recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Metsad Dilidžani rahvuspargis
**Dilidžani rahvuspark** on rahvuspark Armeenias Tavuši maakonnas. See asutati 1958. aastal looduskaitsealana Dilidžani ja Kuibõševi metsamajandite baasil ning muudeti 2002. aastal rahvuspargiks.

Kirde-Armeenias paikneva rahvuspargi pindala on 24 000 hektarit. Park on tuntud metsade, liigirikkuse, ravitoimega mineraalveeallikate, loodus- ja kultuurimälestiste poolest. Dilidžan on üks kahest Armeenia rahvuspargist, teine on Sevani rahvuspark.

Parki jäävad Pambaki, Areguni, Miapori, Idževani (Kaeni) ja Halabi mäeahelikud, mille kõrgus on 1070–2300 meetrit üle merepinna. Sellest kõrgemal paiknevad mägisniidud ei kuulu rahvusparki. Läbi rahvuspargi jookseb Ağstafaçayi jõgi koos lisajõgede Hovadžuri, Štoganadžuri, Bldani, Hagartsini ja Getikiga. Samuti on Dilidžanis kaks suurt - Parzi järv ja Trkalitš - ning mitu väiksemat järve.

Kultuurimälestistest asuvad Dilidžani rahvuspargis Hagartsini klooster (10.-13. sajand), Gošavanki klooster (12.-13. sajand), Juhtak Vanki klooster (11.-13. sajand), Matosavanki klooster (10.-13. sajand) ning Ahnabati kirik (11. sajand).

Kirjandus
---------

* Khanjyan, Nazik. 2004. Specially protected nature areas of Armenia. Ministry of Nature Protection, Rep. Armenia
* Khanjyan, N.S. Sharbatyan M.I. Flora of Dilijan Reserve. Yerevan, 1999. "Amaras"
* Takhtajyan, A.L. Flora of Armenia. National Academy of Sciences of Armenian SSR, 1954, vol. 1

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Dilidžani rahvuspark** |
**Pire Teras** (sündinud 13. detsembril 1970 Põltsamaal) on eesti keeleteadlane.

Ta lõpetas 1989. aastal Põltsamaa Keskkooli ja 1996. aastal Tartu Ülikooli eesti keele ja soome-ugri keelte erialal.

Ta oli aastatel 1996–1998 Tartu Ülikooli magistriõppes, aastatel 1995–1997 õpetajaõppes ning aastatel 1998–2003 doktoriõppes. 

Ta kaitses 2003. aastal väitekirja "Lõunaeesti vokaalisüsteem. Võru pikkade vokaalide kvaliteedi muutumine" ning sai doktorikraadi. 

Ta töötas aastatel 1989–1992 Tartu Õpetajate Seminaris ning alates 1997. aastast Tartu Ülikoolis teaduri ja õppejõuna. 

2008–2013 töötas Teras Helsingi Ülikoolis eesti keele külalislektorina ja 2012–2020 Tartu Ülikooli eesti ja üldkeeleteaduse instituudis dotsendina.

Aastast 2021 on Teras TÜ eesti foneetika kaasprofessor.

Tunnustus
---------

* 2023 Tartu Ülikooli aumärk

Viited
------

1. ↑  "Tartu Ülikooli aumärgi kavalerid". *Tartu Ülikool*. Vaadatud 27. oktoobril 2023.

Välislingid
-----------

* Pire Teras Eesti Teadusinfosüsteemis
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 4. köide: *Sar-Y. Lisa* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013, lk. 734-735

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib kitsarööpmelisest reisijaamast Pärnu kesklinnas. Pärnu linna servas asunud laiarööpmelise Raeküla jaama kohta vt siit: Pärnu raudteejaam* |

---

Pärnu raudteejaam 1926. aastal
**Pärnu raudteejaam** (saksa *Pernau*) oli kitsarööpmeline tupikjaam, mis rajati 1896. aastal seoses Valga–Ruhja–Pärnu raudteega Pärnu kesklinna. 

Pärnu linn loovutas selleks platsi südalinnas kunagisel kindlusevallil.

Pärnu naaberjaam oli Papiniidu raudteejaam. Rüütli platsi juures asunud jaamast kulges raudtee edasi mööda Pärnu jõe lõunakallast Suur-Jõe tänaval.

Esimese maailmasõja eel kavandati Pärnu raudteejaamast algavat ja Mustveel lõppevat uut raudteed, kuid sõja puhkemine tõmbas sellele plaanile kriipsu peale. Aastal 1917 asuti kavandama Pärnu ja Haapsalu raudteejaamade vahele uue raudtee rajamist, ent ka see plaan jäi teostamata.

Alates 1928. aastast, kui avati Lelle–Papiniidu–Pärnu raudtee, sai linn otseühenduse Tallinnaga. Papiniidu või Pärnu jaamast hargnesid haruteed: Livoonia haruteele, Pärnu majandusühisuse haruteele, Schmidti haruteele ja Shelli uuele haruteele. Viimane kitsarööpmeline rong väljus Pärnu kesklinna vaksalist pealinna 6. aprillil 1971.

1971. aasta suvel jõudis Pärnusse laiarööpmeline raudtee ja avati linna servas asuv Pärnu kaubajaam. Aastatel 1976–2014 asus laiarööpmeline raudteejaam ka Raekülas (vt Pärnu raudteejaam).

Jaamahoone
----------

Pärnu raudteejaam 1897. aastal
Pärnu raudteejaam 1930. aastal
Kitsarööpmeline auruvedur Kesklinna jaamahoone asukohas
Pärnus asunud jaamade asukohad
Pärnu kesklinnas (Port Arturi kaubanduskeskuse tagusel alal) paiknenud jaamahoone projekteeris insener Kaspar Krzizanowski. 
See valmis koos raudteejaamaga 1896. Hoone raudteepoolne fassaad oli ühenduses varikatusega. 

1944. aastal hävis jaamahoone Nõukogude lennuväe pommirünnakus. Seejärel võeti jaamahoonena kasutusele lähedal Ringi 3 asuv endise Pärnu linnapea Oskar Brackmanni eluhoone, Brackmanni linnapeaks oleku ajal sai Pärnu raudteeühenduse Valga ja Tallinnaga. Hoones asus hiljem Pärnu bussijaam.

Seoses Eesti kitsarööpmelise raudtee 110. aastapäevaga 2006. aastal avati endise kesklinna jaama asukohas 1911. aastal Saksamaal O. & Koppeli firmas ehitatud auruvedur ning 1913. aastal Peterburis Arthur Koppeli firmas ehitatud platvormvagun.

Vaata ka
--------

* Kitsarööpmeline raudtee Eestis
* Eesti Muuseumraudtee

Viited
------

1. ↑  Kui raudtee Pärnu jõudis; Pärnu Postimees, 19.10.2005
2. ↑  Eesti kitsarööpmelised raudteed
3. ↑  Mehis Helme, *Eesti raudteede 100 aastat*, lk 38.
4. ↑  Jaak Juskega kadunud Eestit avastamas 6: Pärnu bussijaama ümbruse lugu; Forte, 14.05.2016
5. ↑  Pärnu kitsarööpmelise raudtee mälestusmärk; Puhka Eestis

Välislingid
-----------

* Hillar Palamets: Ajalootund R2-s: AJALOOTUND R2-S. 110 aastat esimesest kitsast raudteest Eestis; ERR

|  |  |
| --- | --- |
| **Eelnev peatus** | **Endine raudteepeatus**  |
|  Papiniidu |  **Pärnu**  |
Üheks looduskaitseliseks meetmeks on kaitsealade moodustamine. Kõnnu Suursoo jääb Põhja-Kõrvemaa looduskaitseala territooriumile.
**Looduskaitse** on mitmetähenduslik termin, mis kokkuvõtvalt hõlmab loodusvarade, looduskeskkonna, biodiversiteedi kaitset inimmõju (antropogeensed tegurid) negatiivsete aspektide eest, hooldamist ja võimalusel ka taastamist. 

Uuemates eestikeelsetes allikates ei püüta eristada termineid "**loodushoid**" ja "**looduskaitse**", vanemad allikad (nt "Ökoloogialeksikon") püüavad aga vahet teha.

Umbes 1980ndateni loeti looduskaitset laiemaks kui keskkonnakaitset, nüüdisajal on see vastupidi. 

Looduskaitsepiiride hägustumise ja mitmepalgelisuse tõttu on sageli eraldi määratletud nõndanimetatud **klassikaline looduskaitse**, mis keskendus üldjuhul regionaalsete loodusobjektide kaitsele (nt loodusharuldused, liigid ja maastikud) kaitsealade abil (looduskaitsealad, maastikukaitsealad jms).

*Ex situ* ja *in situ* looduskaitse
-----------------------------------

Mõnikord räägitakse *ex situ* ja *in situ* looduskaitsest. *Ex situ* looduskaitse on elurikkuse komponentide kaitse väljaspool nende looduslikku esinemiskohta. *In situ* aga elurikkuse komponentide kaitse nende looduslikes esinemiskohtades.

Keskkonnaeetika looduskaitse kontekstis
---------------------------------------

Et looduskaitsel on mitmeid alusprintsiipe, võib seda pidada mõneti dogmaatiliseks, ent need loovad põhimõttelise aluse loodusväärtuste hoidmise maailmavaatele. Neid printsiipe ei saa tõestada ega kummutada, ka ei nõuta kelleltki nende printsiipide vastuvaidlematut omaksvõttu. 

1985. aastal postuleeris Michael Soulé (1985) järgmised looduskaitse eetilised alused:

1. Elurikkus ehk biodiversiteet tuleb säilitada ning populatsioonide ja liikide enneaegset väljasuremist vältida.
2. Ökoloogiline terviklikkus ja ökosüsteemide keerukus peavad säilima.
3. Evolutsioon peab jätkuma.
4. Elurikkusel on iseväärtus.

Neid postulaate täiendavad mitmed printsiibid:

1. ettevaatusprintsiip
2. dünaamilisuse printsiip
3. evolutsioonilisuse printsiip
4. pideva valveloleku printsiip
5. inimese juuresoleku printsiip

Eesti looduskaitse
------------------

 *Pikemalt artiklis Eesti looduskaitse*

Vaata ka
--------

* Eesti looduskaitse
* globaalne soojenemine
* globaalprobleemid
* kalakaitse
* keskkonnakaitse
* kohanduv kaitsekorraldus
* Kyōto protokoll
* looduskaitse biogeograafia
* Eesti looduskaitsemärgid
* looduskaitsebioloogia
* looduskaitsekuu
* punane raamat

Viited
------

1. ↑  Keskkonnasõnaraamat 2004  (vaadatud 11.08.2011)
2. 1 2  Eesti eElurikkuse sõnastik. [*alaline kõdulink*] (vaadatud 21.07.2011)
3. 1 2   Primack, R. P. Kuresoo, R. Sammul, M. (2008). *Sissejuhatus looduskaitsebioloogiasse*. Eesti Loodusfoto, Tartu. Lk 23
4. ↑  Soulé, M. E. (1985). What is conservation biology? *BioScience* 35:727–734
**Püha Miikaeli Kool** (varasema nimega *Püha Miikaeli Kolleegiumi Põhikool*) on Tallinna vanalinnas Vene tänav 31 asuv, 2013. aastal asutatud kristlik erakool.

Kool toetub õppes ja kasvatuses pedagoogilisele kontseptsioonile, mis lähtub katoliku kiriku õpetusest.

Vene 29, 31, 33 hooned

Ajalugu
-------

Püha Miikaeli kooli ajalugu algab 2004. aastast, kui Vanalinna Hariduskolleegiumi raames alustasid tööd väikesed õpperühmad lastele ja noortele, kes erinevatel põhjustel ei suuda tavaklassis õppida. Nende laste aitamiseks ja koolist väljalangevuse vähendamiseks loodi veebruaris 2005 sihtasutus Püha Miikaeli Kolleegium, et koostöös Vanalinna Hariduskolleegiumiga välja arendada tugisüsteemid (õpilaskodu, nõustamiskeskus) ja paindlikud õppevormid (rühma-, individuaal- ja eelkutseõpe).

Vaata ka
--------

* Tallinna Toomkool
* Kohila Mõisakool
* Püha Johannese Kool

Viited
------

1. ↑  Vanalinnas avab uksed uus kristlik kool, www.eestikirik.ee, 22.05.2011
2. ↑   (vaadatud 24.10.2018)
3. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 6. aprill 2015. Vaadatud 20. märtsil 2016.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)

Välislingid
-----------

* Kooli koduleht
Allikukivi kalevivabriku direktori Albert Zoepheli elamu 2014. aasta sügisel
Zoepfeli loss tagant
**Allikukivi kalevivabrik** (varem kasutusel ka nimekujud Hallikukiwi ja Quellenstein, ka *Voltveti kammvillriidevabrik*, *Voltveti kalevivabrik*) oli kalevit ja kammvilla tootev vabrik Pärnu maakonnas Saarde vallas endisaegses Allikukivi külas (tänapäeval Tihemetsa aleviku ala).

Vabriku rajas 1858 Riia tööstur Albert Zoepfel. Vabrikus töötas umbes 400 inimest. Vabrikul oli oma kool, arst ja apteek, samuti ruumid seltsielu tarvis, kus tegutsesid laulukoor, orkester, esitati näitemänge ja loodi karskusselts. Vabrik hävis 12. aprillil 1894 tulekahjus.

Kalevivabriku alal on kaks kultuurimälestiseks tunnistatud objekti: Allikukivi park (mälestis nr 16749) ja Allikukivi kalevivabriku direktori elamu (mälestis nr 16748).

Viited
------

1. 1 2  "Uuemad sõnumid". *Sakala, nr 16*. 20. aprill 1894. Vaadatud 10.07.2018.
2. 1 2  "Omalt maalt". *Eesti Postimees, nr 40*. 1. oktoober 1894. Vaadatud 10.07.2018. `{{netiviide}}`: eiran tundmatut parameetrit `|Andmebaas=` (juhend)
3. 1 2 3 4  Allikukivi kalevivabrik kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 15.09.2015)
4. ↑  Allikukivi kalevivabrik kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 15.09.2015)
**Berndorf** on linn *(Stadtgemeinde)* Austrias Alam-Austria liidumaal Badeni ringkonnas. Selle ajaloolise arengu tõttu 19. sajandil nimetatakse seda ka Kruppi linnaks. Valda kuulub asundus nimega Kolonie.

Ajalugu
-------

Kiviaja eri ajastutest pärit esemed tõendavad, et selles piirkonnas oli asula.

*Perindorf* on tõenäoliselt saanud nime *Pero*-nimelise mehe järgi, kes asus sinna elama 1070. aastal. Nime *Perendorf* on esmamainitud 1133. aastal.

Järgnevate sajandite jooksul laastasid Berndorfi madjarid ja osmanid.

18. sajandil asusid sellesse piirkonda metallitöötlemisettevõtted, nagu *Neuhirtenberger Kupferhammer*, mis kasutas 1836. aastal esimest aurumootorit kogu Alam-Austrias. Enne seda oli peamiseks energiaallikaks Triestingist tulev hüdroenergia.

19. sajandil töötas enamik Berndorfi ja selle naaberkülade elanikke metallitööstuses. 1844. aastal koosnes Berndorf kuni 50 majast umbes 180 elanikuga, mil asutati Alexander von Schoelleri ja Hermann Kruppi söögiriistade tehas. Algselt töötas seal 50 töötajat, kuid aastate jooksul arenes ettevõte ja muutus üle 6000 töötajaga rahvusvaheliseks kombinaadiks. Berndorfi linna areng oli tihedalt seotud Kruppi perekonna ajalooga. Hermann Kruppi poeg Arthur Krupp rajas eraalgkooli ja avaliku ujula ning neobarokse Püha Margareeta kiriku.

1923. aastal ühendati Berndorfi, St. Veiti, Ödlitzi ja Veitsau vallad Berndorfi linnaks.

Pärast 1938. aasta anšlussi sai Arthur Kruppi ettevõte Saksa Kruppi kombinaadi osaks. Oma tööstusliku tähtsuse tõttu oli Berndorf ka oluline õhurünnakute sihtmärk. Teise maailmasõja ajal ei säästnud Berndorfi isegi loodusjõud. 1939. ja 1944. aasta üleujutused olid Triestingi jõe ajaloos kõige hävitavamad.

Kui sõda oli lõppenud, konfiskeeris Nõukogude armee metalliettevõtte ja see liideti USIA-ga. 1957. aastal anti see tagasi Austria riigile ja ühendati ettevõttega *Vereinigte Aluminiumwerke Ranshofen (VAW)*.

1980. aastatel sotsialiseerunud tööstusharude finantsprobleemide tõttu eraldati Berndorfi konsortsium ja anti erakätesse.

Kultuur
-------

### Teater

Iga-aastane teatrifestival toimub suviti Berndorfi linnateatris.

### Vaatamisväärsused

* Berndorfi linnateater
* Berndorfi Kruppi koolid
* Guglzipf oma vaateväljaga
* Kruppi Linnamuuseum
* Raudkaru
* Püha Margareta kirik
* Maarja kirik

* Berndorf vaadatuna GuglzipfistBerndorf vaadatuna Guglzipfist

Sõpruslinnad
------------

* Ōhasama (Jaapan, nüüd Hanamaki osa)
* Sigmundsherberg

Viited
------

1. ↑  Einwohnerzahl 1.1.2018 nach Gemeinden mit Status, Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 9.03.2019.

Badeni ringkonna vallad

* Alland
* Altenmarkt an der Triesting
* Bad Vöslau
* Baden
* Berndorf
* Blumau-Neurißhof
* Ebreichsdorf
* Enzesfeld-Lindabrunn
* Furth an der Triesting
* Günselsdorf
* Heiligenkreuz
* Hernstein
* Hirtenberg
* Klausen-Leopoldsdorf
* Kottingbrunn
* Leobersdorf
* Mitterndorf an der Fischa
* Oberwaltersdorf
* Pfaffstätten
* Pottendorf
* Pottenstein
* Reisenberg
* Schönau an der Triesting
* Seibersdorf
* Sooß
* Tattendorf
* Teesdorf
* Traiskirchen
* Trumau
* Weissenbach an der Triesting
**Straßburg** ([ˈʃtraːsbʊrk]) on linn Austria Kärnteni liidumaa Sankt Veit an der Glani ringkonnas.

Linn asub Põhja-Kärntenis Gurktalis Nocki mägede ja Gurki jõe vahel.

Linnaosad on St. Georgen, Straßburg-Land ja Straßburg-Stadt.

Straßburgi loss linnast vaadatuna

Ajalugu
-------

Straßburgi on esmamainitud 864. aastal, kui kuningas Ludwig Sakslane andis Salzburgi peapiiskopkonnale siia tooli. Straßburgi kindlus püstitati 1147. aastal neljanda Gurki piiskopi Roman I ajal. 15. sajandil laiendati see lossiks ja seal asus 18. sajandini Gurki piiskoppide tool. Piiskopitoolina oli Straßburg olulisim linn Gurktalis ning ülendati seega 1229. aastal turulinnaks ja 1382. aastal linnaks. Ta sai oma linnaõiguse 1402. aastal piiskop Conrad III von Helfenbergilt. Gurki piiskoppide tool viidi 18. sajandil naabruses asuvasse Pöcksteini lossi Zwischenwässernis ja hiljem Klagenfurti, nii kaotas linn oma tähtsuse. Loss sai ulatuslikke kahjustusi 1767. aasta maavärinas ja seda ei ehitatud üles enne 20. sajandi lõppu.

Rahvastik
---------

2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Straßburgis 2335 elanikku. Neist 90,8% pidas end katoliiklasteks, 1,0% protestantideks ja 2,2% muslimiteks. 3,3% rahvastikust ei kuulutanud oma usku.

Sõpruslinnad
------------

* Strasburg, Saksamaa
* Treppo Grande, Itaalia

Kultuur ja maamärgid
--------------------

### Muuseumid

* Rahvakunstimuuseum ja Jahimuuseum Straßburgi lossis.

### Hooned

Püha Nikolause kiriku sisevaade
* Straßburgi loss, Gurki piiskoppide endine residents
* Pöcksteini loss
* Püha Nikolause kirik, Straßburgi kihelkonnakirik
* St. Margaretha zu Liedingi kirik: romaani stiilis kirik, mis ehitati umbes 1200. aastal, 14. sajandist pärit koori ja tornikiivriga.

Viited
------

1. ↑  Dauersiedlungsraum der Gemeinden Politischen Bezirke und Bundesländer - Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 10.03.2019.

Sankt Veit an der Glani ringkonna vallad

* Althofen
* Brückl
* Deutsch-Griffen
* Eberstein
* Frauenstein
* Friesach
* Glödnitz
* Gurk
* Guttaring
* Hüttenberg
* Kappel am Krappfeld
* Klein Sankt Paul
* Liebenfels
* Metnitz
* Micheldorf
* Mölbling
* Sankt Georgen am Längsee
* Sankt Veit an der Glan
* Straßburg
* Weitensfeld im Gurktal
Kuulipilduja Negev
**Negev** ka **Negev NG-5** on kergekuulipilduja NATO standardpadrunile 5,56 mm. Iisraeli relvatööstuse loodud Negev on ka Iisraeli sõjaväe relvastuses.

Negev on automaatne käsitulirelv, mille vintrauas surve all olev püssirohu põlemisgaas käitab eraldi kanali kaudu lühikäigulise juhtraamiga gaasikolvi ja pöördluku lukumehhanismi vintraua all. Lukul enesel on 4 lukuhõlma, mis haakuvad vintraua pikendusega. Luku pöörlemist juhib riivi sees olev nõel, mis liigub lukukandurile paigaldatud nukijuhiku sees. Lukul on padrunikesta väljaheitmise seadis, mis toimib vedrustatud hoova abil ja mida pöörab lukukandur.

Negevi gaasirõhuregulaatoril on kolm asendit: padruni etteandmine salvest, etteandmine padrunilindilt või kui tulistamine toimub tolmustes, poristes ja märgades tingimustes. Kõigis surveregulaatori asendites on kuulipilduja laskekiirus 850–1150 lasku minutis.

Negevi konstrueerimist alustati 1985, Iisraeli sõjaväe relvastusse võeti see relv 1997. Negevi tootmisega asendati kergekuulipilduja Galil, mille raud võis kestva tulistamise käigus kergesti üle kuumeneda.

Kuulipilduja Negev on ka Eesti Kaitseväe relvastuses. Lisaks Iisraelile ja Eestile on Negev 2011. aasta seisuga, relvastuses veel Gruusia, Colombia, Costa Rica ja Tai sõjaväes.

Relva andmed
------------

* Kaliiber: 5,56 mm
* Padrun: 5,56×45
* Kuuli algkiirus: 950 m/s
* Tehniline laskekiirus: 850–1150 lasku minutis
* Tõhus sihtimiskaugus: 500 m
* Pikkus: 1020 mm
* Kaal: 7,3 kg (tühjalt)
* Moona lindikonteineri maht: 150 padrunit
* Salve maht: 35 padrunit, moonalinti mahub kuni 150 padrunit

Vaata ka
--------

* Negev NG-7, 7,62×51 mm NATO
**Korporatsioon Kungla** oli Tartu Ülikooli üliõpilaste eesti meeskorporatsioon aastatel 1924–1927.

Korporatsioon registreeriti 11. aprillil 1924 Tartu Ülikooli nõukogus. 

Korporatsiooni värvid olid must, violett ja valge.

Pärast 17. oktoobril 1926 korporatsiooni liikmete poolt toimunud kallaletungi Korporatsioon Ugala liikmetele nõudis Eesti Korporatsioonide Liit Kungla sulgemist. 17. detsembril 1926 kohustas Tartu Ülikooli valitsus Kunglat oma tegevust lõpetama. Tegevus lõpetati 7. veebruaril 1927, mille Tartu Ülikooli valitsus 11. veebruaril 1927 teadmiseks võttis. 

Eduard Kubo heideti ülikoolist välja üheks ning Tõnis Kolk ja Valter Juhanson pooleks aastaks, teistele üliõpilastele määrati noomitus, korporatsioon Kungla liikmetel keelati osaleda uute üliõpilasorganisatsioonide asutamises, korporatsioon Ugalale tehti märkus.

Kirjandus
---------

* Üliõpilaste tooruse tipp. Postimees, 19. oktoober 1926, nr. 284, lk. 5.
* Toore teo politseiline juurdlus. Postimees, 21. oktoober 1926, nr. 286, lk. 7.
* "Kunglat" ei ole enam. Postimees, 19. detsember 1926, nr. 345, lk. 4.
* Kungla-Ugala kakeluse ja üliõpilasköögi parandamiseasjad Edustuse kohtu ees. Üliõpilasleht, 22. november 1926, nr. 14, lk. 252–253.
**Püha Erwan** on juristide ja hüljatud laste ning Bretagne'i kaitsepühak.

Bretooni keeles Sant Erwan, Iwan, Youenn või Eozenn. Prantsuse keeles nimetatud Saint Yves, Yves de Helory, Helori või Heloury. Samuti nimetatud Yvo of Kermartin.

Ta elas keskajal Prantsusmaal, peamiselt Bretagne'is ning oli ametilt preester ja jurist. Sündis 17. oktoobril 1253 ja suri 19. mail 1303.

Sündis Loode-Prantsusmaal Bretagne'i piirkonnas, Tréguier' linna lähedal Kermartini mõisas. Oli Kermartini valitseja Helori poeg. Õppis õigusteadust Pariisi Ülikoolis ja seejärel kirikuõigust Orléansis. Töötas kirikukohtunikuna Rennesi linnas Bretagne'is. 

Kaitses heategevuslikult eelkõige vaeste, orbude, leskede õiguseid kohtus ning oli oma töös aus, sõltumatu ja õiglane, sealhulgas võitles väära maksustamise vastu, ning aitas lahendada vaidluseid. 

Pühitseti preestriks 1284 ja ta jätkas juristitööd ka preestrina. Töötas preestrina Tredrez ja Louannec piirkonnas. Ta oli Rooma-Katoliku Kiriku preester ja frantsiskaani ordu (Kolmas Püha Franciscuse Ordu) liige.

Kuulutati pühakuks juunis 1347 paavst Clemens VI poolt.

Poeetiliselt kutsutakse teda "vaeste advokaat" ehk "vaeste kaitsja". 

Sanctus Ivo erat Brito

Advocatus et non latro

Res miranda populo

Wikipedia - Yvo of Kermartin - 

Wigmore, John H. "St Ives, Patron Saint of Lawyers", 5 Fordham Law Review (1936)
"Polonia" suunab siia. Seltsi kohta vaata artiklit Eestimaa Poolakate Selts Polonia.

***Konwent Polonia***, täisnimega ***Korporacja Akademicka Konwent Polonia*** on vanim poola üliõpilaskorporatsioon. 

Polonia on korporatsioon Fraternitas Estica sõprusorganisatsioon.

Ajalugu
-------

Edward Rydz-Śmigły kohtub Polonia liikmetega 1937. aastal Vilniuses.
Asutati poola *Landsmannschaft*ina 3. mail 1828 Tartus ja sai teiste *Landsmannschaft*ide üldise tunnustuse. Poloniat siiski ei võetud *Chargiertenconvent*'i liikmeks, kuigi läbirääkimised selle üle kestsid ligi kümme aastat. Poolakate tõrjumine seisnes peamiselt nende toonases mässumeelsuses Vene Keisririigis, mistõttu teised *Landsmannschaft*id kartsid repressioone ka enda suhtes. 18. mail 1843 läks Polonia laiali, kuid 1854. aastal andis Chargiertenconvent endistele Polonia liikmetele siiski vilistlaste õigused. 

1919. aastal viidi tegevus Tartust Vilniusse, kus korporatsioon tegutses kuni 1939. aastani. 

Pärast sõdu ja sotsialismiperioodi taastati korporatsioon 3. mail 1998 Gdańskis.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Konwent Polonia** |

* Konwent Polonia koduleht

| * v
* r
Endised Eesti üliõpilasorganisatsioonid |
| --- |
| *Chargiertenconvent* | 
Curonia • Estonia • Livonia • Fraternitas Rigensis • Ruthenia • Baltica • Arminia • Fraternitas Academica Dorpatensis • Lettonia • Baltonia • Neobaltia • Fraternitas Academica • Tarbatonia • Teutonia |
| Muud korporatsioonid | 
Polonia • Fraternitas Dorpatensis • Hasmonea |
Puhtu bioloogiajaama peahoone, 2010.

**Puhtu bioloogiajaam** (ka **Puhtu ornitoloogiajaam**) on Lääne maakonnas Lääneranna vallas Virtsu lähedal Puhtu poolsaarel asuv looduse uurimise keskus, Eesti vanimaid bioloogiajaamu. 

Laborihoone.

Ajalugu
-------

1920. aastate teisel poolel ehitatud ja bioloog Jakob von Uexküllile kuulunud hoone, mille projekteeris Haapsalu arhitekt Erich Landesen, võeti bioloogiajaamana kasutusele pärast Teist maailmasõda. Hooned anti esialgu Tartu Ülikoolile, ent peagi Teaduste Akadeemiale. Märtsis 1950 kinnitati Puhtu poolsaar TA Bioloogia Instituudi (hilisema nimega TA Zooloogia ja Botaanika Instituut) poolt hooldatavaks kaitsealaks. Bioloogiajaamana asutati see ametlikult 1949; Eerik Kumari eestvedamisel kujunes alates 1953. aastast ornitoloogiajaamaks. 

Lisaks jaama peahoonele (nn "parunimaja") kuulub bioloogiajaama juurde 1960. aastal poolsaare lõunatippu ehitatud linnuvaatlustorn ja peahoone juurde 1960. aastate lõpus ehitatud laborihoone. Poolsaare põhjaosas on 1850. aastail ehitatud nn "krahvimaja" (1930. aastail elas selles krahvisoost Alexander Keyserlingk oma perega), nimetatud vahel ka Puhtu mõisaks, mis on kasutusel jaama hooldava töötaja elupaigana. 

Puhtu ornitoloogiajaamal on väga tähtis osa olnud lindude rände uuringutes. Eesti läänerannik on oluline lindude rändetee, rändevaatlusteks on Puhtusse rajatud vaatlustorn. Ornitoloogid on tegelenud ka ümbritsevate laidude linnustiku uurimisega. Puhtus on kohatud üle 200 linnuliigi; kohapeal pesitsevaid linde on 80-90 liiki.[*viide?*]

Puhtus on Jüri Keskpaiga eestvedamisel pikka aega tegeldud lindude ökofüsioloogia ja etoloogiaga. Puhtus on toimunud bioloogiaüliõpilaste suvepraktikume ja hulk konverentse (nt Teoreetilise Bioloogia Kevadkoolid 1977 ja 1982).

Aastast 1997 kuulub jaam koos Puhtu karjamõisaga ühe kompleksina Eesti Maaülikoolile.

Vaata ka
--------

* Alexander Keyserlingk
* Puhtu-Laelatu looduskaitseala

Kirjandus
---------

* Toomas Kukk (toim.) 2010. Puhtu ajalugu ja loodus. *Estonia Maritima* 8.

Välislingid
-----------

* Puhtulaiu ajaloost
**Janika Mölder** (aastatel 1991–1994 **Janika Mölder-Maalmann**; sündinud 4. jaanuaril 1970 Tartus) on eesti iluvõimleja ja treener, maailmameister.

Ta on võimlemisklubi Janika asutaja ja juhatuse esimees.

Ta lõpetas 1988. aastal Tallinna 2. Keskkooli ja 1993. aastal Tartu Ülikooli kehakultuuriteaduskonna.

Janika Mölder on tulnud 22 korda Eesti meistriks. Nõukogude Liidu koondises võisteldes on ta tulnud 1989. aastal iluvõimlemise maailmameistriks ning võitnud 1987. ja 1989. aasta maailmameistrivõistlustel hõbemedali.

Iluvõimlemise Euroopa meistrivõistlustel on ta NSV Liidu rühmas võisteldes võitnud kuldmedali 1988. aastal ning hõbemedali 1986. ja 1988. aastal.

Janika Mölder on Eesti Reformierakonna liige 1999. aastast. Ta oli Tartu linnavolikogu liige aastatel 1993–1996, 1999–2002 ja 2009–2012.

Tunnustus
---------

* 2004 – Eesti Kultuurkapitali kehakultuuri ja spordi sihtkapitali aastapreemia (Eesti ilu- ja rühmvõimlemise tippvõistluse Miss Valentine korraldamine)
* 2008 – Eesti Vabariigi spordipreemia (tulemusliku töö eest treenerina võimlemisklubi Janika eliitrühma ettevalmistamisel rühmvõimlemise maailmameistrivõistlusteks 2007. aastal)
* 2009 – Eesti Olümpiakomitee teenetemärk
* 2017 – Valgetähe V klassi teenetemärk
* 2017 – asetati tema jalajäljed Tartu Teerajajate alleele

Isiklikku
---------

Janika Möldri õde Tuulika Mölder ja tütar Carmel Kallemaa on samuti iluvõimlejad.

2012. aastal abiellus ta oma pikaajalise elukaaslase Kaupo Kallemaaga, kellega tal on kaks last: tütar Carmel ja poeg Carl-Aksel. Sellest saati jagab ta oma aega Eesti ja Kanada vahel, kus ta tütar Carmel, kes esindas varem võistlustel Eestit ja esindab nüüd Kanadat, ning Janika Mölder juhib väliseestlase Evelyn Koopi rajatud võimlemisklubi Kalev Estienne.

Viited
------

1. ↑  Äriregistri päring (vaadatud 03.01.2024)
2. 1 2  Priit Pullerits, "Iluvõimleja Janika Mölder: kui inimene on töökas, saab ta kõike", Postimees, 29. aprill 2017 (vaadatud 03.01.2024)
3. ↑  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 19503
4. ↑  "Kroonika: Janika Mölder abiellus ja kolib Eestist ära", Postimees, 21. august 2012

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Janika Mölder** |

* Anu Mõistlik, "Maailmameister Janika Mölder kasvatab ka pisitütrest iluvõimlejat", Õhtuleht, 28. detsember 2001
* Gunnar Press, Janika Mölder: "Pere on kallis ja töö huvitav. Olen õnnelik!", Õhtuleht, 26. veebruar 2007
* Biograafia ESBL-is
**Akzo Nobel Baltics AS** on Eesti värvitootmisettevõte.

Ettevõtte asutasid 1987. aastal Eesti Kolhoosiehitus ja Soome Sadolin nimega *EKE Sadolin S. P.*. Asutamise ajal oli see Eesti (tollal veel Eesti NSV) esimene ettevõte, mis loodi väliskapitali abiga. 12. detsembril 1984 avati Rapla Pinotexi tootmistsehh. Uue ühisettevõtte nime all alustati tootmist Raplas 2. septembril 1987. 1989. aasta lõpus avati alküüditsehh, kus hakati tootma alküüdvärve ja lakke. 

Ettevõtte juhtkond asub Tallinnas Tobiase tänaval. Akzo Nobel Baltics AS Rapla tehas asub Kastani tänav 7.

1993. aastal korraldati ettevõte ümber, uueks nimeks sai *ES Sadolin AS*. 1995. aastast kuulus ES Sadolin rahvusvahelisse kontserni Akzo Nobel. 2011. aastast oli ettevõtte nimi **Akzo Nobel Baltics AS**. Ehkki ettevõte nimi muutus, jäi kaubamärgina kasutusele nimi **Sadolin**.

Vaata ka
--------

* Sadolini spordihoone
* AkzoNobeli kunstipreemia

Viited
------

1. 1 2 3 4  *Eesti entsüklopeedia.* 12. köide: *Eesti A–Ü.* Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2003, lk 501.
2. 1 2  Sadolin jätkab üksnes kaubamärgina (vaadatud 04.12.2013)

Välislingid
-----------

* Juubel: EKE-Sadolin sünnist saab 30 aastat, www.aripaev.ee, 6. veebruar 2017
**Lühis** (ka lühiühendus) on elektriseadme eri pingega osade vahel tekkiv väga väikese takistusega ühendus, mis tekib enamasti juhuslikult elektriisolatsiooni läbilöögi tagajärjel, aga ka lülitamis- või ühendamisvea tõttu. 

Lühiseahelas tekkival elektrivoolul – **lühisvoolul** – on tugev soojuslik ja ka elektrodünaamiline toime. Seetõttu võivad vigastusi saada elektrijuhid, mida see vool läbib, samuti muud tarindiosad. Lühisvoolust kuumenenud juhid ja lühisekohas sageli tekkiv elektrikaar võib põhjustada tule- ja plahvatusohtu ja tekitada juures olevatele inimestele eluohtlikke põletusi.

Lühise tagajärjel langeb pinge toitevõrgus, mis häirib ka teiste elektriseadmete tööd ja/või kutsub esile nende väljalülitumise kaitselülitite rakendumise tõttu.

Lühise liigid
-------------

Kolmefaasilises elektrivõrgus võib esineda järgmist liiki lühiseid:

* ühefaasiline lühis – faasijuhi vahetu kontakt neutraaljuhi või maaga;
* faasidevaheline lühis – kahe faasijuhi vahetu kontakt;
* kolmefaasiline lühis – vahetu koontakt kolme faasijuhi vahel.

Elektritarvitites võib tekkida kereühendus, s.o lühis faasijuhi ja seadme metallkere (korpuse) vahel, elektrimasinates ja trafodes ka mähise keerdudevaheline lühis.

Lühisvool elektripaigaldistes
-----------------------------

Elektrivõrkude ja elektripaigaldiste kavandamisel nähakse ette lühise tekkimise võimalused, arvutatakse võimalikud lühisvoolu väärtused ning nende järgi valitakse kiiresti toimivaid väljalülitusvahendeid, lühisvoolu piiramiseks näiteks reaktorid (suure induktiivtakistusega drosselid). Kasutatakse piisava lühisvoolutaluvusega kaitsmeid, näiteks 6 kA (mitte segamini ajada kaitsme nimivooluga ehk maksimaalse töövooluga).

Lisaks maksimaalsele lühisvoolule on elektripaigaldistes vaja kaitsesätete valikul arvestada ka minimaalset lühisvoolu, kui kaitstav liin on pikk ja kaablisooned väikse ristlõikega. Siis võib lühise tekitatud vool osutuda kaitsme rakendumise jaoks liiga väikeseks. Sarnane probleem võib tekkida ka paigaldistes, mille juhtide ühendustel on väiksed kontaktpinnad, mis normaalsest suurema voolu korral kuumenevad ja võivad tuleohtlikult üle kuumeneda.

Kaitselülitite korrektse rakendumise kontrollimiseks tehakse elektripaigaldises kontrollmõõtmisi, seda nimetatakse ka rikkesilmuse kontrolliks. Kui mõõtmiste käigus selgub, et kontrollitavas ahelas tekkiv lühisvool on väiksem kui olemasoleva kaitse minimaalne lühisvool, siis valitakse väiksema nimivooluga või lühisele tundlikuma karakteristikuga kaitselüliti.

Vaata ka
--------

* Kereühendus
* Läbilöök

Viited
------

1. ↑  ENE 6. köide, 1992
**Eramõis** on eraisikule kuuluv mõis.

Keskajal ja uusaja alguses olid eramõisad feodaalide või aadlike valduses olevad mõisad. Uuemal ajal oli eramõis (saksa keeles *Privatgut*) mõisate seas kõige levinum liik. 

Enamik eramõisatest olid omakorda rüütlimõisad. Ajapikku muutusid rüütlimõisad läänivaldustest sisuliselt vabalt pärandatavateks valdusteks. Rüütlimõisa omanikule olid ette nähtud teatud privileegid ja eriõigused oma alal: kohtu- ja politseivõim, jahi- ja kalapüügiõigus, õigus pruulida õlut ja ajada viina, pidada kõrtse ja veskeid ning maksuvabadus riigi ees. Lisaks sellele olid rüütlimõisa omanikul aga riigi ees ka kohustused: võtta osa Maapäevast ja ajada riigiasju ning korraldada tee-ehitust. 

Lisaks läänimõisatele oli Eestis enne 1780. aastaid ka vähesel hulgal täielikult eraomanduses olevaid mõisaid ehk alloode. 1783. aastal muutusid kõik läänimõisatest rüütlimõisad täieõiguslikuks eraomandiks.

19. sajandi keskpaiku määrati kindlaks uute rüütlimõisate asutamise kord ja minimaalsuurus. Kui uuel mõisal polnud piisavalt maad, liigitati see rüütlimõisa õigusteta poolmõisaks ehk maakohaks (*Landstelle*). Eramõisaga sarnase õigusliku seisundiga olid rüütelkonnamõisad.

Eramõisatena püsisid rüütlimõisad kuni 1919. aasta riigistamiseni ehk maareformini.

Viited
------

1. 1 2  Mõisate liigid Eesti mõisaportaal (vaadatud 25. juunil 2018)
2. 1 2  Mõisate liigid Harjumaa mõisad (õppematerjal Harju- ja Raplamaa koolidele) (vaadatud 25. juunil 2018)
**Veneküla Hans** oli talupoeg ja isehakanud jutlustaja Karksi mõisa Anikatsi külast, kellel tekkis keeleline ja teoloogiline konflikt Paistu kirikuõpetaja Andreas Hornungiga.

1693. aastal pidas keegi talupoiss jumalateenistust Anikatsi kõrtsis. Arvatakse, et tegemist oli just Veneküla Hansuga. Kõrtsi kogunes palju inimesi, kes kiitsid, et Hansu jumalasõna on kirikuõpetaja omast parem.

Umbes 1700. aastal, kui kirikuõpetaja Andreas Hornung võttis kasutusele uue tallinnakeelse käsiraamatu, hakkas Hans kahtlustama, et tegemist on valeõpetusega. Hansul endal oli lõunaeestikeelne Wastne Testament ja ta palus kirikuõpetajalt seletust, kas see sisaldab õiget usku, mis langeb kokku saksakeelse Piibliga. Hans oli väitnud, et tema õpetus on õige ja ta tahab ise kirikus jutlustada, aga kui teda keelatakse, teeb ta seda Pärnus "suures kirikus". Pärnu maakohus määras lõpuks Hansule ihunuhtluse Paistu kiriku ees häbipostis.

Viited
------

1. ↑  Aivar Põldvee. Wennekülla Hans and Estonian church language. 2012.
2. ↑  *Eesti ajalugu* III, 2013, lk 389
Hiinalinna aiad
Droonivideo Jaamamõisa aedadest ja ümbruskonnast 2021. aasta septembris
**Hiinalinn** (ametlikult Jaamamõisa linnaosa) rajati Tartusse pärast II maailmasõda Nõukogude armee ohvitseride peredele, kelle jaoks ehitati tänini säilinud ühekorruselisi puumaju. 

1970.–1980. aastatel ehitati Hiinalinna ka mitmekorruselisi tüüp- ja paneelmaju. Hiinalinna tänavad kandsid selliseid nimesid nagu Gvardeiskaja, Kolhoznaja, Stahhanovi jne. Tartu linnavalitsuse korraldusega 31. jaanuarist 1995 need tänavanimed muudeti.

Perpendikulaarsete tänavatega linnaosa Juudaoja lõunaküljel Jaama tänava ääres. Vanem osa puumajade ja aedadega asub Raadi lennuväljapoolsel küljel. Jõepoole on ehitatud uuemaid tüüp- ja paneelmaju. Hiinalinn on tänini kasutusel elurajoonina. Hiinalinna taaselustamise projektiga rajatakse sinna uusi mitmekorruselisi elumaju.

Hiinalinna aiad
---------------

Hiinalinna aiad on tekkinud lähedalasuvate paneelmajade Vene lennuväe töötajate omal algatusel ning selles kandis on kujunenud omamoodi kogukond. Aedadesse on rajatud kohati ka hütte. Materjalidena kasutati sageli jääke.

Piirkonnas on hakatud 2000. aastatel korraldama kunsti- ja muid üritusi.

Seoses Tartu üldplaneeringu 2030 järgi ehitatava teega kavatsetakse aiad lammutada. Suur osa aiamaadest likvideeriti 2023. aasta augustis.

Vaata ka
--------

* Vorbuse pilpaküla
* Tallinna lennujaama pilpaküla

Välislingid
-----------

* Hiinalinna viimased elanikud pakivad asju, Postimees, 19. märts 2009

Viited
------

1. 1 2  Lilian Pungas (31.10.2017). "MIS ON ÜHIST HIINALINNAL, TEMPELHOFI LENNUVÄLJAL JA VALGEL MAJAL?". *Müürileht*. Vaadatud 16.10.2021.
2. ↑  Ode Maria Punamäe (15.10.2021). "Hiinalinna tuvipidaja tuvilas elab üle saja linnu". *ERR*. Vaadatud 16.10.2021.
3. ↑  ERR, Ode Maria Punamäe | (29. august 2023). "Tartus lõpetati Hiinalinna vanade aiamaade likvideerimine". *ERR*. Vaadatud 30. augustil 2023.
Kris Letang (2017)
**Kristopher Joseph Pierre Irwin Letang** (sündinud 24. aprillil 1987 Montréalis) on Kanada jäähokimängija, kes mängib kaitsjana NHL-i klubis Pittsburgh Penguins.

Aastatel 2004–2007 mängis ta Quebec Major Junior Hockey League'i klubis Val–d'Or Foreurs.

2005. aastal valis Penguins ta NHL-i *draft* '​is 62. valikuna. NHL-is debüteeris ta Penguinsi meeskonnas hooajal 2006–07. Penguinsi põhikoosseisu on ta kuulunud alates hooajast 2007–08.

Aastatel 2009, 2016 ja 2017 on Letang võitnud Penguinsiga Stanley karikavõistlused. 2012–13 põhihooajal oli Letang Montreal Canadiensi mängija P. K. Subbani kõrval liiga resultatiivseim kaitsemängija (5+33). Lisaks oli Letang kõige resultatiivseim kaitsemängija ka 2012–13 väljalangemismängudes (3+13) ning valiti samal hooajal liiga teisse sümboolsesse koosseisu (*NHL Second All-Star Team*). *Second All-Star Team* '​i valiti ta ka hooajal 2015–16. NHL-i tähtede mängule on Letang valitud kokku kuus korda (aastatel 2011, 2012, 2016, 2018, 2019 ja 2020).

Aastatel 2006 ja 2007 tuli Letang Kanada kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistriks.

Välislingid
-----------

 Kris Letang – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Kris Letang NHL.com lehel
* Kris Letang hockeydb.com lehel

| * v
* r
Pittsburgh Penguins |
| --- |
| 
**Väravavahid**: Tristan Jarry **·** Alex Nedeljkovic |
| 
**Kaitsjad**: Ryan Graves **·** Pierre-Olivier Joseph **·** Erik Karlsson **·** Kris Letang **·** John Ludvig **·** Marcus Pettersson **·** Jack Rathbone **·** Chad Ruhwedel **·** Ryan Shea |
| 
**Ründajad**: Noel Acciari **·** Jeff Carter **·** Sidney Crosby **·** Lars Eller **·** Jake Guentzel **·** Jansen Harkins **·** Jevgeni Malkin **·** Matt Nieto **·** Drew O'Connor **·** Rickard Rakell **·** Bryan Rust **·** Reilly Smith |
**Eesti Laevajuhtide Liit** (lühend **ELJL**) on Eesti mittetulundusühing, mis koondab Eesti laevajuhte. Ehkki ELJL ühendab sarnase elukutsega isikuid, pole tegemist ametiühingu, vaid kutseorganisatsiooniga. See on Eesti suurim laevaohvitsere ühendav kutseorganisatsioon, millel on üle 200 liikme. Kõik ELJL-i liikmed omavad laevajuhi kutset või omandavad seda, see tähendab, et liikmeskonda kuulub nii kapteneid, tüürimehi kui ka (üli)õpilasi. Kuigi märkimisväärse osa ELJL-i liikmeskonnast moodustavad tegevmeremehed, on paljud liikmed otsustanud jätkata karjääri ka kaldasektori eri valdkondades. Liikmeskonna mitmekesisus on seejuures ELJL-i üheks suurimaks väärtuseks.

Missioon
--------

* aidata kaasa merenduse arengule Eesti Vabariigis
* Liidu liikmeskonna abistamine ja nõustamine kutseoskuste arendamisel ja erialaste teadmiste tõstmisel
* Liidu liikmete kutsealaste, majanduslike ja sotsiaalsete huvide ja õiguste kaitsmine tööandjate, riigi- ja majandusorganite ees
* Liidu liikmete juriidiline nõustamine
* laevajuhi ameti propageerimine ja teadvustamine üldsusele
* kontaktide otsimine ja koostöö rahvusvahelisel tasemel

Loomine
-------

Idee taolise organisatsiooni moodustamiseks sündis ühe Eesti Mereakadeemia vilistlaste sõpruskonna koosviibimisel. Neid julgustas asjaolu, et esimese iseseisvusperioodi ajal oli tegutsenud sarnane organisatsioon, mida nimetati tollal Eesti Laevajuhatajate Seltsiks. Umbes 2008. aasta augustis alustasid mitmed ühiste eesmärkidega laevajuhid ametliku organisatsiooni loomist. Asutamisprotsess hõlmas pikki arutelusid ja mitmeid koosolekuid, täitmaks mittetulundusühinguid puudutavate õigusaktide nõudeid ning koostamaks liidu põhikirja.

29. septembril 2008 toimunud asutamiskoosolekul valiti ELJL-i esimene juhatus ja kinnitati põhikiri. Juhatuse esimeseks esimeheks sai Janno Laende, juhatuse liikmeteks valiti Andrus Saulep, Raido Ruse, Janek Lember ja Marek Kotsulim. 25. novembril 2008 kanti ELJL mittetulundusühinguna registrisse.
Veduki sadulhaakeseade poolhaagise haakimiseks
Auruveduk vedamas rasket lasti
**Veduk**, ka **Vedukauto** (ingl. k. *road tractor; tractor unit*), on jõuallikaga mootorsõiduk, mis on ette nähtud jõuallikata veoühikute teisaldamiseks (enamasti poolhaagised, võivad olla ka haagised või muud iseseisvalt liikumisvõimetud transpordivahendid). Vedukil on diisel-, bensiini- või elektrimootor. Vanasti kasutati ka aurumootorit.[*viide?*]

Lisaks poolhaagistele võivad piisava mootorivõimsusega vedukautod vedada mõnes EL liikmesriigis (Saksamaa, Holland, Taani, Rootsi, Soome) ka pikki, 25,25m pikkuseid autoronge (gigalainer, eurokombi), kus poolhaagise taha on haagitud ka täishaagis.

Megaveduk (ingl.k. *megatractor*) on kõrge (3,0 m) lastiruumiga poolhaagiste vedamiseks ette nähtud vedukauto, mis on tavalisest vedukautost väiksema kliirensiga, väiksema läbimõõduga ratastega ja väiksema haakesadula kõrgusega.

Militaarotstarbelisi vedukeid kasutatakse tavaliselt haakes veetavate relvasüsteemide pukseerimiseks ja tavaliselt ka nende meeskonna ning varustuse transpordiks.[*viide?*]

Vaata ka
--------

* Veok
* Sadulveok
* Vedur
* Veoühik

Viited
------


1. 1 2 3  *Transpordisõnastik*. 2020. ISBN 9789916960059.
**Johan Hansing** (10. oktoober 1888 Narva – 23. juuli 1941 Sevurallag, Sverdlovski oblast) oli Eesti notar ja poliitik.

Ta sooritas 1914. aastal Peterburis notarieksami, oli 1919–1921 Narva abilinnapea, 1921–1940 notar, ka Narva linnavolikogu liige ja juhataja. 1937. aastal oli ta Narvast valitud Rahvuskogu liige. 

Oli Draamateatris ja 1920–1927 Narva "Võitleja" seltsis näitleja ja näitejuht. Abiellus 1910. aastal näitleja Wilhelmine Kultmanniga (1886–1937). Jaanuaris 1938 abiellus ta Linda-Liisbet Schlickiga.

2. jaanuaril 1940 valiti ta Narva linnapeaks häältega 20:11 (vastaskandidaat Jüri Välbe sai 11 häält poolt ja 19 vastu).

Arreteeriti NKVD poolt Narvas, suri eeluurimisel vangilaagris (Sevurallagis Sosva asulas Sverdlovski oblastis).

Viited
------

1. ↑  Notar J. Hansing abiellub. Rahvaleht, 31. jaanuar 1938, nr. 13, lk. 8.
2. ↑  Narva linnapeaks valiti notar J. Hansing. Rahvaleht, 3. jaanuar 1940, nr. 2, lk. 5.
3. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 11. september 2014. Vaadatud 30. augustil 2014.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
4. ↑  Narva kunagiste linnapeade perekonnarahulad korrastati talguliste poolt Viru panorama, 18.06.2021 (vaadatud 12.12.2021)
Artur Linnu haud Tartus
**Artur Lind** (6. aprill 1927 – 30. november 1989) oli eesti molekulaarbioloog ja Eesti Teaduste Akadeemia liige (alates 1987), Eesti molekulaarbioloogia rajaja

Elukäik
-------

Ta lõpetas Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna kirurgia erialal. Töötas seejärel samas kirurgia ja 1956–1978 biokeemia kateedri õppejõuna, oli aastast 1979 TRÜ üld- ja molekulaarpatoloogia instituudi molekulaarpatoloogialaboratooriumi (aastast 1984 osakonna) ning aastast 1986 Tartu Ülikooli teadusosakonnas molekulaarbioloogiaosakonna juhataja ja professor.

Eesti NSV Teaduste Akadeemia liikmeks valiti 1987. aastal molekulaarbioloogia alal.

Artur Lind on maetud Tartu Vana-Jaani kalmistule.

Teadustöö
---------

Uurinud valkude biosünteesi, molekulaarbioloogia meetodeid, ribonukleiinhappe ehitust, desoksüribonukleiinhappe järjestuse määramise meetodeid, onkogeene ning ribosoomi ehitust ja funktsiooni, sh eraldas esimesena eukarüoodi ribosoomidest madalmolekulaarse ribonukleiinhappe (5S-RNA).

Artur Linnu käe all töötasid näiteks Richard Villems, Mart Saarma, Mart Ustav, Merike Kelve, Andres Metspalu, Ene Metspalu, Toivo Maimets, Jaanus Remme, Tago Sarapuu, Juhan Sedman, Larissa Uusküla jt.

Tunnustus
---------

* 1980 – Eesti NSV riiklik preemia

Aastal 2001 asutati Artur Linnu Stipendiumifond, mille eesmärgiks on geeni- ja biotehnoloogia valdkonna üliõpilaste ja teadustöötajate akadeemilise tegevuse toetamine sihtotstarbeliste stipendiumide kaudu.

Artur Linnu järgi on nimetatud ärimaja Ülemiste City ärilinnakus (Artur Lindi hoone).

Viited
------

1. ↑  "Artur Lindi maja, Sepapaja 6". *Ülemiste City*. Originaali arhiivikoopia seisuga 19. oktoober 2016.
2. ↑  *Eesti teaduse biograafiline leksikon*. 2. köide. Tallinn, 2005
3. ↑  Artur Lind'i (1927-1989) haud Tartus
4. ↑  Margus Maidla. "Ruum, kus sündis Eesti molekulaarbioloogia" Sirp, 14. oktoober 2016
5. ↑  "Artur Lindi hoone". Originaali arhiivikoopia seisuga 25. juuni 2022. Vaadatud 24. mail 2022.

Välislingid
-----------

* "Akadeemikud: Artur Lind" elulugu, 7. oktoober 1988. ERR Arhiiv
**Stará Turá** (saksa keeles *Alt-Turn*, ungari keeles *Ótura*) on linn Slovakkias Trenčíni maakonnas Nové Mesto nad Váhomi ringkonnas.

Geograafiline asend
-------------------

Linn asub orus Väikeste Karpaatide ja Valgete Karpaatide vahel, Tšehhi piirist 8,5 km kaugusel, Nové Mesto nad Váhomist umbes 10 km läänes ja Trenčínist ligikaudu 27 km lääneedelas.

Ajalugu
-------

Asulat on esmamainitud 1396. aastal. Kuningas Mátyás I andis Stará Turále linnaõigused 1467. aastal. 1848. aastal põles suur osa linnast tulekahjus maha.

Haridus
-------

Linnas asub Stará Turá tööstuskeskkool (*Stredná priemyselná škola Stará Turá*).

Rahvastik
---------

Slovakkia 2021. aasta rahvaloenduse andmetel oli Stará Turá elanikest slovakke 92,53%, tšehhe 1,0% ja ungarlasi 0,15%. Rahvus oli teadmata 5,9%-l elanikest.

Sõpruslinnad
------------

* Tšehhi Kunovice, Tšehhi

Viited
------

1. ↑  Sčítanie obyvateľov, domov a bytov 2021 na Slovensku
2. ↑  História Mesto Stará Turá. Vaadatud 8. detsembril 2023
3. ↑  SOŠ Stará Turá SOŠ Stará Turá. Vaadatud 8. detsembril 2023
4. ↑  Number of population by ethnicity in the municipality Stará Turá at 1. 1. 2021 Sčítanie obyvateľov, domov a bytov 2021. Vaadatud 8. detsembril 2023
**Ants Simm** (aastani 1938 **Hans Simm**, 9. oktoober 1877 Kivilõppe küla, Tarvastu vald (endine Vana-Suislepa vald) – 14. märts 1946) oli eesti näitleja, lavastaja, diplomaat ja ajakirjanik.

Elukäik
-------

Ants Simm sündis Simmi talus Jaan Simmi ja Ann Simmi (sündinud Jaas) peres. Tema noorem vend oli Juhan Simm. Õppis Vana-Suislepa vallakoolis ja Tarvastu kihelkonnakoolis. Jätkas õpinguid Tartus gümnaasiumis 1891–1899.

Õppis Tartu Ülikoolis õigusteadust 1899–1905.

Töökäik
-------

* 1902–1908 Postimehe toimetuse töötaja
* 1906–1921 Vanemuise näitleja ja lavastaja, 1914–1921 direktor
* 1919–1920 Tartu linnapea
* 1921–1922 Postimehe toimetaja
* 1922–1924 Berliini saatkonna vanemametnik ja konsul
* 1925–1940 Tartu Eesti Laenu ja Hoiu Ühisuse juhatuse esimees
* Eesti Üliõpilaste Seltsi esimees 1903–1906

Seltskondlik tegevus
--------------------

Taara" Seltsi juhatuse liige; Tartu Eesti Laenu ja Hoiu Ühisuse nõukogu liige 1910–20, "Vanemuise" Seltsi esimees 1932–34, Eesti Rahvapanga nõukogu liige a-st 1937.

Isiklikku
---------

Abiellus 19.02.1905 Linda Kaartiga (16.12.1882 – 8.12.1958 Tallinn). Ants Simm on maetud Simmi talu kalmistule Kivilõppe külas Tarvastu vallas.
Lapsed: Eha Simm (Kitsapea) \*1906; Jaan Simm 1907–1976, Anneliis Simm 1920–2013.

Autasud: Kotkaristi V klass 1930 

Ants Simmi 60. sünnipäeva puhul 18. oktoobril 1937 otsustas Tartu seltskond kinkida talle hobuse (kuueaastane tiine mära, hind 540 krooni), kes anti talle üle 17. veebruaril 1938.

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 25. juuni 2016. Vaadatud 23. mail 2016.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
2. ↑  Ants Simm sai kingitud hobuse kätte. Rahvaleht, 18. veebruar 1938, nr 21, lk 1

Kirjandus
---------

* Kalju Haan, "Vääriti koheldud Ants Simm" – aastaraamatus Teatrielu 2003, Tallinn 2004. Lk 236–243

Välislingid
-----------

* Ants Simm Eesti biograafilises andmebaasis ISIK

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Jaan Kriisa** | **Tartu linnapea**1920–1919 | Järgnev**Karl Luik** |
**Mark Stone** (sündinud 13. mail 1992 Winnipegis, Manitobas) on Kanada jäähokimängija, kes mängib NHL-i klubis Vegas Golden Knights.

Ta alustas karjääri Western Hockey League'i klubis Brandon Wheat Kings. 2010. aastal valiti ta NHL *draft* '​is Ottawa Senatorsi poolt 178. valikuna. Debüüdi NHL-is tegi Stone 21. aprillil 2012 mängus New York Rangersi vastu. Esimese värava lõi ta NHL-is 4. jaanuaril 2014 mängus Montreal Canadiensi vastu. Alates hooajast 2014–15 kuulus ta regulaarselt Senatorsi meeskonda. Hooajal 2014–15 oli ta 64 punktiga Johnny Gaudreau' kõrval liiga edukaim uustulnukas ja kandideeris liiga parimale uustulnukale antavale Calder Memorial Trophy'le.

2019. aasta märtsis sõlmis ta kaheksa-aastase lepingu Golden Knightsiga.

2016. aastal tuli ta Kanada jäähokikoondise koosseisus maailmameistriks. 2019. aasta maailmameistrivõistlustel sai ta Kanada koondises hõbemedali.

Viited
------

1. ↑  "VGK Sign Forward Mark Stone To Eight-Year Contract Extension". NHL.com. Vaadatud 3.5.2019

Välislingid
-----------

* Mark Stone hockeydb.com lehel
**Uue-Kariste mõis** (saksa keeles *Neu-Karrishof*) oli rüütlimõis Halliste kihelkonnas Pärnumaal. Nüüdisajal jääb mõis Viljandi maakonda Mulgi valda Uue-Karistesse.

Mõisa omanikud olid Rosenkampffid ja Fersenid.

* Mõisa moonakatemaja-lautMõisa moonakatemaja-laut
* ValitsejamajaValitsejamaja
* MeiereiMeierei

Vaata ka
--------

* Vana-Kariste mõis

Viited
------

1. 1 2   (vaadatud 23.12.2015)

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Uue-Kariste mõis** |

Halliste kirik
Halliste kihelkond

**Kirik**: Halliste  

**Pastoraat**: Halliste kirikumõis  

**Peamõisad**: Abja mõis | Kaubi mõis | Penuja mõis | Pornuse mõis | Uue-Kariste mõis | Vana-Kariste mõis | Vanamõisa mõis | Veelikse mõis  

**Kõrvalmõisad**: Kaarli mõis | Pekre mõis  

**Karjamõisad**: Ereste mõis | Hendrikumõisa mõis | Kille mõis | Kõrgemäe mõis | Läti mõis | Metsamõisa mõis | Ooriku mõis | Rakitse mõis | Rimmu mõis | Saate mõis | Sachsenwaldi mõis | Siitame mõis | Sika mõis | Ülemõisa mõis