recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Merike Kaste** on Eesti pedagoog ja koolijuht.

Ta on lõpetanud 1982. aastal Kanepi Keskkooli ja 1987. aastal Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo erialal. 1992. aastal kaitses Kaste Tartu Ülikooli psühholoogia kateedris diplomitöö "Noorukite väärtusorientatsioon" (juhendaja Aino Lunge). 2002. aastal kaitses ta Tartu Ülikooli haridusteaduskonna pedagoogika osakonnas magistritöö "Metoodika õpetaja enesehindamiseks ja arenguvestluse läbiviimiseks" (juhendaja Ene-Mall Vernik-Tuubel). 

Kaste juhendamisel kaitsesid 2007. aastal Tartu Ülikooli pedagoogika osakonnas bakalaureusetööd Anne Kukk ("Koolikiusamine") ja Piret Viil ("Õpilasi aktiviseerivate meetodite kasutamine tunnis: aktiivõppemeetodid").

Ta töötas aastatel 1987–1996 Kanepi Gümnaasiumis ajalooõpetajana, 1996–2006 samas koolis direktori asetäitjana õppe- ja kasvatustöö alal, 2006–2013 oli ta Kanepi Gümnaasiumi direktor. 2014. aastast on ta Tartu Kristjan Jaak Petersoni Gümnaasiumi direktor.

Tunnustus
---------

* 2000 Johannes Käisi preemia

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 29. mai 2015. Vaadatud 29. mail 2015.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
2. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 29. mai 2015. Vaadatud 29. mail 2015.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
3. ↑  ?

Välislingid
-----------

* Merike Kaste penikoormasaabastega sügisesse Postimees, 3. juuni 2014
* Alo Lõhmus Jutud kooli sulgemisest viivad lapsi ja õpetajaid Maaleht, 16. august 2012
**Anne Vabarna** (21. (vkj 9.) detsember 1877 Võpolsova – 7. detsember 1964 Tonja) oli kirjaoskamatu setu rahvalaulik, keda on nimetatud ka lauluemaks, regivärsiliste eeposte Neio koolulaul & Suurõq sajaq ning Peko looja. 

Anne Vabarna elas Tonja külas, tema sünnipaika tähistab skulptor Elmar Rebase valmistatud mälestusmärk Võpolsova külas.

Anne Vabarna kui silmapaistva lauliku avastaja oli soome folklorist Armas Otto Väisänen rahvaluule kogumisretkel 1923. aasta suvel.

Setomaa vald annab välja Anne Vabarna nimelist omakultuuripreemiat seto pärimuskultuuri edasikandmisel tehtud silmapaistva töö eest.

Viited
------

1. ↑  "Armas Otto Väisänen". *Estofilia*. Tallinn: Soome suursaatkond. 2018. Vaadatud 04.05.2018.
2. ↑  Paul Hagu. Setu lauluema Anne Vabarna www.folklore.ee
3. ↑

Kirjandus
---------

* Paulopriit Voolaine. "Setu lauluema Vabarna Anne "Peko (Pekolanõ)"". Eesti Kirjandus nr 22, 1928, lk 6-21.
* Paulopriit Voolaine. "Setu lauluema Vabarna Anne "Peko laulu" II osa". Eesti Kirjandus nr 24, 1930, lk 378-389.
* *Peko. Setu rahvuseepos*. Kuopio: Snellman-Instituutti, 1995.

Välislingid
-----------

* Anne Vabarna
**Merike Vaitmaa** (sünninimi **Merike Jõulma**; sündinud 25. detsember 1939 Rakveres) on eesti muusikateadlane ja -pedagoog.

1966. aastal lõpetas ta Tallinna Riikliku Konservatooriumi muusikateaduse eriala diplomitööga "Eduard Tubina sümfooniline dramaturgia" (juhendaja Karl Leichter).

Aastatel 1965–1980 töötas ta vaheaegadega Eesti Raadio muusikasaadete toimetajana. Aastatel 1973–1978 oli ta Estonia teatri kirjandusala juhataja. 1980. aastast töötas Tallinna Riikliku Konservatooriumi õppejõuna, õpetades peamiselt analüütilisi aineid.

Ta on analüüsinud paljude Eesti heliloojate, sealhulgas Eduard Tubina, Arvo Pärdi, Lepo Sumera ja Erkki-Sven Tüüri loomingut, aga ka nüüdismuusikat.

Tunnustus
---------

* 1984 ajalehe Sirp ja Vasar preemia laureaat
* 1989 Eesti NSV teeneline kunstitegelane
* 2015 Eesti Kultuurkapitali helikunsti sihtkapitali elutööpreemia (panuse eest Eesti muusikasse)

Viited
------

1. ↑  Eesti Teatri- ja Muusikamuuseum. Kartoteek. Vaitmaa, Merike[*alaline kõdulink*]
2. ↑  E-kataloog ESTER. Merike Jõulma. Eduard Tubina sümfooniline dramaturgia. Tallinn: Tallinna Riiklik Konservatoorium, 1966
3. ↑  Virge Joamets. Eesti heliloojate põhjalikem tundja. Sirp, 22.01.2016
4. ↑  Eesti Kultuurkapitali aastapreemiad. Ajakiri Muusika

Välislingid
-----------

* Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Vaitmaa, Merike (1984)
* ERR arhiiv. Portree: Merike Vaitmaa (2014)
* Virge Joamets. Eesti heliloojate põhjalikem tundja. Sirp, 22.01.2016
**Aristin Grupp OÜ** on kaubamärki **Kördiööbiku pagar** (ka **Kördi-Ööbiku pagar**) kasutav pagarifirma Jõgeva maakonnas Põltsamaal, üks maakonna suuremaid kondiitriettevõtteid.

Firma on asutatud 1993. aasta suvel, nime sai see Põltsamaal asuva Kördiööbiku pargi järgi. Ettevõtte tegevdirektor on asutamisest saati Raul Kirsel. 2012. aasta aprillist on Kirsel ka juhatuse ainus liige, varem on juhatusse kuulunud Arne Kokk ja Ilmar Kokk. Algselt oli Aristin Grupp aktsiaselts, kuid aktsionäride koosoleku otsuse alusel reorganiseeriti see 2005. aastal osaühinguks, äriregistris on esmasissekanne 22. septembrist 1997. 2012. aasta detsembris oli firma osakapital 12 780 eurot.

Algusaegadega võrreldes on Aristin Grupp tootmist oluliselt laiendanud. Töötatakse kahes vahetuses, valmistades päeval kondiitritooteid ja öösel leiba-saia. Toodete nimekirjas oli 2009. aastal umbes 100 nimetust, tootmismaht oli algusega võrreldes kasvanud kümnekordseks. Kördiööbiku pagari kaubamärgiga tooted on müügil Jõgeva-, Järva-, Tartu- ja Viljandimaal. Ettevõttele kuuluvad ka mõned kauplused.

Ettevõtte aadress on Jõe 1, Põltsamaa.

Viited
------

1. 1 2 3  Toomas Reinpõld "Kördi-Ööbiku tooted koguvad maakonnas tuntust"[*alaline kõdulink*] Vooremaa, 08.01.2009 (vaadatud 13. detsembril 2012)
2. 1 2  Äriregistri päring (vaadatud 13. detsembril 2012)
3. ↑  Raivo Sihver "Kondiitritooteid ja väikesaiu ostetakse rohkem pühade ajal" Vooremaa, 29. november 2001 (vaadatud 13. detsembril 2012)

Välislingid
-----------

* Toomas Reinpõld "Kördi-Ööbiku tooted koguvad maakonnas tuntust" Vooremaa, 08.01.2009
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib tugevusõpetuse mõistest; teiste tähenduste kohta vaata lehekülge Varras (täpsustus).* |

---

**Varras** on tugevusõpetuses ruumiline keha, mille üks mõõde (pikkus) on oluliselt suurem kahest ülejäänust. 

Vardad võivad olla nii sirged kui ka kõverad, nii jääva kui ka muutuva ristlõikega. Varda kuju iseloomustatakse selle ristlõike ja teljega ehk joonega, mis ühendab ristlõigete pinnakeskmeid. Horisontaalset varrast, mille koormuseks on peaasjalikult teljega risti suunatud jõud, nimetatakse talaks.

Post
----

Tugevusõpetuses nimetatakse vertikaalset varrast, mis on koormatud teljesihiliste jõududega postiks.

Vaata ka
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Varras** |

* Liigvarras
* Tala
* Hammaslatt
* Massiiv
* Koorik

Viited
------

1. ↑  Aleksander Klauson, Jaan Metsaveer, Priit Põdra, Uusi Raukas (2017). *Tugevusõpetus*. Tallinn: Tallinna Tehnikaülikooli Kirjastus. Lk 139. ISBN 9789949830480.`{{raamatuviide}}`: CS1 hooldus: mitu nime: autorite loend (link)
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib keemikust; kohtuniku kohta vaata artiklit Anne Rebane (jurist).* |

---

**Anne Rebane** (aastani 1965 **Anne Vaarmaa**; 26. aprill 1939 Tallinn – 21. oktoober 2004 Tallinn) oli eesti keemik.

Elulugu
-------

Anne Rebane oli teenistuja tütar.

Lõpetas 1957. aastal Tallinna 2. Keskkooli ja 1962. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI) keemia-mäeteaduskonna keemilise tehnoloogia erialal. Oli aastatel 1962–1966 Maardu Keemiakombinaadi kesklabori insener, 1966–1979 TPI mineraalväetiste ja -söötade probleemlabori insener-uurija, 1979–1991 Eesti NSV Ehitusmaterjalide Tööstuse Ministeeriumi Erikonstrueerimisbüroo standardite ja normatiivide osakonna juhtkonstruktor, tehnoloogiaosakonna sektorijuhataja ja juhttehnoloog, 1991–1999 Majandusministeeriumi majandusregulatsiooni osakonna juhataja asetäitja ja regionaalpoliitika talituse peaspetsialist.

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkond: looduslike fosfaatide, eelkõige Eesti fosforiitide koostis ja omadused, keemiline töötlemine ja saaduste iseloomustamine. 12 teadustrükist, 1 autoritunnistus.

Tunnustus
---------

* 1975 – Nõukogude Eesti preemia (kollektiivis)

Teoseid
-------

* Изотермы-изохоры разложения апатита серной кислотой (kaasautor). // Tallinna Polütehnilise Instituudi Toimetised 319 (1972)
* Получение аммофоса и нитро-аммофоски из фосфоритов месторождения Тоолсе (kaasautor). // Хим. пром-сть (1979) 12
* Влияние механической активации на реакционную способность природных фосфатов при получении двойного суперфосфата (kaasautor). // Ж. прикл. химии (1980) 3.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Kirjandus
---------

* Tallinna Polütehniline Instituut 1936–1986, 272, 462.
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib dirigendist; filosoofi kohta vaata artiklit Nikolai Aleksejev (filosoof)* |

---

**Nikolai Gennadjevitš Aleksejev** (vene *Николай Геннадьевич Алексеев*; sündinud 1. mail 1956 Leningradis) on vene dirigent.

Ta on Peterburi uue dirigeerimiskoolkonna üks silmapaistvam esindaja.[*viide?*] Nikolai Aleksejevi nimi sai muusikamaailmas tuntuks, kui ta võitis VII Herbert von Karajani nimelise rahvusvahelise dirigentide konkursi (1982). 

1983. aastal lõpetas ta Leningradi konservatooriumi sümfooniaorkestri dirigeerimise erialal – juhendajateks Arvīds ja Mariss Jansons. 

Pärast mõneaastast töötamist Peterburi Maria Teatris (tolleaegne Leningradi Kirovi-nimeline teater) sai Nikolai Aleksejevist 1985. aastal Uljanovski Filharmoonia sümfooniaorkestri dirigent (hiljem ka peadirigent). Samal aastal võitis ta Vaclav Talichi nimelise rahvusvahelise dirigentide konkursi Prahas ning rahvusvahelise dirigentide konkursi Tokyos. Nikolai Aleksejev on juhatanud kõiki Moskva ja Peterburi tähtsamaid sümfooniaorkestreid ning andnud kontserte Euroopas, USAs ja Jaapanis. Aastail 1995–1998 oli ta seotud Zagrebi Filharmoonia sümfooniaorkestriga Horvaatias. 2000. aastast on Nikolai Aleksejev Peterburi Filharmoonia sümfooniaorkestri dirigent, 2001. aastast koordineerib ta Peterburi Filharmoonia kammerorkestri tööd ning hooajal 2002/2003 oli ta Moskva Suure Teatri esimene külalisdirigent.

Hooajal 1997/1998 oli Nikolai Aleksejev ERSO esimene külalisdirigent ning alates 2001. aasta sügisest kuni 2010. aasta sügiseni oli ta ERSO peadirigent ja kunstiline juht.

Tunnustus
---------

* 2006 Valgetähe III klassi teenetemärk
* 2007 Vene Föderatsiooni rahvakunstnik
* 2010 Eesti Vabariigi kultuuripreemia

Viited
------

1. ↑  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 4845
**Sextus Pomponius** (2. sajand pKr) oli Rooma jurist ja õiguseõpetaja, Rooma eraõiguse traktaatide autor.

Tema isiklikust elust pole infot säilinud. Ajaloos tuntakse teda Rooma riigi ühe olulisema juristina, sest ta kirjutas rohkem kui 150 raamatut. Sextus Pomponiuse kõige tuntum töö on mahukas ja sisukas kommentaar preetori ediktile "Ad edictum". Tema kirjutatud seadustest lähtuti Justinianuse "Digesta" koostamisel.

Elulugu
-------

Pomponiuse elust pole midagi teada. Ta elas 2. sajandil pKr, enamiku oma raamatutest kirjutas Hadrianuse ajal (11. august 117 – 10. juuli 138), osa ka Antoninus Piuse ajal (10. juuli 138 – 7. märts 161). Arvatakse, et erinevalt teistest kuulsatest Rooma juristidest ei tegelenud tema ametlikult õiguse rakendamise või tõlgendamisega, vaid peaaegu terve elu süstematiseeris teiste juristide kirjutatud teoseid ja õpetas kodanikele õigusteadust.

Pomponius, Gaius Ateius Capito, Salvius Julianus, Gaius Cassius Longinus jt Rooma juristid kuulusid sabiniaanide koolkonda.

Teosed
------

Pomponiuse kommentaar ediktile "Ad edictum" oli 83 raamatut pikk. See oli tol ajal kõige pikem edikti kommentaar (hiljem kirjutas Ulpianus veel pikema kommentaari). Pomponius kommenteeris ka teiste juristide töid, nt "Libri ex Sabino", "Ad Q. Mucium" jm.

Õpetajana kirjutas ta Rooma õiguse ajaloo õpiku "Enchiridion". Osa sellest õpikust kasutati hiljem Justinianuse "Digestas".

Pomponiuse osa tervest "Digesta" tekstist on umbes 1/25, st 50 raamatust peaaegu kaks on tema kirjutatud.

Pomponius süstematiseeris või kommenteeris varasemaid teoseid, aga kirjutas ka ise. Näiteks on Pomponiuse tuntud tsitaat: "Kui keegi lööb vaenlaste saadikut, siis see on rahvaste õiguse (*ius gentium*) rikkumine. Kui meie juures olid saadikud, kelle rahvaga hakkas sõda, siis saadikud jäävad rahvaste õiguse alusel vabadeks inimesteks". Seda ei leia "Digestast", aga see tsitaat mõjutas edaspidi Rooma õiguse arendamist.

Pomponiuse teoste ajastuline eripära on teaduslikkus ja puhas, arusaadav keel.

Viited
------

1. ↑  Большая советская энциклопедия, третье издание, 20 книга. "Советская энциклопедия" 1975. lk 1030
2. 1 2  "Entsüklopeedia (venekeelne)".
3. ↑  "Покровский И.А. История римского права".
4. ↑  "Juristid õigusallikana (venekeelne)". Originaali arhiivikoopia seisuga 15. mai 2017.
5. 1 2  "Античные писатели. Словарь".
6. ↑  "Rooma õiguse allikad (venekeelne)". Originaali arhiivikoopia seisuga 18. juuni 2017.
7. ↑  "Rooma juristid (venekeelne)". Originaali arhiivikoopia seisuga 12. mai 2017.

Kirjandus
---------

* Michael Stolleis. Juristen. 2001.
* Большая советская энциклопедия, третье издание, 20 книга. 1975.
* Andrea Giardina. Vana-Rooma inimene. 2004
Nikola Vlašić 2018. aastal Moskva CSKA särgis
**Nikola Vlašić** (sündinud 4. oktoobril 1997 Splitis) on Horvaatia jalgpallur, kes mängib ründava poolkaitsjana Itaalia kõrgliigaklubis Torino ja Horvaatia jalgpallikoondises.

Klubikarjäär
------------

Ta alustas profikarjääri 2014. aastal kodulinna klubis Hajduk Split. Debüüdi klubi põhimeeskonnas tegi ta 17. juulil 2014 UEFA Euroopa Liiga kvalifikatsioonimängus Iirimaa klubi Dundalki vastu. Ta lõi mängus ka värava, saades 16 aasta ja üheksa kuu vanuselt klubi kõige nooremaks väravalööjaks rahvusvahelises mängus. Esimesel hooajal Horvaatia kõrgliigas lõi ta kolm väravat.

2017. aasta augustis sõlmis ta viie aasta pikkuse lepingu Inglismaa kõrgliigaklubiga Everton. Üleminekusumma oli umbes 10 miljonit naela ning see oli Hajduk Spliti läbi aegade suurim müük.

2018. aasta augustis suundus ta hooajaks laenule Venemaa kõrgliigaklubisse Moskva CSKA. 2019. aasta juunis sõlmis ta CSKA-ga püsiva lepingu.

2021. aasta augustis sõlmis ta viieaastase lepingu Inglismaa kõrgliigaklubiga West Ham United. Esimese värava Inglismaa kõrgliigas lõi ta 28. detsembril 2021 mängus Watfordi vastu. Esimese värava Inglismaa kõrgliigas lõi ta 28. detsembril 2021 mängus Watfordi vastu. 2022. aasta augustis läks ta West Ham Unitedist laenule Torinosse.

Koondisekarjäär
---------------

Debüüdi Horvaatia rahvuskoondises tegi ta 28. mail 2017 sõprusmängus Mehhiko vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 6. septembril 2019 EM-i valikmängus Slovakkia vastu. 2021. aasta Euroopa meistrivõistluste viimases alagrupimängus 22. juunil lõi ta värava Šotimaa vastu.

Isiklikku
---------

Tema õde on kõrgushüppaja Blanka Vlašić. Tema isa Joško Vlašić on kergejõustikutreener ja endine kümnevõistleja.

Viited
------

1. ↑  "Nikola Vlasic: Everton seal £10m deal for Hajduk Split forward". BBC Sport. 31.8.2017. Vaadatud 28.11.2018
2. ↑  "Nikola Vlašić joins PFC CSKA". PFC CSKA Moscow. 15.8.2018. Vaadatud 28.11.2018
3. ↑  "West Ham United sign Croatia international attacker Nikola Vlašić". West Ham United F.C. 31.8.2021. Vaadatud 9.1.2022

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Nikola Vlašić** |

| * v
* r
Horvaatia koondis  –  UEFA Euro 2020 |
| --- |
| 

* 1 Livaković
* 2 Vrsaljko
* 3 Barišić
* 4 Perišić
* 5 Ćaleta-Car
* 6 Lovren
* 7 Brekalo
* 8 Kovačić
* 9 Kramarić
* 10 Modrić (c)
* 11 Brozović
* 12 Kalinić
* 13 Vlašić
* 14 Budimir
* 15 Pašalić
* 16 Juranović
* 17 Oršić
* 18 Rebić
* 19 Badelj
* 20 Petković
* 21 Vida
* 22 Bradarić
* 23 Sluga
* 24 Gvardiol
* 25 Ivanušec
* 26 Škorić
* Treener: Dalić

 | Horvaatia |

| * v
* r
Horvaatia koondis  –  2022. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused |
| --- |
| 

* 1 Livaković
* 2 Stanišić
* 3 Barišić
* 4 Perišić
* 5 Erlić
* 6 Lovren
* 7 Majer
* 8 Kovačić
* 9 Kramarić
* 10 Modrić (c)
* 11 Brozović
* 12 Grbić
* 13 Vlašić
* 14 Livaja
* 15 Pašalić
* 16 Petković
* 17 Budimir
* 18 Oršić
* 19 Sosa
* 20 Gvardiol
* 21 Vida
* 22 Juranović
* 23 Ivušić
* 24 Šutalo
* 25 Sučić
* 26 Jakić
* Treener: Dalić

 | Horvaatia |
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib 1919. aastal märtrina surnud ja hiljem pühakuks kuulutatud õigeusu preestrist. Teise samanimelise õigeusu vaimuliku kohta vaata artiklit Nikolai Bežanitski (1913–1989).* |

---

**Nikolai Bežanitski** (vene keeles *Николай Стефанович Бежаницкий*; 14. detsember 1859 Priipalu, Kuigatsi vald, Tartu kreis – 14. jaanuar 1919 Tartu) oli õigeusu püha preestermärter.

Ta sündis aastal 1859 Priipalus preestri perekonnas. Aastatel 1871–1881 õppis ta Riia Vaimulikus Koolis ja Seminaris. Aastatel 1881–1883 oli ta Mustvee Püha Nikolause koguduses köster-kooliõpetaja. 21. oktoobril 1883 pühitses Riia ja Miitavi piiskop Donat ta diakoniks ja 23. oktoobril 1883 preestriks.

Ta oli aastatel 1883–1885 Varnja Issanda Templisseviimise koguduse preester. Aastatel 1885–1891 oli ta Kergu Püha Suurkannataja Sinaiida koguduse preester, aastatel 1891–1904 oli ta Võru Suurkannataja Ekaterina koguduse preester. Aastatel 1904–1908 oli ta Viljandi Ristija Johannese koguduse preester. 6. mail 1916 ülendati ta ülempreestriks. 1908. aastast kuni märtrisurmani 14. jaanuaril 1919 oli ta Tartu Püha Georgi (Jüri) koguduse esipreester.

Ta mõrvati 14. jaanuaril 1919 Tartu Krediidikassa massimõrva käigus.

Isiklikku
---------

Tema isa Stefan Bežanitski (1821–1892) oli õigeusu preester; õigeusu preestrid olid ka tema vennad Viktor, Vladimir, Aleksandr ja Vassili ning äi Joann Kazarinov. Tema vanem tütar Zinaida Dormidontova (1884–1976) oli filoloog, noorem tütar Klaudia Bežanitskaja oli arst.

Välislingid
-----------

* Nikolai Bežanitski Eesti Õigeusu Vaimulike andmebaasis
Maoori lipp
Maoori pealik 1880. aasta paiku
**Maoorid** (ainsuses *maoori*) on Uus-Meremaa põlisrahvas. Nad räägivad polüneesia keelte hulka kuuluvat maoori keelt ja inglise keelt. Nad saabusid Uus-Meremaale (maoori keeles Aotearoa) Polüneesia idaosast 12. sajandil. Maoori mütoloogias on nende algne päritolumaa Hawaiki. 18. sajandi lõpus tekkis neil tihedam kokkupuude Uus-Meremaale saabunud eurooplastega. 1830. aastal oli Uus-Meremaal hinnanguliselt 2000 pākehāt ehk eurooplasest asunikku. 1840. aastal sõlmiti Waitangi leping paljude maoori hõimupealike ja Suurbritannia vahel, millega maoorid muudeti Suurbritannia alamateks, kuid säilitasid õiguse oma maale. Lepingu maoorikeelne ja ingliskeelne tekst ei kattunud, seetõttu pole täit üksmeelt, milles tegelikult kokku lepiti. Osa pealikest keeldus lepingule alla kirjutamast. 1860. aastate maoori sõdades olid maoorid sunnitud lõplikult Suurbritanniale alistuma. Maoorid kaotasid oma maa, haigestusid eurooplaste toodud haigustesse ja nende arv hakkas vähenema. 1960. aastatel toimus maooride rahvuslik ärkamine.

2006. aasta rahvaloenduse andmeil oli maoorisid 565 329, neist 87% elas Põhjasaarel.

Maoorid on tuntud oma puu- ja luunikerduskunsti ning tätoveeringute poolest.

Tuntud maoorid on laulja Kiri Te Kanawa ja näitleja Temuera Morrison.

Ed Sheerani auks esitatav *pōwhiri* 2018. aastal Aucklandis

Vaata ka
--------

* Maoori kuningas

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Maoorid** |

* Maoori veebiportaal
**Nikolai Aksinin** (vene keeles *Николай Михайлович Аксинин*; 1. mai 1925 Glamazdino, Glamazdino vald, Dmitrijevi maakond, Kurski kubermang (praegu Homutovka rajoon, Kurski oblast) – 8. aprill 1993 Tallinn) oli Nõukogude Liidu sõjaväelane (kindralmajor) ja Eesti NSV poliitik.

Tema vanemad olid kolhoosnikud. Ta lõpetas 1956. aastal Sverdlovski oblasti Kamõšlovi linnas keskkooli, 1959. aastal Stalini-nimelise soomusväe akadeemia ja 1970. aastal Kõrgemad Akadeemilised Sõjaväekursused.

Aastatel 1941–1943 töötas ta traktoristina Saraatovi oblastis. Aastal 1943 mobiliseeriti ta Punaarmeesse. Teisest maailmasõjast võttis ta osa 1. Balti rinde koosseisus. Augustis 1944 sai ta Ida-Preisimaal Nemunase jõe forsseerimisel kuulipildurite rühma komandörina haavata. Pärast haiglaravi teenis ta 1983. aastani Nõukogude soomusväes (sealhulgas aastatel 1969–1974 Tallinnas).

Pärast erruminekut tegutses ta sõjaveteranide organisatsioonides. Ta valiti Eesti Vabariigi Ülemnõukogu liikmeks.

Aksinin suri 8. aprillil 1993 ja maeti 14. aprillil 1993 Liiva kalmistule.

Viited
------

1. ↑  Eesti kalmistute register[*alaline kõdulink*]

Kirjandus
---------

* "Kes on kes Eesti poliitikas". Eesti Entsüklopeediakirjastus. Tallinn 1992
* Nekroloog (vene keeles). *Молодёж Эстонии*, 13. aprill 1993
**Maokasvandus** ehk **maofarm** ehk **serpentaarium** ehk **madude maja** on madude kasvatamiseks ja neilt bioaktiivsete saaduste töönduslikuks kogumiseks ning töötlemiseks rajatud ettevõte.

Maokasvanduste klassifitseerimine konkreetsesee majandusharudesse on raskendatud, kuna sellistes ettevõtetes tegeletakse valdavalt nii mürkmadude kasvatamise, hooldamise (ka ravimise), paljundamise kui ka nende kaitsmisega neilt maomürgi kogumise ja turundamise, aga ka mitme teadusdistsipliini üleste (zooloogia, farmaatsiatööstus jpt) valdkondade uurimistööga. 

Esimene maokasvandus *Pasteur-Institut* (Bangkok) loodi 1923. aastal.

Maofarmid
---------

Maofarmidena saab käsitleda mitmesuguseid tööndusliku eesmärgiga loodud ettevõtteid. Leidub maofarme, kus kasutatakse looduses kasvavaid madusid üksnes *lüpsiks* (lastes nad hiljem taas loodusse, nn looduspargid), ja ka neid, kus kasvatatakse mürgi saamise otstarbel madusid kohapeal.

Serpentaarium
-------------

Osalt loetakse maokasvanduseks ehk serpentaariumiks ka loomaaedade juurde madudele (ka roomajatele) eraldatud kohti (terraariumid), mida on soovijatel võimalik valdavalt raha eest ka külastada.

Serpentaariumina võidakse vaadelda mitmes kultuuris ka elusmadude ajutisi elupaiku, nagu neid leidub Hiinas paljudes toitlustuskohtades, kus külastajad saavad neid vaadata ja toitu valida.

Maokasvandus
------------

Hiinas rajatud maokasvandused on spetsialiseerunud valdavalt madude kasvatamiseks inimeste söögivajaduste aga ka rahvameditsiini tarbeks. Hiina esimeses maokasvanduses, mille asupaik on Zisiqiao küla Shanghai lähistel, (Zhejiangi provintsis, Hiinas) kasvatatakse ligi 3 miljonit madu aastas.

Vaata ka
--------

* maolised
* *snake milker*
* vastumürk

Viited
------

1. ↑  Loomade elu 5:248.
2. ↑  *Eesti firma ehitab Valgevenesse maofarmi* Avaldatud 18.02.2009 kell 19:23 Veebiversioon (vaadatud 06.09.2013)
3. ↑  Eduard Vääri, Richard Kleis, Johannes Silvet,"Võõrsõnade leksikon", 7. trükk, Valgus, lk 967, 2006, ISBN 9985 68 181 9
4. ↑  *Eesti firma ehitab Valgevenesse maofarmi* Avaldatud 18.02.2009 kell 19:23 Veebiversioon (vaadatud 06.09.2013)
5. ↑  *China's 'Snake Village' seeks New Year riches*, 10.veebruar 2013, Herald Sun News, Veebiversioon (vaadatud 30.11.2013)

Välislingid
-----------

* Laurence Monroe Klauber,*Rattlesnakes: Their Habits, Life Histories, and Influence on Mankind*, Volume 1, lk 249–322, 2nd ed, 1972, University of California Press, Google'i raamat veebiversioon (vaadatud 11.11.2013) (inglise keeles)

*Selles artiklis on kasutatud saksakeelset artiklit de:Schlangenfarm ja ingliskeelset artiklit en:Snake\_farm seisuga 30.11.2013.*
*Mitte segi ajada La Plata*

---

Üks Mar del Plata randadest suvisel turismihooajal
**Mar del Plata** on linn Buenos Airese provintsis Argentinas, asub Atlandi ookeani rannikul. Mar del Plata on Buenos Airese provintsi suuruselt teine linn. Nimi "Mar del Plata" on lühend "Mar del Rio de la Plata", tähendus on "Rio de la Plata vesikonna meri" või "(jõe) Plate'i piirkonnaga külgnev meri". Mar del Plata on üks suuremaid kalasadamaid ja Argentina suurim mereäärne kuurort. 2010. aasta rahvaloenduse [INDEC] järgi oli linnas 614 350 elanikku, see on Argentina suuruselt 7. linn.

Argentinas asuva puhkuseranniku osana on turism Mar del Plata peamine majandustegevus – 2006. aastal külastas linna seitse miljonit turisti. Mar del Platas on mitmekesine turismiinfrastruktuur, kus on arvukalt hotelle, restorane, kasiinosid, teatreid ja muid turismiobjekte. Mar del Plata on ka oluline spordikeskus, kus on mitmeotstarbeline olümpiastaadioni stiilis staadion (esmakordselt kasutati seda 1978. aasta jalgpalli maailmameistrivõistluste võistluspaigana ja hiljem täiendati 1995. aasta Pan-Ameerika mängude jaoks), viis golfiväljakut ja palju muid rajatisi.
**Sirje Männik** (neiupõlvenimega **Orntlik**; sündinud 7. veebruar 1951 Tallinnas) on eesti sisearhitekt.

1969. aastal lõpetas Männik Tallinna 21. Keskkooli, 1975. aastal Eesti Riikliku Kunstiinstituudi (nüüdne Eesti Kunstiakadeemia) ruumi- ja mööblikujunduse eriala.

Alates 1975. aastast töötas Sirje Männik projekteerimisbüroos EKE Projekt sisearhitektina. 1994–2000 oli ta sisearhitekt projektbüroos Teinos, 2000–2005 mööblisalongis Formus Mööbel ja 2005–2009 Skandi Sisustus OÜ-s. 2009. aastast on ta vabakutseline sisearhitekt.

Sirje Männiku kujundatud Keila linna tervisekeskuse ujula oli 2002. aastal Sisearhitektide Liidu aastapreemia nominent interjööri kategoorias.

Teiste tööde seas on Männik kujundanud 1990. aastate teisel poolel ka Jõelähtme bensiinijaama ja ASi Starman büroohoone.

Viited
------

1. ↑  Piret Tali Hiilgavat interjööri näeb Boccas ja Muhus EPL, 3. juuni 2002
2. ↑  Kujundaja peab bensiinijaama kohvikulaudu sobimatuteks Äripäev, 22. juuli 1998
3. ↑  ÄP SISEKUJUNDUS, detsember 1997

Kirjandus
---------

* Ain Padrik, Sirje Männik "West-bensiinijaam Haapsalus" Ehituskunst = Estonian architectural review, 16/17. Tallinn, 1997. Lk. 57
**Tammsaare romaaniauhind** (ka: **Tammsaare romaanipreemia**) on kirjandusauhind, mis antakse tunnustust vääriva romaani eest eesti kirjanikule. 

Tammsaare romaaniauhinna väljaandja on Tallinna linn koostöös Eesti Kirjanike Liidu ja Tallinna Kirjanduskeskusega. 

Preemiat antakse välja alates 1998. aastast iga viie aasta järel. Preemia fondi suurus on alates 2018. aastast 4000 eurot, millega pärjatakse üks teos. 

Romaanipreemia eesmärk on tunnustada eesti kirjanikke algupärase teose (või teoste) eest, mille ilmumise aeg jääb A. H. Tammsaare juubeliaastale eelneva viie aasta sisse ning kelle romaan või romaanid on kõige paremini tõendanud žanri valdamise meisterlikkust, kunstilist mõjujõudu ja sõnumi mõttehaaret.

Laureaadid
----------

* 1998 Mats Traat (romaani "Peremees võtab naise" eest)
* 2003 Andrus Kivirähk (romaani "Rehepapp" eest)
* 2008 Indrek Hargla (romaanide "Maris Stella", "Palveränd uude maailma", "Vabaduse kõrgeim määr", "French ja Koulu", "Roos ja lumekristall", "French ja Koulu Tarbatus" eest)
* 2013 Kalle Käsper (romaanisarja "Buridanid" eest)
* 2018 Nikolai Baturin (teose "Mongolite unenäoline invasioon Euroopasse" eest)
* 2023 Tõnu Õnnepalu (romaani "Palk: talvepäevik" eest)

Vaata ka
--------

* A. H. Tammsaare nimeline kirjanduspreemia

Viited
------

1. ↑
2. ↑  "Tammsaare romaaniauhinna pälvis Tõnu Õnnepalu". 30. jaanuar 2023. Vaadatud 30. jaanuaril 2023.
**Sirje Mäearu** (sündinud 11. septembril 1959 Pärnus) on Eesti keelekorraldaja. Tema erialase tegevuse põhisuunad on olnud keelekorraldus, leksikoloogia ja leksikograafia.

Haridus
-------

Sirje Mäearu õppis Pärnu 2. Keskkoolis. 1978–1983 õppis ta Tartu Riiklikus Ülikoolis eesti filoloogia osakonnas eesti keelt ja kirjandust  ning on läbinud Teaduste Akadeemia Keele ja Kirjanduse Instituudi aspirantuuri (1983–1986). 2002. aastal sai Mäearu teadusmagistrikraadi Tartu Ülikoolis, magistritöö teema oli "Eesnimed apellatiivsete keelenditena", juhendaja Urmas Sutrop.

Töökäik
-------

Sirje Mäearu on töötanud Keele ja Kirjanduse Instituudis vanemlaborandina (aastal 1983 ja pärast aspirantuuri aastatel 1986–1992). Hiljem on Mäearu töötanud nooremteadurina Keele ja Kirjanduse Instituudis (1992–1993), teadurina Eesti Keele Instituudis (1993–2007) ning alates aastast 2008 töötab ta Eesti Keele Instituudis vanemkeelekorraldajana. 

Sirje Mäearu on pidanud loenguid Tallinna Pedagoogikaülikoolis (1993, 1994, 1997–2000), Eesti Muusikaakadeemias (2001–2004) ja Euroülikoolis (2000–2001).

Liikmesus
---------

* 2015–... aianduse terminoloogia komisjoni liige
* 2005–... botaanika terminoloogia komisjoni liige
* 2004–... Eesti Rakenduslingvisitka Ühingu asutajaliige
* 2003–... Eesti Laborimeditsiini Ühingu terminoloogia töörühma liige
* 1983–... Emakeele Seltsi liige
* 2011–2018 Emakeele Seltsi aastaraamatu toimetaja
* 2008–2012 riikliku programmi „Eestikeelse terminoloogia toetamine (2008–2012)" juhtkomitee liige
* 2001–2015 Eesti Terminoloogia Ühingu liige
* 1995–1997 Ida-Euroopa riikide terminoloogiaprojekti Copernicus 787 PRACTEAST Eesti-poolne korraldaja

Tunnustus
---------

* 2019, 2016 Aasta keeletegu
* 2004 tänukiri justiitsministrilt (aktiivse koostöö eest ajakirjale Õiguskeel)
* 2000 Eesti Vabariigi teaduspreemia

Publikatsioonid
---------------

Ta on välja andnud ligikaudu 120 publikatsiooni .

### Keelealaste teadusväljaannete näiteid

Sirje Mäearu tööde hulka kuuluvad näiteks "Sufiksi liitumine tunnusele eesti kirjakeeles" (1987) ja "Valik rektsioone" (2011). 

Lisaks on ta üks Eesti keele sõnaraamatu koostajatest alates ÕS 1999-st (ÕS 1999, ÕS 2006, ÕS 2013, ÕS 2018). Sõnaraamatud on valminud koos Tiina Leemetsa, Maire Raadiku ja Tiiu Ereltiga. 2020 ja 2021 on ta "EKI ühendsõnastiku" kaasautoriks.

Aastal 2005 ilmunud "Biokeemiliste analüüside nimetused ja lühendid. Laborimeditsiini mõisted. Esmane juhend" ning aastal 2008 ilmunud "Hematoloogiliste uuringute nimetuste ja lühendite terminoloogiaalane juhend" autorite hulka kuulub ka Mäearu.

Viited
------

1. 1 2  "Keelekorraldajad". *Eesti Keele Instituut*. Vaadatud 07.10.2021.
2. ↑  "Eesnimed apellatiivsete keelenditena". *Eesti Teadusinfosüsteem*. Vaadatud 07.10.2021.
3. 1 2 3  "CV: Sirje Mäearu". *Eesti Teadusinfosüsteem*. 3.08.2021. Vaadatud 07.10.2021.
**Uniformism** (inglise *uniformitarianism*) on printsiip, mille kohaselt maailma täna mõjutavad loodusseadused on universaalsed ehk ajas muutumatud.

Uniformismi võib sõnastada väga mitmeti. Printsiip omab tähtsust selliste teaduste jaoks, kus on tegemist väga pikkade ajavahemike jooksul toimunud sündmuste mõistmisega. Seega siis peamiselt geoloogia, paleontoloogia ning astronoomia. 

Uniformismiprintsiibi loojaks peetakse briti geoloogi James Huttonit, kes sõnastas selle järgnevalt: *No vestige of a beginning, no prospect of an end* (pole mingit märki algusest, mitte mingit väljavaadet lõpule). Hutton pidas siin silmas kivimite ringet, mis toimub aeglaselt, kuid pidevalt ning ilma nähtava alguse ning lõputa. Briti geoloog Archibald Geikie sõnastas uniformismi nii: *the present is the key to the past* (tänapäev on võtmeks mineviku mõistmisel). Selle lause tegi tuntuks ning geoloogias tänaseni kuulsaks Charles Lyell, keda seetõttu mõnikord ekslikult uniformismi rajajaks peetakse.

Terminid "uniformism" ning selle antonüümi "katastrofism" mõtles välja William Whewell 1831. aastal, et anda nimed erinevatele geoloogilistele nägemustele, mille tuntuimad esindajad olid vastavalt Hutton ja Georges Cuvier.

Geoloogias mõistetakse uniformismi tihti nii, et minevikus toimunud geoloogilised sündmused ei erine tänapäevastest ei iseloomu ega ka intensiivsuse poolest. Eeldatakse, et Maa geoloogiline ehitus on pika ning aeglase arengu tulemus. Üldjoontes see nii ongi, kuid paljud geoloogilised sündmused on oma iseloomult pigem hetkelise kui pikaaegse mõjuga (maavärinad, vulkaanipursked, impaktsündmused jne). Seetõttu on pikalt diskrediteeritud seisuses olnud katastrofism vähemalt mingil määral õigeks tunnistatud. Tõde, nagu tihti juhtub, on kusagil vahepeal.

Vanemas, eelkõige kontinentaalse Euroopa kirjanduses on uniformismi nimetatud ka **aktualismiks**.
**Mara Ljutjuk** (sünninimi **Mara Koppel**; sündinud 10. juulil 1978 Tallinnas) on eesti maalikunstnik ja kuraator.

Elulugu
-------

Mara Ljutjuk õppis 1985–1996 Tallinna 21. Keskkoolis ja lõpetas Eesti Kunstiakadeemia 2001. aastal maalikunsti erialal. Hiljem täiendas ta end Hispaanias Universidad Politécnica de Valencia juures vabade kunstide erialal ning sai 2011. aastal EKA-s haridusteaduste magistrikraadi. 2006. aastast on ta Eesti Kunstnike Liidu ning Eesti Maalikunstnike Liidu liige.

Ta on osalenud ühisnäitustel aastast 2000 ning alates 2004. aastast isikunäitustega. Ta on teinud mitu näitust koos maalikunstnik Mari Roosvaldiga. Maalimise kõrvalt kureerib ja kujundab ta näitusi, nii näiteks on ta seotud ka Evald Okase Muuseumi programmi kureerimise ja korraldamisega. Aeg-ajalt õpetab ta maalimist Eesti Kunstiakadeemia maalikursustel.

Looming
-------

Mara Ljutjuk kasutab oma teostes lihtsaid ja arusaadavaid kujundeid, kriitika sõnul vältides sellega ülemäärast rafineeritust ja vaatajale petliku mulje jätmist. Maalidel kujutatu jutustab lugusid, milles igaüks võib end ära tunda. Tuttavlikud motiivid, mis peegeldavad hetki meid ümbritsevast maailmast, mõtestavad lahti inimsuhteid ning juhivad vaataja tähelepanu elu nüansirikkusele. Mara Ljutjuki maalidesse on tundlikult talletatud tihti vaid viivu kestvaid hetki, fragmente elust, millest osa räägib otsesemalt, osa metafoorsemalt argisusest ja aja ringjoonelisest liikumisest.

Isiklikku
---------

Mara Ljutjuk on klaasikunstnik Kai Koppeli tütar, tema vanaisa oli maalikunstnik ja graafik Evald Okas.

Maral on kolm last ning ta elab ja töötab Tallinnas.

Viited
------

1. ↑  Mara Ljutjuk EKABLis (vaadatud 03.06.2022)
2. ↑
3. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 4. september 2019. Vaadatud 10. septembril 2019.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
4. ↑

Välislingid
-----------

* Kunstniku koduleht
* T. Veispak. Mara Koppel keset inimesi ja erilisi suhteid – Postimees, 17. jaanuar 2007
* S. Oil. Nelja pildiga otse südamesse – Maaleht, 6. august 2014
* I. Grünfeldt. Teatrimaagiast lummatu looming – Virumaa Teataja, 2. märts 2019
**August Riismann** (vene keeles *Рийсман Аугуст Тынисович*) (28. veebruar 1890 Rapla maakond – 23. aprill 1926 Tallinn) oli kooliõpetaja, tööliikumise tegelane ja kommunistlik poliitik Eestis ja Venemaal. Ta on kasutanud ka nime August Ristmets.

Riismann õppis pedagoogilistel kursustel ja pärast lõpetamist töötas aastast 1908 rahvaõpetajana Tallinnas ja Kodilas. Aastal 1914 Riisman mobiliseeriti Venemaa Keisririigi sõjaväkke. Pärast sõjaväeteenistust naasis Kodilasse koolijuhataja ametikohale ja täitis seda suveni 1921. Seejärel pühendus ta täielikult poliitikale.

Tegevus Eestis
--------------

Riisman hakkas poliitikaga tegelema 1919, ühines töölisliikumisega ja sai 1921 Rapla vallavalitsuse liikmeks ja vallavalitsuse esimeheks.

Riisman oli 1920. aastast Eestimaa Kommunistliku Partei liige, tegutses samal ajal Üle-eestimaalise Noorproletaarlaste Ühingu Rapla osakonna juhatuses. Ta kuulus ka Eesti Õpetajate Seltsi juhatusse. 

1922. aastal emigreerus ta Nõukogude Venemaale.

Tegevus Venemaal ja Eestis
--------------------------

Aastail 1922–1925 oli ta Venemaal õpetaja ja eesti koolide inspektor ning täiendas ennast Leningradis Andrei Ždanovi nimelise Riikliku Ülikooli kaugõppe osakonnas. Ta töötas seal ka õpetajana ning eesti koolide inspektorina.

Aastal 1925 koopteeriti Riisman sellal Venemaal asuva EKP Keskkomitee liikmeks. Komintern lähetas ta sama aasta teisel poolel illegaalsele tööle Eestisse, nimelt EKP Tallinna ja Harjumaa piirkonna vastutavaks organisaatoriks. Põrandaalusena tegi ta järgnevatel kuudel kommunistlikku propagandat, valmistas lendlehti ja korraldas nende levitamist.[1] Samuti püüdis August Riismann sõlmida sidemeid legaalse Eesti Tööliste Parteiga salajase koostöö alustamiseks riigikogu valimistel, kuid 20. aprillil 1926 politsei tabas ta ja järgmisel päeval keelustati ajutiselt ka Eesti Tööliste Partei seadustes ettenähtud piiride ületamise eest.[1]

August Riisman anti sõjakohtu alla, mõisteti riigikorra õõnestamise eest surma ja lasti maha ööl vastu 23. aprilli 1926.

Viited
------

1. 1 2  Ülevaade EKP ajaloost, II. Tln, 1963, lk 130, 138-139.
**Sevurallag** (vene keeles Севураллаг ehk Северо-Уральский исправительно-трудовой лагерь 'Põhja-Uurali parandusliku töö laager') ehk **Sosva vangilaager** oli NKVD karistuslaager Sosvas Sverdlovski oblastis Nõukogude Liidus. 

Laager rajati 5. veebruaril 1938 ja tegutses 1960. aastateni.[*viide?*]

Aastatel 1938–1960 viidi laagrisse umbes 390 719 inimest.[*viide?*] Puuduvad andmed selle kohta, kui palju vange Sevurallagis suri (nii ebainimlike kinnipidamistingimuste kui ka massiliste hukkamiste tõttu).[*viide?*] Pole teada, kuhu Sevurallagis surnud vangid maeti.[*viide?*]

Vangide arv
-----------

Suurim vangide arv 33 757 oli 1942. aastal.[*viide?*]

| Kuupäev
  | Vangide arv
  |
| --- | --- |
| 01.04.1938 | 18 571
  |
| 01.01.1939 | 26 963
  |
| 01.01.1940 | 32 019
  |
| 01.01.1941 | 27 327
  |
| 01.07.1941 | 25 933
  |
| 01.01.1942 | 33 757
  |
| 01.04.1942 | 27 012
  |
| 01.01.1943 | 9054
  |
| 01.01.1944 | 6133
  |
| 01.01.1945 | 9500
  |
| 01.01.1946 | 7498
  |
| 01.01.1948 | 17 839
  |
| 01.01.1950 | 18 362
  |
| 01.01.1952 | 21 621
  |
| 01.01.1953 | 23 824
  |
| 15.07.1953 | 14 751
  |
| 01.01.1954 | 16 489
  |
| 01.01.1955 | 16 833
  |
| 01.01.1956 | 16 592
  |
| 01.01.1957 | 17 473
  |
| 01.01.1959 | 17 294
  |
| 01.01.1960 | 13 201
  |

Statistika alusel oli Sevurallagis teiste rahvuste esindajate hulgas moldaavlasi üle tuhande, armeenlasi üle kuue tuhande, pärast sõda palju saksa sõjavange. 

Eestist saadeti Sevurallagi teadaolevate andmete kohaselt 443 poliitvangi, teisal[*viide?*] märgitud 471.

Sverdlovski oblasti Sosva vangilaagris hukati Nikolai Viitak (sünd. 14.11.1896), Riigivolikogu (VI RK) liige. 

Sosva vangilaagris hukati Ernst Haabpiht (Habicht, sünd. 21.08.1898), Rahvuskogu ja Riigivolikogu (VI RK) liige;

Sosva laagris hukati August Laur (sünd. 09.10.1886), III, IV, V Riigikogu, Rahvuskogu ja Riigivolikogu (VI RK) liige;

Sosva laagris hukati Aleksander Muni 04.05.1942 (info tütrelt Juta Hinnobert, kontrollitud surmatunnistusega lapselapse Mihkel Ollo poolt). 

17. juuli - Sverdlovski oblasti Sosva laagris hukati Elmar-Aleksander Lehtmets (sünd. 14.12.1901), Riigivolikogu (VI RK) liige

2. oktoober - Sverdlovski oblasti Sosva laagris hukati Aleksander Jaakson (sünd. 29.01.1892), I Riigikogu liige, haridusminister (11.05.1936 - 12.10.1939);

4. oktoober - Sverdlovski oblasti Sosva laagris hukati Alfred Julius Mõttus (sünd. 12.09.1886), III, IV Riigikogu, Rahvuskogu ja Riiginõukogu (VI RK) liige, haridusminister (09.12.1927 - 04.12.1928);

30. november - Sverdlovski oblastis Sosva vangilaagris hukati Johan Haagivang (sünd. 20.01.1878), IV Riigikogu, Rahvuskogu ja Riiginõukogu liige.

Seal surid veel klaaasivabrikant Johannes Lorup, kaugsõidukapten Eduard Lepni jt.

Üks Sevurallagist pääsenutest: Ants Jõearu, sünd. 1928, arreteeritud 25.08.1945 Kohtla-Järvel, erin. 14.12.46 §58-13, karistus 5 aastat.

Viited
------

1. ↑  Крупнейшие места заключения www.okupatsioon.ee

Välislingid
-----------

* Vene keeles laagri ajaloost
**August Sabbe** (1. september 1909 – 28. september 1978) oli Eesti viimaseks metsavennaks peetav mees, kes langes Paidra ja Leevi küla lähedal arreteerimiskatsel, uputades end Võhandu jõkke.

August sündis 1. septembril 1909. aastal pere (isa Jaan Hindriku poeg Sabe ja ema Katri Sabe (sündinud Nassar)) noorima lapsena. Tal olid vennad Rudolf ja Heinrich ning õde Hilda. Lapsepõlv läks mööda Võhandu jõe ääres. Eesti Vabadussõja alguses läksid Augusti mõlemad vennad Eesti iseseisvuse eest sõdima. Vend Heinrich langes 1919. aastal, olles Eesti ratsaväe koosseisus. Teine vend Rudolf tuli aga sõjast eluga tagasi ning temast sai Vabadusristi kavaler.

Peale Kaitseväes aja teenimist liitus ta Eesti Kaitseliiduga, kus oli Lasva-Pindi ratsaeskadroni 2. rühmas. Kui isa 1930. aastal suri, tuli Augustil Kaitseliidus olemine lõpetada ja alustada talumehena.

Kui algas Vene okupatsioon ja II maailmasõda, taheti palju noori mehi Vene sõjaväkke. Nagu paljud teised Eesti poisid, otsustas ka August Vene armee asemel valida metsamineku. Koos paljude teiste kaaslastega vallutati 1941. aastal Lasva rahvamaja.

Saksa okupatsiooni ajal tuli August metsast välja ja teda taheti kohe ka Saksa armeesse. Sõja ajal sai aga juhuslikust pommikillust haavata Augusti ema Katri. Nüüd polnud Augustil enam mitte ühtegi pereliiget.

Taas Nõukogude võimu ajal kuulutati välja meeste mobilisatsiooni sõjaväkke. Selle peale läks August uuesti ennast metsa varjama. 1945. aastal lubati kõigil kellel polnud "veresüüd" kaelas metsast välja tulla. Nii tegi ka tema ja hakkas tegema Paidra külas veskitööd.

Veskis võeti aga August kinni ja viidi julgeolekusse, kus talle pandi agendinimeks "Jaan". Tema ülesandeks sai üles otsida tuntud metsavendade salk, kuhu kuulusid Jaan Roots, Arnold Kakko ja Paul Randmaa, ning tuua nad julgeolekusse. August aga põgenes agenditöö asemel uuesti metsa. 1950. aastal sai August just selle salga liikmeks, mida tal kästi julgeolekusse viia. Mehed varjasid ennast Suure Taevaskoja ligidal metsas, punkris. Ta kuulus Rootsi salga nn. tagalameeskonda, kuna ta hoolitses söögi ja varustuse eest. Jaan Roots koos oma salgaga sai surma Räpina lähedal Ristipalos 1952. aastal. 

Pärast seda hakkas August ennast üksinda varjama. Enamasti varjas ta ennas Võrumaa ja Põlvamaa metsades, Pindi, Paidra ja Leevi külade lähedal. Augustit otsis nii Põlva kui ka Võru KGB. Pärast pikki otsinguid leiti ta lõpuks Võhandu jõe äärest, kus KGB ohvitser Ervin Oras ja SORVVO inspektor Neeme Taavel ennast samuti kalameesteks riietasid. Alanud rüseluses õnnestus Augustil jõkke hüpata ja seal ennast ära uputada. Võimalik on ka, et ta uputati ära. Ta uppus 28. septembril 1978. aastal. August Sabbe maeti Tartus Raadi kalmistule.

Mälestuse jäädvustamine
-----------------------

August Sabbele on püstitatud mälestuskivi tema langemiskohas Võhandu jõe ääres. 1998. aastal paigutati graniidist hauakivi Sabbe kalmule Tartu Maarja kalmistul.

Vaata ka
--------

* Võrumaa metsavennad
* Metsavennad
* Ants Kaljurand
* Józef Franczak

Viited
------

1. ↑

Välislingid
-----------

* August Sabbe radadel
* Mart Arold: kohtumine metsavend August Sabbega. Postimees, 1. september 2009
**Sirje Petersen** (sünninimi **Sirje Pannel**; 2008. aastani **Sirje Protsin;** sündinud 10. veebruaril 1959 Tartus) on eesti maalikunstnik ja õppejõud.

Elulugu
-------

Õppis aastatel 1975–1979 Tartu Kunstikoolis nahadisaini erialal ja täiendas end 1980–1982 Tartu Riikliku Ülikooli Kunstikabinetis. 2001. aastal lõpetas ta Tartu Kõrgema Kunstikooli maalikunsti erialal. 

Aastatel 1979–1992 töötas ta köiterestauraatorina Tartu Ülikooli Raamatukogus, 1985–1998 maali ja kompositsiooni vanemõpetajana Tartu Lastekunstikoolis, 1998–2006 õpetas maalikunsti metoodik-kutseõpetajana Tartu Kunstikoolis, 2001–2005 töötas maaliõppejõuna Euroakadeemias. 2000. aastast töötab ta maalimise eriala kaasprofessorina Kõrgema Kunstikooli Pallas maaliosakonnas.

1992. aastast Eesti Kunstnike Liidu liige (alates 2018 volikogu liige); Tartu Kunstnike Liidu liige (alates 2018 juhatuse liige); 1996. aastast Eesti Maalikunstnike Liidu liige.

Tema abikaasa on kunstnik ja disainer Per William Petersen.

Looming
-------

Ta on näitustel esinenud alates 1981. aastast ja teinud üle 60 isikunäituse.

2019. aastal oli ta üks Konrad Mäe preemia nominente.

Ta valiti 2019. aastal Eesti Kunstnike Liidu 19. aastanäituse publikuhääletuse preemia laureaadiks.

Viited
------

1. ↑  Raimu Hanson: "Skulptuurid veavad vaataja näo naerule" Tartu Postimees, 07.09.2021.
2. ↑  Punane niit Haus Galerii, 12.05.2021.
3. ↑  "Selgusid Konrad Mäe preemia nominendid" ERR kultuur, 23.10.2019.
4. ↑  "Kevadnäituse lemmik on Sirje Petersen" ERR kultuur, 07.06.2019.

Kirjandus
---------

* Eesti kunsti ja arhitektuuri biograafiline leksikon. Eesti Entsüklopeediakirjastus, Tallinn, 1996; lk 397.
* 101 Eesti Maalikunstnike Liit. 1997. Tallinn, 1997; lk 150.

Välislingid
-----------

* Koduleht
* Sirje Petersen ETIS
* Kõrgema Kunstikooli Pallas maaliosakond

* "Naised, tants ja muusika  liikumise lummuses" Postimees, 28. märts 2007
* "Kooselu hapu tõega" Virumaa Teataja, 16. veebruar 2016
* "Külapillimehe seiklused Muhumaal – katkine rehv ja rebenenud püksid" Maaleht, 17. november 2016
* "Kunstnikepaar tegi tavatu ühisnäituse" Tartu Postimees, 11. jaanuar 2017
* "Tõsidus ja nali kahe Peterseni kunstis" Tartu Postimees, 26. jaanuar 2017
* "Kunstnikud vaatavad endasse ja enda ümber" Eesti Päevaleht, 26. jaanuar 2017
* "Sirje Petersen avab ühiskonnateaduste instituudis maalinäituse" Tartu Ülikooli ühiskonnateaduste instituut, 12. detsember 2017
* Memories, by Sirje Petersen
**Severus Alexander** (**Imperator Caesar Divi Antonini Magni Divi Septimii Severii Pii Marcus Aurelius *Severus Alexander* Augustus**); sünninimi **Marcus Bassianus Alexianus**; 1. oktoober 209 – veebruar 235 oli Vana-Rooma keiser 14. märtsist 222 kuni surmani, seega valitses ta 13 aastat ning suri 26-aastaselt. 

Väidetavalt juhtus Severus Alexandri sünnil üks intsident, mille järgi arvati, et tegemist on tulevase keisriga. Tema sündimise ajal olevat seinalt ala kukkunud keiser Traianuse pilt, mis oli paljudele tähendusrikas märk.

Ta oli oma eelkäija, keiser Elagabaluse sugulane ning sai troonile Elagabaluse ema ja vanaema poliitmängude tõttu, kes ei soovinud võimust loobuda ja asendasid seega ühe keisri teisega. Severus Aleksander üritas oma valitsemisajal senatiga hästi läbi saada ja valitseda marcus-aureliuslikus vaimus. Üldiselt on ta ajalukku läinud hea, malbe ja tagasihoidliku keisrina. Keisril tuli pidada palju kaitse sõdu barbarite vastu, kes ründasid riiki erinevatest külgedest. Väidetavalt müüs keiser maha kõik riigi ja oma isiklikud vääriskivid, sest pidas enda ehtimisest olulisemaks riigikassa täitmist.

Tema peamiseks hobiks oli tuvide kasvatus, millele tal kulus palju aega ja pühendumist. Severus Alexandril olevat olnud umbes 20 000 tuvi.

Teatud osa ajaloolasi arvab, et Severus Alexandri ajal kirjutati väga paljudele Rooma hoonetele järgmine lause: "Ära tee teisele seda, mida sa ei taha, et teine sulle teeks!"

Tema populaarsus vähenes aja jooksul ning 235. aastal tapeti ta sõdurite poolt. Keisri ihukaitse pretoriaanid valisid järgmiseks keisriks Maximinus Thraxi.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Vseviov, David ja Soots, Terje (21.08.1996). "Maailmapilt: MAAILMAPILT. Ole tervitatud, imperaator! 16. Rooma keisrid 3. sajandil". *ERR Arhiiv*. Vaadatud 06.02.2021.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: mitu nime: autorite loend (link)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Elagabalus** | **Vana-Rooma keiser**222–235 | Järgnev**Maximinus Thrax** |
**August Johannes Salum** (19. mai 1894 Sarakuse vald, Võnnu kihelkond, Tartumaa – 16. juuni 1969 Põltsamaa) oli eesti loomaarst ning poliitik, IV ja V Riigikogu liige.

August Salum võttis osa Vabadussõjast. 

Aastatel 1924–1926 õppis ta Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas, 1927–1930 ja 1936–1939 Tartu Ülikooli loomaarstiteaduskonnas.

Oli 2. septembrist 1930 IV Riigikogu asendusliige (Hans Milleri asemel) ja V Riigikogu liige. Pärast V Riigikogu tegevuse lõppemist lõpetas ta 1939. aastal Tartu Ülikooli loomaarstiteaduskonna.

Aastatel 1939–1941 töötas ta loomaarstina Saarel, 1941–1944 Palamusel, 1944–1953 Jõgeval, 1953–1965 Põltsamaal. Aastal 1965 jäi ta pensionile. Elu lõpus elas ta Põltsamaal. Ta on maetud Põltsamaa kalmistule.

Isiklikku
---------

Tema onupoeg oli kontrabassimängija Ludvig Juht. 

Tema poeg oli Ambla, Järva-Madise, Pilistvere ja Kursi koguduse õpetaja Vello Salum. 

Tema väimees oli malekohtunik ja poliitikavaatleja Lembit Vahesaar.

Viited
------

1. ↑  *Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944*. Köide II. Lk 348
2. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 8. detsember 2015. Vaadatud 9. juunil 2011.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
3. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 10. oktoober 2017. Vaadatud 9. juunil 2011.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)

Välislingid
-----------

* *Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944*