recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Satelliitöölane
**Satelliitöölane** (*Eupsilia transversa*) on öölaste sugukonda kuuluv liblikaliik.

Satelliitöölase levila ulatub Briti saartest Jaapanini. Levila ulatub lõunas Põhja-Hispaania, Sardiinia, Kesk-Itaalia, Põhja-Makedoonia, Bulgaaria, Väike-Aasia, Kaukaasia ja Kesk-Aasiani. Põhjas ulatub levila Fennoskandias põhjapolaarjooneni ja teda on leitud ka Islandil. Ta talub hästi külma, suudab elada tundras metsapiirist kaugemal, aga Alpides ei tõuse ta kõrgemale kui 1800 m merepinnast.

Satelliitöölane on üsna muutliku välimusega. Tal on hallikad või punakaspruunid eestiivad, mis on sageli tumedate ribadega. Tiivatäpp on silmatorkav ning valget, kollast või punast värvi. Tagatiivad on pruunid ja kahvatuma äärisega. Tiibade siruulatus on 40–48 mm.

Briti saartel lendab satelliitöölane peamiselt öösiti septembrist kuni aprillini, sealhulgas isegi pehmetel talveöödel. Teda tõmbab ka valgus ligi, aga veelgi tugevamini tõmbavad teda ligi suhkur ja mitmesuguste lilleõite lõhn.

Satelliitöölase röövikud on polüfaagid. Nad toituvad mitmesuguste puude ja põõsaste lehtedel, kuid neid on leitud toitumas ka võilillel ja isegi teiste liikide röövikuid söömas. Üldse on tema toidutaimede ring lai: sinna kuuluvad näiteks vaher, *Amelanchier*, kask, kastanipuu, harilik sarapuu, viirpuu, harilik angervaks, harilik saar, kuslapuu, õunapuu, toompuu, pirnipuu, tamm, punane sõstar, murakas, paju, pihlakas, võilill, pärn, jalakas ja lodjapuu.

Levik Eestis
------------

Satelliitöölane on Eestis tavaline. 

Satelliitöölane on üks vähestest liblikaliikidest, kes Eestis talvituvad valmikuna.

Välislingid
-----------

* Satelliitöölane andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes
**Kosilased Mulgimaalt** on Gustav Ernesaksa koomiline ooper kolmes vaatuses ja neljas pildis Kersti Merilaasi libretole Eduard Vilde "Vigased pruudid" (1888) ainetel. Laululine, aktiivse tegevusega rahvalik ooper. Orkestreeris Jaan Hargel. Sai väljatulekul väga hea vastuvõtu osaliseks. Püsis repertuaaris 6 aastat. Hiljem pole esitatud.

Esmaettekanne toimus 15. mail 1960 Tartu teatris *Vanemuine.* Peamisi osi esitasid Helju Koppa (Leena), Valentina Hein (Miina), Evald Tordik (Lipuvere vana), Endel Ani (Juhan), Valdo Truve (Joosep), Johannes Lükki (Enn), Endel Aimre (Jaak),  Elo Tamul (Krapi-Kai). Dirigent Jaan Hargel. Lavastaja Kaarel Ird.

Pea­mised osad: Lipuvere vana (bass), Lipuvere peretütar Leena (sopran), Lipuvere peretütar Miina (sopran), sulane Joosep (bass), Kärje talu rentniku poeg Juhan (tenor), Mulgimaa rikas perepoeg Enn (tenor), Mulgimaa rikas perepoeg Jaak (bariton), Krapi-Kai.

Tegevus toimub 19. sajandi viimasel veerandil Eestis, Läänemaal. Lipuvere peretütred Leena ja Miina on mehelemineku eas. Lipuvere vana ajab oma tahtmist ja soovib, et tütred mingu mehele rikastele mulkidele. Leena armastab aga Kärje talu rentniku poega Juhanit ja teine talutütar Miina on heitnud silma Lipuvere talu sulasele Joosepile. Rikastest perepoegadest kosilased Enn ja Jaak jõuavad kohale jaanilaupäeval. Talutütred neid ei taha ja külaelanikud võtavad mulgid vaenulikult vastu. Mulkidele antakse teada, et tüdrukud on vigased, totakad ja joodikud. Mulgid on ehmu­nud ja otsustavad koju tagasi pöörduda. Kõrt­sist naasnud Lipuvere peremees kiidab küll Ennule ja Jaagule oma tütreid, kuid rahva hirmutamine mõjutab kosilasi ja teeb nad vihaseks. Vihastab ka Lipuvere peremees ja ki­hu­tab kosilased minema. Leena ja Miina saavad oma Joosepi ja Juhani, millega ka Lipuvere pere­mees on sunnitud nõustuma.

Muusikalugusid: Koor  "Hurjuh, hurjuh, hunte palju"; Kõrtsistseen; Krapi-Kaie latramise stseen; Miina aaria sõnajalaõiest; Vigaste pruutide esitlemise stseen; Lipuvere vana kuldvasika laul; Juhani laul kuule; Leena Juhani õrrituslaul; Ennu ja Jaagu duett "Siin kõik värk nii vilets"
**Energia jäävuse seadus** on olulisemaid jäävusseadusi füüsikas, mis väidab, et isoleeritud süsteemi energia on ajas muutumatu suurus (energia on jääv). Sellest seadusest järeldub, et energia ei teki ega kao, ta võib vaid muunduda ühest liigist teise ning kanduda ühelt kehalt teisele.

Mehaanika
---------

 *Pikemalt artiklis Mehaanilise energia jäävuse seadus*

Termodünaamika
--------------

 *Pikemalt artiklis Termodünaamika esimene seadus*
Termodünaamikas väljendub energia jäävuse seadus termodünaamika esimeses seaduses: energia, mille süsteem saab väljastpoolt, peab võrduma süsteemi siseenergia muudu ja süsteemist väljuva energia summaga (termodünaamika esimene seadus). Energia jäävuse seadus keelab I tüüpi igiliikuri konstrueerimise.

Erirelatiivsusteooria
---------------------

Erirelatiivsusteoorias seotakse (seisu)energia ja (seisu)massi jäävuse seadus üheks. Seda väljendab massi ja energia ekvivalentsus kujul

{\displaystyle E\!=m\!c^{2}},
kus {\displaystyle E} on energia, {\displaystyle m} mass ja c on valguse kiirus vaakumis. Massi ja energia ekvivalentsuse tõttu avastati, et mass võib muutuda energiaks ja vastupidi.

Kvantfüüsika
------------

Kvantmehaanikas on energia proportsionaalne lainefunktsiooni ajalise tuletisega. Asjaolu, et aja operaator ja ajalise tuletise võtmise operaator ei kommuteeru, põhjustab matemaatiliselt järgmise määramatuse relatsiooni: mida pikema aja jooksul süsteemi on võimalik jälgida, seda täpsemalt võib määrata süsteemi energia. Vastupidi: mida lühema aja jooksul meil süsteemi on võimalik jälgida (näiteks süsteem on ebastabiilne ja laguneb lühikese aja jooksul), seda halvemini on määratud süsteemi energia. Täpsemalt öeldes: energia ja aeg moodustavad Fourier' paari.

Vaata ka
--------

* Impulsi jäävuse seadus
* Termodünaamika teine seadus
* Termodünaamika kolmas seadus
Kaart
Kose tee
**Kose tee** on tänav Tallinnas Pirita linnaosas Maarjamäe ja Kose asumis.

Tänav algab Pirita teelt ja lõppeb Narva maanteega ristudes.

Ajalugu
-------

Kose mõisahoone (Kose tee 55, 57; Vabaõhukooli tee 1 ja 3)
Tänav sai eestikeelse nime 1882 ja selle saksakeelne nimi oli Koschscher Weg ja venekeelne nimi Кошская дорога. Tänava nimi pandi lähedal asuva Kose suvemõisa (saksa Höfchen Kosch) järgi.

Kose teel asuvad endised Kose, Carlshof (Kose põik tn 9, Kose tee 9), Tannenrode (Kose tee 27) ja Annenhofi suvemõisad (Kose tee 66) ja Kose mõisahoone (Kose tee 55, 57; Vabaõhukooli tee 1 ja 3).

Viited
------

1. ↑  Tallinna tänavad linnaosade kaupa. KNAB, vaadatud 08.03.2016.
2. ↑  Tallinna tänavanimed. KNAB.
3. ↑  Aleksander Kivi. Tallinna tänavad. Tallinn: Valgus, 1972. Lk. 54–55

Välislingid
-----------

 Kose tee (Tallinn) – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis

| * v
* r
Maarjamäe asumi tänavad |
| --- |
| 
Haljas tee · Kase tänav · Kose tee · Kuslapuu tänav · Künnapuu tänav · Lehise tänav · Lepa põik · Lepa tänav · Nulu tänav · Paju tänav · Papli tänav · Pirita tee · Punga tänav · Pähkli tänav · Rummu tee · Saare tänav · Sanglepa tänav · Sarapuu tänav · Tamme tänav · Tarja tänav · Tohu tänav · Tuulenurga tänav · Tõru tänav · Urva tänav |
**Ene Vainik** (sündinud 28. aprillil 1964) on eesti keeleteadlane. Tema uurimisvaldkondadeks on tänapäeva eesti keele leksikaalne ja grammatiline struktuur, semantika, psühholingvistika, kognitiivne lingvistika ja emotsioonide väljendumine keeles. Ta on töötanud 1989. aastast Eesti Keele Instituudis, 2003. aastast vanemteadurina.

Haridus
-------

Ene Vainik lõpetas 1982. aastal Tallinna 20. Keskkooli ning õppis 1982–1989 Tartu Riiklikus Ülikoolis eesti keele ja kirjanduse erialal. 2004. aastal kaitses Tartu Ülikoolis doktorikraadi.

2007. aastast on ta Eesti Kognitiivse Keeleteaduse Ühingu juhatuse liige, 2004. aastast Eesti Rakenduslingvistika Ühingu liige ja 1990. aastast Emakeele Seltsi liige.

2004−2006 oli ta Eesti Teadusfondi lingvistikaekspert.

Isiklikku
---------

Ene Vainik on Teolan Tomsoni tütar, Pille Tomsoni õde ja Uku Vainiku ema.

Teoseid
-------

* "Eesti keele väliskohakäänete semantika: kognitiivse grammatika vaatenurgast", Tallinn: Eesti TA Eesti Keele Instituut, 1995
* "Lexical knowledge of emotions: the structure, variability and semantics of the Estonian emotion vocabulary." (Tartu Ülikool). Tartu, Tartu University Press, 2004.
* "Eesti tunded. Sõnaportreed." Tallinn, Eesti Keele Sihtasutus, 2016.

Viited
------

1. ↑  Eesti teaduse biograafiline leksikon, IV köide, lk 1009
2. ↑

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Ene Vainik** |

* Ene Vainik Eesti Teadusinfosüsteemis Muuda Vikiandmetes
Kosmosesüstik Atlantis maandumisel
**Space Shuttle'i kosmosesüstik** (inglise keeles *Space Shuttle orbiter*) oli Space Shuttle'i kanderaketisüsteemi kuuluv kosmoselennuk. See oli korduvkasutatav ning võis Maa-lähedasele orbiidile viia kuni 23 tonni kaaluva laadungi ja kuni kaheksa astronauti.

NASA ehitas Space Shuttle'i programmi jaoks kuus kosmosesüstikut: Enterprise'i, Columbia, Challengeri, Discovery, Atlantise ja Endeavouri. Esimene Space Shuttle'i programmi raames ehitatud kosmosesüstik, Enterprise oli atmosfääris katselende sooritav lauglennuk. See startis alati spetsiaalselt modifitseeritud Boeing 747 turjal ja selle esmalend toimus 18. veebruaril 1977. Pärast katselendude lõppu Enterprise osaliselt lammutati ja saadeti pensionile. Ülejäänud viis kosmosesüstikut ehitati kosmoselendudeks ning need startisid osana Space Shuttle'ist.

Esimene kosmosesse läinud kosmosesüstik oli Columbia, mis startis 12. aprillil 1981 missioonile STS-1. 1983. 1984. ja 1985. aastal sooritasid oma esmalennud ka Challenger, Discovery ja Atlantis. Jaanuaris 1986 hävis Challengeri katastroofis kosmosesüstik Challenger ja NASA ehitas selle asenduseks Endeavouri, mille esmalend toimus 1992. aastal. 2003. aastal hävis Maa atmosfääri sisenemisel Columbia. Seda ei asendatud, mistõttu jäi alles kolm süstikut. Discovery, Endeavouri ja Atlantise viimased lennud toimusid 2011. aastal.

Viited
------

1. ↑  "How Nerds Named NASA's Space Shuttle Enterprise". *Space.com*. Vaadatud 1. märts 2018.
2. ↑  "STS-1". *NASA*. Vaadatud 1. märts 2018.
3. ↑  "NASA: Last Space Shuttle Mission Will Launch July 8". *Space.com*. Vaadatud 1. märts 2018.
**Ene Üleoja** (sündinud 26. augustil 1937) on eesti koorijuht ja muusikapedagoog.

Ene Üleoja on lõpetanud Eesti Muusikaakadeemia. 

1964. aastal hakkas ta Tallinna 22. Keskkooli muusika süvaklassis õpetama muusikat Zoltan Kodaly metoodika järgi. 1976. aastal asutas ta tollase Tallinna 22. Keskkooli segakoori Kevade baasil segakoori Noorus ja töötas selle koori peadirigendina 17 aastat; sel ajal saavutas koor märkimisväärseid võite rahvusvahelistel festivalidel. 

Aastatel 1991–1998 oli Ene Üleoja Tallinna Kaarli kiriku kontsertkoori dirigent, 1991–1999 EELK kirikumuusikakooli koorijuhtimise õpetaja ja mitme laulupeo üldjuht.

Alates 1970. aastast on Ene Üleoja Tallinna Riikliku Konservatooriumi, praeguse Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia õppejõud: 1986. aastast dotsent, 1996–2004 koolimuusika instituudi juhataja, 2001. aastast professor ja 2005. aastast emeriitprofessor.

Tunnustus
---------

* 1984 Eesti NSV teeneline kunstitegelane
* 1998 Eesti Kultuurkapitali rahvakultuuri sihtkapitali aastapreemia (Kaarli Kiriku Kontsertkoori tegevuse juhtimise eest)
* 2001 Valgetähe III klassi teenetemärk
* 2003 Riho Pätsi Koolimuusika Fondi stipendium
* 2007 EELK Teeneteristi III järk
* 2007 Gustav Ernesaksa koorimuusika peastipendium
* 2009 Arvo Ratassepa mälestusauhind
* 2010 Heino Kaljuste nimeline stipendium
* 2022 Eesti Kultuurkapitali helikunsti sihtkapitali elutööpreemia – pikaajalise väljapaistva loomingulise ja pedagoogilise tegevuse eest.

Viited
------

1. ↑  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 3474

Isiklikku
---------

Tema endine abikaasa Ants Üleoja, poeg Mikk Üleoja ja tütar Elo Üleoja on samuti koorijuhid.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Ene Üleoja** |
**Kose rajoon** oli haldusterritoriaalne üksus Eesti NSV-s aastatel 1950–1959. 

Kose rajoon moodustati 1950 septembris Harjumaa idaosast seoses maakondade likvideerimisega. Rajooni keskus asus Kosel.
Rajooni kuulusid algselt Kehra alev ning Alansi, Anija, Ardu, Kehra, Kiviloo, Kose, Kurena, Kõu, Oru, Palvere, Peningi, Pikavere, Pikva ja Voose külanõukogu.

Pärast külanõukogude ühendamisi 1954 juunis jäi Kose rajooni 7 külanõukogu: Alansi, Alavere, Anija, Kose, Kuivajõe, Kõue ja Pikavere külanõukogu.

1959 veebruarist Kose rajoon likvideeriti. Selle kesk- ja põhjaosa (Kehra alev ning Alavere, Anija, Kose, Kuivajõe ja Pikavere külanõukogu) liideti Harju rajooniga, lõunaosa (Alansi ja Kõue külanõukogu) liideti Rapla rajooniga.

Viited
------

1. ↑  Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 26. septembri 1950 seadlus "Maarajoonide moodustamise kohta Eesti NSV-s". Eesti NSV Teataja, 1950, 11, 114
2. ↑  Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 17. juuni 1954 seadlus "Eesti NSV külanõukogude ühendamisest". Eesti NSV Teataja, 1954, 10, 104
3. ↑  Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 24. jaanuari 1959 seadlus "Eesti NSV rajoonide reorganiseerimisest". Eesti NSV Teataja, 1959, 6, 38
**Kosmoseooper** on ulme alamžanr, mis rõhutab kosmosesõda, melodramaatilisi seiklusi, planeetidevahelisi lahinguid, rüütliromantikat ja riskide võtmist. Peamiselt või täielikult maailmaruumis asetleidev konflikt hõlmab tavaliselt kokkupõrkeid vastaste vahel, kellel on arenenud võimed, futuristlikud relvad ja muu keerukas tehnoloogia. Sellel terminil ei ole muusikaga mingit seost, nagu traditsioonilises ooperis, vaid see on mäng terminitega *seebiooper*, *melodramaatiline telesari* ja *hobuseooper*, mis loodi 1930. aastatel, et tähistada klišeelikke ja šabloonseid vesterne. Kosmoseooperid tekkisid 1930. aastatel ja neid luuakse jätkuvalt kirjanduses, filmides, koomiksites, televisioonis ja videomängudes. Üks varajasemaid filme, mis põhines kosmoseooperi koomiksil, oli Alex Raymondi "Flash Gordon" (1936). George Lucase loodud "Star Warsi" filmid (1977–) tõid sellele alamžanrile palju tähelepanu. Pärast konventsioonimurdvat "uut lainet", millele järgnes "Tähtede sõja" filmide tohutu edu, sai kosmoseooperist taas kriitikute aktsepteeritud alamžanr. Aastatel 1982–2002 anti Hugo auhind parima ulmeromaani eest sageli kosmoseooperi nominendile.
**Tööõigus** (ingl *labour law*) on õigusnormide kogum, millega reguleeritakse töötaja ja tööandja töölepingulisi töösuhteid ning töötingimuste kollektiivset kujunemist. Tööõigus jaotub kaheks suureks valdkonnaks: individuaal-tööõiguseks ja kollektiiv-tööõiguseks. Individuaalse töölepingu alus on poolte sõlmitud tööleping ning kollektiivsete töösuhete alus on töötajate esindusorganisatsiooni sõlmitud kollektiivleping.

Tööõiguse olemus ja põhimõtted
------------------------------

Tööõigus reguleerib töötaja ja tööandja suhet. Tööõigus on töötajat kaitsev õigus: kuna töötaja on majanduslikult nõrgem pool, tagab tööõigus minimaalsed töötamiseks vajalikud tingimused.

Tööõiguse põhimõtted:

* õigus vabalt valida tegevusala, elukutset ja töökohta;
* riigi kaitse all olevad töötingimused;
* riigi poolt reguleeritud töösuhted subjektide koostöö tagamiseks sotsiaalse partnerluse alusel ja töötajate kui majanduslikult nõrgema poole huvide kaitseks;
* töösuhete stabiilsus;
* õigus töötasule;
* õigus puhkusele;
* töötaja suhtes soodsama sätte kohaldamine.

Tööõigus avaliku ja eraõiguse sfääris
-------------------------------------

Tööõigus sisaldab nii avaliku õiguse kui ka eraõiguse norme. Eraõigus reguleerib üksikisikute suhteid ja tehinguid. Avalik õigus reguleerib riigi ning riigi ja üksikisiku vahelisi suhteid. Tööõigus asetseb Eestis eraõiguse all iseseisva õigusharuna.

Tööõiguse arenemine
-------------------

Masstootmise tekkimisega XIX sajandi lõpul hakkas arenema ka tööõigus. Vajadus tööõiguse järele tekkis olukorrast, kus vaesemad inimesed tegid tööd rikkamate jaoks, et end ja oma perekonda üleval pidada, kuid ei suutnud end seejuures ise kuidagi kaitsta ning see maksis neile tihti tervise. Seega tuli sekkuda riigil, et mõlemal poolel oleksid töösuhtes mõistlikud tingimused.

Tööõiguse allikad
-----------------

Tööõiguse allikad on järgmised:

* Eesti Vabariigi põhiseadus;
* Vabariigi Valitsuse ja ministrite määrused;
* Rahvusvahelise Tööorganisatsiooni konventsioonid;
* kollektiivlepingud;
* seadused.

Viited
------

1. 1 2  Orumaa, E. (2010). *Tööõigus.* Tallinn: Sisekaitseakadeemia.
2. ↑  Haljasmäe, R. (2010). *Majanduslikult sõltuv töötegija ja tema õiguste kaitse.* Tartu.
3. 1 2  Küngas, M. (2002). *Tööõigus.* Tallinn: Sisekaitse Akadeemia kirjastus.
**Kosovo Vabastusarmee** (albaania keeles *Ushtria Çlirimtare e Kosovës*, inglise keeles *Kosovo Liberation Army*) oli Kosovo albaanlaste ehk kosovaride poolpõrandaalune organisatsioon, mis tegutses 1990. aastatel ja taotles Kosovo iseseisvumist Jugoslaaviast (st Serbiast ja Montenegrost) ja kasutas oma eesmärkide saavutamiseks vägivalda.

Ajalugu
-------

1995. aastal alustas organisatsioon relvastatud rünnakuid miilitsa vastu. Järgmisel aastal võttis organisatsioon esimest korda sääraste rünnakute eest avalikult vastutuse ja Serbia võimud kuulutasid selle terroriorganisatsiooniks.

Kuni 1998. aastani luges Vabastusarmeed terroriorganisatsiooniks ka USA, mis seejärel aga sõlmis organisatsiooniga diplomaatilised suhted.

1998. aastal kasvas konflikt Jugoslaavia armeega Kosovo sõjaks, millesse 1999. aastal humanitaarkaalutlustel sekkus NATO.

Vabastusarmee saadeti sõja lõppedes 1999. aastal ametlikult laiali. Osa Vabastusarmee juhtidest, näiteks 2008. aastal peaministriks saanud Hashim Thaçi, läks poliitikasse.

Kuritegevus
-----------

Kosovo Vabastusarmeed kahtlustatakse inimeste röövimises ja tapmises selleks, et müüa nende elundeid mustal turul. Carla Del Ponte kirjutas 2008. aastal avaldatud raamatus, et talle edastatud info kohaselt rööviti 1999. aastal umbes 300 mittealbaanlast, kes viidi elundite eemaldamiseks Albaaniasse. 2010. aastal avaldas endine Šveitsi peaprokurör Dick Marty Euroopa Nõukogule aruande, mille kohaselt on üht Kosovo kliinikut põhjust kahtlustada kriminaalses elundiäris, mis on teoks saanud tänu sidemetele Kosovo valitsuses.

Vaata ka
--------

* Serbia ja Montenegro Relvajõud

Viited
------
Pimedate kooli peahoone Kuopios Soomes.
**Tüflopedagoogika** on eripedagoogika haru, mis tegeleb vaegnägijate ja pimedate õpetamise, kasvatamise, rehabilitatsiooni ja arendustegevusega. 

Vaegnägijate ja pimedate õpetajat nimetatakse tüflopedagoogiks.

Tüflopedagoogika ajalugu
------------------------

Tüflopedagoogika alguseks loetakse 1784. aastat, kui Valentin Haüy asutas Pariisis maailma esimese pimedate kooli. 19. sajandi alguses levisid pimedate koolid ka Saksamaale ja Austriasse. 1819 ilmus seal ka esimene pimedatele mõeldud õpik (Johann Wilhelm Kleini "Lehrbuch zum Unterrichte der Blinden"). Pimedate arendamisel sai murdeliseks Louis Braille poolt 1825. aastal välja töötatud punktkiri ehk Braille kiri. Kuid esialgu kohtas see ometigi palju vastuseisu. Eestis rajati esimene pimedate kool (Tallinna Pimedate Kool) 1883. aastal.

Tüflopedagoogika Eestis
-----------------------

Eestis avati esimene pimedate kool 1883 Tallinnas. Koolis õppis neli õpilast, õppetöö toimus saksa keeles. Kuid juba 1886. aastal ehitati uus koolimaja Tõnismäele, kool lõpetas tegevuse 1914. aastal. Järgmine pimedate kool asutati 1922. aastal Tartus – Tartu Pimedate Töökool, kus õppis üheksa õpilast. 1925. aastal alustas tööd Pimedate Koolkodu. 1948. aastal eraldati sellest õppetöökojad ning moodustati kaks iseseisvat asutust: Tartu Pimedate Kool ja Pimedate Ühingu Tartu Õppe- ja Tootmiskombinaat. Praegu kannab see nime Tartu Emajõe Kool, mis on ainuke pimedate erikool Eesti. Tänapäeval on Eestis võetud suund kaasava hariduse poole. Sotsialiseerumise seisukohalt peetakse tähtsaks puudega lapse õppimist tavakoolis, kuigi leidub ka vanemaid, kes eelistavad panna lapse erikooli.

Tüflopedagooge
--------------

* Louis Braille
* Valentin Haüy
* Aldo Kals
* Johann Wilhelm Klein

Vaata ka
--------

* Tüflopedagoogika (kategooria)
* Eripedagoogika mõisteid

Kirjandus
---------

* Aldo Kals, Tartu pimedate koolid, 1922-1945, Tartu 1995.
* Aldo Kals, Eesti Pimedate Muuseumi hoolekogu 1980-1995, Tartu, 1996.
* Aldo Kals, Eesti pimedate õpetamise ajalugu, Tartu, Eesti Pimedate Muuseum 1999.
* Aldo Kals, Tallinna pimedate kool, 1883-1914, Eesti NSV Pimedate Ühing, Tallinn Valgus, 1988.

Välislingid
-----------

* Pime õpilane tavakoolis
* Tartu Emajõe Kool
**Guido Rajalo** (19. veebruar 1926 Tallinn – 18. september 2016 Tallinn) oli eesti keemiainsener.

Elulugu
-------

Lõpetas 1944 Jakob Westholmi Gümnaasiumi, 1951 Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI) insener-keemik-tehnoloogina ja 1957 Leningradi Tehnoloogiainstituudi aspirantuuri; tehnikakandidaat (1958, Leningradi TI), väitekiri "Массопередача при дистилляции с водяным паром в аппаратах пленочного типа", tehnikadoktor (1985, Leningradi Tehnoloogiainstituut), väitekiri "Кинетика процессов синтеза фторпроизводных аллильного типа" Aastast 1950 töötanud TPI-s: vanemlaborant 1950–1951, assistent 1951–1954 ja 1958–1959, vanemõpetaja 1954–1956, 1959–1961 Teaduste Akadeemia Energeetika Instituudi vanemteadur, 1961–1978 Eesti NSV TA Keemia Instituudi vanemteadur, 1978–1992 matemaatilise modelleerimise labori juhataja, 1985–1986 ja 1989–1990 teadusdirektor, 1987–1988 direktori kohusetäitja, 1992– juhtivteadur.

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkond: keemiatööstuse protsessid ja aparaadid, hüdrometallurgia (diktüoneemaargilliidi keemilise töötlemine), keemilise protsesside ning reaktorite matemaatiline modelleerimine ja optimeerimine, heitvete puhastamise tehnoloogia, alkadieenide hüdrokloorimise tehnoloogia kujundamine. 70 teaduspublikatsiooni.

Teoseid
-------

* Пакет программ для определения констант уравнений химической кинетики (kaasautor). Таллинн, 1978
* К моделированию и расчету гидрохлоратора типа насадочной колонны. // Ж. прикл. химии 57 (1984) 4
* Thermally forced membrane desorption-absorption of ammonia (kaasautor). // J. Membrane Sci. 89 (1994)
* Selective electrochemical oxidation of sulphides in tannery wastewater (kaasautor). // Environmental Technology 17 (1996).

Tunnustus
---------

* 1987 Eesti NSV teeneline teadlane

Viited
------

1. ↑  "Guido Rajalo kalmistute registris".[*alaline kõdulink*]
2. 1 2 3  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Kirjandus
---------

* EE 14, 403
* Eesti NSV TA Keemia Instituudi teaduskaader 1947–72, 19.
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
Mihhail Fokin ja Vera Fokina Ballets Russesi balletietenduses "Šeherezade" (1914). Kostüümide autor Léon Bakst
**Ballets Russes**, ka **Djagilevi Vene ballett** (vene keeles Русский балет Дягилева) oli antreprenöör Sergei Djagilevi asutatud balletitrupp, millega ta gastroleeris aastatel 1909–1929 paljudes riikides. Suurt edu saavutas trupp eelkõige Prantsusmaal ja Suurbritannias. 

Ballets Russesi peakorter asus Monte Carlos.

Djagilev kutsus truppi terve rida andekaid tantsijaid ja koreograafe: Wacław Niżyński, Leonid Mjassini, Mihhail Fokini, Serge Lifari, George Balanchine'i. Djagilevi lavastustele lõid dekoratsioone ja kostüüme Léon Bakst ja Aleksandr Benois. Djagilev tegi koostööd ka Pablo Picasso, Andre Deraini, Coco Chaneli, Henri Matisse'i, Jean Cocteau ja teiste kunstnikega.

Viljakas oli Djagilevi koostöö tolle aastate kuulsate heliloojatega: Richard Straussi, Eric Satie, Maurice Raveli, Sergei Prokofjevi, Claude Debussy ja Igor Stravinskiga.

Trupp läks laiali pärast Sergei Djagilevi surma 1929. aastal.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Ballets Russes** |
Heltermaa–Kärdla–Luidja maantee
Heltermaa–Kärdla–Luidja maantee Kärdla linna piiril, vaade Kärdla poolt Luidja poole
**Heltermaa–Kärdla–Luidja maantee** (registrinumbriga 80) on üks Eesti tugimaanteedest.

See saab alguse Heltermaa külas (Heltermaa sadam). Tee pikkus on 50,2 km. Tee lõpeb Luidja külas. Samas lõpeb ka Emmaste–Luidja maantee. Kärdla linna tänavatena kannab nimesid Heltermaa maantee ja Kõrgessaare maantee. Kõrgessaare alevikus kannab nime Kõpu tee.

Sillad Heltermaa–Kärdla–Luidja maanteel
---------------------------------------

Sildade nimistu pärineb Maa-ameti andmebaasist

| Silla nimi | Kaugus maantee algusest, km | Ületatav takistus |
| --- | --- | --- |
| Nuutri sild | 24,1 | Nuutri jõgi |
| Harpu sild | 37,9 | Harpu magistraalkraav |
| Laiu sild | 41,5 | Pihla oja |
| Silma sild | 42,4 | Veski oja |
| Jõeranna sild | 44,1 | Jõeranna oja |

Asulad Heltermaa–Kärdla–Luidja maanteel
---------------------------------------

Heltermaa küla, Aruküla küla, Hilleste küla, Valipe küla, Pühalepa küla, Suuremõisa küla, Kerema küla, Tempa küla, Värssu küla, Hellamaa küla, Reikama küla, Kuri küla, Harju küla, Partsi küla, Palade küla, Sakla küla, Lõpe küla, Paluküla küla, Hausma küla, Linnumäe küla, Kärdla linn, Tareste küla, Risti küla, Malvaste küla, Kidaste küla, Sigala küla, Reigi küla, Rootsi küla, Pihla küla, Kõrgessaare alevik, Jõeranna küla, Paope küla, Luidja küla.

Viited
------

1. ↑  Maa-amet
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib itaalia poeedist; Goethe samanimelise draama kohta vaata artiklit Torquato Tasso (Goethe), Donizetti ooperi kohta artiklit Torquato Tasso (Donizetti).* |

---

Torquato Tasso
**Torquato Tasso** (11. märts 1544 Sorrento – 25. aprill 1595 Rooma) oli itaalia luuletaja.

Tema tuntuim teos on eepos "Vabastatud Jeruusalemm" ("La Gerusalemme liberata", valminud 1575, esimene autoriseeritud trükk 1581), milles kirjeldatakse fiktiivset võitlust kristlaste ja moslemite vahel Esimese ristisõja lõpus Jeruusalemma vabastamise ajal (1099).

Tasso kirjutas ka pastoraalse poeemi "Aminta" (1573), rüütlieepose "Rinaldo" (1562) ja üheksast raamatust koosneva luulekogu "Rimi" (kirjutatud 1567–1593). Tragöödia "Galealto re di Norvegia" (1573–1574) jäi poolikuks, selle lõpetas Tasso hiljem pealkirjaga "Re Torrismondo" (1587).

Tasso kirjutas ka proosatekste: 1578–1594 avaldas ta 28 dialoogi ("Dialoghi"), mis käsitlevad väga erinevaid teemasid (armastus, voorus, õilsus, ilu, religioon, intellektuaalne vabadus, kristlus, islam jne). 1594 ilmus Tasso poeetika-käsitlus "Discorsi del poema eroico".

Tasso elu on aineseks Johann Wolfgang von Goethe värssdraamale "Torquato Tasso" (1790). Luules on seda käsitlenud veel George Gordon Byron (1819), Ernst Raupach (1833), Paolo Giacometti (1855) ja teised.

Tasso kannatas aastaid psüühikahäirete käes, tänapäeval arvatakse, et tal oli bipolaarne häire.[*viide?*]

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Torquato Tasso** |
Guillaume de Saluste du Bartas
**Guillaume de Saluste du Bartas** (lühidalt **Guillaume du Bartas**, oktsitaani keeles **Guilhèm de Sallusti deu Bartàs**; 1544, Monfort, Prantsusmaa – 28. august 1590, Mauvezin, Prantsusmaa) oli prantsuse barokk-kirjanik, gaskooni hugenotist õukondlane ja luuletaja.

Du Bartase algne perekonnanimi oli Sallustre, millest hiljem sai Salluste või Saluste, arvatavasti soovist sarnastada see Vana-Rooma ajaloolase Sallustiuse nimele. Kaitsnud doktorikraadi õigusteaduses, veetis Du Bartas suurema osa oma karjäärist Navarra Henri õukonnas. 16.–17. sajandi Euroopas peeti Du Bartas'd geniaalseks poeediks, keda võrreldi Homerose ja Vergiliusega ning kes jättis varju ka Pierre de Ronsardi. Tema tuntumad teosed, mida tõlgiti paljudesse keeltesse, olid "L'Uranie" (1584), "Judit" (1584), "La Semaine; ou, Creation du monde" (1578) ja "La Seconde Semaine" (1584–1603). Hiljem on tema luule populaarsus järsult langenud, mis pani omakorda imestama Johann Wolfgang von Goethe.
**Hannoveri poistekoor** (saksa keeles *Knabenchor Hannover*) asutati 1950. aastal professor Heinz Hennigu poolt. Koor kannab edasi silmapaistvat Hannoveri kooritraditsiooni, mis ulatub üle 19. sajandi „Hannoveri kuningliku õue- ja lossikirikukoori" kuni hilisgooti Marktkiriku poistekoorini välja.

Tema tähtsus on kohalikust varakult välja kasvanud ja ta on end arendanud euroopa tasemega muusikakollektiiviks. Siiski jääb tema kooritöös, ülesannete ja repertuaari mitmekesisuses, kunstilises nõudmises ja interpretatsiooni tõsiduses niisugune traditsioon edaspidigi kestma.

Aja jooksul on Hannoveri poistekoor omandanud ja asjatundlikult ette kandnud olulisi osi viimase viie sajandi saksa ja välismaa heliloojate koorimuusikast, raskuspunktiga Heinrich Schützi ja Johann Sebastian Bachi kesksetel vokaalteostel. 

Loomulikult on juht ja tema kaastöötajad uhked edu ja tunnustuse auhindade üle, mida poistekoor on pälvinud. Siiski näevad nad oma kunstiliste ja pedagoogiliste kavatsuste tuumana intensiivse muusikalise tegevuse harivat mõju nende hoolde usaldatud lastele ja noorukitele.

See viib kogu kooritöö järjekindlale ülesehitusel, läbi kõikide astmete, mängulis-elementaarsest põhikursusest üle eelklassi kuni esialgu pōhi- ja kontsertkoorini ning edasi üle muusikateoreetiliselt ja -ajalooliselt orienteeritud kursuste kuni noorte täiskasvanute astumiseni meeshäälte klassi.

Sügisel 1993 esitas Hannoveri poistekoor Tallinnas üritusel „Saksa Liitvabariigi kultuurinädalad Balti regioonis" Georg Friedrich Händeli oratooriumi „Iisrael Egiptuses" koos Eesti Riikliku Sümfooniaorkestriga.

Hannoveri poistekoori juhatas aastatel 1950–2001 professor Heinz Hennig. 2002. aastast juhatab koori prof. Jörg Breiding.

2006. aastal sai Hannoveri poistekoor auhinna Echo Klassik aasta parimaks kooriteosesalvestise – Andreas Hammerschmidti teose „Verleih uns Frieden" („Anne meile rahu") – salvestise eest.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Hannoveri poistekoor** |

* Knabenchor Hannover (Hannoveri poistekoor)
* CD „Verleih uns Frieden"
**Toroni senjööria** (prantsuse keeles *Seigneurie de Toron*) oli ristisõdijate Jeruusalemma ladina kuningriigi läänivaldus. Selle senjöör oli Galilea vürsti vasall.

Ajalugu
-------

Toroni kindluse lasi ehitada Galilea vürst Saint-Omeri Hugues 1105. aastal, et hõlbustada Tüürose vallutamist. Linnus oli edaspidi Jeruusalemma kuningriigi oluline tugipunkt. Toronist sai iseseisev senjööria ja see anti 1107. aastal ilmselt normanni päritolu Onfroy I-le lääniks. Tema järeltulijad valitsesid valdust kuni 12. sajandi lõpuni. 1148. aasta paiku liideti Toroniga Banyase senjööria, mis osaliselt müüdi juba 1157. aastal hospitaliitidele; Banyase vallutas aastal 1164 Nur ad-Din Zengi ja pärast tagasivallutamist oli see osa Edessa Joscelin III senjööriast. 1183. aastal sai Toronist Jeruusalemma kuningriigi domeen. 1187. aastal langes see Egiptuse sultani Salah ad-Dini kätte. Kuigi saksa ristisõdijad seda 1197. aastal piirasid, ei õnnestunud seda vallutada ja Toron jäi Egiptuse Aijubiidide valdusse kuni aastani 1229. Kümne aasta pärast langes see taas Egiptuse valdusse. 1241. aastal said ristisõdijad Toroni veel kord tagasi, kuid aastal 1266 läks lõplikult Egiptusele.

Toroni senjöörid evisid 12. sajandil kuningriigis suurt mõju: Onfroy II oli Jeruusalemma kuningriigi konnetaabel ja Onfroy IV naitus kuningas Amaury I tütre Isabelle´iga. Onfroy IV oli ühtlasi Jordanitaguse senjöör.

Toroni vasallid
---------------

* Chastel Neufi senjööria
* Maroni senjööria

Toroni senjöörid
----------------

* 1105–1106 Saint-Omeri Hugues (surn. 1106)
* 1107–u 1137 Onfroy I (enne 1194-u 1137)
* u 1137–1179 Onfroy II (1117-1179)
* 1179–1183 Onfroy IV (u 1166-1198)
* 1183–1187 *Jeruusalemma kuningriigi valdus*
* 1187–1229 *Egptuse Aijubiidide valdus*
* 1229–1236 Armeenia Alix (1182-pärast 1236)
* 1236–1239 Antiookia Marie (1215-1257)
* 1239–1241 *Egptuse Aijubiidide valdus*
* 1241–1257 Montfort´i Philippe (surn. 1270)
* 1257–1266 Montfort´i Jean (surn. 1283)
* 1266 *Egptuse Mamelukkide valdus*
|  |
| --- |
|  |
| Medalikohad |
| Suveolümpiamängud |
| **Kuld** | 2020 | jalgpall |

**Guilherme Antonio Arana Lopes** (sündinud 14. aprillil 1997 São Paulos) on Brasiilia jalgpallur, kes mängib vasakkaitsjana Brasiilia kõrgliiga klubis Atlético Mineiro ja Brasiilia jalgpallikoondises.

Ta alustas klubikarjääri Corinthianses, mille noorteakadeemiaga liitus ta 2005. aastal. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta 2015. aastal. 2015. aasta mais ja juunis oli ta lühikest aega laenul teises Brasiilia kõrgliiga klubis, Atlético Paranaense. Aastatel 2015 ja 2017 tuli Arana Corinthiansega Brasiilia meistriks. 2017. aasta hooajal valiti ta Brasiilia kõrgliiga hooaja sümboolsesse koosseisu.

2017. aasta detsembris siirdus ta 12 miljoni euro eest Hispaania kõrgliiga klubisse Sevilla, kellega sõlmis nelja ja poole aasta pikkuse lepingu. Hispaania kõrgliigas tegi ta debüüdi 28. veebruaril 2018 mängus Málaga vastu. 2019. aasta augustis läks ta laenule Itaalia kõrgliiga klubisse Atalanta, kuid sai hooaja esimeses pooles klubi meeskonnas väljakule vaid neljas liigamängus. 2020. aasta jaanuaris naasis Arana Brasiilia kõrgliigasse, sõlmides laenulepingu Atlético Mineiroga. 2020. aasta hooajal valiti ta taas Brasiilia kõrgliiga hooaja sümboolsesse koosseisu.

2017. aastal kuulus Arana Brasiilia kuni 20-aastaste koondisse Lõuna-Ameerika juunioride meistrivõistlustel. 2020. aasta suveolümpiamängude jalgpalliturniiril tuli ta Brasiilia võistkonnaga olümpiavõitjaks. Brasiilia jalgpallikoondises tegi ta debüüdi 8. oktoobril 2021 MM-i valikmängus Venezuela vastu.

Saavutused
----------

Corinthians
* Campeonato Brasileiro Série A: 2015, 2017
* Campeonato Paulista: 2017

Atlético Mineiro
* Campeonato Mineiro: 2020, 2021

Viited
------

1. ↑  "GUILHERME ARANA YA ES JUGADOR DEL SEVILLA FC". Sevilla FC. 7.12.2017. Vaadatud 2.2.2021
2. ↑   (vaadatud 16.10.2021)
Mitoos
**Mitoos** (varasemas eesti keeles *karüokinees*) on eukarüootse raku jagunemine, mille puhul kromosoomid jaotuvad tütarrakkude vahel võrdselt.

Rakujagunemise olulisus
-----------------------

Hulkraksetel organismidel järgneb nii sugulisele kui ka mittesugulisele paljunemisele rakujagunemine, mis tagab organismi kasvu ja arengu. Rakkude jagunemine on organismile vajalik ka hukkunud rakkude asendamiseks ja vigastuste parandamiseks. Vanu, kahjustada saanud rakke hävitatakse pidevalt, mistõttu on loogiline, et igas sekundis tekib juurde umbes sada tuhat uut rakku.

Mitoosi kulg
------------

Uute rakkude teke organismis algab alati lähterakkude jagunemisega. Jagunemise tulemusena moodustunud uusi rakke nimetatakse tütarrakkudeks.

Organismi tüvirakud saavad mitoosi käigus järk-järgult jaguneda kõigiks ülejäänud organismi rakkudeks. Vastassuunalist protsessi – diferentseerunud raku tüvirakuks muutumist – organismis ei toimu, kuigi seda on võimalik kunstlikult esile kutsuda.

Noore inimese rakud saavad jaguneda ligikaudu 50 korda, 80-aastase inimese rakud aga vaid 30 korda. Iga jagunemise käigus kopeeritakse tütarrakkudesse identsed DNA molekulid, mille otstes on telomeerid. Telomeerid kaitsevad kromosoomi, mistõttu need aja jooksul ka lühenevad. See tähendab, et DNA molekul lüheneb igal rakujagunemisel, kuni rakk lõpuks apoptoosi ehk loomuliku surma raja käivitab. Vähirakkudes aga, kus raku loomulik elutsükkel on moondunud, on teatud valgud ebatavaliselt aktiivsed – ensüüm telomeraas taastab kiirelt lühenenud telomeerid. Tänu sellele ei kahane DNA otsad oma loomulikul moel, mistõttu saavad vähirakud ebanormaalselt kaua elus püsida, mitoosi aina jätkates. Selline surematu vohamine vähkkasvaja näol viib aga ravi puudumise korral kogu organismi surmani.

Enamik organismi rakkudest uueneb mitoosi teel pidevalt, kuid leidub ka n-ö asendamatuid rakke, mis moodustuvad vaid kord elus ja mitoosi abil enam kunagi ei uuene. Mõningatel rakkudel, nt punastel verelibledel, puudub aga rakutuum – need rakud ei ole seetõttu samuti võimelised jagunema.

Vaata ka
--------

* Amitoos
* Meioos
* Rakutsükkel

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  Toivo Maimets "Teaduse teed" 2012, lk 101

Välislingid
-----------

* Mitoosist
**Voldemar Sassi nimeline sovhoos** (ka *V. Sassi nimeline sovhoos*) oli sovhoos Eesti NSV-s Põlva rajoonis Ihamaru külanõukogus. Sovhoosi keskus asus Krootuse külas.

Voldemar Sassi nimeline sovhoos moodustati 1950. aastal varasema Krootuse sovhoosi asemele. Majandile pandi nimi kommunistliku liikumise tegelase Voldemar Sassi järgi. 

1955. aastal liitus V. Sassi nimelise sovhoosiga Partorg Lume nimeline kolhoos, 1972. aastal osa varasemast Veski sovhoosist. 

1978. aasta seisuga oli sovhoosi üldpindala 11 900 hektarit, sellest haritavat maad 4500 hektari. Sovhoosi töötajate arv 1976. aasta seisuga oli 452.  Pindala poolest oli V. Sassi nimeline sovhoos Põlva rajooni suurim majand.

Sovhoos tegeles seakasvatuse ja teraviljakasvatusega. Esimese Eesti NSV majandina katsetati nutriate kasvatamist. 

Sovhoosi direktor aastatel 1976–1986 oli Jaagup Evestus. 

1987. aastal reorganiseeriti sovhoos Krootuse kolhoosiks.

Viited
------

1. ↑  Alfred Kasepalu. Põllumajandus Põlva rajoonis. Tallinn: Eesti NSV Teaduste Akadeemia kodu-uurimise komisjon, 1978
2. 1 2 3  Jaan Kappo. Põlva rajoon. Siin- ja sealpool maanteed. Tallinn: Eesti Raamat, 1989, lk. 61–62
3. ↑  Nõukogude Eesti. Entsüklopeediline teatmeteos. Tallinn: Valgus, 1978, lk 368
4. ↑  Rein Raudvere. Põlvamaa kolhoosi­esimehed pidasid suvepäevi. Maaleht, 27. juuni 2015
Esimesed teadaolevad täisikka jõudnud viisikud (Dionne'i viisikõed)
Naine, kes kandis kokku 20 last (esimene kord 9 ning teine kord 11), Conrad Lycosthenesi illustratsioon 1557. aasta meditsiinikogumikus *Prodigiorum ac ostentorum chronicon*
**Mitmikud** on sama ema korraga sünnitatud järglased. Mitmikutest sünnivad kõige sagedamini kaksikud. Nende sünnitamise komplitseerituse puhul võidakse teostada sünniabioperatsiooni ehk keisrilõiget.

Mitmikud
--------

* kaksikud
* kolmikud
* nelikud
* viisikud
* kuuikud
* seitsmikud – novembris 1997 tõi Bobbi McCaughey Des Moinesis ilmale seitse last (neli poega ja kolm tütart), 2015. aastal said nad esimesteks täiskasvanuikka jõudnud seitsmikuteks. Kõik elavad tänini.
* kaheksakud – (viljakusravi läbinud Natalie Suleman tõi 2009. aasta jaanuaris ilmale kaheksa last, kes kõik elavad tänini)
* üheksakud – 2021. aasta 4. mail sai 25-aastane Mali elanik Halima Cisse Marokos keisrilõike läbi üheksa vastsündinu (viie tütre ja nelja poja) emaks.

On esinenud rasedusi, mis algasid kümne, üheteistkümne, kaheteistkümne või viieteistkümne lootega. Need ei jõudnud elussündideni. Enamik neist on tulenenud viljakusravist ja kunstliku viljastamise tehnoloogia rakendamisest. Siiski on teada üks dokumenteeritud juhtum, kus loomuliku rasestamise tulemusel tekkis 12 loodet.

### Kolmikud

Kolmikud on samast rasedusest sündinud kolm järglast. Identsed kolmikud on arenenud ühest munarakust (**ühemunakolmikud**). Kõige rohkem sünnib kolmikuid või kolmest munarakust (**kolmemunakolmikud**). Inimesel sünnivad kolmikud ligi ühe korra 1000 sünnituse kohta. Identseid kolmikuid sünnib üks kord iga 200 miljoni sünnituse kohta.

Vaata ka
--------

* Teisik

Viited
------

1. ↑  "McCaughey septuplets at 25: 'When we are all together, it's just the best time'". *The Des Moines Register*. Vaadatud 23.11.2022.
2. ↑  Octuplets' mom: 'I'm not being selfish', MSNBC.com, February 11, 2009
3. ↑  "Malian woman gives birth to nine babies" (inglise). BBC News. 05.04.2021. Vaadatud 06.04.2021.
4. ↑  "Mali woman has given birth to nine babies, says health ministry. (5 May 2021). *The Guardian.* Retrieved 5 May 2021."
5. ↑  Suzanne Hailey (6. aprill 2022). "Rare identical Cheshire triplets were 'one-in-200 million'". *bbc.com* (inglise). BBC News. Vaadatud 6. aprillil 2022.
**Voldemar Ora** (25. september 1904 Valmiera maakond, Läti – 21. märts 1994 Tartu) oli Eesti keemik.

Elulugu
-------

Voldemar Ora oli sepa poeg.

Lõpetas 1923. aastal Viljandi Poeglaste Gümnaasiumi ja 1930. aastal Tartu Ülikooli keemiaosakonna. 

Oli aastatel 1931–1932 Tartu Ülikooli tehnoloogialabori abijõud, 1932 Gold Fieldsi Kohtla Õlitööstuse ja 1933–1935 AS-i Jaan Maim keemik, 1935–1936 Tartu Ülikooli keemia tehnoloogia labori abijõud ning töötas 1936–1940 Kohtla Õlitööstuses. 1944. aastal oli Tartu Riikliku Ülikooli orgaanilise keemia kateedri vanemõpetaja ja 1944–1952 assistent, 1952–1954 analüütilise keemia kateedri assistent, 1954–1967 ELVI keemialabori noorem- ja vanemteadur. Tartu Riiklikus Ülikoolis juhendas mitmesuguseid keemiapraktikume. Uurimisvaldkond ELVI-s: vitamiinide määramine loomasöötades.

Teoseid
-------

* 3000 retsepti: praktilisi valmistus- ja käsitlusjuhiseid (kaasautor A. Ora). Tartu, 1935
* О содержании и химическом определении каротина и ксантофиллов в кормах // ELVI teadustööde kogumik 15 (1968), 73–83

Viited
------

1. 1 2 3  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Kirjandus
---------

* Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944. I–III. Trt, 1994, II, 276
* Tartu Riikliku Ülikooli õppe-teaduskoosseisu biobibliograafia nimestik 1944–1980. Trt, 1987, 298
* Eesti Loomakasvatuse ja Veterinaaria Teadusliku Uurimise Instituudi teaduskoosseisu biobibliograafia 1947–1990. Tallinn, 1992, 61
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Makrofüüdid** ehk **suurtaimed** on veetaimed, mis on palja silmaga nähtavad. 

Makrofüütide hulka kuuluvad kõik kõrgemad veetaimed ja kõik nähtavad alamad ehk rakistaimed. Vetikad (täpsemalt makrovetikad), mis on nähtavad silmaga, liigitatakse sageli samuti makrofüütide hulka.

Makrofüüdid on veekogu primaarprodutsendid, kes fotosünteesi käigus rikastavad veekogu hapnikuga. Samuti on nad toiduks paljudele veeorganismidele ning pakuvad neile ka varje- ja elupaiku.

Eestis on levinumad makrofüüdid pilliroog ja järvkaisel.

Makrofüütide liigitus
---------------------

Makrofüütide liigitusi on palju. Neist ilmselt kõige autoriteetsem on Robert G. Wetzeli (1983) liigitus kasvuvormide järgi[*viide?*]:

1. kaldaveemakrofüüdid,
2. ujulehtedega makrofüüdid,
3. veesisesed makrofüüdid,
4. vabalt ujuvad makrofüüdid.

Neist kolm esimest rühma on kinnitunud veekogu põhja, neljas rühm, nagu nimetuski ütleb, hõljuvad veesambas.

Vaata ka
--------

* Mikrofüüdid
* Veetaimed
**Voldemar Pahkla** (14. juuni 1920 Kenni, Lelle vald, Pärnumaa – 18. september 2012) oli eesti näitleja.

1937. aastal lõpetas ta Vändra progümnaasiumi.

1944 veebruarist augustini teenis Eesti vabatahtlikuna Soome armee 200. jalaväerügemendis, osales tõrjelahingutes Viiburi lahe ääres ja Vuoksil. 1944 augustis tuli tagasi Eestisse. 1945 mais mobiliseeriti Punaarmeesse, vabanes 1947.

Näitlejaks õppis ta pärast sõda Eesti Riiklikus Teatriinstituudis ja lõpetas 1951. aastal selle õppeasutuse viimase, kolmanda lennu. Juba õpingute kõrvalt hakkas ta alates 1947. aastast mängima noorsooteatri lavastustes. Pärast kooli lõpetamist asus tööle Kuressaare teatrisse, kus töötas kuni selle likvideerimiseni 1960. aastate alguses.

Tema edasine näitlejakarjäär kulges Rakvere Teatris, kus Pahkla töötas aastatel 1952–1984.

Viimastel eluaastatel elas endine näitleja Lääne-Virumaal Haljala vallas Essu külas. Ta on maetud Haljala surnuaiale.

Tuntud rolle
------------

* "Äripäev" (1957) – Joosep Toots
* "Kõrboja peremees" (1970) – Kõrboja Rein
* "Paunvere" (1974) – härra Ärak
* "Mikumärdi" (1976) – Jüri Tomusk
* "Neetud talu" (1981) – Pähni Jaak
* "Rakvere romanss" (1982) – Adam Simson

Viited
------

1. ↑  Peep Pillak, Heini Vilbiks (koostajad). Soomepoiste elulood. Tallinn: Grenader, 2015
**Maks Pääbo** (eesnime rööpkujud: **Max**, **Maksim**, 2. detsember 1905 Otepää, Tartumaa – 29. juuni 1986 Norrköping, Rootsi) oli eesti tehnikateadlane.

Elulugu
-------

Maks Pääbo oli kooliõpetaja poeg.

Lõpetas 1923 Läänemaa Ühisgümnaasiumi, õppis 1923–1924 Tartu Ülikooli matemaatikateaduskonnas, lõpetas 1928 Budapesti Tehnikaülikooli masinaehitusinsenerina. 

1929 Haridusministeeriumi stipendiaadina Ungaris viibides tutvus tekstiilierialaga, täiendas end hiljem Saksamaal. 

Oli 1930–1936 AS-i O. Kilgas insener, 1936–1940 tehniline juhataja, ühtlasi 1936–1940 Tallinna Eratekstiilkooli direktor, 1939–1944 Tallinna Tehnikaülikooli õppeülesande täitja mehaanilises tehnoloogias. Eesti Inseneride Ühingu ja Insenerikoja mehaanikasektsiooni liige, Eesti Inseneride Ühingu teadusliku komisjoni referent, 1936–1940 Tekstiilieriteadlaste Liidu ja Tekstiilimeistrite Ühingu esimees. 

Põgenes 1944 Rootsi, kus oli firma AB Åke Berg tekstiilivabriku insener.

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkond: tekstiilitehnoloogia, -masinad ja -materjalid, pneumaatiline kudumistehnika. Leiutas süstikuta kudumistelje Maxbo, millel kootud kangast iseloomustas väike kuluvus. Rakendas uusi telgi esimesena Malmö firmas MYA. Töid tekstiili alalt.

Teoseid
-------

* Kunstsiid. // Tehnika Ajakiri (1938) 1.

Isiklikku
---------

Oli abielus kunstnik Vida Pääbo-Jusega. Nende tütar on tuntud raamatuillustraator Ilon Wikland.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Kirjandus
---------

* Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944. I–III. Trt, 1994, II, 266
* Eesti riigi-, avaliku- ja kultuurielu tegelased 1918–1938. Tallinn, 1939, 216
* Tallinna Tehnikumi ja TTÜ õppe- ja abijõud 1918–1044, 51
* Eestlane revolutsioneerib maailma tekstiilitööstust. // Stockholms-Tidningen Eestlastele (1955) 7. XII
* Insener Max Pääbo leiutis. // EPvl Rootsis (1959) 2. IV
* Pääbo leiutus ka USA-sse. // EPvl Rootsis (1960) 3, II
* Ins. M. Pääbo suri Rootsis. // Vaba Eesti Sõna (1986) 24. VII.
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
Postkaart malekäigu edastamiseks rahvusvahelistel kirimalevõistlustel
**Kirimale** (inglise keeles *correspondence chess*) on võistlusmale liike, kus mängijad ei asu vahetult teineteise vastas malelaua taga, nagu see toimub klassikalises males või kiir- ja välkmales, vaid kus mängijad asuvad kustahes kohas ning edastavad partiid mängides oma malekäike kokkulepitud tehnilisi võimalusi kasutades. Tänapäeval kasutatakse selleks põhiliselt internetti. Kirimaleturniiri reglement sätestab, kas võistlus toimub meilitsi või kasutatakse serveri abi.

Varem edastati kirimales käike peamiselt posti teel kirja või postkaardiga. Harvemini kasutati muid sidepidamisvõimalusi (telefon, telegraaf).

Kirimale oluline eripära on, et erinevalt tavamalest on mängijatel lubatud kasutada abimaterjale (malekirjandus) ja abivahendeid (maleprogramme seisude analüüsimiseks).

Kirimales rahvusvahelistel võistlustel leiab kasutamist ICCF-i numbriline notatsioon. Selle süsteemi töötas välja 1803. aastal Göttingeni Ülikooli professor J. W. D. Wildt. 

Kirimalereeglid on kehtestanud Rahvusvaheline Kirimaleföderatsioon (ICCF). Igale mängijale antakse partii mängimiseks 30–60 päeva kümne käigu kohta. Kui käikude edastamine toimub posti teel, siis lisatakse sellele kirja teeloleku aeg.

Kirimaleolümpiaid korraldatakse 1949. aastast ja maailmameistrivõistlusi 1949. aastast.

Vaata ka
--------

* Kirimale suurmeister

Välislingid
-----------

* Kirimale – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Eesti kirimale meistrivõistluste võitjad. eestimale.ee