recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Nikolai Buhharin** (vene Николай Иванович Бухарин; 9. oktoober (vkj 27. september) 1888 Moskva – 15. märts 1938 Moskva oblast Kommunarka) oli bolševik, Oktoobrirevolutsiooni juhte ja Nõukogude Liidu riigitegelane, aastail 1924–1929 ÜK(b)P KK Poliitbüroo liige ning 1926–1929 Kominterni juht.

Elulugu
-------

Nikolai Buhharin oli pärit õpetajate perekonnast, aastail 1907–1910 õppis ta Moskva ülikooli majandusteaduskonnas. 

Buhharin liitus bolševikega juba 1906, vaid 18-aastaselt, ning poliitilise tegevuse eest karistati teda korduvalt. 

Pärast veebruarirevolutsiooni valiti ta 1917. aastal Moskva tööliste Saadikute Täitevkomitee liikmeks ja Moskva linnaduumasse.

Pärast bolševike võimuhaaramist oktoobrirevolutsiooni tulemusena sai temast 1918. aastal kommunistliku partei tähtsaima ajalehe Pravda toimetaja. Poliitiliselt oli ta vasakkommunistide positsioonil. 

Buhharin oli vastu Brest-Litovski rahu sõlmimisele, arvates, et peab jätkama maailmarevolutsiooni, nagu soovis ka Lev Trotski. Hiljem muutis ta oma vaateid aga kardinaalselt.

1920. aastatel oli Buhharin üks olulisimaid NSV Liidu poliitikuid, sealhulgas "Uue majanduspoliitika" (NEP) põhiline kaitsja ja edendaja. Buhharini kavade järgi oleks sarnane majanduspoliitika pidanud jätkuma ka pärast 1928. aastat, kuid Jossif Stalin arvas teisiti ning alustas majanduse tsentraliseerimist ja kollektiviseerimist.

Buhharin toetas Stalinit selle parteisiseses võimuvõitluses Trotski, Lev Kamenev ja Grigori Zinovjevi vastu.

1928–1929 üritas Buhharin Stalinile vastu seista, kuid see lõppes tema jaoks halvasti. Ta arvati ÜK(b)P KK Poliitbüroost välja ning ta rehabiliteeriti osaliselt ning ta sai 1934. aastal Izvestija toimetajaks.

Pärast Stalini poolt ainuvõimu haaramist Nõukogude Liidu kommunistlikus parteis sai temast partei juhtiv teoreetik ning nii lõi tegelikult just tema Stalini kuulsa teesi sotsialismi ehitamisest ühel maal ning ka 1936. aasta Nõukogude Liidu konstitutsiooni. 

Nikolai Buhharin mõisteti süüdi Nõukogudevastase parempoolse trotskistliku bloki süüasja raames. Prokurör Andrei Võšinski iseloomustas Buhharinit kui "rebase ja sea neetud ristsugutist" , kes "üritas siin kogu oma jälkide kuritegude košmaari" õigustada mingite ideeliste vaadetega. Buhharin hukati 1938. aasta märtsis.

Karjäär
-------

* 1917–1934, VK(b)P ja ÜK(b)P Keskkomitee liige;
* 1924–1929, ÜK(b)P KK Poliitbüroo liige;
* 1917–1929, ÜK(b)P Keskkomitee ajalehe Pravda vastutav toimetaja;
* 1919–1929, Kommunistliku Internatsionaali Täitevkomitee liige;
* 1929–1932, Kõrgema Rahvamajandusnõukogu Presiidiumi liige;
* 1932– NSV Liidu Rasketööstuse Rahvakomissariaadi Kolleegiumi liige;
* 1934–1937, ajalehe Izvestija toimetaja;
* 1935 NSV Liidu Konstitutsioonilise komisjoni liige;
	+ Ülevenemaalise Kesktäitevkomitee ja NSV Liidu Kesktäitevkomitee liige.
Nikolai Bobrikov
**Nikolai Bobrikov** (vene keeles **Николай Иванович Бобриков**; 15. jaanuar / 27. jaanuar 1839 Strelna – 4. juuni / 17. juuni 1904 Helsingi) oli Venemaa keisririigi jalaväekindral ja Soome kindralkuberner.

Tema isa Ivan Vassiljevitš Bobrikov (1798–1883) oli sõjaväearst, ema Alexandra Seeland (1817–1896) oli baltisakslane. Ta sündis Peterburi lähedal Strelnas. Ta lõpetas 1858. aastal Peterburis Esimese Kadetikorpuse.

Pärast kadetikorpuse lõpetamist asus ta porutšiku auastmes teenima Kaasani lähedal. 1862. aastal astus ta Nikolai Kindralstaabi Akadeemiasse. Aastast 1864 teenis ta Kindralstaabi Peavalitsuses. 1865. aastal komandeeriti ta jälgima (Moskva ja Kaasani sõjaväeringkonnast pärit) sõjaväelaste vedu mööda Volgat ja Kaspiat Kaukaasia sõjaväeringkonda. Ülesande eduka täitmise eest ülendati ta kapteniks. Ta oli aastatel 1884–1898 Peterburi sõjaväeringkonna staabiülem.

Aastatel 1898–1904 oli ta Soome kindralkuberner. Tema venestamispoliitika ja Soome kindralkubermangu autonoomia mittetunnustmine tekitas Soomes tugevat kriitikat ja vastumeelsust. 1901. aastal likvideeris ta dekreediga Soome rahvusväeosad ja kehtestas Soomes kohustusliku sõjaväeteenistuse, Venemaa keisririigi armees. Selle mahasurumiseks nõudis ta endale diktaatori õigusi 1902. aastal. 29. märtsil 1903 sai ta Soome diktaatori õigused, nende seas maalt väljasaatmise õiguse kolmeks aastaks. Ta saatis kindralkubermangust välja mitmed Kagaali juhid ja ajakirjanikud.

Atentaat
--------

Schauman tulistab Bobrikovi. Tundmatu kunstniku joonistus
Senati endine ametnik ja soomerootsi aktivist Eugen Schauman tulistas Bobrikovi 16. juunil 1904 Helsingis Senati teise korruse koridoris. Bobrikov sai laskudest haavata ning Schauman tegi seejärel enesetapu. Bobrikov viidi haiglasse, kus teda opereeriti, kuid ta suri järgmisel päeval haavadesse.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Stepan Gontšarov** | **Soome kindralkuberner**1898–1904 | Järgnev**Ivan Obolenski** |
Beja mõis 1904. aasta kaardil. Väljavõte kaardilt "Wegekarte des Walkschen Kreises mit den Kirchspiels- und Gutsgrenzen" (1904). Mõisa valdused on kaardil tähistatud numbriga 25
**Beja mõis** (saksa keeles *Beyenhof*, läti keeles *Bejas muiža*) oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Aluliina kihelkonnas. Tänapäeval asub Lätis Alūksne piirkonnas Jaunalūksne vallas Bajsi külas.

22. veebruaril 1919 toimus mõisa juures lahing Põhja Poegade ja Nõukogude Läti armee 6. laskurpolgu vahel.

Mõisa suurus
------------

Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 3 ja 1/4 adramaad, sellele allus 132 mees- ja 127 naishinge.

Maareformi ajal aastal 1920 kuulus mõisale 2714 hektarit maad.

Viited
------

1. ↑  Bienestamm, H. von. Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner, 1826, lk 280.
2. ↑  Latviešu konversācijas vārdnīcas I sējuma 2036 sleja. Rīga: 1927.-1928

Aluliina kirik
Aluliina kihelkond

**Kirik**: Aluliina kirik  

**Mõisad**: Aluliina kirikumõis | Alsviķi mõis | Aluliina mõis | Ate mõis | Babecka mõis | Beja mõis | Dore mõis | Ērmaņi mõis | Jaunanna mõis | Kalnapededze mõis | Kolberģi mõis | Lāzberģi mõis | Mālupe mõis | Nēķene mõis | Rēzaka mõis | Šļukumsi mõis | Ziemeri mõis | Tūja mõis | Vecanna mõis | Vizikumsi mõis
**Opel Astra** on Opeli toodetav kompaktauto, mida toodetakse luukpära, universaal- ja sedaankerega, samuti on tehtud kupee- ja kabriolettversioone. Esimene Astra läks tootmisse 1991. aastal Opel Kadeti järglasena.

Astra mudeli nimi pärineb Suurbritanniast, kus Opel Kadetti müüdi Vauxhall Astra nime all. Viimaseks Opel Kadeti põlvkonnaks jäi Opel Kadett E ning seetõttu on ka esimese põlvkonna Astra tähiseks Astra F.

Astra F (1991)
--------------

1991. aasta septembris tutvustatud Astra F oli Kadett E järeltulija. Keretüüpidest olid saadaval kolme- ja viieukseline luukpära, sedaan, viieukseline universaal (Caravan) ja kabriolett, mis oli disainitud ja ehitatud Itaalias Bertone'i poolt.

Võimsaim versioon oli **Astra GSi**, millel oli 2,0-liitrine 16 klapiga R4-bensiinimootor, mille võimsus oli 151 hobujõudu (110 kW). Ka istmed olid sportlikumad ning GSi-l oli iseloomulik tagaspoiler.

Astra F sai uuenduse 1995. aastal, mille käigus lisati valikusse ka uued Opeli Ecoteci mootorid.

* Astra F 5-ukseline luukpäraAstra F 5-ukseline luukpära
* Astra F sedaanAstra F sedaan
* Astra F GSiAstra F GSi
* Astra F GSiAstra F GSi
* F CaravanF Caravan
* Astra F kabriolettAstra F kabriolett
* Astra F kabriolettAstra F kabriolett
* Astra F kabriolettAstra F kabriolett

Astra G (1998)
--------------

Astra G toodi Euroopas turule 1998. aastal. 2000. aastast oli see saadaval kolme- või viieukselise luukpärana, neljaukselise sedaanina, viieukselise universaalina (Opeli traditsiooni järgi tuntud kui Caravan) ja kahe eriversioonina: Astra Coupé ja Astra Cabrio, mõlemad projekteeris ja ehitas Bertone. Astra G juures võeti kasutusele ka maagaasil töötav mootor. Selle baasil ehitati ka 7-kohalise kompaktne mahtuniversaal Opel Zafira. Toodeti umbes 90 000 kupeed.

* G 5-ukseline luukpäraG 5-ukseline luukpära
* G CoupeG Coupe
* G 3-ukseline luukpära OPCG 3-ukseline luukpära OPC
* G OPCG OPC
* G CaravanG Caravan
* G Caravan OPCG Caravan OPC
* G CabrioG Cabrio

Astra H (2004)
--------------

* H 5-ukseline luukpäraH 5-ukseline luukpära
* H GTCH GTC
* H OPCH OPC
* H CaravanH Caravan
* H TwinTopH TwinTop

Astra J (2009)
--------------

Segaduste vältimiseks mudelitähistel jäeti tähestikust vahele I täht, mida oleks võidud ekslikult käsitleda kui 1. põlvkonda.

J-põlvkonna Astrast toodeti mitmeid versioone: viie- ja kolmeukseline luukpära (GTC, OPC) ja universaal (Sports Tourer).

* J 5-ukseline luukpäraJ 5-ukseline luukpära
* J GTCJ GTC
* J OPCJ OPC
* J Sports TourerJ Sports Tourer

Astra K (2015)
--------------

Uut Astrat esitleti Frankfurdi autonäitusel 2015. aasta septembris. Võrreldes eelmise mudeliga oli uus Astra 5 cm lühem ja kuni 200 kg kergem kui Astra J.

* K 5-ukseline luukpäraK 5-ukseline luukpära
* K Sports TourerK Sports Tourer

Mudeliuuendus tehti Astrale 2019. aasta suvel.

Astra L (2021)
--------------

* L 5-ukseline luukpäraL 5-ukseline luukpära
Map
**Jaunkalsnava raudteejaam** on raudteejaam Pļaviņase–Gulbene raudteel Madona piirkonna Kalsnava vallas Jaunkalsnavas. 

Jaam asub Pļaviņase raudteejaamast 19 ja Riia jaamast 131 km kaugusel. Jaam on kasutusel ka kaubajaamana. Jaunkalsnavas on kaks perrooni ja neli teed, sealt hargneb ka tee kohaliku piiritusevabriku juurde. 

Jaunkalsnava raudteejaam avati koos raudteega aastal 1903. Toona jäi see Kalsnava kihelkonda Jaunkalsnava mõisa maadele. Varem algasid jaamast harutee, mis viis Arona jõe ääres asuvasse liivakarjääri, ja Aiviekste äärde viiv kitsarööpmeline tee. Tänapäeval algab jaamast XX sajandi kaheksakümnendatel aastatel rajatud Jaunkalsnava–Veseta raudtee, mis viib Veseta raudteejaama.

Peatuses peatuvad Riiast Madonasse sõitvad rongid (mõlemas suunas kaks korda nädalas). Lisaks peatuvad seal Gulbenesse sõitvad rongid. 2019 aastal peatusid need rongid seal 18. mail, 27. juulil ja 7. septembril.

Aastani 2015 eelnes Jaunkalsnavale Spīgana raudteepeatus.

Jaunkalsnava raudteejaam

Viited
------

1. ↑  T. Altbergs, K. Augustāne, I. Pētersone. Dzelzceļi Latvijā. R: Jumava, 2009, 110. lk. ISBN 978-9984-38-698-0
2. ↑  SABIEDRISKĀ TRANSPORTA PADOME Rīgā, Vaļņu ielā 30. Sabiedriskā transporta padomes. Lēmums Nr.1

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Jaunkalsnava raudteejaam** |

* Infot jaama kohta; fotod (*vene keeles*)
* Jaam vanal kaardil

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Eelnev peatus** |  **Raudteepeatus liinil Riia-Gulbene** | **Järgnev peatus** |
|  Pļaviņas |  **Jaunkalsnava** | Kalsnava  |
**"Luurespetsid"** (originaalpealkiri inglise keeles "Central Intelligence") on 2016. aasta Ameerika Ühendriikide komöödiafilm, mille režissöör on Rawson Marshall Thurber ning stsenaristid Thurber, Ike Barinholtz ja David Stassen. Film esilinastus Los Angeleses 10. juunil 2016. Filmi eelarve oli 50 miljonit dollarit ning film on siiani teeninud 217 miljonit USA dollarit. 

Filmi peategelased on Kevin Hart ja Dwayne Johnson, kunagised klassivennad, kes saavad juhtumisi baari leti ääres kokku ning ajavad juttu. Jutu käigus selgub, et üks nendest töötab CIA-s.

Filmi sisu
----------

1996. aastal austati keskkoolis sporditäht Calvin Joynerit. Kui Calvin oli pooleli oma tähtsa lõpukõnega, visati oste duši kabiinist tulnud Wierdichti otse keset võimla põrandat kus toimus kõne ette lugemine. Calvinil hakkas Wierdicht kahju ning ta andis talle oma jope. Kakskümmend aastat hiljem on Calvin Maggiega abielus ja töötab kohtuekspertiisi raamatupidajana, kuid ei ole rahul oma karjääriga. Maggie soovitab tal näha terapeudi nende halveneva abielu päästmiseks. Tööl saab Calvin Facebookist sõbrakutse Bob Stone'ilt, kes näitab, et ta on Wierdicht, ja nõuab, et nad kohtuvad. Calvin on šokeeritud, kuna ta nägi, kui hea Bob välja nägi. Stone küsib Calvinilt mõned raamatupidamisdokumendid. Calvin loobub dokumentidest enampakkumisel mitme miljoni dollari tehingutest, mille lõppmakset tehakse järgmisel päeval. Stone väldib Calvini küsimusi ja veedab öösel oma diivanil. Järgmisel hommikul tuleb otsima Bobi CIA rühm. Bob põgeneb. Bob seletas, et ta on tagaotsitav, kuna ta annab välja salajast informatsiooni. Bobil läheb vaja Calvini abi koordinaatide tuvastamiseks. Calvin oli lõpuks nõus. Stone veenab Calvinit teda aitama ja kaasa tulema kohtumisele Trevor Olsoniga, kes suudab jälgida oksjonil asuvat kontot, et nad saaksid tehingu asukoha. CIA rühm ähvardab Calvinit sellega, et kavatseb arreteerida Maggie, kui ta ei aita neil Stone'i kinni pidada. Calvin on sunnitud ennast üles andma. 

Calvin põgeneb ning Calvin leiab, et tehing toimub Bostonis ja aitab Stone'il varastada lennukit. Maa-aluses pargis, kus eeldatakse, et tehing toimub, jõuab Stone üksinda, samas kui Calvin näeb CIA rühma. Phil Stanton saabub, ning paljastab, et ta on elus ja et tema käes on hoopis salainfo. Ostja püüab välja laadida koode nii Stone'ilt kui Stantonilt, kuid CIA saabub ja läheb madinaks. Filmi lõpus on Maggie rase ja Calvin on liitunud CIAga.
**Brjanski rinne** (vene keeles *Брянский фронт*) oli Teises maailmasõjas idarindel võidelnud Nõukogude Liidu väeüksus.

Ajalugu
-------

Brjanski rinne moodustati 16. augustil 1941. Koosnes 13. ja 50. armeest, 23. augustil anti rinde alluvusse veel 3. ja 21. armee. Septembri algusest alates ründas rinne ebaõnnestunult Saksa 2. tankigrupi tiiba. Oktoobri alguses alanud operatsiooni Taifuun käigus piirati sisse ja hävitati enamik rinde vägesid Brjanskist põhjas ja lõunas. 

Brjanski lahingud (30. septembrist 23. oktoobrini 1941)
Vjazma ja Brjanski lahingud, 1941
Rünnates laial rindel Smolenskist Brjanskini, murdsid kolm Saksa tankigruppi Reinhardti 3. tankigrupp, mille suund oli põhja läänerinde kaitse vastu, Guderiani 2. tankigrupp Brjanski rinde kaitse vastu lõunasse ja Höpneri 4. tankigrupp, suuri auke Nõukogude kaitseliini ning piirasid kiiresti sisse viis Nõukogude armeed (16. 19. 20. 24. ja 32.) Vjazma kandis ning kolm Nõukogude armeed (50. 3. ja 13.) Brjanskist põhjas ja lõunas. Purustanud enamiku Nõukogude Lääne, Reserv- ja Brjanski rinde vägedest, olid sakslased oktoobri lõpuks vallutanud Rževi, Kalinini, Brjanski, Vjazma, Orjoli ja Kaluga. Rinne saadeti laiali 10. novembril 1941.

24. detsembril 1941 moodustati Brjanski rinne uuesti 61. 3. ja 13. armee vägedest. Detsembrist 1941 kuni veebruarini 1942 osales pealetungioperatsioonil Orjoli suunas. 7. jaanuaril andis Stalin käsu minna kõikidel rinnetel üldpealetungile, kontsentreerudes peamiselt väegrupp Mitte vastu, kuid ka rünnata sakslasi Leningradi, Staraja Russa, Orjoli, Harkovi ja Krimmi piirkondades. 1942. aasta suvel ja sügisel oli kaitsepositsioonidel Tuula ja Voroneži rajoonis. Jaanuaris-veebruaris 1943 osales Voroneži-Kastornoje operatsioonis. Rinne saadeti laiali 12. märtsis.

Saksa vägede pealetungisuunad Kurski lahingus, 1943
Brjanski rinne moodustati uuesti 28. märtsil 61. 3. armeest ja 15. õhuarmeest. 1943. aasta juulist kuni augustini osales Kurski lahingus ja augustist alates osales Orjoli pealetungioperatsioonis. 

Rinne saadeti 10. oktoobril laiali. Rinde 3. 11. 50. ja 63. armee viidi keskrinde käsutusse ning rinde staabist 11. kaardiväe armee ja 15. õhuarmeed kasutati Balti rinde moodustamiseks.

Ülemjuhatajad
-------------

* Kindralleitnant Andrei Jerjomenko (16.08.1941–13.10.1941)
* Kindralmajor Georgi Zaharov (14.10.1941–10.11.1941)
* Kindralpolkovnik Jakov Tšerevitšenko (24.12.1941–2.04.1942)
* Kindralleitnant Filipp Golikov (2.04.1942–7.07.1942)
* Kindralleitnant Nikandr Tšibisov (7.07.1942–13.07.1942)
* Kindralleitnant Konstantin Rokossovski (14.07.1942–27.09.1942)
* Kindralleitnant Maks Reiter (28.09.1942–12.03.1943)

* Kindralpolkovnik Maks Reiter (28.03.1943–5.06.1943)
* Kindralpolkovnik Markian Popov (6.06.1493–10.10.1943)
**William Henry Harrison** (9. veebruar 1773 – 4. aprill 1841) oli Ameerika Ühendriikide üheksas president (1841).

1800. aastal sai temast Indiana territooriumi kuberner. Populaarsust tõi talle võit üles tõusnud indiaanlaste üle Tippecanoe lahingus 7. novembril 1811. Ta võitis ka britte 1812. aasta sõjas ja indiaanlasi Thamesi jõe lahingus 5. oktoobril 1813.

1829–1830 oli ta saadik Suur-Kolumbias, kus kohtus Simón Bolívariga.

1836. aastal kandideeris ta esimest korda uue, viigide partei kandidaadina presidendikohale. Harrison vastandati lihtrahva kandidaadina elitaarsele presidendile Martin Van Burenile. Majanduskriisile ning van Bureni valitsemises ja kampaanias tehtud vigade tõttu õnnestuski tal 1840. aasta valimised võita.

William Henry Harrisoni vapp.
1841. aasta märtsi alguses, ametisse õnnistamise tseremoonial, külmetus Harrison raskelt, kui pidas külma ilmaga ilma üleriieteta aegade pikima USA presidendi ametisse õnnistamise tseremoonia kõne (8444 sõna, kestus üle 2 tunni). Ta haigestus kopsupõletikku ja suri kuu aega hiljem. Nii sai temast esimene USA president, kes oma ametipostil suri. Ta on tänini kõige lühemat aega ametis olnud Ameerika Ühendriikide president: 31 päeva. Ühtlasi on ta viimane USA president, kes oli sündinud enne USA iseseisvumist.

Albert Gallatin Hoiti maal Harrisonist (1840)
Temast alates on peaaegu kõik iga 20 aasta järel valitud USA presidendid surnud oma ametiajal (eranditeks Ronald Reagan ja George W. Bush) indiaanipealiku Tecumseh' väidetava needuse tagajärjel aastast 1811. Kuid sellest "needusest" teatas esimest korda alles Ripley oma raamatus "Usu või ära usu" aastal 1931, mis seab needuse olemasolu kahtluse alla.

Tema poeg John Scott Harrison oli USA Esindajatekoja saadik Ohiost 1853–1857, pojapoeg Benjamin Harrison oli USA president 1889–1893. See on läbi aegade ainus vanaisa ja pojapoja paar, kes on mõlemad olnud USA presidendid.

Harrison oli esimene USA president, keda fotografeeriti. Originaalfoto on kaotsi läinud, kuid sellest on alles koopia.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Martin Van Buren** | **Ameerika Ühendriikide president**1841 | Järgnev**John Tyler** |

| * v
* r
Ameerika Ühendriikide presidendid |
| --- |
| 

* Washington
* J. Adams
* Jefferson
* Madison
* Monroe
* J.Q. Adams
* Jackson
* Van Buren
* W. Harrison
* Tyler
* Polk
* Taylor
* Fillmore
* Pierce
* Buchanan
* Lincoln
* A. Johnson
* Grant
* Hayes
* Garfield
* Arthur
* Cleveland
* B. Harrison
* Cleveland
* McKinley
* T. Roosevelt
* Taft
* Wilson
* Harding
* Coolidge
* Hoover
* F. Roosevelt
* Truman
* Eisenhower
* Kennedy
* L. B. Johnson
* Nixon
* Ford
* Carter
* Reagan
* G. Bush
* Clinton
* G. W. Bush
* Obama
* Trump
* Biden

 | Ameerika Ühendriikide presidendi pitsat |
Luutsinapäeva tähistamine Viinis
Luutsinapäeva kostüümides koor Harmonica laulab jõulupala "För redeliga män"
**Luutsinapäev** (ka: *luutsipäev*, *luutsnapäev*, *luutsi*) on 13. detsembril, kirikukalendris on see märtrina surnud Püha Lucia mälestuspäev.

Eesti rahvakalendris on seda päeva tähistatud eriti Eesti rannarootslaste asustatud piirkonnas. Luutsipäeva ööd peeti aasta kõige pikemaks ja Juliuse kalendri järgi see nii ka on. Sel päeval valmistati jõuluehteid.

Eesti rannarootslaste aladel ja saartel tähistamisel jooksid ringi luutsid ehk kostümeeritud sandid, kes kontrollisid, kas kodudes on kõik korras ja puhas. Vastasel korral ergutati laisku vitstega.

Põhjamaades oli luutsinapäev jõule sissejuhatav päev, sel päeval koristati tube, süüdati küünlad ja korraldati rongkäike, kus kõnnib valges kleidis Luciaks kostümeeritud neiu, küünaldest kroon peas.

Viited
------

1. ↑  Eesti rahvakultuuri leksikon (3. trükk). 2007. Koostanud ja toimetanud Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 153
2. 1 2 3   Eesti rahvakalendri tähtpäevade andmebaas (BERTA)  (vaadatud 16.07.2013)
3. 1 2  "Luutsinapäev juhatas jõulud sisse". *Maaleht*. 8.12.2021. Vaadatud 13.12.2021.

Välislingid
-----------

* Sissekanne Eesti rahvakalendri tähtpäevade andmebaasis (BERTA) (vaadatud 16.07.2013)
Javorie asukoht Slovakkias (tähistatud halliga)
Vana tühjaks jäänud kindlus mäestiku põhjaosas
**Javorie** on mäestik Slovakkia keskosas, mis on osa Lääne-Karpaatidest ja ühtlasi ka Slovaki keskmäestikust. Javorie asub Zvolenist kagus. Selle regiooni kõrgeim tipp on Javorie (1044 m), mis asub Lešťi polügooni servaaladel.

Mäestiku võib jagada kolmeks alampiirkonnaks. Javorie mäe ümber asub Javorie mägismaa. Seal asuvad ka regiooni ülejäänud kaks kilomeetrist kõrgemat tippu: Priečne (1023 m) ja Homôlka (1013 m). Lomné mäe (908 m) ümbruses asub Lomné kõrgustik, kolmandaks piirkonnaks on kaht kõrgemat ala eraldav org.

Sealne regioon on hõredalt asustatud metsandus- ja põllumajanduspiirkond. Javories domineerivad lehtmetsad. Tähtsaim turismikeskus on Kráľová suusakuurort Zvoleni lähistel.

Asend
-----

Javorie piirneb järgmiste geograafiliste piirkondadega:

* põhjas Zvoleni nõo,
* kirdes Poľana,
* loodes Kremnica mäestiku,
* lõunas Krupinská planina ja Ostrôžkyga.

Geoloogia
---------

Sealne mägismaa on jäänuk kolmetipulisest kihtvulkaanist. Sealseteks kivimiteks on püroklastilise materjali kivistumisel tekkinud tuff ja laavaväljade tardumisel tekkinud andesiit.

Viited
------

1. ↑  KOČICKÝ, Dušan; IVANIČ, Boris. Geomorfologické členenie Slovenska

Välislingid
-----------

* Infot piirkonna kohta; fotod (*tšehhi keeles*)
**Suvelill** on üheaastane taim, kes külvijärgselt samal aastal õitseb, viljub ja annab seemneid ning sügiseks sureb.

Suvelillede hulka arvatakse ka kaheaastased lilled, kes esimesel aastal moodustavad lehekodariku, talvituvad ja järgmisel aastal õitsevad, viljuvad ja annavad seemneid ning surevad. Paljud taimekasvatuses kaheaastastena kasvatatavad lilled on küllpüsikud, kuid õitsevad rikkalikumalt just teisel kasvuaastal ning seega on majanduslikult mõttekas neid kasvatada vaid kaks esimest aastat.

Meie kliimas kasvatatakse üheaastaste suvelilledena ka mitmeid soojast kliimast pärit liike, kes oma kodumaal on püsikud, kuid meil ei talvitu.

Agrotehnoloogia seisukohalt jagunevad suvelilled laias laastus kaheks: need, mis külvatakse otse kasvukohale ja need, mis vajavad ettekasvatamist ning istutatakse kasvukohale juba noortaimedena. 

Otse kasvukohale külvatavad suvelilled: 

* harilik saialill
* rukkilill
* harilik kosmos
* kalifornia läänemagun
* kipslilled
* harilik päevalill
* kivikilbik
* mungalilled

Ettekasvatamist vajavad suvelilled: 

* begoonia
* värdfuksia
* pelargoon
* petuunia
* lõvilõug
* keskpäevalill
* pärdiklill
* lemmalts
* aed-raudürt
* lobeelia

Allikas
-------

* M. Laane. Iluaianduse käsiraamat, 2000
**Ernst Florens Friedrich Chladni** (30. november 1756 – 3. aprill 1827) oli saksa füüsik ja muusik. Oma olulise panuse tõttu plaatide võnkumise uurimisesse ja erinevates gaasides helikiiruse arvutamisesse nimetatakse Chladnit mõnikord ka *akustika loojaks*. Tema teedrajava meteoriitide uurimise tõttu nimetatakse teda ka tänapäevase *meteoriitika* *loojaks.* Chladni auks on nimetatud üks meteoriitides esinev mineraal.

Chladni mustrid
---------------

Chladni üheks tuntuimaks saavutuseks peetakse meetodi leidmist plaatide võnkemoodide kujutamiseks. Plaadi normaalvõnkumisel on plaadil pinnal piirkonnad, mis võnguvad plaadiga ristsihiliselt. Neid võnkuvaid piirkondi piiravad jooned, millel võnkumisi ei toimu (sõlmjooned). Chladni kordas teedrajavaid Robert Hooke'i 1680 aasta 8. juuli eksperimente, milles Hooke jälgis sõlmjoonte mustreid võnkuvatel klaasist plaatidel. Antud mustreid tekitas Hooke jahuga kaetud klaasist plaadil viiuli poogna abil. Chladni kirjeldas oma meetodit mustrite tekitamiseks esmakordselt 1787 avaldatud raamatus *Entdeckungen über die Theorie des Klanges* ("Avastused helide teoorias"). Tema meetodiks oli liivaga kaetud metallist plaadi serva viiulipoognaga ergastada, kuniks plaat võngub mõnes oma normaalvõnkemoodis. Sel juhul koguneb plaadi pinnal olev liiv kohtatele, kus plaat ei võngu ehk plaadi võnkemoodi sõlmjoontele. Antud sõlmjoontest tekkinud mustreid nimetataksegi tänapäeval Chladni mustriteks. 

Chladni demonstreeris oma meetodit Pariisis ja sellele järgnenud mustrite vastast huvi näitab nende parima matemaatilise kirjeldamise eet Napoleon poolt välja pandud auhind. Seejuures pakkus mustreid ja seeläbi plaatide võnkumist kirjeldava diferentsiaalvõrrandi välja Sophie Germain aastal 1815, kuid valede rajatingimuste tõttu ei peetud tema võrrandit õigeks. Õiged rajatingimused lisas alles 1850 Gustav Kirchoff.

Chladni mustrid erinevate kujudega plaatidel

Vaata ka
--------

* Akustika
* Meteoriitika

Viited
------

1. ↑  Torben Rees (2009). "Ernst Chladni: physicist, musician and musical instrument maker". *Explore Whipple Collections*. Vaadatud 16. juulil 2019.
2. ↑  McCoy, T. J.; Steele, I. M.; Keil, K.; Leonard, B. F.; Endress, M.; Steele; Keil; Leonard; Endress (1993). "Chladniite: A New Mineral Honoring the Father of Meteoritics". *Meteoritics*. **28** (3): 394. Bibcode:1993Metic..28Q.394M.`{{cite journal}}`: CS1 hooldus: mitu nime: autorite loend (link)
3. ↑  Kurmo Konsa (12. juuli 2019). "Haarav lugu sellest, kuidas taevakivid maasse auke teevad". *Sirp*. Vaadatud 16. juulil 2019.
**Luvsannamsrajn Ojuun-Erdene** (mongoli keeles Лувсаннамсрайн Оюун-Эрдэнэ; sündinud 29. juunil 1980) on Mongoolia poliitik (Mongoolia Rahvapartei).

Ta lõpetas 2001. aastal Ulaanbaataris Bersi Instituudi bakalaureusekraadiga ajakirjanduse alal. 2008. aastal lõpetas ta Mongoolia Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna bakalaureusekraadiga õigusteaduse alal. Magistrikraadi avaliku halduse alal omandas ta Harvardi ülikoolis 2015. aastal. 

2001. aastal töötas ta Hentij aimakis Berhi linnapea büroo juhatajana. Aastatel 2002–2006 töötas ta Hentij aimakis programmi World Vision Mongolia meeskonnajuhina. 2006–2008 oli ta programmi World Vision Mongolia regionaaldirektor. 2009–2011 töötas ta Mongoolia Rahvapartei poliitikaosakonna juhatajana. 2011–2014 oli ta Sotsiaaldemokraatliku Noorsooliidu president. Aastatel 2011–2012 oli ta Mongoolia Rahvapartei sekretär. 2012. aastal oli ta Mongoolia Rahvapartei peasekretäri asetäitja. Alates 2016. aastast on ta Suure Rahvahuraali (parlamendi) liige. 2019–2021 oli ta ministri auastmega valitsuskabineti sekretariaadi juht.

Alates 27. jaanuarist 2021 on Luvsannamsrajn Ojuun-Erdene Mongoolia peaminister.

Alates 25. juunist 2021 on Luvsannamsrajn Ojuun-Erdene Mongoolia Rahvapartei Keskkomitee esimees.

Viited
------

1. ↑  M. Unurzul:L. Oyun-Erdene becomes 32nd Prime Minister of Mongolia Montsame, 27. jaanuar 2021
2. ↑  Countries Me-My. Mongolia rulers.org
3. ↑  Incumbent Mongolian PM appointed as acting chairman of ruling party Xinhuanet, 25. juuni 2021
| Javier Báez |
| --- |
| 
Javier Báez (2016) |
| Andmed |
| Koduklubi | Chicago Cubs |
| Särginumber | 9 |
| Positsioon | *infielder* |
| Debüüt MLB-s | 5. augustil 2014 Chicago Cubsiga |
| MLB statistika2018. aasta hooaja seisuga |
| *Batting average* | .267 |
| Kodujooksud | 81 |
| *Runs batted in* | 269 |
| *Stolen bases* | 49 |

**Ednel Javier Báez** (sündinud 1. detsembril 1992 Bayamónis) on Puerto Rico pesapallur. Tema mängupositsioon on *infielder*.

Báez sündis ja kasvas üles Puerto Ricos. 2005. aastal kolis ta koos perekonnaga Floridasse. Ta õppis Jacksonville'i ühes keskkoolis ja hiljem Jacksonville'i Ülikoolis.

Alates 2014. aastast mängib ta MLB-i klubis Chicago Cubs. Cubs oli ta valinud 2011. aasta MLB *draft* '​is üheksandana. 2016. aastal tuli ta klubiga World Seriesi võitjaks. Ta valiti samal hooajal koos Jon Lesteriga National League'i finaalseeria väärtuslikumaks mängijaks.

2018. aastal oli ta National League'i parim mängija RBI (*run batted in*) näitaja poolest. Samal hooajal valiti ta MLB tähtede mängule. Aastatel 2016 ja 2017 on ta pälvinud parima mitmel positsioonil mängivale kaitsemängijale antava Fielding Bible'i auhinna.

2017. aastal pälvis ta Puerto Rico pesapallikoondisega World Baseball Classici turniiril hõbemedali.

Välislingid
-----------

 Javier Báez – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Javier Báez baseball-reference.com lehel
* Javier Báez MLB kodulehel
**Feuerthalen** on vald Šveitsis Zürichi kantonis Reini jõe vasakul kaldal. Ta hõlmab keskust Feuerthalenit ja sellest vahetult idas paiknevat Langwiesenit.

Feuerthaleni valla pindala on 2,5 km², millest 16,1% kasutatakse põllumajanduslikel eesmärkidel ja 43,8% on mets.

Haldusajalugu
-------------

Langwieseni vald liideti Feuerthaleni vallaga 1947.

Ajalugu
-------

Langwiesenit mainiti esimest korda 876. aastal *Langewisa* nime all. 1318. aastal mainiti esimest korda Feuerthalenit nimega *Fuirtal an dem Rine*.

Feuerthaleni vald

Rahvastik
---------

2013. aasta 31. detsembri seisuga oli Feuerthaleni valla rahvaarv 3483. Rahvaarv suurenes kümne eelneva aastaga 24%. 91,2% rahvastikust räägib saksa keelt.

| Aasta | Rahvaarv |
| --- | --- |
| 1467 | 56 |
| 1634 | 205 |
| 1739 | 300 |
| 1836 | 665 |
| 1850 | 769 |
| 1900 | 1992 |
| 1950 | 2739 |
| 1960 | 2961 |
| 1990 | 2772 |
| 2000 | 2973 |
|

Viited
------

1. ↑  Ständige Wohnbevölkerung nach Staatsangehörigkeitskategorie Geschlecht und Gemeinde; Provisorische Jahresergebnisse; 2018, vaadatud 11.04.2019.
2. ↑  Sissekanne Šveitsi ajaloolises leksikonis (*saksa keeles*)

Välislingid
-----------

* Koduleht (saksa keeles)
Sõjaväestatud piiriala.
**Horvaatia sõjaväestatud piiriala** (horvaadi: *Hrvatska vojna krajina* või *Hrvatska vojna granica*) oli sõjaväestatud piiriala ringkond, territoorium Habsburgide monarhias, alguses Austria keisririigis ja siis Austria-Ungaris.

Ajalugu
-------

Asutatuna 16. sajandi lõpul Habsburgide Horvaatia kuningriigi maadest, oli see esialgu selle kuningriigi nominaalne osa, mis aastal 1627 muudeti otse keisrile alluva sõjaväestatud piiriala osaks. Piiriala paiknes piiril Osmanite riigiga. Piirialal lubasid kuningas-keisrid tasuta maad ja usuvabadust sinna tulnud inimestele, kes olid peamiselt horvaadid ja serblased. Vastutasuks pidid piirkonnas elavad inimesed teenima keisririigi sõjaväes ja kaitsma maad. Aastal 1630 kehtestas keiser Ferdinand II *Statuta Valachorumi*. On teada, et sõdurid pidid täitma sõjaväeteenistust 16.–66. eluaastani. 17. sajandi lõpus laiendas Habsburgide monarhia oma piire ja Horvaatia sõjaväestatud piiriala territoorium laienes samuti, hõlmates mõned endised Osmanite territooriumid idas. Aastal 1783 pandi see Horvaatia kindralkonna ühendkontrolli alla, peakorteriga Zagrebis. Sõjaväestatud piiriala demilitariseeriti 8. augustil 1873. Horvaatia sõjaväestatud piiriala kestis kuni 15. juulini 1881, kui see kaotati ja liidendati Horvaatia-Slavoonia kuningriigiga.

Geograafia
----------

See sõjaväestatud piiriala osa hõlmas Lika, Korduni, Banija geograafilised piirkonnad ning piirnes Aadria merega läänes, Veneetsia vabariigiga lõunas, Habsburgide Horvaatia kuningriigiga loodes, Osmanite riigiga kagus, Habsburgide Slavoonia kuningriigiga idas ja Ungari kuningriigiga põhjas.

See ulatus Slavoonia sõjaväestatud piirialani Una ja Sava jõe ühinemiskohas. Sarnaselt ülejäänud sõjaväestatud piirialaga lakkas see poliitilise üksusena olemast 19. sajandi lõpul.

Jaod
----

Horvaatia sõjaväestatud piiriala hõlmas kolm kindralkonda (*Generalat*), mis jagunesid kaheksaks rügemendiks:

* Varaždini kindralkond
	+ Križevci rügement N°V
	+ Đurđevaci rügement N°VI
* Karlovaci kindralkond
	+ Lika rügement N°I
	+ Otočaci rügement N°II
	+ Ogulini rügement N°III
	+ Slunji rügement N°IV
* Zagrebi kindralkond
	+ Glina rügement N°X
	+ Petrinja rügement N°XI

Rahvastik
---------

Aastal 1802 koosnes rahvastik ligikaudu:

* 195 300 katoliiklasest
* 180 800 õigeusklikust

Aastal 1820 koosnes Horvaatia sõjaväestatud piiriala rahvastik ligikaudu:

* 207 747 katoliiklasest
* 198 728 õigeusklikust

Ungari statistiku Fényes Elek järgi elas aastal 1840 Horvaatia sõjaväestatud piirialal 498 947 inimest ja rahvuslik koosseis oli:

* 258 454 horvaati
* 240 493 serblast

Esimene moodne rahvaloendus aastast 1857 talletas Horvaatia sõjaväestatud piiriala rahvastiku religiooni:

* 285 344 katoliiklast
* 253 429 õigeusklikku
* 5433 idakatoliiklast

74,8% aktiivsest rahvastikust Horvaatia-Slavoonia sõjaväestatud piirialal olid tegevad põllumajanduses, 18,63% olid sõdurid, samas 3,11% olid tööstustöölised.

Vaata ka
--------

* Slavoonia sõjaväestatud piiriala
* Banaadi sõjaväestatud piiriala
* Horvaatia kuningriik (Habsburgide)
* Horvaatia-Slavoonia kuningriik
**Rax-Schneebergi rühm** (saksa: *Rax-Schneeberg-Gruppe*) on mäestik Põhja-Lubjakivialpides, Austria Steiermargi ja Alam-Austria liidumaade piiril.

Paiknemine
----------

Alpiklubi Ida-Alpide klassifikatsiooni (*Alpenvereinseinteilung der Ostalpen*) järgi on Rax-Schneebergi rühm ümbritsetud järgmiste naabermäerühmade osadega:

* põhjas: Klostertaler Gscheid – Klausgraben – Mamauwiese – Sebastiansbach – Puchberg
* kirdes:\_ Sierningi jõe org kuni Ternitzini
* lõunas: Ternitz – Schwarza Gloggnitzi lähedal – Schottwien – Semmering – Mürzzuschlag – Mürz Kapelleni lähedal
* läänes: Altenbergi org – Naßkamm – Naßbach – Schwarza – Voisbach kuni Klostertaler Gscheidini.

Tipud
-----

Kõrgeim punkt Schneebergi lubjakivimassiivil on *Klosterwappen* (2076 m). Selle lähedalasuv kaksiktipp on tuntud kui *Kaiserstein* (2061 m). Kaks tippu on kõrgeimad mäed Alam-Austria liidumaal. Kaks kõrgeimat tippu Raxi mäemassiivil on *Heukuppe* (2007 m) ja *Scheibwaldhöhe* (1943 m).

Muud tipud on Große Scheibe (1473 m), Tratenkogel (1565 m), Ochnerhöhe (1403 m) ja Kreuzberg (1084 m).

Kaitsealad
----------

Raxi alpipiirkond koos Schneealpe ja Schneebergiga kuuluvad Esimese Viini mägiallika torujuhtme (*I. Wiener Hochquellenwasserleitung*) jõelätete kaitsealasse (*Quellschutzgebiet*). Schneebergi ja Raxi eraldab Höllentali org ja need on kaks Viini "kohalikku mäge" või *Hausbergi*.

Schneeberg ja Rax asuvad Kirde-Piirialpides: Hohe Wand-Schneeberg-Raxi Erikaitseala (*FFH-Gebiet Nordöstliche Randalpen: Hohe Wand-Schneeberg-Rax*).

Schneebergi raudtee
-------------------

Schneeberg on üle 100 aasta ühendatud Schneebergi raudteega (*Schneebergbahn*), hammasraudteega, mis ronib 1800 m kõrgusele. Kaksiktippu võib orujaamast jõuda ühe kuni kahe tunniga. Jalgtee kulgeb idasuunas üle *Hengsti* või läänesuunas läbi *Fadenwände.*

Raxini viivad rajad Puchberg am Schneebergi mägispaast ja metsikust Höllentali orust lõunasse. Lisaks saab Schneebergile Payerbachist, Prigglitzist ja Reichenaust *Gahnsi* kaudu.
**Gotthard Residents** on Tallinna vanalinnas aadressil Pikk tänav 66 asuv keskaegse sisekujundusega hotell.

Hoone Pikk 66

Ajalugu
-------

Esmane allikas on aastast 1397. Maja kanti kinnistusse 1415. aastal ja esimene omanik oli laevnik Kerkouwe.

Tallinnas oli 1433. aastal tulekahju ning suure tõenäosusega sai hoone kahjustusi. Hiljem tehti majale mitmeid renoveerimistöid ja hoone sai oma tänasepäevani säilinud kuju. Vasemale poole jäi elamu, mis oli kolmnurkse viiluga ja keldris paikneva kerisahjuga. Paremale poole jäi aknalaiune kuur. Kolmas objekt oli avar võlv koos hoovi pääseva väravaga.

1535. aastal kosis Hans Hudde peretütre Catharina ja lasi hoones teha hilisgooti stiilis remonttöid ning sellest on säilinud siseportaali silluskivi. 1851. aastal sai tähtis kaupmees Ernst Carl Friedrich Baetge majaomanikuks, kes ühtlasi tegutses Hannoveri kuningriigi konsulina ja kellest sai hiljem Tallinna bürgermeister. Ta hakkas seda maja uuendama. Kolmnurkviil lõhuti ära, tänavapoolne külg sai korrapärased aknaread, mida ääristab ilmekas krohvraamistus. Kõige mitmekesisemalt on kujundatud katuseäärealune krohvkarniis. Kunagine fassaadikujundus on säilinud tänini.

Majas on säilinud 18.-19. sajandist pärit välisuks ja paraadtrepp. 19. sajandi keskpaigas ehitati kardinaalselt ümber klassitsistlikuks elamuks. Esimese korruse peretoas on säilinud maalingud laetaladel. Elamu keldris on alles keskaegsed ehituslikud konstruktsioonid: siseportaalid, talalaed ja kalorifeeri konstruktsioonid. Kunagine majaplaan peegeldub keldritasandil.

1929. aastal müüsid Magda Pezold, Arthur Baetge, Ralf Baetge ja Vanda Hoog maja maha ning sestpeale võeti see kasutusele büroohoonena. 9. märtsil 1929 kinnistati kinnistu omanikeks Ellinor Armsen ja Erna Körber. 1992. aastal enne omandireformi asus majades Pikk 66 ja 68 kirjastus BIT. Pärast BITi väljakolimist jäi 66. maja tühjaks ning linn andis selle Eesti Apostliku Õigeusu Kirikule. Pärast järjekordset omanikuvahetust 2011. aastal renoveeriti maja hotelliks.

Hotell
------

Külalistemaja asub Tallinna Vanalinna ajaloolises osas Pikal tänaval, 600 meetri kaugusel turuväljakust.

Hoone renoveerimist alustati 2011. aastal ja 2012. aastal avati Gotthard Residents. Hotelli interjöör on omapärane ja huvitav: käänulised koridorid, madalad laed, vanaaegsed seinad, vanad maalid, ebatavalised võlvid ja sambad, luksuslikud lühtrid.

Gotthard Residents on kujundatud keskaegselt. Hotellis on 63 antiikse interjööriga numbrituba. Akendest avaneb vaade vanalinnale.

Arhitektuuriajalooline väärtus
------------------------------

Maja on kantud riiklikult kaitstud ehitismälestiste registrisse. 1981. aastal tehtud hindamise järgi kuulub see klassi A (eriti väärtuslik). Kultuurimälestiseks tunnistati hoone 30. augustil 1996. Kultuurimälestis nr 3052.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  TallinnHistoricalHotels
2. 1 2  Muinsuskaitseamet
3. ↑  Esten, R. (2004). *Pikk 66*. Loetud aadressil http://www.eestigiid.ee/?CatID=157&ItemID=4998
4. ↑  Tallinn Pikk 66, Kinnistute register
5. ↑  3052 Elamu Pikk t.66, 14.-19.saj. kultuurimälestiste riiklikus registris
**Fiat Tipo 3000** oli Itaalia versioon Prantsuse tankist Renault FT-17. Ühtlasi oli see esimene Itaalias seeriatootmisse lastud tank.

Renault FT-17-st pidi saama Itaalia standardtank Esimeses maailmasõjas, selleks oli Prantsusmaalt tellitud 1400 masinat. Tellimuse lõpptähtaeg oli 1919. aasta mais, kuid sõja lõppedes, olles kätte saanud 100 masinat, lõppes ka tellimuse leping. Itaalias hakati välja töötama oma tanki, mille eeskujuks oli Renault FT-17. Esimesed masinad valmisid 1921. aastal, nende ametlik nimi oli "Carro d' assalto Fiat Tipo 3000, mod. 21". Masinad olid relvastatud kahe 8 mm kuulipildujaga.

1929. aastal moderniseerimise käigus relvastati osa masinaid 37 mm suurtükiga. Uue relvastusega masin läks tootmisse 1930. aastal nimega "Carro d' assalto Fiat Tipo 3000, mod. 30". Uus mudel sai uue, võimsama mootori, paksema soomuse ja täiustatud veermiku, muudetud oli ka kere kuju.

Fiat 3000 tehti ka ekspordiks ning kuni 1930. aastateni oli neid eksporditud Albaaniasse, Lätti ja Abessiiniasse (Etioopiasse).

Enne Teise maailmasõja algust viidi Itaalias sisse uus tankide nimetuste süsteem ning mudel 21 sai nimeks L.5/21 ja mudel 30 – L.5/30.

Esimest korda oli lahingutegevuses Fiat 3000 1926. aastal Liibüas ja 1935. aastal Etioopias. Teise maailmasõja alguses saadeti mõned masinad 1940. aastal Kreeka-Albaania rindele. Viimati kasutati neid 1943. aasta juulis Sitsiilias, kuhu tol ajal maabusid liitlasväed; Sitsiilias oli Fiat 3000-ga relvastatud kaks Itaalia kompaniid.

Välislingid
-----------

 Fiat Tipo 3000 – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
**Theodor Luts** (14. august 1896 Palamuse, Palamuse kihelkond – 24. september 1980 São Paulo, Brasiilia) oli Eesti Vabadussõja veteran, Eesti filmioperaator ja filmirežissöör.

Elukäik
-------

Theodor Luts õppis Simuna kihelkonnakoolis ja Tartu kaubanduskoolis. 1914.–1918. aastani õppis ta Pihkvas ja Peterburis kommertsgümnaasiumis, mille ka lõpetas. Seejärel õppis ta Tartu Ülikoolis keemiat ja majandust ja käis Tallinna sõjakoolis. Filmikunsti kohta omandas ta teadmisi Pariisis ja Berliinis. 

Eesti Vabadussõjas osales Theodor Luts Kuperjanovi partisanina.

1927. aastal rajas Luts Tartus ettevõtte Tartu Filmiühing (hiljem Siirius-Film ja Th. Lutsu Filmiproduktsioon). Samal aastal lavastasid Theodor Luts ja tema abikaasa Aksella Luts esimese Eesti täispika mängufilmi "Noored kotkad", mille stsenaariumi autor oli Aksella Luts. Järgmisena valmis "Vahva sõdur Joosep Toots".

Soome filmi "Vaimoke" võtted 1936. aastal. Paremal operaator Theodor Luts
1931. aastal valmis neil kümneosaline vaatefilm "Kas tunned maad?" ja kultuuriantropoloogiline dokumentaalfilm "Ruhnu". Samal aastal valmisid "Noorsõduri esimesed päevad", milles ta jäädvustas kaitsevägede elu, ja õppefilm "Gaas! Gaas! Gaas!". 

Koostöös soomlastega lõid Lutsud 1931. aastal Eesti esimene heli- ja tantsufilmi "Päikese lapsed". Pärast filmi edukat läbilööki töötas Luts Eesti Kultuurifilmis ja tegi 1933. aastast alates tosina aasta jooksul edukat karjääri Soomes Helsingis, kus ta oli 1936. aastast "Suomi Filmi" peaoperaator. Seal valmisid filmid "Salainen ase" (1943) ja "Varjoja Kannaksella" (1943). 

Teise maailmasõja lõpu eel, aastal 1944 otsustasid Lutsud poliitiliselt ebakindlast Soomest lahkuda ning siirdusid 1946 Rootsi kaudu Brasiiliasse, kus Theodor Luts tegeles peamiselt filmiaparaatide ekspordiga, kuid jätkas ka tööd mängufilmi operaatorina. 1950. aastal valmis tal seal film "Caraça, Porta do Céu". Koos Aksellaga tegi ta ka dokumentaal- ja reklaamfilme.

Isiklikku
---------

Theodor Luts oli kirjanik Oskar Lutsu noorem vend ning abielus Aksella Hildegard Lutsuga (10. oktoober 1905 – 8. jaanuar 2005).

Vaata ka
--------

* Theodor Lutsu filmipäevad

Viited
------

1. 1 2 3  Võitleja (Toronto : 1952- ) nr.6 | november 1980 | lk 9
2. ↑  Ohvitseride andmekogu
3. ↑  "Aksella Luts (s. Kapsta)". Originaali arhiivikoopia seisuga 24. mai 2012. Vaadatud 20. novembril 2010.

Välislingid
-----------

* Ivi Tomingas "Theodor Luts 105". Rahvusarhiiv, Eesti Filmiarhiivi fotonurk, 2001, lk 79–81
* Jaak Lõhmus "Theodor Luts – omaaegne meediageenius". Eesti Ekspress, 9. märts 2007
* Theodor Lutsu Soomes tehtud filmide loetelu
* Theodor Luts Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
* Theodor Luts rahvusvahelises filmide andmebaasis IMDb
**Pivnitšna Saltivka** (ukraina keeles Пiвнiчна Салтiвка) on piirkond Harkivi kirdeosas, osa Saltivka elamurajoonist, linna üks tihedama asustusega piirkondi.

Geograafia
----------

Piirkond koosneb viiest naabruskonnast ja klassifitseerimata piirkonnast (Saltovski trammidepoo territoorium):

● Pivnitšna-2

● Pivnitšna-3

● Pivnitšna-4

● Pivnitšna-5

● Džereela

Pivnitšna Saltivka asub Kiievi rajoonis. Piirneb lõunas 524. ja 531. mikrorajooniga, läänes ja loodes Velõõka Danõõlivka ja MZhK "Internationalist", põhjas ja idas piirneb piirkondliku maanteega.

Linnaosad on piiritletud tänavatega: Lesja Serdüka, Gvardivtsiv Shironintsiv, Natalia Uzhviy, Metrobudivnõkiiv, Družbõ Narodiv ja Džereelna. Lesya Serdyuka tänav on Saltivka ja Harkivi kui terviku ühe peamise maantee - Akademika Pavlova tänava - jätk. See ühendab ka Harkivi Tsõrkunõõ-ga.

Manžosiv oja, üks Harkivi vasakpoolseid lisajõgi, voolab läbi Pivnitšna Saltivka. Sellele rajati tamm Metrobudivnõkiivi tänava piirkonnas.

Ajalugu
-------

Pivnitšna Saltivka on üks Harkivi noorimaid piirkondi. See ehitati ümber aastatel 1984-1993. See on ehitatud tüüpilistest 9-, 12- ja 16-korruselistest paneelnemajadest. Selle piirkonna pinnas on üsna hägune ja voolav, mistõttu eraldati selle elamurajooni ehitamiseks palju raha. Lisaks eemaldati ehituse käigus pealmised viljaka pinnase kihid ja viidi linnast välja, mistõttu on linnaosa äärealadel väikesed maalihked.

2022. aastal pommitasid Venemaa väed Pivnitšna Saltivkat ja see sai tugevasti kannatada.
**Theodor Friedrich Glanström** (13. jaanuar/24. jaanuar 1784 Järva-Jaani – 22. oktoober/3. november 1850 Mihkli) oli Eesti vaimulik.

Glanström õppis Tallinna toomkoolis. Edasi õppis ta (immatrikuleerus 26. septembril 1804, kuigi õppis juba aastast 1801) Jena Ülikoolis. Aastal 1806 õppis ta Tartu Ülikoolis. Ordineeriti 24. märtsil/5. aprillil 1807 õpetajaks.

Oli aastatel 1807–1819 Mihkli Miikaeli koguduse adjunktõpetaja (oli oma onu Johann Friedrich Glanströmi adjunktiks); aastatel 1819–1850 oli Mihkli Miikaeli koguduse õpetaja. Eestimaa konsistooriumi assessoriks oli ta 28. juunist/9. juulist 1822 aastani 1833. Maa-Lääne praostkonna abipraostiks oli ta aastatel 1843–1844, sama praostkonna praostiks sai ta 27. juunil/9. juulil 1844 ja oli praostiks surmani.

Ta oli 9. septembrist/21. septembrist 1842 Eestimaa Kirjanduse Ühingu liige.

Isiklikku
---------

Tema isa Christian Jacob Glanström oli Järva-Jaani Ristija Johannese koguduse õpetaja, vanaisa Jonas Glanström oli Reigi Jeesuse koguduse õpetaja, teine vanaisa Olaus Kellmann oli Muhu Katariina koguduse õpetaja ja Saaremaa superintendent. Tema onu Johann Friedrich Glanström oli Mihkli Miikaeli koguduse õpetaja, teine onu David Gottlieb Glanström oli Paide ja Anna koguduse õpetaja, vend Paul August Ferdinand Glanström oli Ambla Maarja koguduse õpetaja. Tema tädimees Karl Fromhold Glöckner oli Muhu Katariina koguduse õpetaja. Tema abikaasa Sophie Juliane Emilie (ta nais aastal 1830 oma venna Paul August Ferdinandi lese) isa Samuel Christian Kettler oli Juuru Mihkli koguduse õpetaja, abikaasa vanaisa Kaspar Anton Kettler oli Karuse ja Hanila Pauluse koguduse õpetaja, abikaasa teine vanaisa Anton Friedrich Bornwasser oli Rõuge Maarja koguduse õpetaja.

Viited
------

1. ↑  Liivi Aarma Põhja-Eesti vaimulike lühielulood 1525-1885 Tallinn 2007
**Feliks Jürgens** (23. oktoober 1917 Petrograd – 23. märts 1999 Tallinn) oli eesti tootmisjuht ja Eesti NSV riigitegelane.

Ta lõpetas aastal 1941 Tallinna Tehnikaülikooli. Ta oli Üliõpilasseltsi Liivika vilistlane.

Teise maailmasõja ajal aastatel 1941–1945 töötas ta Nõukogude tagalas Sverdlovski ettevõtetes. 1946–1959 töötas ta Tallinna Masinatehases mitmetel ametikohtadel, sealhulgas 1952–1959 peainsenerina. 1959–1965 töötas ta Eesti NSV Rahvamajandusnõukogu Masinaehituse Valitsuses ülema asetäitja ja ülema I asetäitja ning 1962–1965 ülemana. 1965–1975 töötas ta Eesti NSV kohaliku tööstuse ministri asetäitjana, 1975–1980 ministrina. 1980–1993 töötas ta Eesti NSV Ministrite Nõukogu Asjadevalitsuses, Eesti NSV ja Eesti Vabariigi Tööstus- ja Energeetikaministeeriumis ning Majandusministeeriumis juhtiva spetsialistina.

Ta oli aastatel 1949–1991 NLKP liige. Tema hobid olid liblikate kollektsioneerimine ning käsitöö (puit ja metall).

Feliks Jürgens suri 23. märtsil 1999 Tallinnas ja ta maeti 24. aprillil 1999 Pärnamäe kalmistule.

Viited
------

1. ↑

Kirjandus
---------

* Eesti majanduse biograafiline leksikon 1951\*2000 AS Kirjastus Ilo, 2003
**Gottlieb Pe(e)ter Ney** (7. oktoober 1881 Tallinn – 11. detsember 1973 Stierstadt, Lääne-Saksamaa) oli eesti ajaloolane. Korp! Sakala vilistlane.

Gottlieb Ney lõpetas 1905. aastal Tartu Ülikooli *cand. hist.* kraadiga ja töötas aastatel 1905–1912 ajaloo- ja geograafiaõpetaja Peterburis ning aastail 1913–1919 Arhangelski gümnaasiumi inspektori ja direktori kohusetäitjana. 

1919. aastal naasis Gottlieb Ney Eestisse, kus töötas kooliõpetaja ja -direktori ning riigiametnikuna, sh 1923–1935 Eesti Vabariigi Haridusministeeriumi teadus- ja kunstiosakonna juhatajana ning oli aastatel 1925–1935 ühtlasi Muinsusnõukogu esimees, hiljem oli Gottlieb Ney Riigiarhiivi ja Riigiraamatukogu direktor. 30. mail 1934 nimetas riigivanem Konstantin Päts ta Eesti esindajaks Rahvusvahelisse Ajalooliste Mälestiste Komisjoni.

Teise maailmasõja eel 1941. aastal siirdus Gottlieb Ney järelümberasujana Saksamaale, sealt aga pärast Teist maailmasõda 1948. aastal Rootsi, kus töötas Lundis arhivaarina.

Viited
------

1. ↑

Välislingid
-----------

* Gottlieb Ney Eesti biograafilises andmebaasis ISIK