recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**August Pork** (vene Август Петрович Порк; 27. juuni 1917 Tver – 2002 Moskva) oli Eesti NSV partei-, miilitsa- ja julgeolekutöötaja, kindralmajor (1964).

Töö- ja teenistus
-----------------

August Pork oli aastatel 1933–1936 Tveri vagunitehase elektrimontöör, tehaseraadio toimetaja. 1936–1939 tehase ajalehe toimetaja Tveris, klubi direktori asetäitja Ostaškovis. 1939. aastal oblastilehe Proletarskaja Pravda toimetaja asetäitja. Aastatel 1941–1942 instruktor-literaator ja ajalehe toimetaja Punaarmee 8. Eesti Laskurkorpuses; sõjakorrespondent, korpuse- ja armeelehtede erikorrespondent Leningradi ja Volhovi rindel
, 1942–1943 polgu staabiülema abi Kalinini rindel, 1943–1946 poliitosakonna vaneminstruktor Leningradi ja 2. Balti rindel. NLKP liige 1943. aastast.

1946. aastal Sovetskaja Estonia toimetuse osakonnajuhataja. Aastatel 1946–1948 EK(b)P Keskkomitee Propaganda- ja agitatsiooniosakonna ajakirjandussektori juhataja; ajakirja Pilt ja Sõna toimetaja,

Aastatel 1948–1950 õppis NSV Liidu Siseministeeriumi kõrgkoolis, kus omandas kõrgema juriidilise hariduse. ja 1950. aastast Eesti NSV Riikliku Julgeoleku Ministeeriumi maakonnavalitsuse ülem; Eesti NSV Siseministeeriumi Miilitsavalitsuse ülema asetäitja. Aastatel 1953–1958 Eesti NSV Siseministeeriumi siseministri asetäitja ja Eesti NSV Siseministeeriumi Miilitsavalitsuse ülem.

August Pork oli aastatel 1959–1961 Eesti NSV Siseministeeriumi, siseminister ja 19. juunist 1961 Eesti NSV Ministrite Nõukogu juures asuva Riikliku Julgeoleku Komitee esimees, 25. augustist 1978 kuni 16. juunini 1982 Eesti NSV Riikliku Julgeoleku Komitee esimees.

August Pork oli 1960. aastast EKP Keskkomitee liige, Eesti NSV Ülemnõukogu VI, VII, VIII ja IX koosseisu ning 1979. aastast NSV Liidu Ülemnõukogu saadik.

Autasud
-------

* RJK teeneline töötaja (*почётный сотрудник госбезопасности*);
* Lenini orden;
* Punalipu orden (kaks korda);
* Isamaasõja 1. järgu orden;
* Tööpunalipu orden; (kaks korda)
* Punatähe orden;
* medal "Lahinguliste teenete eest" (kaks korda)

Tallinn, Roosikrantsi 8A

Isiklikku
---------

Aastal 1996 asus ta elama Moskvasse. Tema viietoaline korter Tallinnas Roosikrantsi 8a läks Edgar Savisaare käsutusse.

Tema kaksikpojad on Arnold Pork ja Valeri Pork (sündinud 8. juulil 1941).

Viited
------

1. 1 2  August Peetri p. Pork, Eesti NSV Ülemnõukogu IX koosseis = Верховный Совет ЭССР IX созыв: biograafiline lühiteatmik. EESTI RAAMAT TALLINN 1976, lk 127
2. ↑  Miilitsa-polkovnik A. Pork, Eesti NSV SM Miilitsavalitsuse ülem, KAKS AASTAT, Vahipostil: ENSV Siseministeeriumi häälekandja, nr. 42, 18 oktoober 1958

Välislingid
-----------

* Sissekanne saidil law-order.ru
Mannerheimi rist (üleval 1. järk ja all 2. järk, Risti asetsevad marssali mõõgad tähendavad teist korda antud 2. järku.)
**Mannerheimi rist** (soome keeles *Mannerheim-risti*, rootsi keeles *Mannerheimkorset*) on Soome sõjaline teenetemärk, mida anti välja jätkusõja ajal ja järel. 

Mannerheimi rist oli jalaväekindral Adolf Ehrnroothi arvates kaitsejõudude juhataja Gustaf Mannerheimi enda välja pakutud. Mannerheim soovis teenetemärki, mida võidi samasugusena - ilma varasema "järguosata" - anda nii kindralile kui sõdurile. Teenetemärki siiski ei *antud*, saaja *nimetati* teenetemärgi kandjaks, Mannerheimi risti rüütliks.

Märgil on kaks järku, kuid 1. järgu risti on saanud vaid kaks sõjaväelast, Mannerheim ise ja Erik Heinrichs. Mannerheimi ristist rääkides peetakse tavaliselt silmas just 2. järku. Mannerheimi risti rüütliks (*Mannerheim-ristin ritari*) nimetati 191 sõjaväelast. Neli neist on saanud risti kahel korral.

Mannerheimi risti 1. ja 2. järgu ristid kuuluvad Vabadusristi rüütli klassi. Rüütli klassi sisemises järjestuses on 1. järgu Mannerheimi rist teisena Vabadusristi Suurristi järel. 2. järgu Mannerheimi rist on järjestuses neljas. 1. ja 2. järgu vahele jääb Vabadusristi 1. järgu rinnamärk.

Risti andmist puudutavas seaduses tehti sõja ajal kaks märkimisväärset muutust. *Seadus autasude andmisest...* 14. mail 1943. aastal, kui risti saamisele liideti riigi varudest makstav autasu 50 000 marka, mis suuruselt võrdus 1943. aastal ametlikult teenistuses oleva leitnandi aastapalgaga. Teise muutusena lisati 18. augustil 1944. aastal võimalus autasustada sõjaväelast teist korda uute kordaminekute eest.

Kõik Mannerheimi risti rüütlid on kutsutud iseseisvuspäeva vastuvõtule alates 1994. aastast, kui president Ahtisaari kutsus kõik siis veel elus olnud rüütlid koos abikaasadega. Rüütlid tulud vastuvõtule esimesena. Viimase rüütlina suri 1. novembril 2020 Tuomas Gerdt. 2011. aastal kutsutuist suri Heikki Nykänen 7. detsembril 91-aastaselt.

Juriidiliselt võib Mannerheimi risti veel ka tänapäeval välja anda, kuid rahuajal ja ka väiksema sõjalise konflikti puhul on see väga ebatõenäoline.

Välislingid
-----------

* Mannerheimi risti rüütlite nimekiri Peastaabi Muuseumi leheküljel
**Usbeki keel** (usbeki keeles *o‘zbek tili* või *o‘zbekcha*) on turgi keelte tšagatai rühma kuuluv keel, Usbekistani riigikeel. Seda kõnelevad Usbekistanis ja selle naabruses elavad usbekid. 

Erinevatel andmetel on usbeki keele kõnelejaid 18–23[*lisa viide*] miljonit.

Tadžikistani naabruses räägib usbeki keelt 873 000 inimest. Neist Kõrgõzstanis 550 096 ja Türkmenistanis 317 000.

Tähestik
--------

Kuni 1928. aastani kasutati usbeki keeles kirjutamiseks araabia kirja, seejärel mindi üle ladina tähestikule. 1940. aastal võeti kasutusele kirillitsa, 1992. aastal aga jälle ladina tähestik.

Usbeki keel on lähisuguluses uiguuri keelega.

*Kaasaegne usbeki ladina tähestik:*

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| А а | B b | D d | Е е | F f | G g | H h | I i | J j | K k |
| L l | М m | N n | О о | P p | Q q | R r | S s | Т t | U u |
| V v | X x | Y y | Z z | Oʻ oʻ | Gʻ gʻ | Sh sh | Ch ch | ng | ʼ |

*Usbeki kirillitsa tähestik:*

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| А а | Б б | В в | Г г | Д д | Е е | Ё ё | Ж ж | З з | И и |
| Й й | К к | Л л | М м | Н н | О о | П п | Р р | С с | Т т |
| У у | Ф ф | Х х | Ц ц | Ч ч | Ш ш | Ъ ъ | Ь ь | Э э | Ю ю |
| Я я | Ў ӯ | Қ қ | Ғ ғ | Ҳ ҳ | ʼ |

Foneetika
---------

Erinevalt enamusest teistest turgi keeltest puudub usbeki kirjakeeles vokaalharmoonia.

Sõnavara
--------

Võrreldes teiste turgi keeltega on usbeki keeles rohkem pärsia (tadžiki) ja araabia laensõnu.

Viited
------

1. 1 2  Usbeki keel. *Ethnologue*.

Välislingid
-----------

* Usbeki nimede kirjutus ja hääldus EKI teatmikus
**Oskar Savik** (13. jaanuar (vkj)/ 25. jaanuar 1890 – 7. juuni 1985 Tallinn) oli Austraalia ja Eesti aednik ja aiandustegelane.

Ta läks 1926. aastal Austraaliasse. Töötas maalri ja kingsepana, hiljem rajas orhideekasvanduse.

Tema paarikümne-aastase tegevuse tulemus oli suur orhideekollektsioon. Ta hakkas 1950. aastate lõpul võtma ühendust Eesti NSV aiandustegelastega, tema kollektsioonist saadud paljundusainesest rajati 1960. aastate esimesel poolel Tallinna Botaanikaaia orhideekollektsioon.

Pärast oma teise abikaasa surma 1964. aastal Austraalias ning suureneva orhideekasvatuse konkurentsi tõttu USA-s likvideeris ta oma kasvanduse, võttis kaasa oma parima paljundusainese ning repatrieerus 1966. aastal Eesti NSV-sse.

Ta töötas alates 1967. aastast Tallinna Botaanikaaias vanemaednikuna ja orhideekasvatamise konsultandina.

Viited
------

1. ↑  1. abielu. Tallinna Kaarli koguduse II pihtkonna II personaalraamat 1910-1937. Tallinna Linnaarhiiv, TLA.1359.2.63
2. ↑  "Oskar Savik". Kodumaa nr 5, 30. jaanuar 1980. Lk 7
3. ↑  Eesti aianduse biograafiline leksikon. Tallinn 1998. Lk 125

Kirjandus
---------

* "Oskar Saviku orhideed Tallinnas". Ringvaade "Nõukogude Eesti" nr 10 (759), märts 1964
* "Austraaliast Eestisse naasnud Oskar Savik". Kodumaa nr 36, 7. september 1966. Lk 6
* "Oskar Savik". Kodumaa nr 5, 30. jaanuar 1980. Lk 7
* Eesti aianduse biograafiline leksikon. Tallinn 1998. Lk 125
* Eevi Siibak. "Kaunid ja kummalised orhideed. Tallinna botaanikaaia orhideekollektsioon sai alguse väga eriskummalisel moel juba enne botaanikaaia sündi tänu väliseestlasele Oskar Savikule". Sirp, 18. märts 2022
* Eevi Siibak. "Orhideekuninganna omas võluaias". KesKus, märts 2023. Lk 41

Välislingid
-----------

* Haud Tallinna Metsakalmistul
Tomáš Kalas (2018)
**Tomáš Kalas** (sündinud 15. mail 1993 Olomoucis) on Tšehhi jalgpallur, kes mängib keskkaitsja või paremkaitsjana Saksamaa esiliigaklubis FC Schalke 04 ja Tšehhi jalgpallikoondises.

Ta alustas klubikarjääri Olomouci Sigmas, mille meeskonnas debüteeris ta Tšehhi kõrgliigas hooajal 2009–10.

2010. aasta juulis sõlmis ta lepingu Inglismaa klubiga Chelsea. Chelsea meeskonnas mängis Kalas ainult hooajal 2013–14, mil sai Chelsea särgis väljakule kokku neljas mängus. Ülejäänud ajal oli ta laenul teistes klubides: aastatel 2011–2013 Hollandi kõrgliiga klubis Vitesse, 2014–2015 Saksamaa klubis 1. FC Köln, 2015–2016 Inglismaa esiliiga klubis Middlesbrough ja 2016–2018 Inglismaa esiliiga klubis Fulham.

2018. aasta augustis läks ta Chelseast laenule Inglismaa esiliigaklubisse Bristol City, kellega sõlmis 2019. aasta juulis püsiva lepingu. Üleminekusumma oli umbes kaheksa miljonit naelsterlingit, millega oli Kalas Bristol City läbi aegade suurim ost.

2023. aasta augsutis sõlmis ta kaheaastase lepingu Saksamaa esiliigaklubiga FC Schalke 04.

2011. aastal jõudis ta Tšehhi kuni 19-aastaste koondisega Euroopa omavanuste meistrivõistlustel finaali, kus kaotati Hispaania eakaaslastele. Tšehhi jalgpallikoondises tegi Kalas debüüdi 14. novembril 2012 sõprusmängus Slovakkia vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 26. märtsil 2018 mängus Hiina vastu. Ta kuulus Tšehhi koondisse 2021. aasta Euroopa meistrivõistlustel.

2012. aastal valiti Kalas Tšehhi jalgpalli aasta talendiks.

Viited
------

1. ↑  "Český fotbalista Kalas po konci v Bristolu zamířil do německého Schalke". *sport.cz* (tšehhi). 26. august 2023. Vaadatud 26. augustil 2023.

| * v
* r
Tšehhi koondis  –  UEFA Euro 2020 |
| --- |
| 

* 1 Vaclík
* 2 Kadeřábek
* 3 Čelůstka
* 4 Brabec
* 5 Coufal
* 6 Kalas
* 7 Barák
* 8 Darida (c)
* 9 Holeš
* 10 Schick
* 11 Krmenčík
* 12 Masopust
* 13 Ševčík
* 14 Jankto
* 15 Souček
* 16 Mandous
* 17 Zima
* 18 Bořil
* 19 Hložek
* 20 Vydra
* 21 Král
* 22 Matějů
* 23 Koubek
* 24 Pekhart
* 25 Pešek
* 26 Sadílek
* Treener: Šilhavý

 | Tšehhi |
**Audru Kool** on põhi- ja huvikool Pärnu maakonnas Audru alevikus aadressil Lihula mnt 10.

Ajalugu
-------

Audru Kooli ajalugu ulatub aastasse 1687, mil Forseliuse seminari lõpetanud Reinu käe all õppis Audrus 17 poissi. 

8. oktoobril 1939 õnnistati sisse praeguse koolimaja esialgne hoone. Tööd alustas *Audru 6-klassiline Algkool*, mille direktoriks sai Jakob Tamm. 

Aastatel 1962–1982 tegutses kool kaheksaklassilisena – *Audru 8-klassiline Kool* (seejuures 1978–1982 *Erich Tarkpea nimeline Audru 8-klassiline Kool*). 1982. aastal muudeti kool keskkooliks ja kuni 1990. aastani kandis nime *Erich Tarkpea nimeline Audru Keskkool*. Aastatel 1990–2013 kandis kool nime *Audru Keskkool*. 

1. septembril 2012 liideti kooliga Audru Huvialakeskus. Sellest ajast tegutseb Audru Koolis ka huvikool: Audru Kooli muusika- ja kunstiosakonna tunnid toimuvad peale Audru Kooli veel Jõõpre Koolis ja Lindi Lasteaed-Algkoolis.

Alates 2013. aastast tegutseb kool taas põhikoolina ja kannab kool nime *Audru Kool*. 

Põhikoolis õpib umbes 300 õpilast ja huvikoolis 150 õpilast.

Koolijuhid ja direktorid
------------------------

* 1939–1941 Jakob Tamm
* 1941–1944 Marge Vares
* 1944–1946 Mihkel Kaasikmäe
* 1946–1947 Vilma Villemson
* 1947–1949 Õie-Harriet Vellend
* 1949–1950 Valves Indas (Tamm)
* 1959–1952 August Stamberg
* 1952–1962 Valve Tamm
* 1962–1985 Kristjan Saarsoo
* 1985–1991 Mart Kuuskmann
* 1991–1994 Alar Külm
* 1994–1998 Lembi Nõmm
* 1998–2011 Kersti Rohtmets
* alates 2011 Peep Eenraid

Välislingid
-----------

* Audru Kooli koduleht
**Oleksandr Pavljuk** (ukraina keeles *Олександр Олексійович Павлюк*; sündis 20. augustil 1970 Novohrad-Volõnskõis Žõtomõri oblastis) on Ukraina sõjaväelane, alates 11. veebruarist 2024 Ukraina maavägede ülem. Ukraina kangelane (2022).

Elulugu
-------

1991. aastal lõpetas Harkovi Kaardiväe Kõrgema Tankivägede Kooli ja määrati Saksamaal asuva Hillerslebeni külas asunud NSV Liidu 47. kaardiväe tankidiviisi tankirühma ülemaks (kuni 1993. aasta augustini). Augustist 1993 Ukraina relvajõudude 30. eraldi mehhaniseeritud brigaadi tankikompanii ülem oma kodulinna Novohrad-Volõnskõi lähedal. 1997-1999 sam as tankirügemendi staabiülema asetäitja, 1999-2003 tankipataljoni ülem, 2005-2006 brigaadiülema asetäitja, 2007-2010 brigaadi staabiülem. 2006-2007 Ukraina rahuvalvejõudude ülem Kosovos.

2010-2015 Lvivi oblastis Javorovi linna lähedal asuva 24. eraldiseisva mehhaniseeritud brigaadi ülem. Brigaadi ülemana osales 2014-2015 lahingutes Donbassis. Tema juhtimisel osales brigaad Slavjanski, Krasnõi Limani, Kramatorski ja Lisitšanski vabastamise lahingutes.

2015-2017 õppis Ukraina Riigikaitseülikoolis. 

2017-2020 juhtis Operatiivväejuhatust Lääs. 2020-2021 Ukraina relvajõudude maavägede väejuhatuse väljaõppejuht. 28. juulil 2021 nimetas Ukraina president Volodõmõr Zelenski ta Ukraina relvajõudude ühendjõudude juhatajaks, kellena juhtis veebruaris-märtsis 2022 Mariupoli ning teiste linnade kaitset Donetski ja Luganski oblastis. 4. märtsil 2022 pälvis Ukraina presidendi dekreediga "isikliku julguse ja kangelaslikkuse eest, olulise panuse eest Ukraina riikliku suveräänsuse ja territoriaalse terviklikkuse kaitsmisse" Ukraina kangelase tiitli. 

2022. aasta 15. märtsist 21. maini juhtis Kiievi oblastiadministatsiooni juhtides ühtlasi Kiievi kaitsmist. 14. veebruarist 2023 Ukraina kaitseministri Oleksi Reznikovi esimene asetäitja.

11. veebruaril 2024 nimetas president Volodõmõr Zelenskõi ta Ukraina maaväe uueks ülemaks.

Auastmed
--------

* 2015 – kindralmajor
* 2018 – kindralleitnant

Viited
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  У Рівному представили нового керівника ОК «Захід» (vaadatud: 11.02.2023)
4. ↑
5. ↑  УКАЗ ПРЕЗИДЕНТА УКРАЇНИ №352/2022 Про звільнення О.Павлюка з посади голови Київської обласної державної адміністрації, 21.05.2022.
6. ↑  Відсьогодні Олександр Павлюк приступив до роботи на посаді першого заступника міністра оборони (vaadatud: 21.02.2023)
7. ↑
8. ↑  УКАЗ ПРЕЗИДЕНТА УКРАЇНИ №69/2024 Про призначення О.Павлюка командувачем Сухопутних військ Збройних Сил України
9. ↑  Указ Президента України № 242/2018 Про присвоєння військових звань. Присвоїти військове звання генерал-лейтенанта: генерал-майору ПАВЛЮКУ Олександру Олексійовичу - командувачу військ оперативного командування "Захід" Сухопутних військ Збройних Сил України, 23. august 2018.
**Marina Trapido** (sündinud 9. juunil 1952 Tallinnas) on eesti keemik ja keskkonnateadlane.

Haridus
-------

Marina Trapido on lõpetanud Tallinna 19. Keskkooli 1969; Tallinna Polütehnilise Instituudi keemiatööstuse protsesside ja keemiaküberneetika erialal *cum laude* 1974.

Doktorikraad 1986 (N. Petrovi nimeline Onkoloogia Instituut, Leningrad), "Распределение канцерогенных ПАУ и мониторинг водной среды (на примере водоемов Прибалтийского региона)".

Töökäik
-------

Eesti NSV Teaduste Akadeemia Keemia Instituut, nooremteadur 1974–1986; teadur 1986–1987; vanemteadur 1987–2002; Tallinna Tehnikaülikooli keemia- ja materjalitehnoloogia teaduskonna keemiatehnika instituudi vanemteadur 2002–2005; sama instituudi keskkonnakaitse ja keemiatehnoloogia õppetooli dotsent 2005–2011; sama instituudi keskkonnakaitse ja keemiatehnoloogia õppetooli professor 2011–2016; Tallinna Tehnikaülikooli inseneriteaduskonna materjali- ja keskkonnatehnoloogia instituudi professor 2017–2021; aastast 2021 emeriitprofessor.

Teadustöö
---------

### Teadustöö põhisuunad

Keskkonnaseisundit ja keskkonnakaitset hõlmavad uuringud, keskkonnaohtlikke aineid käsitlevad uuringud, keskkonnakeemia ja keskkonnatehnoloogia, osoonimine ja täiustatud oksüdatsiooni protsessid, keemiline kantserogenees, keskkonna saastumine ja seire, reostuskontroll. Viimasel ajal põhiliselt keskkonnatehnoloogia ning märkimisväärset tunnustust on saanud tööd osoonimise ning süvaoksüdatsiooni protsesside valdkonnas.
Marina Trapido on avaldanud üle 260 teaduspublikatsiooni.

### Teaduskorralduslik tegevus

Marina Trapido on 2007. aastast keemia- ja materjalitehnoloogia teaduskonna teadusnõukogu liige. 2006. aastast on ta rahvusvahelise konverentsi "Environmental Applications of Advanced Oxidation Processes" programmikomitee liige. Eesti Toksikoloogia Seltsi asutajaliige.
Rahvusvaheliste ajakirjade Environmental Science and Technology, Water Research, Ozone Science & Engineering, Chemosphere, Environmental Engineering Science, Environmental Engineering Journal, Water Science & Technology, Industrial and Engineering Chemistry Research, Chemical engineering Journal, Journal of Hazardous Materials, Environmental Technology, Journal of Environmental Management, Journal of Toxicology and Environmental Health Science, Oil Shale jt retsensent.

Tunnustus
---------

Marina Trapido on kahekordne Eesti Vabariigi teaduspreemia laureaat: 2001. aastal tööde tsükli "Täiustatud oksüdatsiooni protsessid loodusvee varude kaitseks ja vee säästvaks kasutamiseks" eest ning 2020. aastal tööde tsükli "Süvaoksüdatsiooni tehnoloogiate arendamine kaasaegsete keskkonnaprobleemide lahendamiseks: tugevalt saastatud tööstusreovetest mikrosaasteaineteni õhus ja vees" eest.

Viited
------

1. 1 2  Eesti teaduse biograafiline leksikon. Köide 4. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, [2006], lk. 823-824.
2. ↑  [  Eesti teaduspreemiad]
3. ↑
Anrijs Matīss (aastal 2014)
**Anrijs Matīss** (sündinud 13. septembril 1973 Riias) on Läti poliitik. Ta oli 1. märtsist 2013 kuni 5. novembrini 2015 Läti transpordiminister.

Ta lõpetas 1991. aastal Riia 1. Gümnaasiumi ja 1996. aastal Riia Tehnikaülikooli.

Aastatel 1993–2009 töötas ta mitmel ametikohtadel Läti majandusministeeriumis. Ta oli Rēzekne erimajandustsooni juhatuse liige, Läti Investeeringute ja Arengu Agentuuri direktor. Aastatel 2008–2009 oli ta Läti majandusministeeriumis riigisekretäri asetäitja siseturu, tööstuse ja ettevõtluse küsimustes; aastatel 2009–2013 oli ta Läti transpordiministeeriumi riigisekretär.

1. märtsist 2013 oli ta Läti transpordiminister. 5. märtsil 2015 vabastas peaminister Matīssi ametist usalduse kaotamise tõttu.

Ta kuulub veebruarist 2014 erakonda Ühtsus.

Tunnustus
---------

* 2009 Maarjamaa Risti II klassi teenetemärk

Isiklikku
---------

Ta on abielus ning kahe poja ja ühe tütre isa.

Viited
------

1. ↑  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 17625

Välislingid
-----------

* Elulugu Läti valitsuse kodulehel (inglise keeles)
**Henn Salum** (22. juuli 1932 Võhma vald, Järvamaa – 25. jaanuar 2006 Rakke vald, Lääne-Virumaa) oli eesti arvutiteadlane.

Elulugu
-------

Henn Salum oli metsniku poeg.

Ta lõpetas 1950. aastal Tallinna 7. Keskkooli, 1955 Leningradi Bontš-Brujevitši-nimelise Sideinstituudi, 1966 Ukraina Teaduste Akadeemia Küberneetika Instituudi (Kiievis) aspirantuuri. Tehnikakandidaat (1967, samas), väitekiri "Вопросы временного моделирования цифровых блок-схем". Täiendas end 1967–1968 (6 kuud) Londoni Ülikooli arvutiteaduste instituudis. Töötas 1955–1957 Raadiokeskuses, 1957–1960 Eesti NSV TA Energeetika Instituudis, oli 1960–1963 ja 1966–1992 Küberneetika Instituudi teadur ja vanemteadur. 

Alates 1960. aastatest oli kirjastuse Springer retsensent. 1992. aastast elas Rakke vallas ja jätkas Springerile töötamist.

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkond: arvutitehnika teoreetilised probleemid, numbriliste skeemide süntees, süsteemide teooria.

Teoseid
-------

* Elektron-arvutusmasinad (kaasautorid Ü. Kaasik, M. Sinisoo). Tallinn, 1960
* Оценка структурной сложности систем. // Кибернетика (1988) 4
* Оценка максимальной структурной сложности систем (kaasautor V. Olman). // Кибернетика и системный анализ (1991) 4
* Meenutusi Küberneetika Instituudi algajaloost. // Küberneetika Instituut muutuvas ajas. Tallinn, 2000

Viited
------

1. 1 2 3 4  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Kirjandus
---------

* Küberneetika Instituut muutuvas ajas. Tallinn 2000. Lk 49
* Küberneetika Instituut muutuvas ajas. Tallinn 2000. Lk 3, 29–35, 56
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
Maria Gażycz, "Araablanna" (1889)
Nad tegid 9/11 allahuak par, ARAABLASED EESTIST VÄLJA

Usund
-----

Araablased on enamasti sunniidi muslimid, kuid nende seas on ka palju šiiite (peamiselt Iraagis, Jeemenis, Süürias ja Liibanonis) ja kristlasi (peamiselt Liibanonis, Süürias ja Egiptuses). Kristlastest araablased kuuluvad enamasti idakirikutesse (näiteks nestoriaanid ja Süüria õigeusu kirik). Seetõttu ei saa religiooni araablase tunnusena kasutada. Pealegi olid araablased ka näiteks 5. sajandi Meka elanikud.

Levik
-----

Mõnikord määratletakse araablasi ka sünnikoha (Araabia poolsaar) järgi, kuid ka see ei ole tänapäeval enam otsustav kriteerium.

Sageli arvatakse, et kõigi araablaste ühine esivanem on Aabraham (araabia keeles Ibrahim) või et kõik araablased põlvnevad Araabia poolsaarel elanud inimestest, kuid ka see ei pea paika.

Sageli peetakse araablasi mitte üheks rahvuseks, vaid kultuuriliseks ühenduseks. Aluseks on see, et enamik araablasi on araablaste poolt alistatud rahvaste (sealhulgas aramealaste, egiptlaste, berberite, Lähis-Ida helleniseeritud elanike ja Põhja-Aafrika romaniseeritud elanike) järeltulijad.

Riigid, kus domineerivad araablased, on Maroko, Mauritaania, Alžeeria, Tuneesia, Liibüa, Egiptus, Sudaan, Saudi Araabia, Palestiina Riik (Jordani jõe Läänekallas ja Gaza sektor), Jordaania, Liibanon, Süüria, Djibouti, Somaalia, Iraak, Kuveit, Jeemen, Katar, Bahrein, Araabia Ühendemiraadid ja Omaan.

Araablaste üldarvuks maailmas hinnatakse 200 miljonit. Kõige rohkem elab neid Egiptuses (66,8 miljonit 2001. aastal). Eestis elas 2021. aasta rahvaloenduse andmetel 489 araablast (367 meest ja 122 naist). Neist 11 olid Eesti kodanikud.

Muhammadi ajast peale on araablaste mõju maailmale on olnud väga suur.

Keskajal nimetati araablasi saratseenideks. Araablased on valitsenud mitmes Lõuna-Euroopa osas: Pürenee poolsaarel, Sitsiilias, Maltal ja Küprosel. Maltal räägitavat keelt (malta keelt) peetakse araabia keele murdeks.

Vaata ka
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Araablased** |

* ababda
* araabia keel
* Araabia Liiga
* Araabia maad
* kalifaat
* Muhammad
* panarabism
* semiidid

Viited
------

1. ↑
**Berent Berge** (ka **Berenth Berg**) oli Saaremaa aadlik, Saaremaa stiftifoogt 1521–1523 ning piiskoplik nõunik.

Ta oli Saaremaa stiftifoogt 1521–1523. 1541. aastal on teda mainitud Saare-Lääne piiskopi nõunikuna.

Tõenäoliselt kuulusid talle Käesla, Loona, Suure-Kaarma ja Koikla mõis.

Perekond
--------

Berent Berge oli abielus kahel korral. Tema esimene abikaasa oli Käesla mõisa pärijanna Anna Orgas (Orgies), kes oli Käesla mõisniku Heinrich Orgase ja Anna Korveri tütar. Abielust sündis tütar:

* Christinken, kes oli abielus Saaremaa meeskohtuniku ning Kaunispe mõisniku Jürgen von Ungerniga.

Tema teine abikaasa oli Jutta von Uexküll, kes oli Oti mõisniku Otto von Uexkülli ja Agneta Molleri tütar. Abielust sündisid:

* Hans von Berg, Suure-Kaarma mõisnik
* Ernst von Berg, Koikla mõisnik, maanõunik
* Bartolt
* Frommhold von Berg, Loona mõisnik, Taani kammerjunkur
* Jutta von Berg, abiellus Sõmeru mõisniku Claus Hastferiga
* Dorothea von Berg

Viited
------

1. 1 2 3 4  Vabahärra Rudolf von Ungern-Sternberg "Nachrichten über das Geschlecht der Ungern-Sternberg...", Breslau 1875, lk. 187
2. 1 2 3  Väljavõte Saaremaa rüütelkonna genealoogilisest käsiraamatust
**Soolase vee sissevool**, tuntud ka kui soolapluss, on looduslik protsess, mis on vajalik mere hapnikurikkuse ja soolsuse tasakaaluks. Soolase vee sissevool tagab veekogu bioloogilise mitmekesisuse ja stabiilsuse. Vesi voolab Põhjamerest Taani väinadesse ja sealt edasi Läänemerre. Soolapluss toimub tavaliselt talvel või varakevadel, kui veetasemed kõiguvad rohkem. Soolase vee sissevooluks Läänemere veetase peab langema, mida soodustab läänest tuleva tormi esinemine. Kattegati piirkonnas peab toimuma veetaseme tõus, mille kutsub esile madalrõhkkond või läänest saabuv torm.

#### Soolaplussi klassifikatsioon

Sissevoole jaotatakse vee hulga järgi: 

* väga suur, üle 300 km3
* suur, 200-300 km3
* väike, alla 200 km3

Viimase kahe sajandi jooksul on toimunud viis väga suurt soolaplussi, millest viimane toimus 2014. aastal. Suuri on toimunud 20. sajandi jookul umbes sada.

#### Mõju keskkonnale

Läänemeres toimuvad intensiivsed hapnikutarbimise protsessid, mis põhjustavad anaeroobse keskkonna tekkimist mere sügavamates kihtides. Bakterid lagundavad surnud orgaanikat ja toitaineid, mis tekitab divesiniksulfiidi ja ammooniumi eraldumist. See loob keskkonna, kus on taimedel ja loomadel on keeruline elada. Läänemeres asub üks maailma suurimaid surnud tsoone, ehk piirkond, milles hapniku tase on väga madal.

Läänemere liigirikkus on väike ja elustik on tundlik soolsuse ja keskkonna muutuste suhtes. Soolsuse langemisega väheneb liikide arvukus ja nende kasvukiirus. Soolase vee sissevool on Läänemere jaoks vajalik, kuna see tagab sügavamate veekihtide hapnikuvarustuse ja soolsuse ühtlase jaotumise erinevates merepiirkondades. Soolase vee sissevool on ainus looduslik viis, kuidas merre jõuab soolast ja hapnikurikast vett, mis on elutähtis Läänemere ökosüsteemi tasakaalu säilitamiseks.

Viited
------

1. ↑  ERR, Rait Piir | (28. detsember 2023). "Läänemerel algas haruldane soolase vee sissevool". *ERR*. Vaadatud 24. märtsil 2024.
2. 1 2  Mohrholz, Volker (1. veebruar 2024). "Baltic Saline Barotropic Inflows (SBI) 1887-2024". *www.io-warnemuende.de* (inglise). Vaadatud 24. märtsil 2024.
3. 1 2 3  "Inflows to the Baltic". *Swedish Meteorological and Hydrological Institute*. 23. aprill 2014. Vaadatud 24. märtsil 2024.
4. ↑  Neumann, Thomas; Radtke, Hagen; Seifert, Torsten (25. jaanuar 2017). "On the importance of Major Baltic Inflows for oxygenation of the central Baltic Sea". *Journal of Geophysical Research: Oceans* (inglise). JGR Oceans. **122** (2): 1090–1101. DOI:10.1002/2016JC012525.
5. ↑  Rosen, Jenny-Leontine (3. november 2022). "The Baltic Sea oxygen debt worse than ever". *Stockholm University* (inglise). Vaadatud 25. märtsil 2024.
6. ↑  "Läänemere elustik". *loodusveeb.ee*. Vaadatud 24. märtsil 2024.
Vahelduvpinge allika tingmärk
Siinuselise vahelduvpinge iseloomustussurused:  
1 – amplituudiväärtus; 2 – pinge ulatus ("tipust tipuni"); 3 – efektiivväärtus; 4 – periood. Samad suurused iseloomustavad ka siinuselist vahelduvvoolu
**Vahelduvpinge** on perioodiliselt muutuva polaarsuseg] pinge. Kõige laiemalt on kasutusel siinusfunktsiooni kohaselt muutuv vahelduvpinge ‒ siinuspinge.

Vahelduvpinget iseloomustavateks põhisuurusteks on hetkväärtus {\displaystyle u}, efektiivväärtus {\displaystyle U} ja amplituudiväärtus {\displaystyle U\_{m}}. Siinuspinge efektiivväärtus {\displaystyle U={\tfrac {U\_{\text{m}}}{\sqrt {2}}}=0,7071U\_{m}}.

Elektrivõrgu vahelduvpinged
---------------------------

Vahelduvvooluvõrkude pinged on kindlaks määratud standardis EVS-EN 60038:2012.

Madalpingelise vahelduvvoolu elektrivõrgu nimipinge efektiivväärtus on Euroopas 230 V (faasijuhi ja neutraaljuhi vahel) või 400 V (kahe faasijuhi vahel) ning sagedus 50 Hz. Kuni 1987. aastani olid need nimipinged vastavalt 220 V ja 380 V.

Elektritarbija juures võib vahelduvpinge erineda nimiväärtusest standarditega lubatud piires. Näiteks vahemikus 230 V ±10% on võrgupinge piirid 207 V kuni 253 V. Pinge amplituudiväärtus on {\displaystyle {\sqrt {2}}} ehk 1,4142 korda suurem, seega kuni 325 V.

Vana, enne 1960ndaid ja osaliselt enne Teist maailmasõda ehitatud 3×220V pingesüsteemi on veel kasutusel mõnes Tallinna linnaosas, näiteks kesklinnas ja vanalinnas, aga osaliselt ka Majaka, Kalamaja ja Kopli piirkonnas. Üleminekul 3×220 V süsteemilt 230/400 V süsteemile on võimalik sama peakaitsme nimivoolu juures tarbida 1,7 korda suuremat võimsust; see eeldab ka vastavat juhistikusüsteemi.

Vaata ka
--------

* Pinge (elekter)
* Alalispinge
* Võrgupinge

Viited
------

1. ↑  "Eesti standard ; EVS-EN 60038:2012", CENELECi standardpinged, Eesti Standardikeskus, 2012
2. ↑  Karoliina Vasli: Tallinnas on üle 10 000 elamise, kus vana pingesüsteemi tõttu varitseb tuleoht, Õhtuleht, 13. detsember 2012
3. ↑  Elektrilevi: Liitumine uue pinge- süsteemiga Tallinnas, vaadatud 13.detsember 2012.
**Minija** (saksa keeles *Minge*) on jõgi Leedus, Nemunase parempoolne lisajõgi. Jõgi voolab Leedu lääneosas Žemaitijas ja Väike-Leedus. 

Jõe pikkus on 202 km ja valgla on 2942 km². Jõe langus on 180 meetrit, see on Leedu jõgede seas üks suuremaid.

Minija algab Telšiai rajoonist Didovase järvest, kuigi hüdroloogiliselt on jõe lähteks Sydeklise järv. Jõe lähe jääb Varniai regionaalpargi territooriumile. Algul voolab Minija loodesse, läbides Telšiai ja Plungė rajoone ning Rietavase omavalitsust. Telšiai rajoonis asub jõe kaldal Žarėnai alev. Ülemjooksul on veerohkeim lisajõgi Plungė rajoonis jõkke suubuv Babrungas (ühtlasi ka veerohkeim vasakpoolne lisajõgi).

Kretinga rajoonis pöörab jõgi lõunasse, ühtlasi suubub jõkke teine tähtsam vasakpoolne lisajõgi Salantas. Seal paikneb jõe kaldal Kartena alev. Edasi läbib jõgi Klaipėda rajooni, kus jõe kaldal asuvad Dovilai alev ja Gargždai ning Priekulė linnad. Seal suubub Minijasse ka veerohkeim lisajõgi Veiviržas. Alamjooksul läbib Minija Šilutė rajooni, seal asub jõe kaldal Kintai alev.

Minija org on 0,6-1 kilomeetrit lai. Priekulėst allpool org puudub, kaldad ujutatakse suurvee ajal üle. Keskjooksul asub Salantai regionaalpark, kus jõe org on sügavaim ja kus Minija kaldal asuvad mitmed paljandid. Jõesuue asub Nemunase delta regionaalpargi territooriumil.

Jões elab Leedu punasesse raamatusse kantud paksukojaline jõekarp.

Suurim asula selle jõe kaldal on Gargždai linn. Jõge ühendab Klaipėdaga Kuningas Wilhelmi kanal.

* Lankupiai. Sild üle MinijaLankupiai. Sild üle Minija
* Minija org jõe keskjooksulMinija org jõe keskjooksul
* MinijaMinija

Välislingid
-----------

 Minija – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
**Nemunas** (eesti keeles on mööndav ka nimekuju *Neemen*; leedu *Nemunas* [nämunas], valgevene *Нёман*, *Nioman*, vene *Неман*, saksa *Memel*, poola *Niemen*) on jõgi Euroopas. Jõgi saab alguse Valgevenest (lähte kõrgus 176 m) ja suubub Läänemere Kura lahte, moodustades delta. 

Nemunas on 937 km pikk. Sellest 459 km voolab ta Valgevenes, 359 km Leedus ning 116 km Leedu ja Venemaa Kaliningradi oblasti piirijõena. Nemunas on Leedu pikim jõgi, pikkuselt on ta Valgevenes 3. ja Läänemere vesikonnas 4. Ülemjooksul, enne Vusaga ühinemist kannab ta nime Niomaniec. Varem oli jõe lähe kaugemal, väidetavalt olevat Nemunas varem alanud Łošaga samast allikast.

Valgla on 98 200 km² ja sinna kuulub 72% Leedu territooriumist. Sügavus on kuni 5 m ja laius kuni 500 m. Vooluhulk suudmes on 678 m³/s, kuid suurvee ajal, mis on märtsist maini, kuni 6800 m³/s. Jõgi voolab aeglaselt, alamjooksul 2 m/s.

Jääkattes on Nemunas harilikult detsembrist märtsi lõpuni.

Nemunase kaldal asuvad linnadest Stoŭbcy, Biarozaŭka, Masty, Hrodna, Druskininkai, Alytus, Birštonas, Prienai, Kaunas, Vilkija, Gelgaudiškis, Jurbarkas, Smalininkai, Panemunė, Neman ja Sovetsk. Alevitest jäävad jõe kaldale Lubča, Merkinė, Balbieriškis, Rumšiškės, Kačerginė, Kulautuva, Zapyškis, Žemoji Panemunė, Kriūkai, Seredžius, Veliuona, Raudonė ja jõe delta saartel asuv Rusnė.

Nemunasse suubub 105 jõge (1. taseme lisajõed), millest 15 on üle 100 km pikad. Neist suurimad on Neris, Nevėžis, Ščara ja Šešupė. Tal on isegi 11. taseme lisajõgesid.

Nemunas koos lisajõgedega ning jõe valgla
Nemunasel on tähtis positsioon Kura lahe elustiku säilitamisele. Nemunasest tulev vesi hoiab lahe vee värske ja võimaldab seal elada nii magevee- kui merekaladel. Nemunase delta laieneb lahe arvel.

Viited
------

1. ↑

Välislingid
-----------

 Nemunas – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Kunagise Uuemõisa mõisa peahoone 2011. aastal
**Uuemõisa mõis** (saksa keeles *Neuenhof*) oli rüütlimõis Läänemaal Ridala kihelkonnas. Nüüdisajal jääb kunagine mõis Haapsalu linna territooriumile.

Ajalugu
-------

Uuemõisa mõisat on esmamainitud 1539. aastal, mil see kuulus Saare-Lääne piiskopile. 17. sajandil kuulus mõis De la Gardiedele. 1716. aastal kinkis Vene tsaar Peeter I mõisa Eestimaa kindralkuberner admiral Fjodor Apraksinile. 1734. aastal tagastas Venemaa keisrinna Anna Ivanovna Uuemõisa De la Gardie tehtud võlgade eest maanõunik Christoph Richteri pärijatele. 1789. aastal panditi 87 aastaks Uuemõisa koos Sutlepa ja Löwe karjamõisaga kammerhärra Otto Reinhold Ludwig von Ungern-Sternbergile, 1796. aastal loovutas ta Uuemõisa pandi krahv Jakob Pontus Stenbockile. 1814. aastal loovutas maanõunik krahv Jakob Pontus Stenbock Uuemõisa pandi oma pojale Magnus Johann Stenbock-Fermorile. 1822. aastal omandas Uuemõisa pandiõiguse Karl Johann von Gernet, Gernetid valdasid mõisa kuni 1899. aastani, mil mõisa omandas koos Uuemõisaga Vilkla (494 tiinu) ja Saunja mõisamaaga doktor Hans von Wilcken. 1907. aastal omandas müisa Harry von Müller ning 9. märtsil 1911 ostis Uuemõisa ja Vilkla mõisa 275 000 rublaga vürstinna Eugenie Šahhovskaja-Glebova-Strešneva (1841–1924), kes oli sõjaväelase ja riigitegelase vürst Mihhail Šahhovskoi-Glebov-Strešnevi abikaasa. Vürstinna jäi mõisa omanikuks 1919. aasta võõrandamiseni.

Uuemõisa pargi tiik

Mõisakompleks
-------------

Uuemõisa mõisa kahekorruseline järelklassitsistlikus stiilis hoone valmis 1833. aastal. 

1920. aastatel ehitati endine härrastemaja arhitekt Karl Burmani projekti järgi ümber. Hoonele lisati pikad ühekorruselised tiibhooned. Aastatel 1923–1932 tegutses ümberehitatud mõisakompleksis Läänemaa Õpetajate Seminar.

1. augustist 1932 anti tühjaks jäänud mõis Haridusministeeriumilt üle Kaitseministeeriumile.

Varemetesse jäänud hoone taastati 1980. aastatel. 

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Uuemõisa mõis (Ridala)** |

Vaata ka
--------

* Uuemõisa mõisa park
* Läänemaa mõisate loend

Viited
------

1. ↑  Uuemõisa mõis (Ridala khk), Kinnistute register Eesti Rahvusarhiivis
2. ↑  Läänemaa Õpetajateseminar 1921–1932. Haapsalu, 1931
3. ↑  Mahajäetud maja. Päewaleht, 2. august 1932

Välislingid
-----------

* Uuemõisa 360° aeropanoraam / aerofoto
* Uuemõisa mõis Mõisaportaalis

Ridala kirik
Ridala kihelkond

**Kirik**: Ridala  

**Mõisad**: 
Asuküla mõis |
Kiideva mõis |
Kiltsi mõis |
Käblaküla mõis |
Käblamõisa mõis |
Lauguta mõis ehk Lõuguta mõis |
Mäemõisa mõis |
Nakamaa mõis |
Parila mõis |
Ridala kirikumõis |
Saardu mõis |
Sinalepa mõis |
Sündepää mõis |
Tamma mõis |
Ungru mõis |
Uuemõisa mõis |
Võnnu mõis
Mecklenburg-Güstrowi hertsog Ulrich III
**Ulrich III** (5. märts 1527 – 14. märts 1603) oli Mecklenburg-Güstrowi hertsog aastatel 1555/56 – 1603.

Noorus
------

Ulrich oli hertsog Albrecht VII ja tema naise Anna kolmas poeg. Ulrich sai hariduse Baieri õukonnas. Hiljem õppis ta teoloogiat ja õigust Ingolstadtis. Pärast isa surma võttis ta residentsiks Bützowi ja järgnes 1550. aastal oma nõole hertsog Magnus III-le kui Schwerini piiskopkonna luterlik administraator. Hiljem abiellus ta Magnuse lese Elisabethiga. Pärast Elisabethi surma abiellus ta Pommeri hertsogi Philipp I tütre Annaga.

Pärast oma onu Heinrich V surma võttis Ulrich valitsemisest osa, eriti Mecklenburgi osalemise ajal Schmalkaldeni sõjas. See puhkes pärimisvaidlusest, mille lahendas Brandenburgi kuurvürsti "Ruppiner dictum".

Valitsemine
-----------

17. veebruaril 1555 sai Ulrich oma venna Johann Albrecht I kaasregendiks Mecklenburg-Güstrowis. 1556. aastal sai ta, säilitades oma vennaga ühise riigivalitsuse, endale Mecklenburgi idaosa pealinnaga Güstrowis, sellal kui Johann Albrecht sai lääneosa residentsiga Schwerinis. Pärast venna surma 1576. aastal tehti Ulrichist tolle järglaste, sh Johann Albrecht II eestkostja. Ulrich ehitas Güstrowi lossi oma vürstlikuks residentsiks. 

Ulrich kehastas haritud, kaasaegset vürsti ja oli jumalakartlik luterlane. Temast kujunes Mecklenburgi dünastia üks juhtivaid vürste. Ta jättis surres maha umbes 200 000-kuldnase varanduse. Ulrich osales Tycho Brahe ja David Chyträusi vahelises teaduslikus arutelus ning pidas kirjavahetust humanistidega nagu Heinrich Rantzau. 1594. aastal organiseeris ta Alam-Saksimaa keiserliku ringkonna juhina sõjalist ja rahalist abi Türgi ohu vastu. 

Ulrich oli vahendajaks Taani kuninga Frederik II ja tema õemehe, Holstein-Gottorpi hertsogi Johann Adolfi vahelises vaidluses, olles mõlemaga suurepärastes suhetes. Schwerini piiskopkonna administraatorina oli tema järglaseks ta lapselaps, viimane Schleswigi piiskop Taani vürst Ulrik, kes abiellus Katharina Hahn-Hinrichshageniga.

Ulrichi lapselaps Anna abiellus Šotimaa James VI-ga. 1598. aastal püüdis James VI kindlustada Inglismaa trooni. Ta saatis oma saadikud naise perekonna ja liitlaste juurde, et arutada tema õigust Elizabeth I troonile ning seda, et Euroopa vürstid peaksid teda toetama Hispaania nõuete vastu, vajadusel sõjalise abiga. Ulrich kirjutas 20. augustil Jamesile ettevaatliku kirja, soovitades, et Elizabeth peaks nimetama ta oma järglaseks, ja oli kindla relvatoe osas leige.

Perekond
--------

Ulrichi ainus laps abielust Elisabethiga oli Sophie.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Johann Albrecht I** | **Mecklenburg-Güstrowi hertsogUlrich III**1555–1603 | Järgnev**Karl I** |
Peep Veedla 2018. aastal
**Peep Veedla** (sündinud 11. oktoobril 1961 Järva maakonnas Kaalepis) on Eesti muusikaprodutsent, kontserdikorraldaja ja harrastusornitoloog.

Ta on õppinud Seidla Algkoolis, Aravete 8-klassilises Koolis ja Tapa 1. Keskkoolis, mille lõpetas 1980. aastal. Õpinguid jätkas Tallinna 2. Tehnikakoolis ja Eesti Põllumajanduse Akadeemias, kuid nendes valdkondades, millega ta suurema osa oma elust tegelenud, on ta autodidakt. 

1989–1996 töötas Eesti Noorte Loodusmajas ja Noortemajas TELO majandusjuhataja ja ornitoloogiaõpetajana. 1996. aastal asus Veedla juhtima helikandjate hulgimüügifirmat TopTen, olles ise üks selle asutajatest. 2000. aastal alustas TopTen ka heliplaatide ja -kassettide produtseerimist ja väljaandmist. 

Peep Veedla on olnud popansamblite Nightlight Duo, Vanilla Ninja, Nexus, Dynamint, Pasadena jt loomise juures. Tema initsiatiivil said taas ellu kutsutud ansamblid PS Troika ja Polyphon. 

Alates 1988. aastast on Veedla olnud üks roheliste rattaretkede "Kuidas elad, …?" korraldajaid. Koos Aarne Valmisega on ta neid rattaretki korraldanud üle 30 aasta. Aastatel 2000–2007 osales Peep Veedla eestlastele Soomet tutvustavate rattaretkede "Kuidas elad, Soome?" korraldamises. 

Peep Veedla korraldab aastast 2008 festivali Viru Folk. Samast aastast alates on tema korraldada koos Villu Veedlaga Kaunid Kontserdid Käsmus. 

Alates 1976. aastast kuulub Peep Veedla Eesti Ornitoloogiaühingusse (kuni 1991. aastani Eesti Looduseuurijate Seltsi ornitoloogiasektsioon), olnud selle juhatuse ja nõukogu liige ning lühikest aega ka nõukogu aseesimees ja esimees. 

Peep Veedla on avaldanud kaheksa linnuraamatut.  Ta on kirjutanud lindudest üle 100 luuletuse ja lauluteksti.

Tunnustus
---------

* 2017 – Lääne-Virumaa kuldne vapimärk
* 2022 – Eesti Ornitoloogiaühingu aasta vabatahtlik
* 2023 – Virumaa Teataja aasta pressisõber

Raamatud
--------

* 1992 – "Linnusõnastik"
* 1993 – "Toidulaualugu"
* 2008 – "Lindudega sõbraks"
* 2009 – "Pöialpoiss - made in Luxembourg: värsse lindudest"
* 2021 – "Rahvuslinnud ja sümbollinnud Euroopas ja kaugemal"
* 2021 – "Laululuige lummuses. Värsid lindudest"
* 2022 – "Pargi- ja aialindude taskugiid"
* 2023 – "Laululindude pesade taskugiid"

Viited
------

1. ↑  MEES, KES JÕUAB: Peep Veedla, tema rattaretked, folgifestival ja linnuvaatlused. Virumaa Teataja, 12.05.2018
2. ↑  "Eesti Ornitoloogiaühingu üldkoosolekul valiti uus nõukogu ja auliikmed". 12. aprill 2018. Vaadatud 2.10.2019.
3. ↑  "E-kataloog Ester otsing Peep Veedla". Vaadatud 21.02.2023.
4. ↑  "Ajakirjanikud valisid lõppeva aasta pressisõbraks Peep Veedla". *Virumaa Teataja*. 16. detsember 2023. Vaadatud 20. detsembril 2023.
**Ludmilla Nurmand** (aastani 1924 **Ludmilla Golubova**; 23. august (vkj 11. august) 1897 Jekaterinoslav (Dnipro) – 3. märts 1980 Tartu) oli Eesti arstiteadlane, dermatoloog ja veneroloog.

Elulugu
-------

Ludmilla Nurmand oli sõjaväearsti tütar, Leo Nurmandi ema.

1917. aastal lõpetas Nurmand Tartu Puškini-nimelise Gümnaasiumi, 1926 TÜ arstiteaduskonna, meditsiinikandidaat (1949, TÜ), väitekiri "Haigestumine veneroloogilistesse haigustesse ja võitlus nendega Eestis".

Nurmand oli 1926–37 TÜ naha- ja suguhaiguste kateedri noorem- ja vanemassistent, 1937–40 Tallinna Ühishaigekassa arst, 1940–41 Tallinna Veneroloogiadispanseri naisteosakonna juhataja, 1941–44 Tallinna Naha- ja Suguhaiguste nõuandla (dispanseri) arst, 1944–47 peaarst, 1945–47 ka tervishoiuministeeriumi peaveneroloog, 1947–66 TRÜ dermatoveneroloogia kateedri juhataja, 1966–75 dotsent, ühtlasi TRÜ raviosakonna menetluspraktika üldjuhendaja. Tal on suuri teeneid dermatoveneroloogilise ravi korraldamisel ja arstide kaadri ettevalmistamisel. Oli pikka aega Vabariikliku Dermatoveneroloogide Seltsi esimees ja Üleliidulise Dermatoveneroloogide Seltsi juhatuse liige. Üle 40 teadustrükise ja aimeartikli.

Teoseid
-------

* Sind Insekten als Lepraverbreiter zu betrachten? // Dermatol. Wochenschr. 86 (1928) 15
* Histologische Veränderungen in Lepromen nach Einwirkung von Kohlensäureschnee. // Eesti Arst (1932) 7, lisa 147
* Trihhomonaasi etiopatogeneesist, kliinikust, ravist ja profülaktikast. Tartu, 1960
* Suguhaiguste leviku põhjused. // Nõukogude Eesti Tervishoid (1973) 5

Viited
------

1. 1 2 3 4  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide, lk 24

Kirjandus
---------

* Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide
* Tartu Riikliku Ülikooli õppe-teaduskoosseisu biobibliograafia nimestik 1944–1980. Trt, 1987, 106
* Tartu Ülikooli Kliinikum 200. Trt, 2004, 224–226
* In memoriam. Dotsent Ludmilla Nurmand. // Nõukogude Eesti Tervishoid (1980) 3, 222—223

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Koonu mõis** (saksa keeles *Kono*) oli rüütlimõis Väike-Maarja kihelkonnas Virumaal. Nüüdisajal jäävad mõisa jäänused Lääne-Viru maakonda Väike-Maarja valda.

Mõisat on esimest korda mainitud 16. sajandi keskpaigas. 

Mõisa viimased omanikud enne 1919. aasta mõisate võõrandamist olid Dehnid.

Viited
------

1. 1 2 3  Koonu mõis - 1316 Eesti Ajalooarhiivi fondiloendis (vaadatud 15.11.2015)

Välislingid
-----------

* Koonu mõisast Eesti mõisaportaalis
* Koonu mõis - 1316 Eesti Ajalooarhiivi fondiloendis
* Koonu Väike-Maarja khk, Kinnistute register,

Väike-Maarja kirik
Väike-Maarja kihelkond

**Kirik**: Väike-Maarja  

**Mõisad**: Araski mõis | Ebavere mõis | Ilmandu mõis | Kaarma mõis | Karunga mõis | Kiltsi mõis | Kivistiku mõis | Koonu mõis | Kullenga mõis | Kärsa mõis | Lammasküla mõis | Müüriku mõis | Nõmme mõis | Pandivere mõis | Porkuni mõis | Põdrangu mõis | Raeküla mõis | Sootaguse mõis | Triigi mõis | Uhe mõis | Uniküla mõis | Uuemõisa mõis | Vao mõis | Visila mõis | Vorsti mõis | Väike-Maarja kirikumõis | Äntu mõis | Ärina mõis
Wilhelm Ohnesorge
**Karl Wilhelm Ohnesorge** (8. juuni 1872 Gräfenhainichen – 1. veebruar 1962 München) oli Saksamaa riigitegelane.

Alates 1. märtsist 1933 kuni 2. veebruarini 1937 oli ta Saksamaa postiministeeriumi riigisekretär.

2. veebruarist 1937 kuni 30. aprillini 1945 oli Wilhelm Ohnesorge Saksamaa postiminister.

Viited
------

1. ↑  Germany. Ministries 1871-1945 rulers.org

Nazi Germany Coat of Arms
Adolf Hitleri valitsus – 30. jaanuarist 1933 kuni 30. aprillini 1945

  

Adolf Hitler (Kantsler & Führer, NSDAP) |
Franz von Papen (parteitu) |
Konstantin von Neurath (parteitu → NSDAP) |
Joachim von Ribbentrop (NSDAP) |
Wilhelm Frick (NSDAP) |
Heinrich Himmler (NSDAP) |
Johann Ludwig Schwerin von Krosigk (parteitu) |
Alfred Hugenberg (DNVP) |
Kurt Schmitt (NSDAP) |
Hjalmar Schacht (parteitu) |
Hermann Göring (NSDAP) |
Walther Funk (NSDAP) |
Franz Seldte (DVP → NSDAP) |
Franz Gürtner (DNVP) |
Franz Schlegelberger (NSDAP) |
Otto Georg Thierack (NSDAP) |
Werner von Blomberg (parteitu) |
Wilhelm Keitel (parteitu) |
Freiherr von Eltz-Rübenach (parteitu) |
Julius Heinrich Dorpmüller (NSDAP) |
Wilhelm Ohnesorge (NSDAP) |
Richard Walther Darré (NSDAP) |
Herbert Backe (NSDAP) |
Joseph Goebbels (NSDAP) |
Bernhard Rust (NSDAP) |
Fritz Todt (NSDAP) |
Albert Speer (NSDAP) |
Alfred Rosenberg (NSDAP) |
Hanns Kerrl (NSDAP) |
Hermann Muhs (NSDAP) |
Otto Meißner (parteitu) |
Hans Lammers (NSDAP) |
Martin Bormann (NSDAP) |
Karl Hermann Frank (NSDAP)
Rudolf Heß\* (NSDAP) |
Ernst Röhm\*\* (NSDAP)

  
 \* Lendas mais 1941 Inglismaale ning vangistati seal. 
  
 \*\* Hukati 1934. 
  
 NSDAP - Natsionaalsotsialistlik Saksa Töölispartei
**Raimund Räämet** (11. juuni 1918 Tallinn – 9. veebruar 2004 Tallinn) oli eesti tehnikateadlane.

Elulugu
-------

Raimund Räämet oli kingsepa poeg.

Lõpetas 1937. aastal Tallinna Reaalkooli ja 1947. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI) ehitusteaduskonna; tehnikakandidaat (1954, TPI), väitekiri "Ühtlase välissurvega kooniliste koorikute tasakaalu püsivus". Oli aastatel 1947–1957 TPI ehitusmehaanika ja konstruktsioonide kateedris assistent, vanemõpetaja, dotsendi kohusetäitja ja 1958–1993 dotsent.

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkond: õhukeseseinaliste koorikute stabiilsus ja dünaamika, kooniliste koorikute stabiilsus nii enne kui ka pärast kriitilist staadiumi. 16 teadustrükist.

Teoseid
-------

* Ehitusmehaanika. Tallinn, 1964, 21975.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Kirjandus
---------

* Tallinna Tehnikum ja TTÜ BL 1918–1944, 57–58
* Tallinna Polütehniline Instituut 1936–1986. Tallinn, 1986, 233, 238–239, 438
* Ehitusinsenerid Tallinna Polütehnilisest Instituudist, 230
* Raukas, U. Raimund Räämet in memoriam. // TTÜ aastaraamat 2004. Tallinn, 2005, 374-375.
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib Vabadussõja veteranist; prokuröri kohta vaata artiklit Karl Kimmel (prokurör)* |

---

**Karl Kimmel (Kämmel)** VR II/3 (17. märts 1901 Ropka vald, Tartumaa – 4. märts 1982 Toronto) oli Eesti Vabadussõja veteran. Korp! Sakala vilistlane.

Lõpetas Tartu Reaalkooli 6. klassi. Võttis osa õppursõduri ja vabatahtlikuna Vabadussõjast, osaledes kaitselahingutes Lõunarindel ja pealetungides Paju lahingus, Valga, Petseri ja Pihkva ruumis ning Lätis Landeswehri vastu, samuti Narva ja Irboska lõikudes.

Ta abiellus jõululaupäeval 1924. aastal Elvast pärit Adeline Lauriga. Neil oli kaks last, poeg Aavo ja tütar Katrin Sale ning kolm lapselapselast Karl, Juhan ja Arvo.

Ta lõpetas Tapa Linna Ühisgümnaasiumi eksternina, millele järgnesid õpingud Tartu Ülikoolis, teenides samal ajal 4. suurtükiväegrupis ja hiljem 2. diviisi staabis. Eesti okupeerimisega Nõukogude Liidu poolt oli ta sunnitud katkestama õpingud ülikoolis ja arvati reservi sama aasta suvel. 1941. aastal jätkab ta nõukogudevastast võitlust metsavendade ridades Ulila ja Tartu lahingutes. Alates sügisest oli ta Idapataljon 658 (tuntud kui Rebase pataljon) koosseisus idarindel, kuni ta määrati 20. diviisi reservi. Sõja lõppedes ühines ta oma perega Zappendorfi külas Saksamaal Baieris.

1950. aastal emigreerus ta koos perega Kanadasse, elukohaks Belleville’i linn. Aasta hiljem edasi Torontosse, kus töötas aastaid puusepana.

Kirjandus
---------

* Avo Kimmel, Karl Kimmeri päeviku põhjal, Koolipoisist kuperjanovlaseks, Kultuur ja Elu 1/2007