recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Riikka Johanna Hakola** (7. detsember 1962 Seinäjoki – 5. veebruar 2024) oli soome ooperilaulja, sopran.

Riikka Hakola õppis laulmist Sibeliuse Akadeemias, hiljem täiendas end Londonis, New Yorgis, Milanos ja Viinis.

1990. aastast töötas ta Soome Rahvusooperis, kuid esines ka Moskva Suures Teatris ning mitmes ooperiteatris Põhjamaades, Saksamaal ja Ameerika Ühendriikides. 1998. aastal laulis ta Georg Otsa muusikapäevadel Violetta rolli Giuseppe Verdi "Traviatas". Riikka Hakolat peeti üheks maailma paremaks Violetta osatäitjaks.

2023. aasta septembris diagnoositi tal ajukasvaja glioblastoom. Riikka Hakola suri 61-aastaselt 5. veebruaril 2024.

Rolle
-----

* Violetta (Giuseppe Verdi "Traviata")
* Donna Anna (Wolfgang Amadeus Mozart "Don Giovanni")
* Fiordiligi (Wolfgang Amadeus Mozart "Così fan tutte")
* Micaëla (Georges Bizet "Carmen")
* Rosina (Gioachino Rossini "Sevilla habemeajaja")
* Gilda (Giuseppe Verdi "Rigoletto")
* Giuditta (Ferenc Lehár "Giuditta")

Viited
------

1. ↑  "Georg Otsa muusikapäevad - teatrirõõme seinast seina". *Ohtuleht.ee*. 8. mai 1998. Vaadatud 8. veebruaril 2024.
2. ↑  "Oopperalaulaja Riikka Hakola on kuollut". *Helsingin Sanomat*. Vaadatud 7. veebruaril 2024.

Välislingid
-----------

* Riikka Hakola andmekogus IMDb (inglise) Muuda Vikiandmetes
**Georg Abels** (2. oktoober 1898 Pärnu – 30. oktoober 1967) oli Eesti poliitik, Eesti NSV põllutöö rahvakomissar.

Elulugu
-------

Georg Abels sündis Pärnumaal, vaesuse tõttu ei suutnud haridusteed lõpetada ning alustas varajases nooruses tööd lauavabriku lihttöölisena. Lauavabrikus valitsenud halbade tööohutuse tõttu sattus ta kättpidi mehhanismide vahele ja kaotas käelaba. Pärast haiglat keeldus lauavabriku omanik talle tööõnnetuse kompensatsiooni maksmast. Järgnesid asjatud käigud ametiasutustesse, kusagilt polnud abi loota. Lõpuks saabus abi Pärnumaa põrandaalustelt kommunistidelt, kes ta oma ridadesse värbasid.

Poliitiline tegevus
-------------------

Aastal 1921 oli G. Abels Eestimaa Kommunistliku Partei liige, aastatel 1922–1924 ja 1939–1940 illegaalse EKP Pärnumaa komitee liige. Ta oli 29. veebruarist 1924 kuni väljalangemiseni 22. märtsil 1924 II Riigikogu liige (Jaan Tombi asemel). Pärast väljalangemist sai tema asemel Riigikogu liikmeks Eduard Luts.

Aastal 1924 arreteeriti G. Abels Pärnus ja mõisteti 149 protsessil süüdi ja ta sai karistuseks eluaegse sunnitöö, millest vabanes 1938. aasta amnestiaseaduse läbi.

Pärast 1940. aasta juunipööret ja Eesti NSV moodustamist määrati ta 26. augustist 1940 Eesti NSV põllutöö rahvakomissar ja Eesti NSV Rahvakomissaride Nõukogu liikmeks, kellena töötas kuni 15. septembrini 1945. 

G. Abels oli aastatel 1941–1952 EKP KK liige ja valiti ka Eesti NSV Ülemnõukogu I–V koosseisu liikmeks.

Aastatel 1945–1950 Kultuurhariduslike Asutuste Komitee esimees ja 1950–1953 Maaparanduse Peavalitsuse ülem.

G. Abels oli ka 1964. aastal avatud kino Kosmos direktor.

Ühiskondlik tegevus
-------------------

1947–1950 oli ta Eesti Maaspordi Liidu Jõud presiidiumi esimees ja 1953–1957 Loengute Keskbüroo direktor.

Tunnustus
---------

* 1950 Lenini orden
* 1964 Eesti NSV teeneline kultuuritegelane

Viited
------

1. ↑  Ringvaade "Nõukogude Eesti nr.9", 1964

Välislingid
-----------

* "Kohtumine kommunistiga". Maaleht 2001
* Biograafia ESBL-is
**Engelbert Strauch** (vene keeles *Энгельберт Мадисович Штраух*) (9. jaanuar (vkj)/ 22. jaanuar 1898 Tallinn – 21. aprill 1938 Kommunarka, Moskva oblast, Vene NFSV) oli Eesti ja Nõukogude Venemaa poliitik.

Elulugu
-------

Ta sündis töölise peres, alates 1911. aastast oli ta metallitööline Tallinna sadamas, kus astus 1912. aastal VSDTP liikmeks.

1917. aasta Veebruarirevolutsiooni ajal valiti ta 9. märtsil 1917. aastal VSDT(b)P Tallinna komitee esimeheks, ta oli ka VSDTP Sõjasadama komitee esimees ja Tallinna Tööliste ja Soldatite Saadikute Nõukogu liige.

Tegevus Eestis
--------------

Strauch oli 1917. aastal Oktoobrirevolutsiooni ajal Eestis Eestimaa Sõja-Revolutsioonikomitee Presiidiumi liige ja Revolutsioonilise Tribunali esimees ning toitlustuskomissar. 1918. aasta veebruaris korraldas ta Balti laevastiku evakueerimise. 

 *Pikemalt artiklis Balti laevastiku Jääretk*

Tegevus Nõukogude Venemaal
--------------------------

Aastatel 1918–1921 oli ta Omski kubermangu Toitlustuskolleegiumi esimees, Omski toitlustuskomissar ja Tomski toitlustuskomissari asetäitja. Ta korraldas Omskis ÜK(b)P Eesti sektsiooni.

1920. korraldas ta Kolõvanis toimunud bolševikevastase ülestõusu mahasurumise. 

Aastatel 1921–1922 oli ta Petrogradis asuva Eestimaa Kommunistliku Partei Venemaa büroo sekretär ja EKP Keskkomitee liige. 

Alates 1922. aastast töötas ta Vene SFNV ja NSV Liidu Toitlustuse Rahvakomissariaadis, 1927–1934 ÜK(b)P Keskkontrollkomisjonis ja erinevates Vene SFNV Rahvakomissaride Nõukogu aparaadis ning oli Riikliku Kirjastusühistuste Raamatukaubastute juhataja kohusetäitja. 

Strauch oli ÜK(b)P XV kongressi; ÜK(b)P XVI kongressi; ÜK(b)P XVII kongressi saadik ning 1921. aastal Kominterni III kongressi saadik.

Vahistamine ja surm
-------------------

Strauch vahistati 22. novembril 1937 ja mõisteti süüdi 21. aprillil 1938 NSV Liidu Ülemkohtu Sõjakolleegiumi otsusega. Teda süüdistati "spionaažis ja osalemises kontrrevolutsioonilises organisatsioonis". 

Ta lasti maha 21. aprillil 1938. aastal Moskva oblastis NSV Liidu Ülemkohtu Sõjakolleegiumi kohtuotsuste täideviimise paigas Kommunarkas. Ta rehabiliteeriti postuumselt 1. septembril 1956. aastal.

Viited
------

1. ↑  EELK Jõhvi koguduse personaalraamat. Päite (1852-1928) ja Vaivina (1864-1928). Eesti Rahvusarhiiv, RA EAA.1226.1.297
2. ↑  Сибирский календарь
3. ↑  "Список финнов, растрелянных в 1937-1938 гг. за национальную принадлежность за пределами Ленинградской области и впоследствии реабилитированных". Originaali arhiivikoopia seisuga 26. mai 2007. Vaadatud 26. mail 2007.
4. ↑  Штраух Энгельберт Мадисович

Välislingid
-----------

* «*Открытый список*»
*Mitte segi ajada Silva Ojaga*

---

**Silvia Oja** (aastani 1954 **Silvia Kureniit**; 28. aprill 1924 Tallinn – 7. mai 2012) oli eesti spordipsühholoog, suusataja, ujuja ja ujumistreener.

Elulugu
-------

Lõpetas 1943 Nõmme Gümnaasiumi, 1948 Tartu Riikliku Ülikooli kehakultuuriteaduskonna, pedagoogikakandidaat (1960, TÜ), väitekiri "Naisujujate stardieelse seisundi uurimus". Aastast 1948 TÜ kehakultuuriteaduskonna õppejõud, sh 1951–1966 veespordi kateedri õpetaja ja vanemõpetaja, 1965 dotsent, 1966–1974 kehalise kasvatuse ja spordi kateedri, 1975–89 spordifüsioloogia kateedri, 1990–1992 sporditeooria kateedri ja 1992–1995 spordipedagoogika õppetooli dotsent, 1968–1970 ka teaduskonna prodekaan. Lugenud peamiselt spordipsühholoogia kursust.

Teadustöö
---------

Uurinud sportliku tegevuse mõju psüühikale, kasutades eksperimentaalpsühholoogia meetodeid. Kujundas spordipsühholoogia labori, juhendas aspirante ja kraaditaotlejaid (H. Valgmaa, A. Kivistik, M. Tõnts, Eva Peebo, H. Aunin, R. Roosi jt). Esinenud rahvusvahelistel kongressidel ja konverentsidel. Osalenud treenerite, kehalise kasvatuse õpetajate ja kehakultuurimetoodikute täiendusõppes. Sportlasena oli korduvalt Eesti NSV meister suusatamises ja ujumises. Kuulus Eesti NSV Spordikomitee teadus-metoodilise nõukogu presiidiumi ja üleliidulisse spordipsühholoogiakomisjoni. Eesti NSV teeneline sporditegelane 1984. Üle 300 teadustrükise, samuti aimeartikleid.

Isiklikku
---------

Silvia Oja oli raamatupidaja tütar. Tema abikaasa oli psühholoog Arnold Oja, tema poeg on ökoloog Tõnu Oja ja tema lapselaps on sotsioloog Katrin Tiidenberg

Teoseid
-------

* Ujumistehnika mehhaanilised alused. Tartu 1964
* Psüühilistest seisunditest ja psühholoogilisest ettevalmistusest spordis. Tartu 1968
* Über die Fortschritte und die geistigen Fähigkeiten der sporttreibenden Schüler und Studenten. // Arbeit und Sport. Leipzig 1970
* К вопросу о критериях психической тренированности спортсменов. Kaasautorid M. Raiend ja H. Aunin. // Уч. записки ТГУ 267 (1971)
* Избранные лекции по психологии спорта. Тарту 1973
* Sportlase emotsionaalsete seisundite reguleerimine. Tartu 1980
* Sportlane, tunne iseennast. Tallinn 1984

Viited
------

1. 1 2 3 4  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Kirjandus
---------

* Tartu Riikliku Ülikooli õppe-teaduskoosseisu biobibliograafia nimestik 1944–1980. Trt, 1987, 328–329
* Tartu Ülikooli õppe-teaduskoosseisu biobibliograafia nimestik 1981–1995 (käsikiri), 119
* ESBL, 435–436
* Kehakultuur 24 (1986)

Välislingid
-----------

* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013
* Biograafia ESBL-is

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Maurice Robert Gravel** (13. mai 1930 Springfield, Massachusetts – 26. juuni 2021 Seaside, California) oli Ameerika Ühendriikide poliitik.

Gavel sündis ja kasvas üles Massachusettsi osariigis. 1950. aastate lõpus kolis Gravel Alaskale, kus sai kinnisvaraarendajaks ja astus seejärel poliitikasse. Aastatel 1963–1967 kuulus ta Alaska osariigi Esindajatekotta. Aastatel 1965–1967 oli ta Alaska Esindajatekoja spiiker. 1968. aastal valiti Gravel USA Senatisse.

Senaatorina sai Gravel üleriigilisel tuntuks tänu oma jõulistele, kuid ebaõnnestunud katsetele lõpetada värbamine Vietnami sõtta ja teha 1971. aastal avalikuks "Pentagoni paberid". 1972. aasta presidendivalimistel üritas ta saada Demokraatliku Partei asepresidendikandidaadiks. Tal oli 1973. aastal oluline roll Alaska naftajuhtme rajamiseks Kongressilt nõusoleku saamisel. 1974. aastal valiti Gravel Senatisse tagasi, kuid 1980. aastal sai ta eelvalimistel lüüa.

2008. aasta presidendivalimistel kandideeris Gravel Demokraatliku Partei ja Libertaarse Partei kandidaadina ning 2020. aasta presidendivalimistel taas Demokraatliku Partei kandidaadina.

Mike Gravel (1977)
**Rakendispordis** võisteldakse erineva arvu hobustega ning spetsiaalselt selleks otstarbeks ehitatud vankriga. See spordiala sarnaneb ratsutamise kolmevõistlusega ning koosneb kolmest põhiosast: koolisõidust, maratonist ja täpsussõidust. Kutsar istub vankril, mille ette on rakendatud üks, kaks või neli hobust/poni. Võistluse tulemus määratakse karistuspunktide arvu järgi, mis kogutakse kokku kolme osa vältel. Lisaks kutsarile on võistluse ajal abis inimene, kes toetab ja aitab kutsarit erinevates tegevustes ning hoiab vankrit maratoni ajal tasakaalus pööretes ja kurvides.

Rakendisport on avatud kõigile hobusetõugudele, sealhulgas ratsahobustele ja traavlitele. Lisaks võib isegi ratsahobust õpetada rakendisporti. See spordiala on atraktiivne, kuna praktiliselt igaüks, olenemata vanusest, soost või kaalust, suudab hoburakendit juhtida.

Scurry Racing at the Devon County Show 2015
**Koolisõit** rakendivõistlustel sarnaneb ratsutamise koolisõiduga ning on võistluse esimene osa. See toimub 100×40 meetrisel ristkülikukujulisel väljakul, kus ratsutatakse läbi kohustuslike järjestatud kujundite. Harjutused hõlmavad erinevaid üleminekuid kiiruse ja allüüride vahel, erisuuruses ringe, peatumisi. Kohtunikud hindavad allüüride vabadust, takti ja korrektsust, samuti rakendi ja kutsari koostööd, tasakaalu ning hobuste õiget asendit ja painet. Hindamine järgib ratsutamise koolisõidu hindamise põhimõtteid, kus hobune peab olema tähelepanelik ja reageerima kutsari märguannetele. Hinnatakse rakendit tervikuna, mitte eraldi hobuseid ja kutsarit.

Iga harjutus on eelnevalt määratud ning vähemalt kolm kohtunikku hindavad iga harjutuse täpsust ja üldmuljet sõltumatult üksteisest.

**Maraton**, mida tuntakse ka kui maastikusõitu, on rakendivõistluse teine osa ning võrreldav ratsutamise kolmevõistluse krossiga. Maastikurada võib olla kuni 18 km pikk ja sisaldab looduslikke takistusi nagu järsud pöörded, veetakistused ja künklikud alad, samuti ehitatud takistusi, näiteks labürindid. Rada on jagatud viieks erinevaks osaks ning iga osa tuleb läbida kindlas järjekorras ja määratud allüüris. Osade läbimine peab toimuma etteantud kiirusega, mitte liiga kiiresti ega liiga aeglaselt. Enne maratoni alustamist läbivad kõik rakendid veterinaarkontrolli, kus mõõdetakse hobuste pulssi, hingamist ja hinnatakse nende üldist heaolu.

**Täpsussõit** on rakendispordi viimane ala, mille käigus testitakse hobuse vormi ja paindlikkust pärast maratoni. Juht peab osavalt manööverdama läbi kitsalt seatud koonuste. Rajale on paigutatud nummerdatud takistused või koonused, mille peal asuvad pallid. Need pallid on maha lükatavad ja asetatud vankri laiusele lisaks 30 cm. Vankri mõlemale poole jääb 15 cm varu, ning iga palli maha kukkumise eest määratakse karistuspunkte. Enne starti mõõdetakse iga vankri laius üle ning koonused asetatakse kõikidele võistlejatele individuaalselt vastavalt vankri mõõtmetele. Täpsussõit otsustab võistluse lõpliku paremusjärjestuse

Lingid
------

1. 1 2 3 4 5  "Rakendisport". *Eesti Ratsaspordi Liit*. Vaadatud 11. aprillil 2024.
2. ↑  "Mis on rakendisport?". *Maaleht*. Vaadatud 11. aprillil 2024.
**Pioneer** oli noorteajakiri, Eesti NSV Pioneeriorganisatsiooni häälekandja, mis ilmus aastatel 1940–1989. Ajakirja kirjastas Eestimaa Kommunistliku Partei Keskkomitee Kirjastus Tallinnas.

Ajakiri hakkas ilmuma 1940. aasta oktoobris kaks korda kuus,1.number 11.oktoobril 1940. 1945–1989 ilmus see üks kord kuus. 1941. aasta numbrid 1 ja 2 ilmusid kahes trükis, 1942–1944 Pioneer ei ilmunud. Pioneeri viimane number avaldati detsembris 1989. 1990. aastal sai ajakiri uueks nimeks Põhjanael ja 1995 muudeti see Põhjatäheks.

Ajakirja lisana ilmus 1946–1971 "Abiks noortele tehnikutele, naturalistidele, sportlastele, isetegevuslastele jt" (1957–1971 nr 1–12 juures, 1949–1956 üksiknumbrite vahel).

1989. aastal avaldati eriväljaanne "Eetser = Estonian scouting movement" ning aastavahetuse erinumber Põhjatäht.

Pioneeri väljaandjad olid:

* ELKNÜ KK (1941–1988, nr 8);
* Eesti NSV Pioneeriorganisatsiooni Nõukogu (1958–1988, nr 8);
* Eesti NSV Haridusministeerium (1946, nr 3 – 1950);
* Eesti NSV Hariduse Rahvakomissariaat (1941–1946, nr 2).

1940. aastal oli vastutav peatoimetaja Enn Vallak ja tegevtoimetaja Ralf Parve.Aprillist 1941 oli toimetajaks Enn Kippel. Kaaneillustratsioonid tegid Alo Hoidre (nr 2, 4) Paul Reeveer (nr 6) ja Hando Ruus (nr 5).

Trükikoda oli 1940. aastal numbritel 1–5 Natsionaliseeritud Tallinna Eesti Kirjastus-Ühisus ja 6. numbril trükikoda Kommunist.

Viited
------

Välislingid
-----------

* Ajakiri Pioneer raamatukogukataloogis Ester
**Henn Elmet** (4. aprill 1941 Tartu – 29. august 2002 Tartu) oli eesti sõudja ja majandusteadlane.

Ta lõpetas 1964. aastal Eesti Põllumajanduse Akadeemia metsanduse ja maaparanduse teaduskonna insener-maakorraldaja eriala, 1974. aastal kaitses ta Tartu Riiklikus Ülikoolis majandusteaduste kandidaadi kraadi. 

Ta töötas insener-maakorraldajana, majandusmatemaatika keskinstituudis ja majandusinstituudis, aastail 1991–1992 oli ta tööl Tartu Ülikooli geograafia instituudis.

Aastatel 1992–1993 oli ta Eesti Põllumajandusülikooli maainseneriteaduskonna dekaan, valiti 1993. aastal professoriks, oli 1993–1998 ülikooli teadusprorektor ja aastatel 1998–2002 Eesti Põllumajandusülikooli rektor.

Henn Elmeti üks olulisemaid tegevusi ülikooli juhina oli Maaülikooli linnaku kujundamine ja väljaehitamine Tähtveres ning ülikooli koondamine sinna.

Ta oli Eesti Vabariigi Presidendi juures tegutseva akadeemilise nõukogu liige. 1997. aastal valiti ta Balti riikide põllumajandusülikoolide rektorite nõukogu esimeheks.

Tunnustus
---------

* 1971 NSV Liidu meistersportlane
* 2001 Valgetähe IV klassi teenetemärk
* Norra kuninglik teenetemedal[*viide?*]

Karjäär sõudmises
-----------------

190 cm, 88 kg. 

Sportima hakkas 1954 koolis õpetaja Eduard Sauvere ja spordikoolis tennisehuvilisena Voldemar Turba käe all. Sõudmisele pühendus 1961 Ülo Tölbi juhendamisel, aastast 1965 oli tema treener Jüri Kurul. 

**Tulemused**

* 1962 NSV Liidu meistrivõistluste II grupis kaheksapaadil 1. koht,
* 1965 NSV Liidu meistrivõistluste aü-te 1965 roolijaga nelja- ja kaheksapaadil 3. koht
* 1968 NL KV 1968 roolijaga kahepaadil 3. koht
* Tuli 8 korda Eesti meistriks:
	+ 1970 roolijaga kahepaadil
	+ 1962, 1964–1965 ja 1967–1970 kaheksapaadil
* Meistersportlane (1971)

Kuulus 1983–1989 Sõudespordiföderatsiooni presiidiumi ja 1989–1990 Sõudeliidu juhatusse, 1991–2002 oli Sõudeliidu asepresident. 
Rahvuskategooria sõudekohtunik (1993).

Viited
------

1. ↑  Eesti teaduse biograafiline leksikon 1. Lk 237.
2. ↑

Välislingid
-----------

* H. Elmeti haud Tartus Vana-Jaani kalmistul
* Biograafia ESBL-is
* Henn Elmeti sporditulemused
Gennadi Roždestvenski (1998)
**Gennadi Roždestvenski** (vene keeles Геннадий Николаевич Рождественский; 4. mai 1931 Moskva – 16. juuni 2018 Moskva) oli vene dirigent, pianist, helilooja, ühiskonnategelane ja pedagoog.

Ta lõpetas Gnessinite nimelise muusikakooli klaveri erialal.
Aastatel 1949–1954 õppis ta Moskva Riiklikus Konservatooriumis, kus õppis Lev Oborini klaveriklassis ja oma isa Nikolai Anossovi dirigeerimisklassis ning mille lõpetas diplomeeritud dirigendina.

Roždestvenski dirigendidebüüt toimus 1951. aastal Moskvas Suures Teatris, kus tema juhatamisel esitati Pjotr Tšaikovski ballett "Uinuv kaunitar". Selle teatri orkestrit dirigeeris ta kuni 1961. aastani. Aastatel 1961–1974 juhatas ta üleliidulise raadio- ja telekomitee sümfooniaorkestrit, seejärel oli ta 1964–1970 Suure Teatri peadirigent. 

Aastatel 1974–1985 oli ta Moskva Riikliku Akadeemilise Kammerteatri muusikajuht, kuid juhatas selle kõrvalt ka välismaiseid muusikakollektiive (1974–1977 Stockholmi Filharmoonia Orkestrit, 1978–1981 BBC Sümfooniaorkestrit, 1980–1982 Viini Sümfooniaorkestrit). 

Aastatel 1983–1991 juhatas ta NSV Liidu kultuuriministeeriumi sümfooniaorkestrit (kellega salvestas kõik Dmitri Šostakovitši, Aleksandr Glazunovi, Anton Bruckneri, Alfred Schnittke ja Arthur Honeggeri sümfooniad), 1992–1995 Stockholmi Kuningliku Filharmoonia orkestrit, 2011–2018 külalisdirigendina Islandi Sümfooniaorkestrit ja 2011–2018 peakülalisdirigendina Peterburi Filharmoonia Orkestrit. 

1974. aastast oli ta Moskva Konservatooriumi õppejõud, 1976. aastast professor ja 2001. aastast kateedrijuhataja. 
Hooajal 2000/2001 oli ta Suure Teatri kunstiline juht ning alates 2012. aastast juhatas Boriss Pokrovski nimelist Kammermuusikateatrit.

Tunnustus
---------

* 1970 Lenini preemia
* 1976 NSV Liidu rahvakunstnik
* 1990 Lenini orden
* 1990 sotsialistliku töö kangelane
* 1995 Vene Föderatsiooni riiklik preemia
* Teenete eest Isamaa ees kõik neli järku (2001, 2007, 2011, 2017)
* 2014 Briti Impeeriumi orden

Isiklikku
---------

Tema vanemad olid dirigent Nikolai Anossov (1900–1962) ja ooperilaulja Natalja Roždestvenskaja (1900–1997).

Välislingid
-----------

* "Maestro Gennadi Roždestvenski", ajakiri Muusika 12/2014
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib üldmõistest; ajalehe kohta vaata artiklit Telegramm (ajaleht)* |

---

**Telegramm** on telegraafside kaudu edastatav sõnum, mis viiakse lõpuks saajale kätte tekstilisel kirjalikul kujul.

Telegraafioperaator saab edastamiseks mõeldud sõnumi suuliselt või kirjalikult ning edastab selle koodi kasutades pika maa taha. Sihttelegraafi operaator teisendab koodi kirjalikuks tekstiks ja see viiakse saajale kätte, tihti käsipostiga.

Enne kaugekõne võimaluste laiemalt kättesaadavaks muutumist oli telegramm väga populaarne ja tihti ainus viis kiireloomuliste sõnumite edastamiseks pika maa taha.

Telegrammis kasutati ainult suurtähti. Täpitähti kasutada ei saanud, mistõttu oli Ä asemel kasutusel AE, Õ ja Ö asemel OE ning Ü asemel UE ja sõnum oli raskesti loetav. Nii näiteks jõudis õnnesoov "Palju õnne sünnipäevaks!" telegrammi adressaadini kujul "PALJU OENNE SUENNIPAEEVAKS!".

Eestis toimis telegrammiteenus aastani 2012, mil Eesti Post lõpetas teenuse osutamise.

Viited
------

1. ↑  Tartu Ülikooli arvutiteaduse instituut. Programmeerimise alused – kursusematerjal. 2015/16 kevad
2. ↑  Aivar Aotäht (25. mai 2017). "Vanasti populaarne telegramm elab edasi vaid mälestustes" (PDF). *Sakala*. Vaadatud 23.02.2020.
Kolka nina vaade linnulennult
**Kolka nina** (liivi keeles *Kūolka nanā*, läti keeles *Kolkasrags*, saksa keeles *Domesnäs*) on Läti neem, mis moodustab Kura poolsaare põhjatipu Läänemeres. Neemest vahetult edelas umbes 2 km kaugusel asub samanimeline küla Kolka. 

Kolka ninal ühineb Irbe väin ehk Kura kurk kagukaarde Liivi lahte, neem jätkub kirdes veealuse madalikuna ligi 6 km kuni Kolka tuletornini. Õhtuhämaruses ja ööpimeduses võib neemelt silmata 38 km kaugusel asuva Sõrve tuletorni valgusvihke Saaremaalt Eestis.

Kolka nina on tuntud linnuvaatluspaigana. Sealtkaudu kulgeb Läti territooriumi kõige intensiivsem lindude rändetee, mis viib suvistesse elukohtadesse Euraasia põhjaosas. Mõnel aprillipäeval võib neemest üle lennata kuni 50 000 lindu tunnis. 

Kolka mererannal on 16. sajandil ehitatud vana tuletorni varemed, majakas asus ajalooliselt rannast kaugemal sisemaal. Samas asukohas paiknes Nõukogude piirivalvevägede tehniline vaatluspost aastail 1945–1991.

Galerii
-------

* Kolka nina tuletorn 1854. aastalKolka nina tuletorn 1854. aastal
* Hävitatud tuletorni varemed 1915. aastalHävitatud tuletorni varemed 1915. aastal
* Endise Nõukogude piirivalve vaatlusposti hoonedEndise Nõukogude piirivalve vaatlusposti hooned
* Infostend Dundaga merekooli ajaloost (mh evakueeriti Esimese maailmasõja ajal Tartusse)Infostend Dundaga merekooli ajaloost (mh evakueeriti Esimese maailmasõja ajal Tartusse)
* 
* "Teeviit""Teeviit"
* 
* 
* 
*

Vaata ka
--------

* Sõrve säär
* Ruhnu saar

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Kolka nina** |
**Vadžra** või **vajra** (sanskriti keeles वज्रम् *vajra*; tiibeti keeles རྡོ་རྗེ། *rdo rje* või *dorje*; hiina keeles ⾦剛 *jingang*; jaapani keeles *kongō*) on vanaindia mütoloogias algupäraselt veedade jumala Indra välgusarnane relv, millega ta võis purustada kõike. Vadžra ise oli aga purustamatu. Hiljem hakkas vadžra tähendama ka teemanti.

Vadžra on oluline mõiste ja sümbol nii hinduismis, budismis kui džainismis.

Etümoloogia
-----------

Sanskriti tekstides esineb *"vajra"* nii välgu kui teemanti tähenduses. Selle sõna algupära pole päris selge. See võib pärineda proto-indoeuroopa tüvest *"weg"* tähendusega "võimsaks saama" või "võimas olla". On oletatud ka seost proto-soomeugri tüvega *"vaśara"*.

Budism
------

Vadžra on oluline sümbol budismis, väljendades virgumise purustamatut ja hävimatut loomust. Vadžra sümboolika on keskne vadžrajaanas, mille nimetus on sellest tuletatud.

Tiibeti kelluke ja vadžra.
Konkreetse sümbolina esineb vadžra erilise kahe poolega saua kujul, millel on kummaski otsas üks, kolm, viis või üheksa haru ja keskel käepide. See on paljude buddhade, bodhisattvate ja idamite atribuut, sageli on vadžra paaris kellukesega (sanskriti keeles *ghaṇṭā*; tiibeti keeles *dril bu*), mille käepide sarnaneb vadžrale.

Vadžra sümboliseerib aktiivsust, mehelikkust, kaastunnet ja vahendeid (sanskriti keeles *upāya*), kelluke aga passiivsust, naiselikkust ja mõistmist (sanskriti keeles *prajñā*).

Vaata ka
--------

* *Dorje*
* Vadžra perekond
* Vadžrasattva

Viited
------

1. ↑  Symbols Archive. World Symbols and Their Meanings
2. ↑  Asko Parpola (2015). The Roots of Hinduism: The Early Aryans and the Indus Civilization. Oxford University Press. ISBN 978-0-19-022691-6.
3. ↑  Parpola, Asko; Carpelan, Christian (2005). Edwin Francis Bryant; Laurie L. Patton (eds.). The Indo-Aryan Controversy: Evidence and Inference in Indian History. Routledge. ISBN 978-0-7007-1463-6.
4. ↑  Tõnn Sarv. Etüüd-fantaasia. – Teater. Muusika. Kino nr 11, 2021, lk 98-103.
5. ↑  Ida mõtteloo leksikon: Vadžra.

  

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Ida mõtteloo leksikoni" materjale.*
**Taabri mõis** oli riigimõis Tartu-Maarja kihelkonnas Tartumaal.

Tõenäoliselt sai mõis oma saksakeelse nime *Anrepshof* Anrepi suguvõsa järgi. Ent puuduvad teated selle kohta, et mõis oleks olnud nende valduses Poola valitsuse ajal.

1637. aastal oli Taabri mõis major Nils Dubleri omanduses. Ta oli selle kuningalt autasuks saanud. 

1646. aastal kinnitas Rootsi kuninganna Kristiina Heinrich Heini nõudlust mõisale. Hein oli õuekohtu assessor ja Tartu ülikooli professor; tal oli õigusteaduse doktori kraad. Tema teist korda naitunud tütar Elisabeth Hein (lesena von Eeck) oli abielus Tallinna kaupmehe Andreas Stempeliga, 1674 kinnitati tema omandiõigust mõisale ja mõis kuulus talle veel 1682.

Mõisate reduktsiooni käigus mõis võõrandati ja see läks riigi omandusse.

Kirjandus
---------

* Hagemeister, Heinrich von; F. von Buxhovden (1836). *Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands T. 1–2*. Riga: E. Frantzen. Lk 12–13.
* Stryk, Leonhard von. *Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands*. Erster Teil. Der estnische District. Dorpat: Druck von C. Mattiesen, 1877. Lk 57 .
* *Tartumaa: maadeteadusline, majandusline ja ajalooline kirjeldus*. Peatoim. J. Rumma, toim. J. G. Granö, J. V. Veski. − Eesti I. Tartu: Eesti Kirjanduse Selts, 1925. Lk 443 .
* Uustalu, Märt. *Taabri mõisa ajaloost*. − Tartu Valla Kuukiri. Nr 214. Veebruar 2016, lk 14-15.
* Uustalu, Märt. *Taabri mõisa ajaloost II*. − Tartu Valla Kuukiri. Nr 216. Aprill 2016, lk 18-19.
* Uustalu, Märt. *Taabri mõisa ajaloost III*. − Tartu Valla Kuukiri. Nr 221. Oktoober 2016, lk 14-15.

Tartu-Maarja kihelkond

**Kirik**: Tartu Maarja kirik  

**Mõisad**: Haage mõis | Haava mõis | Ilmatsalu mõis | Jaama mõis | Kaarli mõis | Kabina mõis | Karlova mõis | Kavastu mõis | Lemmatsi mõis | Luunja mõis | Maarjamõisa mõis | Maramaa mõis | Piiskopi mõis | Pilka mõis | Põvvatu mõis | Raadi mõis | Ropka mõis | Räni mõis | Sirgu mõis | Taabri mõis | Tammistu mõis | Tordi mõis | Vahi mõis | Vanamõisa mõis | Vasula mõis | Veibri mõis | Vesneri mõis | Vorbuse mõis | Ülenurme mõis
Andy Miele 2023.
Andy Miele 2012. aasta AHL-i tähtede mängul
**Andy Miele** (sündinud 15. aprillil 1988 Grosse Pointe Woodsis Michiganis) on USA jäähokimängija, kes mängib keskründajana Saksamaa kõrgliigaklubis Wolfsburgi Grizzlys.

Aastatel 2007–2011 mängis ta Miami Ülikooli jäähokimeeskonnas. Hooajal 2010–11 pälvis ta ülikoolide liiga hooaja parimale mängijale antava Hobey Baker Award'i.

2011. aasta aprillis sõlmis ta kaheaastase lepingu NHL-i klubiga Phoenix Coyotes. NHL-is debüteeris ta Coyotesi meeskonnas 23. oktoobril 2011 mängus Anaheim Ducksi vastu. Aastatel 2011–2014 mängis ta põhiliselt American Hockey League'is (AHL) Coyotesi noorteklubis Portland Pirates. 2012. aastal osales ta AHL-i tähtede mängul.

Aastatel 2014–2016 mängis ta AHL-is kaks hooaega Grand Rapids Griffinsi ridades ning hooajal 2016–17 Lehigh Valley Phantoms. Hooajal 2014–15 oli ta AHL-is resultatiivsuselt teine mängija ja valiti liiga hooaja sümboolsesse koosseisu.

Hooajal 2017–18 mängis Miele Rootsi kõrgliigaklubides Malmö Redhawks ja Växjö Lakers. Lakersiga tuli ta Rootsi meistriks. 2018. aasta mais sõlmis ta üheaastase lepingu KHL-i klubiga Nižni Novgorodi Torpedo. Hooajal 2018–19 lõi ta KHL-is 16 väravat ja andis 16 väravasöötu. Hooajal 2019–20 mängis ta AHL-i klubis Tucson Roadrunners ning naasis 2020. aasta juulis Torpedosse. 2022. aasta veebruaris liitus ta Šveitsi kõrgliigaklubiga Lausanne ja mängis seal kuni hooaja lõpuni.

2022. aasta mais naasis Miele Rootsi kõrgliigasse ja sõlmis üheaastase lepingu äsja kõrgliigasse tõusnud klubiga HV71.

2023. aasta mais siirdus ta Saksamaa kõrgliigaklubisse Wolfsburgi Grizzlys.

USA jäähokikoondise koosseisus on Miele osalenud 2011. ja 2014. aasta maailmameistrivõistlustel ning 2022. aasta taliolümpiamängudel.

Viited
------

1. ↑  "ANDY MIELE S’ENGAGE AU LAUSANNE HOCKEY CLUB". lausannehc.ch. 28.2.2022. Vaadatud 28.2.2022
2. ↑  "Andy Miele new center in HV71" (rootsi). HV71. 13. mai 2022. Vaadatud 13. mail 2022.

Välislingid
-----------

* Andy Miele KHL.ru lehel
* Andy Miele NHL.com lehel
* Andy Miele hockeydb.com lehel
Vincent Gallo (2004)
**Vincent Gallo** (sündinud 11. aprillil 1961 USA New Yorgi osariigis Buffalos) on USA näitleja ja filmirežissöör.

Gallo sündis pere keskmise lapsena. Mõlemad tema vanemad olid emigreerunud Sitsiiliast. Ise on Gallo selle kohta öelnud, et ainult tõelised itaallased on pärit Buffalost.

Kui Vincent Gallo oli 16-aastane, viskas isa ta kodunt välja, misjärel asus noormees elama New Yorki. Edasi rändas Gallo läbi suurema osa Euroopast ning pärast New Yorki naasmist hakkas tegelema maalikunstiga. 1981. aastal kirjutas ta muusika komöödiale "New York Beat Movie", hiljem harrastas mootorrattasõitu. 1980. aastate alguses oli ta ka breiktantsija, seejärel hakkas näitlejaks. Põhiliselt mängis Gallo väikese eelarvega *indie*-filmides, kuid tegi mõned rollid ka peavoolu filmides. Tuntuim neist on Martin Scorsese maffialugu "Goodfellas" ("Omad poisid", 1990). Maalimisega tegi Gallo lõpparve 1990. aastal, oma kunstnikukarjääri tipus. Ta on olnud Calvin Kleini modell.

1986. aastal Gallo tegi esimesed filmikatsetused lühifilmidega "If You Feel Froggy, Jump" ja "The Gunlover", mille ta ise produtseeris, lavastas, kirjutas ja ka mängis. Tema tippteoseks loetakse romantilist draamat "Buffalo 66", mis on autobiograafiliste sugemetega. Gallo kirjutas filmi stsenaariumi ja muusika ning lavastas filmi, samuti mängis ise peaosa. 2003. aastal kirjutas ja lavastas ta oma teise täispika mängufilmi.

Gallo on mänginud mitmes ansamblis: The Plastics, Pork, Bohack, Gray ja Bunny. Viimases oli ta koos oma sõbra, näitleja Lukas Haasiga. Praeguseks lagunenud ansambel andis plaadifirma Warp Records kaudu välja CD "When".
Gloucesteri prints William (1971)
**Gloucesteri prints William** (William Henry Andrew Frederick Windsor) (18. detsember 1941 – 28. august 1972) oli Briti kuningliku perekonna liige, kuningas George V lapselaps ja Gloucesteri hertsogi Henry poeg.

Varajane elu
------------

Prints William sündis 18. detsembril 1941 Hertfordshire'is. Tema isa oli Gloucesteri hertsog ja ema Gloucesteri hertsoginna. Briti monarhi järeltulijana meesliinis oli tema tiitel sünnist saati *Tema Kuninglik Kõrgus prints William*. 

Ta ristiti 22. veebruaril 1942 Windsori lossis ning tema ristivanemad olid kuningas George VI, kuninganna Mary, John Vereker, 6. Gorti vikont, lord William Montagu-Douglas-Scott, Schleswig-Holsteini printsess Helena Victoria ja leedi Margaret Hawkins. 

Prints William veetis oma lapsepõlve Northamptonshire'is Barnwelli mõisas ning 1945–1947 Austraalias, kui tema isa oli sealne kuberner-kindral. Tema haridustee kulges Wellesley House'i algkoolis ja Etoni Kolledžis. Pärast Etoni lõpetamist 1960 läks ta Cambridge'i ülikooli ajalugu õppima.

Karjäär
-------

Pärast ülikooli lõpetamist 1963. aastal õppis ta veel aasta Stanfordi ülikoolis ning Suurbritanniasse naasnult sai tööd Lazardsi pangas. 

Prints William oli Briti kuningliku perekonna teine liige, kes töötanud tsiviil- või diplomaatilises teenistuses. 1965 töötas ta valitsusasutuses *Foreign and Commonwealth Office* ja suunati sealt Lagose konsulaati. 1968 suunati ta tööle Jaapani Briti saatkonda. 1970 hakkas hertsogi tervis halvenema ning tal diagnoositi porfüüria, mille tõttu prints loobus diplomaatilisest teenistusest. Järgmised kaks aastat elas ta Barnwelli mõisas ning osales mõningatel kuningliku perekonna üritustel.

Surm
----

Printsil oli piloodiluba ning talle kuulus ka isiklik lennuk. Ta hukkus lennuõnnetuses 28. augustil 1972, kui tema juhitud lennuk kukkus alla Wolverhamptoni lähistel. Ta maeti Frogmore'i kuninglikku matmispaika. Oundle'is asuv kool, mille avamisel ta 1971 oli osalenud, nimetati ümber tema auks.

Välislingid
-----------

* BBC – Prints William hukkunud lennuõnnetuses
**Robert Randma** (sündinud 24. jaanuaril 1984 Tallinnas) on eesti kirjanik, EUROTASe sertifitseeritud terapeut ja mitmete psühhoterapeutiliste artiklite autor. Samuti on ta Terapeut.ee ja kirjanikurühmituse Purpurmust.org algataja.

Randma õppis Suurbritannias Birminghami ülikoolis kommunikatsiooni erialal (lõpetas 2004). Lisaks inglise meediale õppis Robert seal ka antropoloogiat. 

Randma on varasemalt töötanud Eesti reklaamiagentuuris.

Kirjanikuna
-----------

Robert Randma on huvitatud absurdimaigulisest reaalsusest. Oma kirjanikust eeskujuna näeb ta Douglas Couplandi, kelle loomingut iseloomustavad hüsteerilisus, ülekeeratud realism ja humoorikus. Sarnaselt Douglasele tunneb ka Robert, et tahab ajada lugeja naerma, ent pakkuda samal ajal ka mõtlemisainet.

Raamatut näeb Randma tervikteosena, mis koosneb nii kujundusest kui ka tekstist. Tema esikromaani "Sigaret" kujundus on omapärane, kaheti vaadeldav kaanepilt, mille kohta autor ise ütleb: "Kujunduses kasutasime alasti kehasid, mis pole seksuaalses mõttes kuidagi väljakutsuvad ega provotseerivad – nad lihtsalt on seal." Eesti poekettide jaoks oli see kujundus siiski liiga seksuaalne.

Esikromaani idee tekkis Randmale une ja ärkveloleku piiripealsest kogemusest. Raamatu kirjutamise ajaks kolis ta Islandile (september–november 2008).

2008. a detsembris lõid Robert Randma ja Eia Uus kirjanikurühmituse Purpurmust.org.

Terapeudina
-----------

Lisaks psühhoteraapia väljaõppele on Randmal läbitud erinevaid täienduskursuseid nii Eestis kui välismaal. Teraapiaklientidega töötab ta alates 2011. aastast.

Looming
-------

### Romaanid

2009 "Sigaret" – autori esikromaan

### Filmograafia

2019 "Skandinaavia vaikus" – stsenaariumi konsultant

Tunnustus
---------

2008 Eesti Romaaniühingu romaanivõistlusel äramärgitud

Välislingid
-----------

"Muutumine kui distsipliini surm?" Sirp, 6. november 2009

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  "Robert Randma: alati jääb ruumi veel võimsamale kogemusele". *Eesti Päevaleht*. Vaadatud 16. aprillil 2024.
2. 1 2 3  "Kompass5". *Teadlik Areng* (inglise). Vaadatud 16. aprillil 2024.
3. ↑  "Paljastav raamatukaas ehmatas Selverit". *Delfi*. Vaadatud 16. aprillil 2024.
4. ↑  "Robert Randma - Eesti filmi andmebaas". *www.efis.ee*. Vaadatud 16. aprillil 2024.
5. ↑  KL (27. veebruar 2009). "Petsi romaan leidis äramärkimist". *Hiiu Leht*. Lk 1.
**Heino Kaljuste** (18. november 1925 Narva – 28. juuli 1989 Tallinn) oli eesti koorijuht ja pedagoog.

Heino Kaljuste õppis Kohtla-Järve 1. Keskkoolis ja oli seal ka algklasside muusikaõpetaja. Aastatel 1946–1949 oli kaevanduse Käva-2 segakoori abidirigent. 

Ta õppis 1950–1951 Tallinna Muusikakoolis koorijuhtimist. 1955. aastal lõpetas Tallinna Riiklikus Konservatooriumis koorijuhtimise eriala Jüri Variste klassi. Ta laulis 1949–1955 Eesti Raadio segakooris ning oli 1955–1959. aastatel selle abidirigent.

Heino Kaljuste oli vaheaegadega aastatel 1955–1986 Tallinna Pedagoogilise Instituudi ja Tallinna Riikliku Konservatooriumi koorijuhtimise ja metoodika õppejõud ning professor. Ta asutas 1950 Tallinna Pioneeride ja Koolinoorte Palee lastekoori (hiljem tütarlastekoor Ellerhein) ja oli selle dirigent kuni surmani. Peale selle on ta juhatanud Vabariiklikku Koorijuhtide Segakoori (1958–1968), Tallinna Kammerkoori (1964–1966), "Ellerheina" kammerkoori (1966–1973) ning olnud 1960–1985 kõigil üldlaulupidudel ning noorte laulupidudel ühendkooride üldjuht. 

Heino Kaljuste propageeris ja rakendas noodilugemismeetodit JO-LE-MI (relatiivne noodisüsteem). Ta on koostanud laulmisõpikuid ja laste koorilaulukogumikke. Kirjutanud sega- ja lastekoorilaule, rahvalauluseadeid ning lastelaule.

Isiklikku
---------

Heino Kaljuste poeg on dirigent Tõnu Kaljuste.

Vaata ka
--------

* Heino Kaljuste nimeline stipendium

Välislingid
-----------

* "Mitte ainult koolmeister" – ERR Digihoidla (1995)
* ERR arhiiv Rahvakunstnikud: Heino Kaljuste
* Heino Kaljuste | Tütarlastekoor Ellerhein
Aleksander Rudolf Laane 1959
**Aleksander Rudolf Laane** (13. märts 1910 Triigi mõis, Avanduse vald, Virumaa – 13. jaanuar 1973 Põikva küla, Paide rajoon) oli eesti tõstja ja metsavend.

Elukäik
-------

Aleksander Laane õppis Avinurme koolis. Tõstmist hakkas harrastama Esna spordiseltsis Kalju. Eestit esindas ta juba 1935. aastal võistlustel Lätis ja 1937. aastal Rootsis. Tuli aastatel 1934–1944 tõstmise keskkaalus viis korda Eesti meistriks.

Tulemuste poolest võinuks ta osaleda 1936. aasta Berliini olümpiamängudel, kuid seal jäi käimata rahanappuse tõttu. Ta oli esimene Eesti meister Järvamaal. Eesti Vabariigi lõpul 1940 oli ta Eesti kõigi aegade edetabelis oma kaalus kolmandal kohal. Isiklik rekord kolmevõistluses 325 kg (1937).

Enne Teist maailmasõda töötas politseis. Sõja ajal oli rindel politseipataljonis. Osales 1941–1944 Omakaitse tegevuses, varjas end 1945–1949 metsavennana. 1949. aastal ta arreteeriti, oli Karagandõ oblastis vangilaagris, vabanes 1958. aastal. Eestisse naasnud, elas ja töötas ta Põikva külas Järvamaal, seejuures mitu aastat ilma elamisloata. Tegutses ka tõstespordi kohtunikuna.

Sportlikud saavutused
---------------------

|  |
| --- |
| Hooaeg | Tüüp | Koht | Klubi | Võistlusala | Tulemus | Kuupäev/
koht |
| 1934 | EMV | 1 | Esna Kalju | M kuni 75 kg | 427,5 | 31.12.1934 |
| 1935 | EMV | 1 | Esna Kalju | M kuni 75 kg | 430 | 31.12.1935 |
| 1938 | EMV | 1 | Esna Kalju | M kuni 75 kg | 307,5 | 31.12.1938 |
| 1940 | EMV | 2 | Viljandi Tulevik | M kuni 75 kg | 297,5 (90+92,5+115) | 16.03.1940
Sindi |
| 1942 | EMV | 3 | Viljandi Tulevik | M kuni 75 kg | 277,5 (85+82,5+110) | 17.05.1942
Tartu |
| 1943 | EMV | 1 | Viljandi Tulevik | M kuni 75 kg | 257,5 (80+77,5+100) | 27.03.1943
Viljandi |
| 1944 | EMV | 1 | Viljandi Tulevik | M kuni 75 kg | 265 (80+80+105) | 26.03.1944
Tartu |

Isiklikku
---------

Tema tütrepoeg René Laane on jõutõstja, treener ja endine Eesti kaitseväelane.

Mälestuse jäädvustamine
-----------------------

31. mail 2014 toimusid Albus esimesed Aleksander Rudolf Laane I mälestusvõistlused. Iga-aastasi võistlusi korraldab tõstja ja tõstesporditreener Ahti Uppin.

Viited
------

1. ↑  Kuido Saarpuu (2. juuni 2018). "Tõstjad sikutasid Albus rasket rauda". *Järva Teataja*.

Kirjandus
---------

* Freimann, Jüri. Tõstesport Järvamaal läbi aegade. 2013
* Poljakov (Laane), Merike. Tuntud inimesi minu suguvõsas. 2014
* Poljakov (Laane), Merike. Killukesi Põikva külast Järvamaal. 2016

Välislingid
-----------

* Biograafia ESBL-is
*
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib toidust; tantsu kohta vaata artiklit Hamburger (tants)* |

---

Juustuburger
**Hamburger** (ka **burger**) on toit, mis tavaliselt koosneb valmisküpsetatud kuklist (magusast või soolasest) ja lisanditest. Kukkel poolitatakse ning pooltele lisatakse nii taimseid kui ka loomseid toiduaineid ja kastmeid.

Hamburgeri eelkäijaks peetakse Saksa päritolu kotletti *Hamburg steak*, mida valmistati 19. sajandil Ameerika tänavagrillidel. Laiemalt tuntuks said hamburgerid 20. sajandi esimesel poolel, kui Fletcher Davis (1864–1941) pani soojad kotletid kuklite vahele ja müüs neid Saint Louises korraldatud maailmanäitusel (1904). Seda sündmust peetakse Ameerika hamburgeri sünniks.

Hamburgerite kuklid võivad olla valmistatud eri sorti jahust. Kuklite valmistamiseks kasutatakse mitmeid kergitusained: soodat, küpsetuspulbrit, pagaripärmi, eelkääritatud tainast jne.

Samuti on hamburgerite täidis varieeruv, kuid eeldatakse, et üks koostisosa võiks olla valgurikas liha. Osalt saab burgeri nimetuse järgi ka viiteid koostisosa ja/või valmistusmeetodi kohta, nii teatakse *barbeque*-, *veggie*-, juustu-, kalaburgereid jne.

Maailma kuulsaim hamburger on Big Mac, mille leiutas 1968. aastal McDonald'si frantsiisivõtja Jim Delligatti. Näiteks 2008. aastal müüdi maailmas 550 miljonit Big Maci.

Maailma kõige kallim burger 2012. aastal oli ajakirja Daily Mail järgi 5000 USA dollarit maksev FleurBurger 5000 (täidise peamised koostisained Jaapani lehma liha, *foie gras*, trühvel), mida müüakse Las Vegases Nevadas Fleur de Lysi restoranis.

Vaata ka
--------

* Juustuburger
* Hesburger
* *Hot dog*
* Big Maci indeks
* [[neegri-tasku]
* Vastlakukkel
* Veggie-burger

Viited
------

1. ↑  Eesti kirjakeele seletussõnaraamat, 2009  (vaadatud 04.12.2012)
2. 1 2 3  TEA entsüklopeedia 8. köide, 2012
3. ↑  *ingl k*, A. Davidson, *The Oxford Companion to Food 2nd Ed*, 1999, ISBN 0-19-211579-0
4. ↑  *ingl k*, A. F. Smith, *The Oxford Companion to American Food and Drink*, 2007, ISBN 978-0-19-530796-2, 
Google'i raamat
5. ↑  K. McQueeney, The bill's a whopper: The world's ten most expensive burgers… and eight of them are American, 2012
6. ↑  J. Sterling, FleurBurger 5000: Expensive Burger, Not a Robot (Even Though That's What Its Name Sounds Like)

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Hamburgerid** |

* FOTO: Selline näeb välja maailma kalleim hamburger, Delfi, 12. oktoober 2014
**Muhammad Ali Jinnah** (sündinud **Mahomedali Jinnahbhai**; 25. detsember 1876 – 11. september 1948) oli advokaat ja poliitik, Pakistani riigi rajaja. Jinnah oli aastast 1913 kuni Pakistani iseseisvumiseni 14. augustil 1947 Muslimiliiga juht, pärast seda kuni surmani Pakistani kindralkuberner. Pakistanis kutsutakse teda nimedega *Quaid-i-Azam* (Suur Juht) ja *Baba-i-Qaum* (Riigi Isa). Tema sünniaastapäev on Pakistanis riigipüha.

Jinnah sündis Waziri häärberis Karachis ning õppis Londonis Lincoln's Innis vandeadvokaadiks. Briti Indiasse naasnult töötas ta Bombay Kõrgemas Kohtus ning hakkas tegelema poliitikaga; hiljem sai poliitikast tema põhitöö. Jinnah tõusis erakonnas India Rahvuskongress kõrgele kohale 20. sajandi esimese kahe kümnendi jooksul. Enda poliitikukarjääri algusaastatel pooldas ta hindu–moslemi-ühtsust ning aitas kujundada 1916. aastal Rahvuskongressi ja Muslimiliiga (millest viimases ta oli samuti prominentsele kohale tõusnud) sõlmitud Luckow' pakti. Jinnah'st sai India Isevalitsemise liikumise võtmeisik ning ta esitas 14-osalise põhiseadusreformi kava, mille eesmärgiks oli kohalike moslemite õiguseid kaitsta. Aastal 1920 astus ta Rahvuskongressist välja, kuna partei otsustas hakata järgima *satyagraha* kampaaniat, Jinnah nimetas seda poliitiliseks anarhismiks.

Aastaks 1940 oli Jinnah jõudnud veendumusele, et Hindustani poolsaare moslemitele on vaja enda riiki, kuna hindu-moslemi riigis võivad nad tõrjutud vähemuse rolli sattuda. Samal aastal võttis Jinnah'i juhitud Muslimiliiga vastu Lahore resolutsiooni, millega nõuti ametlikult eraldi riiki. Teise maailmasõja ajal kogus Muslimiliiga kõvasti toetust, Rahvuskongressi juhid vangistati; pärast sõda toimunud valimistel võideti moslemite mandaatidest lõviosa. Muslimiliiga ja Rahvuskongress ei suutnud poolsaare võimu jagamises kokkuleppele jõuda ning lõpuks jõuti konsensusele, et on vaja peamiselt hindude riiki (Indiat) ja eraldi moslemienamusega riiki (Pakistan).

Esimese Pakistani kindralkubernerina olid tema põhilised ülesanded uue riigi valitsuse ja poliitika kujundamine ning miljonite moslemitest pagulaste aitamine. Pagulased olid äsjatekkinud Indiast üle piiri Pakistani põgenenud, Jinnah rajas mitmeid pagulaslaagreid. Jinnah suri 71-aastaselt septembris 1948, vaid aasta pärast Pakistani iseseisvumist. Ta jättis endast pakistanlastele sügavalt lugupeetud pärandi, tema järgi on üle maailma nimetatud loendamatuid tänavaid ja asulaid. Tema nime kannavad mitmed Pakistani ülikoolid ja hooned. Tema elulookirjaniku Stanley Wolperti sõnul on ta Pakistani ajaloo suurim juht.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Louis Mountbatten, esimene Birma krahv Mountbatten  (India asevalitseja)** | **Pakistani kindralkuberner**1947–1948 | Järgnev**Khawaja Nazimuddin** |
François Leclerc du Tremblay
Leclerc Jean-Léon Gérôme'i õlimaalil 1873. aastast.
**François Leclerc du Tremblay** (4. november 1577 – 17. detsember 1638), tuntud ka nimega **isa Joseph** (prantsuse keeles **Père Joseph**), oli Prantsuse kaputsiini munk, müstik ning kardinal Richelieu usaldusalune ja agent. Ta oli esimene, kes sai hüüdnime "hall kardinal", mis tähistab suure mõjuvõimuga nõuandjat või otsustajat, kes tegutseb salajas või mitteametlikult.

Elulugu
-------

Leclerc oli Pariisi parlamendi palvekoja eesistuja Jean Leclerc du Tremblay ja Marie Motier de Lafayette'i vanim poeg. Poisieas sai ta põhjaliku klassikalise hariduse ning 1595. aastal oli pikal reisil Itaalias. Kodumaale naasnult astus ta sõjaväkke. Ta teenis Amiensi piiramise ajal 1597. aastal ning saadeti seejärel erisaatkonnaga Londonisse.

1599. aastal loobus Leclerc, keda sel ajal tunti parun de Mafflier'na, ilmalikust elust ning liitus kaputsiinide ordu kloostriga Orléansis. Ta võttis usuelu innukalt vastu ning temast sai silmapaistev jutlustaja. 1606. aastal aitas ta Fontevrault' nunnal Antoinette d'Orléansil rajada reformitud ordu Filles du Calvaire ("Kolgata tütred") ning kirjutas nunnadele usulise pühendumise käsiraamatu. Oma usulise innukuse mõjul saatis ta misjonäre hugenottide keskustesse.

Poliitikasse siirdus ta Louduni konverentsidel, kus ta paavsti saadiku ja kuninganna usaldusalusena astus vastu Gallia kiriku taotlustele, mida toetasid parlament ja kõrgaadel, ning veenis neid gallikaanluse ketserlikus loomuses. 1612. aastal algas tema isiklik, tänini mitte päris selge iseloomuga suhe Richelieu'ga, mis nii ajaloos kui ka legendides sulatasid ühte Richelieu ja algse "halli kardinali". Leclerci hüüti nii tema halli mungarüü tõttu.

1627. aastal aitas Leclerc kaasa La Rochelle'i piiramisele. Puhtusuliselt kaalutlustel abistas ta Richelieu'd ka Habsburgide vastu. Ta unistas Euroopa äratamisest uuele ristisõjale türklaste vastu ning uskus, et Austria keisrikoda takistab Euroopat jõudmast üleüldise rahuni, mis ristisõja võimalikuks teeks. Richelieu' agendina mõjutas ta Regensburgi riigipäeva 1630. aastal tõrjuma keisri agressiivsust ning seejärel soovitas sissetungi Gustav II Adolfile, õigustades protestantlike armeede kasutamist enda jaoks sellega, et üks mürk aitab teise vastu.

Nii sai mungast sõjaminister ning ta pühendus diplomaatiale ja poliitikale, säilitades küll ranguse ja karskuse isiklikus elus. Ta suri 1638. aastal, kui talle anti kardinaliseisus. Legend, mille kohaselt Richelieu külastas teda surivoodil ning ergutas surijat sõnadega "Julgust, isa Joseph, me võitsime Breisachi", ei vasta tõele.

Viited
------

Kirjandus
---------

* Aldous Huxley "Grey Eminence" 1941 (biograafia)

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **François Leclerc du Tremblay** |

* François Leclerc du Tremblay teatmikus "The Columbia Encyclopedia"
* François Leclerc du Tremblay 1911. aasta "Classic Encyclopedias", mis põhineb "Encyclopedia Britannica" 11. trükil
* François Leclerc du Tremblay teatmikus "The Original Catholic Encyclopedia" (1907–1912)
**Loodusrekordid** on looduse enda tippsaavutused, nagu kõrgeimad tipud, vanimad elusolendid, kõrgeimad puud jne.

Regulaarselt kogutakse loodusrekordeid vähestes riikides, näiteks Ameerika Ühendriikides. 

Eestis kogutakse loodusrekordeid regulaarselt alates 2014. aasta kevadest. Seda teeb vabatahtlikuna Marek Vahula, projekti "Meie loodusrekordid" raames. Rekordid on näiteks 134-aastane ebapärlikarp kui Eesti vanimaks elanud loom, kodumaa kõrgeim tipp Suur Munamägi, vanim hiireviu pesa Neeruti maastikukaitsealal jne. 

Regulaarselt tutvustatakse Eesti loodusrekordeid alates 2. septembrist 2019 Looduskalender.ee-s rubriigis "Vaatame Eesti loodusrekordeid" ning alates 5. jaanuarist 2023 ajalehes Postimees rubriigis "Loodusrekordite veerg". 

2022. aasta 4. septembri seisuga on Eesti loodusrekordite nimistus 881 kodumaist tipptulemust.[*viide?*]

Vaata ka
--------

* Eesti kõrgeimad puud

Kirjandus
---------

* Ülar Allas, Eestimaa looduse rekordid. Tallinn (kirjastus Pegasus), 2018.
* Marek Vahula. Meie Loodusrekordid. 865 kõige-kõige fakti Eestimaa loodusest. Tallinn, 2022. (ISBN 978-9949-7442-7-5).

Välislingid
-----------

*