recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Uno Hermann** (17. märts 1922 Tartu – 4. detsember 2005 Tartu) oli eesti geodeet ja koduloolane.

Ta sündis pottseppmeistri perekonnas. Õppis Tartu 4. algkoolis ja Tartu Poeglaste Gümnaasiumis, mille ta lõpetas 1943. aastal.

1943–1945 osales Saksa sõjaväe koosseisus Teises maailmasõjas. 10. mail 1945 langes ta Praha lähedal sõjavangi ja 1945–1946 oli sõjavangis Vene NFSV-s Vorkutas ja 1946–1949 Narvas ehituspataljonis. 

Ta töötas aastatel 1949–1970 insener-geodeedina Tartu linna TSN täitevkomitee ehituse ja arhitektuuri osakonnas ja aastatel 1970–1990 geodeedina Eesti Ehitusmälestiste Tartu osakonnas.

Looming
-------

Uno Hermann on uurinud muistiseid ja kultuurimälestisi, on koostanud uurimusi ja ülevaateid nii linnuste, mõisate kui ka Tartu linna keskaegse topograafia kohta. Mõõdistas ja fotografeeris Eesti kirikuid, linnuseid, mõisaid ja linnamägesid ning koostas või kogus plaane ja kaarte erinevatest paikadest Eestis ja maailmas. Uuris põhjalikult Tartu varasemat arhitektuuri.

Tema sulest on ilmunud artikleid ajakirjades „Eesti Loodus"; „Ehitus ja Arhitektuur" ning ajalehtedes. Ta pidas laialdast kirjavahetust ajaloolaste, kodu-uurijate, genealoogide ning kartograafidega nii Eestist kui ka välismaalt.

### Kirjutisi

* "Kuidas Virtsu sai poolsaareks". Virtsu. Algupärandː Eesti Loodus 1/ 1970

Viited
------

Kirjandus
---------

* "Uno Hermann, insener-geodeet ja kodu-uurija 1878-2005". Eesti Rahvusarhiiv, RA EAA.5238
* Ene Puusemp. "Piiskopiajal ümbritsesid Tartut tiigid ja vesiveskid". Tartu Postimees, 26. august 2002
* Kalev Jaago. "Uno Hermann (1922-2005)". Rahvusarhiivi ajaveeb, 17. märts 2022

Välislingid
-----------

* Eesti kommunismiohvrid 1940–1991
* Haud Tartu Maarja kalmistul
**Igihali** (*Vinca* L.) on koerakooluliste sugukonda kuuluv rohttaimede perekond.

Perekonda kuulub kuus liiki, millest tuntuim on ilutaim väike igihali (*Vinca minor*). Neli liiki on igihaljad, rohtja igihali maapealne osa sureb talveks.

Väike igihali
Igihaljad kasvavad Euroopas, Loode-Aafrikas ja Edela-Aasias. Nad on rohttaimed. Varred on 1–2 m pikad ja roomavad. Tavaliselt on taime kõrgus 20–70 cm. Kohtades, kus taimevars maad puudutab, võib see juurduda, mis võimaldab taimel levida. 
Vastakuti asetsevad lehed on 1–9 cm pikad ja 0,5–6 cm laiad, süstjad või ovaaljad. 

Õied on lehterjad, lihtsad, 2,5–7 cm laiad, meenutavad floksi omi. Pikaraolised viietised lillakad, sinakad, roosad või valged õied asuvad üksikult lehekaenlas. Õiepõhja lähedal on õielehed kokku kasvanud ja moodustavad toru. 

Õitseb maist septembrini. Vili on kukkurvili.

Liigid
------

* *Vinca difformis* – erikujuline igihali
* *Vinca erecta*
* *Vinca herbacea* – rohtne igihali
* *Vinca major* – suur igihali
* *Vinca minor*– väike igihali
* *Vinca pubescens*

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Igihali** |

* Lilled: Igihali – tagasihoidlik, kuid elujõuline
**Wenzel** (26. veebruar 1361 – 16. august 1419) oli Luksemburgi dünastiast pärit Saksa kuningas 1378–1400 ja Böömimaa kuningas (**Wenceslaus IV** või **Václav IV**, mõnikord hüüti ka "Joodikuks") 1378. aastast kuni surmani. Ta oli keiser Karl IV poeg ja keiser Sigismundi vend. 

Wenzeli isa Karl IV üritas Luksemburgi dünastiast Brandenburgi markkrahvkonda oma suguvõsa valdusse saada. Brandenburgi kuurvürstikoht oleks Luksemburgidel, kellele kuulus juba Böömi kuurvürsti positsioon, aidanud kindlustada Saksa-Rooma riigi keisriksvalimist. 1373. aastal ostis Karl IV Otto V-lt 500 000 kuldna eest Brandenburgi margi. Markkrahviks määras ta oma alaealise poja Wenzeli, kelle nimel ta ise valitsema asus.

Wenzel püüdis saada ka Saksa-Rooma keisriks, kuid see ei õnnestunud. Lõpuks kukutati ta rahulolematute Saksa vürstide poolt, kuna ta oli olnud liiga järeleandlik suhetes Prantsuse kuninga Charles VI-ga ning pööranud Böömimaa asjadele rohkem tähelepanu kui Saksamaale. Seetõttu eemaldati ta Saksa-Rooma valitseja troonilt, ehkki ta ise ei tunnistanud kunagi oma järglase Ruprechti troonile saamist. 

1410. aastal loobus ta ametlikult kuningatiitlist oma venna Sigismundi kasuks. Böömimaal oli ta pidevas tülis aadlikega ning vastustas ka Jan Husi tegevust. Seetõttu sattus ta pärast viimase põletamist üha suurematesse vastuoludesse tšehhidega, millest tema surma järel kasvasid välja hussiitide sõjad.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev: **Karl IV** | **Saksa kuningas**  1378–1400 | Järgnev:  **Ruprecht Pfalzist** |
| **Böömimaa kuningas**  1378–1419 | Järgnev:  **Sigismund** |
| Eelnev: **Otto V Baierist** | **Brandenburgi markkrahv**koos Karl IV-ga 1373–1378 |
**Armen Tõugu** (sündinud 24. veebruaril 1962 Jerevanis) on eesti-armeenia päritolu eesti vaimulik.

Ta on Kristlaste Osaduse pastor Stuttgart-Sillenbuchis Saksamaal, varem oli ta Kristlaste Osaduse Tallinna koguduse pastor. 

Armen Tõugu õppis esialgu füüsikat. Hiljem hakkas ta lugema Rudolf Steineri raamatuid antroposoofiast ning 1990. aastal läks Saksamaale teoloogiat õppima. 

Ta peab arvukalt loenguid teemadel nagu "Kolm ühiskonnatüüpi läbi ajaloo ning inglite osa selles", samuti indigolaste teemal. Teda on nimetatud ka indigolaste teema maaletoojaks Eestisse.

Isiklikku
---------

Tema isa Enn Tõugu oli arvutiteadlane ja vanaisa Harald Tõugu oli jurist.

Raamatud
--------

* Kerttu Soans ja Armen Tõugu "Indigolapsed. Kas uus põlvkond?" 2005
* Martti Tiidelepp ja Armen Tõugu "Eluülesanded" 2008

Viited
------

1. ↑  Päring inforegister.ee andmebaasis[*alaline kõdulink*]
2. ↑  Armen Tõugu. Jeder kann Konflikte lösen www.erziehungskunst.de, veebruar 2015
3. ↑

Välislingid
-----------

* Kerttu Soans. Armen Tõugu seisab indigolaste eest. Pere ja Kodu, kuupäevata
* Loeng "Indigolapsed" Ööülikoolis
* Traditsiooni tarkus. Indigolapsed
* Traditsiooni tarkus. Sünergiarühmad
* Traditsiooni tarkus. Inglid
* Artiklid
**Staszówi maakond** (poola *powiat staszowski*) on 2. järgu haldusüksus (maakond) Poolas Święty Krzyżi vojevoodkonna kaguosas. Maakonna keskus asub Staszówi linnas.

Staszówi maakond moodustati 1809. aastal, kuid likvideeriti 1844. aastal. 1954. aastal Staszówi maakond taastati, kuid kaotati 1975. aastal. 1999. aastal taasloodi Staszówi maakond haldusreformi käigus.

Haldusjaotus
------------

Maakonnas on viis linna:

* Oleśnica
* Osiek
* Połaniec
* Staszów
* Szydłów

Staszówi maakonnas on kaheksa valda:

* Bogoria vald
* Łubnice vald
* Oleśnica vald
* Osieki vald
* Połanieci vald
* Rytwiany vald
* Staszówi vald
* Szydłówi vald

Viited
------

1. ↑  Powiat staszowski - Informacje Info-Polska. Vaadatud 14. septembril 2023

Święty Krzyżi vojevoodkonna vapp
Święty Krzyżi vojevoodkond

**maakonnaõigustega linn:** Kielce  

**maakonnad:**
Busko-Zdrój |
Jędrzejów |
Kazimierza Wielka |
Kielce  |
Końskie |
Opatów |
Ostrowiec Świętokrzyski  |
Pińczów |
Sandomierz |
Skarżysko-Kamienna |
Starachowice |
Staszów |
Włoszczowa
**Böömi kurereha** (*Geranium bohemicum*) on kurerehaliste sugukonda kurereha perekonda kuuluv taimeliik.

Nimetus
-------

Teaduslik nimetus *bohemicum* viitab nii taime kasvamisele Böömimaal kui ka etnograafilisele mõistele, mustlastele. Botaanik Theodor Nenjukov tegi 1934. aastal ettepaneku nimetada taim eesti keeles mustlas-kurerehaks , ent senini on jäädud geograafilise tõlgenduse juurde (põhjuseid vt jaotisest "Eluviis").

Kirjeldus
---------

Ühe- või kaheaastane näärmekarvade tõttu kleepuv, ebameeldiva lõhnaga rohttaim. Lehtede kuju poolest meenutab kõige enam mets-kurereha. Kroonlehed 7–12 mm pikad, sinakaslillad, tumedate soontega, tupplehtedest pikemad. Viljad 2,5–3 cm pikad, karvased. Õitseb juunist augustini või talvekülmadeni (oktoobrini).

Eluviis
-------

Böömi kurereha kasvab tavaliselt aasta või mõne aasta vanustel põlendikel ja tuleasemetel, ka raiesmikel ja sihtidel. Seemned on paksu kestaga ja idanevad hõlpsamalt tule (kuumuse) mõjul. Seemned säilitavad mullas idanemisvõime aastakümneid ja idanevad soodsate tingimuste saabudes. "Nagu ka mustlasil, puudub ka mustlas-kurerehal kindel kodumaa, või õigemini öeldud, see on meile teadmata. Samuti nagu mustlased, hulgub ka mustlas-kurereha, alatasa vahetades asukohti, mitte püsides kauemat aega ühel kohal. Nagu ka mustlased ei asu kunagi üksikult, vaid ikka leeris, nii ka see taim ilmub ikka suurehulgaliselt, et järgneval aastal jäljetult kaduda."

Levik Eestis
------------

Viimati avastatud leiukohad Eestis olid Viidu külas lõkkeasemetel (1994). Enne seda on leide mitmelt poolt Eestist, näiteks Jussi nõmmedelt, Aegviidu ümbrusest, Põlva- ja Võrumaalt jne.  Eestis on ta ohustatuselt kriitilises seisundis.

Viited
------

1. 1 2  Nenjukov, Theodor (1934). *Huvitav ülesanne loodusesõpradele. Loodusevaatleja 5. ak, nr 1*. Lk 19.
2. ↑  "Geranium bohemicum — böömi kurereha". *Eesti taimede uue levikuatlase tööversioon*. 2019.

Välislingid
-----------

* Böömi kurereha andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes
**Määri** on küla Lääne-Viru maakonnas Väike-Maarja vallas.

Küla on esimest korda mainitud 1483. aastal (*Meyris*), küla suuruseks on hinnatud 14 adramaad (~140 ha).

Määri kivikalme (arheoloogiamälestisena riikliku kaitse all), mis tuntud kui Kirikumägi, pärineb I aastatuhande esimesest poolest p.Kr.

Määri küla kirjapandud ajalugu on tihedalt seotud Määri mõisaga. Mõisa esimese omanikuna on teada Wolmar Wrangel. 

Mõisal on olnud mitmeid omanikke, kuulsamad on Zöge von Manteuffelid, kes olid ka Määri mõisa viimased omanikud. Määri mõisast pärines väljapaistev arstiteadlane, kirurgia professor Werner Zoege von Manteuffel (1857–1926), kellele on püstitatud ka parki mälestuskivi.

Määrist on pärit ka jalaväekindral krahv Carl Gustaf Dücker (1671–1732), kellele Rootsi ajal kuulusid peale Määri ka Põltsamaa, Adavere, Varangu, Hellenurme ja Eistvere mõis Eestis ning hulk maavaldusi Rootsis. 

Määris sündis Karl von Below (1794–1867), kes aastail 1841–1852 oli Eestimaa asekuberner.

Viited
------

1. ↑  Maa-amet, vaadatud 21.11.2020.
2. ↑  Statistikaamet, vaadatud 10.11.2020.
3. ↑  Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.

| * v
* r
Väike-Maarja valla asulad |
| --- |
| Alevikud | 

* Kiltsi
* Rakke
* Simuna
* Väike-Maarja

 |
| Külad | 

* Aavere
* Aburi
* Ao
* Avanduse
* Avispea
* Ebavere
* Edru
* Eipri
* Emumäe
* Hirla
* Imukvere
* Jäätma
* Kaavere
* Kadiküla
* Kamariku
* Kellamäe
* Kitsemetsa
* Koila
* Koluvere
* Koonu
* Kurtna
* Kännuküla
* Kärsa
* Käru
* Kõpsta
* Lahu
* Lammasküla
* Lasinurme
* Liigvalla
* Liivaküla
* Mäiste
* Määri
* Mõisamaa
* Müüriku
* Nadalama
* Nõmme
* Nõmmküla
* Olju
* Orguse
* Padaküla
* Pandivere
* Piibe
* Pikevere
* Pudivere
* Raeküla
* Raigu
* Rastla
* Räitsvere
* Salla
* Sandimetsa
* Sootaguse
* Suure-Rakke
* Tammiku
* Triigi
* Uuemõisa
* Vao
* Varangu
* Villakvere
* Vorsti
* Väike-Rakke
* Väike-Tammiku
* Võivere
* Äntu
* Ärina

 |
**Rootsi aukonsulaat Tartus** on Rootsi välisesindus Tartus. See avati 22. novembril 2006 Rootsi ja Eesti välisministri osavõtul eesmärgiga edendada kultuuri-, teabe- ja haridustegevust. Ühtlasi oli aukonsulaat mõeldud sümboliseerima väga häid suhteid Eesti ja Rootsi vahel. Vajadust aukonsulaat Tartus avada põhjendati ennekõike sellega, et Tartu on ülikoolilinn, kus on Rootsi üliõpilasi ja akadeemikuid.

Rootsi aukonsulaat Tartus
Sissepääs Rootsi aukonsulaati Tartus
Aukonsulaadi konsulaarpiirkonnaks on määratud Tartu, Tartumaa ja laiemalt Võru- ning Põlvamaa. Rootsi aukonsulaat Tartus asub aadressil Rüütli 1.

Aukonsul
--------

Aukonsul ja aukonsulaadi ainus töötaja on olnud asutamisest alates Madis Kanarbik.

Ülesanded
---------

Aukonsul Madis Kanarbik osaleb mitmel Rootsiga seotud sündmusel. Koostöös Rootsi Suursaatkonna, Tartu Ülikooli, Tartu Linnavalitsuse ja Põhjamaade Ministrite Nõukogu Eesti esindusega korraldatakse igal aastal Gustav Adolfi päeva.

Vaata ka
--------

* Rootsi välisteenistus
* Rootsi aukonsulaat Narvas

Viited
------

1. ↑  "Tartus avati Rootsi aukonsulaat". *uudised.err.ee*. Eesti Rahvusringhääling. 22.11.2006. Vaadatud 11.11.2013.
2. ↑  "Tartu Raekoja platsil avati Rootsi aukonsulaat" (PDF). *Linnaleht*. AS SL Õhtuleht. 24.11.2006. Lk 3. Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 14.07.2014. Vaadatud 12.11.2013.
3. ↑  "Välisriikide saatkonnad Eestis: Rootsi". Välisministeerium. Vaadatud 06.09.2014.
4. ↑  "Rootsi välisminister avas Tartus aukonsulaadi", Tartu Postimees, 23. november 2006
5. ↑  Tamme, Virge (4. november 2013). "Tartus tähistatakse Gustav Adolfi päeva ja Academia Gustaviana asutamispäeva". Tartu Ülikool. Originaali arhiivikoopia seisuga 14.07.2014. Vaadatud 11.11.2013.
**Tammiski nukk** (saksa keeles *Tammiskoots*) on Muhu saare põhjaosa loodepoolseim neem. See asub Mõisaküla territooriumil.

Tammiski nukk suvel 2006
Neeme geograafilised koordinaadid on 58° 40′ 50″ N, 23° 9′ 14″ E. Kaugemale põhja eendub Muhus vaid Seanina.

Nimi
----

Tammiski võis nime saada kunagise tammede rohkuse järgi. Tänapäeval on tammesid palju rohkem Pallasmaa küla pool. Samuti on võimalik, et Muhu põhjaosa kohanimed on Seaninast lääne pool nihutatud või on iseloomulik taimestik aja jooksul nihkunud. Lepaninal, järgmisel suuremal nukil, ei ole ühtegi leppa. Sanglepad kasvavad hoopis Seaninast mõnisada meetrit läänes asuva väiksema maasääre lähedal. Küll aga kasvavad Lepanina juures tammed, mida Tammiskil võib leida vaid paar väiksemat.

Loodus
------

Tammiski nuki asukoha kaart
Nukki katavad päris põhjatipu lähedal türnpuud, kadakad, paakspuud, põldmuraka- ja mageda sõstra põõsad. Veidi lõuna pool katab poolsaart kadastik ja tihedam lehtpuuvõsa (valdavalt türnpuud), kuni algab männik. Suurematest lehtpuudest on sagedamad saar ja harilik pihlakas.

Mõnikord võib kohata merikotkast ja teisi merelinde.

Läänerannik on järsem ja kivisem, idarannik laugem ja kohati pillirooga kaetud. Läänerannikul, 15 meetri kaugusel veepiirist, asub 3,3 meetri kõrgune ja 15,4-meetrise ümbermõõduga Tammiski mustkivi, mida on seostatud Muhu kunstmuistendilise vägilase Musta Mardiga, samuti Suure Tõllu naisega.

Talvel ja kevadel kuhjuvad nuki lähedale rüsijäävallid (jäämäed), mille kõrgus mõnel aastal on ulatunud 10 meetrini.

Inimtegevus
-----------

Ajalooliselt on Tammiskilt kala püüdmas käinud Põitse ja Mõisaküla inimesed. Seal asus väike paadilauter, mis ei ole säilinud.

Tammiski rannasaunas elanud perest on teateid aastast 1854. Enne Teist maailmasõda elas Tammiskil vähemalt üks pere, pärast sõda sinna elanikke ei jäänud. Kuni 1952 on kaartidele märgitud 3–4 hoonet. Praeguseks on säilinud ainult kiviaedade lõigud, nukile lähimad majad on mõnesaja meetri kaugusel (Mõisaküla Ranna-Uielu talu).

Tammiski nukki viib nii Pallasmaa kui ka Mõisaküla poolt mööda rannaäärt kehvas seisus katteta tee.

Pilte
-----

* Vaade põhja pooltVaade põhja poolt
* Rändrahn nuki läänerannikulRändrahn nuki läänerannikul
* Rändrahn nuki läänerannikulRändrahn nuki läänerannikul

Viited
------

1. 1 2  Tammiski mustkivi Eesti looduse infosüsteemis
2. 1 2  Pildid rüsijäävallidest ja merikotkastest[*alaline kõdulink*]
3. ↑  Aarne Vinkel. "Muhu vägilasmuistendi sünd". *Keel ja Kirjandus*, 2001 nr. 1, lk 37–45
4. ↑  Aarne Vinkel. "Muhu vägilasmuistendi sünd". *Muhulane*, august 2009
5. ↑  Lühike lugu rändrahnust
6. 1 2  "Ülo Rehepapi kogutud Mõisaküla ajalugu". Originaali arhiivikoopia seisuga 4. märts 2016. Vaadatud 8. juulil 2013.
7. ↑  Maa-ameti ajaloolised kaardid. NSV Liidu topokaart 1:50 000 (1945–1952)
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel on Tõstamaa kihelkonna rüütlimõisast; sama kihelkonna kirikumõisa kohta vaata artiklit Tõstamaa kirikumõis.* |

---

Tõstamaa mõis ja kool 2008. aastal
**Tõstamaa mõis** (saksa keeles *Testama*) oli rüütlimõis (fideikomiss) Tõstamaa kihelkonnas Pärnumaal. Nüüdisajal jääb mõisasüda Pärnu maakonna Pärnu linna maadele.

Ajalugu
-------

Mõisakompleks talvel
Tõstamaa mõisa on esmamainitud 1553. aastal, mil see kuulus Saare-Lääne piiskopile.

Liivi sõja järel said mõisa omanikeks Kursellid.

17. sajandil läks mõis Helmersenide omandusse, kelle kätte see jäi rohkem kui kahesajaks aastaks. Helmersenide ajal ehitati ka mõisa peahoone.

1831. aastal omandasid mõisa Staël von Holsteinid. Mõisa viimane omanik enne 1919. aasta võõrandamist oli maailmakuulus orientalist ja sanskriti keele tundja Alexander Wilhelm Staël von Holstein.

Alates 1921. aastast tegutseb mõisahoones kool – tänapäeval Tõstamaa Keskkool. Lisaks koolile asub peahoones alates 2016. aastast ka Tõstamaa muuseum. Hoones asub ka maailmakuulsa kunstniku ja filosoofi Nikolai Roerichi maalireproduktsioonide püsinäitus. 

Mõisahoonet remonditi põhjalikumalt esimest korda 1970. aastate teisel poolel, sest 1979. aastal toimusid seal filmi "Jõulud Vigalas" (režissöör Mark Soosaar) mõisa sisevõtted. Suuremad restaureerimistööd toimusid aga aastatel 1996–2004.

Mõisaansambel
-------------

### Peahoone

Kahekorruseline varaklassitsistlik peahoone valmis 1804. aastal Helmersenide ajal. 1860. ja 1870. aastatel lasi tollane mõisaomanik Wilhelm Fromhold Staël von Holstein selle põhjalikult historitsistlikus stiilis ümber ehitada: hoone sai lameda plekk-katuse, keskosa kaunistavad kuus joonia kapiteeliga sammast ja kaaraknad. Sellest ajast pärinevad ka hiljuti restaureeritud laemaalingud.

* Tõstamaa mõisahooneTõstamaa mõisahoone
* MõisahäärberMõisahäärber
* Mõisahäärberi kelderMõisahäärberi kelder
* Tõstamaa mõis varakevadelTõstamaa mõis varakevadel
* Peahoone küljeltPeahoone küljelt

### Kõrvalhooned ja park

Kokku oli mõisakompleksis üle 60 hoone ja ehitise (sealhulgas sisehooviga tall-tõllakuur). Häärberit ümbritseb Tõstamaa mõisa park.

* Mõisa tallMõisa tall
* Mõisa kutsarimajaMõisa kutsarimaja
* Lõvid Leo ja LuiLõvid Leo ja Lui
* ParkMõisa park
* Tõstamaa mõisa parkTõstamaa mõisa park

Vaata ka
--------

* Tõstamaa mõisa kalmistu

Kirjandus
---------

* Hagemeister, Heinrich von. *Materialen zu einer Geschichte der Landgüter Livlands*. Zweiter Theil. Riga: Eduard Frantzen´s Buchhandlung, 1837. Lk 151 .
* Stryk, Leonhard von. *Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands*. Erster Teil. Der ehstnische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1877. Lk 332–333 .

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Tõstamaa mõis** |

* Tõstamaa mõis Eesti mõisaportaalis
* Eesti Mõisakoolide Ühendus
* Panoraampildid Tõstamaa mõisast

Tõstamaa kirik
Tõstamaa kihelkond

**Kirik**: Tõstamaa  

**Mõisad**: Kastna mõis | Kihnu mõis | Kõpu mõis | Pootsi mõis | Seliste mõis | Tõstamaa mõis
Karaiimid Krimmis Feodossijas, 1837
**Karaiimid** (karaiimi keele Krimmi murdes къарайлар, Trakai murdes *karajlar*) on väikesearvuline turgi rahvas Ukrainas, Poolas, Leedus ja Venemaal. Vähesel määral elab karaiime ka Rumeenias ja Ameerika Ühendriikides. Karaiimid järgivad judaismi vähemusvoolu, mis ei tunnista talmudit. Turgi keelte kõptšaki-polovetsi rühma kuuluvat karaiimi keelt kõneleb tänapäeval hinnanguliselt 120–300 inimest.

Ukrainas oli karaiimide üldarv 2001. aasta rahvaloenduse andmetel 1196. Enamik Ukraina karaiimidest elab Krimmis ja Lääne-Ukrainas. Poolas elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 346 karaiimi. Leedus oli 2011. aasta rahvaloenduse tulemuste järgi karaiimide arv 241. Venemaa 2010. aasta rahvaloendusel registreeriti 205 karaiimi.

Eestis elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 6 karaiimi, neist kõik Tallinnas.

Karaiimi rahva tekkimine ja varasem ajalugu on seotud Kasaari kaganaadiga. Karaiimid kujunesid välja 8.–10. sajandil Kasaari kaganaadi äärealadel (põhiliselt Krimmis) juudi meeste ja kasaari rahvusest naiste abieludest sündinud lastest. Judaismi seaduste kohaselt ei loetud neid juutideks, kuna juut on ainult see, kelle ema on juudi rahvusest. Samuti ei olnud neil lubatud talmudit õppida.

Leedu karaiimi elanikkond sai alguse 1397. aastal, kui suurvürst Vytautas tõi Krimmist Leedusse Trakai piirkonda 383 karaiimi perekonda. Trakai on olnud Leedu karaiimide keskus. Tänapäeval elab enamik Leedu karaiime Vilniuses (138), Trakais (65) ja Panevėžysis (31).

Eestis (Tallinnas) elas 1931. aastal 22 karaiimi, kellest tuntuim (ja esimene) oli Boris Kara (1869-1931); kellele kuulus maja Viru 19, kus ta pidas tubakapoodi.

Viited
------

1. ↑  Karaim Languages in Danger
2. ↑  Päring Ukraina 2001. aasta rahvaloenduse tulemuste andmebaasist
3. ↑  Ludność. Stan i struktura demograficzno-społeczna
4. ↑  "Lithuanian 2011 Population Census". Originaali arhiivikoopia seisuga 13. juuli 2015. Vaadatud 12. juulil 2015.
5. ↑  "Всероссийская переписи населения 2010 года. Том 4. Национальный состав и владение языками, гражданство". Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 6. september 2018. Vaadatud 12. juulil 2015.
6. ↑  Päring Statistikaameti andmebaasist
7. ↑  Лев Гумилёв. Древняя Русь и Великая степь. Москва, 1993, lk. 132
8. ↑  The red book of the peoples of the Russian Empire
9. ↑  Turkic minorities: Tatars and Karaims True Lithuania
10. ↑  Kaja 25.11.1931. "Haruldane matus Tallinnas". *Kaja*. Vaadatud 22.04.2021.
Lõvilakk-korallnarmik kasvamas Eesti Seenefarmis
Lõvilakk-korallnarmik Eesti Seenefarmis kasvamas
**Lõvilakk-korallnarmik** (*Hericium erinaceus*) on pilvikulaadsete seltsi korallnarmikuliste sugukonda kuuluv seeneliik.

Lõvilakk-korallnarmiku viljakeha on tarvitatud söögina ja traditsioonilises meditsiinis. Seen esineb Põhja-Ameerikas, Euroopas ja Aasias. Lõvilakk-korallnarmiku tunneb ära tema pikkade valgete narmaste järgi ning ta kasvab üldiselt kõdunevatel kändudel, aga ka elavatel puudel parasiidina.

Kasvatamine
-----------

Lõvilakk-korallnarmikut kasvatatakse kunstlikult ülemaailmselt. Seen kasvab nii tahkel subrstraadil, milleks on enamasti leht- ja okaspuu saepuru segu koos mitmesuguste lisanditega (nisukliid, maisijahu, riisikliid jne) kui ka vedelal substraadil, milleks võib olla näiteks kompleksne lämmastikuallikas ja glükoos süsinikuallikana. Kasvamiseks optimaalne pH ehk vesinikueksponent on sellel seenel 6,0.

Kasvamiseks parim keskkond on 85–90% õhuniiskusega ning sobivaim temperatuur inkubatsiooniks on 25 °C ning vegetatiivseks kasvuks 26 °C.

Uuringud
--------

Ajakohaste seadustega kooskõlas tehti katseid keskealiste ja vanemate hiirte peal, manustades neile lõvilakk-korallnarmiku polüsahhariide. Tulemuseks saadi teada, et seen aitab kaasa mikrobioomi mitmekesisusele soolestikus. Lisaks sellele tulemusele leiti ka seene hea mõju immuunsussüsteemi tugevdamisel ning närvirakkude taastamisel. Lõvilakk-korallnarmiku polüsahhariididel on suur kaubanduslik arengupotentsiaal, kuna neid on lihtne lisada erinevatele toitudele, jookidele ja ravimitele ning seeläbi tõsta nende toodete väärtust.

Lisaks füsioloogilistele tulemustele võib lõvilakk aidata ka mentaalsete probleemide puhul. Katseid tehti nii inimeste kui ka loomadega, kellel tuvastati depressioon. Täheldati antidepressandilaadset toimet lõvilaka suukaudsel manustamisel ning leiti, et see taastab norepinefriini, serotoniini ja dopamiini tasemed.

Viited
------

1. ↑  Douglas, Brian (31. märts 2016). "Hericium erinaceus". *Fungi of Great Britain and Ireland*. Vaadatud 06.04.2022.
2. ↑  Yang Y. & Haiging Y. & Changhui Z. & Li R. & Cuina W. & Milen I. G. & Jianbo X. & Tiehua Z. (juuni 2021). ""Value added immunoregulatory polysaccharides of Hericium erinaceus and their effect on the gut microbiota"". *Carbohydrate Polymers*. Vaadatud 05.12.2021.
3. ↑  Pit S. C. & Man-Lung F. & Kah H. W. & Lee W. L. (detsember 2019). ""Therapeutic Potential of Hericium erinaceus for Depressive Disorder"". *International Journal of Molecular Sciences*. Vaadatud 05.12.2021.

Välislingid
-----------

* 
*
**Valev-Jaan Reidolf** (sündinud 8. aprillil 1943 Rõngu vallas Tartumaal) on eesti põllumajandusteadlane.

Elulugu
-------

Valev-Jaan Reidolf on väiketalupidaja poeg.

Lõpetas 1963 Elva Keskkooli, 1971 EPA agronoomina ja 1979 EPA aspirantuuri; põllumajanduskandidaat (1980, EPA), väitekiri "Оценка различных способов, сроков и частоты использования многолетних трав в условиях орошения и без него". Oli 1971–81 EPA rohumaaviljeluse kateedri vanemagronoom, aspirant ja vanemteadur, 1981–92 töö- ja olmeohutuse kursuse vanemõpetaja, 1992–94 EPMÜ keskkonnakaitse instituudi vanemõpetaja ja dotsent, 1994–2005 veemajanduse instituudi dotsent, 2006– lektor.

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkond: rohumaaviljelus, riskianalüüs. 23 teadustrükist.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Teoseid
-------

* Формирование ботанического состава и урожайности травостоев элаковых трав в зависимости от режима скашивания и распределения доз азота. // Сбр. Науч. Тр. ЭСХА 123 (1979)
* Содержаниe и выход протеина типов элаковых травостоев в зависимости от нормы азотного удобрения. // Сбр. Науч. Тр. ЭСХА, 149 (1984);

Kirjandus
---------

* Agraarteadus 2 (1993), 217–218
* Eesti Põllumajanduse Akadeemia töötajad ja vilistlased 1981–1990. Trt, 1991, 223
* Eesti Põllumajandusülikool: audoktorid, töötajad ja vilistlased 1991–1995. Trt, 1996, 128.
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
Maakri HUB, Tallinn.
**Fausto Capital** on büroo- ja kaubanduspindade arenduse, üürimise ja haldamisega tegelev ettevõtete grupp, mis keskendub pikaajalistele kinnisvarainvesteeringutele. Fausto sai loodud 2004. aastal, omanike Kenneth Karpovi ja Sven Mihailovi poolt.

Ajalugu
-------

Konrad Apartments, Tartu vanalinn.
Fausto loodi 2004. aastal. Brändiga on seotud ettevõtted Fausto Grupp OÜ (al 2006), Fausto Capital OÜ (al 2010) ja Fausto Apartments OÜ (al 2014).

2017. aastal kuulutati Fausto Eesti juhtiva majanduslehe Äripäev TOP 100 ettevõtete edetabelis kinnisvara valdkonna edukaimaks ettevõtteks. Samas edetabelis saavutati 2019. aastal teine koht ja 2020. aastal neljas koht.

Lisaks on Faustot 2017. aastal tunnustanud Eesti Kultuurkapital arhitektuuri aastapreemia nominendina Konrad Apartments arenduse eest Tartu vanalinnas. 

Fahle Park galeriitänav, Tallinn.
2018. aastal alustas ettevõte suuremahulist Fahle Parki projekti Sikupilli naabruses endise Tselluloosi kvartali piirkonnas. Muinsuskaitse all olevad ajaloolised tehasehooned säilitati ning restaureeriti. Arhitektuurse lahenduse on teinud KAOS Arhitektid OÜ. 2020. aastal valiti Fahle Pargi Eesti Meedia (Postimees Grupp) hoone väliruumi Eesti arhitektuuripreemiate nominendiks.

Fausto Capitali arendused
-------------------------

Fausto on välja arendanud üle 65 000 ruutmeetrit üüripinda, sealhulgas järgmised kinnisvaraprojektid:

### Kaubanduskeskused

* Vironia Keskus, Kohtla-Järve
* Rappeli Keskus, Rapla
* Ahtme Maxima XX, Kohtla-Järve
* Raadi Maxima XX, Tartu
* Veeriku Selver, Tartu
* Jõgeva Selver, Jõgeva
* Jaamamõisa Selver, Tartu

Kompassi Maja, Tallinn.
### Ärihooned

* Fahle Park, Tallinn
* Maakri HUB (Maakri tänav 23a), Tallinn – valmis 2023
* Kompassi Maja, Tallinn
* Tartu mnt 80M, Tallinn – valmib 2025
* Tartu mnt 84B, Tallinn – valmib 2025
* Konrad Apartments, Tartu
* Tartu Telia Maja, Tartu
* Jaamamõisa Ärimaja, Tartu
* Ahtme Ärihoone, Kohtla-Järve

Tartu Telia maja.
#### Muu

* Ahtme Neste, Kohtla-Järve
* Tartu Neste, Tartu
* Pirita Jahisadam, Tallinn – valmib 2023
* Kvissentali Residentsid, Tartu
* Maramaa Elamupiirkond, Tartu
* Orange Kortermaja, Riia

Viited
------

1. ↑  Lauri Leet (16.11.2018). "Edukaim kinnisvaraettevõte: iga objektiga tuleb eristuda". *Äripäev*.
2. ↑  Urve Vilk (4.11.2019). "TOPi võitjad: kinnisvara peab tekitama emotsioone". *Kinnisvarauudised.ee*.
3. ↑  "Väärikas uusarhitektuur toob vanalinna tänapäeva". *Adaur Grupp*. 29.05.2017.
4. ↑  Andres Reimer (20.08.2019). "Fausto Capital rajab Sikupilli naabrusesse sammaldunud ja apelsinipuudega ärikeskuse". *Delfi Ärileht*.
5. ↑  Uwe Gnadenteich. "Fahle Pargi alal algasid suured lammutustööd". *Postimees*. Vaadatud 19.02.2018.
6. ↑  Jaanus Vogelberg (21.08.2018). "FOTOD | Linnarahvas saab ajutiselt näha eestiaegset Tselluloosi tänavat". *Delfi Ärileht*.
7. ↑  "Eesti Arhitektuuripreemiad".
**Końskowola** on asula (*osada*) Edela-Poolas Lublini vojevoodkonnas Puławy maakonnas, Końskowola valla halduskeskus. See asub Kurówka jõe ääres Puławyst 5 km idas, Kurówist 10 km läänes ja Lublinist 42 km läänes.

Asulat läbib maantee Droga Krajowa 12 (DK12) ja raudteeliin (E-20).

Nimi
----

Nimi "Końskowola" on lähedane fraasile "Końska Wola" ('hobuse tahe'). Rahvaetümoloogia järgi ongi tegemist lühendiga sellest fraasist. Muistendi järgi tahtis talumees ristteel pöörata ühte suunda, hobune teise suunda. Hobuse tahe jäi lõpuks peale.

Tegelikult sai asula nime *Wola Konińska* seoses sellega, et Jan z Konina (Jan Koninist) omandas Wola Witowska ehk Witowska Wola küla. Hiljem oli küla nimi *Konińska Wola*, kuni see 19. sajandil omandas praeguse kuju.

Ajalugu
-------

Asula tekkis tõenäoliselt 14. sajandil.

8. juunil 1532 sai asula linnaõigused, kuid pärast 1870. aasta jaanuariülestõusu kaotas Końskowola linnaõigused ning pole seda tänini uuesti saanud.

Turism
------

Vaatamisväärseteks peetakse kahte katoliku kirikut ja luterliku surnuaia jäänuseid.

Końskowola on tuntud ka poola luuletajate Franciszek Dionizy Kniaźnini ja Franciszek Zabłocki surmakohana.

Välislingid
-----------

 Końskowola – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib arstiteadlasest; Nõukogude Liidu admirali kohta vaata artiklit Nikolai Lunin (admiral).* |

---

Nikolai Lunin
**Nikolai Ivanovitš Lunin** (20. jaanuar/1. veebruar 1853 Tartu – 18. juuni 1937 Leningrad) oli Tartu Ülikooli kasvandik ja arstiteadlane, vene pediaater. 

Lunin oli Gustav von Bunge õpilane. 1878. aastal lõpetas ta Tartu Ülikooli. 1880. aastal avaldas Lunin uurimuse "Anorgaaniliste soolade tähtsusest loomade toitumises" (saksa keeles: "Über die Bedeutung der anorganischen Salze für die Ernährung des Thieres"), milles näitas, et lisaks senituntud ühenditele peab toidus olema veel teatav komponent, ilma milleta organism ei omasta toitaineid ehk tundmatud ained, mis on eluks hädavajalikud (*dass in der Milch ... noch andere Stoffe vorhanden sein müssen, welche für die Ernährung unentberlich sind*). Ta lisas laborihiirte sünteetilisele toiduratsioonile kontsentreeritud piima ning 2 hiirt kasvasid jõudsalt ja said 2,5 kuud hiljem vabadusse lastud. Sisuliselt kirjeldati niiviisi Tartus esmakordselt teaduslikult vitamiine. 

1882. aastast töötas Lunin arstina Oldenburgi printsi lastehaiglas Peterburis, mis revolutsiooni järel nimetati ümber Karl Rauchfussi nimeliseks haiglaks.

1887. aastal abiellus ta Carl Maximowiczi tütre Herta Maximowicziga (1865–1935) ja läks üle luteri usku.

1934. aastal sai personaalpensionäriks.

Publikatsioonid
---------------

* 1881. *Ueber die Bedeutung der anorganischen Salze für die Ernährung des Thieres*. Zeitschrift für Physiologische Chemie 5: 31–39, 1881, Veebiversioon (vaadatud 31.07.2013) (saksa keeles)
* ...

Seos vitamiinide teooriaga
--------------------------

Tänapäeval levinuima vitamiinide teooria väljatöötajaiks peetakse valdavalt Poola teadlast Kazimierz Funki ja Frederick Gowland Hopkinsit. Viimane siiski mainis Luninit oma Nobeli-kõnes. Funk ja Hopkins erinevalt Luninist ei piirdunud konstateeringuga, et "midagi peab olema", vaid näitasid ära ka konkreetsed ühendid.[*viide?*]

Tunnustus
---------

* Tartus Maarjamõisa linnajaos on Nikolai Lunini tänav ja Nikolai Lunini põik.

Viited
------

1. ↑  *Ueber die Bedeutung der anorganischen Salze für die Ernährung des Thieres.*, Zeitschrift für Physiologische Chemie 5: 31–39,lk 37, 1881, Veebiversioon (vaadatud 31.07.2013)]
2. ↑  Выдающиеся деятели медицины конца XIX-го — начала XX-го века
3. ↑  Sir Frederick Hopkins: The Earlier History of Vitamin Research (Nobel Lecture, December 11, 1929)

Välislingid
-----------

* Lunin, Nikolai. Rindportree autogrammiga, 1882.
Fahle Park tulevane väljanägemine
**Fahle Park** on Tallinnas arendamisel olev ärilinnak. See asub Kesklinna linnaosas Tartu maantee, Peterburi maantee ja Järvevana tee sõlmpunktis, endise tselluloosi- ja paberivabriku tööstuskvartalis.

Kvartalit arendab Fausto Capital ning selle sisearhitektuurse osa kujundab KAOS Arhitektid.

Fahle Parkis tegutsevad teiste seas AS Postimees Grupp, Apollo Grupp, Magnum Medical, Stora Enso, Kaanon kinnisvara, Miele, Eesti Töötukassa Karjäärikeskus, Finestmedia, Wisercat, Argentiina Restoran, Fudy, Workland, Tallinn Art Space, Betsson, HairEd Studio, Kuusk OÜ, Fausto Capital, Callisto PR jt.

Fausto Capital pälvis Fahle Parki rajamise eest Eesti Kinnisvarafirmade Liidu auhinna "Kinnisvarategu 2020".

Fahle Galeriitänav, 2022
Fahle Galeriitänava avalik ruum on inimkeskne.Kvartali sees on majadevaheline ruum jalakäijate päralt. Tänavate ja väljakute disainis on lisaks konteinerhaljastusele kõrghaljastust, et luua roheline vaheruum kogu kvartalis. Katusega kaetud aatriumid ja galeriid on lopsakalt rohelised, konteinerites põõsad, puud ja ronitaimed.

Ajalugu
-------

Kvartali moodustavad aastatel 1909–1913 valminud paekivist fassaadidega muinsuskaitsealused hooned, mille autor on Jacques Rosenbaum. Fahle kvartal kerkib Tallinna tööstuse hälliks olnud ning täna maa alla suletud Härjapea jõe kaldale. Selle kitsa kiirevoolulise jõe kallastele rajati keskajal rida vesiveskeid, millest kasvasid välja pealinna vanimad tehased ja vabrikud. Juba Rootsi ajal asus siinkandis Eesti vanim paberiveski. Paberitööstus sai piirkonnas taas hoo sisse 19. sajandil. Fahle kvartali ajaloolised paekivihooned on mälestus tööstusrevolutsiooni päevil 19. sajandi lõpus ja 20. sajandi alguses rajatud tselluloosi- ja paberivabrikust. Toona vedas siinset tööstust direktorina Emil Fahle. Täna hoitakse Fahle kvartalis seda uhket tööstusarhitektuuri pärandit, andes ajaloolistele hoonetele uue kaasaegse sisu.

Vaata ka
--------

* Fahle maja

Viited
------

1. ↑  Fahle Park (vaadatud 29. aprillil 2021)
2. ↑  Aasta kinnisvarateoks valiti Fahle Park. Fahle.ee, 04.06.2021.

Välislingid
-----------

* Fahle Park
* "Kunagise Fahle katlamaja korstnast Tallinnas saab vaatetorn" ERR, 31. märts 2021
* "Fahle Pargi ala Tallinnas saab uued ligipääsuteed ja trassid" ERR, 6. mai 2021
**Sotsiaalajalugu** on ajalooteaduse haru, mis uurib inimühiskonda ja selles toimunud suuri protsesse, keskendudes eriti aset leidnud muutustele ja murrangutele. Sotsiaalajalugu keskendub üldiselt lihtrahvale, ühiskonna enamusele ja selle igapäevaelule, vastandudes nõnda peamiselt eliiti uurivale poliitilisele ehk sündmusteajaloole.

Sotsiaalajalugu kujunes 20. sajandi esimesel poolel tänu mitme huvigrupi olemasolule. Esimestena hakkasid tavainimese ja massi tähtsust ajaloos rõhutama marksistid, kes nõudsid ajaloo uurimist "altpoolt", Karl Marx nimetas rahvamasse tõelisteks ajaloo tegijateks kuningate ja poliitikute asemel. 1920. aastatel asus rahvamasse ja ühiskonda tervikuna uurima ka Prantsusmaa Annaalide koolkond (Marc Bloch, Lucien Febvre, Fernand Braudel jt), mis seadis enda eesmärgiks uurida kõigi inimeste, mitte ainult eliidi ajalugu. 1940. aastatel muutus sotsiaalajalugu populaarseks ka Suurbritannias, kus sellega hakkas tegelema George Macauly Trevelyan. Hiljem sai mõjukaimaks inglise sotsiaalajaloolaseks marksist E. P. Thompson. Saksamaal saavutas sotsiaalajalugu populaarsuse 1960. aastatel, mil sellega asusid tegelema Hans-Ulrich Wehler ja Jürgen Kocka. Sel ajal muutus sotsiaalajalooga tegelemine populaarseks ka Ameerika Ühendriikides.

Tänu tihedale seotusele marksismiga, uuris sotsiaalajalugu esialgu palju töölisi ja töölisliikumist, keskendudes nõnda peamiselt 19. ja 20. sajandile. Alates 1960. aastatest hakkas selle huvisfäär aga kiiresti laienema, hõlmates talupojad, linnaühiskonna, marginaalsed grupid (kerjused, kurjategijad, prostituudid, hulkurid jne), perekonna, soo, vanusegrupid ja mitmeid teisi valdkondi. Klassikalise sotsiaalajaloo kõrgpunkt oligi 1960. ja 1970. aastatel, mil see oli tihedalt seotud majandusajaloo ja sotsiaalteadustega. Esile kerkisid mitmed autoriteedid, nagu Michel Foucault. Sotsiaalajaloo huvisfäär laienes ka ajaliselt: tõsiselt asuti uurima kesk- ja uusaega. Samuti hakati üha enam uurima muutusi võimalikult ulatuslikus regioonis: kui algselt tegeleti üksikute riikide või veelgi kitsamate piirkondadega, siis alates Fernand Braudelist (1950. aastad) tulid mängu tunduvalt suuremad alad, tavaliseks muutus näiteks üleeuroopaline kontekst.

1980. ja 1990. aastatel tabas sotsiaalajalugu aga mõõn. Töölisliikumise uurimine marginaliseerus, samuti hakati kahtlema senise, tihedalt majanduse ja statistikaga seotud uurimismetoodika otstarbekuses. Loobuti ka suurtest sotsiaalteaduslikest teooriatest, mis ajaloolises kontekstis osutusid enamasti mittekonstruktiivseteks. Uus tõus saabus tänu 1980. aastatel tekkinud uuele kultuuriajaloole, mis rõhutas tavainimeste vaimsuse uurimist ja otsis kultuuriilminguid kogu inimtegevusest. Sellega läbipõimunult tekkis ka uus sotsiaalajalugu, mis kultuuriajaloost erineb selle poolest, et käsitleb enam majanduslikku ja statistilist poolt ning uurib siiski eelkõige muutusi ja protsesside arenguid ühiskonnas, samas kui uus kultuuriajalugu uurib pigem ühiskonna teatud seisundeid, olles staatilisem.
Avo Üprus 2022. aasta Arvamusfestivalil
**Avo Üprus** (sündinud 10. jaanuaril 1954) on eesti vaimulik ja kirjanik. 

Ta on tegelenud kuriteoennetuse ja ohvritoega ning korraldab aastast 1988 vanglates tehtavat vabatahtlikku tööd. Ta on kuulunud Riigikokku ja Tallinna linnavolikokku ning on Isamaa volikogu ja Tallinna juhatuse liige.

Haridus
-------

Avo Üprus lõpetas Tartu 8. Keskkoolis põhikooli 1969. aastal ning on õppinud Viljandi Kultuurharidustöö Koolis näitejuhtimist (ei lõpetanud). 1980. aastal lõpetas ta Keila Kaugõppekeskkooli.

Üprus ordineeriti 20. märtsil 1991 aseõpetajaks, õpetajaõigused sai ta 11. jaanuaril 2001. 1999. aastal lõpetas ta EELK Usuteaduse Instituudi, sotsiaalteaduste magistriks sai ta 2001. aastal.

Töö
---

Üpruse elutöö on seotud religiooniga. Aastatel 1991–1996 ja 2016–2018 oli ta Tallinna praostkonna vikaarõpetaja, aastatel 1991–1996 Tallinna Peeteli koguduse hooldajaõpetaja ning 2000–2016 sama koguduse õpetaja. Aastast 2018 on ta Harkujärve koguduse hooldajaõpetaja.

Aastatel 2003–2007 oli ta Riigikogu (X koosseisu) liige, aastatel 2007–2011 töötas regionaalministri nõunikuna ning aastal 2013 osales kohaliku omavalitsuse volikogu valimistel.

Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 1 (Haabersti, Põhja-Tallinn ja Kristiine) 117 häält ning ei osutunud valituks.

Tunnustus
---------

* 2001 Valgetähe V klassi teenetemärk

Isiklikku
---------

Avo Üprus on abielus, tal on kaks poega ja kaks tütart. Tema ema oli arst ja pedagoog Anne Schotter, kasuisa Leo Schotter, emapoolne vanaisa neuroloog Voldemar Üprus, vanatädid kunstnik Hilda Üprus ja kunstiajaloolane Helmi Üprus.

Teosed
------

* näidend „Pöial-Liisi" (1988, koos Tiiu Aasmäega)
* luulekogu „Aja raamat" (1988)
* filmistsenaarium „Vaata, siin on inimene" (1989, režissöör Elo Tust)
* romaan „Koopainimesed" (1990)
* luulekogu „Hälin ja aeg" (1990)
* luulekogu „Müütide varjust" (1995)
* diplomitööl põhinev raamat „Õigus halastusele. Eesti kiriku kriminaaltöö ja hingehoiu osa selles" (2000)
* näidend „Akvaariumihaid" (2003)
* luulekogu „Toompea vang" (2007)
* „Eluaegne vangistus. Eluaegse vanglakaristuse kandmine ja sellest vabastamine" (2014)

Viited
------

1. 1 2 3
2. ↑  Vaimulike leksikon: Ü. Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku koduleht
3. 1 2  Rita Puidet „Avo Üprus loob inimlike inimeste inimlikku ühiskonda" *Eesti Kirik*, 8. jaanuar 2014
4. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 1. aprill 2017. Vaadatud 2. juulil 2022.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
5. ↑  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 3761 *president.ee*
**Martial Mbandjock** (sündinud 14. oktoobril 1985 Roubaix's) on Prantsusmaa sprinter, kes on peamiselt spetsialiseerunud 60 meetri ja 100 meetri jooksule.

Ta võitis 2007. aastal Debrecenis U23 Euroopa meistrivõistlustel Simeon Williamsoni ja Craig Pickeringi järel pronksmedali. Aasta hiljem jõudis Mbandjock sisemaailmameistrivõistlustel ja suveolümpiamängudel poolfinaali. Samal aastal tuli ta 100 m jooksus Prantsusmaa meistriks. 2009. aastal pälvis Mbandjock Prantsusmaa võistkonnaga võistkondliku Euroopa meistrivõistluste pronksi ja individuaalselt Vahemere mängude kulla 100 meetri jooksus. 2010. aasta Euroopa meistrivõistlustel sai ta pronksi nii 100 m jooksus kui ka 200 meetri jooksus. Koos Prantsusmaa 4×100 m teatejooksu nelikuga tuli Mbandjock Euroopa meistriks, aidates muuhulgas kolmekordseks Euroopa meistriks Christophe Lemaitre.

Isiklikud rekordid
------------------

| Ala | Tulemus | Aeg | Koht |
| --- | --- | --- | --- |
| 50 m | **5,81** | 16. veebruar 2008 | Prantsusmaa Bordeaux |
| 60 m | **6,61** | 6. märts 2011 | Prantsusmaa Pariis |
| 100 m | **10,06** | 25. juuli 2008 | Prantsusmaa Albi |
| 200 m | **20,38** | 25. juuni 2010 | Prantsusmaa Nancy |

Viited
------

1. ↑  Tutvustus IAAFi lehel
Pille Minev Solarise keskuse Apollo raamatupoes rahvusvahelisel Tolkieni lugemise päeval 25. märtsil 2011
**Pille Minev** (sündinud 6. augustil 1971) on eesti ajakirjanik.

Aastatel 1996–2009 oli ta vaheaegadega telesaadete "Bingo loto" ja "Suur lotokolmapäev" saatejuht.

Ta on üks Star FM-i hommikuprogrammi saatejuhte. Suvel 2012 oli ta koos Liis Lusmäega TV3 sarisaate "Mina elan siin" juht.

Ta valiti 2016. aastal Eesti Meelelahutusauhindade jagamisel aasta naisraadiohääleks.[*viide?*] Ta pälvis samal aastal Selge Kõneleja auhinna.

Isiklikku
---------

Tal on täisealine tütar ning ta on olnud abielus Mati Undi poja Indrekuga ja režissöör Anri Rulkoviga. 2017. aastal abiellus ta Peep Kalaga.

Viited
------

1. ↑  Kais Allkivi,Bingo-Pille jäi ajale jalgu, Ohtuleht.ee, 02.09.2009
2. ↑  "Mina elan siin": Pille Minev alustab suvetuuri Raplamaalt, Ohtuleht.ee, 08.06.2012
3. ↑  Selged kõnelejad 2021 Eesti Vaegkuuljate Liit, 11. jaanuar 2022
4. ↑  Pille Minev: "Minu laps saab 19aastaseks, olin omal ajal noor ema", Gossip.ee, 30. august 2010
5. ↑  Pille Minev lahutas abielu, SLÕhtuleht Online, 22. mai 2007
6. ↑  Hõissa! Raadiohääl Pille Minev abiellus Eesti tippjuhi Peep Kalaga, TV3.ee, 04.08.2017
"Jumal, keisrit kaitse Sa"

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 

|  |
| --- |
| "Jumal, keisrit kaitse Sa" |
|  |
| 1915. aasta lindistus. |
| 

---

 |

 |

**"Jumal, keisrit kaitse Sa"** (vene keeles "Боже, Царя храни" 'Jumal, hoia tsaari') oli Venemaa Keisririigi riigihümn alates 1833. aastast. 

Laulu viisi autor on viiuldaja vürst Aleksei Fjodorovitš Lvov, sõnade autor õukonnapoeet Vassili Žukovski. Laul valiti välja 1833. aastal korraldatud riigihümnivõistlusel. See kanti esmakordselt ette 18. detsembril 1833. 

Hümni on korduvalt tõlgitud eesti keelde, kuid venestamisajal hakati eestikeelsele tekstile ametlikult eelistama venekeelset algteksti. Eestikeelsete sõnade kasutamise keelas 1910. aastal Eestimaa kuberner Izmail Korostovets. 

Hümni meloodiat on kasutatud Pjotr Tšaikovski avamängus "1812. aasta" ja "Slaavi marsis".

Samale meloodiale on kirjutatud laul "Hail, Pennsylvania!", mis oli kuni 1990. aastani Pennsylvania hümn, protestihümn "Firm Bound in Brotherhood" ja "God, the Omnipotent!", mis on Nooleordu (*Order of the Arrow*) hümn.

Sõnad
-----

| Kirillitsas | Ladina kirjas | IPA hääldus | Eesti keeles |
| --- | --- | --- | --- |
| Боже, Царя храни!
Сильный, державный,
Царствуй на славу, На славу нам!
( 2x :)

Царствуй на страх врагам,
Царь православный.
Боже, Царя храни!
( 2x :) | Boje, Tsarya khrani!
Sil'niy, derjavniy,
Tsarstvuy na slavu, Na slavu nam!
( 2x :)

Tsarstvuy na strakh vragam,
Tsar' pravoslavniy.
Boje, Tsarya khrani!
( 2x :) | ˈboʐɨ, t͡sɐˈrʲæ xrɐˈnʲi
ˈsʲilʲnɨj, dʲɪrˈʐavnɨj,
ˈt͡sarstvʊj nə ˈslavʊ, nə ˈslavʊ nam
(2x :)

ˈt͡sarstvʊj nə ˈstrax vrɐˈgam,
ˈt͡sarʲ prəvɐˈslavnɨj
ˈboʐɨ, t͡sɐˈrʲæ xrɐˈnʲi
(2x :) | Jumal, keisrit kaitse Sa!
Tugevat ja võimsat.
Valitse meie auks
(2x :)

Valitse vaenlase hirmuks,
Õigeusklik tsaar!
Jumal, keisrit kaitse Sa!
(2x :) |

{
\new PianoStaff <<
\new Staff \relative c' {
\key f \major
<<
{ \voiceOne {
c'2 \f d4 d c4. a8 f2
f'2 e4 d c2-> d->
bes c4 c a2 a4 b
c2 b-> a
}}
\new Voice { \voiceTwo {
a2 bes4 bes a4. a8 f2
d'2 c4 bes a2 a
g2 g4 g f2 f4 a
a2 gis a \notemode {b2 \rest} \bar ":|."
}}
>>
}
\new Staff \relative c'{
\key f \major
f2 \f f4 f f4. f8 f2
bes,2 bes4 d f2-> fis->
g2 e4 e f2 f4 d
e2 e2-> a,2 r2
}
>>
}
Audio playback is not supported in your browser. You can download the audio file.

Vaata ka
--------

* Venemaa hümn

Viited
------

1. ↑  "Jumal keisrit kaitse sa..." Esmaspäev, 13. mai 1939, nr. 19, lk. 8.

Välislingid
-----------

* Muusikavideo YouTube'is
Kõrgkool École nationale d'administration Pariisis
Kõrgkooli École nationale d'administration hoone Pariisis
Pariisis asuva kõrgkooli École nationale d'administration hoone sisehoov
Kõrgkooli École nationale d'administration hoonekompleks Strasbourgis Commanderie Saint-Jeanis (makett)
**École nationale d'administration** ('rahvuslik juhtimise kool'; akronüüm **ENA**) oli *Grande École* tüüpi eliitkõrgkool Prantsusmaal, kus valmistati ette kõrgemaid riigiametnikke.

École nationale d'administration loodi 1945. aastal Pariisis Prantsusmaa Vabariigi Ajutise Valitsuse esimehe Charles de Gaulle'i otsuse alusel. Ajapikku viidi kool peaaegu tervikuna üle Strasbourgi 1991. aastal restaureeritud Commanderie Saint-Jeani. Siiski oli ENA halduses säilinud kampus ka Pariisis.

Igal aastal lõpetas selle õppeasutuse 80–90 õppurit (*étudiants-fonctionnaires*).

2019. aastal teatas president Emmanuel Macron, kes ise on ENA vilistlane, kavatsusest kool sulgeda. Aprillis 2021 teatas Macron ENA sulgemisest. Selle asemel avatakse jaanuaris 2022 Institut national du service public.

ENA vilistlasi
--------------

* Martine Aubry
* Édouard Balladur (1957)
* Paul Biya
* Jean Castex
* Jacques Chirac (1959)
* Laurent Fabius (1973)
* Valéry Giscard d'Estaing (1951)
* François Hollande (1980)
* Lionel Jospin (1965)
* Alain Juppé (1972)
* Karin Kneissl (1993)
* Pascal Lamy
* Emmanuel Macron (2004)
* Bruno Le Maire
* Pierre Moscovici
* Florence Parly
* Édouard Philippe
* Brigi Rafini
* Michel Rocard (1958)
* Ségolène Royal
* Abdelmalek Sellal (1974)
* Nicéphore Soglo
* Sergei Žirnov (1992)
* Jean-Claude Trichet
* Dominique de Villepin (1980)

Välislingid
-----------

 École nationale d'administration – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
**École nationale des ponts et chaussées** (algul **École de Ponts ParisTech** ehk ENPC, ka hüüdnimega 'Ponts') on ülikooli tasemel kõrgharidus- ja teadusasutus teaduse, tehnika ja tehnoloogia valdkonnas. Daniel-Charles Trudaine'i poolt 1747. aastal asutatud kõrgkool on üks vanimaid ja mainekamaid Prantsuse kõrgkoole.

Ajalooliselt on selle peamine ülesanne olnud inseneride ja ehitusinseneride koolitamine, kuid nüüd annab kool haridust märksa rohkemates valdkondades, hõlmates arvutiteadust, rakendusmatemaatikat, ehitustehnikat, mehaanikat, finantse, majandust, innovatsiooni, linnauuringuid, keskkonda ja transporditehnikat.

Kuulsaid lõpetajaid
-------------------

* Henri Becquerel, prantsuse füüsik, Nobeli auhinna laureaat
* Élisabeth Borne, Prantsusmaa poliitik
* Augustin-Jean Fresnel, prantsuse ehitusinsener ja füüsik

Viited
------

1. ↑  Perronet et l’École des Ponts et Chaussées au siècle des Lumières
2. ↑  L’École des ponts et chaussées aux xviiie et xixe siècles

Välislingid
-----------

* Koduleht
Sylver (2010)
Silvy de Bie ja Wout Van Dessel (2004)
**Sylver** on Belgia *house*- ja *trance*-muusika ansambel, kuhu kuuluvad vokalist Silvy de Bie, klahvpillimängija ja laulukirjutaja Wout Van Dessel ning kitarrist John Miles juunior. Ansambli produtsent on Regi Penxten, kes on olnud ka laulude kaasautor.

Ansambli asutasid 2000. aastal De Bie ja Van Dessel, kes olid ka kaua aega ainukesed ansambli liikmed. Esimene singel oli samal aastal välja antud "Turn the Tide", mis jõudis Belgia singlite edetabelis esikohale, Saksamaal teisele kohale ja Austrias kolmandale kohale. Singel ilmus aasta hiljem välja antud ansambli debüütalbumil "Chances", mis pälvis Saksamaal kuldplaadi staatuse. Edetabelitesse jõudsid ka albumi singlid "Forever In Love", "In Your Eyes" ja "Forgiven".

Ansambli teine stuudioalbum "Little Things" ilmus 2003. aastal. Pärast seda on avaldatud veel kolm stuudioalbumit, millest viimane 2009. aastal.

2009. aastal liitus ansambliga inglise kitarrist John Miles juunior, kes oli varem tegutsenud Belgia tantsumuusikaansamblis Milk Inc.

2014. aastal lahkus ansamblist vokalist De Bie, mille järel tekkis ansambli tegevusse paus. De Bie naasis 2016. aastal.

Stuudioalbumid
--------------

* "Chances" (2001)
* "Little Things" (2003)
* "Nighttime Calls" (2004)
* "Crossroads" (2006)
* "Sacrifice" (2009)

Viited
------

1. ↑  "Zangeres Silvy De Bie weg bij 'Sylver'". nieuwsblad.be. 20.2.2013. Vaadatud 1.4.2017
2. ↑  "Sylver is terug!". showbizzsite.be. 19.2.2016. Vaadatud 1.4.2017