recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Mikroettevõtja** on raamatupidamise seaduse järgi kõige väiksem ettevõtte kategooria Eestis. Mikroettevõtja lisandus ettevõtete liigitusse 1. jaanuaril 2016 jõustunud seadusemuudatuste tulemusena. Seadusemuudatuse eesmärk oli lihtsustada mikro- ja väikeettevõtjate tegevust ning aruandlust.

Juba 2003. aastal soovitas Euroopa Komisjon riikidel leevendada väike- ja mikroettevõtete aruandlust, kuid sellal ei pidanud Rahandusministeerium koostöös asjaomaste valdkondade esindajatega asjade sellist käiku vajalikuks.

Mikroettevõtja määratlus
------------------------

### Eestis

Raamatupidamise seaduse järgi on mikroettevõtja osaühing, mis vastab aruandeaasta bilansipäeval järgmistele tingimustele:

* varad kokku kuni 175 000 eurot;
* kohustised ei ole suuremad kui omakapital;
* ettevõttel on üks osanik, kes on ka juhatuse liige;
* müügitulu on aruandeaastal kuni 50 000 eurot.

### Euroopa Liidus

Euroopa Komisjon defineerib keskmise ja väikese suurusega ettevõtjaid erinevalt. Euroopa Komisjoni definitsiooni järgi vastab mikroettevõte järgmistele tingimustele:

* vähem kui kümme töötajat;
* käive või bilansimaht alla 2 miljoni euro.

Sellest määratlusest lähtub komisjon ka toetuste määramisel, ettenähtud nõuete vähendamisel ja vähendatud tasude kohandamisel.

Mikroettevõtja aruandlus
------------------------

Kui 2015. aastani pidid kõik ettevõtted koostama samadele nõuetele vastava aastaaruande, siis majandusaastatel, mis algavad alates 1. jaanuarist 2016, on nõuded eri kategooriate ettevõtete jaoks erinevad. Uuendusena võivad mikro- ja väikeettevõtjad esitada majandusaasta kohta täismahus aastaaruande asemel lühendatud aastaaruande. Lisaks võivad mikroettevõtjad soovi korral koostada ka väikeettevõtja lühendatud või täismahus aruande. Mikroettevõtja lühendatud majandusaastaaruanne koosneb kahest põhiaruandest (lühike bilanss ja kasumiaruanne) ning kuni kolmest lisast. Kui mikroettevõtja koostab lühendatud aruande, ei pea ta koostama tegevusaruannet.

Vaata ka
--------

* Ettevõtluskonto
* Väikeettevõte

Viited
------

1. ↑  Mikro- ja väikeettevõtjate aruandlus muutub lihtsamaks. Vaadatud 22.11.2017.
2. ↑  "Commission Recommendation of 6 May 2003 concerning the definition of micro, small and medium-sized enterprises". *Eur-Lex*. 20.5.2003.
3. ↑  Eestile ei meeldi plaan väikeettevõtete aruandlust vähendada. Äripäev, 22.05.2013. Vaadatud 23.11.2017.
4. ↑  Raamatupidamise seadus §3. Vastu võetud 20.11.2002
5. ↑  What is an SME?. Vaadatud 23.11.2017.
6. ↑  KOMISJONI MÄÄRUS (EÜ) nr 800/2008 I LISA Artikkel 2, Euroopa Liidu Teataja, 6. august 2008
7. ↑  Majandusaasta aruanne | Eesti.ee. Vaadatud 23.11.2017.
Haute Cime (Dents du Midi)

Savoia Eel-Alpid (Prantsusmaa)Savoia Eel-Alpid
Asukoht Prantsusmaal
**Savoia Eel-Alpid** (prantsuse: *Préalpes de Savoie*) on mäestik Alpide loodeosas. Mäestik asub Rhône-Alpes'is (Kagu-Prantsusmaal) ja marginaalselt Valais's (Lääne-Šveitsis). Savoia Eel-Alpid hõlmavad Prantsuse Eel-Alpide põhjapoolseimat osa.

Geograafia
----------

Halduslikult kuulub mäestiku Prantsuse osa Savoia, Haute Savoie ja Isère'i departemangudesse, samas Šveitsi osa jaguneb Saint-Maurice'i ja Monthey ringkondade vahel. Kogu mäestiku äravool on Rhône'i jõkke.

Tipud
-----

Dent de Crolles mäestiku edelaosas
Mäestiku peamised tipud on:

| Nimi | Kõrgus, m |
| --- | --- |
| Haute Cime des Dents du Midi | 3257 |
| Tour Sallière | 3220 |
| Mont Ruan | 3057 |
| Aiguille du Belvédère | 2965 |
| Pointe Percée | 2750 |
| Le Brévent | 2525 |
| Hauts-Forts | 2466 |
| Mont de Grange | 2432 |
| La Tournette | 2351 |
| Arcalod | 2217 |
| Trélod | 2181 |
| Chamechaude | 2082 |
| Dent de Crolles | 2062 |
**Kim Victoria Cattrall** (sündinud 21. augustil 1956 Widnesis Lancashire'is Suurbritannias) on inglise näitleja.

Ta on eelkõige tuntud Samantha Jonesi osatäitjana USA komöödiasarjas "Seks ja linn" (1998–2004), samuti selle järgedes "Seks ja linn: film" (2008) ning "Seks ja linn 2" (2010). Lisaks mängis ta filmis "Politseiakadeemia" (1984, filmile on tehtud 6 järge ja ka seriaal, millest üheski ta ei mänginud), ning hiljem filmides "15 minutit" (2001), "Risttee" (2002) ja "Jääprintsess" (2005).

1989 mängis ta filmis "Musketäride tagasitulek", mis on tehtud Alexandre Dumas' romaani "Kakskümmend aastat hiljem" ainetel, Mileedi tütart Justine de Winterit (Dumas' romaanis ei olnud Mileedil tütart, vaid poeg).

Ta on mänginud "Simpsonite" kahes osas Marge Simpsoni keskkooliaegset sõpra Chloe Talbotit, kellest on saanud väljapaistev ajakirjanik (2004 ja 2009).

Autasud
-------

Samantha Jonesi rolli eest seriaalis "Seks ja linn" nimetati ta igal aastal 1999–2003 Emmy kandidaadiks parima komöödianaisnäitleja kategoorias kõrvalosas. Kuldgloobuse kandidaadiks nimetati ta parima telenaisnäitleja kategoorias kõrvalosas 1999, 2000, 2002 ja 2003, sealjuures 2002 ta võitis.

1991. aastal kandideeris ta parimate ulmefilmide auhinnale Saturn naiskõrvalosatäitja kategoorias leitnant Valerise rolli eest filmis "Star Trek 6: Avastamata maa".

Osaline filmograafia
--------------------

| Aasta | Pealkiri | Eestikeelne pealkiri |
| --- | --- | --- |
| 1984 | "Police Academy" | "Politseiakadeemia" |
| 1989 | "The Return of the Musketeer" | "Musketäride tagasitulek" |
| 1990 | "The Bonfire of the Vanities" | "Edevuse tuleriit" |
| 1991 | "Star Trek VI: The Undiscovered Country" | "Star Trek 6: Avastamata maa" |
| 1995 | "Above Suspicion" | "Väljaspool kahtlust" |
| 2001 | "15 Minutes" | "15 minutit" |
| 2002 | "Crossroads" | "Risttee" |
| 2005 | "Ice Princess" | "Jääprintsess" |
| 2008 | "Sex and the City" | "Seks ja linn" |
| 2010 | "The Ghost Writer" | "Variautor" |
| 2010 | "Sex and the City 2" | "Seks ja linn 2" |

Viited
------

1. ↑   28.07.10 (inglise keeles)
2. ↑  Kim gets her kit off for art's sake välja otsitud 28.07.10 (inglise keeles)

Välislingid
-----------

* Kim Cattrall andmekogus IMDb (inglise)
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib Minski linna rajoonist, Viciebski rajooni kohta vaata artiklit Pieršamajski rajoon (Viciebsk)* |

---

Vaade Rahvusraamatukogu hoonest ida suunas
**Pieršamajski rajoon** on 2. järgu haldusüksus (rajoon) Minski linna koosseisus Valgevenes. Rajooni pindala on 26,4 km². 2015. aasta seisuga elas seal 221 921 inimest.

Rajoon loodi aastal 1968. Tänapäevastes piirides on see aastast 1977.

Täitevkomitee hoone asub aadressil завул. Кузьмы Чорнага 5, rajooni juhib Ihar Kudrevič. Raamatukogusid on Pieršamajski rajoonis viis, lisaks asub seal Valgevene Rahvusraamatukogu.

Rajooni läbib Minski metroo. Seal asub ka Minski lasteraudtee kaks jaama. Rajoonis asub Valgevene Teaduste Akadeemia Keskbotaanikaaed. Aastal 2005 asutati sinna Valgevene Kõrgtehnoloogia park. Seal asub Valgevene Riiklik Kunstiakadeemia, 

Rajooni territooriumile jäävad sellised linnaosad nagu Aziaryšča, Vialiki Les, Uručča, Uschod ja Vałhahradzkaja tänava mikrorajoon. Osaliselt asub seal ka Zialony Łuh, kuid see linnaosa asub osaliselt ka Saviecki rajoonis.

Viited
------

1. ↑
2. ↑   Vaadatud 25. jaanuar 2018.

Välislingid
-----------

* Rajooni koduleht (*vene keeles*)

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Pieršamajski rajoon** |

| * v
* r
Minski haldusjaotus |
| --- |
| 
Centralny rajoon • Frunzienski rajoon • Kastryčnicki rajoon • Leninski rajoon • Maskoŭski rajoon • Partyzanski rajoon • Pieršamajski rajoon • Saviecki rajoon • Zavodski rajoon |
**Salakas** on alev Leedus Zarasai rajoonis, Salakase valla halduskeskus. Alev asub Luodise läänekaldal. 

Salakases on põhikool, postkontor, seltsimaja ja raamatukogu, seal tegutseb Zarasai kunstikooli filiaal. Alevis on kruusakarjäär. Vaatamisväärsusteks on aastail 1906–1911 ehitatud katoliku kirik, aastal 1930 rajatud katoliku kabel ja Napoleoni kivi, Gražutė regionaalpargi külastuskeskuse juures tegutseb ka koduloomuuseum.

Elanikkond
----------

|  |  |
| --- | --- |
| * 1083 (1886)
* 2380 (1900)
* 2487 (1902)
* 1918 (1923)
* 750 (1959)
* 595 (1970)
 | * 611 (1979)
* 680 (1982)
* 679 (1986)
* 705 (1989)
* 604 (2001)
* 519 (2011)
 |

Nimi
----

Alevile on tõenäoliselt nime andnud endine Salakase järv. Selle variandi üks versioon tuletab asula nime sellest, et see asus algselt saarel, nii kutsuti sealseid asukaid saarlasteks (*salokais*), Kohaliku loo kohaselt elasid varem järve kaldal metsas pistrikud ja asula kandis varem nime Sakalai.

Ajalugu
-------

Alevi juures asuvad 9.–13. sajandil kasutusel olnud Salakase muinaskalmed.

Legendi kohaselt rajas alevi vürst Utenis. Kirjalikes allikates on Salakast esmamainitud aastal 1387. Vanasti asus seal Leedu valitsejate jahipidamisala. Aastal 1387 andis Jogaila Salakase Vilniuse piiskoppide käsutusse. 15.–16. sajandil kuulus alev Tauragnai linnuse lossipiirkonda.

Aastal 1496 ehitati Salakasesse esimene kirik ja moodustati kihelkond. Aastaks 1552 oli asulast saanud alev. Põhjasõja ajal põles see maha. Aastal 1720 avati Salakases klooster, mis aga novembriülestõusu järel aastal 1832 suleti. Aastal 1781 oli Salakases neljaklassiline kool. 

19. sajandil peatusid Salakases küll Prantsuse väed, kuid mitte Napoleon I, kuigi kohalikud legendid seostavad teda metsas asuva kiviga. Toona rajati sinna ka magasiait. Tsaariajal oli Salakase venekeelne nimekuju Солоки.

Augustis 1941 hukkasid Saksa okupatsiooniväed Sungardai küla lähistel metsas ligi 150 Salakase juuti. Nõukogude perioodil oli Salakas kohaliku kolhoosi keskasulaks. Aastal 1970 kaotas Salakas alevi staatuse, ent see taastati aastal 2005.

* KoolimajaKoolimaja
* SalakasSalakas
* Salakase keskuse tänavavaadeSalakase keskuse tänavavaade
* Salakase kabelSalakase kabel
* Salakase kirikSalakase kirik
* Salakase 500 aastapäevaks püstitatud tulpkabelSalakase 500 aastapäevaks püstitatud tulpkabel

Viited
------

1. ↑  2011 m. surašymas
2. ↑  *Biskupstwo wileńskie od jego założenia aż do dni obecnych, zawierające dzieje i prace biskupów i duchowieństwa djecezji wileńskiej, oraz wykaz kościołów, klasztorów, szkół i zakładów dobroczynnych i społecznych.* Jan Kurczewski, Wilno 1912, lk. 106.
3. ↑  *Солоки.* Энциклопедический словарь Брокгауза и Ефрона, Kd. 30А (60) : Слюз — София Палеолог. С.-Петербургъ, 1900. 805 lk.
4. ↑  Holocaust atlas of Lithuania

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Salakas** |

* Poola Kuningriigi geograafiline leksikon
* Alev portaalis vietoves.Lt
**Ringaudai** on küla Leedus Kaunase rajoonis Ringaudai vallas. Külas on põhikool, raamatukogu ja kultuurikeskus.

Ajalugu
-------

Ringaudai on vana kohanimi. Seda on seostatud Mindaugase võimaliku isa või esivanema vürst Ringaudasega. XIX sajandil asus seal Ringvaldiškise karjamõis, mille juures elas 118 inimest. Aastal 1922 jagati Marvelė mõisa maad rahvale.

Asula hakkas kasvama 1964. aastal, kui Noreikiškėsesse toodi Leedu Põllumajanduse Akadeemia, nüüdne Aleksandras Stulginskise Ülikool. Ringaudai kujunes seejärel ülikoolile alluva 5000 hektari suuruse õppemajandi keskasulaks. Samuti rajati sel ajal sinna lähedusse Kaunase Kazliškiai linnaosa. Aastaks 1987 oli külas juba 1294 elanikku.

Tuntud elanikke
---------------

* Tadas Ivanauskas – Leedu zooloog
* Šarūnas Vasiliauskas – Leedu korvpallur
* Liudas Vailionis – Leedu botaanik

Viited
------

1. ↑  2011 m. surašymas. Lietuvos statistikos departamentas, vaadatud 24.08.2017.
2. ↑  Ringaudai. Tarybų Lietuvos enciklopedija, Kd. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. 552 lk.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Ringaudai** |

* Küla koduleht (*leedu keeles*)
* Küla portaalis vietoves.Lt
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib politseiorganisatsioonist; USA indie-rock-ansambli kohta vaata artiklit Interpol (ansambel)* |

---

**Interpol** (inglise keeles: *International Criminal Police Organization*, lühend ICPO), rohkem tuntud kui INTERPOL või Interpol, on rahvusvaheline kriminaalpolitseiorganisatsioon, mis aitab koostöös vähemalt 188 riigi politseiga tabada rahvusvaheliselt tagaotsitavaid isikuid. Interpol asutati 1923. aastal *International Criminal Police Commission*i (ICPC) nime all. Praeguse nime sai organisatsioon 1956. aastal.

Interpoli peakorter asub Lyonis Prantsusmaal. Interpol on liikmete arvult teine rahvusvaheline organisatsioon ÜRO järel.

Ajalugu
-------

Interpoli praegune peahoone
Esimesed sammud Interpoli asutamiseks tehti 1914. aastal, kuid organisatsioon asutati alles 1923. aastal Viinis. Asutajaliikmed olid Poola, Austria, Belgia, Hiina, Egiptus, Prantsusmaa, Saksamaa, Kreeka, Ungari, Itaalia, Rumeenia, Rootsi, Šveits ja Jugoslaavia. USA liitus Interpoliga 1923.

Pärast anšlussi 1938. aastal langes Interpol Natsi-Saksamaa kontrolli alla ja 1942. aastal kolis peakorter Berliini.

Pärast II maailmasõda koliti peakorter Cloudi Pariisi lähedal ja 1989. aastal Lyoni.

Embleem
-------

Interpoli praegune embleem võeti kasutusele 1950. aastal. Embleemi sümboolika:

* maakera sümboliseerib ülemaailmsust;
* oliivipuu oksad sümboliseerivad rahu;
* mõõk sümboliseerib politsei tegevust;
* kaalud sümboliseerivad õiglust.

Välislingid
-----------

* Koduleht
* Interpoli ekspresident läheb pistise eest 15 aastaks vangi, Delfi, 3. august 2010
**Juhan Vilms** (22. september 1893 Kabala vald, Pilistvere kihelkond, Viljandimaa – 22. veebruar 1952 Buenos Aires) oli eesti arst ja eugeenik.

Elulugu
-------

Juhan Vilms lõpetas Tartu Reaalkooli ja õppis aastatel 1914–1917 Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas, lõpetas aastal 1919 Tomski Ülikooli, kuhu ta oli Esimese maailmasõja eest evakueerunud. Ta kaitses 1923. aastal Tartu Ülikoolis eksternina väitekirja "Kõhreglükogeeni püsivusest mõnesuguste glükogeeni vähendavate tegurite puhul" ja sai *Dr. med.* kraadi.

Vilms liitus Siberis Tšehhoslovakkia korpusega ja naasis hiljem kodumaale Vladivostoki kaudu. Aastatel 1920–1924 oli ta Tartu Ülikooli patoloogia instituudi assistent. Ta valmistus ülikooli kehalise kasvatuse teooria professuuriks, kuid sellest kohast ta siiski loobus ning asus 1926. aastal praktiseeriva naha- ja suguhaiguste arstina Tallinna. Aastatel 1940–1943 töötas ta Tallinna Tehnikaülikoolis tööstuse tervishoiu lektorina.

Vilms oli Riigikogu IV koosseisu liige. Ta kuulus Tööerakonda, kuid astus sealt 1930. aastal välja põhjendusega, et erakonna juht Otto Strandman ei teostanud riigivanemana Tööerakonna põhimõtteid. Ta oli 1930. aastal üks ühingu Radikaal asutajatest. 1931. aastal asutas Vilms koos oma toetajatega erakonna Rahvuslik Töökoondus.

Aastatel 1930­-1932 oli ta Tallinna linnavolikogu liige.

Alates 1922. aastast oli Vilms karskusliidu liige ja aastatel 1925­-1926 selle juhatuse esimees. 

Ta põgenes 1943. aastal Soome, sealt 1944. aastal Rootsi ja elas hiljem Argentinas, kus ta 1952. aastal suri.

Kirjutisi
---------

* "Noor-Eesti ja teadus". // Kümme aastat. Noor-Eesti 1905-1915. Tartu 1918
* Korporatiivne parlament ja meie uus põhiseadus. Vaba Maa nr 274, 22. november 1933. Lk 4
* Uue vaimu teostamisest. Kaja nr 217, 14. september 1934. Lk 2
* Kodadest – Asutava Koguni. Vaba Maa nr 40, 15. veebruar 1935. Lk 2
* Eesti kodade süsteem on omapärane Euroopas. Uus Eesti nr 8, 9. jaanuar 1936. Lk 9
* Kutsekojad ja meie. Vaba Maa nr 32, 9. veebruar 1937. Lk 2
* Kutsekodade õigused ja parlamentarism välismaal. Vaba Maa nr 56, 10. märts 1937. Lk 2

Isiklikku
---------

Tema vanem vend oli Jüri Vilms.

Viited
------

1. ↑  "Tartu Ülikooli üliõpilaskonna teatmik II 1889–1918". Toimetanud Richard Kleis. Tartu 1987
2. ↑  Ken Kalling. [file:///C:/Users/Kasutaja/AppData/Local/Temp/12433-Article%20Text-9509-1-10-20151208.pdf 84 "Kultuurrahvaste mentaliteet peab saama enam kollektivistlikumaks. (Dr Juhan Vilmsi sõnad ja teod)"]. Tartu Ülikooli Ajaloo Küsimusi XLIII (2015). Lk 85–86
3. ↑  Riigikogu IV koosseis[*alaline kõdulink*]

Kirjandus
---------

* Ken Kalling. "Näitlik juhtum Eesti meditsiiniloost: Dr. Juhan Vilms ja eugeenika". Eesti Arst, 3 (2002). Lk 182–185
* Pekka Erelt. "Korralikul eesti mehel võiks mitu naist olla". Eesti Ekspress, 16. september 2012
* Ken Kalling. [file:///C:/Users/Kasutaja/AppData/Local/Temp/12433-Article%20Text-9509-1-10-20151208.pdf 84 "Kultuurrahvaste mentaliteet peab saama enam kollektivistlikumaks. (Dr Juhan Vilmsi sõnad ja teod)"]. Tartu Ülikooli Ajaloo Küsimusi XLIII (2015). Lk 85–112
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib USA linnast; ansambli kohta vaata artiklit Buffalo (ansambel), jõe kohta artiklit Buffalo jõgi* |

---

**Buffalo** on linn Ameerika Ühendriikides New Yorgi osariigis, Erie maakonna halduskeskus. Buffalo asub Erie järve ääres, 165 km Torontost kagu pool.

Elanike arv on 2020. aasta rahvaloenduse järgi 278 349. Elanike arvult on see osariigis New Yorgi järel teisel kohal.

Buffalos asuvad kunstimuuseum Albright–Knox Art Gallery, etenduskunstide keskus Shea's Performing Arts Center, Buffalo ajaloomuuseum, Buffalo teadusmuuseum ja loomaaed. Linnas tegutseb Buffalo filharmooniaorkester.

Buffalos mitu kõrgkooli, sealhulgas Buffalo Ülikool, mille põhilinnak asub Buffalo eeslinnas Amherstis, Buffalo State College ja eraõiguslik jesuiidiülikool Canisius College.

Buffalos tegutseb 1970. aastal asutatud jäähokiklubi Buffalo Sabres, mis mängib National Hockey League'is (NHL), ja Ameerika jalgpalli klubi Buffalo Bills, mis mängib National Football League'is (NFL).

Galerii
-------

* Buffalo linnavalitsushoone ja McKinley monumentBuffalo linnavalitsushoone ja McKinley monument
* Buffalo (1880)Buffalo (1880)
* Buffalo (1945)Buffalo (1945)

Eestlus
-------

* Buffalo Pauluse kogudus

Vaata ka
--------

* Buffalo sadam
* Erie kanal
* Buffalo tiivad

Viited
------

1. ↑  2016 U.S. Gazetteer Files
2. ↑  2020 United States Census, vaadatud 1.01.2022.

Välislingid
-----------

* Linna koduleht
**Triobet** on spordiennustusi, internetipokkerit ning teisi veebipõhiseid osavus- ja õnnemänge pakkuv veebisait.

Triobeti kaubamärgi all tegutseb 2004. aastast ettevõte Betsson AB, Eestis samast aastast selle tütarettevõte Triogames OÜ.

Tallinna lähedal Laagris asub ka samanimeline kardikeskus, mille omanik on Võidusõidu OÜ. Triobet Kardikeskus kasutab Triobeti logo, kuid ei viita kodulehel ärisidemetele Nordic Gaminguga.

Alates 2017. aasta maist on Triobet ümber bränditud Betsafe'iks.

Teenused
--------

Triobeti internetikasiino pakub üle 100 mängu. Selle usaldusväärsust on testinud SKL – National Laboratory for Forensic Science Rootsist ja Technical Systems Testing Kanadast.[*viide?*]

Triobet kasutab Microgamingu pokkeritarkvara. TrioBet on ka Baltimaade internetipokkeri meistrivõistluste ametlik pokkerituba. Samuti saab Triobeti saidil teha spordiennustusi nii ülemaailmse kui ka Eesti kohaliku spordi kohta ning teha panuseid reaalajas toimuvatele spordivõistlustele, jälgides neid teleri, arvuti või raadio vahendusel.[*viide?*]

Vaidlus maksuametiga
--------------------

2010. aasta märtsis lubas Eesti maksu- ja tolliamet blokeerida Eesti hasartmängulitsentsita internetikasiinod, sealhulgas Triobeti, millel oli litsents üksnes Maltal. Vastuseks palus Triobet Tallinna Halduskohtult esialgset õiguskaitset ning avaldas oma kodulehel õpetuse, kuidas pääseda firma kodulehele ka juhul, kui internetiteenuse pakkuja on Triobeti veebiaadressi blokeerinud. Triobeti väitel olid nad teinud kõik vajaliku litsentsi omandamiseks, sealhulgas maksnud 750 000 krooni suuruse riigilõivu ning maksuamet rikkus firmaga sõlmitud kokkulepet.

Sama aasta maiks jõudsid Triobet ja maksuamet siiski kokkuleppele. Maksuamet andis Triobeti kaubamärgi all tegutsevale osaühingule Triogames vajalikud load ning Triobeti veebisait vabastati blokeeringust, seepärast loobus ka Triobet kohtuasjast.

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 27. veebruar 2015. Vaadatud 28. detsembril 2011.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
2. ↑  "Triobet õpetab veebiküljel, kuidas riiki pügada"[*alaline kõdulink*] Äripäev, 14.03.2010
3. ↑  "Triobet: maksuamet ei pea lubadusest kinni"[*alaline kõdulink*] Äripäev, 11.03.2010
4. ↑  "Triobet läheb maksuameti vastu kohtusse" Postimees, 11.03.2010.
5. ↑  "Triobet loobus kohtuasjast maksuameti vastu" Postimees, 20.05.2010.

Välislingid
-----------

* Triobeti koduleht
* "Triobet õpetab veebiküljel, kuidas riiki pügada" Äripäev, 14. märts 2010
* "Triobet: maksuamet ei pea lubadusest kinni" Äripäev, 11. märts 2010
* "Triobet läheb maksuameti vastu kohtusse" Postimees, 11. märts 2010
* "Triobet loobus kohtuasjast maksuameti vastu" Postimees, 20. mai 2010
**Kuno Pajula** (enne eestistamist 1936. aastani **Kuno Preis**; 11. märts 1924 Käru küla – 26. november 2012) oli Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku (EELK) peapiiskop aastatel 1987–1994.

Aastatel 1931–1942 õppis Käru ja Salla algkoolis ning Väike-Maarja gümnaasiumis.

Kuno Pajula õppis EELK Usuteaduse Kõrgemas Katsekomisjonis (praeguse nimega EELK Usuteaduse Instituut) aastatel 1949–1959. Ta ordineeriti 1950. aastal aseõpetajaks, õpetaja õigused anti 1959. aastal. 1960/61 saadeti ta täiendõppele Göttingeni Ülikooli Saksamaal.

Täitis ka Tallinna abipraosti, hiljem Tallinna praosti ning konsistooriumi assessori ülesandeid.

Kuno Pajula on teeninud Illuka, Iisaku, Kursi ja Narva Aleksandri kogudust ning aastatel 1957–1987 Tallinna Jaani kogudust.

11. juunil 1987 valis EELK Kirikukogu Kuno Pajula EELK peapiiskopiks. 29. juunil 1994 määrati ta emerituuri seoses vanusepiiri tätumisega.

Oli Eesti Kirikute Nõukogu esimene president aastatel 1989-1993 ning Kirikute Maailmanõukogu keskkomitee liige 1983-1992

Tunnustus
---------

* 1982 EELK Kuldristi kandmise õigus
* 1994 Konsistooriumi aukiri
* 2001 Maarja medal
* 2004 Kaitseväe teeneterist
* 2006 EELK Teeneterist, I järk
* 2009 EELK Elutööpreemia

Välislingid
-----------

* Suri peapiiskop emeeritus Kuno Pajula
* Biograafia Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku kodulehel
* Kärt Anvelt "Kuno Pajula – raskete aegade kirikutalade rahulik kandja" EPL, 27. november 2012

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Edgar Hark** | **EELK peapiiskop**1987–1994 | Järgnev**Jaan Kiivit juunior**



 |
Amílcar Cabral ja Nicolae Ceaușescu (1972)
**Amílcar Lopes Cabral** (varjunimi **Abel Djassi**; 12. september 1924 Bafatá, Portugali Guinea – 20. jaanuar 1973 Conakry) oli Portugali Guinea ja Roheneemesaarte vabadusvõitleja.

Tema vanemad olid pärit Roheneemesaartelt, kuid isa töötas Portugali Guineas õpetajana. Kui poiss oli kaheksa-aastane, naasis perekond Roheneemesaartele. Nad elasid Mindelos. Õpilasena töötas Amílcar raadiojaamas ning kirjutas luuletusi ja poliitilisi artikleid Roheneemesaarte identiteedi toetuseks. Aastal 1943 lõpetas ta kooli ning 1944 kolis perekond Praiasse, kus Amílcar töötas trükikojas, kuni ta sai 1945 stipendiumi Lissabonis troopilise põllumajanduse õppimiseks. Seal moodustasid Aafrikast pärit üliõpilased poliitilisi ringe. Pärast agronoomiahariduse saamist 1950 töötas Amílcar Cabral kaks aastat Portugalis Santarémis. 

Aastal 1952 asus ta agronoomina tööle Guinea-Bissaus. Jälitatuna poliitilise kihutustöö pärast talupegade seas põgenes Cabral Angolasse. Koos Aristides Pereira, oma poolvenna Luís de Almeida Cabrali ja teistega asutas ta 1956 partei, mis peagi sai nimeks Guinea ja Roheneeme Sõltumatuse Aafrika Partei (PAIGC). 

Aastal 1963 tuli partei põranda alt välja ja avas büroo Guineas. Samal aastal, pärast Pidjiguiti veresauna, alustas PAICG relvastatud ülestõusu, mis laienes 1974. aastani kestnud koloniaalsõjaks.

Cabral kaitses Portugali Guinea ja Roheneemesaarte vabadusvõitlust ÜRO-s, 1970 privaataudientsil paavst Paulus VI juures, Euroopa parlamentides, Aafrika poliitikute ees ning ajakirjanduses. Ta tegi koostööd Sotsialistliku Internatsionaaliga ning oli Olof Palme ja François Mitterrandi sõber. Sotsialistidele avaldasid muljet tema kolonialismivastasus, toetus mitteühinemisliikumisele ja veenev intellektuaalsus. 

Portugali sõjavägi ja salapolitsei PIDE püüdsid korduvalt Cabrali tappa. Novembris 1970 püüti operatsiooni Mar Verde käigus tappa nii Cabral kui ka Guinea president Ahmed Sékou Touré ning hävitada Guinea sõjalennukid maa peal. Cabrali perekond pääses ehmatusega, kuid tema kõrvalkorteris elanud arsti perekond sai raskesti haavata ning üks lastest sai surma. 

20. jaanuaril 1973 püüdis osa PAICG-i kukutada armeest partei Roheneemesaarte päritolu juhtkonda. Cabral peeti koos abikaasa Maria Helenaga nende korteri ees kinni. Cabral ei lasknud end aheldada ning PAICG-i mereväeohvitser Inocêncio Cani laskis ta maha. Selle teo motiivid on tänini ebaselged. 

Amílcar Cabrali surmapäev on Roheneemesaarte rahvuspüha.
Vetla Vabadussõja mälestussammas (2. veebruar 2021)
Vabadussõja mälestussammas 20. sajandi alguses (Foto: Eesti Rahva Muuseum)
**Vetla lahingu mälestussammas** on Harju maakonnas Anija vallas Vetla asulas asuv Vabadussõja Vetla lahingus langenutele püstitatud mälestusmärk.

Sammas avati 26. juunil 1932.

Nõukogude okupatsiooni ajal Eestis oktoobris 1940 sammas hävitati.

Sammas taasavati 6. jaanuaril 1990.

Vetlas 1919. 4. jaanuaril toimunud lahingust kirjutas kolonel-leitnant Jaan Maide. "*Samal päeval vaenlane sundis 5. rügemendi valveosi Kreo talust lahkuma, õhtul tungisid punased korduvalt Vetla veski kallale, kuid löödi tagasi, öösi kell 0200 (5. jaanuaril) asus 5. rügemendi 2. kompanii vastukallaletungile ja tõrjus vaenlase kuni Kreo taluni tagasi.*"

Viited
------

1. 1 2 3 4  Ain Krillo, Jaak Pihlak, Mati Strauss ja René Viljat. Vabadussõja mälestusmärgid. 1. kd. Keila, 2002. Lk 168–169
2. ↑  "Eesti Vabadussõja murdelahingud Anija vallas". *Sõnumitooja*. 27. juuli 2010. Vaadatud 10.02.2021.
3. ↑  Maide, Jaan (1933). "ÜLEVAADE EESTI VABADUSSÕJAST 1918–1920 (III) JAAN MAIDE KOLONEL-LEITNANT" (PDF). *Kaitseliidu Kirjastus*. Vaadatud 10.02.2021.
**Hugo Mallo Novegil** (sündinud 22. juunil 1991 Marínis) on Hispaania jalgpallur, kes mängib paremkaitsjana Brasiilia kõrgliigaklubis Internacional.

1999. aastal liitus ta Celta de Vigo noorteakadeemiaga. Klubi põhimeeskonnas debüteeris Mallo 29. augustil 2009 Hispaania esiliiga mängus CD Numancia vastu. Esimese värava lõi ta liigas 16. oktoobril 2010 Villarreali reservmeeskonna vastu. Hispaania kõrgliigas mängis ta Celtaga esmakordselt hooajal 2012–13. Hispaania kõrgliigas lõi ta esimese värava 23. mail 2015 mängus RCD Espanyoli vastu. Hooajal 2016–17 jõudis ta Celtaga UEFA Euroopa Liigas poolfinaali.

2018. aastal loobus ta Inglismaa kõrgliiga klubiga Fulham liitumisest, sõlmides Celtaga uue viieaastase lepingu.

2023. aasta augustis sõlmis ta kuni 2024. aasta detsembrini kehtiva lepingu 

2010. aastal võitis ta Hispaania kuni 19-aastaste koondisega Euroopa omavanuste meistrivõistlustel hõbemedali. Aasta hiljem osales ta Hispaania kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistrivõistlustel, kus jõuti veerandfinaali.

Viited
------

1. ↑  "Celta Vigo's Hugo Mallo suggests he turned down Fulham move". Sky Sports. 15.8.2018. Vaadatud 15.12.2020
2. ↑  "Hugo Mallo renueva hasta el 2023". La Voz de Galicia. 10.8.2018. Vaadatud 15.12.2020
3. ↑  "Inter contrata lateral-direito Hugo Mallo" (portugali). SC Internacional. 14. august 2023. Vaadatud 15. augustil 2023.
**Nikolai Poljakov** (vene keeles *Николай Поляков*; sündinud 14. juunil 1951 Leningradis) on Eesti purjetaja. 1980. aasta suveolümpiamängude raames toimunud Tallinna purjeregatil võitis ta Nõukogude Liidu Solingu-meeskonnas võisteldes hõbemedali.

1976. aasta suveolümpiamängudel Montréalis tuli Poljakov Nõukogude Liidu Solingu-meeskonnas 4. kohale, 1988. aasta suveolümpiamängudel Sŏulis 10. kohale. Samal alal võitis ta 1980 ja 1987 Euroopa meistrivõistlustel kulla ning 1987 maailmameistrivõistlustel pronksi. 1972–88 oli ta kümnekordne Nõukogude Liidu meister ning 1986 Hea Tahte mängude võitja.

1987 tunnistati Poljakov maailma parimaks Solingu soodimeheks ja 1988 oli ta üks maailma parima Solingu meeskonna karika võitjaist.

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 13. august 2011. Vaadatud 22. juunil 2012.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
2. 1 2  Nikolai Poljakov[*alaline kõdulink*], Delfi, 16. mai 2008

Välislingid
-----------

* Biograafia ESBL-is
* Nikolai Poljakov Delfi, 16. mai 2008
| Blogija info |
| --- |
| Nimi | Amina Abdallah Araf al Omari |
| Blogi nimi | A Gay Girl In Damascus |
| 1. postitus | 19. veebruar 2011 |
| Viimane postitus | 6. juuni 2011 |
| Looja | Tom MacMaster |
| Sugu | Naine |
| Amet | Õpetaja |
| Usuline kuuluvus | Islam |
| Rahvus | Süürlane, ameeriklane |

**Amina Abdallah Araf al Omari** oli USA rahuaktivisti Tom MacMasteri pseudonüüm blogis "A Gay Girl In Damascus" ("Lesbitüdruk Damaskuses").

Blogi autor väitis, et on Süüria-Ameerika blogija, kes toetab süürlaste senisest suuremat poliitilist ja kodanikuvabadust. Süüria 2011. aasta rahutuste ajal teatas end Amina nõona esitlev isik ühes postituses, et Amina rööviti 6. juunil 2011 ning oli mitu päeva kadunud. Sellele reageeris valuliselt LGBT-kogukond, samuti jõudis teema suurtesse uudisekanalitesse.

Uudiste mõjul kerkis küsimus, kas Araf al Omari võib olla väljamõeldis. Kahtlust avaldasid blogija Liz Henry, ajakirjanik Andrew Carvin jt. Selgus, et Amina piltidena esitatud fotod olid tegelikult tehtud Suurbritannias elavast naisest, kel polnud mingit pistmist blogi, Süüria ega rahutustega. 12. juunil uurisid asja Ali Abunimah ja Benjamin Doherty veebilehest Electronic Intifada, jõudes järeldusele, et "Amina" võib olla MacMaster, Šotimaal Edinburghis elav ameeriklane. Mõni tund hiljem tunnistas MacMaster "Amina" blogis, et mõtles välja nii röövimisteate kui ka Amina enese.

Välislingid
-----------

* Amina blog, mille kirjutas Tom MacMaster
* Free Amina Arraf, Amina vabastamist toetav Facebooki grupp
* Amina's Araf's Attempts at Art (And Alliteration) Amina kirjandusblogi 2007. aastast, mille kirjutas samuti MacMaster
**"Indrek"** on A. H. Tammsaare raamatu "Tõde ja õigus" teise osa põhjal Tallinnfilmis valminud Eesti film.

"Indrek" räägib eesti maapoisi Indrek Paasi elust härra Mauruse eragümnaasiumis 19. sajandi lõpuaastail. Teinud läbi tõdede ja valede keerulise labürindi, jõuab Indrek tõdedeni, mis sunnivad ta koolist lahkuma. Inimese võitluse inimväärse tõe eest teevad suuremal või vähemal määral läbi kõik filmi tegelased, nii õpetajad kui ka õpilased.

"Indrek" valmis 1975 ning esilinastus aasta hiljem. Filmi režissöör on Mikk Mikiver, stsenaristid Arvo Kruusement ja Lembit Remmelgas, helilooja Veljo Tormis; operaator Mihhail Dorovatovski ning kunstnik Halja Klaar.

Osatäitjad
----------

* Indrek Paas – Harry Kõrvits
* Maurus – Ants Eskola
* Miralda – Maria Klenskaja
* Wojtynski – Kaljo Kiisk
* Slopašev – Rein Aren
* Usuõpetaja – Jüri Järvet
* Molotov – Aarne Üksküla
* Timusk – Heino Mandri
* Ollino – Jüri Müür
* Miilinõmm – Olev Eskola
* Vihalepp – Ilmar Tammur
* Tigapuu – Enn Kraam

Tuntumatest näitlejatest tegid filmis kaasa ka näiteks Juhan Viiding, Peeter Volkonski, Mihkel Smeljanski, Tõnu Mikiver, Martin Veinmann, Paul Laasik, Harald Zahrens ja Voldemar Panso. Lisaks mängis filmis astronoomi teadlane Harald Haberman ning ühte õpetajat kirjanik Mats Traat. 

Raul Tammet, "Indreku" teine režissöör, ütles telesaates *„Kaadris: Indrek."* (ERR, 2012): „Üks selle filmi tegemise vaikne tagamõte oli, et suudaks veel ära jäädvustada Ants Eskola, sest et tema loomingulises biograafias oli hiilgav osatäitmine Maurusena Eesti Draamateatris."
**Mulhouse** on linn Kirde-Prantsusmaal Alsace'i piirkonnas Haut-Rhini departemangus. Asub Dolleri ja Illi jõe ääres.

1870–1918 kuulus Mülhausen Saksa keisririigi koosseisu.

Mulhouse asub raudteeliini Basel–Mulhouse–Colmar–Strasbourg ääres. Lähim rahvusvaheline lennujaam on 30 km kaugusel asuv EuroAirport Basel-Mulhouse-Freiburg.

Linnas on automuuseum, tekstiilimuuseum, ajaloomuuseum ja Prantsusmaa raudteemuuseum.

1962 hakkas Peugeot linnas sõiduautosid tootma.

Elanike arv
-----------

Mulhouse on elanike arvult Strasbourgi järel Alsace'i teine linn.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Aasta | Elanikke |
| --- | --- |
| 1699 | 3302 |
| 1798 | 5500 |
| 1850 | 30 000 |
| 1890 | 76 892 |
| 1900 | 89 118 |
| 1910 | 95 041 |
| 1939 | 96 697 |
| 1946 | 87 000 |
|

 | 

| Aasta | Elanikke |
| --- | --- |
| 1962 | 110 735 |
| 1968 | 118 558 |
| 1975 | 119 326 |
| 1982 | 113 794 |
| 1990 | 109 905 |
| 1999 | 112 002 |
| 2006 | 110 514 |
| 2015 | 110 370 |
|

 |

Viited
------

1. ↑  Répertoire géographique des communes, vaadatud 26.10.2015.
2. ↑  Populations légales 2020

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Mulhouse** |

*
**Vialikaja Bierastavica** (ka Vjalikaja Berastavitsa) on alev Valgevenes Hrodna oblastis, Bierastavica rajooni ja Bierastavica külanõukogu halduskeskus. Asula nimi on poola keeles *Brzostowica Wielka*, leedu keeles aga *Vileika Berastavica*.

Asula nime kohta on mitu versiooni. Ühe kohaselt tuleb nimi valgevenekeelsest sõnast jalaka kohta, teise kohaselt aga on aluseks sõna *бяроста* ehk kasetoht. Seda versiooni toetab fakt, et vanasti sõitsid selle kandi inimesed kohalikel jõgedel ringi kasetohust paatidega. Kolmanda versiooni kohaselt tähendab asula nimi väikest Bresti. Kohaliku müüdi kohaselt olid selle piirkonna esimesed asukad Biarost ja Tavica, nende nimedest saanud nime ka asula. Aastal 2006 püstitati asulasse nende kahe kuju.

Alevis on toiduainete tööstus, valmistatakse võid ja juustu. Vialikaja Bierastavicas on keskkool, muusikakool ja laste spordikool. Antakse välja ajalehte *Бераставіцкая газета*. Alevis on kaks raamatukogu, kultuurimaja ja kino.

Vaatamisväärsusteks on katoliku kirikud aastaist 1615 ja 1912, õigeusu kirik XIX sajandi teisest poolest, XVIII sajandi lõpus ehitatud mõisakompleks ja vanalinn.

Ajalugu
-------

Alevit mainitakse esimest korda aastal 1506, mil asula anti Chodkiewiczite valdusse. XVI sajandil püstitati asulasse katoliku kirik, ent Moskva väed põletasid selle maha. Aastal 1613 kanti asula kaardile juba alevina, mis kuulus Trakai vojevoodkonda ja Hrodna maakonda.

XVII ja XVIII sajandeil oli asula Mniszkade, Potockite ja Kossakowskite valduses. Aastal 1615 ehitati maha põletatud kiriku asemele uus, selle juurde tekkisid aga kool ja hospidal.

Aastal 1794 pidasid ülestõusnud poolakad alevi all lahingu Vene vägedega. Alates kolmandast Poola jagamisest aastal 1795 oli Vialikaja Bierastavica Venemaa koosseisus. Alevi elanikud võtsid aktiivselt osa Kastuś Kalinoŭski Venemaa vastu suunatud ülestõusust.

Pärast Esimest maailmasõda kuulus Vialikaja Bierastavica Poola koosseisu, 1939. aastast Nõukogude Liitu. Aastal 1939 toimusid alevi ümbruses mitmed etnilis-varanduslikul alusel toime pandud tapatalgud, ohvriteks olid rikkamad elanikud ja poolakad.

Pilte
-----

* Uuem katoliku kirikUuem katoliku kirik
* Vanem katoliku kirikVanem katoliku kirik
* Vialikaja BierastavicaVialikaja Bierastavica

Tuntud elanikke
---------------

* Vosip Kavaleŭski – Valgevene filoloog
* Adam Trypus – Valgevene rahvavabariigi riigitegelane
* Pavieł Vałyncevič – Valgevene fotograaf
* Andrzej Poczobut – Valgevene-Poola ajakirjanik

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 2. juuni 2015. Vaadatud 24. juunil 2015.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)

Välislingid
-----------

 Vialikaja Bierastavica – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Alevi kaart
* Alev Valgevene fotoentsüklopeedias
* Vialikaja Bierastavica
Aivar Riisalu 2011. aastal
Aivar Riisalu 2021. aasta Arvamusfestivalil
**Aivar Riisalu** (sündinud 13. märtsil 1961 Märjamaal) on eesti laulja, poliitik ja ärimees, alates 3. juulist 2023 Mustamäe linnaosa vanem. 
20. jaanuarist 2022 kuni 5. aprillini 2023 oli ta Lääne-Nigula vallavanem ning 
9. novembrist 2017 kuni novembrini 2021 Tallinna abilinnapea. 

Ta on lõpetanud Tallinna Polütehnilise Instituudi 1984. aastal ökonomistina.

Ta on populaarse ansambli Meie Mees solist. 

Ta oli Eesti Maarahva Ühenduse liige 1993–1996 ning Keskerakonna liige 1996–2014, kust astus välja septembris 2014. Päev hiljem teatas oma liitumisest Isamaa ja Res Publica Liiduga, kust lahkus novembris 2017, et asuda Keskerakonna juhitava linnavalitsuse abilinnapeaks. Veebruaris 2018 võeti Riisalu taas Keskerakonda vastu. 

Riisalu oli XI Riigikogu liige, pääsedes parlamenti Euroopa Parlamendi liikme Siiri Oviiri asendusliikmena. 2011. aasta Riigikogu valimistel kogus Riisalu 2195 häält ja sai sellega XII Riigikogu liikmeks. Kandideeris 2019, aasta riigikogu valimistel keskerakonna nimekirjas, saavutas varasemaga võrreldes suhteliselt mõõduka tulemuse. Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 2 (Tallinna Kesklinna, Lasnamäe ja Pirita linnaosad) 296 häält ning ei osutunud valituks.

Aivar Riisalu oli AS Hansabalt juhatuse esimees 2001–2007, Tallinna Mustamäe linnaosa vanem 2004, AS Bit (nüüd kirjastus Avita) juhatuse esimees 1999–2001, 1993. aastal üks AS Alexela asutajalikmetest ja AS Autokütus juhatuse esimees 1994–1999. 
Riigikogu andmetel oli ta 2009. aasta seisuga 15 äriühingu juhatuse või nõukogu liige. 2000–2001 andis välja huumoriajakirja Pikker.

Ta on Kaitseliidu liige ja Sõjalis-Sportliku Seltsi Erna juhatuse liige. Kaitseliidus oli Riisalu varem Männiku malevkonna pealiku abi, nüüd on Kaitseliidu Harju maleva pealiku abi, Kaitseliidu vanematekogu liige. 

2006. aastal osales Riisalu telesaates "Tantsud tähtedega", kus tema partner oli võistlustantsija Kristina Tennokese. Tantsusaates jõudis ta neljandale kohale. 

Samal aastal juhtis ta Kanal 2 mitme tunni pikkust aastavahetusprogrammi koos Elo Mõttuse ja Mart Sanderiga. Aastatel 2007–2009 juhtis ta aeg-ajalt TV3 telesaadet "Kaua võib!". 

Ta on OÜ Kuutsemäe Puhkekeskus osanik ja juhatuse liige.

Tunnustus
---------

* 2006 – Kaitseväe eriteenete rist
* 2006 – Eesti Kaitseliidu III klassi teenetemedal
* 2003 – Eesti Kaitseliidu teenetemedali eriklass

Viited
------

1. ↑  "Mustamäe linnaosa vanemaks valiti Aivar Riisalu". *delfi.ee*. 30. juuni 2023.
2. ↑  "Aivar Riisalu valiti Lääne-Nigula vallavanemaks". *err.ee*. 22. detsember 2021.
3. ↑  "Aivar Riisalu paneb vallavanema ameti maha". *Lääne Elu*. 1. aprill 2023.
4. ↑
5. ↑  Nael, Merili (26.02.2018). "Riisalu, Svet ja Kiik liitusid Keskerakonnaga". *ERR Uudised*.
6. ↑
**Luftwaffe** on Saksamaa Bundeswehri lennuväe nimetus.

Ajalugu
-------

### Saksa keisririik

Luftwaffe eelkäija oli keiserlik lennuvägi, mis moodustati 1910. aastal nimega *Die Fliegertruppen des deutschen Kaiserreiches*. Nimetus *Luftstreitkräfte* tuli kasutusele 1916. aasta lõpus, kui võeti kasutusele sõjalennukid. 

Pärast Saksa keisririigi kaotust esimeses maailmasõjas pidi Saksamaa oma lennuväe 8. mail 1920 laiali saatma, sest Versailles' rahuleping keelas Saksamaal lennuväe omamist.

### Saksa Riik

Natsionaalsotsialistliku Saksamaa Wehrmachti õhujõud Luftwaffe moodustati 26. veebruaril 1935. See kasvas üheks suuremaks ja moodsamaks lennuväeks teise maailmasõja algul 1939. aastal ja saadeti laiali 1946. aastal. 

* Luftwaffe organisatsioonLuftwaffe organisatsioon
* Luftwaffe kotkas haakristi peal. Luftwaffe ametlik embleem 1935–1945Luftwaffe kotkas haakristi peal. Luftwaffe ametlik embleem 1935–1945
* Luftwaffe lennukite märgistus aastatel 1935–1945Luftwaffe lennukite märgistus aastatel 1935–1945
* Luftwaffe hävitaja teise maailmasõja ajalLuftwaffe hävitaja teise maailmasõja ajal

### Saksamaa Liitvabariik

1956. aastal moodustati Bundeswehri lennuvägi. 
13. jaanuaril 2004 teatas Saksamaa kaitseminister Peter Struck õhusõidukite arvu vähendamisest Luftwaffes 426-lt 2004. aasta alguses 265-ni 2015. aastal.

Struktuur
---------

* Luftwaffe Väejuhatus

### Õppeasutused

* Luftwaffe Ohvitserikool
* Luftwaffe Allohvitserikool

Nimetus teistes riikides
------------------------

Šveitsi lennuväe nimi on *Schweizer Luftwaffe* ehk Šveitsi Luftwaffe. Saksa DV lennuväe nimi oli *Die Luftstreitkräfte der Nationalen Volksarmee* ja Austria lennuväe nimi on *Österreichische Luftstreitkräfte*.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Luftwaffe** |
Lõik päeviku esimesest sissekandest
**Samuel Pepys** ([piips]; 23. veebruar 1633 London – 26. mai 1703 Clapham, Surrey) oli inglise mereväeametnik ja parlamendiliige, keda nüüd tuntakse tänu tema päevikule, mida ta pidas peaaegu kümme aastat ja mis on oluliseks ajalooallikaks sellest perioodist. 

Ta pidas päevikut aastatel 1660–1669 ja kirjeldas seal nii oma igapäevaelu kui ka ajaloolisi sündmusi, näiteks 1665.–1666. aasta Londoni katkupuhangut ja Londoni suur tulekahju.

Ta sündis rätsepa perekonnas üheteistkümnest lapsest viiendana, kuid laste suure suremuse tõttu oli neist vanim täiskasvanuks elanu.

1650. aastal astus ta Cambridge'i ülikooli ning sai bakalaureusekraadi 1654. aastal. 1655. aastal abiellus ta 14-aastase Elisabeth de St. Micheliga, kes oli prantsuse hugenottidest immigrantide järeltulija.

Juba noorukina kannatas Pepys põiekivide käes. Haigus tekitas talle pidevat valu. 1657. aastal otsustas ta lasta ennast opereerida, mis oli valus ja ohtlik protseduur. Järgmisel aastal toimuski operatsioon, mis õnnestus.

1. jaanuaril 1660 hakkas ta pidama päevikut. Ta jäädvustas oma elu peaaegu kümme aastat ja kirjutas kokku üle miljoni sõna. Tema päevikut peetakse Suurbritannia kõige kuulsamaks päevikuks ja Pepysi kõigi aegade suurimaks päevikupidajaks. Selle põhjusteks on tema ausus iseenda nõrkuste kirjeldamisel ja täpsus Briti igapäevaelu ja sündmuste jäädvustamisel. Ta kirjutas õukonna- ja teatrielust (sealhulgas oma armusuhetest näitlejatega), oma majapidamisest ja ka poliitilistest ja sotsiaalsetest juhtumistest. Ajaloolased kasutavad tema päevikut olulise ajalooallikana, et saada ettekujutust elust 17. sajandi Londonis. Ta kirjutas oma rahaasjadest, millal ta hommikul üles tõusis, milline oli ilm ja mida ta sõi. Kuna ta kirjeldas kõike detailselt, on võimalik saada hea ülevaade 1660. aastate Briti ülemkeskklassi inimeste igapäevaelust. Ta kirjutas ka olulistest muutustest ühiskonnas. Ta kirjeldas Charles II kroonimist ja monarhia restauratsiooni.

Ta ei kavatsenud oma päeviku sisu teistega jagada ja kasutas kirjutamiseks stenograafiat ning teisi krüpteerimisviise, eriti oma armusuhete kirjeldamisel. Ta kirjutas kõigest ausalt ja avameelselt oma armukadedusest, kahtlustest, tähtsusetutest muredest ja ka suhetest oma abikaasaga.

Ta lõpetas päeviku kirjutamise 1669, kuna tema nägemine halvenes ja ta kartis, et tuhmi valguse käes kirjutamine ei mõju sellele hästi. Oma viimastes kannetes kaalus ta võimalust lasta teistel dikteerimise järgi tema päevikut kirjutada, kuid see oleks rikkunud privaatsuse ja näib, et ta nii siiski ei teinud. Tema hirm oma nägemise kaotuse pärast oli alusetu ja ta elas veel 34 aastat, ilma et oleks pimedaks jäänud, kuid ei jätkanud kunagi päevikukirjutamist.

Kuigi päeviku sisust on selge, et ta ei kavatsenud seda avaldada, on näha, et Pepys tegi pingutusi selle säilimiseks. Ta köitis käsikirjalised lehed kuueks köiteks ja kataloogis need oma raamatukogus teiste raamatute seas. Tõenäoliselt kahtlustas ta, et tema päevik võib kunagi kedagi huvitada. Pepysi päevik avaldati esmakordselt 19. sajandil.
Marcinkonys
**Marcinkonys** on küla Leedus Varėna rajooni territooriumil, Marcinkonysi valla halduskeskus. 

Küla asub Grūda jõe ääres ja jääb Dzūkija rahvuspargi aladele; rahvuspargi direktsioon asubki Marcinkonysis. Külas asub Vilniuse–Marcinkonysi raudtee Marcinkonysi raudteejaam.

Küla on 143 hektari suurune, olles üks suurema pindalaga külasid Leedus. Seal asuvad põhikool, postkontor, raamatukogu ja kultuurimaja. Vaatamisväärsusteks on sealne etnograafiamuuseum, Čepkeliai looduskaitseala muuseum ja aastal 1880 valminud katoliku kirik.

Ajalugu
-------

Kirjalikes allikates on küla esmamainitud 1637. aastal kui puuraidurite asulat. 1770. aastal valmis sealne esimene kirik. Algselt allus see Merkinė kirikule, ent seitse aastat hiljem eraldati sealne ümbruskond omaette kihelkonnaks.

Küla hakkas arenema XIX sajandi teisel poolel, kui valmis Peterburi–Varssavi raudtee. Toona rajati ka Marcinkonysi raudteejaam, mille ümber tekkis ka asula, mis hiljem Marcinkonysi külaga ühendati. Küla ümbruses oli vähe põllumajanduseks sobilikku maad, nii hankisid sealsed asukad elatist metsast. Tähtsamad tegevusharud olid toona seente korjamine ja rongireisijatele karastusjookide müütamine. Külas elavad juudid tegelesid kaubandusega. Aastal 1912 rajati külla seenekuivati.

Esimese maailmasõja ajal rajasid Saksa võimud Marcinkonysist algava kitsarööpmelise raudtee, mis viis Kotra jõe äärde. See raudtee tegutses XX sajandi keskpaigani. Sõja järel asus Marcinkonys Poolas. Aastal 1925 loodi Grodno maakonda Marcinkańce vald. Sealse omavalitsuse sümboliks valiti Leedu rist, mille eest Poola võimud arreteerisid algul sealse vaimuliku, hiljem aga veel kaks küla elanikku. Aastal 1933 püstitati taoline rist ka küla keskele, mis tekitas taas konflikte Poola ametivõimudega. Nende konfliktide tõttu ei lubatud sealset esindajat seimi valida.

Aastal 1939 liideti küla Valgevene NSVga. Aastal 1949 arvati see Leedu NSV koosseisu. Aastal 1941 hukkasid Saksa okupatsiooniväed küla lähedal metsas ligi 600 Marcinkonysi ja Varėna juuti, samas mitmed sealsed juudid pääsesid hukkamisest ja hiljem neid enam ei puututud. Teise maailmasõja järel tegutsesid küla ümbruses Leedu metsavennad. Nõukogude võimud küüditasid 103 Marcinkonysi elanikku.

* Marcinkonysi tänavavaadeMarcinkonysi tänavavaade
* EtnograafiamuuseumEtnograafiamuuseum
* Marcinkonysi kirikMarcinkonysi kirik
* KellatornKellatorn
* KalmistuKalmistu
* Kiriku sisevaadeKiriku sisevaade
* Marcinkonysi tänavavaadeMarcinkonysi tänavavaade

Viited
------

1. ↑  2011 m. surašymas. Lietuvos statistikos departamentas, vaadatud 11.11.2018.
2. ↑   Грибной промысел в России] Российские универсальные энциклопедии. Брокгауз-Ефрон и Большая Советская Энциклопедия. объединенный словник
3. ↑  Marcinkonių herbas
4. ↑   Browning, Christopher R. (2000). Nazi policy, Jewish workers, German killers. Cambridge University Press. lk. 157–160, 166. ISBN 978-0-521-77490-1.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Marcinkonys** |

* Küla koduleht
* Küla portaalis vietoves.Lt
Ernst Kaltenbrunner (1943)
Kaltenbrunner (ees paremal) kohtus pealtvaatajana (1944)
**Ernst Kaltenbrunner** (4. oktoober 1903 Ried im Innkreis – 16. oktoober 1946 Nürnberg) oli Saksamaa jurist, kes töötas natsionaalsotsialismi ajal politsei- ja julgeolekuametnikuna. 30. jaanuarist 1943 kuni 12. maini 1945 oli ta Riigi Julgeoleku Peaameti juhataja (talle allusid ka Gestapo ja koonduslaagrid). USA sõjaväelased arreteerisid Kaltenbrunneri 12. mail 1945 Austria territooriumil. Teda süüdistati juudi rahva hävitamise plaani üheks arhitektiks olemises ja selles, et ta andis korralduse tappa laagrites neli miljonit juuti. Nürnbergi tribunali mõistis Kaltenbrunneri surma ja ta hukati.

Nürnbergis läks ta hukkamisele kolmandana von Ribbentropi ja Keiteli järel. Tegelikult oleks pidanud olema esimene hukatav Göring, ent ta jõudis paar tundi enne endalt elu võtta. Hukkamisel viibinud Ameerika Ühendriikide ajakirjanik Howard Kingsbury Simth kirjeldas Kaltenbrunneri hukkamist nii: "Ta astus hukkamisruumi kell 01.36, kandes oma sinise kaherealise pintsaku all kampsunit. Tema kõhetu, elukogenud nägu oli vanadest duelliarmidest krimpsus. Ta näis hirmunud, kui ta ruumis ringi vaatas. Ta niisutas närviliselt oma huuli, kui pöördus, et tapalavale tõusta, kuid tema sammud olid kindlad. Ta ütles oma nime rahuliku madala hääletooniga. Kui talle anti võimalus viimaseks sõnaks, ütles ta: "Ma armastasin oma saksa rahvast ja oma kodumaad kogu südamest. Ma olen täitnud oma kohust oma rahva seaduste järgi ja ma kahetsen, et minu rahvast juhtisid sel ajal mehed, kes ei olnud sõdurid, ning sooritasid kuritegusid, millest mina polnud teadlik." Kui talle must kott pähe tõmmati, kõneles ta ikka veel vaikselt. Tõlk tõlkis tema sõnad: "Saksamaa, õnn kaasa"."

Viited
------

1. ↑  E´Rasch, Ebbe (2022). "Hukkamised Nürnbergis". *Imeline Ajalugu* (5/2022 trükk). Tallinn: Äripäev. Lk 41.