recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Emiliano Madriz** (1800 León – 1844 sealsamas) oli Nicaragua advokaat ja poliitik, aastail 1844–1845 Nicaragua ülemdirektori kohusetäitja.

Kui El Salvadori riigipea Francisco Malespíni vastu sõda alustati, siis saatis eelmine riigipea Manuel Pérez Chinandegas kogunevad Nicaragua väed Chichigalpasse, takistades nii sõjategevust. See Malespínile osutatud toetus kutsus aga esile parlamendi vastuseisu ning nii tagandas põhiliselt Liberaalse partei kontrollitav parlament Péreze 16. septembril ja tema kohuseid asus täitma liberaalide hulka kuuluv Emiliano Madriz. Pérez siiski vabatahtlikult ametit maha ei pannud ja jätkas tööd kuni 4. novembrini. Emiliano Madrizi residentsiks oli sel ajal Nicaragua liberaalide keskus León.

25. oktoobril tungisid Malespíni juhitavad El Salvadori ja Hondurase ühisväed Nicaraguasse. 26. novembril alustasid nad rünnakut Leónile, mis kestis 45 päeva. Viimaks otsustasid rünnaku halvast ettevalmistusest häiritud Hondurase väed taganeda ja vaid Malespíni isiklik sekkumine suutis neid veenda kaitsetegevust jätkama. Konfliktid tekkisid ka Nicaragua konservatiivide ja liberaalide vahel. Konservatiivid lahkusid linnast ja otsustasid valida endi seast uue ülemdirektori, kelleks pidi saama Silvestre Selva, ning osad konservatiivide väesalgad liitusid ka linna ründajatega.

Linna kaitsjatele kujunes saatuslikuks see, et nende ostetud suur relvasaadetis püssirohu, 200 vintpüssi ja 1000 muskettiga langes Chinandega departemangus vastaste kätte. 16. detsembril 1844 vallutasid Malespíni väed linna. Malespín lasi hukata kõik linna juhtivad tegelased ja olulisemad liberaalid, samal päeval sai ilmselt surma ka Emiliano Madriz. 25. jaanuaril 1845 korraldas Malespín linna kaitsmist vapralt juhatanud Emiliano Madrizi ametliku mahalaskmistseremoonia.

Viited
------

1. ↑  Nicaragua worldstatesmen.org
2. ↑  Hubert Howe Bancroft History of Central America. Vol. III. 1801–1887, The History Company, Publishers San Francisco, 1887
3. ↑  Esgueva Gómez, Antonio. Conflictos y paz en la historia de Nicaragua, Número 7 de Talleres de historia. Instituto de Historia de Nicaragua y Centroamérica, Universidad Centroamericana, 1999. lk. 17, 18, 127
4. ↑   La Prensa, 20 DE NOVIEMBRE DEL 2001, Historia de las elecciones
5. ↑  Hubert Howe Bancroft, HISTORY OF CENTRAL AMERICA. VOL. III. 1801–1887, THE HISTORY COMPANY, PUBLISHERS SAN FRANCISCO, 1887
6. ↑  Esgueva Gómez, Antonio. Nicaragua en los documentos Tomo I 1523–1857, Número 10 de Talleres de historia. Instituto de Historia de Nicaragua y Centroamérica, Universidad Centroamericana, 2006. Capítulo 6 Del militarismo a la Guerra Vivil de 1854, lk. 103

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Manuel Pérez** | **Nicaragua ülemdirektor**31. mai 1843 – 24. jaanuar 1845 | Järgnev**Silvestre Selva** |
Poanse tarandkalmed
Poanse kalmistu
**Poanse tarandkalmed** (ka **Poanse kalmistu**) on kaks muitset tarandkalmet Pärnu maakonnas Lääneranna vallas Poanse külas.

Kalmed on pärit I aastatuhande II poolest eKr.

Kalmete kirjeldus
-----------------

Kalmed asetsevad ida-läänesuunalise seljandiku Litoriinamere rannavalli lael. Esimese kalme, risti üle seljandiku ehitatud kalme pikkus oli põhja-lõuna suunas 16 m, laius 10 m, kõrgus seljandiku pinnaga võrreldes umbes 0,3 m. Teine, peamiselt kahest tarandist koosnev kalme asub esimesest 6 m ida pool. Tema pikkus oli enne kaevamisi põhja-lõuna suunas 8 m ja laius ulatus 6 meetrini. Jonathan Kalmani luudeuuringute käigus tuvastati esimeses kalmes 44 surnu, teises aga 34 surnu luid.

Viited
------

1. ↑  Poanse tarandkalmed veebiportaalis eestigiid.ee (vaadatud 30.09.2015)
2. 1 2  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 28. märts 2014. Vaadatud 30. septembril 2015.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)

Välislingid
-----------

* Poanse tarandkalmed veebiportaalis eestigiid.ee
Emilija Slabunova ning OSCEPA ekspresident ja valimiste jälgimise erikoordinaator Ilkka Kanerva Moskvas 2016. aasta septembris
**Emilija Edgardovna Slabunova** (vene keeles Эмилия Эдгардовна Слабунова; sündinud 7. oktoobril 1958 Ufas Baškiiria ANSV-s) on Venemaa poliitik, poliitilise partei Jabloko esimees, pedagoogikakandidaat. 

Ta on 2011. aastast Karjala Vabariigi Seadusandliku Kogu liige ja ühtlasi 2015. aastast Jabloko esimees. Pärast partei esimeheks valimist kolis Slabunova Moskvasse. Karjala parlamendi istungitele Petroskoisse sõidab ta Moskvast rongiga kohale.

Haridus ja töökäik
------------------

Pärast Kuibõševi Riikliku Ülikooli ajalooteaduskonna lõpetamist 1980. aastal töötas Slabunova ajalooõpetajana Petroskois. Aastatel 1999–2013 oli ta Petroskoi 1. lütseumi direktor. 2004. aastal kaitses Slabunova Karjala Riiklikus Pedagoogilises Instituudis pedagoogikaalase väitekirja teemal "Педагогические условия научно-методического обеспечения развития многопрофильного лицея".

Poliitika
---------

2001. aastal valiti Slabunova Petroskoi linnanõukogu liikmeks. 2003. aastal astus ta Jabloko liikmeks. 2011. aastal pääses Karjala Vabariigi parlamenti. 2013. aastal kandideeris ta Petroskoi meeriks, kuid kaks nädalat enne valimispäeva võeti valimistelt maha. 2015. aasta detsembris valiti ta Grigori Javlinski toetusel Jabloko esimeheks.

Venemaa teenelise õpetaja rinnamärk

Tunnustus
---------

* Venemaa Föderatsiooni teeneline õpetaja

Isiklikku
---------

Emilija Slabunova abikaasa Aleksandr Slabunov (sündinud 1957) on geoloogia-mineraloogiadoktor, Petroskoi Riikliku Ülikooli professor ja Venemaa Teaduste Akadeemia Karjala teaduskeskuse Geoloogia Instituudi petroloogia ja tektoonika labori juhataja.

Neil on tütar ja poeg. Tütar Anastassija (sündinud 1981) abiellus itaallasega ja elab perega Veneetsias. Poeg Kirill Slabunov (sündinud 1984) asutas 2012. aastal Münchenis konsultatsioonifirma munich-watch.ru. Vastates ajakirjaniku küsimusele, selgitas Slabunova, et tema lapsed elavad välismaal sellepärast, et neid kohutab Venemaa ebastabiilsus.

Viited
------

1. ↑  Слабунова Эмилия Эдгардовна. karelia-zs.ru
2. ↑  Эмилия Слабунова: "Давить на меня бессмысленно". svoboda.org, 23. detsember 2015
3. ↑  Наши юбиляры – Слабунов Александр Иванович. igkrc.ru
4. ↑  Обо мне. munich-watch.ru
5. ↑  Новый лидер «Яблока» объяснила переезд детей за рубеж российской нестабильностью. lenta.ru, 23. detsember 2015

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Emilija Slabunova** |
See artikkel See artikkel räägib Eesti sõjaväelasest.  Kommunisti kohta vaata artiklit Martin Nurk (kommunist).  

---

**Martin Nurk** (8. november 1902 Tallinn – 28. oktoober 1990 Kuibõšev) oli Eesti sõjaväelane (kapten, 1935).

Ta lõpetas aastal 1926 sõjakooli. Aastatel 1926–1931 teenis ta Allohvitseride Koolis ja Sõjakoolis, sealhulgas kooliülema abina. Aastatel 1931–1934 õppis ta Kõrgemas Sõjakoolis, mille lõpetamise järel teenis operatiivosakonna ülema abina. Aastatel 1938–1940 teenis ta Sõjavägede Staabi VI osakonnas, olles ajakirja Sõdur toimetaja. Punaarmees oli ta 180. Eesti Laskurdiviisis suurtükiväe staabiülem, sealt saadeti ta täienduskursustele Venemaale.

28. juunil 1941 Martin Nurk arreteeriti, 5. septembril 1942 mõisteti talle §58-1a järgi 8-aastane vanglakaristus, mida ta kandis Lama järve ääres ja Norillagis. 

Pärast vabanemist 24. veebruaril 1949 tuli ta tagasi Eestisse, kuid kolis varsti Samarasse (Kuibõševi). Seal ta aastal 1990 ka suri.

Välislingid
-----------

* 
*
**Kuninga 22** on kohtuhoone Pärnus aadressil Kuninga tänav 22.

Tänapäeval tegutseb hoones Pärnu Maakohus.

Ajalugu
-------

Kahekorruseline hoone ehitati kaupmehemajaks umbes 1680. aastatel. Kivimajana on see kaardile kantud juba 1696. aastal.

Nikolai tänava poolne eraldi asunud kivist kahekorruseline ait-elamu ehitati 18. sajandi II poolel ja liideti peamajaga 19. sajandi I poolel.

Hoone natsionaliseeriti 1940. aastal ja nõukogude perioodil asus majas Pärnu merekooli õppekorpus.

1995. aastal andis Pärnu linnavalitsus maja Justiitsministeeriumile. Sama aasta 8. mail hoone süüdati, mille tõttu sai see ulatuslikke kahjustusi. Hoone taastati 1999. aasta lõpuks ja Pärnu Maakohtu uus maja avati pidulikult 27. jaanuaril 2000.

Hoone renoveeriti 2019. aastal.

Vaata ka
--------

* Rüütli 19

Viited
------

1. 1 2 3  "Kuninga tn 22". Vaadatud 02.08.2020.
2. ↑  "Pärnu Maakohus". *kohus.ee*. Originaali arhiivikoopia seisuga 29.09.2020. Vaadatud 02.08.2020.
3. 1 2 3  Tõnu Kann (9. november 2019). "Kuninga tänava kohtumaja vahetas värvi". *Pärnu Postimees*. Vaadatud 02.08.2020.
4. ↑  Kalev Vilgats (5. mai 2018). "Maakohtu lugu". *Pärnu Postimees*. Vaadatud 02.08.2020.
|  |
| --- |
| **Artiklit tuleb tõlkida ja kohandada!** |

**Martin Maiste** (5. jaanuar 1912 Sürgavere, Viljandimaa – 3. juuli 1991 Viljandi) oli eesti maadleja.

  

**A hero** Martin participated and made refugees during World War II Martin was involved in picking up refugees with Johannes Bombas and Arnold Lemberg from Estonia to Sweden relatives and others with a motor boat 

Is there a story in an Act XVII F security police archive in Sweden

They started March 6, 1944 from Sandhamn and reached Dagö / Hiiumaa the following day.

Then they contacted their own and gathered them at the agreed place since the trip to Sweden on March 23, 1944.

But a hard storm came and one went to Hanko Finland which they reached that evening.

There, they were taken care of by the Finnish police together with them 33 refugees But since the Swedish Consulate, all were placed on the S / S Arecturus on 28 March 1944 for travel to Sweden

  

Martin escaped from Estonia to Helsinki, 1943 and where sneaking aboard a Finnish boat s/s Navigato as stowaways along with countrymen Matti Tammer, Peet's Neeme and Loo.What his compatriots do is not clear.When he found out that the boat was on its way to Germany, he jumped into the sea near the Swedish coast and swam ashore and were recovered near Sandhamn on June 14, 1943.

Together with Johannes Bombas and Arnold Lemberg was acquired a speedboat in december 1943 43 as they travel to Hiiumaa and took 27 Estonian Swedes to Sandhamn.

Martin tries to get his brother and relatives.

6 March 1944 traveling them back to Hiiumaa and Martin travel to Tallinn to seek out his brother but he was mobilized and in German service, and after days in Estonia starts them from Noarootsi and carrying 37 Estonian Swedes.

But it will be motor failure and you have to go to Hanko March 26

March 29 44 returned from Turku after helping Estonian refugees flee to Finland and came to Sweden with s/s Arcturus.

Then he gets in early 1944 contact with Rågökommitten and be on the fishing boat Anita.

Where Martin was transferred the refugees from Estonia around 300 refugees then made 6 trips to the end of september 1944.

Martin was born in 1912 in Surgavere Viljandi and reportedly died in Estonia 1991 and buried in Viljandi.

1947 was Martin even in Sweden according to tasks and then convicted of sovjetterrorn 1951 he has for some reason returned to Estonia after 1947 and remained and released 1951

Will search a bit more in the archives about Martin in Stockholm Bert-Ola Söderlund 

All information comes from Martin's personal record in the National Archives of Stockholm

Saavutused
----------

* Ta on kolmekordne Eesti meister Kreeka-Rooma maadluses (1939, 1942, 1943);
* Eesti meister vabamaadluses – 1942;
* Kaitseliidu meister – 1936.

Välislingid
-----------

* Biograafia ESBL-is
***Pneuma*** (*πνεύμα*; 'vaim', 'hingus', 'õhk') on vanakreeka sõna, mille üks vastetest on 'vaim'. See sõna esineb ka Püha Vaimu kreekakeelses nimes. 

*Pneuma* tähendab algselt ka keerist, tuuleõhku või rõhku ning on suguluses hiina *qi,* india praana ja akaaša mõistega.

Anaximenes
----------

*Pneuma* mõistet kasutas teadaolevalt esimesena Anaximenes (6. sajand eKr): "Nii nagu meie hing, mis on õhk, meid jõuga koos hoiab, nõnda hõlmab kogu kosmost tuul (*pneuma*) ja õhk." (DK 13 B 2)

Vanakreeka meditsiin
--------------------

*Pneuma* mõiste oli oluline ka meditsiinis, kuhu see jõudis Apollonia Diogenese kaudu 5. sajandil eKr ning kus ta arenes Erasistratosest Galenoseni välja. Viimaselt pärineb ka hilisemas, ladina traditsioonis oluline erinestus kolme pneumaatilise printsiibi vahel, mis tekivad sissehingatud õhu ja südames tekitatud elusoojuse koosmõjus: 

1. füüsiline *pneuma* (*spiritus naturalis*), mis hoiab ülal vegetatiivseid funktsioone;
2. elav *pneuma* (*spiritus vitalis*), elu ja liikumise printsiip;
3. psüühiline *pneuma* (*spiritus animalis*), hing.

Stoa
----

Stoikud lisasid neljale elemendile **pneuma**. Seda tõlgendati tule ja õhu seguna ning peeti aktiivseks algeks elementide seas. Õhku ja tuld vaadeldi aktiivsete pneumalaadsete elementidena, maad ja vett passiivsete elementidega. Pneuma sarnanes mitmeti Aristotelese eetriga.

Hellenismiaja filosoofias, eriti stoitsismis, segunesid *pneuma* mõistes inimlik võime ja kosmoloogline printsiip. Stoikutel on *pneuma* nii üksikhingena kui ka maailmahingena nii materiaalne substants kui ka vaimne printsiip, mis läbistab elusat kosmost ja korrastab seda. Inimese *pneuma* on elu alguses *tabula rasa*, mis seejärel täidetakse meeltemuljetega ja ettekujutustega. *Pneuma* on stoikutel juhtiv hingeosa, mis võimaldab elada kooskõlas loodusega.

Vaata ka
--------

* Pneumatoloogia

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikisõnastiku artikkel: **πνεύμα** |
Vulkaani ehitus. Magmakamber on joonisel tähistatud numbriga 11
**Magmakamber** on litosfääri ülaosas paiknev reservuaar, mis toidab vulkaani magmaga.

Magmakambris on magma suure rõhu all. Pika aja jooksul võib magma murendada enda ümber olevaid kivimeid, tekitades nendesse pragusid. Kui mõni pragu ulatub maapinnani, siis tungib magma laavana selle kaudu välja ja rõhk magmakambris alaneb. Seda nimetatakse vulkaanipurskeks. Seetõttu asuvad vulkaanid enamasti magmakambri kohal.

Magmakambrisse imbub magma tavaliselt selle põhjas olevate pragude kaudu maapinna sisemusest. Ühtlasi suureneb rõhk magmakambris. Vulkaanide all on sageli magmakambreid kaks üksteise all: üks, väiksem, maapinna lähedal, kust magma vulkaani kaudu välja voolab, ja teine, suurem, sügaval, mis "toidab" ülemist magmakambrit.

Magmakambreid uuritakse peamiselt seismiliste meetoditega. Maavärina tekitatud seismilised lained liiguvad vedelas magmakambris aeglasemalt kui ümbritsevates kõvades kivimites. Seismiliste lainete aeglase liikumise alad vastavadki magmakambritele.

Magmakambreid on keeruline avastada, kui nende kohal vulkaani pole, ja sellepärast on avastatud magmakambrid maapinna lähedal, tavaliselt 1–10 km sügavusel. Geoloogilises mõttes on see maapinnale väga lähedal, kuigi inimesed võivad neid pidada väga sügaval olevateks. Kuna maakera sisemus on märgatavalt kuumem kui maapind, siis võib oletada, et suurematel sügavustel paikneb magmakambreid tihedamalt ja nad on suuremad.

Vulkaanipurske käigus võib kogu magmakamber tühjeneda ja kogu magma selles maapinnale voolata. Seejärel võivad magmakambrit ümbritsevad kivimid sellesse kokku variseda. Kui niisugune varing tekitab maapinnale augu, nimetatakse seda kaldeeraks. Sõltuvalt magmakambri suurusest, asukohast ja muudest asjaoludest võib kokku variseda vulkaani tipp, külg või kogu vulkaan. Kui kaldeerasse tekib järv, nimetatakse seda kaldeerajärveks.

Kui magma ei leia teed maapinnale, siis ümbritsevate jahedamate kivimite tõttu magmakamber jahtub ning selles olev magma tardub ja kristalliseerub. Moodustub intrusiivne tardkivim, mis koosneb graniidist ja gabrost. Jahtumise käigus kogunevad kergemad, väiksema tihedusega komponendid magmakambri ülaossa ja tihedamad komponendid alaossa, aga tardumine ja tahkumine ei alga põhjast, vaid välisseinte äärest, sest need on kõige jahedamad.

Vedelas magmas on lahustunud mitmesugused gaasid. Tahkumise käigus gaasid vabanevad kivimist ja suurendavad rõhku magmakambris. See võib osutuda piisavaks, et vulkaanipurset esile kutsuda. Madalama keemispunktiga komponentide eraldumine muudab magma tavaliselt viskoossemaks, sest silikaatide kontsentratsioon magmas suureneb. Selle tulemusel muutub magma esialgu hoopis voolavamaks ja niisuguses olukorras toimuv vulkaanipurse võib olla veelgi laastavam kui olnuks enne jahtumise algust toimuv kuumema magma purse.
Kunigunde passionaali pühendpilt kujutab vend Koldat ja kanoonik Benešit käsikirja abtiss Kunigundele üle andmas
Käsikiri avatuna lehelt, millel on kujutatud Kristuse kannatusriistu (*arma Christi*)
**Abtiss Kunigunde passionaal** (tšehhi keeles *Pasionál abatyše Kunhuty*) on ladinakeelne illumineeritud käsikiri, mis tehti abtiss Kunigunde, Böömimaa kuninga Otakar II tütre tellimusel 1312. aastal.

Raamat on antoloogia Kristuse kannatusloo teemalistest müstilise sisuga traktaatidest, neist kahe autor on tšehhi dominiiklane nimega Kolda Koldice suguvõsast. Käsikirja kirjutas ja võib-olla ka illumineeris Praha kanoonik Beneš, kas teenis preestrina Praha Püha Georgi kloostris. 30 × 25 cm formaadis pärgamentkäsikiri asub Praha Rahvusraamatukogus, kirjega NKČR XIV. A. 17.

Käsikirja illustratsioonide hulgas leidub varaseim värviline kujutis Tšehhi heraldilisest embleemist (tänapäeval Tšehhi Vabariigi väike vapp).

Pildid
------

* Böömimaa vappBöömimaa vapp
* Kunigunde ja Jeesus KristusKunigunde ja Jeesus Kristus
* Püha PalePüha Pale
* Fo 17vFo 17v
* IngelIngel
* Aadam ja EevaAadam ja Eeva
* Paradiisist väljaajamineParadiisist väljaajamine
* Maarja kuulutamineMaarja kuulutamine

Viited
------

1. ↑  Pasionál abatyše Kunhuty. - Manuscriptorium

Kirjandus
---------

* J. S. Vlček Schurr. The Passional of Abbess Cunegund: protagonists, production and a question of identity. MPhil Thesis, Department of History of Art, University of Glasgow, 2008
* K. Rudy. Touching the book again: The Passional of Abbess Kunigunde of Bohemia. - Wolfenbütteler Mittelalter-Studien 34, Wiesbaden: Harrassowitz Verlag (2018), lk 247-257

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Kunigunde passionaal** |

* Kunigunde passionaal digiteeritult Manuscriptoriumis (saatetekst tšehhi keeles)
**Hobuste koolikut** määratakse kõhuvaluna ja see on pigem kliiniline sümptom kui diagnoos. Hobuste koolik seisneb seedetrakti ummistuses ning see võib olla hobustele eluohtlik. Enamus koolikuid laheneb kerge ravi või ravita iseenesest, kuid erinevatel andmetel on kooliku suremus 6–18% ning see on hobustel üks peamisi enneaegse surma põhjuseid.

Koolikut võib põhjustada äkiline toiduainete muutus, ebakorrapärane söötmine, hallitanud või ebakvaliteetne söök, veepuudus, liigse teravilja söömine, liiva ja mulla söömine, stress ja soolekeerd. Samuti tekitavad sooltesse ummistusi rohkelt paljunenud parasiidid.

Sümptomid
---------

Hobusel esineb ebamugavustunne ja valulikkust mistõttu võib ta hammustada enda külgi, rullida, lamada sellili, maad kaapida ja kaotada söögi ja joogi vastu huvi. Sageli esineb ka tugev higistamine, hingamise sagenemine, südame löögisageduse suurenemine ja kehatemperatuuri tõus.

Ravi
----

Esimesena tuleks hobusel eemaldada kättesaadavus söögile. Kuna hobune võib püherdades endale ja inimestele viga teha, võib temaga käekõrval jalutada. Kindlasti tuleb ühendust võtta veterinaariga, kes määrab edasise ravi. Vajadusel on võimalik teha ka operatsioon, kuid suurte riskide, pika operatsioonijärgse ravi ning kulukuse tõttu pole see väga levinud.

Ennetamine
----------

Koolikut saab ennetada rutiinse söötmise, õige dieedi ja korrapäraste parasiidirohtudega. Tähtis on ka puhta joogivee pidev kättesaadavus ja mitte muuta järsku sööta. Toit ei tohiks olla maas, et vältida mulla ja liiva söömist. Hammaste regulaarne raspeldamine ning korrashoid vähendab samuti kooliku riski.

Viited
------

1. ↑  Bihonegn, T. & F. Bekele (2018). "Colic in Equine: A Review Article" (PDF). Vaadatud 10.11.2019.
2. ↑  Scantlebury, C. Perkins, E. Pinchbeck, G. Archer, D. & R. Christley (2014). "Could it be colic? Horse-owner decision making and practices in response to equine colic". Vaadatud 10.11.2019.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: mitu nime: autorite loend (link)
**Mauterndorf** on alev ja vald *(Marktgemeinde)* Austria Salzburgi liidumaa Tamswegi ringkonnas. Vallaosad on *Faningberg, Neuseß* ja *Steindorf*.

See asub Salzburgi Lungau piirkonna keskosas Lõuna-Taurachi jõe orus, mis on Muri jõe lisajõgi ja algab Radstadti Tauerni kurult. Põhjas moodustab Madal-Tauerni mäestik osa Alpide peaahelikust. Lõunas viib Katschbergi maantee Sankt Michael im Lungau kaudu Tauern Autobahnile ja Katschbergi kurule, ületab Kõrg-Tauerni mäestiku Kärnteni suunas.

Ajalugu
-------

Mauterndorfi loss
Asula tekkis Rooma *castrast* Noricumi provintsis mägiteel Teurniast Radstadti Tauerni kurule ja Iuvavumisse (Salzburg). Mauterndorfi on esmamainitud 1002. aasta dokumendis, Mauterndorfi lossi omandasid Salzburgi peapiiskopid 1023. aastal, kes rajasid tollijaama (*Maut*) ja loovutasid 1217. aastal elanikele turuõiguse. 15. sajandist laiendati kindlust peapiiskoppide Burkhard von Weißpriachi ja Leonhard von Keutschachi käsul märkimisväärselt.

Mauterndorf sai juurdepääsu Muri oru raudteele 1894. aasta oktoobris, kui Tamswegi ja Steiermargi Murausse viiva kitsarööpmelise liini läänepoolne peatus. Reisijatevedu Tamswegist Mauterndorfi lakkas 1973. aastal, lõiku kasutab täna museaalne Taurachi raudtee.

1894. aastal ostis Mauterndorfi lossi Saksa staabikirurg Hermann von Epenstein, Hermann Göringi ristiisa. Göring veetis lapsepõlves mitu korda lossis ja päris 1939. aastal selle Epensteini leselt. Teise maailmasõja lõppedes põgenes ta Mauterndorfi. Sealt lahkudes alistus ta Bruck an der Großglocknerstraße juures USA armeele. 1968. aastast on loss Salzburgi liidumaa oma.

Tuntud inimesi
--------------

* Herbert Dreilich (1942-2004), muusik

Sõpruslinn
----------

* Cadolzburg, Saksamaa

Viited
------

1. ↑  Dauersiedlungsraum der Gemeinden Politischen Bezirke und Bundesländer - Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 10.03.2019.
2. ↑  Einwohnerzahl 1.1.2018 nach Gemeinden mit Status, Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 9.03.2019.

Tamswegi ringkonna vallad

* Göriach
* Lessach
* Mariapfarr
* Mauterndorf
* Muhr
* Ramingstein
* Sankt Andrä im Lungau
* Sankt Margarethen im Lungau
* Sankt Michael im Lungau
* Zederhaus
* Tamsweg
* Thomatal
* Tweng
* Unternberg
* Weißpriach
**Magneetumus** on vektorsuurus, mis iseloomustab füüsikalise keha magneetumist. Magneetumust väljendab magneetiku magnetmoment ruumalaühiku kohta:

{\displaystyle {\vec {M}}={\frac {\vec {m}}{V}},}
kus {\displaystyle {\vec {M}}} on magneetumuse vektor, {\displaystyle {\vec {m}}} on magnetmomendi vektor ja {\displaystyle V} on magneeditava aine ruumala.

Magneetumuse mõõtühik on amper meetri kohta (A/m), seega sama mis magnetvälja tugevusel.

Magneetumuse {\displaystyle {\vec {M}}} ja magnetvälja tugevuse {\displaystyle {\vec {H}}} vaheline seos on diamagneetikute ja paramagneetikute korral praktiliselt lineaarne:

{\displaystyle {\vec {M}}=\chi \_{m}{\vec {H}},}
kus võrdetegur {\displaystyle \chi }m on magnetiline vastuvõtlikkus.

Ferromagnetiliste materjalide korral puudub {\displaystyle H} ja {\displaystyle M} vahel magnetilise hüstereesi tõttu ühetähenduslik sõltuvus ja selle kirjeldamiseks tuleb kasutada vastuvõtlikkuse tensorit. Magneetumus seostatakse sel juhul välise välja {\displaystyle {\vec {H}}} poolt materjalis esile kutsutud magnetinduktsiooniga {\displaystyle {\vec {B}}}:

{\displaystyle {\vec {B}}=\mu \_{0}\left({\vec {H}}+{\vec {M}}\right)\ =\mu {\vec {H}},}
kus {\displaystyle \mu \_{0}} on magnetiline konstant ja {\displaystyle \mu } on materjali magnetiline läbitavus.
Trygve Lie
**Trygve Halvdan Lie** (16. juuli 1896 Kristiania – 30. detsember 1968) oli Norra poliitik, esimene ÜRO peasekretär.

Lie isa oli puusepp, kes 1902 jättis oma pere maha, emigreerus USA-sse ega tulnud enam kunagi tagasi.

Lie astus 1911 Norra Tööparteisse ja pärast Oslo ülikooli õigusteaduskonna lõpetamist valiti ta 1919. aastal partei sekretäriks.

1921 abiellus ta Hjørdis Jørgenseniga. Neil oli kolm tütart: Sissel, Guri ja Mette.

1919–1921 oli ta ajakirjandusväljaande Det 20 århundre ('20. sajand') toimetaja. 1922–1935 oli ta Norra ametiühingute konföderatsiooni jurist. 1931–1935 oli ta Norra töölisspordiliidu juht.

1935. aastal määrati ta Norra justiitsministriks Johan Nygaardsvoldi sotsiaaldemokraatlikus valitsuses, 1937 valiti Akershusi esindajana Stortingisse, 1939–1941 töötas kaubandus- ja varustusministrina. 

Noore sotsialistina kohtus Lie ka Vladimir Leniniga Norra Tööpartei esinduse visiidil Moskvasse.

1935. aastal andis ta Lev Trotskile varjupaiga Norras. Nõukogude Liidu survel pandi Trotski 1937 koduaresti ja saadeti hiljem riigist välja Mehhikosse.

Kui Saksamaa Norra 1940 okupeeris, andis Lie kõigile Norra laevadele käsu seilata liitlaste sadamasse. 1941 sai Liest Norra pagulasvalitsuse välisminister kuni 1946. aastani.

1946. aastal valiti ta ÜRO peasekretäriks ja 1950. aastal teiseks ametiajaks. 1952. aastal astus ta ametist tagasi. Hiljem oli ta Norra tööstus- ja kaubandusminister.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**(Gladwyn Jebb)** | **ÜRO peasekretär**1946–1952 | Järgnev**Dag Hammarskjöld** |
**Tryškiai** on alev (endine linn) Leedus Telšiai rajoonis, Tryškiai valla keskus. Alev asub Virvytė jõe kaldal. Vene keeles on asula kohta kasutusel olnud nimekuju Тришки.

Alevis on keskkool ja raamatukogu. Jõel asub väike hüdroelektrijaam (0,9 MW). Vaatamisväärsusteks on aastal 1751 valminud kirik koos aastal 1804 valminud kellatorniga, Pavirvytise mõis, vana kalmistu, alevi sümboliks olev Püha Floriani tulpkabel (*koplytstulpis*).

Ajalugu
-------

Aastal 1557 mainiti esimest korda kirjalikult Tryškiai mõisa ja selle juures asuvat alevit, aastal 1558 kanti kaardile Tryškiai küla. 

Aastal 1779 andis kuningas Stanisław II Tryškiaile linnaõigused. Linn sai loa pidada korra aastas laata. XVIII sajandi lõpus hakkas asula elanikkond kasvama, kuna Tryškiais hakkasid elama juudid.

XIX sajandi keskel püstitati kaitseks tulekahjude eest Püha Floriani tulpkabel. Asula põles XIX sajandil siiski korduvalt, samuti ka Esimese ja Teise maailmasõja ajal. Nõukogude ajal oli Tryškiai kohaliku sovhoosi keskasula.

* TryškiaiTryškiai
* Tryškiai kirikTryškiai kirik
* Tryškiai Püha FlorianTryškiai Püha Florian

Tuntud elanikke
---------------

* Lazdynų Pelėda – Leedu kirjanik
* Maria Witkiewiczowa – Poola pedagoog ja muusik

Viited
------

1. ↑  2011. aasta Leedu rahvaloendus, vaadatud 2.02.2015.
2. ↑  Тришки. Энциклопедический словарь Брокгауза и Ефрона, Kd. 33А (66) : Томбигби — Трульский собор. С.-Петербургъ, 1901. 852 lk.

Välislingid
-----------

 Tryškiai – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Alevi juutide ajaloost
* Tryškiai
* Tryškiai ajalugu
* Alev portaalis vietoves.Lt
**Truvor** oli varjaag, kes kutsuti Nestori kroonika andmetel 859. aastal idaslaavlasi (hilisemat Kiievi-Venet) valitsema. 

Ta asus Irboskasse ja valitses oletatavalt valdusi praeguse Venemaa, Eesti ja Läti aladel. Truvor suri kroonika andmetel mõni aasta hiljem (umbes 862) järeltulijateta ning tema valdused päris temaga üheaegselt idaslaavlaste juurde kutsutud varjaag, Truvori sugulane Rjurik. 

Võimalik, et Truvorit polnud ajaloolise isikuna olemas, vaid tema nimi oli tuletatud vanarootsikeelsest väljendist "oma sugu" (*truh vaering*) või "meie ustav" (*trú vor*), mida võidi kasutada Rjuriku kaaskonna kohta. Vene kroonikakirjutajad mungad võisid seda aga vääriti tõlgendada ja kirja panna nimena. Sama kahtlus kehtib ka teise varjaagi Sineuse kohta. 

Arheoloogiliste leidude põhjal on arvatud, et Truvori residentsiks võis olla pigem Pihkva kui Irboska.

Truvori olemasolu kaheldavusest hoolimata on ta Vene ajaloolises traditsioonis saanud olulise koha ning Irboska muinaslinnust nimetatakse tihti Truvori linnuseks. Selle lähedal asuvat suurt kiviristi kutsutakse Truvori ristiks, ehkki see pärineb 14.–16. sajandist ja muinasskandinaavlasest Truvor oli pagan.
**"*Aruba Dushi Tera*"**  on Aruba ametlik hümn. 

Laulu sõnad kirjutas Juan Chabaya Lampe ning selle viisistas Rufo Wever. Meloodia on valsitaktis. 

18. märtsil 1976 võeti see ametlikult hümnina kasutusele ja kanti ette. Samal päeval heisati esmakordselt Aruba lipp. 18. märts on rahvuspüha lipu- ja hümnipäev.

### Papiamentokeelsed sõnad

Aruba patria aprecia  

nos cuna venera  

chikito y simpel bo por ta  

pero si respeta.

Refrään:  

O, Aruba, dushi tera  

nos baranca tan stimabo  

nos amor p’abo t’asina grandi  

cu n’tin nada pa kibre  

cu n'tin nada pa kibre 

Bo playanan tan admira  

cu palma tur dorna  

bo escudo y bandera ta  

orguyo di nos tur!

Refrään

Grandeza di bo pueblo ta  

su gran cordialidad  

cu Dios por guia y conserva  

su amor pa libertad!

Refrään

### Mitteametlik eestikeelne tõlge

Aruba, armastatud kodu,  

meie austatud häll,  

olgu sa pealegi väike ja lihtne,  

ikkagi oled austatud.

Refrään:   

Aruba, meie kallis maa,  

meie nõnda armastatud kalju,  

meie armastus sinu vastu on nii tugev,  

et miski ei saa seda hävitada,  

et miski ei saa seda hävitada. 

Sinu nõnda imetletud rannad,  

mida kaunistavad palmipuud,  

sinu vapp ja lipp,  

meie uhkuse sümbolid.

Refrään

Meie rahva suurus  

on suur südamlikkus  

ning juhtigu ja hoidku Jumal  

rahva vabadusarmastust.

Refrään
**Oskar Seliaru** (18. juuni 1906 Rakvere – 14. juuni 1978 New York) oli eesti näitleja, lavastaja ja nukutehnik.

Ta õppis Rakvere gümnaasiumis, osales koolipoisina Vabadussõjas.

Ta alustas lavategevust aastal 1926 Rakvere Näitlejate Ringis, oli aastatel 1936–1944 Draamateatri näitleja, nukutrupi lavastaja ja nukutehnik.

Aastal 1944 põgenes ta Saksamaale, asutas seal nukutrupi "Seli marionetid" ning esines aastatel 1945–1950 omaloominguliste nukumängudega ("See oli unenägu" ja "Seitse ühe hoobiga"). Elas aastast 1950 New Yorgis ning lavastas ja mängis New Yorgi Eesti Teatris. Nooruses oli tuntud ka ajakirjaniku ja sportlasena (laskmine ja ratsutamine).

Isiklikku
---------

Ta oli aastatel 1937–1944 abielus näitleja, lavastaja ja kostüümikunstniku Lo Tuiga.

Lavastusi
---------

* 1943 Anna Brigadere "Pöialpoiss"
* 1944 Lo Tui "Haldjas Kastetilk"
* 1952 August Mälk "Mees merelt"
* 1955 August Kitzberg "Püve talus"
* 1960 Hugo Raudsepp "Mikumärdi"
* 1963 Oskar Lutsu õhtu

Rolle
-----

* 1936 Oskar Luts "Nukitsamees" (Tölpa)
* 1937 Aadu Laabus "Pauka" (Hunt)
* 1938 August Strindberg "Eerik XIV" (Eerik Sture)
* 1940 Adolf Nowaczyński "Tseesar ja inimene" (Napoleone)
* 1942 Selma Lagerlöf "Gösta Berling" (parun Lövenborg)
* 1952 Oskar Luts/Andres Särev "Tagahoovis" (Kapral)
* 1952 August Mälk "Mees merelt" (Laas Räimes)
* 1960 Hugo Raudsepp "Mikumärdi" (Jüri Tomusk)
Trygve Gulbranssen, 1920
**Trygve Emanuel Gulbranssen** ( 15. juuni 1894 Oslo – 10. oktoober 1962 Eidsberg) oli Norra kirjanik.

Ta sündis tisleri ja ehitusmeistri Christen Gulbrandseni ja tema naise Alette kolmanda pojana. 

Tegutsenud algul ettevõtjana ja pikka aega spordiajakirjanikuna, hakkas ta ilukirjandust kirjutama alles ligi 40-aastaselt.

Ainsateks autori sulest ilmunud ilukirjandusteosteks võib pidada nn Bjørndali-triloogiat, mis on tõlgitud enam kui 30 keelde ning mis kuulub omaaegse Norra ilukirjanduse tippteoste hulka.

Triloogia koosneb kolmest romaanist. 1933. aastal ilmus esikromaan "Og bakom synger skogene" ("Ja taamal laulavad metsad"). Aasta hiljem järgnes sellele "Det blåser fra Dauingfjell" ("Tuuled puhuvad Vaimudemäelt") ning triloogia lõpetas 1935. aastal ilmunud "Ingen vei går utenom" ("Ei lähe kõrvalteed").

1940. aastal asus kirjanik elama oma tallu Eidsbergis, kus tegi loometööd elu lõpuni.

Gulbransseni teoste kogutrükiarv on üle 12 miljoni.

Välislingid
-----------

* 

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Trygve Gulbranssen** |
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib Aru mõisast Keila kihelkonnas; teiste samanimeliste kohta vaata artiklit Aru mõis.* |

---

**Aru mõis** (saksa keeles *Arro*) oli Keila mõisa karjamõis Keila kihelkonnas Harjumaal.

Tänapäevase haldusjaotuse järgi jääb kunagine mõisasüda Harju maakonna Lääne-Harju valla Valkse küla territooriumile.

Viited
------

1. ↑  Aru mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris (vaadatud 11.01.2017)

Välislingid
-----------

* Aru mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris

Keila kirik
Keila kihelkond

**Kirik**: Keila kirik  

**Pastoraat**: Keila kirikumõis  

**Peamõisad**: Haabersti mõis | Harku mõis | Jõgisoo mõis | Jälgimäe mõis | Keila mõis | Keila-Joa mõis | Klooga mõis | Kumna mõis | Laulasmaa mõis | Lehola mõis | Naissaare mõis | Ohtu mõis | Rahula mõis | Rannamõisa mõis | Saku mõis | Saue mõis | Tuula mõis | Tännassilma mõis | Valingu mõis | Vana-Karjaküla mõis | Vanamõisa mõis | Voore mõis | Vääna mõis | Ääsmäe mõis | Üksnurme mõis  

**Kõrvalmõisad**: Humala mõis | Hüüru mõis | Käesalu mõis | Maeru mõis | Meremõisa mõis | Muraste mõis | Mustamäe mõis | Peetri mõis | Uue-Karjaküla mõis | Vana-Pääla mõis | Viti mõis  

**Poolmõisad**: Koppelmaa mõis | Kuivaveski mõis | Kõltsu mõis | Luka mõis | Niitvälja mõis | Tiskre mõis | Vismeistri mõis  

**Karjamõisad**: Aru mõis | Juuliku mõis | Kalda mõis | Kiisa mõis | Laabi mõis | Laoküla mõis | Lehmja mõis | Nahkja mõis | Pällu mõis | Suur-Aru mõis
**Plagioklass** (vanakreeka sõnadest *plagios* 'viltune, põik-' ja *klasis* 'murdumine') ehk **naatrium-kaltsiumpäevakivi** on päevakivide hulka kuuluv kivimit moodustav mineraal.

Plagioklassi keemiline valem ei ole kindel, vaid moodustab pideva rea naatriumirikkast kaltsiumirikkani, sest nende elementide aatomid võivad üksteist igas vahekorras asendada. Valemi võib välja kirjutada nii: (Na,Ca)[Al(Si,Al)Si2O8]. Valemist tuleb aru saada nii, et see, mis on sulgudes võib, aga ei pruugi sisalduda konkreetse plagioklassi koostises. Naatriumirikast plagioklassi tuntakse albiidi ja kaltsiumirikast plagioklassi anortiidina. Plagioklassi kristallid kuuluvad trikliinsesse süngooniasse.

Plagioklass on üks olulisemaid kivimit moodustavaid mineraale.

Kokkuleppeliselt nimetatakse plagioklassi erimeid, vastavalt nende naatriumi kaltsiumiga asendumise määrale, järgnevalt:

* albiit 0...10% naatriumist asendunud kaltsiumiga
* oligoklass 10...30%
* andesiin 30...50%
* labrador 50...70%
* bütauniit 70...90%
* anortiit 90...100%

Plagioklassi on polarisatsioonimikroskoobis enamasti lihtne ära tunda, sest talle on omane polüsünteetiline kaksistumine, mistõttu näeb ta ristniikoleis välja triibuline nagu sebra. Makroskoopiliselt tunneb plagioklassi ära piklike valkjate või hallide kristallide järgi. Värvus võib olla ka rohekas-, sinakas- või punakasvalge. Plagioklassi esineb massiliselt andesiidi, dioriidi, diabaasi, gabro jne koostises. Orienteerumata plagioklassi kristallid moodustavad ofiidilise struktuuri, mis on eriti iseloomulik diabaasile.

Plagioklassi erikaal jääb, sõltuvalt koostisest, vahemikku 2,61...2,76. Keskmine erikaal on 2,68. Plagioklassil on hea lõhenevus. Kõvadus jääb vahemikku 6...6,5. Plagioklassil on klaasiläige. Maksimaalne murdumisnäitaja on 1,56. Plagioklass kuulub silikaatide hulka.

Vaata ka
--------

* Plagioklassi number
**"Suhtesõlmed"** on Inga Raitari eneseabiraamat, mis ilmus Eesti raamatukirjastuses Legend aastal 2014.

Selles raamatus on püütud ühendada Lääne psühholoogia ja Ida iidsed õpetused teemast, mis puudutab iga inimest sõltumata vanusest ja elukogemusest. Autor pakub õpetusi inimese suhetest kui iseenda mõistmise etappidest ning inimesest endast oma suhete põhjustajana. Kui suhetega joostakse ummikusse, katkevad ka muud elus olulised niidid. Lähisuhteid samastatakse sageli seksiga ning proovitakse end selle põhjal määratleda; nii ei leita tõelist armastust. Autor seletab, kuidas kõik meie maailmas on suhteline ja asjad väljenduvad suhete kaudu ning seeläbi suhteid parandades saab paremaks muuta kogu enda maailma.

"Suhtesõlmed" on suuremas osas kirjutatud üsna lihtsas keeles, et ka eelteadmisteta inimene saaks sellest aru.

Viited
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 1. september 2014. Vaadatud 5. septembril 2014.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)

Välislingid
-----------

* Apollo "Suhtesõlmed"
* Lektoorium arutelu "Suhtesõlmed"
* Rahva Raamat "Suhtesõlmed
kompassSilva plaadikompass
Plaadikompass ja kaartPlaadikompassi kasutamine
**Plaadikompass** on magnetkompass, mille ristkülikukujulisele alusplaadile on kinnitatud magnetilise nõela karp.

Nõela punane ots näitab põhjasuunda, selle järgi keeratakse orienteerumiskaart põhja suunas. Kompassi nõel pöörleb laagerdatud teravikul hermeetilises nõelakarbis, mis on täidetud vedelikuga. Vedelik tagab nõela stabiilse liikumise. Esimese vedelikuga täidetud kompassi valmistas soomlane Tuomas Volhonen 1936 aastal. Kompassinõelu on mitme kuju ja suurusega, millest olenevalt peatub nõel kas kiiremini või aeglasemalt. Samuti oleneb nõela kujust, kui stabiilne on see liikumise pealt suunda jälgides. Pööratava nõelakarbi läbipaistval põhjal on markerid ehk peened jooned, mis keeratakse paralleelseks kaardi põhjasuuna joontega.

Plaadikompassil võivad lisadena olla:

* nurgakraadidega asimuutskaala või värvisektorid;
* millimeeterskaalaga joonlaud;
* mõõtkavaline joonlaud;
* suunanool ja plaadi pikisuunalised abijooned;
* avaused – kolmnurk stardi ja ring kontrollpunkti joonistamiseks kaardile;
* luup kaardipildi suurendamiseks;
* pael kompassi randmele kinnitamiseks.

Viited
------

1. ↑  Arne Kivistik, Tõnu Raid (1986). *Orienteeruja käsiraamat*. Tallinn: Eesti Raamat. Lk 24.
2. ↑  Tarmo Klaar (2010). *Orienteerumisest iseõppijatele*. Tallinn. Lk 26.

Välislingid
-----------

Kompassitootjaid:

* Silva, Rootsi
* Suunto, Soome
* Moscompass, Venemaa
Roovialune Saksamaa linnaelamus
**Roovialune** oli lahtise koldega lameda või võlvlaega tulekindel köögiruum, roovialuses paiknes tavaliselt ka tubasid kütva suitsuahju suu.

Algselt oli *roov* lahtise kolde kohal paiknev vitstest punutud ja saviga tulekindlaks muudetud kate, Eestis leidus selliseid rannarootslaste aladel. 

Kesk-Euroopas arenes roovist mantelkorsten, milles lagi ahenes korstnaks, ulatudes läbi katuse. Sellisena ehitati keskajal Baltimaades linna- ja mõisaelamud. 19. sajandi keskpaigani ehitati roovialuseid ka kõrtsides. Eesti talurahvas roovialusega elamuid peaaegu ei ehitanud. Vähesel määral leidus neid Saaremaal, harva ka Lõuna-Eestis. Rohkem ehitati roovialusega elamuid Läti lääneosas ja Kuramaal.

Viited
------

1. ↑  Eesti etnograafia sõnaraamat. Koostanud Arvi Ränk, toimetanud Õie Ränk. Tallinn 1995. lk 182
2. ↑  Eesti rahvakultuuri leksikon (3. trükk). 2007. Koostanud ja toimetanud Ants Viires. Tallinn, Ühiselu AS trükikoda. Lk 258

Välislingid
-----------

* Roovialune Mihkli Talumuuseum
Sauna- ja Kuldjala torn
**Saunatorn** on Tallinna linnamüüri kaitsetorn, mis asetseb linnamüüri kirdeküljel põhja-lõunasihilisel lõigul (aadressil Gümnaasiumi tänav 1). Saunatornist lõuna pool asetseb Nunnatorn ja põhja pool Kuldjala torn. Torn on saanud nime Püha Miikaeli kloostri sauna järgi.[*viide?*]

Ehituslugu
----------

Saunatorn rajati aastatel 1371–1372 väikese sadultornina ja kuulus kuni 1422. aastani koos müürilõiguga lähedal asuvale Tsistertslaste ordu nunnakloostrile.[*viide?*]

Saunatorni kõrgendati ja moderniseeriti koos müüriga 1380. aastatel, samuti 1422. aastal, mil torni kivist osa saavutas 12-meetrise kõrguse.[*viide?*]

Oma lõpliku keskaegse kuju sai Saunatorn 15. sajandi keskel linna kaitsetornide uuendamise käigus, esialgsest tornist on säilinud vaid keskaegne alaosa. Torni ülaosa oli 19. sajandil varemeis ning lammutati enne 1898. aasta uuendamist, kui torni ülaosa rekonstrueeriti Nunnadetaguse torni eeskujul (küll algsest veidi erinevalt).[*viide?*]

Saunatorni ja Nunnatorni vahelisse linnamüüri tehti arhitekt Wilhelm Neumanni projekti järgi 19. sajandi lõpul Kloostri tänavale teravatipuline värav koos kahe jalgväravaga.[*viide?*]

Tänapäev
--------

Saunatorn 2011. aasta suvel, vaade Gustav Adolfi Gümnaasiumi poolt
2004. aastal tehti Saunatorni, Nunnatorni ja Kuldjala torni ja nende vahelise linnamüüri käigu konserveerimis- ja restaureerimistöid. Kaitsetornid konserveeriti ja restaureeriti, samuti vahetati tornide ja müüride kahjustatud katusekatted ja puitkonstruktsioonid.[*viide?*]

2007. aastal kuulutas Tallinna Linnavolikogu , Nunnatorni, Saunatorni ja Kuldjala torni ning linnamüüri lõigu Nunnatornist Kuldjala tornini peremehetuks ning määras ehitised Tallinna kultuuriväärtuste ameti valitsemisalasse ja bilanssi.

1. novembrist 2009 on Nunnatorn, Saunatorn ja Kuldjala torn antud tähtajatult üürile mittetulundusühingule Tallinna Noorteklubi Kodulinn.[*viide?*]

Vaata ka
--------

* Tallinna linnamüür
* Tallinna tornistik

Viited
------

1. ↑  Kultuuriväärtuste amet hakkab haldama veel kolme linnamüüri torni[*alaline kõdulink*], Postimees, 20.03.2007

Kirjandus
---------

* Rein Zobel, "Linnamüür". Tallinn 1986.
* "Entsüklopeedia Tallinn", 2. köide. Eesti Entsüklopeediakirjastus, Tallinn 2004, ISBN 9985-70-169-0

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Saunatorn** |

* "Kolm kaunitari. Nunnatorn, Saunatorn, Kuldjala torn" (telesaade, kestus 10 minutit) ETV 1995
Pjotr Šuiski kujutamine kroonikas
Vürst **Pjotr** Ivanovitš **Šuiski** (vene Пётр Иванович Шуйский; surnud 26. jaanuar 1564) oli Ivan IV aegse Vene tsaaririigi vojevood, sõjaväelane, riigitegelane ja bojaar (1550. aastast).

Elulugu
-------

Pjotr Šuiski sündis Ivan Vassiljevitš Šuiski (surnud 1542) pojana. Tema isa vend oli Liivimaa-Moskva sõjas väejuht Vassili Vassiljevitš Šuiski (surnud 1539). 

Vene-Liivi sõja (1558–1561) ajal oli ta "Suure polgu" esimene vojevood, osales 1558. aasta suvel edukalt Vastseliina piiskopilinnuse vallutamisel ja Tartu piiramisel[*viide?*] ja alistamisel, ning oli pärast Tartu piiskopkonna vallutamist, ka sealne asevalitseja (*namestnik*). Pärast edukat Tartu vallutamist osales ta ka Rakvere, Põltsamaa, Laiuse, Rõngu ja teiste linnuste vallutamisel. Seejärel, pärast vaherahu sõlmimist, läks ta Moskvasse, kus tsaar Ivan Julm talle saavutuste eest ohtralt kingitusi tegi. Pärast seda, kui liivimaalased ordu koadjuutor Gotthard Kettleri juhtimisel olid üritanud venelastele vastulööki anda, kiirustas ta 1559. aastal tagasi Liivimaale. Koos vojevoodide, vürst Ivan Mstislavski, vürst Vassili Serebrjanõi (Obolenski) ja Andrei Kurbskiga, said nad 1560. aastal venelaste valdusse ka Eberhard von Syburgi juhtimise all olnud Aluliina ja Wilhelm Fürstenbergilt ka Liivi ordu võimsaima linnuse Viljandi. Hiljem piirasid nad pikalt ka Tallinna.

1563. aastast oli ta Polotski asevalitseja.

Ta hukkus 26. jaanuaril 1564 Liivi sõjas leedulaste ja venelaste vahelises Čašniki lahingus (leedu k. *Ūlos mūšis*) Ūla jõe (leedu k. *Ūlos upė*) ääres ja maeti Leedu suurhetmani Mikołaj Radziwiłł Musta (1515–1565) poolt Vilniusse.

Vaata ka
--------

* Viljandi piiramine
* Jeruusalemma mäe lahing 11. septembril 1560.

Viited
------

1. ↑  *Mitteilungen aus dem Gebiete der Geschichte Liv-, Est- und Kurlands, Band 1*, 1840, lk.483
2. ↑  vene Иван Фёдорович Мстиславский
3. ↑  vene Василий Семёнович Серебряный
4. ↑  Рюриковичи. Прошлое в лицах (ix—xvi вв.). Биографический словарь. 2002, ISBN 5224038626 lk.126

Kirjandus
---------

* Dorpat. Der Bojar, Statthalter zu Pleskau, Fürst Peter Ivanowicz Szuiski fordert den B. von Reval auf, sich dem Grossfürsten zu ergeben // Archiv für die Geschichte Liv-, Est- und Curlands... Bd. VI. Reval, 1879. S. 65–66. Nr. 18; 2) 1558, Juli. 21.
* Dorpat. Knäs Peter Ivanowisch Schuiski u. A. fordern die Stadt Reval zur Unterwerfung auf // Ibid. Bd. II. Reval, 1862. S. 318. Nr. 278.

Välislingid
-----------

* Biografija.ru: Шуйский князь Петр-Гурий Иванович
* Biografija.ru: Шуйский князь Петр Иванович
* Грамота князя Петра Ивановича Шуйского в Ревель с требованием сдачи, 21.07.1558
Suigu raamatukogu
**Suigu raamatukogu** on Tori Valla Raamatukogu haruraamatukogu, mis asub Pärnu maakonnas Tori vallas Suigu külas aadressil Tootsi tee 6, 87302.

Raamatukoguhoidja on Viiu Tamla.

Ajalugu
-------

Suigu raamatukogu eelkäijaks peetakse piirkonna vanimat, 1910. aastal loodud Suigu Raamatukogu Seltsi. 1909. aastal asus Suigu Vene kooli õpetajana tööle kohalik noormees Mihkel Martin, kes suure kirjandushuvilisena organiseeris kodukandis noorte meeste lugemisringi. Selle liikmed soetasid endile raamatuid, mis jäid ringi ühisvaraks. Koos Suigu vallakooli õpetaja Hans Siitamiga asutati 1910. aastal raamatukoguselts. Seltsil oli ametlik luba korraldada tuluõhtuid, et saadud raha eest raamatukokku raamatuid osta. Suigu Vene koolist alguse saanud raamatukogu on eri aegadel olnud lugejatele avatud Suigu (Tabria) koolimajas, Jõe talus ning Suigu kolhoosi kontor-klubis ja kauplus-sööklas.

2006. aasta 1. septembrist asub Suigu raamatukogu Suigu seltsimaja ruumides, mis kunagi juba oli raamatukogu koduks, tegutsedes siis kontor-klubina.

### Raamatukogu töötajad 1946–2010

* Hans Siitam
* Ella Alvet
* Margaretha Berg
* Vaike Paavle
* Maie Lehola (Ojaste)
* Eha Naaris (Rööp)
* Milvi Tõnsing (Eamets)
* Anne Tensing (Somelar)
* Silvia Rõuk (Alamaa)
* Signe Rõngas
* Eveli Kuslap

Viited
------

1. 1 2  "Tori Valla Raamatukogu koduleht".
2. 1 2  "Suigu raamatukogu kuni 31.12.2017".

Välislingid
-----------

* Suigu raamatukogu Facebookis
* Tori Valla Raamatukogu koduleht
Bezdězi loss linnulennult
Lossi peasaali interjöör
Luuletaja Karel Hynek Mácha joonistus lossist, 1833–1834
**Bezdězi loss** (tšehhi keeles *Hrad Bezděz*, saksa keeles *Burg Bösig*) on 13. sajandist pärinev, tänapäeval varemeis gooti kõrgendikukindlus, mis asub Česká Lípast 20 kilomeetrit kagus Põhja-Böömimaal Libereci maakonnas. Ehitati 1260.–1280. aastatel Otakar II Přemysli käsul, purustati Kolmekümneaastases sõjas.

Ehitatuna Velký Bezdězi fonoliitkünkale 604 meetri kõrgusele merepinnast, oli see enne varemeteks muutumist üks tähtsamaid kindlusi Tšehhi aladel ja kuninglik residents, mis kinnistus kohalikku maastikku olulise maamärgina. Keeruka ligipääsetavuse pärast on kindlus säilitanud siiani oma keskaegse väljanägemise.

Pildid
------

* Üks väravaistÜks väravaist
* Lossi põhjaõu veetsisternigaLossi põhjaõu veetsisterniga
* Torniruumi võlvidTorniruumi võlvid
* Peaingel Miikaelile pühendatud lossikabelPeaingel Miikaelile pühendatud lossikabel

Ajaloost
--------

Käsu rajada kindlus andis 1264. aastal Böömimaa kuningas Otakar II. Uus loss võttis üle varasema Houska kindluse funktsiooni, mis väiksuse tõttu kuninga vajadusi enam ei rahuldanud. Veidi aega pärast kindluse valmimist hoiti siin 1279. aastal vangis Otakari poega, kümneaastast troonipärijat Vaclavi (Vaclav II) ja tema ema Kunigunde von Halitschit (1245–1285). Tšehhi krooni maade hulka kuulus Bezděz 1420. aastani.

Pärast Valgemäe lahingut läks kindlus Albrecht von Wallensteini valdusse. 1620. aastatel hakkas ta lossi suuremaks kindluseks ümber ehitama, kuid paari aasta pärast töö katkes. 1627. aastal otsustas ta, et loss võiks saada elupaigaks Montserrati kloostri benediktlastele, kes 1666. aastal tõid sinna Montserrati Jumalaema pühakuju koopia ja muutsid koha paljudeks aastateks neitsi Maarjale pühitsetud palverännupaigaks. Klooster tegutses usukeskusena 1785. aastani, mil see keiser Joseph II käsul ordu laialisaatmise järel hüljati. Alates 19. sajandi keskpaigast on kindlust ulatuslikult restaureeritud.

Muud
----

Bezdězi loss on oma asukoha ja maalilise välimusega inspireerinud paljusid kunstnikke, tuntuimad neist 19. sajandi tšehhi romantismi luuletaja Karel Hynek Mácha (jutustus "Večer na Bezdězu", 1834) ja helilooja Bedřich Smetana (ooperid "Braniboři v Čechách" – "Brandenburglased Böömimaal' ja "Tajemství" – "Saladus").

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Bezdězi loss** |

Viited
------

1. ↑  Bezděz. – zamky-hrady.cz
2. ↑  Bezděz Monastery. – Via Benedictina
3. ↑  Bezděz. – zamky-hrady.cz
4. ↑  Karel Hynek Mácha. – Literary landscape