recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**José Júlio de Souza Pinto** (15. september 1856 – 14. aprill 1939) oli naturalistliku stiiliga Portugali maalikunstnik.

Elu ja töö
----------

Ta sündis Assooridel Angra do Heroísmos, arsti perekonnas, ja elas seal kuni neljateistkümnenda eluaastani. Hiljem elas ta Portos, kus õppis Escola Superior de Belas-Artes'is António Soares dos Reisi ja João António Correia käe all. Aastal 1880, pärast kooli lõpetamist, sõitis ta koos kursusekaaslase Henrique Pousãoga Pariisi.

Sinna jõudes omandas ta koha Alexandre Cabaneli stuudios, õppides William-Adolphe Bouguereau ja Adolphe Yvoni juures École des Beaux-Arts'is. Ta integreerus kiiresti Pariisi kunstiringkondadesse ja esitles enda teoseid kõikidel suurematel näitustel, sealhulgas Pariisi salongis. 1900. aastaks oli ta salongi hindamiskogu liige. Lõpuks esitles ta oma teoseid ka Brasiilias ja Ameerika Ühendriikides.

Ta külastas sageli Portugali, kus ta esitles enda töid Portos ja Lissabonis. Ta oli esimene Portugali kunstnik, kelle tööd olid eksponeeritud Musée du Luxembourgis (nüüd Orsay muuseum). Visiidil Bretagne'i piirkonda vaimustus ta lõunakaldast ja elas seal oma järelejäänud elu, maalides stseene kohalikkest inimestest ja küladest. Ta suri Pont-Scorffis.

Valitud maalid
--------------

* "A colheita de batatas" (1901)"A colheita de batatas" (1901)
* "O balde azul" (1907)"O balde azul" (1907)
* "Amuada" (1906)"Amuada" (1906)
* "A colheita de batatas" (1898)"A colheita de batatas" (1898)

Viited
------

1. 1 2 3 4  Luciano, Migliaccio. José Júlio de Souza Pinto. In: Marques, Luiz (org.) *Catálogo do Museu de Arte de São Paulo Assis Chateaubriand*: Arte da Península Ibérica do centro e do norte da Europa. São Paulo: Prêmio, 1998.
2. 1 2  José Júlio de Sousa Pinto, Antigo Estudante da Academia Portuense de Belas Artes Brief biography

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **José Júlio de Souza Pinto** |

* ArtNet: rohkem Souza Pinto teoseid
* Musée d'Orsay: *"A colheita de batatas"*
**Helistike sugulus** on kahe helistiku omavaheline kõlaline seos. Selline seos sõltub mõlemale helistikule ühiste helide olemasolust ja hulgast. Mažooris ja minooris on 1. järgu suguluses 6 helistikku, mille toonikakolmkõlade helid esinevad antud mažooris ja minooris. Kõik teised helistikud on antud helistikule kaugemad ja nende klassifikatsiooni käsitleb lähemalt harmoonia.

* C-duuriga 1. järgu suguluses olevad helistikud

```
                                  1 - 2 - 3 - 4 - 5 - 6 - 7 - 1 - 2 - 3
                                  c - d - e - f - g - a - h - c - d - e
ii (2.) astmelt d-moll                d       f       a
iii (3.) astmelt e-moll                   e       g       h
IV astmelt F-duur                             f       a        c
iv (4.) astmelt f-moll                        f       as       c
V astmelt G-duur                                  g        h       d
vi (6.) astmelt a-moll                                 a       c       e
```

* A-molliga 1. järgu suguluses olevad helistikud

```
                           1 - 2 - 3 - 4 - 5 - 6 - 7 - 1 - 2 - 3 - 4
                           a - h - c - d - e - f - g - a - h - c - d
III astmelt C-duur                 c       e       g
iv (4.) astmelt d-moll                 d       f       a
v (5.)astmelt e-moll                       e       g        h
V astmelt E-duur                           e       gis      h
VI astmelt F-duur                               f       a       c
VII astmelt G-duur                                  g       h       d
```

  

Kokkuvõttes on antud helistikule (kas mažoorile või minoorile) 1. järgu suguluses järgmised helistikud:

* antud helistiku paralleelne helistik
* antud helistiku dominanthelistik
* antud helistiku dominanthelistiku paralleelne helistik
* antud helistiku subdominanthelistik
* antud helistiku subdominanthelistiku paralleelne helistik
* antud mažoori m i n o o r n e subdominanthelistik ja antud minoorile m a ž o o r n e dominanthelistik

  


|  | C-duur | Võtmemärgid | a-moll | Võtmemärgid |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| antud helistiku paralleelhelistik | a-moll |  | C-duur |  |
| antud helistiku dominanthelistik | G-duur |  | e-moll |  |
| antud helistiku dominanthelistiku paralleelne helistik | e-moll |  | G-duur |  |
| antud helistiku subdominanthelistik | F-duur |  | d-moll |  |
| antud helistiku subdominanthelistiku paralleelne helistik | d-moll |  | F-duur |  |
| antud mažoori minoorne subdominanthelistik  ja minoori mažoorne dominanthelistik | f-moll |  | E-duur |  |
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel on 1919 asutatud erakonnast; 1998 asutati Rahvaerakond.* |

---

**Eesti Rahvaerakond** (lühend **ERE**) (inglise keeles *Estonia People's Party*) oli 1919. aastal Eestis moodustatud erakond.

Eesti rahvaerakond asutati märtsis 1919, Asutava Kogu valimiste eel Jaan Tõnissoni juhtimisel. Eesti Rahvaerakond oli sisuliselt Eesti Rahvameelse Eduerakonna ja selle järglase Eesti Demokraatliku Erakonna otsese järeltulija.

Jaan Tõnisson riigivanemana 1928. aastal
Erakonna peamisteks ideoloogideks olid Jaan Tõnisson, Jüri Jaakson, Peeter Põld ja August Kerem jt.

Asutava Kogu valimistel 1919 valiti ERE nimekirjast Asutavasse Kogusse: Jaan Tõnisson, Jaan Poska, Aadu Birk, Kaarel Parts, Oskar Kallas, Peeter Põld, Jüri Jaakson, Jaan Mägi, Johan Ploomipuu, Mats Nõges, Hugo Küüsner, Artur Uibopuu, Jaan Lõo, Johan Pitka, Jaan Masing, Adam Bachmann, Eduard Hubel, Marie Reisik, Eduard Rosenvald, Jakob Westholm, Johannes Paalberg, Jaan Uri, Karl Väli, Karl Kornel, Johan Ainson, Johannes Reinthal, Karl Einbund, Jaan Järve, Julius Reintam, Hans Priimägi, Aleksander Schipai, August Sternfeldt, Nikolai Maim, August Ehrlich, Eduard Birkenberg, Heinrich Tats, Jaan Sitska, Eduard Kübarsepp, Jakob Ploomipuu, Christian Brüller.

ERE Asutavas Kogus ja Riigikogus
--------------------------------

| Valimised    | Esindusorgan    | Protsentuaalne esindatus    | Esinduskogu koosseis(Asutav Kogu=120 saadikut)(Riigikogu=100 saadikut)    |
| --- | --- | --- | --- |
| 1919 | Asutav Kogu | (94 892 häält) | 25 |
| 1920 | I Riigikogu | 10,4% | 10 |
| 1923 | II Riigikogu | 7,5% | 8 |
| 1926 | III Riigikogu | 7,4% | 8 |
| 1929 | IV Riigikogu | 8,9% | 9 |

Enne 1932. aasta V Riigikogu valimisi liitus ERE Rahvusliku Keskerakonnaga.
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib eesnimest; "Tõe ja õiguse" tegelase kohta vaata artiklit Andres Paas* |

---

**Andres** on eestipärane mehe eesnimi. See võib mõnikord esineda ka perekonnanimena.[*viide?*]

Nime päritolu ja tähendus
-------------------------

Pärineb vanakreeka eesnimest *Andreas*, mis tähendab 'mehine' (vanakreeka sõnast ἀνήρ, genitiivis ἀνδρός). [*viide?*]

Nime variante
-------------

Anders (rootsi), Andi, Andor, Andrä, András (ungari), Andre, André, Andréa, Andreas, Andree, Andrei (vene), Andrés, Andrew (inglise), Andriko, Andris, Andrusch, Andrzej (poola), Andy, Drees, Rees, Res, Andris, Antero (soome), Ondřej (tšehhi).[*viide?*]

Kasutus
-------

### Eestis

Eestis oli Andres ja selle variant Andrus populaarseim poisinimi aastatel 1957–1961, kui see nimi pandi 3,8%-le lastest.[*viide?*]

Eestis elas Rahvastikuregistri andmetel 8. mai 2012 seisuga 6759 Andrese-nimelist inimest. 1. jaanuari 2021 seisuga oli Eestis eesnimi Andres 6453 mehel. Andres oli Eestis levikult 7. mehenimi.

Eestis oli 2017. aasta 1. jaanuari seisuga perekonnanimi Andres 27 mehel ja 19 naisel. Perekonnanimede levikult on Andres meeste puhul 4337. ja naiste puhul 7152. kohal.

Eesti kirjanduses on tuntud A. H. Tammsaare "Tõe ja õiguse" Mäe Andres ja Oskar Lutsu teos "Andrese elukäik".[*viide?*]

### Lätis

Lätis oli 2021. aasta 30. juuni seisuga eesnimi Andres 16 ja Andress 21 inimesel.

Nimepäev
--------

30. november (andresepäev)

Tuntud Andreseid
----------------

* Andres Ader, eesti kunstnik
* Andres Ader, eesti korvpallur
* Andres Dido, eesti haridustegelane ja poliitik
* Andres Dvinjaninov, eesti näitleja
* Andres Ehin, eesti luuletaja
* Andres Herkel, eesti poliitik
* Andres Kasekamp, eesti ajaloolane ja politoloog
* Andres Langemets, eesti luuletaja ja kirjanduskriitik
* Andres Lipstok, eesti poliitik ja majandustegelane
* Andres Luure, eesti filosoof ja tõlkija
* Andres Maimik, eesti filmirežissöör
* Andres Noormets, eesti lavastaja, näitleja, dramaturg, pedagoog ja improvisaator
* Andres Oper, eesti jalgpallur
* Andres Ots, eesti näitleja ja laulja
* Andres Puustusmaa, filmilavastaja ja näitleja
* Andres Põder, eesti kirikutegelane
* Andres Raag, eesti näitleja
* Andres Saal, eesti kirjanik
* Andres Tarand, Eesti poliitik
* Andres Uibo, eesti organist, produtsent, pedagoog ja festivalide juht

Viited
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑  Personvārdu datu bāze
**Budapesti X rajoon** (ungari keeles *Budapest X. kerülete*) on linnarajoon Budapestis, mis asub kesklinnast idas. Rajoon kasutab ka nime **Kőbánya** ('kivimurd').

Rajoon on nime saanud seal kunagi asunud paekivimurru järgi, kust saadi paasi Buda linna majade ehitamiseks. 1896 rajati sinna üks Kesk-Euroopa suuremaid vanglaid. 19. sajandi lõpus kujunes Kőbánya tööstusrajooniks. Tänapäeval asuvad seal farmaatsiatehased ja õlletehas. Rajoonis asub suur Népligeti park. 

Kőbányas asub Kőbánya-Kispesti metroo lõpp-peatus ja samanimeline raudteejaam.

Linnaosad
---------

Kőbánya jaguneb 12 linnaosaks:

|  |
| --- |
| 1. Felsőrákos
2. Gyárdűlő
3. Keresztúridűlő
4. Kőbánya
5. Kőbánya-Kertváros
6. Kúttó
7. Laposdűlő
8. Ligettelek
9. Népliget
10. Óhegy
11. Téglagyátdűlő
12. Újhegy
 |

Rajoonipea
----------

Rajoonipea on 2010. aastast Kovács Róbert.

Viited
------

1. ↑  Detailed Gazetteer of Hungary, vaadatud 16.12.2022.

Välislingid
-----------

* Rajooni koduleht *(ungari keeles)*

Budapesti ringkonnad

I | II | III | IV | V | VI | VII | VIII | IX | X | XI | XII | XIII | XIV | XV | XVI | XVII | XVIII | XIX | XX | XXI | XXII | XXIII
**Modaalne džäss** ehk **laadiline džäss** (inglise keeles *modal jazz*) on džässmuusika stiil, milles kasutatakse akordilise kulgemise asemel muusikalisi laade harmoonilise raamistikuna. 

Pärinedes 1950. aastate lõpust ja 1960. algusest, on modaalse džässi esimesteks musternäidisteks Miles Davise 1958. aasta teos "Milestones", 1959. aasta album "Kind Of Blue" ning John Coltrane'i klassikalised kvartetid ajavahemikust 1960–1964.

Teiste tähtsate modaalse džässi esitajate hulka kuuluvad Woody Shaw, Bill Evans, Herbie Hancock, Wayne Shorter, McCoy Tyner, Larry Young, Pharaoh Sanders, Joe Henderson, Chick Corea ja Bobby Hutcherson.

Modaalse džässi peamiseks omaduseks on meloodias järgneva kasutamine:

1. aeglane harmooniline rütm
2. pedaalid ja burdoonid
3. puuduvad või vähendatud standardfunktisionaalsed akordikulgemised
4. neljandikharmooniad või -meloodiad
5. polütonaalsus

Ajalugu
-------

Miles Davis 1971. aastal
Modaalse džässi mõistmine vajab teadmisi muusikaliste laadide vallas. Nii *bebop*'is kui ka *hard bop*'is kasutavad artistid akorde soolode taustaheli tekitamiseks. Laul algab teemaga, mis tutvustab soolo akorde. Neid akorde korratakse läbi terve laulu, samal ajal kui sooloesitajad mängivad uusi improviseeritud teemasid üle akordide kordamise kulgemise.

1950. aastateks, lisaks akordidele improviseerimine oli saanud niivõrd domineerivaks džässi osaks, et artistidele anti tihtipeale loo salvestamise päeval ainult akorde, mille järgi mängida.

Teooria
-------

Tähtsate modaalse džässi teoste hulka kuuluvad Miles Davise ,,So What'' ning John Coltrane'i ,,Impressions''. Teiste tähtsate teoste hulka kuuluvad veel Miles Davise ,,Flamenco Sketches'', Bill Evansi ,,Peace Piece'' ning Wayne Shorteri ,,Footprints''.

Teoseid
-------

Miles Davise album ,,Kind Of Blue'' on üks kõige rohkem müüdumaid džässialbumeid. Albumit võib nimetada avastusretkeks läbi modaalse džässi võimaluste.
**Kadri Koreinik** (sündinud 31. detsember 1970) on eesti keeleteadlane ja sotsioloog, Tartu ülikooli Eesti ja üldkeeleteaduse instituudi keelesotsioloogia vanemteadur.

Tema peamised uurimisteemad on keelelised representatsioonid ja keeleideoloogiad Eestis, keelevälised tegurid, mis mõjutavad keelehoidu ja -vahetust, sotsiolingvistika, diskursuseuuringud, keeleökoloogia ja keelepoliitika teooria.

Doktorikraadi kaitses ta 2011. aastal Tartu ülikoolis väitekirjaga "Language ideologies in the contemporary Estonian public discourse: With a focus on South Estonian" ("Keeleideoloogiad tänapäeva eesti avalikus diskursuses, fookusega lõunaeesti keelel").

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 26. oktoober 2020. Vaadatud 6. jaanuaril 2020.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
2. ↑

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Kadri Koreinik** |

Kadri Koreinik Eesti teadusinfosüsteemis.
Jean Gabin (1939)
**Jean Gabin** (sünninimi **Jean-Alexis Moncorgé**; 17. mai 1904 Pariis – 15. november 1976 Neuilly-sur-Seine) oli prantsuse näitleja.

Gabin sündis kabareeartistide perekonnas. Töötas ka ise kabareedes, sealhulgas Moulin Rouge'is. 1928. aastal mängis kahes tummfilmis. Rahvusvahelise tuntuse sai ta 1937. aastal, kui linastusid Julien Duvivier' "Pépé le Moko" ja Jean Renoiri "La Grande Illusion", kus Gabin mängis peaosa. 1938. aastal mängis ta Marcel Carné filmis "Le Quai des brumes" ("Udune kaldatänav"). Pärast Prantsusmaa okupeerimist 1940. aastal siirdus Gabin Hollywoodi, kus mängis mitmes filmis. 

Ta ühines Charles de Gaulle'i loodud vastupanuliikumisega eksiilis. Osales Pariisi vabastamisel 1944. aastal.

Gabin haigestus leukeemiasse ja suri 15. novembril 1976 Ameerika Haiglas Pariisis.

Tunnustus
---------

* 1951 – Veneetsia filmifestivali Volpi karikas (kategoorias "Parim meesnäitleja")
* 1954 – Veneetsia filmifestivali Volpi karikas (kategoorias "Parim meesnäitleja")
* 1959 – Berliini filmifestivali parima meesnäitleja Hõbekaru
* 1971 – Berliini filmifestivali parima meesnäitleja Hõbekaru
* 1987 – au-César (postuumselt)

Välislingid
-----------

* Jean Gabin – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Jean Gabin. Filmography. imdb.com
Osmanite riik ja selle mõjualad Kagu-Euroopas. Viinis valminud etnograafiline kaart 1877. aastast
**Budapesti konventsioon** (saksa keeles *Budapester Vertrag,* vene keeles *Будапештская конвенция*) oli Austria-Ungari ja Venemaa keisririigi vahel 1877. aastal sõlmitud salajane kokkulepe, mis leppis kokku poliitikas ja võimude jagamises Kagu-Euroopas, võimaliku sõja korral Venemaa impeeriumi ja Osmanite riigi vahel. Niinimetatud idaküsimus (*Orientalische Frage* või *Восто́чный вопро́с*), Osmanite riigi kui "*Euroopa haige mehe*" lagundamine Balkanil oli 19. sajandil Euroopa suurriikide prioriteet. Samuti oli Venemaale eesmärgipärane Austria-Ungari neutraalsuse tagatiste saamine.

Leping kui samuti salajase Reichstadti leppe edasiarendus, sõlmiti imperaatorite Franz Joseph I ja Aleksander II volitusel Konstantinoopoli konverentsi ajal (23. detsember 1876 – 20. jaanuar 1877). See kohendati lõplikult nende nimel välisministri G. Andrássy ja diplomaadi J. P. Novikovi poolt Budapesti linnas 15. jaanuaril 1877. Sama aasta 24. aprillil vallandus üheteistkümnes Vene-Türgi sõda, mis kestis 10 kuud, ühe nädala ning kaks päeva. Sõja eesmärgiks oli õigeusku tunnistavate lõunaslaavi rahvaste (peamiselt Bulgaaria) vabastamine islamiusuliste Osmanite võimu alt ning strateegilises plaanis Musta mere väljapääsu kindlustamine.

Budapesti konventsioon lubas Austria-Ungaril hiljem nõuda San Stefano rahulepingu tingimuste revideerimist.

Viini-Peterburi salastatud ühisarusaamad
----------------------------------------

### Põhipunktid

* Venemaa rünnaku korral Türgile, jääb Austria vabatahtlikult ja heasoovlikult neutraalseks;
* Austria võib oma valikul hõivata Bosnia ja Hertsegoviina (kuid mitte Novi Pazari sandžakki);
* Serbia, Montenegro ja Hertsegoviina vahepealset osa koheldakse mõlema võimu poolt kui "neutraalset tsooni".

### Määrused (Osmanite riigi täieliku lagunemise korral)

* Austria ja Venemaa töötavad koos selleks, et tagada Balkani poolsaarel mitmete väikeste ja suveräänsete riikide loomine, kuid ei tekita suletud lõunaslaavlaste võimublokki, mis võiks ohustada Euroopa tasakaalu (*Europäisches Gleichgewicht* või *Европейский баланс*);
* Konstantinoopol ja selle ümbrus saaks "vaba linna" (*Freie Stadt* või *Бесплатный город*) staatuse;
* Venemaa saab endale Bessaraabia;
* Iseseisvus tagatakse Bulgaariale, Albaaniale ja Rumeeliale;
* Kreeka saab endale Kreeta, Tessaalia ja osad Epiruse territooriumid.

Vaata ka
--------

* Reichstadti lepe
* Vene-Türgi sõda (1877–1878)
Dominiiklaste lauluraamat, 1530. Introitusele järgneb psalm *Vias tuas, Domine*, sellele graduaal *Universi qui te*, psalm uuesti
Graduaal *Oculi omnium in te sperant* roomakatoliku kiriku lauluraamatus "Graduale triplex"
**Graduaal**, ladina *graduale* (gradus – ’aste’), "astmelaul", on psalmilaul pärast esimest piiblilugemist. Nimi on tulnud sellest, et psalmilaulja alustas laulu lugemispuldi trepiastmel seistes. Kuulub missa muutuva osa sisse (*proprium missae*).

Graduaaliks nimetatakse ka missa laule koondavat roomakatoliku lauluraamatut ("Graduale Romanum", "Graduale Triplex").

Muusika
-------

Algselt oligi graduaal responsoorselt (psalmilaulja ja koor või kogudus vaheldumisi) esitatud psalm, kuid juba vanimates keskaja muusikakäsikirjades on psalmist jäänud vaid üks *versus* (tähistatakse märgiga ℣ (*U+2123*), mida enam ei esitata lihtsa psalmoodiana, vaid rikkalikult kaunistatuna, ja selle ette lauldakse melismaatiline *responsum* (tähistatakse märgiga ℟ (*U+211F*)). Võrreldes samuti psalmiteksti kasutava introitusega on graduaal meloodiliselt oluliselt huvitavam ja kaunistatuma viisiga missalaul, seal on palju standardvormeleid, niinimetatud rändavaid melisme, mis tavaliselt esinevad interpunktsioonimelismidena. Muusikateadlane Willi Apel on leidnud neid erinevaid kaunistusi ligikaudu sada. Alguslõigus on meloodia madalam ja rahulikum, *versus*es aga liikuv ja ulatub sageli suurtesse kõrgustesse.

Graduaal kuulub missa osade hulka, mida on kõige varem hakatud seadma mitmehäälseks, juba St. Martiali koolkonna ja Notre-Dame'i koolkonna ajal. Mitmehäälseks kirjutati virtuoossed soololõigud *responsorium*i alguses ja *versus*, samas kui korduvad kooriosad jäid ühehäälseks. Graduaalid on näiteks ka Perotinuse neljahäälsed organumid "Viderunt omnes" ja "Sederunt principes", mis kõlasid 1198. aastal Pariisi jõuluteenistustel piiskop Odo de Sully tellimusel.

Viited
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  T. Siitan. Keskaja muusika enne 1300.

Välislingid
-----------

* Graduaal *Clamaverunt iusti* Kergonani kloostrikoori esituses
* Graduaal *Viderunt omnes* kloostrikoori esituses
* Perotinuse neljahäälne "Viderunt omnes", The Early Music Consort of London
Harilik käätsusikk männi tüvel
**Harilik käätsusikk** (*Acanthocinus aedilis*) on siklaste sugukonda kuuluv mardikas.

Ta elab Euroopas kuni Vahemereni. Ta on Eestis tavaline. Elab surnud või surevate mändide peal.

Kehapikkus on 12–20 mm. Kitiinkest on pruunikas. Ta on tuntud ebatavaliselt pikkade tundlate poolest. Isase tundlad on emase omast umbes 2 korda pikemad ja oma kehapikkusest umbes 5 korda pikemad. Kattetiivad on määrdunudhallid korrapäratu mustriga, eesselg 4 pruuni tähniga. Enamiku isendite rindmikul on näha väikesed kollased täpid.

Tema vastseid on leitud rohkem kui 25 liiki puu koore alt, nende seas on nii okas- kui lehtpuid. Emane muneb paaritumise järel 30–50 muna ja paigutab need surnud või surevale puule. Tõugud kasvavad kuni 35 mm pikaks, valmikust pikemaks, ja uuristavad puidu sisse käike.

Sügisel poevad valmikud kooreprao vahele ja on seal ületalve.

Viited
------

1. 1 2 3  "Loomade elu", 3. kd. lk. 260

Välislingid
-----------

* Harilik käätsusikk andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes
**Harilik köömen** (*Carum carvi*) on sarikaliste sugukonda köömne perekonda kuuluv kaheaastane rohttaim.

Kirjeldus
---------

Kaheaastane rohttaim tugeva peajuurega. Kehval kuival pinnasel on köömen õitsemise ajal vaevu 30 cm kõrgune. Viljakal põllumullal kasvades võib ta sirguda aga kuni meetriseks. Vars on püstine, oksine, paljas. Lehed kahelisulgjad, sulglõhiste lehekestega, lehekeste tipmed lineaalsed. Alumised sulglehekesed asetsevad risti, ülemised lehekesed on väiksemad. Leherootsud pikkade lehetuppedega. 

Õied valged või roosakad, koondunud varre ladvas liitsarikõisikus, kätis puudub või on vaid üheleheline. Sarikakiired, mille külge õied kinnituvad, on kõik väga erineva pikkusega. Ta on üsna varane ja pikaaegne õitseja. Soojas tuulte eest kaitstud metsaservas võib juba mais näha esimesi köömneõisi. Aga sama vaatepilti võib mõnes teises kohas kohata ka augustis. 

Köömne vili on ehituse poolest kaksikseemnis. Viljad on tömpide roietega, kandilised, paljad ja pruunid. Vilja sõrmede vahel hõõrudes või kriimustades on tunda iseloomulikku head lõhna.

Levila ja kasvukoht
-------------------

Kasvab laialdasel alal Euroopas, Siberis, Kaukaasias, Aasias ja Vahemere maades. Põhja-Ameerikasse on ta jõudnud inimese kaasabil ja on seal täiesti kodunenud. Eestis pärismaine. Kasvab teeservadel ja niitudel.

Kasutamine
----------

Hariliku köömne vilju ehk köömneid tarvitatakse droogi ja maitseainena. Köömen kuulub vanimate maitsetaimede hulka, mida inimkond on kasutanud. Rikkalikud eeterlikud ja rasvased õlid (umbes 3–7%), park- ja mõruained teevad köömnest suurepärase seedimist soodustava taime. Eeterlikud õlid leevendavad kõhukrampe ja puhitust, rahustavad magu ja ergutavad söögiisu. 

Kasutatakse parfümeerias ja likööritööstuses. Kulinaarias on kasutusel hapukapsa ja kartulite maitsestamisel.

Vaata ka
--------

* Köömned

Viited
------

1. 1 2 3  Laansoo, U. Köömen pole mingi köömes[*alaline kõdulink*]
2. 1 2 3 4  Köömen[*alaline kõdulink*]
3. ↑  Ain Raal, "Maailma ravimtaimede entsüklopeedia", lk 171, Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2010

Välislingid
-----------

* Harilik köömen andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes
Jean Bourgain, Belgia matemaatik
**Jean Bourgain** (28. veebruar 1954 Oostende – 22. detsember 2018 Bonheiden, Belgia) oli Belgia matemaatik, Fieldsi medali kavaler ja matemaatikaalase läbimurde auhinna laureaat.

Bourgain sai 1977. aastal Brüsseli Vabast Ülikoolist doktorikraadi. Habiliteerus 1979. aastal ja kaks aastat hiljem valiti sama ülikooli matemaatikaprofessoriks.

1985. aastast jätkus Bourgaini teaduskarjäär korraga kahel mandril: Ameerikas Illinoisi Ülikoolis Urbana-Champaignis (1985–2006) ja Euroopas Pariisi lähistel asuvas uurimisinstituudis Institut des hautes études scientifiques (1985–1995). Bourgain oli aastatel 1985–1995 Institut des Hautes Études Scientifiquesi ja alates 1994. aastast Princetonis asuva Institute for Advanced Study professor. Tema peamised uurimisvaldkonnad olid matemaatiline analüüs, Banachi ruumide geomeetria, harmooniline analüüs, arvuteooria ja kombinatoorika. Tema poolt on uurimusi ka mittelineaarsete diferentsiaalvõrrandite alal.

Tunnustus
---------

Fieldsi medal
* 1994 – Fieldsi medal
* 2010 – Shaw' auhind matemaatikas
* 2012 – Crafoordi auhind matemaatikas
* 2017 – Läbimurde auhind matemaatikas

#### Valitud teadusakadeemiate liikmeks

* 2000 – Prantsuse Teaduste Akadeemia
* 2000 – Poola Teaduste Akadeemia
* 2008 – Academia Europaea
* 2009 – Rootsi Kuninglik Teaduste Akadeemia
* 2011 – USA Rahvuslik Teaduste Akadeemia

Ta oli valitud ka Belgia Flaami Kuningliku Teaduste ja Kunstide Akadeemia liikmeks

Välislingid
-----------

* Jean Bourgain Institute for Advanced Study kodulehel ( inglise keeles)
**Indre'i departemang** on 2. järgu haldusüksus (departemang) Prantsusmaal Centre-Val de Loire'i piirkonnas.

Departemang on nime saanud Indre'i jõe järgi.

Departemang jaguneb halduslikult:

| Ringkond | Elanike arv(2010) | Pindala(km²) | Valdu |
| --- | --- | --- | --- |
| Le Blanc | 32 883 | 1761 | 57 |
| Châteauroux | 128 689 | 2524 | 84 |
| La Châtre | 33 529 | 1323 | 51 |
| Issoudun | 36 075 | 1182 | 49 |

Departemangu ümbritsevad Indre-et-Loire'i, Loir-et-Cheri, Cheri, Creuse'i ja Vienne'i departemang.

Vaata ka
--------

* Indre'i departemangu haldusüksuste loend

Viited
------

1. ↑  Populations légales 2020

Prantsusmaa departemangud

Ain **·** 
Aisne **·** 
Allier **·** 
Alpes-de-Haute-Provence **·** 
Alpes-Maritimes **·** 
Ardèche **·** 
Ardennes **·** 
Ariège **·** 
Aube **·** 
Aude **·** 
Aveyron **·** 
Bas-Rhin **·** 
Belfort **·** 
Bouches-du-Rhône **·** 
Calvados **·** 
Cantal **·** 
Charente **·** 
Charente-Maritime **·** 
Cher **·** 
Corrèze **·** 
Corse-du-Sud **·** 
Côte-d'Or **·** 
Côtes-d'Armor **·** 
Creuse **·** 
Deux-Sèvres **·** 
Dordogne **·** 
Doubs **·** 
Drôme **·** 
Essonne **·** 
Eure **·** 
Eure-et-Loir **·** 
Finistère **·** 
Gard **·** 
Gers **·** 
Gironde **·** 
Guadeloupe **·** 
Haut-Rhin **·** 
Haute-Corse **·** 
Haute-Garonne **·** 
Haute-Loire **·** 
Haute-Marne **·** 
Haute-Saône **·** 
Haute-Savoie **·** 
Haute-Vienne **·** 
Hautes-Alpes **·** 
Hautes-Pyrénées **·** 
Hauts-de-Seine **·** 
Hérault **·** 
Ille-et-Vilaine **·** 
Indre **·** 
Indre-et-Loire **·** 
Isère **·** 
Jura **·** 
Landes **·** 
Loir-et-Cher **·** 
Loire **·** 
Loire-Atlantique **·** 
Loiret **·** 
Lot **·** 
Lot-et-Garonne **·** 
Lozère **·** 
Maine-et-Loire **·** 
Manche **·** 
Marne **·** 
Martinique **·** 
Mayenne **·** 
Meurthe-et-Moselle **·** 
Meuse **·** 
Morbihan **·** 
Moselle **·** 
Mayotte **·** 
Nièvre **·** 
Nord **·** 
Oise **·** 
Orne **·** 
Pariis **·** 
Pas-de-Calais **·** 
Prantsuse Guajaana **·** 
Puy-de-Dôme **·** 
Pyrénées-Atlantiques **·** 
Pyrénées-Orientales **·** 
Réunion **·** 
Rhône **·** 
Saône-et-Loire **·** 
Sarthe **·** 
Savoia **·** 
Seine-Maritime **·** 
Seine-et-Marne **·** 
Seine-Saint-Denis **·** 
Somme **·** 
Tarn **·** 
Tarn-et-Garonne **·** 
Val-d'Oise **·** 
Val-de-Marne **·** 
Var **·** 
Vaucluse **·** 
Vendée **·** 
Vienne **·** 
Vosges **·** 
Yonne **·** 
Yvelines
Grabowi altari sisekülg
Grabowi altari keskmine osa tahvelmaalidega
**Grabowi altar** on tiibaltar, mille maalis meister Bertram umbes aastail 1379–1383. Algselt asus see Hamburgi St. Petri kirikus, tänapäeval on Hamburgi Kunstihalli vanade meistrite ekspositsioonis Hamburgis Saksamaal. Altar leiti Grabowi Püha Georgi kirikust ja on Hamburgi Kunstihallis alates 1900. aastast.

Kirjeldus
---------

Grabowi tiibaltar kujutab endast varast näidet keerukast mitme tiivapaariga altariretaablist. Polüptühhon koosneb keskkorpusest, kahest paarist mõlemalt poolt maalitud tiibadest, predellast ja kunagisest alusstruktuurist, mis pole säilinud. Erinevalt liikumatute osadega retaablist sai selle tiibasid avada ja sulgeda, muutes pildiprogrammi vastavalt liturgia vajadustele. Sisemus, mis avati ainult erilistel pühadel, oli reeglina kõige külluslikuma kujundusega, tavaliselt asusid selles polükroomsed ja kullatud puuskulptuurid.

Altari siseküljel on keskkorpuses kõrgreljeefne Kolgata stseen, millest kahel pool on kaks rida prohvetite ja pühakute skulptuure, kes hoiavad oma atribuute. Liikuvate tiibade vaheosal - välistiibade siseküljel ja sisetiibade välisküljel - on tahvelmaalid kahekümne nelja stseeniga, mis moodustavad ühe pannoo vana ja uue testamendi stseenidest. 
Meister Bertrami maalitud on tahvelmaalid ning oletatavasti on tema värvitud ja kullatud ka sisekülje skulptuurid. 

Maalides on palju tähelepanu pööratud realistlikele detailidele ja tervele emotsioonideskaalale, samuti viitab tervet piiblit hõlmav teemaring eraisikust tellijale, kes arvatakse olevat vanast Hamburgi patriitsiperekonnast pärinev Wilhelm Horborch. Märgatud on Bertrami käekirja ja värvikäsitluse sarnasust Böömimaa gooti kunstiga, oletatud on, et ta õppis Böömimaal mõne Praha meistri juures ja altar võidi tellida ajal, kui ta töötas veel Prahas. Bertram Horborch, Wilhelmi vend, oli aastail 1366–1396 Hamburgi linnapea ja tal olid sidemed nii keiser Karl IV-ga Prahas kui Avignoni paavstiga.

Viited
------

1. ↑  St Peter (Grabow) Altarpiece. - Master Bertram. - Web Gallery of Art (sisekülg)
2. ↑  St Peter (Grabow) Altarpiece. - Master Bertram. - Web Gallery of Art (väliskülg)
**Plii-tinakollane**, eestikeelses kirjanduses ka **seatinakollane** ja ***giallolino*** on kollase värvusega anorgaaniline tehislik värvipigment, mida kasutati maalikunstis 13. sajandist 18. sajandi keskpaigani.

Koostis ja omadused
-------------------

Plii-tinakollast on kasutatud kahes versioonis, mis erinevad koostiselt. Esimene tüüp on koostiselt pliistannaat ehk plii-tinaoksiid Pb2SnO4. Teine tüüp on koostiselt silikaat Pb(Sn,Si)O3. Plii-tinakollast saadi pulbriliste pliioksiidi ja tinaoksiidi segu kuumutamisel umbes 900 °C juures, silikaatse koostisega plii-tinakollasele lisati segusse ka kvartsi. 

Plii-tinakollase värvitoon on erk, küllastatud kollane. Pigment on hea katvusega ja valguskindel. Talub hästi kõrgeid temperatuure, happelist ja aluselist keskkonda - seetõttu saab teda kasutada ka freskomaalis. Kokkupuutel väävliaurudega või gaasilise vesiniksulfiidiga võib tumeneda. Ühend on pliisisalduse tõttu mürgine ja põhjustab sissehingamisel, neelamisel või pikaajalisel kokkupuutel pliimürgistust.

Ajaloost
--------

Plii-tinakollase varaseim kasutus on dateeritud 13. sajandisse, mil silikaatse koostisega plii-tinakollast kasutati freskomaalis. Pigment võidi avastada kristallklaasi tootmise kõrvalproduktina. Oksiidne plii-tinakollane oli standardne kollane pigment õlimaalis kuni 18. sajandini.

Plii-tinakollase kasutus on dokumenteeritud paljude kuulsate renessansi ja baroki maalikunstnike teostes: Tizian ("Bacchus ja Ariadne"), Giovanni Bellini ("Jumalate pidusöök"), Raffael ("Sixtuse madonna"), Rembrandt ("Belsatsari pidu"), Vermeer ("Piima kallav teenijatüdruk") ja Velázquez ("Apollon Vulcanuse sepikojas").

18. sajandi alguses asendas plii-tinakollase kasutuse peaaegu täielikult Napoli kollane. Pärast 1750. aastat pole enam teada maale, kus oleks plii-tinakollast kasutatud. Pigmendi taasavastas 1941. aastal Saksa teadlane Richard Jakobi, Doerneri Instituudi direktor, ja nimetas selle *Blei-Zinn-Gelb*. 1967. aastast alates katsetas Hermann Kühn pigmendi kasutust varasemate sajandite traditsioonilistes tehnikates ja avastas pigmendi kaks eri koostisevarianti.

Pildid
------

* Raffael, "Sixtuse madonna", 1513-1514Raffael, "Sixtuse madonna", 1513-1514
* Tizian, "Bacchus ja Ariadne", 1523Tizian, "Bacchus ja Ariadne", 1523
* Rembrandt van Rijn, "Belsatsari pidu", 1635Rembrandt van Rijn, "Belsatsari pidu", 1635
* Anthonis van Dyck, Lady Elizabeth Thimbelby oma õega, 1637Anthonis van Dyck, Lady Elizabeth Thimbelby oma õega, 1637
* Johannes Vermeer, "Piima kallav teenijatüdruk", 1657-1658Johannes Vermeer, "Piima kallav teenijatüdruk", 1657-1658
* Johannes Vermeer, "Kirjakirjutaja" 1665-1666Johannes Vermeer, "Kirjakirjutaja" 1665-1666
* Diego Velasquez, "Apollon Vulcanuse sepikojas"Diego Velasquez, "Apollon Vulcanuse sepikojas"

Viited
------

1. ↑  Kunstileksikon. Eesti Klassikakirjastus, 2001
2. ↑  Lead-tin yellow. - ColourLex
3. ↑  Lead-tin yellow. - ColourLex
**Jean Charles Pierre Marie d’Orléans** (sündinud 19. mail 1965 Boulogne-Billancourtis) on Prantsusmaa kuningliku (Orléansi) perekonna pea (kuningliku nimega **Jean IV**) alates 21. jaanuarist 2019.

Tema vanemad olid Pariisi krahv Henri (VII, 1933–2019) ja Württembergi printsess Marie-Thérèse (sündinud 1934). 

Alates 27. septembrist 1987 on ta Vendôme'i hertsog. Pärast oma vanema venna Clermonti krahvi François' surma 31. detsembril 2017 oli ta dofään. Alates 2. veebruarist 2019 kasutab ta oma vanaisale ja isale kuulunud ajaloolist Pariisi krahvi tiitlit.

19. märtsil 2009 Pariisis (tsiviilabielu) ja 2. mail 2009 Senlis's (kiriklik laulatus) abiellus ta Philomena de Tornos y Steinhartiga (sündinud 19. juunil 1977 Viinis), neil on kaks poega ja kolm tütart:

* Gaston (sündinud 19. novembril 2009 Pariisis)
* Antoinette (sündinud 28. jaanuaril 2012 Viinis)
* Louise-Marguerite (sündinud 30. juulil 2014 Poissys)
* Joseph (sündinud 2. juunil 2016 Dreux's)
* Jacinthe (sündinud 9. oktoobril 2018 Dreux's)
Neil kahel joonisel on skalaarväli hall ning gradient on tähistatud siniste nooltega. Tumedad alad on seotud suuremate ja valged alad väiksemate välja väärtustega
**Gradient** (ladina sõnast *gradiens* 'sammuv') on ruumilise muutumise kiirus, s.t see väljendab suuruse muutust pikkusühiku kohta.

Vektorarvutuses tähistatakse suuruse {\displaystyle {f}} gradienti {\displaystyle {\mbox{grad}}\,f} või {\displaystyle \nabla f} (kus {\displaystyle \nabla } on nabla-operaator).

Skalaarvälja gradient on vektorväli, kus vektori pikkus on ruumilise muutumise kiirus ning vektori suunaks on maksimaalse kasvu suund.

Gradiendi mõiste on laialdaselt kasutusel nii matemaatikas endas kui ka füüsikas, keemias jm. Näiteks elektrostaatilise välja {\displaystyle {\vec {E}}} gradient 

{\displaystyle {\vec {E}}=-{\text{grad}}\,\varphi },
kus {\displaystyle \varphi } on elektrivälja potentsiaal.

### Ristkoordinaatides

Kolmemõõtmelistes eukleidilises ruumis ristkoordinaatides avaldub tema olemasolul gradient vastavalt:

{\displaystyle \nabla f={\frac {\partial f}{\partial x}}{\vec {i}}+{\frac {\partial f}{\partial y}}{\vec {j}}+{\frac {\partial f}{\partial z}}{\vec {k}},}
kus {\displaystyle {\vec {i}},{\vec {j}},{\vec {k}}} on {\displaystyle x,y,z} telgede suunalised ühikvektorid, {\displaystyle \partial f/\partial x,\partial f/\partial y,\partial f/\partial z} on vastavalt funktsiooni {\displaystyle f} osatuletised {\displaystyle x,y,z} muutujate järgi. Näiteks funktsiooni

{\displaystyle f(x,y,z)=2x+3y^{2}-\sin(z)}
gradient on

{\displaystyle \nabla f=2{\vec {i}}+6y{\vec {j}}-\cos(z){\vec {k}}.}

Vaata ka
--------

* Divergents
* Rootor

Viited
------

1. ↑  ENE 3. köide, 1988
Egeuse meres asuvate saarerühmade kaart
**Egeuse saared** (kreeka keeles Νησιά Αιγαίου (*Nisiá Aigaíou*); türgi keeles *Ege Adaları*) on Egeuse meres asuvate saarte rühm Kreeka mandriosast idas ja Türgist lääne pool. Egeuse mere piiriks on lõunas Kreeta saar ning kagus Rhodose, Kárpathose ja Kásose saar.

Vana-Kreekas kasutati Egeuse mere kohta nime Arhipélagos (*ἀρχιπέλαγος*). Hiljem kasutati sama nime hoopis meres olevate saarte kohta ning terminist on tänapäevaks saanud mistahes saarterühmale viitav väljend.

Kuuluvus
--------

Suurem osa saartest kuulub Kreekale, olles halduslikult jaotatud üheksa piirkonna vahel. Ainsad Türgile kuuluvad märkimisväärse suurusega saared on mere kirdepoolses osas olevad Gökçeada (kreeka keeles Ímvros/Ímbros, kuni aastani 1970 kandis ametlikku nime İmroz) ja Bozcaada (kreeka keeles Ténedos). Lisaks neile kuulub Türgile ka väiksemaid saari riigi läänerannikul.

Jaotus
------

Traditsiooniliselt jaotatakse Egeuse mere saared seitsmesse rühma (põhjast lõuna poole):

* Kirde-Egeuse saared
* Sporaadid
* Euboia
* Argolída-Saroni saared
* Küklaadid
* Dodekaneesid (tuntud ka nimega Lõuna-Sporaadid)
* Kreeta

Ajalugu
-------

Väljendit Itaalia Egeuse saared (itaalia keeles *Isole Italiane dell'Egeo*) kasutatakse nende Egeuse mere saarte kohta, mille Itaalia Itaalia-Türgi sõja käigus 1912. aastal vallutas ning Lausanne'i rahu sõlmimisega aastateks 1923–1947 annekteeris: Dodekaneesid, sealhulgas Rhodos ja Kastellórizo.

Piiskopkonnad
-------------

Vana-Rooma *Insulae* provintsi piiskopkonnad, mis on Püha Tooli iga-aastases teatmikus Annuario Pontificio loetletud kui titulaarsed piiskopkonnad:


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 
* Astypalaea
* Carpathus
* Cos
* Ios

 | 
* Lemnus
* Lerus
* Nisyrus
* Parus

 | 
* Samos
* Scyrus

 |

Vana-Rooma Lesbose provintsi piiskopkonnad, mis on Püha Tooli iga-aastases teatmikus Annuario Pontificio loetletud kui titulaarsed piiskopkonnad:


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 
* Eressus
* Methymna

 | 
* Mitylene
* Strongyle

 | 
* Tenedus

 |

Vaata ka
--------

* Egeuse mere saarte loend
* Kreeka saarte loend
* Türgi saarte loend

Viited
------

1. 1 2  *Annuario Pontificio 2013* (Libreria Editrice Vaticana 2013 ISBN 978-88-209-9070-1), "Sedi titolari", pp. 819-1013.

Kirjandus
---------

* Egeuse meri, *The Columbia Encyclopedia, Sixth Edition*. 2001-05.
**Grafendorf bei Hartberg** on vald (*Marktgemeinde*) Austrias Steiermargi liidumaal Hartberg-Fürstenfeldi ringkonnas.

Grafendorf loodest vaadatuna

Ajalugu
-------

Grafendorfi ümbrus oli asustatud juba neoliitikumis, nagu tõestavad mõned leiud. Siis roomlased 15. aasta paiku eKr. Praeguse valla territoorium sai Noricumi provintsi osaks. Mõned leiud viitavad asustusele.

Seejärel asusid valla territooriumile elama slaavlased. 8. sajandi lõpus tegi Karl Suur sellest Frangi riigi osa. Varsti pärast seda vallutasid ungarlased Ida-Steiermargi, nii et asustus võis jätkata alles pärast Henri III tagasivallutust.

Grafendorfi on esmamainitud 1144. aastal ja see oli juba siis väga tuntud. 1158. aastal sai Vornbachi klooster annetuse kaudu maaisandaks, asjaajamist viis läbi praost Gloggnitz. Vornbachi kloostri valdusse jäi Grafendorf kuni *Reichsdeputationshauptschlussini* 1803. aastal, misjärel läks see riigile ja müüdi 1815. aastal oksjonil klaasivabriku omanikule.

Aastatel 1831–1838 oli Vorau klooster Grafendorfi maaisand, enne kui see 1849. aastal iseseisvaks omavalitsuseks sai. 1964. aastal ülendati Grafendorf turulinnaks.

Viited
------

1. ↑  Einwohnerzahl 1.1.2018 nach Gemeinden mit Status, Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 9.03.2019.

Hartberg-Fürstenfeldi ringkonna vallad

* Bad Blumau
* Bad Loipersdorf
* Bad Waltersdorf
* Buch-Sankt Magdalena
* Burgau
* Dechantskirchen
* Ebersdorf
* Feistritztal
* Friedberg
* Fürstenfeld
* Grafendorf bei Hartberg
* Greinbach
* Großsteinbach
* Großwilfersdorf
* Hartberg
* Hartberg Umgebung
* Hartl
* Ilz
* Kaindorf
* Lafnitz
* Neudau
* Ottendorf an der Rittschein
* Pinggau
* Pöllau
* Pöllauberg
* Rohr bei Hartberg
* Rohrbach an der Lafnitz
* Sankt Jakob im Walde
* Sankt Johann in der Haide
* Sankt Lorenzen am Wechsel
* Schäffern
* Stubenberg
* Söchau
* Vorau
* Waldbach-Mönichwald
**Indrajai** on järv Leedus Utena rajoonis. Järv asub Daugailiaist 1,5 kilomeetrit loodes ja kuulub Nemunase vesikonda. Järv on loode-kagu sihiline ja lookleva kaldaga. Järve kaldad on enamasti kõrged ja metsased. Järve kirdekallas piirneb Zarasai rajooniga.

Kaldajoone pikkus on 15,31 kilomeetrit. Järves on kolm saart pindaladega 0,93 ha, 0,38 ha ja 0,22 ha. Järve säng asub jääajal tekkinud tunnelorus. Sellest ka suhteliselt väljavenitatud kuju, järve keskmine laius on 650 meetrit. Järve põhi on ebatasane ja täis lohkusid.

Indrajaist voolab läbi Indraja jõgi, sinna suubub üheksa nimetut oja. Aastail 2014 ja 2017 läbi viidud ihtüoloogiliste uuringute põhjal elavad järves latikas ja linask. Järve kaldal asuvad Antandraja, Bajoriškiai, Staškūniškise, Šlaitai ja Veleikiai külad.

Indrajai nimi tuleneb pilliroo kohalikust nimest *indrė*.

Viited
------

1. ↑  *Indrajai*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, Kd. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. 53 lk.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Indrajai** |
**Indre-et-Loire'i departemang** on 2. järgu haldusüksus (departemang) Prantsusmaal Centre-Val de Loire'i piirkonnas.

Departemang jaguneb halduslikult:

| Ringkond | Elanike arv(2010) | Pindala(km²) | Valdu |
| --- | --- | --- | --- |
| Chinon | 85 780 | 1694 | 106 |
| Loches | 50 837 | 1803 | 112 |
| Tours | 453 898 | 2629 | 54 |

Vaata ka
--------

* Indre-et-Loire'i departemangu haldusüksuste loend

Viited
------

1. ↑  Populations légales 2019

Prantsusmaa departemangud

Ain **·** 
Aisne **·** 
Allier **·** 
Alpes-de-Haute-Provence **·** 
Alpes-Maritimes **·** 
Ardèche **·** 
Ardennes **·** 
Ariège **·** 
Aube **·** 
Aude **·** 
Aveyron **·** 
Bas-Rhin **·** 
Belfort **·** 
Bouches-du-Rhône **·** 
Calvados **·** 
Cantal **·** 
Charente **·** 
Charente-Maritime **·** 
Cher **·** 
Corrèze **·** 
Corse-du-Sud **·** 
Côte-d'Or **·** 
Côtes-d'Armor **·** 
Creuse **·** 
Deux-Sèvres **·** 
Dordogne **·** 
Doubs **·** 
Drôme **·** 
Essonne **·** 
Eure **·** 
Eure-et-Loir **·** 
Finistère **·** 
Gard **·** 
Gers **·** 
Gironde **·** 
Guadeloupe **·** 
Haut-Rhin **·** 
Haute-Corse **·** 
Haute-Garonne **·** 
Haute-Loire **·** 
Haute-Marne **·** 
Haute-Saône **·** 
Haute-Savoie **·** 
Haute-Vienne **·** 
Hautes-Alpes **·** 
Hautes-Pyrénées **·** 
Hauts-de-Seine **·** 
Hérault **·** 
Ille-et-Vilaine **·** 
Indre **·** 
Indre-et-Loire **·** 
Isère **·** 
Jura **·** 
Landes **·** 
Loir-et-Cher **·** 
Loire **·** 
Loire-Atlantique **·** 
Loiret **·** 
Lot **·** 
Lot-et-Garonne **·** 
Lozère **·** 
Maine-et-Loire **·** 
Manche **·** 
Marne **·** 
Martinique **·** 
Mayenne **·** 
Meurthe-et-Moselle **·** 
Meuse **·** 
Morbihan **·** 
Moselle **·** 
Mayotte **·** 
Nièvre **·** 
Nord **·** 
Oise **·** 
Orne **·** 
Pariis **·** 
Pas-de-Calais **·** 
Prantsuse Guajaana **·** 
Puy-de-Dôme **·** 
Pyrénées-Atlantiques **·** 
Pyrénées-Orientales **·** 
Réunion **·** 
Rhône **·** 
Saône-et-Loire **·** 
Sarthe **·** 
Savoia **·** 
Seine-Maritime **·** 
Seine-et-Marne **·** 
Seine-Saint-Denis **·** 
Somme **·** 
Tarn **·** 
Tarn-et-Garonne **·** 
Val-d'Oise **·** 
Val-de-Marne **·** 
Var **·** 
Vaucluse **·** 
Vendée **·** 
Vienne **·** 
Vosges **·** 
Yonne **·** 
Yvelines
**Efraim Allsalu** (1936. aastani **Efraim Peterson**; 20. veebruar 1929 Tartu – 7. september 2006 Tartu) oli eesti maalikunstnik.

Lõpetanud Tartu 1. Keskkooli, astus ta 1948. aastal Tartu Riiklikku Kunstiinstituuti. Kui see õppeasutus aastal 1951 suleti, jätkas Allsalu õpinguid Eesti NSV Riiklikus Kunstiinstituudis Tallinnas, mille ta lõpetas aastal 1954. Oli aastatel 1954–1961 Tartu Kunstikooli õppejõud.

Looming
-------

Efraim Allsalu on end Eesti kunstiellu jäädvustanud tänu rikkalikule loomingule ja isikupärasele väljenduslaadile. Kunstnikku hinnatakse eksperimenteerivate maaliliste otsingute ja isikupärase autoritehnika – tundlik värvikasutus, reljeefselt krobeline alusmaalingu pind – väljatöötamise tõttu. Allsalu loomingu kõrgaeg jääb 1960.–1980. aastatesse, mil vaatamata ametlikule nõukogulikule propagandale lõi Allsalu valdavalt elurõõmsa temaatikaga maale, kust võib leida ka iroonia- ja sürrealismielemente. Arvestatava peatüki tema loomingus moodustavad väljendusrikkad ja isikupärased vaimuinimeste karakterportreed. Pulbitseva kultuuri- ja teaduseluga Tartus sai ta jäädvustada legendaarseid kultuuritegelasi, nagu Villem Ernits, Aira Kaal, Jaan Kiho, Elmar Kits, Leonhard Merzin, Helend Peep, Lembit Saarts. Kunstniku loomingust leiame ka tundlikke lillemaale ja vaikelusid.

Efraim Allsalu hakkas näitustel osalema 1956. aastal. Ta kogus maalikunstnikuna kiiresti tuntust ning juba 1960. aastast kuulusid tema tööd Eesti Kunstimuuseumi püsiekspositsiooni. Laia vastukaja pälvis Efraim Allsalu, Ilmar Malini ja Kaljo Polli grupinäitus Tartu Kunstimuuseumis aastal 1964. Aastal 1983 korraldati Eesti Kunstimuuseumis tema isikunäitus. 2015. aastal toimus Adamson-Ericu muuseumis kunstniku loomingu näitus "Efraim Allsalu. Elurõõm ja lüürika karmil ajal". 

Efraim Allsalu suri 7. septembril 2006 Tartus ja ta maeti 10. septembril 2006 Tartu Vana-Peetri kalmistule.

Tunnustus
---------

* 1969 Eesti NSV teeneline kunstnik
* 1982 Kristjan Raua preemia (maalikompositsioon "Õigus")

Isiklikku
---------

Maalikunstnik Vano Allsalu on tema vennapoeg.

Viited
------

1. ↑  Ülle Kruus, näituse "Efraim Allsalu. Elurõõm ja lüürika karmil ajal" pressiteade, Eesti Kunstimuuseum, 2015
2. ↑   Art 81 Eesti NSV teenelise kunstniku aunimetuse andmise kohta: Allsalu, Efraim Alberti p. Eesti Nõukogude Sotsialistliku Vabariigi Ülemnõukogu ja Valitsuse Teataja, 7. veebruar 1969 Nr. 7 (172)
**Efva Katarina Attling** (sündinud 18. veebruaril 1952 Stockholmis) on Rootsi disainer ning endine fotomodell, tantsija ja laulja.

Elulugu
-------

Efva Attling kasvas üles musikaalses perekonnas Stockholmi eeslinnas Högdalenis koos nelja õe – Susanne, Lena, Louise ja Agnetaga. 

Ta töötas 12 aastat modellina, enne kui asutas bändi X Models, kes on eelkõige tuntud lauludega "Två av oss" ja "Hemlighet". Attling on sooloartistina välja andnud albumid "Stormvarning" (1985), "Nerver" (1989) ja "Sanningen ligger på min säng" (1997). 

Praegu töötab Efva Attling disainerina. Tal on ehtestuudio Stockholmis Södermalmis. Evfa kujundatud ripatsit "Homo Sapiens" on kandnud Madonna 1999. aastal ja Meryl Streep. Lisaks on ta disaininud Synseami prille, Orreforsi veiniklaase, hinnasilte ning Levi'se ja H&M-i tooteid.

Attlingi poed asuvad USA-s, Norras, Rootsis ja Soomes.

Isiklikku
---------

Attling oli aastatel 1985–1995 abielus Niklas Strömstedtiga, kellega tal on kaks poega. 

1996. aastal registreeris Efva oma kooselu Eva Dahlgreniga. Nad abiellusid 15. novembril 2009 Hotell Rivalis pärast seda, kui Rootsis võeti vastu samasooliste abielu seadus.

Auhinnad
--------

Eva Dahlgren, Björn Ulveus ja Efva Attling (2013)
2010. aastal pälvis Attling ajakirja Damernas Värld auhinna Guldknappen aksessuaaride kategoorias.[*viide?*] Aprillis 2011 autasustas Rootsi kuninglik patriootiline ühiskond Efvat medaliga[*viide?*], sest ta on suutnud oma ehtedisaineri karjääriga rahvusvaheliselt silma paista.
**Immanuel Eduard Nikolai Hahl** (27. veebruar 1868 Narva – 14. august 1936 Königsberg) oli Eesti vaimulik.

Ta lõpetas Tallinna Nikolai Gümnaasiumi ja õppis aastatel 1889–1894 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas, lõpetas ülikooli *cand. theol.* astmega. Oli prooviaastal Peterburi Anna koguduses. Ordineeriti õpetajaks 29. juunil 1897.

Oli aastatel 1897–1900 Kuressaare Laurentiuse koguduse diakonõpetaja ja 1900–1927 Tõstamaa Maarja koguduse õpetaja. Lahkus ametist 23. novembril 1927 omal palvel.

1927. aastal põgenes Saksamaale, kus oli aastatel 1927–1935 pastor Ida-Preisimaal Sensburgis Eichmedienis (praegu Nakomiady Warmia-Masuuria vojevoodkonna Mrągowo maakonnas). Jäi1935. aastal emerituuri, suri 1936. aastal Metgethenis Königsbergi lähedal (praeguses Aleksander Kosmodemjanski nimelises asulas, mis allub Kaliningradi linnale).

Isiklikku
---------

Tema väimees Gunnar Rudolf Knüpffer oli Tartu Pauluse koguduse adjunktõpetaja ja Tartu Ülikooli koguduse õpetaja.

Viited
------

1. ↑  Lexikon deutschbaltischer Theologen seit 1920. Bearbeitet von Wilhelm Neander. 2 auflage 1988, bearbeitet von C. Helmut Intelmann
2. ↑  Konrad Veem Eesti Vaba Rahvakirik Dokumentatsioon ja leksikon EVR Stockholm 1988
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib külast; lapse kohta vaata artiklit Tüdruk* |

---

**Plika** on küla Valga maakonnas Otepää vallas.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Puka valda.

2000. aastal elas Plikas 48 inimest.

Plikale lähimad asulad on põhjas Rebaste, kirdes Kolli, idas Puka, kagus Ruuna, lõunas Prange ja edelas Põru. Väiksematest paikadest asuvad loodes Helmi ja Turbasöödi, põhjas Põhu, kirdes Koosa, idas Rehe ja Pukamõisa, kagus Raja, lõunas Laane ning edelas Tollari ja Sauniku.

Plika on üsna noor asula. Kohanime on esmamainitud alles 1903, kui nimetati *Plikka* ehk *Piiri* talu. See oli metsavahikoht Kuigatsi ja Puka mõisa piiril, sellest Piiri nimigi. Talu asus Sangaste kihelkonnas ja kuulus Puka mõisale. 1920-ndatel tekkis Puka mõisa põllule asundus. 1930. aastail nimetati seda ka Puka külaks. 1977 liideti Plikaga Pukamõisa ja Rehe küla ning osa Raja külast.

Külanime päritolu pole selge, aga see näib tulevat läti keelest. 1858. aasta hingeloendi järgi elas Vana-Puka mõisas mitu läti peret. Kuigatsis on olnud mets nimega *Plintska*, mille nimi oli samuti läti päritolu. Sõna *pliks* (naissoovorm *plika*) tähendab läti keeles 'paljas, lage'. Sel juhul oleks tegu metsadevahelise lageda kohaga.

Viited
------

1. ↑  Maa-amet, vaadatud 21.11.2020.
2. ↑  Statistikaamet, vaadatud 10.11.2020.
3. ↑  Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
4. ↑  Eesti entsüklopeedia, 12. kd. lk. 424
5. ↑  Suur maailma atlas, lk. 190
6. ↑  Eesti kohanimeraamat, kaart 38
7. 1 2  Eesti kohanimeraamat, lk. 491

| * v
* r
Otepää valla asulad |
| --- |
| Linn | 
Otepää |  |
| Alevikud | 

* Puka
* Sangaste

 |
| Külad | 

* Arula
* Ilmjärve
* Kassiratta
* Kastolatsi
* Kaurutootsi
* Keeni
* Kibena
* Koigu
* Kolli
* Komsi
* Kuigatsi
* Kurevere
* Kähri
* Kääriku
* Lauküla
* Lossiküla
* Lutike
* Makita
* Meegaste
* Miti
* Mäeküla
* Mägestiku
* Mägiste
* Mäha
* Märdi
* Neeruti
* Nõuni
* Nüpli
* Otepää küla
* Pedajamäe
* Pilkuse
* Plika
* Prange
* Pringi
* Põru
* Päidla
* Pühajärve
* Raudsepa
* Restu
* Risttee
* Ruuna
* Räbi
* Sarapuu
* Sihva
* Tiidu
* Truuta
* Tõutsi
* Vaalu
* Vaardi
* Vana-Otepää
* Vidrike
* Ädu

 |