| Vene kääbuskoer |
| --- |
|  |
| Pikakarvaline ja lühikarvaline vene toiterjer |
| FCI standard nr 352 |
| Rühm | **9**: seltsi- ja kääbuskoerad |
|
| Alarühm | **9**: kontinentaalsed kääbus­spanjelid ja vene *toy* |
| Standard nr | **352**   7.11.2017 (en et) |
| Päritolumaa | Venemaaa |
|
| Kohalik nimi | русский той, Тойчик |
|
|
|
|
| Töökatsed | ei |
| Kasutus | seltsikoer |
| Tunnused |
| Turja kõrgus | 20–28 ± 1 cm |
|
| Kaal | < 3 kg |
| Kattekarv | lühikarvaline: lühike, vastu nahka liibuv, läikiv karv; ilma aluskarvata ning karvavabade laikudetapikakarvaline: keha on kaetud mõõdukalt pika (3-5 cm), sirge või pisut lainelise karvaga, mis ei varja kere kontuuri... |
| Karvkate | must piirdega, pruun piirdega, sinine piirdega... |
|
|
|
|  Meediafailid Wikimedia Commonsis |
| Koer (*Canis lupus familiaris*) |

**Vene toiterjer** (teatakse ka kui **Vene Toy Terjer**, Venemaal kasutusel ka nimetused **Vene kääbusterjer**, **Moskva Toy Terjer**, **Moskva kääbusterjer**) on üks väikseimaid koeratõuge maailmas.

Iseloom
-------

Seda tõugu koerad on väga energilised, lojaalsed, tasakaalukad ja elava karakteriga. Vene toiterjerid võivad kaaluda 1-3 kg ning turja kõrguseks on 18-26 cm. Otsides väikest ning rahulolevat koerakest, keda saab "koerte käekotis" endaga kaasas kanda on Vene toiterjer sobiv valik. Enamasti ei ole nende loomuses häbelikkus, närvilisus ega agressiivsus, vaid heatahtlikkus ning südamlikkus, mistõttu on nad väga head seltsilised. Koerakesed armastavad üle kõige aega veeta koos perekonnaga ning eelistavad jalutada oma omaniku lähedal, samuti naudivad tegevusi, kuhu neid kaasatakse. Toi tõugu koerad on väikesed ja armsad, kuid tuleb meeles pidada, et neid peab kohtlema nagu koeri mitte imikuid (*small dog syndrome*). Vene toiterjer on väga populaarne oma kodumaal Venemaal, kuid koguvad hoogsalt kuulsust ka teistes maailma riikides.

Välimus
-------

Vene toiterjer on väga erilise välimusega koeratõug. Neid klassifitseeritakse karvkatte pikkuse järgi - pikakarvalisteks ja lühikarvalisteks. Aluskarva puudumise tõttu on nad külmakartlikud. Pikakarvalistel toidel on suhteliselt lühike karv, välja arvatud kõrvadel, mis on ‘‘liblika’’ kujulised. Kõrvade tippudes ja äärtes olevad karvad võivad olla sirged või kergelt lokkis. Kolmandaks eluaastaks peaks karvkate saavutama lõpliku pikkuse, mis võib olla 3-5 cm. Lühikarvalistel toidel on läikiv ning kehaligi hoidev karv. Nii pikakarvalised kui ka lühikarvalised on kehaehituselt sarnased - tugev keha, pikad jalad ja kael, väike pea, suured silmad, väiksed valged hambad, must nina, suured kikkis kõrvad ja kooldunud saba. Levinuimad karvkatte värvused on black&tan, brown&tan, blue&tan ehk must pruuni või sinaka varjundiga. Lühikarvaliste karvkatet on väga lihtne nädalas korra hooldada, kuid pikakarvaline vajab päevas korra harjamist. Tõuge saab ristata ning pesakonda võib sündida nii pikakarvalisi kui ka lühikarvalisi kutsikaid, kuid pikakarvalised omavahel lühikarvalisi kutsikaid ei saa, küll aga lühikarvalistel võivad sündida pikakarvalised kutsikad.

Tõu ajalugu
-----------

On teada, et Vene toiterjer on vana tõug, kuid kindla ajaloo suhtes ei ole siiamaani üksmeelt saavutatud. Vene toiterjer põlvneb inglise toiterjerist, kes oli 20. sajandi alguses Venemaal väga tuntud, kuid mõnekümne aasta möödudes suri antud tõug põhimõtteliselt välja. Lühikarvalised ja pikakarvalised terjerid olid eraldi tõud 1988. aastani, mil nad liitusid nime alla vene toiterjer. 1990. aastatel hakkas koerake kuulsust koguma ka väljaspool Venemaad.

Viited
------

1. 1 2  "Vene kääbuskoer" (pdf). Eesti Kennelliit. Vaadatud 18.08.2021.
2. 1 2  "Russkiy Toy" (pdf) (inglise). FCI. Vaadatud 18.08.2021.
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑
7. ↑
8. ↑
9. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 22. november 2011. Vaadatud 31. mail 2017.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
10. ↑
11. ↑

Välislingid
-----------

* Vene toiterjer pildid