recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Strasshof an der Nordbahn** on satelliitlinn *(Marktgemeinde)* Austrias, 25 km Viinist idas. Linnas eksponeeritakse *Lokomotivfabrik Floridsdorfis* ehitatud ajaloolist vedurit.

Strasshof an der Nordbahn asub Alam-Austria Marchfeldis. U. 21,08 % valla territooriumist on kaetud metsaga.

Ajalugu
-------

1900. aastal elas Strasshofis umbes 50 elanikku ja 1908–1959 tegutses raudteetehas. 1944. aastal jäi Budapesti päästekomitee ja Adolf Eichmanni vahelise kokkuleppe tõttu ellu umbes 75 % 21 000 Ungari juudist, kes toodi Strasshofi koonduslaagrist.

2. detsembril 1944 langes "Straszhofi" sorteerimisjaam Ameerika Ühendriikide õhujõudude pommirünnaku alla. Linna kohal oli tugev pilvisus, mistõttu pommitati alternatiivina Wien Florisdorfi Shelli rafineerimistehast. Lääne sorteerimisjaama pommitati 26. märtsil 1945; kaubavagunite seas täheldati mitmeid suuri tulekahjusid.

Pärast Teise maailmasõja lõppu oli suur osa Austriast ajutiselt Nõukogude Liidu poolt okupeeritud.

23. augustil 2006 põgenes röövitud teismeline Natascha Kampusch pärast peaaegu 8,5 aastat kestnud vangistust Strasshofi maja keldris. Röövija Wolfgang Priklopil sooritas sama päeva õhtul enesetapu.

Viited
------



Gänserndorfi ringkonna vallad

* Aderklaa
* Andlersdorf
* Angern an der March
* Auersthal
* Bad Pirawarth
* Deutsch-Wagram
* Drösing
* Dürnkrut
* Ebenthal
* Eckartsau
* Engelhartstetten
* Glinzendorf
* Groß-Enzersdorf
* Großhofen
* Groß-Schweinbarth
* Gänserndorf
* Haringsee
* Hauskirchen
* Hohenau an der March
* Hohenruppersdorf
* Jedenspeigen
* Lassee
* Leopoldsdorf im Marchfeld
* Mannsdorf an der Donau
* Marchegg
* Markgrafneusiedl
* Matzen-Raggendorf
* Neusiedl an der Zaya
* Obersiebenbrunn
* Orth an der Donau
* Palterndorf-Dobermannsdorf
* Parbasdorf
* Prottes
* Raasdorf
* Ringelsdorf-Niederabsdorf
* Schönkirchen-Reyersdorf
* Spannberg
* Strasshof an der Nordbahn
* Sulz im Weinviertel
* Zistersdorf
* Untersiebenbrunn
* Velm-Götzendorf
* Weiden an der March
* Weikendorf
**Ziemeri** on küla (*vidējciems*) Lätis Alūksne piirkonnas Ziemeri vallas. 

Küla jääb piirkonna keskusest Alūksnest 18 ja Riiast 199 km kaugusele. Seal asub Ziemeri bussipeatus.

Küla asub endise Ziemeri mõisa alal. Ziemeri mõisakompleks, sealhulgas ka häärber, on riikliku kaitse all. Mõisa park, kelder, veetorn, tall, rehi, magasiait, laut, ait, sahver, kolm moonakamaja, kupja maja, mõisavalitseja maja, metsniku ja metsavahi majad on kohaliku kaitse all olev muinsusmälestised.

Külas asuvad Rijase mänd ja Ziemeri tammeallee on võetud looduskaitse alla.

Aastal 2015 oli külas 81 elanikku, aastal 2019 oli elanikke 63.

Viited
------

1. ↑  Läti Ruumiandmete Agentuur
2. ↑  Autotransporta direcija
3. ↑  Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija
4. ↑  Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija
5. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS
6. ↑  Vietvārdu datubāze

| * v
* r
Ziemeri valla asulad |
| --- |
| 
Bieranti **·**  Blūmji **·**  Cielavas **·**  Garoži **·**  Gobas **·**  Griguļi **·**  Kampji **·**  Kārkļi **·**  **Māriņkalns** **·**  Pauliņi **·**  Ratenieki **·**  Stāmeri **·**  Strautiņi **·**  Šķērsti **·**  Šļukums **·**  Ziemeri **·**  Vengerski |
Rüüstatud vapp, mis kuulutas Liguuria vabariigi rajamist (1797). Taggia, Itaalia.
**Liguuria vabariik** (itaalia keeles *Repubblica Ligure*) oli lühikest aega eksisteerinud Prantsusmaa tütarvabariik, mille moodustas Napoleon I 1797. aasta 14. juunil. Vabariik koosnes suuremat osa Põhja-Itaalia Liguuria piirkonnast hõlmanud endisest Genova vabariigist ja selle territooriumil olnud väikestest Savoia dünastiale kuulunud Saksa-Rooma riigi läänidest. Vabariigi esimene konstitutsioon kuulutati välja 1797. aasta 22. detsembril, pannes ühtlasi aluse Prantsusmaa Direktooriumile alluvale vabariigile.

Aastal 1800 okupeerisid vabariiki lühikest aega Austria väed, kuid Napoleon I naasis peagi oma armeega. Aastal 1801 anti välja uus konstitutsioon, millega rajati varasema Genova vabariigi omadega sarnasemad institutsioonid, sealhulgas senati presidendi Genova doodži oma.

Annekteerimine
--------------

1805. aasta juunis annekteeris Prantsusmaa piirkonna ning selle territooriumist moodustati kolm departemangu: Apennins, Gênes ja Montenotte. Pärast Napoleoni valitsemisaja lõppu taastati vabariik 1814. aastal ajavahemikuks 28. aprillist 28. juulini.

Viini kongressi (1814–1815) järel anti piirkond Sardiinia kuningriigile ja riik annekteeriti 3. jaanuaril 1815.

Sümbolid ja valitsemine
-----------------------

Liguuria vabariik kasutas traditsioonilist Genova lippu punase ristiga valgel taustal. Vabariigi seadusandlikuks koguks oli Liguuria seadusandlik nõukogu, mis koosnes kahest kojast: seenioride nõukogu ja nn kuuekümne nõukogu.

Vabariigi lühikese aja jooksul oli riigis kolm erinevat täidesaatvat võimu:

* aastatel 1797–1800 Liguuria Direktoorium;
* aastatel 1800–1802 valitsuse ajutine komisjon ja
* aastatel 1802–1805 Genova doodž Girolamo Durazzo.

Vaata ka
--------

* Genova vabariik
* Prantsusmaa tütarvabariik

Viited
------

1. ↑  Liguuria Vabariik – Eesti Entsüklopeedia. Vaadatud 21.02.2015.
Baisogala mõisa peahoone
**Baisogala mõis** (*Baisogalos dvaras*) on endine mõis Leedus Radviliškise rajoonis Baisogala alevis aadressil R. Žebenkos g. 12.

Baisogala mõisa on mainitud juba aastal 1589. Selle esimeste omanike seas olid Skopased, Zibultased ja Korsakid. Enamasti oli see Leedu suurvürstidele kuuluv riigimõis, mis oli keskajal pindalalt üks suuremaid Leedus. Aastail 1754–1791 kuulus mõis lühikest aega eravaldusse, vahetades kiiresti omanikke. Omanike seas olid Koseckid, Poniatowskid ja Zarankad. Taas läks mõis eravaldusse aastal 1822. Toona kuulus mõis Chrapowickitele. Aastal 1830 ostsid selle Komarid, nende valdusse jäi mõis kuni aastani 1940. Aastal 1922 kärbiti seoses agraarreformiga mõisa suurust 80 hektarini, kokku võõrandati aga 1010,39 hektarit maad. Aastal 1940 vahistati mõisa omanik Vladas Komaras ja saadeti Kasahstani, kus ta Karaganda oblastis Karlagis aastal 1941 ka suri.

Mõisakompleksi hakati rajama juba XVIII sajandi keskel, kuigi suuremad ehitustööd võeti ette alles XIX sajandi lõpus ja XX sajandi alguses, mil mõis kuulus Komaritele. Peahoone esindab vene ampiirstiili, interjööri on mõjutanud Viini setsessionism, hoone on projekteerinud arhitekt Romualdas Tarabildiene. Hoone on 50 meetrit pikk, keskel asub kupliga kaetud rotund. XIX sajandi lõpus lisati sellele ka tiibhooned. Rotundi esimesel korrusel asub vestibüül, mida ehivad 12 dooria sammast.

Suurem osa tootmishoonetest on leedupärased, kõrvalhoonetel on selged romantismi mõjud. Mõisateenijate maja on uusgooti stiilis. Nõukogude ajal võttis kompleksi kasutusele Leedu Loomakasvatusinstituut. Peahoone ja mitmed teised hooned restaureeriti aastal 2008.

Peahoone Napoleon Orda maalil
Mõisakompleksi juurde kuuluvaist hoonetest vanimad on XVIII sajandil püstitatud tall-tõllakuur ja ait. XIX sajandi keskel valmisid jääkelder, tuulik, teenijate maja, tootmiskompleks. Tol ajal hakati rajama ka parki. XIX sajandi lõpus ja XX sajandi alguses viidi lõpule lossi ümbruse väljaehitamine, kus valmisid kasvuhoone ja garaaž; tootmishoonete juurde rajati viinavabrik ja nelinurkne laut.

Peahoone ümber paikneb 12 hektari suurune park, kus asuvad tiigid ja mida läbivad alleed. Võõrliikidest kasvavad seal torkav kuusk, euroopa lehis, Alpi seedermänd, hõbevaher ja harilik elupuu. Pargist põhja poole, paisjärve kaldale, jääb mõisa tootmiskompleks.

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 29. august 2015. Vaadatud 17. mail 2015.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
2. ↑
3. ↑

Välislingid
-----------

* Sissekanne Leedu mõisate veebisaidil; fotod (*leedu keeles*)
* Sissekanne Leedu mõisate veebisaidil; asendiplaan (*leedu keeles*)
* Mõisa ajaloost (*leedu keeles*)
* Baisogala mõis
* Mõis YouTube'is
**Ādaži** on linn Lätis, Ādaži piirkonna ja Ādaži valla halduskeskus. Asub Riiast 25 km kirdes Koiva jõe ääres.

Kuni 2009. aasta haldusreformini kuulus linn Riia rajooni. Linnaõigused sai 1. juulil 2022.

Linnast läheb läbi maantee A1. Seal asuvad Strēlnieki ja Pagriezens uz Carnikavu bussipeatus (Tallinna suunal) ning Ādažu muiža, DUS Viada, Ādaži, Draudzības iela, Podnieki, Krastupes iela, Siltumnīca, Ādažu skola ja Ādažu centrsi bussipeatus.

Ādažis asub mälestusmärk Nõukogude sõduritele. Linnas on raamatukogu.

Looduskaitsealustest puudest kasvavad linnas kaitsetammi remmelgas, Zelmeņu iela pärn, läänepärn (ümbermõõt 4,03 m) ja tammed (ümbermõõt 4,8; 4,1; 4,35; 4,65; 5,05 ja 4,24 m).

2015. aastal oli külas 6103 elanikku, 2020. aastal oli elanikke 6988.

Ādaži linnulennult

Vaata ka
--------

* Ādaži ordulinnus (saksa *Neuermühlen*)
* Ādaži kihelkond
* NATO HQ MND North (*Headquarters Multinational Division North*)

Viited
------

1. ↑  Reģionu, novadu, pilsētu un pagastu kopējā un sauszemes platība gada sākumā, vaadatud 18.01.2023.
2. ↑  Vietvārdu datubāze
3. ↑  «Ādaži kļūst par pilsētu!»
4. ↑  IS Mantojums
5. ↑  Список памятников и памятных мест, связанных с событиями Великой Отечественной войны, на территории Латвийской Республики
6. ↑
7. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS
8. ↑  11. March 2019 - 9:31, Headquarters Multinational Division North inaugurated in Latvia

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Ādaži** |

* 


Läti linnad

Ādaži | Ainaži | Aizkraukle | Aizpute | Aknīste | Aloja | Alūksne | Ape | Auce | Baldone | Baloži | Balvi | Bauska | Brocēni | Cesvaine | Cēsis | Dagda | Daugavpils | Dobele | Durbe | Grobiņa | Gulbene | Iecava | Ikšķile | Ilūkste | Jaunjelgava | Jelgava | Jēkabpils | Jūrmala | Kandava | Kārsava | Ķekava | Koknese | Krāslava | Kuldīga | Ķegums | Lielvārde | Liepāja | Limbaži | Līgatne | Līvāni | Lubāna | Ludza | Madona | Mārupe | Mazsalaca | Ogre | Olaine | Pāvilosta | Piltene | Pļaviņas | Preiļi | Priekule | Rēzekne | Rīga | Rūjiena | Sabile | Salatsi | Salaspils | Saldus | Saulkrasti | Sigulda | Seda | Skrunda | Smiltene | Staicele | Stende | Strenči | Subate | Talsi | Tukums | Valdemārpils | Valka | Valmiera | Vangaži | Varakļāni | Ventspils | Viesīte | Viļaka | Viļāni | Zilupe
**Topoľčany** (kuni 1920. aastani **Veľké Topoľčany**, saksa keeles *Topoltschan*, ungari keeles *Nagytapolcsány*) on linn Slovakkias Nitra maakonnas, Topoľčany ringkonna halduskeskus.

Geograafiline asend
-------------------

Linn asub Nitra jõe ääres, Nitrast ligikaudu 28 km põhjas.

Ajalugu
-------

Asulat on esmamainitud 1173. aastal. Ei ole täpselt teada, millal Topoľčany sai linnaõigused. Topoľčanyt mainitakse linnana esimest korda 1342. aastal. 1431. aastal vallutasid linna hussiidid, kes lahkusid sealt arvatavasti 1434. aasta lõpus. 16.sajandil laastasid Topoľčanyt mitmel korral Osmanite riigi väed. 18. sajandi alguses omandas linn mitmed olulised vabalinna privileegid. Raudteeühenduse sai Topoľčany 1881. aastal. 1917. aastal hävis tulekahjus osa linnast. Pärast Teist maailmasõda muutus Topoľčany kaubandus- ja käsitöölinnast tööstuslinnaks.

Rahvastik
---------

Slovakkia 2021. aasta rahvaloenduse andmetel oli Topoľčany elanikest slovakke 91,32%, tšehhe 0,53% ja ungarlasi 0,18%.

Sõpruslinnad
------------

* Tšehhi Luhačovice, Tšehhi
* Põhja-Makedoonia Prilep, Põhja-Makedoonia
* Ungari Jászberény, Ungari
* Türgi Küçükçekmece, Türgi
* Poola Rybnik, Poola
* Saksamaa Artern, Saksamaa
* Prantsusmaa Mazingarbe, Prantsusmaa

Viited
------

1. ↑  Topoľčany Uzemne Plany. Vaadatud 18. novembril 2023
2. ↑  Number of population by ethnicity in the municipality Topoľčany at 1. 1. 2021 Sčítanie obyvateľov, domov a bytov 2021. Vaadatud 18. novembril 2023
Ida-Uurali radioaktiivne jälg.
mälestusmärk plahavatuse tagajärgede koristajatele.
**Kõštõmi plahvatusena** tuntakse 29. septembril 1957 Tšeljabinski oblasti keemiakombinaadi Majak radioaktiivsete jäätmete hoidla plahvatust.

Tehas asus kinnises linnas Tšeljabinsk-40 (aastail 1966–1994 Tšeljabinsk-65), mida polnud tollastel kaartidel. Kõštõm oli plahvatuskohale lähim kaartidele kantud nimi, muud seost Kõštõmil plahvatusega pole. Tšeljabinsk-40(65) kannab praegu nime Ozjorsk ja kanti kaartidele 1990.

Jäätmehoidla plahvatus oli rahvusvahelise tuumaintsidentide skaala järgi 6. taseme õnnetus. 

Vedelaid radioaktiivseid jäätmeid hoiti tehasest 2 km kaugusel maa-aluses betoonkanjonis roostevabast terasest 300-kuupmeetristes konteinerites. Konteineri nr 14 jahutussüsteem riknes ja lülitati 1956. aastal välja. Arvati, et konteineri edasine jahutamine pole vajalik. Üle 300 °C kuumenenud jäätmed kuivasid ning konteineris tekkinud aur soodustas nitraatide ja atsetaatide teket jäätmete pindmises kihis ja õhus. Konteineri jälgimisseadme sädemest tekkis umbes 70–100 tonni TNT ekvivalendine plahvatus, mis paiskas hoidlast välja 70–80 tonni radioaktiivseid jäätmeid koguaktiivsusega 740 PBq (20 MCi). Sellest kogusest umbes 10% kanti tuulega minema. Laialikantud radioaktiivse aine kogus oli umbes 20 korda väiksem kui Tšornobõli katastroofis 1986.

Radioaktiivselt saastati 300–350 km pikkune ja kümmekonna kilomeetri laiune ala kogupindalaga üle 800 km². Rahvusvaheliselt on see ala tuntud kui Ida-Uurali radioaktiivne jälg. Ala on saastatud peamiselt tseesium-137 ja strontsium-90-ga. Umbes 600 elanikku evakueeriti saastatud alalt nädal-kaks pärast plahvatust. Poolteist aastat hiljem evakueeriti veel 10 180 elanikku, ehitised, vara, vili ja kari hävitati. Elamis- ja põllumajanduskõlbmatuks muutus 590 km² Tšeljabinski oblastis ja 470 km² Sverdlovski oblastis.

Juba eelnevalt oli piirkonnas tugevalt radioaktiivselt saastatud Tetša jõgi, kuhu tehasest Majak lasti radioaktiivseid heitmeid 1949. aasta märtsist 1951. aasta novembrini nii plaaniliselt kui avariiliselt. Jõe kallastelt evakueeriti kahekümnest asulast umbes 8000 elanikku. 1967. aasta kevadel lisandus piirkonnas tugevate tuultega Karatšai järve kaldalt keskmise radioaktiivsusega jäätmete hoidlast laiali kantud radioaktiivne saaste, mis levis 2700-le ruutkilomeetrile, kus 68-s asulas elas kokku 42 000 elanikku.

Lääne avalikkus sai Ida-Uurali "tsoonist" teada vene dissidendilt Žoress Medvedevilt 1979. aastal. Vene võimud tunnistasid Ida-Uurali "tsooni" olemasolu 1989. aastal.

1968 moodustati saastatud alal Ida-Uurali looduskaitseala, mille pindala oli 1978. aastal veel 220 km². Looduskaitseala külastamine on kõrge radioaktiivsuse tõttu keelatud.

Viited
------

1. ↑  ""Маяк" – трагедия длиною в 50 лет, Гринпис России, 2007". Originaali arhiivikoopia seisuga 25. september 2022. Vaadatud 25. septembril 2022.
2. ↑  Medvedev, Zhores A. 1979, Nuclear Disaster in the Urals, W.W. Norton and Co. (New York, NY).
3. ↑  Nikipelovi komisjoni otsus, 28.04.1990 (vene keeles).
**Ķimale** on küla (*vidējciems*) Lätis Kuldīga piirkonnas Padure vallas. Küla asub merepinnast 45 meetri kõrgusel, piirkonna keskusest Kuldīgast 9,5 ja Riiast 162 kilomeetri kaugusel.

Aastail 1929-2010 asus külas Padure põhikool. Külla jääb Ķimale bussipeatus.

Küla on tekkinud endise Ķimale mõisa (*Kimalen*) keskuse juurde. Mõisa uksed ja külas asuvad Ābelnieki muinaskalmed on muinsusmälestistena riikliku kaitse all.

Külas asuv Ķimale park ja sealne sanglepp ümbermõõduga 2.85 meetrit ja valgepöögid ümbermõõtudega 3.5 ning 2.55 meetrit on looduskaitse all.

Aastal 2005 oli külas 88 elanikku. Aastal 2018 oli elanikke 83, aastal 2020 aga 73.

Ķimale mõisa häärber

Viited
------

1. ↑  Vietvārdu datubāze
2. ↑  IS Mantojums
3. ↑  Latvijas pagasti. Enciklopēdija. 2. sējums. Rīga : A/S Preses nams. 2002. 146. lk. ISBN 9984-00-436-8.
4. ↑  Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija. Valsts aizsargājamo nekustamo kultūras pieminekļu saraksts
5. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS

| * v
* r
Padure valla asulad |
| --- |
| 
Deksne **·**  Keramika **·**  Ķimale **·**  Krācnieki **·**  Līzesmuiža **·**  **Padure** **·**  Sausgāļciems **·**  Tigas |
Hans Herbjørnsrud 2017. aastal
**Hans Herbjørnsrud** (2. jaanuar 1938 Heddal – 15. november 2023) oli norra kirjanik. 

Oma teostes mängis ta tihti norra kahe keelevormi (bokmåli ja nynorski) ja murrete erinevustega. Tema tegelased on tihti keeleliselt loomingulised, segavad ja leiutavad keelevahendeid ning mõnikord hakkavad keelemängudesse takerdudes oma identiteeti kaotama.

Herbjørnsrud kasvas üles Telemargi maakonnas ja sai talupidajaks. Pärast mõnda aega õpetajana töötamist hakkas ta neljakümnendates eluaastates lugusid kirjutama. Esimese lühijutukogu avaldas ta 1979. aastal ning sai selle eest ka aasta debüüdipreemia. Hiljem on ta saanud veel mitu olulist kirjandusauhinda. 

Tema jutte on tõlgitud mitmesse keelde, sealhulgas saksa, inglise, prantsuse, vene ja hindi. Tema mänguline murrete kasutus teeb tõlkimise keeruliseks. Juttu "Kai Sandemo" (1997) peeti kaua aega tõlkimatuks. Zürichi ja Müncheni ülikoolid võtsid ette mitmeaastase ülesande tõlkida see saksa keelde ning avaldasid tõlke 2005. aastal. Nad viisid jutu tegevustiku Šveitsi ja asendasid norra keele variandid ja murded saksa keele variantide ja murretega.

Tunnustus
---------

* 2005 – Doblougi preemia
**Dagmar Stock** (neiuna **Dagmar Hacker**, kasutas ka nime **Dagy Hacker-Under**; 1. september 1902 Moskva – 24. mai 1994 Chieming, Baieri, Saksamaa) oli eesti tõlkija.

Dagmar Stock sündis aastal 1902 Moskva Singeri vabriku ärijuhi Carl Hackeri ja luuletaja Marie Underi tütrena.

10. septembril 1943 abiellus ta saksa armee luulelembese pastori, luuletaja ja hilisema Underi tõlkija Hermann Stockiga. Pärast Teist maailmasõda elasid Stockid mitmel pool Baieri liidumaal, sõltuvalt sellest, kus pastorit vajati. Dagmari ja Hermanni abielu jäi lastetuks ega kujunenud õnnelikuks ning vaatamata ühiselt valitud kodusele eesti keelele olid suhted jahedad. Elu lõpupoole elas Hermann rohkem Viinis kui abielupaari ühises kodus maalilises Chiemingi väikelinnas. Formaalselt säilitati abielu siiski elu lõpuni. Nii Dagmar kui ka Hermann Stock on maetud Lõuna-Baierimaale Chiemingisse.

Isiklikku
---------

Tema ema oli poetess Marie Under, isa Carl Hacker, kasuisa kirjanik Artur Adson, õde kunstnik Hedda Hacker, abikaasa vaimulik, luuletaja ja tõlkija Hermann Stock.

Tõlked
------

* Kaananimaal: rõõmus müsteerium 4 waatuses/ Walter Harlan; tõlkind Dagy Hacker-Under. [Tartu]: Vanemuise teater, 1925
* Yester ja Li : lugu ühest igatsusest: [romaan]/ Bernhard Kellermann; tõlkind saksa keelest Dagy Hacker-Under. Tallinn: Uuem Kirjandus, 1927
* Mägede poeg: [romaan]/ Hermann Hesse; [tõlkinud D. Stock]. Toronto: Orto, 1952
* Liivimaa kroonika/ Balthasar Russow; [alamsaksa keelest tõlkinud Dagmar ja Hermann Stock; kaas: Olev Mikiver] [Stockholm]: Vaba Eesti, [1967]
* Liivimaa kroonika/ Balthasar Russow; [alamsaksa keelest tõlkinud Dagmar ja Hermann Stock; kaas: Olev Mikiver] Tallinn: Hotger, 1993

Viited
------

1. ↑  Sirje Kiin. Marie Underi Europa reisid. Kuuskümmend üks kirja tütardele. Tallinn 2010
**Magnetvälja tugevus** ehk magnetväljatugevus on vektorsuurus, mis iseloomustab magnetvälja väärtust välja igas punktis ning igal hetkel.. Magnetvälja tugevuse tähis on {\displaystyle H\!} ja SI mõõtühik amper meetri kohta (A/m). Varem on olnud kasutusel CGS-süsteemi ühik örsted (tähis Oe), kusjuures 1 Oe = 1000/(4π) A/m ≈ 79,577 A/m.

Magnetvälja tugevust võib vaadelda välise, magneetiva väljana, mis kutsub esile (indutseerib) materjali sees magnetinduktsiooni. Magnetinduktsioon määrab ära jõu, millega magnetväli mõjutab laetud osakeste liikumist ja seega ka elektrivoolu. 

Vaakumis (ja mittemagnetilises keskkonnas, s.t keskkonnas, mille osakestel puudub magnetilise polarisatsiooni võime), erineb magnetvälja tugevuse vektor {\displaystyle {\vec {H}}} magnetilise induktsiooni vektorist {\displaystyle {\vec {B}}} üksnes magnetilise konstandi {\displaystyle \mu \_{0}} kordselt:

{\displaystyle {\vec {H}}={1 \over \mu \_{0}}\cdot {\vec {B}}}.
Võrdetegur {\displaystyle 1 \over \mu \_{0}} on võrrandis vajalik SI-süsteemi ühikuta sobitamiseks. CGS-ühikusüsteemis on see võrdetegur 1 ja seega {\displaystyle {\vec {B}}={\vec {H}}}.

Magneetikutes seob neid suurusi SI-süsteemis absoluutne magnetiline läbitavus {\displaystyle \mu =\mu \_{r}\mu \_{0}}. Seejuures on suhteline magnetiline läbitavus {\displaystyle \mu \_{r}} omakorda sõltuv magnetvälja tugevusest.

Viited
------

1. ↑  ENE 6. köide, 1992

Vaata ka
--------

* Magnetinduktsioon
* Magneetumus
Ida Rubinstein (1912)
**Ida Rubinstein** (vene keeles Ида Львовна Рубинштейн *Ida Lvovna Rubinštein*; 3. oktoober (vkj 21. september) 1883 Harkov, Harkovi kubermang – 20. september 1960 Vence, Alpes-Maritimesi departemang) oli Keiserliku Venemaa ja Prantsusmaa näitleja, tantsija ja antreprenöör.

Rubinstein oli pärit rikkast juudi perekonnast. Pärast vanemate surma elas ta 1894. aastast Peterburis. Aastatel 1904–1907 õppis ta Keiserliku Väikese teatri juures näitekunsti kursustel, 1907–1908 käis Mihhail Fokini juures balletitundides.

Djagilevi trupis
----------------

Aastatel 1909–1911 tantsis ta Sergei Djagilevi balletitrupis Ballets Russes. Juunis 1909 debüteeris Djagilevi trupis Pariisis Théâtre du Châtelet' laval Mihhail Fokini balletietenduses "Kleopatra", kus tantsis kõrvu Anna Pavlova, Wacław Niżyński ja Tamara Karsavinaga. Juunis 1910 tantsis ta koos Niżyńskiga Fokini balletis "Šeherezade" (mõlema lavastuse stsenograaf oli Léon Bakst).

Pärast Djagilevi trupist lahkumist
----------------------------------

Pärast Djagilevi trupist lahkumist asutas Rubinstein oma näitetrupi, kus mängis ka ise kaasa. Esineti Pariisi teatrites, kuid erilist edu etendustel ei olnud.

1910. aastatel soetas Rubinstein Pariisis eramaja, mille sisekujunduse lasi teha Léon Bakstil.

Rubinstein jätkas tegevust antreprenöörina kuni 1938. aastani. 1928. aastal lasi ta Bronisława Niżyńskal panna kokku balletitrupi. Koreograafidest kutsuti sinna Leonid Mjassin ja Mihhail Fokin ning kunstnikest Aleksandr Benois. Samal aastal lavastas Niżyńska trupi jõududega balleti "Boléro" Maurice Raveli muusikaga. Esietendus toimus Pariisis. Trupp tegutses kuni 1938. aastani.

1935. aastal sai Rubinstein Prantsuse kodakondsuse. Aastatel 1939–1945 oli ta sõja jalust eemal, elades Londonis. Elu viimased kümme aastat elas ta Lõuna-Prantsusmaal Vence'is.

Tunnustus
---------

* 1934 –  Auleegioni rüütliklassi orden

Kujutamine kunstis
------------------

* Valentin Serov, "Ida Rubinstein" (1910)Valentin Serov, "Ida Rubinstein" (1910)
* Antonio de La Gandara, "Ms. Ida Rubinsteini portree" (1913)Antonio de La Gandara, "Ms. Ida Rubinsteini portree" (1913)
* George Barbier, Wacław Niżyński ja Ida Rubinstein etenduses "Šeherezade" (1913)George Barbier, Wacław Niżyński ja Ida Rubinstein etenduses "Šeherezade" (1913)
* Romaine Brooks, "Ida Rubinstein" (1917)Romaine Brooks, "Ida Rubinstein" (1917)
* Léon Bakst, "Madame Ida Rubinstein" (1917)Léon Bakst, "Madame Ida Rubinstein" (1917)
* Jacques-Émile Blanche, Ida Rubinstein kui Zobeide etenduses "Šeherezade", (1922)Jacques-Émile Blanche, Ida Rubinstein kui Zobeide etenduses "Šeherezade", (1922)
* Léon Bakst, kostüümikujundus Ida Rubinsteinile Phaedra rollis (1923)Léon Bakst, kostüümikujundus Ida Rubinsteinile Phaedra rollis (1923)
* Léon Bakst, kostüümikujundus Ida Rubinsteinile Ištari rollis (1924)Léon Bakst, kostüümikujundus Ida Rubinsteinile Ištari rollis (1924)

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Ida Rubinstein** |

* Ida Rubinstein andmekogus IMDb (inglise) Muuda Vikiandmetes
**Ķāķišķe** (ka **Līgupe**) on küla (*vidējciems*) Lätis Lõuna-Kuramaa piirkonnas Rucava vallas.

Küla asub valla keskosas Līgupe jõe kaldal. See on tekkinud endise Ķāķišķe mõisa (*Kakischken*) keskuse juurde. Aastal 1848 sündis seal Läti ühiskonnategelane Aleksandrs Vēbers. Aastani 2021 kuulus küla Rucava piirkonda.

Külas kasvavad tammed ümbermõõtudega 4,51 meetrit ja 4 meetrit ning pärn ümbermõõduga 3,98 meetrit, rabe remmelgas ümbermõõduga 5,72 meetrit ja hobukastan ümbermõõduga 3,4 meetrit on looduskaitse all.

2006. aastal elas külas 145 inimest, aastal 2020 oli seal 73 elanikku.

Viited
------

1. ↑  Vietvārdu datubāze
2. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Ķāķišķe** |

| * v
* r
Rucava valla asulad |
| --- |
| 
Bajāriņciems **·**  Ģeistauti **·**  Ģigas **·**  Jūči **·**  Ķāķišķe **·**  Katuži **·**  Līkuma ciems **·**  Meirišķe **·**  Mikņu ciems **·**  Nida **·**  Palaipe **·**  Pape **·**  Peši **·**  Pirkuļi **·**  **Rucava** **·**  Rucavas muiža **·**  Sviļu ciems **·**  Zīrnāja |
**Antti Petteri Orpo** (sündinud 3. novembril 1969 Köyliö vallas) on Soome poliitik, aastast 2016 Rahvusliku Koonderakonna esimees, aastast 2023 Soome peaminister. 

Ta oli alates 22. juunist 2016 kuni 6. juunini 2019 Juha Sipilä valitsuse rahandusminister. Enne seda oli ta alates 29. maist 2015 siseminister. 24. juunist 2014 kuni 29. maini 2015 oli ta Alexander Stubbi valitsuses maa- ja metsamajanduse minister.

Orpo on alates 12. juunist 2016 Rahvusliku Koonderakonna esimees. 2012–2014 oli ta Eduskunna Rahvusliku Koonderakonna fraktsiooni esimees. 

Hariduselt on ta riigiteaduste magister. Ta lõpetas Turu ülikooli 2002. aastal. 1994–1996 oli ta Turu ülikooli üliõpilaskonna peasekretär ja 1997–1998 Soome Üiõpilaskondad Liidu (SYL) peasekretär. 2007. aastal valiti ta Eduskunna liikmeks. 2011. aastal valiti ta 11 018 häälega uuesti Eduskunda. 2015. aastal valiti ta 10 652 häälega kolmandat korda Eduskunda. 

2023. aasta Soome parlamendivalimised võitis Orpo juhitav Koonderakond ja Orpo valiti 12. aprillil 2023 Eduskunta esimeheks.

Vaata ka
--------

* Petteri Orpo valitsus

Välislingid
-----------

* Petteri Orpo Eduskunna kodulehel
*
**Anna Sorokina** (vene keeles Анна Сорокина; sündinud 23. jaanuaril 1991 Domodedovos Venemaa Föderatsioonis) on saksa kodakondsusega vene päritolu naine, kes pälvis tuntuse pettuseskandaaliga. Ta kolis 2013. aastal New Yorki ja lõi **Anna Delvey** nime all fiktiivse identiteedi, teeseldes end olevat rikas saksa soost pärijanna. 2017. aastal ta arreteeriti. 2019. aastal mõisteti ta New Yorgi hotellide ning oma jõukate tuttavate petmise eest süüdi. Ta pani toime varguse katse, teenuste varguseid ja hulga pisivarguseid.

Sorokina lugu ja tema võimet sulanduda jõukatesse ringkondadesse kajastati meedias laialdaselt. Netflix ja HBO on töötanud selle nimel, et tuua tema lugu ekraanile. Netflixi draamasarja pealkirjaks on "Inventing Anna", mille on loonud ja produtseerinud Shonda Rhimes.

Sorokinat hoiti kohtuprotsessi ajal Rikersi saarel eelvangistuses. Pärast kohtuprotsessi viidi ta Bedford Hillsi parandusasutusse, hiljem Albioni parandusasutusse.

Ta vabastati vanglast 11. veebruaril 2021.
"God Save the Queen" suunab siia. Sex Pistolsi laulu kohta vaata artiklit God Save the Queen (Sex Pistolsi laul) kohta vaata artiklit God Save the Queen (täpsustus).
Laulu 1745. aastal The Gentleman's Magazine'is avaldatud algvariant
**"God Save the King"** ('Jumal hoia kuningat'; naissoost monarhi valitsemise ajal lauldav variant on **"God Save the Queen"** 'Jumal hoia kuningannat') on patriootiline laul, mis on traditsiooniline, kuid ametlikult kinnitamata Suurbritannia riigihümn, üks kahest Uus-Meremaa riigihümnist, Kanada ja teiste Rahvaste Ühenduse maade kuninglik hümn ning Briti kuningliku perekonna kuninglik hümn.

Laulu esmaettekanne oli pärimuse järgi Londonis 1745. aastal. 19. sajandi alguses sai sellest riigihümn. 

1745. aasta septembris kaotas prints Charles Edward Stuart Edinburghi lähedal Prestonpansis kuningas George II armeele. Kui uudised sellest Londonisse jõudsid, korraldas Drury Lane'i Theatre Royali orkestri juht pärast etendust "God Save The King'i" esitamise. 

Hümni sõnades varieeruvad vastavalt valitseva monarhi soole sõnad "Queen" 'kuninganna' ja "King" 'kuningas', "she" ja "he" ning "her" ja "his". 

Ametlikel puhkudel lauldakse ainult esimene salm, mõningatel juhtudel ka teine ja väga harva kolmas.

Sõnade autor on Henry Carey (1687?–1743).

Tekst
-----

Laulu tekstist on mitmeid varieeruvaid versioone, millest mõned sisaldavad täiendavaid salme.

### Standardvariant Ühendkuningriigis

**God Save the King**

God save our gracious King (Queen),
Long live our noble King (Queen),
God save our King (Queen).
Send him (her) victorious,
Happy and glorious,
Long to reign over us,
God save the King (Queen).
O lord God arise,
Scatter our enemies,
And make them fall:
Confuse their politics,
Confound their knavish tricks,
On you our hopes we fix,
God save the King (Queen)!
Thy choicest gifts in store,
On him (her) be pleased to pour,
Long may he (she) reign!
May he (she) defend our laws,
And ever give us cause,
To sing with heart and voice,
God save the King (Queen)!
Alates 19. sajandi lõpust on keskmine salm valdavalt laulmata jäetud.

Välislingid
-----------

* Muusikavideo YouTube'is
Kaljukotka munad
**Kaljukotkas** ehk **maakotkas** (*Aquila chrysaetos*) on suur haugaslane.

2002. aastal pesitses Eestis 40–50 paari. Pesitseb peamiselt rabades, pesa ehitab rabasaarele kõrge puu otsa. Eestis on ta paigalind.

Kaljukotkas on looduskaitse all.

Kaljukotkas on Afganistani rahvuslind.

Kirjeldus
---------

Majesteetlik röövlind, kelle tiibade siruulatus võib küündida üle kahe meetri. Vanalinnud on tavaliselt värvuselt tumepruunid, noorlinnud on heledamad. Noorlindudel on tunnuslikud suured valged laigud tiibadel ja sabatüvikul.  Tal on suur kongus nokk, millega ta saaki tükeldab.

Eluviis
-------

Kaljukotkas elab paarina ja ehitab pesa kas kaljuseintele või harvemini mõne puu latva. Oma pesa ehitab ta okstest ja vooderdab rohttaimedega, mõne pesa läbimõõt on ligi kaks meetrit.

### Toitumine

Saagi leidmiseks lendab ta üle kogu oma territooriumi. Toiduks on jänesed, ümisejad, sisalikud ja mõnikord koguni mägikitsetalled või rebased. Kui kotkas on tänu erakordsele nägemisvõimele saagi leidnud, langeb ta kiirusega üle 150 km/h looma peale, haarab saagi küüniste vahele ja viib minema.

Levik ja arvukus
----------------

### Arvukus

Eestis hinnatakse kaljukotka arvukuseks 60-65 paari.

Paaritumine
-----------

Emaslind muneb pessa munad ja haub välja pojad, kelle arv jääb enamasti ühe ja nelja vahele. Samal ajal, kui ema valvab kotkapoegi, lendab isaslind toidu varumiseks jahile.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Kaljukotkas** |

* Kaljukotkas andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes
* Veebikaamera kaljukotka pesas Eestis
* Urmas Jaagant. Kuus kaljukotkaste pesapaika võeti kaitse alla EPL.ee, 21. aprill 2009



1. ↑  Veedla, Peep (2021). *Rahvuslinnud ja sümbollinnud Euroopas ja kaugemal*. Mõedaka: Pesapaik. Lk 37.
2. ↑  "Kaljukotkas". *Kotkaklubi*. Vaadatud 18. novembril 2023.
3. ↑  "Kaljukotkas". *Kotkaklubi*. Vaadatud 18. novembril 2023.
Ļaudona vene õigeusu kirik
**Ļaudona** (kuni 1926. aastani **Liograde**) on küla (*lielciems*) Lätis Madona piirkonnas, Ļaudona valla halduskeskus. Küla asub merepinnast 90 meetri kõrgusel.

Ļaudona asub 19 km kaugusel Madona linnast. Külas asub Teiči looduskaitseala keskus. Kultuuri- ja haridusasutustest on seal keskkool, kultuurimaja ja raamatukogu. Külas on Dārzniecība, Aptieka, Radziņi Ļaudona 1, Ļaudona ja Toce bussipeatus.

Esimest korda on Ļaudonat mainitud 1457. aastal. Külas asub teises maailmasõjas langenud sõdurite ühishaud, mis on tähistatud mälestusmärgiga.

Ļaudona piiskopilinnus on kultuurimälestisena riikliku kaitse all. Kohaliku kaitse all on Ļaudona keskaegne kalmistu.

Ļaudonaga on kokku kasvanud endine Toce küla, kus oli 2008. aastal 86 elanikku. Toce tekkis endise Toce Karjamõisa (*Tootzen*) juurde. 1977. aastani asus seal Ļaudona neljaklassiline vene õppekeelega kool.

Küla läbib Aiviekste luha looduspark, selle lõunaosa jääb Driksna nõmme loodusparki. Looduskaitse all on Vilnas fabrika ('villavabriku') nimeline kaitstav ala, Ļaudona Pārupe kalmistu männid, Aiviekste tänava sanglepp ja sanglepp ümbermõõduga 2,61 meetrit.

2015. aastal oli külas 583 elanikku. 2022. aastal oli elanikke 557.

Viited
------

1. ↑
2. ↑  Autotransporta direcija
3. ↑  Autotransporta direcija
4. ↑  Autotransporta direcija
5. ↑  direcija
6. ↑  Autotransporta direcija
7. ↑  Autotransporta direcija
8. ↑  Список памятников и памятных мест, связанных с событиями Великой Отечественной войны, на территории Латвийской Республики
9. ↑  Ļaudonas viduslaiku pils
10. ↑  Ļaudonas viduslaiku kapsēta
11. ↑  Vietvārdu datubāze
12. ↑  Latvijas pagasti. Enciklopēdija. 1. sējums. Rīga : A/S Preses nams. 2001. 640. lk. ISBN 9984-00-412-0.
13. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS
14. ↑  Vietvārdu datubāze

Vaata ka
--------

* Ļaudona piiskopilinnus

| * v
* r
Ļaudona valla asulad |
| --- |
| 
Aburti **·**  Anzuļi **·**  Beļava **·**  Cekuļi **·**  Jaunzemi **·**  Kalnāji **·**  Kalnvirsa **·**  Kaļpi **·**  Ķepši **·**  Ķikuri **·**  Ķunci **·**  **Ļaudona** **·**  Ruķi **·**  Sāviena **·**  Silieši **·**  Skutāni **·**  Zīliņi |
**Ado Jalakas** (sündinud 14. jaanuaril 1938; Veltsa vald, Mihkli kihelkond, Läänemaa) on endine Eesti maadleja.

Lõpetas 1956. aastal Tallinna Mäetehnikumi ja 1967. aastal Tihemetsa Põllumajanduse Mehhaniseerimise Tehnikumi. 

On alates 1992. aastast olnud talupidaja Koonga vallas (praegu Lääneranna vallas) Pärnu maakonnas.

Sportlasena
-----------

Sportima hakkas Tarva 7-klassilises Koolis, harrastas kergejõustikku. Maadlustreeninguid alustas 1952. aastal Boris Sülluste suunamisel, 1961. aastal jätkas Tallinna Kalevis Arvo Mõttuse juhendamisel. 

Ta tuli aastatel 1954–1958 Kreeka-Rooma ja vabamaadluses kuus korda Eesti NSV noorte meistriks. Tuli kaks korda vaba- (1959 ja 1961) ning kolm korda sambomaadluses (1960–1962) Eesti NSV meistriks. 

Olles ajateenistuses Nõukogude sõjaväes, tuli 1958. aastal vabamaadluses Läti NSV meistriks ja sai sambomaadluses hõbemedali. Võitis 1962. aastal Balti NSV-de meistrivõistlustel kuldmedali. 

Tuli 1956. aastal vabamaadluse poolraskekaalus NSV Liidu noortemeistriks. Sai Nõukogude sõjaväe meistrivõistlustel vabamaadluses 1959. aastal ja sambomaadluses 1960. aastal kuldmedali. Sai vabamaadluses 1966. aastal NSV Liidu maaspordiühingute meistrivõistlustel pronksmedali.

Tunnustus
---------

* 1958 NSV Liidu meistersportlane vabamaadluses
* 1961 NSV Liidu meistersportlane sambomaadluses

Välislingid
-----------

* Biograafia ESBL-is
**Xi Jinping** (['šii tsin'ping], lihtsustatud hiina kirjas 习近平; traditsioonilises hiina kirjas 習近平; sündinud 15. juunil 1953 Pekingis) on Hiina Rahvavabariigi partei- ja riigitegelane. Alates 15. novembrist 2012 on ta Hiina Kommunistliku Partei peasekretär, alates 14. märtsist 2013 Hiina Rahvavabariigi diktaator.

Aastatel 2008–2013 oli ta Hiina Rahvavabariigi asepresident. 2012. aasta novembris valiti ta Hiina Kommunistliku Partei peasekretäriks ja aasta hiljem sai ta ka Hiina Rahvavabariigi presidendiks. Esimesel ametiajal Hiina presidendina edendas ta riigi sõjaväge ja sisejulgeolekut, lisaks püüdis ta läbi suruda Hiina nõudmisi Lõuna-Hiina merel. Xi algatas korruptsioonivastase kampaania ja alustas uue Siiditee rajamise projekti.

2017. aastal valiti Xi tagasi Hiina Kommunistliku Partei peasekretäriks ning tema poliitiline teooria kirjutati partei põhiseadusse. 2018. aasta märtsis valis Hiina parlament ühehäälselt Xi tagasi presidendiks. Enne seda tegi ta põhiseadusesse parandused, millega kaotati presidendi ametiaegadele kehtinud piirangud.

Xi valiti tagasi Hiina Kommunistliku Partei peasekretäriks ka 2022. aastal.

Tema abikaasa on hiina rahvalaulude esitaja Peng Liyuan.

Tunnustus
---------

* 2017 – Püha apostli Andreas Esmakutsutu orden (nr 17)

Viited
------

1. ↑  WATCH: Xi introduces his new top team. BBC News, 23. oktoober 2022

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Hu Jintao** | **Hiina Kommunistliku Partei peasekretär**alates 2012 | Järgnev**–** |
| Eelnev**Hu Jintao** | **Hiina Rahvavabariigi president**alates 2013 | Järgnev**–** |
**Metsiku kool** asutati 1863. aastal Metsiku vallas Koduvere külas. Õpetajaks sai Jädivere seminari lõpetanud kohalik elanik Kristjan Joosepi p Brinfeld, kelle mõisnik parun Uexküll-Gülgenbandt oli suunanud sinna õppima. Koolitöö kestis 15. oktoobrist kuni 15. aprillini viis päeva nädalas. Lastele õpetati lugemist, kirjutamist, rehkendamist, laulmist, geograafiat, usuõpetust ja hiljem vene keelt. K. Brinfeldt töötas koolis 1894. aastani. Vaid 1890–1891 asendas teda poeg Fritz (Friedrich), mil isa oli vene keele mitteoskamise pärast vallandatud, ent vallavalitsuse ettepanekul lubati tal siiski tööd jätkata. 1894. aastast kuni Metsiku vallakooli likvideerimiseni töötas seal koolmeistrina Jaan Piibemann, kes olevat olnud väga vali vene keele suhtes – kui mõni laps vene keelt ei olsanud, sai ta karistuseks pliidirõnga kaela. Väike vallakool ei suutnud talurahvale küllaldast haridust anda. 20. sajandi algul lõpetas rida vallakoole tegevuse, kui need liideti üheks Vihula ministeeriumikooliks.

Metsiku koolmeistrid| koolmeister | haridus | töötamise aastad |
| --- | --- | --- |
| Kristjan Brindfeldt | Jädivere seminar | 1863–1890, 1891–1894 |
| Friedrich Brindfeldt | Tartu seminar | 1890–1891 |
| Jaan Piibemann | Tartu seminar | 1894–1902 |

Viited
------

1. ↑  Artikkel põhineb üliõpilastööl: Riina Kolk "Haljala ümbruse külakoolide ajaloost XIX sajandil", Tallinn: TPedI, 1968;
**Aston Martin Lagonda** on luksussedaan, mida tootis aastail 1976–1989 Briti autotootja Aston Martin. 

1970. aastate teisel poolel oli Aston Martin suurtes majandusraskustes ning kesiste müügitulemuste parandamiseks oli vaja välja tulla millegi uudsega. Aston Martin oli sinnamaani valmistanud sportlikke kupeesid, kuid Lagonda näol oli tegu suure neljaukselise sedaaniga, millel oli täiesti uut tüüpi V8-mootor (5,3-liitrine, 313 hj (230 kW)). Mudeli turuletoomine aitas ettevõtte finantsseisu mõnevõrra parandada.

Lagonda oli esimene seeriatootmise auto, millel oli pardakompuuter ja digitaalne näidikuplokk. Paraku selgus, et auto arvutisüsteemid ja elektroonika ei olnud kuigi töökindlad.

Auto disainis William Towns ja see oli üks ekstreemsemaid näiteid kunagisest "volditud paberi" ajajärgust autodisainis.

Käsitsi ehitatud Lagondad kuulusid omal ajal maailma kallimate sedaanide hulka. Samasse hinnaklassi kuulusid vaid Rolls-Royce Silver Spirit, Bentley Mulsanne ja Maserati Quattroporte.

Välislingid
-----------

* Andmed Aston Martin Lagonda kohta (*inglise keeles*)
**Saarinen** on soomepärane perekonnanimi.

Soomes oli perekonnanime Saarinen kandjaid 2014. aastal üle 15 000 isiku. Rootsis ja Ameerika Ühendriikides elas üle 400 selle nime kandjat.

Statistika Eestis
-----------------

2023. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Saarinen 54 inimesel: 22 mehel ja 32 naisel. Perekonnanimede levikult oli Saarinen meeste puhul 5570. kohal ja naiste puhul 4077. kohal. Perekonnanime Saarinen kandja oli keskmiselt 41 aasta vanune. Kõige levinum oli perekonnanimi Saarinen vanuserühmas 75–79, kus neid on 10 000 elaniku kohta 0,93.

Nime tuntud kandjaid
--------------------

* Aino-Kaisa Saarinen (sündinud 1979), endine soome murdmaasuusataja
* Eero Saarinen (1910–1961), soome arhitekt ja mööblidisainer
* Eliel Saarinen (1873–1950), soome arhitekt
* Esa Saarinen (sündinud 1953), soome filosoof
* Helena Saarinen (sündinud 1964), soome päritolu Eesti ajaloolane
* Mikko Saarinen (sündinud 1946), soome endine poksija
* Veli Saarinen (1902–1969), soome meessuusataja

Viited
------

1. ↑  Saarinen Surname. Vaadatud 17. november 2023.
2. ↑  Statistikaamet: Nimede statistika (vaadatud 17.11.2023)

Välislingid
-----------

* Saarinen statistikaameti andmebaasis
See artikkel See artikkel räägib kangastelgede osast.  Lõuna-Korea räppari kohta vaata artiklit Suga (räppar).  

---

**Suga** (kirderanniku murdes **piird**) on kangaspuude osa, mis tagab kanga lõimelõngade ühtluse ja võimaldab koelõngasid valmiskanga osa vastu kinni lüüa.

Kirjeldus
---------

Suga koosneb kahest, otstest kangasõlgedega ühendatud *peelest* ehk raamist (pikkus 80–100 cm) ja nende vahele kinnitatud puust piidest (pikkus 8–12 cm). 19. sajandi lõpul tuli kasutusele vaskpiidega suga, millel oli pikkust kuni 125 cm.

Soa pikkust ja laiust arvestati pasmastega, mis olid tähistatud piide ümber põimitud pasma- ehk võrkelõngaga. Hõredas soas oli harilikult 10–15, keskmises 16–20 ning tihedas 21 ja enam pasmast. Soa tihedust märgitakse tänapäeval numbriga, mis näitab piide arvu 10 cm kohta.

Vaata ka
--------

* kangareha

Viited
------

1. ↑  Eesti etnograafia sõnaraamat. 1996. Koostanud Arvi Ränk. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus. Lk 197.
2. ↑  Eesti rahvakultuuri leksikon. 2000. Koostanud Ants Viires. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 271.

Välislingid
-----------

* Suga, Eesti Rahva Muuseum
**2011. aasta Abhaasia presidendivalimised** toimusid 26. augustil. Korralised presidendivalimised pidid toimuma 2014. aastal, kuid Sergei Bagapš suri ametis olles 29. mail.

Rahvusvaheliselt tunnustamata Abhaasia seadused lubavad presidendiks kandideerida abhaasi rahvusest Abhaasia kodanikel, kes valdavad ladusalt abhaasi keelt, on vähemalt 35-aastased ja mitte vanemad kui 65-aastased ja kes on vähemalt 5 aastat olnud Abhaasia püsielanikud.

Kandidaate sai esitada 27. juunist 17. juulini. 

Kandidaatideks registreeriti Raul Hadžimba, Aleksandr Ankvab ja Sergei Šamba. Peaminister Šamba ja asepresident Ankvab astusid seaduse nõudel kandideerimise puhul ametist tagasi.

Valimiskampaania käigus on Šamba toetajad levitanud süüdistusi, et Ankvab jagas Abhaasia sõja luureinfot Gruusiale, Ankvab omakorda süüdistab Šambat räpaste võtete kasutamises.

Valimised võitis Aleksandr Ankvab, kes sai 54,86% häältest. Kuna ta sai üle 50% häältest, ei läinud vaja teist hääletusvooru. Šamba sai 21,04% ja Hadžimba 19,83% häältest. Valimisaktiivsus oli 71,92%.

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 10. veebruar 2012. Vaadatud 18. augustil 2011.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
2. ↑  "arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 14. juuni 2014. Vaadatud 29. august 2011.`{{cite web}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)

Välislingid
-----------

* Valimisseadus
**Tšuvašid** (endanimetus *чӑвашсем*) on turgi rahvas Euroopas Volga keskjooksul. Nad räägivad tšuvaši keelt.

Peamisteks tšuvaššide asualadeks on Tšuvaššia, Tatarstan ja Baškortostan. 1989. aastal oli tšuvašše Venemaal 1 773 645. Neist vaid 906 922 elas Tšuvaššias. 2010. aasta rahvaloenduse andmetel elas Venemaal 1 435 872 tšuvašši, neist Tšuvaššias 814 750.

Tšuvaššide Kaasani khaaniriigi asualad liideti Moskva tsaaririigiga 1552. aastal. Tšuvašid olid paganausulised, kuid nende hulgas oli teataval määral levinud ka islam. 17. sajandil algas tšuvaššide ristimine vene õigeusku, 18. sajandil muutus see massiliseks ja vägivaldseks. Suur osa tšuvašše rändas välja mujale Volgamaile ja Siberisse, et vene õigeusku astumist vältida. Samal põhjusel asus 19. sajandi lõpul Türki ümber umbes 100 000 islamiusulist tšuvašši.

Tšuvašid jagunevad kolme etnograafilise rühma vahel: 

* **mäetšuvašid** (*вирьял*, *тури*; Tšuvaši Vabariigi põhja- ja kirdeosas);
* **niidutšuvašid** (*анат енчи*; Tšuvaši Vabariigi kesk- ja edelaosa) ning
* **orutšuvašid** (*анатри*; Tšuvaši Vabariigi lõunaosa ning väljaspool Tšuvaššiat).

Materiaalne kultuur
-------------------

Materiaalses kultuuris ja eriti ornamentikas on tšuvaššidel palju ühisjooni soome-ugri rahvastega, arvataksegi, et tšuvašid on turgi keelele üle läinud soomeugrilased. 

Üldiselt peetakse tšuvašše koos bulgaarlastega bulgaaride järeltulijaiks.[*viide?*]

Tšuvašid Eestis
---------------

Eestis elas 2021. aasta rahvaloenduse andmetel 334 tšuvašši, 2011. aasta rahvaloenduse andmetel aga 373 tšuvašši. Eestis tegutseb kaks tšuvaši kultuuriseltsi: Narvas on 2003. aastal asutatud selts Narspi ja Tallinnas 1990. aastal asutatud Tšuvaši Kultuuriselts. Mõlemal seltsil on oma pärimusmuusika kollektiiv: Narspi ja Palan. 
Tallinnas tegutseb ka tšuvaši *folk-pop*-ansambel Tarai (Тарай).

Tšuvaši päritolu on Eesti laulja Elina Netšajeva[*viide?*] ja vehklejast olümpiavõitja Svetlana Tširkova. Tšuvaši päritolu oli ka näitleja Angelina Semjonova.[*viide?*]

Vaata ka
--------

* Tšuvaši kongress

Viited
------

1. ↑
2. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 6. september 2018. Vaadatud 22. juunil 2013.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
3. ↑  "Arhiivikoopia" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 30. juuni 2014. Vaadatud 22. juunil 2013.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
4. ↑  Eesti rahvaste raamat : rahvusvähemused, -rühmad ja -killud. Tallinn, 1999, lk. 464
5. ↑  Päring Statistika andmebaasist
6. ↑  Päring Statistikaameti andmebaasist
7. ↑  Narspi
8. ↑  Tšuvaši Kultuuriselts
9. ↑  "Palan". Originaali arhiivikoopia seisuga 4. september 2013. Vaadatud 30. augustil 2013.
10. ↑  Taraj
11. ↑  Gunnar Press. Eesti vehklemise raamat: 1908-2018. Eesti Vehklemisliit, 2018. Lk 170

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Tšuvašid** |

* Artikkel "Чуваши" saidil Hronos (vene keeles)
**MJProduction** (varem ka **Mjproductions**) on 2013. aastal Eestis asutatud produktsiooniettevõte, mis tegeleb artistide vahendamise, kontsertide korraldamise, muusika kirjutamisega ja ürituste piletimajandusega. 

MJproductioni eestvedaja on muusik, laulukirjutaja ja mänedžer Jüri Mets, kes astus meelelahutusärisse 1998. aastal ja oli tuntud kui DJ MJ. Koolidiskodelt liikus ta diskori ja korraldajana edasi väiksematesse baaridesse, klubidesse, rahvamajadesse ja ööelukeskustesse.

2009. aastast on MJproduction Vaido Neigausi, seejärel ka Ko$ka, ALISHA, Arturio produtsent. Nendest on menukaimaks osutunud Vaido Neigaus (nüüdisajal Vaido Lindström) lauluga "Kõigest loobunud" ja Kuuvalgus.

MJProduction on korraldanud üle 1500 ürituse ja kontserdi. 4. septembril 2020 korraldas MJproduction koroonapandeemiast hoolimata klubikontserdi välisartistiga. MJproductioni vahendatud kontsertidel on esinenud näiteks Maks Barskih, Artik & Asti, Jah Khalib, Serebro, Ruki Vverh, Thomas Anders, Savage, Herb McCoy, Fancy, Niletto, Rasa, Dr Alban, Nastya Kamenskykh, 2Mashi.

Korraldatud festivalide ja algatatud üritusesarjade seas on MJ YoungFest, MJ RockFest, KaSHA, Retro Legendid, Alice imedemaal jääshow (Tallinn), 80-90s Legends show (Eesti).

2021. aastal avas MJProduction ööklubi 'MJClub' Tallinna kesklinnas, aadressil Parda 9. Tegu on endise, Lauri Laubrele kuulunud, Baltikumi suurima ööklubiga Dekoltee, mis 2000. aastal pankrotistus ning kelle uueks omanikuks sai Mobix invest OÜ omanik Urmas Past. Uue nimega taas-avatud ööklubi Club Decolte tegutses paar aastat, peale mida võttis ruumi kasutusele meelelahutusärimees Aivar Leping kes suri 05.08.2010 peale mida pole antud ruumides suurt tegevust toimunud. Tänaseks on MJProduction taastanud ööklubi suursugususe, eemaldades vaheseina mis jagas Dekoltee ruumid Panoraami ja Parlamendi ruumideks. ning töötab täistuuridel

Viited
------

1. ↑  "Klooga Aastavahetus".
2. ↑  "Vaido Lindström".
3. ↑  "Kõigest loobunud".
4. ↑  "Kuuvalgus".
5. ↑  "Niletto".
6. ↑  "Max Barskih".
7. ↑  "Artik&Asti".
8. ↑  "Jah Khalib".
9. ↑  "Serebro".
10. ↑  "Ruki Vverh".
11. ↑  "Thomas Anders".
12. ↑  "Niletto".
13. ↑  "Rasa".
14. ↑  "Dr Alban".
15. ↑  "Nastya Kamenskykh".
16. ↑  "2Mashi".
17. ↑  "MJYoungFest".
18. ↑  "Retro Legendid".
19. ↑  "Alice Imedemaal jääshow".
20. ↑  "Dekoltee on muutunud vanarauaks". *Äripäev*. Vaadatud 16. jaanuaril 2023.
21. ↑  "Kaks uut ööklubi avab peagi uksed". *Eesti Päevaleht*. Vaadatud 16. jaanuaril 2023.
22. ↑  "Ööklubi Panoraam kolib Decolte ruumidesse". *Majandus*. 20. juuni 2006. Vaadatud 16. jaanuaril 2023.
23. ↑  "Suri ööklubide omanik Aivar Leping". *Staarid*. 6. august 2010. Vaadatud 16. jaanuaril 2023.
24. ↑  "От Шатунова до Dabro: новый ночной клуб MJClub в Таллинне набирает обороты". *Party* (vene). 1. juuli 2021. Vaadatud 16. jaanuaril 2023.
25. ↑  "Mjproduction'i ajalugu on meeleolukas kohati skandaalne ning..." *MJproduction*. Vaadatud 16. jaanuaril 2023.

Välislingid
-----------

* MJproductioni koduleht
* DJ MJ