recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Guðmundur Finnbogason (1934)
**Guðmundur Finnbogason** (6. juuni 1873 – 17. juuli 1944) oli Islandi filosoof ning ühtlasi ka üks saareriigi esimesi psühholooge. Tema vanemad olid Guðrún Jónsdóttir ja Finnbogi Finnbogason.

Oma õpingud Reykjavíkis asuvas gümnaasiumis Lærði Skólinn (praeguse nimega Menntaskólinn í Reykjavík) lõpetas ta 1896. aasta kevadel. Samal aastal alustas ta filosoofiaõpinguid Kopenhaageni Ülikoolis, mille ta lõpetas psühholoogia magistrikraadiga 1901. aastal. Tema mentorite hulka kuulusid Harald Høffding ja Alfred Lehmann. Neist Lehmann oli õppinud Saksamaal Wilhelm Wundti käe all ning rajanud aastal 1886 Kopenhaagenisse laboratooriumi.

Aastatel 1901 ja 1902 rändas Finnbogason ringi mööda Skandinaaviat ja kogus teavet õppetöö läbiviimise kohta. Ta tegi seda Islandi parlamendi Alþingi toetusel ning tehtud uurimistöö põhjal ilmus 1903. aastal tema esimene raamat "Lýðmenntun" ("Rahvaharidus"). Nii raamatus kui samal aastal parlamendile esitatud aruandes esitas Guðmundur Finnbogason oma ettepanekud laste harimise kohta Islandil. Aastatel 1903 ja 1904 rändas ta ringi Islandil, kogudes andmeid selle kohta, kuidas riigis õppetööd läbi viidi ning kirjutas kogutud andmete põhjal parlamendile järjekordse aruande. 1907. aastal lepiti kokku õpetamisega seotud eeskirjades, mis suuresti põhinesid Finnbogasoni töödel.

Aastatel 1905 ja 1906 oli ta kirjandusliku ajakirja Skírnir toimetaja ning tegi ka tõlketöid. Muuhulgas tõlkis ta ka William Jamesi loengu inimeste surematusest ning ühe filosoof Henri Bergsoni artikli. Aastatel 1913–1920 ja 1933–1943 oli ta taas ajakirja Skírnir toimetaja.

1908–1910 töötas Finnbogason oma doktoritöö "Samúðarskilningurinn" ("Kaastundlik mõistmine") kallal. Oma doktoritööd kaitses ta 1911. aastal Kopenhaageni Ülikoolis ja aasta hiljem ilmus temalt samal teemal raamat "Hugur og heimur" ("Meel ja universum").

Ajal, mil Guðmundur oma doktoritöö kirjutamist lõpetas, rajati Islandi Ülikool ja sealne filosoofia professuur. Ka tema kandideeris sellele kohale, kuid kohale määrati hoopis Ágúst H. Bjarnason ning Guðmundur Finnbogasonist sai Islandi Rahvusraamatukogu juhataja. 1918. aastal määrati ta siiski ülikooli professoriks ning ta jäi sellele kohale aastani 1924, õpetades rakenduspsühholoogiat ja viies koos oma tudengitega läbi katseid.

1917. aastal ilmus tema tööpsühholoogiat käsitlev raamat "Töö ja põhjus" (*Vit og strit*). Raamat ilmus ajal, mil mainitud psühholoogiaharu oli alles oma ajaloo alguses.

Viited
------

1. ↑  Pind (2005), pp. 9, 30
2. 1 2  Pind (2005), p. 9
3. ↑  Pind (2005), p. 10
4. ↑  Pind (2005), pp. 12, 13 og 15
5. ↑  Pind (2005), pp. 19, 20, 21
6. ↑  Pind (2005), pp. 22, 23
7. ↑  Pind (2005), pp. 23, 24
8. ↑  Pind (2005), p. 27
9. ↑  Pind (2005), pp. 24, 25
10. ↑  Pind (2005), p. 28
11. ↑  "The IUPsyS Directory: Major Research Institutes and Departments of Psychology". Géry d'. Ydewalle. Taylor & Francis, 1993.

Kirjandus
---------

* Jörgen L. Pind. 2005. "Guðmundur Finnbogason, sálfræðingur, ritstjóri Skírnis". *Skírnir*, 179. Kevad 2005.
Denis Sassou-Nguesso
**Denis Sassou-Nguesso** (sündinud 1943 Edous) on Kongo Vabariigi kindral, president aastatel 1979–1992 ja uuesti alates 1997. aastast. 2002. aastal toimunud presidendivalimistel sai ta üle 90% häältest, sest peamistel opositsioonikandidaatidel oli kandideerimine keelatud.

12. juulil 2009 toimunud presidendivalimistel valiti Denis Sassou-Nguesso 78,6 protsendiga häältest ametisse uueks 7-aastaseks ametiajaks.

15. septembril 2009 kaotas Denis Sassou-Nguesso Kongo Vabariigi peaministri ametikoha.

Oktoobris 2021 mainiti Denis Sassou N'Guessot "Pandora Papers" skandaalis. Rahvusvahelise ajakirjanike konsortsiumi andmetel oli ettevõte 1998. aastal, vahetult pärast Denis Sassou N'Guesso võimule naasmist. Väidetavalt registreeriti Inter African Investment Kariibi mere maksuparadiisis Briti Neitsisaartel. Denis Sassou N'Guesso eitab tervikuna, et tegemist on dokumentidega.

Elustiil
--------

Sassou-Nguesso on tuntud oma pillava elustiili poolest. Teda on süüdistatud sadade sõjapõgenike ja mitmete opositsioonipoliitikute "kadumises" ning miljonite dollarite suuruse altkäemaksu võtmises.

Septembris 2005 selgus, et Sasson-Nguesso oli teinud 169 000 Suurbritannia naela suuruse hotelliarve ja maksnud sellest 100 000 naela sularahas. See summa oli märksa suurem kui 106 000 naela, mille Suurbritannia 2006. aastal Kongole humanitaarabiks andis. Maailmapank plaanis suurtes võlgades vaestele maadele võlalõdvendust, aga pärast uudise avalikuks tulekut võttis Maailmapanga juht Paul Wolfowitz Kongo võlalõdvendust saavate riikide nimestikust välja.

Juunis 2007 alustas Prantsusmaa politsei uurimist Sassou-Nguesso ja Gaboni presidendi Omar Bongo suhtes, sest neid kahtlustati miljonite naelade riigi raha kasutamist isiklikuks otstarbeks, et osta Prantsusmaal kinnisvara. Politsei andmetel on Sassou-Nguesso saanud varem Prantsusmaa omanduses olevalt naftaettevõttelt Elf sadade miljonite eurode ulatuses ebaseaduslikke makseid. 

Juulis 2007 avaldas briti MTÜ Global Witness dokumendid, mille järgi on presidendi poeg Denis Christel, kes on Kongo riikliku naftakompanii SNPC turundusjuht, kulutanud sadu tuhandeid USA dollareid riigi raha ostureisidel Pariisis ja Dubais. Sealhulgas kulutas ta 35 000 dollarit disainerite Louis Vuittoni ja Roberto Cavalli toodetele..

Viited
------

1. ↑  Fraud inquiry into leaders breaks ‘special protection’
2. ↑  denis\_christel\_sassou\_nguesso\_credit\_card\_bill.pdf

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Joachim Yhombi-Opango** | **Kongo Vabariigi president**1979–1992 | Järgnev**Pascal Lissouba** |
| Eelnev**Pascal Lissouba** | **Kongo Vabariigi president**aastast 1997 | Järgnev**—** |
| Eelnev**Olusegun Obasanjo** | **Aafrika Liidu esimees**2006–2007 | Järgnev**John Agyekum Kufuor** |
Austeniiditerad temperatuuridel 860 ja 1060 ºC
**Austeniit** on tahke süsiniku lahus raua mittemagnetilisel kujul, mis tekib, kui temperatuur on üle kriitilise eutektoidtemperatuuri (727 °C). Austeniiti on võimalik rauas säilitada, kui jahutada seda kiirusega, mis on karastatava terase kriitilisest jahtumiskiirusest suurem.

Omadused
--------

Niklil on erilisi omadusi, mis soodustavad austeniidi teket. Teised elemendid, näiteks kroom, takistavad tahetud faasimuutuse moodustamist. Kuigi austeniidi terased sisaldavad palju rauda, on need enamasti mittemagnetilised. See on võimalik seetõttu, et austeniit omab tahkkesendatud võret, mille aatomid ei ole magnetilised. Tahkkesendatud võre võimaldab samuti säilitada suuremat kogust süsinikku kui teised teraskristallstruktuurid. Austeniit on nimetatud Sir William Chandler Roberts-Austeni  järgi, kes lõi 19. sajandil esimese raua-süsinikfaasidiagrammi.

Austeniidi rakendus
-------------------

Austeniiti kasutatakse peamiselt karburaaditud terase valmistamisel. Austeniidil on kõrge lahustuvus süsiniku suhtes, mida viiakse terasesse kõrgetel temperatuuridel Karastamisel muutub suure süsinikusisaldusega austeniit suure süsinikusisaldusega martensiidiks. Suure süsinikusisaldusega martensiidi noolutamisel muutub see suure tugevusega martensiidiks.
Austenitiseerimine on raua või terase kuumutamine temperatuurini, kuni kuumutatava keha kristallstruktuur muutub ferriidist austeniidiks. Austeniidi avatud struktuur võimaldab neelata süsinikku süsinikterasest.

Viited
------

1. ↑  "William Chandler Roberts-Austen" (inglise). Vaadatud 21.02.2019.
2. ↑  "Austenite - an overview" (inglise). Vaadatud 20.02.2019.
3. ↑  "Austenite" (inglise). Vaadatud 20.02.2019.
4. ↑  "Austenite overview" (inglise). Originaali arhiivikoopia seisuga 2018-06-19. Vaadatud 21. 02. 2019. `{{netiviide}}`: kontrolli kuupäeva väärtust: `|Kasutatud=` (juhend)
**Barstyčiai** on alev Leedus Skuodase rajoonis, Barstyčiai valla halduskeskus. Barstyčiai asub merepinnast 140 meetri kõrgusel. Alevi servas asub väike järv.

Barstyčiais asub keskkool. Alevis on lastekodu ja raamatukogu. Vaatamisväärsuseks on 1906. aastal ehitatud puidust katoliku kirik. Kirik, selle kellatorn, piirdemüür ja väravad on muinsuskaitse all. Alevis on Barstyčiai uus kalmistu. Alevi lähedal Puokė külas asub Barstyčiai rändrahn, mis on Leedu suurim rändrahn.

Külla jäävad osaliselt Žemaitija rahvuspark ja Mikytai maastikukaitseala.

Muinsuskaitse all on veel Barstyčiai mägi ehk Nõiamägi. Tegemist on hiiega, mille kohta on liikvel palju legende. Rahvas rääkis, et mäe otsa kogunesid nõiad pidutsema, supeldes mäe jalamil olevas soos ja tantsides siis mäe peal. Ka olevat sellel põletatud nõidasid. Ka olevat sellel mäel kord ööbinud üks žemaidi vürstidest, kellele siis öösel ilmus nõid, andes talle teada, et vaenuvägi läheneb tema kodule. Ka olevat see olnud nõidade elupaigaks pärast seda, kui nad muude inimeste seast välja aeti. Hilisematel aegadel tähistas rahvas mäel jaanipäeva.

Ajalugu
-------

Barstyčiaid on esmamainitud 1558. aastal. Aastail 1649–1773 kuulus see jesuiitidele, seejärel Jagminaste suguvõsale. XVIII sajandi lõpus ja XIX sajandil kandis asula Jagminpolise nime. 1841. aastal on mainitud Barstyčiaid kui alevit.

1936. aastal püstitati alevisse mälestusmärk katoliiklikule noorteliikumisele Pavasaris. Teise maailmasõja ajal tapsid alevi hõivanud Saksa väed 13 sealset peret. Selsamal aastal sai Barstyčiaist partisanide baas. Pärast sõja lõppu sai alevist üks Leedu metsavendade baase. 1974. aastal hävitati Pavasarise mälestusmärk, see taastati 1990. aastal.

* 
*

Elanikkond
----------

|  |  |
| --- | --- |
| * 147 (1868)
* 398 (1897)
* 398 (1902)
* 329 (1923)
* 354 (1959)
* 374 (1970)
* 390 (1975)
 | * 497 (1979)
* 567 (1984)
* 646 (1989)
* 659 (2001)
* 528 (2011)
* 424 (2021)
 |

Tuntud elanikke
---------------

* Leonardas Kazimieras Andriekus – Leedu vaimulik ja luuletaja
* Antanas Jankauskas – Leedu folklorist ja kunstnik

Viited
------

1. ↑  Gyventojai gyvenamosiose vietovėse: Lietuvos Respublikos 2021 metų gyventojų surašymo rezultatai. Vilnius: Statistikos departamentas, 2022.
2. ↑  Barstyčių Šv. apaštalų Simono ir Judo Tado bažnyčios statinių kompleksas
3. ↑  Skuodo rajono savivaldybė
4. ↑
5. ↑  Barstyčių kalnas, vad. Raganos kalnu
6. ↑  Vaitkevičius V. *Senosios Lietuvos šventvietės. Žemaitija,* Vilnius 1998, 114-115 lk.

Välislingid
-----------

 Barstyčiai – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Alev Žemaitia portaalis
* Alev portaalis vietoves.Lt

| * v
* r
Barstyčiai valla haldusjaotus |
| --- |
| 
**alevid:** **Barstyčiai** |
| 
**külad:** Aubrikiai **·**  Barstytaliai **·**  Geldėnai **·**  Gudaliai **·**  Kančaičiai **·**  Kruopiai **·**  Laumės **·**  Mockaičiai **·**  Padegimė **·**  Paparčiai **·**  Puokė |
Drusti kirik
**Drusti** (varem *Vecdrusti* või *Vecdrustu muiža*) on küla (*vidējciems*) Lätis Smiltene piirkonnas, Drusti valla halduskeskus. Küla asub merepinnast 185 meetri kõrgusel, piirkonna keskusest Raunast 20 ja Riiast 120 kilomeetri kaugusel. 

Lisaks vallamajale on Drustis veel põhikool, postkontor ja raamatukogu. Seal asub Drusti bussipeatus.

Vaatamisväärsusteks on sealne luteri kirik, mis on muinsusmälestisena riikliku kaitse all. Kaitse all on ka kiriku kantsel, altar, orelirõdu ja organistipink. Kohaliku kaitse all on Drusti keskaegne kalmistu ja Žvīguri keskaegne kalmistu.

Looduskaitse all on tamm Pagalma saimnieks (tõlkes 'hoovi omanik').

Asulat on esimest korda mainitud 1262. aastal. Tänapäevane asula tekkis Vecdrusti mõisa hoonetekompleksi juurde. Drustis on sündinud Heinrich Hagemeister ning baltisaksa maadeavastaja ja Alaska kuberner Ludwig von Hagemeister. Aastatel 2009–2021 kuulus küla Rauna piirkonda.

2015. aastal oli Drustis 286 elanikku, 2016. aastal 271 ja 2021. aastal 264 elanikku.

Vaata ka
--------

* Drusti kogudus
* Vecdrusti mõis

Viited
------

1. ↑  Vietvārdu datubāze
2. ↑  Autotransporta direcija
3. ↑  Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija
4. ↑  Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija
5. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS

| * v
* r
Drusti valla asulad |
| --- |
| 
Auļukalns **·**  Baižas **·**  Briņģi **·**  **Drusti** **·**  Dūķi **·**  Gatarta **·**  Jaundrusti **·**  Mīlakšas **·**  Skripsti **·**  Tulči **·**  Vāgāni |
**Aleksandr Jurjevitš Pepeljajev** (eestikeelsetes materjalides enamasti **Saša Pepeljajev**, vene keeles Александр Юрьевич Пепеляев; sündinud 1954) on Vene tantsuteatri lavastaja, kes pälvinud oma loometööga olulist rahvusvahelist tähelepanu. Tema "Luikede järv" Von Krahli teatris (koos Peeter Jalakaga) võitis 2004. aastal USA nimeka Bessie auhinna.

23. septembril 2005 esietendus teatris NO99 Pepeljajevi lavastatud Anton Tšehhovi "Kirsiaed", milles mängisid lavakunstikooli 22. lennu üliõpilased. Pepeljajev on Vene kirjandusklassikaga varemgi teatris tegelenud. 2004. aasta kevadel tõi ta lavakunstikooli 21. lennuga lavale Tšehhovi "Kolm õde", 2005. aasta kevadel Soome Teatriakadeemia üliõpilastega lavastuse "Idioodid" (Fjodor Dostojevski teose järgi). 

Pepeljajev on rõhutanud, et klassika puhul huvitavad teda mittetraditsioonilise lavastamise viisid, näidates seega, et need tekstid on suuremad, kui kinnistunud arvamused lubavad oletada.

Usutluses Eesti Päevalehele on Pepeljajev ütelnud: "Kirjandus jääb minu jaoks alati vormi, stiili, kontseptsiooni ja atmosfääri allikaks ega saa kunagi ümberjutustuse objektiks. Kui rääkida väga üldiselt, siis teatris näib mulle kõige huvitavam ja sisukam mitte see, mida öeldakse, vaid see, mida nähakse. Just selles seoses on mul huvitav teatriga tegelda. Teadmaks, et Othello kägistas oma noore naise, ei ole vaja minna teatrisse. Piisab sellest, kui osata lugeda või käia kas või kooli kirjandustundides. Kunstiline tekst erineb ajalehetekstist."

Haridustee
----------

Ta on lõpetanud 1989. aastal Moskva riikliku ülikooli keemiateaduskonna ja 1990. aastal GITIS-e draamarežii teaduskonna.

Tunnustus
---------

* 2004 Eesti Teatriliidu sõnalavastuste žürii eriauhind (koos Peeter Jalakaga)
* 2004 Bessie auhind
* 2006 Maarjamaa Risti V klassi teenetemärk
* 2016 Kuldne Mask parima nüüdistantsu etenduse kategoorias (tantsuteatri "Balet Moskva" ("Балет Москва") etendus "Kafe Idiot" ("Кафе Идиот"); lavastaja Aleksandr Pepeljajev)

Viited
------

1. ↑  Александр Пепеляев: «Красиво можно даже на пол упасть». lsm.lv
2. ↑  Любительское художественное творчество в России ХХ века. Словарь. books.google.ee
3. 1 2  Александр Пепеляев. tsekh.ru
4. ↑  The New York Dance & Perfomance Awards. bessies.org
5. ↑  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 691

Välislingid
-----------

* Aleksandr Pepeljajevi loengud "Ööülikoolis"
* Tiiu Laks. Saša Pepeljajev tõi tagasi nauditava koreograafia. Eesti Päevaleht. 11. mai 2010
Rusnė kirik
**Rusnė** (saksa keeles *Ruß*) on alev (endine linn) Leedus Šilutė rajoonis, Rusnė valla halduskeskus. Alev asub Nemunase deltas Rusnė saarel Atmata ja Skirvytė jõeharude lahknemiskohas. Ülejäänud Leeduga ühendab alevit üle Atmata viiv sild.

Alevis on algkool ja erikool. Vaatamisväärsusteks on aastal 1809 püstitatud luteri kirik ja katoliku kabel, linnamägi, vanad kaluriküla hooned ja kalurite elu tutvustav etnograafiamuuseum. Rusnė kuulub Väike-Leedu etnograafilisse piirkonda.

Rusnė asub üleujutatavas piirkonnas, alevi kaitseks on rajatud hulgaliselt tamme ja 20 pumbajaama. Alev asub Nemunase delta regionaalpargi territooriumil.

Ajalugu
-------

Rusnėt mainitakse esimest korda XIV sajandi lõpus, aastal 1419 rajati sinna esimene kirik. Aastal 1498 said sealsed kalurid õiguse püüda kala, ilma et nad selle eest maksma oleks pidanud. Aastal 1583 rajati sinna kihelkonnakool.

Põhjasõja ajal otsis 233 Klaipėda peret uut eluaset Rusnėst. Aastal 1810 rajati sinna üks esimesi veetaseme seirega tegelevaid jaamu tänapäeva Leedu aladel.

Kahe maailmasõja vahelisel perioodil kuulus Rusnė Memeli piirkonda. Aastal 1914 rajati üle Atmata esimene sild, aastal 1926 ehitatisild ka Rusnė ja Šilutė vahelisele teele suurvee ajal üleujutatavale alale. Aastal 1944 õhkisid taganevad Saksa väed Atmata silla. Aastal 1946 sai Rusnėst linn. Aastal 1949 liideti sellega arhitektuurimälestisena kaitse all olev Skirvytėlė tänavküla, mis on alevi koosseisus ka tänapäeval. Aastal 1967 ühendati linnaga kogu Rusnė saar. Aastal 1974 valmis uus sild üle Atmata (varem peeti asulaga ühendust parvega). Aastal 1997 muudeti linn aleviks, ülejäänud asulad saarel hakkasid kuuluma Rusnė valda.

Pilte
-----

* RusnėRusnė
* Rusnė etnograafiamuuseumRusnė etnograafiamuuseum
* PumbajaamPumbajaam
* RusnėRusnė
* Rusnė. Vaade jõeltRusnė. Vaade jõelt

Tuntud elanikke
---------------

* Heinrich Ancker – Saksa poliitik
* Augustas Baldžius – Saksa poliitik
* Gerhard Gregor – Saksa pianist
* Rudolf Jenett – Saksa sõjaväelane
* Charlotte Keyser – Saksa kirjanik
* Arthur Kittel – Saksa arst

Välislingid
-----------

 Rusnė – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Alev portaalis vietoves.Lt
* Vanad pildid alevi kohta YouTube'is
* Rusnė
**Aspiriin** ehk **atsetüülsalitsüülhape** on salitsülaatide perekonda kuuluv ravim, mida kasutatakse valuvaigistina väikeste valude raviks ning palaviku ja põletiku vastu. Sel on ka verd vedeldav toime ning seda kasutatakse pikka aega väikestes annustes südameinfarkti ärahoidmiseks.

Brutovalem: C9H8O4

Aspiriin oli esimesena väljatöötatud mittesteroidne põletikuvastane ravim. Viimastest ei ole kõik salitsülaadid, kuigi neil on sarnane toime ja toimemehhanism.

Suurtes doosides manustatud ravimi üledoosi korral võib tekkida atsetüülsalitsüülhappemürgistus, kusjuures aktiivsöe manustamise korral võib selle sidumisvõime küllastuda ning lisaks võib atsetüülsalitsüülhape aktiivsöest vabaneda.

Aspiriini registreeris märtsis 1899 keemiaettevõte Bayer.

Vaata ka
--------

* Equagesic

Viited
------

1. ↑  "Vältimatu abi käsiraamat", 3. trükk, 2010, AS Medicina, tõlkinud Hannes Erm, Triin Tarmas, Ene Leesment, Markko Pärtelpoeg, toimetanud Katrin Hallas. Lk 445–446. ISBN 978 9985 829 95 0

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Aspiriin** |
**Aet Süvari** (sündinud 30. septembril 1977) on eesti spordiajakirjanik.

Ta on lõpetanud 1995. aastal Tallinna 7. keskkooli, 1999. aastal Tartu Ülikooli ajakirjanduse erialal ja 2005. aastal Edinburghi Napieri ülikooli ajakirjandusosakonna magistriõppes. 

Töötanud aastatel 1999–2004 Eesti Ekspressis toimetajana, 2005–2006 Šotimaa nädalalehes Fife Free Press reporterina, 2007–2008 ETV jalgpallisaate "Lisaaeg" saatejuhi ja toimetajana. 2006. aastast töötas Eesti Päevalehe sporditoimetusse. 2014. aastast töötab ta Eesti Rahvusringhäälingu sporditoimetuses.

Ta on Hispaania jalgpallikoondise poolehoidja ja mänginud ise aastatel 1999–2000 FC Fauna jalgpallinaiskonnas.

Kahasse Kertu Ruusiga ilmus 1995. aastal luulekogu "Aeg jookseb. Lilled vangile".

Viited
------

1. ↑  Andrus Nilk ja Aet Süvari liitusid ERRi sporditoimetusega, ERR, 2. detsember 2014
2. ↑  Kristjan Roos, Aet Süvari – spordiajakirjanik, kelle süda tuksub jalgpalli rütmis, Õhtuleht, 5. juuli 2018
3. ↑  Külli-Riin Tigasson. Aet Süvari – spordipõlgurist jalkaajakirjanikuks 06.07.2016.
4. ↑

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Aet Süvari** |
Fahrettin Koca (2020)
**Fahrettin Koca** (sündinud 2. jaanuaril 1965 Ömeranlıs Kulu ringkonnas) on Türgi arst ja poliitik. Ta on 10. juulist 2018 Türgi tervishoiuminister.

Ta sündis aastal 1965 Ömeranlıs Kulu ringkonnas Konya provintsis. Ta lõpetas alg- ja põhikooli Konyas ning keskkooli Bursas. Ta lõpetas aastal 1988 İstanbuli Ülikooli arstiteaduskonna. Ta spetsialiseerus seejärel Istanbuli ülikooli Cerrahpaşa meditsiinikoolis laste tervise ja haiguste osakonnas ning sai 1995. aastal laste tervise ja haiguste spetsialistiks.

Ta töötas arsti ja meditsiinidirektorina erinevates tervishoiuasutustes. Ta oli İstanbuli Medipoli Ülikooli hoolekogu esimees, mille asutas 2009. aastal Hariduse Tervise- ja Teadusfond (TESA (Türkiye Eğitim Sağlık ve Araştırma Vakfı)), mille asutajaks oli ta. Ta on Türgi Lastearstide Assotsiatsiooni, Pediaatrilise Metabolismi ja Toitumise Assotsiatsiooni, Istanbuli Kaubanduskoja (ITO (İstanbul Ticaret Odası)), tervishoiutöötajate komitee, Erahaiglate Tervishoiuasutuste Assotsiatsiooni (OHSAD (Özel Hastaneler Sağlık Kuruluşları Derneği)) liige. Ta on ka välismajandussuhete nõukogu (DEIK (Dış Ekonomik İlişkiler Konseyi)) hariduskomitee ärinõukogu asepresident, sihtasutuse Ülikooli haiglate liidu president ja teenuseeksportijate liidu tervishoiuteenuste komitee esimees.

Ta on 10. juulist 2018 Türgi tervishoiuminister.

Isiklikku
---------

Ta on abielus Hale Kocaga ja neil on neli last.
**MTÜ Spordiklubi 100** (SK100) on Eesti orienteerumisklubi. 

Klubi asutati 13. novembril 2009. See on Eesti Orienteerumisliidu liikmesklubi.

Korraldatakse spordiüritusi ja koolitusi nii klubi liikmetele kui ka laiemale sihtrühmale, kelleks on nii Eesti kui välisriikide orienteerumishuvilised. SK100 on üks aktiivsemaid orienteerumisklubisid Põhja-Eestis, mis koosneb peamiselt noortest orienteerujatest vanuses 20–35.

Seisuga 14.11.2018 oli klubi liikmete arv 52. Klubi liikmeid on lisaks eestlastele veel Soomest, Tšehhist, Ungarist, Lätist ja Prantsusmaalt.

Korraldatavad võistlused
------------------------

SK100 korraldab igal aastal rahvusvahelist võistlust "Tallinna orienteerumisnädal", mille eelkäijaks on 100 kontrollpunktiga võistlus "100 KP jooks", mis toimus esimest korda 2005. aastal .

2016. aastal korraldatud veteranide maailmameistrivõistlused on seni Eesti suurim välisvõistlejate arvuga spordivõistlus Eestis. Kokku osales võistlustel 3488 osalejat 44 riigist. Võistluse korraldamist abistas 315 vabatahtlikku 15 riigist. Võistluspaikadeks olid Kadrioru park, Tallinna vanalinn, Põhja-Kõrvemaa ja Pikassaare .

Klubi on korraldanud ka muid regulaarseid või üksikvõistlusi, nt linnaorienteerumise jõulujooks, Eesti ja Tallinna meistrivõistlused orienteerumises jm.

Korraldatavad orienteerumispäevakud
-----------------------------------

SK100 korraldab Eestis ainulaadset aasta läbi toimuvat päevakute sarja "Linnaorienteerumine", mille eelkäijaks on Tallinna Kompassi päevakud. Linnaorienteerumise päevakud toimuvad peamiselt Tallinna linnamaastikel. Esimene orienteerumispäevak toimus 1. juunil 2015 Männiku külas.

Klubi teine korraldatav päevakusari on "Metsaorienteerumine", mille üritusi peetakse Tallinna ja Harjumaa metsamaastikel. Igal päevakul on lisaks tavapäevasele orienteerumisjooksule avatud ka rattaorienteerumise rajad. Esimene orienteerumispäevak toimus 29. mail 2018 Tallinnas Liiva asumi ja Järve metsa piirkonnas.

Viited
------

1. ↑  "Spordiregister. MTÜ Spordiklubi 100".
2. ↑  "Mis on SK100".
3. ↑  "Tallinna Orienteerumisnädal". Originaali arhiivikoopia seisuga 14. november 2018. Vaadatud 14. novembril 2018.
4. ↑  "100KP osalusstatistika".[*alaline kõdulink*]
5. ↑  "Eestlased võitsid kodusel veteranide MM-i sprindidistantsidel neli medalit".
6. ↑  "Veteranide orienteerumise maailmameistrivõistlused on avatud".
7. ↑  "Tallinna Lauluväljakul avati veteranide MM orienteerumises".
8. ↑  "Veteranide MM orienteerumises tõi Tallinna tuhandeid turiste". Originaali arhiivikoopia seisuga 14. november 2018. Vaadatud 14. novembril 2018.
9. ↑  "Võistlused".
10. ↑  "Kalender - linnaorienteerumine".
11. ↑  "Kalender - metsaorienteerumine". Originaali arhiivikoopia seisuga 14. november 2018. Vaadatud 14. novembril 2018.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Spordiklubi 100** |

* Spordiklubi 100
* Linnaorienteerumise päevakusari
* Metsaorienteerumise päevakusari
* Tallinna orienteerumisnädal
* Veteranide MM 2016
* SK100 Strava rakenduses
Dārte luteri kirik
**Dārte** (vanasti ka **Dārtes muiža**) on küla (*mazciems*) Lätis Talsi piirkonnas Vandzene vallas. Küla asub  Grīva jõe kaldal piirkonna keskusest Talsist 20 ja Riiast 142 kilomeetri kaugusel.

XVII sajandil tekkis sinna väike **Ninive** ehk **Neištetene** linn, mis sai linnaõigused aastal 1650, mil see kuulus Fircksidele. Aastal 1600 valmis ka sealne luteri kirik. Põhjasõja ajal tehti linn maatasa.

Hiljem rajati linna kohale Dārte poolmõis (*Dorotheenhof*, *Dorothäenhof*). Aastal 1895 rajati selle juurde ka praegune kirikuhoone.

Dārtes kasvab looduskaitsealune Dārte mänd ümbermõõduga 3,01 m ja kõrgusega 25 m. Ka teine külas kasvav mänd ümbermõõduga 4,3 m on looduskaitse all.

Viited
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  www.vietas.lv
4. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Dārte** |

| * v
* r
Vandzene valla asulad |
| --- |
| 
Dārte **·**  Iģene **·**  Klāņi **·**  Lādzere **·**  Skreite **·**  Sniķeri **·**  Uguņciems **·**  Upesgrīva **·**  Valgalciems **·**  **Vandzene** **·**  Vandzenes skola **·**  Vecumvirsa |
**Staatika** (kreeka δτατικε"tasakaaluõpetus") on klassikalise mehaanika haru, mis uurib:

1. kehade tasakaalus püsimist neile rakendatud jõudude mõjul;
2. jõusüsteemi taandamist, s.o kehale rakendatud jõusüsteemi asendamist samaväärse, kuid lihtsama jõusüsteemiga.

Staatika põhiteoreem, Varignoni teoreem
---------------------------------------

**Staatika põhiteoreem** (Poinsot’ teoreem) on sõnastatud järgmiselt: *Iga jäigale kehale rakendatud jõusüsteemi saab asendada taandamistsentrisse rakendatud jõusüsteemi peavektoriga ja jõusüsteemi peamomendiga taandamistsentri suhtes*.

**Varignoni teoreem** on sõnastatud järgmiselt: *Kui jõusüsteem taandub resultandiks, siis resultandi moment mingi fikseeritud punkti suhtes võrdub kõigi vaadeldava jõusteemi jõudude sama punkti suhtes leitud momentide geomeetrilise summaga*.

Jõusüsteemi tasakaal
--------------------

Selleks, et paigalseisev või ühtlaselt sirgjooneliselt liikuv keha säilitaks oma paigalseisu või ühtlase sirgjoonelise liikumise, peab sellele rakendatud jõudude resultantjõud ja nende jõudude momentide algebraline summa võrduma nulliga. Formaalsemas sõnastuses on jõusüsteemi tasakaalu tingimused kirja pandud järgmiselt: jõusüsteem on tasakaalus parajasti siis, kui peavektor {\displaystyle \mathbf {R} } ja mingi punkti O suhtes leitud peamoment {\displaystyle \mathbf {M} \_{\mathrm {O} }}on võrdsed nulliga:

{\displaystyle \mathbf {R} =\sum \_{i}\mathbf {F} \_{i}=0,\quad \mathbf {M} \_{\mathrm {O} }=\sum \_{i}\mathbf {M} \_{\mathrm {O} }(\mathbf {F} \_{i})=0}
Kui keha tasakaalu tingimused on täidetud, siis ei pea keha tingimata paigal seisma. Ta võib liikuda ühtlaselt ja sirgjooneliselt (inertsiaalselt).

Vaata ka
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Staatika**
 |

* Dünaamika
* Kinemaatika

Viited
------

1. ↑  Andrus Salupere (2006). "Staatika" (PDF). Vaadatud 2018. `{{netiviide}}`: kontrolli kuupäeva väärtust: `|Kasutatud=` (juhend)
Illumineerija Rufilluse autoportree initsiaali miniatuuril. Codex Bodmer 127, 244r
Vincent de Beauvaisi kirjutamas kujutav 15. sajandi miniatuur "Speculum historiale" prantsuskeelses väljaandes. Võimalik, et kujutataud on Burgundia hertsogite raamatukogu. Brugge, u 1478–1480, British Library Royal 14 E. i, 1. köide, fo 3
**Skriptoorium** (*scriptorium*, mitmus *scriptoria*; ladina keeles sõna-sõnalt 'kirjutamise koht') oli kloostris asuv ruum, kus munkadest kirjutajad tegelesid käsikirjade kopeerimise ja illumineerimisega. Teaduskirjanduses võidakse kasutada skriptooriumi ka institutsiooni või kirjakoolkonna tähenduses, iseloomustamaks teatud piirkonna või ajaperioodi käsikirju.

Skriptooriumid olid keskaja üks olulisi iseloomustavaid jooni, eriti benediktlaste kloostrikorralduses, muuhulgas Benedictuse kirjakultuuri soosiva hoiaku tõttu. Skriptooriumides ei töötanud üksnes mungad, neid võisid abistada ilmikutest kirjutajad ja käsikirjade illustreerijad

Viited
------

1. ↑  Scriptorium. - britannica.com
2. ↑  Scriptorium. - britannica.com
**Eduard Schults** (7. jaanuaril 1932 Leningrad – 11. detsember 2015) oli eesti raadiotehnikateadlane ja alpinist, Tallinna Tehnikaülikooli emeriitprofessor.

Tema peamised uurimisvaldkonnad olid raadioelektroonika ja raadiotehnilised seadmed; raadiosignaalide töötlemine; televisioonitehnika. Ta on loonud signaalide ja ruumiliste objektide näitajate mõõtmise
meetodeid ja vahendeid, optiliste impulsskujutiste televisiooniregistraatoreid ning ringhäälingu- ja telekommunikatsioonisüsteemide näitajate standardimise metoodilisi aluseid.

Schults on esimesi eesti alpiniste, kes on tõusnud kuuetuhandelise mäe tippu (1960).

Haridus ja töökäik
------------------

Schults lõpetas 1946. aastal 7 klassi Pärnu 1. Keskkoolis, 1950. aastal Tallinna Elektromehaanika Tehnikumi raadiotehnika erialal kiitusega ja 1956. aastal Leningradi Bontš-Brujevitši-nimelise Elektrotehnika Sideinstituudi raadioside ja raadiolevi erialal kiitusega. 1963. aastal kaitses ta tehnikakandidaadi kraadi.

Ta oli teaduslikul tööl 1963. aastast. Dotsendi teadusliku kutse sai ta 1970. aastal. Tallinna Polütehnilises Instituudis alustas ta tööd 1965. aastal, algul automaatika kateedris ning hiljem raadiotehnika kateedris selle loomisest 1966. aastal vanemõpetaja ja dotsendina.

Aastatel 1981–1986 oli ta raadiotehnika kateedri juhataja. Schults on käinud erialaliselt stažeerimas Suurbritannias, Prantsusmaal, Itaalias ja Saksamaal.

Aastatel 1995–2000 oli Schults Tallinna Tehnikaülikooli professor, juhatades nii raadio- ja sidetehnika instituuti (1996–2000) kui telekommunikatsiooni õppetooli. 2000. aastal Schults emeriteerus.

Alpinism
--------

1957. aastal tõusis ta koos Bruno Sauliga Kaukasuses Lagan-Hohi (5033 m) tippu mööda 4. raskuskategooria marsruuti.

1960. aastal võttis ta osa ekspeditsioonist Pamiiris Taga-Alai ahelikus. Selle käigus 30. juulil esmavallutati Hillar Kaalu juhtimisel 6211 meetri kõrgune seni veel vallutamata mäetipp. Tipp nimetati Estonia mäetipuks. Esmatõusjate seas tõusis tippu ka Eduard Schults See oli eestlaste esimene kõrgtõus.

NSV Liidu auradisti rinnamärk

Tunnustus
---------

* 1969 – rinnamärk "NSV Liidu auradist"
* 1985 – NSV Liidu Rahvamajanduse Saavutuste Näituse pronksmedal

Isiklikku
---------

Tema isa oli Aleksander Schults, ema Helene Schults (sünninimi Hendrikson) ja abikaasa Milvi-Lien Schults (sünninimi Murumets). Lapsed Margus ja Kristiina.

Schults harrastas lisaks alpinismile kergejõustikku ja suusatamist.

Viited
------

1. ↑  Päring www.kalmistud.ee andmebaasis[*alaline kõdulink*]
2. ↑  "Eesti Teaduse Biograafiline Leksikon. IV köide". PDF. Artikkel "Schults, Eduard". digar.ee
3. 1 2 3 4 5 6  "Tallinna Tehnikaülikooli professorid läbi aegade".TTÜ Kirjastus, 2008. Lk 382–383
4. 1 2 3  Eduard Schults 70. deepthought.ttu.ee
5. 1 2  Ülevaade Eesti alpinismi ajaloost. jkalpiklubi.ee

Välislingid
-----------

* Eduard Schults 70. deepthought.ttu.ee
* Eduard Schults. lr.ttu.ee
**Białyničy rajoon** on 2. järgu haldusüksus (rajoon) Mahiloŭ oblastis Valgevenes. Rajooni pindala on 1420 km². 2015. aasta seisuga elas seal 19 574 inimest.

Rajoon moodustati 17. juulil 1924. See koosneb järgmistest külanõukogudest: Ciachcini, Hałoŭčyni, Łańkaŭ, Lebiadzianka, Maščanica, Zapolle ja Višoŭ külanõukogu. Halduskeskus on Białyničy linn; teine tähtsam asula on Hałoŭčyn.

Rajooni suurim jõgi on Druć, teine tähtsam jõgi on selle lisajõgi Vabič. Rajooni territoorium asub Kesk-Biarezina tasandikul, 160–180 meetri kõrgusel merepinnast. Madalaim punkt asub merepinnast 149 meetri kõrgusel Drući ääres, kõrgeim aga 207 meetri kõrgusel Jasnaja Palana küla lähistel.

2009. aasta seisuga olid elanikest 95,37% valgevenelased, 3,28% venelased ja 1,35% oli teistest rahvustest. 87,75% elanike emakeeleks oli valgevene keel, 11,45% elanike emakeeleks oli vene keel. Koduse keelena kasutas valgevene keelt 46,21% elanikke, vene keelt aga 49,41%.

Pilte
-----

* KrynkiKrynki
* VišoŭVišoŭ
* DrućDruć
* BiałyničyBiałyničy

Viited
------

1. ↑  hhttp://library.mogilev.by/kray/belinichi/

Välislingid
-----------

 Białyničy rajoon – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Rajooni täitevkomitee koduleht (*vene keeles*)
* Rajoon oblasti täitevkomitee kodulehel (*vene keeles*)
* Infot rajooni kohta (*vene keeles*)
* Rajooni kaart

| * v
* r
Mahiloŭ oblasti haldusjaotus |
| --- |
| Rajoonid | 
Asipovičy rajoon • Babrujski rajoon • Bychaŭ rajoon • Białyničy rajoon • Chocimski rajoon • Čavusy rajoon • Čerykaŭ rajoon • Drybini rajoon • Hłuski rajoon • Horki rajoon • Kasciukovičy rajoon • Kiraŭski rajoon • Kličaŭ rajoon • Klimavičy rajoon • Krasnapołle rajoon • Kruhłaje rajoon • Kryčaŭ rajoon • Mahiloŭ rajoon • Mscisłaŭ rajoon • Słaŭharadi rajoon • Škłoŭ rajoon |
| Oblastilise alluvusega linnad | 
Babrujsk • Mahiloŭ |
Naissaare kirik
**Naissaare Maarja kirik** on kirik, mis asub Naissaare Lõunakülas Viimsi vallas Harju maakonnas. Kirik on arvele võetud ehitismälestisena.

Ajalugu
-------

Pärast Põhjasõda liideti Naissaare abikogudus Tallinna Rootsi-Mihkli kogudusega. Varasema sõjas hävinud kabeli asemele rajati Rootsi-Mihkli koguduse toel uus kabel 1853. aastal, kuid see põles oktoobrirevolutsiooni ajal maha.

Kirik on ehitatud aastal 1934 (pühitseti sisse 11. septembril 1938) Karl Tarvase projekti järgi ning on väga lihtsa arhitektuuriga.

Nõukogude okupatsiooni ajal kasutati kirikut heinaküünina.

Kirik taaspühitseti 19. augustil 2018. Vaimulikku osa toimetasid Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku peapiiskop Urmas Viilma ja Tallinna Rootsi-Mihkli koguduse õpetaja Patrik Göransson. Kõrgete külalistena osalesid pühitsemisel Rootsi kroonprintsess Victoria abikaasaga ning neid saatnud Eesti president Kersti Kaljulaid abikaasaga. 

* Naissaare kirik 2011. aastalNaissaare kirik 2011. aastal
* Naissaare kirik 2016. aastalNaissaare kirik 2016. aastal
* Naissaare kiriku sisevaade 2020. aastalNaissaare kiriku sisevaade 2020. aastal

Viited
------

1. ↑  Annika Poldre: "Naissaarel hakkab jälle kaikuma kirikukell" eestielu.delfi.ee, 5. juuni 2012
2. ↑  Naissaare kirik kultuurimälestiste riiklikus registris
3. ↑  Anneliis Aunapuu: "Imeline lugu kadunud maailmast" eestielu.delfi.ee, 12. märts 2013

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Naissaare kirik** |

* Naissaare kirik kultuurimälestiste riiklikus registris
* Naissaare Maarja kirik
* PÄEVASÜDA. Naissaare kirik.
**Ellen Alaküla** (aastatel 1950–1970 **Ellen Alumäe**; 30. aprill 1927 Kohtla-Järve – 15. jaanuar 2011) oli eesti näitleja ja teatripedagoog.

Ta lõpetas aastal 1946 Tallinna 5. Keskkooli ja aastal 1949 Eesti NSV Riikliku Teatriinstituudi.

Ta oli aastatel 1949–1950 Lõuna-Eesti Teatri näitleja, aastatel 1958–1967 oli ta Lydia Koidula nimelise Pärnu Draamateatri näitleja. Aastatel 1967–1984 oli ta Draamateatri näitleja (ta on mänginud viimases ka aastatel 1946–1949, 1950–1953 ja 1984–1989).

Lisaks oli ta aastatel 1950–1954 Tallinnas taidlusnäiteringi juht, aastatel 1954–1958 Tallinna Kultuurharidustöö Kooli näitejuhtimise õppejõud. Aastatel 1977–1982 oli ta Tallinna Pedagoogilise Instituudi kõnetehnika õppejõud ja aastatel 1983–1990 Tallinna 20. Keskkoolis kõnetehnika õpetaja.

Ta on mänginud filmides "Valge laev" (1971) ja "Tuli öös" (1973), mõlemad stuudio Tallinnfilm filmid. Samuti on ta mänginud kuuldemängudes ("Lesk Capet", 1961) ja dubleerinud filme.

Ellen Alaküla suri 15. jaanuaril 2011 ja ta maeti 13. mail 2011 Metsakalmistule.

Isiklikku
---------

Ta oli aastatel 1984–1994 abielus tehnikateadlase ja laulukirjutaja Otto Rootsiga.

Rolle
-----

* 1947 Nikolai Pogodin "Kremli kellad" (Maša)
* 1949 Shakespeare "Mida soovite" (Olivia)
* 1950 August Kitzberg "Kauka jumal" (Miili)
* 1958 August Kitzberg "Tuulte pöörises" (Leena)
* 1959 Lion Feuchtwanger "Lesk Capet" (Marie Antoinette)
* 1961 Nazim Hikmet "Damoklese mõõk" (Kohtuniku tütar)
* 1961 August Kitzberg "Libahunt" (Tiina)
* 1963 Peter Karvaš "Püha öö" (Angela)
* 1964 Samuil Aljošin "Peaosa" (Martõnova)
* 1966 George Bernard Shaw "Naismiljonär" (Epifania)
* 1966 Eino Alt "Marta" (Marta)
* 1967 Victor Hugo "Mary Tudor" (Mary Tudor)
* 1967 Tammsaare/Andres Särev "Vargamäe" (Krõõt)
* 1968 Egon Rannet "Kriminaaltango" (Sekspomm)
* 1971 Kazys Saja "Pühajärv" (Aura)
* 1972 Aleksei Arbuzov "Õnnetu inimese õnnelikud päevad" (Niina)
* 1973 Enn Vetemaa "Õhtusöök viiele" (Ema)
* 1981 Hugo Raudsepp "Vedelvorst" (Mari)
* 1983 Lev Tollstoi "Elav laip" (Anna Dmitrijevna)

Viited
------

1. ↑

Kirjandus
---------

* Eesti teatri biograafiline leksikon Tallinn 2000
**Roheline Võti** on rahvusvaheline ökotunnusmärk, mis antakse majutusasutustele, kes järgivad oma tegevuses jätkusuutliku arengu põhimõtteid. 

Märgi teenivad välja ainult need asutused, mis täidavad rangelt kehtestatud reegleid, mida kontrollivad regulaarsed kontrollkülastajad.
Rohelise Võtme eesmärk on ennetada kliimasoojenemist ning premeerida ettevõtteid, kes käituvad keskkonnasõbralikult. Roheline Võti on mittetulunduslik ja riiklik programm, mis kuulub Keskkonnaõppe sihtasutusele (FEE). Seda programmi tunnustatakse ning ka toetatakse Maailma Turismiorganisatsiooni, WTO, UNEP-i ja Rahvusvahelise Keskkonnaprogrammi poolt. Rohelise Võtme peakontor asub Kopenhaagenis ning juhtkonna liikmeid on enamikus liitunud riikides.

Eesmärgid
---------

Rohelise Võtme eesmärgid on:

* evitada keskkonnasõbralikke ja jätkusuutlikke meetodeid ning tehnoloogiaid, et vähendada ressursikulu;
* suurendada turismifirmade klientide ja töötajate teadlikkust ning mõjutada neid käituma keskkonnale kasulikumalt;
* tõsta keskkonna säästmise vajalikkust ning tuua sisse muudatusi keskkonna heaks üldiselt.

Ajalugu
-------

Rohelise Võtme tegevus algas Taanis 1994. aastal ning 2002. aastal võttis juhtimise üle Keskkonnaõppe sihtasutus. Sellest ajast saadik on Roheline Võti levinud peaaegu 60 riiki ning laieneb järjest uutesse riikidesse üle maailma.

Kriteeriumid
------------

Selleks, et saada Rohelise Võtme märgis, tuleb täita kriteeriume. Kriteeriumid on arusaadavad ühtviisi nii reisijatele kui ka turismiettevõtetele. Nende täitmist kontrollitakse kontrollkülastustega. Täita tuleb ühist rahvusvahelist kriteeriumi ning spetsialiseeritud reegleid, mis on loodud igale riigile eraldi vastavalt selle kultuurile, seadustikule ja infrastruktuurile. Reeglid keskenduvad keskkonnahoiule ning uuendustele, mida saaks ettevõte parandada. Säästmise osas peetakse silmas vee, prügi, energia, toidu kokkuhoidu ja loodussõbralike kemikaalide kasutust. Samuti on oluline teavitada kliente ja töötajaid keskkonnasäästlikest viisidest.

Viis sammast
------------

Roheline võti tugineb viiel sambal:

* töötajate, klientide ja omanike harimine, tõstes teadlikkust turismisektoris;
* keskkonna säästmine vähendades keskkonda mõjutavaid ressursse;
* ökonoomne juhtimine,vähendades tarbimist ja kulutusi;
* Rohelise Võtme turundamine märgise kaudu;
* turismisektori tugevamaks muutmine, mõeldes pigem maailma heaolule kui enda ettevõtte edule.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  "Our programme".
Balti jaamas asuv auruvedur L-2317
**L** (vene keeles **Л**) oli Nõukogude Liidus aastail 1945–1955 toodetud auruveduri (1-5-0) tüüp.

Ajalugu
-------

Esimesed kaubavedurid kandsid tehase tähist *П32* (П ehk Победа; eesti keeles "võit"). Alates 1947. aastast anti peakonstruktor Lev Lebedjanski (*Лев Лебедя́нский*) auks tähis **Л**. Veduri konstruktorite kollektiivile anti Stalini preemia. 

Kolomna (*Коломенский завод*), Brjanski (*Брянский машиностроительный завод*) ja Vorošilovgradi (*Ворошиловградский паровозостроительный завод*) tehastes toodeti kokku üle 4000 L-tüüpi veduri.

Konstruktsioon
--------------

*

Eesti
-----

1963. aastal jõudsid esimesed kaubarongid ka Eestisse, vahetades välja Saksamaal väljatöötatud ja vene rööpalaiusele (1524 mm) ehitatud TE (vene keeles ТЭ; saksa keeles DRB-Baureihe 52) vedurid. Kokku sõitis eri aegadel Eesti rööbastel 41 masinat. Viimane töötas Eesti territooriumil kuni 1980. aastate teise pooleni.

Türil on säilinud Eesti ja Baltimaade ainus töökorras auruvedur, mis on Vorošilovgradi Veduritehases 1953. aastal ehitatud L-tüüpi vedur nimega Kaspar (L-3297).

Viited
------

1. 1 2  Паровоз серии Л (товарный).[*alaline kõdulink*] Локомотивы. Дельта-Копия.
2. ↑  Vedurimees Peeter ja Rongimees Einar. Vedurid ja mootorrongid Eestis alates 1944. Rongimees, 16. aprill 2011
3. ↑  Auruvedur Kaspar. Edelaraudtee
4. ↑  Tiit Reinberg. Auruvedur Kaspar teeb täna avareisi. Järva Teataja, 10. september 2010

Artiklid
--------

* Epp Alatalu. Täna väljub depoost viimne auruvedur. Tallinna Postimees, 17. märts 1996
* Tiit Reinberg. Vanale auruvedurile antakse Türil uus elu. Järva Teataja, 2. august 2010

Välislingid
-----------

* 
* Паровоз Л-5231 в Щербинке (видео)
* Паровоз Л-2344 на экскурсии "Паровозная прогулка"
*
**Mõkola Kostjantõnovõtš Pjatnõtskõi** (ukraina keeles Микола Костянтинович Пятницький; vene keeles Николай Константинович Пятницкий *Nikolai Konstantinovitš Pjatnitski*; 1871 Odessa – ?) oli Ukraina teedeehitusinsener ja sadamajuht.

Pjatnõtskõi sündis Odessa linnagümnaasiumi direktori perekonnas. 1895. aastal lõpetas ta Peterburi teedeinseneride instituudi. 

Kiievi funikulöör (1905)
Tema projekti järgi ehitati 1902. aastal esimesi köisraudteid Tsaari-Venemaal Odessa funikulöör. Koos Aleksandr Barõšnikoviga projekteeris ta aastatel 1903–1904 maailmas esimese raudbetoonist tuletorni (Ožarski tuletorni Mõkolajivi lähistel) ja 1905. aastal Kiievi funikulööri (projekti nimi oli "Mõhhailivski mehaaniline tõus" lähedalasuva Püha Miikaeli Kuldsete Kuplitega kloostri järgi).

1921. aastal määrati Pjatnõtskõi Mõkolajivi merekaubasadama peainseneriks. 1924. aastal oli ta merekaubasadama ülema kohusetäitja. Pjatnitskõi elusaatusest pärast 1925. aastat pole midagi teada.

Raamatud
--------

* 1903 – Н. Пятницкий, А. Барышников. "Проект железо-бетоннаго маяка высотою 17 саж. : расчет, конструкция, чертежи, производство работ". Санкт-Петербург, т-во Худож. печати (88 lk)

Viited
------

1. 1 2 3 4  Николай Пятницкий - новое лицо в старом строю руководителей порта. up.mk.ua, 14. juuli 2015
2. ↑  Киевский фуникулер – дело рук петербургских инженеров-путейцев. korenev.org
3. ↑  Самый крутой транспорт Киева. krainaz.org
4. ↑  Проект железо-бетоннаго маяка высотою 17 саж. 
search.rsl.ru

Välislingid
-----------

* Пятницкий Н. К. – новое лицо в старом строю руководителей порта. portnikolaev.com
* Вагон на канате на одесском склоне. grad.ua, 19. juuni 2018
**Hrabove** on küla Ukrainas Donetski oblastis Šahtarski rajoonis.

Hrabove asutati 1787. aastal.

Küla asub 190 meetri kõrgusel merepinnast.

2001. aasta rahvaloenduse andmetel elas Hraboves 1000 inimest, asustustihedus 117 inimest ruutkilomeetri kohta.

Ajalugu
-------

### 21. sajand

2014. aasta Ukraina kriisi ajal aprillis võtsid küla oma kontrolli alla ühenduse Donetski Rahvavabariik separatistid.

2014. aasta 17. juulil tulistati alla Malaysia Airlinesi reisilennuk Boeing 777 298 inimesega pardal. Alla tulistatud lennuki vraki põhilised osad kukkusid alla Hrabove küla edelaosas, mis jääb 8,5 kilomeetri kaugusele lennuki viimasest teadaolevast asupaigast õhus. Sealt leiti tiibade tükke, mõlemad mootorid, peatelik ja osa kerest. Need said kannatada pärast allakukkumist puhkenud põlengus.

Viited
------

1. ↑  с Грабове, Донецька область, Шахтарський район, vaadatud 20.07.2014.
2. ↑  Fantz, Ashley (17. juuli 2014). "Report: Malaysia Airlines flight crashes in Ukraine". *edition.cnn.com* (inglise). CNN. Vaadatud 17. juuli 2014.
3. ↑  "Malaysia Airlines plane crashes in Ukraine near Russian border". *www.nydailynews.com* (inglise). New York Daily News. 17. juuli 2014. Vaadatud 17. juuli 2014.
4. ↑  "JOONIS: Ukraina kohal väidetavalt alla tulistatud Malaisia reisilennuki vrakist on tuvastatud üksikud osad". *www.delfi.ee*. Delfi. 10. september 2014. Vaadatud 10. september 2014.
Esimese köite tiitelleht
**Poola Kuningriigi ja teiste slaavi maade geograafiline leksikon** (poola *Słownik geograficzny Królestwa Polskiego i innych krajów słowiańskich*) on 16-köiteline leksikon, mis sisaldab 14 785 lehekülge ja ilmus aastatel 1880–1902. Teose autorid olid Filip Sulimierski, Bronisław Chlebowski, Władysław Walewski ja teised.

Teos sisaldab Poola Kuningriigi (Kongressi-Poola) ja slaavi keeleruumi kõigi regioonide, linnade, külade ja muude asulate, aga ka mägede, jõgede ja järvede kirjeldusi. See hõlmab Venemaa Keisririigi Balti, lääne- ja lõunakubermange, Lääne-Preisimaa ja Ida-Preisimaa, Poseni suurhertsogkonna ja Sileesia, Galiitsia, Volõõnia, Podoolia, Polesje, Austria Sileesia, Määrimaa, Ungari slovakikeelsed alasid ja Bukoviina ning lisaks teiste Venemaa Euroopa osa kubermangude tähtsamaid kohti.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Poola Kuningriigi geograafiline leksikon** |

* Sissekanne GenWikis
* Słownik geograficzny Królestwa Polskiego
* Leksikoni veebiversioon
**Paul Kannuluik** (23. veebruar 1925 Karula vald – 27. märts 1992 Pärnu) oli eesti näitleja.

Ta lõpetas aastal 1949 Eesti NSV Riikliku Teatriinstituudi ja aastal 1963 näitejuhierialal Viljandi Kultuurharidustöö Kooli.

Ta töötas aastatel 1947–1949 näitlejana Draamateatris ja 1949–1950 Lõuna-Eesti Teatris. Aastatel 1950–1955 oli ta represseerituna Kasahstanis. Aastatel 1959–1961 oli ta Tallinna Pioneeride Palee näiteringi juht. Aastatel 1963–1969 töötas ta näitlejana L. Koidula nim. Pärnu Draamateatris ja 1969–1974 oli ta Pärnu Linna Kultuurimaja direktor.

Rolle
-----

* 1949 August Kitzberg "Kauka jumal" (Maripuu)
* 1963 Ignatio Retes "Linn, kus me hakkame elama" (Marcelino Ortega)
* 1964 Samuil Aljošin "Tookord Sevillas" (don Rodrigo)
* 1965 Aleksandr Ostrovski "Äike" (Dikoi)
* 1967 Victor Hugo "Mary Tudor" (lord Montagu)
* 1967 August Jakobson "Võitlus rindejooneta" (vabrikant Kangur)
* 1968 Jiří Brdečka Vlastimil Hála Jan Rychlík "Limonaadi Joe" (Buffalo Bill)
* 1969 Shakespeare/Klaus Fehmel/Enn Toona "Nagu soovite ehk Illüüria merehädalised" (Antonio)

Kirjandus
---------

* Eesti teatri biograafiline leksikon. Tallinn 2000
Anthony Knockaert 2018. aastal Brighton & Hove Albioni särgis
**Anthony Patrick Knockaert** (sündinud 20. novembril 1991 Roubaix's) on Prantsusmaa jalgpallur, kes mängib äärepoolkaitsjana Kreeka kõrgliigaklubis Volos.

Ta alustas klubikarjääri 2009. aastal Prantsusmaa kolmanda liiga klubis Guingamp, kellega tõusis hooajaks 2011–12 Prantsusmaa esiliigasse. Hooajal 2011–12 lõi ta esiliigas 11 väravat.

2012. aasta augustis sõlmis ta kolmeaastase lepingu Inglismaa esiliiga klubiga Leicester City. Ta mängis klubi meeskonnas kokku kolm hooaega, millest kaks esimest esiliigas ja kolmanda hooaja kõrgliigas.

2015. aasta juunis liitus ta Belgia kõrgliiga klubiga Standard Liège.

2016. aasta jaanuaris liitus ta Inglismaa klubiga Brighton & Hove Albion, kellega sõlmis kolmeaastase lepingu. Esimesed kaks hooaega mängis ta klubiga Inglismaa esiliigas. Hooajal 2016–17 lõi ta liigas koguni 15 väravat ja aitas klubil tõusta Premier League'isse. Samal hooajal valiti ta esiliiga hooaja sümboolsesse koosseisu ja kogu liiga parimaks mängijaks. 15. oktoobril 2017 lõi ta mängus Evertoni vastu oma esimese värava Inglismaa kõrgliigas.

2019. aasta juulis suundus ta Brighton & Hove Albionist laenule Fulhami. 2020. aasta juulis sõlmis ta klubiga püsiva lepingu. Hooajal 2020/21 oli ta Fulhamist laenul Inglismaa esiliigaklubis Nottingham Forest. 2022. aasta septembris läks ta Fulhamist üheks hooajaks laenule Volos.

Knockaert on mänginud Prantsusmaa kuni 20- ja kuni 21-aastaste koondises.

Viited
------

1. ↑  "Terms Agreed for Knockaert". Leicester City F.C. 1.8.2012. Vaadatud 5.2.2019
2. ↑  "Knockaert completes Albion move". Brighton & Hove Albion F.C. 2.6.2016. Vaadatud 5.2.2019