recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Johann Bartels
**Johann Martin Christian Bartels** (12. august 1769 Braunschweig – 7./20. detsember 1836 Tartu) oli Tartu Ülikooli puhta ja rakendusmatemaatika professor 1820–1836.

Alustas koolis abiõpetajana. Braunschweigis oli tema õpilaste seas ka Carl Friedrich Gauss.

Bartels õppis Johann Friedrich Pfaffi käe all Helmstedtis ja Abraham Gotthelf Kästneri õpilasena Göttingenis.

1800. aasta töötas ta matemaatikaprofessorina Reichenaus ja 1801. aastal õpetas ta matemaatikat Aaraus. Alates 1808. aastast töötas Bartels Kaasani ülikoolis. Kaasanis oli tema õpilaste seas ka Nikolai Lobatševski.

Peterburi Teaduste Akadeemia korrespondentliige 1826. aastast.

Bartels saabus Tartusse matemaatikaprofessoriks 1820. aastal. Tartus töötades lõi ta diferentsiaalgeomeetria koolkonna.

Avaldas vähe, mistõttu põhilised ideed sisaldusid loengutes ja tema juhendatud töödes. Näiteks ruumikõverate valem (Frenet'-Serret' valem) sai avalikuks Carl Eduard Senffi 1831. aasta töös "Theoremata principalia e theoria curvarum et superficierum".

Ta abiellus 1802. aastal Anna Magdalena Saluziga. Neil oli tütar Johanna Bartels (1807–1867), kes abiellus 1835. aastal Friedrich Georg Wilhelm Struvega.

Viited
------

1. ↑  Fr.G.W. Struve Tartu-periood Vaatleja

Välislingid
-----------

* Bartelsi tööd
**Sõnajalaõis** on folklooris sõnajalal ainult jaaniööl esinev õis, mille leidmine on seotud suurte raskustega.

Folkloor
--------

See on müstiline imekaunis õis, mis puhkeb sõnajalal jaaniööl ainult mõneks hetkeks. Õis pidavat andma tema leidjale ning noppijale õnne, rikkust, kõigi loomade, lindude ja inimeste keele mõistmise, teadmise kõigi maailma asjade kohta. Sõnajalaõis teeb omaniku soovi korral nähtamatuks. Sõnajalaõit on aga väga raske kätte saada, sest kurat ja kurjad vaimud veeretavad otsija teele mitmeid takistusi. Samalaadne uskumus ja kujutelm sõnajalaõie või sõnajala seemnete kohta on omane ka teistele Euroopa rahvastele.

Jaaniööl õitsev sõnajalaõis hiilgab ja särab nagu tuluke pimedas. Imeline õis avaneb keskööl vaid hetkeks, kuid tema jõud saadab leidjat igavesti. Vastupidi tänapäevasele arvamusele ei olnud see armuõnne märk, vaid hoopis võimalus suureks rikkuseks. 

Sõnajalaõit tuli otsida üksinda, seejuures ei tohtinud pöörata tähelepanu häältele enda ümber ega kohkuda ühestki lähenevast olendist. Ei tohtinud ka hüüdmise peale ringi vaadata ega sellele vastata. Leitud õis tuli viia kohe metsast välja. Sõnajalaõit võis hõlpsamalt leida see, kes õiele ei mõelnudki, siis sai õis ise jalanõu külge või püksisäärde kinni jääda. Kuid sedamaid võis vanapagan ilmuda inimesele osaks langenud õnne ära röövima. Vahel proovis ta õit endale saada hirmutades, teinekord meelitades. Vahel võis ta moondada end õie omaniku pereliikmeks või mõneks muuks sugulaseks, isegi mõisahärraks, paludes leitud õit näha.

Jaaniööl võivad targad inimesed kuulda looduse jutte tuleviku kohta. Üks võimalus oleks minna sõnajalgade keskele ja teha seal endale ümber rist, et vanapagan segama ei tuleks. Vanapaganal olevat sõnajalgadega omamoodi suhe – ta pidavat nende alla varjule pugema, kui mõni vaenlane kiusama kipub.

Keelealgatus
------------

Eesti Rahvusringhäälingu keelealgatusega valiti 2019. aastal kõige eestilikumaks sõnaks *sõnajalaõis*. Kokku anti rahvahääletusel selle sõna poolt enam kui 7000 häält. Rahvahääletuse tulemusena selgunud esiviisik oli populaarsuse põhjal järgmine: sõnajalaõis, öö, kullakallis, pööriöö, kurat.

Vaata ka
--------

* Jaanipäev
* Sõnajalgtaimed

Viited
------

1. ↑  Eesti keele seletav sõnaraamat. 2009
2. ↑  Eesti rahvakultuuri leksikon (3. trükk). 2007. Koostanud ja toimetanud Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 290
3. ↑  Sõnajalaõis toob rikkust. Postimees
4. ↑  Kõige eestilikum sõna. Eesti Rahvusringhääling, Arvamus, 14.aprill 2019.

Kirjandus
---------

* Matthias Johann Eisen, Jaani raamat. Tallinn, 1898.
* Matthias Johann Eisen, Eesti vana usk. Tartu, 1926.
* Mall Hiiemäe, Sõnajalg rahvauskumustes. Eesti Loodus, 1987, nr 6.
* Mall Hiiemäe. Sõnajalg jaaniööl. Ilmamaa 2006 ja 2008. ISBN 9985-77-214-8

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Sõnajalaõis** |

* Selgus käes: sõnajalaõis on kõige eestilikum sõna. Pealinn, 14. aprill 2019.
* Sõnajalaõis toob armu asemel rikkust. Postimees, 21. juuni 2012.
* Sõnajalaõit otsima. Hiiu Leht 22. juuni 2017.
* Rahvapärased taimenimetused. Sõnajalaõis
Alexis Falize'i kujundus *châtelaine*'i jaoks, mille otsas ripub kell. 1875
*Châtelaine* 1700. aastatest
***Châtelaine*** ([ʃætəleɪn], 'lossiproua'; prantsuskeelne *châtelaine* on naisvorm sõnast *châtelain* 'kastellaan', 'lossihärra') on vöö küljes kantav ehiskinnitus, mille küljes ripuvad ketikeste otsas igapäevases majapidamises tarvilikud väikesed esemed nagu võtmed, käärid, kell, sõrmkübar, nuusksoola- või lõhnaveepudel vms. Tänapäeva ehtestilistikas võib see tähendada mitmete ripatsitega ehet, mida kantakse vööl või rinnas või kehal.

Viikingi- ja rahvasterännuaja arheoloogilise materjali kontekstis nimetatakse sellist tarbeesemeid kandvate ketikeste kimpu ahela ketilüli kuju järgi varrasahelikuks.

Ajaloost
--------

Ese on pika ajalooga, pisiesemetega ketikimp nii tarbeesemena kui ka ehtena on olnud kasutusel Vana-Rooma ajast kuni 19. sajandini. Kuigi 18. sajandil oli selle ehte hiilgeaeg, tuli sõna vööripatsi tähenduses prantsuse keeles kasutusele alles 19. sajandil, lühendina väljendist *chaîne châtelaine* 'lossiproua kett'. 19. sajandil omandas *châtelaine* majaemanda staatuse sümboli tähenduse, selle kandjaks oli sageli perekonna vanim naine, kes võis kamandada teenijaid ja otsustada ainuisikuliselt perekonnaliikmete ligipääsu üle väärisesemetele. 

2006. aastal korraldas Ameerika kollektsionäär ja kuraator Helen W. Drutt rahvusvahelise ehtekunstinäituse "Challenging the Châtelaine" (avati Helsingi Disainimuuseumis, eksponeeriti ka Tarbekunsti- ja Disainimuuseumis Tallinnas 2007. aastal eestikeelse pealkirjaga "Tõlgendades châtelaine'i"), mis koondas 78 rahvusvaheliselt tuntud ehtekunstniku teost ja esitas nende tänapäevaseid tõlgendusi sellest ajaloolisest ehtetüübist (Eestist Kadri Mälk, Eve Margus-Villems ja Kristi Paap).

Vaata ka
--------

* Varrasahelik
* Ripats
* Brelokk

Viited
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 21. oktoober 2019. Vaadatud 21. oktoobril 2019.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
5. ↑
6. ↑
7. ↑

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Châtelaine** |

Välislingid
-----------

* Chatelaine. - 1911 Encyclopædia Britannica Vikitekstides
* H. Oatman-Stanford. The Killer Mobile Device for Victorian Women. - Collectors Weekly
* Châtelaine. 1887. Metropolitan Museum
Nikita Budka
**Nikita Budka** (ukraina keeles *Микита Михайлович Будка*; 7. oktoober 1877 Dobromirka – 1. oktoober 1949 Karaganda oblast) oli Ukraina Kreekakatoliku Kiriku piiskop. Ta kanoniseeriti 27. juunil 2001 pühakuks.

Ta sündis aastal 1877 talupoja perekonnas Dobromirka külas Galiitsias, Austria-Ungaris (praeguse haldusjaotuse järele Zbaraži rajoonis Ternopili oblastis). Pärast keskhariduse omandamist aastal 1897 läbis ta Viinis sõjaväeteenistuse. Aastal 1905 sai ta Innsbruckis teoloogilise hariduse; 25. oktoobril 1905 pühitseti ta piiskop Andrei (Šeptõtskõi) poolt preestriks. Oma vaimuliku ametis pööras ta erilist tähelepanu Ukraina emigrantidele, külastades ukrainlaste diasporaasid Saksamaal, Brasiilias, Argentinas ja Kanadas.

15. juulil 1912 pühitses Rooma Paavst Pius XI ta Patara titulaarpiiskopiks ja Ukraina kreekakatoliiklaste piiskopiks Kanadas, kus ta pani aluse Ukraina kreekakatoliku metropoolia edasisele arengule. Aastal 1924 kutsus ta Yorktownis kokku kreekakatoliku vaimulike esimese nõukogu. Aastal 1927 astus ta tagasi, säilitades aupiiskopi tiitli.

Aastal 1928 naasis ta tervise halvenemise tõttu Ukrainasse ja sai Lvivi generaalvikariks. Ta tegeles Neitsi Maarja pühamu taastamisega Zarvanõtsjas.

11. aprillil 1945 arreteerisid Nõukogude salateenistused ta koos teiste Ukraina kreekakatoliku kiriku piiskoppidega. Kohus mõistis ta 8 aastaks erirežiimi laagritesse ja määras ametisse kandma Kasahstani, kus ta 1. oktoobril 1949 Karaganda lähedal laagris raske töö tõttu suri. Matmiskoht on teadmata, kuigi on tõendeid selle kohta, et ta maeti ühele Karlagi kalmistule Karazhari küla lähedal.

27. juunil 2001 kanoniseeriti ta paavst Johannes Paulus II poolt pühakuks.
Map
**Mālupe raudteejaam** on endine raudteejaam Pakalnieši–Kūdupe raudteel Alūksne piirkonna Mālupe vallas Sofikalnsis.

Jaam asus Pakalnieši raudteejaamast 13,5 km kaugusel. See avati aastal 1933; 1. märtsil väljus jaamast esimene puidulastiga kaubarong, ent 15. aprillil algas reisiliiklus. Lisaks kahekorruselisele jaamahoonele ehitati Mālupe raudteejaama veel elumaja ja dresiinidele mõeldud varjualune.

Teise maailmasõja ajal asusid sakslased rajama Pakalniešist Petserisse viivat raudteed, millel Mālupe oleks kandnud nime *Malup*, ent nõukogude vägede pealetung tegi nende plaanidele lõpu ja demonteeritud varasemat raudteed enam ei taastatud. Ka Mālupe raudteejaam jäi suletuks.

Jaamakompleksist on tänapäeval säilinud kaev, jaama juurde viinud allee ja osaliselt ka ramp.

Viited
------

1. ↑  T. Altbergs, K. Augustāne, I. Pētersone. Dzelzceļi Latvijā. R: Jumava, 2009, 164-165. lk. ISBN 978-9984-38-698-0
2. ↑

Välislingid
-----------

* Jaam vanal kaardil

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Eelnev peatus** | **Endine raudteepeatus**  | **Järgnev peatus** |
|  Svilte |  **Mālupe** | Salenieki  |
**Chřibská** (saksa keeles *Kreibitz*) on linn Tšehhis Ústí maakonnas Děčíni ringkonnas. Chřibská asub Saksamaa piirist ligi 8 km kaugusel, Děčínist 21,5 km idakirdes ja Ústí nad Labemist umbes 39 km kirdes.

Chřibská paikneb merepinnast 342 meetri kõrgusel.

Chřibskát on esmamainitud 1354. aastal, linnaõigused sai 1570. aastal. Aastatel 1945–1946 saadeti linna saksa rahvusest elanikkond riigist välja ja Chřibská kaotas linnaõigused. 10. oktoobril 2006 sai Chřibská linnaõigused tagasi.

Chřibskás asus Kesk-Euroopa vanim klaasikoda, mis oli olemas juba 1426. aastal. Klaasikoda tegutses kuni 2007. aastani.

Chřibskás on sündinud austria botaanik Thaddäus Haenke (1761–1816).

Viited
------

1. ↑  Malý lexikon obcí České republiky - 2017, vaadatud 28.08.2018.
2. ↑  Population in municipalities - 1 January 2022, vaadatud 2.05.2022.
3. ↑  Chřibská Místopisný průvodce po České Republice
4. ↑  Historie Město Chřibská
5. ↑  Radnice Hrady.cz
6. ↑  Chřibská – možnost prohlídky sklárny za provozu Klášterní penzion
7. ↑  Horní Chřibská Lužické a Žitavské hory
8. ↑  Museum für Thaddäus Haenke Sächsische.de, 29. aprill 2000
**Mācītājmuiža** (tõlkes *Kirikumõis*) on küla (*vidējciems*) Lätis Talsi piirkonnas Lībagi valla keskosas.

Küla asub maantee A10 ääres. Mācītājmuiža jääb valla keskusest Mundigciemsist 5,5, piirkonna keskusest Talsist 7,5 ja Riiast 110 kilomeetri kaugusele.

Küla on tekkinud Stende kiriku ja kirikumõisa juurde. Kirik ja kabel, kiriku altar, orel, kantsel ning seinamaalingud on muinsusmälestistena riikliku kaitse all.

Aastal 2017 oli külas 77 elanikku, aastal 2020 oli elanikke 74.

Stende kirik

Viited
------

1. ↑  Vietvārdu datubāze, vaadatud 9.04 2020
2. ↑  Valsts aizsargājamo nekustamo kultūras pieminekļu saraksts

| * v
* r
Lībagi valla asulad |
| --- |
| 
Ābeļi **·**  Aklaisciems **·**  Andumi **·**  Bēķciems **·**  Birzmaļi **·**  Bungciems **·**  Dižstende **·**  Gailīšciems **·**  Kursakciems **·**  Lībagi **·**  Linejciems **·**  Mācītājmuiža **·**  Mazstende **·**  **Mundigciems** **·**  Purgalciems **·**  Putniņciems **·**  Smildzējciems **·**  Sukturi |
Mālupe mõis 1904. aasta kaardil. Väljavõte kaardilt "Wegekarte des Walkschen Kreises mit den Kirchspiels- und Gutsgrenzen" (1904). Mõisa valdused on kaardil tähistatud numbriga 34
Mālupe mõisa peahoone 2018. aastal
**Mālupe mõis** (saksa keeles *Malup*, läti keeles *Mālupes muiža*) oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Aluliina kihelkonnas. Tänapäeval asub Lätis Alūksne piirkonnas Mālupe vallas Mālupe külas.

Mõisa suurus
------------

Agraarreformi ajal aastal 1920 kuulus Mālupe mõisale 1131 hektarit maad.

Viited
------

1. ↑  Latviešu konversācijas vārdnīcas XIII sējuma 25553-25554 slejas. Rīga: 1935.-1936.

Kirjandus
---------

* Sakk, Ivar. *Läti mõisad*. Reisijuht. Tallinn: EVG Print, 2006. Lk 102.

Aluliina kirik
Aluliina kihelkond

**Kirik**: Aluliina kirik  

**Mõisad**: Aluliina kirikumõis | Alsviķi mõis | Aluliina mõis | Ate mõis | Babecka mõis | Beja mõis | Dore mõis | Ērmaņi mõis | Jaunanna mõis | Kalnapededze mõis | Kolberģi mõis | Lāzberģi mõis | Mālupe mõis | Nēķene mõis | Rēzaka mõis | Šļukumsi mõis | Ziemeri mõis | Tūja mõis | Vecanna mõis | Vizikumsi mõis
**GAZ-69** (vene keeles *ГАЗ-69*) on külma sõja ajal Nõukogude Liidus ja litsentsi alusel Rumeenias valmistatud neljarattaveoline maastur.

Aastail 1953–1955 tootis masinat GAZ ja aastatel 1954–1972 UAZ (ametlikult **UAZ-69**, kuid rahva suus kutsuti ka neid GAZ-69-ks).

Kirjeldus
---------

GAZ-69 baasvariandil on ainult kaks ust ja katus ning külgede ülemine osa on enamasti presendist. Versioonil **GAZ-69A** on neli ust. Seda tootis ka Rumeenia autotootja ARO algul (1957–1959) IMS-57-na ja hiljem moderniseeritult Muscel M-59-na (1959–1963) ning Muscel M-461-na (1964–1975). UAZ-69 edasiarendusteks on kerge veok UAZ-450 ja uuem maastur UAZ-469.

Kasutamine sõjaväes
-------------------

GAZ-69 Albaania sõjaväe teenistuses (praegu enam ei kasutata).
GAZ-69 oli omal ajal põhiline maastur Nõukogude armees ja asendas selles rollis GAZ-67 ja Willys Jeepi. 

GAZ-69A vahetas omakorda välja UAZ-469.

Seda kasutati baasmasinana AT-1 Snapper rakette kandva tankitõrjekompleksi 2P26 loomisel ja neljarattaveolise amfiibsõiduki GAZ-46 MAV loomisel, mis põhineb Teise maailmasõja aegse USA amfiibsõiduki Ford GPA ehitusel.

Viited
------

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **GAZ-69** |
**Māris Verpakovskis** (sündinud 15. oktoobril 1979 Liepājas) on Läti jalgpallikoondise endine ründaja.

Māris Verpakovskis mängis Läti rahvuskoondises aastatel 1999–2014 kokku 104 korda ja lõi 29 väravat. Esimene mäng rahvuskoondises toimus 9. juunil 1999, kui mängiti Kreekagaga ja saavutati võit 2:1, samas kohtumises tuli ka esimene värav koondise kasuks.

2004. aasta Euroopa meistrivõistluste esimeses alagrupimängus lõi ta värava Tšehhi vastu. See jäi Läti ainsaks väravaks sel turniiril.

Klubid
------

* 1996–1997 Baltika
* 1997–2000 Liepaja Metalurg
* 2001–2004 Riia Skonto
* 2004–2009 Kiievi Dinamo
* 2007 Getafe (laenul)
* 2007–2008 Spliti Hajduk (laen)
* 2008 Celta de Vigo (laenul)
* 2009–2011 Ergotelis F.C.
* 2011–2012 FC Baku
* 2013–2014 Ergotelis F.C.
* 2014–2015 FK Liepāja

Saavutused
----------

* Läti meister 2001, 2001, 2015
* Ukraina meister 2004
* 2003, 2004 Läti parim jalgpallur

Tunnustus
---------

* 2003 Aasta eurooplane Lätis

Isiklikku
---------

Māris Verpakovskis on 173 cm pikk ja kaalub 68 kg. Tema isa Ilmārs Verpakovskis oli samuti jalgpallur.
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib aastatel 1992–2017 eksisteerinud vallast, 1939. aastal loodud valla kohta vaata artiklit Sõmeru vald (1939); veel varasema valla kohta vaata Sõmeru vald (Rakvere kihelkond).* |

---

**Sõmeru vald** oli vald Lääne-Virumaal.

2017. aastal ühinesid Rakvere vald ja Sõmeru vald uueks Rakvere vallaks.

Sõmeru vallavanem oli Peep Vassiljev.

Asustus
-------

Vallas oli Sõmeru, Näpi ja Uhtna alevikud ning 28 küla: Aluvere, Andja, Aresi, Jäätma, Kaarli, Katela, Katku, Kohala, Kohala-Eesküla, Koovälja, Muru, Nurme, Papiaru, Rahkla, Raudlepa, Raudvere, Roodevälja, Rägavere, Sooaluse, Sämi, Sämi-Tagaküla, Toomla, Ubja, Ussimäe, Vaeküla, Varudi-Altküla, Varudi-Vanaküla, Võhma.

Ajalugu
-------

Enamiku praeguse Sõmeru valla territooriumil asuvate külade ajalugu ulatub muinasaega.

1241. aastal koostatud "Taani hindamisraamatus" on nimetatud Aluvere (*Alouerae*), Andja (*Adnjias*), Kohala (*Tolks*), Rägavere (*Rakkeura*e), Sõmeru (*Someruerae*), Sämi (*Semis*), Ubja (*Ubias*), Uhtna (*Octinus*), Vaeküla (*Wayküll*), Võhma (*Vemais*), Varudi (*Waradas*) külasid.Varudi küla oli oma 45 adramaaga üks suurematest küladest Põhja-Eestis.

Sõmeru valla maadel ei olnud oma kihelkonnakirikut, külad jagunesid kolme kirikukihelkonna – Viru-Nigula, Viru-Jaagupi, Rakvere kihelkonna vahel.

1890. aastal moodustati ühendatud vallakohtu ringkonnad ja 14. oktoobril 1891 moodustati endise Eestimaa kubermangu Rakvere (Viru) kreisi maadest ja täiendavalt Sõmeru vallast (*Neu-Sommerhusen*), Kaarli vallast (*Alt-Sommerhusen*), Arkna vallast (Arknal), Kohala vallast, Uhtna vallast ühendvald, mis kandis sama nime kui asutatud vallakohtu ringkond: "*Sommerhusen*" – Sõmeru vald, mida algusaastatel nimetati ka Kaarli vallaks. "Sõmeru" ja "Kaarli" valla nime kasutati paralleelselt ka hilisemal ajal. Eestimaa kubermangu Talurahva asjade Komissari Rakvere jaoskonna korraldusel kuulutati valla moodustamist Eestimaa Kubermangu Teatajas nr 3 16. jaanuaril 1892. Tolleaegne vallamaja asus Koovälja külas Kohala tee ääres.

Aastatel 1938–1939 viidi Eestis läbi ulatuslik valdade haldusterritoriaalne reform, mille tulemusel vähenes valdade arv neljandiku võrra.

* 

 *Pikemalt artiklis Sõmeru vald (1939)*
1945. aastal moodustati külanõukogud, Kaarli Küla Töörahva Saadikute Nõukogu Täitevkomitee alustas tegevust 2. oktoobril 1945, olles esialgu kuni 1950. aastani koos Uhtna ja Kohala külanõukoguga veel Sõmeru valla alluvuses, ajani, mil likvideeriti maakonnad ja vallad ning moodustati rajoonid. 1. oktoobrist 1950 läks Kaarli külanõukogu Rakvere Rajooni TSN TK alluvusse.

Kaarli vald moodustati 1992. aasta 9. aprillil. Sama aasta 30. aprillil nimetati vald ümber Sõmeru vallaks.

Viited
------

1. ↑  Maakatastri statistika, vaadatud 15.10.2018.
2. ↑  Statistikaamet, vaadatud 30.05.2017.
3. ↑  Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 11.07.2022.
4. ↑  Siseministeerium: Kohalike omavalitsuste juhid 2014. a. jaanuari seisuga, vaadatud 17. oktoober 2014
5. ↑  Sõmeru vald (pdf)
6. ↑  Lääne-Viru maakonna Kaarli valla ümbernimetamise kohta (vastu võetud 30.04.1992)
**Kotka tänav** on tänav Rakveres ja paikneb linna kaguosas. Kaugus Turu platsist (keskväljak) linnulennul mõõdetuna on 2,5 km. 

Tänav on pikkusega 341 m, on 25 meetrit lai ning asub Rakvere Linnuriigi linnaosas, olles üks lõunapoolsemaid tänavaid linnas. Ta ühendab Kauri, Räägu, Rähni, Metsise ja Tedre tänavat. 20. sajandi alguses asus piirkond Rägavere valla territooriumil, siin paiknesid talumaad. Nõukogude okupatsiooni ajal kuulus Kotka tänava ümbrus Vinni külanõukogu alla. 1990. aastatel liideti Linnuriigi tänavate ala Rakvere linnaga.

Tänav saab alguse Tedre tänava ristmikult, kulgeb ida suunas ja lõpeb Kauri tänava ristmikul. Tänav on paralleelne Kure tänavaga.

Metsise tänava äärde on 20. sajandi lõpukümnenditel rajatud ühepereelamud abihoonetega, osaliselt on istutatud kõrghaljastus. Tänav on välisvalgustuse ja asfaltkattega sõiduteega, kõnniteed puuduvad.

Viited
------

1. ↑  Kohalike teede nimekiri Vaadatud 05.04.2022
2. ↑  Rakvere linnaosad
3. ↑   Rakvere interaktiivne kaart

Välislingid
-----------

* Geoportaal
* Vaade Kotka tänavale ida suunas
**Helisalvestus** on audiosignaalide salvestamine helikandjale. Salvestatava heli muundab elektriliseks signaaliks ehk audiosignaaliks mikrofon.

Helisalvestus on ka üks muusikaproduktsiooni etappidest, mille käigus toimub heli salvestamine helikandjale kas spetsiaalses helistuudios, kontserdisaalis või mujal. Heli salvestatakse tavaliselt mitmekanalilise helisalvestusseadmestiku abil arvuti kõvakettale või muule helikandjale (näiteks magnetlindile mitmerajalise salvestusena).

Laialt levinud helisalvestuse meetodid on olnud mehaaniline, optiline ja magnetiline. Algselt on kõikide nende puhul olnud tegemist signaali salvestamisega analoogkujul, kuigi kandevsignaali modulatsiooni ja muude signaalitöötluse võtete kasutamisega selle juures, nagu seda on eelmagneetimine magnetofonides, kandevsignaalid kvadrofooniliste heliplaatide puhul jms.

Tänapäeval on levinuim helisalvestuse meetod digitaalsignaali salvestus sobivale andmekandjale, tarbekasutuses selle kompresseeritud vormid (MP3 jm).

Helisalvestuse tulemuseks on helisalvestis ehk fonogramm.

Vaata ka
--------

* audiosignaal
* helikandja
* helisalvestis
* fonogramm
* fonogrammitootja
* muusikaproduktsioon
Roman Herzog
**Roman Herzog** (5. aprill 1934 Landshut – 10. jaanuar 2017 Jena) oli saksa jurist ja poliitik, ta oli Saksamaa president 1994–1999. 

1958 sai ta Münchenis õigusteaduse doktoriks ja töötas Müncheni ülikoolis assistendina kuni 1964. Samal aastal sai ta oma teadustöö "Riikliku organisatsiooni iseloomustus juriidilisest ja ajaloolise arengu vaatekohast" (*Die Wesensmerkmale der Staatsorganisation in rechtlicher und entwicklungsgeschichtlicher Sicht*) professoriks. Professorina töötas ta Müncheni ülikoolis 1966. aastani, mil siirdus Berliini Vabasse Ülikooli õpetama avalikku õigust ja politoloogiat. 1969. aastal asus ta Berliini Vabas Ülikoolis administratiivsele tööle ja oli 1971–1972 ülikooli rektor.

1970 astus Roman Herzog Saksamaa Kristlik-Demokraatlikku Liitu. 1973 algas tema poliitikukarjäär Rheinland-Pfalzi liidumaa esindajana Bonnis föderaalvalitsuses. 1978 sai ta Baden-Württembergi liidumaa kultuuri- ja spordiministrika. 1980 valiti ta liidumaa parlamenti maapäeva ja sai liidumaa siseministriks.

Alates 4. oktoobrist 1983 oli Roman Herzog Karlsruhes asuva Saksamaa Konstitutsioonikohtu asepresident ja 1987–1994 president. Siis valiti ta Johannes Rau järglasena Saksamaa presidendiks.

Tema naine Christiane Herzog suri 19. juunil 2000. Roman Herzog abiellus hiljem vabaproua  Alexandra von Berlichingeniga.

Tunnustus
---------

* 1997 – Karl Suure auhind
* 1999 – valiti Venemaa Teaduste Akadeemia välisliikmeks (ühiskonnateaduste osakond)
* 2000 – Maarjamaa Risti I klassi teenetemärk

  



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Richard von Weizsäcker** | **Saksamaa president**1994–1999 | Järgnev**Johannes Rau** |
**Heljo Vanamõis** (16. aprill 1915 Viljandi – 10. oktoober 1990 Blaxland Sydney lähedal Austraalias) oli eesti maali- ja tekstiilikunstnik.

Ta sündis Viljandis vallakasaka perekonnas Peeter ja Minna Vanamõisa peres neljanda lapsena, Jaan Lattik andis poisile nimeks Heljo. Alghariduse sai ta Viljandi II algkoolis. Läks õppima Viljandi Maagümnaasiumi, aga vaatamata lahtisele peale jäi gümnaasium majanduslike raskuste tõttu lõpetamata. Vanema õe Meta kõrvalt õppis ta selgeks vaibakudumise. Kaheksateistkümneaastase noormehena astus vabatahtlikult kaitseväkke ja pärast sõjaväeteenistust 1930. aastal õppis lühikest aega Tallinnas Riigi Kunsttööstuskoolis. Raha nappis aga endiselt ning ka see kool tuli katkestada. 1930. aastate lõpus töötas ta ametnikuna Elektrivõrgu kantseleis, laulis Viljandi Meestelaulu Seltsi ja Ugala teatri kooris ning tegeles kunstkäsitööga.

1943. aastal sai Vanamõis tellimuse Karl-Siegmund Litzmanni sünnipäevakingituse tegemiseks. Lühikese ajaga valmis pähklipuust vapp "Eestimaa" (2 × 1 m), kus oli kujutatud viikingilaev, mida ümbritsesid maakondade vapid (hävis Tallinna pommitamisel 1944. aastal). Hästi kordaläinud töö eest anti talle luba sõita Saksamaale kunstnikuks õppima. Eksamid kulgesid edukalt ja Vanamõisast sai Müncheni Kunstiakadeemia skulptuuri eriala üliõpilane. Münchenis abiellus ta sakslanna Gertrud Enttichiga, kes õppis samas akadeemias skulptuuri. 1949. aastal rännati koos Austraaliasse, kus ta kujundas kuni 1980. aastani Sydney teedevalitsuses maanteemärke ja -silte, seejärel hakkas vabakunstnikuks Blaxlandis.

Vanamõis oli enne sõda Viljandis tuntud karikaturist. Austraalias viljeles ta foto- ja arvutikunsti ning eesti mütoloogia ainelist pastellmaali. Ta maalis tavaliselt vaid mustale pinnale, kasutades kolme põhitooni kombinatsioone.

1973. aastal andis Vanamõis välja albumid Austraalia keraamikast ja sealsete aborigeenide rahvuslikest ornamentidest "Architectural Pollution" ('Arhitektuuriline saastamine') ja "Conservation and Pollution" ('Säilitamine ja saastamine'), millega sai Austraalia loodushoiuprojektide võistlusel kuldmedali. 1980. aastal lõi ta kohaliku looduse motiividel põhinevaid sõlmvaipu.

Pärast Vanamõisa surma vahendas tema pastellide kodumaale saatmise tema lähedane sõber, kohalik eesti ärimees ja kultuuritegelane Valter Polli.

Üks Vanamõisa valmistatud vaip on ka Eesti Rahva Muuseumi kogus ning neid on ka erakogudes.

Viited
------

1. ↑  Juta Kivimäe (4. detsember 1992). "Veel üks Kalev koju jõudnud". *Sirp, nr 48*. Vaadatud 28.04.2019.
Romainiai fort
**Romainiai fort** on endine fort Tsaari-Venemaa Kaunase kindluse koosseisus. Tänapäeval jääb see Kaunas Romainiai linnaossa.

Fordi rajamine algas aastal 1913. See rajati Konstantin Velitško aastal 1909 loodud plaani põhjal. See oli kavandatud lihtsa betoonist ja raudbetoonist ehitisena, millel puudusid varasematele fortidele omased dekoratiivsed elemendid. See oli kavandatud vastu seisma uute raskesuurtükkide tulele. 

1913. aastal valmis 55% vajalikest mullatöödest. Rajati teed ning asuti rajama vallikraave ja rinnatisi. 1914. aastal lõpetati suurem osa mullatöödest ja asuti betoneerima keskset varjendit. Sõja puhkemine tõi kaasa muudatused plaanis, kuna ehitist sooviti kiiremini kasutuskõlblikuks muuta. Poterni sissepääsud suleti, rajati lisatulepesad, kaevikud, okastraattõkked. Tulepunkte rajati ka väljapoole fordi territooriumi.

Kuigi fort ei valminud lõplikult, osales see Kaunase kaitselahingutes. Taganevad Vene väed õhkisid selle.

Fort on nelinurkse plahvatusest rikutud struktuuriga. Selle moodustab vallikraavist ümbritsetud keskne kõrgendik. Idas jäi vallikraav lõpetamata, läänes on see veega täitunud ja soostunud. Fordi territooriumil võib aimata jälgi viiest hoonest. Kohati on säilinud ka vanad maa-alused kõigud, osasse ruumidest pääseb ka sisse. Fordi ülemise osa moodustab betoonist varjend-tulepesa.

Fort on aastast 2002 muinsuskaitse all, kuid see on korrastamata ja võsastunud. Seda on rikkunud forti kogunenud vesi. Plahvatuse jäljed on mitmel pool selgesti nähtavad.

* VallikraavVallikraav
* Plahvatusest jäänud lõhePlahvatusest jäänud lõhe

Viited
------

1. ↑  Kauno tvirtovės gynyba 1915 metais (Arvydas Pociūnas). - Vilnius: Gen. Jono Žemaičio Lietuvos karo akademija, 2008. - 114 lk. - ISBN 978-9955-423-64-5
2. ↑  "Forto liekanos". Vaadatud 22. aprillil 2021.



|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Romainiai fort** |
Avalik helindus ruuporvaljuhäälditega
**Helivõimendussüsteem** on elektroakustiline seadmestik, mida kasutatakse siis, kui akustilise heli allika (kõneleja, muusikariista) helivõimsusest ei piisa vajaliku helivaljuse tekitamiseks kogu ruumi (saali, auditooriumi) ulatuses. Avalikes kohtades (reisiterminal, staadion) ning avalike esinemiste helindamise seadmestikku tuntakse PA-süsteemina (lühend PA ingl k sõnadest *public address*). 

Helivõimendussüsteemi põhielemendid on elektrisignaali allikas, helivõimendi ja kõlar. Signaaliallikateks on mikrofon või elektrooniline muusikariist. Võimendusseade koosneb eelvõimendist, mis võimendab allikate signaalid kindlale, nn liinitasemele, ja võimsusvõimendist, mis võimendab signaali kõlarisse andmiseks vajaliku tasemeni.

Kõlaritena kasutatakse PA-süsteemis peamiselt ruuporvaljuhääldeid.

Helivõimendussüsteemi võivad kuuluda mitmesugused lisaseadmed:

* mikserpult signaalide nivoo seadmiseks ja segustamiseks;
* monitor (kontrollkõlar või -kõrvaklapid);
* audiokompressor, muudab heli (peamiselt kõne) vaiksemad kohad paremini kuuldavaks;
* signaaliprotsessor, ekvalaiser, kajaseade jm.

Kirjandus
---------

* I. Eiskop, A. Sillart. Akustika ja helitehnika. Tallinn, Valgus, 1988.
**Milvi Pärnamägi** (14. juuli 1931 – 15. mai 1998) oli eesti tekstiilikunstnik.

Pärnamägi lõpetas Tartu kunstikooli 1960. aastal ja Tallinna Kunstiülikooli (ERKI) 1966, aastal tekstiilikunstnikuna. 1965–1986 töötas ettevõttes Punane Koit kunstnikuna. Alates 1986. aastast oli vabakutseline kunstnik. 

Milvi Pärnamägi alustas loometeed mitmesugustes tehnikates dekoratiivsete kangastega (batika, maal). Alates 1971. aastast lõi kunstnik peamiselt põimetehniks suuremõõtmelisi vaipu. Esimesed vaibad köitsid pilku erksate värvidega, kompositsiooni jõulisuse, dünaamilisuse ja ruumilise efektiga. 1970ndate lõpus muutus vaipade värvilahendus vaoshoitumaks, kompositsioon abstraktsemaks.

1980ndatel lõi kunstnik monumentaalseid ja selge rütmikaga vaipu ("Avarused", 1981 ; "Hommik", 1986). 1990ndate vaibad oli aga uus lehekülg kunstniku loomingus, möödunud aastate dünaamilisuse, jõulise värvi- ja vormimängu delikaatne ja kammerlik meenutus, millele on antud uudselt mõjuv dekoratiivne, oma lihtsuses väärikas ja suurejooneline lahendus ("7 tähte", 1993 ; "Õis", 1994). 

Isikunäitused toimusid Kunstihoone salongis (1969), Kiek in de Kökis (1981), Viljandi kultuurihoones (1995), ta osales ülevaatenäitustel nii Eestis kui ka välismaal.

Viited
------
Turniiri võitja Mihhail Botvinnik
**1947. aasta Tšigorini mälestusturniir** (vene keeles Мемориал Чигорина 1947) oli Moskvas 1947. aastal Mihhail Tšigorini mälestuseks korraldatud slaavi rahvaste rahvusvaheline maleturniir. 

Novembris-detsembris 1947 Moskvas Frunze-nimelise Punaarmee Keskmaja kontserdisaalis peetud 16 osavõtjaga tugevakoosseisulisel turniiril mängis kuus külalismaletajat: Tšehhoslovakkiast Luděk Pachman ja Čeněk Kottnauer, Jugoslaaviast Petar Trifunović ja Svetozar Gligorić, Poolast Kazimierz Plater ning Bulgaariast Aleksandr Tsvetkov.

Nõukogude Liitu esindas seitse NSV Liidu suurmeistrit (Mihhail Botvinnik, Aleksandr Kotov, Igor Bondarevski, Paul Keres, Vassili Smõslov, Issaak Boleslavski, Vjatšeslav Ragozin) ning kolm meistrit (Nikolai Novotelnov, Aleksei Sokolski, Ratmir Holmov).

Turniiril osales kolm tippmaletajat, kes olid juba arvatud eelseiva MM-turniiri (toimus märtsis-mais 1948) koosseisu (Botvinnik, Smõslov ja Keres). 

Keres alustas Tšigorini turniiri hästi, saades 3,5 punkti neljast. Edasi läks aga vahelduva eduga. Kohtumised Ragozini, Botvinniku ja Novotelnoviga tõid Kerese turniiritabelisse kolm nulli. Kokkuvõttes jäi Keres 9 punktiga jagama 6.–7. kohta. Turniiri võitnud Botvinnikule oli see pärast aastatagust Groningeni turniiri võitu järgmine oluline saavutus rahvusvahelisel maleareenil, turniiril teiseks tulnud Ragozini jaoks aga malekarjääri parim saavutus.

Turniiri lõpptulemus
--------------------

1. **Botvinnik** 11 punkti, 2. Ragozin 10,5 p, 3.–4. Boleslavski ja Smõslov 10 p, 5. Kotov 9,5 p, 6.–7. Keres ja Novotelnov 9 p, 8. Pachman 8,5 p, 9. Trifunović 8 p, 10. Gligorić 7,5 p, 11. Bondarevski 6,5 p, 12. Holmov 5,5 p. 

  

* Vjatšeslav Ragozin, turniiri teine kohtVjatšeslav Ragozin, turniiri teine koht
* Issaak Boleslavski, turniiri 3.–4. kohtIssaak Boleslavski, turniiri 3.–4. koht
* Vassili Smõslov, turniiri 3.–4. kohtVassili Smõslov, turniiri 3.–4. koht
* Aleksandr Kotov, turniiri viies kohtAleksandr Kotov, turniiri viies koht
* Paul Keres, turniiri 6.–7. kohtPaul Keres, turniiri 6.–7. koht
Heli iseloomustavad suurused   
 ja nende tasemed | Suurus  (ühik) | Tase  (ühik) |
| --- | --- |
| **Helirõhk** *p*  (Pa) | **Helirõhu tase** (SPL) *L*p  (dB SPL) |
| Heliintensiivsus *I* (W/m2) | Heliintensiivsuse tase *L*I (dB SIL) |
| Helivõimsus *P*ak (W) | Helivõimsuse tase *L*Pak (dB PWL) |
| Helienergia *W* (J) | Helienergia tase *L*W (dB SWL) |
|  Helienergia tihedus *E* (J/m3) | Helienergia tiheduse tase *L*E (dB-SEL) |
| Helivaljus *N* (sone) | Helivaljuse tase *L*N (phone) |

**Helivõimsus** väljendab mehaanilist energiat (helienergiat), mis läbib 1 sekundi kestel ristsuunas pinda suurusega *A*:

{\displaystyle P\_{\text{ak}}=I\cdot A=p\cdot v\cdot A,}
kus

*P*ak – helivõimsus ehk akustiline võimsus vattides (W)
*I* – heliintensiivsus (W/m2)
*A* – pindala (m2)
*p* – helirõhk (Pa)
*v* – helikiirus (m/s)
Helivõimsus *P*ak kasvab võrdeliselt helirõhu *p* ruuduga:

*P*ak ~ p2.

Helivõimsuse tase
-----------------

Helivõimsuse tase *P*ak on suhteline helivõimsus, mis määratakse detsibellides (dB) kuuldeläve helivõimsuse *P*0 suhtes:

{\displaystyle L\_{\text{Pak}}=10\lg \left({\frac {P\_{\text{ak}}}{P\_{0}}}\right)\,\mathrm {dB} ,}
kus *P*0 = 10−12 W = 1 pW.

Helivõimsuse *P*ak ja selle taseme *L*Pak näiteid
-------------------------------------------------

| Heliallikas | *P*ak | *L*Pak |
| --- | --- | --- |
| Raketimootor | 1 000 000 W | 180 dB |
| Turbomootor | 10 000 W | 160 dB |
| Sireen | 1 000 W | 150 dB |
| Raskeveok, rokkmuusika | 100 W | 140 dB |
| Kuulipilduja | 10 W | 130 dB |
| Pneumopuur | 1 W | 120 dB |
| Kettsaag | 0,1 W | 110 dB |
| Helikopter | 0,01 W | 100 dB |
| Valjult rääkimine | 0,001 W | 90 dB |
| Tavaline vestlus | 10−5 W | 70 dB |
| Külmik | 10−7 W | 50 dB |
| Kuuldelävi | 10−12 W | 0 dB |

Viited
------

1. ↑   Schallgrößen und ihre Pegel
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib graafikust; samanimelise kergejõustiklase kohta vaata artiklit Milvi Torim (kergejõustiklane)* |

---

**Milvi Torim** (28. mai 1944 Tallinn – 15. juuni 2015) oli eesti graafik.

Ta lõpetas 1963. aastal Tallinna 2. Keskkooli ja hakkas 1968. aastal õppima ERKI-s, mille lõpetas 1974. aastal graafika erialal.

Milvi Torim töötas aastail 1964–1966 kummitoodete vabrikus Tegur töölisena, 1966–1968 kombinaadis Bit insenerina ja 1974–1986 kirjastuses Eesti Raamat kunstilise toimetajana; alates 1986. aastast tegutses vabakunstnikuna. Ta astus 1978. aastal Eesti Ajakirjanike Liitu ja 1987. aastal Eesti Kunstnike Liitu.

Milvi Torimi illustratsioonid paistavad silma vaba kompositsiooni, värvikuse ja natuuriläheduse poolest. Ta on loonud ka serigraafiat ja akvarelle ning ekspressiivsete loodusmotiividega väikegraafikat.

Ta on illustreerinud ja kujundanud ilukirjandust:

* 1983 Helgi Muller "Valitud luulet"
* 1985 Herta Laipaik "Kurjasadu"
* 1990 Guram Petriašvili "Pööningult leitud lood"
* 1994 Eeva Park "Mees, kes mäletas elevante"

Kirjandus
---------

* Eesti kunsti ja arhitektuuri biograafiline leksikon. Tallinn 1996
Prantsuse Vabariigi embleem
**1945. aasta Prantsuse Asutav Kogu** (prantsuse keeles *Assemblée constituante de 1945*) oli oktoobris 1945 valitud asutav kogu Prantsusmaal, mille ülesandeks oli välja töötada Neljanda Vabariigi põhiseadus, moodustada valitsus ja täita parlamendi funktsioone kuni uue põhiseaduse jõustumiseni. 

21. oktoobril 1945 valiti Prantsusmaal 586-liikmeline Asutav Kogu, kus enim saadikukohti said Prantsusmaa Kommunistlik Partei (liider Maurice Thorez) 27,1%, Vabariiklik Rahvapartei (liider Maurice Schumann) 25,6% ja Töölisinternatsionaali Prantsuse Sektsioon (liider Léon Blum) 24,9%. 

Asutav Kogu alustas oma tööd 6. novembril 1945.

Põhiseaduse projekt
-------------------

Asutava Kogu väljatöötatud Neljanda vabariigi põhiseaduse projekt esitati 5. mail 1946 toimunud referendumile. 52,8% referendumil hääletanutest oli selle projekti vastu. See tähendas, et tuli valida uus Asutav Kogu, mis pakub välja põhiseaduse uue projekti.

Asutava Kogu volituste kehtimine
--------------------------------

Asutava Kogu volituste aeg oli piiratud seitsme kuuga. Asutav Kogu lõpetas oma tegevuse 10. juunil 1946.

Vaata ka
--------

* 1946. aasta Prantsuse Asutava Kogu valimised
* 1946. aasta Prantsuse Asutav Kogu
Jean Castex
**Jean Castex** (sündinud 25. juunil 1965 Vic-Fezensacis) on Prantsusmaa poliitik. Ta oli 3. juulist 2020 kuni 16. maini 2022 Prantsusmaa peaminister.

Ta sündis aastal 1965 Vic-Fezensacis Gersi departemangus. Ta on õppinud Toulouse'i Jean Jaurèsi Ülikoolis. Lisaks on ta õppinud Science Pos ja École nationale d'administrationis.

Castex oli kaksteist aastat Lõuna-Prantsusmaa provintsilinna Pradesi linnapea, kuni president Emmanuel Macron nimetas ta peaministriks pärast Édouard Philippe'i tagasiastumist 3. juulil 2020. 

Ta oli 2020. aasta alguseni Vabariiklaste partei (*Les Républicains*) liige. Oma vaadetelt on ta sotsiaalne konservatiiv. Ta on teeninud koroonaviiruse kriisiga toimetulemise eest kiidusõnu.

22. novembril 2021 osutus Jean Castexil Covid-19 test positiivne ja ta jäi nädalaks isolatsiooni.

Isiklikku
---------

Ta on abielus Sandra Ribelayguega, neil on neli tütart.

Ta räägib vabalt katalaani keelt ning teda peetakse katalaani identiteedi kaitsjaks Lõuna-Prantsusmaal.
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel on ehitisest; tõlkelastekirjanduse auhinnast vaata artiklit Paabeli Torni auhind* |

---

Pieter Brueghel vanem "Paabeli torni ehitus" (1563)
**Paabeli torn** oli Piibli järgi taevani ulatuv torn, mille tahtsid rajada tulevase Paabeli uhkeks muutunud asukad. Jumal vihastas nende kavatsuse peale ja segas ära ehitajate keeled, nii et need ühel päeval järsku enam omavahel kõnelda ei saanud, läksid laiali ning jätsid torniehituse pooleli. 

Seda on kirjeldatud 1. Moosese raamatu 11. peatükis salmides 1–9: *Kogu maailmas oli aga üks keel ja ühesugused sõnad. Ja sündis, kui nad hommiku poolt teele läksid, et nad Sinearimaal leidsid oru ja jäid sinna elama. Nad ütlesid üksteisele: "Tehkem nüüd telliskive ja põletagem neid hästi. Siis olid telliskivid neile ehituskivideks ja maapigi oli sideaineks. Ja nad ütlesid: "Tulge, ehitagem enestele linn ja torn, mille tipp oleks taevas, ja tehkem enestele nimi, et me ei hajuks üle kogu maailma!" Aga Issand tuli alla vaatama linna ja torni, mida inimlapsed ehitasid. Ja Issand ütles: „Vaata, rahvas on üks ja neil kõigil on üks keel, ja see on alles nende tegude algus. Nüüd ei ole neil võimatu ükski asi, mida nad kavatsevad teha! Mingem nüüd alla ja segagem seal nende keel, et nad üksteise keelt ei mõistaks!" Ja Issand pillutas nad sealt üle kogu maailma ja nad jätsid linna ehitamata. Seepärast pandi sellele nimeks Paabel, sest seal segas Issand ära kogu maailma keele ja sealt pillutas Issand nad üle kogu maailma.*

Ajalooline tagapõhi
-------------------

Legendi Paabeli tornist on seostatud mitme ajaloolise ehitisega. Kõige sagedamini peetakse selle aluseks Babüloni tsikuraati nimega Etemenanki, mis oli algselt rajatud oletatavasti 2. aastatuhandel eKr. Aegade jooksul on Etemenankit korduvalt purustatud ja jälle üles ehitatud.

Hilisemate kirjelduste järgi (seda on maininud ka Herodotos) oli tsikuraat seitsmekorruseline. Välistrepid viisid selle tippu, kus paiknes tempel, milles elas Babüloonia peajumal Marduk. Tellistest ehitatud hoone oli 91 meetrit kõrge ja selle põhi oli ristkülikukujuline. Seda on nimetatud maailmaimeks, ehkki Vana-Kreekast pärit seitsme maailmaime loendites seda tavaliselt ei mainita.

On võimalik, et Assüüria vallutuse järel Babüloni küüditatud heebrealased võtsid Etemenanki taastamisest osa ja sealtkaudu jõudis legend Paabeli tornist vanasse testamenti.

Viited
------

1. ↑  *Antiigileksikon*. Tallinn: Kirjastus Valgus, 1985, lk 402

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikisõnastiku artikkel: **Paabeli torn** |

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Paabeli torn** |
|  |
| --- |
|  |
| Medalikohad |
| Juunioride maailmameistrivõistlused |
| Esimene koht | 2015 |  |
| Euroopa U-19 meistrivõistlused |
| **Kuld** | 2013 |  |

**Miloš Veljković** (serbia kirillitsas Милош Вељковић; sündinud 26. septembril 1995 Baselis) on Šveitsis sündinud Serbia jalgpallur, kes mängib keskkaitsjana Saksamaa kõrgliiga klubis Bremeni Werder ja Serbia jalgpallikoondises.

Aastatel 2000–2011 kuulus ta FC Baseli noorteakadeemiasse. Seejärel liitus ta Tottenham Hotspuriga. Tottenham Hotspuri põhimeeskonnas debüteeris ta Inglismaa kõrgliigas 8. aprillil 2014 mängus Sunderlandi vastu. Hooajal 2014–15 oli ta laenul Inglismaa esiliiga klubides Middlesbrough ja Charlton Athletic.

2016. aasta veebruaris liitus ta Bremeni Werderiga. Alates hooajast 2016–17 on ta kuulunud Werder põhikoosseisu.

2015. aastal tuli Veljković Serbia kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistriks. Serbia koondises tegi ta debüüdi 11. novembril 2017 sõprusmängus Hiina. Ta kuulus Serbia koondisse 2018. aasta maailmameistrivõistlustel.

| * v
* r
Serbia koondis  –  2018. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused |
| --- |
| 

* 1 Stojković
* 2 Rukavina
* 3 Tošić
* 4 Milivojević
* 5 Spajić
* 6 Ivanović
* 7 Živković
* 8 Prijović
* 9 Mitrović
* 10 Tadić
* 11 Kolarov (c)
* 12 Rajković
* 13 Veljković
* 14 Rodić
* 15 Milenković
* 16 Grujić
* 17 Kostić
* 18 Radonjić
* 19 Jović
* 20 Milinković-Savić
* 21 Matić
* 22 Ljajić
* 23 Dmitrović
* Treener: Krstajić

 | Serbia |

| * v
* r
Serbia koondis  –  2022. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused |
| --- |
| 

* 1 Dmitrović
* 2 Pavlović
* 3 Eraković
* 4 Milenković
* 5 Veljković
* 6 Maksimović
* 7 Radonjić
* 8 Gudelj
* 9 A. Mitrović
* 10 Tadić (c)
* 11 Jović
* 12 Rajković
* 13 S. Mitrović
* 14 Živković
* 15 Babić
* 16 Lukić
* 17 Kostić
* 18 Vlahović
* 19 Račić
* 20 S. Milinković-Savić
* 21 Đuričić
* 22 Lazović
* 23 V. Milinković-Savić
* 24 Ilić
* 25 Mladenović
* 26 Grujić
* Treener: Stojković

 | Serbia |
Jean-Pierre Raffarin
**Jean-Pierre Raffarin** (sündinud 3. augustil 1948 Poitiers's) on Prantsuse konservatiivne poliitik, aastatel 2002–2005 Prantsusmaa peaminister.

Ta sündis ja kasvas üles Poitiers's Vienne'i departemangus. Õppis õigusteadust Pariisi 2. Ülikooli (*Université Panthéon-Assas*), hiljem lõpetas ta ESCP Europe'i äriülikooli. Karjääri alustas ta turunduses.

Aastatel 1986–2004 oli ta Poitou-Charentesi piirkonna deputaat. Aastal 1989 valiti ta Euroopa Parlamendi liikmeks, aastal 1994 valiti ta tagasi Euroopa Parlamenti; Euroopa Parlamendi liige oli ta aastatel 1989–1995. 18. maist 1995 kuni 4. juunini 1997 oli ta Prantsusmaa kaubandus- ja tööstusminister (Alain Juppé esimeses ja teises valitsuses). Aastatel 1995 ja 1997–2002 oli ta Prantsusmaa Senati liige. 6. maist 2002 kuni 31. maini 2005 oli ta Prantsusmaa peaminister.

Isiklikku
---------

Ta on abielus ja tal on kaks last. Tema isa Jean Raffarin oli põllumajanduse aseminister (Pierre Mendès France'i valitsuses).

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Lionel Jospin** | **Prantsusmaa peaminister**2002–2005 | Järgnev**Dominique de Villepin** |
**Milvi Panga** (sündinud 22. aprillil 1945 Oeküla, Antsla vald, Võrumaa) on eesti harrastusluuletaja.

Elukäik
-------

Ta õppis Kaika 7-klassilises koolis ja Antsla Keskkoolis, seejärel lõpetas Tallinnas ETKVLi kooperatiivkooli koka-kondiitrina. 

1965. aastal asus ta elama Rapla rajooni. Rapla lähedal Alus elab pensionipõlve pidav harrastuskirjanik senini. Ta on töötanud kokana, tuletõrjedispetšerina ja meditsiiniõe abina operatsioonisaalis.

Looming
-------

Temalt on ilmunud üheksa lasteluulekogu:

* 1995 "Pesamunale"
* 1998 "Jõulust jaani"
* 2004 "See, kes lustib"
* 2005 "Läämi kaemi!" (võru keeles)
* 2007 "Läki õue, läkiläki!"
* 2011 "Kus sa oled, päkapikk?"
* 2015 "Linnumajake"
* 2015 "Sooääre summer"
* 2017 "Mesikäpa esikäpad"

Milvi Panga luuletusi on avaldatud paljudes lasteluulekogumikes, õpikutes ja laulikutes. Mitmed tema luuletused on viisistatud. Ta on kirjutanud luuletusi ja jutte ka täiskasvanutele, kuid need pole raamatukaante vahele jõudnud.

Tunnustus
---------

* 1991 Karl Eduard Söödi lasteluuleauhind (luuletused "Tähekeses", kunstnikud Hillar Mets, Heldur Laretei, Viive Noor)
* 2004 Hendrik Adamsoni murdeluulepreemia (luuletsükkel "Läämi kaemi")
* 2017 Karl Eduard Söödi lasteluuleauhind ("Mesikäpa esikäpad", kunstnik Mare Hunt)
* 2018 Hendrik Adamsoni nimelise murdeluulekonkursi eriauhind

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Milvi Panga** |
| Medalikohad |
| --- |
| Prantsusmaa esindaja |
|  Olümpiamängud |
| Esimene koht | 1936 | Keskkaal |

**Jean Sylvain Despeaux** (22. oktoober 1915 Pariis – 25. mai 1989 Pariis) oli Prantsusmaa poksija.

Despeaux võitis keskkaalus (kuni 160 naela ehk 72,6 kg) 1936. aasta Berliini olümpiamängude poksivõistlustel kuldmedali ning tuli olümpiavõitjaks.

Elukutselisena
--------------

Despeaux poksis veebruarist 1939 kuni jaanuarini 1946 elukutselisena. Ta pidas kokku 15 kohtumist, millest võitis 6 (neist 1 nokaudiga) ja kaotas 7 (neist 2 nokaudiga) ning 2 kohtumist jäi viiki. Ta oli elukutselisena Prantsusmaa meister keskkaalus (kuni 160 naela ehk 72,6 kg) vaheaegadega aastatel 1941, 1942 ja 1944.

Despeaux näitles 1940. aastatel mitmes peamiselt poksiteemalises filmis.

Viited
------

1. ↑  11. suveolümpiamängude poksivõistlus. Berliin 1936. Tulemused inglise keeles
2. ↑  Prantsusmaa elukutseliste meistrid keskkaalus. Inglise keeles
3. ↑  Jean Despeaux lehel IMDb. Inglise keeles

Välislingid
-----------

* Jean Despeaux saidil Olympedia Muuda Vikiandmetes
* Jean Despeaux saidil BoxRec
* Jean Despeaux lehel *IMDb*. Inglise keeles
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib Tartu Ülikooli rektorist; 13. sajandi Eestimaa vasalli kohta vaata artiklit Jacob Skyttæ.* |

---

**Jakob Skytte** (ka **Jacob Skytte**; 29. juuni 1616 – 1. märts 1654) oli Tartu ülikooli (Academia Gustaviana) üliõpilane ja ühtlasi ka esimene rektor (*rector illustris*).

Tema isa Johan Skytte oli 1629–1634 Liivimaa, Ingerimaa ja Karjala kindralkuberner, 1632. aastast Tartu Ülikooli esimene kantsler, kes ka Jakobi ametisse pani. Rektoriks valimise ajal oli Jakob Skytte 16-aastane ning rektoriameti kõrval ühtlasi Tartu ülikooli üliõpilane; samal aastal immatrikuleeritud esimene üliõpilane Bengt Ekehielm oli temast kolm aastat vanem. Talle järgnenud rektorid valiti ametisse professorite seast pooleks aastaks.

1635. aastal lõi Inglismaa kuningas Charles I ta rüütliks. Svea õuekohtu assessor alates 1638, asepresident alates 1641. Linköpingi maapealik 1645–1650.

Abiellus 23. augustil 1635 Stockholmis Anna Nilsdotteriga (Bielkenstierna, 1617–1663), nende lapsed olid:

* Gustaf Adolf (1637–1663)
* Jakob (1657–1671)
* Johan
* Maria (surnud 1699)
* Gunilla (surnud 1698)
* Christina Anna (1643–1677)
* Sofia Beata (surnud 1695)
* Vendela (1641–1648)

Jakob Skytte poeg Gustav Adolf Skytte ja tütar Christina Anna Skytte jäid 1663. aastal vahele piraatlusega, Gustav hukati.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**–** | **Academia Gustaviana rektor  Jakob Skytte**1632–1633 | Järgnev**Academia Gustaviana rektor  Andreas Virginius (1633)** |
Turniiri võitja Miguel Najdorf
**1946. aasta Praha maleturniir** oli 1946. aastal Prahas korraldatud rahvusvaheline maleturniir teises maailmasõjas hukkunud Karel Treybali ja Vera Menchiki mälestuseks. 
 
Turniir kavandati tugevakoosseisulisena – kutsutud olid kogu maailma maleparemik: Mihhail Botvinnik, Vassili Smõslov, Paul Keres, Salomon Flohr, David Bronštein, Max Euwe, Samuel Reshevsky ja Reuben Fine. Ka vanameister Savielly Tartakower oli kutsutud. Ta küll nõustus osalema, kuid ei saanud kohale sõita. Nõukogude Liidu maletajad kavatsesid samuti osa võtta, kuid viimasel hetkel olid sunnitud ära ütlema.

14 osavõtjaga turniiril mängis kuus külalismaletajat: Suurbritanniast Harry Golombek, Rootsist Gösta Stoltz, Argentinast Miguel Najdorf ja Carlos Guimard ning Jugoslaaviast Petar Trifunović ja Svetozar Gligorić. 

Tšehhoslovakkiat esindasid Jan Foltys, Luděk Pachman, Jaroslav Šajtar, Miroslav Katětov, Čeněk Kottnauer, František Zíta, Karel Opočenský ja Ivan Rohaček.

Turniiri lõpptulemus
--------------------

1. **Najdorf** 10,5 p, 2.–3. Stoltz ja Trifunović 9 p, 4.–5. Gligorić ja Foltys 8,5 p, 6. Golombek 6,5 p, 7.–8. Pachman ja Šajtar 6 p, 9.–10. Katětov ja Kottnauer 5,5 p, 11.–12. Zíta ja Guimard 4,5 p, 13.–14. Opočenský ja Rohaček 3,5 p.

  

* Petar Trifunović, turniiri 2.–3. koht
* Svetozar Gligorić, turniiri 4.–5. koht
* Luděk Pachman, turniiri 7.–8. koht

Turniiri võitja väljavaated pääseda MM-turniirile
-------------------------------------------------

Juulis 1946 Winterthuris peetud FIDE 17. kongressil otsustati korraldada MM-turniir, mille üheks osavõtjaks pidi saama Groningeni ja Praha turniiri võitjate omavahelise matši võitja. Kui üks neist olnuks juba MM-turniiri koosseisu kantud, siis kvalifitseerunuks teine automaatselt täiendavaks osavõtjaks MM-turniirile. Hiljem FIDE seisukohad muutusid. 1948. aastal Haagis ja Moskvas peetud MM-turniir toimus ilma Najdorfi osavõtuta.

Vaata ka
--------

* 1946. aasta Groningeni maleturniir

Viited
------

1. 1 2  Prague Tournament. chessgames.com
2. ↑  World Championship Qualifiers 1946. worldchesschampionship.blogspot.com, 1. juuli 2009