recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Karvane maarjalepp** (*Agrimonia pilosa*) on roosõieliste sugukonda maarjalepa perekonda kuuluv rohttaim. 

Karvane maarjalepp on mitmeaastane rohttaim. Taim sarnaneb hariliku maarjalepaga. 

Tal on püstine kuni meetrikõrgune vars, mille tipus on väikestest kollastest õitest koosnev õisik.

Levila
------

Karvane maarjalepp on levinud Euroopa idaosast Ida-Aasiani, sealhulgas Eesti kesk- ja lõunaosas.

Kasvukohad
----------

Taim eelistab parasniisket mitte lauspäikeselist kasvukohta.

Raviomadused
------------

Maarjalepal on vere hüübimist soodustav ja antibakteriaalne toime. Kasutatakse taime maapealset osa.

Keemiline koostis
-----------------

Maarjalepa lehtedes ja õites leidub polüsahhariide, glükoosi, fruktoosi, sahharoosi, orgaanilisi- ja rasvhappeid (sidrunhapet, õunhapet, oblikhapet, kiinahapet), steroide, lämmastikku sisaldavaid ühendeid, fenoolhappeid, parkaineid, katehiine ja flavonoide.

Viited
------

1. ↑
2. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 22. august 2013. Vaadatud 9. märtsil 2011.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)

Välislingid
-----------

* Karvane maarjalepp andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes

 Karvane maarjalepp
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib jalgpalliklubist; jäähokiklubi kohta vaata artiklit Saligorski Šahtjor (jäähoki).* |

---

**Saligorski FK Šahtjor** (valgevene keeles ФК Шахцёр Салігорск) on Valgevene jalgpalliklubi, mis tegutseb Salihorskis. See mängib riigi kõrgliigas.

Klubi on asutatud 1961. aastal. Alates 1992. aastast on klubi mänginud Valgevene kõrgliigas. Šahtjor on tulnud Valgevene meistriks aastatel 2005 ja 2020. Alates 2002. aastast on klubi Valgevene meistrivõistlustel kolme parima seast välja jäänud ainult kolmel hooajal. Klubi on võitnud lisaks kolm korda Valgevene karika. 2021. aastal võideti esimest korda Valgevene superkarikas, kui alistati Borissovi BATE.

Šahtjor on osalenud korduvalt UEFA Euroopa Liiga eelringides. Hooajal 2014–15 jõuti väljalangemismängu, kus kaotati Hollandi klubile PSV Eindhoven kahe mängu kokkuvõttes 0:3.

Saavutused
----------

* Valgevene kõrgliiga:
	+ **Võidud** (4): 2005, 2020, 2021, 2022
	+ Teised kohad (6): 2010, 2011, 2012, 2013, 2016, 2018
* Valgevene karikas:
	+ **Võidud** (3): 2003–04, 2013–14, 2018–19
	+ Teised kohad (5): 2005–06, 2007–08, 2008–09, 2014–15, 2016–17
* Valgevene superkarikas:
	+ **Võidud** (1): 2021
	+ Teised kohad (2): 2015, 2016

Eesti mängijad
--------------

Aastatel 2014–2016 mängis Saligorski Šahtjoris Artur Kotenko, kes võitis 2014. aastal klubiga Valgevene karika ja sai kirja 38 liigamängu.

Välislingid
-----------

* Ametlik koduleht
Anttempli põhiplaan
Ateenlaste varakamber Delfis, Ateenas (6.–5. saj eKr)
**Anttempel** ehk antidega tempel (ladina keeles *anta* 'piilar') on Antiik-Kreeka ehituskunstist lihtsaim templivorm. Arenenud välja megaronist. Anttempel koosneb kahest osast:

1. Cella ehk naos – Suletud pearuum, kus hoiti kultusekuju ning kus tohtisid viibida üksnes preestrid. Cella müürid olid pikiteljel varustatud eenduvate seinapikendustega ehk antidega.
2. Pronaos – Väike lahtine eesruum, mille moodustasid antid ja nende vahel asuv sambapaar.

Templi tagaküljele võis tekkida veel teinegi pisikene ruum ehk opisthodomos, kus antide vahel võis samuti paikneda kaks sammast. Sellisel juhul on tegemist kaksikantidega templiga.

Eestis on anttempli tüüpi ehitis Keila kirikuaias Vääna ehk Stackelbergide matusekabel.

Viited
------

1. ↑  Kunstileksikon. As Ühinenud Kirjastused. Tallinn 2001.
2. ↑  Eesti arhitektuur. Oskussõnastik. Kirjastus Valgus. Tallinn 1993.
3. 1 2  Kunstileksikon. Kirjastus Kunst. Tallinn 2000.

Välislingid
-----------

Vääna matusekabel kultuurimälestiste riiklikus registris.
**Aado Velmet** (15. märts 1910 Vaemla küla, Hiiumaa – 13. august 1974 Tallinn) oli eesti helilooja, koorijuht ja muusikapedagoog.

Ta lõpetas 1932. aastal Läänemaa Õpetajate Seminari, 1937. aastal Tallinna konservatooriumi klaveri eriala Theodor Lemba klassi ja 1947. aastal kompositsiooni eriala Heino Elleri klassi. 

Aastatel 1935–1939 töötas ta õpetajana Suuremõisas ja Kärdlas, 1939–1940 Pärnu Ülejõe Algkoolis. 1940–1941 oli ta Tallinna Õpetajate Seminari õpetaja. Aastatel 1944–1974 töötas ta Tallinna Riiklik Konservatooriumis muusikateooria õppejõuna, 1950–1961 muusikateooria kateedri juhataja, 1962. aastast dotsent, 1962–1974 puhkpillikateedri juhataja.

Aastatel 1946–1963 juhatas ta naiskoori Ilo.

Ta juhatas naiskoore XIII, XIV ja XV üldlaulupeol.

Heliloojana on ta kirjutanud sümfoonilist muusikat, koorimuusikat ja kammermuusikat.

Ta on maetud Tallinna Metsakalmistule.

Tunnustus
---------

* 1956 Eesti NSV teeneline kunstitegelane

Isiklikku
---------

Tema poeg on tšellist ja muusikapedagoog Toomas Velmet.

Viited
------

1. ↑  Eesti muusika biograafiline leksikon. Tallinn: Valgus, 1990, lk 285
2. ↑  Kalmistute register HAUDI
**Aado Hõimre** (kodanikunimi **Adolf Himbeck**, 25. detsember 1893 Tallinn – 28. november 1966) oli eesti näitleja.

Ta lõpetas 1926. aastal Draamastuudio teatrikooli ning töötas aastatel 1921–1966 Eesti Draamateatris.

Tammsaare loomingu kontekstis oli Aado Hõimre Eesti teatri esimene lava-Andres: 7. veebruaril 1932 esietendunud Draamastuudio Teatri lavastuses "Vargamäe". Lavastas selle Kaarli Aluoja, kujundas Päären Raudvee. Esimene lava-Pearu oli Johannes Kaljola, Krõõta mängis Aili Engelberg ja Mari oli Lo Tui. Romaani dramatiseeris Andres Särev

Isiklikku
---------

Tema poeg oli eesti näitleja ja filmirežissöör Valdur Himbek.

Tunnustus
---------

* 1964 Eesti NSV teeneline kunstnik

Viited
------

1. ↑  ""Tõe ja õiguse" esmaslavastus 80. Eesti Draamateater". Originaali arhiivikoopia seisuga 26. jaanuar 2020. Vaadatud 27. jaanuaril 2020.

Välislingid
-----------

* Aado Hõimre andmebaasis IMDb
* Aado Hõimre kino-teatr.ru kodulehel
* Aado Hõimre Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
*Mitte segi ajada Riia lütseumiga*

---

**Riia Prantsuse Lütseum** (läti *Rīgas Franču licejs*, prantsuse *Lycée Français de Riga*) on prantsuse rahvusvaheline kool, mis asutati septembris 1921 Riias. See on kool, kus õppetöö toimub 1. kuni 12. klassini ja ainuke kool Lätis, kus prantsuse keelt saab õppida algkoolist alates. Õpinguid saab alustada ka 7. või 10. klassist.

Ajalugu
-------

Marsels Etjēns Segrests, endine Lycée Marsels'i direktor, oli kooli üks esimesi õpetajaid. Lisaks prantsuse keelele õpetas ta ka läti keelt ja kirjandust. Temaga liitus ajalooõpetaja Angelika Gailīte.

Teise Nõukogude okupatsiooni ajal nimetati kool 26. septembril 1940 ümber Henri Barbusse'i nimeliseks Riia 11. keskkooliks. 

Alates 1965. aastast asub kool aadressil Kuu tänav (läti *Mēness iela*) 8, tollal värskeltvalminud koolimajas (kordusprojekt; algprojekti autorid on arhitektid Udo Ivask ja Herbert Rüütlane, 1963). 

21. septembril 1991 taastati kooli algne nimi *Rīgas Franču licejs* (*Lycée Français de Riga*).

Vaata ka
--------

* Tallinna Prantsuse Lütseum

Viited
------

1. ↑  Riia Prantsuse Lütseumi koduleht

Välislingid
-----------

* Kooli ametlik koduleht
Vaade Mustjõele Tellingumäe vaatetornist
**Koiva-Mustjõe maastikukaitseala** on maastikukaitseala, mis jääb Valga maakonna Valga valla ja Võru maakonna Rõuge valla alale. Kaitseala pindala on u 3179 ha. 

Kaitseala ajalugu ulatub aastasse 1957. Praegused piirid ja staatus 2005. aastast. Kaitseala hõlmab ka 1975. aastal eraldi moodustatud Koiva männikute kaitseala, mille pindala oli 179 ha. Samuti 1976. aastal eraldi moodustatud Parmu männikute kaitseala, mille pindala oli 5 ha. Aastal 2005 ühendati kaitseala koosseisu ka *Valgemäe kaitseala* (pindala 7 ha), mis oli moodustatud 1964.

Viited
------

1. ↑  Sissekanne Eesti looduse infosüsteemis (vaadatud 06.04.2013)
2. 1 2   (vaadatud 04.04.2013)
3. ↑  *Eesti entsüklopeedia.* 12. köide: *Eesti A–Ü.* Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2003, lk 237.
4. ↑  Sissekanne Eesti looduse infosüsteemis (vaadatud 07.04.2013) (vaadatud 04.04.2013)
5. ↑  *Eesti entsüklopeedia.* 12. köide: *Eesti A–Ü.* Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2003, lk 403.
6. ↑  *Eesti entsüklopeedia.* 12. köide: *Eesti A–Ü.* Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2003, lk 640.

Välislingid
-----------

* Sissekanne Eesti looduse infosüsteemis
Veneetsia koloniaalimpeeriumi kaart
**Stato da Mar** ehk **Domini da Mar** ('mereriik/-valdused') tähistas Veneetsia vabariigi mere- ja ülemerevaldusi, mille hulka kuulusid Istria, Veneetsia Dalmaatsia, Veneetsia Albaania, Euboia saarel asunud Veneetisa Negroponte kuningriik, Peloponnesosel asunud Veneetsia Morea kuningriik, Egeuse saared (nn "Saarestiku hertsogiriik"), Kreeta (tollase nimega Candia kuningriik) ja Veneetsia Küpros.

Stato da Mar oli üks osa Veneetsia valduste kolmest osast. Teised kaks olid doodžile alluv Dogado ja Domini di Terraferma (maismaavaldused Põhja-Itaalias).

Ajalugu
-------

Veneetsia meretaguse impeeriumi loomine algas aasta 1000 paiku Dalmaatsia vallutamisega ja impeerium jõudis oma suurima ulatuseni Neljanda ristisõja lõppedes aastal 1204, mil Veneetsia vabariik omandas suure osa Bütsantsi maadest. Ent enamikku neist aladest Veneetsia tegelikult ei kontrollinud ja neid valitsesid Bütsantsi riigi järglased Epeirose despootkond, Nikaia keisririik ja Trapezundi keisririik. Lisaks kaotati suur osa valdustest peagi taas kui Nikaia Bütsantsi keisririik suutis Bütsantsi aastal 1260 tagasi vallutada.

Üha suureneva Osmanite riigi surve all kaotati ja korraldati ümber paljud territooriumid. Olulisemad riikidevahelised konfliktid olid seitse Osmanite-Veneetsia sõda (vahemikus 15. sajandist 18. sajandini alguseni), Kreeta sõda (1645–1669) ja Morea sõda (1684–1699).

Vabariigi lõpuajaks aastal 1797 (vaata Campo Formio rahu) olid vabariigi ülemerevaldustest alles jäänud Istria, Dalmaatsia, Korfu ja Joonia saared.

Valdused
--------

* Istria (tänapäeva Horvaatias)
* Dalmaatsia, sealhulgas väiksemad valdused tagamaal (tänapäeva Horvaatias)
* Albaania, sealhulgas Kotori laht ja väiksemad valdused tagamaal (tänapäeva Montenegros)
* Durazzo (tänapäeva Albaanias)
* Joonia saared (tänapäeva Kreekas)

Vaata ka
--------

* Spinalonga

Kirjandus
---------

* Da Mosto, Andrea. "L'Archivio di Stato di Venezia", Biblioteca d'Arte editrice, Roma, 1937.
* Mutinelli, Fabio. "Lessico Veneto". Tipografia Giambattista Andreola, Venezia, 1852.
**Stačiūnai** on küla Leedus Pakruojise rajoonis Lygumai vallas. Küla asub Obelė jõe kaldal.

Külas on põhikool, postkontor ja raamatukogu. Vaatamisväärsusteks on aastal 181 valminud katoliku kirik ja selle kellatorn, sealne tuulik ning kalmistu kabel.

Küla järgi on nimetatud Juuru lademe Stačiūnai kihistu.

Elanikkond
----------

|  |  |
| --- | --- |
| * 340 (1902)
* 348 (1923)
* 336 (1959)
* 324 (1970)
* 388 (1979)
 | * 390 (1982)
* 393 (1987)
* 421 (1989)
* 433 (2001)
* 356 (2011)
 |

Ajalugu
-------

Küla on esmamainitud XVII sajandi teisel poolel. Aastal 1668 rajas mõisnik Stačiunevičius sinna esimese katoliku kiriku. Tema järgi on asula ka nime saanud. Aastal 1911 muudeti sealne kirik Lygumai kihelkonna abikirikuks.

Aastal 1916 asusid sakslased läbi küla Jelgavasse viivat raudteed rajama, sealjuures kaevati lahti sealsed muinaskalmed, millest vanimad pärinesid III sajandist ja andsid tunnistust sellest, et küla eksisteeris juba toona.

Aastal 1936 taastati sealne kihelkond. Nõukogude perioodil oli küla kohaliku kolhoosi halduskeskus.

Aastal 2001 oli külas 501 elanikku.

Pilte
-----

* StačiūnaiStačiūnai
* KoolimajaKoolimaja
* TänavavaadeTänavavaade
* Kirik ja selle kellatornKirik ja selle kellatorn
* Kalmistu ja sealne kabelKalmistu ja sealne kabel

Viited
------

1. ↑
2. ↑  LIETUVOS SILŪRO, ORDOVIKO, KAMBRO, EDIAKARO SISTEMŲ STRATIGRAFINĖ KLASIFIKACIJA, 2015, lk. 14

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Stačiūnai** |

* Küla portaalis vietoves.Lt
**Jonah F. Mitchell** (sündinud 1972) on saksa päritolu Ameerika kirjandusteadlane ja publitsist, kelle artikleid on avaldatud ka eesti keeles (veebiajakirjas Kriteerium).

Mitchell on õppinud germaani filoloogiat ja kirjandust Wyomingi Ülikoolis ning Berliini Humboldti Ülikoolis, kus kaitses 2003. aastal doktorikraadi teemal "Ekspressionism Lääne modernismi ja teutooni Sonderwegi vahel" ("Expressionism between Western modernism and Teutonic Sonderweg"), mis käsitles saksa ekspressionistliku kirjanduse probleeme ja võimalusi.

Praegu elab ja töötab USA Wyomingi osariigi Casperi linnas, osaledes oma artiklitega ka Euroopa kultuurielus.

Välislingid
-----------

* "Ootamatud sarnasused"[*kõdulink*] – Kriteerium, 16.04.2008
* "Werner Riegel. Poeet, keda ei loeta"[*kõdulink*] – Kriteerium, 31.07.2007
* "Alternatiivid."[*kõdulink*] – Kriteerium, 2.05.2007; Tegelikkuse Keskus, nr 6, 2007
* "Mina mitte!"[*kõdulink*] Kriteerium, 1.04.2007
* "Reaalsuse võluvits"[*kõdulink*] – Kriteerium, 30.01.2007
Jon Lajoie (2008)
**Jon Lajoie** [lažuaa] (sündinud 21. augustil 1980 Montréalis) on kanada muusik, koomik, näitleja ja internetikuulsus.

Isiklik elu
-----------

Jon sündis ja kasvas Saint-Hubertis Quebeci provintsis. 2001. aastal lõpetas ta Dawsoni kolledži teatrikursuse.

Televisioon
-----------

Alates 2002. aastast mängib ta inglise-kanada muusikut Thomas Edisoni Prantsuse-Kanada seebiooperis "L'auberge du chien noir".

Internetikuulsus
----------------

Lajoie sai esmalt tuntuks oma internetivideotega. Tema esimene suurem hitt YouTube'is oli "Everyday Normal Guy", mis erinevalt tüüpilisest räpplaulust rääkis, kui igav on tema igapäevaelu ja kui nõrk mees ta on. Peatselt said populaarseks ka Lajoie teised videod nagu "2 Girls One Cup Song", "Show Me Your Genitals", "I Kill People" ja "Bastard Breaks Up".

Praegune karjäär
----------------

30. jaanuaril 2009 ilmus Jon Lajoie debüütalbum "You Want Some Of This?", mis põhiliselt sisaldab lugusid tema internetivideotest, aga ka uut loomingut. 

Sügisel 2008 ja kevadel 2009 oli Jonil esimene turnee Kanadas ja USAs, kus ta esines oma püstijalakoomikukava ja muusikaga.

Alates 2009. aastast on Jon üks peaosalisi telejaama FX komöödiasarjas "Liiga" ("The League").

Välislingid
-----------

* Jon Lajoie ametlik koduleht
* Jon Lajoie YouTube'is
**Stałovičy** (transkribeerituna **Stalovitšõ**, ka Сталавічы (Stałavičy, Stalavitšõ)) on agrolinnake (endine alev ja linn) Valgevenes Bresti oblasti Baranavičy rajoonis. Asula on Stałovičy külanõukogu halduskeskuseks. Asula nimi on poola keeles *Stołowicze*. Agrolinnake asub merepinnast 193 meetri kõrgusel.

Stałovičys on kultuurimaja ja raamatukogu. Vaatamisväärsusteks on aastail 1736–1743 ja 1907–1911 püstitatud katoliku kirikud ning XX sajandi alguses ehitatud veski. 

Agrolinnakeses sündis Karnel Pialikša, kes osales Kastuś Kalinoŭski juhitud ülestõusus.

Ajalugu
-------

Asulat on esimest korda mainitud XIV sajandil, mil see kuulus riigile. XV sajandi algul müüdi see Nemiradele, hiljem läks Stałovičy abielu kaudu aga Czartoryskite valdusse.

XVI sajandil sai Stałovičyst alev. See asus Navahradaki vojevoodkonnas, kuuludes seal Navahradaki maakonda. Toona olid selle omanikud Radziwillid. Aastal 1609 asutati seal Malta ordu tugipunkt, mille juurde kerkis puidust katoliku kabel. Aastal 1639 ehitati selle asemele kivist kabel, kivist kiriku ehitamist alustati aga aastal 1736. 

Aastal 1771 toimus alevi juures Bari konföderatsiooni ja Aleksander Suvorovi juhitud Venemaa vägede vahel Stołowicze lahing. Aastal 1793 sai asulast linn. Aastast 1795 (pärast kolmandat Poola jagamist) Venemaa koosseisus. Seal sai linnast taas alev, kus paiknes Venemaa sõjaväeosa. Aastal 1868 kohalikult katoliiklaste koguduselt kirik ja see läks Moskva patriarhaadile. Aastal 1900 peeti Stałovičys kaks korda aastas laata.

Pärast esimest maailmasõda kuulus Stałovičy Poola koosseisu, 1939. aastast Nõukogude Liitu. Alevist sai seal küla. Kool tegutses asulas aastani 1953, seejärel viidi see aga üle lähedal asuvasse Akciabrski külla.

* Vana katoliku kirikVana katoliku kirik
* Uus katoliku kirikUus katoliku kirik
* Stołowicze lahingu mälestuskiviStołowicze lahingu mälestuskivi

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 26. juuni 2015. Vaadatud 24. märtsil 2016.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
2. ↑  Назвы населеных пунктаў Рэспублікі Беларусь: Брэсцкая вобласць: нарматыўны даведнік / І. А. Гапоненка і інш.; toimet. В. П. Лемцюговай. — Мн.: Тэхналогія, 2010.— 318 lk. ISBN 978-985-458-198-9.
3. ↑  Анатоль Валахановіч. Сталавічы // Энцыклапедыя гісторыі Беларусі. У 6 т. Т. 6. Кн. 1: Пузыны — Усая / Беларус. Энцыкл.; Рэдкал.: Г. П. Пашкоў (галоўны рэд.) і інш.; Маст. Э. Э. Жакевіч. — Мн.: БелЭн, 2001. lk. 396.

Välislingid
-----------

 Stałovičy – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Stałovičy
* Asula Valgevene fotoentsüklopeedias]
Jon Bon Jovi (2006)
**Jon Bon Jovi** (kodanikunimega **John Francis Bongiovi Jr.**; sündinud 2. märtsil 1962 Perth Amboys New Jerseys) on ameerika laulja, laululooja ja näitleja.

Tema isa John Francis Bongiovi (seenior) oli itaalia ja slovaki päritolu habemeajaja. Ema Carol Sharkey oli saksa ja vene päritolu lilleseadja ja üks esimesi Playboy jänkusid. Tal on vennad Anthony ja Matthew. Ta kasvas katoliiklikus peres.

John ei armastanud koolis käia. Selle asemel eelistas ta pilli mängida. Juba 16-aastaselt mängis ta klubides. 17-aastaselt töötas ta oma kauge sugulase Anthony Bongiovi helisalvestusstuudios koristajana. Sel aastal salvestas Domenico Monardo seal oma albumit "Christmas in the Stars: The Star Wars Christmas Album", kuhu Anthony soovitas ka Johni laulma. Ta esitas seal laulu "R2-D2 We Wish You A Merry Christmas", mis ongi tema esimene salvestis. Albumil oli tema nimi kirjutatud kujul "John Bongiovi".

1983 moodustas ta oma bändi Bon Jovi. Bänd sai nime Bongiovi perekonnanime järgi ja seda hääldatakse samamoodi kui perekonnanime, aga kirjutatakse nii, et ameerika publikul oleks lihtsam mõista, kuidas seda hääldada tuleb. Bänd tegutseb vaheaegadega siiani ja selle algkoosseisust lööb kaasa koguni neli liiget. Need on Jon Bon Jovi ise (laul ja rütmikitarr), David Bryan (klahvpillid ja taustalaul), Tico Torres (trummid) ja Richie Sambora (soolokitarr ja taustalaul).

1990 avaldas Jon Bon Jovi oma esimese sooloalbumi "Blaze of Glory", mis oli saanud nime albumil oleva samanimelise laulu järgi. See laul pärines filmist "Young Guns II". See album ja laul nimetati 1991 paljude auhindade kandidaadiks, mille hulgas olid Oscar ja Kuldgloobus originaalloo kategoorias, Grammy visuaalse meedia jaoks kirjutatud laulu kategoorias ja laulja ise rokklauluesituse kategoorias, Ameerika muusikaauhind pop- või rokksingli kategoorias ning MTV videomuusikaauhind filmist pärit video ja meesesitaja video kategoorias. Neist võitis ta Kuldgloobuse ja Ameerika muusikaauhinna.

2012 nimetati ta uuesti Kuldgloobuse kandidaadiks originaalloo kategoorias lauluga "Not Running Anymore", aga ta ei võitnud seda.

29. aprillil 1989 abiellus ta keskkooliaegse kallima Dorothea Hurleyga. Neil on neli last: Stephanie Rose (1993), Jesse James Louis (1995), Jacob Hurley (2002) ja Romeo Jon (2004).

Diskograafia
------------

### Bon Jovi

* "Bon Jovi" (1984)
* "7800° Fahrenheit" (1985)
* "Slippery When Wet" (1986)
* "New Jersey" (1988)
* "Keep the Faith" (1992)
* "These Days" (1995)
* "Crush" (2000)
* "Bounce" (2002)
* "Have a Nice Day" (2005)
* "Lost Highway" (2007)
* "The Circle" (2009)

### Sooloalbumid

* "Blaze of Glory" (filmimuusikaalbum "Young Guns II", 1990)
* "Destination Anywhere" (1997)

Televisiooni- ja filmirollid
----------------------------

* "Young Guns II" (1990)
* "Anna edasi" ("Pay It Forward", 2000)
* "U-571" (2000)
* "Ally McBeal" (2001–2002)
* "Vampiirid: Mehhiko vereimejad" ("Vampires: Los Muertos", 2002)
* "Hokibeibed" ("National Lampoon's Pucked", 2006)
* "30 Rock" (2010)

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Jon Bon Jovi** |

* Ametlik koduleht
**Antsla (Metsa)kalmistu** on kalmistu Võru maakonnas Antsla vallas Taberlaane külas. Ajalooliselt jäi kalmistu Võrumaale Urvaste kihelkonda.

Ajalugu
-------

Kalmistu kavandati 1934. aastal metsakalmistuna, kavandi tegi Tartu Ülikooli botaaniaaia juhataja Jaan Port. Kalmistu rajati aastatel 1936–1937, esimene matus oli detsembris 1937.

Kalmistu on alates 1997. aastast kultuurimälestis.

Kirjeldus
---------

Kalmistu jääb Antsla linnast 1 km kaugusele.

Kalmistul asub II maailmasõjas hukkunute ühishaud, mis on eraldi kultuurimälestis nr 5693 "II maailmasõjas hukkunute ühishaud". Kalmistul asub ka Jaan Antsovi hauatähis, mille autor on kujur Endel Taniloo ja mis on eraldi kultuurimälestis nr 7327 "Hauasammas Jaan Antsovi haual, E.Taniloo, 1976 (graniit)".

Kalmistul asub ka kabel, mis valmis 1993. aastal ja mille õnnistas sisse Urvaste toonane kirikuõpetaja Villu Jürjo.

Viited
------

1. ↑  "Antsla saab metsakalmistu". Kaja nr 303, 23. detsember 1934. Lk 9
2. 1 2  Kultuurimälestis nr 5694 "Antsla Metsakalmistu" (vaadatud 03.09.2016)

Välislingid
-----------

* Antsla Metsakalmistu kultuurimälestiste riiklikus registris
* Antsla Metsakalmistu Antsla valla kalmistute lehel
* Ivi Kaarna. "Antsla Metsakalmistu väärib oma nime. Maakalmistu stiilis linnasurnuaed". Võrumaa Teataja nr 86, 26. juuli 2008. Lk 7
**Kusejuha** (ladina *ureter*) on enamikul amniootidest kõhuõõnes paiknev kuse-suguelundkonna torujas paariline juha mille kaudu liigub uriin neerudest kusepõide.

Kusejuha areng, anatoomia, asend, lihased, sooned, morfoloogia, funktsioonid, ja histoloogia ning patoloogia võivad erineda nii liigiti kui ka indiviiditi.

Areng
-----

Paariline pikijuha tekib loote kehas ja avaneb kloaaki. Eelneerul nimetatakse primaarset kusejuha eelneerujuhaks (*ductus pronephricus*) ja keskneerul keskneerujuhaks (*ductus mesonephricus*). Järelneeru arenemisega tekib lootel uus paariline lõplik kusejuha, mille suudmed avanevad kas kloaaki või eraldi päraku läheduses.

Roomajad
--------

### Maolised

Madudel kusepõis puudub ja kumbki neer läheb üle kusejuhaks, mis lõpevad kloaagi keskmises osas (*urodeum*). Isastel suguküpsetel madudel väljutatakse ka neeru-sugusegmentide eritised kusejuhasse.

Madude neerude kaudu ei väljutata vedelat uriini, kuna neerude Henle lingul puuduvad nefronid, jääkained väljutakse üsna tahkena (pastana).

Imetajad
--------

### Inimesel

Inimesel lähtuvad kusejuhad nimmepiirkonnas neeruvaagnast (*pelvis renalis*), kulgevad lülisamba kõrval ja suunduvad ning avanevad kusepõide läbi kusepõie tagumis-alumise seina, moodustades suubumiskohal kusejuha klapiku (*valvula ureteris*). 

Paarilisel kusejuhal eristatakse järgmisi osasid: 

* kõhuosa (*pars abdominalis*)
* vaagnaosa (*pars pelvina*)
* seinasisene osa (*pars intramuralis*).

#### Kusejuha sein

Kusejuha sein koosneb kolmest kestast: 

* limaskest *tunica mucosa*
* lihaskest *tunica muscularis*
* adventiitsia *tunica adventitia*.

Patoloogia
----------

Kusejuhaga seotult ja elundi talitluses võib esineda mõningaid häireid ja haiguslikke seisundeid, mille diagnoosiks võivad olla näiteks kusejuhakivitõbi, kusejuhakasvaja jt.

Viited
------

1. ↑  "Meditsiinisõnastik" 381:2004.
2. ↑  Enn Ernits, Esta Nahkur,  *Koduloomade anatoomia*, Eesti Maaülikool, Tartu, Halo Kirjastus, lk 437, 2013, ISBN 978-9949-426-28-8.
3. ↑  Eesti nõukogude entsüklopeedia. 4. köide: KIRV-MAAO. Tallinn: Valgus, 1972, lk 255.

Välislingid
-----------

* Enn Ernits, Esta Nahkur, *Koduloomade anatoomia*, Eesti Maaülikool, Tartu, Halo Kirjastus, lk 437, 2013, ISBN 978-9949-426-28-8.
* *Terminologia Anatomica* – A08.2.01: Ureter. Kusejuha.
**Gonosoom** ehk **sugukromosoom** (inglise keeles *gonosome*) on kromosoom, mille olemasolu või arv on eri sugupooltel liigiomaselt erinev; gonosoomid määravad sügoodi geneetilise (kromosoomse) soo. 

Enamikul loomadel ja osal taimedel on kromosoomistikus üks paar gonosoome, mida tähistatakse tähtedega (X ja Y või Z ja W). XY-soomääramistüüp on kindlaks tehtud inimesel ja teistel imetajatel, samuti äädikakärbsel, ZW-soomääramissüsteem aga peamiselt lindudel, ka mõningatel putukatel (liblikatel) ja mõnedel roomajatel.

Imetajatel (sealhulgas inimesel) määrab isendi soo Y-kromosoomi olemasolu (isane) või selle kromosoomi puudumine (emane). Seega on emasel sugukromosoomid XX ja isasel XY.

ZW-soomääramissüsteemis on emastel kaks erinevat kromosoomi (WZ) ja isastel kaks sarnast kromosoomi ehk homoloogilised kromosoomid (ZZ).

See sugukromosoom, mis esineb mõlemal sugupoolel (X või Z), sisaldab mitmesuguseid vegetatiivseid tunnuseid määravaid geene. See gonosoom, mis ei esine (Y või W) mõlemal sugupoolel, sisaldab tavaliselt märksa vähem geene. Näiteks on Y-kromosoomi sugumäärav funktsioon seotud ainult ühe geeniga – testiste kujunemist määravat tegurit (TDF) määrava geeniga (SRY geen). Samas on teada, et Y-kromosoom sisaldab ka vegetatiivseid geene, näiteks kolmes korduses RPS4Y geeni, mis kodeerib ribosoomivalke.

Sugupoolt, millel on ühesuguste gonosoomide paar, nimetatakse homogameetseks (emasimetajad ja isaslinnud), erinevate gonosoomide paariga sugupoolt nimetatakse aga heterogameetseks (isasimetajad ja emaslinnud). 

Peale nende kahe süsteemi esineb ka muid soomääramissüsteeme, kus konkreetsed sugukromosoomid puuduvad. Enamikul taimedel pole sugukromosoome ja selle tõttu on need taimed hermafrodiitsed. Erandiks on mõned kahekojalised liigid, millel on avastatud sugukromosoomidega sarnased kromosoomid. Näiteks pusurohul (*Silene latifolia*) on kirjeldatud XY-süsteemi sugukromosoomid ja hõlmikpuul (*Ginkgo biloba*) WZ-süsteemi sugukromosoomid.

Osal selgroogsetest määrab soo väliskeskkonna temperatuur, see on iseloomulik näiteks kilpkonnadele ja krokodillidele. Kiletiivalistel on sugu määratud organismi kromosoomide kordsusega (ploidsusega). Diploidsest embrüost (viljastatud munarakust) areneb emane mesilane (kas siis emamesilane või töömesilane) ja haploidsest embrüost (viljastamata munarakust) areneb isane mesilane ehk lesk.

Vaata ka
--------

* Autosoom

Viited
------

1. ↑  Viikmaa, M. Klassikalise geneetika leksikon. Vaadatud 18.12.2016.
Major Gustav Utuste 1929. aastal
**Kustas Utuste** VR I/3 (aastani 1927 **Gustav Vladimir Kirschbaum**; aastani 1935 **Gustav Vladimir Utuste**; 25. juuli 1884 Rummi karjamõis, Urvaste kihelkond, Võrumaa (praegu Rummi küla, Sõmerpalu vald, Võru maakond) – 14. detsember 1941 Kirovi vangla, Kirovi oblast, Vene NFSV) oli Eesti sõjaväelane (major).

Teenistuskäik
-------------

* 1. oktoober 1915 – ülendatud lipnikuks
* 29. september 1919 – ülendatud alamleitnandiks
* 15. oktoober 1919 – ülendatud leitnandiks
* 7. november 1919 – ülendatud alamkapteniks
* 22. veebruar 1923 – ülendatud kapteniks
* 22. veebruar 1924 – ülendatud majoriks
* 9. juuli 1940 – vabastatud tegevteenistusest

Arreteeriti NKVD poolt 13. mail 1941 Kuigatsi vallas Mägiste raudteejaamas ja küüditati Venemaale. Hukati Kirovi vanglas.

Isiklikku
---------

Kustas Utuste oli taarausuline. Tema abikaasa oli eesti kirjanik ja publitsist Marta Lepp, vend oli kolonel Jüri Hellat.

Välislingid
-----------

* Ohvitseride andmekogu
* Kustas Utuste Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
**Johannes Lepiksaar** (20. november 1907 Rakvere – 7. aprill 2005) oli eesti zooloog ja osteoloog, Eesti ökoloogilise etoloogia rajajaid.

Elukäik
-------

Lõpetas 1930 Tartu Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonna, töötas seejärel samas zooloogia instituudis assistendi ja 1939 Tartu Ülikooli zooloogiamuuseumi konservaatorina. Aastatel 1933–1937 uuris ja määras Lammasmäelt, Kuusalust ja mujalt Eestist leitud luid. 1941–1943 töötas ülikoolis õppejõuna. 

1944. aastal põgenes Rootsi, kus töötas 1949–1972 Göteborgi loodusloomuuseumis. 1968. aastast Göteborgi Ülikooli filosoofia audoktor. Tema tegevusvaldkonda kuulusid terioloogia, ornitoloogia ja ihtüoloogia. Avaldanud töid ornitoloogia, ihtüoloogia ja fauna ajaloo alalt.

1990. aastast oli ta Eesti Looduseuurijate Seltsi auliige.

Tunnustus
---------

* 2001 Valgetähe III klassi teenetemärk

Viited
------

1. ↑  Masing, Viktor 1997. Johannes Lepiksaar. *Akadeemia* 12: 2630–2640.

Välislingid
-----------

* Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944
Julia Klöckner, 2019
**Julia Klöckner** (sündinud 16. detsembril 1972 Bad Kreuznachis) on Kristlik-Demokraatlikku Liitu (CDU) kuuluv Saksamaa poliitik. Klöckner on Rheinland-Pfalzi piirkonna CDU esimees, CDU fraktsiooni esimees Rheinland-Pfalzi maapäevas, kuulub CDU presiidiumisse ja on CDU aseesimees. 

Tuntuks sai ta 1995. aastal Saksa veinikuningannana (Deutsche Weinkönigin – veinitööstuse esindaja, kes valitakse üheks aastaks).

2002–2011 oli Klöckner Saksamaa Liidupäeva liige. 2009–2011 oli ta parlamentaarne riigisekretär Toidu-, Põllumajandus- ja Tarbijakaitseministeeriumis (Bundesministerium für Ernährung, Landwirtschaft und Verbraucherschutz).

Elu
---

Klöckner kasvas üles Guldentalis veinimeistrite perekonna noorima lapsena. Pärast gümnaasiumi lõpetamist õppis ta politoloogiat, katoliiklikku teoloogiat ja pedagoogikat. Pärast vaheeksami sooritamist töötas ta Wiesbadenis religiooniõpetajana ja asus siis tegema vabatahtliku tööd ajakirjanikuna.

Poliitikukarjäär
----------------

Klöckner astus 1997. aastal Kristlik-Demokraatlikku Liitu, selle noorteorganisatsiooni Junge Union (JU) ja naisteorganisatsiooni Frauen-Union (FU). 
Liidupäeva liikmeks saades astus ta CDU ja CSU fraktsiooni noorte parlamendiliikmete ühendusse Junge Gruppe ning sai ühenduse aseesimeheks. CDU Rheinland-Pfalzi liidumaaüleses ühenduses sai temast juhatuse liige. 2006. aastal valiti ta liidupäeva CDU ja CSU fraktsiooni juhatusse ja temast sai fraktsiooni esindaja tarbijakaitse küsimustes. 2006. aastal valiti ta CDU Rheinland-Pfalzi ühenduse aseesimeheks. 2010. aastal valiti ta Mainzis toimunud CDU Rheinland-Pfalzi parteipäeval 96,9% häälteenamusega CDU Rheinland-Pfalzi ühenduse esimeheks. 

2010. aastal sai temast Karlsruhes toimunud CDU 23. parteipäeval CDU presiidiumi liige. 4. detsembril 2012 valiti ta CDU aseesimeheks.

Liidupäeva valimistel 2005. aastal võitis ta 43,0%-ga valimisringkonna otsekandidaadile antavatest häältest Kreuznachi valimisringkonna valimised. See oli esimene kord 50 aasta järel, mil võitis CDU kandidaat. Liidupäeva valimistel 2009. aastal valiti ta valimisringkonnast Kreuznach/Birkenfeld 47% häälteenamusega taas liidupäeva. Klöckner sai 18% rohkem hääli kui tema konkurent Saksamaa Sotsiaaldemokraatlikust Erakonnast (SPD). Pärast Rheinland-Pfalzi maapäeva moodustamist 2011. aasta 18. mail loovutas ta 27. mail 2011 oma mandaadi Saksamaa liidupäevas. 

Klöckner on liidupäeva, maapäevade ja Euroopa Parlamendi liikmeid ühendava Saksamaa Parlamentaarse Ühingu (Deutsche Parlamentarische Gesellschaft) juhatuse liige. Liidupäevas asutas ta Parlamentaarse Veinifoorumi (Parlamentarisches Weinforum) ja kuulus fraktsioonideülesesse arutelufoorumisse Hospiz.
Johannes Letzmann
**Johannes Peter Letzmann** (7/19. juuli 1885 Cēsis – 21. mai 1971 Langeoog) oli baltisaksa päritolu Eesti meteoroloog ja keeristormiuurija.

Elukäik
-------

Letzmann õppis aastatel 1906–1913 Tartu ülikoolis Boriss Sreznevski käe all meteoroloogiat. Doktoritöö kaitses ta 1924. aastal Helsingi ülikoolis.

Aastatel 1913–1939 oli ta Tartu ülikooli teenistuses, algul meteoroloogiaobservatooriumi assistendina ja 1919. aastast eradotsendina. 1928. aastal tegi Letzmann uurimistööd Alfred Wegeneri juures Grazi ülikoolis ja 1933. aastal samas viimase venna Kurt Wegeneri juures. Enne emigreerumist jõudis ta Tartu ülikoolis lugeda veerandsada eri nimetusega ainet.

Maailmasõja alguses töötas ta lühikest aega Poseni ülikoolis ning 1940. aastast dotsendina Grazi ülikooli atmosfäärikeeriste uurimiskeskuses, kus tema uurimistööd rahastati 1947. aastani. 

Ta elas Austrias 1962. aastani ja sestpeale kuni surmani Langeoogi saarel asunud baltisakslaste vanadekodus.

Teadustöö
---------

Keeristormidega tegelema innustas Letzmanni 1918. aastal lühikest aega Tartus töötanud Alfred Wegener. 1930. aastatel oli Letzmann tähtsamaid keeristormiuurijaid. Ta arendas atmosfäärikeerise õhuvoolude liikumise teooriat, uuris varasemaid keeristorme ja tormikahjustusi ning tegi sellel alal ka laborikatseid. 1937. aastal koostas ta koos sakslase Harald Koschmiederiga rahvusvahelise meteoroloogiaorganisatsiooni keeristormiuurimise juhendi. Maailmasõdade vahel ilmus Letzmannil tuntud teadusajakirjades üle 20 keeristorme käsitleva artikli. Ta kirjeldas esimesena ka trombide Balti tee ehk enamiku kohalike keeristormide liikumistee Lätist või Lõuna-Eestist põhja või edelast kirdese.

Viited
------

1. 1 2  Peterson, R. E. 1991. Johannes Letzmann: A Pioneer in the Study of Tornadoes. *Weather and Forecasting*, 7: 166–184.
2. ↑  Ohvril, H. 1993. Mis eelnes keskkonnafüüsika instituudile?. Tartu: TÜ KKFI. Vaadatud 9.07.2012.
3. 1 2  Kändler, T. 2003. Johannes Letzmann avastas Eestis keeristormi saladuse. Kogumikus: Rohtmets, I. (toimetaja). Lehed ja tähed. Tallinn: Loodusajakiri, lk 222–223.
4. ↑  Dotzek, N. Berz, G. Rauch, E. Peterson, R. E. 2000. Die Bedeutung von Johannes P. Letzmanns "Richtlinien zur Erforschung von Tromben, Tornados, Wasserhosen und Kleintromben" für die heutige Tornadoforschung. *Meteorologische Zeitschrift*, 9: 165–174.
5. ↑  Dotzek, N. Holzer, A. M. Peterson, R. E. Lüdecke, C. 2005. Alfred Wegener’s tornado research and his influence on Johannes Letzmann: Scientific achievements decades ahead of their time. Alfred-Wegener–Symposium, AWI, Bremerhaven.
**Johannes Meyer** (12. aprill/24. aprill 1858 Puhja, Liivimaa – 15. aprill 1945 Adlershorst) oli baltisaksa arstiteadlane ja poliitik (II Riigikogu liige).

Ta õppis aastatel 1876–1882 Tartu Ülikoolis, jäkates õpingudid Viinis, Freiburgis ja Berliinis. Alustas praktiseerimist arstina 1884–1886 Lihulas ja Tartus 1886. aastal, 1894. aastast Mellini kliiniku juhataja Tartus.

Ta oli Tartu Ülikoolis günekoloogia ja sünnitusabi eradotsent aastatel 1903–1917.

Ta oli 31. maist 1923 kuni 7. juunini 1923 II Riigikogu liige, Saksa-Balti Erakonna nimekirjas. Ta astus Riigikogu liikme kohalt tagasi, teda asendas Carl Schilling.

Isiklikku
---------

Tema isa Georg Julius Theodor Meyer oli Puhja Püha Dionysiuse koguduse õpetaja.

Viited
------

1. ↑  Tartu Ülikooli Raamatukogu Teatmematerjalid, TÜ õppejõud kuni 1918. Üliõpilased kuni 1918
2. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 2. veebruar 2014. Vaadatud 29. oktoobril 2011.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)

Välislingid
-----------

* Hasselblatt, Arnold: Album academicum der Kaiserlichen Universität Dorpat, Dorpat 1889
* Tartu teated. Dr. med J. Meyer pühitseb kuldpulma, Postimees (1886-1944), nr. 242, 8 september 1937
|  |
| --- |
|  |
| Medalikohad |
| Maailmameistrivõistlused |
| **Kuld** | 2017 | jäähoki |

**Carl Klingberg** (sündinud 28. jaanuaril 1991 Göteborgis) on Rootsi jäähokimängija, kes mängib Šveitsi kõrgliiga klubis EV Zug.

Ta alustas jäähoki mängimist Rootsi klubis Frölunda HC, debüteerides Rootsi kõrgliigas hooajal 2008–09. Rootsi kõrgliiga hooaja 2010–11 teises pooles mängis ta Timrås.

2009. aastal valis Atlanta Thrashers ta NHL *draft* '​is 34. valikuna. Põhja-Ameerikas suundus Klingberg mängima hooaja 2010–11 lõpus. NHL-is debüteeris Klingberg Thrashersis meeskonnas põhihooaja viimases mängus 10. aprillil 2011 Pittsburgh Penguinsi vastu. Pärast hooaja 2010–11 lõppu kolis Thrashers Kanadasse ja sai nimeks Winnipeg Jets. Aastatel 2011–2015 mängis Klingberg põhiliselt American Hockey League'is Jetsi noorteklubis St. John's IceCaps. NHL-i pääses ta neil aastatel Jetsi meeskonnas väljakule vaid 11 mängus ja lõi NHL-is oma ainsa värava 11. aprillil 2014 mängus Calgary Flamesi vastu.

Hooajal 2015–16 mängis Klingberg KHL-i klubis Nižni Novgorodi Torpedo.

Alates hooajast 2016–17 on ta mänginud Šveitsi kõrgliiga klubis EV Zug. 2019. aastal võitis ta klubiga Šveitsi karikavõistlused ja 2021. aastal Šveitsi meistrifinaali.

2010. aastal võitis Klingberg Rootsi kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistrivõistlustel pronksmedali. 2017. aastal tuli ta Rootsi jäähokikoondisega maailmameistriks. Rootsi koondisse kuulus ta ka 2018. aasta taliolümpiamängudel.

Tema noorem vend John Klingberg on samuti jäähokimängija.

Välislingid
-----------

* Carl Klingberg NHL.com lehel
* Carl Klingberg hockeyd.com lehel
Carl Michael Bellman
**Carl Michael Bellman** (1740–1795) oli rootsi helilooja ja luuletaja. 

Bellmann sai kuulsaks luuletaja ja oma laulude esitajana. Tema parimate luuletuste kogumik anti välja üsna hilja: autor saavutas tuntuse alles 1790. aastatel. Sestsaadik peetakse teda väljapaistvaks rootsi luuletajaks.

18. sajandi kontekstis ei tundu tema saavutused eriti olulised, raske on teda kõrvutada näiteks Mozarti ja Haydniga. Rootslastele on tema looming aga suur uhkus. Tema laulutsükkel "Fredmans epistlar" on olnud paljude rootsi lauljate inspiratsiooniallikaks. Kuna helilooja elas galantse stiili epohhil, on laulud peened ning esitamise seisukohalt üpris nõudlikud ja pretensioonikad. Lihtsus ei ole kunagi väga lihtne – seda võiks väita nii Bellmani kui ka Mozarti ja Haydni teoste puhul. 

Bellmani luuletused ja laulud on sageli satiirilised, mis on ilmselt rootsi luuletaja Olof von Dalini mõju. Oma loomingus parodeeris Bellman enda kaasaegseid ordusid ja klubisid. Kõik ei saanud tema naljadest aru ja paroodiate tõttu sattus ta korduvalt vanglasse. 

Peamised teemad tema loomingus on seksuaalsuhted, purjutamine ja surm (koomilisest aspektist). Samas puudutas Bellmani looming ka armastust, õrnust ja surma tõsisemas mõttes. Näiteks kirjeldab "Fjäriln Vingad" idüllilisi looduspilte ja mütoloogilisi olendeid, kõlades rahulikult ja õnnelikult.

1767. aastast töötas Bellman oma tähtsaima luuletsükli "Fredmani epistlite" kallal, mis avaldati 1790. aastal rootsi luuletaja ja dramaturgi Johan Henric Kellgreni eessõnaga. Aasta hiljem järgnes kogumik "Fredmans sånger" (Fredmani laulud). Nende laulude aluseks võttis Bellman tuntud meloodiad ning töötles neid. 

Bellman suri Stockholmis 12. veebruaril 1795.

Teosed eesti keeles
-------------------

* "Fredmani epistlid & laulud". Rootsi keelest tõlkinud Mati Sirkel ja Ott Arder, saatesõna Mati Sirkel; kujundanud Kersti Tormis. Kunst, Tallinn 1993, 136 lk; ISBN 589920034X
* "Verinoor plika ja pilgeni klaas" Noorsooteatri muusikalavastus, esietendus 1983. aastal.

Viited
------

1. ↑   Хульден, Ларс, *Карл Микаэль Бельман*, [перевод: Ноэми Валлениус]. Стокгольм : [Шведский институт], 1995
2. ↑  "Bellmani-teemaline lavastus Noorsooteatris". Originaali arhiivikoopia seisuga 14. juuli 2014. Vaadatud 12. juulil 2014.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Carl Michael Bellman** |

* Gustav Suits, "Carl Michael Bellman. 18. sajandi Stockholmi luuletaja" – Eesti Looming III, Stockholm 1945, lk 93–104; loetav ka Eesti Rahvusraamatukogu digitaalarhiivis; uustrükk G. Suitsu artiklite kogumikus "Vabaduse väraval", Ilmamaa, Tartu 2002, lk 381–400; ISBN 998577048X
* Inkari Lindve, "Kõrtsilauliku rahusadam" – Eesti Naine 2001 november, lk 45–46
**Carl Matthias Henning** (10. juuli/21. juuli 1774 Tallinn – 11. jaanuar/23. jaanuar 1856 Paide) oli Eesti vaimulik.

Ta õppis Tallinna toomkoolis ja (immatrikuleeriti 27. septembril 1791) Jena Ülikoolis. Oli aastatel 1794–1801 koduõpetaja. Ordineeriti 16. märtsil/28. märtsil 1802 õpetajaks.

Ta oli aastatel 1802–1852 (kutsuti 15. veebruaril/27. veebruaril 1802) Järva-Peetri Püha Peetruse koguduse õpetaja. Sai 8. augustil/20. augustil 1833 Järva praostkonna abipraostiks, praostiks sai ta 7. juulil/19. juulil 1842, oli praosti ametis 22. juunini/4. juulini 1851. Sai 29. jaanuaril/10. veebruaril 1850 *senior ministerii*ks (Eestimaa pastorkonna vanemaks). Jäi 16. märtsil/28. märtsil 1852 emerituuri, elas seejärel Paides. Asutas 1. mail/13. mail 1832 Järva-Peetri abipiibliseltsi, oli Järvamaa ülemkirikueestseisjaameti liige.

Ta eestindas aastail 1820–1830 rohkesti vagaduskirjandust, mis ilmusid kuni 10 000 eksemplaris (ta andis neid raamatukaupmeestele ja köstritele väga odava hinnaga edasimüümiseks). Ta tõlkis eesti keelde saksa müstiku Thomas a Kempise raamatu "Libri quattuor de imitatione Christi" – "Käimissest Kristusse järrel" (Tallinn, 1821, 2. tr. 1841), rikkalikult illustreeritud Johann Hübneri (1668–1731) "Kaks kord wiiskümmend kaks Piibli-luggemist wannast ja uest testamentist, mis meie Ma rahwa laste öppetusseks" (Tallinn 1821, 2. tr. 1837); "Pühhapäevade ja suurte Pühhade Epistli Jutlused" (Tallinn, 1837). Andis välja uue kokaraamatu "Uus köki ja koka ramat", mis ilmus Tallinnas kolmes trükis: 1824, 1825 ja 1829. Toimetas aastatel 1824–1825 Gresseli eestikeelset kalendrit, kirjutas eestikeelseid tekste.

Isiklikku
---------

Tema abikaasa Amalie Dorothea Wilhelmine isa Georg Salomon oli Lüganuse Ristija Johannese koguduse õpetaja, nende ühine (abikaasa oli tema ema vennatütar) vanaisa Georg Salomon oli Tallinna gümnaasiumi ajaloo ja filosoofia professor. Nende vanem poeg Carl Theodor Henning oli Rapla Maarja-Magdaleena koguduse õpetaja, noorem poeg Georg Thomas Benedict Henning oli Järva-Peetri Püha Peetruse koguduse õpetaja.

Viited
------

1. ↑  Liivi Aarma Põhja-Eesti vaimulike lühielulood 1525-1885 Tallinn 2007

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Johann Friedrich Rinne** | **Järva-Peetri Püha Peetruse koguduse õpetaja**1802–1852 | Järgnev**Georg Henning** |
| Eelnev**Dietrich Georg Mickwitz** | **Järva praost**1842–1851 | Järgnev**Ferdinand Theodor von Gebhardt** |

Välislingid
-----------

* Carl Matthias Henning Eesti vanema kirjanduse digitaalses tekstikogus EEVA
|  |
| --- |
|  |
| Medalikohad |
| Maailmameistrivõistlused |
| **Pronks** | 2018 | jäähoki |

**Sonny Milano** (õieti **Frank Milano**; sündinud 12. mail 1996 Massapequas, New Yorgi osariigis) on USA jäähokimängija, kes mängib NHL-i klubis Anaheim Ducks ründajana vasakäärel.

Hooajal 2014–15 mängis ta Ontario Hockey League'i klubis Plymouth Whalers ja enne seda erinevates USA noorte jäähokiprogrammides.

2014. aastal valis Columbus Blue Jackets ta NHL-i *draft* '​is 16. valikuna. Sama aasta septembris sõlmis ta klubiga kolmeaastase lepingu. Aastatel 2015–2017 mängis ta põhiliselt American Hockey League'is (AHL) Blue Jacketsi tütarklubis Cleveland Monsters, kellega võitis 2016. aastal Calder Cup'i. NHL-is debüteeris ta 31. märtsil 2016 mängus New York Islandersi vastu. Enam hakkas NHL-is mänguaega saama hooajal 2017–18. NHL-is lõi ta esimese värava 6. oktoobril 2017 Islandersi vastu. Hooaja 2017–18 põhiturniiril sai Milano 55 mänguga kirja 14 väravat ja kaheksa väravasöötu.

2020. aasta veebruaris kaubeldi Milano Blue Jacketsist Devin Shore'i vastu Anaheim Ducksi. 2020. aasta juulis pikendas ta Ducksiga lepingut kahe aasta võrra. Hooajal 2021/22 tegi Milano NHL-is seni oma kõige edukama hooaja, kui lõi 14 väravat ja andis 20 väravasöötu.

2022. aasta oktoobris sõlmis ta üheaastase lepingu Washington Capitalsiga.

2015. aastal tuli Milano USA kuni 18-aastaste koondisega omavanuste maailmameistriks. USA jäähokikoondise koosseisus võitis ta 2018. aasta maailmameistrivõistlustel pronksmedali.

Viited
------

1. ↑  "Ducks acquire Milano from Columbus" nhl.com. 24.2.2020. Vaadatud 26.4.2022
2. ↑  "Milano signs two-year contract with Ducks". nhl.com. 28.7.2020. Vaadatud 26.4.2022
3. ↑  "Capitals sign Sonny Milano". Washington Capitals. 17. oktoober 2022. Vaadatud 17. oktoobril 2022.

Välislingid
-----------

* Sonny Milano NHL.com lehel
* Sonny Milano hockeydb.com lehel

| * v
* r
Washington Capitals |
| --- |
| 
**Väravavahid**: Darcy Kuemper **·** Charlie Lindgren |
| 
**Kaitsjad**: Aleksandr Aleksejev **·** John Carlson **·** Gabriel Carlsson **·** Martin Fehérváry **·** Matt Irwin **·** Nick Jensen **·** Rasmus Sandin **·** Trevor van Riemsdyk |
| 
**Ründajad**: Nicolas Aubé-Kubel **·** Connor Brown **·** Nicklas Bäckström **·** Nic Dowd **·** Carl Hagelin **·** Jevgeni Kuznetsov **·** Anthony Mantha **·** Sonny Milano **·** T. J. Oshie **·** Aleksandr Ovetškin **·** Aleksei Protas **·** Conor Sheary **·** Craig Smith **·** Dylan Strome **·** Tom Wilson |
**Jeju provints** (ka *Cheju provints*) [tš'edžu prov'ints] on 1. järgu haldusüksus (provints) Lõuna-Koreas. Hõlmab Jeju saare.

Nimi
----

Provintsi ametlik koreakeelne nimi on alates 1. juulist 2006 제주특별자치도 (hani: 濟州特別自治道); McCune'i-Reischaueri transkriptsioonis *Cheju T'ŭkpyŏl Chach'ido*, Lõuna-Korea uues omaladinas *Jeju Teukbyeol Jachido*). See tähendab Jeju eriautonoomiaprovintsi. Jeju provints on Lõuna-Korea ainuke eriautonoomiaprovints.

Provintsi varasem ametlik nimi oli 제주도 (*Hanja*: 濟州道; McCune'i-Reischaueri transkriptsioonis *Cheju-do*, Lõuna-Korea uues omaladinas *Jeju-do*).

Provintsi koreakeelne lühendnimi on 제주 (*Cheju*).

Viited
------

1. ↑

Välislingid
-----------

 Jeju provints – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis

Lõuna-Korea lipp
Lõuna-Korea 1. järgu haldusüksused

Busan **·** 
Daegu **·** 
Daejeon **·** 
Gangwoni provints **·** 
Gwangju **·** 
Gyeonggi provints **·** 
Incheon **·** 
Jeju provints **·** 
Lõuna-Chungcheongi provints **·** 
Lõuna-Gyeongsangi provints **·** 
Lõuna-Jeolla provints **·** 
Põhja-Chungcheongi provints **·** 
Põhja-Gyeongsangi provints **·** 
Põhja-Jeolla provints **·** 
Sejong **·** 
Soul **·** 
Ulsan
**Sikusarv** ehk **sokusarv** (ka *karjasarv*, murdes *lutusarv*, läänemurdes *luik*) on looma, peamiselt soku sarvest valmistatud sõrmeavadega rahvapill.

Loomasarve ülemine ots lõigati huulikuks ning sarvele tehti tavaliselt 4 või 5 ava. Kuid neid võis olla ka rohkem või mitte ühtegi. Sikusarv oli karjaste ja õitsiliste pill, kuid kasutati ka välitööde vaheajal. Sellel mängiti kindla tähendusega signaale, tantsulugusid ja improviseeriti.

Sikusarv oli tuntud kõigis Baltimaades. Sikusarve viisides leidub palju figuratsioone: eellööke, trioole, keerutusi; eelmängus on tüüpiline stakaato.

Vaata ka
--------

* karjapasun

Viited
------

1. ↑  Eesti murrete sõnaraamat  vaadatud 22.04.2020
2. ↑  Eesti keele seletav sõnaraamat  vaadatud 22.04.2020
3. ↑  Eesti etnograafia sõnaraamat. Koostanud Arvi Ränk, toimetanud Õie Ränk. Tallinn 1995. lk 194
4. ↑  Eesti Entsüklopeedia  vaadatud 22.04.2020

Välislingid
-----------

* Sikusarv, Eesti Rahva Muuseum
* Karjapasunast lõõtspillini, Eesti Sõna 09.02.1943
**Tallinna Vaba Waldorfkool** on 12-klassiline Waldorfi kool Tallinnas.

Kool asutati 2001. aastal.

Alates 2010. aastast tegutseb kool (koos Ilmapuu Waldorflasteaiaga ja Vabade Kunstide Kooliga) aadressil Tuulemaa 12 Pelgurannas. Kooli haldab MTÜ Haridus- ja Kultuuriselts Tuulemaa

Kooli õppekava toetub Waldorfi pedagoogikale.

Waldorfi pedagoogika
--------------------

Kool juhindub oma tegevuses Steineri-Waldorfi hariduse Euroopa Nõukogu (European Council for Steiner Waldorf Education) kinnitatud põhimõtetest ja püüdlustest.

* Tallinna Vaba Waldorfkooli visioon on **vaba inimene**. Vaba inimene võtab vastutuse oma elu eest – hoolitseb enda tasakaalustatud arengu eest, hoolib oma kogukonnast ja loodusest, on avatud uutele ideedele ja inimestele ning teeb koostööd.
* Tallinna Vaba Waldorfkooli missioon on vaba inimese kasvamise ja kujunemise toetamine, selleks sobiliku sotsiaalse ja füüsilise keskkonna loomine.

**Waldorfi pedagoogika alused**

Antroposoofiline inimeseõpetus moodustab Waldorfi pedagoogika üldise aluse. Inimeseõpetus kirjeldab inimese füüsilist, hingelist ja vaimset olemust ning nende olemusosade arengut ja omavahelisi seoseid.

**Inimõpetusest lähtuv inimese kolmeliikmelisus**

Pedagoogika jaoks on oluline inimese tunnetamise aluseks olev kolmetine vaatlusviis:

– kehaline, mis tegeleb meeleliselt kogetavaga ja vaatleb inimese keha arengus ja muutumises;

– hingeline, mis tegeleb tundemaailma elamustega, kujutlus- ning mõtlemisprotsessidega ja ka tahtega, nagu ka vastava füsioloogilise alusega, samuti ka geneetiliste ja isiksuslike jõudude arengu ja omavahelise suhtega lapsepõlves, noorukieas jne, kasutades läbivalt psühholoogiat;

– vaimne vaatlusviis, kus uuritakse teadvusseisundeid nagu ärkvelolek, unelev teadvus ja magamine, nende mõju inimesele ja pedagoogikale; silmas peetakse kognitiivseid võimeid erinevatel tasanditel ja esitatakse küsimus inimese olemuse, tema identiteedi (Mina), samuti ka maailmanähtustes toimiva vaimse tunnetamise kohta. Sealjuures esitatakse küsimus inimvaimu kohta.

Eelneva alusel on võimalik koostada inimarengust lähtuv õppekava, mis toetab lapse arengut nii ainesisude kui ka metoodiliste printsiipidega.

Kirjandus
---------

* Käsiraamat waldorfkooli lapsevanemale

Välislingid
-----------

* Tallinna Vaba Waldorfkooli koduleht
* Eesti Vabade Waldorfkoolide ja -lasteaedade Ühenduse soovitatud waldorfpedagoogiline kirjandus