recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Christopher Schindler 2013. aastal TSV 1860 Müncheni särgis
**Christopher Wolfgang Georg August Schindler** (sündinud 29. aprillil 1990 Münchenis) on Saksamaa jalgpallur, kes mängib keskkaitsjana Saksamaa esiliigaklubis Nürnberg.

Ta alustas klubikarjääri kodulinnaklubis TSV 1860 München, millega liitus 1999. aastal. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta Saksamaa esiliigas hooajal 2010/11.

2016. aasta juunis sõlmis ta lepingu Inglismaa esiliigaklubiga Huddersfield Town. Üleminekusumma oli 1,6 miljonit naelsterlingit, millega sai Schindler toona Huddersfield Towni läbi aegade suurimaks ostuks. Aastatel 2017–2019 mängis Schindler Huddersfield Towniga kaks hooaega Inglismaa kõrgliigas. Ainsa värava Inglismaa kõrgliigas lõi Schindler 6. oktoobril 2018 mängus Burnley vastu. Aastatel 2018 ja 2019 valiti ta Huddersfield Towni aasta mängijaks.

2021. aasta mais sõlmis ta lepingu 1. FC Nürnbergiga.

Aastatel 2011–2012 mängis Schindler neljal korral Saksamaa kuni 21-aastaste koondises.

Viited
------

1. ↑  Threlfall-Sykes, David (29. juuni 2016). "TRANSFER: SCHINDLER ARRIVES FOR CLUB RECORD FEE". *Huddersfield Town*. Originaali arhiivikoopia seisuga 14. august 2017. Vaadatud 12. mail 2021.
2. ↑  "Christopher Schindler: TSV 1860 Munich defender joins Huddersfield Town". *BBC Sport*. 29. juuni 2016. Vaadatud 12. mail 2021.
**Tordi mõis** (saksa keeles *Tordi*) oli Taabri riigimõisa karjamõis Tartumaal Tartu-Maarja kihelkonnas.

Ajalugu
-------

Tordit on Taabri karjamõisana (*Hoflage*) esimest korda markeeritud Rückeri kaardil 1839. aastal. Mõis oli olemas veel 1900. aastal 1909. aastal oli sellel peamõisast erinev rendivaldaja: kui Taabri kuulus Viktor Kapstale, siis Tordi oli renditud Kristjan Surrale, kelle leping pidi lõppema alles 1928. aastal.

Mõis pärast maareformi
----------------------

Nõukogude perioodil kuulus Tordi Miina Härma nimelisse kolhoosi.

Mõisa suurus
------------

1900. aastal oli karjamõisa suurus 163 tiinu (178 hektarit). 1909. aastaks oli selle territoorium mõnevõrra laienenud, sest nüüd arvestati selle suuruseks 177 tiinu (193 hektarit).

Mõisaansambel
-------------

Karjamõisana oli Tordi hoonestus ilmselt tagasihoidlik. Tänapäevaks on see täielikult hävinud.

Vaata ka
--------

* Taabri mõis

Viited
------

1. ↑  Baltisches historisches Ortslexikon. Teil 1. Estland (einschließlich Nordlivland). − Quellen und Studien zur baltischen Geschichte, lk 602.
2. 1 2  Richter, Adolf. Livländisches Adressbuch. Riga, 1900, lk 125.
3. 1 2  Richter, Adolf. Baltische Verkehrs- und Adressbücher. Band I. Livland. Riga, 1909, veerg 564.
4. 1 2  ERA.T, f. 76, n. 1, s. 15000, L 1.

Välislingid
-----------

* Tordi mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris

Tartu-Maarja kihelkond

**Kirik**: Tartu Maarja kirik  

**Mõisad**: Haage mõis | Haava mõis | Ilmatsalu mõis | Jaama mõis | Kaarli mõis | Kabina mõis | Karlova mõis | Kavastu mõis | Lemmatsi mõis | Luunja mõis | Maarjamõisa mõis | Maramaa mõis | Piiskopi mõis | Pilka mõis | Põvvatu mõis | Raadi mõis | Ropka mõis | Räni mõis | Sirgu mõis | Taabri mõis | Tammistu mõis | Tordi mõis | Vahi mõis | Vanamõisa mõis | Vasula mõis | Veibri mõis | Vesneri mõis | Vorbuse mõis | Ülenurme mõis
Suurpea mereväebaasi koosseisus olnud betoonstend Hara lahe läänerannikul
**Suurpea mereväebaas** oli Eesti NSV ajal Hara lahel ja rannikul olnud Nõukogude Liidu mereväe baas (alates 12. juunist 1955 venekeelse tunnusega *в/ч 53083*), mille staap asus Suurpea külas Pärispea poolsaarel.

Esimesed ettevalmistused baasi rajamiseks tehti teadaolevalt juba 1946. aastal. Ametlikult moodustati baas 1. septembril 1953 (esimene ülem 1. järgu kapten Pavel Ivanovitš Ivanov) ning ehitustööde järel võeti kasutusele 1956. aastal.

Baasis uuriti laevade füüsikalisi välju (magnetväli, heli, soojus- ja optiline jälg), aga ka ülikaugsidet. Tegeleti ka nende väljade muutmisega (eelkõige magnetjälje ja akustilise allikataseme vähendamisega), aga ka magnetkompasside seadistamisega.

Pärast Eesti Vabariigi iseseisvuse taastamist ja Nõukogude Liidu lagunemist soovis Venemaa jätkata baasi kasutamist rendilepingu alusel. Läbirääkimised lõppesid 1992. aastal ning Venemaa alustas mais 1992 baasi kolimist enda territooriumile. Alates 18. novembrist 1993 asub baas ametlikult Primorski linnas (kuni 1948 soomekeelse nimega **Koivisto**) Leningradi oblastis.

Baasi osad on tänapäeval (august 2020) üldiselt jäetud maha ja rüüstatud. Elamislinnaku osades majades elab kokku umbes 70 inimest. Hara betoonstendide ümbruses arendatakse Hara sadamat.

Baasi osad
----------

* Baasi ehitusaegne linnak (tänaseks hävinenud) Suurpea külas
* kasarmulinnak (seal asusid staap, klubi, kasarm, üks modelleerimise labor, söökla, varuelektrijaam, tuletõrjedepoo, veetornid, katlamaja jm) Suurpea külas
* elamislinnak (seal asusid peredega mereväelaste korterelamud, lasteaed, kool, ohvitseride võõrastemaja, kauplused jm) Suurpea külas
* pealaborikorpus (rahvasuus "Pärispea instituut") Pärispea külas
* sadamamuul Suurpea külas
* mõõte- ja reguleerimisstendid Hara lahel
* mõõte- ja sideehitised Hara lahe rannikul
* meremärgid (sealhulgas peasihi märgid) Hara lahe rannikul
* mõõte- ja reguleerimise betoonstendid Hara küla rannikul (rahvasuus ekslikult "Hara allveelaevasadam")
* sadamamuul Hara külas
* mereväelinnak Hara külas

Baasi tuukri- ja hooldelaevastik kasutas suurel määral ka Loksa laevaremonditehast ja selle sadamat.

Kirjandus
---------

* В. Н. Пархоменко, С. П. Сазонов. «*Важнеийший элемент инфраструктуры флота. К 50-летию 1-го Полигона ВМФ*». Моринтех. Санкт-Петербург 2003.
* Jüri Pärn, Margus Hergauk, Mati Õun. "Punalaevastik Eestis. 20. sajandi lõpukümnendeil". Sentinel. Tallinn 2006. Lk 49–53.
* Robert Treufeldt. "Hara sadam ja demagnetiseerimisjaam". // 100 ehitist – sada aastat. Eesti lugu ehitistes 1918–2017. Eesti Arhitektuurimuuseum. Tallinn 2018. Lk 90–91.

Välislingid
-----------

 Suurpea mereväebaas – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
**Suursaadik** (prantsuse keeles *ambassadeur*) võib lisaks ametiastmele (ametikohale) ja teenistusastmele tähendada ka diplomaatilist auastet. 

Suursaadiku auaste on võrreldav Prantsusmaal presidendi antava suursaadiku tiitliga.

Eesti
-----

Eestis on suursaadik diplomaatiline auaste – karjääridiplomaadile Eesti riigi nimel antav eluaegne aunimetus – mis antakse välissuhtluse kogemuste ja välisteenistuses saavutatud silmapaistvate tulemuste eest. Suursaadik on Eestis ainus diplomaatiline auaste.

Suursaadiku diplomaatilise auastme võib anda karjääridiplomaadile, kes on töötanud välisteenistuses vanemnõunikuna vähemalt viis aastat. Erandkorras võib atesteerimiskomisjoni ettepanekul anda diplomaatilise auastme neid tingimusi järgimata karjääridiplomaadile, kes on saavutanud silmapaistvaid tulemusi Eesti välisteenistuses või rahvusvahelises institutsioonis.
 
Diplomaatilise auastme annab eluajaks Vabariigi President, kes võib auastme ka ära võtta, kui diplomaat on kriminaalkorras karistatud. Vabariigi Presidendile teeb diplomaatilise auastme andmise või äravõtmise ettepaneku Vabariigi Valitsus. Sellekohase taotluse esitab Vabariigi Valitsusele välisminister atesteerimiskomisjoni ettepanekul.

Suursaadiku auaste sätestati 1995. aastal avaldatud välisteenistuse seaduses. Kuid ka enne seda jagati Eestis diplomaatidele suursaadiku auastet. Nimelt oli president Lennart Meril kombeks, et kui ta kedagi lähetas välisriiki, siis nimetati Eesti esindaja kohe ka suursaadiku auastmesse.

### Suursaadikud

Seisuga 3. veebruar 2020 on Eesti presidendid andnud alates 1991. aastast suursaadiku diplomaatilise auastme 39 Eesti karjääridiplomaadile.

#### Suursaadiku diplomaatilise auastme saanud diplomaate

* 2008 – Karin Jaani
* 2008 – Sven Jürgenson
* 2008 – Marina Kaljurand
* 2008 – Sulev Kannike
* 2015 – Tiina Intelmann
* 2015 – Jaak Jõerüüt
* 2015 – Matti Maasikas
* 2015 – Kaja Tael
* 2020 – Eve-Külli Kala
* 2020 – Simmu Tiik
* 2020 – Jonatan Vseviov

Vaata ka
--------

* Suursaadik
* Prantsusmaa suursaadik

Viited
------

1. 1 2 3  Välisteenistuse seadus. riigiteataja.ee
2. ↑  Argo Ideon. "Rahvusvahelised mehed". Kirjastus Hea Lugu: Tallinn, 2020. Lk 106.
3. 1 2 3 4  Riigipea andis kolmele Eesti diplomaadile eluaegse suursaadiku auastme. tartu.postimees.ee, 2. veebruar 2020
4. 1 2 3 4  Vabariigi President andis neljale diplomaadile suursaadiku auastme. vp2006-2016.president.ee, 29. oktoober 2008
5. 1 2 3 4  Ilves andis neljale diplomaadile suursaadiku diplomaatilise auastme. err.ee, 12. jaanuar 2015
**Eugen Ruus** (19. august 1917 Vändra – 10. august 2000 Vancouver) oli eesti päritolu tehnikateadlane, eesti elu edendaja Kanadas ja õigeusu preester.

Ta alustas kooliteed Vändras ja lõpetas 1935. aastal Vändra Gümnaasiumi. 1941. aastal lõpetas Tallinna Tehnikaülikooli diplomeeritud ehitusinsenerina.

Töö ehitusinseneri ja -teadlasena
---------------------------------

Pärast ülikooli lõpetamist õpetas ta sealsamas hüdraulikat ja veemajandust. 

Sõja ajal põgenes Soome, kus töötas maa-alust lennukitehast projekteeriva insenerina. Soomest siirdus Rootsi, kus projekteeris sadamaid ja jõujaamu. 

1950. aastal kolis ta koos perega Kanadasse, kus töötas Briti Columbia suurte jõujaamade projekteerimisel. 1956. aastal viibis ajutiselt Euroopas, et teha doktoritööd Karlsruhe Ülikoolis. 

Ta oli hinnatud spetsialist tuumaelektrijaamade vesijahutussüsteemide ja veetammide-paisude alal; ta projekteeris ise palju ja tegi ka teiste inseneride projektidele ekspertiise. Tema sulest on ilmunud rohkesti teadustöid, need koondas ta 1998. aastal ilmunud monograafiasse.

Tegevus apostliku õigeusu vaimulikuna
-------------------------------------

Vancouveris elades täitis ta ka Eesti Apostliku Õigeusu Kiriku preestri ülesandeid. Ruus pühitseti diakoniks ja preestriks metropoliit Athenagorase poolt 1964. aastal Londonis. Ta teenis õigeusklikke nii Kanadas kui ka Austraalias. 1971. aastal pälvis ta õigeusu kiriku ülempreestri nimetuse. 

Tal olid suured teened Vändra Apostlite Peetruse-Pauluse koguduse ja kiriku taastamisel. Koos ülempreester Emmanuel Kirsiga pidas ta ka 8. mail 1993 Vändra õigeusu kiriku taasavamisteenistuse.

Isiklikku
---------

Tema isa Anton Ruus oli aastatel 1917–1939 Vändra Apostlite Peetruse-Pauluse koguduse preester. Tema õetütar Maria Mahlapuu on Vändra Apostlite Peetruse-Pauluse koguduse juhatuse esinaine.

Viited
------

1. ↑  Usk ja Elu 2/ 1977. Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku väljaanne

Välislingid
-----------

* In memoriam. Dr Eugen Ruusi mälestuseks
**Eugen Saanpere** (sündinud **Eugen Saanbär**; 29. august 1917 Türi – 3. juuni 2001 Tallinn) oli eesti fagotimängija.

Ta õppis fagotti aastatel 1937–1940 Tallinna Konservatooriumis Andrei Meri ja Leino Ernitsa klassis, 1940–1941 Läti konservatooriumis ning 1945–1948 Tallinna Muusikakoolis Sergei Prohhorovi klassis. 1953. aastal lõpetas ta Tallinna Riikliku Konservatooriumi Sergei Prohhorovi fagotiklassis.

Aastatel 1937–1940 mängis ta fagotti Tallinna Töölismuusika Ühingu puhkpilliorkestris, 1940–1941 Balti sõjaväeringkonna puhkpilliorkestris, 1942–1944 Eesti NSV Riiklike Kunstiansamblite sümfooniaorkestris ja puhkpillikvintetis. Aastatel 1944–1978 oli ta ERSO fagotist, seejuures 1956–1978 fagotirühma kontsertmeister. Lisaks mängis ta aastatel 1952–1976 fagotti Jaan Tamme nimelises puhkpillikvintetis, 1961–1976 Tallinna Kammerorkestris ning perioodil 1956–1966 vaheaegadega ka Estonia teatri orkestris. 

1953–1963 oli ta ka fagotiõppejõud Tallinna Pedagoogilises Instituudis.

Ta on maetud Tallinna Metsakalmistule.

Tunnustus
---------

* 1974 – Eesti NSV teeneline kunstnik

Viited
------

1. ↑  Eesti muusika biograafiline leksikon. Tallinn: Valgus, 1990, lk 215–216
2. ↑  Kalmistute register HAUDI

Välislingid
-----------

* Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Eesti Raadio ja Televisiooni sümfooniaorkestri fagotisolist Eugen Saanpere (1967)
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib linnast USA Oregoni osariigist; teiste tähenduste kohta vaata lehekülge Eugene (täpsustus)* |

---

**Eugene** [juudž'iin] on linn USA-s Oregoni osariigis, Lane'i maakonna halduskeskus. See asub Vaikse ookeani rannikust umbes 80 km kaugusel Willamette'i oru lõunaosas.

Elanike arv on 2020. aasta rahvaloenduse kohaselt 176 654. Elanike arvult on see Portlandi järel Oregoni osariigis teisel kohal.

Eugene on asutatud 1846. aastal. See sai linnaõigused 17. oktoobril 1862.

Eugene'is asub Oregoni Ülikool.

Eugene on tuntud kergejõustikulinnana. Oregoni ülikooli kergejõustikustaadionil Hayward Fieldil on toimunud paljud suurvõistlused, sealhulgas 2022. aasta kergejõustiku maailmameistrivõistlused.

Sõpruslinnad
------------

Eugene'il on neli sõpruslinna:

* Venemaa Irkutsk, Venemaa
* Lõuna-Korea Jinju, Lõuna-Korea
* Jaapan Kakegawa, Jaapan
* Nepal Katmandu, Nepal

Viited
------

1. ↑  2016 U.S. Gazetteer Files
2. ↑  2020 United States Census, vaadatud 1.01.2022.
3. ↑  "Sister Cities". eugene-or.gov. Vaadatud 3.8.2022

Välislingid
-----------

*
Hannes Tamjärv esinemas TEDxTallinn konverentsil 2012. aastal
**Hannes Tamjärv** (sündinud 1. aprillil 1961) on eesti ettevõtja ja pankur, kes on tuntud Rocca al Mare Kooli asutamise poolest.

Elulugu
-------

Tamjärv oli 1991–1996 Hansapanga juhatuse esimees ja seejärel 1999. aastani samas nõukogu esimees.

Ta on 1999. aastal loodud eraõigusliku Rocca al Mare Kooli üks asutajaid ja on siiani kooli nõukogu esimees. 2015. aasta sügisel avati tema eestvõttel Marbellas eesti õppekeelega Rocca al Mare kool Hispaanias.

2008. aasta detsembrist kuulub Tamjärv LHV Panga nõukokku.

Tammjärvele kuulus ka 2,4% ettevõttest Nelja Energia, mis müüdi 2018. aastal Eesti Energiale (selle osaluse väärtus oli 6,9 miljonit eurot). Jüri Mõis ja Hannes Tamjärv investeerisid osa enda osaluse müügist saadud rahaettevõttesse Roofit Solar Energy OÜ. Samuti kuulub Tamjärv taastuvenergia ja elektrifitseerimise valdkonna idufirmadesse investeeriva ettevõtte Sunly Startup OÜ osanike ringi.

Tunnustus
---------

* 1994 – aasta ärimees
* 1995 – aasta ärijuht
* 2002 – Eesti Kaubandus-Tööstuskoja I klassi aumärk
* 2010 – Valgetähe III klassi teenetemärk

Isiklikku
---------

30. juunil 2010 abiellus ta oma elukaaslase Dina Tertsusega. Neil on kaks tütart ning mõlemal on varasematest kooseludest samuti üks tütar.

Viited
------

1. ↑  "Mis on saanud Eesti suurima tuuleenergia tootja Nelja Energia müügist teenitud miljonitest?" Delfi Ärileht, 24. november 2019
2. ↑  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 17685
3. ↑  "Hannes Tamjärv sai taas isaks" Õhuleht, 12. november 2010

Välislingid
-----------

* Rocca al Mare kooli ajalugu
* Inga Raitar, "Hannes Tamjärv – pankurist koolipapaks", Postimees, 28. august 1999
* Sirje Tohver, "Ühe mehe unistus sai teoks", Õpetajate Leht, 8. september 2000
* Hannes Tamjärv võttis juuni viimasel päeval naise, publik.ee, 6. juuli 2010
* "Tabamatu pankur Hannes Tamjärv ja kaks panka" Postimees, 4. veebruar 2010
* ""RADARI" VIDEO | Hannes Tamjärv: rahapuudus on mõttetu põhjus lapse šokeerimiseks" Õhtuleht, 8. detsember 2015
2002. aasta üleujutus Saksamaal
Maalihe Guatemalas 2010. aastal
**Loodusõnnetus** on loodusliku ohu – üleujutuse, keeristormi, orkaani, vulkaanipurske, maavärina, kuumalaine, maalihke, metsatulekahju vms – tagajärjel tekkinud finantsiline või keskkonnakahju või inimelude kaotus.

Loodusõnnetuste tagajärjed sõltuvad mõjualuse elanikkonna ettevalmistusest ja vastupanuvõimest. Õnnetused juhtuvad üksnes siis, kui looduslikud ohud kohtuvad haavatavusega: näiteks inimtühjas piirkonnas ei ole maavärinal raskeid tagajärgi. Kõige raskemad loodusõnnetused juhtuvad tavaliselt rahvarohketel tiheasustusega aladel, kus kaitse loodusjõudude eest on ebapiisav. Nii näiteks on tsunamiohtlikes piirkondades probleemiks ehitustegevus randades, maavärinarohketel aladel majade mittevastavus maavärinakindluse nõuetele, orkaanide puhul nõrgad tammisüsteemid ja keeristormide korral tormivarjendite puudus.

Loodusõnnetusi võib liigitada kuude kategooriasse. Geoloogiliste loodusõnnetuste alla kuuluvad laviinid, maavärinad ja vulkaanipursked. Hüdroloogilised loodusõnnetused on üleujutused, limnoloogilised pursked (gaasipursked järvepõhjades) ja tsunamid. Meteoroloogilisteks loodusõnnetusteks nimetatakse lumetorme, tsükloneid, põuda, rahetorme, kuumalaineid ning tornaadosid. Omaette rühma moodustavad tulekahjud, mis on levinud eelkõige metsades ja põõsastikes, kuid ka turbarabades ning rohumaadel. Tervisega seotus loodusõnnetused on epideemiad ning näljahädad. Viimases kategoorias on maavälised ehk kosmilised loodusõnnetused: taevakehade (peamiselt meteoriitide) kokkupõrked maaga, päikesepursked ja röntgenikiirguse pursked.

Rahvusvaheline õigus, sealhulgas Genfi konventsioonid, näeb ette riikide kohustuse anda üksteisele vajalikul määral humanitaarabi, et tagada loodusõnnetustes kannatanud või ohustatud inimeste kaitse ja turvalisus. Rahvusvahelistest organisatsioonidest tegelevad sellega eelkõige Punane Rist ja Punane Poolkuu. ÜRO Peaassamblee otsusega 44/182 on rajatud ka ÜRO humanitaarasjade koordineerimise büroo (*United Nations Office for the Coordination of Humanitarian Affairs*).

21. sajandi suurimate loodusõnnetuste sekka kuuluvad 2004. aasta India ookeani maavärin, 2010. aasta Haiti maavärin ja 2008. aastal Myanmari tabanud orkaan Nargis, millest kõigis hukkus üle saja tuhande inimese. Rohkelt hukkunuid tõid kaasa ka 2008. aasta Hiina maavärin, 2005. aasta Pakistani maavärin ja Euroopa 2003. aasta kuumalaine. Selle ajaperioodi üheks kõige kulukamaks loodusõnnetuseks oli aga 2005. aastal USA lõunaosa tabanud orkaan Katrina, mille tekitatud kahjusid hinnatakse 172,5 miljardi USA dollari juurde.

Vaata ka
--------

* Ökoloogiline katastroof
* Loodusoht

Viited
------

1. ↑  Human cost of disasters : An overview of the last 20 years 2000-2019
2. ↑  "The Most Expensive Natural Disasters in U.S. History kiplinger.com, 1. juuli 2021

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Loodusõnnetus** |
Loodusvaatlejad
**Loodusvaatluste maraton** on harrastusteaduse sündmus. Maratoni käigus panevad inimesed eelnevalt registreeritud vaatlusaladel 24 tunni jooksul kirja nii palju kohatud liike kui võimalik. Vaatlused sisestatakse andmeportaali, kus need on avalikult kõigile kättesaadavad (v.a I kaitsekategooria liigid).

Maratoni eeskuju on rahvusvaheline vaatlusformaat BioBlitz, mis tähendab, et kindlas paigas ja ajavahemikul tuvastatakse nii palju looma-, taime- ja seeneliike kui võimalik. Liikide jäädvustamiseks võib kasutada nutiseadet ja fotoaparaati. 

Vaatlused sisestatakse Elurikkuse andmeportaali. Elurikkus on Eesti elurikkuse ehk bioloogilise mitmekesisuse andmeportaal, mille kaudu tehakse kõigile soovijatele kättesaadavaks Eesti liikide leiud, sh teaduskogudes ja biopankades talletatud eksemplarid ja proovid, DNA-põhised ja inimese tehtud liikide vaatlused, uurimistööde andmed ning muu liikidega seotud info. Elurikkuse andmeressursi moodustavad avaandmetena kättesaadavad andmebaasid.

Reeglid
-------

Vaatlusalasid saavad registreerida kõik loodushuvilised. Vaatlusala minimaalne ega maksimaalne suurus ei ole piiritletud. Oluline on ala piiritlemisel meeles pidada, et arvesse lähevad ainult eelregistreeritud alal tehtud vaatlused. Mida rohkem eri tüüpi elukohti (veekogu, niit, mets jne) alale jääb, seda rohkem liike on võimalik kohata. 

Vaatlusalad on avalikud, kuhu kõik huvilised saavad minna. Üldjuhul toimub avalikel aladel ka mõni loodusharidusliku sisuga sündmus nagu ühine vaatlusretk, temaatiline loeng või midagi praktilist nagu näiteks putukahotelli valmistamine. 

Iga osaleja saab ise otsustada, millal täpselt vaatlusi teha. Oluline on, et vaatlused jääksid maratoni toimumise aja (24 tunni) sisse. Võib näiteks päeval ja/või õhtul tegutseda, öösel puhata ning näiteks hommikul ja ennelõunal uuesti vaadelda. Kui huvi ja võimalusi on rohkem, võib loomulikult ka kogu 24 tunni jooksul tegutseda.

Korraldajad
-----------

Vaatlusmaratoni peakorraldaja on Tartu Ülikooli loodusmuuseum ja botaanikaaed, kaaskorraldajad on läbi aastate olnud portaal Linnuvaatleja, mitmed loodusharidust edendavad asutused ja vabatahtlikud üle Eesti.

Tunnustus
---------

* 2018 Eesti teaduse populariseerimise auhind
* 2018 aasta keskkonnategu

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Loodusvaatluste maraton** |

* Koduleht
|  |
| --- |
|  |
| Medalikohad |
| Maailmameistrivõistlused |
| **Kuld** | 2014 | jäähoki |
| **Hõbe** | 2015 | jäähoki |
| **Pronks** | 2016 | jäähoki |
| **Pronks** | 2017 | jäähoki |
| **Pronks** | 2019 | jäähoki |

**Jevgeni Anatoljevitš Dadonov** (vene keeles Евгений Анатольевич Дадонов; sündinud 12. märtsil 1989 Tšeljabinskis) on Venemaa jäähokimängija, kes mängib NHL-i klubis Dallas Stars ründajana paremäärel.

Ta alustas klubikarjääri kodulinna klubis Tšeljabinski Traktor. 2007. aastal valis Florida Panthers ta NHL-i *draft* '​is 71. valikuna. Põhja-Ameerikasse suundus ta mängima hooajal 2009–10. Suurema osa esimesest hooajast mängis ta American Hockey League'i klubis Rochester Americans. Aeg-ajalt sai ta järgmistel hooaegadel mänguaega ka Panthersi meeskonnas NHL-is.

Aastatel 2012–2014 mängis ta kaks hooaega KHL-i klubis Donetski Donbass ning seejärel aastatel 2014–2017 kolm hooaega Peterburi SKA-s. Aastatel 2015 ja 2017 võitis ta Peterburi SKA-ga Gagarini karika.

2017. aasta juulis naasis Dadonov Panthersi. Hooaeg 2018–19 on olnud tema NHL-i karjääri kõige resultatiivseim (28+42).

2020. aasta oktoobris sõlmis ta kolmeaastase lepingu Ottawa Senatorsiga, kuid hooaeg 2020–21 osutus pettumuseks (13+7). 2021. aasta juulis müüdi tema mängijaõigused Vegas Golden Knightsile. 2022. aasta juunis kaubeldi ta Shea Weberi vastu Golden Knightsist Montreal Canadiensi. Hooaeg 2022/23 kulges Dadonovi jaoks võrreldes varasemate hooaegadega oluliselt vähem edukamalt, kui 50 mänguga oli tal kirjas vaid neli väravat ja 18 väravasöötu, ja 2023. aasta veebruaris kaubeldi ta Deniss Gurjanovi vastu Dallas Starsi.

2014. aastal tuli ta Venemaa jäähokikoondisega maailmameistriks. Lisaks on ta maailmameistrivõistlustelt võitnud veel ühe hõbeda ja kolm pronksmedalit.

Viited
------

1. ↑  "Senators sign Dadonov to three-year deal". The Sports Network. 15.10.2020. Vaadatud 16.1.2021
2. ↑  "Senators trade Evgenii Dadonov to Golden Knights for Nick Holden, draft pick". Sportsnet.ca. 28.7.2021. Vaadatud 19.10.2021
3. ↑  "Canadiens trade Weber's contract to Golden Knights for Dadonov". The Sports Network. 16. juuni 2022. Vaadatud 16. juunil 2022.

Välislingid
-----------

* Jevgeni Dadonov NHL.com lehel
* Jevgeni Dadonov hockeydb.com lehel

| * v
* r
Dallas Stars |
| --- |
| 
**Väravavahid**: Jake Oettinger **·** Rémi Poirier **·** Scott Wedgewood |
| 
**Kaitsjad**: Jani Hakanpää **·** Joel Hanley **·** Miro Heiskanen **·** Esa Lindell **·** Nils Lundkvist **·** Colin Miller **·** Ryan Suter |
| 
**Ründajad**: Jamie Benn **·** Jevgeni Dadonov **·** Ty Dellandrea **·** Max Domi **·** Radek Faksa **·** Luke Glendening **·** Roope Hintz **·** Wyatt Johnston **·** Joel Kiviranta **·** Mason Marchment **·** Fredrik Olofsson **·** Joe Pavelski **·** Jason Robertson **·** Tyler Seguin |
**Muusikainstrumentide liigitamisel** on palju variante. Juba 4. sajandil eKr liigitati Hiinas pillid materjali järgi (kivi, puit, siid). 1. sajandil eKr liigitati Indias nelja rühma:

* muusikainstrument, mille heli tekitab võnkuv keel
* muusikainstrument, mille heli tekitab võnkuv õhusammas
* löökpillid, mis on tehtud puidust ja metallist
* löökpillid nahaga (trummid)

Mahilloni ja Hornbosteli-Sachsi liigitus
----------------------------------------

 *Pikemalt artiklis Hornbosteli-Sachsi muusikainstrumentide liigitus* 
Victor-Charles Mahillon (1841-1924) oli Brüsseli konservatooriumi muuseumis pilli kollektsiooni kuraator ja 1888 aasta kataloogis jaotas pillide kollektsiooni nelja rühma:keelpillid, puhkpillid, trummid ja teised trummid. 

Erich Moritz von Hornbostel ja Curt Sachs avaldasid uue liigituse raamatus *Zeitschrift für Ethnologie* 1914.  Hornbostel-Sachs liigitab pillid heli tekitamise viisi (heliallika) järgi ja seda kasutavad muusikateadlased.

* idiofonid – „iseheliseja" (ksülofon)
* membranofonid – võnkuv membraan (trumm)
* kordofonid – võnkuv keel (klaver, tšello)
* aerofonid – võnkuv õhusammas (oboe)
* elektrofonid – heli tekitatakse elektrooniliselt (teremin)

Liigitamine mängimisviisi järgi
-------------------------------

Kõige tavalisem pillide liigitamine on mängimisviisi järgi

* keelpillid – pilli keeltel mängimine
* puhkpillid – pilli puhudes
* löökpillid – pilli lüüakse käte või pulkadega
* klahvpillid – klaviatuuril mängimine

Olenemata sellest, et elektrikitarr ja süntesaator on elektroonilised pillid, liigitatakse nad tavaliselt keelpilliks ja klahvpilliks. Heli tekitamise viisi järgi liigitatakse nad elektrofonideks. Kuna klaveril lööb haamer vastu keeli ja paneb need võnkuma, liigitatakse ta mitte keelpilliks vaid kordofoniks ja klahvpilliks.

Liigitamine ulatuse järgi
-------------------------

Ühe perekonna pille võib liigitada ka diapasooni järgi. 

Pillid jaotatakse diapasooni järgi:

* sopranpillid: flööt, klarnet, viiul, trompet
* altpillid: oboe, altflööt, vioola, metsasarv
* tenorpillid: inglissarv, tromboon
* basspillid: fagott, kontrabass, bassklarnet, tuuba

Geograafiline liigitus
----------------------

Geograafiliselt võib pillid jagada 

* maailmajagude järgi: Euroopa, Aasia, Aafrika, Austraalia ja Okeaania, Ameerika
* riikide järgi: India, Jaapan, Kreeka

Vaata ka
--------

* Muusikainstrumentide süstemaatiline loend

Muusikainstrumentide liigitus

|  |  |
| --- | --- |
| **Mängimisviis**: | keelpillid · puhkpillid · löökpillid · klahvpillid |
| **Hornbostel-Sachs**: | idiofonid · membranofonid · kordofonid · aerofonid · elektrofonid |
| **Diapasoon**: | sopranpillid · altpillid · tenorpillid · baritonpillid · basspillid |
**Kertu Jukkum** (sündinud 27. novembril 1984 Narvas, hüüdnimi **Gertruuda**) on eesti raadio- ja telesaatejuht. 

Ta on lõpetanud Tallinna Ülikooli riigiteaduste erialal 2012. aastal.

Aastatel 2007–2014 töötas ta raadiojaamas Sky Plus. Alates 2015. aasta septembrist oli ta telekanali TV3 avalike suhete juht. Mais 2017 asus ta juhtima Eesti Meedia veebiportaale Elu24 ja Limon. Elu24 peatoimetaja kohalt lahkus ta 2020. aasta veebruaris, tema asemele tuli Marko Püüa.

Kertu on jooksnud maratone, läbinud poolpika triatloni ning vallutanud Kilimanjaro (2014), Kazbeki (2017) ja Aconcagua mäe (2019).

Kertu ema tahtis talle alguses eesnimeks panna Rahel. Kertu vanaema vastuseisu tõttu valiti praegune eesnimi.

Kertul on kaksikõde Kadi.

Viited
------

1. ↑
2. 1 2 3  Jukkum, Kertu (17. märts 2023). "Kertu Jukkum on Instagram". *Instagram* (inglise). Vaadatud 17. märtsil 2023.
3. ↑  Leemet Prits:Kertu Jukkum lõpetas ülikooli Õhtuleht, 1. juuni 2012
4. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 31. mai 2014. Vaadatud 30. mail 2014.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
5. ↑
6. ↑
7. ↑  "Suur kaotuste jada! Postimehest lahkub ka Kertu Jukkum: meelelahutusportaal jätkab ilma minuta". *Kroonika*. 21. veebruar 2020. Vaadatud 04.03.2020.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Kertu Jukkum** |
**Sittensen** on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Rotenburgi kreisis.

Valla pindala on 18,55 km². 31. detsembril 2017 elas seal 5901 inimest. Vald asub umbes 20 km Rotenburgist kirdes ja 45 km Hamburgist edelas.

Sittensen kuulus – selle valitsusena – 1180. aastal rajatud vürstlikku Bremeni peapiiskopkonda. Kuid religioosses mõttes moodustas Sittensen osa Verdeni piiskopkonnast, kuni 1566. aastal kaotasid senised piiskopid paavsti tunnustamise, peale viimase katoliku piiskopi aastatel 1630–1631. 1648. aastal muudeti vürstlik peapiiskopkond Bremeni hertsogkonnaks, mida valitseti esialgu personaalunioonis Rootsi krooniga – mille katkestas Taani okupatsioon (1712–1715) – ja 1715. aastast Hannoveri krooniga. 1807. aastal annekteeris üürike Vestfaali kuningriik hertsogkonna, 1810. aastal annekteeris selle Prantsusmaa. 1813. aastal anti hertsogkond tagasi Hannoveri kuurvürstkonnale, mis – pärast Hannoveri kuningriigiks ülendamist 1814. aastal – liidendas hertsogkonna reaaluniooni ning hertsoglikust territooriumist sai uue 1823. aastal loodud Stade regiooni osa.

St. Dionysiuse kirik talvises Sittensenis

Viited
------

1. ↑  Alle politisch selbständigen Gemeinden mit ausgewählten Merkmalen am 31.12.2018 (4. Quartal), vaadatud 10.03.2019.
2. ↑  Register of German municipalities (4th quarter 2022), vaadatud 12.02.2023.

Välislingid
-----------

* www.sittensen.de


Rotenburgi kreisi vallad

* Ahausen
* Alfstedt
* Anderlingen
* Basdahl
* Bothel
* Breddorf
* Bremervörde
* Brockel
* Bötersen
* Bülstedt
* Deinstedt
* Ebersdorf
* Elsdorf
* Farven
* Fintel
* Gnarrenburg
* Groß Meckelsen
* Gyhum
* Hamersen
* Hassendorf
* Heeslingen
* Hellwege
* Helvesiek
* Hemsbünde
* Hemslingen
* Hepstedt
* Hipstedt
* Horstedt
* Kalbe
* Kirchtimke
* Kirchwalsede
* Klein Meckelsen
* Lauenbrück
* Lengenbostel
* Oerel
* Ostereistedt
* Reeßum
* Rhade
* Rotenburg (Wümme)
* Sandbostel
* Scheeßel
* Seedorf
* Selsingen
* Sittensen
* Sottrum
* Stemmen
* Zeven
* Tarmstedt
* Tiste
* Vahlde
* Vierden
* Visselhövede
* Vorwerk
* Westertimke
* Westerwalsede
* Wilstedt
* Wohnste
**Liina-Riin Olmaru** (sündinud 11. aprillil 1967 Tallinnas) on eesti näitleja.

Elulugu
-------

Liina sündis aastal 1967 Rein Olmaru ja Linda Olmaru (sündinud Kuusma) peres.

Aastal 1985 lõpetas ta Rakvere 1. Keskkooli, aastal 1989 läbis Vanemuise õppestuudio. 1996. aastal lõpetas ta EELK Usuteaduse Instituudi pedagoogikaosakonna.

Aastail 1989–1998 mängis ta Vanemuises, 1989–1992 osales ka Tartu Lasteteatri töös, aastatel 1998–2007 mängis ta Tallinna Linnateatris. 

Aastatel 2007–2010 töötas Liina Olmaru Ugalas. Augustist 2010 kuni suveni 2012 oli ta taas Vanemuise teatri draamanäitleja. Seejärel on ta tegutsenud vabakutselise näitlejana.

Liina on osalenud ka telelavastustes, näiteks sarjas "Wikmani poisid".

Liina abikaasa on näitleja Indrek Sammul. Neil on lapsendatud pojad Theodor ja Timotheus ning tütar Susanna.

Rollid Ugalas
-------------

* "Anna Karenina" (vürstitar Kitty Štšerebatskaja)
* "Haldjakuninga kingitus" (printsess Lagle)
* "Kunst" (Iivan)
* "Kolm õde" (Olga)

Tunnustus
---------

* 1995 – Eesti Teatriliidu naispeaosatäitja auhind
* 1995 – Tartu Illegaardi klubi auhind
* 1998 – Ants Lauteri nimeline auhind
* 2000 – Eesti Kultuurkapitali näitekunsti aastapreemia (nähtavat ja nähtamatut maailma ühendava hapra silla kõrgprofessionaalse ja tundetäpse ületamise eest)
* 2001 – Eesti Teatriliidu naispeaosatäitja auhind
* 2001 – "Draama 2001" Raudroosi auhind
* 2003 – Raadioteatri näitlejaauhind
**Liina Lindström** (sündinud 24. juulil 1973) on eesti keeleteadlane.

Haridus
-------

Lõpetas 1991. aastal Ülenurme Keskkooli, 1997. aastal Tartu Ülikooli bakalaureuseõppes ja 1999 magistriõppes eesti keele erialal. 2005. aastal kaitses Tartu Ülikoolis doktoriväitekirja teemal "Finiitverbi asend lauses. Sõnajärg ja seda mõjutavad tegurid suulises eesti keeles" (ilmunud sarjas "Dissertationes philologiae estonicae universitatis Tartuensis" 16. Tartu 2005).

Teadustöö
---------

2001–2010 töötas ta Tartu Ülikooli eesti keele õppetooli (osakonna) teadurina, alates 2010 töötab vanemteadurina ja alates 2016 ka eesti keele dotsendina. 2011–2013 juhatas filosoofia ja semiootika doktorikooli. 2013–2014 oli ka Turu Ülikooli teadur. Humanitaarteaduste ja kunstide valdkonna õppeprodekaan, alates 2018 juhatab digihumanitaaria ja infoühiskonna keskust.

Uurimisvaldkonnad: süntaks, eesti murded, dialektoloogia, murdesüntaks, keele muutumine, keele varieerumine, grammatika.

Eesti murrete korpuse koostajaid.

Kuulub Liivi Sõprade Seltsi, Emakeele Seltsi, Soome Keeleteaduse Ühingusse, Eesti Digitaalhumanitaaria Seltsi, ühingutesse Societas Luinguistica Europaea ja Digital Humanities in the Nordic Countries. On Eesti Kognitiivse Keeleteaduse Ühingu asutajaliige ja juhatuse liige, ajakirja Virittäjä toimetuskolleegiumi liige.

Tunnustus
---------

* 2017 Tartu Ülikooli aumärk

Isiklikku
---------

Tema õde on semiootik Kati Lindström, abikaasa keeleteadlane Pärtel Lippus.

Viited
------

1. 1 2  "Liina Lindström". *ETIS*. Vaadatud 5. detsember 2018.
2. ↑  "Tartu ülikool tähistab Eesti Vabariigi 99. aastapäeva kontsertaktusega". *Tartu Ülikooli koduleht*. 21. veebruar 2017. Vaadatud 25. detsember 2018.
3. ↑  "Tartu Ülikooli aumärgi kavalerid". *Tartu Ülikool*. Vaadatud 9.12.2022.

Välislingid
-----------

* Liina Lindström: ""Jumalast lollakas!" – miks me nii ütleme?" Novaator, 20. aprill 2015
* Liina Lindström: "Kuhu lähed, (eesti) keeleteadus?" Novaator, 14. märts 2016
* Liina Lindström, Kristel Uiboaed: "Valdkondade vastasseis? Digihumanitaaria – see ongi tänane humanitaaria" Novaator, 7. juuni 2017
**Liina Roomet** (sündinud **Raunam**; 5. märts 1957 Tallinn – 23. veebruar 2007 Tallinn) oli eesti keraamik, alates 1995. aastast Eesti Kunstnike Liidu ja Eesti Keraamikute Liidu liige.

Liina Roomet omandas keskhariduse Tallinna 1. Keskkoolis, mille ta lõpetas aastal 1975. Õpingud jätkusid 1976. aastal Eesti Riiklikus Kunstiinstituudis arhitektuuri erialal. Instituudi lõpetas ta aastal 1982, olles vahepeal ümber spetsialiseerunud keraamika erialale. Tema loodusteemaline diplomitöö on tänaseni eksponeeritud Eesti Kunstiakadeemias.

Kohe pärast kõrgkooli lõpetamist asus Liina Roomet tööle kunstitoodete kombinaadi Ars keraamikaateljees, millega jäi seotuks oma elu lõpuni. Peamiselt kavandas ta toodangunäidiseid ja autoritöid. Tema loomingus on domineerivaks koobaltsinine maaling valgel pinnal.

Ta osales arvukatel tarbekunsti- ja erialanäitustel. Tuntud on tema võistlustööd Tartu keraamikanäituselt aastal 1983, Helsingi portselanitehase muuseumis korraldatud ARSi keraamika näituselt aastal 1991 ja Eesti Keraamikute Liidu aastanäituselt "Kann" aastal 1993.

Liina Roometi esimene isikunäitus leidis aset 1985. aastal Eesti Kunstnike Liidu maja reklaamakendel Tallinnas Võidu väljakul.

Ta suri pärast rasket haigust veebruaris 2007 ja tuhastati sama aasta 5. märtsil Pärnamäe kalmistu krematooriumis.

Isiklikku
---------

Tema isa oli professor Oskar Raunam, ema metallikunstnik Salme Raunam, õde metallikunstnik Ane Raunam.
**Sergei Danilovitš Skazkin** (vene keeles: Серге́й Дани́лович Ска́зкин; 7. (19.) oktoober 1890, Novotšerkassk – 14. aprill 1973, Moskva) oli vene nõukogude ajaloolane-medievist. NSV Liidu Teaduste Akadeemia liige (1958, korrespondentliige alates 1943. aastast), NSV Liidu Pedagoogikaakadeemia tegevliige (1968). Ajaloodoktor (1935, monograafia «Конец австро-русско-германского союза» ("Austria-Vene-Saksa liidu lõpp") eest), Moskva Riikliku Ülikooli (MRÜ) ajalooteaduskonna professor, 1949. aastast MRÜ keskaja kateedri juhataja.

Stalini preemia laureaat (1942).

Teaduslik tegevus
-----------------

Skazkini sulest ilmus tema elu ajal üle 200 töö. Keskendus keskaegsele Lääne-Euroopale, eriti Prantsusmaale (agraarsuhted, talurahva ajalugu, ketserlikud liikumised, absolutism, renessanss jne). Kirjutas rea peatükke nõukogude ajaloolaste kollektiivsetes teostes, nagu "Diplomaatia ajalugu", "Maailma ajalugu" (1957-1958), "Prantsusmaa ajalugu" (1. köide, 1972). Koos rea kolleegidega keskajaaineliste vene keeles välja antud krestomaatiate autor.

Sergei Skazkin on eesti keeles 1976. aastal ilmunud ajalooteaduskondade jaoks mõeldud õpiku "Keskaeg" (2 osa) autoreid.

Ühiskondlik tegevus
-------------------

1966. aastal kirjutas alla 25 nõukogude teadus-, kirjandus- ja kunstitegelase kirjale L. Brežnevile J. Stalini rehabiliteerimise vastu.
**Sergei Pavlovitš Roldugin** (*Сергей Павлович Ролдугин*; sündis 28. septembril 1951 Sahhalini oblastis) on Venemaa tšellist ja ärimees, president Vladimir Putini lähedane sõber.

Elukäik ja tegevus
------------------

Sündis Nõukogude sõjaväelase perekonnas. Lapsena sattus elama Riiga kuhu tema isa suunati teenima. Õppis lätikeelses koolis. Viieaastaselt asus õppima klaverit ja kaheksaselt tšellot.

1970 lõpetas Emīls Dārziņši nimelise Muusikakeskkooli Riias ning 1975 Leningradi Konservatooriumi ja 1978 aspirantuuri konservatooriumi juures. Veel tudengina asus tööle Leningradi Filharmoonia sümfooniaorkestris, mida juhtis Jevgeni Mravinski. 1980 võitis Praha Rahvusvahelisel Muusika Kevadfestivalil kolmanda koha.

1984–2003 oli ta Peterburi Maria teatri sümfooniaorkestri tšellorühma kontsertmeister, 2002–2003 Peterburi konservatooriumi prorektor, 2003–2004 rektor. 

2005 sai president Vladimir Putinilt loa ehitada Peterburi Muusikamaja endisesse suurvürst Aleksejevi paleesse Moikal. Renoveeritud maja valmis 2008. Kokku kulus remondile 800 miljonit rubla.

Aastast 2004 on ta Maria teatri külalisdirigent.

Sihtasutuse "Talendid ja edu" juhatuse esimees, mis koos kultuuri- ja spordiministeeriumiga haldab Sotši olümpiakülla loodud hariduskeskust andekatele lastele vanuses 11 kuni 15 aastat, kes on näidanud üles andeid spordis, loodusteadustes, muusikas ja balletis. Projekti mõtles välja isiklikult Putin.

Juhib programmi "Talentide jõgi" (noorte esinejate pikad ringreisid Volga piirkonnas) ja "Suursaatkond" (Vene esinejate välisreisid).

Sõprus Vladimir Putiniga
------------------------

Tutvus Putiniga 1970ndatel oma venna Jevgeni kaudu, kes töötas samuti KGBs. Ta on Putini vanima tütre Maria (s. 1985) ristiisa. "Organiseeritud kuritegevuse ja korruptsiooni aruandlusprojekti" (OCCRP) ja Venemaa opositsiooniline ajaleht "Novaja Gazeta" on teda nimetanud Putini "varjatud varanduse salajaseks hooldajaks."

Märtsis 2019 avalikustati üleilmne rahapesuskeem, mille kohaselt Venemaa suurim investeerimispank "*Troika Dialog*" tegeles rahapesuga 9 miljardi dollari ulatuses, sellest suurim kasusaaja oli Roldugin 69 miljoni dollariga. See skeem, nimetatakse "troika pesumajaks", toimis aastatel 2006–2013 ja koosnes vähemalt 75 omavahel ühendatud offshore-ettevõttest, mis kõik olid "*Troika Dialogi*" juhtimisel.

Isiklik
-------

Tema vend oli Jevgeni Roldugin (1949–2020), Vladimir Putini kursusekaaslane KGB koolis, kes töötas Nõukogude ajal Läti NSV KGB keskstruktuuris ja pärast NSV Liidu lagunemist asus äritegevusse, juhatas Lätis Vene gaasi müügiga tegeleva ettevõtte "Latvijas Gāze" tööohutuse ja töökaitse osakonda, 2009–2019 juhatas Venemaa gaasikompanii "Gazprom" Riia esindust, suri novembris 2020 koroonaviirusse.

Sanktsioonid
------------

28. veebruaril 2022 kehtestas Euroopa Liit talle seoses Venemaa kallaletungiga Ukrainale viisa- ja majandussanktsioonid. Tema Euroopa Liidu riikides asuv vara külmutati.

Viited
------



1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 5. november 2021. Vaadatud 30. septembril 2021.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
7. ↑
8. ↑
9. ↑
10. ↑
11. ↑
**Sergei Ovsjannikov** (sündinud 31. juulil 1951 Luhanskis Ukrainas) on ukraina päritolu Eesti tehnikateadlane.

Elulugu
-------

Sergei Ovsjannikov on teenistuja poeg.

Lõpetas 1968 Rovenki 4. Keskkooli, 1973 Novotšerkasski PI mäeinsener-mehaaniku erialal, 1981–84 Moskva Mäeinstituudi aspirant, tehnikakandidaat (1984, samas), väitekiri "Выбор параметров механизированных крепей оградительно-поддерживающего типа целью повышения скорости крепления". Oli 1973–81 ja 1984–86 Novomoskovski (Tuula oblast) tõste- ja transpordimasinate projekteerimis-konstrueerimis- ja tehnoloogiainstituudi insener-konstruktor ja juhtivkonstruktor, 1986–92 A. Skotšinski nimelise Mäeinstituudi Eesti filiaali vanemteadur, aastast 1992 RE Eesti Põlevkivi teaduskeskuse mehhaniseerimisinsener.

Teadustöö
---------

Uurinud allmaakaevandamise tehnoloogiat, uut mäetehnikat ja selle juurutamist kaevandustes. Üle 20 teadustrükise, 5 autorit.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Teoseid
-------

* Исследование и выбор оптимальных решений при разработке посадочной крепи (kaasautorid A. Graf, Z. Djatšenko). // Совершенствование технологии и комплексной механзации на сланцевых шахтах и разрезах. Кохтла-Ярве, 1988
* Об использовании погрузочно-транспортных машин типа ПД-8 для добычи сланцев (kaasautor). // Горный ж. (1994) 2

Kirjandus
---------

* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Sergei Preis** (sündinud 31. mail 1959 Tallinnas) on Eesti keemik.

Elulugu
-------

Sergei Preis on inseneri poeg, ukrainlane ja Irina Preisi abikaasa.

Lõpetas 1976 Tallinna 19. Keskkooli, 1981 Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI) keemiainsenerina, 1988 aspirantuuri (samas), tehnikakandidaat (1988, TPI), väitekiri "Ozonation of industrial wastewater containing hard-oxidizible organic compounds", tehnikadoktor (2002, Lappeenranta Tehnikaük), väitekiri "Practical applications of a systematic approach to the chemical abatement of pollutants in water and air". Täiendas end 1990–91 Cambridge'i Ülikooli keelekeskuses (inglise keel). Oli 1981–82 ja 1982–84 TPI nooremteadur, 1989–92 keemilise tehnoloogia ja keskkonnakaitse labori juhataja, 1992– TTÜ keemiatehnika instituudi keskkonnakaitse ja keemiatehnoloogia õppetooli vanemteadur. Ühtlasi olnud 1990, 1992, 1994 Soomes Lappeenranta Tehnikaülikooli ja 1991 Londonis Imperial College of Science, Technology and Medicine külalisteadur, 1998–99 Lappeenranna Tehnikaülikooli vanemassistent, 2001 teadur ning 2000–03 külalislektor, 2003–04 külalisteadur, 2004–06 vanemteadur. Õpetanud keemilist tehnoloogiat, veekäitlemise tehnoloogia.

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkond: oksüdatsiooniprotsessid vete- ja õhupuhastuses, veekeemia ja -tehnoloogia. Eesti Vabariigi teaduspreemia (2001, kollektiivis). Üle 50 teadustrükise.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Teoseid
-------

* Kinetic description of industrial wastewater ozonization processes (kaasautorid R. Munter, E. Siirde). // Ozone 10 (1988)
* Methodology of ozone introduction into water and wastewater treatment (kaasautor). // Ozone 15 (1993) 2
* Raskesti lagundatavate ühenditega reostatud vee ja õhu koospuhastamine (kaasautor I. Kamenev). // Keskkonnatehnika (2001) 6
* Täiustatud oksüdatsiooniprotsessid loodusvee varude kaitseks ja vee säästvaks kasutamiseks (kaasautor). // Eesti Vabariigi teaduspreemiad 2001. Tallinn, 2001
* Characterization of ozonation processes by oxygen demand of compounds (kaasautorid R. Munter, E. Siirde). // TA Toim. Keemia 51 (2002) 3
* Photocatalytic oxidation of fuel oxygenated additives in aqueous solutions (kaasautor). // International J. Photoenergy 5 (2003)
* The dependence on temperature of gas-phase photocatalytic oxidation of methyl tert-butyl ether and tert-butyl alcohol (kaasautor). // Catalysis Today 101 (2005)
* Visible lightassisted photocatalytic oxidation organic pollutants using nitrogen-doped titania (kaasautorid D. Klauson, E. Portjanskaja). // Environ. Chem. Lett. 6 (2008) 1.

Kirjandus
---------

* Eesti Vabariigi teaduspreemiad 2001, 35.
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Sergei Novikov** (vene keeles Сергей Петрович Новиков *Sergei Petrovitš Novikov*; sündinud 20. märtsil 1938 Gorkis) on vene matemaatik, Fieldsi medali kavaler.

Ta on 1967. aastast Moskva riikliku ülikooli matemaatikaprofessor. Tema peamised uurimisvaldkonnad on topoloogia, sümplektiline geomeetria, analüütiline mehaanika, üldrelatiivsusteooria, kvantväljateooria (arendas Wessi-Zumino-Novikovi-Witteni mudelit), tahke keha füüsika ja matemaatiline füüsika.

1970. aastal pälvis ta Fieldsi medali topoloogia-alaste tööde eest.

Haridus- ja töökäik
-------------------

Ta astus 1955. aastal M. V. Lomonossovi nimelise Moskva Riikliku Ülikooli mehaanika-matemaatikateaduskonda. Esimese kursuse lõpul otsustas ta spetsialiseeruda algebralise topoloogia erialal. Ülikooli lõpetas 1960. aastal. 1964. aastal kaitses ta NSV Liidu TA Steklovi-nimelises matemaatikainstituudis füüsika-matemaatikakandidaadi väitekirja "Гладкие расслоения на сферы" ja 1965. aastal füüsika-matemaatikadoktori kraadi väitekirjaga "Гомотопически эквивалентные гладкие многообразия".

Ta töötas 1963. aastast NSV Liidu TA Steklovi-nimelises matemaatikainstituudis teaduri ja 1964. aastast ühtlasi MRÜ-s õppejõuna diferentsiaalgeomeetria kateedris, 1967. aastast sealsamas professorina. 1971. aastal määrati ta NSV Liidu TA Landau-nimelise teoreetilise füüsika instituudi osakonnajuhatajaks ja 1982. aastal MRÜ kõrgema geomeetria ja topoloogia kateedri juhatajaks.

Tunnustus
---------

* 1967 – Lenini preemia
* 1970 – Fieldsi medal
* 1980 – Lobatševski auhind
* 2005 – Wolfi auhind
* 2009 – Bogoljubovi kuldmedal
* 2012 – Leonhard Euleri kuldmedal

#### Valitud teadusakadeemiate liikmeks

* 1966 – NSV Liidu Teaduste Akadeemia (korrespondentliige)
* 1981 – NSV Liidu Teaduste Akadeemia (1991. aastast Venemaa TA; akadeemik)
* 1988 – Serbia Teaduste ja Kunstide Akadeemia
* 1990 – Academia Europaea
* 1991 – Accademia Nazionale dei Lincei
* 1994 – USA Rahvuslik Teaduste Akadeemia
* 1996 – Paavstlik Teaduste Akadeemia
* 2011 – Montenegro Teaduste ja Kunstide Akadeemia

Ta on valitud ka Euroopa Teaduste Akadeemia liikmeks.

Isiklikku
---------

Tema isa oli akadeemik Pjotr Novikov, ema matemaatikaprofessor Ljudmilla Keldõš ja onu akadeemik Mstislav Keldõš.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6  Сергей Петрович НОВИКОВ. higeom.math.msu.su
**Sergei Prohhorov** (20. juuni 1909 Peterburi – 5. detsember 1985 Tallinn) oli vene päritolu Eesti fagotimängija, dirigent, helilooja ja muusikapedagoog.

Sergei Prohhorov sündis Peterburis, tema vanemad olid muusikud. 1928. aastal astus ta Tallinna Konservatooriumi, 1934. aastal lõpetas ta kompositsiooni erialal Artur Kapi klassi ja 1936. aastal fagoti erialal Andrei Meri klassi.

Aastatel 1933–1941 oli ta Riigi Ringhäälingu Sümfooniaorkestri fagotimängija. Aastatel 1940–1960 oli ta ERSO dirigent. 1950.–1970. aastatel juhatas ta mitmeid orkestreid Venemaa linnades: 1958–1962 oli ta Leningradi Väikese Ooperiteatri orkestri, 1963–1966 Petrozavodski Televisiooni ja Raadio sümfooniaorkestri, 1966–1967 Tomski sümfooniaorkestri ja 1967–1973 Voroneži filharmoonia orkestri dirigent.

Aastatel 1944–1960 õpetas ta Tallinna Muusikakoolis ja Tallinna Riiklikus Konservatooriumis fagoti eriala ja muusikateoreetilisi aineid, 1947. aastast oli ta dotsent. Tema õpilasi on Gennadi Taniel, Eugen Saanpere, Rein Olspert ja Ilmar Aasmets.

Heliloojana on ta kirjutanud instrumentaal- ja vokaalkammermuusikat ja ühe sümfoonia.

Tunnustus
---------

* 1955 Eesti NSV teeneline kunstnik

Viited
------

1. ↑  Sergei Prohhorov (nekroloog). Sirp ja Vasar, 13. detsember 1985
2. 1 2  Eesti muusika biograafiline leksikon. Tallinn: Valgus, 1990, lk 186–187
3. ↑  Eesti Muusikaakadeemia 80[*alaline kõdulink*]

Välislingid
-----------

* Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Prohhorov, Sergei - helilooja (1948)
* ERR arhiiv. Muusikaline tund. Sergei Prohhorov - 70
|  |
| --- |
|  |
| Medalikohad |
| Maailmameistrivõistlused |
| **Kuld** | 2014 | jäähoki |
| **Hõbe** | 2015 | jäähoki |
| **Pronks** | 2016 | jäähoki |
| **Pronks** | 2017 | jäähoki |
| **Pronks** | 2019 | jäähoki |

**Sergei Sergejevitš Plotnikov** (vene keeles Сергей Сергеевич Плотников; sündinud 3. juunil 1990 Komsomolskis Amuuri ääres) on Venemaa jäähokimängija, kes mängib KHL-i klubis Moskva CSKA ründajana vasakäärel.

Ta alustas klubikarjääri Habarovski Amuris, mille koosseisus debüteeris KHL-is hooajal 2009–10. Aastatel 2012–2015 mängis ta kolm hooaega Jaroslavli Lokomotivis.

Hooajal 2015–16 mängis ta NHL-is Pittsburgh Penguinsi ja Arizona Coyotesi ridades, kuid ei suutnud NHL-is visata ühtegi väravat ja ta kogus hooaja jooksul vaid kolm punkti.

2016. aastal naasis ta Venemaale, liitudes Peterburi SKA-ga. 2017. aastal võitis ta klubiga Gagarini karika. 2020. aastal siirdus ta Magnitogorski Metallurgi. 2021. aasta juulis liitus ta CSKA-ga.

Aastatel 2013 ja 2015 on ta osalenud KHL-i tähtede mängul.

2014. aastal tuli ta Venemaa jäähokikoondise koosseisus maailmameistriks. 2014. aasta maailmameistrivõistlustel lõi ta kuus väravat ja kogus 12 punkti ning oli resultatiivsuselt turniiri teine mängija kaasmaalase Viktor Tihhonovi järel. Samadel maailmameistrivõistlustel valiti ta lisaks turniiri sümboolsesse koosseisu. Maailmameistrivõistlustelt on ta lisaks võitnud veel neli medalit.

Välislingid
-----------

 Sergei Plotnikov – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Sergei Plotnikov KHL.ru lehel
* Sergei Plotnikov NHL.com lehel
* Sergei Plotnikov hockeydb.com lehel