recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
See artikkel See artikkel räägib tenniseturniiridest.  Teiste tähenduste kohta vaata lehekülge Suure slämmi turniirid (täpsustus).

---

**Suure slämmi turniirideks** (ingliskeelne nimetus *Grand Slam tournaments*) nimetatakse tennises nelja kõige tähtsamat iga-aastast turniiri. Nendeks on Austraalia lahtised meistrivõistlused (Australian Open), Prantsusmaa lahtised meistrivõistlused (Roland Garros), USA lahtised meistrivõistlused (US Open) ning Suurbritannia lahtised meistrivõistlused (Wimbledon). Suure Slämmi turniiridel jagatakse kõige rohkem edetabelipunkte ja auhinnaraha.

Enim suure slämmi turniire on meestest võitnud Rafael Nadal (18), Roger Federer (17) ja Pete Sampras (14). Naistest on enim võite Margaret Smith Courtil (24 võitu), Steffi Grafil on 22 võitu.

Suur slämm ja kuldne slämm
--------------------------

Suureks slämmiks nimetataks seda, kui mängija võidab kõik neli suure slämmi turniiri ühe aasta sees. Esimesena sai sellega hakkama Donald Budge 1938. aastal. 1962. ja 1969. aastal tegi suure slämmi Rod Laver.

Naistest on tennises suure slämmi võitnud Maureen Connolly (1953), Margaret Smith Court (1970) ja Steffi Graf (1988). Steffi Graf võitis samal aastal ka olümpiamängude üksikmängu turniiri. Sellest ajast pärineb ka kuldse slämmi termin. Graf on ainus üksikmängija, kes on kalendriaasta jooksul võitnud kõik viis nimetatud turniiri.

Superslämmiks nimetataks kuue turniiri ehk mainitutele lisaks ka aastalõputurniiri võitmist.

Viited
------

1. ↑  Steffi Graf's 1988 Golden Slam – an unprecedented achievement

| * v
* r
Suure slämmi turniiride võitjad |
| --- |
| Austraalia lahtised | 

* Üksikmäng
	+ Mehed
	+ Naised
* Paarismäng
	+ Mehed
	+ Naised
* Segapaarismäng

 |
| Prantsusmaa lahtised | 

* Üksikmäng
	+ Mehed
	+ Naised
* Paarismäng
	+ Mehed
	+ Naised
* Segapaarismäng

 |
| Wimbledon | 

* Üksikmäng
	+ Mehed
	+ Naised
* Paarismäng
	+ Mehed
	+ Naised
* Segapaarismäng

 |
| USA lahtised | 

* Üksikmäng
	+ Mehed
	+ Naised
* Paarismäng
	+ Mehed
	+ Naised
* Segapaarismäng

 |
| Kõik turniirid | 

* Meeste üksikmäng

 |
|  |  |
| --- | --- |
|  | **See artikkel on esitatud kustutamiseks.**
Põhjus:  **vt arutelu** 
Lisateavet võid leida arutelu- või ajalooleheküljelt. Vaata ka: Vikipeedia:Artiklite kustutamise kord. Kustutamisettepaneku saad vaidlustada arutelulehel. |

Kolm nähtust: New Orleansi periood Chicagos, klassikaline bluus ja chicago stiil.

Rütmisektsioonis asendusid tuuba kontrabassiga ja bandžo kitarriga.

1920. aastate algul kõik kuulsamad new orleansi salvestised. Fonograafi populaarsuse kasv. King Oliver, Louis Armstrong Hot Five ja Hot Seven, Jelly Roll Morton Red Hot Peppers, Johnny Dodds New Orleans Wanderers...

Kahekümnendad olid ka bluusi tippaeg – klassikaline periood.

Kui 19. sajandi keskpaigas kõlas bluus valdavalt Lõuna maapiirkondades ilma kindla džässbiidita ja tihti ei olnud vormiks ka 12-taktiline periood, mis iseloomustab bluusi tänapäeval. Tollane rändav bluusilaulik laulis bandžo või kitarri saatel laule, mida iseloomustasid venitatud „blue-noodid" ning mida nüüd kutsutakse arhailiseks või maabluusiks. Kui esimesed marsiorkestrid alustasid New Orleansis tegevust, siis bluusi ja tärkava džässi vahel oli hulk erinevusi. Õigepea hakkas bluus sulama džässi peavoolu. Bluusi klassikalise perioodi suurimaks lauljaks oli Bessie Smith. Bluus ei olnud algaastatel eraldiseisev džässistiil, vaid ta on jätnud oma pitseri kõikidele džässi vormidele ja kogu muusikaajaloole.

Muusikal, mis oli koondunud Chicago mustanahaliste linnaossa South Side’i, puudus küll neworleanslik õnnelik ülevoolavus, kuid peegeldas seevastu suurlinna meeletut tempot ja rassilisest diskrimineerimisest tulenevaid probleeme. South Side’i džässielu hakkas paeluma ka valgeid asjaarmastajaid ja professionaale. Imiteerimine ebaõnnestus, kuid tekkis stiil, mida hakati kutsuma nimega chicago stiil. Meloodiajooniste üleküllus on peaaegu kadunud. Hääled, kui neid on rohkem kui üks, liiguvad enamjaolt paralleelselt. Virtuoosist sai valitseja ning soolo osatähtsus hakkab siitpeale pidevalt kasvama. Paljud chicago stiilis salvestised koosnevad pea eranditult soolodest e chorus’test.

Tähtsust hakkaS võitma saksofon. Kui lugeda klaveri-ragtime esimeseks, siis chicago stiili võib pidada džässi teiseks, "jahedaks" stiiliks. Selle stiili suurkujuks on Bix Beiderbecke.
---

**# A B C D E F G H I J K L M N O P Q R S Š Z Ž T U V W Õ Ä Ö Ü X Y**

---

A
-

* Aasa tänav
* Aia tänav

H
-

* Heina tänav

I
-

* Ilmatari tänav

J
-

* Jaama tänav
* Johann Köleri tänav
* Järve tänav

K
-

* Karja tänav
* Kingu tänav
* Kõrge tänav

L
-

* Lai tänav
* Lasketiiru tänav
* Lembitu puiestee
* Liiva tänav
* Lille tänav
* Lina tänav

M
-

* Mäe tänav
* Männiku tee

N
-

* Nurme tänav

O
-

* Oja tänav

P
-

* Pargi tänav
* Pihlaka puiestee
* Põllu tänav
* Pärnu tänav

R
-

* Raba tänav
* Raja tänav
* Ringpuiestee
* Rohu tänav
* Ruusi tee

S
-

* Sangari tänav
* Sepa tänav
* Siimu tee
* Supeluse tänav

T
-

* Tallinna tänav
* Tamme tänav
* Tööstuse tänav

U
-

* Uus tänav

V
-

* Vambola tänav
* Veski tänav
* Väike tänav
* Välja tänav

Eesti linnade tänavate loendid

Abja-Paluoja •
Antsla •
Elva •
Haapsalu •
Jõgeva •
Jõhvi •
Kallaste •
Kärdla •
Karksi-Nuia •
Kehra •
Keila •
Kilingi-Nõmme •
Kiviõli •
Kohtla-Järve •
Kunda •
Kuressaare •
Lihula •
Loksa •
Maardu •
Mõisaküla •
Mustvee •
Narva •
Narva-Jõesuu •
Otepää •
Paide •
Paldiski •
Pärnu •
Põltsamaa •
Põlva •
Püssi •
Rakvere •
Räpina •
Rapla •
Saue •
Sillamäe •
Sindi •
Suure-Jaani •
Tallinn •
Tamsalu •
Tapa •
Tartu •
Tõrva •
Türi •
Valga •
Viljandi •
Võhma •
Võru
Irina Bugrimova 100. sünniaastapäevale pühendatud Venemaa kirjaümbrik
**Irina Nikolajevna Bugrimova** (vene keeles Ирина Николаевна Бугримова; 13. märts 1910 Harkiv – 20. veebruar 2001 Moskva) oli vene tsirkuseartist (lõvitaltsutaja).

Bugrimova sündis veterinaariaprofessori perekonnas. Käis muusika- ja balletikoolis. Harrastas kergejõustikku ja motosporti. Tuli Ukraina NSV meistriks kuulitõukes ja kettaheites. Tsirkuses hakkas esinema 1929. aastal koos Aleksandr Buslajeviga. Hiljem sai temast naiste seas esimesi kiskjate dresseerijaid Nõukogude Liidus. 1937. aastal esines leopardidega, aastatel 1946–1976 lõvidega. Sageli olid etteasted kombineeritud teiste loomadega. Tema loomarühmas oli 80 lõvi, 12 hobust ja 12 koera. Viimase tsirkuseetenduse andis ta 1976. aastal Lvivis. 

Bugrimova on maetud Moskvas Trojekurovo kalmistule.

Tunnustus
---------

* 1942 – Vene NFSV teeneline kunstnik
* 1958 – Vene NFSV rahvakunstnik
* 1969 – NSV Liidu rahvakunstnik
* 1979 – sotsialistliku töö kangelane

Välislingid
-----------

 Irina Bugrimova – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
**Suure-Jaani vald** oli vald Viljandi maakonnas.

22. oktoobril 2005 liitusid Suure-Jaani linn, Suure-Jaani vald, Olustvere vald ja Vastemõisa vald ning moodustasid Suure-Jaani valla. Valla territoorium kattus suurelt osalt ajaloolise Suure-Jaani kirikukihelkonna maadega.

21. oktoobril 2017 moodustati Võhma linna ning Suure-Jaani, Kõo ja Kõpu valla liitumisel Põhja-Sakala vald.

Asulad
------

Suure-Jaani vallamaja
Valla piiritähis Soomaal
Suure-Jaani vallas oli üks linn (Suure-Jaani), üks alevik (Olustvere) ja 46 küla.

### Külad

Aimla, Arjadi, Epra, Ilbaku, Ivaski, Jaska, Jälevere, Kabila, Karjasoo, Kerita, Kibaru, Kildu, Kobruvere, Kootsi, Kuhjavere, Kuiavere, Kurnuvere, Kõidama, Kärevere, Lahmuse, Lemmakõnnu, Lõhavere, Metsküla, Mudiste, Munsi, Mäeküla, Navesti, Nuutre, Paelama, Põhjaka, Päraküla, Reegoldi, Riiassaare, Rääka, Sandra, Sürgavere, Taevere, Tällevere, Tääksi, Vastemõisa, Vihi, Võhmassaare, Võivaku, Võlli, Ängi, Ülde.

Rahvastik
---------

Valla rahvuslik koosseis (2011)| Rahvus | arv | % |
| --- | --- | --- |
| Eestlased | 5113 | 98,42 |
| Venelased | 37 | 0,71 |
| Soomlased | 29 | 0,56 |
| Ukrainlased | 8 | 0,15 |
| Muud rahvused | 8 | 0,15 |

Ajalugu
-------

Suure-Jaani vald moodustati 1992. aasta 13. veebruaril.

Vallavanemad
------------

Suure-Jaani vallavanemad on olnud Ain Olesk (1992–2002) ja Maie Käba (2002–2009) ja Tõnu Aavasalu (2009–2017).

Viited
------

1. ↑  Maakatastri statistika, vaadatud 27.10.2018.
2. ↑  Statistikaamet, vaadatud 30.05.2017.
3. ↑  Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator
4. ↑  "Uudised". Originaali arhiivikoopia seisuga 1. detsember 2017. Vaadatud 21. novembril 2017.
5. ↑  "RL0429: RAHVASTIK RAHVUSE, SOO, VANUSERÜHMA JA ELUKOHA JÄRGI, 31. DETSEMBER 2011". *Statistikaamet*. 31. detsember 2011. Vaadatud 03.11.2019.
6. ↑  Ida-Viru maakonna Avinurme ja Illuka valla, Valga maakonna Puka valla ning Viljandi maakonna Abja, Polli, Suure-Jaani valla omavalitsusliku staatuse kinnitamise kohta (Vastu võetud 13.02.1992)
7. ↑  Viljandimaa Omavalitsuste Liit: Maakonna omavalitsused ja juhid alates 1992. a (PDF-fail)
8. ↑  Mees, kes ehitab veekeskuse. Sakala, 7. aprill 2018.
Irina Krush (2016)
**Irina Krush** (sündinud 24. detsembril 1983 Odessas) on ameerika maletaja, rahvusvaheline suurmeister (2013).

Krush emigreerus 1989. aastal koos vanematega Ameerika Ühendriikidesse. Elama asusid nad Brooklynisse. 14-aastaselt võitis ta Ameerika Ühendriikide naiste meistrivõistlused. Krush on seitsmekordne USA naiste malemeister (1998, 2007, 2010, 2012, 2013, 2014, 2015). 

2000. aastal naiste maailmameistrivõistluste turniiril New Delhis võitis ta avaringis Zhu Cheni (2001. aasta naiste maailmameister), kuid sai kaotuse teises ringis. 2012. aastal MM-i turniiril Hantõ-Mansiiskis võitis Krush teises ringis Pia Cramlingit, kuid sai kaotuse kaheksandikfinaalis. 2018. aastal MM-i turniiril Hantõ-Mansiiskis pääses ta 32 parema hulka, kuid teises ringis kaotas selle turniiri võitnud Ju Wenjunile.

Ta mängis USA võistkonna koosseisus kuuel naiste maleolümpial (1998, 2002–2010); sai neilt võistkondliku hõbe- (2004) ja pronksmedali (2008).

Krush sai FIDE-lt 2001. aastal naiste suurmeistri, 2001. aastal rahvusvahelise meistri ja 2013. aastal rahvusvahelise suurmeistri nimetuse.

Välislingid
-----------

* Irina Krush – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Irina Krush FIDE andmebaasis
**Võrklaiksus** (*Pyrenophora teres)* on taimehaigus, mis on levinud peamiselt odral. Haigustekitajaks on *Pyrenophora teres* *Drechslera teres*.

Haiguse tunnused ilmnevad algul väikeste pruunide täppidena, harilikult lehelaba soone lähedal. Need laigud peagi pikenevad, moodustades lühikesi triipe või laike, mis on keskelt pruuni pigmendiga, mis areneb risti ja pikuti võrgukujuliseks. Viljapead võivad nakatuda, kui taimed hakkavad valmima.

Haigustekitaja levik
--------------------

Haigustekitaja levib seemnetega (gemmidena sõkaldes või lülieostena seemnetel) ja taimejäänustel. Nakatuvad tugevasti juba tõusmed, optimaalne temperatuur selleks on 10–15ºC. Suvel levib haigus laikudel massiliselt arenevate lülieostega. Esmastest haiguskolletest levib haigus õhuvooludega edasi, haiguslaigud suurenevad soodsa õhuniiskuse (70–90%) korral 24 tunniga 2-kordseks.

Kiire sporulatsioon on märgatav harilikult värsketel lehtedel pärast õitsemist, kuid sageli sobivad arenguks ka säilinud kuivad lehed. Konidiospoorid arenevad üksikult või grupis kahe- või kolmekaupa, on heledad kuni keskmised pruunid. Noored koniidid on sirged, silindrilised ja helehallid, muutudes vanusega rohekaspruuniks. Enamik koniide omab 4-6 vaheseina. Suguliseks staadiumiks talvitub kõrtel ja kõrretüügastel. Valminud askospoorid on kollakaspruunid kolme põigitise ja ühepikkuse vaheseinaga. Spoorid on kokku pigistatud vaheseina poolt. Haigus esineb kõigis soojades ja niisketes odrakasvatuse regioonides üle maailma. Varase ja tugeva nakatumise korral võib saak ikalduda kui pea ei välju tupest. Tavaline saagikadu on 10–25%, ulatudes varasel nakatumisel ka 40%-ni. Väheneb oluliselt seemnete idanevus, seega külvikõlblikkus ja sobivus õlletööstusele.

Tõrje
-----

Otra tohib kasvatada samal põllul alles kahe aasta möödudes, eelistada künniga harimist ja haiguskindlamaid sorte. Külvata optimaalsel ajal, vältida lämmastiku üleküllust, liiga tihedat taimikut ja orasheinaga umbrohtumist. Seemne puhtimiseks valida preparaat, milline tagab nii välise kui sisemise infektsiooni hävitamise. Kasvuaegse fungitsiididega pritsimisega on kõrreliste pruunlaiksus tõrjutav.

* Haiguskindlamate sortide kasvatamine.
* Haigusvaba või puhitud seeme aitab vähendada seemnetelt levivat nakkust.
* Kõrrejäänuste hävitamine sügava sissekünniga.
* Külv optimaalsel ajal.

* Vajadusel kasvuaegne fungitsiidide kasutamine.

Viited
------

1. ↑  Seene suguline arengujärk ehk teleomorf
2. ↑  Seene sugutu arengujärk ehk anamorf
3. 1 2 3 4  Liu, Zhaohui; Ellwood, Simon; Oliver, Richard; Friesen, Timothy (1. jaanuar 2011). "Pyrenophora teres: Profile of an increasingly damaging barley pathogen".`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: mitu nime: autorite loend (link)
**Holstein-Plön** oli 1110./11. aastast Holsteini ja Stormarni valitsenud Schaumburgi dünastia valitsetud krahvkond. Krahvkond tekkis enne 1295. aastat, kui Holstein-Itzehoe krahvkond jaotati pärast krahv Gerhard I surma (suri 1290) Holstein-Plöni, Holstein-Pinnebergi ja Holstein-Rendsburgi krahvkondadeks.

Järgmised krahvid valitsesid Holstein-Plöni:

* 1295 – 1312 Gerhard II *Pime* (1253–1312)
* 1312 – 1314 Gerhard IV (suri enne 1320)
* 1312 – 1359 Johann III *Leebe* (u. 1296 – 1359)
* 1323 – 1350 Gerhard V (u. 1315 – 1350)
* 1359 – 1390 Adolf VII (suri 1390)

Pärast Gerhard II surma valitsesid tema poeg Gerhard IV ja tema noorem poolvend Johann III üheskoos Holstein-Plöni. 1314. aastal müüs Gerhard IV oma maad Johann III-le, kes sai seega Holstein-Plöni ainukrahviks. Johann III vallutas koos Gerhard III-ga Holstein-Kieli. Holstein-Plön läks Holstein-Kielile tagasi 1350. aastal pärast Gerhard V surma järglasteta.

Kui Plöni liin 1390. aastal hääbus, läks Holstein-Kiel (ja Holstein-Plön koos sellega) Holstein-Rendsburgile, mida valitsesid krahv Nikolaus (suri 1397) ja tema vennapoeg krahv Gerhard VI (suri 1404).

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   |   |   |   | Holstein |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
| Holstein-Kiel(1261–1390) |   |   |   |   |   | Holstein-Itzehoe(1261–1290) |   |   |   |   |   |
|
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|   |   |   |
|   |   |   | Holstein-Segeberg(1273–1308) |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|   |   |   |   |   |   | Holstein-Plön(1290–1390) |   | Holstein-Rendsburg(1290–1459) |   | Holstein-Pinneberg(1290–1640) |   |
|
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|   |   |   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|   |   |   |   |   |   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|   |   |   |   |   |   |   |
|   |   |   |   |   |   |   |   | Holsteinihertsogkond(al 1474) |   |   |   |   |   |   |   |   |
|   |   |   |   |   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   | Rantzau krahvkond(1650–1726) |
|   |   |   |
**Parila raudteepeatus** on raudteepeatus Anija vallas Parila külas.

Parila raudteepeatus asub Tallinnast 35 km kaugusel. Rong sõidab Balti jaamast Parilasse umbes 32 minutit. 

Parilas asub kummalgi pool kaherajalist rööbasteed kaks lühikest perrooni pikkustega 35 m. Väljuda ja siseneda saab seega vaid läbi rongi C-ala, haakes rongi puhul ainult läbi esimese rongi C-ala. 
Peatus avati aastal 1973 seoses elektriraudtee pikendamisega Tallinnast Kehrani. Toona jäi see Raasiku külanõukogu territooriumile.

Parilas peatuvad vaid Elroni elektrirongid (mitte ekspressrongid). Piletihinnalt kuulub peatus III ja IV tsooni.

Peatuse lähedal asuvad ka Salumetsa, Paasiku ja Kihmla küla.

Viited
------

1. ↑

Välislingid
-----------

* FOTO: Reisirong D1 Parila peatuses aastal 1985; Baltic Trains Picture Gallery
* Infot peatuse kohta; fotod (*vene keeles*)

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Eelnev peatus** |  **Raudteepeatus idasuunalistel reisirongiliinidel** | **Järgnev peatus** |
|  Raasiku |  **Parila** | Kehra  |
Irina Berezina (2012)
**Irina Berezina** (ukraina keeles Ірина Березіна *Irõna Berezina*; vene keeles Ирина Березина *Irina Berezina*; sündinud 7. juulil 1965 Kiievis) on Austraalia maletaja ja maletreener, rahvusvaheline meister (1999). 

Berezina kuulus aastatel 1981–1982 Ukraina NSV noortekoondisse. Ta on lõpetanud Kiievi Riikliku Kehakultuuri Instituudi maleosakonna. Pärast Nõukogude Liidu lagunemist emigreerus Austraaliasse. 

Berezina sai FIDE-lt 1993. aastal naiste rahvusvahelise meistri ja 1999. aastal rahvusvahelise meistri nimetuse. 1999. aastal tuli ta Austraalia ja viiel korral (2002, 2005, 2007, 2011, 2013) on tulnud Austraalia ja Okeaania naiste malemeistriks.

Berezina võttis osa kahest MM-i tsooniturniirist: 1993. aastal Jakartas jagas esikohta ja 1995. aastal Genting Highlandsis sai esikoha ja edasipääsu samal aastal Chișinăus peetud tsoonidevahelisele turniirile, kus 52 osavõtja seas jäi jagama 39.–42. kohta. Ta on mänginud ka kolmel (2006, 2012, 2015) naiste maailmameistrivõistluste turniiril (64 osavõtjat, nokautsüsteem), kuid edutult (kaotused avaringis).

Austraalia naiskonna koosseisus on ta mänginud seitsmel naiste maleolümpial (1994, 1996, 2000–2006, 2014). Ta tegutseb ka treenerina. Sai FIDE-lt 2005. aastal FIDE treeneri nimetuse.

Tema abikaasa on rahvusvaheline meister Vladimir Feldman.

Välislingid
-----------

* Irina Berezina FIDE andmebaasis
Inimese kopsude joonis.  
1 – hingetoru  
2 – kopsuveen  
3 – kopsuarter  
4 – alveolaarjuhake  
5 – kopsualveoolid  
6 – südamejäljend  
7 – bronh ehk kopsutoru   
8 – segmendibronh  
9 – sagarabronh  
10 – peabronh   
11 – keeleluu 
**Kopsualveoolid** ehk **kopsusombid** (ka *õhutaskud*; ladina keeles ainsus *alveolus pulmonis*, mitmus *alveoli*) on paljudel selgroogsetel loomadel kopsude koes talitlevad sopised, mille seina läbi toimub gaasivahetus.

Kopsualveoolide seinad on õhukesed ning koosnevad vaid ühest rakukihist (milles on *Type I cells*, *Type II cells*, alveolaarmakrofaagid) ja neid ümbritseb verekapillaaride võrk, läbi sellise membraani toimub gaasivahetus (süsinikdioksiid lahkub ja hapnik saabub verre).

Alveoolid on täidetud õhuga. Nende kogumikud moodustavad alveolaarkotikesi. Tagavad efektiivse gaasivahetuse. Verest liigub alveooli õhuruumi süsihappegaas, sissehingatust õhust liigub verre hapnik.

Ühes inimkopsus on tavaliselt vähemalt 300 miljonit alveooli, mille läbimõõt on 0,25 mm, nende kogupind väljahingamisel on ligikaudu 30 m2 ja sissehingamisel 100–120 m2.

Madudel ei kata alveoolid kogu kopsu. 

Kopsualveoolid on kantud järgmistesse anatoomianomenklatuuridesse:

* *Nomina Anatomica Veterinaria*: Alveolus pulmonis;
* *Terminologia Histologica*: H3.05.02.0.00026: Alveolus pulmonis. Kopsualveool.

Arvatakse, et tuberkuloosi mükobakterid satuvad sissehingamisel just kopsualveoolidesse, kus nad kohtavad alveolaarmakrofaage.

Vaata ka
--------

* alveolaarne proteinoos

Viited
------

1. ↑  "Meditsiinisõnastik", 368:2004
2. ↑  Respiratory system, Sissekanne Encyclopædia Britannica-s
3. ↑  Meeli Roosalu. "Inimese anatoomia", Kirjastus Koolibri, lk 125, 2010, ISBN 978-9985-0-2606-9.
4. ↑  NOMINA ANATOMICA VETERINARIA (2012) SPLANCHNOLOGIA, Alveolus pulmonis, lk 58, veebiversioon (vaadatud 31.05.2015)(*inglise keeles*)
**Inimese seedeelundkond** koosneb seedekanalist ja seedenäärmetest. Täiskasvanud inimese seedekanal on keskmiselt 8–10 meetrit pikk. Seedekanalisse kuuluvad 
suuõõs koos hammaste ja keelega, neel, söögitoru, magu, peensool, jämesool ja pärak. Seedeelundkonda kuulub veel kaks nääret – maks ja kõhunääre.

Seedimise kulg
--------------

Seedimine algab suus, kus toit peenestatakse hammastega. Suuõõnde eritub mälumisel süljenäärmest sülg. Süljes on ensüüm amülaas, mis lõhustab tärklist. Seega algab tärklise lõhustumine juba suus. Suust liigub toit neelu. Neel on lehtrikujuline lihaseline elund. Neelamisel keel aheneb, pehme suulagi tõuseb ning sulgeb tee ninaõõnde. Samal ajal katab klapikujuline kõrikaas sissepääsu kõrisse, vältides toidu sattumist hingamisteedesse. Neelust liigub toit söögitorusse. Toidu liikumist hõlbustab ohtralt erituv lima, mis aitab juhtida toitu makku. Maos algab toidu intensiivne seedimine, lisaks on magu toidu mahuti. Maonõre soolhappe toimel hävib maos enamik toidus leiduvatest mikroobidest. Maos algab valkude ning jätkub süsivesikute seedimine soolhappe ja ensüüm pepsiini toimel. Osaliselt seedunud toit liigub maost edasi peensoolde, mille esimest osa nimetatakse kaksteistsõrmiksooleks. Kaksteistsõrmiksooles toimub seedimise põhiline osa ning sinna suubuvad mitmed tähtsad seedenõred, kaasa arvatud trüpsiin. Soole siseseinad on kurrulised ja lisaks suurendavad soole seina väikesed väljasopistised – soolehatud. Peensooles lõpeb süsivesikute, valkude ja rasvade seedimine. Süsivesikute ja valkude koostisosad ning vitamiinid imenduvad verre ja rasvade koostisosad lümfisoontesse. Seedimata toidujäägid liiguvad edasi jämesoolde. Seal enam seedimist ei toimu. Jämesoole sisaldis on esialgu poolvedel, kuid kuna vesi pidevalt organismi tagasi imendub muutub toidumass tahkeks. Jämesoolde jäävad lõpuks alles toidujäätmed, mida keha ei vaja ja mis eemaldadakse organismist päraku kaudu. Väljaheide koosneb põhiliselt toidujääkidest, bakterimassist ja veest.

Kehalise koormuse mõju
----------------------

Kehalise koormuse ajal on seedeelundite talitlus pärsitud. Toimuvad erinevate hormoonide (adrenaliin, noradrenaliin) kontsentratsiooni muutused. Väheneb seedeelundite verevarustus.

Kirjandus
---------

"Bioloogia põhikoolile IV" - Urmas Kokassaar ja Mati Martin
Harilike toakärbeste kopulatsioon
**Kopulatsioon** on sugulisel teel paljunevate loomade suguelundite ühtimine seemendamiseks ja munaraku viljastamiseks.

Kopulatsioon toimub üldreeglina kahe vastassoost isendi vahel, kuid looduses esineb laialdaselt ka muid variante, sealhulgas ka selliseid, mis ei ole otseselt suunatud paljunemisele.

Roomajatel
----------

### Madudel

Osadel vangistuses suure hulgana koos peetavatel madudel, näiteks perekondade nastik ja *Acanthophis* liikidel esineb paaritumisperioodil ka homoseksuaalset kopulatsiooni.

Vaata ka
--------

* kopulatsioonikork
* seksuaalvahekord

Viited
------

1. ↑  D. DWIGHT DAVIS, *Courtship and mating behavior in snakes*, Volume XX CHICAGO, DECEMBER 28, 1936 No. 22, Veebiversioon (vaadatud 18.01.2014) (*inglise keeles*)
2. ↑  RAYMOND T. HOSER,  MATING BEHAVIOUR IN AUSTRALIAN DEATH ADDERS, GENUS: ACANTHOPHIS (SERPENTES: ELAPIDAE). HERPTILE 8 (1) 1983 PP. 25-34, Veebiversioon (vaadatud 18.01.2014) (*inglise keeles*)

Kirjandus
---------

* John Sparks. *Sugupoolte heitlus loomariigis.* 2001. Kirjastus Varrak. ISBN 9985-3-0378-4.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Kopulatsioon** |
Kuzebai Gerd (1898–1937)
**Kuzebai Gerd** (kodanikunimega **Kuzma Tšainikov**; 14. jaanuar (2. jaanuar vkj) 1898 – 1. november 1937) oli udmurdi kirjanik ja ühiskonnategelane, esimene erialahariduse saanud udmurdi folklorist ja etnograaf.

Kuzebai Gerd sündis talupoja perekonnas Udmurtias (tolleaegse haldusjaotuse järgi Vjatka kubermangus) Kogo-Dokja (Suur-Dokja) külas (praeguse haldusjaotuse järgi Vavoži rajoonis Udmurtias). Põhikooli lõpetamise järel õppis õpetajate seminaris. Seejärel töötas õpetajana.

Aastatel 1922–1925 õppis ta Moskvas kirjandusinstituudis, 1926–1929 oli NSV Liidu idarahvaste instituudis aspirantuuris.

Kuzebai Gerd oli üks udmurdi kirjanduse rajajatest. 1920. aastal asutas ta lasteajakirja Muš ja 1926. aastal udmurdi kirjanike organisatsiooni. Ta avaldas kolm luulekogu. Lisaks luulele kirjutas ta ka näidendeid ja proosat. Samuti avaldas ta etnoloogia- ja rahvaluulealaseid töid.

Kuzebai Gerd oli üks esimesi Venemaa soome-ugri rahvaste haritlasi, kes haakus hõimuliikumise ideedega. Ta pidas väga oluliseks udmurtide suhtlemist Eesti, Soome ja Ungari hõimuaktivistidega. Lisaks oli ta veendunud leninist ja marksist, kes leidis, et Oktoobrirevolutsioon andis udmurdi rahvale suured võimalused.

13. mail 1932 arreteeriti Kuzebai Gerd süüdistatuna kontrrevolutsioonilises kodanlik-natsionalistlikus tegevuses. 9. juulil 1933 mõisteti ta surma mahalaskmise läbi, kuid Maksim Gorki sekkumisel asendati surmaotsus 10-aastase vangistusega. Kuid 1. novembril 1937 lasti ta vangilaagris NKVD troika otsuse põhjal maha. Kuzebai Gerd rehabiliteeriti postuumselt 1958. aastal.

Eesti keeles on 2009. aastal ilmunud Kuzebai Gerdi teoste valimik "Olen udmurt". 2012. aastal ilmunud kogumikus "Varsti on jälle kevad : valik udmurdi proosat : 39 lugu 34-lt autorilt aastatest 1890-2010" on avaldatud ta jutustus "Matii : ühe udmurdi neiu elu".

Teosed
------

* Kuzebai Gerd. *Olen udmurt. Мон - удмурт*. Tõlkinud Nadežda Pchelovodova, Arvo Valton, Lauri Pilter; eessõna kirjutanud Foma Jermakov; järelsõna kirjutanud Arvo Valton. Kirjastuskeskus, 2009. - 332 lk. (Väikeste rahvaste suur kirjandus) ISBN 9789949445271

Viited
------

1. ↑   Jaak Prozes: Kuzebai Gerdi "Olen udmurt"  www.fennougria.ee
2. ↑  Kuzebai Gerd finugor.ru (inglise keeles)
**Mait Käbin** (sündinud 6. novembril 1966 Tallinnas) on korvpallur ja treener. 

Spordist huvitus isa eeskujul. Korvpalli hakkas harrastama Pärnu LNSK-s Lembit Rebase treeningurühmas. Mänginud Eesti noorte- ja juunioride koondises. 1984 NL-i noortemv-tel pronks. Tulnud 1988 Standardi ja 1999 BC Tallinna meeskonnas Eesti meistriks, 1994, 1997 ja 1998 saanud Eesti mv-tel hõbeda ning 1995 ja 1996 pronksi, 1997 ja 1999 olnud karikavõitjaid. A-st 2009 korvpallitreeneri IV kutsetase. Olnud 1997–2000 Tiit Soku Korvpallikooli tegevdirektor ja treener, 1994–99 Tallinna Rahumäe Põhikooli kehalise kasvatuse õpetaja ning a-st 2000 korvpalliklubi Pärnu juhatuse esimees ja treener, 2005–2011 Surju põhikooli direktor ja kehalise kasvatuse õpetaja. 

Mait Käbin on korvpalliklubi Pärnu asutaja, juhatuse liige ja treener alates aastast 2000. Eesti Korvpalliliit on valinud Maidu vabariigi parimaks noortetreeneriks hooajal 2006/2007, 2009/2010 ja 2013/2014.

Isiklikku
---------

Mait Käbin on lõpetanud 1985 TSIK-i ja 1992 Tallinna Pedagoogikaülikooli KKT (kehalise kasvatuse õpetaja eriala).

Ta on Aivo Käbini poeg. Vend Rait Käbin on korvpallur ja korvpallitreener. Mait Käbin on 185 cm pikk.

Välislingid
-----------

* Biograafia ESBL-is
"Aafrikast väljatuleku hüpotees", mis samuti iseloomustab *homo sapiens* '​i levikut üle Maa
**Inimese evolutsioon** on rangelt võttes küll perekonna *Homo* (inimene) evolutsioon, kuid seda uuriv paleoantropoloogia tegeleb ka inimlaste ehk hominiidide sugukonna teiste väljasurnud inimesesarnaste liikide uurimisega. Vastavalt sellele mõistetakse ka inimese evolutsiooni laiemalt.

Perekonna *Homo* otsesteks eellasteks peetakse perekonda *Australopithecus*.

Kõik teised liigid perekonnast *Homo* peale inimese (*Homo sapiens*; tarkinimene) on välja surnud. Nähtavasti ei ole kõik väljasurnud inimeseliigid tänapäeva inimese otsesed eellased.

Uurijate seas puudub üksmeel, kuidas perekonna *Homo* teadaolevad fossiilid liikidesse ja alamliikidesse rühmitada. Põhjuseks on mõnel juhul leiumaterjali vähesus, teistel juhtudel fossiilide suur omavaheline sarnasus. Osa fossiilileide (näiteks Piltdowni inimene) on hiljem paljastatud võltsingutena.

*Homo habilis*
--------------

*Homo habilis* ehk osavinimene elas umbes 2,4 kuni 1,5 miljonit aastat tagasi. Teda peetakse perekonna *Homo* esimeseks liigiks.

Ta arenes välja Lõuna- ja Ida-Aafrikas 2,5...2 miljonit aastat tagasi, lahknedes perekonnast *Australopithecus*. Võrreldes viimase esindajatega olid tal väiksemad purihambad ja suurem peaaju. Ta valmistas kivist ja võib-olla luust tööriistu.

Evolutsiooni tabel
------------------

Sinisega on perekond Homo.

Liikide loend
-------------

Loend on ajalises järjestuses perekondade kaupa:

* *Sahelanthropus*
	+ *Sahelanthropus tchadensis*
* *Orrorin*
	+ *Orrorin tugenensis*
* *Ardipithecus*
	+ *Ardipithecus kadabba*
	+ *Ardipithecus ramidus*
* *Australopithecus*
	+ *Australopithecus anamensis*
	+ *Australopithecus afarensis*
	+ *Australopithecus bahrelghazali*
	+ *Australopithecus africanus*
	+ *Australopithecus garhi*
* *Paranthropus*
	+ *Paranthropus aethiopicus*
	+ *Paranthropus boisei*
	+ *Paranthropus robustus*
* *Kenyanthropus*
	+ *Kenyanthropus platyops*
* *Homo*
	+ *Homo habilis*
	+ *Homo rudolfensis*
	+ *Homo ergaster*
	+ *Homo georgicus*
	+ *Homo erectus*
	+ *Homo cepranensis*
	+ *Homo antecessor*
	+ *Homo heidelbergensis*
	+ *Homo rhodesiensis*
	+ *Homo neanderthalensis*
	+ *Homo sapiens idaltu*
	+ Kromanjoonlane
	+ *Homo sapiens*
	+ *Homo floresiensis*

Vaata ka
--------

* Paleoantropoloogia

Välislingid
-----------

* Inimese evolutsioon
* Inimese evolutsiooni esitlus
* "Eestlased määrasid Austraalia aborigeenide põlvnemise" Eesti Päevaleht, 17. mai 2007
* "Inimkond pärineb kahest erinevast Aafrika väljarändest" ERR Novaator, 21. september 2016
**Karl Sitska** (ka **Karl Sitzka** ja **Carl Sitzka**; 23. september/6. oktoober 1863 Tali (Saarde kihelkond) – 1. detsember/14. detsember 1912 Pöide) oli eesti vaimulik.

Õppis kohalikus vallakoolis, Halliste kihelkonnakoolis, Pärnu gümnaasiumis. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis aastatel 1887–1894. Ordineeriti 2. juunil 1896 õpetajaks.

Oli aastatel 1896–1901 Helme- ja Taagepera koguduse adjunktõpetaja. 1901. aastal kandideeris ta Pöide koguduse õpetajaks koos Harald Hornbergi ja Aleksander Siegfriediga. Teenis aastatel 1902–1912 Pöide Maarja kogudust ja Saaremaa Jaani kogudust.

Maetud Pöide kalmistule.

Viited
------

1. ↑  EAA.5281.1.88
2. ↑  EESTI EVANGEELIUMI LUTERIUSU KIRIKUD. Toimetanud Bruno Ederma, Asta Jaik. Konstantin Jaik'i kirjastus Tartu 1939
3. ↑  Die evangelischen Prediger Livlands bis 1918. Böhlau Verlag Köln, Wien 1977

Kirjandus
---------

* Carl Sitzka. Hieronimus Sawonarola. Tartu: Kristlik rahwakirjanduse agentur, 1901.
* Carl Sitzka. Wichern. Kuressaare: Kuresaare Nädalaleht, 1905
* Elupuu: Uus jutluse raamat 95 jutlusega. 3. trükk. Toimetanud M. J. Eisen, Balti mereväe ja Nikolai kiriku õpetaja Kroonlinnas. Tallinn, 1912 (kaasautor)

Välislingid
-----------

* Karl Sitska Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
Tudulinna vana kirik (juuli, 2018)
**Tudulinna vana kirik** on Ida-Viru maakonnas Alutaguse vallas Tudulinnas asuv mahajäetud puidust kirik. See on arvele võetud kultuurimälestisena.

Kirik valmis 1766. aastal ja 1863. aastal seda laiendati.

Tudulinna kirik oli algselt Viru-Jaagupi kiriku abikirik, 1744. aastal liideti Pühajõe kogudus ja Tudulinna kogudus taas Jõhvi kogudusega. 1867. aastal eraldati Tudulinna ja Iisaku lõplikult iseseisvaks Iisaku kirikukihelkonnaks.

1930. aastatel lahvatas kohalikus kogukonnas "usutüli": osa Tudulinna koguduse liikmeid ei tahtnud kuulata Voldemar Kuljuse jutlusi, mida nad pidasid liiga ilmalikeks. Seetõttu ehitati Tudulinna vana kiriku kõrvale uus kirik, mis valmis 1939. aastal.

Nõukogude okupatsiooniaja alguses lõhuti kiriku torn ja kirikust riisuti inventar. Hiljem ehitati hoone ümber sovhoosi viljaveskiks.

Pildid
------

* 
*

Viited
------

1. 1 2  Tudulinna vana kirik kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 17.08.2016)
2. 1 2 3  Tudulinna valla ajalugu

Välislingid
-----------

* Tudulinna vana kirik kultuurimälestiste riiklikus registris
**Rinnakee** (soome keeles *ketjulaite*) on ühe- kuni kolmekordsetest rõngaslülidest koosnevatest pronkskettidest rinnaehe, mis pikkade ehtenõelte või sõlgede abil kinnitati õlgade juures rõivaste külge. Vähemalt Eestis on hilisemad suuremad rinnakeed ulatunud ka seljale.

Rinnakeed Eesti alal
--------------------

Kahe ehtenõela vahele kinnitatud rinnakeed hakati Eesti alal kandma juba rooma rauaajal. Enamasti kinnitati kee nõelte külge mitte otse, vaid keekandjaga, mille abil sai ühe nõela otsa riputada rohkem kette. Rinnakee moodustus ühest kuni kuuest õlgadelt kõhuni rippuvast ketireast.

Ketid erinevad ajastute lõikes. Vanemate keede lülid on tehtud lamedatest, u 3 mm laiustest pronksiribadest. Alates eelviikingiajast levisid ketid, mille lüli koosnes kahest traatrõngast läbimõõduga tavaliselt 6–8 mm. Peale keekandjate võisid kees olla vahelülid ehk keejagajad, mis sarnanevad Baltimaades ja Soomes leitud samasugustele 9.–13. sajandit pärit detailidele.

Rinnakeed ja selle kinnitamiseks kasutatud nõelad muutusid I aastatuhande teise poole jooksul üha massiivsemaks ning keedesse lisati uusi detaile. Kõige esinduslikumad rinnakeed ulatusid üle õlgade seljale, kus paiknes teistest vahelülidest suurem ja kaunistatum keskplaat. Keskplaatidega rinnakeesid on arvukamalt leitud alles hilisrauaajast. 11. sajandi esimeseks pooleks oli rinnakee saanud eesti naiste kõige raskemaks ja dekoratiivsemaks ehteks. Keede pikkus ning arv sõltus tõenäoliselt küll kandja jõukusest, kuid enamikus viikingiaegsetes naisematustes on vähemalt mõned rinnakee tükid.

Viited
------

1. ↑
2. ↑  Rinnakee. - Eesti Entsüklopeedia
3. ↑  A. Tvauri. Rahvasterännuaeg, eelviikingiaeg ja viikingiaeg Eestis. Tartu, 2012. lk 109–111

Välislingid
-----------

* Rinnakee näitusevitriinis keejagajatega, aga ilma keekandjateta
* Foto: Ristpeaga ehtenõelad ja rinnakee Pada maahaudkalmistust, AI 5366:LII,11
* Lätist Aizkrauklest pärit balti rinnakee kilpkonnsõlgede, ripatsite, keekandjate ja keejagajatega Briti Muuseumi kogus
Karl Talpak
**Karl Eduard Talpak** (28. veebruar 1905 Rakvere – 12. märts 1991 Södertälje, Rootsi) oli Eesti sõjaväelane (kolonel) (1944).

Elukäik
-------

Pärast õpinguid Viru Maakonna Reaalgümnaasiumis astus ta 1923. aastal Eesti Vabariigi Sõjakooli, mille lõpetas 1926. aastal nooremleitnandi auastmes. 1928. aastal oli ta Allohvitseride Koolis rühmaülem, kursuse ohvitseri kohusetäitja. 1928. aastal asus ta õppima kehalise kasvatuse eriala Tartu Ülikoolis, mille lõpetas 1931. aastal. Korp! Sakala vilistlane. Seejärel töötas Valgamaa spordinõunikuna. 1933. aastast 1941. aastani oli Talpak sõjalise kasvatuse instruktor Narva koolides. Oli alates 1934. aastast Noorte Kotkaste Narva maleva Põhjakotka rühma vanakotkas (rühmapealik).

Nõukogude okupatsiooni ajal paigutati ta Otepääle, kus ta 1941. aastal organiseeris metsavendade salga, mis osales Tartu vabastamisel Punaarmee käest. Hiljem võitles Talpaku vabatahtlike kompanii ka teistes Suvesõja lahingutes, jõudes koos sakslastega ka Tallinna. Talpaku üksus alustas oma sõjateed Põhja-Eesti vabastamisel enamlastest Järvamaal, nii saadeti pärast Tartu lahinguid Otepää omakaitse kompanii koos 30-mehelise tartlaste rühmaga kapten Karl Talpaku juhtimisel Rakke piirkonda. Komapnii osales seal punaväe rühmituste likvideerimisel, kes olid Paide kandist tunginud läbi metsade ja soode Jõgeva suunas ja ohustasid saksa rindetagalat. 

Aastatel 1941–1943 oli Talpak Tartu Hugo Treffneri Gümnaasiumi võimlemisõpetaja ja inspektor. Talpak oli veendunud rahvuslane ning taotles ennekõike Eesti iseseisvuse taastamist. Seetõttu ei läinud ta koostööle sakslastega, vaid lahkus 1943. aasta aprillis Soome, kus osales soomepoiste üksuse loomises ja selle juhtimises. 

1944. aasta 13. septembri öösel naasis Talpak Eestisse Eesti Vabariigi Rahvuskomitee sõjaliseks nõuandjaks ja püüdis selles ametis kaasa aidata Eesti iseseisvuse taastamisele. Ta sai aru, et selleks puuduvad küll reaalsed võimalused, kuid seadusliku valitsuse ametisseastumine on hädavajalik riigi juriidilise järjepidevuse kestmajäämise jaoks. Otto Tiefi valitsus andis Talpakule koloneli auastme, mida ta siiski ei kasutanud, nimetades end edasi kapteniks. 21. septembril määrati ta Tallinna komandandiks. Järgmisel päeval langes Tallinn Punaarmee kätte ja ta põgenes koos perega Rootsi, kus elas kuni oma surmani 12. märtsil 1991. 

1. septembril 1991 maeti Karl Talpaku põrm ümber Tallinna Metsakalmistule.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6  TLÜAR väliseesti isikud (vaadatud 30.06.2015)
2. ↑  Talpak, Karl Valgamaa kodulooline andmebaas ISIK. (vaadatud 30.06.2015)
3. ↑  Herbert Lindmäe, Suvesõda Harjumaal 1941. Võitlused Harjumaa vabastamisel enamlastest, Kultuur ja Elu 1/2016

Välislingid
-----------

* Ilo Käbin. Aus ja õiglane vabadusvõitleja. Mälestades kolonel Karl Talpakut. Teataja (Stockholm, Rootsi), 13. aprill 1991, nr 7, lk 4-5.
* Ain Kaalep. Ohvitser Karl Talpaku 100. sünniaastapäev Postimees, 28. veebruar 2005.
* Kirjutamata menuaare. Minu isa kolonel Karl Talpak. Eesti Raadio 1991. (Ingrid Meredith jutustab oma isast Karl Talpakust. Saatejuht Lembit Lauri, toimetaja Lembit Siimaste.)
**NumPy** ehk **Numeric Python** on programmeerimiskeele Python teek andmemassiivide haldamiseks ja töötlemiseks. Kuna Python on suurte andmestike jaoks aeglane, siis on NumPy kirjutatud programmeerimiskeeles C.

Ajalugu
-------

Programmeerimiskeel Python ei olnud algselt loodud numbriliseks andmetöötluseks, ent see tekitas huvi teadlastes ja insenerides. 1995. aastal asutati grupeering *matrix-sig* eesmärgiga luua andmemassiivitöötluse pakett. Nimetatud rühmituse liikmete seas oli ka Pythoni looja ja alalhoidja Guido van Rossum, kes tegi Pythoni süntaksile laiendused andmemassiivitöötluse lihtsustamiseks.

Näited
------

NumPy kasutajate jaoks on oluline andmemassiiv ehk *array*, mis sarnaneb Pythonisse sisseehitatud järjendi (*list*) andmestruktuuriga. Massiiv võib olla n-mõõtmeline, näiteks ühe- (1D) või kahemõõtmeline (2D).

**Massiivi loomine**

* 1D

```
>>> import numpy
>>> x = [1,2,3]
>>> arr = numpy.array(x)
>>> arr
array([1, 2, 3])

```

* 2D

```
>>> import numpy
>>> x = [[1,2,3],[4,5,6]]
>>> arr = numpy.array(x)
>>> arr
array([[1, 2, 3],
      [4, 5, 6]])

```

**Tühja massiivi loomine**

```
>>> arr = numpy.zeros((2,3)) # 2-realine, 3-veeruline
>>> arr
array([[ 0. 0. 0.],
      [ 0. 0. 0.]])

```

Vaata ka
--------

* Cython

Välislingid
-----------

* NumPy ametlik veebileht
* NumPy ajalugu
**Merli Sild** (kuni 2005 **Merli Kleinert**; sündinud 9. aprillil 1954 Põltsamaal) on eesti muuseumitöötaja, Eesti Põllumajandusmuuseumi juhataja (2005–2018).

Hariduskäik
-----------

Ta on lõpetanud 1972. aastal Põltsamaa Keskkooli ja 1976. aastal Eduard Vilde nimelise Tallinna Pedagoogilise Instituudi kultuuritöö alal. 2008. aastal lõpetas ta avatud ülikoolis magistriõppe Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna kultuurikorralduse erialal.

Töökäik
-------

Ta on töötanud Jõgeva rajooni täitevkomitee kultuuriosakonna inspektorina, aastatel 1988–1994 oli ta täitevkomitee / Jõgeva maavalitsuse kultuuriosakonna juhataja. 

Aastatel 1994–2005 oli ta Eesti Rahva Muuseumi Sõprade Seltsi sekretär. 2005–2018 oli ta Eesti Põllumajandusmuuseumi direktor. 2018–2020 SA Eesti Maaelumuuseumid juhatuse liige.

Teoseid
-------

* 2004 "Lee 10". Eesti Rahva Muuseumi Sõprade Seltsi väljaanne. Koostanud Merli Kleinert. Tartu 2004. 155 lk

Liikmesus
---------

* Eesti Rahva Muuseumi Sõprade Selts
* ICOM Eesti komitee
* Rahvusvahelise Põllumajandusmuuseumide Assotsiatsioon

Viited
------

1. 1 2  Jüri Saar. "Põllumajandus-muuseum saab täna uue juhi". Postimees, 16. september 2005
2. ↑  Agnes Aljas. "Merli Sild valiti Rahvusvahelise Põllumajandusmuuseumide Assotsiatsiooni presidendiks". ICOM Eesti komitee koduleht, 10. juuli 2013

Välislingid
-----------

* Vilja Kohler. "Suur hobusesõber mõistab Homerost". Tartu Postimees, 18. detsember 2011
* "Muuseumijuhi õppereisidel puhkuse maik juures". Äripäev, 22. mai 2012
* Persoonilugu Kambja valla lehes, detsember 2020
**Karl Siilivask** (20. jaanuaril 1927 Veriora vallas Võrumaa – 18. november 2017) oli Eesti NSV ja Eesti Vabariigi ajaloolane, Eesti Teaduste Akadeemia liige (alates 1977).

Haridus
-------

1940 asus ta õppima Võru Keskkooli, kus sõjasündmuste ning nõukogude tagalasse evakueerumise tõttu õpingud katkesid. 1945 sooritas ta lõpueksamid Tallinna 9. Keskkoolis. 1951 lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo osakonna, 1954 kaitses TRÜ-s kandidaadiväitekirja "Eesti töölisklassi võitlus rahvusvahelise imperialismi ja kapitalistliku diktatuuri vastu kodusõja aastatel (1918-1920)" ja 1968 doktoriväitekirja "Suur Sotsialistlik Oktoobrirevolutsioon Eestis" veebruari- ja oktoobrirevolutsioonist Eestis.

Teenistuskäik
-------------

Aastatel 1954–1957 oli Karl Siilivask Tartu Riikliku Ülikooli Nõukogude Liidu ajaloo kateedri vanemõpetaja, 1957–1969 dotsent, 1969–1974 professor, olles ühtlasi 1962–1974 kateedrijuhataja, 1962–1964 ja 1971–1973 ajaloo-keele- ning 1973–1974 ajalooteaduskonna dekaan. Aastatel 1974–1983 oli ta Eesti NSV Teaduste Akadeemia Ajaloo Instituudi direktor, 1984–1992 sektorijuhataja, aastatel 1974–1992 ühtlasi kohakaaslasena Tartu Ülikooli professor. Alates 2004. aastast töötas Karl Siilivask Teadusajaloo ja Teadusfilosoofia Eesti Ühenduses vanemteadurina.

1977 valiti ta Eesti NSV Teaduste Akadeemia korrespondentliikmeks ajaloo alal. 1986. aastal pälvis Eesti Teaduste Akadeemia medali.

Teadustöö
---------

Akadeemik Karl Siilivase uurimistöö peasuundadeks oli 19. ja 20. sajandi Eesti ajalugu ja teadusajalugu. Ta on avaldanud üle 200 teadustöö, sh ligikaudu 40 monograafiat, koostanud kesk- ja kõrgkoolide ajalooõpikuid. Teadusajaloo valdkonnast oli tema tähtsaim töö kolmeköitelise ülevaateteose "Tartu Ülikooli ajalugu 1632–1982" koostamine ja vastutav toimetamine. Ta algatas ka sarja "Ülikooli ajaloo küsimusi", mida on ilmunud üle 30 köite. Tema töö kajastub seeriakogumikes "Teaduslugu ja nüüdisaeg", "Teaduse ajaloo lehekülgi Eestist" ning Balti teadusajaloo konverentside materjalides (a-st 1977 "Historiae Scientarum Baltica"). Alates 1995. aastast oli akadeemik Siilivase eestvedamisel koostamisel ja toimetamisel Eesti teaduse biograafiline leksikon", millest ilmusid paberil 1. ja 2. köide.

Teaduskorralduslik tegevus
--------------------------

Ülikooliaastail oli akadeemik Siilivask Üliõpilaste Teadusliku Ühingu ja spordiklubi esimees. 1971–1985 oli ta Tartu Ülikooli ajalookomisjoni esimees ning aastast 1974 Teadusajaloo ja Teadusfilosoofia Eesti Ühenduse esimees, 1991–1993 ja 1999–2001 Teadusajaloo ja Teadusfilosoofia Balti Assotsiatsiooni president ja 1993–1999 asepresident.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  Karl Siilivask Eesti TA kodulehel
2. ↑  Akadeemiline Keskus: Akadeemik Karl Siilivaski tegemistest ajaloo vallas kirjutas Margus Maidla

Välislingid
-----------

* Karl Siilivask, Tartu ülikooli ajaloo kaanestaja
* Karl Siilivask TA kodulehel
* Karl Siilivask 20. I 1927 – 18. XI 2017. Sirp, 24. november 2017
Numerianus
**Numerianus** (**Imperator Caesar Divi Cari Marcus Aurelius Numerius Numerianus Augustus**; sünninimi **Marcus Aurelius Numerius Numerianus**; 254 – november 284) oli Vana-Rooma keiser august 283 kuni 284. 

Lisanimed: Germanicus maximus (283), Persicus maximus (283), Britannicus maximus (284).[*viide?*]

Elu
---

Numerianus oli keiser Caruse poeg, kes võttis Pärsia Sassaniididega peetud sõja ajal 283. aastal pärast isa surma võimu üle, kuid suri järgmisel aastal. Enne surma põdes ta silmahaigust, kuid tema tappis tõenäoliselt ise keisriks saada soovinud pretoriaanide prefekt Aper, kes suutis esialgu kuritegu varjata, kuid haisema hakanud laip tõi selle päevavalgele. Armee ohvitserid keeldusid teda toetamast ning valisid keisriks hoopis ratsanikuseisusesse kuulunud Diocletianuse (*Caius Valerius Diocles*), kes võis esialgu osaleda koos Aperiga vandenõus, kuid tappis ta kohe pärast ametisse astumist 20. novembril 284. aastal.

Viited
------

1. ↑  Goldsworthy, Adrian. How Rome Fell: Death of a Superpower. New Haven, London, 2009. Lk. 134.

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Carus** | **Vana-Rooma keiser**283–284*koos Carinusega* | Järgnev**kuni 285 Carinus,Diocletianus** |
**Ringvall-linnus** on IV linnustetüüpi kuuluvate linnustega. Tegemist on peamiselt Saaremaal, Muhu saarel ning Lääne-Eestis esinevate peamiselt tasasele maale rajatud kindlustatud linnustega. Nagu nimetus ütleb, olid seda tüüpi muinaslinnused täielikult ümbritsetud vallidega. Sellised linnused on jagatud kahte rühma:

Madala valliga ringvall-linnused
--------------------------------

I rühma kuuluvad linnused paistavad silma madalate vallidega. Vallid ei ole kõrgemad kui 70–90 cm. Selliste linnuste rajamise aeg jääb II ja I aastatuhandesse eKr. Need linnused on ühtlasi ka tagasihoidlike kaitseelementidega. Head näited on Päelda maalinn, Sõtke linnus ja Pidula maalinn.

Kõrge valliga ringvall-linnused
-------------------------------

IV linnusetüübi teise rühma linnuste tunnused on kõrgemad ja ka keerulisema ehitusega vallid ning enamjaolt ringikujulise õuealaga. Keskmine valli kõrgus on 7 m. Need ringvall-linnused on enamasti rajatud kuni 3 m kõrgusele kõrgendikule. Selle rühma linnuste head näited on Muhu maalinn, Valjala maalinn, Pöide maalinn ja Kaarma maalinn.

Vaata ka
--------

* Kalevipoja sängi tüüpi linnus
* Neemiklinnus
* Mägilinnus

Viited
------

1. ↑  Evald Tõnisson. Eesti muinaslinnad. Muinasaja teadus 20. (292 - 293). Tartu- Tallinn
Câmpia Turzii raekoda.  
Foto: Ana Maria Catalina, 27. aprill 2011
**Câmpia Turzii** (ungari *Aranyosgyéres*, saksa *Jerischmarkt*) on linn Transilvaanias, tänapäeva haldusjaotuse järgi Rumeenias Cluji maakonnas. Linn asub Arieși jõe (ungari *Aranyos*) ja selle lisajõe ääres.

Ajalugu
-------

Esimesed kirjalikud teated kahest naaberasulast on 1219. aastast (lõunapoolne Sâncrai (ungari *Szentkirály*, ladina *villa Sancti Regis*) asula) ja 1292. aastast (põhjapoolne Ghiriși (ungari *Aranyosgyéres*) asula).

9. augustil 1601 tapeti praeguse linna alal võimuvõitluse käigus Valahhia hospodar Mihai Vapper (rumeenia *Mihai Viteazul*).

Pärast Esimest maailmasõda läksid asulad koos Transilvaaniaga Rumeeniale. 1925. aastal ühendati asulad Câmpia Turzii asulaks.

1940 läks linn Põhja-Transilvaania koosseisus Ungarile, 1945 (ametlikult 1947) tagasi Rumeeniale. 1950. aastal muudeti asula linnaks.

Rahvuslik koosseis
------------------

1900. aastal oli 1697 elaniku seas 844 ungarlast, 704 rumeenlast, 131 mustlast ja 11 slovakki.

2002. aastal oli 26 823 elaniku seas 23 346 rumeenlast, 2190 ungarlast ja 1250 mustlast.

Vaatamisväärsused
-----------------

Kalvinistliku kiriku ansambel (rumeenia *Biserica Reformată-Calvină din Câmpia Turzii*) on Rumeenia kultuurimälestis nr CJ-II-m-B-07555.

Lennuväebaas
------------

Linna keskusest umbes 4 km lõuna suunas paikneb Câmpia Turzii lennuväebaas.

Pildid
------

* Kalvinistlik kirik.Foto: Cerghizan Radu, 22. september 2007Kalvinistlik kirik.  
Foto: Cerghizan Radu, 22. september 2007
* Rumeenia õigeusu kirik (arhitekt George Cristinel, 1939-1951).Foto: Ana Maria Catalina, 5. september 2011Rumeenia õigeusu kirik (arhitekt George Cristinel, 1939-1951).  
Foto: Ana Maria Catalina, 5. september 2011
* Raudteejaama vaksal.Foto: Ana Maria Catalina, 5. september 2011Raudteejaama vaksal.  
Foto: Ana Maria Catalina, 5. september 2011
* Mustlaslossid.Foto: Robert Treufeldt, 19. mai 2011Mustlaslossid.  
Foto: Robert Treufeldt, 19. mai 2011

Viited
------

1. ↑  Cluji maakonna kultuurimälestised. Rumeenia keeles

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Câmpia Turzii** |

* Câmpia Turzii linnavalitsuse koduleht rumeenia keeles
Piero Õnnetu
**Piero di Lorenzo de' Medici** (ka *Piero Õnnetu*; 15. veebruar 1471 – 28. detsember 1503) oli Firenze tegelik valitseja aastatel 1492–1494 ja Lorenzo Toreda vanim poeg.

Pärast Lorenzo küllaltki ootamatut surma sai 21-aastasest Pierost Firenze valitseja. Kuigi ta oli saanud hea hariduse, ei jõudnud isa teda kuigivõrd riigimehe tööks ette valmistada. Lisaks majanduslangusest tingitud üha kasvavale rahulolematusele Firenzes ähvardas Piero võimu ka 1494. aastal alanud prantslaste sissetung Itaaliasse. Kuningas Charles VIII-ga oli liitunud ka Milano hertsog, Medicite kunagine liitlane, samas kui paavst Aleksander VI ajas väga raskesti mõistetavat ning kahepalgelist poliitikat. Piero püüdis seetõttu jääda erapooletuks, kuid Charlesil oli Napolisse tungimiseks vaja läbida ka Firenzele kuuluvad alad. Charles esitas ulatuslikud nõudmised nii raha kui ka kindluste loovutamise osas. Piero püüdis esialgu organiseerida sõjalist vastupanu, kuid enamik firenzelasi oli sellele vastu. Seejärel üritas ta kuningaga läbi rääkida, kuid osutus viletsaks diplomaadiks ning alistus kõigile tema nõudmistele. See tekitas Firenzes suurt viha ning tõi lõpuks kaasa Medicite kukutamise. Piero ja tema vennad põgenesid, ent Firenze avas prantslastele ikkagi väravad. Piero püüdis pärast prantslaste lahkumist oma võimu Firenzes taastada, kuid edutult. Ta asus elama Rooma, kus tegeles peamiselt pidutsemisega, olles kaotanud lootuse oma võimu Girolamo Savonarola mõju alla langenud Firenze vabariigis taastada. 1503. aastal uppus ta paadisõidul, misjärel Medicite perepeaks sai tema vend kardinal Giovanni, hilisem paavst Leo X.