recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*Ludolf dux Saxonie* Ottoonide dünastia sugupuu alguses, *Chronica sancti Pantaleonis*, Köln, 12. sajand
**Liudolf** (u.805/820 – 11./12. märts 866) oli Karolingide ametnik ja umbes 844. aastast krahv Saksimaa hertsogiriigis. Valitsev Liudolfingide dünastia, tuntud ka kui Ottoonide dünastia, on nimetatud tema järgi; ta on selle vanim kinnitustleidnud liige.

Elu
---

Ta oli ühe markkrahv (*Markgraf*) Bruni või Brunharti ja selle naise Gisla von Verla poeg. Liudolfil olid ulatuslikud valdused Lääne-Harzi jalamil ja Leine jõel, ta teenis ka väejuhina *(dux)* Ida-Frangi kuninga Ludwig Sakslase sõdades normannide, polaabi slaavlaste, Suur-Määri riigi vastu. Hilisemad autorid kutsusid Liudolfit idasakside hertsogiks (*dux Orientalis Saxonum*, arvatavasti 850. aastast) ja Ostfaali krahviks.

830. aasta paiku abiellus Liudolf Odaga, Frangi *princeps* Billungi ja tema naise Aeda tütrega. Abielludes Frangi aadlimehe tütrega järgis Liudolf Karl Suure esitatud ettepanekuid Karolingide impeeriumi terviklikkuse tagamise kohta Saksi sõdade järel abielu kaudu. Oda suri 17. mail 913, arvatavasti 107-aastaselt. Neil oli vähemalt 7 last:

* Brun (u.830/840–880), järgnes oma isale kui sakside juht, oletatav Brunoonide eellane
* Oda (u. 845–874), abiellus Stade krahvi Lothar I-ga
* Otto Hiilgav (u.851–912), järgnes oma vennale 880. aastal, kuningas Heinrich I Linnupüüdja isa
* Liutgard (u.840–885), abiellus 874. aastal Ida-Frangi valitseja Ludwig Nooremaga, kes oli kuningas Ludwig Sakslase teine poeg
* Hathumoda (u.840–874), esimene Brunshauseni abtiss 852. aastast
* Gerberga (suri 896/97), Brunshauseni abtiss 874. aastast
* Christina (suri 919/20), Gandersheimi abtiss 896/97. aastast

845./846. aastal läksid Liudolf ja tema naine Rooma palverännakule ning 852. aasta paiku asutasid nad paavst Sergius II loal paavst-pühakutele Anastasiusele ja Innocentiusele pühendatud pühade kanonesside maja. Nende erakirikus Brunshausenis nõuetekohaselt asutatud kloostri pühitses Hildesheimi piiskop Altfrid ning Liudolfi alaealine tütar Hathumoda sai selle esimeseks abtissiks. Klooster kolis 881. aastal Gandersheimi kloostrisse, mille Liudolfi pojapoeg Heinrich I Linnupüüdja 919. aastal riigikloostriks ülendas.

Kui kuningas Ludwig Sakslane oli hõivatud keiserliku poliitikaga, tõusis Liudolf oma esivanematelt päritud seisuslikule kui ka alloodmaadele tuginedes Saksi aadli hulgas juhtivale positsioonile – seda näitas tema tütre Liutgardi abielu kuningas Ludwig Nooremaga. Ta on maetud oma Brunshauseni erakloostrisse. Õigusjärglus tema poegade Bruni ja Otto poolt ei kohanud vastupanu.
**Victor Kiplangat** (sündinud 10. novembril 1999) on Uganda pikamaajooksja.

2020. aastal saavutas ta poolmaratoni maailmameistrivõistlustel Poolas Gdynias 16. koha ajaga 1:00.29.

2021. aastal võitis ta İstanbuli maratoni ajaga 2:10.18.

2022. aastal võitis ta Rahvaste Ühenduse mängudel maratonijooksus kuldmedali tulemusega 2:10.55.

2023. aastal tuli Kiplangat maratonijooksus maailmameistriks ajaga 2:08.53.

Kiplangati isiklik rekord poolmaratonis on **59:26**, mis on püstitatud 29. novembril 2020 New Delhis, ja maratonijooksus 2:05.09, mis on joostud 24. aprillil 2022 Hamburgis.

Ta on võistelnud ka mägijooksus ja krossijooksus. 2017. aastal tuli ta Itaalias Premanas mägijooksus maailmameistriks ja 2018. aastal Andorras Canillos võitis ta kahe kaasmaalase järel pronksmedali. Samal aastal saavutas ta krossijooksu maailmameistrivõistlustel juunioride võistlustes 19. koha.

Välislingid
-----------

* Victor Kiplangat Rahvusvahelise Kergejõustikuliidu kodulehel Muuda Vikiandmetes

| * v
* r
Meeste maratonijooksu maailmameistrid |
| --- |
| 
1983: Robert de Castella • 1987: Douglas Wakiihuri • 1991: Hiromi Taniguchi • 1993: Mark Plaatjes • 1995: Martín Fiz • 1997: Abel Antón • 1999: Abel Antón • 2001: Gezahegne Abera • 2003: Jaouad Gharib • 2005: Jaouad Gharib • 2007: Luke Kibet • 2009: Abel Kirui • 2011: Abel Kirui • 2013: Stephen Kiprotich • 2015: Ghirmay Ghebreslassie • 2017: Geoffrey Kipkorir Kirui • 2019: Lelisa Desisa • 2022: Tamirat Tola • 2023: Victor Kiplangat |
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel on alevikust; küla kohta vaata artiklit Kuusalu küla.* |

---

**Kuusalu** alevik, mis on Kuusalu valla keskuseks, asub Ida-Harjumaal ning paikneb Tallinna–Narva maantee ääres 39 km kaugusel Tallinnast. 

Paikkond tekkis 13.–14. sajandil kihelkonnakeskusena.

Kuusalu alevikus elas 2007. aasta 1. jaanuari seisuga 1246 ja 2008. aasta 1. jaanuari seisuga 1216 inimest.

Kuusalus asub Lauritsakivi. Seal kasvab Kuusalu seitsmeharuline mänd.

Kuusalus toimusid 2023. aasta suvel filmi Frank võtted.

* Teises maailmasõjas hukkunute ühishaudTeises maailmasõjas hukkunute ühishaud
* Kuusalu kalmistuKuusalu kalmistu
* Kordijaani tammKordijaani tamm

Vaatamisväärsused
-----------------

* Kuusalu kirik
* Kuusalu kalmistu

Vaata ka
--------

* Kuusalu aardeleid
* Kuusalu JK Rada
* Kuusalu Meeskoor
* Kuusalu Raamatukogu
* Kuusalu külanõukogu

Viited
------

1. ↑  Maa-amet, vaadatud 21.11.2020.
2. ↑  Statistikaamet, vaadatud 18.09.2023.
3. ↑  Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
4. ↑  Rebane, Karmen, toim (25. juuli 2023). "Pildid: algasid uue noortefilmi "Frank" võtted". *ERR*. Vaadatud 28. juulil 2023.

Kuusalu valla vapp
Kuusalu valla asulad

**Alevikud:** Kiiu | Kolga | Kuusalu  

**Külad:** Allika | Andineeme | Aru | Haavakannu | Hara | Hirvli | Ilmastalu | Joaveski | Juminda | Kaberla | Kahala | Kalme | Kasispea | Kemba | Kiiu-Aabla | Kodasoo | Koitjärve | Kolga-Aabla | Kolgaküla | Kolgu | Kosu | Kotka | Kupu | Kursi | Kuusalu | Kõnnu | Külmaallika | Leesi | Liiapeksi | Loksa | Murksi | Mustametsa | Muuksi | Mäepea | Nõmmeveski | Pala | Parksi | Pedaspea | Pudisoo | Põhja | Pärispea | Rehatse | Rummu | Salmistu | Saunja | Sigula | Soorinna | Suru | Suurpea | Sõitme | Tammispea | Tammistu | Tapurla | Tsitre | Turbuneeme | Tõreska | Uuri | Vahastu | Valgejõe | Valkla | Vanaküla | Vihasoo | Viinistu | Virve
**Basel-Stadt** ehk **Baseli linnkanton** on kanton Šveitsi põhjaosas. Piirneb loodes Prantsusmaaga ja põhjas ning idas Saksamaaga. Basel-Stadt on pindalalt väikseim Šveitsi kanton.

Riigiõiguse seisukohalt on Basel-Stadt poolkanton ja saab saata vaid ühe esindaja Kantonite Nõukogusse.

Kantonis on kolm valda: Basel, Riehen ja Bettingen.

Basel-Stadt on saksakeelne. Umbes 30% elanikest on immigrandid.

Tänapäeva piirides tekkis kanton 1833. aastal.

Viited
------

1. ↑  Statistisches Amt Basel-Stadt: Wohnbevölkerung nach Bezirk, vaadatud 27.10.2021.

Välislingid
-----------

* Basel-Stadti koduleht


Šveitsi kantonid

Aargau **·**  Appenzell Ausserrhoden **·**  Appenzell Innerrhoden **·**  Basel-Landschaft **·**  Basel-Stadt **·**  Bern **·**  Fribourg **·**  Genf **·**  Glarus **·**  Graubünden **·**  Jura **·**  Luzern **·**  Neuchâtel **·**  Nidwalden **·**  Obwalden **·**  Schaffhausen **·**  Schwyz **·**  Solothurn **·**  Sankt Gallen **·**  Ticino **·**  Thurgau **·**  Uri **·**  Valais **·**  Vaud **·**  Zug **·**  Zürich
Jeff Gordon
**Jeffery Michael "Jeff" Gordon** (sündinud 4. augustil 1971 Ameerika Ühendriikide California osariigis Vallejos) on endine Ameerika autosportlane. 

Ta esines edukalt NASCAR-i karikasarjas aastatel 1992–2016, liitudes Hendrick Motorsports meeskonnaga.

Gordon on praegu FOX NASCARi otseülekande televisiooni saatejuht.

NASCAR karikasarjas toimunud võistluse ajal võitis Gordon 1995, 1997, 1998 ja 2001. aastal neli tiitlit. Kokku võitis ta 93 sõitu.

Gordonile kuulub ka auto number 48, mida juhib Jimmie Johnson, kes võitis ka 2006. 2007. 2008. 2009. 2010. 2013. ja 2016. aasta karikasarjad.

Viited
------

1. ↑  NNDB. "Jeff Gordon". Soylent Communications. Vaadatud 21.03.2010.
2. ↑  "NASCAR Profile – Jeff Gordon". Turner Interactive. Vaadatud 12.04.2010..
3. ↑  Will Jeff Gordon Soon Be the Next Owner of Hendrick Motorsports? Richard Thopmson, Alt Driver. Diakses 1 Maret 2019.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Jeff Gordon** |

* Koduleht
Perloja
**Perloja** (poola *Przełaje*) on küla (endine alev ja linn) Leedus endise Alytuse maakonna aladel Varėna rajooni Varėna vallas. Küla asub Merkysi jõe kaldal. Perlojas on raamatukogu, postkontor, kultuurikeskus ja põhikool. Vaatamisväärsuseks on sealne uusgooti stiilis kirik, mis valmis aastal 1930.

Ajalugu
-------

Küla kohal asub Xi sajandil rajatud muinasasula. Perloja on esimest korda mainitud aastal 1378. Toona asus seal üks Leedu suurvürstide losse. See oli üks tähtsamaid suurvürstide jahilosse, asulat läbis aga tähtis Vilniuse ja Hrodna vaheline tee. Aastal 1587 mainis seda Marburgi Wigand, kui ristisõdijad alevi hävitasid.

XV sajandi algul rajati sinna kirik. Aastal 1636 sai Perloja ka linnaõigused, õiguse omada turuplatsi ja pidada laata, samuti õigused seoses linna ümber kasvavate kuninglike metsadega.

Perloja kannatas Põhjasõja ajal, mil sealt läksid läbi nii Vene kui ka Rootsi väed. Hiljem kannatas linn katkuepideemia läbi, kus hukkusid peaaegu kõik sealsed elanikud. Aastal 1792 andis Stanisław II Perlojale Magdeburgi õigused ja vabalinna staatuse. Tsaarivõimud selle linnastaatust hiljem ei kinnitanud ja aastaks 1886 oli Perlojast saanud küla.

Jaanuariülestõusus hävis vana Leedu suurvürstide jahiloss, mida oli hiljem kasutatud sooraua tootmiseks. Kannatada sai ka Vytautase ajal püstitatud vana lehisepuust kirik, mis lammutati aastal 1905. Tsaariajal oli asula venekeelne nimekuju Пржелае.

13. novembril 1918 kuulutati alevis ja seda ümbritsevates külades välja Perloja vabariik, mille pealinnaks Perloja ka oli. Esimese maailmasõja järel jäi Perloja Leedu territooriumile.

Teise maailmasõja järel tegutsesid Perloja ümbruses leedu metsavennad. Nõukogude võimud küüditasid asulast 27 peret. Algselt oli Perloja kohaliku kolhoosi keskasulaks, hiljem moodustati sinna aga eksperimentaalmajand. See allus Akademijas asuvale Leedu Maaviljelusinstituudile ning seal õpetati noortele linnu- ja loomakasvatust.

Elanikkond
----------

|  |  |
| --- | --- |
| * 660 (1868)
* 1063 (1959)
* 867 (1980)
 | * 781 (1986)
* 744 (2001)
* 586 (2011)
 |

Tuntud elanikke
---------------

* Petras Ciunis – Leedu sõjaväelane
* Petronėlė Česnulevičiūtė – leedu näitekirjanik

* Perloja kirikPerloja kirik
* Vytautas Suure mälestusmärkVytautas Suure mälestusmärk
* Perloja tänavavaadePerloja tänavavaade

Viited
------

1. ↑  2011 m. surašymas. Lietuvos statistikos departamentas, vaadatud 11.11.2018.
2. ↑  Пржелае. Географическо-статистический словарь Российской империи, Kd. 4 (Павастерортъ — Сятра-Касы). СПб, 1868, 211 lk.
3. ↑  McLachlan, Gordon (2008). Bradt Lithuania (5th ed.). Bradt Travel Guides. lk. 123–124. ISBN 978-1-84162-228-6.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Perloja** |

* Küla Poola geograafilises sõnastikus
* Küla portaalis vietoves.Lt
**Wayne Douglas Gretzky** (sündinud 26. jaanuaril 1961 Brantfordis Ontario provintsis) on endine Kanada ja kõigi aegade parimaks peetud jäähokimängija. 

Keskründajana mängis Gretzky NHL-is kokku 20 aastat, millest üheksa hooaega Edmonton Oilersis (1979–1988), kaheksa Los Angeles Kingsis (1988–1996), 18 mängu St. Louis Bluesis (1996) ja kolm hooaega New York Rangersis (1996–1999). 

Karjääri jooksul püstitas Gretzky kas individuaalselt või kellegagi kahasse 61 NHL-i rekordit, millest suurem osa kehtib tänini. Nendest rekorditest väärtuslikumad on hooaja jooksul löödud väravad (92 väravat 1981–1982), söödud (163 söötu 1985–1986) ja ühe hooaja punktirekord (215 punkti 1985–1986).

Tema auks antakse Kanada Ontario hokiliigas välja auhinda Wayne Gretzky 99 Award.

Viited
------

1. ↑  "Hockey Hall of Fame - records and rankings". Originaali arhiivikoopia seisuga 27. september 2007. Vaadatud 6. veebruaril 2010.

Kirjandus
---------

* Olev Kajak, "Jäähoki supertäht Wayne Gretzky" – Noorus 1982, nr 8, lk 34
* Wayne Gretzky, Rick Reilly, "Gretzky: autobiograafia". Tõlkinud Paavo Kivine; järelsõna: Tõnu Karuks. Olympia, Tallinn 1994, 206 lk; ISBN 9985818016

Välislingid
-----------

* Wayne Gretzky koduleht
* Wayne Gretzky hockeydb.com lehel
‹ Kaart ajutiselt peidetud (?) ›
Kesk-Ameerika tänav 2022. aasta novembris
Kesk-Ameerika tänav
**Kesk-Ameerika tänav** on tänav Tallinnas Kesklinna linnaosas Uue Maailma asumis. Kesk-Ameerika tänav algab Väike-Ameerika tänava ja Luha tänava ristmikult, ristub Komeedi tänavaga ja lõpeb seejärel umbtänavana. Kesk-Ameerika tänav on enam-vähem lõuna-põhjasuunaline ja ligikaudu 220 meetrit pikk.

Tänava nimed
------------

Kesk-Ameerika tänav sai nime 1908. aastal (saksa keeles *Mittlere Amerikastrasse*, vene keeles *Средняя Американская улица*). 27. novembril 1950 sai tänava nimeks **Kesk tänav**. 25. septembril 1959 pandi tänavale nimeks **Kuu tänav**.

Kesk-Ameerika tänav sai oma ajaloolise nime tagasi 18. oktoobril 1991.

Viited
------

1. ↑  Tallinna tänavanimed
2. ↑  Aleksander Kivi. Tallinna tänavad. Tallinn, 1972, lk. 59
3. ↑  Päring kohanimeandmebaasist. Eesti kohanimed

| * v
* r
Uue Maailma asumi tänavad |
| --- |
| Tänavad | 
Aasa tänav · Kesk-Ameerika tänav · Kesk-Luha tänav · Kiire tänav · Koidu tänav · Komeedi tänav · Kristiina tänav · Luha tänav · Lõkke tänav · Pilve tänav · Planeedi tänav · Pärnu maantee · Saturni tänav · Suur-Ameerika tänav · Tehnika tänav · Toom-Kuninga tänav · Uue Maailma tänav · Vana-Lõuna tänav · Videviku tänav · Villardi tänav · Vineeri tänav · Virmalise tänav · Väike-Ameerika tänav |
**Loit** on perekonnanimi.

Statistika
----------

2023. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Loit 255 inimesel: 115 mehel ja 140 naisel. Perekonnanimede levikult oli Loit meeste puhul 669. kohal ja naiste puhul 584. kohal. Kõige levinum oli perekonnanimi Loit vanuserühmas 80–84, kus neid on 10 000 elaniku kohta 3,62. Nimi oli kõige sagedasem Viljandi maakonnas, kus sellist nime kandis maakonna 10 000 elaniku kohta 7,45 inimest.

19. sajandi algul pandi pärisorjusest vabastamise käigus talupojale Viljandimaal Helme kihelkonnas Vanamõisa mõisavallas nimeks Loit.

Nimede eestistamisel võeti Loit aastatel 1935–1940 uueks perekonnanimeks 57 korral isikute poolt, kelle perekonnanimi oli varem Busch, Deichmann (2 juhul), Franke, Grandberg, Hieler, Hindrichsohn, Homõtshevski, Jaakson, Jakobson (2), Johannson, Jürgenthal, Klooren, Kustmann, Land, Leikop (2), Leinkop, Liblikmann, Lilbok, Lindebaum, Lindorf, Lismann, Liventhal, Lobago, Lobona, Lodeson, Loikant, Loks, Lopato, Lott, Loy, Luberg, Ludvigson, Luri, Lurich, Madvärk, Majorov, Marritov, Martinson, Mihkelson, Misler, Pagupaum, Patakov, Pliisman, Puss (2), Shverdjajev, Simberg, Sitan, Soss, Sparre, Tollmann, Tõnisson, Veltmann ja Zirk.

Nime kandjaid
-------------

* Aleksander Loit, eesti-rootsi ajaloolane (1925–2021)
* Aleksander Loit, eesti-vene arstiteadlane (1932–2012)
* Arnold Loit, eesti sõjaväelane (1908–1942)
* Erhard Loit, eesti poksija ja poksitreener (1908–1982)
* Erich Loit, eesti vioolamängija ja dirigent (1928–2012)
* Karoliine Loit, eesti vehkleja (2000–)
* Mari Loit, eesti kunstiteadlane ja muinsuskaitsja (1977–2016)
* Meelis Loit, eesti vehkleja (1971–)
* Tõnis Loit, eesti filosoof (1929–2006)
* Uno Loit, eesti näitleja (1925–1984)

Viited
------

1. ↑  Statistikaamet: Nimede statistika (vaadatud 13.09.2023)
2. ↑  Onomastika andmebaas. Nimede panemine: Loit.
3. ↑  Onomastika andmebaas. Nimede eestistamine: (uus nimekuju): Loit.

Välislingid
-----------

* Loit statistikaameti andmebaasis
**Rahvavabariikide Liit** ehk **Novorossija Rahvavabariikide Liit** (vene keeles Союз народных республик Новороссия *Sojuz narodnõhh respublik Novorossija*) oli Ida-Ukrainas Luhanski ja Donetski oblasti territooriumil Ukraina kriisi ajal väljakuulutatud tunnustamata Luhanski Rahvavabariigi ja Donetski Rahvavabariigi 24. mail 2014 sõlmitud föderatsioon.

Ukraina kuulutas föderatsiooni mõlemad liikmed, Luhanski Rahvavabariigi ja Donetski Rahvavabariigi, separatistlikuks ja terroriorganisatsiooniks.
Venemaa Föderatsioonis koordineeris pseudoriigi põhiseaduse loomist ja infosõda koordinatsioonikeskus Novaja Rus («Новая Русь»).

Haldus-territoriaalne korraldus
-------------------------------

Novorossija Rahvavabariikide Liidu territoorium on märgitud tumerohelisega, kavandatav maa-ala helerohelisega
Pavel Gubarevi kinnitusel hakkab Novorossija koosseisu kuuluma kokku 8 Ukraina oblastit: lisaks Donetski ja Luhanski oblastile ühineb Gubarevi väitel referendumite korraldamise teel veel 6 oblastit: Dnipropetrovski, Zaporižžja, Odessa, Mõkolaivi, Harkivi ja Hersoni oblast.

Viited
------

1. ↑  "Самопроголошені республіки у Донецькій та Луганській областях кваліфіковано як терористичні організації". ГПУ. 16. mai 2014. Vaadatud 19. mai 2014.
2. ↑  ГПУ оголосила так звані ДНР і ЛНР терористичними організаціями. *ТВі*. 16.05.2014.
3. ↑  Проект Конституции Новороссии
4. ↑  ДНР и ЛНР подписали документ о создании государства Новороссия

Välislingid
-----------

* Uudisteagentuur Novorossija (*vene keeles*)
* Авторы Центр координации «Новая Русь» (*vene keeles*)
**Alma-Sofie Lindeman** (kuni 21. aprill 1933 perenimi ka **Lindmann**; 7. märts (vkj)/ 19. märts 1888 Tallinn – 14. jaanuar 1964) oli Eesti riigiametnik.

Ta lõpetas 1907. aastal Tallinnas linna l. järgu tütarlaste keskkooli. Aastatel 1908—1917 oli ta Moskvas, olles seal koduõpetaja. Samuti on ta töötanud koduõpetajana Saksamaal, Šveitsis ja Prantsusmaal. ning asunud lühemat aega Inglismaal, Norras ja Rootsis ning lõpuks uuesti Moskvas ja Venemaa Kaukaasia-osas.

1917. aasta algul tuli ta Tallinna. Ta astus 3. juulil 1917 Maanõukogu kantselei teenistusse ametnikuna ja alates septembrist 1917 Maanõukogu kantselei juhatajana kuni Maanõukogu laialiajamiseni enamlaste poolt 15. novembril 1917.

Enamlaste võimuloleku ajal oli ta Maanõukogu sekretäri ülesandel tegev põranda all ja varjas Maanõukogu kantseleist enne enamlaste võimuhaaramist äratoodud arhiivi. Ka Saksa esimese okupatsiooni ajal ta andis Maanõukogu arhiivist teateid Maanõukogule ja maavalitsusele. Pärast okupatsiooni lõppu jätkas ta uuesti tööd Maanõukogu kantseleis juhatajana kuni Asutava Kogu kogunemiseni23. aprillil 1919, mil Maanõukogu kantselei koosseis läks Asutava Kogu juhatuse käsutusse.

Ta oli 1919–1920 Asutava Kogu kantselei juhataja ja 1921–1938 Riigikogu Kantselei juhataja.

Tunnustus
---------

* 1931 Eesti Punase Risti mälestusmärgi II järgu II aste
* 1938 Valgetähe III klassi teenetemärk

Viited
------

1. ↑  RTL 1933,33,803
2. 1 2 3  "Alma Lindeman 50-aastane". Uus Eesti nr 76, 17. märts 1938. Lk 6
3. ↑  "Sünnipäevi". Vaba Maa nr 63, 18. märts 1937. Lk 9
4. ↑  Annika Tallo. "Alma Lindeman – esimene naine Eesti kõrgemas riigiametis". Arvamus, kultuur (ajalehe Postimees lisa), 25. märts 2023. Lk 6
5. ↑  Eesti Vabariigi teenetemärkide kavalerid
6. ↑  Eesti Vabariigi teenetemärkide kavalerid

Tema kohta
----------

* Heili Reinart. "Alma Lindemani iseloomustas väärikus ja jäägitu ausus". Arvamus, kultuur (ajalehe Postimees lisa), 25. märts 2023. Lk 7

Välislingid
-----------

* Foto
**Jolly Roger** (e.k. "Lõbus Roger") on lipp, millel kujutatakse koljut ja mille all on ristis luud. Lipul on must taust. See lipp hoiatas teisi laevu, et kui nad ei anna alla, siis kõik inimesed pardal tapetakse ära. Kasutusel oli ka üleni punane lipp, mis teavitas teisi laevu, et kõik pardal surevad ja ei anna võimalust alla anda. Jolly Rogeri lippu kasutasid piraadid 18. sajandil, piraatluse kuldajastul. Kasutusel olid ka teised versioonid, kus oli kujutatud luukeresi, mõõku ja veritsevaid südameid. Tihti lehvitati rahvusvahelisi lippe, et petta laevu. Viimasel momendil vahetati riigilipp välja Jolly Rogersi vastu ja rünnati. 

Jolly Roger lipu nime päritolu pole täpselt teada. Üks võimalus on, et sel perioodil seostati nime "Roger" deemoniga.Võimalik, et lipp pärineb Newportist, Rhode Islandilt, kus tegutses piraatide seltskond, kes kasutasid lippu, mis kujutas luukere koos liivakellaga ja veritseva südamega. Seda kutsuti "Old Roger" (e.k. "Vana Roger"). Teine võimalus on, et lipp pärineb ühelt kõmri päritolu piraadilt, kelle nimi oli Bartholomew Roberts. Ta sai kuulsaks kuna kandis lahingus säravast punasest siidist riideid, mistõttu prantslased andsid talle hüüdnime "le jolie rouge", mis tähendab "ilus punane". Roberts oli tuntud ka selle poolest, et tema laevastikud lehvitasid lippu, millel olid kujutatud kolju ja ristis luud. 

Esimene kirjalik teade Jolly Roger lipu kasutamisest pärineb aastast 1700, mil Emmanuel Wynne kasutas seda oma laeval.Seda laeva nähti Santiagos. Jolly Roger lippu kasutasid põhiliselt Briti ja Ameerika piraadid 18. saj. esimesel veerandil. Igal piraadil oli enda lipp.

* Christopher Condent - Lehvitas lippu kolme koljuga ja kolme paari ristis luudega.

* Edward England - Lehvitas tänapäevast Jolly Roger’it ja Union Jack’i lippu.

* Henry Jennings - Samamoodi lehvitas tänapäevast Jolly Roger’ti.

* Bartholomew Roberts - Lehvitas lippu, kus oli peal tema ja luukere või deemon. Nende kujutav ühine tegevus oli veini joomine.

* Edward Teach (Musthabe) - Lehvitas lippu, kus kujutati luukere ja ta hoidis ühes käes tassi ja teises oda, mille hakkab lööma läbi südame.

Viited
------

1. ↑  Cartwright, Mark. "The Jolly Roger & Other Pirate Flags". *World History Encyclopedia* (inglise). Vaadatud 10. jaanuaril 2023.
**Hiiumaa malevkond** on Kaitseliidu Saaremaa maleva malevkond, mis tegutseb Hiiumaal.

Kuni 31. maini 2023 oli Hiiumaa malevkond Lääne maleva osa.

Hiiumaa malevkond taastati mais 1992.

2008. aastal sai Hiiumaa malevkond kaks Hollandist ostetud veokit DAF.

Hiiumaa malevkonna pealik on leitnant Urmas Selirand.Alates 2012. aastast on malevkonnapealik leitnant Mart Reino.

Ajalugu
-------

Eesti Vabadussõja alguses oli Saare-, Hiiumaa malevkonna ja Muhumaa Kaitseliidu ülem Johannes Poopuu. 

18. aprillil 1925 nimetati Lääne maleva V malevkond ümber Hiiumaa malevkonnaks. 

1926. aastal oli Hiiumaa malevkonna pealik leitnant Ernst Johanson, tema abiks oli lipnik R. Takking. Hiiumaa malevkond suutis endale 1926. aastal spordiplatsi soetada, aasta lõpuks jõudsid kohale ka spordiriistad. 1941. aastani oli Hiiumaa malevkonna pealikuks Lääne prefektuuri politseikomissar Villem Rõõmus (1888–1942).

Viited
------

1. ↑  Ivar Soopan. Kaitseliit sai juurde seitse lahingumasinat Lääne Elu, 8. november 2008.
2. ↑  Kadi Laid. Kaitseliit tunnustas tublisid. Hiiu Leht
3. ↑  Villem Rõõmus (Rõmus), www.geni.com

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Hiiumaa malevkond** |

* Urmas Lauri. Kaitseliit sai sünnipäevakingiks maja. Hiiu Leht.
* Kadi Laid. Kaitseliit 88!. Hiiu Leht, 10.11.2006.
* Ivar Soopan. Kaitseliit sai juurde seitse lahingumasinat Lääne Elu, 8. november 2008.
* Kaire Reiljan, Kaitseliidu Hiiumaa malevkond võib Läänemaa alt minna Saaremaa alla, online.le.ee, 2. oktoober 2018
* Kaitseliidu Hiiumaa malevkond liitus Saaremaa malevaga Arto Reinmaa, KL Saaremaa maleva pealik, 01.06.2023


Kaitseliidu malevad

Alutaguse |
Harju |
Järva |
Jõgeva |
Lääne |
Põlva |
Pärnumaa |
Rapla |
Saaremaa |
Sakala |
Tallinna |
Tartu |
Valgamaa |
Viru |
Võrumaa
  

**Endised malevad**: Narva |
Pärnu |
Tartumaa |
Petseri
**Carl Georg Thal** (2. august 1786 Urvaste – 9. jaanuar 1854 Rakvere) oli eesti orelimeister. 

Carl Georg Thal käis 1804 Kambjas leeris. 

Ta töötas Põltsamaa köstrina. Sel ajal (1816) abiellus ta Catharina Sophia Sonnemanniga Kolga-Jaanist. Viiest lapsest esimene sündis Põltsamaal. 

Järgnevalt töötas ta Paide köstrina. Seal ehitas ta paljudele ümbruskonna kirikutele (Ambla, Türi, Järva-Peetri, Torma) ja koolidele oreleid. Tema pille leidus ka kaugemal: Pärnus, Audrus ja Kuressaares. Terviklikul kujul on neist säilinud vaid Audru kiriku orel. 
Thali orelid olid ühe manuaaliga, osa vaid positiivid, osa ka pedaaliga. Tema orelite vilede mensuurid olid väga isikupärased.

Pärast Tallinna Oleviste kiriku põlemist 1820 pidas kogudus jumalateenistusi Suurgildi saalis, kuhu oreli seadis kokku just Carl Georg Thal. See pill on kahe manuaali ja 16 registriga ning suures osas kokku seatud teiste orelite osadest. 

Thalide oreleid on leidunud ka Sangastes, Kanepis, Simunas, Maarja-Magdaleenas ja mujal. Uurimistöö praeguses faasis ei ole võimalik kindlalt määratleda, millise Thali tehtud milline pill oli. 

Pärast abikaasa surma lahkus ta Paidest ja asus elama Rakverre. 

Carl Georg Thal maeti Rakvere kalmistule.

Tema maine vara pandi üksikasjalikult kirja ja müüdi maha sama aasta 31. märtsil ja 1. aprillil. Pärandi hulgas olnud orelidetailid ostis ära Hans Holm, kes oli Tõrma koolmeister ja ehitas ka oreleid.

Isiklikku
---------

Carl Georg Thali isa oli köster ja orelimeister Carl Johann Thal. 

Carl Georg Thali vanaisa oli köster ja kirjamees Hans Thal.

Välislingid
-----------

* Toomas Mäeväli, Orelimeister Carl Georg Thalist Olev Kentsi orelitöökoda
**Gustav Normann** (8. august 1821 Põlula küla, Rägavere vald – 18. jaanuar 1893 Tallinn) oli eesti orelimeister. 

Gustav Normann õppis orelimeistriks tolle aja Euroopa kõige kuulsama meistri Friedrich Ladegasti juures ning pidas 1840. aastast töökoda Tallinnas Uuel tänaval.

Gustav Normanni orelid
----------------------

Gustav Normann oli ehitanud mitmetesse kirikutesse oreleid, tema tuntud orelid on: Tallinna Püha Vaimu kirikus (1847) ja Tallinna Jaani kirikus (1869). 

Normanni ehitatud oreli prospekt Kose kirikus
Gustav Normann on ta ehitanud 25 (teistel andmetel 36) orelit: 

* Haljala kirikusse,
* Tallinna Püha Vaimu kirikus (1847),
* Väike-Maarja kirikusse (ca 1848),
* Risti kirikusse (1852),
* Jõelähtme kirikusse (1858),
* Viru-Jaagupi kirikusse,
* Rakvere Kolmainu kirikusse,
* Tallinna Jaani kirikus (1869),
* Ridala kirikusse (1881),
* Järva-Jaani kirikusse (1877),
* Esku kabelisse (1879),
* Valjala kirikusse (1888. (mõne allika järgi 1870),
* Simuna kirikusse (1889),
* Kose kirikusse (1890)
* Soome kirikutesse (8): Leppävirta kirikusse (1877),
* ka koduoreleid.

Tänaseni on säilinud Gustav Normanni orelitest 10 ja neist suurim asub Tallinna Jaani kirikus.

Isiklikku
---------

Gustav Normanni isa, Jakob Normann oli Põlula mõisavalitseja ja tema vend Simuna haridustegelane ja kösterkooliõpetaja Villem Normann.

Viited
------

1. ↑  Simuna Wilhelm Normanni Mälestustahvel Simuna kiriku seinal, Eesti monumentide e-kataloog
2. ↑  Mälestised • 16436 Oreliprospekt, G.Normann, 1870/80 (puit, metallviled)
3. ↑  Ristija Johannese kiriku orel vajab remonti, Eesti Kristlik televisioon, 07.06.2007

Välislingid
-----------

* Käsmu kiriku oreli ajalugu, virupraostkond.eu
Kukšase mõisa peahoone
**Kukšase mõis** (läti keeles *Kukšu muiža*, saksa keeles *Kukschen*) on mõis Lätis Tukumsi piirkonnas Jaunsāti vallas Kukšases. 

Mõis rajati aastal 1530 maadele, kus elasid kolm Kuki (Kucki) nimelist venda. Neist olevatki saanud mõisa esimesed omanikud. Wolter von Plettenbergil oli küll soov anda mõis rüütel Berndt Tidevicile, kuid see sai teoks aastal 1534. Omanike seas on olnud Tidevicid, Branelid, Heikingid, Gorad, Rennenkampffid, Bilteringid, Stenderid. Aastast 1822 olid mõisa omanikeks Boetticherid. Viimase pere kätte jäi mõis kuni võõrandamiseni aastal 1920. 

Peahoone rajati aastal 1725. Hoone on segu barokist ja klassitsistlikust stiilist. Hoone renoveeriti aastal 2005, seal asub praegu võõrastemaja. Mõisa hoonetekompleks, park ja häärber on muinsusmälestistena riikliku kaitse all. Häärberis on sündinud ja elanud Werner Bergengrueni ema.

17.1 hektari suurune park on vabakujundusega. Boetticherid uuendasid lisaks mõisa peahoonele ka parki, istutades sinna mitmeid võõrliike.

Viited
------

1. ↑  Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija. Valsts aizsargājamo nekustamo kultūras pieminekļu saraksts

Välislingid
-----------

* Sissekanne Läti mõisate veebisaidil; fotod (*läti keeles*)
* Video mõisast
Ansambel "Minu Isa Oli Ausus Ise" esinemas Viljandi Pärimusmuusika Festivalil 2023. aasta juulis.
**Minu Isa Oli Ausus Ise** on eesti ansambel. Selle liikmed on Margo Mitt ja Gaute Kivistik, kuid ansambli koosseisus kasutavad nad esinejanimesid Eino Süggu ja Einar Süggu.

Ajalugu
-------

Ansambel alustas tegutsemist aastal 1990, kui nii Margo kui ka Gaute õppisid Viljandi Kultuurikoolis näitejuhtimist. Ansambel on tuntud eelkõige oma humoorikate esinemiste poolest Viljandi Pärimusmuusika Festivalil, kus anti kontsert juba festivali debüüdil, 1993. aastal. Veel samal aastal läks ansambel lahku, kuid jätkas tegutsemist juba järgmisel aastal, kui pillid võeti kätte Q Raadio saate "Rakke raadio" eetris. Ansambel tegutseb tänaseni.

Diskograafia
------------

### Demod

* "Mu Isa Oli Ausus Ise" (2001)

### Albumid

* "Minu Isa Oli Ausus Ise" (2007)

Välislingid
-----------

* Gert Kiileri intervjuu ansambli liikmetega ajalehes Sakala
* "MARGO MITT — naljamehes peituv ürgne eestlane" ajaleht Sakala 16.09.2006
Florida Tšanturija ja Sergei Šnurov Leningradi koosseisus esinemas Prahas (2017)
**Leningrad** (vene keeles "Ленинград") on Peterburis tegutsev *ska*/*punk-rock*-ansambel. 

Ansambel moodustati basskitarrist Sergei Šnurovi eestvedamisel 9. jaanuaril 1997. Esimene kontsert anti juba 13. jaanuaril. Algul astus solistina üles Igor Vdovin, kuid 1998. aasta lõpus esimesel Moskvas antud kontserdil hakkas laulma Šnurov, kuna Vdovin Moskvasse kaasa ei tulnud. 1999. aasta kevadel lahkus Vdovin lõplikult ansamblist. 

Bänd on tuntud oma anarhistlike ja vulgaarsete laulutekstide poolest ning mitu korda on nende Moskva esinemised ära keelanud Moskva linnapea Juri Lužkov. 

Bändi koosseis on sageli vaheldunud ja nii on ka kontsertidel korraga laval olnud 4–14 esinejat ning bändist on läbi käinud kümneid muusikuid.

2008. aastal teatas bänd laialiminekust, kuid 2010. aastal tuldi taas kokku.

2016. aastal pärast Alissa Foksi lahkumist ansamblist korraldas Šnurov *casting*'u vokalisti kohale. Selle tulemusena võeti ansamblisse kaks uut lauljat: Florida Tšanturija ja Vassilissa Staršova. Pärast viimase lahkumist ansamblist 2017. aastal sai Tšanturijast ansambli juhtiv solist.

Koosseis
--------

### Ansambli koosseis augustis 2022

Allikas:

* Sergei Šnurov (esinejanimi Šnur) – muusika, sõnad, vokaal, kitarr
* Aleksandr Galnõkin – tromboon
* Deniss Martõnov – trompet
* Daniil Fjodorov – saksofon
* Vassili Zubkov – basskitarr
* Vadim Solovjov – kitarr
* Dmitri Ivanov – klahvpillid
* Fjodor Lokšin – trummid
* Florida Tšanturija – vokaal
* Ksenija Rudenko (esinejanimi Zoja) – vokaal

### Endisi ansambli liikmeid

* Vjatšeslav Antonov (esinejanimi Sevõtš) – taustvokaal, marakad
* Aleksandr Popov (Puzo) – suur trumm, vokaal
* Andrei Antonenko (Antonenõtš) – tuuba, arranžeeringud
* Grigori Zontov (Zontik) – saksofon
* Roman Parõgin (Šuhher) – trompet
* Deniss Kuptsov (Kaštšei) – trummid
* Andrei Kurajev (Ded) – basskitarr
* Ilja Rogatševski (Pianist) – klahvpillid
* Konstantin Limonov (Limon) – kitarr
* Vladislav Aleksandrov (Valdik) – tromboon
* Aleksei Kanev (Lehha) – saksofon
* Igor Vdovin – vokaal, kitarr
* Alissa Foks – vokaal
* Vassilissa Staršova – vokaal
* Deniss Možin – helirežissöör

Viited
------

1. ↑  Флорида Чантурия. vokrug.tv
2. ↑  Кто сейчас выступает в группировке "Ленинград"?. vk.com, 26. august 2020

Välislingid
-----------

* Endine koduleht
* Сергей Шнуров распустил группу "Ленинград" (vene keeles)
**Andrés Mateus Uribe Villa** (sündinud 21. märtsil 1991 Medellínis) on Colombia jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Katari kõrgliigaklubis Al Sadd ja Colombia jalgpallikoondises.

Klubikarjäär
------------

Ta alustas klubikarjääri 2010. aastal Colombia esiliigaklubis Deportivo Español. 2012. aastal liitus ta Colombia kõrgliigaklubiga Envigado. Seejärel jätkas ta karjääri riigi kõrgliiga klubides Deportes Tolima ja Atlético Nacional. 2017. aasta Apertura-hooajal tuli ta Atlético Nacionaliga Colombia meistriks. Lisaks võitis ta Atlético Nacionaliga 2016. aastal Lõuna-Ameerika klubide meistrivõistlused Copa Libertadorese ja 2017. aastal Lõuna-Ameerika superkarika Recopa Sudamericana.

2017. aasta augustis liitus Uribe Mehhiko kõrgliigaklubiga Club América. Hooajal 2017–18 lõi ta Mehhiko liigas 11 väravat. 2017–18 kevadhooajal valiti ta liiga sümboolsesse koosseisu. 2018–19 sügishooajal tuli ta klubiga Mehhiko meistriks.

2019. aasta augustis sõlmis ta nelja-aastase lepingu Portugali kõrgliigaklubiga Porto. Hooaegadel 2019–20 ja 2021–22 tuli ta Portoga Portugali meistriks.

2023. aasta juunis sõlmis ta kolmeaastase lepingu Al Saddiga.

Koondisekarjäär
---------------

Debüüdi Colombia jalgpallikoondises tegi Uribe 26. jaanuaril 2017 sõprusmängus Brasiilia vastu. Koondisekarjääri kaks esimest väravat lõi ta 9. juunil 2019 sõprusmängus Peruu vastu.

Ta on kuulunud Colombia koondisse 2018. aasta maailmameistrivõistlustel, 2019. aasta Copa Américal ja 2021. aasta Copa Américal. 2018. aasta maailmameistrivõistluste kaheksandikfinaalis Inglismaaga oli ta üks kahest Colombia mängijast, kes penaltiseerias eksis.

Saavutused
----------

Atlético Nacional
* Categoría Primera A: Torneo Apertura 2017
* Copa Colombia: 2016
* Copa Libertadores: 2016
* Recopa Sudamericana: 2017

América
* Liga MX: Apertura 2018
* Copa MX: Clausura 2019
* Campeón de Campeones: 2019

Porto
* Primeira Liga: 2019–20, 2021–22
* Taça de Portugal: 2019–20, 2021–22, 2022–23
* Taça da Liga: 2022–23
* Supertaça Cândido de Oliveira: 2020, 2022

Viited
------

1. ↑  "OFFICIAL: Al-Sadd sign Colombian player Mateus Uribe". *Al Sadd SC* (inglise). 5. juuni 2023. Vaadatud 5. juunil 2023.

| * v
* r
Colombia koondis  –  2018. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused |
| --- |
| 

* 1 Ospina
* 2 Zapata
* 3 Murillo
* 4 Arias
* 5 Barrios
* 6 C. Sánchez
* 7 Bacca
* 8 Aguilar
* 9 Falcao (c)
* 10 James
* 11 Ju. Cuadrado
* 12 Vargas
* 13 Mina
* 14 Muriel
* 15 Uribe
* 16 Lerma
* 17 Mojica
* 18 Díaz
* 19 Borja
* 20 Quintero
* 21 Izquierdo
* 22 Jo. Cuadrado
* 23 D. Sánchez
* Treener: Pékerman

 | Colombia |
Gārsene mõisa peahoone
**Gārsene mõis** (läti keeles *Gārsene muiža*, saksa keeles *Garssen*) on mõis Lätis Aknīste piirkonnas Gārsene vallas Gārsenes. 

Kuramaa hertsog Gotthard Kettler andis Gārsene maad 1583. aastal von Budbergidele. Neile kuulus mõis võõrandamiseni 1920. aastal. Uusgooti stiilis mõisa peahoone püstitati 1856. aastal, 1885. aastal ehitati juurde ühekorruseline tiibhoone. 1939. aastal ehitati hoone arhitekt Vassiljevi projekti järgi kooliks ümber. Mõisa peahoones asuvad praegu põhikool ja Budbergide suguvõsa tutvustav muuseum.

Kõrvalhoonetest on mõisakompleksis säilinud teenijate ja moonakate majad, laut, pruulikoda, ait ja tallid, mis paiknevad ümber hoovi. Veidi eemal asub 19. sajandil uusgooti stiilis ümber ehitatud vesiveski. Ka kuulub mõisa juurde aastail 1904–1906 ehitatud kirik, mida ehivad Budbergide suguvõsa heraldikaga vitraažid. 

Park rajati 19. sajandil ja on suurelt osalt metsapark, mida liigendavad tiigid ja kivisillad. Pargis veski lähedal asub Budbergide pere rahula.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Gārsene mõis** |

* Sissekanne Läti mõisate veebisaidil; fotod (*läti keeles*)
**Põhjamaade Keskkonnainvesteeringute Korporatsioon** (**NEFCO**, akronüüm sõnadest *The Nordic Environment Finance Corporation*) on rahvusvaheline finantsasutus. 

Institutsiooni asutasid 1990. aastal viis Põhjamaade riiki: Taani, Soome, Island, Norra ja Rootsi. 

Asutuse peakorter asub Helsingis.

Praeguseks on NEFCO rahastanud hulgaliselt keskkonnaprojekte Kesk- ja Ida-Euroopa riikides, sh nii Venemaal, Ukrainas kui ka Valgevenes. 

NEFCO tegevus on keskendunud projektidele, mis võimaldavad saavutada tasuvaid keskkondlikke hüvesid. NEFCO prioriteetideks on projektid, mis vähendaksid heitgaaside hulka, leevendaksid mürgiste saasteainete osakaalu ja parandaksid Läänemere ökoloogilist seisundit.

NEFCO portfoolio hõlmab praegu ligi 300 väiksemat ja suuremat projekti mitmesugustes valdkondades: keemia, mineraalid, metallid, toitlustus ja tehnika, põllumajandus, veepuhastus, energiatootmisvahendid, munitsipaalteenused, jäätmekäsitlus, tuumavaldkonna edendamine, keskkonnahaldus ja keskkonnaseadmete tootmine.

Tagamaks vajalikku kapitali projektide toetuseks, töötab NEFCO koostöös mitme rahastamisasutustega. Kõige märkimisväärsemad neist on Investeerimisfond (*Investment Fund*), Nordic Environmental Development Fund, Testing Ground Facility süsinikufond ja Barents Hot Spots Facility. NEFCO haldab ka teiste osapoolte finantsvarusid, kes tagavad keskkonnaprojektide ressursse. Nende hulka kuuluvad teiste hulgas nii Euroopa Komisjon kui ka Põhjamaade valitsused.

NEFCO projektid viiakse tavaliselt läbi koostöös ettevõttega, mis "omab" projekti. Rõhk on asetatud otseinvesteeringutele, näiteks avaliku ja erasektori partnerlusele ning ettevõtete avalikele teenustele. NEFCO toetatud projekti struktuur peab olema tasakaalus riski ja tasu vahel kõigi huvitatud osapoolte jaoks. Eesmärgiks on saavutada õiglane tasakaal investeeringute struktuuri ja nende keskkonnakvaliteedi suhtes. NEFCO sihiks on pakkuda konkurentsivõimelisi tingimusi igal ajahetkel.

NEFCO täiendab finantsvarusid läbi partnerlusvõrgustiku teistelt huvitatud osapooltelt. NEFCO teeb ka koostööd kahepoolsete keskkonnaalaste abiprogrammidega.

Viited
------

1. ↑  "NEFCO koduleht". Originaali arhiivikoopia seisuga 16. märts 2011. Vaadatud 14. aprillil 2011.

Välislingid
-----------

* NEFCO koduleht
**Oš** on keskalluvusega linn Kõrgõzstanis, Oši oblasti halduskeskus. Asub Alai aheliku jalamil Fergana oru idaosas. 

Linnas tegeldakse puuvilla töötlemise ja siidi tootmisega.

Rahvastik
---------

Oš on Kõrgõzstani suuruselt teine linn. Linna elanike arvuks 2017. aastal oli hinnanguliselt 281 900, koos eeslinnadega kuni 500 000.

2009. aasta andmetel oli elanike seas 43% kirgiise ja 48% usbekke. 80% elanikest valdas vene keelt.

Ošist on pärit Ukraina krimmitatari lauljatar Džamala, kes võitis 2016. aastal Ukraina esindajana Eurovisiooni lauluvõistluse.

Ajalugu
-------

Oš kuulub Kesk-Aasia vanimate linnade hulka. Kirjalikes allikates on teda mainitud 9. sajandil. 10. sajandil kuulus ta kolme suurema linna hulka Fergana orus ning teda läbisid kaubateed Kesk-Aasiast Indiasse ja Hiinasse. 

Pärast Kokandi khaaniriigi vallutamist venelaste poolt 1876. aastal läks Oš Venemaa valdusse. Samal aastal sai Ošist Fergana oblasti koosseisu kuuluv maakonnalinn.

Oši oblasti keskus on linn alates 1939. aastast.

### Etnilised kokkupõrked 1990. aastal

*vaata ka: 1990. aasta etnilised kokkupõrked Kõrgõzstanis*
1990. aasta juunis kasvas etniline konflikt usbekkide ja kirgiiside vahel Ošis ja selle ümbruses verevalamiseks. Sündmuste otseseks vallandajaks olid tülid elamumaa pärast. Seni valdavalt usbekkidega asustatud Ošis nõudsid elamispinda maapiirkondadest linnadesse suunduvad kirgiisid. Pahameelt äratas ka Džalalabati oblasti usbeki vanemate poolt Nõukogude Liidu Ülemnõukogule edastatud autonoomianõue Kõrgõzstani lõunaosa usbekkidele.

Ametlikel andmetel hukkus konfliktis 300 inimest, üle tuhande sai haavata, hävisid sajad hooned. Rahutuste peatamiseks toodi linna Nõukogude armeeüksused, piir Usbeki NSV-ga suleti.

### Etnilised kokkupõrked 2010. aastal

*vaata ka: 2010. aasta etnilised kokkupõrked Lõuna-Kõrgõzstanis*
2010. aasta 11. juunil puhkesid Ošis tapatalgud kirgiiside ja usbekkide vahel, mis levisid ka teistesse Kõrgõzstani lõunaosa piirkondadesse. Mitu päeva väldanud vägivallalaines hukkus ametlikel andmetel 403 inimest.

Kõrgõzstani ajutise valitsuse väitel provotseerisid vägivalla kukutatud president Kurmanbek Bakijevi poolehoidjad.

Linnavalitsuse teatel süüdati rahutuste käigus põlema 70% linna hoonetest.

Vaata ka
--------

* Siiditee

Viited
------

1. ↑  2017-жылдагы Кыргыз Республикасынын облустарынын, райондорунун, шаарларынын, шаар тибиндеги кыштактарынын калкынын саны, Численность населения Кыргызской Республики на 1 января 2017 года
2. ↑  2017-жылдагы Кыргыз Республикасынын облустарынын, райондорунун, шаарларынын, шаар тибиндеги кыштактарынын калкынын саны, Численность населения Кыргызской Республики на 1 января 2017 года
3. ↑  Кыргызстан: Количество погибших в июньских беспорядках достигло 403 человек , Фергана.Ру, 5. oktoober 2010.
4. ↑  В Кыргызстане во время беспорядков сожжено 70 процентов города Оша, 24.kg, 17. juuni 2010.

Kõrgõzstani 1. järgu haldusüksused

Batkeni oblast • Biškek • Džalal-Abadi oblast • Narõni oblast • Oši linn • Oši oblast • Talasi oblast • Tšüj oblast • Õsõk-Köli oblast
Medingėnai kabel
**Medingėnai** (ka **Medingėnai I**) on küla (endine alev) Leedus Rietavase omavalitsuses, Medingėnai valla halduskeskus. Külas on kultuurimaja, põhikool ja raamatukogu. Medingėnai asub Minija jõe kaldal. Vaatamisväärsuseks on 1902. aastal valminud katoliku kirik.

1877. aastal sündis külas Leedu kirjanik Šatrijos Ragana.

Ajalugu
-------

Küla kuulus kuralaste Ceklise muinasmaakonda. Medingėnaid on kirjalikes allikates esimest korda mainitud 1253. aastal Liivi ordu ja Kuramaa piiskopkonna piirilepingus. Kui piirkond läks Leedu valdusse, siis rajati sinna mõis, mis kuulus algselt Kęsgailadele, seejärel aga Gorskistele.

1671. aastal ehitati alevisse esimene kirik. Algselt kuulus asula Žarėnai kihelkonda. Uus kirikuhoone valmis 1902. aastal. 1913. aastal sai külast kohaliku kihelkonna keskus. Nõukogude ajal oli Medingėnai kohaliku sovhoosi keskasulaks.

* Küla keskväljakKüla keskväljak
* RaamatukoguRaamatukogu

Viited
------

1. ↑
2. ↑   Medingėnai. Visuotinė lietuvių enciklopedija, Kd. XIV (Magdalena-México). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 568 lk.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Medingėnai** |

* Küla portaalis vietoves.Lt
**Lutsk** on linn Ukrainas, Volõõnia oblasti keskus. Ta asub Stõri jõe ääres.

Ajalugu
-------

Lutskit Volõõnia vürstiriigis on teadaolevalt esmamainitud 1095. aastal. Aastal 1240 vallutasid Galiitsia-Volõõnia vürstiriigi ja linna tatarlased. 

Leedu suurvürst Gediminas liitis 1340 linna Leedu, Vene ja Žemaitija suurvürstiriigiga ning tema poeg Liubartas valitses Vladimiri, Lutski ja Volõõnia vürstiriike. Leedu suurvürsti Vytautase ajal (1388–1430) oli Lutski kindlus tema teine residents Vilniuse järel. 

Alates 1569. aastast kuulus Lutsk Poola kuningriigi krooni alla. 

Kolmanda Poola jagamise järel, 1795. aastal läks linn Venemaa keisririigi koosseisu.

Aastatel 1918–1939 kuulus Lutsk taas Poolale – seda kinnitas 1921. aasta Riia rahu. Lutsk oli siis Volõõnia vojevoodkonna pealinn, vaatamata sellele polnud see vojevoodkonna suurim linn – suurim linn oli Rivne.

1938. aastal elas Lutskis 45% juute, 36% poolakaid, 9% ukrainlasi, 6% venelasi ja 4% muid vähemusi.

Pärast 1939. aasta rünnakut Poolale liideti linn NSV Liiduga ja kuulus 1991. aastani NSV Liitu, välja arvatud Saksa okupatsioon aastatel 1941–1944.

Saksa okupatsiooni ajal mõrvasid sakslased linna juudi kogukonna. Poolakad aga tõrjuti Lutskist välja pärast Poola ja NSV Liidu piiride muutmise lepingu allkirjastamist 1945. aastal Poola uuteks piirideks.

Linn kuulub iseseisvale Ukrainale alates 1991. aastast.

Galerii
-------

### Arhitektuur

* Kindlusetorn LutskisKindlusetorn Lutskis
* Üks Lutski igavese kuulsuse memoriaali mälestusmärkidestÜks Lutski igavese kuulsuse memoriaali mälestusmärkidest

Välislingid
-----------

* Lutski koduleht
* Ukrainlased võtsid esipioneer Pavlik Morozovilt nimelise tänava, Õhtuleht, 24. august 2007
**Kristiina Tõnnisson** (sündinud 15. mail 1976) on eesti sotsiaalteadlane.

Ta lõpetas 1994. aastal Tartu 3. Keskkooli ja 1997. aastal Tartu Ülikooli sotsiaalteaduskonnas avaliku halduse eriala, sai magistrikraadi juhtimises New Yorgi Ülikoolist ning on kaitsnud doktorikraadi Tartu Ülikoolis. 

Ta oli esimene Teaduse ja Kultuuri Sihtasutuse Domus Dorpatensis tegevjuht (praegu nõukogu esimees), samuti viimane Tartu Ülikooli Euroopa Kolledži direktor. Alates 2016. aastast on Tõnnisson Tartu Ülikooli Johan Skytte poliitikauuringute instituudi direktor. 

Ta on uurinud avalike organisatsioonide juhtimist üleminekuühiskondades.

Kristiina Tõnnisson kuulub alates aastast 2018 erakonda Eesti 200. Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 10 (Tartu linn) 312 häält ning ei osutunud valituks.

Tunnustus
---------

* 2015 Tartu Ülikooli aumärk
* 2017 Kodanikupäeva aumärk

Viited
------

1. ↑  Delfi. (2023). Riigikogu valimiste tulemused 2023. Delfi, 6. märts. Kasutatud 12.03.2023,
2. ↑  "Tartu Ülikooli aumärgi kavalerid". *Tartu Ülikool*. Vaadatud 9.12.2022.

Välislingid
-----------

* Kristiina Tõnnisson Eesti Teadusinfosüsteemis
**Néstor Carlos Kirchner Ostoić** (25. veebruar 1950 Santa Cruzi provints, Río Gallegos – 27. oktoober 2010) oli Argentina poliitik, aastatel 2003–2007 Argentina president.

Ta oli vasakpoolne peronist.

Aastatel 1991–2003 oli ta Santa Cruzi provintsi kuberner. Aastal 2003 sai ta Argentina presidendiks, võites varasemat (1989–1999) presidenti Carlos Menemit.

Kirchner põlvnes katoliku usku eurooplastest. Tema isa Néstor Carlos Kirchner, kes põlvnes sakslastest ja šveitslastest, töötas postiametnikuna. Ema María Ostoic oli pärit Tšiilist Punta Arenasest ja tema vanemad olid horvaadi immigrandid. Kirchnerid elasid Santa Cruzi provintsi pealinnas Río Gallegoses. 

Kirchner astus juba noorena peronistlikku noorsooliikumisse *Juventud Peronista*. Aastal 1976 lõpetas ta advokaadina La Plata ülikooli. 

Aastal 1987 valiti ta Santa Cruzi linnapeaks. Sellele ametikohale jäi ta 1991. aastani. Seejärel sai ta kuberneriks. Ta tõi provintsi heaolu ja majanduslikku stabiilsust. Ta valiti uuesti ning jäi selle provintsi kuberneriks 2003. aastani. Oma provintsis pani ta rõhku maavarade kaevandamisele. Seal on naftat ja maagaasi ning Argentina suurim kulla- ja hõbedakaevandus. 

1996 asutas ta peronistide siseajalehe La Corriente Peronista, mis oli mõeldud vabaks aruteluks ja peronistide ühtsuse taastamiseks. 

Kuigi Menem võitis esimese hääletusvooru 27. aprillil 2003, sai ta ainult 24% kehtivatest häältest, ainult 2% rohkem kui Kirchner. See oli Pyrrhose võit, sest Menemil oli paljude argentinalaste silmis väga negatiivne kuvand ja tal polnud peaaegu mingit võimalust lõppvoorus võita. Küsitlused ennustasid Kirchneri ülekaalukat võitu 30–40-protsendilise vahega. Menem otsustas kandideerimisest loobuda. See tegi Kirchneri automaatselt Argentina presidendiks.

Kirchner sai Eduardo Duhalde järel presidendiks 25. mail 2003.

Kirchner oli esimene Patagooniast pärit president. 

28. oktoobril 2007 toimunud presidendivalimised võitis Néstor Kirchneri abikaasa Cristina Fernández de Kirchner.

Kirchner sundis ametist lahkuma kolm Ülemkohtu kohtunikku, süüdistades neid Carlos Menemi otsuste heakskiitmises. Üks endine kohtunik ütles, et Kirchner tahtis lihtsalt Ülemkohtu sõltumatust piirata. 

4. mail 2010 valiti ta Lõuna-Ameerika Riikide Liidu peasekretäriks.

Isiklikku
---------

Kirchner abiellus 9. märtsil 1975 dr Cristina Fernándezega.

Neil on kaks last: Máximo (1977) ja Florencia (1990).

Välislingid
-----------

* Foto
* Fotod
* Foto
* Foto (koos Kofi Annaniga)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Eduardo Duhalde** | **Argentina president**2003–2007 | Järgnev**Cristina Fernández de Kirchner** |
**AS Nitrofert** on Kohtla-Järvel tegutsev mineraalväetisi tootev keemiatööstuse ettevõte.

Kasutades peamise toorainena Venemaalt tarnitavat maagaasi, toodab Nitrofert ammoniaaki ja prilleeritud karbamiidi. Tootmismahtusid reguleeritakse sõltuvalt konjunktuurist ja väetiste maailmaturu hindadest.

Aktiivse tootmise perioodil tarbis ettevõte kuni 5% Eestis müüdavast elektrienergiast ja umbes 25% Eestis müüdavast maagaasist.

2007. aastal oli ettevõtte käive umbes miljard krooni ja kasum üle 170 miljoni krooni.

2009. aasta veebruaris otsustas ettevõte tootmise ajutiselt peatada. Kuni selle otsuseni andis Nitrofert tööd ligi 500 inimesele. Töötajaid ei koondatud.

Nitrofert asutati 1993. aastal. Omanik on Küprosel registreeritud Balmat Holdings Ltd, peadirektor Aleksei Nikolajev. 2006. aastani kuulus ettevõte Venemaa ja Ukraina gaasiärimeestele kuulunud Oriental Chemtrade Ltd-le. Praegune omanik Balmat Holdings Ltd kuulub 
Austrias tegutsevale ettevõttele OSTCHEM Holding AG, mis omakorda on osa Ukraina ärimehele Dmitri Firtašile kuuluvast Group DF-ist.

Viited
------

1. 1 2  AS Nitrofert (külastatud 6. septembril 2010)
2. 1 2  Nitrofert peatab ajutiselt tootmise[*alaline kõdulink*], Äripäev, 11. veebruar 2009.
3. ↑  1. koht: Nitrofert säilitab kriisis kindla meele[*alaline kõdulink*], Äripäev, 18. veebruar 2009.
4. ↑  OSTCHEM Group Presentation, 13. juuli 2010.

Välislingid
-----------

* Ettevõtte koduleht