recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Konrad von Herzenrode** oli Liivi ordu maamarssal 15. sajandi teisel poolel.

Konradi vanemad pole teada, kuid ta pärines Hesseni maakrahvkonnast. Tema suguvõsa kuulus kohaliku väikeaadli hulka ja seda on esmamainitud 1288. aastal.

Herznrode esineb esimest korda ordudokumentides 1451. aastal, mil ta oli rüütelvend Siguldas, 1466–1468 oli ta aga Vindavi komtuur. 1470. aastal on teda mainitud Aizkraukle komtuurina ja järgmisel aastal pidas ta sama ametit Kuldīgas. 1472. aastal tõusis ta aga juba ordu teiseks meheks, maamarssaliks, kelleks jäi järgmiseks 16 aastaks. Seejärel teated temast lõpevad. 1488. aastal on teda viimast korda maamarssalina mainitud ühes Saksa ordu visitatsioonis.

Kirjandus
---------

* *Ritterbrüder im livländischen Zweig des Deutschen Ordens*. Köln: Böhlau, 1993. Nr 404 (lk 321–322).

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Johann von Bevessen** | **Vindavi komtuur**1466–1468 | Järgnev**Christian von Seelbach** |
| Eelnev**Wilhelm von Böckenförde** | **Aizkraukle komtuur**1470 | Järgnev**Gerhard von Issum** |
| Eelnev**Lubbert von Varssem** | **Kuldīga komtuur**1470–1471 | Järgnev**Gerhard von Mallinckrodt** |
| Eelnev**Bernd von der Borch** | **Liivi ordu maamarssal**1472–1488 | Järgnev**Wolter von Plettenberg**

 |
**Konrad von Mandern** (ka *Conradus Manderen*; surnud 5. mail 1295) oli Liivi ordu maameister aastatel 1263–1266.

Mandern pärines Waldecki krahvkonnast Mandernist Fritzlari lähedalt. Tema suguvõsa pärines Tüüringi maakrahvide ministeriaalidest. Enne seda, kui Mandernist sai Liivimaa ordumeister, pole temast midagi teada. Kolme maameistriks oldud aasta jooksul korraldas Mandern 3 uue linnuse, Paide ja Pärnu ehitamist Eestis ja 1265 Miitavi (Jelgava) ehitamist Semgallias (Zemgale Lätis), kuid tema ametiaeg lõppes siiski ebaõnnestumisega: semgalitevastase sõjaretke ebaõnnestumise järel ta kas sunniti tagasi astuma või loobus ise ordumeistri ametist.

Mandern jäi Saksa ordus siiski suhteliselt kõrgele positsioonile ja 1268. aastal saatis kõrgmeister ta erimissiooniga Liivimaale tagasi. 17 aastat hiljem oli ta maakomtuur (*Landkomtur*) Marburgis, 1286–1287 aga samas ametis alade üle, mida kutsuti *Partes inferiores*. 1289–1295 oli ta taas Marburgi maakomtuur, kellena ta ka suri.

Viited
------

1. ↑  Dionysius Fabricius, "Liivimaa ajaloo lühiülevaade 1158–1610", Gustav Bergmann, 1795, Johannes Esto Ühing, 2010, tõlge Jaan Unt, lk 113, ISBN 978-9985-876-83-1

Kirjandus
---------

* *Ritterbrüder im livländischen Zweig des Deutschen Ordens*. Köln: Böhlau, 1993. Nr-d 572 (lk-d 436-437).


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Werner** | **Liivi ordu maameister**1263–1266 | Järgnev**Otto von Lauterberg**

 |
**Alexander Otto Hermann Wolfgang Bernd Freiherr Freytag von Loringhoven** (6. veebruar 1914 Kuressaare – 27. veebruar 2007 München) oli Wehrmachti staabiohvitser ja Hitleri kaaskondlane, kes ei jaganud natsistlikke vaateid.

Ta oli 5-aastane, kui perekond Eestist lahkus. 

Ta oli üks viimaseid isikuid, kes lahkus 1945. aastal Hitleri punkrist enne füüreri enesetappu.

Kahasse François d'Alançoniga ilmus 2005. aastal "Dans le bunker de Hitler".

Isiklikku
---------

Tema isa Burchard Freytag von Loringhoven oli aurahukohtunik; ema Oda von Moeller oli Kaali ja Võrsna mõisniku, maalikunstnik Otto von Moelleri tütar.

Poeg Arndt Freytag von Loringhoven töötab Saksamaa välisministeeriumi ja OSCE heaks.

Välislingid
-----------

* Urmas Kiili artikkel Viimane pealtnägija – Bernd Freytag von Loringhoven (1914 – 2007) Oma Saares 5. aprillil 2007
* Väljavõte Saaremaa rüütelkonna genealoogilisest käsiraamatust Link
* Väljavõte Liivimaa rüütelkonna genealoogilisest käsiraamatust Link
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib 1820. aastal sündinud mõisnikust; 1779. aastal sündinud mõisniku kohta vaata artiklit Konrad von Brasch.* |

---

Braschi suguvõsa aadlivapp
**Konrad August von Brasch** (22. veebruar/5. märts 1820 Tartu – 3/15. aprill 1884 Tartu) oli Liivimaa maanõunik ja Ahja mõisnik.

Elulugu
-------

Tema vanemad olid Ropka, Räni ja Ahja mõisnik Konrad von Brasch (1779–1835) ja krahvinna Alexandrine Dücker (1786–1846). Õppis aastail 1838–1841 Tartu ülikooli õigusteaduskonnas, Korporatsioon Livonia liige. Tegutses põllumehena, päris 1845. aastal pärimislepingu alusel Ahja mõisa, mille ta muutis 1878 fideikomissiks, oli 1842 Tartu sillakohtu adjunkt, 1845–1846 kihelkonnakohtunik, kirikueestseisja, 1860–1867 Tartu-Võru kreisisaadik ja 1867–1870 Liivimaa maanõunik.

Perekond
--------

30. augustil/11. septembril 1842 abiellus ta Sophie von Krüdeneriga (1822–1891), abielu oli lastetu.

Välislingid
-----------

* ID puudub saidil "BBLD - Baltisches biografisches Lexikon digital"
*
**Anatoomilised asenditähised** (inglise keeles *anatomical terms of location*) on erinevate, ka anatoomiaga seotud, rahvusvaheliste organisatsioonide poolt komplekteeritud ja ühtlustatud soovituslikud anatoomianomenklatuurides toodud tähised, mis lähtuvad loomaanatoomia oskussõnadest ladina keele baasil.

Topograafilises anatoomias
--------------------------

Looma, tema elundite ja nende osade asendi kirjeldamisel võetakse aluseks looma normaalne seisuasend- kujutades teda horisontaalsel pinnal ja toetumas kõigile neljale jalale. 

### Tasandid

Keskpidine ehk mediaantasand (*planum medianum*) jagab looma keha pikuti kaheks sümmeetriliseks pooleks- vasakuks ja paremaks. 

Mediaantasand kujundab looma keha dorsoventraalselt läbides keha välispinnal kaks mõttelist joont - ventraalse ja dorsaalse mediaanjoone (*linea mediana:* ventralis et dorsalis*).* 

Mediaantasandiga paralleelselt asetsevad eest-taha- ehk sagitaaltasandid (*plana sagittalia*). 

Risti - ehk transversaaltasandid (*plana transversalia*) paiknevad pea, kaela, kere, saba, jäsemete ja elundite või nende osade pikitelje suhtes risti. 

Selg- ehk dorsaaltasandid (*plana dorsalia*) kulgevad pea, kaela ja saba pikiteljega, samuti looma seljaga ja käe- või jalaseljaga paralleelselt (välja arvatud ees- ja tagajäseme osad ülevalpool randme- ja kannaliigest), kuid mediaan- ja ristitasanditega perpendikulaarselt.

### Suunad

Suundade äramärkimisel tuleb arvestada uuritava elundi ja nende osade paiknemist.

Levinuimad anatoomilised asenditähistused
-----------------------------------------

Levinuimad asenditähistused on järgmised:

* *anterior* – eesmine (anterioorne)
* *bilateralis* – mõlemapoolne (bilateraalne)
* *caudalis* – sabapoolne (kaudaalne)
* *contralateralis* – vastaspoolne (kontralateraalne)
* *cranialis* – kraniaalne (kraniaalne)
* *dexter* – parem
* *dorsalis* – selgmine (dorsaalne)
* *externus* – välimine (eksternaarne)
* *inferior* – alumine (inferioorne)
* *inter* – vahel
* *intermedius* - vahelmine
* *internus* – seesmine, sisemine (internaarne)
* *ipsilateralis* – samapoolne (ipsilateraalne)
* *lateralis* – külgmine (lateraalne)
* *longitudinalis* - pikutine
* *medialis* – keskmine (mediaalne)
* *posterior* – tagumine (posterioorne)
* *profundus* – süva
* *rostralis* – rostraalne (pea kirjelduses)
* *sinister* – vasak
* *sub* – all
* *superficialis* – pindmine
* *superior* – ülemine (superioorne)
* *supra* – peal
* *ventralis* – kõhtmine (ventraalne)

Tähiseid saab omavahel kombineerida, näiteks ventromediaalne.

Lisalugemist
------------

* Nomina Anatomica Veterinaria, 5. väljaanne, 2012 .

Viited
------

1. ↑  Enn Ernits, Esta Nahkur,"Koduloomade anatoomia. Kõrgkooliõpik", Eesti Maaülikool, Tartu, Halo Kirjastus, lk 16, 2013, ISBN 978-9949-426-28-8.
**Krasnaje** (poola keeles *Krasne nad Uszą*) on küla (endine alev) Valgevenes Minski oblastis Maładziečna rajoonis, Krasnaje külanõukogu halduskeskus. Küla läbib Maładziečna ja Minski vaheline raudtee, külas asuv raudteejaam kannab Uša nime. Küla asub Uša jõe kaldal.

Krasnajes on raamatukogu, keskkool ja kultuurimaja. Vaatamisväärsusteks on katoliku kirik (1908-1912), õigeusu kirik aastast 1889 ja vana muinaslinnus.

Krasnajes sündis poola bioloog ja botaanik Maria Górska-Zajączkowska, Poznańi botaanikaaia rajaja.

Ajalugu
-------

Krasnajet mainitakse esimest korda aastal XV sajandi teisel poolel, toona kandis see nime *Krasnaje Siało* (*Краснае Сяло*). Asula kuulus Leedu suurvürstidele. Aastal 1486 sai Krasnajest alev, aga aastal 1500 ehitati sinna katoliku kirik. Seoses administratiiv-territoriaalse reformiga hakkas asula kuuluma Minski vojevoodkonda ja Minski maakonda. 

Poola jagamisel läks Krasnaje aastal 1793 Venemaa koosseisu. Aastal 1890 oli alevis 8 kõrtsi, kaks kooli, postkontor, velskripunkt ja 22 poodi.

Pärast Esimest maailmasõda kuulus Krasnaje Poola koosseisu. Alevis asus sõjaväebaas. 1939. aastast kuulus asula Nõukogude Liitu. Krasnaje kaotas alevi staatuse aastal 1954.

Pilte
-----

* KrasnajeKrasnaje
* Katoliku kirikKatoliku kirik
* Õigeusu kirikÕigeusu kirik
* KrasnajeKrasnaje

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Krasnaje** |

Krasnaje
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib Saare-Lääne piiskopist; teiste samanimeliste isikute kohta vaata lehekülge Konrad II* |

---

**Konrad II** (surnud 1374) oli Saare-Lääne piiskop 1363–1374.

Konrad II kinnitati paavst Urbanus V poolt Saare-Lääne piiskopiks 24. juulil 1363. Ta oli varem Saare-Lääne piiskopkonna dekaan ja vikaar. Talle võib omistada Tallinna rae poolt 1364. aastal piiskop Hermannile adresseeritud läkituse Johann Palleni rukkilasti aresti asjus.

Konrad II andis 12. aprillil 1364 igale Saare-Lääne piiskopkonda külastavale kaupmehele vabastuse tollimaksust ja rannaõigusest.

Ta sõlmis 30. juulil 1368 liidu Rootsi kuninga Albrechtiga.

20. jaanuaril 1369 pani ta kirikuvande alla Gotfried Warendorpi, kes nimetas end Tartu dekaaniks. Selle otsuse langetas Konrad II Lihulas.

Allikad
-------

* **Leonid Arbusow**, *"Livlands Geistlichkeit vom Ende des 12. bis ins 16. Jahrhundert"*.
* **Friedrich Georg von Bunge**, *"Liv-, Esth- und Curländisches Urkundenbuch nebst Regesten"*.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Hermann II** | **Saare-Lääne piiskop**1363–1374 | Järgnev**Heinrich III** |
Konrad Laimer (2020)
**Konrad Laimer** (sündinud 27. mail 1997 Salzburgis) on Austria jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Saksamaa kõrgliiga klubis Müncheni Bayern ja Austria jalgpallikoondises.

Ta alustas klubikarjääri Salzburgi Red Bullis. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta Austria kõrgliigas 2014. aasta septembris. Esimese värava Austria kõrgliigas lõi ta 23. aprillil 2016 mängus Altachi Rheindorfi vastu. Aastatel 2015, 2016 ja 2017 tuli Laimer Red Bulliga Austria meistriks.

2017. aasta juunis sõlmis ta nelja-aastase lepingu RB Leipzigiga. Esimese värava Saksamaa kõrgliigas lõi ta 27. jaanuaril 2019 mängus Fortuna Düsseldorfi vastu. 2021. aastal pikendas ta Leipzgiga lepingut kahe aasta võrra.

Austria jalgpallikoondises debüteeris Laimer 7. juunil 2019 EM-i valikmängus Sloveenia vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta sama aasta 6. septembril EM-i valikmängus Läti vastu. Ta kuulub Austria koondisse 2020. aasta Euroopa meistrivõistlustel.

Saavutused
----------

Salzburgi Red Bull
* Austria Bundesliga: 2015, 2016, 2017
* Austria karikas: 2015, 2016, 2017

| * v
* r
Austria koondis  –  UEFA Euro 2020 |
| --- |
| 

* 1 A. Schlager
* 2 Ulmer
* 3 Dragović
* 4 Hinteregger
* 5 Posch
* 6 Ilsanker
* 7 Arnautović
* 8 Alaba
* 9 Sabitzer
* 10 Grillitsch
* 11 Gregoritsch
* 12 Pervan
* 13 Bachmann
* 14 Baumgartlinger (c)
* 15 Lienhart
* 16 Trimmel
* 17 Schaub
* 18 Schöpf
* 19 Baumgartner
* 20 Onisiwo
* 21 Lainer
* 22 Lazaro
* 23 X. Schlager
* 24 Laimer
* 25 Kalajdžić
* 26 Friedl
* Treener: Foda

 | Austria |
See artikkel See artikkel räägib linnast Moskva oblastis.  Saratovi oblasti linna kohta vaata artiklit Krasnoarmeisk (Saratovi oblast).  

---

Krasnoarmeiski linnaringkonna asend
**Krasnoarmeisk** on oblastilise alluvusega linn Venemaal Moskva oblastis, Krasnoarmeiski linnaringkonna keskus.

Linn asub 51 km Moskvast kirdes.

Linn arenes Muromtsevo külast, kuhu 1834. aastal rajati tekstiilivabrik. Linnaõigused sai 1947. aastal.

2002. aastal toimusid linnas rahvuslikul pinnal kokkupõrked, mille tulemusena asutati Liikumine Illegaalse Immigratsiooni Vastu.

Moskva oblasti vapp
Moskva oblasti linnad

Aprelevka  | Balašihha  | Beloozjorski  | Bronnitsõ  | Dedovsk  | Dmitrov  | Dolgoprudnõi  | Domodedovo  | Drezna  | Dzeržinski  | Dubna  | Elektrogorsk  | Elektrostal  | Elektrougli  | Frjazino  | Golitsõno  | Himki  | Hotkovo  | Istra  | Ivantejevka  | Jahroma  | Jegorjevsk  | Kašira  | Klin  | Kolomna  | Koroljov  | Kotelniki  | Krasnoarmeisk  | Krasnogorsk  | Krasnozavodsk  | Krasnoznamensk  | Kubinka  | Kurovskoje  | Likino-Duljovo  | Ljubertsõ  | Lobnja  | Lossino-Petrovski  | Luhhovitsõ  | Lõtkarino  | Možaisk  | Mõtištši  | Naro-Fominsk  | Noginsk  | Odintsovo  | Orehhovo-Zujevo  | Ozjorõ  | Pavlovski Possad  | Peresvet  | Podolsk  | Protvino  | Puškino  | Puštšino  | Ramenskoje  | Reutov  | Rošal  | Ruza  | Sergijev Possad  | Serpuhhov  | Solnetšnogorsk  | Staraja Kupavna  | Stupino  | Šatura  | Štšolkovo  | Zaraisk  | Zvenigorod  | Žukovski  | Taldom  | Tšehhov  | Tšernogolovka  | Vereja  | Vidnoje  | Volokolamsk  | Voskressensk  | Võssokovsk
**Antsla Tarbijate Ühistu** (algselt **Antsla Tarwitajate Ühisus**) on 1902. aastal Antslas asutatud tarbijate ühistu.

Eesti tarbijate ühistuid ühendav organisatsioon on tänapäeval Coop Eesti (endine ETK).

Ühistu kauplused
----------------

Antsla Tarbijate Ühistul on Võru maakonnas kaheksa toidukauplust. Lisaks kuuluvad ühistule Võru- ja Valgamaal sõitev kauplusauto ning Antsla linnas asuvad ehitusmaterjalide ja tööstuskaupade poed.

Hauka laat
----------

Antsla Tarbijate Ühistu korraldab Hauka laata regulaarselt alates 1960. aastatest. See on kõige pikema traditsiooni ja ajalooga laat Eestis. Kaubapuuduse tõttu jäi laat korraldamata aastatel 1991–1992. Alates aastast 1994 toimub Hauka laat Antsla kesklinnas.

Ajalugu
-------

Antsla Tarwitajate Ühisus asutati Villem Pakleri eestvõttel 1902. aastal; see oli esimene eestlaste tarbijate ühistu. Eesti esimesel iseseisvusperioodil oli ühingul peakauplus Antslas ja harukauplused Karulas, Tsoorus, Tagulas, Restus ja Antslas.

Viited
------

1. ↑  Coop – Tarbijate ühistud www.coop.ee
2. ↑  Antsla Tarbijate Ühistu ajalugu www.antslatu.ee
3. ↑  Hauka laat – Ajalugu" www.antslatu.ee
4. Eesti entsüklopeedia: teatmeteos Eesti maast, rahvast ja kultuurist. Kirjastus Estonia (1959), lk 359.

Välislingid
-----------

* Antsla Tarbijate Ühistu koduleht
Walter von Nordeck
**Walter von Nordeck** oli Liivi ordu maameister aastatel 1270–1273.

Nordeck pärinesMainzi ministeriaalide hulgast. Tema suguvõsa liikmed olid linnusepealikud ja hiljem ka mitmete maavalduste omanikud, millest suure osa nad 13. sajandi jooksul Saksa ordule annetasid. Mitmed Nordeckid olid ka hiljem Saksa ordu liikmeteks, kuid Liivi ordus rohkem sellenimelisi teada pole. Walter von Nordeck oli esialgu ilmik, aastatel 1261–1267 on teda mainitud kellegi Lutgardiga abielus olevana. 1268. aastal astus ta aga ordusse ning teenis esialgu Marburgis, samas kui tema naine läks nunnaks. 1270. aastal saabus Nordeck Liivimaale ja oli kolm aastat maameistriks. Seejärel pöördus ta aga tagasi Marburgi, kus oli kuni 1287. aastani rüütelvennaks. Seejärel teated temast lõppevad.

Kirjandus
---------

* *Ritterbrüder im livländischen Zweig des Deutschen Ordens*. Köln: Böhlau, 1993. Nr 627 (lk-d 426-427).


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Andreas von Westfalen** | **Liivi ordu maameister**1270–1273 | Järgnev**Ernst von Ratzeburg**

 |
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib Saare-Lääne piiskopist; teiste samanimeliste isikute kohta vaata lehekülge Konrad I.* |

---

**Konrad I** oli Saare-Lääne piiskop 1294 (või 1297)–1307.

1298 vallutasid ordu väed Saaremaa ja Haapsalu ning piirasid Lihulat, kus viibis piiskop. Konrad I saatis augustis 1299 Saksa ordule memorandumi, milles kirjeldas Saare-Lääne piiskopkonna olukorda. 1302 oli Saare-Lääne piiskopkonna ja Saksa ordu vahelises tülis vahendajaks Riia peapiiskop. 29. novembril 1304 sõlmis Konrad koos teiste Liivimaa maaisandatega liidulepingu Riia vastu. 

Konrad I tõotas 23. märtsil 1306 koos Riia linnaga leppida kokku mõrvatud isiku asjus, mille osas saavutati 1. mail 1307 kokkulepe.

Allikad
-------

* **Leonid Arbusow**, *"Livlands Geistlichkeit vom Ende des 12. bis ins 16. Jahrhundert"*.
* **Friedrich Georg von Bunge**, *"Liv-, Esth- und Curländisches Urkundenbuch nebst Regesten"*.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Heinrich II** | **Saare-Lääne piiskop**1294–1307 | Järgnev**Hartung** |
**Walter Röhrl** (sündinud 7. märts 1947 Regensburg), Saksamaa rallisõitja, maailmameister aastail 1980 ja 1982, Euroopa meister 1974. 2000. aastal valisid kolleegid ta "millenniumi rallisõitjaks".

Kohad ja punktid maailmameistrivõistlustel
------------------------------------------

* 1979 – 9. koht, 21 punkti
* 1980 – maailmameister, 118 punkti
* 1982 – maailmameister, 109 punkti
* 1983 – 2. koht, 102 punkti
* 1984 – 11. koht, 26 punkti
* 1985 – 3. koht, 59 punkti
* 1986 – 22. koht, 10 punkti
* 1987 – 11. koht, 27 punkti

Maailmameistrivõistluste etapivõidud
------------------------------------

Karjääri jooksul võitis ta 14 maailmameistrivõistluste rallit.

* 1975 Kreeka Akropolise ralli
* 1978 Akropolise ralli ja Kanada Quebeci ralli
* 1980 Monte Carlo ralli, Portugali ralli, Argentina ralli ja Itaalia San Remo ralli ralli
* 1982 Monte Carlo ja Côte d'Ivoire'i ralli
* 1983 Monte Carlo, Akropolise ralli ja Uus-Meremaa ralli
* 1984 Monte Carlo ralli
* 1985 San Remo ralli

Autoralli maailmameistrid

1977 Itaalia Sandro Munari **·**  1978 Soome Markku Alén **·**  1979 Rootsi Björn Waldegård **·**  1980 Saksamaa Walter Röhrl **·**  1981 Soome Ari Vatanen **·**  1982 Saksamaa Walter Röhrl **·**  1983 Soome Hannu Mikkola **·**  1984 Rootsi Stig Blomqvist **·**  1985 Soome Timo Salonen **·**  1986 Soome Juha Kankkunen **·**  1987 Soome Juha Kankkunen **·**  1988 Itaalia Miki Biasion **·**  1989 Itaalia Miki Biasion **·**  1990 Hispaania Carlos Sainz **·**  1991 Soome Juha Kankkunen **·**  1992 Hispaania Carlos Sainz **·**  1993 Soome Juha Kankkunen **·**  1994 Prantsusmaa Didier Auriol **·**  1995 Suurbritannia Colin McRae **·**  1996 Soome Tommi Mäkinen **·**  1997 Soome Tommi Mäkinen **·**  1998 Soome Tommi Mäkinen **·**  1999 Soome Tommi Mäkinen **·**  2000 Soome Marcus Grönholm **·**  2001 Suurbritannia Richard Burns **·**  2002 Soome Marcus Grönholm **·**  2003 Norra Petter Solberg **·**  2004 Prantsusmaa Sébastien Loeb **·**  2005 Prantsusmaa Sébastien Loeb **·**  2006 Prantsusmaa Sébastien Loeb **·**  2007 Prantsusmaa Sébastien Loeb **·**  2008 Prantsusmaa Sébastien Loeb **·**  2009 Prantsusmaa Sébastien Loeb **·**  2010 Prantsusmaa Sébastien Loeb **·**  2011 Prantsusmaa Sébastien Loeb **·** 
2012 Prantsusmaa Sébastien Loeb **·** 
2013 Prantsusmaa Sébastien Ogier **·**  2014 Prantsusmaa Sébastien Ogier **·**  2015 Prantsusmaa Sébastien Ogier **·**  2016 Prantsusmaa Sébastien Ogier **·**  2017 Prantsusmaa Sébastien Ogier **·**  2018 Prantsusmaa Sébastien Ogier **·**  2019 Eesti Ott Tänak **·**  2020 Prantsusmaa Sébastien Ogier **·**   2021 Prantsusmaa Sébastien Ogier **·**   2022 Soome Kalle Rovanperä
**Konrad Reinhold Veem** (7. jaanuar 1914 Tallinn – 1. detsember 1996) oli eesti vaimulik, aastail 1971–1990 Eesti Evangeeliumi Luteriusu Kiriku peapiiskop.

Lõpetas aastal 1933 Tallinna Saksa Poeglaste Reaalgümnaasiumi. Õppis aastatel 1935–1940 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas, lõpetades sügisel, kuuludes viimaste lõpetajate hulka. Asus aastal 1941 ümber Saksamaale. Sõja ajal oli sõjakirjasaatjana filmioperaator. Ordineeriti 2. veebruaril 1947 Stolzenaus vikaarpiiskop Johannes Oskar Lauri poolt pastoriks.

Oli 1947–1948 Fürthi koguduse asutaja ja õpetaja, kuulutuspunktidega Nürnbergis, Weissenburgis, Erlangenis ja Bambergis. Oli aastatel 1948–1952 Münchenis Luteri Kirikute Maailmaliidu põgeniketeeninduse osakonna vaimulik. Samal ajal oli ta E.E.L.K. Lõuna-Baieri koguduse õpetaja ja Austria eestlaste hooldajaõpetaja. 1952–1955 toimetas ta Kirikulehte.

Aastal 1955 valiti ta E.E.L.K. Stockholmi koguduse õpetajaks (pärast õpetaja Aleksander Täheväli surma). Seda ametikohta pidas ta aastani 1985.

Kuna peapiiskop Johannes Oskar Lauri soovis ametit maha panna, korraldati 14. detsembril 1971 uued peapiiskopi valimised. Uueks peapiiskopiks kandideerisid praost Richard Koolmeister ja abipraost Konrad Veem. Richard Koolmeister sai 33 häält ja Konrad Veem 35 häält. Seega sai uueks peapiiskopiks Konrad Veem. 28. detsembril 1971 kinnitas konsistoorium valimistulemused, piiskopiametisse pühitseti ta 17. juunil 1972. Teda õnnistas ametisse Rootsi peapiiskop emeeritus Gunnar Hultgren. Gunnar Hultgreni assisteerisid piiskop emeritus Sven Danell, peapiiskop emeritus Johannes Oskar Lauri ja piiskop Ingmar Ström. Emerituuri jäi ta aastal 1990.

1990 valiti ta Eesti Üliõpilaste Seltsi auvilistlaseks.

Isiklikku
---------

Konrad Veem oli abielus Maria Täheväliga (Aleksander Täheväli tütrega). Neil oli kaks last.

Viited
------

1. ↑  Konrad Veem Eesti Vaba Rahvakirik Dokumentatsioon ja leksikon EVR Stockholm 1988
2. ↑  Eesti Kirik nr.1. 1972
3. ↑  Eesti Kirik nr.5.-6. 1972
4. ↑  Eesti Päevaleht(Rootsi). Reede, 23. juuni 1972
5. ↑  Auvilistlased EÜS

Välislingid
-----------

* TÜ üliõpilased
Karl XIII orden
**Kuninglik Karl XIII orden** (rootsi keeles *Kungliga Carl XIII:s orden*) on 1811. aastal asutatud Rootsi orden, mida antakse ainult vabamüürlastele.

Ajalugu
-------

Ordeni asutas 27. mail 1811 kuningas Karl XIII. Sellel on ainult üks klass. Algse statuudi kohaselt võis ordenil olla korraga 30 kavaleri (27 ilmalikku ja kolm vaimulikku). See piirang ei puudutanud kuninglikust soost printse. 1826. aastal otsustati, et printsid saavad ordeni kavalerideks juba sündides. Tänapäeval võib ordeni kavalere korraga olla 33 (30 ilmalikku ja kolm vaimulikku), kuid eritingimustel võib seda arvu ka ületada. Samuti on lubatud orden anda varasema seitsme asemel kümnele välismaalasele. Ordeni üle 200-aastase ajaloo jooksul on seda välja antud vähe: 2020. aasta seisuga vaid 215 korral.

Ordeni lint
-----------

*

Viited
------

1. ↑  Gritzner, Maximilian. Handbuch der Ritter- und Verdienstorden aller Kulturstaaten der Welt innerhalb des XIX. Jahrhunderts. Auf Grund amtlicher und anderer zuverlässiger Quellen zusammengestellt. Leipzig: Verlagsbuchhandlung von J. J. Weber, 1893, lk 483-484.

Kirjandus
---------

* Gritzner, Maximilian. *Handbuch der Ritter- und Verdienstorden aller Kulturstaaten der Welt innerhalb des XIX. Jahrhunderts*. Auf Grund amtlicher und anderer zuverlässiger Quellen zusammengestellt. Leipzig: Verlagsbuchhandlung von J. J. Weber, 1893. Lk 483-484.
**Walter Max von Lingen** (11. september 1898 Peterburi – 9. mai 1982 Bremen) oli Eesti vaimulik.

Lõpetas Peterburis gümnaasiumi. Õppis aastatel 1916–1923 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas (cand. theol, *Pauli Missionsreden an die Heiden*). Oli prooviaastal Kose Püha Nikolause koguduses praost Harald Põllu juures. Ordineeriti õpetajaametisse piiskop Jakob Kuke poolt 20. juunil 1926.

Oli 1926–1927 Kuressaare Laurentiuse koguduse abiõpetaja. Kinnitati Kose Püha Nikolause koguduse abiõpetajaks 1. septembril 1927. Kui praost Harald Põld Koselt Tallinna siirdus, täitis Kose koguduse õpetaja kohuseid kuni aastani 1929, mil ta koos perega Ida-Preisimaale evangeelse kiriku teenistusse siirdus.

Pärast II maailmasõda oli ta pikemat aega pastors Heemsenis (Nienburgi kreisis Alam-Saksi liidumaal) ja hiljem Schinnas Stolzenau lähedal, kust ta ka aastal 1969 emerituuri läks, asudes elama Nienburgi.

1926. aastal abiellus Walter von Lingen Tartus paruness Hedwig Drachenfelsiga (1902–1936), kaks poega ja kolm tütart.

Viited
------

1. ↑  Konrad Veem Eesti Vaba Rahvakirik Dokumentatsioon ja leksikon EVR Stockholm 1988
2. ↑  Eesti Kirik nr. 4. 1982

Välislingid
-----------

*
**Konrad von Feuchtwangen** (surnud 5. juulil 1296) oli Liivi ordu maameister ja Saksa ordu kõrgmeister 13. sajandil.

Konrad pärines Frankimaalt Feuchtwangenist. Tema suguvõsa pärines ministeriaalide seast. Ka mitmed tema sugulased olid Saksa ordu liikmed.

Juba 1259. aastal mainiti teda Austria maakomtuurina. Sellena oli ta ametis kuni 1279. aastani, misjärel nimetati Liivimaa maameistriks, ühtlasi oli ta ka maameister Preisimaal. Kuid juba 1281. aastaks oli ta neist ametitest lahkunud ja jätkas oma ordukarjääri Saksamaal, olles esialgu Frankimaa maakomtuur ja saades 1284. aastal Saksa meistriks. 1291. aastal valiti ta kõrgmeistriks, kelleks ta jäi kuni surmani.

Kirjandus
---------

* *Ritterbrüder im livländischen Zweig des Deutschen Ordens*. Köln: Böhlau, 1993. Nr. 238 (lk 222–223).

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Ernst von Ratzeburg** | **Liivi ordu maameister**1279–1281 | Järgnev**Wilhelm von Nindorf** |
| Eelnev**Konrad von Thierberg noorem** | **Preisi maameister**1279–1280 | Järgnev**Mangold** |
| Eelnev**Matthias** | **Saksa meister**1284–1291 | Järgnev**Gottfried von Hohenlohe** |
| Eelnev**Burchard von Schwanden** | **Saksa ordu kõrgmeister**1291–1296 | Järgnev**Gottfried von Hohenlohe**



 |
**Walter Julius Koppermann** (1. juuni 1913 Tallinn – 3. detsember 1982 Allentown, Pennsylvania, USA) oli eesti vaimulik.

Lõpetas Tallinnas Jakob Westholmi Gümnaasiumi. Lõpetas Tartu Ülikooli usuteaduskonna vahetult enne selle likvideerimist, aastal 1940. Oli rindel, sai rügemendis patareiülemaks. Oli põgenikuna Saksamaal, kus õppis ka Balti Ülikoolis. Prooviaastal oli ta praost Aleksander Hinno juures Ambergis Saksamaal. Ordineeriti vaimulikuks 3. aprillil 1949.

Oli 1949–1951 ametis Luterliku Maailmaliidu Müncheni põgenikeosakonnas. 1951. aastal oli ta Lõuna-Rootsi koguduse hooldajaõpetaja. 1952. aastal USA-sse. Hea keeltetundjana sai ta Ameerika Lutheri Kiriku Philadelphia linna Markuse koguduse õpetajaks (Ameerika Luteri Kiriku teenistuses oli ta aastatel 1952–1978). Selle kõrvalt leidis ta ka aega kohaliku eesti koguduse (Philadelphia koguduse, mille asutajate seas ta oli ja mida ta teenis aastatel 1953–1966) jaoks, oli aastal 1952 ka Buffalo Pauluse koguduse organiseerijate seas. Ühtlasi õppis ta ka Philadelphia Ülikooli magistrantuuris, kus ta õiendas usuteaduse magistri eksamid Vana Testamendi usuteaduse alal. Pärast Ameerika Luteri Kirikus töötamist pensionile jäämist pühendus ta eestlaste teenimisele Chicago Esimeses koguduses ja New Yorgi Pauluse koguduses.

Ta kaitses Philadelphia Ülikoolis usuteaduse magistri väitekirja ning pidas aastatel 1979–1982 Vana Testamendi ainetes loenguid Usuteaduslikus Instituudis.

Tunnustus
---------

* 1961 Kuldrist

Isiklikku
---------

Walter Koppermanni ema Maria Kopperman (1882–1980) siirdus 1960. aastate lõpus Eestist Läände laste juurde ja avaldas mälestusteraamatu "Minu 12 aastat Siberis".

Viited
------

1. ↑  Eesti Kirik nr. 1. 1983
2. ↑  Konrad Veem Eesti Vaba Rahvakirik Dokumentatsioon ja leksikon EVR Stockholm 1988
**Reservtoide** on elektrivarustus põhiliiniga samade parameetritega varuliini kaudu, mis tagab piisava võimsuse oluliste elektritarbijate toitmiseks. Põhiliini avarii korral lülitab ümberlülitusseade tarbija ümber varuliinile või muule reservtoiteallikale 0,3–0,8 sekundiga. Reservtoidet võib saada näiteks eraldi liini kaudu energiaettevõte naabertrafost või ka vastavate parameetritega autonoomsest energiaallikast.

Telekommunikatsioonikeskuse varuliini toitmiseks kasutatakse diiselgeneraatorit

Tehniline teostamine
--------------------

Reservtoitele ümberlülitamine võib olla teostatud kontaktoriga või spetsiaalse reservtoitelülitiga (näiteks CHiNT NZ7). Reserv- ja põhitoiteliini lülitamine peab olema teineteisest eraldatud – selleks kasutatakse ümberlülitusseadmetel ka mehaanilist blokeeringut.

Reservtoite projekteerimisel võetakse arvesse alajaama trafo läbilaskevõimsust, kusjuures reservenergiaallika võimsus ei pea harilikult ületama 50% põhitrafo võimsusest. Niipea kui põhiliinil toide taastub, lülitatakse tarbija kiiresti põhiliinile tagasi.

Automaatne ümberlülitamine
--------------------------

Automaatne ümberlülitusseade peab lülitama tarbija varuliinile minimaalse aja jooksul ja sõltumata toite kadumise põhjusest. Ümberlülitusseade peab rakenduma ainult üks kord; näiteks kui tarbija poolel on lühis, võiks reservliini korduv lülitamine põhjustada lisarikkeid. 

Automaatsel ümberlülitamisel kasutatakse mõõtesignaali allikana pingereleed või faasikontrolli releed, mis kaitsealustel ahelatel jälgib minimaalpinget. Kui pinge muutub minimaalväärtusest väiksemaks, siis annab relee vastava signaali ümberlülituskontrollerile. Sõltuvalt toitesüsteemi keerukusest võivad reservtoitele ümberlülitamise eeldusena lisanduda ka järgmised tingimused: 

* lühise puudumine tarbija poolel;
* pealüliti sisestusliinil on sisse lülitatud;
* varuliinil on piisav pinge.

Pärast nimetatud tingimuste kontrollimist annab juhtimisautomaatika signaali pealüliti väljalülitamiseks ja sektsioonilüliti sisselülitamiseks. Kuna pealüliti ja sektsioonilüliti on vastastikku mehaaniliselt blokeeritud, siis sektsioonilüliti rakendub alles pärast pealüliti väljalülitamist. Madalpingevõrkudes kasutatakse lihtsamaid lülitamisseadmeid, tänapäeval on levinud elektroonilise juhtimisega moodulid.

Vaata ka
--------

* Puhvertoiteallikas
* Diiselgeneraator

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Reservtoide** |

* Safe Installation of Your Standby Generator (inglise keeles)
* Transfer Switches (inglise keeles)
* Reservtoitega elektrikilbid (vene keeles)
Pandlaga nahast püksirihm
**Püksirihm** on pandlaga vöö, mida kasutatakse pükste ja seelikute kinnitamiseks või hoidmiseks.

Püksirihm on painduv lint või rihm, mis on tavaliselt valmistatud nahast, plastikust või tugevast riidest ja mida kantakse ümber vöökoha või selle lähedal. Rihma otsad on vabad ja kinnituvad pandlaga vöö teise osa külge. Rihma suuruste erinevuse tõttu on püksirihmasid erineva pikkusega ja enamikku rihmasid saab pandlast reguleerida, et see sobiks mugavalt kandja taljega.

Politsei püksirihm kandmas mitmesuguseid politseitarbeid
Püksirihma kasutatakse riiete, näiteks pükste ja seelikute kinnitamiseks või hoidmiseks, võib kanda esemeid, näiteks mitmesuguseid tööriistu ja relvi.

Mõnel rõival on vöökohale õmmeldud vööaasad, mille kaudu saab püksirihma keermestada. Lisaks on paljudel püksirihmadel pandla ühte otsa kinnitatud "hoidja aas". Hoidmisaas peatab vöö vaba otsa ümber libisemise, kui rihm on kinnitatud.

Püksirihm, mida kantakse pükstel. Nähtavad on kolme tüüpi vööaasad: rõiva enda külge õmmeldud aas (keskel), pandlale kinnitatud metallist kinnitusaas (vasakul) ja vabalt nahast liikuv aas (paremal)
Püksirihmasid kasutatakse sageli moeaksessuaaridena, millel on palju värve, stiile ja viimistlusi.

Vaata ka
--------

* Vöö
* Pannal
* Rihm
* Kaelarihm
**Konrad von Erlichshausen** (1390. aastad - 7. novembril 1449) oli Saksa ordu kõrgmeister aastatel 1441–1449.

Noorus ja tegevus enne kõrgmeistriks saamist
--------------------------------------------

Konrad von Erlichshausen pärines Švaabimaalt Ellrichshausenist, tema suguvõsa pärines ministeriaalide seast, 14. sajandil olid tema esivanemad saanud Hohenlohe isandate vasallideks. 1401. aastal sai tõenäoliselt Konradi samanimelisest isast Saksa-Rooma riigi riigirüütel. Konrad von Erlichshausen ise sündis tõenäoliselt 1390. aastate esimesel poolel. Tema Saksa ordusse astumise ja Preisimaale asumise aeg pole teada, kuid 1415. aastal on teda märgitud kõrgmeister Michael Küchmeister von Sternbergi kumpanina. 1418. aastal sai temast aga Marienburgi lähedal asunud Grebini foogt, seejärel oli ta mõnda aega (1420–1423) Roggenhauseni foogt ning seejärel taas Grebini foogt. Seejärel tõusis ta aga mõjuka Ragniti komtuuri kohale, valitsedes Memeli lähedal vastu Leedu piiri asuvaid alasid. Komtuurina võttis ta osa mitme Leeduga tehtud lepingu kinnitamisest.

1432. aastal tõusis Erlichshausen ordu suurkomtuuri kohaga, tõustes ordu suurkäsknikuks ning kõrgmeister Paul von Rusdorfi lähimate nõunike ringi. 1434. aastal sai temast aga ülemmarssal (*Oberster Marschall*) asukohaga Königsbergis ehk orduväe sõjaline juht ning sisuliselt teine mees ordus. 1436. aastal vabastati ta aga sellest ametist ning temast sai Kulmi ja Thorni komtuur. Võimalik, et tema ametist tagandamise tingisid vastuolud kõrgmeistri poliitikaga. 1440. aastal juhtis ta Rusdorfi poliitikaga rahulolematute ordukäsknike opositsiooni ning saavutas enda taaskinnitamise marssaliks. 1441. aasta alguses sundis ta Rusdorfi ametist tagasi astuma ning sama aasta aprillis valiti Erlichshausen kõrgmeistriks.

Kõrgmeistriaeg
--------------

Konrad von Erlichshausen püüdis kõrgmeistrina säilitada rahumeelseid suhteid Poola ja Leeduga ning suurendada oma mõjuvõimu Liivimaa orduharu üle. Preisimaa-siseselt püüdis ta lepitada ordu ning Preisimaa seisuste (aadelkond ja linnad) vastuolusid.

1449. aasta novembri alguses sai Erlichshausen rabanduse ning suri mõni päev hiljem. Pärast tema surma valiti järgmiseks kõrgmeistriks tema venna Heinrichi (suri 1481) poeg Ludwig von Erlichshausen.

Kirjandus
---------

* Klaus Eberhard Murawski, *Zwischen Tannenberg und Thorn: die Geschichte des Deutschen Ordens unter dem Hochmeister Konrad von Erlichshausen, 1441-1449*. Göttingen, 1953.
Konrad Adenauer 1952. aastal
**Konrad Hermann Joseph Adenauer** (5. jaanuar 1876 Köln – 19. aprill 1967 Bad Honnef) oli Saksamaa ja Lääne-Saksamaa poliitik, katoliikliku Tsentrumipartei liige 1906. aastast ning üks Kristlik-Demokraatliku Liidu rajajaid.

Adenauer oli hariduselt jurist. 

Ta oli 1917–1933 Kölni ülemlinnapea ning 1920–1933 Preisi Riiginõukogu president. 

Pärast esimest maailmasõda kaalus ta eraldi Reini riigi loomist kas Saksamaa koosseisus või väljaspool seda.

Weimari Vabariigi ajal oli Adenauer Preisi *Landtag'*is.

Pärast natsionaalsotsialistide võimuletulekut Saksamaal vabastati Adenauer kõigist ametitest ning 1934. ja 1944. aastal oli ta mõned kuud vangis. 

Maist oktoobrini 1945 oli Adenauer jälle Kölni ülemlinnapea. Ta osales Kristlik-Demokraatliku Liidu ülesehitamises Briti okupatsioonitsoonis. Aastatel 1946–1949 oli ta KDL-i tsooniesimees, 1950–1966 KDL-i üleriigiline esimees. 

Aastatel 1948–1949 oli ta Parlamentaarse Nõukogu liige ja esimees. Aastal 1949 valiti ta Bundestagi liikmeks ning 15. septembril Saksamaa Liitvabariigi esimeseks liidukantsleriks. Sellesse ametisse jäi ta 15. oktoobrini 1963, kui ta oli sunnitud tagasi astuma. Aastatel 1957–1961 oli KDL-il absoluutne enamus. 

Adenaueri valitsuse juhtimisel jõudis Lääne-Saksamaa suveräänsuseni (Pariisi lepingud 1954) ja NATO-sse astumiseni 1955. Kindlustusid parlamentaarne demokraatia ja sotsiaalne turumajandus, milles oli tähtis osa Ludwig Erhardil. Adenauer oli tugev juht, kelle valitsemisviisi nimetati kantsleridemokraatiaks. See tõi kaasa nii suure autoriteedi kui ka tugeva vastuseisu opositsioonilises avalikus arvamuses. 

Aastatel 1951–1955 oli ta ka välisminister. Ta rõhutas Saksamaa ja Prantsusmaa häid suhteid kui Euroopa poliitilise ühinemise alust. Samuti taotles ta häid suhteid Iisraeliga ning osales rahvusvaheliste organisatsioonide rajamises (Euroopa Söe- ja Terasekoondis 1951, Euroopa Kaitsekoondis 1952, Euroopa Majandusühendus ja Euroopa Aatomienergiakoondis 1957). Ta ignoreeris Stalini noodis 1952 tehtud ettepanekut Saksamaa taasühendada, jättes ta väljapoole sõjalisi liite: Adenauer pidas sõjalist liitu Lääne-Euroopa riikidega hädavajalikuks. Aastal 1955 saavutas ta Moskvas viimaste saksa sõjavangide tagasituleku, mille hind oli diplomaatiliste suhete sõlmimine Nõukogude Liiduga. 

Adenaueri poliitikat kritiseerisid üha rohkem nii Saksamaa Sotsiaaldemokraatlik Partei kui ka avalikkus, samuti toodi esile tema kõrget iga. Eriti Spiegeli afäär (1962) kahandas Adenaueri populaarsust ja autoriteeti. 1961. aasta Bundestagi valimistega kaotas Kristlik-Demokraatlik Liit absoluutse enamuse ning koalitsiooniläbirääkimistel Vaba Saksa Partega oli Adenauer sunnitud lubama oma ametiaega piirata. Tema oma partei soovis kantsleriks populaarset Ludwig Erhardit. Nõnda astuski Adenauer 15. oktoobril 1963 tagasi, kuid jäi poliitiliselt aktiivseks.

Tunnustus
---------

* 1954 Karl Suure auhind

Vaata ka
--------

* Konrad Adenaueri Fond

Kirjandus
---------

* Gösta von Uexküll. *Adenauer*. Tallinn: Olion 2003.
Teksapüksid
**Püksid** (ka *püks*) on alakeha kattev pikkade, poolpikkade või lühikeste säärtega pealisrõivas, samuti vastav alusrõivas (ka ilma säärteta).

Ajaloost
--------

Vanimad teadaolevad püksid olid pikad, alt veidi kitsenevate säärtega. Need olid Ida-Euroopas põlises kasutuses. Eesti mehed kandsid suviti linaseid või takuseid, talviti villaseid pikki pükse. Selliseid pükse kanti veel 19. sajandil Lõuna-Eestis, kus neid nimetati kaatsad ja kaltsad ning saartel, kus pükste nimeks olid uusad.

17. sajandil tulid Põhja-Eestis kasutusele avarad põlve all krookes säärega põlvpüksid, mille kandmine levis 18. sajandil üle kogu maa. 19.sajandil ilmusid moodi põlvpükste eri variant kintspüksid, mis olid külgedelt tehtud õmbluste tõttu ümber keha liibuvad. Võrumaal ja osaliselt Saaremaal kanti pikki täislakaga (käisid lahti mõlema külje pealt) ja ka poole lakaga pükse.

Kui varasemad püksid olid lambamustad, -pruunid või hallid, siis kintspüksid õmmeldi peamiselt potisinisest riidest. Põhja- ja Lääne-Eestis tehti pükse ka kitsajoonelisest sini-valge(punase)triibulisest riidest või peeneruudulisest riidest.

19. sajandi III veerandil hakati Eestis kandma rahvusvahelises moes valdavaks olnud pikki pükse.

Vaata ka
--------

* aluspüksid
* dressipüksid
* haaremipüksid
* kaatsad
* kaltsad
* kintspüksid
* pepuvahepüksid
* põlvpüksid
* teksad
* uusad
* viigipüksid

Viited
------

1. ↑  Eesti keele seletav sõnaraamat Vaadatud 08.08.2020
2. 1 2  Eesti rahvakultuuri leksikon (3. trükk). 2007. Koostanud ja toimetanud Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 235
3. ↑   Eesti etnograafia sõnaraamat. Arvi Ränk. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus, 1996. Lk 158

Välislingid
-----------

* Villased püksid 1920 a Eesti Põllumajandusmuuseum
* Naiste püksid
* Meeste püksid

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikisõnastiku artikkel: **püksid** |

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Püksid** |
**Feofan Lebedev** (alates 1. oktoobrist 1944 **Luik**; 15. november 1871 Narva (teistel andmetel Novgorod) – 1. november 1966 Helsingi) oli Eesti laskur ja laskesporditegelane ning Venemaa ja Eesti sõjaväelane (kolonel).

Elukäik
-------

Ta võistles 1912. aastal Stockholmi olümpiamängudel, kus saavutas vabapüssist 3 x 40 lasku 300 meetrilt individuaalselt 54. ja meeskondlikult 7. koha, armeepüssist 20 lasku 300 meetrilt individuaalselt 42. ja 600 meetrilt 74. ning meeskondlikult 9. koha.

1920. aastal asus ta alaliselt Eestisse elama ja töötas sõjakooli lektorina spordi alal.

Ta oli Tallinnas Tondil Eesti esimese 100 m lasketiiru (Tondi lasketiir) rajajaid.

Tunnustus
---------

* Püha Anna ordeni 2. 3. ja 4. järk
* Püha Stanislavi ordeni 2. ja 3. järk
* Püha Georgi ordeni 4. järk
* Püha Vladimiri ordeni 3. ja 4. järk

Viited
------

1. 1 2 3 4  Biograafia ESBL-is (vaadatud 25.12.2014)

Kirjandus
---------

* Jaak Valdre. "Eesti esimene olümpialaskur oli pärit Narvast". Põhjarannik nr 33, 16. veebruar 2013. Lk 8

Välislingid
-----------

* Biograafia ESBL-is
* Eesti ohvitserid 1918-1940
* Feofan Lebedev veebisaidil Olympedia Muuda Vikiandmetes
Tänapäeval on Pürksi mõisahoone Noarootsi Gümnaasiumi käsutuses
Pürksi mõisa renoveerimistööd aastal 1993
**Pürksi mõis** (saksa keeles *Birkas*) rajati Läänemaal Noarootsi kihelkonnas 1620. aastal. Tänapäevase haldusjaotuse järgi asub mõis Lääne maakonnas Lääne-Nigula vallas Pürksi külas.

Alates 18. sajandi lõpust kuni võõrandamiseni 1919. aastal kuulus mõis Ungern-Sternbergide aadlisuguvõsale. Mõisa viimane omanik oli Rudolf von Ungern-Sternberg. 

Ühekorruseline mõisa peahoone – osalt kivist, osalt puidust – on ehitatud arvatavasti mitmes osas 19. sajandil. Säilinud on ka mõni kõrvalhoone (ait, tall-tõllakuur). Paralleelselt Noarootsi Gümnaasiumi rajamisega otsustati hakata vana mõisahoonet kasutama koolina. Mõisa katus lasi küll läbi, aga seinad olid säilinud. 1990. aastal hakati mõisa restaureerima. Restaureeritud mõisahoone avati pidulikult 19. detsembril 1995. Avamisest võttis osa ka toonane Eesti president Lennart Meri. Tänapäeval asuvad mõisas Noarootsi Gümnaasiumi rootsi keele õppeklassid.

Nii Pürksi mõisa park, ait, kaev, ait-kelder kui ka peahoone on muinsuskaitse all.

Vaata ka
--------

* Läänemaa mõisate loend

Viited
------

1. ↑  Maa-ameti kaardiserver

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Pürksi mõis** |

* Pürksi mõis Mõisaportaalis

Noarootsi kirik
Noarootsi kihelkond

**Kirik**: Noarootsi Püha Katariina kirik  

**Mõisad**: 
Noarootsi kirikumõis |
Aulepa mõis |
Kulani mõis |
Nõmmküla mõis |
Paslepa mõis |
Pürksi mõis |
Riguldi mõis |
Saare mõis |
Sutlepa mõis |
Tahu mõis |
Vööla mõis
**Saue Muusikakool** on muusikakool Harju maakonnas Saue linnas aadressil Nurmesalu tänav 9. 

Saue Muusikakool on asutatud 1996. aastal. Aadressil Nurmesalu tänav 9 tegutseb kool alates 2014. aasta jaanuarist.

Kooli pikim traditsioon on 1998. aastast korraldatavad loomingu ja improvisatsiooni päevad ning alates 2003. aastast toimuv rahvusvaheline noorte rütmimuusika festival "Visioon". Alates 2002. aastast toimub koostöös MTÜ Harjumaa Noorte Puhkpilliorkestriga ning Saue linna kultuuritoetuste programmi, Eesti Interpreetide Liidu ja Kultuurkapitali toel kontserdisari "Saue kontserdisügis".

17. novembril 2005 avati Phare CBC 2002 Town Twins programmi toel Saue Muusikakooli Džässistuudio, kus on tänapäevane salvestustehnika, avar prooviruum ja hea akustikaga löökpilliklass.

Igal aastal toimuvad sõpruskontserdid Saku Muusikakooliga. Lisaks teeb muusikakool koostööd ka Saue linna sõprusomavalitsustega ning mitme kooliga välisriikidest.

2000. aastast osaleb kool Harjumaa orkestrite tegevuses ja on üks MTÜ Harjumaa Noorte Puhkpilliorkestri asutajatest. Saue Muusikakoolis toimuvad igal aastal maakonna orkestrite õppepäevad ja kontserdid, kus osalevad õpilased ja õpetajad 14 Harjumaa omavalitsusest. Laulupeoaastatel toimub Harjumaa puhkpillipäev.

Vaata ka
--------

* Saue Muusikakooli Puhkpilliorkester

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  Üldinfo. Saue Muusikakooli veebisait.

Välislingid
-----------

* Saue Muusikakooli veebisait
**Bernhard Aleksander Roostfeld** (ka **Rostfeldt** ja **Rostfeld**; 5. jaanuar 1885 Jõhvi vald, Virumaa – 28. jaanuar 1948 Karaganda, Kasahstan) oli Eesti Vabariigi riigi-, valitsus- ja majandustegelane.

Roostfeldi isa on pärit Vigala kihelkonnast, kuid oli läinud Virumaale mõisavalitsejaks. Ta õppis aastatel 1895–1903 Narva gümnaasiumis. Pärast gümnaasiumi lõpetamist õppis ta aastatel 1903–1908 Peterburi ülikooli füüsika-matemaatika teaduskonnas. Pärast ülikooli lõpetamist õppis ta aastatel 1908–1910 Moskva Põllumajanduse Akadeemias. Pärast seda töötas ta aastani 1917 Peterburi maakonna semstvo agronoomina, olles ühtlasi Peterburi Põllumeeste Seltsi juhatuse liige. Aastatel 1917–1920 oli ta Peterburi Kooperatiivide Keskühisuse juhatuse liige. Ta pöördus aastal 1920 tagasi kodumaale ning oli ETK põllumajandustarvete osakonna juhataja. 

Roostfeld oli põllutööminister Konstantin Pätsi esimeses valitsuses (25. jaanuarist 1921 – 21. novembrini 1922), olles veel 26. jaanuarist 1921 toitlusministri ja 23. novembrist 16. detsembrini 1921 teedeministri kohusetäitja. Põllutööminister oli ta ka järgnevas, Juhan Kuke valitsuses (21. novembrist 1922 – 2. augustini 1923). Konstantin Pätsi teises valitsuses (2. augustist 1923 – 26. märtsini 1924) oli ta kaubandus- ja tööstusminister.

Roostfeld oli aastatel 1924–1928 ETK ja aastatel 1928–1938 Pikalaenu Panga direktor. Aastatel 1936–1939 oli ta kirjastusosaühingu Postimees juhatuse esimees. 

Roostfeld oli 7. aprillist 1938 – 5. juulini 1940 oli ta Riiginõukogu liige.

Isiklikku
---------

Tema abikaasa Alma Roostfeld oli lastearst, tütar Inna oli masinaehitusinsener ja esimene Eestis litsentsi saanud naislendur. Tema vend Roman Roostfeld oli Esimese maailmasõja kangelane, Georgi mõõgaga autasustatu.

Tunnustus
---------

* 1922 - Soome Valge Roosi Rüütiordu I klassi komandör
* 1938 - Valgetähe II klassi teenetemärk

Viited
------

1. ↑  "Entsüklopeedia: Roostfelt (Rostfeld), Bernhard Aleksander". Originaali arhiivikoopia seisuga 2. aprill 2015. Vaadatud 29. mail 2011.
2. ↑  Postimees. 5. jaanuar 1935
3. ↑  "Eesti Vabariigi Valitsused 1918–1940,1944". Originaali arhiivikoopia seisuga 28. juuli 2012. Vaadatud 28. juulil 2012.
4. ↑  "VI RIIGIKOGU (Riigivolikogu ja Riiginõukogu), 07.04.1938-05.07.1940". Originaali arhiivikoopia seisuga 16.10.2013. Vaadatud 29.05.2011.
5. ↑  "Soome Valge Roosi Rüütelkond". Originaali arhiivikoopia seisuga 31. juuli 2012. Vaadatud 31. juulil 2012.
See artikkel See artikkel räägib keraamiliste esemete kaunistamise viisist.  Graafikatehnika kohta vaata artiklit reservaaž (graafika).  

---

**Reservaaž** (prantsuse *réservage*) on keraamikas esinev eseme angoobiga kaunistamise viis. Reservaažil tekib savieseme pinnal kahevärviline siluetne joonis savikeha enda värvist ja angoobist.

Tehnika
-------

Need dekoorielemendid, kus soovitakse säilitada savikeha värvi, kaetakse eelpõletatud keraamilise eseme pinnal kinni kas rasva, õli või vahaga. Ese glasuuritakse või angobeeritakse ning kaetud piirkonnad jäävad glasuurist või angoobist puhtaks (vajadusel on võimalik valedele kohtadele kinnitunud glasuur või angoob hõlpsalt maha kraapida).

Ese põletatakse teist korda glasuurpõletusega. Põletusprotsessis põlevad orgaanilised ained välja.

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 1. veebruar 2020. Vaadatud 1. veebruaril 2020.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
2. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 1. veebruar 2020. Vaadatud 1. veebruaril 2020.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib Belgorodi oblasti rajoonist. Teiste sama nimega rajoonide jaoks vaata Krasnogvardeiskoje rajoon* |

---

**Krasnogvardeiskoje rajoon** (vene keeles *Красногвардейский район*) on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Belgorodi oblasti idaosas. Rajooni keskus on Birjutši linn.

Rajoon piirneb põhjas Krasnoje rajooniga, idas Aleksejevka rajooniga, kagus Veidelevka rajooniga, lõunas Valuiki rajooniga, läänes Volokonovka rajooniga ja loodes Novõi Oskoli rajooniga.

Rajooni pindala on 1762,6 km². Elanike arv oli 2012. aastal 39 826, 2009. aastal 40 250 ja 2002. aastal 44 156.

Krasnogvardeiskoje rajoonis on 86 asulat, mis kuuluvad ühe linnaasunduse (Birjutši linna) ja neljateistkümne külaasunduse koosseisu.

Viited
------

1. ↑  26. Численность постоянного населения Российской Федерации по муниципальным образованиям на 1 января 2018 года, vaadatud 23.01.2019.