recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Ressursijaotus** on operatsioonisüsteemi poolt hallatav arvuti riistvaraliste ressursside optimaalne jaotamine protsesside vahel. Sellega tegeleb ressursi jagamise algoritm - plaanur.

Operatsioonisüsteemi tööks on määrata, millises järjekorras võetakse konkreetne protsess protsessori või näiteks kõvaketta poolt jutule. Protsessi asetsemist ja käitumist selles järjekorras kontrollib vastav tarkvara (plaanur (*scheduler*)). Reeglina on plaanuri ülesandeks jaotada protsessori koormust protsesside vahel võimalikult võrdselt ning optimaalselt.

Eriti kriitiline on plaanuri käitumisalgoritmi valik ja seadistamine superarvutite puhul. Personaalseks kasutuseks mõeldud operatsioonisüsteemide (näiteks Microsoft Windows) puhul ei ole plaanuri töö eriti hästi reguleeritud: kõige ilmekamaks näiteks on see, kui mõni protsess haarab kas sihilikult või vea tõttu enda alla protsessori kogu ressursi ja aeglustab nõnda operatsioonisüsteemi tunduvalt või põhjustab koguni selle hangumise. Süsteemikriitiliste rakenduste käitamiseks mõeldud operatsioonisüsteemide puhul on sellega arvestatud ning näiteks Solarise puhul rakendab plaanur eespoolkirjeldatud olukorra puhul vastavad kaitsemeetmed.

Plaanuri tööpõhimõte on alati paika pandud mingi kindla algoritmi alusel.

Populaarsemate ressursijaotusalgoritmide loend
----------------------------------------------

* First Come First Served
* Shortest Job Next
* Shortest Remaining Time Next
* Round Robin

Välislingid
-----------

* Ülevaade ressursijaotusalgoritmidest (*inglise keeles*)

| * v
* r
Operatsioonisüsteem |
| --- |
| Tuum | 

|  |  |
| --- | --- |
| Arhitektuurid | 
Eksotuum  • Hübriid  • Mikrotuum  • Tervik |
| Komponendid | 
Kasutajaruum  • Laaditav tuumamoodul  • Seadmedraiver |

 |
| Tegumihaldus | 

|  |  |
| --- | --- |
| Mõisted | 
Katkestus  • Kontekstivahetus  • Lõim  • Plaanur  • Rakendus  • Tegum |
| Ressursijaotus | 
Järjestikplaanur  • Multitegumtöö  • Shortest Job Next |

 |
| Mäluhaldus ja -kaitse | 
Lehekülgede saalimine  • Mälukaitse  • Turvatasemed  • Segmenteerimisviga  • Virtuaalmälu |
| Loend | 
AmigaOS  • BSD  • FreeBSD  • Hurd  • HP-UX  • IRIX  • Ketta-opsüsteem  • Linux  • Mac OS  • MINIX  • MorphOS  • OS/2  • Solaris  • UNIX  • Windows |
| Mitmesuguseid mõisteid | 
Alglaadur  • Live CD  • Live USB  • PXE  • Rakendusliides  • Virtuaalne failisüsteem  • Arvutivõrk  • Kest (Käsurida  • Tekstipõhine kasutajaliides  • Graafiline kasutajaliides  • Häälkasutajaliides)  • Riistvara abstraktsioon  • Reaalaja OS |
**Drezna** on linn Moskva oblastis Orehhovo-Zujevo rajoonis. Asub 83 km Moskvast idas Kljazma lisajõe Drezna ääres.

Drezna asutati 1897. aastal, 1940. aastal sai linnaõigused.

Linnas asub tekstiilivabrik.

Dreznat läbib Moskva-Nižni Novgorodi raudtee.

Viited
------

1. ↑  "Rahvaloenduse andmed". Originaali arhiivikoopia seisuga 30. august 2011. Vaadatud 19. märtsil 2013.

Välislingid
-----------

* 

Moskva oblasti vapp
Moskva oblasti linnad

Aprelevka  | Balašihha  | Beloozjorski  | Bronnitsõ  | Dedovsk  | Dmitrov  | Dolgoprudnõi  | Domodedovo  | Drezna  | Dzeržinski  | Dubna  | Elektrogorsk  | Elektrostal  | Elektrougli  | Frjazino  | Golitsõno  | Himki  | Hotkovo  | Istra  | Ivantejevka  | Jahroma  | Jegorjevsk  | Kašira  | Klin  | Kolomna  | Koroljov  | Kotelniki  | Krasnoarmeisk  | Krasnogorsk  | Krasnozavodsk  | Krasnoznamensk  | Kubinka  | Kurovskoje  | Likino-Duljovo  | Ljubertsõ  | Lobnja  | Lossino-Petrovski  | Luhhovitsõ  | Lõtkarino  | Možaisk  | Mõtištši  | Naro-Fominsk  | Noginsk  | Odintsovo  | Orehhovo-Zujevo  | Ozjorõ  | Pavlovski Possad  | Peresvet  | Podolsk  | Protvino  | Puškino  | Puštšino  | Ramenskoje  | Reutov  | Rošal  | Ruza  | Sergijev Possad  | Serpuhhov  | Solnetšnogorsk  | Staraja Kupavna  | Stupino  | Šatura  | Štšolkovo  | Zaraisk  | Zvenigorod  | Žukovski  | Taldom  | Tšehhov  | Tšernogolovka  | Vereja  | Vidnoje  | Volokolamsk  | Voskressensk  | Võssokovsk
**White Rock** on linn USA-s Lõuna-Dakota osariigis Robertsi maakonnas. See asub Bois de Sioux' jõe ääres osariigi kirdeosas Põhja-Dakota ja Minnesota piiri kõrval. White Rock on Lõuna-Dakota kõige kirdepoolseim paik.

2010. aasta USA rahvaloenduse kohaselt elas seal 3 inimest. 2000. aastal oli elanike arv 18.

Ajalugu
-------

White Rock asutati 1884. aastal. 1885. aastal avati seal postkontor. Postkontor suleti 1965. aastal. White Rockis asus seitse viljaelevaatorit, kolm hotelli, neli kõrtsi, kaks panka, kaks kirikut, keskkool ja mitu poodi. Tippajal võis seal elada ligi 600 inimest. USA rahvaloenduse andmetel oli suurim elanike arv 1910. aastal, mil seal elas 368 inimest. Sellest ajast alates on elanike arv pidavalt langenud.

Aastatel 1885–1980 ulatus White Rockini Chicago, Milwaukee, St. Paul and Pacific Railroadi raudtee haruliin.

White Rock (inglise keeles 'valge kalju') on saanud nime linna algse asukoha lähedal asunud valgest graniidist kivirahnu järgi. Kivirahn hiljem aga lõhuti ja selle kohale ehitati viljaelevaator.

Viited
------

1. ↑
2. ↑  "White Rock, South Dakota" Ghosts of North America. Vaadatud 9.12.2016
See artikkel See artikkel räägib Tallinna tänavast.  Samanimeliste tänavate kohta vaata artiklit Eha tänav.  

---

‹ Kaart ajutiselt peidetud (?) ›
Endine haiglahoone Eha tn 8, kus praegu asub Eesti Punase Risti Keskbüroo.
**Eha tänav** on tänav Tallinnas Kesklinna linnaosas Kassisaba asumis. Eha tänav algab Paldiski maanteelt ja lõpeb Amandus Adamsoni tänaval. Eha tänav on põhja–lõunasuunaline ja ligikaudu 225 meetri pikkune. Eha tänav on paralleelne Koidu tänava ja Ao tänavaga.

Aadressil Eha 8 asub Eesti Punase Risti Keskbüroo.

Tänava nimi ja ajalugu
----------------------

Tänava varasem nimi oli **Nikitini tänav** (saksa keeles *Nikitinstrasse*, vene keeles *Никитинская улица*). 1885. aastal oli see ka **Nigittina uulits**, mis tulenes Paldiski maantee ning praeguse Eha ja Koidu tänava nurgal asetsenud maja tolleaegse omaniku ja kaupmehe Pimin Nikitini nimest. Mõnel juhul on tänavat nimetatud saksa keeles ka nimega *Armentrasse* (Vaeste tänav) selle ja praeguse Amandus Adamsoni tänava nurgal paiknenud Toomkoguduse vaestemaja järgi. Eesti keeles nimetati tänavat 1884. aastal ka **Nikolai tänavaks**. 

Praeguse nime sai Eha tänav 17. jaanuaril 1923.

Viited
------

1. ↑  Tallinna tänavanimed. KNAB.
2. ↑  Aleksander Kivi. Tallinna tänavad. Tallinn, 1972, lk. 27

| * v
* r
Kassisaba asumi tänavad |
| --- |
| Tänavad | 
Amandus Adamsoni tänav · Ao tänav · Eha tänav · Endla tänav · Artur Kapi tänav · Kevade tänav · Loite tänav · Loode põik · Loode tänav · Luise tänav · Roopa tänav · Tehnika tänav · Toompuiestee · Villardi tänav · Wismari tänav |
Maracanã staadion
**Maracanã staadion** on jalgpallistaadion Rio de Janeiros Brasiilias. Ellipsikujuline staadion ehitati 1950. aasta maailmameistrivõistlusteks ja avati 16. juunil 1950. Staadioni ametlik nimi on *Estádio Jornalista Mário Filho*. Selle nime sai ta endise spordiajakirjaniku järgi. Staadioni tuntakse siiski Maracanã nime all, sest see asub Maracanã linnaosas Maracanã avenüül Maracanã jõe ääres.

 2007. aasta Pan-Ameerika mängude avatseremoonia
Maracanã ametlik pealtvaatajate rekord, 183 341 piletiga pealtvaatajat, püstitati maailmameistrivõistluste valikturniiril Paraguay vastu 31. augustil 1969. Siiski arvatakse, et 1950. aasta MM-il finaalmängus Uruguay ja Brasiilia vahel olevat olnud ligi 200 000 pealtvaatajat, sest piletita pealtvaatajaid oli staadionil palju. 1990. aastatel muudeti staadioni seisukohad istekohtadeks ning selle tulemusel pealtvaatajate kohtade arv vähenes 70 000 võrra. Jätkuvate uuendustööde käigus väheneb istekohtade arv 100 000 võrra.

Maracanãl on mänginud kodumänge sellised jalgpalliklubid nagu Botafogo, Vasco da Gama, Flamengo ja Fluminense. Tänapäeval mängivad need klubid, välja arvatud Fluminense, staadionil vaid tähtsamad mängud.

2014. aastal mängiti staadionil jalgpalli MM-i finaal.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Maracanã staadion** |

* Maracanã staadioni koduleht (portugali keeles)
* Fédération Internationale de Football Association (FIFA): Maracanã - Estádio Jornalista Mário Filho
Jee Kast esinemas festivalil Beringenis, 2012
**Jee Kast**, kodanikunimega **Joost Stockx**, (sündinud 22. aprillil 1977 Hasseltis) on belgia luuletaja ja slämmpoeet. Kirjutab hollandi keeles. Elab Brüsselis. Pseudonüüm on pärit esimesest luulekogust "Julie, de trut in de kast" (kirjutatud 2002, jäi avaldamata).

2001 lõpetas ta Brüsseli Euroopa ülikooli (Europese Hogeschool Brussel) turunduse alal. Kirjutamise ja töötubade läbiviimise kõrval on tegelnud täiskasvanute haridusega, 2008–2011 tegi turunduse ja ettevõtluse koolitusi kunstnikele.

On luule kirjutamise ja esitamisega tegelenud juba 16 aastat. Esimene luulekogu ilmus 2004, praeguseks on ilmunud 6 kogu (viimased kaks 2012). On andnud välja kolm CD-d, viimane, "Stockholm" ilmus 2012 ja autor on avaldanud selle oma veebilehel tasuta allalaaditavana. 2014. aastal esines Tartus Prima Vistal ja TarSlämmi finaalis külalisesinejana.

2009–2011 osalenud üleriiklikel slämmluule võistlustel ja võitnud auhindu. 2012. aastal pääses ta Belgia talendivõistluse ("Belgium's Got Talent") finaali ning samal aastal astus üles ka Flandria ja Hasselti TEDx-i konverentsil.

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 26. mai 2018. Vaadatud 25. mail 2018.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
2. 1 2  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 28. juuni 2018. Vaadatud 25. mail 2018.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
3. ↑
4. ↑
5. ↑

Välislingid
-----------

* Koduleht
* luule-CD "Stockholm"
* Telesaate "Belgium's Got Talent" finaal, katkend Youtube'is
**Anne Parmasto** (sündinud 13. detsembril 1952) on eesti maalikunstnik.

Ta õppis aastatel 1975–1981 ERKI-s ja lõpetas selle teatridekoratsiooni erialal.

Ta on töötanud villijana Tartu Õlletehases, laborandina Zooloogia ja Botaanika Instituudis, sekretärina Pimedate Ühingus, majandusosakonna juhataja asetäitjana Kalurikolhooside Liidus ja kasvatajana Balletikoolis. Pärast ERKI lõpetamist töötas ta kunstnikuna Kaubamajas, vabakunstnikuna, õppejõuna Tallinna Pedagoogilises Instituudis ja aastast 1998 Tartu Ülikooli maalikunsti õppetoolis.

Ta on aastast 1993 Kunstnike Liidu liige.

Oma suurimaks saavutuseks peab peret.

Näitused aastast 1984: Kölni kunstimessid, München, Nürnberg, Tallinna Kunstihoone galerii, Tartu Kunstimaja. 

Aastast 2000 kuulub Anne Parmasto ühismaalimist harrastavasse Austria kunstnikeühendusse Rabnitztaler Gruppe. 

Näitusi on olnud ka Tartu kunstimuuseumis (2002), Athena keskuses (2008), Tartu Kunstimajas (2010).
Esinenud alates 1984. aastast 35 isikunäitusega Eestis, Saksamaal ja USAs.

Tunnustus
---------

* 2012 Tartu Ülikooli aumärk

Isiklikku
---------

Tema isa oli mükoloog Erast Parmasto.

Viited
------

1. ↑
2. ↑  "Tartu Ülikooli aumärgi kavalerid". *Tartu Ülikool*. Vaadatud 8.12.2022.

Välislingid
-----------

1. 
2. 
3.
1954. aastal välja antud The Driftersi 7" vinüülsingel "White Christmas"
**"White Christmas"** on Irving Berlini kirjutatud jõululaul.

Laul oli Berlini edukamaid ja tuntumaid kompositsioone. See on üks kõige mängituim ja salvestatuim jõululaul üldse. Bing Crosby salvestatud laulu "White Christmas" on müüdud rohkem kui 100 miljonit koopiat ja see on sellega kõigi aegade enimmüüdud singel.

Berlin kirjutas 1942. aasta filmi "Holiday Inn" jaoks ühe laulu iga filmis esineva püha kohta, lisaks jõuludele muuhulgas ka Ameerika Ühendriikide iseseisvuspäevast, tänupühadest ja uusaastast rääkiva laulu. Ta soovis, et jõululaul oleks filmi kõrgpunktiks. Berlin oli ise juudi päritolu, kuid ta veetis jõulusid kodus koos oma katoliiklasest naise ja lastega ning talle oli tuttav Ameerika pühadega seotud nostalgiline meeleolu.

Berlin kirjutas laulu Lõuna-Californias, kus ta hakkas sealsete palmipuude ja sooja ilma keskel igatsema valgete jõulude järele. Laulu valmides oli Berlin kindel, et sellest saab hitt. Oma laulu arranžeerijale Helmy Kresale esitades ütles ta: "See pole mitte ainult parim lugu, mille olen kunagi kirjutanud, vaid ka parim, mille keegi on kunagi kirjutanud."

Esimest korda esitas Crosby seda laulu avalikult 1941. aasta jõuluõhtul NBC raadiosaates "Kraft Music Hall". Algselt ei pälvinud laul suurt tähelepanu ja singlina seda kohe välja ei antud. 29. mail 1942 salvestas Crosby "White Christmasi" Los Angeleses Radio Recordersi stuudios koos Ken Darby Singersi ning John Scott Trotteri ja tema orkestriga. Suurema tuntuse sai see pärast filmi "Holiday Inn" esilinastumist 1942. aasta augustis. Filmis esitas Crosby seda koos Marjorie Reynoldsiga (Reynoldsi asemel laulis filmis tegelikult Martha Mears). 1943. aasta märtsis toimunud 15. Oscarite jagamisel võitis "White Christmas" auhinna parima originaallaulu kategoorias.

2001. aastal valiti "White Christmas" Ameerika 20. sajandi suurimate laulude seas (*Songs of the Century*) "Over the Rainbow" järel teisele kohale. 2004. aastal valis Ameerika Filmiinstituut (AFI) "White Christmasi" 20. sajandi Ameerika parimate filmilaulude seas (*AFI's 100 Years...100 Songs*) viiendale kohale.

"White Christmas" on üks kõige sagedamini salvestatud jõululaule läbi aegade. Seda on kaverdanud loendamatul arvul artiste, samuti on seda lisaks inglise keelele esitatud paljudes teistes keeltes. Eestikeelsete sõnade autor on Heldur Karmo (eestikeelsed sõnad on neljas erinevas versioonis).

Viited
------

1. ↑  "Songs of the Century". edition.cnn.com. 7.3.2001. Vaadatud 25.12.2021
2. ↑  "AFI's 100 YEARS...100 SONGS". afi.com. Vaadatud 25.12.2021
3. ↑   (vaadatud 25.12.2021)
Gini koefitsient = A/(A+B)
**Gini koefitsient** ehk **Gini kordaja** `[džini]` on ühiskonna tulude jaotuse ebavõrdsuse näitaja. Mida suurem on Gini koefitsient, seda ebavõrdsem on tulude jaotus. Näitaja võttis kasutusele Itaalia statistik Corrado Gini.

Gini koefitsient leitakse tulugruppide kumulatiivset osatähtsust kogutulus väljendava Lorenzi kõvera ja perfektselt ühtlase tulujaotuse korral joonistuva sirge (absoluutse võrdsuse joone) vahelise pindala suhtena mainitud sirge alusesse pindalasse. Seega jääb näitaja arvväärtus alati vahemikku 0–1.

**Gini indeksiks** nimetatakse sama näitajat protsentides väljendatuna (indeks saadakse koefitsiendi korrutamisel sajaga).

Tulude jaotust loetakse suhteliselt võrdseks, kui koefitsient on vahemikus 0,2–0,35. Arenenud tööstusriikide Gini koefitsient jääb sellesse vahemikku. Arenguriikide Gini koefitsient jääb vahemikku 0,45–0,6.

Eri riikide Gini koefitsientide võrdlemisel on oluline teada, millise tulu ja milliste tulugruppide alusel on koefitsient arvutatud ning millist arvutusmetoodikat on kasutatud. Näiteks erinevad tavapäraselt riigi Gini koefitsiendid bruto- ja netotulu kohta.

Eesti Gini koefitsient
----------------------

2011. aastal oli Eesti Gini koefitsient Statistikaameti andmetel 0,2622.

2000. aastal oli Eesti sissetulekute ebavõrdsuse poolest maailma riikide arvestuses 61. kohal. Euroopa Liidu riikidest oli Eestist tagapool vaid Portugal. 2001. aastal arvutati Eesti Gini koefitsiendiks 0,38. Maakondlikult oli koefitsient kõrgeim Harju- ja Tartumaal.

Vaata ka
--------

* Maailma riikide järjestus sissetulekute ebavõrdsuse järgi

Viited
------

1. ↑
Maolävis on tähistatud numbriga 6
**Maolävis** ehk **kardia** ehk **mao kardia** ehk **alumine söögitorusfinkter** (kõnekeeles *maolukk*; ladina keeles *cardia ventriculi*, *cardia*, *pars cardiaca*) on see mao osa, kus kahekihiline söögitorulihastik läheb üle kolmekihiliseks maolihastikuks. Maolävis kujutab endast mao sissekäiku.

Maolävise avanemise ja sulgumisega pärast suutäie läbiminekut on neelamine lõppenud. 

Ebapiisav sulgumine (kardiapuudulikkus) võimaldab toidumassil maost tagasi voolata või (sagedamini) maohappel söögitorru sattuda (gastroösofageaalne refluks). Võimalik tagajärg on reflukshaigus, mis umbes 10 protsendil haigetel võib viia refluksösofagiidi tekkeni. Osalise tervenemise korral võib tekkida Barretti sündroom (Barretti söögitoru). 

Teiselt poolt võimaldab maolävise lühiajamine avanemine röhitsemist ja oksendamist.

Maolävise toonus võib välis- ja sisemõjude toimel suureneda või väheneda. Toonust suurendavad maosisu tavalisest suurem pH (vähem maohapet), toidu suurem valgusisaldus ning gastrointestinaalsed peptiidhormoonid gastriin, motiliin ja substants P. Toonust vähendavad rasvased toidud, piparmündiõli, mõnuained šokolaad ja kohv ning alkohol ja nikotiin. Ülekaalu korral võib sulgurlihase iseenesest piisava toonuse korral kõhusisese rõhu tõttu maolävis avaneda. 

Erinevalt maolävise kui funktsionaalse üksuse lihasbaasist ei ole üleminek söögitoru lameepiteelilt mao silinderepiteelile kindlalt piiritletud. Nii ei ole ka maolävisenäärmed (teata maonäärmete rühm) paljudel imetajatel seotud maolävisega.
**"Maps of Meaning: An Introduction to Cultural Geography"** (Tähenduse kaardid: sissejuhatus kultuurigeograafiasse) on Peter Jacksoni raamat. See ilmus 1989. aastal.

Sisukokkuvõte
-------------

### Eessõna

Raymond Williamsi sõnul on "kultuur" raskesti defineeritav ja väga mitmetähenduslik. Levinud on selle mõistmine eliidi kunstilise ja intellektuaalse produktina, ühiste uskumuste süsteemina või elulaadina. Ent just vaieldavus on kultuuri mõistmise võti. Nagu poliitikas ja majanduseski, räägitakse kultuuris läbi domineerimist ja allumist kui ühiskondlikke suhteid ja seistakse nendele vastu. Tähendusi ei sunnita seal ainult peale, vaid ka vaidlustatakse. 

Raamatus on kultuuri mõistetud laiemalt, kui kultuurigeograafias on tavaks olnud. Vaadeldakse ka ühiskondlikult marginaalsete rühmade kultuure, popkultuuri ja rahvalikke stiile, linna- ja maakultuuri, tänapäeva maastikke ja minevike jäänukeid. Kultuuriuuringutele ja ühiskonnateooriale toetudes lisatakse Carl Saueri Berkeley koolkonna maastiku-uurimisele uusi vaatekohti. Raymond Williamsi ideedest lähtudes esitatakse materialistlik kultuurikäsitus (kultuurimaterialism). 

Geograafia tähtsus ei tulene mitte ainult kultuuri varieeruvusest, vaid on kultuurile konstitutiivne.

### Sissejuhatus: tähenduse kaardid

Kultuurigeograafia piirdus ajalooliste, maa- ja jäänukmaastike tõlgendamisega ning kultuuriliste tunnuste jaotumise staatilise kirjeldamisega. Nüüd katsetatakse uusi lähenemisi kultuuriuuringutest ja mujalt sotsiaalteadustest, ning nüüd on võimalus tuua sinna ühiskonnageograafia ja kultuurigeograafia ideid. Kuigi uus kultuurigeograafia jääb suuresti seotuks maastiku mõistega, rõhutatakse siin kultuuride ja nendega seotud maastike paljust. Popkultuuril on omaette väärtus ja ta on implitsiitne väljakutse domineerivatele väärtustele. Kultuuris vaidlustatakse ja lahendatakse majanduslikke ja poliitilisi vastuolusid. Kultuurilist ei taandata poliitilistele ja majanduslikele determinantidele ega peeta seda jääkkategooriaks, mille poliitilise ökonoomia rangemad analüüsid jätavad seletamata. Kultuuri ja ühiskonna suhe nihutatakse esiplaanile, pidades kultuurilist suhteliselt autonoomseks ja uurides selle konkreetseid kattumisi poliitilise ja majanduslikuga. Rõhuasetus nihkub kultuurilisele poliitikale, kus tähendusi räägitakse läbi ning domineerimis- ja allumissuhteid määratletakse ja vaidlustatakse. Raamatus uuritakse, mil määral kultuuriline on poliitiline.
**August Sarapuu** (7. aprill 1891 Mõniste vald, Hargla kihelkond, Võrumaa – 27. mai 1957 Kohtla-Järve) oli sõjaväelane Venemaal (lipnik) ja Eestis (kapten).

Ta lõpetas õpetajate pedagoogilised kursused Taali ministeeriumikooli juures ja maamõõtjate kursused Peterburis. 

Ta võttis osa Esimesest maailmasõjast. Lõpetas alalisväe ohvitseride kursused. 

Ta teenis alates 1918. aasta lõpust Eesti rahvaväes. Formeeris omanimelise "Kapten Sarapuu kaitsepataljoni", hilisema Võru kaitsepataljoni. Osales lahingutes Koiva-Mustajõe rindel, Riia–Pihkva kiviteel ja Porhovi linna all.

Arvati 1. jaanuarist 1934 reservi. Elas Tartus.

Sarapuu vahistati 21. novembril 1945, mõisteti 5. veebruaril 1946 VNFSV KrK §58-1a järgi süüdi ja saadeti vangilaagrisse. Naasis 1953. aastal Eestisse. Määrati elama Kohtla-Järvele, kus töötas linna kommunaalosakonnas.

Tunnustus
---------

* 1920 – tasuta maa normaaltalu mõõdus
* 1925 – Vabadusristi I liigi 3. järk

Viited
------

1. ↑  Ants Sild. "Meenutades kuulsat kaptenit August Sarapuud". Kultuur ja Elu, 2/2002
2. ↑  "Eesti Vabariigi teenetemärkide kavalerid". Originaali arhiivikoopia seisuga 18. juuni 2018. Vaadatud 18. juunil 2018.

Kirjandus
---------

* "Eesti Vabadusristi kavalerid". Koostajad August Traksmann, Voldemar Päts ja Artur Laats. Välis-Eesti & EMP. Stockholm 1984. Lk 284

Välislingid
-----------

* August Sarapuu andmekogus Eesti ohvitserid 1918-1940
* Ants Sild. "Meenutades kuulsat kaptenit August Sarapuud". Kultuur ja Elu, 2/2002
Selles nimekirjas on loetletud tatari päritolu Venemaa aadlisuguvõsad.



---

**# A B C D E F G H I J K L M N O P Q R S Š Z Ž T U V W Õ Ä Ö Ü X Y**

---

A
-

Abajev | Abdikejev | Abdulbahtin | Abdullin | Abdulov | Aberdejev | Abžanov | Abõžov | Adašev | Aganin | Agejev | Agišev | Agrõnov | Ahamašukov-Tšerkasski | Ahatamovitš | Ahmametjev | Ahmatov | Ahmerov | Aidarov | Aidjašev | Aigildin | Aipov | Aitulušev | Akajev | Akulatov I | Akbulatov II | Akdevletov | Akkuzin | Akmajev | Akmamõkov | Akmanajev | Akzikitov | Aktšurin | Aladžev | Alatšejev | Albekov | Alejev | Alejev II | Alijevitš | Alikejev | Alikov | Ališev | Alkin | Allagulov | Almajev | Almokajev | Altõnbajev | Alõšev | Anossov | Apakov | Apaktšejev | Apanajev | Araktšejev | Ardašev | Arslanov (vürstisuguvõsa) | Arslanov | Artakov | Asjadullin | Aslanbegov | Assajev | Assanov | Azimov | Atalõkov | Atlasov | Atškasov

B
-

Babaši | Bahtõgozin | Baigildejev | Baikejev | Bairaševski | Baiterekov | Bajušev | Baranoff | Baranovski | Barašev | Bazarevski (Baženski) | Bazarevski (Svertšek) | Bazarževski |Bedišev | Begildejev | Begitšev | Behtibegov | Bekbulatov | Bekorjukov | Berdjabjakov | Bibejev | Bibarsov | Bibikov | Bigildejev | Biglov | Biljukov | Bogdanov | Boguševitš | Boljukov | Bozjakov | Borovitenov-Meštšerski | Bulajev | Bulušev | Butsatski

D
-

Daškin | Devletkildejev | Divejev

E
-

Engalõtšev | Enikejev

G
-

Gedianov

I
-

Ingildejev | Išejev

J
-

Jaušev | Junušov | Jussupov | Jušinski | Juškov

K
-

Keikuatov | Kildišev | Kudašev | Kugušev | Kuluntšakov | Kutkin | Kutõjev

M
-

Maksjutev | Malejev | Mamatkazin-Sakajev | Mamatov | Mamin | Mansõrev | Meštšerski | Mustafin

S
-

Stokasimov

Š
-

Šahhajev | Širinski-Šihmatov

Ž
-

Ždanovitš | Žinejev

T
-

Tenišev | Tšegodajev

U
-

Urussov

Välislingid
-----------

* Фамильный состав служилых татар, мурз и татарского дворянства
**Kia Carnival** on Kia toodetav mahtuniversaal, mida esitleti 1998. aastal ning mida on toodetud tänaseks neli põlvkonda. Mõnedel turgudel müüakse Carnivali ka **Kia Sedona** nime all. 

Teise põlvkonna Carnivali müüdi Põhja-Ameerikas turul aastatel 2006 kuni 2009 ka Hyundai Entourage'i nime all.

Esimene põlvkond (KV-II, 1998)
------------------------------

Carnivali esitleti 1998. aasta jaanuaris ning esimese ja teise põlvkonna Carnivali müüdi ka Euroopa turgudel. 

Esimene põlvkond oli turul aastatel 1998–2006.

* Kia CarnivalKia Carnival
* Kia CarnivalKia Carnival
* Kia SedonaKia Sedona

Teine põlvkond (VQ, 2005)
-------------------------

Teist põlvkonda esitleti 2005. aastal ning tootmises oli see 2014. aastani. Seda müüdi USA turul ka nimega **Hyundai Entourage** aastatel 2006–2009.

* Kia CarnivalKia Carnival
* Kia CarnivalKia Carnival
* Kia CarnivalKia Carnival
* Kia SedonaKia Sedona
* Hyundai EntourageHyundai Entourage

Kolmas põlvkond (YP, 2014)
--------------------------

Kolmandat põlvkonda (mudelitähisega YP) tutvustati 2014. aasta aprillis toimunud New Yorgi autonäitusel. 

Selle põlvkonna Carnival/Sedona on müügil ainult USA ja Aasta turgudel. 

Autos on kaheksa istekohta.

* 
* 
*

Neljas põlvkond (KA4, 2020)
---------------------------

Neljandat põlvkonda esitleti 2020. aasta juunikuus. 

* Kia CarnivalKia Carnival
* Kia CarnivalKia Carnival

Viited
------

1. ↑  "Hyundai Entourage and Kia Sedona: American Pie From a Korean Kitchen". 12. november 2006.
2. ↑  "2021 Kia Sedona / Carnival Is A Dramatic 'Grand Utility Vehicle'". 23. juuni 2020.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Kia Carnival** |
**Michael Hesselholt Clemmesen** (sündinud 12. detsembril 1944 Kopenhaagenis) on Taani ajaloolane ja erusõjaväelane.

Michael Clemmesen asus Taani kaitseväe teenistusse 1964. aastal. Aastatel 1965-1968 õppis Taani sõjaväeakadeemias oli seejärel lahinguvägede ohvitser. Aastatel 1973-1974 õppis ta Taani kuninglikus kaitsekolledžis. Alates 1979. aastast oli ta kindralstaabi ohvitser ning läks 2004. aastal erru brigaadikindralina.

Aastal 1981 lõpetas ta Kopenhaageni ülikooli ajaloomagistrina.

Ta on olnud ÜRO sõjaline vaatleja Indias ja Pakistanis ning sõjandusajaloo õppejõud Taani sõjaväeakadeemias. 

Teenistuse viimased kümme aastat veetis Clemmesen Baltimaades: oli aastatel 1994-1997 Taani kaitseatašee Eestis, Lätis ja Leedus, 1997-1998 Taani kaitseatašee Lätis, tegutses Balti Kaitsekolledži rajaja ja juhina, projekti koordineeriva ohvitserina ning hiljem kolledži ülemana.

Alates 2005. aastast on ta töötanud Taani sõjaväeakadeemia sõjaajaloo keskuses. Ta on kirjutanud Taani sõjaajaloost ja osalenud avalikel kaitsepoliitilistel aruteludel.

Tunnustus
---------

* 1998 Kotkatristi II klassi teenetemärk
* 1999 Dannebrogi ordu komandör
* Läti Kolme Tähe orden
* Leedu Suurvürst Gediminase orden
* 2000 Kotkaristi II klassi teenetemärkTeenetemärkide kavalerid</ref>
* 2002 Tartu Tähe kavaler

Teoseid
-------

* *Den lange vej mod 9. april. Historien om de fyrre år før den tyske invasion mod Norge og Danmark i 1940*, Odense: Syddansk Universitetsforlag 2010. ISBN 978-87-7674-464-9
* *Det lille land før den store krig. De danske farvande, stormagtsstrategier, efterretninger og forsvarsforberedelser omkring kriserne 1911‐13*, Odense: Syddansk Universitetsforlag 2012. ISBN 978-87-7674-617-9

Viited
------

1. ↑  Michael Hesselholt Clemmesen. Tartu Tähe kavaler
2. ↑  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 2060
3. ↑  "Ar Triju Zvaigžņu ordeni apbalvoto personu reģistrs". Originaali arhiivikoopia seisuga 25. september 2013. Vaadatud 11. aprillil 2013.
4. ↑  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 2200

Välislingid
-----------

* Michael Hesselholt Clemmesen. Tartu Tähe kavaler
* Michael Clemmeseni koduleht
* Lühielulugu Dagbladetis
**August Johannes Traat** (1. jaanuar 1911 Karaski, Krootuse vald, Võrumaa – 3. detsember 2007) oli eesti õigusajaloolane.

August Traat sündis Tigase talus Karaski külas, ajaloolisel Võrumaal, nüüdsel Põlvamaal.

Ta lõpetas 1931. aastal Hugo Treffneri Gümnaasiumi. 1938. aastal lõpetas Tartu Ülikooli õigusteaduskonna kiitusega, kaitstes diplomitöö "Katsesttaandumine". Pärast sõda astus aspirantuuri ja kirjutas kandidaaditöö „Poleemika Liivimaa talurahvaküsimuses 1909-1910", mis jäi kaitsmata kuna juhendaja Leo Leesment viibis vangistuses.

1956. aastal kaitses Tartu Riiklikus Ülikoolis õigusteaduste kandidaadi väitekirja "Talurahva õiguslik olukord Liivimaal feodalismi lagunemise perioodil" (juhendaja Paul Vihalem)

1978. aastal kaitses ajalooteaduste doktoriväitekirja Eesti vallakohtutest "Волостной суд в Эстонии с середины XVIII века до реформы 1866 года", mis 1980. aastal ilmus eestikeelse monograafiana "Vallakohus Eestis: 18. sajandi keskpaigast kuni 1866. aasta reformini".

Töötas Tartu Riikliku Ülikooli õppejõuna ja Eesti NSV Teaduste Akadeemia Ajaloo Instituudi vanemteadurina.

Ta oli Eesti Ajalooarhiivi (varem Eesti Riiklik Ajaloo Keskarhiivi) teadusnõukogu liige, Eesti Akadeemilise Õigusteaduse Seltsi asutajaliige ja 1992. aastast auliige ning Õpetatud Eesti Seltsi liige.

Viited
------

1. ↑  Rändurid postiteel. August Traat

Kirjandus
---------

* Peeter Järvelaid. August Traat - 85. Kleio: ajaloo ajakiri, nr 1, 1996

Välislingid
-----------

* August Traat Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
**Kibira rahvuspark** on rahvuspark Burundis.

Park asub riigi loodeosas Mweri aheliku ümbruses ning ulatub Cibitoke, Bubanza, Kayanza ja Muramvya provintsi territooriumile. Selle geograafilised koordinaadid on 2° 55′ S, 29° 28′ E. Teisel pool Rwanda piiri jätkub ta Nyungwe rahvuspargina.

Park asutati aastal 1982. Metsaraiet hakati reguleerima juba alates 1933. aastast.

Rahvuspargi pindala on 378,7 km². Koos Nyungwe rahvuspargiga hõlmab ta 1300 km².
Kibira rahvuspark asub 1600–2666 meetri kõrgusel merepinnast.
Aasta keskmine sademete hulk on 1400–2000 mm.

Umbes 96 protsenti rahvuspargi territooriumist katavad metsad. Peamised puuliigid on *Symphonia globulifera*, *Newtonia buchananii*, *Albizia gummifera* ja *Entandrophragma excelsum*. Esineb ka roogbambust *Arundinaria alpina*. Kokku on pargi alalt leitud vähemalt 644 taimeliiki.

Mägedes pesitseb üle 200 linnuliigi, sealhulgas Ida-Aafrika riftivööndi piirkonna endeeme. Lindude hulgas on hiidturako.

Rahvuspargis elab ligi sada imetajaliiki, sealhulgas paavianid, šimpansid ja pärdiklane *Procolobus tephrosceles*.

Pargis on kuumaveeallikaid. 

Rahvusparki ohustavad puude langetamine, bambuse lõikamine, tulekahjud ja salaküttimine. Rahvuspark on kannatanud relvastatud jõukude kontrollimatu tegevuse, maastikupõlengute (näiteks septembris 2000 põles 150 ha ulatuses maastikku), ebaseadusliku koriluse, põlluharimise, metsaraiumise, kullaotsimise, salaküttimise, ravimtaimede otsimise, karjatamise, kivisöe tootmise ja julgeolekumeetmete tõttu. Kaitstav maastik on oluliselt laastatud. 

Kibira rahvuspargi territooriumil asub piirkonna suurim pais ning mitu hüdroelektrijaama, mis toodavad umbes poole riigi elektrienergiast.

Viited
------

1. 1 2 3  "Birdlife International". Originaali arhiivikoopia seisuga 14. oktoober 2012. Vaadatud 28. oktoobril 2010.

Välislingid
-----------

* Kibira rahvuspark ÜRO Toidu- ja Põllumajandusorganisatsiooni lehel
**Kibuna raudteepeatus** on raudteepeatus Harju maakonnas Saue vallas Kibuna külas. Peatuskoht asub laiarööpmelise Keila–Turba raudtee ääres. Peatus jääb Vasalemma ja Laitse raudteepeatuse vahele.

Tegu on esimese pärast Eesti taasiseseisvumist rajatud elektriraudtee peatuskohaga, kus rongid hakkasid peatuma 1. veebruaril 2005. Selles kohas oli enne juba olemas Nõukogude okupatsiooni ajal kohalike suvilaomanike initsiatiivil ehitatud perroon, kuid seda ei võetud valede gabariitide tõttu kasutusse.

Üheteelise raudtee ääres on üks perroon pikkusega 100 meetrit. Peatuses peatuvad Elroni Tallinnast Turbasse sõitvad elektrirongid. Piletihinnalt kuulub peatus IV tsooni.

Viited
------

1. ↑  Pressiteade: Kibuna raudteepeatus. Kernu Vallavalitsus.
2. ↑

Välislingid
-----------

* Infot peatuse kohta; fotod (*vene keeles*)

Välislingid
-----------

* "Elektriraudtee esimene uus peatuskoht pärast taasiseseisvumist". *Eesti Päevaleht*. 27. detsember 2004. Vaadatud 04.01.2009.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Eelnev peatus** |  **Raudteepeatus läänesuunalistel reisirongiliinidel** | **Järgnev peatus** |
|  Vasalemma |  **Kibuna** | Laitse  |
Michael Gregoritsch (2014)
**Michael Gregoritsch** (sündinud 18. aprillil 1994 Grazis) on Austria jalgpallur, kes mängib ääremängija või ründajana Saksamaa kõrgliigaklubis Freiburg ja Austria jalgpallikoondises.

Austria kõrgliigas debüteeris ta hooajal 2009–10 Kapfenberger SV meeskonnas.

2011. aasta juunis sõlmis ta lepingu Saksamaa kõrgliigaklubiga TSG 1899 Hoffenheim, kuid ta mängis vaid Hoffenheimi reservmeeskonnas või laenul teistes klubides: 2011–2012 oli ta laenul Kapfenbergeris, 2013–2014 Saksamaa esiliigaklubis FC St. Pauli ja 2014–15 Saksamaa esiliigaklubis VfL Bochum.

2015. aastal liitus ta Saksamaa kõrgliigaklubiga Hamburger SV. Esimese värava Saksamaa kõrgliigas lõi Gregoritsch 22. septembril 2015 mängus FC Ingolstadti vastu. Oma esimesel hooajal Saksamaa kõrgliigas lõi ta viis väravat.

2017. aastal siirdus Gregoritsch FC Augsburgi. Hooajal 2017–18 lõi ta Saksamaa kõrgliigas 13 väravat. Hooaja 2019–20 teises pooles oli ta Augsburgist laenul Schalkes.

2022. aasta juulis sõlmis ta lepingu Freiburgiga.

Austria jalgpallikoondises debüteeris Gregoritsch 5. septembril 2016 MM-i valikmängus Gruusia vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 27. märtsil 2018 sõprusmängus Luksemburgi vastu. 2021. aasta Euroopa meistrivõistluste esimeses alagrupimängus 13. juunil lõi ta värava Põhja-Makedoonia vastu.

Välislingid
-----------

 Michael Gregoritsch – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis

| * v
* r
Austria koondis  –  UEFA Euro 2020 |
| --- |
| 

* 1 A. Schlager
* 2 Ulmer
* 3 Dragović
* 4 Hinteregger
* 5 Posch
* 6 Ilsanker
* 7 Arnautović
* 8 Alaba
* 9 Sabitzer
* 10 Grillitsch
* 11 Gregoritsch
* 12 Pervan
* 13 Bachmann
* 14 Baumgartlinger (c)
* 15 Lienhart
* 16 Trimmel
* 17 Schaub
* 18 Schöpf
* 19 Baumgartner
* 20 Onisiwo
* 21 Lainer
* 22 Lazaro
* 23 X. Schlager
* 24 Laimer
* 25 Kalajdžić
* 26 Friedl
* Treener: Foda

 | Austria |
Saparmyrat Nyýazow
**Saparmyrat Nyýazow** [saparmõrat nõjazov] ehk **Türkmenbaşy** [türkmenbašõ] (venepäraselt *Saparmurat Nijazov*; 19. veebruar 1940 Gypjaki küla Aşgabati lähedal – 21. detsember 2006 Aşgabat) oli Türkmenistani eluaegne president.

Elukäik
-------

Õppis Leningradi Polütehnilises Instituudis.

1962. aastal astus kommunistlikku parteisse. Juhtis 1984. aastani Aşgabati parteiorganisatsiooni, seejärel siirdus tööle NLKP peakorterisse Moskvas. 1985. aastal sai Turkmeeni NSV peaministriks ja parteijuhiks. 1990. aasta algul valiti ta Turkmeenia Ülemnõukogu esimeheks ja aasta lõpus presidendiks. Vastaskandidaate ei olnud.

Nõukogude Liidu lagunedes nimetas senise kommunistliku partei ümber Türkmenistani Demokraatlikuks Parteiks, opositsiooniparteide registreerimist ei võimaldanud.

1992. aastal jõustunud konstitutsioon tegi Nyýazowist ka riigi valitsusjuhi ja vägede ülemjuhataja. Sama aasta suvel sai vastaskandidaatide puudumise tõttu taas presidendiks. 1994. aasta jaanuaris toimunud referendum pikendas tema ametiaega 2002. aastani, poolthäälte protsendiks kuulutati 99,9.

1999. aastal kuulutas parlament Nyýazowi eluaegseks presidendiks.

Abikaasa Muza oli Vene juut. Neil oli üks poeg ja üks tütar.

Nyýazow suri 2006. aastal südameinfarkti.

Nyýazow Türkmenistani presidendina
----------------------------------

Nyýazowi valitsusaega saatis süvenev isikukultus, tema ja tema lähedaste järgi nimetati linnu, ajalehti ja isegi kalendrikuid, talle anti kindrali auaste, tema sünnipäevast tehti riigipüha. Nyýazow lasi end kutsuda Türkmenbaşyks – 'kõigi türkmeenide isaks'. Türkmenistani elanikele tehti kohustuslikuks Nyýazowi kirjutatud raamatu "Ruhnama" lugemine, raamatu tõlkimine võõrkeeltesse oli võtmeks riigi nafta- ja gaasivarudega kaubelda soovijatele. 

Nyýazow keelustas "ebatürkmeenipärased" kultuurinähtused nagu ooperi- ja balletietendused, aga ka autoraadio kuulamise ja salvestatud muusika esitamise. Tema algatusel muudeti kümneklassiline koolisüsteem üheksaklassiliseks.

Rahvusvahelised organisatsioonid heitsid Nyýazowile ette ränki inimõigusrikkumisi Türkmenistanis ja nimetasid tema valitsust üheks kõige repressiivsemaks maailmas.

Ta harrastas Venemaa-vastast retoorikat ja suhtus pikka aega võõristusega välisinvesteeringutesse.

Nyýazow suunas miljardite dollarite väärtuses riigitulusid oma isiklikele või enda käsutatavatele pangakontodele. Teravat kriitikat on sellise teguviisi võimaldamise eest pidanud kuulma Deutsche Bank.

Elektrit ja kütet pakuti Nyýazowi juhitud Türkmenistanis elanikele tasuta.

Nyýazowi järgi on nimetatud Türkmenbaşy linn (endine Krasnovodsk), laht ja rajoon.

Välislingid
-----------

* Türkmenistan vabaneb igavese juhi isikukultusest Postimees, 26. jaanuar 2009

  



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**pole** | **Türkmenistani president**1991–2006 | Järgnev**Gurbanguly Berdimuhammedow** |
**Michael Haneke** (sündinud 23. märtsil 1942 Münchenis) on Austria filmirežissöör, teatrilavastaja ja stsenarist. Samuti on ta Viini filmiakadeemia õppejõud.

2009. aasta Cannes'i filmifestivalil pälvis ta film "Valge pael" Kuldse Palmioksa ning järgmise aasta algul parima võõrkeelse filmina Kuldgloobuse. 2012. aasta Cannes'i filmifestivalil sai ta teise Kuldse Palmioksa filmi "Armastus" eest.

Haneke sündis Münchenis saksa näitleja ja lavastaja Fritz Hanekese ja austria näitleja Beatrix von Degenschildi pojana. Ta kasvas üles Wiener Neustadtis. Õppis Viini ülikoolis filosoofiat, psühholoogiat ja dramaturgiat. Ülikooli lõpetamise järel töötas ta toimetaja ja dramaturgina Saksamaa telejaamas Südwestfunk. Telerežissöörina tegi ta esimese saate 1974. aastal. 

Esimene Hanekese lavastatud kinofilm oli 1989. aastal valminud "Seitsmes kontinent", tuntuks sai ta aga kolm aastat hiljem valminud vastuolulise filmiga "Benny video". 2001. aastal pälvis ta senini kriitikutelt enim kiita saanud prantsuskeelne film "Klaveriõpetaja" 2001. aasta Cannes'i filmifestivali Grand Prix'. 

Tema film "Valge pael" debüteeris 2009. aasta Cannes'i filmifestivalil. Must-valge film räägib sündmustest Esimese maailmasõja eelsel Põhja-Saksamaal. Film on pälvinud lisaks Kuldsele Palmioksale ja Kuldgloobusele ridamisi muid auhindu (näiteks San Sebastiáni festivalil FIPRESCI Grand Prix' aasta parima filmina) ning ka kaks Oscari nominatsiooni. Samuti pälvis film kolm Euroopa filmiauhinda.

Film "Armastus" tõi talle 2012. aasta Cannes'i filmifestivalil samuti Kuldse Palmioksa. 2013. aasta Oscari auhinnagalal tunnistati film aasta parimaks võõrkeelseks filmiks ning Haneke oli nomineeritud Oscarile parima režissööri kategoorias (selle võitis aga Ang Lee). 2014. aastal pälvis ta Sonningi auhinna.

Mängufilmid
-----------

| Aasta | Pealkiri | Eestikeelne pealkiri | Märkused |
| --- | --- | --- | --- |
| 1989 | "Der siebente Kontinent" | "Seitsmes kontinent" |
| 1992 | "Benny's Video" | "Benny video" |
| 1994 | "71 Fragmente einer Chronologie des Zufalls" | "71 fragmenti juhuse kronoloogiast" |
| 1997 | "Funny Games" | "Jõhkrad mängud" |
| 1997 | "Das Schloß" | "Loss" |
| 2000 | "Code inconnu: Récit incomplet de divers voyages" | "Kood teadmata" |
| 2001 | "La pianiste" | "Klaveriõpetaja" |
| 2002 | "Le temps du loup" | "Hundi aeg" |
| 2004 | "Caché" | "Varjatud" |
| 2007 | "Funny Games U.S." | "Jõhkrad mängud" |
| 2009 | "Das weiße Band – Eine deutsche Kindergeschichte" | "Valge pael" |
| 2012 | "Amour" | "Armastus" |
| 2017 | "Happy End" |  | *planeeritud esilinastus 18. oktoober 2017* |

Välislingid
-----------

* Michael Haneke andmekogus IMDb (inglise)
**Eino Pettai** (25. oktoober 1936 Leevi vald, Võrumaa – 26. jaanuar 2014 Tartu) oli eesti loomakasvatusteadlane.

Elulugu
-------

Eino Pettai oli haritlase poeg. Tema isa oli Aleksander Pettai. 

Lõpetas 1955. aastal Põlva Keskkooli, 1960 Eesti Põllumajandusakadeemia põllumajanduse mehhaniseerimise erialal, põllumajanduskandidaat (1974, Eesti NSV TA Loomakasvatuse ja Veterinaaria Instituut, ELVI), väitekiri "Peenestatud hein ja kuivsilo lüpsikarja ratsionaalsel pidamisel". 1968–71 ELVI vanem- ja peainsener, vanemteadur, 1971–92 asedirektor, 1993 patendi- ja juurutamise osakonna juhataja, 1993– AS-i Pere Leib tegevdirektori abi.

Teadustöö
---------

Uurinud rohusöötade tootmise ja etteandmise ning veisepidamise tehnoloogiat, loomakasvatusfarmide mehhaniseerimist. Aidanud korraldada ELVI teaduskonverentse ja näitusi ning teaduskirjanduse publitseerimist. Akadeemilise Põllumajanduse Seltsi liige. Nõukogude Eesti preemia (1972, kollektiivis). 40 teadustrükist, sh 5 raamatu kaasautor.

Teoseid
-------

* Veistele rohusöötade tootmise ja etteandmise tehnoloogia (kaasautor M. Lihu). // Veisekasvatuse arendamisest Eestis (kaasautor). Tallinn, 1974
* О раздаче грубных кормов на фермах крупного рогатого скота. // Научн. тр. ЭСХА 108 (1976)
* Majandite kogemusi kuivsilo valmistamisel (kaasautorid M. Lihu, H. Kask). Tallinn, 1976
* Рациональное развитие скотоводства (kaasautor). Tallinn, 1977
* Abiks veisekasvatajatele (kaasautor). Tallinn, 1985
* Eesti Loomakasvatuse ja Veterinaaria Teadusliku Uurimise Instituudi teaduskoosseisu biobibliograafia 1947–1990 (kaasautor). Tallinn, 1992.

Isiklikku
---------

Tema isa oli eesti pedagoog ja koorijuht Aleksander Pettai.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Kirjandus
---------

* Eesti Loomakasvatuse ja Veterinaaria Teadusliku Uurimise Instituudi teaduskoosseisu biobibliograafia 1947–1990. Tallinn, 1992, 44, 114, 126, 129.
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Eino Tubin** (sündinud 19. märtsil 1942 Tartus) on eesti rahvusest ajakirjanik ja endine Rootsi kaitseministeeriumi ametnik.

Ta emigreerus 1944. aastal koos vanematega Rootsi, õppis Stockholmi Eesti Algkoolis ning lõpetas 1964. aastal Stockholmi Ajakirjanduskooli.

Ta töötas aastakümneid Rootsi kaitseministeeriumis üldkaitseinfo alal. Seejärel oli ta vabakutseline ajakirjanik. Ta on reservkapten. 

1994. aastast elab ta Türgis Kasi väikelinnas.

Teoseid
-------

2000. aastal ilmus Tallinnas tema mälestusteraamat "Teisal", 2007. aastal Stockholmis rootsikeelne raamat infosõjast "Besegra utan strid" ("Alistada ilma lahinguta").

Isiklikku
---------

Tema ema oli tantsija ja näitleja Elfriede Saarik (Erika Tubin), isa oli helilooja Eduard Tubin, poolvend Rein Tubin oli inseneriharidusega eesti koori- ja orkestrijuht ning trombonist. Tema abikaasa Behani on rahvuselt türklanna.

Kirjandus
---------

* Kes on kes? Kes on kus? Kaugete maade eestlased. Lühielulood. Vello Lään. Olion 2011.
**Elina Partõka** (sündinud 2. augustil 1983 Donetskis Ukraina NSV-s) on Eesti endine ujuja. 

Ta lõpetas 2002. aastal Kohtla-Järve Ühisgümnaasiumi ja 2009. aastal Moskva Rahvusvahelise Turismiakadeemia.

Saavutused
----------

2003. aastal Barcelonas toimunud maailmameistrivõistlustel saavutas Elina Partõka 200 m vabaujumises 20. koha ja 100 m vabaujumises 16. koha.

2004. aastal Madridis toimunud ujumise Euroopa meistrivõistlustel saavutas ta 200 m vabaujumises 14. koha.

2004. aasta Ateena olümpiamängudel saavutas ta 200 m vabaujumises 28. koha.

2007. aastal Melbourne'is toimunud maailmameistrivõistlustel saavutas Elina 200 m vabaujumises 41. koha.

2008. aasta Pekingi olümpiamängudel püstitas Elina Partõka 200 meetri vabaujumises uueks Eesti rekordiks **2.00,64**. Selle ajaga jäi ta kokkuvõttes jagama 28.–29. kohta.

Isiklikku
---------

Tema isa Valentõn Partõka oli samuti ujuja, esindades NSV Liitu 1972. ja 1976. aasta olümpiamängudel.

2009. aasta aprillis oli Playboy Eesti väljaande kaanestaar

Viited
------

1. ↑  Ujuja Elina Partõka poseerib Playboys. Delfi Sport, 26. märts 2009

Välislingid
-----------

* Biograafia ESBL-is
* Elina Partõka saidil Olympedia Muuda Vikiandmetes
Einojuhani Rautavaara (2003)
**Einojuhani Rautavaara** (9. oktoober 1928 Helsingi – 27. juuli 2016 Helsingi) oli soome helilooja.

Tema isa oli kuulus ooperilaulja ning üks Soome Rahvusooperi asutajaid Eino Rautavaara (1876–1939). 

1948–1952 õppis ta Sibeliuse Akadeemias, hiljem stažeeris Šveitsis ja Saksamaal.
1966–1990 oli ta Sibeliuse Akadeemia õppejõud, alates 1976. aastast professor.

Tema varasest loomingust on tuntuim teos "Cantus Arcticus" (1972), mida on tihti nimetatud kontserdiks lindudele koos orkestriga, kuna selles on kasutatud linnulaulusalvestisi.

Tema kaheksast sümfooniast on kõige populaarsem seitsmes (1994) pealkirjaga „Valguse ingel", mille salvestis nomineeriti Grammy auhinnale. 

Rautavaara kirjutas ka kontserte klaverile, viiulile, vioolale, flöödile, orelile, kontrabassile, harfile ja klarnetile, samuti hulgaliselt kammer- ja koorilaule ning oopereid.

Tunnustus
---------

* 1968 Pro Finlandia

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Einojuhani Rautavaara** |
**Eino Pillikse** (20. märts 1914 Jaroslavl – 25. november 2004 Tallinn) oli eesti elektriinsener, harrastusajaloolane ja kodu-uurija.

Elulugu
-------

Eino Pillikse oli mehaaniku poeg.

Lõpetas 1933. aastal Tartu Poeglaste Gümnaasiumi. Õppis aastatel 1936–1948 (vaheaegadega) Tallinna Tehnikaülikoolis, 1946–1948 Tartu Riiklikus Ülikoolis matemaatikat, lõpetas 1965. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi elektriinseneri erialal. 1940. aastal lõpetas Sõjakooli aspirantide kursuse (lipnik). Korporatsiooni Tehnola liige.

Töötas 1936–1944 Riigi Ringhäälingu tehnikaosakonnas. 1944. aasta aprillis arreteeriti, põgenes vanglast ja varjas end sakslaste lahkumiseni. Oli 1944–1947 Vändra Keskkooli matemaatikaõpetaja, 1947–1948 Tartu Industriaaltehnikumi õpetaja ja osakonnajuhataja. Arreteeriti, oli 1948–1954 vangilaagris. Pärast vabanemist töötas peaenergeetiku ja projekteerijana, 1968–1974 oli EKE Projekti vaneminsener. Aastast 1974 pensionil.

Eino Pillikse on maetud Tallinna Siselinna kalmistule.

Isiklikku
---------

Eino Pillikse vend oli kirjanik ja ajakirjanik Eerik Laidsaar.

Teadustöö
---------

Aastast 1932 tegi kaastööd ajalehtedele Vaba Maa, Päevaleht, Rahvaleht jmt. Nn Pillikse valemi rakendamine kõrgepingeliinide rajamisel võimaldas aastatel 1960–1975 säästa üle 3200 ha metsa. Oli "Põllumajanduse entsüklopeedia" (I kd ilmus 1998) kaasautor. Osales Tallinna Linnamuuseumi kodu-uurimisringi tegevuses. Oli 1984–1987 mälumängu "Kaitse loodust" mängujuht. 

Esines raadios ja televisioonis. Looduseuurijate Selts (LUS), Eesti Muinsuskaitse Seltsi ja Eesti Kodu-uurimise Seltsi asutajaliige, korp! Tehnola taastamise algataja (1989) ja auvilistlane (1991). Üle 100 trükise kultuuriloost, tehnika ja põllumajanduse ajaloost (mitu uurimust jäid käsikirja).

Teoseid
-------

* Peto ad cantum (kaasautor P. Kadarik). Tallinn, 1990
* Traktoristide kursused 1941. aastal. Tallinn, 1991
* Rakke riigimajandi kujunemine 1940–1990 (kaasautor V. Lehtla). Rakke, 1991.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Kirjandus
---------

* Tallinna Linnamuuseumi kodu-uurimise ringi biograafiline teatmik. Tallinn, 2000, 162–164.
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Hugo Jaanson** (kuni 1939. aastani **Hugo Paul Janson**; 31. märts 1894 Narva – 24. mai 1959 Stockholm) oli Eesti sõjaväelane (kolonelleitnant).

Ta lõpetas 1912. aastal Narva Gümnaasiumi ja õppis Petrogradi Elektrotehnilises Instituudis (õpingud katkestas I maailmasõda).

1923. aastal lõpetas ta Eesti Kaitseväe Lennukooli, kus sai lendur-vaatleja kutse. Täiendas ennast Poolas Thorni lendur-vaatlejate ja õhulaskurite koolis. 1924. aastal ülendati ta kapteniks. Õppis aastatel 1926–1930 Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas. 1931. aastal ülendati ta majoriks, oli Lennukooli maapealse väljaõppe jaoskonna ülem. 

1933. aastast oli Jaanson Eesti Kaitseväe Lennukooli ülem. Aastatel 1937–1940 oli ta 1. üksiku lennuväedivisjoni ülem Rakveres. 1939. aastal ülendati kolonelleitnandiks. Ta oli Lendurohvitseride meeskoori juhataja ja Lennuväeohvitseride Kogu esimees.

3. septembrist 1941 oli ta Harjumaa Omakaitse (ajutine) staabiülem ja ülem ja Tartu Omakaitse ülem. 

Hugo Jaanson läks Saksamaale ning 1951. aastal Rootsi, kus suri 1959. aastal südameataki tõttu.

Tunnustus
---------

* 1939 Kotkaristi IV klassi teenetemärk

Välislingid
-----------

* *Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944*
* Ohvitseride andmekogu
HMS Victory, Suurbritannia admirali Horatio Nelsoni lipulaev
Venemaa Balti laevastiku lipulaev Nastoitšivõi
**Lipulaev** on sõjalaev, kus asub laevade koondise või üksuse ülem koos vajaliku juhtimiselemendiga või vastava funktsiooni täitmiseks määratud sõjalaev.

Lipulaevaks võidakse nimetada ka juhtivat või suurimat laeva tsiviillaevanduse organisatsioonis.

* *Lipulaevaks* kutsutakse ka tehnilist, majanduslikku või ühiskondlikku saavutust, mis on eeskujuks teistele omalaadsetele.

Kirjeldus
---------

Eesti mereväe ülema vimpel
Lipulaevaks määratakse tavaliselt laevastiku lahinguvõimsaim või suurim, sageli ka tuntuim laev. Lipulaeval on sageli täiendavad sidevahendid ja suuremal laeval ka eraldi staabiruumid. Suuremal laevastikukoondisel võib olla lisaks lipulaevale eraldi staabilaev.

Lipulaev ei pruugi olla alati konkreetne määratud laev laevade üksuses, vaid selleks võib saada üksuse ülema poolt valitud üksuse laev, mille pardale ta asub operatsiooni või väljasõidu ajaks.

Laevastiku üksuse ülemal on oma kinnitatud ametivimpel, mis heisatakse masti vastava isiku pardale saabumisel või mõne riigi mereväes hoitakse mastis kogu aja, sõltuvalt traditsioonist.

Vaata ka
--------

* Hävitajate juhtlaev
* Staabilaev
* Staabi- ja toetuslaev