recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Szymon Szynkowski vel Sęk (2022)
**Szymon Andrzej Szynkowski vel Sęk** (sündinud 24. novembril 1982 Poznańis) on Poola poliitik, seimi liige (VIII, IX ja X ametiaeg). 

Aastatel 2018–2022 oli ta Poola asevälisminister, kes vastutas Poola diasporaa, Euroopa poliitika ja avalikkuse eest. 13. oktoobrist 2022 kuni 27. novembrini 2023 oli ta Poola Euroopa Liidu asjade minister ja 27. novembrist 2023 kuni 13. detsembrini 2023 Poola välisminister Mateusz Morawiecki valitsuses.

Ta on lõpetanud 2006. aastal Poznańis Adam Mickiewiczi ülikooli rahvusvaheliste suhete erialal. Aastatel 2003–2004 õppis ta Osnabrücki ülikoolis (Alam-Saksi liidumaal).

Aastatel 2006–2015 töötas ta Poznańi linnanõunikuna. Ta on olnud kohaliku mõttekoja Project Poznań asutaja ja president (2012–2016). Aastatel 2015–2016 oli ta Poznańi delegaat Poola Linnade Ühenduse juhatuses.

Aastatel 2004–2015 töötas ta Euroopa Parlamendi liikmete Jacek Tomczaki, Marcin Libicki, Konrad Szymański ja Ryszard Czarnecki assistendina.

2015. aastal valiti ta Poola seimi liikmeks (sai 8676 häält) ning valiti sinna tagasi 2019. aastal (24 233 häält) ja 2023. aastal (juhtis kohaliku õiguse ja õiguse nimekirja, sai 45 167 häält). Varem oli ta Euroopa Liidu ja väliskomisjoni parlamendikomisjoni liige. Ta juhtis ka Poola-Saksamaa parlamendirühma. 

1. juunil 2018 nimetati ta välisministeeriumi välispoola kogukonna, Euroopa poliitika ja avaliku diplomaatia riigisekretäriks.

2020. aasta juulis kutsus ta Poola valitsuse nimel välja Saksamaa asjuri seoses Saksamaa meedias ilmunud artiklitega, mis kasutasid manipuleerimist ja tekitasid selge mulje ühe kandidaadi eelistamisest valimistel, viidates tajutavale eelarvamusele Rafał Trzaskowski kasuks Andrzej Duda suhtes. 2021. aasta oktoobris kutsus ta Belgia suursaadiku välja, et väljendada "pahakspanu ja nördimust" pärast seda, kui Belgia peaminister Alexander De Croo süüdistas Poolat "tulega mängimises" süvenevas vaidluses Euroopa Komisjoniga õigusriigi põhimõtete üle.

Pärast seda, kui Euroopa Parlament võttis 25. oktoobril 2023 vastu Euroopa Parlamendi põhiseaduskomisjoni aruande ELi aluslepingute muutmise ettepanekute kohta (kiideti heaks 305 poolt- ja 276 vastuhäälega, erapooletuid oli 29), tegi ta jõupingutusi, et ehitada EL-i liikmesriikide koalitsioon sellisel kujul lepingumuudatuste vastu, ning külastas sellega seoses mitmeid Euroopa pealinnu, sealhulgas Kopenhaagenit, Prahat, Bratislavat, Vilniust, Riiat ja Budapesti.

Ta oli 27. novembrist 2023 kuni 13. detsembrini 2023 Poola välisminister.
Paastumaarjapäev (Melozzo da Forlì)
**Paastumaarjapäev** on ristiusu püha, mida tähistatakse 25. märtsil.

Paastumaarjapäeva teemaks on ingel Gabrieli ilmumine neitsi Maarjale, et kuulutada Jeesuse sündimist. Sellest tuleb ka püha nimetus. Maarja saadud tõotuses avaldub Jumala armu kogu rikkus.

Nagu paljud Vana testamendi isikud annab Maarja end tervikuna Jumala käsutusse. Ta teeb seda teadlikult ja väljendab oma nõusolekut: „Vaata, siin on Issanda teenija, sündigu mulle Sinu sõna järgi!" Maarjapäevade reas on tähistatud ka Maarja külaskäigupäeva (varem 2. juuli, kalendrireformi järel 31. mai), mille piibellikuks aluseks on Maarja külaskäik Ristija Johannese ema Eliisabeti juurde (Lk 1:36–55). Kuna selle püha eraldi tähistamine ei ole luterlikus kirikus Eestis tänapäeval reeglipärane, on nimetatud tekst võetud paastumaarjapäeva 2. ja 3. lugemisaasta evangeeliumiks.

Püha on tuntud ka eesti rahvakalendris. 

Rahvapärimuse järgi paastumaarjapäeval lasti kanad ja sead välja, et nad ennast ise toidaks. Tüdrukud võisid aita magama minna ja poisid võisid esimest korda ehale minna.

Vaata ka
--------

* Marjapunapäev
* Varesepäev

Välislingid
-----------

* Arne Hiob. Maarjapäev kutsub meid mõtlema Jeesuse emale, Eesti Kirik, 23. märts 2010
* Paastumaarjapäeva tähistamine Eestis Eesti vaimse kultuuripärandi nimistu
* Paastumaarjapäev Eesti rahvakalendris
Vana-Rooma päritolu *Istuv Zeus*, marmor ja pronks, Pheidiase järgi (Ermitaaž)
**Zeusi kuju Olümpias** oli üks seitsmest maailmaimest. Kuju valmistati umbes 432–430 eKr Vana-Kreekas Olümpias. Selle autor oli kuulus kujur Pheidias. Kuju asus Zeusi templis.

Kirjeldus
---------

Kuju oli 12–13 meetrit kõrge ja kujutas oma aujärel istuvat Zeusi, see oli nii suur, et täitis kogu tema jaoks ehitatud templi. Strabon kirjutas: "Kui Zeus tõuseks püsti, tõstaks ta templi katuse pealt". Kuju oli valmistatud kullast, elevandiluust ja eebenipuust ning oli kaunistatud vääriskividega. Kuju troon oli valmistatud seedripuust.

Kuju on kirjeldanud ka Pausanias.

Umbes 360 pKr viidi kuju Konstantinoopolisse, kus see hävis 475. aastal tulekahjus.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Zeusi kuju Olümpias** |


| * v
* r
Seitse maailmaimet |
| --- |
| 

* Cheopsi püramiid Gizas
* Semiramise rippaiad
* Zeusi kuju Olümpias
* Artemise tempel Ephesoses
* Halikarnassose mausoleum
* Rhodose koloss
* Pharose tuletorn

 |
Selvehall Tallin
**Selvehall Tallin** (ЗАО «Магазин Таллин») oli Minskis 1982. aastal rajatud kaupluse nimi aastani 2013. 

Kauplus asub linna lääneosas Zapadnõi-2 mikrorajoonis Burdeinõi tänaval majas nr 11. See kuulus koos restorani, baari, olmeteenuste pakkujate, hoiukassa, sidejaoskonna, koolitarvete kaupluse ja juveelikauplusega kohaliku kaubanduskeskuse koosseisu. Kaupluse juures oli parkla. Poehoone vastas on Zapadnõi turg, mis mõjutas tuntavalt kaupluse tegevust, selle kaubavalikut ja hinnapoliitikat.

Hoone projekteerisid arhitektid A. Želdakov ja V. Parhimovitš. Aluseks võeti Moskva suurpoe tüüpprojekt, ent see kujundati ümber vastavalt arhitektide ettekujutusele Tallinnast. Poe algsele sildile olid eeskujuks Tallinna vanalinna poesildid. Poe fassaadi ehtisid ümmargused aknad, mis kujundati laevailluminaatorite eeskujul.

1. juulist 2013 sai pood uueks nimeks Jeŭraopt ja sellest sai selle poeketi 142. kauplus.

Viited
------

1. ↑  Районы, кварталы: история жилого района Запад
2. ↑  Універсам «Талін» стане «Еўраоптам». Былы дырэктар: адбыўся рэйдэрскі захоп

Välislingid
-----------

* Kaupluse koduleht
**Jaak Parmas** (aastani 1954 **Murd**; sündinud 10. juulil 1938 Tartumaal Peipsiääre vallas) on Eesti tennisist ja treener.

Ta on lõpetanud 1956. aastal Tallinna 21. keskkooli ja 1962. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi ehitusteaduskonna.

Ta on võitnud Nõukogude Liidu noortemeistrivõistlustel paarismängus hõbe-, Nõukogude Liidu meistrivõistlustel üksikmängus pronks- ning paarismängus hõbe- ja kolm pronksmedalit.

Ta on võistkondlikult tulnud seitsmel korral Nõukogude Liidu meistriks (kolm korda Eesti koondises). Aastatel 1957–1965 tuli ta kaks korda üksikmängus ja kaheksa korda paarismängudes Eesti meistriks; lisaks on ta meistrivõistlustel võitnud 11 hõbe- ja 3 pronksmedalit.

Ta on Tenniseliidu auliige (1996).

Ta on teinud kaastööd ajakirjale Sporditäht.

### Õpilasi

Tiiu Parmas, Ain Suurthal, Rene Busch, Piret Ilves.

Isiklikku
---------

Ta on Tiiu Parmase abikaasa.

Tunnustus
---------

* 1965 – meistersportlane tennises

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Biograafia ESBL-is (vaadatud 09.05.2019).

Välislingid
-----------

* Biograafia ESBL-is
* Elulugu Eesti Entsüklopeedias
Mihkel Kärmas, Arvamusfestival 2015
**Lieven-Mihkel Kärmas** (sündinud 4. veebruaril 1974) on eesti ajakirjanik.

Ta on lõpetanud Gustav Adolfi Gitleri Gümnaasiumi ja Tallinna Tehnikaülikooli turunduse ja välismajanduse erialal.

Mihkel Kärmas töötab nädalalehes Eesti Ekspress ja teeb Eesti Televisioonis saadet "Pealtnägija", mis on eetris iga nädal alates 1999. aasta sügisest. 

Ta on koos Rasmus Kaggega filmi "Riigireetur" (2009) stsenarist.

Tunnustus
---------

2002. aastal pälvis ta Bonnieri preemia, kui oli kirjutanud Viktor Kaasiku ebaeetilistest maatehingutest.

2009. aastal pälvis ta Valdo Pandi nimelise ajakirjanduspreemia.

2011. aastal sai ta koos Rasmus Kaggega Bonnieri preemia "Pealtnägija" lugudega "Eesti isamaalised poliitikud hangivad Vene miljonäridele elamislube" ja "Investorid esitasid oma elukohana Stelmachi kolleegide aadresse" eest.

2014. aastal pälvis Selge Kõneleja auhinna.

Isiklikku
---------

Mihkel Kärmase õde on laulja ja helilooja Maian Kärmas.

Viited
------

1. ↑  Mihkel Kärmas: me ei ole tegelikult verejanulised, Postimees, 24. november 2012.
2. ↑
3. ↑
4. 1 2  Merili Nael (29.05.2009). "Valdo Pandi nimelise preemia pälvis Mihkel Kärmas".
5. ↑  "Stsenarist Mihkel Kärmas: Rääkisime Herman Simmi lihtsalt ära" Maaleht, 19. november 2009
6. ↑  Hanneli Rudi.
Bonnieri preemia said Mihkel Kärmas ja Rasmus Kagge, postimees.ee, 28. veebruar 2012.
7. ↑  Selged kõnelejad 2021 Eesti Vaegkuuljate Liit, 11. jaanuar 2022
8. ↑  Meelis Kapstas (14.01.2004). "Maian Kärmas, suure venna väike õde". *Kroonika*.[*alaline kõdulink*]
koma
**Koma** ( , ) on kirjavahemärk, mis sarnaneb kujult ülakoma ja ühekordse ülemise jutumärgiga, kuid asetseb neist erinevalt teksti alumisel joonel. Enamikus kirjaviisides kujutatakse seda kas väikese sirge, kaardus ja/või kaldu joonekesena või täidetud paunaga 9 sarnaselt.

Komal on eri keeltes ja kontekstides eri funktsioone, enamasti märgib see lauses pausi. Komaga eraldatakse loetelu elemente ja osalauseid. Tänapäevast koma kasutas kirjas esimesena itaalia humanist Aldus Manutius.

Koma kasutatakse ka diakriitikuna kombinatsioonis teiste märkidega. Näiteks rumeenia keeles kasutatakse koma tähtede s ja t all: ⟨Ș, ș⟩, ⟨Ț, ț⟩ vastavalt helitu postalveolaarse frikatiivi /ʃ/ ja helitu alveolaarse afrikaadi /t͡s/ märkimiseks.

Eesti keeles kasutatakse koma ka arvudes täis- ja murdosa eraldajana.

Eesti Keele Instituudi logo
Koma on kasutatud ka logodel, näiteks Eesti Keele Instituudi logol.

Vaata ka
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Koma** |

* ülakoma
* jutumärgid
* semikoolon
* punkt

Välislingid
-----------

* Koma kasutamine *(EKI teatmik)*
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel on Rootsi sõjaväelase kohta; Rootsi krahvi kohta loe artiklit Claes Tott.* |

---

Claes Åkesson Tott
**Claes Åkesson Tott** (**Klas, Clas, Klaus, Claus**; umbes 1530 – 1596) oli Rootsi sõjaväelane ja riigitegelane. 

Ta sündis Åke Claussoni (Tott) ja Ingeborg Siggesdotteri (Sparre) pojana.

1561. aastal löödi ta kuningas Erik XIV kroonimispidustuste ajal rüütliks.

Liivi sõja ajal oli vahemikul 6. november 1572–1574 sõjavägede ülemjuhataja Eestimaal (Eestimaa asehaldur). 23. jaanuaril 1573. aastal juhtis võidukalt Rootsi vägesid venelaste vastu Koluvere lahingus, mille järel läänistati talle endine Lihula komtuuri majandusmõis – Matsalu mõis. 1574 piiras ta ebaõnnestunult Rakvere ja Toolse linnust.

1576. aastal sai riiginõunikuks, sama aasta 26. septembril kogu Soome asehalduriks ja 1579 Stockholmi lossi ülemaks. 1583. aastal oli ta venelastega Pljussa vaherahu sõlmimise komissar ja 1586 Soome ja Karjala kuberner ja laaman.

Perekond
--------

Tott abiellus 1558 Ingeborg Clasdotter Gyllenstiernaga ja 1570 Kerstin Henriksdotter Horniga, kes oli Henrik Klasson Horni tütar.

Tema poeg teisest abielust Henrik Klasson Tott (surnud 1603), abiellus Erik XIV vallastütre Sigridiga (1566–1633).

Vaata ka
--------

* Tott
* Eestimaa kuberneride loend

Viited
------

1. ↑  Anders Anton von Stiernman: Swea och Götha Höfdinga-Minne. 2, Stockholm 1835, lk.349–350
2. ↑  Georg Gezelius: Försök til et biographiskt Lexicon Öfver Namnkunnige och Lärde svenske män. D. 3, S-Ö. 1780, lk.288

Välislingid
-----------

* Elulugu (1892), lk. 572 Nordisk familjebok (rootsi keeles)
* Elulugu (1906), lk. 632 Svenskt biografiskt handlexikon (rootsi keeles)
* adelsvapen.com: Grevliga ätten Tott nr 16
* Kansallisbiografia: Tott, Klaus Åkenpoika (noin 1530 – 1590)
* ПРОТОКОЛ МИРНЫХ ПЕРЕГОВОРОВ 1575 Г.
* 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Hans Björnsson till Lepas** | **Eestimaa kuberner**1572–1574 | Järgnev**Pontus de la Gardie** |
Akob Aghi hatškar kloostrimüüri ees
**Akob Aghi hatškar** (armeenia keeles Ակոբ Աղի խաչքար) on 16. sajandist pärit hatškar Gegharkhunikhi maakonnas Armeenias, Hajravankhist kirdes.

Mälestis seisab keskaegse Hajravankhi kloostri läänemüüri ees kivist alusel; hatškari ülemine vasak nurk on murdunud. Hatškar on kantud Armeenia ajaloo ja kultuuri kinnismuististe riiklikku nimekirja; hatškari loojaks on 16. sajandi Armeenia skulptor ja kiviraidur, hatškarite ja hauakivide meister Akob.

Kristuse kuju evangelistide sümbolitega
Palvetajad ja müütilised olendid risti kohal

Kirjeldus
---------

Hatškar on kaetud rikkaliku peene madalreljeefse raiddekooriga, milles puhtalt ornamentaalse põim- ja taimornamendi kõrval ja vahel on figuraalseid kujutisi.

Risti kohal keskel on Kristuse kuju seismas kahe samba vahel. Temast kahele poole jäävad kahekaupa evangelistide sümbolid, kes on paigutatud ruumi sammastest tagapool ja kellest on näha igaühe pea ja üks jalg (või inimkäsi). Vasakul on Matteus inimesena ja Markus lõvina, paremal Johannes kotkana ja Luukas härjana.

Risti ümbritseva ümarkaare viklitel on kujutatud kaht inimfiguuri palves välja sirutatud kätega. Vasakpoolne on kiilas, habemega ja teravatipulise mütsi või kapuutsiga, parempoolne peakatteta, soetud juuste ja habemega. Need kujud arvatakse olevat apostlid Peetrus ja Paulus.

Risti horisontaalse põikpuu kolmehõlmaliste otste kohal on kujutatud kaht vastassuundades vaatavat müütilist olendit, kes kannavad kolmetipulisi kroone. Näha on nende käppadega esijäsemed ja tagakeha on kaetud tiibadega.

Hatškari allnurkades mõlemal küljel on kaheksatipulise tähe sees kujutatud vastakuti kaht neljajalgset olendit, kellel on kahe peale üks pea. Olendid on tiivulised ja nende sabad lõpevad maopeaga. Olendid kannavad peas krooni ja kaheharulist habet.

Arvatud on, et all ringi keskel, nüüd hävinud, oli skulptuurne Aadama pea, mis on iseloomulik detail enamikule Gegharkhunikhi hatškaritele.

Hatškari esiküljel on kaks rida raidteksti:

... ՁԵՌԱՄԲ ԱԿՈԲ ԱԲԵՂԻՆ
ԹՎ :ՋՂ: (1541)
Teksti järgi tegi hatškari Akob Kazmogh 1541. aastal.

Viited
------
**Victor Norris Hamilton** (15. juuli 1919- 11.november 1997) oli Ameerika krüptoloog, kes läks 1963. aastal Nõukogude Liitu. Ta avastati 1992. aastal Venemaal vaimuhaiglast, kus ta oli olnud 20 aastat.

Varajane elu
------------

Hamilton sündis **Fouzi Demitri Hindaly** nime all Jaffas, mis oli tol ajal Palestiina osa, juulis 1919.[4] Ta lõpetas Beiruti Ameerika ülikooli ja abiellus Liibüas ameeriklanna Lilly Bell Drake'iga, kes veenis teda USA-sse minema.Tema enda sõnul sai ta naturaliseeritud USA kodaniku ja tal oli Georgia õpetajaluba, kuid ta ei saanud tööd, kuna ta oli araablane. Ta töötas uksehoidjana, kuni kolonel võttis ta tööle riikliku julgeolekuagentuuri (NSA) heaks.

Hamilton sai töökoha NSA-s 1957. aastal ja töötas seal kaks aastat "A.L.L.O." (kõik teised riigid) üksuses. 1959. aasta veebruaris sai ta närvivapustuse, kuid ta jäi tööle NSA-sse, kuna seal oli vähe araabia keelt oskavaid töötajaid. Ta vabastati 1959. aasta juunis vaimse tervise põhjustel. Hiljem väitis ta, et teeskles sümptomeid, et tal lubataks agentuurist lahkuda.

Vaimne haigus ja hilisem elu
----------------------------

Hamilton oli NSV Liidus skisofreenia tõttu vangistuses, esialgu Kremlin kõrgete ametnike haiglas. 1971. aastal viidi ta üle 5. eripsühhiaatriahaiglasse Troitskojes, mis asub Moskvast umbes 50 kilomeetrit lõuna pool. Teda avastas seal 1992. aastal uuesti Ark Project, mis otsis USA sõjavange, kes võisid pärast NSV Liidu langemist olla Nõukogude käes. Hamilton oli veendunud, et Pentagon suhtles temaga kõigepealt raadio teel, seejärel tema televiisori kaudu. Kui nad 1992. aastal tema asukohast teada said, teatasid ta naine ja lapsed, et on üllatunid, et Hamilton veel elus oli ning taotlevad tema repatrieerimist. Hamilton suri novembris 1997 78-aastaselt.

Märkmed
-------

1. Ancestry: Victor Norris Hamilton in the Georgia, Naturalization Records, 1893-1991
2. Shephard, Leslie (1992-06-04), "Defector passes days with diaries, delusion", *AP Via Eugene Register-Guard*, retrieved 2009-09-29'
3. "Ex-U.S. employe defects to Soviet, accuses code unit.", *The New York Times*, 1963-07-22, retrieved 2009-09-29

1. ↑  "Join Ancestry®". *www.ancestry.co.uk*. Vaadatud 17. aprillil 2024.
2. ↑  "Eugene Register-Guard - Google News Archive Search". *news.google.com*. Vaadatud 17. aprillil 2024.
3. ↑  "Ex-U.S. Employe Defects to Soviet; Accuses Code Unit; Ousted for Mental Reasons". *The New York Times* (inglise). Vaadatud 17. aprillil 2024.
**Dmitri Sokolov** (1906 Vologda kubermang – 1962) oli Eesti NSV miilitsatöötaja.

Aastatel 1951–1953 oli ta Eesti NSV riikliku julgeoleku ministri asetäitja Miilitsa alal ja Eesti NSV Riikliku Julgeoleku Ministeeriumi Miilitsavalitsuse ülem, 1953–1957 Eesti NSV Siseministeeriumi Tallinna Linna Miilitsavalitsuse ülem.

Elulugu
-------

Talunike-keskmike poeg. Venelane. Kommunistliku partei liige 1939.

Haridus: keskharidus, 1925.a. lõpetas Vologda 3. 9.- klassilise kooli, 1926 poliitharidustöötajate kursuste kuulaja Vologdas, 1927-1928 4. Leningradi ratsaväediviisi juures asuva ratsaväekooli kursant, 1929-1930 Leningradi miilitsakooli kursant, 1938-1939 NSVL NKVD Tsentraalse Kõrgema Miilitsakooli kursant, 1948 NSVL MVD Kõrgem kool, 1949-1951 kaks kursust eksternina Kurski Pedagoogilises Instituudis ajaloo erialal.

Töökohad: 1925 tööline-laadija Vologda jõesadamas, 1925-1926 tööl vanemate majapidamises, 1926-1927 Vologda vallaraamatukogu juhataja, 1929 Vologda kubermangu Miilitsavalitsuse vanemmilitsionäär ja ratsareservi komandör, 1930-1931 Põhjakrai Tolšmenski rajooni miilitsajaoskonna rajooniosakonna ülem, 1931-1936 Põhjakrai Miilitsavalitsuse vaneminspektor Arhangelskis, 1936-1938 Arhangelski oblasti Miilitsavalitsuse ettevalmistusosakonna ülem, koonddivisjoni komandör, teenistus- ja ettevalmistusosakonna jaoskonnaülem, 1939-1944 Arhangelski oblasti Miilitsavalitsuse ülema asetäitja, 1944-1947 Arhangelski oblasti SARKi/SM valitsuse ülema asetäitja miilitsa alal ja miilitsavalitsuse ülem, 1947-1951 Kurski SARKi/SM valitsuse ülema asetäitja miilitsa alal ja miilitsavalitsuse ülem.

27.03.1951-06.1953 Eesti NSV riikliku julgeoleku ministri asetäitja miilitsa alal ja Eesti NSV Riikliku Julgeoleku Ministeeriumi Miilitsavalitsuse ülem, 06.-08.1953 NSVL Siseministeeriumi reservis Tallinnas, 1953-1957 Eesti NSV Siseministeeriumi Tallinna linna miilitsavalitsuse ülem, 1957- Tallinna Linna Töörahva Saadikute Nõukogu Täitevkomitee miilitsavalitsuse ülem.

Viited
------

1. ↑  Meelis Saueauk "Propaganda ja terror. Nõukogude julgeolekuorganid ja Eestimaa Kommunistlik Partei Eesti sovetiseerimisel 1944-1953". Lk 407
**Edgars Rinkēvičs** (sündinud 21. septembril 1973 Jūrmalas) on Läti poliitik, alates 8. juulist 2023 Läti president. Ta valiti Läti presidendiks 31. mail 2023. 

Rinkēvičs oli Läti välisminister alates 25. oktoobrist 2011 Valdis Dombrovskise kolmandas valitsuses, seejärel Laimdota Straujuma esimeses ja teises valitsuses, Māris Kučinskise valitsuses ja Arturs Krišjānis Kariņši valitsuses. Ta kuulus erakonda Ühtsus.

Ta lõpetas 1995. aastal Läti Ülikooli ja kaitses 1997. aastal samas magistrikraadi politoloogias. Ta on õppinud ka Groningeni ülikoolis ja USA Kaitseakadeemias.

1998–2004 kuulus ta erakonda Läti Tee. 1997–2008 töötas ta Läti kaitseministeeriumis. 2008–2011 oli ta Läti presidendi kantselei juhataja. 2011–2014 kuulus Reformierakonda.

Kui Läti sai 2015. aastal Euroopa Liidu Nõukogu eesistujariigiks, tegi Edgars Rinkēvičs 10. jaanuaril 2015 esimese ametliku visiidi Ukrainasse, kus kohtus president Petro Porošenko jt ametiisikutega.

31. mail 2023 valis Läti seim ta kolmandas hääletusvoorus uueks presidendiks. Ta astus ametisse 8. juulil.

Tunnustus
---------

* 2005 Maarjamaa Risti III klassi teenetemärk
* 2007 Kolme Tähe ordeni suurohvitser
* 2009 Maarjamaa Risti II klassi teenetemärk
* 2019 Maarjamaa Risti I klassi teenetemärk

Isiklik elu
-----------

6. novembril 2014 teatas Rinkēvičs Twitteris, et on gei. Selle teatega sai temast esimene kõrgetasemeline Läti poliitik, kes on avalikult LGBT. Samuti on ta väljapaistvaim avalikult LGBT poliitik Baltikumis. 
Temast saab ka esimene avalikult homoseksuaalne poliitik Läti riigipea kohal.

Viited
------

1. ↑  "President of Ukraine had a meeting with Minister of Foreign Affairs of Latvia Edgars Rinkevics". Ukraina presidendi pressiteenistus. 10.01.2015, 16:15.
2. ↑  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 634
3. ↑  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 17623
4. ↑  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 19909
5. ↑  "Rinkēvičs sociālajos medijos paziņo: 'lepns būt gejs'" (Latvian). Delfi. 6. november 2014. Vaadatud 6. november 2014.`{{cite web}}`: CS1 hooldus: tundmatu keel (link)
6. ↑  "Latvia's foreign minister comes out as gay". *The Guardian*. 7. november 2014. Vaadatud 25. august 2017.

Välislingid
-----------

* Elulugu Läti valitsuse kodulehel

Läti presidendi lipp
Läti presidendid

Čakste • Zemgals • Kviesis • K. Ulmanis • Kalniņš (eksiilis) • Rancāns (eksiilis) • Gorbunovs (kohusetäitja) • G. Ulmanis • Vīķe-Freiberga • Valdis Zatlers • Andris Bērziņš • Raimonds Vējonis • Egils Levits • Edgars Rinkēvičs
**Vene Teater** on Eesti ainus kutseline venekeelne teater. Vene Teater tegutseb Tallinnas Vabaduse väljaku lõunaserval kunagise kino Gloria Palace'i hoones Tallinna linnavalitsuse hoone ja hotell Palace'i vahel.

Ajalugu
-------

Vene teatri ajalugu sai alguse 15. detsembril 1948, mil esietendus Vladimir Suponevi "Lendurite pere" ("Семья пилотов"). Uue teatri näitlejaskonna moodustasid GITISe (Riikliku Teatrikunsti Instituudi) vilistlased, professor Vladimir Belokurovi kursuse õpilased. 

Aastail 1948–2005 kandis teater **Eesti Riikliku Vene Draamateatri** nime. Alates 2005. aastast tegutsetakse **Vene Teatri** nime all. 

60 aasta jooksul on teatris ette kantud ligi 500 lavastust. Etendusi on antud paljudes endise Nõukogude Liidu linnades. Viimastel aastatel on mängitud Moskvas, Peterburis, Riias, Vilniuses, Novgorodis ning osaletud mitmel teatrifestivalil. 

Eesti Vene Teatriga on teiste hulgas koostööd teinud lavastajad Andrei Tarkovski, Roman Viktjuk, Juri Jerjomin, Jüri Sillart, Kalju Komissarov, Voldemar Panso. Teatris on mänginud näitlejad Oleg Striženov, Anatoli Solonitsõn, Ada Rogovtseva ja paljud teised.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Vene Teater** |

* youtube.com
* Ksenia Repson: Vene Teatris etendub pronksöö lugu, Postimees, 7. oktoober 2008
* Alo Lõhmus, Rein Veidemann: Pronksööd jõuavad teatrisse, Postimees, 22. november 2008
* Eva Kübar. Vene Teater tõusis jalule ja peab nüüd suuri tulevikuplaane, Postimees, 13. detsember 2008
* Mari Kodres. Teatrirahva ametiühingud nõuavad Vene Teatris kohalike kasutamist EPL.ee, 6. juuni 2009
* Tuuli Aug, Mari Kodres. Vene teater sipleb nõiaringis EPL.ee, 1. oktoober 2009
* Ksenia Repson "Kolmandik Vene Teatri näitlejatest lahkus sisepingete tõttu trupist" Postimees, 8. september 2011
Ken Saan 2021. aasta Arvamusfestivalil
**Ken Saan** (sündinud 31. jaanuaril 1976) on eesti tele- ja filmiprodutsent, režissöör ja stsenarist.

Töö ja looming
--------------

Tuntuks sai Ken saan musta huumori sarjaga „Esto TV", kus ta koos Rain Tolgiga provotseerides paljastasid silmakirjalikkust ja rumalust ühiskonnas, ärritades sel moel paljusid eesti avaliku elu tegelasi ning tõi saatetegijatele kaasa (nii kohtu- kui ka pommi-) ähvardusi.

Saatesarjale järgnesid libadokumentaalid „Welcome to Estonia" (2002) ja „Vali kord!" (2004). Hiljem lisandusid telesarjad "Kalevipojad" (2011), "Alpimaja" (2012), "Süvahavva" (2012),"Merivälja" (2017), "Üle parda" (2019) jne.

Ken Saan oli alla aasta (2005. aasta talv kuni 2006. aasta sügis) tegutsenud Pimp TV telekanali loovjuht.

Ken Saan, Miss Veronika Ello ja Rain Tolk 2001. aastal  
Foto: Jaan Künnap

Tunnustus
---------

2020 – Eesti filmi- ja teleauhindadel sarja "Üle parda" eest parima *reality-show* auhind

2021 – Eesti filmi ja teleauhindadel dokumentaalsarja "Narkomuulad" eest parima erisaate auhind

Kohtujuhtumid
-------------

2021 – kohtuvaidlus saamata jäänud töötasude pärast telesaatejuhi Julia Kalendaga

2011 – pärast neljaaastast kohtuvaidlust ETV ja TV3 vahel jõudis ekraanile Ken Saani produtseeritud "Täna õhtul Leo Põld"

Viited
------

1. 1 2  "Ken Saan biograafia". *Eesti Filmi andmebaas*. Vaadatud 22.08.2021.
2. 1 2  "Ken Saan". *IMDB*. Vaadatud 22.08.2021.
3. ↑  Jaanus Kulli (27. detsember 2014). "Ken Saan: "Kui elu kisub liiga stabiilseks, läheb tuju ära ja ma muutun lausa närviliseks."". *Õhtuleht*. Vaadatud 22.08.2021.
4. ↑  Mihkel Mutt (09.04.2004). "Nihilistid näpivad sotsiaalset kliitorit". *Sirp*. Vaadatud 22.08.2021.
5. ↑  Aleksander Tsapov (16. oktoober 2018). "KONTROLLI ALT VÄLJAS. INTERVJUU KEN SAANIGA". *Müürileht*. Vaadatud 22.08.2021.
6. ↑  Janar Kiivramees (3. detsember 2005). "Pseudokangelased, peldikuhuumor, skandaalid – PIMP TV sai avalöögi". *Õhtuleht*. Vaadatud 22.08.2021.
7. ↑  Keit Paju (4. september 2020). "ÕL VIDEO | Parima reality-show auhinna võitnud Ken Saan: oma parimaks teleprojektiks pean saadet „Esto TV"". *Õhtuleht*. Vaadatud 22.08.2021.
8. ↑  "Võitjad 2021". *Eesti filmi- ja teleauhinnad*. Vaadatud 30.10.2021.
9. ↑  Merilin Lutsar (16.08.2021). "NÕUAVAD RAHA | Võttetiim kaebab: teleprodutsent Ken Saan jätab arved tasumata. Ken: tegemist on täieliku kambakaga!". *Kroonika*. Vaadatud 22.08.2021.
10. ↑  Rainer Kerge (21. aprill 2011). "Suurim sõber Leopold ehk skandaalne Leo Põld pääseb telekasse". *Õhtuleht*. Vaadatud 22.08.2021.
**Indrek Põder** (sündinud 7. juulil 1978) on altkäemaksu võtmises süüdi mõistetud endine Kaitsepolitseiameti juhtivspetsialist. Indrek Põder vahistati 21. detsembril 2011 kahtlustatuna altkäemaksu võtmises. Vahistamise ajal oli ta Kaitsepolitseiameti sisekontrolli töötaja. Samas kriminaalasjas esitati kahtlustus ka Politseiameti sisekontrolli büroo endisele juhile Meelis Tanielile. Vahistatute hulgas oli ka ettevõtja Rene Keivsar, kelle onu oli kaitsepolitsei endine peadirektori asetäitja Fatislav Keivsar.

Umbes kuu enne vahistamist sai ta Politsei- ja Piirivalveameti teenetemärgi.

Indrek Põderi tabamise peaarhitektiks oli Kaitsepolitseiameti peadirektori asetäitja Aleksander Toots, keda peetakse ka Kaitsepolitseiameti sisuliseks juhiks.

Harju maakohus kinnitas karistuskokkuleppe, millega saatis Indrek Põdra korduva altkäemaksu võtmise eest neljaks aastaks vangi. Lisaks tuleb tal konfiskeerimise asendamiseks maksta riigituludesse altkäemaksuna saadud raha ligi 200 000 eurot.

Viited
------

1. ↑  Postimees: Indrek Põder oma vabastamist ei taotle
2. ↑  Indrek Põdra kinni peetud sõbra onu oli kapo peadirektori asetäitja[*alaline kõdulink*]
3. ↑  Kristi Vainküla, Indrek Põdralt hakatakse politsei teenetemärki ära võtma[*alaline kõdulink*], Eesti Ekspress, 1. juuni 2012
4. ↑  Aleksander Toots: Riigireeturite püüdja
5. ↑  https://www.riigiteataja.ee/kohtulahendid/otsingutulemus.html?aktiivneTab=KOIK&sort=LahendiKuulutamiseAeg&asc=false&kohtuasjaNumber=1-12-3980

Välislingid
-----------

* Risto Berendson, Endine kaitsepolitseinik Põder vahendas turvafirma ostu, Postimees, 19. märts 2012
* Riigiprokurör: Indrek Põdra karistus on üsna pretsendenditu, ERR, 26. aprill 2012
* Kapo uurija koostöö kriminaalidega, Postimees, 3. mai 2012
* Kärt Anvelt, Indrek Põder õõnestas jultunult kolleegide ja prokuröri jalgealust, Eesti Päevaleht, 15. mai 2012
* Risto Berendson, Kapo eksuurija õigustas end, Postimees, 15. mai 2012
* Riigiprokuratuur lõpetas Meelis Tanieli kriminaalasja, otstarbekuse kaalutlusel, Delfi.ee, 15. juuni 2012
**Mikitamäe Kool** on lasteaed-põhikool Võru maakonnas Setomaa vallas Mikitamäe külas.

Ajalugu
-------

Mikitamäe kandis avati esimene kool 1890. aastal. See kool oli 3-klassiline Usenitsa algkool. Maailmasõdade vahel töötas see kool 4-klassilise algkoolina.

1912. aastal ehitati Mikitamäe külla uus koolimaja. 1929. aastal moodustati selle kooli juurde 5. klass. Aastast 1930 tegutses kool 6-klassilise algkoolina. Alates 1941. aastast töötas kool neljas majas. 1945. aastal korraldati kool ümber 7-klassiliseks ja see asus kuues majas.

1953. aastal alustati uue koolimaja hoone ehitamist Soelaanõ külla. See maja avati 1954. aastal. 1960. aastal reorganiseeriti kool 8-klassiliseks ja 1988. aastal 9-klassilisteks kooliks. Alates 1989. aastast oli kooli nimi **Mikitamäe Põhikool**. 2007. aastal kujundati Mikitamäe Põhikool Mikitamäe Lasteaiaga liitmise teel ühise juhtimise alla ümber lasteaed-põhikooliks ning kooli nimeks sai **Mikitamäe Kool**.

Viited
------

1. 1 2 3  Ajalugu. Mikitamäe Kooli veebisait.

Välislingid
-----------

* Mikitamäe Kooli veebisait
Ķieģeļi mõis 1903. aasta kaardil. Väljavõte kaardilt "Wegekarte des Wolmarschen Kreises mit den Kirchspiels- und Gutsgrenzen" (1903). Mõisa maad on kaardil tähistatud numbriga 89
**Ķieģeļi mõis** (saksa keeles *Kegeln*, läti keeles *Ķieģeļu muiža*) oli rüütlimõis Liivimaal Volmari kreisis Rubene kihelkonnas. Praegu asub Lätis Valmiera piirkonnas Kocēni vallas Ķieģeļi asulas.

Ajalugu
-------

Mõisa algne nimi oli *Cammen*. Mõis on kandnud ka nime *Jaunekalpen*. Aastal 1453 müüs Andreas Kegel selle mõisa Ewold Patkullile maha, Kegelite järgi on mõis ka nime saanud. Samal aastal müüs Jürgen Üxküll Ewoldi isale Andreasele Jaunekalpeni mõisale kuulunud Cammeni küla. Patkullid omandasid ka Podzēni mõisa, pannes aluse oma suurvaldusele. Aastal 1738 ostis need valdused Dietrich Zimmermann. Mõisa päris tema kasupoeg Johann Christoph von Campenhausen, kelle tütar abiellus Budbergide suguvõssa. Aastal 1821 ostis Ķieģeļi ja Pāpēni mõisa 111 010 rubla eest Franz Koskull.

Aastal 1852 ostis mõisad 130 000 rubla eest Gustav Ludwig Magnus von Krüdener. Aasta hiljem läks valdus 150 000 rubla eest Ludwig Grotthussile. Aastal 1858 ostis mõisad 200 000 rubla eest Julius Irmer. Aastal 1861 omandas mõisad pärast aastast pandis olekut 300 000 rubla eest Charlotte von Holst. Aastal 187d ostis mõisad temalt ära Alexander von Vegesack. Hiljem on nende omanikeks olnud Brevernid.

Mõisa suurus
------------

Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 18 ja 1/8 adramaad, sellele allus 349 mees- ja 404 naishinge. Aastal 1757 oli mõisa suurus 18 ja 1/8 adramaad, aastal 1823 aga 14 ja 1/2 adramaad. Aastal 1832 oli mõisal adramaid 14 ja 11/20, aastal 1881 aga 18 ja 13/80, lisaks allus mõisale 8 ja 10/80 adramaad mõisatele kuuluvate talude valduses.

Karjamõisad
-----------

Mõisale kuulus 1816. aastal kolm karjamõisa: Brandelis (*Brinkenhof*), *Friedrichshof* ja Mazkiegeļi (*Klein-Kegeln*).

Viited
------

1. ↑
2. ↑  Hagemeister, Heinrich von. Materialen zu einer Geschichte der Landgüter Livlands. Erster Theil. Riga: Eduard Frantzen´s Buchhandlung, 1836. lk 100-101.
3. ↑  Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 163-164.
4. ↑  Bienestamm, H. von. Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner, 1826, lk 252.
5. ↑  Hagemeister, Heinrich von. Materialen zu einer Geschichte der Landgüter Livlands. Erster Theil. Riga: Eduard Frantzen´s Buchhandlung, 1836, lk 100.
6. ↑  Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 163.

Kirjandus
---------

* Hagemeister, Heinrich von. *Materialen zu einer Geschichte der Landgüter Livlands*. Erster Theil. Riga: Eduard Frantzen´s Buchhandlung, 1836. Lk 100-101 .

Rubene kirik.
Rubene kihelkond

**Kirik**: Rubene kirik  

**Mõisad**: Rubene kirikumõis | Brieži mõis | Ķieģeļi mõis | Pāpēni mõis | Podzēni mõis | Sprēstiņi mõis | Vaidava mõis | Veļķi mõis
**Theodor Alexander Benedict Frese** (17. veebruar 1838 Lääne-Nigula – 15. september 1872 Lääne-Nigula) oli eesti vaimulik.

Õppis aastatel 1852–1857 Tallinna gümnaasiumis. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1857–1861. Oli seejärel mõnda aega koduõpetaja. Ordineeriti 9. mail 1865 õpetajaks.

Oli seejärel 19. maini 1866 Eestimaa vikaarõpetaja. Oli Lääne-Nigula Püha Nikolause koguduse adjunktõpetaja (introdutseeriti 29. mail 1866), sama koguduse õpetajaks kutsuti 20. oktoobril 1866, introdutseeriti 12. veebruaril 1867 (oli Lääne-Nigula Püha Nikolause koguduse vaimulikuks aastatel 1866–1872).

Isiklikku
---------

Tema isa Theodor Benedict Frese oli Lääne-Nigula Püha Nikolause koguduse õpetaja, vend Christian Wilhelm Benedict Frese oli Tallinna Püha Vaimu-, Tallinna Jaani-, Kuressaare Laurentiuse- ja Käina Martini koguduse õpetaja, poeg Eduard Paul Benedict Frese oli Vaivara koguduse õpetaja.

Viited
------

1. ↑  Liivi Aarma Põhja-Eesti vaimulike lühielulood 1525-1885 Tallinn 2007
**Kiltsi raudteejaam** (19. sajandi lõpus nimega *Assi raudteejaam*; vene keeles (vanas ortograafias) *Аccъ*) on raudteejaam Lääne-Virumaal Väike-Maarja vallas Kiltsis. 

Tegemist on Eesti Raudtee vahejaamaga Tapa–Tartu raudteel. Jaamas peatuvad Elroni reisirongid Stadler FLIRT liinil Tallinn–Tartu (ekspressrongid Kiltsis ei peatu). Jaamas asub üks teedevaheline perroon pikkusega 100 m.

Jaamahoone
----------

Jaamahoone
Kuivõrd Tapa–Tartu raudteeharu lõppes esialgu Tartus, arvestati tema rajamisel üksnes kohalike vedude ja reisijatega. Tsaaririigi III–IV klassi jaamades nägi tüüplahendus ette madala viilkatusega ühekorruselisi ja osalise teise korrusega puithooneid. 

Kiltsi IV klassi jaamahoone ehitati tüüpprojekti järgi analoogselt Vägeva vaksalihoonega. Jaamahoone fassaadidekoor jäi võrreldes mõned aastad varem rajatud Tallinna–Narva liini sama tähtsusjärgu ehitistega aga tagasihoidlikuks, piirdudes ainult püstlaudisribade, pitsvööde ning tahutud talaotstega. Hoolimata eelarvekärbetest sisaldas ruumilahendus endiselt kahte vestibüüliga eraldatud ooteruumi erineva klassi piletiomanikele. Kiltsi vaksalihoone on oma tüübist ainsana säilinud.

Ajalugu
-------

Kiltsi raudteejaam (toonase nimega Assi) aastal 1918, pildi keskel jaamaülem Karl Masing
Tapa–Tartu raudteeharu Kiltsi raudteejaam rajati koos raudteega 1876. aastal. Jaam jäi avamisel Väike-Maarja kihelkonda Vorsti mõisa maadele.

Kiltsi jaam
Jaamas asus postkontor, mille templeid võib leida vanadelt postkaartidelt. Läbi Kiltsi käis Järva-Jaani kihelkonna post.

Ajaloolist jaamahoonet ei kasutata oma esialgses funktsioonis 1980. aastate keskpaigast alates. Viimati olid hoones korterid, kuid nüüdseks seisab ehitis juba aastaid kasutuseta.

Vaata ka
--------

Kiltsi raudteejaamast mõnisada meetrit Tartu suunas asub vasakul (raudteest idas) Kiltsi vasallilinnuse ehk Kiltsi lossi (sks Schloß Aß) varemetele ehitatud Kiltsi mõis, kus tegutseb Kiltsi Mõisakool.

Viited
------

1. ↑  Kiltsi jaama tehnokorraldusakt; AS Eesti Raudtee
2. ↑  Välja, Leele (2012). *20. sajandi Eesti raudteejaamad. Alusuuring* (PDF). Tallinn: Kultuurimälestiste riiklik register. Lk 14. Vaadatud 16.03.2021.
3. ↑  Vana Kiltsi jaam kaugeid aegu teab …; Väike-Maarja Valla Infoleht, nr. 7, 1 august 2016. DIGAR
4. ↑  [www.nahkanuia.net/?p=8935#more-8935]
5. ↑  Kiltsi vana jaamahoone on omataolistest ainsana säilinud - Virumaa Teataja, nr. 220, 13 november 2014. DIGAR

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Kiltsi raudteejaam** |

* Kiltsis tähistati rongiliikluse juubelit; Virumaa Teataja, nr. 175, 13. september 2016 (DIGAR)
* Maalinäitus lõi Kiltsi vana jaamahoone särama; Virumaa Teataja, 21.09.2022
* Infot jaama kohta; fotod (*vene keeles*)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Eelnev peatus** |  **Raudteepeatus idasuunalistel reisirongiliinidel** | **Järgnev peatus** |
|  Tamsalu |  **Kiltsi** | Rakke  |
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib Eesti teise iseseisvusaja vallast, 1939. aastal moodustatud valla kohta vaata artiklit Kõue vald (1939).* |

---

**Kõue vald** oli kohalik omavalitsusüksus Harju maakonnas. Vald hõlmas ajaloolise Kose kirikukihelkonna lõuna- ja edelapoolseid alasid.

Kõue vald liitus 2013. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimiste järel Kose vallaga.

Asustusjaotus
-------------

Kõue valla haldusalasse kuulus kaks alevikku (Ardu ja Habaja) ja 36 küla:

Aela, Alansi, Harmi, Kadja, Kantküla, Katsina, Kirivalla, Kiruvere, Kukepala, Kõrvenurga, Kõue, Laane, Leistu, Lutsu, Lööra, Marguse, Nutu, Nõmmeri, Ojasoo, Pala, Paunaste, Paunküla, Puusepa, Rava, Riidamäe, Rõõsa, Saarnakõrve, Sae, Silmsi, Sääsküla, Triigi, Uueveski, Vahetüki, Vanamõisa, Virla ja Äksi.

Viited
------

1. ↑  Statistikaameti statistika andmebaas, vaadatud 1.04.2020.
2. ↑  Eesti 2011. aasta rahvaloendus, vaadatud 14.07.2014.
3. ↑  Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator
**Andres Lembit Käärik** (27. jaanuar 1954 Stockholm – 20. oktoober 2007 Stockholm) oli eesti rahvusest Rootsi poliitik ja eesti aktivist Rootsis.

Ta lõpetas Stockholmi Kuningliku Tehnikaülikooli (rootsi keeles *Kungliga Tekniska högskolan*). Ta oli EÜS Põhjala liige.

Pärast kõrgkooli lõpetamist töötas ta ajakirjanikuna päevalehes Upsala Nya Tidning. Seejärel töötas ta Suur-Stockholmi omavalitsuses ja Stockholmi lääni omavalitsuses; ta on olnud tervishoiunõunik.

Ta oli Liberaalse Rahvapartei liige, Stockholmi Eesti Kooli juhatuse esimees. Ta astus pidevalt välja Balti riikide vabaduse eest kongressidel ja demonstratsioonidel ning osales resolutsioonide koostamisel. 

Ta osales aktiivselt Eesti kodanike komiteede tegevuses ning 1990. aastal valiti ta Eesti Kongressi liikmeks (1990–1992). 

Andres Käärik suri 20. oktoobril 2007 Stockholmis ja ta on maetud Stockholmi Metsakalmistule.

Isiklikku
---------

Tema abikaasa oli ajakirjanik Katrin Käärik, isa Kaljo Käärik oli tehnikateadlane, ema Aino Käärik (neiuna Mathiesen) on botaanik ja metsateadlane, vanaisa Andres Mathiesen oli metsateadlane.

Kirjandus
---------

* Kes on kes? Kes on kus? Kaugete maade eestlased. Lühielulood. Vello Lään. Olion 2011

Välislingid
-----------

*
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel on üldmõistest; teatud ajateenija kohta vaata Noor (sõjandus), perekonnanime kohta Noor (perekonnanimi)* |

---

Nooruse definitsiooni suhtes puudub ühtne rahvusvaheliselt aktsepteeritud seisukoht. Lääneriikides on seda väga erinevalt defineeritud. 10–14-aastaseid on nimetatud noorukiteks, 15–19-aastaseid teismelisteks, 20–24-aastaseid noorteks täiskasvanuteks. Angloameerika maades loetakse teismelisteks 13–19-aastaseid. Noorust on kirjeldatud ka sotsiaalselt konstrueeritud üleminekuperioodina täiskasvanuikka.

Eesti
-----

**Noor** on Eestis 7–26-aastane füüsiline isik. 01.01.2018 seisuga oli Eestis 7–26-aastaseid noori 278 867. Nende osakaal elanikkonnast oli 21%. Noorte arv on vähenemas. Noormehi oli kokku 143 428 ja naisi 135 439.

Noortevaldkonna eest vastutab Haridus- ja Teadusministeerium, mis kavandab noortepoliitikat, korraldab noorsootööd ja juhib oma hallatava asutuse Eesti Noorsootöö Keskuse tööd.
Noorte paremaks tundmiseks on kasutusel noorteseire süsteem, mille eesmärgiks on pakkuda ühiskonnale järjepidevalt värsket informatsiooni noortega seotud valdkondade kohta.

Vaata ka
--------

* Lapsepõlv

Kirjandus
---------

1. ↑  Tyyskä, V. (2005). Conceptualizing and Theorizing Youth: Global Perspectives. Helve, H. Holm, G. Contemporary Youth Research, 3–13. Aldershot: Asgate.
2. ↑  Mørch, S. (2003). Youth and education. Young, 11(1):49–73.
3. ↑  Noorsootöö seadus, 2010
4. ↑  Noorteseire, 2018
5. ↑  Haridus- ja Teadusministeeriumi koduleht, 2018

Välislingid
-----------

* Noorsootöö seadus
* Eesti Noorsootöö Keskuse koduleht
* Haridus- ja Teadusministeeriumi koduleht
* Noorteseire koduleht: ülevaade noorte peamistest näitajatest

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Noorus** |
**Marko Tibar** (14. juuli 1933 Viljandi – 30. oktoober 2014) oli Eesti NSV miilitsatöötaja (siseteenistuse kindralleitnant). 

Ta soovis õppida sõjaväelenduriks, kuid suunati 1952 Vilniuse sõjaväeluure, hilisemasse KGB kooli.

Marko Tibar naasis Eestisse 1955 KGB uurijaks, asus tegelema stalinismi ohvrite rehabiliteerimisega.

Ta oli 1957. aastast NLKP liige.

Teenis Miilitsavalitsuse SORVO osakonna ülema asetäitjana oli alates 1973. aastast Tallinna Linna Rahvasaadikute Nõukogu Täitevkomitee Siseasjade Valitsuse ülem. Aastatel 1979–1990 oli ta Eesti NSV siseminister, 1985–1990 oli ta Eesti NSV Ülemnõukogu XI koosseisu liige.

Iseseisvuse taastanud Eesti Vabariigi ajal töötas ta Eesti Panga turvaülemana, hiljem pensionär. 2003. aastal juhtis endiste miilitsatöötajate algatusrühma, mis pidas põhiseadusevastaseks endiste miilitsatöötajate eripensioni tühistamist.

Viited
------

1. ↑  TURISTIDE TÜLITAJAD 5. SAADE, 8. oktoober 1966
2. ↑  Ekssiseminister Tibar taunib ebaprofessionaalsust. Õhtuleht, 28. september 1998
3. ↑  "Vanad miilitsad näevad nälga". Eesti Ekspress, 22. jaanuar 2003

Kirjandus
---------

* Tarmo Vahter. "ENSV siseminister Tibar Laulva revolutsiooni saladustest". Eesti Ekspress nr 47, 19. november 2014. Lk 10–12

Välislingid
-----------

* Eesti NSV Ülemnõukogu XI koosseis. Biograafiline lühiteatmik. Tallinn: Eesti Raamat 1985. Lk 257 (kaader 259)
* Foto: Marko Tibar 1987. aastal
* Haud Tallinna Pärnamäe kalmistul
**Ahmed Porkveli** (sündinud 29. jaanuaril 1962 Tapal) on eesti käsipallur ja käsipallitreener.

Elukäik
-------

Ta on lõpetanud 1980. aastal Tapa 1. Keskkooli ja 1987. aastal Tartu Riikliku Ülikooli (kehakultuuriteaduskonnas).

2008. aastast on ta Viimsi Kooli kehalise kasvatuse õpetaja. 2014. aastast Spordiklubi Viimsi HC juhatuse liige.

Sportlasena
-----------

Hakkas käsipalli mängima Tapal Alo Relli ja Lembit Nelke juhendamisel. 

Tulnud kuuel korral Eesti NSV ja Eesti meistriks: 1983, 1985 ja 1987–1989 Kooperaatori ning 1999 HC Kehra meeskonnas. Võitnud Eesti NSV ja Eesti meistrivõistlustel lisaks neli hõbe- (1984, 1986, 1998, 2000) ja kaks pronksmedalit (2001–2002). 

Valitud sümboolsesse Eesti 20. sajandi käsipallikoondisse. 

Saanud Soome meistrivõistlustel Grankulla IFK meeskonnas 1992. aastal hõbe- ja 1993. aastal pronksmedali, mänginud Soomes ka Vantaa Atlases ja Helsingi Arsenalis.

Treenerina
----------

Tegutsenud treenerina 1997–2002 HC Kehras, 2002–2008 ja 2010 Reval-Spordis, 2008–2009 Tallinna Käsipallikoolis ning hiljem HC Viimsi Käsipallikoolis ja Spordiklubis HC Tallas (6. kutsetase, 2005). Olnud Eesti noortekoondiste juhendajaid, Tallinna Käsipallikooli peatreener. Õpilasi: Sten Toomla.

Välislingid
-----------

* Biograafia ESBL-is
**Uno Valdmets** (sündinud 3. juunil 1954 Tapal) on Eesti endine käsipallur ning praegune sporditegelane ja omavalitsuspoliitik.

Ta lõpetas 1973. aastal Tapa 1. Keskkooli ja 1977. aastal Tartu Riikliku Ülikooli kehakultuuriteaduskonna. 

Ta võitis Tartu Riikliku Ülikooli käsipallimeeskonnas Eesti NSV meistrivõistlustel 1976. aastal hõbemedali ja 1977. aastal pronksmedali. 1975. aastal sai ta Eesti NSV karikavõistlustel pronksmedali.

Sporditegelasena
----------------

Töötas aastatel 1977–1985 Jõgeval käsipallitreenerina. Oli aastatel 1977–1980 ja 1982–1985 Põltsamaa Keskkooli kehalise kasvatuse õpetaja. Aastast 1997 on ta Jõgevamaa spordiliidu Kalju esimees.

Ta on kuulunud Kalevi (1989–1992) ja Ühendus Sport Kõigile (1996–2004) juhatusse ning on Eestimaa Spordiliit Jõu juhatuses (2007. aastast).

Omavalitsustegelasena
---------------------

Valdmets oli aastatel 1993–1996 Põltsamaa linnavolikogu esimees. Ta oli linnavolikogu liige aastatel 1996–2006 ja 2009-2013. 

Ta on 17. oktoobrist 2011 Isamaa ja Res Publica Liidu liige.

Tunnustus
---------

* 2011 – Jõgevamaa Hõberist

Viited
------

1. ↑  Eesti spordi biograafiline leksikon. Vaadatud 25.06.2012
2. ↑  Eestimaa Spordiliit Jõu juhatus Vaadatud 05.11.2026
3. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 21. oktoober 2013. Vaadatud 25. juunil 2012.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)

Välislingid
-----------

* Biograafia ESBL-is
Koolimaja
Koolimaja peauks
**Tallinna Rahumäe Põhikool** on põhikool Tallinnas, Vabaduse puiestee 50.

Ajalugu
-------

Nõmme aedlinnas avati esimene eestikeelne kool 4. detsembril 1910. aastal – jaama lähedal väikeses puumajas. 

Kool on kandnud ka nimetusi, Tallinna 27. 7-klassiline kool, Tallinna 27. 8-klassiline kool ja Tallinna 27. 9-klassiline kool.

Enim õpilasi oli Rahumäe koolis 1998/99. õppeaastal – 706 õpilast –, mis on jäänud rekordiks. Hiljem on arv püsinud 540–650 piires[*viide?*].

2010. aasta seisuga oli Tallinna Rahumäe Põhikool Eesti suurim põhikool[*viide?*]. Koolis õppis ~650 õpilast ja töötas 41 õpetajat + 9 KKK ringijuhti-õpetajat[*viide?*].

2023. aastal õppis Tallinna Rahumäe põhikoolis ~600 õpilast. 

Kauaaaegne koolihoone põles 24. veebruaril 1985. See oli valimiste päev ning õnnetuses hukkus kaks öövalves olnud inimest. Lisaks on toimunud ka väiksemaid tulekahjusi, viimati 2024 aasta 16. aprillil.

Viited
------

1. ↑  Alar Rästa. Nõmme koolid tähistasid juubeleid. / Nõmme Sõnumid (nr 24, lk 4), 16. detsember 2005.
2. ↑  Mati Soomre. Rahumäe Põhikool 100. / Maaleht, 2. detsember 2010.

Kirjandus
---------

* Ülo Tikk. Rahumäe Põhikool 90. / Õpetajate Leht, 8. detsember 2000.

Välislingid
-----------

* Tallinna Rahumäe Põhikooli koduleht
* Alar Rästa. Nõmme koolid tähistasid juubeleid. / Nõmme Sõnumid (nr 24, lk 4), 16. detsember 2005.


|  |  |
| --- | --- |
|  | ***Portaal Nõmme***  |
**1967. aasta augustitorm** oli orkaani mõõtu torm Eestis, mis tekitas 6.–7. augustil 1967 olulisi kahjustusi Haapsalu rajoonis (praegune Lääne maakond), Harju rajoonis (Harju maakond) ja Rapla rajoonis (Rapla maakond). Osaliselt sai kannatada Pärnu rajooni (Pärnu maakond) põhjaosa ning Paide rajooni (Järva maakond) lääneosa.

"Sajandi tormiks" nimetatud orkaani tuulekiirus oli püsivalt kahe päeva jooksul 30–35 m/s. 

Maru murdis Harjumaal ja Läänemaal leht- ja okasmetsa tervete lankidena. Augustitormi tagajärgede likvideerimisel ei suutnud siinsed inimesed metsa maha langenud puudest puhastada ning appi tulid ka Ukraina ja Valgevene metsamehed. Ainuüksi Haapsalu rajooni metsadest viidi välja miljon tihumeetrit tormimurdu ja saeveskitel jagus tööd kuni 1970. aastani.

Kesk-Eestis läks läbi metsa tromb, mis langetas omakorda metsa. Tormiga kaasnesid ka tugevad vihmasajud ja äike, välk lõi mitmel pool majadesse.

Aegnal murdis tuul 5% puistutest (1500 tihumeetrit), tuulemurru likvideerimiseks kulus ligi viis aastat.

Mitmed linna- ja mõisapargid, nt Haapsalu Lossipark ja Padise mõisa park laastati täielikult orkaani poolt. Põlli mõisa peahoone hävis tormi ajal niivõrd, et see otsustati hiljem lammutada.

Suurele marule ei pidanud vastu Türi suusahüppetorni konstruktsioonid, mida hiljem enam ei taastatud.

1967. aasta augustitormist ilmus ajakirja Eesti Loodus erinumber.

Viited
------

1. ↑  1967. aasta torm tõi Moskvast raha.[*alaline kõdulink*] Maaleht, 30. august 2001
2. 1 2  Allar Viivik. Nädalavahetuse torm oli orkaan. Õhtuleht, 11. jaanuar 2005
3. 1 2  Allar Viivik. 1967 tabas Eestit sajandi torm. Õhtuleht, 08. august 2007
4. ↑  Aegna mets. www.aegna.ee
5. ↑  Tormituuled nüüd ja enne. Virumaa Nädalaleht, 14 august 2001
6. ↑  Põlli mõis. Eesti mõisa portaal
7. ↑  Kuidas Türi suusahüppekeskuseks kujunes.[*alaline kõdulink*] Järva Teataja, 1. aprill 2006

Artiklid
--------

* Sein, R. 1967. Tormikahjustused Eesti metsades. Eesti Loodus 18 (12): 743–746
* Andres Pulver. 6. august a. D. 1967, mil kanad enam õhust maa peale ei saanud tulla. Virumaa Teataja, 7. august 2007
**Dreiherrnspitze** (itaalia: *Picco dei Tre Signori*) on mägi Austria Salzburgi ja Tirooli (s.o. Ida-Tirooli) liidumaade ning Itaalia Lõuna Tirooli vahelises kolmikpunktis. See on Kesk-Ida-Alpide ja Alpide peaaheliku Kõrg-Tauerni mäestiku Venedigeri rühma osa.

Dreiherrnspitze u 1890. aastal, koos Lahneri liustikuga
Nimi tuleneb asjaolust, et 1271. aastal Tirooli Meinhardiinide dünastia jagunemisel külgnesid tipus Tirooli krahvide territooriumid ja Görzi krahvide Ida-Tirooli valdused Salzburgi peapiiskoppide maadega.

Tippu iseloomustavad selle järsud kaljupinnad kirdes, mida ümbritsevad arvukad liustikud. Esimene mäkketõus on dokumenteeritud aastast 1866.

Paiknemine
----------

Mäge ümbritsevad liustikud. Põhjas, kirdekülje jalamil on tugevalt räsitud *Krimmler Kees* oma sakiliste jäälangustega. Idas ja lõunas asub *Umbalkees*, mis ulatub kõrguseni 3400 m; läänes on *Lahner Kees*, mis ulatub tipupiirkonda. Naabertipud on *Umbalköpfl*, 600 m eemal silmapaistvast idaharjast (3426 m), ja veel 1000 m idas Lääne-Simonyspitze (3481 m), mis on saanud nime Austria Alpide-uurija ja geograafi Friedrich Simony järgi. *Roßhufkammi* seljandikul edelas, u. 2200 m eemal on *Hoher Roßhuf* (3199 m). Piki Tauerni peaaheliku loodeseljandikku (*Tauernhauptkamm*) asub *Grasleitenkopf* (2954 m). Lähimad olulised asulad on *Kaserni* küla, 9 km edelas (linnulennult) Lõuna-Tirooli Ahrntali orus. Samuti 9 km kaugusel, ehkki kagus on Austria Hinterbichli küla Prägrateni lähedal Virgentali orus.