus sai ta 2015. aastal Reykjaviks hõbemedali ja 2017. aastal Kreetal pronksmedali.

Ta sai FIDE-lt 2004. aastal naiste rahvusvahelise meistri, 2008. aastal naiste suurmeistri, 2013. aastal rahvusvahelise meistri ja 2018. aastal rahvusvahelise suurmeistri nimetuse.

Välislingid
-----------

* Nino Batsiašvili FIDE andmebaasis
**Nino Metsar** (sündinud 16. septembril 1987 Tallinnas) on Eesti endine naisujuja.

Ta lõpetas 2006. aastal Tallinna Kristiine Gümnaasiumi ja 2014. aastal ärijuhtimise magistrina California Ülikooli (USA). Pärast ülikooli lõpetamist elab USA-s.

Ujujana
-------

Ujumisega hakkas tegelema Tallinna Kalevi ujumiskoolis, aastatel 1995–2001 treenis ta Ülle Merisalu ja 2001–2006 Tõnu Meijeli juures. 

Sai lühiraja Euroopa meistrivõistlustel 2003. aastal 200 m liblikujumises 32. koha, Euroopa juunioride meistrivõistlustel tuli ta 2003. aastal 200 m liblikujumises 21. ning 4x100 m kombineeritud teateujumises 15. kohale. 

Tuli liblik- ja teateujumises aastatel 2000–2005 suvistel meistrivõistlustel 11 korda ja 2000–2004 lühiraja meistrivõistlustel 12 korda Eesti meistriks. Püstitas kolm Eesti rekordit, sh ühe korra teateujumises. Kuulus aastatel 2001–2006 Eesti koondisse.

Isklikku
--------

Tema isa on endine korvpallur Andres Metsar.

Välislingid
-----------

* Biograafia ESBL-is
**Ninove** on hollandikeelne linn ja vald Belgias Flandria piirkonnas Ida-Flandria provintsis.

Nimekujud
---------

Ninovel on varem olnud ka muid nimesid: *in Neonifio* (821), *Neonifium* (847), *Neonifius* (899), *Niniue* (1088), *apud Niniuen* (1146), *Nineue* (1174).

Asulad
------

Ninove jaguneb järgmisteks asulateks, osavaldadeks ja piirkondadeks:

|  | Nimi | Pindala(km²) | Elanikke(31.12.2010) | Asustustihedus (in/km²) |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| I | Appelterre-Eichem | 5,67 | 2890 | 509 |
| II | Aspelare | 5,03 | 1576 | 313 |
| III | Denderwindeke | 15,23 | 3544 | 233 |
| IV | Lieferinge | 1,24 | 331 | 267 |
| V | Meerbeke | 10,47 | 5792 | 553 |
| VI | Nederhasselt | 4,02 | 1322 | 329 |
| VII | Neigem | 1,06 | 580 | 547 |
| VIII | Ninove | 10,93 | 13 223 | 1210 |
| IX | Okegem | 2,77 | 2068 | 747 |
| X | Outer | 8,31 | 3084 | 379 |
| XI | Pollare | 3,55 | 1343 | 378 |
| XII | Voorde | 5,04 | 1338 | 266 |
| Kokku | Suur-Ninove | 73,14 | 37 091 | 507 |

Allikas: Ninove in cijfers 

* 
* 
* 
*

Viited
------

1. ↑  Bevolking per gemeente op 1 januari 2022
2. ↑  Maurits Gysseling. "Toponymisch woordenboek van België, Nederland, Luxemburg, Noord-Frankrijk en West-Duitsland", 1960.

Välislingid
-----------

 Ninove – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Koduleht (hollandi keeles)

Ida-Flandria provintsi vallad

Aalst | Aalter | Assenede | Berlare | Beveren | Brakel | Buggenhout | De Pinte | Deinze | Denderleeuw | Dendermonde | Destelbergen | Eeklo | Erpe-Mere | Evergem | Gavere | Gent | Geraardsbergen | Haaltert | Hamme | Herzele | Horebeke | Kaprijke | Kluisbergen | Knesselare | Kruibeke | Kruishoutem | Laarne | Lebbeke | Lede | Lierde | Lochristi | Lokeren | Lovendegem | Maarkedal | Maldegem | Melle | Merelbeke | Moerbeke | Nazareth | Nevele | Ninove | Oosterzele | Oudenaarde | Ronse | Sint-Gillis-Waas | Sint-Laureins | Sint-Lievens-Houtem | Sint-Martens-Latem | Sint-Niklaas | Stekene | Temse | Waarschoot | Waasmunster | Wachtebeke | Wetteren | Wichelen | Wortegem-Petegem | Zele | Zelzate | Zingem | Zomergem | Zottegem | Zulte | Zwalm
**Eesti Rahvuskirjanike Ühing** (ka: **Eesti Rahvuskirjanike Liit**) oli kirjandusorganisatsioon, mille 1933. aastal asutasid kolmteist Eesti kultuuritegelast Georg Naelapea eestvõttel. Põhikirja järgi pidi organisatsioon hoolitsema rahvusliku vaimuga ja positiivse iseloomuga kirjanduse eest. 1935. aastal ajakirjas Olion avaldatud üleskutsetes sooviti kaasa aidata "täispöördele eesti kirjanduselu viimaseaja kiusuõhkkonnas" ja teatati: "Boheemlase-tüüp peab Eestist kaduma. Asemele tulgu leegitsev prohvet, kõlbla väärtusmaailma saadik madalas maiselus!".

Rahvuskirjanike Ühing, kelle asutajaskond ei olnud kirjanduslike saavutuste poolest avalikkuses laiemalt tuntud, arvas kohe asutamise aegu oma auliikmeteks Johannes Aaviku, August Gailiti, Gustav Suitsu, A. H. Tammsaare jt ning hiljem liikmeteks Anna Haava, Oskar Lutsu jt tuntud kirjanikke. Siiski ei kuulunud nimetatud ühingu tuumikusse. Rahvuskirjanike Ühingul olid Eesti Kirjanikkude Liiduga teravad vastuolud. 25. märtsil 1934 teatas Eesti Kirjanikkude Liit G. Naelapeale, et ei kavatse sallida Rahvuskirjanike Ühingu vapslikku meelsust (Eesti Vabadussõjalaste Liit oli selleks ajaks paar nädalat varem suletud). Kuigi Rahvuskirjanike Ühing esitas veel nõude saada Loomingu toimetuses endale esindus ja riiklikku toetust Kultuurkapitalilt, hakkasid organisatsiooni read hõrenema ja 1935. aasta lõpul selle tegevus hääbus.

Vaata ka
--------

* Eesti Kirjanike Liit

Viited
------

1. ↑  Katrin Raid. "Loomise lugu. Eesti aeg. Eesti Kirjanikkude Liit 1922–1940." Tallinn, Eesti Kirjanike Liit 2002, lk 100, 103, 104.
2. ↑  Katrin Raid. "Loomise lugu. Eesti aeg. Eesti Kirjanikkude Liit 1922–1940." Tallinn, Eesti Kirjanike Liit 2002, lk 102–104.

Kirjandus
---------

* Rudolf Põldmäe, ""Rahvuskirjanikest" ja nende liidust" – Looming 1969, nr 12, lk 1886-95; loetav ka Eesti Rahvusraamatukogu digitaalarhiivis
* Oskar Kruus, "Mis on saanud "rahvuskirjanikest"?" – Looming 1992, nr 9, lk 1273–80; loetav ka Eesti Rahvusraamatukogu digitaalarhiivis; täpsustusi: O. Kruus, "Täpsustavaid ridu" – Looming 1992, nr 12, lk 1718 (loetav samas)
* Katrin Raid. "Loomise lugu. Eesti aeg. Eesti Kirjanikkude Liit 1922–1940." Tallinn, Eesti Kirjanike Liit 2002. ISBN 9985-78-712-9
**Eesti Rahvapank** oli aastatel 1920–1940 Tallinnas tegutsenud pank. 

Eesti Rahvapanga ümberehitatud hoone, Suur-Karja tänav 17/19
Eesti Rahvapanga põhikiri registreeriti 29. augustil 1919. aastal, 16. jaanuaril 1920 peeti panga asutamiskoosolek ja valiti 3-liikmeline juhatus, juhatus esimeheks sai Juhan Kukk. Pank alustas tegevust 12. märtsil 1920. aastal Roosikrantsi tänav 15 Tallinnas. 

Aastast 1925, põhikirja muutusega oli Ühistegeline Keskpank Eesti Rahvapank ühistegevuslike krediidiasutuste keskpank. Rahvapanga liikmeteks võisid olla ainult ühistud, omavalitsused või riiklikud ettevõtted, millised töötasid kindla põhikirja alusel ning omasid iseseisvat eelarvet ja põhikapitali.

Viited
------

1. ↑  Tallinnan opas, YLEISEN SANOMALEHTITOIMISTON (G. PAJUN) KUSTANTAMA TALLINN, HARJU TANAV 43. TEL. 444-21. R. Tohver & Ko trükk, Tallinna», 1937. lk 7
2. 1 2  EE 12. köide, 2003: 91.
3. ↑  Ühistegeline Keskpank Eesti Rahva Pank, 1919-1943, The National Archives of Estonia, ERA.1301

Välislingid
-----------

* Eesti Rahvapanga põhikiri, digar.ee
|  |
| --- |
|  |
| Medalikohad |
| Maailmameistrivõistlused |
| **Kuld** | 2013 | jäähoki |
| **Pronks** | 2014 | jäähoki |

**Calle Karl Åke Järnkrok** (sündinud 25. septembril 1991 Gävles) on Rootsi jäähokimängija, kes mängib NHL-i klubis Toronto Maple Leafs ründajana paremäärel.

Ta alustas jäähoki mängimist Rootsi klubis Brynäs IF, debüteerides Rootsi kõrgliigas hooajal 2009–10. 2012. aastal tuli ta Brynäsiga Rootsi meistriks.

2010. aastal valis Detroit Red Wings ta NHL-i *draft* '​is 51. valikuna. Hooajal 2012–13 debüteeris ta American Hockey League'is Red Wingsi tütarklubis Grand Rapids Griffins, kuid Red Wingsi ta NHL-is debüüti ei teinud.

2014. aasta märtsis kaubeldi Järnkronk Nashville Predatorsi ning samal kuulus debüteeris ta ka NHL-is. Esimese värava lõi ta liigas 27. märtsil 2014 mängus Buffalo Sabresi vastu. Hooajal 2013–14 lõi Järnkronk NHL-is 12 mänguga kaks väravat ja andis seitse väravasöötu. Tema esimene täishooaeg NHL-is oli 2014–15, mil tema arvele jäi 7+11. Predatorsis mängis ta kuni hooaja 2020–21 lõpuni. Tema kõige resultatiivseim hooaeg oli 2017–18, mil ta tegi 16+19.

2021. aasta juulis valis Seattle Kraken Järnkroki NHL-i *Expansion Draft* '​​is. 2022. aasta märtsis kaubeldi Järnkron Krakenist Calgary Flamesi.

2022. aasta juulis sõlmis ta nelja-aastase lepingu Toronto Maple Leafsiga.

2013. aastal tuli Järnkrok Rootsi jäähokikoondisega maailmameistriks. 2014. aasta maailmameistrivõistlustel võitis ta koondisega pronksmedali.

Viited
------

1. ↑  "Flames acquire Calle Jarnkrok". Calgary Flames. 16. märts 2022. Vaadatud 16. märtsil 2022.
2. ↑  "Maple Leafs sign forward Calle Jarnkrok". Toronto Maple Leafs. 15. juuli 2022. Vaadatud 15. juulil 2022.

Välislingid
-----------

* Calle Järnkrok NHL.com lehel
* Calle Järnkrok hockeydb.com lehel

| * v
* r
Toronto Maple Leafs |
| --- |
| 
**Väravavahid**: Erik Källgren **·** Matt Murray **·** Ilja Samsonov **·** Joseph Woll |
| 
**Kaitsjad**: Jordie Benn **·** T. J. Brodie **·** Mark Giordano **·** Erik Gustafsson **·** Justin Holl **·** Timothy Liljegren **·** Mac Hollowell **·** Jake McCabe **·** Victor Mete **·** Jake Muzzin **·** Morgan Rielly **·** Luke Schenn **·** Conor Timmins |
| 
**Ründajad**: Nick Abruzzese **·** Noel Acciari **·** Zach Aston-Reese **·** Michael Bunting **·** Pontus Holmberg **·** Calle Järnkrok **·** Alexander Kerfoot **·** Matthew Knies **·** David Kämpf **·** Sam Lafferty **·** Mitchell Marner **·** Auston Matthews **·** William Nylander **·** Ryan O'Reilly **·** Nick Robertson **·** Wayne Simmonds **·** John Tavares |