recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Kodumaa Kapitali Hoiu-laenuühistu** on 2014. aastal asutatud ning 14.01.2015 Äriregistrisse kantud finantseerimisasutus. Ühistu õiguslikuks vormiks on tulundusühistu. Lisaks peakontorile Tallinnas on ühistul ka üle-eestiline liikmete aktiivne võrgustik. Ühistu tegevuspiirkond on Eesti Vabariik.
Kodumaa Kapitali Hoiu-laenuühistu on ühistuline finantseerimisasutus. Hoiu-laenuühistu omanikud on ühistu kliendid, kes määravad ühistu tegevussuuna ning kel on õigus teenuste tarbimisel proportsionaalsele osale jaotatavast kasumist.

Kodumaa Kapitali Hoiu-Laenuühistu eesmärgiks on toetada ja soodustada oma liikmete majanduslikke huve ühistegevuse kaudu liikmetele teenuste osutamisega.

Tegevus
-------

Alates 2015. aastast pakub Kodumaa Kapitali Hoiu-laenuühistu tähtajalise ja kogumishoiuse teenust ning laenuteenust.

Liikmeks saamine
----------------

Hoiu-laenuühistu liikmeks võib astuda (vastavalt hoiu-laenuühistu seadus § 17 lg 1):
1. füüsiline isik, kes on Eesti resident; 2. eraõiguslik juriidiline isik, kes on registreeritud hoiu-laenuühistu tegevuspiirkonnas ehk Eestis ja kes on Eesti resident.

Ühistu liikmeks ei või astuda riik ja kohaliku omavalitsuse üksused.

Vaata ka
--------

* Hoiu-laenuühistu

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  Lihtpäring Kodumaa Kapitali Hoiu-laenuühistu, Äriregistri Teabesüsteem (vaadatud 18.04.2015).
2. ↑  , Kodumaa Kapitali Hoiu-laenuühistu koduleht (vaadatud 18.04.2015).

Välislingid
-----------

* Kodumaa Kapitali Hoiu-laenuühistu koduleht
**Heinrich-Aleksander Taarma** (1936. aastani Trankmann) VR II/3 (17. detsember (4. vkj) 1900 Narva – 23. juuni 1941 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane, politseiametnik. 

Heinrich Trankmann Narvas, õppis koolis Jõhvis ja Jõhvi ministeeriumikooli ja lõpetas pedagoogikaklassi algkooliõpetaja kutsega.

Eesti Vabadussõjas läks vabatahtlikuna Eesti Vabadussõtta ja teenis algul Kalevi Malevas, hiljem 6. jalaväepolgus.

16. juunil 1919. aastal Suhhotsõi all ja 23. augustil 1919. aastal Võdra küla juures toimunud lahingute eest sai H. Taarma 1. septembril 1920 II liigi 3.järgu Vabadusristi. "Pärast ohvitseride väljalangemist võttis H. Taarma juhtimise üle ja viis lahingud eduka lõpuni ja see tegu pälvis ka vabadusristi isikliku vapruse eest lahingutes". Vabadusristiga kaasas käiva autasutalu sai ta Sompa mõisast ja selle andis ta rendile, hiljem müüs maha ja ostis krundi Jõhvi, kuhu ehitas oma maja. 

Pärast Vabadussõda elas H. Taarma Narvas, kus algul teenis Kaitsepolitseis, hiljem läks teenistusse piirivalvesse ja teenis Narva-Jõesuu ja Toila kordonis. 1934. aastast töötas Valga vagunidepoos pottsepana.

Vahistati 2. jaanuaril 1941 SARKi raudtee julgeoleku poolt ja viidi algul Tallinna, siis Venemaale. Hukati 23. juunil 1941 NSV Liidu kõrgema sõjatribunali otsusega, süüdistatuna osavõtus vabatahtlikuna Eesti Vabadussõjast, teenistuse eest kaitsepolitseis ja kõrgete autasude omamises (peale Vabadusristi oli teda autasustatud Eesti Vabadussõja mälestusmedaliga, Läti Vabariigi mälestusmedali 1928. aastal Landeswehri sõja eest.

Viited
------

1. ↑  TAARMA, Heinrich, August ka Trankman s. 1900 Narva, arr. 03.01.41 Valga, Kingissepa 2, trib. 15.04. 41 §58-13; surmaotsus, surn. 23.06.41. [ük], okupatsioon.ee
2. ↑  Arthur Ruusmaa, Taarma (Trankmann), Heinrich – Vabadusristi kavaler, Virumaa Entsüklopeedia
**Vysokaje** (transkribeerituna **Võssokaje**) on linn Valgevenes Bresti oblastis Kamienieci rajoonis. Poola keeles *Wysokie*. Linn asub Pulva jõe kaldal, 152 meetrit üle merepinna.

Haridust annavad keskkool, kolledž ja sanatoorne kool. Vysokajes on ka kultuurimaja ja 2 raamatukogu. Linnas on toiduainetetööstus, seal valmistatakse ka ehitusmaterjale.

Vaatamisväärsusteks on Potockite mõisakompleks, juudi kool (XVII sajand), aastal 1772 ehitatud katoliku kabel ja õigeusu kirik aastast 1869. Linna ääres asub klooster aastast 1785, seal asub ka park, mis on rajatud endise Sapiehade lossi asemele.

Ajalugu
-------

Vysokajet mainitakse esimest korda XIV sajandil, seda külastas toona Gediminas. Leedu suurvürst Aleksander andis asulale aastal 1481 linnaõigused. XV sajandil lasi Vytautas sinna katoliku kiriku ehitada.

Aastal 1511 andis Zygmunt I linna Chreptowiczite valdusse. Asula käis käest kätte, kuuludes sel sajandil veel Piatkiewiczitele, Jodkaviczitele ja Chliaviczitele. Tol ajal hakati seal tootma tikitud diivaneid ja tekke. Aastal 1618 kuulus asula Wojnadele, Andzej Wojna lasi sinna ehitada uue katoliku kiriku, mis on rekonstrueeritult ja ümberehitatult säilinud tänapäevani.

Aastal 1647 said asula omanikeks Sapiehad. Linna juurde ehitati kindlus, mis sai algul uputuse ja seejärel Põhjasõja ajal kannatada. Aastal 1671 sai linn õiguse pidada laata, mille kestus oli neli päeva. Aastal 1748 põlesid kindlus ja selle juures asunud Sapiehade loss maha, neid enam ei taastatud. Sajandi teisel poolel rajasid Sapiehad linna juurde kloostri, mille juurde kuulus ka haigla. Samuti asus linnas tellisevabrik.

Aastal 1795 läks asula kolmandal Poola jagamisel Vene impeeriumi koosseisu. Vysokaje hakkas kuuluma Hrodna kubermangu. Ühtlasi sai Vysokajest alev. Aastaks 1816 oli Vysokaje läinud Potockite valdusse, need rajasid sinna uue lossi. Ühtlasi laiendasid nad vana lossi juures olnud 30 hektari suurust parki vana lossi müüride vahele, nii et selle pindala kasvas enam kui 50 hektari suuruseks. 

Kastuś Kalinoŭski ülestõusu ajal (1863) hõivasid linna ülestõusnute väed. Aastal 1869 ehitasid Venemaa võimud asulasse õigeusu kiriku. Aastal 1886 oli linnas kaks turuplatsi, seal peeti 15 korda aastas laata.

Aastast 1921 oli asula Poola koosseisus. Vysokajest sai taas linn. 

1939. aastal liideti linn Valgevene NSV-ga. Aastast 1962 on linn Kamienieci rajooni koosseisus.

Pilte
-----

* VanalinnVanalinn
* Potockite lossPotockite loss
* Vysokaje kindlus tänapäevalVysokaje kindlus tänapäeval
* Katoliku kirikKatoliku kirik
* Õigeusu kirikÕigeusu kirik

Tuntud elanikke
---------------

* Aleksander Michał Sapieha – Rzeczpospolita riigitegelane
* Pavieł Łyžyn – Valgevene kuulitõukaja
* Trafim Lašuk – Argentina valgevenelaste organisaator

Välislingid
-----------

 Vysokaje – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Linn Valgevene fotoentsüklopeedias
Zasulauksi asendikaart
Zasulauksi depoo
**Zasulauks** on asum Lätis, Riia linna Kurzeme rajooni osa pindalaga 1,190 km². Asub Dzirciemsist lõunas, Imantast idas, Āgenskalnsist läänes ja Šampēterisest lõunas. 9139 elanikku (2010).

Zasulauksi asumi hoonestus on väga ebaühtlane. Asumis on kunagistele rannaluidetele püstitatud tööstushooned läbisegi 19. sajandil ehitatud puumajade ja 20. sajandil püstitatud paneelidest korterelamutega.

Asumi maad liideti suuremalt jaolt Riiaga aastal 1828, kuigi väiksem osa liideti linnaga alles aastal 1919. Esimeseks ettevõtteks oli ilmselt osalt Dzirciemsi asumis asunud Jānis Šteinhauersi (saksapäraselt Johann Steinhaueri Zasa mõis ja paberivabrik. Šteinhauersi poeg müüs aga vabriku maha. Aastal 1806 kolis paberitootmine Ulbrokasse ümber, aga aastal 1810 oli Zasulauksi aladel olnud hoonetel uus omanik. Vabrikus töötasid lätlased ja tehase juurde kerkisid tööliselamud. 19. sajandil asutati vabriku juurde kool. Aastal 1856 ostis vabrikuomanik piirkonnas 100 krundi jagu maad ja jagas need töölistele.

Aastal 1873 sai Zasulauks raudteeühenduse ülejäänud Riiaga, kui Bolderājasse viivale raudteele rajati Zasulauksi jaam (saksa keeles Sassenhof). Praegune jaamahoone pärineb küll veidi hilisemast ajast, olles püstitatud aastal 1912. 1876 sai Zasulauksist raudteesõlm, kui rajati Tukumsi linna viiv raudtee.

Sajandi teisel poolel hakkasid piirkonda kerkima teisedki tööstusettevõtted. Nende seas oli masinaehitustehas Motor (1896), keemiatehas (1897), värvitehas (1898). Aastal 1950 rajati asumisse elektrirongide depoo, selle juures on aastast 1960 **Zasulauka Depo** nimeline rongipeatus (vanasti lihtsalt *Depo*).

Zasulauksis asub ka Läti Ülikooli botaanikaaed, mis rajati endise Wolfschmidti mõisa hoonetekompleksi juurde. Lisaks Wolfschmidti mõisale asus Zasulauksi aladel veel Pīlādžbirzsi mõis. Wolfschmidti mõis kandis kunagi nime Zasa mõis, sellest tuleb ka asumi nimi. Lisaks mõisatele on arhitektuuriliselt tähelepanuväärne veel Riia 34. Keskkooli aastal 1934 püstitatud funktsionalistlik hoone ja 19. sajandil püstitatud juugendstiilis puitmajad.

1970. ja 1980. aastatel püstitati asumisse hulgaliselt paneelelamuid.

* Zardu ielaZardu iela
* Dreiliņu ielaDreiliņu iela
* Dzirciema ielaDzirciema iela

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Zasulauks** |

* Zasulauksi koduleht (*läti keeles*)

| * v
* r
Kurzeme rajooni asumid |
| --- |
| 
Āgenskalns **·**  Bolderāja **·**  Daugavgrīva **·**  Dzirciems **·**  Iļģuciems **·**  Imanta **·**  Kleisti **·**  Ķīpsala **·**  Rītabuļļi **·**  Spilve **·**  Voleri **·**  Zasulauks |
**Juozas Paškevičius** (24. juuli 1924 Anykščiai rajoon – 26. märts 2023 Vilnius) oli leedu geoloog.

Elulugu
-------

Juozas Paškevičius lõpetas aastal 1943 Vepriais põllumajanduskooli. Edasi suundus ta Vilniusse õppima sealses aiandusliku kallakuga keskkoolis, kuid rinde lähenemine katkestas ta edasised õpingud. Aastal 1945 suundus ta Musninkaisse, kus asus tööle agronoomina. Aastail 1947–1948 töötas ta Vilniuse aiandustrustis aednikuna.

Juozas Paškevičius lõpetas 1952. aastal Vilniuse Riikliku Ülikooli geoloogia erialal. Õpingute kõrvalt töötas ta ülikooli juures vanemlaborandina ja abiellus, aastal 1951 sündis poeg Algimantas, aastal 1956 tütar Jūratė. Aastal 1958 sai temast geoloogia ja mineraloogia kandidaat. Aastal 1973 sai ta doktorikraadi. 

Aastast 1969 juhatas ta Leedu alade stratigraafia komisjoni. Aastal 1972 oli ta Vilniuse Riikliku Ülikooli geoloogiamuuseumi kuraator. Aastail 1973–1990 oli ta Vilniuse Ülikooli geoloogia ja mineraloogia kateedri professor. Aastail 1980–2002 tegeles ta ajakirja Geologija väljaandmisega.

Teadustöö
---------

Juozas Paškevičiuse põhiline panus oli Ordoviitsiumi ja Siluri brahhiopoodide ja graptoliitide uurimine. Ta avastas uusi liike ja perekondi. Uuringutulemusi kasutas ta brahhiopoodide ja graptoliitide tsoonide skaala loomiseks, mis omakorda mõjutas vastavate ajastute stratigraafia loomist. Ordoviitsiumi ja Siluri stratigraafiate korreleerimisega tegeles ta Euroopa tasandil. Ta võttis esimest korda kasutusele Leedu alade paleostruktuursed üksused.

Teoseid
-------

* Lietuvos silūro biostratigrafija ir graptolita,1979
* Baltijos respublikų geologija, 1994
* Lietuvos geologija, 1994
* Enciklopedinis geologijos terminų žodynas, 2004
* Gyvenimo ir mokslo vingiuose, 2010
* Lietuvos ordovikas ir graptolitai, 2011
* Etnografinis kaimas: istorija ir dabartis, 2013
* Vilniaus sodų pavėsyje, 2014
* Dabužiai ir svajonių tikrovė, 2015

Tunnustus
---------

* 1976 – Austuse märk
* 1996 – Leedu teaduspreemia

Viited
------

1. ↑  Anykštėnų biografijų žinynas
2. ↑  Lietuvos mokslo premijos
Vaateratas
**Prõpjati lõbustuspark** on mahajäetud park Ukrainas Prõpjati linnas. 

Selle esimene avamine pidi toimuma 1. mail 1986. aastal, mil tähistatakse ka töörahvapüha. 26. aprillil toimus paari kilomeetri kaugusel Tšornobõli katastroof ning selle tõttu ei pidanud avamist toimuma. Mitmetes allikates on kirjas, et park siiski avati 27. aprillil enne linna evakueerimise väljakuulutamist, ja ühel saidil on olemas ka pildid tegevusest. Oletati, et lõbustuspark avati vaid selleks, et elanike tähelepanu õnnetusest eemale juhtida. Need oletused on tõestatud, sest paljud atraktsioonid ei olnud lõpuni ehitatud (*Paratrooper*'il polnud varikatused korralikult paigaldatud ja lõpetamata oli ka vaateratta vooderdus). Igal juhul on park ja selle vaateratas muutunud Tšornobõli katastroofi sümboliks.

Atraktsioonid
-------------

Põrkeautod
Nõukogude Liidus ehitati kultuuri- ja puhkeparke, mis olid tüüpilised paljudes suurtes linnades. Lõbustuspargi atraktsioonid valmistas Jeiskis asuv ettevõte Atraktsioon ("Аттракцион").[*viide?*]

Kultuuripaleest loodes asuvas Prõpjati kesklinnas oli lõbustuspargis 5 atraktsiooni:

* Tuntud 26-meetrine vaateratas "Круговой обзор" (’ringvaade’)
* Põrkeautod "Автодром" (’autodroom’)
* Paratrooper "Ромашка" (’karikakar’)
* Kiiklaevad "Русские качели" (’vene kiik’)
* Pargis on ka karnevali laskmismängud

Kiirgus
-------

Kiirgusastmed ümber pargi on erinevad. Pärast seda, kui radioaktiivseid materjale kandnud helikopterid kasutasid maad maandumisrajana, uhuti kiirgus mulda. Seetõttu on betoneeritud alad suhteliselt ohutud.

Filmid, mängud, meedia ja kirjandus
-----------------------------------

Lõbustuspark mängib märkimisväärset rolli videomängudes S.T.A.L.K.E.R.: Shadow of Chernobyl (S.T.A.L.K.E.R. Tšornobõli Vari) ja Call of Duty 4: Modern Warfare (Call of Duty 4: Kaasaegne sõda). Samuti on sellest räägitud filmis "Tšornobõli päevikud". Pargil on ka oluline roll Markijan Kamõši romaanis "A Stroll to the Zone". 

Vaaterattast tehti uudis 2017. aasta septembris, kui Poola turistid seda pöörasid, sest viimati tehti seda 1986. aastal. Hiljem pöörati see oma algsesse asendisse tagasi.

Viited
------

1. ↑  "Pillaged and peeling, radiation-ravaged Pripyat welcomes 'extreme' tourists". USA Today.
2. ↑  Pacific Standard. "Chernobyl in Spring — Pacific Standard".
3. ↑  Robert J. Ursano, Ann E. Norwood, Carol S. Fullerton (17 June 2004). Bioterrorism with CD-ROM: Psychological and Public Health Interventions. Cambridge University Press. p. 175.
4. ↑  International Atomic Energy (1991). The International Chernobyl Project: an overview : assessment of radiological consequences and evaluation of protective measures. IAEA. p. 49.
5. ↑  "Chernobyl disaster zone top pick for 'extreme tourists' 30 years on".
6. 1 2  Graham Gilmore. Chernobyl
7. ↑  YouTube video tehtud pärast evakueerimist 1986. aastal.
8. ↑  Fox, Michael H. (2014). Why We Need Nuclear Power: The Environmental Case. OUP USA. p. 226.
9. ↑  В покинутій Прип'яті біля Чорнобиля запустили колесо огляду". TCH.
**AS Sangla Turvas** on 1987. aastast Tartu maakonnas Puhjas tegutsev turba kaevandamis- ja töötlemisettevõte.

Ettevõtte eelkäija oli 1923. aastal asutatud Ulila Elektrijaam.

1970. aastate keskel koliti turbabriketivabriku briketivabrik Puhja ning Ulilasse jäi kombinaadi filiaal, kus koos alus- ja väetusturbaga valmisid Norma tellimusel autode turvavööde detailid, raudjalastega kelgud ning töötas galvaanikatsehh, kuna turvasüsteemi komponentide omaduste parandamiseks kaetakse neid erinevate pinnakatetega vastavalt toote funktsioonile ja esitatud nõuetele.

Ettevõte peamised tegevusalad on turbabriketi ja sellest energia tootmine, toodetakse ka kasvuturvast.

Ettevõte kaevandab turvast Sangla turbamaardlast. Aastane turbatoodang on üle 400 000 m3, millest 80% läheb ekspordiks.

2015. aasta kevadel läks ettevõte pankrotti. Ehitus- ja energeetikaettevõtte KMG Inseneriehitus AS tütarettevõte Peat Mill omandas pankrotistunud ettevõtte varad 2016. aasta juuni alguses 2,8 miljoni euro eest ning tehas pandi uuesti tööle.

Peat Mill lasi lammutada terve turba tootmiskompleksi aastal 2020. Lammutamisele kuulus katlamaja, turba segaja, tootmisliin ja galerii.

Viited
------

1. 1 2 3 4   (vaadatud 21.02.2013)
2. 1 2 3  EE 12. köide, 2003: 506.
3. ↑  Sangla Turba varad omandanud Peat Mill käivitas tootmise augustis, Pealinn, 08.10.2016

Välislingid
-----------

* Ettevõtte koduleht (vaadatud 21.02.2013)
Max Görtz, 2023
Max Görtz 2014. aastal Frölunda mängijana
**Max Görtz** (sündinud 28. jaanuaril 1993 Hööris) on Rootsi jäähokimängija, kes mängib Soome kõrgliigaklubis KalPa ründajana paremäärel.

Rootsi kõrgliigas debüteeris ta hooajal 2011/12 Färjestadi meeskonnas, aastatel 2013–2015 mängis Rootsi kõrgliigaklubis Frölunda HC.

2012. aastal valis Nashville Predators ta NHL-i *draft* '​is 172. valikuna. Põhja-Ameerikasse suundus Görtz mängima 2015. aastal. Hooajal 2015/16 tegi ta eduka hooaja American Hockey League'is (AHL) Predatorsi tütarklubis Milwaukee Admirals, kui lõi 18 väravat ja andis 29 väravasöötu. Järgmine hooaeg algas Görtzil aga märkimisväärsemalt tagasihoidlikumalt. 2017. aasta jaanuaris kaubeldi Görtz Anaheim Ducksile. Ta mängis hooaja lõpuni AHL-is Ducksi tütarklubis San Diego Gulls, kuid NHL-is jäi debüüt tegemata.

Aastatel 2017–2020 mängis Görtz Rootsi kõrgliigaklubis Malmö Redhawks. Aastatel 2020–2022 mängis ta Saksamaa kõrgliigas, esimesel hooajal Grizzlys Wolfsburgis ja teisel hooajal Schwenninger Wild Wingsis.

2022. aasta juunis sõlmis ta kaheaastase lepingu KalPaga.

Viited
------

1. ↑  "Ducks Acquire Gortz from Nashville". Anaheim Ducks. 19. jaanuar 2017. Vaadatud 19. jaanuaril 2017.
2. ↑  "Max Gortz comes to KalPa" (soome). KalPa. 11. juuni 2022. Vaadatud 11. juunil 2022.

Välislingid
-----------

* Max Görtz hockeydb.com lehel
Lossi läänevall
**Łyskava loss** või **Lõskava loss** (valgevene keeles *Лыскаўскі замак*) oli kindlustatud loss Valgevenes Bresti oblastis Pružany rajoonis Łyskavas. Lossi varemed on ajaloomälestisena kaitse all.

Lossi arhitektuur
-----------------

Loss asus 68 × 68 meetri suurusel maa-alal. Lossi ümbritsesid mullast vallid, mis on säilinud tänapäevani. Kõige paremini on säilinud läänepoolne vall, mis oli kaks meetrit kõrge ja kümme meetrit paks. Just selles vallis asus ka lossi sissepääs. Säilinud on ka lõunapoolne vall ja osa idapoolsest vallist. Lossihoovi nurkades asusid kaheksameetrise diameetriga tornid.

Vallist väljaspool piiras lossi vallikraav, mille taga asus uus vall. See oli neli meetrit paks ja 1–1,5 meetrit kõrge. Säilinud on see osalt lossi lõuna- ja lääneküljel. Sellest 90 meetri kaugusel asus kolmas vall, mille juures asus samuti vallikraav. See vall piiras lossi põhjast, lõunast ja läänest, idast kaitses lossi soine jõekallas. Vallides asunud läbipääsusid kaitsesid tornitaolised mullast kõrgendikud.

Lossi ajalugu
-------------

Pärast Viciebski vojevoodi Maciej Kłoczko surma andis ta naine Łyskava Bona Sforzale. XVI sajandil asus seal Leedu suurvürstide lauamõis; sinna rajati tõenäoliselt juba XV sajandi lõpus ka loss. Hoone hävis Põhjasõja ajal, kui 1706. aastal toimus selle juures lahing.

Tänapäeval on säilinud üksnes lossi ümbritsenud muldvallid. Lossi kohta on rohkem infot saadud väljakaevamistel. Esimesed uuringud tehti 19. sajandil, 1970. aastatel uuris lossiaset Michaś Tkačoŭ. Selgus, et kultuurikihi paksus on 40 cm. Väljakaevamistelt leiti telliseid, mille küljes oli lubja ja savi jäänuseid, kahhelplaate ja keraamikat.

Mitme allika põhjal leiti just selle lossi varemetest Bychowieci kroonika käsikiri.

Viited
------

1. ↑  Лыскаўскі замак // Энцыклапедыя гісторыі Беларусі / Рэдкал.: Г. П. Пашкоў (галоўны рэд.) i iнш.; Маст. Э. Э. Жакевiч. — Мн.: БелЭн, 1997. — Kd. 4:Кадэты-Ляшчэня. — lk. 408. — 432 — ISBN 985-11-0041-2.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Łyskava loss** |

* Fotod lossivallidest ja info lossi kohta
Ion Druță Moldova postmargil
**Ion Druță** (ka **Ion Drutse**; 3. september 1928 Horodiște – 28. september 2023 Moskva) oli Moldova kirjanik.

Ta lõpetas 1957. aastal Moskva Maksim Gorki nimelise Kirjandusinstituudi.

Tema loomingust on eesti keeles Loomingu Raamatukogus ilmunud jutustus "Ühe doina jälgedes" (tõlkinud Aleksander Kurtna, 1963), kirjastuses Eesti Raamat 1978. aastal lasteraamat "Koolijutte" (tõlkija Lea-Muti Rosin) ja 1988. aastal ajalooline romaan "Valge kirik" (tõlkija Ülo Tootsen). 

Suure osa Druță loomingust moodustasid näidendid. 

Alates 1969. aastast elas Moskvas, kus ta ka 28. septembril 2023 95-aastasena suri.

Ion Druță looming Eesti teatris
-------------------------------

* "Casa mare" (Raadioteater, lavastaja Raido Murss; 1963)
* "Meie nooruse linnud" (Eesti Draamateater; esietendus 1973)
* "Pühamast püham" (Vanemuine, lavastaja Kaarin Raid; esietendus 1977)
* "Maa ja päikese nimel" (Ugala, lavastaja Kaarin Raid; esietendus 1982)

Tunnustus
---------

* 1960 – Tööpunalipu orden
* 1978 – Rahvaste Sõpruse orden
* 1984 – Tööpunalipu orden
* 1988 – Lenini orden
* 1990 – Rumeenia Akadeemia auliige
* 1992 – Moldova Teaduste Akadeemia liige

Viited
------

1. 1 2 3
Paremal Venemaa Meridian-klassi luurelaev; vasakul väiksemad 861M-klassi luurelaevad (sarnane, kuid pisut väiksem oli Eesti Veeteede Ametil) 2012. aastal
Saksamaa Oste-klassi luurelaev (abilaev) 2009. aastal
**Luurelaev** on sõjalaev (abilaev) või riigiasutusele kuuluv laev, mis on ehitatud ja varustatud luureandmete kogumiseks merelt, mereäärselt maismaalt ja nende kohal õhuruumist ning samuti vee alt.

Peamiselt koguvad luurelaevad tänapäeval luureinfot elektroonilise luure ehk signaalluure (SIGINT) meetodil.

Tegevus
-------

Luurelaevadega püütakse ja kuulatakse pealt teiste riikide raadiosidet, tsiviilsidet; registreeritakse lennuvahendite ja ujuvvahendite elektroonilisi signatuure ning jälgitakse nende liikumist. Jälgitakse ka ballistiliste rakettide starte ja muud sellist. Selleks on luurelaevadel võimsad radarid, teleskoobid ja tundlikud raadiovastuvõtjad. Enamus aparatuurist on salastatud. Sageli on luurelaevadel ka enesekaitserelvastus.

Luurelaevad võivad olla "maskeeritud" kalapüügilaevadeks või hüdrograafialaevadeks. See võimaldab viibida põhjendatult samal merealal pikemat aega. Reaalselt nad tegelevadki merel vastava tegevusega, kuid täidavad lisaks luurefunktsiooni. 

Luurelaevu nimetatakse ka side- või abilaevadeks. 

Praktiliselt on tänapäeval kõik luurelaevad ja nende liikumine enamasti siiski teada ja jälgitav.

Ajalugu
-------

Esimesed spetsiaalsed luurelaevad ehitati külma sõja algul ja sellest ajast on need kõigi suurriikide relvastuses. Maailma suurim luurelaev oli Nõukogude Liidus ehitatud Ural SSV-33.

Eesti Mereväe käsutuses oli aastatel 1994–2000 kaks Ida-Saksamaal valmistatud Kondor-klassi laeva, mis olid seadistatud luurelaevadeks. Samuti oli Veeteede Ametil 1990. aastail nime EVA-307 all endine vene 860-klassi hüdrograafialaev Zenit, mis oli kunagi ehitatud ühtlasi luurelaevaks ja varustatud vastavate seadmetega. Luure eesmärgil neid teadaolevalt siiski ei kasutatud.

| * v
* r
Tänapäevased sõjalaevade liigid |
| --- |
| Lahinguotstarbelised avamerelaevad | 
Lennukikandja - Ristleja - Hävitaja - Fregatt |  |
| Lahinguotstarbelised rannikulaevad | 
Korvett - Raketikaater - Lahingukaater |
| Allveelaevad | 
Raketiallveelaev - Ründeallveelaev |
| Lahingutoetuslaevad | 
Dessantlaev - Miinijahtija - Miinitraaler - Miiniveeskaja - Kaugjuhitavate miinilaevade juhtlaev - Luurelaev - Staabilaev |
| Veeala valve ja julgeoleku laevad | 
Valvelaev - Valvekaater |
| Abilaevad | 
Toetuslaev - Remondilaev - Hospidallaev - Transpordilaev - Päästelaev - Tuukrilaev - Puksiir - Õppelaev |
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib Valgevene linnast; Läti küla kohta vaata artiklit Īve* |

---

**Iŭje** (transkribeerituna **Ivje**) on linn Valgevenes Hrodna oblastis, Iŭje rajooni ja Iŭje külanõukogu halduskeskus. Leedu keeles *Vija* või *Yvija*, poola keeles *Iwie*, tatari keeles *Өе*. Linna läbib raudteeliin Maładziečna–Lida.

Linna nime päritolu kohta on mitu varianti. Ühe oletuse kohaselt pärineb see Gediminase naise Eva nimest, teised hüpoteesid otsivad asula nime päritolu nii slaavi, soome-ugri kui ka tatari keeltest.

Linna piirides on keskkool, laste spordikool ja muusikakool. Iŭjes on ka kultuurimaja ja kaks raamatukogu. Tööstusest on linnas vaid toiduainetetööstus.

Iŭjes on olnud ajalooliselt suur juutide kogukond. Lisaks juutidele on seal elanud ka palju tatarlasi. Linn on ajalooline valgevene tatari kogukonna keskus.

Linna suurimaks vaatamisväärsuseks on aastal 1600 ehitatud ja aastal 1782 ümber ehitatud barokkstiilis katoliku kirik XVI sajandi lõpus ehitatud kellatorniga. Huvi võivad pakkuda ka XIX sajandi lõpus ehitatud veski, XIX sajandil ehitatud katoliku kabel, mošee aastast 1884 ja sünagoogid XX sajandi algusest. Iŭje vanalinn pärineb põhiliselt XIX sajandi lõpust.

Ajalugu
-------

Iŭjet mainitakse esimest korda XV sajandil kui suurvürstide valdust. Aastal 1444 müüdi asula Mangirdastele, hiljem läks see Zabrzezińskite valdusse ja aastast 1558 Kiszkadele. Aastast 1598 on teada, et Iŭjes elasid tatarlased.

Aastal 1611 rajati asulasse trükikoda, aastal 1631 aga klooster, mille juurde ehitati ka kirik. Osade allikate andmeil trükiti Iŭjes Meletiy Smotryts’kyy koostatud esimene valgevene keele grammatika. Aastal 1742 sai Iŭjest alev. Omanikud vaheldusid asulal kiiresti, peale Kiszkasid tulid Słuškad, seejärel Glebowicsid, Żyżemscyd, Ogińskid, Sapiehad, Tiesenhausenid. XVI–XVII sajandil oli Iŭje tähtis ariaanide keskus.

Aastal 1795 läks alev Kolmandal Poola jagamisel Vene impeeriumi koosseisu. XIX sajandil oli asula Zamoyskite suguvõsa valduses. Asulasse ehitati mošee, seal peeti aastas viis laata.

Aastast 1921 oli Iŭje Poola koosseisus, 1939. aastal liideti Valgevene NSV-ga. Linnaõigused sai asula aastal 2000

Pilte
-----

* Iŭje veskiIŭje veski
* Iŭje kirikIŭje kirik
* Iŭje katoliku kirik seestvaatesIŭje katoliku kirik seestvaates
* Iŭje mošeeIŭje mošee

Välislingid
-----------

* Linna koduleht
* Linn valgevene fotoentsüklopeedias
* Linn YouTube'is
* Iŭje

1. ↑  The population as of January 1, 2023 and the average annual population for 2022 in the Republic of Belarus by regions, districts, cities and urban-type settlements
Vaimulik ja ühiskonnategelane Mihkel Laid 1915. aastal. Foto Eesti Rahva Muuseumi kogust
**Mihkel Laid** (enne eestistamist **Mihkel Ostrov**; ka **Mihkel Alfred Laid**); 27. oktoober 1899 Porhovi maakond, Pihkva kubermang – 30. juuni 1945 Tallinn) oli Eesti vaimulik ja ühiskonnategelane.

Laid sündis arsti perekonnas. Ta lõpetas aastal 1918 Tartu Aleksandri gümnaasiumi. Ta võttis osa Vabadussõjast, lõpetas Sõjakooli suurtükiväelasena (lipnik). Õppis Tartu Ülikooli usuteaduskonnas aastatel 1918 ja 1921–1925. Ordineeriti 13. detsembril 1925 õpetajaks.

Oli aastatel 1925–1939 Sangaste ja Laatre Püha Laurentsiuse koguduse õpetaja. Aastatel 1939–1941 oli ta Viljandi Jaani koguduse õpetaja. Aastal 1944 oli ta Nõmme Rahu koguduse abiõpetaja.

Oli Vabadussõjalaste Liidu liige. 1941. aastal astus vabatahtlikuna Saksa sõjaväkke.

Arreteeriti NKVD poolt 28. novembril 1944 Nõmmel. 21. märtsil 1945 mõistis tribunal ta fabritseeritud süüdistuste alusel §58-1a järgi surma kui "riigireeturi". Kohtuotsus viidi täide 30. juunil 1945 Tallinna vanglas nr 1 (Patarei vanglas). Pärast järjekordset läbi terve öö kestnud ebainimlikku piinamist ja peksu oli ta öelnud vangikongis minestusest ärgates oma kongikaaslastele, et lihtsalt ei suutnud enam kannatada ja kirjutas alla kõigele, mida NKVD timukad nõudsid.

Isiklikku
---------

Tema isa Mihkel Ostrov (1863–1940) oli raudteearst, hiljem, Vabadussõja ajal, Eesti sõjaväe tervishoiuvalitsuse ülemarst, sanitaarteenistuse kindralmajor, Vabadusristi 1. järgu 2. liigi kavaler.

Tema õemees oli kindralmajor Andres Larka, Vabadussõjalaste Liidu juht ja presidendikandidaat.

Ta oli abielus, tal on kolm tütart. Kaksikud Eda ja Made on sündinud 1929. aastal, kolmas tütar on Tiiu-Liis. Tütar Eda Stern (1929–2021) oli luuletaja ja muusikapedagoog, väimees Sándor Stern oli raamatuillustraator, loomamarkide kujundaja ja maalikunstnik; tütar Made Põlluaas oli eesti moe- ja tekstiilikunstnik, tütar Tiiu-Liis oli arst. 
Tütrepoeg Henn Põlluaas on eesti ühiskonnategelane ja poliitik, endine Riigikogu esimees.

Viited
------

1. 1 2   memento.ee
2. ↑  Konrad Veem Eesti Vaba Rahvakirik Dokumentatsioon ja leksikon EVR Stockholm 1988
3. ↑  "TEABELEHES "MEMENT0" ilmunud materjalid, lk.268" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 31. jaanuar 2012. Vaadatud 23. novembril 2010.
4. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 10. jaanuar 2015. Vaadatud 26. septembril 2014.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)

Välislingid
-----------

* Ohvitseride andmekogu (Mihkel Laid; isa Mihkel Ostrov)
**Christopher John Cassidy** (sündinud 4. jaanuaril 1970 Salemis) on Ameerika Ühendriikide endine mereväelane ja NASA astronaut.

1993. aastal lõpetas Cassidy Ameerika Ühendriikide Mereväeakadeemia matemaatika erialal ning sai 2000. aastal MIT-st meretehnika magistrikraadi. Mereväes teenides läbis ta Navy SEAL-ide katsed ning sai mereväe eriüksuslaseks. Ta on osalenud missioonidel Afganistanis ja Vahemerel. Cassidyl on mereväes kapteni auaste.

Cassidy valiti NASA astronaudiks 2004. aastal ning tema esimene missioon oli 2009. aastal toimunud STS-127. 2013. aastal oli ta märtsist kuni semptembrini Rahvusvahelise Kosmosejaama 35. ja 36. ekspeditsiooni liige. Aprillis 2020 sai ta 62. ekspeditsiooni liikmeks ning on oktoobrini 63. ekspeditsiooni komandör.

Cassidy lahkus NASA-st ja mereväest 2021. aastal.

Viited
------

1. 1 2  "Astronaut Chris Cassidy's post-NASA career". *CollectSpace*. Vaadatud 26. oktoober 2022.
2. ↑  "Commander Christopher Cassidy, USN". *U.S Naval Academy*. Vaadatud 6. juuni 2020.
3. ↑  "Christopher Cassidy (Captain, U.S. Navy) NASA Astronaut". *NASA*. Originaali arhiivikoopia seisuga 14. mai 2021. Vaadatud 6. juuni 2020.
**Šeškinė vald** (leedu keeles *Šeškinės seniūnija*) on vald Vilniuse linna omavalitsuse koosseisus, Vilniuse keskosas. Kogu valla territoorium on ühtlasi Vilniuse Šeškinė linnaosa. Valla pindala on 4,4 km². Aastal 2011 oli seal 29 548 elanikku.

Vallamaja asub aadressil Šeškinės g. 30, vallavanema on Svajūnas Poškus.

Šeškinė
-------

Panoraamvaade Šeškinė linnaosale
**Šeškinė** (poola keeles *Szeszkinie*) on Vilniuse linnaosa. See piirneb lõunas Saltoniškėsega, edelas Viršuliškėsega, läänes Justiniškėsega, loodes Pašilaičiaiga, idas Šnipiškėse ja Baltupiaiga, põhjas aga Fabijoniškėsega.

Šeškinės asub Akropolise nime kandev kaubanduskeskus. Haridust annavad algkool, põhikool, venekeelne keskkool, progümnaasium ja kolm gümnaasiumi. Linnaosas on polikliinik ja raamatukogu (teine raamatukogu suleti aastal 2013). Seal asub aastal 1962 rajatud Saltoniškėse kalmistu.

Šeškinė ehk Šeškiniai nimelist paika on mainitud aastail 1390 ja 1545. See kuulus XVI–XIX sajandini Radziwillidele. Aastal 1865 elas külas kaksteist juuti. Aastal 1904 oli sealses külas 55 elanikku, aastal 1931 oli külas aga 169 elanikku. Teise maailmasõja järel moodustati seal kolhoos.

Küla liideti Vilniusega aastal 1955. Aastal 1977 asuti sinna rajama korterelamuid. Šeškinė idaossa ulatub parkmetsaga kaetud Šeškinė oos. Seal asub ka Šeškinė nõlvade geomorfoloogiline kaitseala. Linnaosa edelaosa jääb Karoliniškėse maastikukaitsealale.

Muinsuskaitse all on sealne kaubandus-teeninduskeskus, Balti keti tähis, Poola sõjaväe Vilniuse garnisoni Šnipiškėse laskemoonalaod ja mitmed Saltoniškėse kalmistu hauad.

Viited
------

1. ↑
2. ↑  Vilniaus miesto savivaldybė Vaadatud 26.06 2021.
3. ↑  Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, Kd. XI: Sochaczew – Szlubowska Wola, Warszawa 1890, lk. 909.
4. ↑  Гошкевич И.И. Виленская губерния: Полный список населенных мест со статистическими данными о каждом поселении, составленный по официальным сведениям. Вильна, 1905.
5. ↑  Wykaz miejscowości Rzeczypospolitej Polskiej, Kd. 1, Warszawa 1938.
6. ↑  Vilnijos Vartai
7. ↑  Leedu geoportaal
8. ↑  "Kultūros vertybių registras". Vaadatud 21. augustil 2021.

| * v
* r
Vilniuse linna omavalitsuse haldusjaotus |
| --- |
| 
Antakalnise vald **·**  Fabijoniškėse vald **·**  Grigiškėse vald **·**  Justiniškėse vald **·**  Karoliniškėse vald **·**  Lazdynai vald **·**  Naujamiestise vald **·**  Naujininkai vald **·**  Naujoji Vilnia vald **·**  Paneriai vald **·**  Pašilaičiai vald **·**  Pilaitė vald **·**  Rasose vald **·**  Senamiestise vald **·**  Šeškinė vald **·**  Šnipiškėse vald **·**  Žirmūnai vald **·**  Žvėrynase vald **·**  Verkiai vald **·**  Vilkpėdė vald **·**  Viršuliškėse vald |
Kirikuõpetaja Mare Palgi pidamas matusetalitust Kose kalmistul
**Matus** ehk **matused** on surnu ärasaatmise tseremoonia, mis toimub enamasti kalmistul puusärgiga mulda sängitamise näol. Matusetalituse kombed on erinevatel religioonidel ja rahvastel erinevad. Matusetseremoonia võib olla kiriklik või ilmalik.

Kiriklik matus
--------------

Kirikliku matusetalituse viib läbi vaimulik. Ärasaatmine toimub kirikus, kodus, krematooriumis või surnuaia kabelis – kõigil neil on erinev kord. Kiriklikul matusetalitusel võib osaleda ka kirikumuusik. Kiriklikul matusel lauldakse kiriklikke matuselaule.

Ilmalik matus
-------------

Ilmalik ärasaatmine toimub matusebüroos, kodus, krematooriumis või surnuaia kabelis. Ilmaliku matusetalituse viib läbi matusebüroo töötaja. Ilmalikul matusel lauldakse ilmalikke laule.

Vaata ka
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Matus** |

* Matmiskombestik
* Ümbermatmine
* Haud
* Urnimatus
* Laibamatus
* Loomamatus
* Põletusmatus

Kirjandus
---------

* Maire Sala. Igaviku teele: Eesti matusetraditsioonid ja tänapäev ning hauaplatside kujundamine. Tallinn, 2002.
Constellationi programmi embleem
**Constellationi programm** oli NASA mehitatud kosmoselendude programm aastatel 2005–2009. 

Constellationi suurimad eesmärgid olid ISSi ehituse lõpetamine, inimeste naasmine Kuule ja tähtsaimaks eesmärgiks mehitatud lend Marsile. Programmi üks eesmärkidest, viia inimene Marsile, väljendus ka programmi raames välja töötatud kanderakettide nimes "Ares" (Vana-Kreeka vaste Rooma jumalale Mars). Programmi tehnoloogilisteks eesmärkideks oli saada mehitatud lendude kogemusi Maa-lähedaselt orbiidilt kaugemal ja arendada tehnoloogiaid, mis on vajalikud, et inimene saaks elada teistel planeetidel.

Programm tühistati 2010. aastal, sest see oli graafikust maas, eelarve oli lõhki ja see polnud Obama administratsiooni jaoks piisavalt innovaatiline. Constellationi programm asendati Space Launch Systemi ja Orioniga.

Viited
------

1. ↑  "'Apollo on steroids': The rise and fall of NASA's Constellation moon program". *Planetary Society*. Vaadatud 25. august 2017.
2. ↑  "Constellation Program Overview" (PDF). *NASA*. Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 10. juuli 2007. Vaadatud 25. august 2017.
3. ↑  "Obama cancels Moon return project". *BBC News*. Vaadatud 25. august 2017.
4. ↑  "Obama scraps funding for Nasa's American Moon base mission". *BBC World Service*. Vaadatud 25. august 2017.
5. ↑  "NASA officials admit Space Launch System is a rocket without a plan". *The Verge*. Vaadatud 25. august 2017.
**Saaremaa Muusikahariduse Sihtasutus** oli aastatel 1997–2012 tegutsenud sihtasutus, mis loodi eesmärgiga korraldada Saare maakonnas muusikaüritusi.

Aastatel 2000–2002 andis Saaremaa Muusikahariduse SA välja kultuurilehte Saare Muusika, millest ilmus 39 numbrit.

Kuressaare Ooperipäevad
-----------------------

 *Pikemalt artiklis Saaremaa Ooperipäevad*
Aastatel 1999–2006 toimusid Saaremaa Muusikahariduse SA eestvedamisel Kuressaare Ooperipäevad. Ooperipäevade peakorraldaja oli Ludmilla Toon. Aastal 2006 sattus sihtasutus tõsistesse rahalistesse raskustesse ja soovides saada 2007. aasta ürituse toimumiseks riigilt toetust, pidi 2007. aastal ooperipäevi korraldama Ludmilla Tooni tütrele Mariliis Toonile kuulunud MTÜ Operafest. Riigilt raha ei saadud ja 2007. aastal jäid ooperipäevad toimumata. 2008. aastast võttis ooperipäevade korraldamise üle Eesti Kontsert.

Viited
------

1. ↑  Äriregistri teabesüsteem.
2. 1 2 3  EE 12. köide, 2003: 499.
3. ↑  Ooperipäevade alustala Ludmilla Toon pole seniajani ooperit unustanud. Saarte Hääl, 25. juuli 2014.
4. ↑  Kallas, Liise. Võlausaldajad lasevad ooperipäevadel veel toimuda. Saarte Hääl, 2. aprill 2007.
5. ↑  Brinkmann, Koit. Saaremaa aasta naine jättis 24 ettevõtet rahata. Delfi Ärileht, 21. juuni 2007.
|  |
| --- |
|  **Poks** |
| Riik |  | NSV Liit |
|  |
| 1. ring | 1978 | Raskekaal |
|

**Igor Jakovlevitš Võssotski** (vene keeles *Игорь Яковлевич Высоцкий*; 10. september 1953 Jagodnoje, Magadani oblast – 2. aprill 2023) oli Nõukogude Liidu poksija. Tema mõlemad vanemad olid endised poliitvangid, kes olid parasjagu asumisel – isa oli venelane ja ema **Meeta Suve** (hiljem **Võssotskaja**) eestlane.

Võssotski oli raskekaalus (üle 81 kg) Nõukogude Liidu meister 1978. aastal ning sai 3. koha aastatel 1974, 1977 ja 1979.

Võssotski osales raskekaalus (üle 81 kg) 2. maailmameistrivõistlustel (Belgradis, 1978), kuid kaotas 1. ringis oma kohtumise ning jäi edasisest medaliheitlusest välja.

Võssotski pidas kokku 185 kohtumist, millest võitis 161 ja kaotas 24 kohtumist. Nende seas olid kõige kuulsamad kaks võitu selleaegse tuntud poksija Teófilo Stevensoni (Kuuba) üle – ta oli Stevensonile üldse ainus vastane, kellele Stevenson on ainult kaotanud. Pärast oma sportlaskarjääri lõppu on Võssotski töötanud poksitreenerina.

Viited
------

1. ↑  Meeta Suve Okupatsioonide Muuseumi lehel. Eesti keeles(surnud)
2. ↑  Nõukogude Liidu 1978. aasta meistrivõistlused poksis. Tulemused inglise keeles
3. ↑  Nõukogude Liidu 1974. aasta meistrivõistlused poksis. Tulemused inglise keeles
4. ↑  Nõukogude Liidu 1977. aasta meistrivõistlused poksis. Tulemused inglise keeles
5. ↑  Nõukogude Liidu 1979. aasta meistrivõistlused poksis (7. Rahvaste spartakiaad). Tulemused inglise keeles
6. ↑  "2. maailmameistrivõistlused poksis. Belgrad 1978. Tulemused inglise keeles". Originaali arhiivikoopia seisuga 27. oktoober 2014. Vaadatud 26. veebruaril 2012.

Välislingid
-----------

* Igor Võssotski lehel *Peoples-ru*. Vene keeles
* Gennadi Tolmatšovi usutlus Igor Võssotskiga 10. septembril 2011. Vene keeles
* Eesti juurtega poksija, kes jäi Stevensonile ja Alile löömatuks, Postimees, 4. mai 2019
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel on Eesti saarest; Eesti mereorganisatsiooni kohta vaata Salava (organisatsioon)* |

---

**Salavamaa** (ka *Salava saar*) on Saare maakonda endisesse Lümanda valda, praegusesse Saaremaa valda jääv saar. Saare koordinaadid on 58° 19′ N, 21° 47′ E.

Salavamaa asub 1 km Loonalaiust lõunas. Saar on edela-kirde sihis pikliku kujuga, käärulise rannajoonega, läänerannas esinevad rannavallid. Saare suurim kõrgus on 5 m üle merepinna. Saarel esineb rohttaimestikku, võsa ja puid. Saare rannajoone pikkus on 3,47 km ja pindala 26,6 hektarit.

Salavamaa kuulub Vilsandi rahvuspargi koosseisu Salava sihtkaitsevööndina.

Salavamaal kehtib liikumispiirang 15. aprillist kuni 15. juulini**.** Jahipidamine saarel on keelatud.

1977 vaadeldi saarel roosterind-tülli.

Jaan Tätte kirjutas laulu "Tuulevaiksel ööl" Salavamaal.

Viited
------

1. ↑  Salavamaa. "Eelise Infoleht: Salavamaa".
2. ↑  "Vilsandi rahvuspargi kaitse-eeskiri".
3. ↑  "Liikumispiirangute kaart". Originaali arhiivikoopia seisuga 15. juuli 2018.
4. ↑  "Vilsandi rahvuspark: Salava sihtkaitsevöönd (skv)".
5. ↑  Salava sai lõpuks Salavale, Saarte Hääl, 22. august 2015
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel on üldmõistest; Eesti ansambli kohta vaata Gild (ansambel)* |

---

**Gild** (saksa keeles *Gilde*, vanagermaani keeles 'ohvrisööming') on keskaegne või keskajast pärinev kutseorganisatsioon, harvem usuline või poliitiline organisatsioon.

Eestis tekkisid gildid arvatavasti 13. sajandil.

Tallinnas olevasse Kanuti ja Oleviste gildi kuulus algselt nii kaupmehi kui käsitöölisi, aga kui 14. sajandi keskel eraldus neist Suurgild, muutusid Kanuti ja Oleviste gild üksnes käsitööliste ühenduseks. Oleviste gild suleti 1698. Lisaks oli Tallinnas väikseid usulisi ja kutseorganisatsioone, näiteks Püha Ihu gild ja Toompeal Toomgild.

Tartus ja Pärnus tegutsesid kaupmeeste Suurgild ja käsitööliste Väikegild. Tartu Väikegildi nimetati keskajal Maarja gildiks, 18.–20. sajandil Antoniuse gildiks.

Eesti linnade valitsemises osalesid gildid 1877. aastani. 1920 nad kaotati.

Tallinna gildid
---------------

* Tallinna suurgild, ka Kaupmeeste gild
* Mustpeade vennaskond
* Püha Kanuti gild
* Olevi gild
* Toomgild
* Püha Anna gild ehk Vennaskond
* Püha Antoniuse gild ehk Vennaskond
* Püha Gertrudi gild
* Püha Hiiobi gild ehk Vennaskond
* Püha Ihu gild
* Püha Luuka gild ehk Maalrite ja Nikerdajate gild
* Püha Maarja gild ehk Armsa Jumalaema Vennaskond, Toompeal. Pärast reformatsiooni nimetatakse seda sageli Toomgildiks.
* Maarja gild, Oleviste kiriku juures
* Püha Mihkli gild
* Püha Rochuse Vennaskond
* Püha Viktori gild ehk Vennaskond
* Kümnetuhande Rüütli vennaskond
* Püha Jüri gild

Vaata ka
--------

* Tsunft
* Katariina Gild

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  *Eesti entsüklopeedia.* 12. köide: *Eesti A–Ü.* Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2003, lk 129.
Toomas Tiivel Rahvusraamatukogus konverentsil 2018. aastal.
**Toomas Tiivel** (sündinud 10. veebruaril 1952 Tartus) on Eesti bioloog ja diplomaat.

Elukäik
-------

Lõpetanud Tartu Riikliku Ülikooli bioloogina 1975. Töötanud aastatel 1974–1992 Eesti NSV Teaduste Akadeemias (Eksperimentaalbioloogia Instituut, Keemilise ja Bioloogilise Füüsika Instituut, TA Kirjastus). Bioloogiateaduste kandidaat (PhD) 1985 

Oli 1993–1997 Tallinna Pedagoogikaülikooli bioloogiaprofessor. 

Üks eesti teoreetilise bioloogia kevadkoolide peaorganisaatoreid. 

Aastast 1992 on ta töötanud Eesti Vabariigi Välisministeeriumis (aastatel 1994–1998 erakorraline ja täievoliline suursaadik Läti Vabariigis ja aastatel 2000–2004 Rootsi Kuningriigis), Šhanghai EXPO 2010 Eesti peakomissar (2008–2010).

Oli aastatel 2009-2017 Eesti Looduseuurijate Seltsi asepresident ja aastatel 2019-2021 Eesti Looduskaitse Seltsi president

Ta oli Akadeemilise Inglise Klubi ja on Viskiklubi UBC president.

1993–1997 oli ta Eesti Taassünni auhinna žürii liige.

Teoseid
-------

* "Oma maa vaim. Eesti Taassünni auhind 1993-1997". (koost. koos Doris Kareva ja Kalevi Kulliga). 2000
* "Viskimaailma teejuht". Hermes, 2007
* "Viinad ja peenemad napsid". Hermes, 2009
* "Ehe rõõm". Varak, 2011
* "Maailma napsid". Kammerdisain, 2016
* "Elu on sümbioos". Eesti mõttelugu 160. Ilmamaa 2021
* "Eesti eluteaduse hoidja". (toim. koos Andres Koppeli ja Kalevi Kulliga). TÜ Kirjastus, 2022

Tunnustus
---------

* 1980 – tema järgi on nimetatud habesääsklase liik *Ceratopogon tiiveli*. Selle liigi esmakirjeldaja oli Hans Remm.
* 1998 – Läti Vabariigi Kolme Tähe orden
* 2002 – Euroopa Teaduste ja Kunstide Akadeemia liige
* 2006 – Portugali Teeneteordeni komandör
* 2004 – Rootsi Kuningriigi Põhjatähe Ordeni Komandöri Suurrist

Isiklikku
---------

Irene Tiivel oli Toomas Tiiveli ema.

Välislingid
-----------

* Toomas Tiivel ETIS
**Eugen Puusepp** (15. november 1905 Iisaku – 14. aprill 1985 Tallinn) oli eesti elektrotehnikateadlane.

Elulugu
-------

Puusepp oli kooliõpetaja poeg. Ta lõpetas 1924. aastal Tallinna Reaalkooli ja 1936. aastal Tallinna kõrgema tehnikumi elektrotehnika osakonna inserner-elektrikuna.

Pärast tehnikumi lõpetamist oli ta Haapsalu Tööstuskooli õpetaja, Riigiringhäälingu ja Türi ringhäälingu valvetehnik, Türi raadiojaama insener, Volta tehase insener, proovisaali juhataja ja TKO juhataja ning Eesti Energia projekteerimis-konstrueerimisbüroo juhataja.

Alates 1947. aastast töötas Puusepp Tallinna Polütehnilises Instituudis assistendi, vanemõpetaja ja dotsendina. Ta luges elektrimasinate, elektrotehnika teoreetiliste aluste, elektrimõõtmiste ja üldelektrotehnika kursusi. 1963. aastal kaitses ta edukalt kandidaadiväitekirja, mille järel nimetati ta dotsendiks. Ta saavutas teaduslikus töös märkimisväärseid tulemusi elektromagnetiliste pumpade ja vahelduvvoolu lineaarsete mootorite uurimisel.

Ta juhtis üliõpilaste konstrueerimisbüroo tööd ja korraldas magnethüdrodünaamiliste masinate alaste teaduslike tööde kogumiku väljaandmist, oli elektrotehnika aluste kateedri vanim õppejõud ning mitmete õpikute autor.

Isiklikku
---------

Tema poeg oli insener ja tehnikateadlane Märt Puusepp.

Viited
------

1. 1 2 3 4  "Elektrotehnika aluste ja elektrimasinate instituut 50 : Infokilde tänapäevast ja möödunust - TalTech raamatukogu digikogu". *digikogu.taltech.ee*. Vaadatud 2. septembril 2023.
Kaart
Kuivastu sadam, veebruar 2019   
Foto: Stefan Hiienurm
Praam Piret, veebruar 2019  
Foto: Stefan Hiienurm
Virtsu–Kuivastu laevatee veebruaris 2009
**Virtsu–Kuivastu laevatee** on 3,7 meremiili pikkune laevatee mandril asuva Virtsu ja Muhu Kuivastu sadama vahel. Tegemist on kõige tihedama liiklusega laevateega Väinameres.

Laevatee ühendab omavahel Pärnu maakonna ja Saare maakonna, täpsemalt Lääneranna valla ning Muhu valla.

Laevatee ei ole suuremas ulatuses poidega tähistatud; Virtsu sadamas on 4 toodrit. Kaldal moodustavad liitsihi Kuivastu ülemine ja alumine tulepaak ning Virtsu ülemine ja alumine tulepaak.

Laevatee on rohkem kui kolm korda lühem, samas laiem ja sügavam kui Rohuküla–Heltermaa laevatee Hiiumaa ja mandri vahel.

Laevatee lähedal (põhja pool) mõlemast kaldast umbes sama kaugel asub miiniveeskja Suurop vrakk. Laev uppus 11. augustil 1941, kui sattus Saksa miinile.

Umbes poolel teel, Suuropi vrakist läänes ristub peamise Muhu väina laevateega.

Laevateed kasutatakse aasta ringi, sellest põhja poole jääv veeala (kuni Rohuküla–Heltermaa laevateeni) suletakse talvel sageli laevaliikluseks, et võimaldada tekkida jääteede jaoks piisavalt paksul merejääl.

Virtsu-Kuivastu liini laevad
----------------------------

* Tehumardi (laev)
* Rudolf (laev)

Viited
------

1. ↑  Väinamere laevateed. (1996). – *Mereleksikon*. 1 kd. Eesti Entsüklopeediakirjastus, lk 490
2. ↑  Andres Sepp (22. september 2009). "Allveespets Mäss: laevatee alused miinid tuleb koristada". *Oma Saar*. Sisaldab ka kaarti.
3. ↑  Suurop. (1996). – *Mereleksikon*. 1 kd. Eesti Entsüklopeediakirjastus, lk 405

Välislingid
-----------

* Andres Sepp. Veeteede amet võttis Väinamere miinid sihikule. *Oma Saar*, 24. september 2009.
Vadim Štepa 2013. aastal
**Vadim Vladimirovitš Štepa** (vene keeles Вадим Владимирович Штепа; sündinud 5. augustil 1970) on vene filosoof, publitsist, luuletaja ja Venemaa regioonide analüütik. 2015. aastast elab ta Eestis, kus avaldab analüütilisi publikatsioone.[*viide?*]

Elulugu
-------

Sündis Karjalas, veetis lapsepõlve Krimmis, Krasnojarski oblastis ja Arktikas, mis mõjutas tema maailmavaadet kui regionalismi pooldajat. Štepa on lõpetanud Moskva Riikliku Ülikooli ajakirjandusteaduskonna ta enda sõnul "kõige vabamal Perestroika ajal". Ta on reisinud Soomes, Suurbritannias, Kreekas, Jugoslaavias, Jaapanis ja teistes riikides, millest kirjutab tihti oma teostes.[*viide?*]

Vadim Štepa oli sunnitud Vene Föderatsioonist lahkuma 2015. aasta detsembris pärast aresti ja repressioonide ähvardusi, kuna tema loomingut peeti "ekstremistlikuks".

Töö ja looming
--------------

Paguluses jätkab ta koostööd vaba meediaga nii Eestis kui ka teistes riikides. Alates 2019. aasta jaanuarist on ta oma analüütilise ajakirja Region.Ekspert peatoimetaja. Štepa looming ja uurimused keskenduvad omavalitsusele, väikerahvaste enesemääramisõiguse ja piirkondliku kultuuri teemadele.[*viide?*]

Ta osales 2022. aastal Post-Venemaa Vabade Rahvaste Foorumi asutamises, kuid lahkus foorumilt sama aasta detsembris, mõistes selle hukka kui "paroodia", mis selle asemel, et teha tõsist analüütilist tööd, keskendub poliitiliste emigrantide "valjuhäälsetele" ja "tühjadele" iseseisvusdeklaratsioonidele, millel ei ole nende vastavatele piirkondadele mingit praktilist mõju.

### Kaastööd

* Spekter (Läti)
* Ru.Delfi (Leedu)
* Rus.Postimees (Eesti)
* Rahvusvaheline Kaitseuuringute Keskus (Eesti)
* Jamestowni sihtasutus (USA)

Viited
------

1. ↑  "Глава Карелии: экстремистам не будет воли ни в Петрозаводске, ни в Карелии".
2. ↑
**Sejny maakond** (poola *powiat sejneński* on 2. järgu haldusüksus (maakond) Poolas Podlaasia vojevoodkonna kirdeosas. Maakonna halduskeskus on Sejny linn. Sejny maakond piirneb põhjas ja idas Leeduga ning kagus väheses ulatuses Valgevenega.

Sejny maakond moodustati 1. jaanuaril 1956. 1975. aastal Sejny maakond kaotati, kuid taasloodi haldusreformi käigus 1. jaanuaril 1999.

Poola 2002. aasta rahvaloenduse andmetel moodustasid leedulased 21,2% Sejny maakonna elanikest.

Haldusjaotus
------------

Maakonna ainus linn on Sejny.

Sejny maakonnas on valda:

* Giby vald
* Krasnopoli vald
* Puński vald
* Sejny vald

Viited
------

1. ↑  Historia samorządu Powiat sejneński. Vaadatud 26. augustil 2023
2. ↑  Litwini gov.pl. Vaadatud 26. augustil 2023

Podlaasia vojevoodkonna vapp
Podlaasia vojevoodkond

**maakonnaõigustega linnad:** Białystok |
Łomża |
Suwałki   

**maakonnad:**
Augustów |
Białystok |
Bielsk |
Grajewo |
Hajnówka |
Kolno |
Łomża |
Mońki |
Sejny |
Siemiatycze |
Sokółka |
Suwałki |
Zambrów |
Wysokie Mazowieckie