recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib organismide ujumisest; spordiala kohta vaata artiklit Ujumine (spordiala); elutute objektide ujumise kohta vaata artiklit Ujumine (füüsika)* |

---

Inimene ujub. Rinnuliujumine
Ujuv kärnkonn
**Ujumine** on organismide (sh inimese) kulgemine vees substraadile toetumata. Ujumine võib olla passiivne (hõljujad, kellel kulgemiselundeid pole) või aktiivne (keha painutades, jäsemetega sõudes jne).

Inimese ujumine
---------------

Inimeste ujumine on nii ajaviide kui ka spordiala. Ujumine meelelahutusena on populaarne sooja kliimaga riikides.

Ujumisel on mitu tervislikult head külge, kuid samas tuleb vees järgida põhilisi ohutusreegleid.

### Ujumisviisid ja -stiilid

* Koeraujumine
* Küliliujumine
* Liblikujumine ehk delfiin
* Seliliujumine
* Rinnuliujumine ehk konnaujumine
* Vabaujumine ehk krool

Vaata ka
--------

* Sukeldumine

Viited
------

1. 1 2  Ökoloogialeksikon. (1992). Koost. Masing, V. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus
Munad
**Mustkael-pütt** (*Podiceps nigricollis*) on linnuliik pütlaste sugukonnas.

Levikuala
---------

Mustkael-pütt on levinud laiguti Euraasias, Aafrika ida- ja lõunaosas ja Põhja-Ameerikas.

Välimus
-------

Mustkael-püti vanalind hundsulestikus sarnaneb samas sulestikus sarvikpüti vanalinnuga, kuid tal on peenem kael, püstisem laup ja pisut ülespoole kaardus nokk.

Elupaik
-------

Mustkael-pütt on püttidest kõige seltsingulisem. Tavaliselt pesitseb ta kuni mõnesaja paariliste kolooniatena toidurikastel järvedel, sageli koos kajakate, tiirude ja teiste lindudega. Võrreldes sarvikpütiga pesitseb toidurikkamatel veekogudel.

Toitumine
---------

Mustkael-pütt toitub peamiselt veeputukatest, sellele viitab ka tema noka kuju.

Pesitsemine
-----------

Mustkael-pütt ehitab ujuva pesa nagu teisedki pütid. Kurnas on 3–6 valkjasrohekat muna. Rändel hoidub parvedesse.

Esinemine Eestis
----------------

Mustkael-pütt on Eestis eksikülaline ja väga haruldane juhuslik haudelind. Peamisi põhjuseid, miks mustkael-pütt pole Eestis püsiv haudelind, on tema soojalembesus. Meie suved jäävad talle pesitsemiseks sageli liiga lühikeseks.

Viited
------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Mustkael-pütt** |

1. 1 2  Jonsson, L. *Euroopa linnud*. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus. 2000, lk 42.
2. 1 2   Ling, R. (toim.) *Loomade elu* Tallinn: Valgus 1980

Välislingid
-----------

* Mustkael-pütt andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes
**Emme** on jõgi Šveitsis, Aare parempoolne lisajõgi.

Jõe lähe on 1500 meetri kõrgusel merepinnast Berni Alpides, Hohganti ja Augstmatthorni mäetippude vahel Berni kantonis.

Umbes 80 km pikkune jõgi voolab läbi Emmentali piirkonna ja suubub Aare jõkke allpool Solothurni, 425 meetri kõrgusel merepinnast.

Jõe keskmine vooluhulk on 20 m³/s, suurim vooluhulk võib ületada 650 m³/s (663 m³/s 8. augustil 2007).

Emme 2012. aasta septembris
Jõe kallastel asuvad järgmised omavalitsusüksused: Habkern, Flühli, Schangnau, Eggiwil, Signau, Lauperswil, Rüderswil, Lützelflüh, Hasle bei Burgdorf, Rüegsau, Heimiswil, Burgdorf, Kirchberg, Lyssach, Rüdtligen-Alchenflüh, Aefligen, Utzenstorf, Bätterkinden, Wiler bei Utzenstorf, Zielebach, Gerlafingen, Biberist, Derendingen, Zuchwil ja Luterbach.

Viited
------

1. ↑  Hydrologische Daten zur Emme, Bundesamt für Umwelt
2. ↑  Ereignisanalyse Hochwasser August 2007, Bundesamt für Umwelt, Seite 75

Välislingid
-----------

 Emme jõgi – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Edward Pasquale (2012)
**Edward Robert Nito Pasquale** (tuntud ka kui **Eddie Pasquale**; sündinud 20. novembril 1990 Torontos) on Kanada jäähokimängija, kes mängib väravavahina KHL-i klubis Jaroslavli Lokomotiv.

Aastatel 2006–2010 mängis ta Ontario Hockey League'i klubides Belleville Bulls ja Saginaw Spirit.

2009. aastal valiti ta NHL-i *draft* '​is Atlanta Thrashersi poolt 117. valikuna.

Aastatel 2010–2019 mängis Pasquale põhiliselt American Hockey League'is (AHL), kuuludes sellistesse klubidesse nagu Chicago Wolves, St. John's IceCaps, Grand Rapids Griffins, Bakersfield Condors ja Syracuse Crunch. Hooajal 2011–12 valiti AHL-i hooaja uustulnukate sümboolsesse koosseisu. 2017. aastal võitis ta Griffinsiga Calder Cup'i. Hooajal 2018–19 pälvis ta Crunchis mängides Harry "Hap" Holmes Memorial Award'i (auhind väravavahile, kes on hooaja jooksul lasknud endale lüüa keskmiselt kõige vähem väravaid mängu kohta).

NHL-is debüteeris Pasquale 4. detsembril 2018 mängus  Detroit Red Wingsi vastu. Sel hooajal sai ta NHL-is kirja veel kaks mängu.

2019. aasta juunis sõlmis ta üheaastase lepingu KHL-i klubiga Nur-Sultani Barõs. 2020. aasta mais sõlmis ta üheaastase lepingu Lokomotiviga.

Välislingid
-----------

* Edward Pasquale KHL.ru lehel
* Edward Pasquale NHL.com lehel
* Edward Pasquale hockeydb.com lehel
**Igor Rõtov** (sündinud 14. septembril 1963) on eesti ajakirjanik, ärijuht ja maletaja.

Rõtov õppis Tallinna Tehnikaülikoolis majandust ja Tartu Ülikoolis ajakirjandust, mõlemad on tal jäänud lõpetamata.

Enne ajakirjandusse tulekut oli ta elukutseline malemängija ja -treener. 1990–91 töötas Rõtov reporterina Rahva Hääles, 1992. aastal siirdus reporteriks ajalehte Äripäev. 1992. aasta sügisel sai temast Äripäeva peatoimetaja ja tegevjuht, septembrist 2007 on ta AS-i Äripäev peadirektor.

Rõtov kuulub Euroopa majanduslehtede liidu täitevkomiteesse.

Tunnustus
---------

* 2007 – Valgetähe IV klassi teenetemärk
* 1995 – Ettevõtluse sõber

Isiklikku
---------

Tema ema on Merike Rõtova, isa oli Boriss Rõtov, vanaisa Oskar Kuningas, õde Regina Narva.

Tema hobid on bridž, male ja kalapüük.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Igor Rõtov Äripäeva kodulehel (vaadatud 15. augustil 2011)

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Igor Rõtov**
 |

* Igor Rõtovi blogi
* Igor Rõtov Äripäeva
* Biograafia ESBL-is
Edward Titchener
**Edward Bradford Titchener** (11. jaanuar 1867 Chichester – 3. august 1927) oli inglise strukturalistlik psühholoog.

Elulugu
-------

Titchener õppis Oxfordi Ülikoolis aastatel 1885–1890. Oxfordis ulatus tema huvidering filosoofiast psühholoogiani. Ta tõlkis Wilhelm Wundti teose "Principles of Physiologial Psychology" (kolmanda väljaande) inglise keelde. Et Titchener ei leidnud Inglismaal kedagi, kes teda psühholoogia alal õpetaks, läks ta 1890. aastal õppima Leipzigisse, kus sai 1892. aastal doktorikraadi.

Pärast lühiajalist töötamist bioloogia lektorina Inglismaal siirdus Titchener Ameerikasse, et õpetada Cornelli ülikoolis, kuhu ta jäi kuni elu lõpuni. Ta muutis Cornelli mentalistlikku psühholoogia kantsiks, kuigi Ameerika psühholoogia fookus oli kõigepealt funktsionalistlik ja pärast 1913. aastat bihevioristlik. Titchener ei liitunud kunagi nende liikumistega, kuigi oli sõber funktsionalisti James Rowland Angelli ja biheiviorismi rajaja John B. Watsoniga.

Titcheneri loetakse saksa psühholooga maaletoojaks Ameerikasse. Seega mängis ta olulist rolli ameerika psühholoogia loomises.

Teooriad
--------

Titcheneri psühholoogia esimene ülesanne oli põhiliste aistingu-elementide avastamine, millele kõik komplekssed protsessid on taandatavad. Elemendid olid Titcheneri käsitluses kõige lihtsamad kogetavad aistingud. Titchener introspektsiooni meetod oli keeruline retrospektiivne kogemuste analüüs.

Titcheneri psühholoogia teine ülesanne oli välja selgitada, kuidas elementaarsed aistingud moodustavad keerukaid tajusid, ideid ja kujundeid. Titchener loobus assotsiatsionismist, huvitudes rohkem lihtsatest tähenduseta aistingutest.

Titcheneri psühholoogia kolmas ülesanne oli selgitada, kuidas psüühika töötab. Introspektsioon võib tema sõnul olla vaid psüühika kirjeldus, kuid teaduslik psühholoogia vajab midagi enamat. Vastus peitub tema sõnul füsioloogias, mis võiks seletada, miks sensoorsed elemendid tekivad ja omavahel ühenduvad.
**Nahhitševani khaaniriik** (خانات نخجوان), tekkis Safaviidide vasallriigist Kaukasuses, eksisteeris aastatel 1747–1828. Hõlmas tänapäeva Aserbaidžaani Nahhitševani Autonoomse Vabariigi ja osaliselt Armeenia ala. Administratiiv- ja kaubanduskeskuseks oli Naxçıvan.

Piirkond kuulus 16. sajandist Safaviidide riiki (Çuxur Sədi provints, ejalett või beilerbeilik, haaras ka hilisema Jerevani khaaniriigi ala), seda valitsesid türgi soost asevalitsejad. Oli 16. ja 17. sajandil Osmanite Türgi ja Safaviidide Iraani vahelise võitluse tallermaa. Läks šahh Abbas I ajal 17. sajandi alguses ja lõplikult Nadir-šahhi ajal 18. sajandi alguses Safaviididele. Muutus päritava võimuga khaaniriigiks pärast Nadir-šahhi surma.

Riigis valitses türgi Kəngərlide khaanidünastia, mille rajas Heydərqulu khaan. Rahvastikust moodustasid enamuse islamiusulised aserbaidžaanlased ja kurdid.

Vene-Iraani sõja tulemusel läks Nahhitševani khaaniriik 1828 Turkmantšai lepinguga Venemaale. Moodustas koos Nahhitševani khaaniriigi aladega Armeenia oblasti. Viimane khaan Ehsan Kəngərli läks Venemaa poole üle ja määrati Nahhitševani asevalitsejaks. Mitu tema järglast olid hiljem hinnatud sõjaväelased Venemaal.

Khaaniriigi pealinn oli tähtis poliitiline, majandus- ja kultuurikeskus. Arhitektuurimälestistest on säilinud Imamzadeh kompleks ja khaanipalee, Hacı Rüfai bəy mošee (kõik 18. sajand).
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib majandusest kui inimtegevuse valdkonnast; teadusharu kohta vaata artiklit Majandusteadus.* |

---

**Majandus** on inimtegevus, mille eesmärk on tagada inimestele vajalike kaupade ja teenuste tootmist, vahetust, jaotust ja tarbimise võimalust. Riigi majanduse eesmärk on tagada riigi elanikkonna äraelamise ja arengu võimalusi, sellepärast kuuluvad riigi majanduse koosseisu sellised tegevusalad nagu toidu ja rõivastuse hankimine, elamute ehitamine ja kütmine, hariduse saamine, tervise ja kultuuriliste vajaduste eest hoolitsemine.

Majandus hõlmab ettevõtteid ja asutusi, mis toodavad kaupu ja osutavad teenuseid. Ettevõtted, mis toodavad sarnaseid kaupu ja osutavad sarnaseid teenuseid, moodustavad majandusharu.

. Need on näiteks energeetika, masinatööstus, taimekasvatus, haridus, turism jne. Majandusharud jaotatakse omakorda majandussektoriteks, mille ettevõtted ja asutused tegelevad tooraine hankimisega loodusest (primaarne sektor), tooraine töötlemisega (sekundaarne sektor) ja teenuste osutamisega (teenindus ehk tertsiaarne sektor).

Viited
------

1. ↑  Väike entsüklopeedia, lk. 725

Vaata ka
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Majandus** |

* Majandusteaduse mõisteid
* E-majandus
Ida-Aafrika kiltmaa
**Ida-Aafrika kiltmaa** on kiltmaa Aafrika idaosas, mis hõlmab suurt piirkonda Etioopia mägismaast põhjas kuni Njassa järve põhjaotsani lõunas ning Kongo jõe nõost läänes India ookeani rannikutasandikeni idas. Kiltmaa pikkus on 1750 km, laius on 1400 km. Ida-Aafrika kiltmaa territooriumil paiknevad täiesti või osaliselt Keenia, Uganda, Rwanda, Burundi, Tansaania, Sambia, Malawi.

Kiltmaa kõrgus on 500–1500 m, lääneosas on Ruwenzori mäed (Margerita mägi, 5109 m) ja Virunga massiiv. Lõuna pool paiknevad Mitumba mäed (3305 m). Kiltmaa kirdeosas asuvad vulkaanid Elgon (4221 m), Kenya (5199 m), Meru (4566 m), Kilimanjaro (5895 m), keskel asub Ngorongoro vulkaani kaldeeraga Kratri kiltmaa. Ida-Aafrika kiltmaal asub Ida-Aafrika alanguvööde, kuhu kuulub murrangute ja alangute (riftide) ahelik. 

Kiltmaa koosneb vanadest kristalsetest ja noortest vulkaanilistest kivimitest. Piirkond on väga seismiline, toimub vulkaanipurskeid. 

Kiltmaa piirkonnas on kivisöe, fluoriidi, polümetalli maagide ja haruldaste metallide leiukohad, vääriskivid ja teemantidega Mwadui diatreem. 

Ida-Aafrika kiltmaalt saavad aluse Aafrika suurimad jõed Niilus, Kongo jõgi ja Sambesi; seal asuvad suured järved Viktoria järv, Edwardi järv, Tanganjika järv, Turkana järv. Kõrgemate mägede tippudes on liustikud.

Kiltmaa paikneb ekvatoriaalses ja lähisekvatoriaalses kliimavöötmes, kliima on palav ja ajuti niiske. 

Ülekaalus on savanni hõredad metsad ja põõsastikud. Mägedes on levinud niisked troopilised metsad, lähisalpi- ja alpiniidud.

Ida-Aafrika kiltmaal asuvad muu hulgas Virunga ja Serengeti rahvuspark. 

Kiltmaad uurisid 19. sajandi teisel poolel Euroopa maadeuurijad John Hanning Speke, Richard Francis Burton, James Augustus Grant, David Livingstone, Henry Morton Stanley.
**Majandusarheoloogia** juurutamisega tegeles 1930. aastatel Grahame Clark, kes oli vaimustunud sellest, kuidas Skandinaavia arheoloogid uurisid esiajaloolisi kultuure koos nende keskkonnaga (koostöös geoloogide, geograafide ja palünoloogidega) ning püüdis sama lähenemisviisi Briti arheoloogiasse juurutada. Lisaks oli Grahame Clark huvitatud sotsiaalantropoloogiast, üritades selle tulemusi rakendada arheoloogias. 1955. aastal võttis ta tõsiselt eesti-soome päritolu arheoloogi Aarne Michaël Tallgreni esitatud üleskutset, et arheoloogid peaksid muinasesemete asemel hakkama uurima inimesi ja ühiskondi.

1939. aastal ilmus Grahame Clarki teos "Archaelogy and Society", milles ta tõdes, et arheoloogia peab uurima seda, kuidas muistsed inimesed elasid ning selleks on vaja analüüsida järgmisi aspekte:

* materiaalse kultuuri funktsionaalsust,
* majanduse, sotsiaalset ja poliitilist korraldust,
* väärtuste ja uskumuste süsteeme,
* uurida nende aspektide seoseid ja kuidas nad ühtses süsteemis funktsioneerisid.

Viited
------

1. 1 2  Lang, Valter. "Teooria areng arheoloogias" (PDF).
**Ichthyas** (kreeka: Ἰχθύας; 4. sajand eKr), Metallose poeg, oli vanakreeka filosoof, Megara Eukleidese õpilane ja järglane Megara koolkonna juhi positsioonil. Diogenes Laertios on teda nimetanud oma alal suurepäraseks (vanakreeka keeles γενναῖος) ja väidetavasti on Diogenes Sinopest pühendanud talle dialoogi. Ichthyas oli Korintose Thrasymachose hea tuttav (vanakreeka keeles γνώριμος) ja kaasaegne.

Hilarius Emonsi tõlgenduse kohaselt on Tertullianuse "Apologeticumis" osutatud tõigale, et Ichthyas oli 375. aastal eKr Megara oligarhide revolutsiooni eestvedajaid. Samas on see väide vaieldav ning arvukates ümberkirjutustes on antud Tertullianuse "Apologeticumi" lõigus Ichthyase nime asemel hoopis Hippiase oma.

Viited
------

1. 1 2  Diogenes Laertios, "Väljapaistvate filosoofide eludest, õpetustest ja ütlustest" II raamat, lõik 112
2. ↑  Diogenes Laertios, "Väljapaistvate filosoofide eludest, õpetustest ja ütlustest" II raamat, lõik 113.
3. ↑  Tertullianus, "Apologeticum" 46. peatükk, 16. lõik
4. ↑  Hilarius Emons, "Die Oligarchenrevolte zu Megara im Jahre 375 und der Philosoph Ichthyas bei Tertullian Apol. 46, 16. Ein neues Aristotelesfragment aus der Μεγαρέων πολιτεία", Rheinisches Museum für Philologie (N.F.) 86, 1937, lk. 180–191

Kirjandus
---------

Hilarius Emons, "Die Oligarchenrevolte zu Megara im Jahre 375 und der Philosoph Ichthyas bei Tertullian Apol. 46, 16. Ein neues Aristotelesfragment aus der Μεγαρέων πολιτεία", Rheinisches Museum für Philologie (N.F.) 86, 1937, lk. 180–191. (Artiklis viidatud Hilarius Emonsi kirjutis)
**Edward S. Crocker** (täisnimega **Edward Savage Crocker II**; 20. detsember 1895 – aprill 1968) oli Ameerika Ühendriikide diplomaat.

Ta sündis Fitchburgi linnas Massachusettsi osariigis. Osales Esimeses maailmasõjas, teenis aastatel 1917–1919 USA mereväes. Lõpetas hiljem Princetoni Ülikooli ja siirdus tööle Ameerika Ühendriikide Riigidepartemangu. 1920. aastate teisest poolest kuni 1930. aastate alguseni oli esmalt asjur ja seejärel teine sekretär Ühendriikide saatkonnas Rootsis.

Töötas alates 1935. aastast Ameerika Ühendriikide saatkonna teise sekretärina Jaapanis. Teise maailmasõja algusaastatel oli samas saatkonnas ametis esimese sekretärina. Crocker oli väidetavalt esimene ameeriklane, kelleni jõudis teave Jaapani kavandatavast rünnakust Pearl Harbori mereväebaasile. Edastas selle informatsiooni 28. jaanuaril 1941 oma ülemustele Washingtoni, kuid Ühendriikide mereväeluure ei pidanud taolise rünnaku toimumist tõenäoliseks.

Edward Crocker oli see, kellele loeti 8. detsembril 1941 ette Jaapani ametlik sõjakuulutus Ameerika Ühendriikidele. Pärast sõja puhkemist jätkas ta tööd Tōkyōs, sest saatkonna töötajatel ei olnud lubatud riigist lahkuda. Pääses koos kolleegidega kodumaale tagasi alles augustis 1942 kahepoolse diplomaatide vahetuse tulemusel. 

Crocker oli novembrist 1942 augustini 1944 esimene sekretär ja konsul Ühendriikide saatkonnas Portugalis. Pärast sõda töötas saatkonnas Poolas.

28. septembril 1948 nimetati Ameerika Ühendriikide suursaadikuks Iraagis. Esitas oma volikirjad 12. märtsil 1949 ja lahkus Iraagist 1. juunil 1952. Oli järjekorras teine Ühendriikide diplomaatiline esindaja selles riigis ja esimene suursaadik – tema eelkäija George Wadsworth oli saadiku ametikohal.

Edward Crocker oli abielus Lispenard Seabury Crockeriga (1902–1984). Abielust sündis üks tütar, samuti Lispenard, kes abiellus 1942 tuntud diplomaadi ja Ida-Aasia küsimuste eksperdi Marshall Greeniga (1916–1998).
Edward Usutunnistaja Bayeux vaibal
**Edward Usutunnistaja** (inglise keeles ka **Edward the Confessor** ja **Eadweard III**) (umbes 1003/1005 – 4. jaanuaril 1066) oli Inglismaa kuningas alates 8. juunist 1042 kuni oma surmani.

Edward oli kuningas Ethelred II seitsmes ja tema teise naise Emma esimene poeg. Sündis kas 1003 või 1005 Islipis Oxfordshire'is. Veetis noorukiea Normandias, kuhu põgenes koos emaga taanlaste sissetungi eest 1013. aastal. Tulevase kuninga ema Emma pöördus pärast oma abikaasa surma tagasi Inglismaale, et abielluda uue kuninga Knutiga. Sellest abielust sündinud prints Knud III Hardeknud nimetas oma poolvenna enda troonipärijaks ning nõnda sai Edward 1042. aastal Inglismaa troonile. Kaks aastat hiljem abiellus ta Wessexi krahvi Godwini tütre Edithiga. See abielu jäi lastetuks ja tõenäoliselt ka konsumeerimata. Seda seletati Edwardi erakordse vagadusega.

Kuulutati pühakuks 1161.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Hardeknud** | **Inglismaa kuningas**1042–1066 | Järgnev**Harold II** |

Viited
------

1. ↑  Pühakuteraamat, Perioodika, Tallinn, 1995, lk 62
Edward Teller
Kollokvium Los Alamoses. Esiplaanil Edward Teller (1946)
**Edward Teller** (ungari keeles *Teller Ede*; 15. jaanuar 1908 Budapest – 9. september 2003 Stanford, California) oli Ungarist pärit Ameerika Ühendriikide füüsik.

Juudi perekonnas sündinud Teller lahkus 1926. aastal Ungarist seal kehtinud *numerus clausus*e piirangu tõttu. Ta õppis Saksamaal aastatel 1926–1928 Karlsruher Technische Hochschules keemiatehnoloogiat ja 1928–1929 Müncheni ülikoolis Arnold Sommerfeldi juures füüsikat. 1930. aastal sai ta Leipzigi Ülikoolist doktorikraadi füüsikas (väitekirja juhendaja Werner Heisenberg).

Manhattani projekt
------------------

1942. aastal kutsuti Teller osalema Manhattani projektis. 1943. aasta alguses loodi Los Alamoses salajane Labor Y, kus Robert Oppenheimeri juhtimisel hakati välja töötama aatomipommi. Märtsis 1943 asus Teller seal tööle Hans Bethe juhitud teoreetilises osakonnas (osakond T). 1944. aasta juunis määras Oppenheimer Telleri vesinikupommi uurimisrühma Super juhiks. Rühma kuulusid teiste seas ka Stanislaw Ulam ja Maria Goeppert Mayer.

Teller oli üks neid teadlasi, kes 1945. aasta juulis viibis Trinity tuumakatsetusel. Los Alamosest lahkus Teller veebruaris 1946, et naasta Chicago Ülikooli.

Vesinikupomm
------------

Teller naasis Los Alamosesse 1950. aastal, et töötada vesinikupommi loomise kallal. 1951. aastal tegid Teller ja Stanislaw Ulam läbimurde ja töötasid välja uue, megatonnise võimsusega pommi konstruktsiooni, mis pakuti välja märtsis 1951 salajases 20-leheküljelises teadusartiklis "On Heterokatalytic Detonations I: Hydrodynamic Lenses and Radiation Mirrors" (Telleri–Ulami konstruktsioon). 

Tellerit ei määratud vesinikupommi projekti juhtima. 1952. aasta sügisel lahkus ta Los Alamosest ja asus tööle Livermore'is vastvalminud Lawrence'i Livermore'i Riiklikus Laboris. 

1952. aasta novembris toimus Enewetakil esimese vesinikupommi katsetus (koodnimega Ivy Mike), kus lõhatud pommi konstruktsioonis rakendati Telleri-Ulami lahendust. Teller ise katsetusel ei osalenud, kuid meedias sai ta varsti tuntuks "vesinikupommi isana".

Tunnustus
---------

* 1948 – valiti USA Rahvusliku Teaduste Akadeemia liikmeks
* 1954 – valiti Ameerika Kunstide ja Teaduste Akadeemia liikmeks
* 1958 – Albert Einsteini auhind
* 1960 – Time'i aasta inimene (koos 14 teise teadlasega)
* 1962 – Enrico Fermi auhind
* 1982 – National Medal of Science (füüsika valdkonnas)
* 2003 – USA Presidendi Vabadusmedal

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Edward Teller** |
Edward Laane tegemas Jüri Ratasele ringkäiku Kuressaare Haigla juures Eestit tabanud koroonapandeemia ajal
**Edward Laane** (sündinud 23. juunil 1972 Tallinnas) on eesti hematoloog ja onkoloog.

Haridus
-------

1990. aastal lõpetas ta Tallinna 3. Keskkooli *cum laude*. Pärast seda õppis ta Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas: 1996 sai arsti kutse (*cum laude*) ja 2001 hematoloogi kutse. Karolinska Instituudis tegi ta 2006 arstiteaduse doktorikraadi onkoloogia ja eksperimentaalse onkoloogia alal. 2011 sai ta Tartu Ülikoolist doktorikraadi hematoloogia alal.

Töö
---

2006–2017 töötas ta Põhja-Eesti Regionaalhaiglas, seejärel Tartu Ülikooli juures. Vahepeal Confido Erameditsiinikeskuse hematoloog (alates 2014), Dana-Farber Vähiinstituudi teadur-järeldoktor (2015), Euroopa Ravimiameti onkoloogia teadusliku nõustamisgrupi ja Eesti Ravimiameti ekspert (alates 2012).

Kuressaare haigla juhatuse liige, ravijuht alates 2018.

Hobid
-----

Tennis, poolmaraton, ooper, ballett, kammermuusika ja reisimine.

Välislingid
-----------

* Edward Laane Eesti Teadusinfosüsteemis
* Aare Laine, Tohter, kes mängib tennist ja jookseb poolmaratoni, Saarte Hääl, 15. detsember 2018
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib muusika mõistest; väsitavate ja ebameeldivate helide kohta vaata artiklit Mürareostus; muude tähenduste kohta vaata lehekülge Müra (täpsustus)* |

---

**Müra** on muusikas heli, mis tekib heliallika korrapäratul võnkumisel. Müra põhiomadused on helivältus, helitugevus ja tämber, kuid puudub üheselt tajutav helikõrgus. 

Müra on oluliseks komponendiks paljude muusikainstrumentide tämbri kujunemisel, kuna iga muusikainstrumendi helis on peale põhitooni ehk esimese osaheli ning ülemhelide ehk kõrgemate osahelide ka muusikainstrumendi mängimisel tekkivaid iseloomulikke helisid, näiteks

* õhujoa kahin puhkpillis või kuuldavad klõpsatused klappide avamisel-sulgemisel
* keelpilli poogna ebamäärase või ülemäärase surve korral tekkivad sahinad, kahinad, kriginad või kräginad
* laulja hingamisest või hääleaparaadi teatud ehitusest tulenevad mürad, mis annavad inimhäälele isikupära
* mitmesugused häiringud (distortion) elektrikitarri helis, mis on oluliseks esteetiliseks komponendiks
* paljude löökpillide, näiteks trummi, triangli, gongi, kastanettide poolt tekitatav heli

Sotsiaalkultuuriliselt tingituna on suhtumine mürasse olnud lääne muusikakultuuris tihti välistav või tauniv ning mürale on antud mitmesuguseid hinnanguid: müra on peetud määrmatuks, kontrollimatuks, valjuks, ebamusikaalseks või soovimatuks heliks. Muusika paradigmamuutus 20. sajandi lääne nüüdismuusikas on toonud kaasa müra teadliku kasutuselevõtu ning estetiseerimise.

Vaata ka
--------

* Müra
* Valge müra
* Roosa müra
**Igor Sergejevitš Bobkov** (vene keeles Игорь Сергеевич Бобков; sündinud 2. jaanuaril 1991 Surgutis) on Venemaa jäähokimängija, kes mängib väravavahina KHL-i klubis Kaasani AK Bars.

2009. aastal valis Anaheim Ducksi ta NHL-i *draft* '​is 79. valikuna. 2010. aastal suundus ta Põhja-Ameerikasse, liitudes Ontario Hockey League'i (OHL) klubiga London Knights. Hooajal 2011–12 mängis ta OHL-is Kingston Frontenacs. Seejärel mängis ta veel American Hockey League'i klubides Syracuse Crunch ja Norfolk Admirals ning ECHL-i klubis Utah Grizzlies, kuid NHL-i ta ei jõudnud.

2015. aasta augustis liitus ta KHL-i klubiga Vladivostoki Admiral. 2018. aasta mais sõlmis ta kaheaastase lepingu Omski Avangardiga. 2021. aastal võitis ta Avangardiga Gagarini karika. 2021. aasta mais lõpetas Avangard temaga lepingu. Samal kuul sõlmis ta lepingu Ak Barsiga.

Aastatel 2017, 2019 ja 2020 on ta valitud KHL-i tähtede mängule.

2009. aastal võitis Bobkov Venemaa kuni 18-aastaste koondisega omavanuste maailmameistrivõistlustel pronksmedali. 2011. aastal tuli ta Venemaa kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistriks.

Viited
------

1. ↑   (vaadatud 14.5.2021)

Välislingid
-----------

* Igor Bobkov KHL.ru lehel
* Igor Bobkov hockeydb.com lehel
**Mürgipuu** (*Toxicodendron*) on seebipuulaadsete seltsi anakardiliste sugukonda kuuluv taimede perekond.

Perekonna nimi tuleb kreekakeelsetest sõnadest τοξικος (*toxikos*) 'mürk' ja δενδρον (*dendron*) 'puu'.

Mürgipuud kasvavad Aasias ning Põhja- ja Lõuna-Ameerikas.

Perekonda kuulub nii puid, põõsaid kui ka ronitaimi. Mürgipuu perekonda kuuluvaid liike on arvatud ka sumahhi (*Rhus*) perekonda. Hiljutised DNA uuringud selgitasid, et tegu on siiski erinevate perekondadega.

Mürgipuudel on vahelduvad sulgjad liitlehed; nende viljad on valkjad või hallikad luuviljad. Muus osas on need taimed üsna erineva välimusega. Lehed võivad olla sileda, hambulise või hõlmlehise servaga või isegi kõiki kolme korraga ühel ja samal puul. Lehed koosnevad tavaliselt kolmest osast, aga võivad koosneda ka 5 või 7 osalehest. Soo-mürgipuu ja värnitsa-mürgipuu lehtedel võib osalehti olla koguni 7–19.

Kõik liigid sisaldavad mürgist urušiooli, mis võib nii inimestel kui ka loomadel põhjustada tugevat allergilist reaktsiooni. See ei ole päris mürk, vaid tugev allergeen.

Mitme Ida-Aasias, eriti Jaapanis ja Hiinas kasvava mürgipuuliigi vaiku ja taimemahla kasutatakse laki tegemiseks. Lakitööstus kasutab mürgipuu marju kõrvalsaadusena jaapani vaha valmistamiseks.

Liike
-----

* *Toxicodendron acuminatum*
* *Toxicodendron diversilobum* (tammelehine mürgipuu)
* *Toxicodendron orientale*
* *Toxicodendron parviflorum*
* *Toxicodendron potaninii*
* *Toxicodendron pubescens* (harilik mürgipuu)
* *Toxicodendron radicans* (roniv mürgipuu)
* *Toxicodendron rydbergii*
* *Toxicodendron striatum*
* *Toxicodendron succedaneum* (vaha-mürgipuu)
* *Toxicodendron sylvestre*
* *Toxicodendron vernicifluum* (värnitsa-mürgipuu)
* *Toxicodendron vernix* (soo-mürgipuu)

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Mürgipuu** |
"**Mürakarud**" on koomiks, mis ilmub ajalehes Postimees ja mida joonistab Urmas Nemvalts. Seda on ilmunud alates 1998.[*viide?*] aastast, kuid vahemikus oktoober 2008 kuni veebruar 2010 asendas seda koomiks "Linnaloom", kus "Mürakarudest" tuntud Siil toimetas linnakeskkonnas.

Koomiksitegelased kutsuvad koomiksit koomuskiks.

Koomiksitegelaste iseloomuomadused
----------------------------------

**Siil** käitub üldiselt pugejana koomiksi karudele. Ta töötab koos Jänesega paanikaosakonnas. Käis Kassiksesega, sai temaga ka mitu pesakonda okkalisi kutsikaid. Urmas Nemvalts joonistab tihti Siilikesele ka temaga juhtunud õnnetused ja väljendab Siili peal enda *alter ego*. Aga tallalakkumine, pugemine ja paanika külvamine Nemvaltsi rida ei ole.

**Jänes** töötab koos siiliga paanikaosakonnas.

**Vööga karu** ehk 1. koomiksiribast tuntud Miša on hull jahimeeste järgi. Nad peavad Vööta karuga igat kahejalgset inimest jahimeheks ja söövad nad ära. Kui Vööga karu on Jahimehe ära söönud, on tal alati säärekont peos.

**Vööta karu** sõber Vööga karu on temast natuke aktiivsem. Vööta karu on tasasem ja rahulikum. Jahimehi armastavad mõlemad.

**Karuvanaema** on vanemat sorti kogukas karu, kellele õudselt meeldivad mehed. Tema vanuse ja suure kehakaalu tõttu mehed temaga kirglikku ööd voodis veeta ei taha. Sellistel puhkudel virutab väga tugeva käega Karuvanaema kellelegi vastu nägu, nii et too on terve päeva külili.

**Kakuke** on saiatükk, kelle repliiki kuuluvad vaid sõnad: "Eide käest veeresin, taadi käest veeresin..." 

**Võts** on "Vorstihull Lõuna-Ameerika loom", kes kõikvõimalikes olukordades leiab võimaluse juttu teha vorstist.
Asendaja ilmub välja igal suvel ning on pisike lipsuga mehike, kes arvab, et suudab kõiki ja kõike asendada.

Välislingid
-----------

* "Mürakarude 5000: kümme parimat koomuskit" Postimees, 28. mai 2015
**Igor Eplik** (10. juuni 1925 Tallinn – 7. mai 1949 Leedu) oli Eesti päritolu Rootsi luuraja.

Tema isa olevat olnud tsaariarmee polkovnik ja ema venelanna. Eplik õppis Tallinna Vene Gümnaasiumis ja töötas 1943 sadamas elektrikuna. 11. novembril 1943 põgenes ta Soome, kus teenis Soome maa- ja mereväes, 1944. aasta alguses põgenes aga edasi Rootsi.

1947. aastal värvati Eplik mereväekaaslase Harri Timmi vahendusel Rootsi luure T-kontori luurekomandosse varjunime all "Maks". Eesmärk oli saata luurerühm Baltimaadesse, kus nad võtaksid ühendust kohalike metsavendadega ja seaksid sisse raadioside. Luurajad pidid ka koguma infot selle kohta, kas Eestis on hakatud kasutama põlevkivituhka puhta uraani saamiseks; neil oli ülesanne kontakteeruda Eestis elava professori Paul Kogermaniga.

10. aprillil 1949 püüti rühma üle Läänemere Leetu toimetada, kuid katse ebaõnnestus. Teisele katsele mindi 24. aprillil. Mootorpaat sõitis viis ööpäeva piki Rootsi rannikut lõunasse. 29. aprillil kohati Briti luurele kuuluvat endist Saksa laevastiku kiirtorpeedokaatrit, mille kapten oli sakslane Hans Helmut Klose. 30. aprillil võttis kaater rühma pardale ning saatis 1. mail Leedus Šventoji küla lähedal rannale. Rannal eraldus teistest üks rühma liige (NSV Liidu riikliku julgeoleku ministeeriumi agent Vivuds Šveics varjunimega "Apogs"), kes võttis ühendust kohaliku julgeolekuga. Et Rootsist saabunud luurerühma elusalt tabada, saadeti neile vastu 1948. aastal loodud libametsavendade salk agent "Bagdonase" (A. Zaskevičius) juhtimisel.

7. mail 1949 läksid Eplik ja teised kohaliku taluperemehe saatel "metsavendadega" kohtuma. Nende laagrisse saabumise järel luurajaid rünnati. Eplik tõlkis teistele nõudmise näidata kätte kaks metsa peidetud raadiojaama. Epliku surma kohta on teated vastuolulised: ühtedel andmetel sooritas ta enesetapu, teistel hukkus tulevahetuses, kohtumeditsiinilise akti kohaselt aga saabus tema surm "tugeva mehaanilise löögi tagajärjel pähe". Ajaloolane Jaak Pihlau oletab, et raadiosaatjate asukoha näitamise ajal üritas Eplik jooksu panna ning sai granaadi või püstolipäraga surmava hoobi pähe.

1950. aastal kasutas Nõukogude julgeolek ära Igor Epliku raadiosaatjat, mille agent pidi andma üle Eestisse saabunud Evald Halliskile, väites, et Eplik suri kopsupõletikku.

Viited
------

1. ↑  Jaak Pihlau. "Raadiomängud Eestis Teise maailmasõja ajal ja järel V". Tuna 4/ 2009. Lk 95
2. ↑  Raamatus "Mereväe soomepoisid" on Pihlau kinnitust mööda Epliku kohta ebatäpsed andmed, näiteks väidetakse, et ta hukkus Eestis

Kirjandus
---------

* Peter Kadhammar. "Vandeseltslased". Rootsi keelest tõlkinud Sirje Trei. Olion. Tallinn 2000. 144 lk
* Heino Relvik. "Mereväe soomepoisid". Soome Mereväes Teeninud Eestlaste Gild. Tallinn 2003. 410 lk
* Jaak Pihlau. "Raadiomängud Eestis Teise maailmasõja ajal ja järel V". Tuna 4/ 2009. Lk 90–108
* Evald Hallisk. "Rootsi eestlastega salasõjas Venemaaga" (käsikiri)

Välislingid
-----------

* Eesti kommunismiohvrid 1940–1991
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib Venemaa riigitegelasest ja diplomaadist; samanimeliste kohta vaata artiklit Igor Ivanov (täpsustus).* |

---

Igor Ivanov (2008)
**Igor Sergejevitš Ivanov** (vene keeles Игорь Сергеевич Иванов; sündinud 23. septembril 1945 Moskvas) on Venemaa riigitegelane, diplomaat ja rahvusvaheliste suhete spetsialist, Venemaa Teaduste Akadeemia korrespondentliige.

Ta oli aastatel 1998–2004 Venemaa Föderatsiooni välisminister. Diplomaadina on ta välja teeninud erakorralise ja täievolilise suursaadiku diplomaatilise teenistusastme (1989).

Elukäik
-------

Ta on ema poolt gruusia päritolu. 11-aastaselt asus ta õppima Moskva suvorovlaste sõjakooli. Pärast selle lõpetamist 1963. aastal, astus ta  Moskva Riikliku Võõrkeelte Pedagoogilisesse Instituuti, kus õppis inglise ja hispaania keelt. Pärast instituudi lõpetamist 1969. aastal asus ta teadurina tööle  NSV Liidu Teaduste Akadeemia Maailma Ökonoomika ja Rahvusvaheliste Suhete Instituuti. Samaaegselt astus ta  Moskva Riikliku Rahvusvaheliste Suhete Instituudi aspirantuuri. 1972. aastal sai samas ajalookandidaadi kraadi kaitstes väitekirja "Проблемы формирования, эволюции и преемственности российской внешней политики на рубеже XXI века". Ajaloodoktori kraadi sai ta 2005. aastal (väitekiri "Внешняя политика в эпоху глобализации").

Alates 1973. aastast oli ta NSV Liidu Välisministeeriumi teenistuses. Aastatel 1991–1995 töötas ta suursaadikuna Hispaanias. Jevgeni Primakovi eestkostel määrati ta 1998. aastal välisministriks (ametis 1998–2004).

Ivanov oli aastatel 2004–2007 Venemaa Föderatsiooni Julgeolekunõukogu sekretär. Aastast 2011 on ta välispoliitika ja rahvusvaheliste suhete valdkonnas tegutseva mittetulundusliku organisatsiooni Vene Rahvusvaheliste Suhete Nõukogu president. 

2007. aastast tegeleb ta õppe- ja teadustööga. Ta on 2003. aastast  Moskva Riikliku Rahvusvaheliste Suhete Instituudi maailma poliitiliste protsesside kateedri professor. Ta loeb magistrantidele rahvusvaheliste suhete ainekursust.

Tunnustus
---------

* Venemaa Föderatsiooni kangelane (1999; aunimetus anti Venemaa Föderatsiooni presidendi mitteavalikustatava seadlusega 27. oktoobrist 1999 "eriülesande täitmisel ülesnäidatud mehisuse ja kangelaslikkuse eest")
* valiti Venemaa Teaduste Akadeemia korrespondentliikmeks (2011; globaalprobleemide sektsioon)

Teosed
------

* 2001 – "Внешняя политика России и мир". Изд. Российская политическая энциклопедия. Москва
* 2002 – "Новая российская дипломатия: Десять лет внешней политики новой России". Москва
* 2015 – "Украинский кризис через призму международных отношений". Изд. НП РСМД, ISBN 9785990584761

Viited
------

1. ↑  ИВАНОВ, ИГОРЬ СЕРГЕЕВИЧ. politike.ru
2. ↑  Persona grata. intertrends.ru
3. ↑  Иванов Игорь Сергеевич. mgimo.ru
4. ↑  Иванов Игорь Сергеевич. warheroes.ru
5. ↑  Выпускник 1963 года, дипломат Иванов Игорь Сергеевич. mccvu.ru

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Igor Ivanov** |

* Иванов Игорь Сергеевич. ras.ru
Bondarevski (1954)
**Igor Zahharovitš Bondarevski** (vene keeles Игорь Захарович Бондаревский; 12. mai 1913 Rostov Doni ääres – 14. juuni 1979 Pjatigorsk) oli Nõukogude Liidu maletaja ja maletreener ja malekohtunik, rahvusvaheline suurmeister (1950), kirimale suurmeister (1961), rahvusvaheline arbiiter (1954). 

Ta tuli 1940. aastal NSV Liidu malemeistriks ja sai NSV Liidu suurmeistri nimetuse. 

1950. aastal võttis Rahvusvaheline Maleföderatsioon (FIDE) kasutusele rahvusvahelise suurmeistri nimetuse. Bondarevski oli üks neist, kes sai selle nimetuse kohe samal aastal.

Bondarevski pääses mängima 1948. aastal maailmameistrivõistluste tsoonidevahelisel turniirile Saltsjöbadenis, kus ta jäi jagama 6.–9. kohta ja edasi pretendentide turniirile ei kvalifitseerunud. 

Bondarevski oli Boriss Spasski treener tema MM-i tiitlimatšide aegu.

Ta oli abielus naiste malesuurmeistri Valentina Kozlovskajaga.

Tunnustus
---------

* 1948 – teeneline meistersportlane
* 1966 – NSV Liidu teeneline treener
**Jan Hus** (umbes 1370 – 6. juuli 1415 Konstanz) oli tšehhi usureformaator ja filosoof. Tema pooldajaid nimetatakse hussiitideks. 
15. sajandil tõi Jan Hus välja oma põhimõtted: 

* Kritiseeris kirikuametite müüki. Indulgentside (patulunastuskiri) müük pole kooskõlas ristiusu õpetusega.
* Sakramentide (kiriklikud rituaalid, 7 tükki) saamiseks ei pea inimene maksma.
* Nõudis kirikuvarade sekulariseerimist (ilmalikustamist).
* Tema meelest oli usulise tõe ainukeseks kriteeriumiks piibel.

Jan Hus võttis tšehhi keeles kasutusele š ja ž tähe.

1415 otsustas Konstanzi kirikukogu, et Jan Hus on ketser ning ta põletati tuleriidal.

#### Hussiitide sõjad

 *Pikemalt artiklis Hussiitide sõjad*, *Hussiidid*, *Esimene Praha defenestratsioon*, *1419*
1420. aastatel algasid Tšehhis tšehhi vaimuliku Jan Husi algatatud roomakatoliku kiriku reformiliikumise pooldajate ning roomakatoliku kirikut pooldava Saksa-Rooma riigi vahel sõjategevus, mille haripunkt oli Tšehhis 1419–1437. Ülestõus algas 1419. aastal Prahas pärast Böömimaal kuninga Václav IV surma. Böömimaa valitsejaks valiti Leedu suurvürstiriigist Jagelloonide dünastiast Vytautas, kes valitses kuni surmani 1430. aastal. 

Ülestõus haaras Praha järel ka Tšehhi lõuna- ja kirdealad. Hussiitide peamise sõjajõu moodustasid taboriidid Jan Žižka ja Prokop Suure juhtimisel, nad lõid tagasi mitu hussiitidevastast ristisõda, kuni said 1437. aastal lüüa ja 1452 alistus Tábori linn.

Vaata ka
--------

* Reformatsioon
Jan Muršak, 2022
**Jan Muršak** (sündinud 20. jaanuaril 1988 Mariboris) on Sloveenia jäähokimängija, kes mängib Rootsi kõrgliiga klubis Frölunda HC ründajana vasakäärel.

Ta alustas jäähoki mängimist kodulinna klubis HDK Maribor, debüteerides hooajal 2003–04 Sloveenia kõrgliigas.

2006. aastal valis Detroit Red Wings ta NHL-i *draft* '​is 182. valikuna. Seejärel suundus ta Põhja-Ameerikasse, mängides kaks hooaega Ontario Hockey League'i klubides Saginaw Spirit ja Belleville Bulls. Pärast seda asus ta mängima American Hockey League'is (AHL) Red Wingsi tütarklubis Grand Rapids Griffins. NHL-is debüteeris ta Red Wingsi meeskonnas 28. detsembril 2010 mängus Colorado Avalanche'i vastu, saades pärast Anže Kopitari läbi aegade teiseks Sloveenia mängijaks NHL-is. Esimese värava lõi ta NHL-is 10. jaanuaril 2011, kui kohtuti taas Avalanche'iga. See jäigi sel hooajal tema ainsaks väravaks ja resultatiivsuspunktiks NHL-is. Hooajal 2011–12 sai Muršak NHL-is 25 mänguga kirja 2+1.

Hooaja 2012–13 esimeses pooles toimunud NHL-i tööseisaku ajal mängis Muršak Austria kõrgliiga klubiga Ljubljana Olimpija. Hooaja teises pooles mängis ta põhiliselt Grand Rapids Griffinsis, võites 2013. aastal klubiga Calder Cup'i. NHL-is osales ta sel hooajal Red Wingsi meeskonnas vaid kahes mängus.

2013. aastal liitus ta KHL-i klubiga Habarovski Amur. Hooaja 2013–14 teises pooles siirdus ta samasse liigasse kuuluvasse Moskva CSKA-sse, kuhu jäi kuni hooaja 2016–17 lõpuni.

2017. aasta mais sõlmis ta üheaastase lepingu KHL-i klubiga Nižni Novgorodi Torpedo. 2018. aasta jaanuaris liitus ta Frölundaga, kuid mängis seal vaid hooaja lõpuni. Aastatel 2018–2020 mängis ta kaks hooaega Šveitsi kõrgliiga klubis SC Bern. 2019. aastal tuli ta Berniga Šveitsi meistriks. 2020. aasta märtsis naasis ta Frölundasse.

Sloveenia jäähokikoondise koosseisus on Muršak osalenud 2014. ja 2018. aasta taliolümpiamängudel ning 2015. ja 2017. aasta maailmameistrivõistlustel.

Viited
------

1. ↑  "Cleary out, Mursak to make NHL debut". nhl.com. 27.10.2010. Vaadatud 8.4.2022
2. ↑   (vaadatud 8.4.2022)

Välislingid
-----------

* Jan Muršak NHL.com lehel
* Jan Muršak hockeydb.com lehel
Heli Tiirmaa-Klaar (2020)
**Heli Tiirmaa-Klaar** on eesti diplomaat.

1989–1993 õppis ta Tartu Ülikoolis sotsioloogiat (bakalaureusetöö "Interaktsioon ja kultuur"), 1993–1994 Århusi Ülikoolis politoloogiat, 1995–1996 Kesk-Euroopa Ülikoolis magistritasemel politoloogiat ja 1998–1999 George Washingtoni Ülikoolis rahvusvahelisi suhteid ja riiklikku julgeolekut.

2004–2006 juhtis ta Tallinna Ülikooli rahvusvaheliste suhete osakonda.

Ta on olnud kaitseministeeriumi nõunik küberjulgeoleku alal, küberkaitse nõunik NATO peakorteris 2010–2011 ja NATO esimese küberpoliitika toimkonna liige. Kuue aasta vältel oli ta Euroopa Liidu Välisteenistuse küberjulgeolekupoliitika koordinatsioonisektori juht.

Septembrist 2018 on ta Eesti küberjulgeoleku erivolitustega diplomaatiline eriesindaja. Euroopa Liidu esimese küberjulgeoleku diplomaadina juhtis ta reeglite väljatöötamist, mille kohaselt võib Euroopa Liit kehtestada sanktsioone vastuseks küberrünnakule.

Detsembris 2018 nimetas ajakiri Politico Heli Tiirmaa-Klaari Euroopa 2019. aasta olulisimate mõjutajate seas, asetades ta edetabelis tegijate kategoorias 4. kohale Euroopa Komisjoni peasekretäri Martin Selmayri järel ja Ukraina ekspeaministri Julia Tõmošenko ees.

Akadeemiline tegevus
--------------------

2008. aastal juhendas ta koos Hindrek Lootusega Tallinna Ülikooli riigiteaduste instituudis Anneli Leega-Piiskopi magistritööd "Küprose konfliktist Euroopa Liiduga läbirääkimiste valguses".

Isiklikku
---------

Tema abikaasa on eesti diplomaat Toivo Klaar. Neil on poeg ja tütar.

Ta valdab eesti, inglise, prantsuse, saksa ja vene keelt.

Artikleid
---------

* Building national cyber resilience and protecting critical information infrastructure. Journal of Cyber Policy, Volume 1, 2016, 18. mai 2016.
* Botnets, Cybercrime and National Security. Rmt: Botnets. Sari: SpringerBriefs in Cybersecurity. London, etc.: Springer, 2013.

Viited
------

1. 1 2 3  Politico arvas Eesti küberdiplomaadi 2019. aasta Euroopa tegijate sekka ERR, 04.12.2018
2. ↑  Eesti esimene küberjulgeoleku erivolitustega diplomaatiline esindaja Heli Tiirmaa-Klaar alustas tööd välisministeeriumi pressiteade, 3. september 2018
3. ↑  Toivo Klaar Head of Mission for the EU Monitoring Mission in Georgia (EUMM Georgia)

Välislingid
-----------

* Ainar Ruussaar. Diplomaat: küberjulgeolek ja keskkonnakaitse on kõigi ühine asi Postimees, 5. oktoober 2018 (intervjuu)
Rantšo
**Rantšo** on maa-ala, mis hõlmab mitmesuguseid ehitisi, mida kasutatakse peamiselt karjapidamiseks ning aastaringselt söödetavate kariloomade, tavaliselt veiste ja lammaste, kasvatamiseks. Tegemist on talu alatüübiga.
Tavaliselt kasutatakse terminit „rantšo" loomakasvatustegevuse kohta Mehhikos, USA lääneosas ja Lääne-Kanadas, kuigi rantšosid võib leida ka teistest piirkondadest. Inimest, kes omab rantšot või töötab seal, kutsutakse karjaseks, loomakasvatajaks, rantšopidajaks või rantšeeroks. Karjakasvatus on ka meetod, mida kasutatakse vähem levinud kariloomade, näiteks hobuste, põtrade, piisonite, jaanalindude, emude ning alpakade kasvatamiseks. Rantšod koosnevad tavaliselt suurtest aladest.

Tegevusvaldkond
---------------

Rantšo tegeleb põhiliselt erinevate kariloomade kasvatusega. Osad rantšod võivad pakkuda kodu ka hüljatud või viga saanud loomadele. Samuti tegeletakse väikest viisi söödateravilja ja heina kasvatusega erakordseteks juhtudeks. Lisaks pakuvad rantšod külastajatele erinevaid tegevusi nagu ratsutamine, safari, erinevad matkad ja loomade vaatamine. Eestis on võimalik külastajatel külastada näiteks Pärnumaal asuvat Ranna Rantšot.

Rantšo Ameerikas
----------------

Ameerika Ühendriikide lääneosas on paljud rantšod kombinatsioon eraomandis olevast maast, millele lisanduvad karjatamislepingud föderaalse Maakorraldusbüroo (Buregu of Land Management) või Ameerika Ühendriikide metsateenistuse (United States Forest Service) kontrolli all oleva maaga. Kui rantšo hõlmab põllu- või niisutatavat maad, võib see tegeleda ka piiratud koguses põlluharimisega, kasvatades loomade toitmiseks vilja ning heina. Võrreldes põllumajandustootjatega ei kuluta karjakasvatajad raha loomade kvaliteetsele toidule, vaid loomad hangivad toitu looduslikelt karjamaadelt. Rantšosid, mis on keskendunud turistide võõrustamisele, nimetatakse külaliste rantšodeks. Rantšodel on võimalik lubada erakütid oma kinnistule kohalike metsloomade jahtimiseks. Lisaks pakuvad rantšod tihti lisatulu teenimise eesmärgil külalistele võimalust ratsutamiseks ja juhendatud jahiks. Rantšopidamine on osa "metsiku lääne" ikonograafiast, nagu seda on näha lääne filmides ja rodeodes.

Viited
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
**Svisłač** (poola keeles *Świsłocz*, transkribeerituna **Svislatš**) on agrolinnake, endine alev ja linn Valgevenes Mahiloŭ oblastis Asipovičy rajoonis, Svisłači külanõukogu halduskeskus. Svisłač asub merepinnast 148 meetri kõrgusel, rajoonikeskuse Asipovičyni on sealt 25 kilomeetrit.

Svisłač asub Svisłači ja Biarezina jõe ühinemispaigas, seal on jõesadam. Agrolinnakeses paikneb lastesanatoorium. Külas on keskkool ja põhikool, kultuurimaja ja raamatukogu. Vaatamisväärsusteks on sealne linnamägi ja õigeusu kirik.

Ajalugu
-------

XI–XIII sajandil asus praeguse agrolinnakese kohal linnus, mida piirasid vallikraav ja muldvall. XIV sajandil sai asulast iseseisva vürstiriigi pealinn. Aastal 1506 rüüstasid Svisłačit tatarlased, aastal 1535 aga Moskva väed.

XVI sajandi keskel läks asula Haraburdade valdusse. Seoses territoriaal-administratiivse reformiga hakkas asula kuuluma Minski vojevoodkonda ja Minski maakonda. Aastal 1648 rüüstasid alevit kasakad; taas sattus alev kasakate rüüsteretke sihtmärgiks Uputuse ajal. XVII sajandil kuulus alev Radziwillidele. Aastal 1705 asutati sinna frantsisklaste klooster. XVIII sajandi lõpus läks alev Zaviszade valdusse.

Poola jagamisel läks alev aastal 1793 Venemaa koosseisu, kus hakkas kuuluma Minski kubermangu ja Babrujski maakonda. Toona peeti Svisłačis kaks korda aastas laata. Aastal 1886 oli alevis kaks õigeusu kirikut, neist üks oli kihelkonna keskuseks, samuti kihelkonna keskuseks olev katoliku kirik, 2 kooli ja 40 poodi.

Aastal 1919 läks Svisłač Valgevene NSV koosseisu, kus sellest sai rajoonikeskus. Aastal 1931 rajoon kaotati, alevist sai küla.

Pilte
-----

* SvisłačSvisłač
* Svisłači jõgiSvisłači jõgi
* XIX sajandil ehitatud lautade varemed linnamäelXIX sajandil ehitatud lautade varemed linnamäel

Välislingid
-----------

 Svisłač (Mahiloŭ oblast) – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Küla Valgevene fotoentsüklopeedias
* Svisłač
**Svjatoslav Mihhailjuk** (ukraina keeles Святосла́в Михайлю́к; sündinud 10. juunil 1997 Tšerkassõs) on Ukraina elukutseline korvpallur, kes mängib 2021. aastast NBA klubis Oklahoma City Thunder.

Karjäär
-------

Enne USA-sse Kansase Ülikooli (2014–2018) siirdumist mängis Mihhailjuk kodulinnaklubiga Tšerkassõ Mavpy kaks hooaega Ukraina kõrgliigas.

Ta valiti 2018. aasta NBA *draft*'ist 47. valikuga Los Angeles Lakersisse, kelle kasuks viskas debüüthooajal 39 mängus keskmiselt ligi 11 minutiga 3,3 punkti.

2019. aasta veebruaris vahetati ta Detroit Pistonsisse, kus kogus hooajal 2019/20 keskmiselt 22,6 minutiga 9 punkti, 1,9 lauapalli ja 1,9 resultatiivset söötu mängus.

2021. aasta märtsis vahetati ta Oklahoma City Thunderisse.

Saavutused
----------

* NCAA Big 12 konverentsi sümboolne teine viisik (2018)

Rahvuskoondis
-------------

Mihhailjuk debüteeris Ukraina koondises 17-aastaselt, kui mängis 2014. aasta maailmameistrivõistlustel.

Välislingid
-----------

* Svjatoslav Mihhailjuk – NBA.com
* Svjatoslav Mihhailjuk – Basketball-Reference.com
Mieke Bal (1980)
**Mieke Bal** (täisnimega **Maria Gertrudis Bal**; sündinud 14. märtsil 1946 Heemstedes) on hollandi kultuuri- ja kirjandusteoreetik ning videokunstnik.

Kõrghariduse omandas Bal Amsterdami Ülikoolis, mille lõpetas 1969. aastal bakalaureusekraadiga prantsuse keele alal. Alustanud doktoriõpet samas ülikoolis, läks ta oma juhendaja surma tõttu üle Utrechti Ülikooli, kus kaitses doktoriväitekirja prantsuse ja võrdleva kirjanduse alal.

Ta on töötanud õppejõuna Utrechti ja Rochesteri ülikoolis. Aastatel 1991–2011 oli ta Amsterdami Ülikooli kirjandusteooria professor.

Bal on mitmekülgsete huvidega teadlane, kes on uurinud kaasaegset kirjandust, feminismi, vaimuhaigusi, kultuurirännet, eri ajastute kunsti ja antiikkultuuri. Lisaks teoreetilistele uurimustele on Bal leidnud rahvusvahelist tunnustust videokunstnikuna, kes lisaks mitmele lühifilmile on koos Michelle Williams Gamakeriga lavastanud ka kaks täispikka filmi – hullumeelsuse probleeme käsitleva filmi "A Long History of Madness" (2011) ja Gustave Flaubert'i tuntuima teose "Madame Bovary" kaasaegse tõlgenduse "Madame B." (2014).

Jaanuaris 2014 viibis Mieke Bal kultuuriteaduste ja kunstide doktorikooli IV talvekooli raames Eestis. 17. jaanuaril avas ta oma videonäituse Tallinnas Vaal Galeriis. 21. jaanuaril pidas Tallinna Ülikoolis avaliku loengu "Long Live Anachronism! Preposterous History and the Past of the Future". Samal päeval linastus kinos Sõprus tema täispikk film "Madame B".

Välislingid
-----------

* Mieke Bali veebileht (inglise keeles, vaadatud 28.01.2014).