recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
***Drag racing*** (ka ***drag race***) ehk **kiirendussõit** on üks paljudest motospordialadest, kus autode või mootorratastega läbitakse sirge teelõik aja peale.

Võistlusreeglid
---------------

Võisteldakse distantsil 1/4 miili (402,336 m) või 1/8 miili (201,168 m). Lisaks muutub üha populaarsemaks 1000 jala (304,8 m) pikkune võistlusdistants. Võistlusrada on sirge, kus on kõrvuti kaks võistlusrada ja lõpus pidurdusmaa. Autod ja mootorrattad on mootori töömahtude ja ülelaadeseadmete kasutamise põhjal jagatud võistlusklassidesse.

Võistluse käik
--------------

Kiirendusvõistluse stardifoor ehk *Christmas tree*
Võistlevad sõidukid rivistatakse stardikoridorist tahapoole stardijärjekorda (*lineup*), tavaliselt klasside kaupa. 
Võistluse kulgu juhivad otseselt kaks starterit: *pre-starter* ja *starter*. *Pre-starter* annab võistlejatele loa siseneda stardialasse ning alustada rehvide soojendamist ehk *burnout*'i. Starteri ülesandeks on käivitada stardifoor. Lisaks jälgitakse kogu stardiprotseduuri vältel sõidukite tehnilist seisukorda ning reeglite (aknad suletud, keemilise ülelaade seadme kraani õigeaegne avamine jms) täitmist.

*Burnout*
Sisenedes *burnout*'i alasse, teeb sõiduk *burnout*'i, mis võib lõppeda ka kaugel teisel pool stardijoont. Seejärel tagurdatakse tagasi stardialasse ning asutakse autot stardijoone taha paika sättima. Masina asetsemist stardijoonel näitavad stardifoori kaks ülemist, valget tuld (*pre-stage*- ja *stage*-tuled). Kui mõlemad sõidukid paiknevad joonel nii, et nimetatud tuled on süttinud, käivitab starter foori. Üksteise järel süttib kolm rida kollaseid tulesid ning seejärel alumised rohelised (tulede süttimise ajastus ja kord sõltub kasutatava stardifoori tüübist).

Võistluspaigad
--------------

Tuntud võistluskohad Euroopas: Santa Pod Inglismaal, Alastaro Soomes, Mantorp Park Rootsis.

*Drag racing* Eestis
--------------------

Eestis tegeleb *drag racing*'u edendamise ja meistrivõistluste korraldamisega Baltic Hot Rod Association (BHRA), hiljem loodi Estonian Drag Racing Association (EDRA).

Esimesed ametlikud Eesti meistrivõistlused *drag racing*'us leidsid aset 2005. aastal.

* Võistlusklassid Eesti meistrivõistlustel 2007. aasta seisuga
	+ A: autod kuni 4 l vabalthingav
	+ B: autod üle 4 l vabalthingav ja kuni 4 l ülelaadimisega, v.a *bigblock*
	+ C: autod üle 4 l ülelaadimisega ja *bigblock*
	+ D: autode vabaklass (*outlaw*)
	+ *Bracket/streetman*
	+ E: tsiklid kuni 650 cm3
	+ F: tsiklid üle 651 cm3

Võistluskohad Eestis: Kiltsi lennuväli, Pärnu lennuväli, Raadi lennuväli, Rutja lennuväli.

Välislingid
-----------

* *Drag racing*'u terminid (vaadatud 07.11.2012)
Colton Sissons 2015. aastal Milwaukee Admiralsi mängijana
**Colton Sissons** (sündinud 5. novembril 1993 North Vancouveris Briti Columbias) on Kanada jäähokimängija, kes mängib NHL-i klubis Nashville Predators.

Aastatel 2010–2013 mängis ta Western Hockey League'i (WHL) klubis Kelowna Rockets.

2012. aastal valis Predators ta NHL-i *draft* '​is 50. valikuna. Hooajal 2013/14 asus ta mängima American Hockey League'is (AHL) Predatorsi tütarklubis Milwaukee Admirals. Hooaja keskpaigaks oli Sissons 13 väravaga uustulnukatest teine parim väravalööja ning 2014. aastal valiti ta AHL-i tähtede mängule. NHL-is debüteeris Sissons 28. jaanuaril 2014 mängus Winnipeg Jetsi vastu. Esimese värava lõi ta NHL-is 28. märtsil 2014 mängus Buffalo Sabresi vastu. Hooajal 2013/14 sai ta AHL-is 62 mänguga kirja 25 väravat ja 19 väravasöötu ning NHL-is 17 mänguga ühe värava ja kolm väravasöötu.

Hooajal 2014/15 jätkas Sissos mängimist AHL-is Admiralis ridades. Hooajal 2015/16 sai ta Admiralsi ajaloo noorimaks kapteniks. NHL-is mängis ta taas 2015. aasta novembris. Hooaja teises pooles hakkas ta aina enam mänguaega saama NHL-is. Alates hooajast 2016/17 on Sissons kuulunud püsivalt Predatorsi põhikoosseisu. 6. jaanuaril 2017 tegi ta mängus Tampa Bay Lightningi vastu oma esimese kübaratriki NHL-is. 2017. aastal jõudis ta Predatorsiga esimest korda klubi ajaloos Stanley karika finaalmängudele, kus küll kaotati Pittsburgh Penguinsile mängudega 2:4.

NHL-is on Sissonsi resultatiivsemad hooajad olnud 2018/19 (15+15) ja 2022/23 (12+18).

Viited
------

1. ↑  Vingan, Adam (16. november 2015). "Maturity has defined Predators' Colton Sissons". *The Tennessean*. Vaadatud 28. novembril 2021.
2. ↑  Long, Corey (6. jaanuar 2017). "Colton Sissons hat trick pushes Predators to win". National Hockey League. Vaadatud 28. novembril 2021.

Välislingid
-----------

* Colton Sissons NHL.com lehel
* Colton Sissons hockeydb.com lehel

| * v
* r
Nashville Predators |
| --- |
| 
**Väravavahid**: Kevin Lankinen **·** Juuse Saros |
| 
**Kaitsjad**: Tyson Barrie **·** Alexandre Carrier **·** Dante Fabbro **·** Roman Josi **·** Jérémy Lauzon **·** Ryan McDonagh **·** Luke Schenn |
| 
**Ründajad**: Luke Evangelista **·** Samuel Fagemo **·** Filip Forsberg **·** Liam Foudy **·** Cody Glass **·** Michael McCarron **·** Tommy Novak **·** Gustav Nyquist **·** Ryan O'Reilly **·** Juuso Pärssinen **·** Kiefer Sherwood **·** Colton Sissons **·** Cole Smith **·** Philip Tomasino **·** Jakov Trenin |
**Haide-Ene Rebassoo** (25. jaanuar 1935 Tallinn – 27. detsember 2018) oli eesti botaanik.

Ta lõpetas Tartu Riikliku Ülikooli 1958 botaanikuna. Bioloogiakandidaadi väitekiri oli Hiiumaa floorast ja selle geneesist.

1988. aastal kaitses Rebassoo Leningradis doktoriväitekirja, mille aluseks oli 1987. aastal ilmunud monograafia "Läänemere idaosa saarte biotsönoosid, nende koosseis, klassifikatsioon ja kaitse" (I, II; eesti ja vene keeles).

Töötas Zooloogia ja Botaanika Instituudis (1960–1979 ja 1983–1993) ja Tallinna Botaanikaaias.

Ta uuris Hiiumaa ja Eesti väikesaarte floorat.

Teosed
------

* 1967: "Hiiumaa floora ja selle genees"
* 1972: "Laidude raamat"
* 1973: "Hiiumaa" (koostöös Volli Mäeumbaiaga)
* 1974: "Eesti taimeriigis" (fotoalbum)
* 1975: "Botaanilisi kilde 17 Hiiumaa suvest"
* 1975: "Sea-shore plant communities of the Estonian islands"
* 1979: "Eesti taimharuldusi"
* 1981: "Kaitskem kauneid taimi" (koostöös Heldur Viiresega)

Viited
------

1. 1 2  Im Memoriam Haide-Ene Rebassoo. Eesti Loodus 1/2019, lk 73
2. 1 2  Volli Mäeumbaed: "Huvialaks Hiiumaa ja hiidlased". *Hiiu Leht: kalender/aastaraamat 2001*, Kärdla 2001, lk 80–81
Panga tamm.
**Panga tamm** on looduskaitsealune tamm, mis asub Pärnumaal Lääneranna vallas Karinõmme külas Oidrema-Lihula teeristil Oidrema Pangamäel.

1936. aastal sai Panga tammest Pärnumaa esimene looduskaitsealune puu. Praeguseks on sel vanust üle 300 aasta. Legendi kohaselt olla tamm sündinud tõrust, mis lendas Pangamäele Rootsi kuninga Karl XII hobuse kabja alt.

Looduskaitse alla võtmise ajal oli Panga tammel Postimehe andmeil rinna kõrgusel 302 cm ümbermõõtu, see asus Nõmme (Karinõmme) külas Kadariku talu maal. Keskkonnaagentuuri andmebaasi kohaselt oli tamme ümbermõõt 2007. aastal T. Aasma teatel 381 cm (1.3 m kõrgusel) ja kõrgus 14,5 m (40 m), võra läbimõõt 19 m ning seisund rahuldav, kuid halvenemas; maakatastri ja Hendrik Relve teatel oli ümbermõõt samal kõrgusel aga 370 cm ja kõrgus 17 m ning 1998. aasta Eesti põlispuude projekti teatel ümbermõõt 373 cm ja kõrgus 16 m. Tamm asub Panga mäel (eramaal) ning paikneb umbes 20 m kaugusel Lihula-Pärnu maanteest, väiksemal eraldatud rohumaal metsa serval. Panga tamme kirjenumber registris on KLO4000396.

Viited
------

1. 1 2  Tõnu Kann Panga tamm on koduks kuklastele Pärnu Postimees, 28. juuli 2009 (vaadatud 01.08.2018)
2. ↑  Uusi maa-alasid looduskaitse alla Postimees, 5. oktoober 1936 (vaadatud 01.08.2018)
3. ↑  Panga tamm (KLO4000396) Eesti looduse infosüsteemis (vaadatud 01.08.2018)

Välislingid
-----------

* Tõnu Kann Panga tamm on koduks kuklastele Pärnu Postimees, 28. juuli 2009
* Panga tamm (KLO4000396) Eesti looduse infosüsteemis
* Ülesvõte Panga tammest, autor Margit Kurvits (CC BY-NC 3.0 EE)
**Ürt-penimünt** (*Marrubium vulgare*) on huulõieliste sugukonda penimündi perekonda kuuluv mitmeaastane rohttaim.

Levila
------

Taime levila hõlmab Euroopa lõunaosa, samuti kasvab seda Põhja-Aafrikas ja Aasia edelaosas. 

Eestis on leitud vaid väga haruldase tulnukana mõnel korral 19. sajandi lõpus ja 20. sajandi algul.

Kirjeldus
---------

Kasvab 30–60 cm kõrguseks. Neljatahuliste, valgete, karvadega kaetud, hargnevate vartega. Lehed vastastikused, ümar-munajad, hambulised, kurrutatud, pealt tumerohelised, alt valgekarvalised. Õied väikesed, kahetised, määrdunud-valged, koondunud kerakujulisse poolmännasõisikusse. Viljaks neli äraspidimunajat pähklikest, mis asetsevad tupes.

Kasutamine
----------

Taim sisaldab meeldiva lõhnaga eeterlikke õlisid (0,06%), erinevaid mõruaineid, parkaineid, mineraalsoolasid. Ürt-penimünti on Vahemere regioonis kasutatud ammusest ajast köharohuna. Selleks otstarbeks soovitab taime kasutada ka Plinius vanem.

Välislingid
-----------

* 614378 Ürt-penimünt andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes
Hertsog Adolf. Tundmatu kunstniku maal 1586. aastast
**Adolf I** (25. jaanuar 1526 – 1. oktoober 1586) oli Schleswig-Holstein-Gottorpi hertsog aastast 1544 kuni surmani.

Adolf oli Taani kuninga Frederik I poeg ning Christian III vend. Nooruses viibis ta neli aastat Hesseni maakrahvi Philipp I õukonnas, kus sai hea hariduse. 

Aastal 1544 jagasid Adolf, Christian ja kolmas vend Johann Holsteini omavahel. Adolf valis oma residentsiks Gottorpi kindluse, mille järgi tema järglasi hakati nimetama Holstein-Gottorpi dünastiaks. Järgnevalt tegutses Adolf aktiivselt sõjaväljadel, olles vaatamata oma protestantlikule usutunnistusele keiser Karl V toetaja. 1548. aastal osales ta Augsburgi riigipäeval ning võttis seejärel osa Karli poja Philippi reisist Hispaaniasse. 1553. aastal naasis Adolf kodumaale. 1556. aastal sai Adolfist surnud venna Friedrichi järglasena Schleswigi piiskop, kelleks ta jäi kuni surmani. 1559. aastal organiseeris Adolf koos vennapoeg Frederikiga sõjakäigu Dithmarscheni talupoegadevabariigi vastu ning alistas selle. Riik jagati Adolfi ja Frederiki vahel. 

1560.–1570. aastatel tegeles Adolf oma riigi moderniseerimisega, samuti püüdis ta selle tähtsust igati tõsta. Ta tegi näiteks keisrile ettepaneku kaevata läbi tema maade kanal, mis võimaldanuks laevadel siseneda Läänemerre ilma Taani väinu läbimata. See idee jäi siiski vaid paberile. Madalmaade vabadusvõitluse ajal toetas Adolf jätkuvalt keisrikoda, osaledes mässulistevastastes sõjakäikudes ning toetades neid raha ja relvadega.

Adolf oli seotud ka Liivimaaga. Nimelt palus talt 1577. aastal abi Tallinn, mille olid taas ümber piiranud Ivan Julma väed. Rootsi riigis valitses majanduslik kitsikus ning nii otsis linn abi välisvürstidelt. Et Adolf oli tuntud oma seiklusalti iseloomu poolest, siis loodeti talt saada kiiresti reaalset abi. Siiski ei saanud ta linna heaks palju teha, sest Madalmaade ülestõus oli neelanud sisuliselt kogu Põhja-Saksamaa sõjalised ressursid. Alles aasta hiljem sai Adolf Tallinna linnale saata laevatäie püssirohtu. Siiski toetas ta Tallinna sõnades igati ning püüdis teda Saksa-Rooma keisririiki tagasi meelitada. Adolfi plaanides oli toona saada Poola vasallina enda kätte suurt osa Liivimaast, ent see kava kukkus läbi, kui Liivimaa kitsikusajad 1570. aastate lõpul läbi said ning Vene väed sealt järk-järgult välja suruti. Hertsog Adolfi kava oli üks viimaseid Saksa-Rooma riigist lähtuvaid algatusi Liivimaa taas oma kontrolli alla saada. Võimalik, et Adolf püüdis seda teha koostöös vennapoeg hertsog Magnusega.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Christian** | **Schleswigi hertsog**1544–1586 | Järgnev**Friedrich II** |
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib Eesti NSV noortelehest; säde on väike hõõguv osake; teiste tähenduste kohta vaata lehekülge säde (täpsustus).* |

---

**Säde** oli laste- ja noorteleht, mis ilmus Eesti NSV-s 13. juunist 1946 kuni 30. detsembrini 1990; oli Eesti NSV ELKNÜ KK ja pioneeriorganisatsiooni häälekandja.

Esimene peatoimetaja oli Ralf Parve (kuni 1949, edasi 1950–1952 Ita Saks, 1953 Holger Pukk, 1953–1955 Juhan-Kaspar Jürna, 1955–1957 Harald Suislepp, 1957–1962 Arnold Päts, 1962–1970 Lembit Prits, 1970–1987 Juta Renzer, 1988–1990 Mare Vetemaa, asetäitja Juhan Haravee. 

Säde ilmus kolmapäeviti, alates 6. aprillist 1952 ka pühapäeviti, 12. septembrist 1964 lisaks ka laupäeviti. Leht maksis 1 kopika. Venekeelne rööpleht Iskra ilmus 2. aprillist 1986 kuni 29. detsembrini 1990 kolmapäeviti ja laupäeviti.

Sädemele tegid lapsepõlves kaastööd paljud hilisemad ajakirjanikud ja ühiskonnategelased, teiste seas näiteks Helar Osila, Ingrid Veidenberg, Tiina Lang, Tiina Joosu, Ainar Ruussaar, Arne Otter, Jakko Väli, Ragnar Kond, Tõnu Ojala ja Allan Alaküla.

Sädeme õigusjärglane oli 1991–2001 ilmunud noorteleht Meie Meel.

Viited
------

1. ↑  HEIMAR LENK. VÕRU-, VALGA- JA PÕLVAMAA VALIMISRINGKOND
2. 1 2 3 4  Allan Teras. "Nekroloog pioneerilehele". EPL/Eesti Ekspress, 15. veebruar 2001 (vaadatud 22. novembril 2012)

Välislingid
-----------

* Allan Teras. "Nekroloog pioneerilehele". EPL/Eesti Ekspress, 15. veebruar 2001
Arnold Georg Eggersi lubjaahju varemed Kadriorus, Hundikuristikus 2023. aasta kevadel
**Arnold Georg Eggers** (1/14. veebruar (ukj) 1791 Tallinn – 24. veebruar/9. märts (ukj) 1851 Tallinn) oli baltisaksa kaupmees, Tallinna Suurgildi oldermann ja tööstur. 

Arnold Georg Eggers asutas Tallinnas 1813. aastal Tallinnas laenuraamatukogu ja 1819. aastal raamatukaupluse. 

1822. aastal alustas ta kirjastamist, hiljem laiendas tegevust ka Peterburi, avades seal raamatukaupluse Eggers & С Nevski prospekti majas nr 8. G. A. Eggersi raamatukaupluse rentis 1835. aastal Franz Ferdinand Kluge. 1848. aastal ostsid F. Kluge ja Carl Ströhm, G. A. Eggersi raamatukaupluse. Äri sai nimeks Kluge & Ströhm.

1830. aastal asutas ta keemiatehase (valmistas pliiatsetaati, äädikat ja värvaineid), 1838. aastal tuletikumanufaktuuri ja 1840. aastate alguses Clementinenthali suvemõisas lubjatehase. 

1849. aastal omandas ja moderniseeris Juhkentali paberivabriku (hilisema Põhja Paberi- ja Puupapivabriku).

Vaata ka
--------

* Alexander Heinrich Eggers (1867 Tallinn – 1937 Berliin), 1906–1910 Tallinna Toomkooli direktor Alexander Eggers (1867 – 1937), EEVA

Viited
------

1. ↑  Захоронение: Эггерс Георгий Александрович (Георг Арнольд) (Eggers Georg Arnold), spslc.ru/burial-places
2. ↑  Kirjastus ja raamatukauplus Kluge & Ströhm, Eesti Ajalooarhiiv, Kirjastus ja raamatukauplus Kluge & Ströhm - EAA.4345

Välislingid
-----------

* Eggers, Arnold Georg\* (1791-1851), BBLD - Baltisches biografisches Lexikon digital
* Georg Eggers (1791 – 1851)
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel on tänavast Tartus; Tallinna tänava kohta vaata artiklit Friedrich Reinhold Kreutzwaldi tänav (Tallinn); samanimeliste tänavate kohta vaata lehekülge Kreutzwaldi tänav (täpsustus).* |

---

Kaart
Fail:Kreutzwaldi 6, Tartu (3).JPGVilla Tammekann, Kreutzwaldi 6.
**Friedrich Reinhold Kreutzwaldi tänav** on tänav Tartus Tähtvere linnaosas. 

Tänav algab Jakobi tänava ja Laulupeo puiestee ristist ja kulgeb linna piirini, jätkudes Tartu–Tallinna maanteena. Tänava pikkus on umbes 2260 m. Kreutzwaldi tänavast vasakule jääb peamiselt era- või väikestest kortermajadest koosnev Tähtvere linnaosa, paremale aga Tähtvere park. Muuhulgas jäävad tänava vasakusse serva Soome arhitekti Alvar Aalto projekteeritud funktsionalistlik eramaja Villa Tammekann, kus tänapäeval tegutseb Turu ja Tartu ülikoolide ühine Granö keskus, ning Eesti Maaülikoolile kuuluvad kunagise Tähtvere mõisasüdame majad. Pärast ristumist Friedrich Tuglase tänavaga jääb Kreutzwaldi tänava mõlemasse külge Eesti Maaülikooli linnak.

Kuna Tähtvere park jääb täispikkuses Kreutzwaldi tänava äärde, on tänava numeratsioon mõnevõrra iseäralik: vasakul poolel jõuavad majanumbrid teispool Tuglase ristmikku juba 50-ni, samas kui paremal tänavapoolel kannab Maaülikooli peahoone numbrit 1.

Tänav sai nime eesti kirjaniku Friedrich Reinhold Kreutzwaldi järgi (Tartu linnavolikogu otsus 24. oktoobril 1932).

Pilte
-----

* Villa Tammekann.Villa Tammekann.
* Tähtvere mõisa uus peahoone.Tähtvere mõisa uus peahoone.
* Tähtvere mõisa uus peahoone.Tähtvere mõisa uus peahoone.
* Tähtvere mõisa vana peahoone.Tähtvere mõisa vana peahoone.
* Tähtvere mõisa tallid.Tähtvere mõisa tallid.
* Eesti Maaülikooli peahoone, Kreutzwaldi 1.Eesti Maaülikooli peahoone, Kreutzwaldi 1.
* Eesti Maaülikooli spordihoone, Kreutzwaldi 3Eesti Maaülikooli spordihoone, Kreutzwaldi 3
Logo
**Tšehhikeelne Vikipeedia** (tšehhi keeles *Česká Wikipedie*) on Vikipeedia tšehhikeelne versioon.

Tšehhikeelne Vikipeedia sai alguse 3. mail 2002.

Seal on 535 358 artiklit, millega see on artiklite arvult 28. keeleversioon, ja 1 500 984 lehekülge. Seal on 639 982 registreeritud kasutajat (kellest aktiivseid on 2333) ja 33 administraatorit.

16. märtsil 2022 ületas tšehhikeelne Vikipeedia artiklite arv 500 000 piiri.

Tšehhi vikipediatid tähistamas Prahas tšehhikeelne Vikipeedia 15. aastapäeva 2017. aasta mais

Artiklite arvu statistika
-------------------------

Artiklite arvu kasv
* 50 000 artiklit täitus 18. novembril 2006
* 100 000 artiklit täitus 19. juunil 2008
* 150 000 artiklit täitus 17. veebruaril 2010
* 200 000 artiklit täitus 6. juulil 2011
* 250 000 artiklit täitus 13. detsembril 2012
* 300 000 artiklit täitus 24. juulil 2014
* 350 000 artiklit täitus 2. aprillil 2016
* 400 000 artiklit täitus 10. veebruaril 2018
* 450 000 artiklit täitus 3. aprillil 2020
* 500 000 artiklit täitus 16. märtsil 2022

Viited
------

1. ↑  All Wikipedias ordered by number of articles

Välislingid
-----------

* Tšehhikeelne Vikipeedia
Siimu sild augustis 2019
**Siimu sild** on sild Pärnus, mis läheb üle Sauga jõe ja ühendab J. V. Jannseni tänavat ja Haapsalu maanteed.

Sild avati ametlikult 6. augustil 1937. Sild õhiti 1944. aastal. Uus Siimu sild valmis 1958. aastal.

Nimi
----

Siimu sild on saanud nime kohaliku Siimu kõrtsi järgi. Silda on nimetatud ka Vana-Pärnu sillaks.

Ajalugu
-------

Siimu silla asukohas Sauga jõe suudmes asus enne püsisilla valmimist ujuvsild. Ühe versiooni kohaselt avati see umbes samal ajal Pärnu linna Nahksillaga 19. sajandi esimestel aastatel. Teise versiooni kohaselt avati Vana-Pärnu ujuvsild mõnikümmend aastat hiljem.

Püsisilla ehitus Sauga jõe suudmesse tõusis päevakorda koos Pärnu Suursilla ehituse kavaga. 1934. aastal võeti Siimu silla ehitus Eesti sildade ehituskavva, tööd alustati 1935. aasta oktoobris. Sild valmis jaanuaris 1937. Tegu oli esimese kaarsillaga Eestis. Silla avas ametlikult sotsiaalminister ja Pärnu endine linnapea Oskar Kask 6. augustil 1937.

Siimu silla õhkisid taganevad Saksa väed 1944. aasta septembris. Seejärel ehitati üle Sauga jõe jälle ajutine ujuvsild. Uus, hävinud sillaga sarnane, Siimu sild valmis 1958. aastal.

Vaata ka
--------

* Pärnu sillad

Viited
------

1. ↑   (vaadatud 03.06.2017)
2. 1 2 3 4  Tõnu Kann (17. märts 2007). "Pärnu suured sillad 1803–2007". *Pärnu Postimees*. Vaadatud 09.05.2021.
3. ↑  Olaf Esna (2. oktoober 2018). "Pärnu ehitatud ja ehitamata sillad". *Pärnu Postimees*. Vaadatud 09.05.2021.

Välislingid
-----------

* Siimu silla kandejõu proovimine (1937), Eesti Filmi Andmebaas
* 


| * v
* r
Pärnu sillad |
| --- |
| Sillad üle Pärnu jõe | 
Kesklinna sild **·**  Papiniidu sild |
| Sillad üle Sauga jõe | 
Siimu sild **·**  Sauga sild **·**  Sauga vantsild |
| Sillad üle Reiu jõe | 
Sindi-Lodja sild **·**  Reiu raudteesild |
| Ajaloolised sillad | 
Nahksild **·**  Suursild  **·**  Puusild |
| Muud sillad | 
Vallikraavi sild |
**Volodõmõr Stepanovitš Holubnõtšõi** (ukraina keeles: Володимир Степанович Голубничий; 2. juuni 1936 Sumõ – 16. august 2021 Sumõ) oli Ukraina käija, kes esindas võistlustel Nõukogude Liitu. Holubnõtšõi oli 1960. aastatel parim käija 20 kilomeetrisel distantsil. Ta oli 20 km käimises kahekordne olümpiavõitja

Esimese olümpiakulla võitis ta 1960. aasta Rooma olümpiamängudel. Võistluste ajal oli väga kuum ilm ja ta edestas austraallast Noel Freemani alles viimasel 20 meetril. Järgmistel 1964. aasta Tōkyō olümpiamängudel võitis ta pronksi, kuna oli olümpiaeelsel treeningul endale veidi liiga teinud ja ei suutnud kõige kirkama medali eest võistelda.

1968. aastal Méxicos tuli ta teist korda olümpiavõitjaks. Võistluse ajal oli ta tempot teinud teise Nõukogude Liidu käija Nikolai Smagaga. Staadionile tulles lahutas Nõukogude Liidu sportlasi finišist veel vaid 300 meetrit, kuid tol hetkel kiirendas siis veel kolmandat kohta hoidev Mehhiko käija José Pedraza, kes kaasmaaslate valjul kaaselamisel reegleid rikkus ja peaaegu jooksma hakkas. Pedraza edestas lõpumeetritel Smagat ja kaotas Golubnõtšõiile vaid 1,6 sekundiga.

1972. aasta Müncheni olümpiamängudel võitis ta hõbemedali vaatamata sellele, et oli eelmisel aastal vigastuste tõttu täielikult võistlemisest eemal. Oma viimastel olümpiamängudel 1976. aastal Montréalis jäi ta seitsmendaks.

1974. aastal tuli ta Euroopa meistriks ning võitis 1966. aastal hõbeda ja 1962. aastal pronksi.

Holubnõtšõi on üks kõigi aegade edukamaid käijaid. Ta on ainus, kes on võitnud 20 km käimises kaks olümpiakulda ning ainus, kes on võitnud sel alal kolme värvi medalit ja kokku neli medalit. Ta püstitas 20 km käimises esimese maailmarekordi juba 19-aastaselt 1955. aastal ja oli 38-aastaselt vanim selle ala Euroopa meister.

2012. aastal võeti ta IAAF-i kuulsuste halli liikmeks.

Viited
------

1. ↑  Vladimir Golubnichy. *Encyclopædia Britannica*. Vaadatud 7.12.2016

Välislingid
-----------

* Volodõmõr Holubnõtšõi veebisaidil Olympedia Muuda Vikiandmetes
* Volodõmõr Holubnõtšõi Rahvusvahelise Kergejõustikuliidu kodulehel Muuda Vikiandmetes

| * v
* r
IAAF-i kuulsuste halli liikmed |
| --- |
| Mehed | 

* Abebe Bikila
* Valeri Brumel
* Serhi Bubka
* Sebastian Coe
* Glenn Davis
* Harrison Dillard
* Hicham El Guerrouj
* Volodõmõr Holubnõtšõi
* Michael Johnson
* Alberto Juantorena
* Kipchoge Keino
* Hannes Kolehmainen
* Robert Korzeniowski
* Carl Lewis
* Jānis Lūsis
* Bob Mathias
* Noureddine Morceli
* Edwin Moses
* Paavo Nurmi
* Dan O'Brien
* Parry O'Brien
* Al Oerter
* Jesse Owens
* Viktor Sanejev
* Juri Sedõhh
* Adhemar da Silva
* Peter Snell
* Emil Zátopek
* Daley Thompson
* Lasse Virén
* Cornelius Warmerdam

 |
| Naised | 

* Iolanda Balaș
* Fanny Blankers-Koen
* Betty Cuthbert
* Mildred Didrikson
* Heike Drechsler
* Marjorie Jackson
* Jackie Joyner-Kersee
* Wang Junxia
* Marita Koch
* Stefka Kostadinova
* Natalja Lissovskaja
* Svetlana Masterkova
* Marie-José Pérec
* Wilma Rudolph
* Irena Szewińska
* Shirley Strickland
* Grete Waitz

 |
| 
Andmed on uuendatud seisuga 8. juuli 2015. |
Oleviste kirik Tallinnas
**Kirik** on kristlik pühakoda – hoone, kus toimuvad jumalateenistused.

Ajalugu
-------

### Algkristluse ajal

Kristlike pühakodade arhitektuur kasvas välja kristlaste regulaarsetest kokkusaamistest eramajades ja sünagoogides. Spetsiaalseid kirikuhooneid hakati ehitama siis, kui kogudus ei mahtunud enam senistesse ruumidesse ära või endised ruumid ei vastanud enam jumalateenistuse vajadustele. Kirikute ehitamine muutus teostatavamaks ning kirikud tavalisemaks pärast seda, kui Rooma keiser Constantinus Suur tegi 313 Milano ediktiga lõpu kristlaste tagakiusamisele. 

Esimesed kristlased olid – nagu Jeesuski – Palestiina juudid (judaismi tunnistajad), kes käisid Jeruusalemma templis ning sünagoogides. Templiteenistus oli rituaal, kuhu kuulus ohverdamine, sealhulgas loomade ohverdamine lepitusohvrina Jahvele. Uues Testamendis mainitakse korduvalt Jeesuse viibimist Templis.

Vaata ka
--------

* Kirikute loend
* Kõrgeimate kirikute loend
* Eesti kirikute ehitus- ja konserveerimisajaloo ning materjaliuuringute andmebaas (digiarhiiv)
* *Accoudoir*
* Altar
* Altariesine
* Altarikuju
* Altarimaal
* Altarisein
* Baptisteerium
* Basiilika
* Kabel
* Kantsel
* Katedraal
* Kihelkonnakirik
* Kirikla
* Kirikuaed
* Kirikukell
* Kirikumees
* Kirikupink
* Kirikuteener
* Kirikutorn
* Kloostrikirik
* Koor
* Kooritool
* Kooritoolistik
* Käärkamber
* Külglööv
* Lööv
* Maakirik
* Narteks
* Pastoraat
* Pihitool
* Pikihoone
* Pingistik
* Pühamu
* Surnuvärav
* Toomkirik
* Võidukaar
* Võlv
* Ümarkirik

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikisõnastiku artikkel: **kirik** |

* Eesti kirikute ehitus- ja konserveerimisajaloo ning materjaliuuringute andmebaas (digiarhiiv)
**"Rush"** on Austraalia laulja, laulukirjutaja ja produtsendi William Singe'i debüütsingel. Selle andis 3. veebruar 2017 välja plaadifirma RCA 

Records. William Singe osales samuti selle loo kirjutamise ja valmimise protsessis. Laulus on kasutatud osi Jennifer Paige'i loost "Crush".

Taust ja avaldamine
-------------------

2012. aastal osales Singe telesaate "The X Factor Australia" neljanda hooaja saadetes. Ta esines esmalt sooloartistina, aga kohtunikud otsustasid ta liita Trent Belli, Julian De Vizio, Zach Russelli ja Jayden Sierraga ja nii sai alguse poistebänd The Collective. Vastloodud ansambel sai finaalis kolmanda koha, aga kaks päeva hiljem kirjutasid nad alla juba plaadilepingule Sony Music Australiaga. Aastatel 2012–2015 andis ansambel välja seitse singlit ning ühe stuudioalbumi. 18. veebruaril 2015 teatas William oma lahkumisest, et proovida soolokarjääri. 

Järgmise kaheksateistkümne kuu jooksul laadis ta arvukalt pop- ja R&B-laule oma YouTube'i kanalisse. 29. juuli 2016 teatas ta, et kirjutas alla plaadilepingule RCA Recordsiga. 

Billboardile 2017. aasta veebruaris antud intervjuus selgitas William Singe, et tema mänedžer Julian Petroulas mängis talle Jennifer Paige'i lugu "Crush" ja küsis, mida ta sellest loost arvab. Singe leidis, et loo refrääniga annab midagi eriti ägedat teha. Peagi veetis ta aega koos Petroulase ja Sebastianiga ning hakkas laulu kirjutama. Laulu originaalpealkirja "Crush" muutsid nad ümber, uueks pealkirjaks sai "Rush". William Singe on öelnud loo ja selle valmimise kohta: "See laul oli minu jaoks üsna isiklik, sest kui sa laulu sõnu loed, siis need on üsna sügavamõttelised. Me saime ka ühe seitsmeteistaastase Prantsusmaalt pärit produtsendi, kes meid stuudios aitas. Laulu tegime valmis mõne päevaga, täiustasime seda veidike ning hakkasime videot filmima."

Muusikavideo
------------

Muusikavideo režissööriks oli Alexander Nikishin ning see ilmus 15. veebruaril 2017.

Laulud
------

* **ALLALAADITAV**

1. "Rush" – 3:13

Kohad edetabelites
------------------

| Riik | Edetabeli nimi (2017) | Koht |
| --- | --- | --- |
| Austraalia | Hitseekers Charts (ARIA) | 14. |

Viited
------

1. ↑  ""Rush" - William Singe'i singel, Apple Music". iTunes Store (AU). Vaadatud 23. mai 2017.
**Lööne mõis** oli rüütlimõis Valjala kihelkonnas Saaremaal. Tänapäeval jääb mõisahoone Saare maakonna Saaremaa valla territooriumile.

Saare-Lääne piiskop Peter Wetberch läänistas Hans Scherile 1480. aastal poolteise adramaa suuruse *Cölle mõisa*, mis asus tollase Lööne (*Löhn*) küla lähedal. 1498. aastal läks Lööne mõis (*Köln*) Pollide suguvõsa kätte. Pollid suurendasid mõisa valdusi, liites mõisaga mitu ümbruskaudset küla. Taani aja alguses kuulusid Lööne mõisale lisaks Lööne külale ka Kõnnu (*Könde*), Rahu (*Ragk*), Kõljala (*Köliall*) ja osa toonasest Valjalast (*Pappi-Allewe*), kuhu Pollid 1634. aastal ehitasid kõrtsi. Mõisnikuks oli sellel ajal Odert von Poll, kes oli ühtlasi ka Saaremaa rüütelkonna peamees ja maanõunik. 

1698. aastal said mõisaomanikeks Vietinghoffid, kelle käest said mõisa Güldenstubbed ja hiljem Weymarnid. 1791. aastal omandasid mõisa uuesti Güldenstubbed ja see jäi nende kätte kuni 19. sajandi teise pooleni, pärast seda oli mõis kuni võõrandamiseni 1919. aastal Buxhoevedenite valduses. Mõisa viimane omanik oli parun Reinhold Buxhoeveden.

Lööne mõisa valdusi laiendati Weymarnide, Güldenstubbede ja Buxhövedenide ajal veelgi.

Weymarnid alustasid 18. sajandi lõpus uue mõisahoone ehitamist. See oli ühekorruseline kõrge sokliga, milles asus keldrikorrus, ja poolkelpkatusega lihtne barokkstiilis hoone. 1864. aastal ehitati hoone tollase omaniku Güldenstubbe poolt uusgooti stiilis ümber. Ümberehituse käigus lisati sakmelise viiluga kahekorruselise keskrisaliidi, mida kaunistab peenelt töödeldud Güldenstubbede vapikivi. Tähelepanu väärivad hästitöödeldud raiddetailidest karniisid, akende Inglise stiilis ehisraamid ja hoone ehisnurgad. 

Mõisa kõrvalhooned ei ole säilinud.

Aastatel 1923–1973 oli mõisamajas kool. Peale kooli töötas mõisahoones turismibaas. Praegu on hoone eravalduses.

Valjala kirik
Valjala kihelkond

**Kirik**: Valjala  

**Mõisad**: Haeska mõis | Jööri mõis | Jürsi mõis | Kalli mõis | Kogula mõis | Lööne mõis | Mäe mõis | Röösa mõis | Sakla mõis | Sassi mõis | Uue-Lõve mõis | Vana-Lõve mõis | Võhksa mõis



1. ↑
**Andrew Mangiapane** (sündinud 4. aprillil 1996 Boltonis Ontario provintsis) on Kanada jäähokimängija, kes mängib NHL-klubis Calgary Flames ründajana vasakäärel.

Aastatel 2013–2016 mängis ta Ontario Hockey League'i (OHL) klubis Barrie Colts.

2015. aastal valis Calgary Flames ta NHL-i *draft* '​is 166. valikuna. Hooajal 2016/17 asus Mangiapane mängima American Hockey League'is (AHL) Flamesi tütarklubis Stockton Heat. NHL-is debüteeris ta 31. detsembril 2017 mängus Chicago Blackhawksi vastu. Hooajal 2017/18 sai Mangiapane NHL-is kirja kokku kümme mängu. 2018. aastal valiti ta AHL-i tähtede mängule. Püsivalt on ta Flamesi koosseisu kuulunud alates järgmise hooaja teisest poolest. Esimese värava NHL-is lõi ta 9. veebruaril 2019 mängus Vancouver Canucksi vastu. Hooajal 2018/19 jäi tema arvele üheksa väravat ja kaheksa väravasöötu. Hooajal 2021/22 oli Mangiapane Flamesi resultatiivsuselt neljas mängija (35+20).

2021. aastal tuli Mangiapane Kanada jäähokikoondise koosseisus maailmameistriks. Ta saabus 2021. aasta jäähoki maailmameistrivõistlustele neljandaks alagrupimänguks, kui Kanada oli kaotatud kolm esimest mängu. Seitsme mänguga lõi Mangiapane turniiril seitse väravat ja andis neli väravasöötu. Ta oli Suurbritannia mängija Liam Kirki kõrval turniiri suurim väravakütt. Turniiri lõpus valiti Mangiapane turniiri väärtuslikumaks mängijaks ja turniiri sümboolsesse koosseisu.

Ta on ema kaudu Itaalia päritolu ja isa kaudu Šotimaa päritolu.

Viited
------

1. ↑  "MANGIAPANE'S LEARNING CURVE". *NHL.com*. Vaadatud 16. mail 2022.

Välislingid
-----------

* Andrew Mangiapane NHL.com lehel
* Andrew Mangiapane hockeydb.com lehel
* "Üks uus pusletükk päästis kuristiku äärel kõikunud Kanada". sport.postimees.ee. 8. juuni 2021

| * v
* r
Calgary Flames |
| --- |
| 
**Väravavahid**: Jacob Markström **·** Dan Vladař |
| 
**Kaitsjad**: Rasmus Andersson **·** Dennis Gilbert **·** Noah Hanifin **·** Oliver Kylington **·** Jordan Oesterle **·** Chris Tanev **·** MacKenzie Weegar **·** Nikita Zadorov |
| 
**Ründajad**: Mikael Backlund **·** Blake Coleman **·** Matt Coronato **·** Dillon Dubé **·**  Walker Duehr **·** A. J. Greer **·** Jonathan Huberdeau **·** Nazem Kadri **·** Elias Lindholm **·** Andrew Mangiapane **·** Jakob Pelletier **·** Kevin Rooney **·** Adam Ružička **·** Jahor Šaranhovič |
Merili Nikkolo 2022. aasta Arvamusfestivalil
**Merili Nikkolo** (sündinud 12. juunil 1984) on eesti ajakirjanik ja ajakirjandusjuht.

2006. aastal lõpetas Merili Nikkolo ajakirjanduse ja suhtekorralduse eriala Tartu Ülikoolis. Töö kõrvalt jätkas ta samas õpinguid ning kaitses 2010. aastal ärijuhtimises magistritöö "Ajakirjanike töörahulolu kujundavad tegurid" *cum laude* (juhendaja Maaja Vadi).

2006. aastast töötas Merili Nikkolo ajalehes Järva Teataja reporterina, aastatel 2012–2015 oli Järva Teataja peatoimetajana. 2006–2009 õpetas ta Paide Gümnaasiumis ja Türi majandusgümnaasiumis meediat, algatas ja juhtis Järva Teataja meediaklubi.

1. septembrist 2015 kuni 6. maini 2018 oli Nikkolo Pärnu Postimehe peatoimetaja.

2018. aasta maist sai Nikkolost Postimehe vastutav väljaandja ning AS-i Eesti Meedia uudismeedia juht, kelle vastutusalasse kuulusid ka kontserni maakonnalehed, uudisteagentuur BNS ning Kuku raadio. 2019. aasta lõpus lahkus Nikkolo Postimehe vastutava väljaandja ametist. Tema lahkumise järel esitas lahkumisavalduse ka uuriva toimetuse juht Holger Roonemaa. Lahkumiste põhjuseks tõi Postimees Grupi juhatuse esimees Andrus Raudsalu "erinevad nägemused tuleviku arengustrateegiate osas".

Alates 2020. aasta suvest töötas ta Ekspress Meedias tasulise sisu juhina. 1. novembrist 2021 töötab Nikkolo Eesti Ekspressi peatoimetajana.

Viited
------

1. 1 2 3  Tiit Reinberg Järva Teataja uus peatoimetaja on Merili Nikkolo Järva Teataja, 6. märts 2012
2. ↑  Merili Nikkolo "Ajakirjanike töörahulolu kujundavad tegurid" Tartu Ülikool, 2010
3. ↑  Postimehe vastutavaks väljaandjaks saab Merili Nikkolo ERR/BNS, 02.05.2018
4. ↑  Postimehe vastutav väljaandja Merili Nikkolo lahkub ametist ERR, 23.12.2019
5. ↑  "Eesti Ekspressi peatoimetajaks saab Merili Nikkolo" ERR, 18. oktoober 2021

Välislingid
-----------

* Merili Nikkolo "Ajakirjanike töörahulolu kujundavad tegurid" Tartu Ülikool, 2010 (magistritöö)
* Tiit Reinberg Järva teataja uus peatoimetaja on Merili Nikkolo Järva Teataja, 6. märts 2012
* Postimehe vastutavaks väljaandjaks saab Merili Nikkolo ERR/BNS, 2. mai 2018
* Postimehe vastutav väljaandja Merili Nikkolo lahkub ametist ERR, 23. detsember 2019
**Lemme Siil** (aastani 1979 **Lemme Alliksaar**; 1. veebruar 1957 – 16. juuni 2018) oli eesti pedagoog, õpikute autor ja toimetaja.

Ta lõpetas Tallinna 32. keskkooli 1975. aastal, õppis 1976–1982 Tartu Riiklikus Ülikoolis, mille lõpetas 1982. aastal eesti keele ja kirjanduse erialal. Töötas õpetajana ja õpetaja-metoodikuna Tallinna 20. keskkoolis, Prantsuse Lütseumis ja Inglise Kolledžis, samuti õppejõuna Tallinna Tehnikaülikoolis, oli üleriigilise eesti keele ja kirjanduse ainenõukogu liige ning kuulus noorteajakirjade toimetuskolleegiumidesse. 

Eesti diplomaatilise missiooni koosseisus oli aastatel 2006–2009 tegev Prantsusmaal, 2010–2013 Soomes ja 2017 Rumeenias.

Isiklikku
---------

Lemme Siili abikaasa oli Imre Siil, nende poeg Jörgen Siil on Euroopa Parlamendi välisasjade nõunik. 

Tema õde on ökoloogiadoktor Tiiu Alliksaar.

Välislingid
-----------

Filmirežissöör Tanel Toom „Tõe ja õiguseni" jõudmisest. Õpetajate Leht, 01.02.2019.

Range õpetaja spontaanne rõõmuhetk rongkäigus tegi laulupeo mulle oluliseks. ERR kultuuriportaal.
**Heinrich Scheidemann** (umbes 1595 Wöhrden, Holstein – 1663 Hamburg) oli saksa organist ja helilooja.

Elukäik
-------

Oma esimesi mänguoskusi orelil omandas isa käe all. Aastatel 1611–1614 õppis Jan Pieterszoon Sweelincki juures Amsterdamis Hollandis. Heinrich Sceidemann oli üks Sweelincki üks paremaid õpilasi. 1629. aastast Heinrich Scheidemann sai organisti koha Hamburgi Katariina kirikus (Catharinenkirche). Seal ta töötas rohkem kui 30 aastat, kuni surmani Hamburgi katkuepideemia ajal 1663. aasta algul.

Looming
-------

Heinrich Scheidemann on kirjutanud kõige rohkem heliloomingut orelile ja oli tuntud organistina. On säilinud mõned laulud ja klavessiiniteosed, mis on oreliteostest vähem tuntud.

Heinrich Scheidemann kirjutas oreliprelüüde, mis kannavad nime "Praeambulum". Tuntud on ka tema "Koraaliprelüüdid" ehk "Koraalifantaasiad", kus koraali meloodiat on töödeldud *cantus firmus*'es. Viimastes on tunda Jan Pieterszoon Sweelincki mõjusid. 

Heinrich Scheidemann esindas Põhja-Saksa barokikoolkonda. Tema õpilased olid tuntud organistid ja heliloojad Johann Adam Reincken, kes hiljem pärast õpetaja surma oli organistiks Hamburgi Katariina kirikus, ja Dietrich Buxtehude. Viimased kaks olid ka tuntud Põhja-Saksa baroki esindajad.

Välislingid
-----------

* / Werner Music Archive (WIMA)
Johann Cicero
**Johann II** (2. august 1455 – 9. jaanuar 1499) oli Brandenburgi kuurvürst 1486. aastast kuni oma surmani, neljas Hohenzollernite dünastiast. Pärast oma surma sai ta samanimelise Rooma oraatori järgi lisanime ***Cicero***, kuid kuurvürsti ilukõnelisus ja huvi kunsti vastu on vaieldav.

Perekond ja lapsed
------------------

Johann Cicero oli Brandenburgi kuurvürsti Albrecht III Achillesi ja selle esimese naise Margarete von Badeni vanim poeg. Kuna tema isa valitses toona kui Brandenburg-Ansbachi markkrahv (1457. aastast ka kui Brandenburg-Kulmbachi markkrahv), sündis ta Hohenzollernite residentsis Ansbachis Frangimaal, kus ta veetis oma lapsepõlve kuni 1466. aastani, kui sai oma onu kuurvürst Friedrich II eeldatava pärijana kutse Brandenburgi. Johann ühines temaga Stettini pärilussõjas Pommeri hertsogite vastu, kuni Friedrich 1470. aastal tagasi astus ja teda asendas Johanni isa, kes 1473. aastal määras Johanni Brandenburgi maade regendiks. Pärast Pommeri võitlust pidi ta tegelema ka pärandikonfliktiga pärast oma poolõe Barbara abikaasa, Piastist hertsogi Henryk XI Głogowski surma 1476. aastal.

25. augustil 1476 abiellus Johann Berliinis Tüüringi maakrahvi Wilhelm III ja Luksemburgi hertsoginna Anna tütre Margaretega. Nende lapsed olid:

1. Wolfgang, sündis ja suri 1482
2. Joachim (21. veebruar 1484 – 11. juuli 1535)
3. Elisabeth, sündis ja suri 1486
4. Anna (27. august 1487 – 3. mai 1514)
5. Ursula (17. oktoober 1488 – 18. september 1510)
6. Albrecht (1490 – 24. september 1545)

Valitsemine
-----------

Johann järgnes oma isale kui kuurvürst 1486. aastal, samas Hohenzollernite dünastia Frangimaa valdused läksid tema noorematele vendadele Friedrichile ja Siegmundile. Ta andis välja määruse, et tema onu Friedrich II soovil püstitatud Berliini loss peab olema Brandenburgi kuurvürstide püsielupaik, mis on linna ajaloo algus riigi pealinnana. Samuti kehtestas ta 1488. aastal õlle aktsiisimaksu, mis põhjustas mitmeid rahutusi, peamiselt Altmarki piirkonna linnades.

1490. aastal suutis Johann osta endise Lausitzi territooriumi Zosseni ümber, mida tunnistas Böömimaa kuningas Vladislav II, ning säilitas Hohenzollernite dünastia pärimisnõude Greifide dünastia Pommeri maadele. Ta suri 1499. aastal pleuraefusiooni Arneburgi lossis ja tema järglaseks sai tema vanem poeg Joachim I. Johann oli esimene Hohenzollernist kuurvürst, kes maeti Brandenburgi, esialgu Lehnini kloostrisse, hiljem maeti tema pojapoja Joachim II käsul ümber Berliini toomkirikusse.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Albrecht III Achilles** | **Brandenburgi kuurvürst**1486–1499 | Järgnev**Joachim I "Nestor"** |
Juan Antonio Samaranch, 1998
**Juan Antonio Samaranch**, 1991. aastast Samaranchi markii; (katalaani keeles *Joan Antoni Samaranch i Torelló*; 17. juuli 1920 Barcelona – 21. aprill 2010 Barcelona) oli katalaani päritolu Hispaania spordiametnik, seitsmes Rahvusvahelise Olümpiakomitee president (1980–2001).

Franco ajal oli ta Francisco Franco toetaja ja traditsionalistlik-parempoolse partei Movimiento Nacional liige. 1954 sai ta Hispaania Olümpiakomitee liikmeks. 1966 nimetati ta spordiministriks. 1967. aastast oli ta Hispaania parlamendi liige. 1973–1977 oli Samaranch Barcelona provintsivalitsuse esimees. 1977 asutas lühikest aega toiminud frankistliku, konservatiivse, regionalistliku erakonna Concordia Catalana. 1977–1980 oli ta Hispaania suursaadik Nõukogude Liidus ja Mongoolias.

Sportlasena harrastas Samaranch iluuisutamist ja rulluisuhokit. Kuulus spordiklubisse Espanyol Barcelona.

Ta külastas korduvalt Tallinna (3. aprillil 1992, novembris 2003).

Tunnustus
---------

* Carlos III ordeni suurrist
* 1985 Generalitat de Catalunya kuldmedal
* 1994 Rahvaste Sõpruse orden
* 2003 Maarjamaa Risti I klassi teenetemärk

Ta oli mitme ülikooli audoktor.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Juan Antonio Samaranch** |

* Juan Antonio Samaranch, tsitaate

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Michael Morris** | **ROK-i president**1980–2001 | Järgnev**Jacques Rogge** |
Joachim Friedrich, Brandenburgi kuurvürst: Johann Bussemacheri tehtud portree
**Joachim Friedrich** (27. jaanuar 1546 – 18. juuli 1608) Hohenzollernite dünastiast oli Brandenburgi kuurvürst 1598. aastast kuni oma surmani.

Elulugu
-------

Joachim Friedrich sündis Cöllnis kui kuurvürst Johann Georgi ja Sophia von Liegnitzi poeg. Ta oli aastatel 1566-1598 Magdeburgi peapiiskopkonna administraator, seejärel isa järglasena Brandenburgi kuurvürst. Joachim Friedrichi järglane pärast tema surma oli tema poeg Johann Sigismund. Joachim Friedrich abiellus esimest korda 7. märtsil 1570 Johann von Küstrini ja Katharina von Braunschweig-Wolfenbütteli tütre Katharinaga. Joachim Friedrich abiellus teist korda 23. oktoobril 1603 Albrecht Friedrichi ja Marie Eleonore von Jülich-Kleve-Bergi tütre Eleonorega. Temast sai 1605. aastal Preisimaa hertsogiriigi regent. Tema tiitlite hulka kuulus ka "Stettini, Pommeri, Kaszuby, Vandalorumi ja Crosseni hertsog (Dux)", vastavalt Grimnitzi lepingule, kuigi Pommeri tiitlid olid vaid nominaalsed.

Joachim Friedrich ja Katharina said järgmised lapsed:

* Johann Sigismund (8. november 1572 – 23. detsember 1619)
* Anna Katharina (26. juuni 1575 – 29. märts 1612)
* Johann Georg (16. detsember 1577 – 2. märts 1624)
* August Friedrich (16. veebruar 1580 – 23. aprill 1601)
* Albert Friedrich (29. aprill 1582 – 3. detsember 1600)
* Joachim (13. aprill 1583 – 10. juuni 1600)
* Ernst (13. aprill 1583 – 18. september 1613)
* Barbara Sophia (16. november 1584 – 13. veebruar 1636)
* Christian Wilhelm (28. august 1587 – 1. jaanuar 1665)

Joachim Friedrich ja Eleonore said vaid ühe lapse:

* Marie Eleonore (22. märts 1607 – 18. veebruar 1675)

Pärand
------

Joachim-Friedrich Strasse tänavasilt, Berliin
Joachim-Freidrich Strasse Berliinis on nimetatud tema järgi.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Johann Georg** | **Brandenburgi kuurvürst**1598–1608 | Järgnev**Johann Sigismund** |
| Eelnev**Sigismund von Brandenburg** | **Magdeburgi administraator**1566–1598 | Järgnev**Christian Wilhelm von Brandenburg** |
**Luur** on eesti perekonnanimi.

Statistika
----------

2023. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Luur 168 inimesel: 78 mehel ja 90 naisel. Perekonnanimede levikult oli Luur meeste puhul 1156. kohal ja naiste puhul 1087. kohal. Kõige levinum oli perekonnanimi Luur vanuserühmas 40–44, kus neid on 10 000 elaniku kohta 1,65. Nimi oli kõige sagedasem Pärnu maakonnas, kus sellist nime kandis maakonna 10 000 elaniku kohta 7,17 inimest.

19. sajandi algul pandi pärisorjusest vabastamise käigus talupoegadele Pärnumaal Audru, Tori, Pärnu-Eliisabeti ja Mihkli kihelkondades, Virumaal Simuna, Väike-Maarja ja Viru-Nigula kihelkondades, Järvamaal Ambka ja Koeru kihelkonnas ning Harjumaal Keila kihelkonnas 13 korral nimeks Luhr, Luir, Lur ja Luur.

Nimede eestistamisel võeti Luur aastatel 1937. ja 1939. aastal uueks perekonnanimeks 2 korral isikute poolt, kelle perekonnanimi oli varem Henning ja Järvetson.

Nime kandjaid
-------------

* August Luur, Eesti sõjaväelane (1902–1992)
* August Luur, eesti ajakirjanik ja kirjastaja (1934–1990)
* Ene-Mai Luur, eesti keraamik ja portselanimaalija (1942–2021)
* Veera Luur, eesti näitleja ja inspitsient (1911–2003)

Viited
------

1. ↑  Statistikaamet: Nimede statistika (vaadatud 3.11.2023)
2. ↑  Onomastika andmebaas. Nimede panemine: Luur.
3. ↑  Onomastika andmebaas. Nimede eestistamine: (uus nimekuju): Luur.

Välislingid
-----------

* Luur statistikaameti andmebaasis
**Pärnu Suurmärter Katariina kirik** (ka *Jekateriina kirik*) on Pärnus Vee tänava ja Uue tänava nurgal asuv barokkstiilis kirik. 

Katariina kirik, 1795. aastal. Johann Christoph Brotze kogust

Ajalugu
-------

Kirik on ehitatud arhitekt Pjotr Jegorovi projekti järgi 1768. aastal, umbes sajand varem kui enamik teisi õigeusu kirikud, mistõttu on sellel teistega võrreldes erinev arhitektuur. Kiriku rajamiseks anti korraldus pärast 1764. aastat, kui Pärnus oli läbisõidul olnud Venemaa keisrinna (1762–1796) Katariina II. Kirik ehitati Katariina II käsul ja rahastamisel algselt Pärnu garnisonile 1752. aastal rajatud puukiriku asemele. Kirik pühitseti sisse 1769. aastal. Kirikul on kuus torni.

Tänapäev
--------

Tänapäeval tegutseb kirikus Moskva Patriarhaadi Eesti Õigeusu Kiriku Pärnu vene Pärnu Püha Suurmärter Jekateriina kogudus.

* 
* 
*

Vaata ka
--------

* Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku Pärnu ja Saare piiskopkonna Pärnu Issandamuutmise kirik, Aia tänav 5, Pärnu ja kogudus

Viited
------

1. ↑  Jekateriina kirik - Puhka Eestis

Välislingid
-----------

* Pärnu Suurmärter Katariina kirik kultuurimälestiste riiklikus registris

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Pärnu Suurmärter Katariina kirik** |
Ümbruskonna kaart
**Käru tee** on bussipeatus Tallinna–Rapla–Türi maantee ääres Türi vallas Käru aleviku territooriumi lõunaosas. 

Peatus asub maantee 80. kilomeetril pärast maantee ristumist vasakule Käru alevikku suunduva Käru–Kädva teega ja enne ristumist paremale suunduva Rõusa–Käru teega. Bussipeatuse geograafilised koordinaadid on 58° 49′ 18″ N, 25° 8′ 32″ E. Käru aleviku keskus on peatusest umbes 1,3 km kaugusel põhja pool.

Bussipeatus asub Käru mõisahoone ja pargi ning Käru paisjärve vahel. 

Bussipeatuses on kummalgi pool maanteed pingi ja katusega ootekohad. Ootekohad on valmistatud rabamännist käsitööna. Nende autor on Leo Eensoo.

Türi poole suunduva liini peatuse juures haljasalal on Balti keti mälestusmärk. Rapla poole suunduva liini peatuse kõrval on tankla.

Lähim peatus Türi suunas on Laaneküla umbes 1,5 km kaugusel ja Rapla suunas Nõmme umbes 4,5 km kaugusel. Käru aleviku keskuses on Käru bussipeatus.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Türi poole suunduvate busside peatus | Rapla poole suunduvate busside peatus1. 
 |

Viited
------

1. ↑  Maa-ameti kaardiserver (Maanteeameti kaardirakendus)
**Must maavits** (*Solanum nigrum*) on maavitsaliste sugukonda maavitsa perekonda kuuluv taim.

Esimesena kirjeldas musta maavitsa liigina Carl von Linné 1753. Kuid juba 1732. aastal avaldas Johann Jacob Dillen uurimuse, milles ta selgitas musta maavitsa erinevust teistest maavitstest. Veelgi varem, juba 1. sajandil, kirjeldas musta maavitsa Plinius Vanem, kelle tööd on säilinud Pedanios Dioscoridese vahendusel.

Levik ja kasvupaigad
--------------------

Must maavits kasvab mägedes, karjamaadel, aedades ja põõsastikes peaaegu kõikjal Euraasias ja Ameerikas. Liik on pärit Euraasiast, aga Ameerikasse, Australaasiasse ja Lõuna-Aafrikasse on ta sisse viidud. 

Kasvab metsades ja jäätmaadel.

Välimus
-------

Must maavits on tavaliselt üheaastane, harvem mõneaastane rohttaim.

Varred on püstised, rohtjad, harunenud. Kasvab 15–70 cm pikkuseks. 

Lehed on munajad, tihedalt saagja servaga. Lehed on 4–7,5 cm pikad ja 2–5 cm laiad. Lehed võivad olla nii karvased kui ka karvutud. Leheroots on 1–3 cm pikk.

Õied on valged, 10 mm läbimõõduga. Õielehti on 5. Äsjapuhkenud õie õielehed on rohkem torus, hiljem kaarduvad nad tagasi ja paljastavad õie keskel asuvad erekollased tolmukapead. Õied asuvad ebasarikais. Eestis õitseb must maavits juunist septembrini. 

Vili on must mari. Indias kasvab teistsugune alamliik, mille marjad muutuvad valmides punaseks. Marja läbimõõt on 6–8 mm ja ta on kujult munajas. Igas marjas on 15–96, tavaliselt 26–60 seemet. Seeme on 1,7–2,4 mm pikk.

Mürgisus
--------

Taim sisaldab solaniini ja võib olla ohtlik karjamaal söövatele loomadele. Küpsed marjad sisaldavad solaniini vähe, kuid lastel on siiski esinenud mürgistusi. Mürgistusnähud on samad, mis tekivad hariliku maavitsa korral, lisandub vaid pupillide laienemine.

Mitmel pool maailmas süüakse musta maavitsa marju ja neid valmistatakse toiduks mitmel moel. Süüakse ka lehti, kuid üksnes pärast keetmist. Siiski on kõikjal maailmas must maavits peamiselt näljaaja toit või toit, mida süüakse siis, kui paremad viljad pole veel küpseks saanud.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  Eesti taimede määraja (toim. M. Leht). EMÜ, Eesti Loodusfoto, Tartu 2010, lk. 242
2. 1 2 3  H. Nielsen, "Mürktaimed". Tallinn, "Valgus" 1990, lk. 124

Välislingid
-----------

* Must maavits andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes