recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Tartu Saksa Eragümnaasium** (saksa keeles *Dorpater Deutsches Privatgymnasium*) oli aastatel 1875–1939 Tartus tegutsenud saksakeelne keskharidust andev eraõppeasutus.

Eragümnaasiumi asutas Saksa Kooliselts. Kool alustas tegevust 13. augustil 1875 *Tartu Erapoeglaste Asutuse* nime all. Alustati kahe ettevalmistus- ja kolme noorema gümnaasiumiklassiga, 1880. aastaks olid koolil olemas kõik gümnaasiumiklassid. 1883. aastal nimetati õppeasutus ümber *Friedrich Kollmanni Klassikaliseks Eragümnaasiumiks* ning kool omandas õiguse vastu võtta lõpueksameid ja anda küpsustunnistusi.

10. aprillil 1887 kehtestati Tartu õpperingkonna riiklikes keskhariduskoolides ja kroonukoolide õigusi omavates eraõppeasutustes õppekeeleks vene keel. Kuna Tartu Saksa Eragümnaasium seaduse nõuet ei täitnud, kaotas ta eragümnaasiumi nime ja õigused. Seetõttu nimetati kool 1889. aastal *Friedrich Kollmanni Poeglaste I järgu Eraõppeasutuseks*. Alates 1894 kandis kool nime *Rudolf von Zeddelmanni Poeglaste I järgu Õppeasutus*. Kool tegutses aadressil Magasini 5 (*Магазинная ул. 5*).

1917. aastal taastati eragümnaasiumi nimetus ning kool kandis sellest ajast alates nime *Alfred Walteri klassikaline eragümnaasium*. Alates 1925. aastast pidas kooli üleval Saksa kultuuromavalitsus. Samal aastal nimetati kool ümber *Tartu Saksa Eragümnaasiumiks*.

Kool tegutses aadressil Magasini 3. 1936. aastal plaanis Saksa kultuuromavalitsus seniste ruumide sobimatuse tõttu koondada Tartus tegutsenud saksa koolid eragümnaasiumi hoonesse. Selleks kavatseti hoone ka ümber ehitada. Hoones tegutses 1931. aastast veel Tartu Usuteadus-Filosoofiline Lutheri Erainstituut.

Tartu saksa eragümnaasium suleti 1939. aastal seoses baltisakslaste ümberasumisega.

Direktorid
----------

| Daatum | Nimi |
| --- | --- |
| 1875−1881 | Julius von Schroeder (1808−1888) |
| 1881−1893 | Friedrich Bernhard Kollmann (1827−1898) |
| 1894−1911 | Rudolf Oskar von Zeddelmann (1851−1916) |
| 1913−1938 | Alfred Heinrich Hermann Piers Walter (1886−jäi kadunuks 1945) |

Viited
------

1. 1 2 3  Tartu saksa eragümnaasium Ajalooarhiivi fondiloendis.
2. ↑  Saksa koolidele ostetakse maja Postimees, 31. märts 1936.

Kirjandus
---------

* EAA, f. 1872 (Tartu saksa eragümnaasium).
* EAA, f. 2765 (Tartu saksa eragümnaasiumi ülalpidamise ühing).
* *Das Schroeder-Kollmann-Zeddelmann-Walter'sche Klassische Privat-Gymnasium 1875-1938*. Tartu: In Kommission bei J. G. Krüger, 1938 .
**Creditinfo Eesti AS** (endise nimega **Krediidiinfo AS**) on 1993. aastal loodud Eesti ettevõte, mis tegeleb Eesti ettevõtete ja eraisikute finantsandmete kogumise ja töötlemisega, uurib ettevõtete maksekäitumist, krediidipoliitikat ja pankrotte ning haldab maksehäireregistrit.

Krediidiinfo kuulub rahvusvahelisse krediidiinfoettevõtteid ühendavasse organisatsiooni FEBIS.

2006. aasta sügisel omandas Krediidiinfo AS-i rahvusvaheline kontsern Experian, mis pakub info-, krediidi- ja turundusteenuseid. 

2016. aasta 1. detsembril võttis senine Krediidiinfo AS endale uueks ärinimeks Creditinfo Eesti AS. Nimevahetus tulenes ettevõtte kuulumisest Islandi päritolu kontserni Creditinfo Group koosseisu alates 2016. aasta algusest (kontsern omandas ettevõttes 100-protsendilise osaluse).

Ettevõtte haldab portaali e-krediidiinfo.ee.

Ajalugu
-------

* 1993. aastal asutasid Eesti pangad Krediidiinfo AS-i.
* 1994. aastal alustas Krediidiinfo Eesti ettevõtete kohta ülevaadete koostamist ning info vahendamist välisfirmade kohta.
* 2004. aastal alustati krediidihaldusteenuse pakkumist.
* 2006. aasta sügisest on Krediidiinfo Experiani tütarettevõte.
* 2007. aastal hakati välja andma Edukas Eesti Ettevõte tunnistust.
* 2009. aastal alustas tööd eraisikutele suunatud andmebaas Minu Creditinfo
* 2016. aastal omandas Creditinfo Group ettevõttes 100-protsendilise osaluse ja ettevõte võttis uueks nimeks Creditinfo Eesti AS.
* 2021. aastal asus ettevõte pakkuma PSD2 teenuseid.

Viited
------

1. ↑  Krediidiinfo vahetas nime. Äripäev, 01.12.2016. Vaadatud 03.05.2018.
2. ↑   (vaadatud 05.04.2019)

Välislingid
-----------

* Creditinfo Eesti AS
* E-Krediidiinfo
* Maksehäireregister
Sea Wind
**SeaWind Line** on Soome laevafirma, mille omanik on Eesti laevafirma Tallink. SeaWind Line oli tähtsamaid raudteevagunite meritsiveo liine Soome ja Rootsi vahel. 

SeaWind Line asutati 1988. aastal kui Silja Line'i iseseisva kaubamärgiga tütarettevõte ning aprillis 1989 alustati 260 reisijakohaga ro-pax-laevaga Sea Wind liiklust liinil Turu–Stockholm. Sea Wind sõitis sel liinil ka pärast seda, kui Tallink ostis Silja Line´i, kuigi Tallinki kaubamärgi all hariliku ro-ro-laevana ilma reisijateta. Vaheldunud on teine laev, mis võimaldas kaht väljumist ööpäevas kummastki sadamast. Osa nn teisi laevu ei võtnud peale vaguneid.

Septembris 2002 renditi Öresund, mis nimetati ümber Sky Windiks ning hakkas teenindama liini Turu-Stockholm. 

2002. aastal suunati Star Wind liinile Tallinn-Helsingi. 2005. aasta aprillis ostis SeaWind Line Sky Windi. Maikuus lõpetati regulaarliiklus Tallinn-Helsingi liinil ning Star Wind asus liinile Turu-Stockholm. Peagi müüdi Star Wind Saaremaa Laevakompaniile. 

Mais 2007 müüdi Sky Wind Poola laevafirmale Unity Line.

2008. aastal lõpetati reisijavedu ja keskenduti ainult kaubatranspordile, hiljem suunati Sea Wind liinile Tallinn-Vuosaari.

Praegune laevastik
------------------

| Laev | Laeva tüüp | Ehitusaasta | Laevastikus alates | Liin | Kogumahutavus  brt | Lipp | Märkused |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Sea Wind | Ro-pax-laev | 1972 | 1989 | Tallinn–Vuosaari | 15 879 |  Eesti |  |

### Endine laevastik

Nimekiri ei ole täielik.

| Laev | Aastad laevastikus | Kogumahutavus | Praegune staatus |
| --- | --- | --- | --- |
| Fennia | 1994–1995, 2000 | 10 515 | Praegu C. Express. |
| Sea Wind IIGute | 1995–19971998, 2003, 2006 | 15 879 | Praegu Gute, omanik Rederi AB Gotland. |
| Gotland | 1997–1998 | 25 996 | Praegu Finnarrow. |
| Star Wind | 1999–2005 | 13 788 | Praegu Kopernik, omanik Unity Line. |
| Sky Wind | 2002–2007 | 22 874 | Praegu Wolin, omanik Unity Line. |
Gallaruse kabel, vaade edelast
**Gallaruse kabel** (iiri keeles *Séipéilín Ghallarais*, inglise keeles *Gallarus Oratory*) on kivist kabel Dingle'i poolsaarel Kerry krahvkonnas Iirimaal. Seda on peetud varakristlikuks kivikirikuks (Charles Smith, 1756), 12. sajandi romaani ehitiseks (arheoloog Peter Harbison, 1970) ja palverändurite varjupaigaks (Peter Harbison, 1990. aastad).

Arhitektuur
-----------

Kabel on ehitatud suurtest tahutud kividest punasest siluri liivakivist. Ehitise 1756. aastal avastanud Charles Smith kirjeldas materjali kui pruuni looduskivi, murtud mereranniku kaljudest, kergesti töödeldavat ja väga vastupidavat. Kivid on töödeldud igast küljest ja nii, et need sobivad müüris üksteisega laitmatult kokku.

Ehitis näib olevat laotud mördita, kuid on leitud märke mördi kasutamisest vähemalt müüritise sees, kui ka välisseinal kivide vahelist mörti ei näe.

Kabel meenutab kujult kummuli pööratud paati ja siseruum on kaetud pseudovõlviga. Kivid on laotud igal uuel real väikese sammu võrra seespool ja seintes asetsevad nad väikese nurga all, nii et kivide välisserv asetseb madalamal kui siseserv. See võimaldab vihmavee äravoolu välisseina suunas. Sama ladumistehnikat on kasutatud ka ümarhüttides (*clochán*) Dingle'i poolsaare külades.

Siseruumi suurus on umbes 4,8 korda 3 meetrit. Ruum on hämar, valgus tuleb üksnes väikesest, siseruumi suunas laienevast ümarkaaraknast idaseinas, mis paikneb läänes asuva sissepääsu vastas. Rõhtsa sillusega ukseava kõrgus on 1,67 m.

Pildid
------

* Kabel eestaatesKabel eestaates
* Kolmveerandvaade hoonestKolmveerandvaade hoonest
* KatusKatus
* Aknaava väljastAknaava väljast
* Idaseina aken seestpooltIdaseina aken seestpoolt

Viited
------

1. ↑  S. Keevallik. Iirimaa ja Eestimaa. - Horisont, mai 1997
2. ↑  Gallarus Oratory. - gallarusoratory.ie
3. ↑  S. Keevallik. Iirimaa ja Eestimaa. - Horisont, mai 1997
4. ↑  Gallarus Oratory Visitor Centre. - Discover Ireland

Välislingid
-----------

* Gallarus Oratory, Dingle, Co. Kerry. - Irish Archaeology
**Valgemädanik** on taimede seenhaigus, mida tekitab peamiselt valge mügarliudik (*Sclerotinia sclerotiorum*). Valgemädanik kahjustab enam kui 220 liiki taimi. Kahjustatud koht muutub pehmeks ja kattub valge koheva seeneniidistikuga. Haigustekitajad säilivad mullas aastaid. Puudel kasvavatest seentest tekitavad valgemädanikku tuletael, lepa-antrodiell, poolliibuv antrodiell, harilik suitsik, must pässik, pruun suitsik, põhjatorik, pajukakk, valge korgik ja paljud teised.

Tuletael (*Fomes monetarius*)
Paljud seened suudavad lagundada tselluloosi ja hemitselluloosi, kuid vaid mõni seenerühm on võimeline lagundama samal ajal ka ligniini. Ligniini lagundamise tulemusena tekib puidus valgemädanik – puit värvub heledaks ja selle struktuur muutub, tekivad painduvad pikikiud. Kuigi valgemädanik areneb suhteliselt kiiresti, püsib puit alguses kaua tugevana, lõpuks muutub aga pehmeks ja kiuliseks heledat värvi massiks. Paljud seened moodustavad mädanenud puidu sisse iseloomulikke musti kilejaid piirjooni – need on vaheseinad, mis eraldavad eri seene isendeid või erineva niiskusesisalduse ja kõdunemise astmega puiduosi.

Valgemädanikku esineb sagedamini lehtpuudel, mistõttu tekivad neil tihti mädanemise lõppfaasis tüveõõnsused.

Esinemine
---------

Peamiselt esineb valgemädanikku lehtpuudel, harvem ka ilupuudel, tavaliselt puu noorematel kudedel. Valgemädanik võib taime mõjutada igal kasvuperioodil ja kasvada ka raiutud puidul. Sageli leidub seda niisketes kudedes, mis asuvad pinnase lähedal.

Sümptomid
---------

Esimene sümptom on puidule tekkiv valge kohev moodustis. Sellele eelneb tumepruun muutus puu maapinna lähedasel osal. Kui maltspuit on kahjustatud, siis tekivad teised sümptomid ka taime kõrgemates osades, näiteks lehtede langemine, millele võib järgneda taime surm.  

Kännupessi tekitatud mädanik harilikul kuusel

Levik ja keskkond
-----------------

Valgemädanik on levinud Põhja-Ameerikas, Euroopas ja Iraanis. Seda leidub niisketel aladel. Valgemädanikku tekitavad seened on suutelised taime täielikult seeneniidistikuga katma. Optimaalne kasvutemperatuur on 15–21 °C. Märgadel aladel moodustab seen rohkelt seeneniidistikke ja sklerootiat. Seen säilib mullas peamiselt eelmise aasta taimejäänuste varal. Lisaks eelistab valgemädanik pimedaid ja varjulisi tingimusi.

Kasutus
-------

Valgemädanikku tekitavaid liike kasutatakse mulla puhastamiseks ja tervendamiseks.

Mõnda valgemädanikku tekitavat seent, näiteks šiitake seent, kasvatatakse toiduks.

Viited
------

1. ↑  "Valgemädanik". *Eesti Entsüklopeedia*. Vaadatud 14.03.2020.
2. 1 2  "Valge- ja pruunmädanik". *vanaweb.hkhk.edu.ee*. Originaali arhiivikoopia seisuga 9.02.2018. Vaadatud 14.03.2020.
3. 1 2  "Phanerochaete chrysosporium". *MicrobeWiki*. Vaadatud 14.03.2020.[*alaline kõdulink*]
4. 1 2
5. ↑  "White-rot Fungus". *hawaii.edu*. Vaadatud 14.03.2020.
6. ↑  Vane, C. H. "Monitoring Decay of Black Gum Wood (Nyssa sylvatica) During Growth of the Shiitake Mushroom (Lentinula edodes) Using Diffuse Reflectance Infrared Spectroscopy". *Applied Spectroscopy*. **57** (5): 514–517.
|  |
| --- |
| 
**Regula** |
| **Liin** | Heltermaa–Rohuküla |
| **Ehitaja** | Meyer Werft, Saksamaa |
| **Ehitatud** | 1971 |
| **Pikkus** | 71,2 meetrit |
| **Laius** | 16,3 meetrit |
| **Süvis** | 4,2 meetrit |
| **Reisijakohti** | 400 |
| **Autokohti** | 105 |
| **Võimsus** | 3236 kW |
| **Kiirus** | 14,5 sõlme |
|

**Regula** on parvlaev, mis sõitis peamiselt Heltermaa–Rohuküla liinil.

Regula oli Saaremaa Laevakompanii esimene n.ö. uue põlvkonna laev, milles oli varasemast rohkem mõeldud ka reisijate mugavusele. Enne Eesti lipu alla ostmist 1997. aastal kuulus Regula Scandlines'ile ning sõitis aastail 1971–1996 Taani ja Rootsi vahelisel liinil Helsingør–Helsingborg.

Ehitatud ühena kolmest laevast sama projekti järgi perioodil 1968–1973, oli Regula algselt 800-kohaline, mahutades 75 sõidukit. 1985 ehitas Scandlines Regula, Betula ja Ursula ümber 900-kohaliseks ja 105 sõiduautot mahutavaks.

Regula sõitis Virtsu–Kuivastu liinil, kuni Saaremaa Laevakompanii kaks oma kolmest uuest parvlaevast Saksamaal rakendas ja tekkis vajadus panna laev Hiiumaa-liinile.

2016. aasta juulis ostis Regula Tallinna Sadama tütarettevõtte TS Laevad. Küll jäi seda esialgu edasi opereerima Saaremaa Laevakompanii. On hinnatud, et kui Saaremaa Laevakompanii soetas 1997. aastal aluse umbes 30 miljoni krooni ehk natuke vähem kui kahe miljoni euro eest, siis TS Laevad käis selle eest välja summa vahemikus 4–6,5 miljonit eurot. Hiljem täpsustati, et müügihinnaks oli 4 miljonit.

TS Laevad soetas Regula asenduslaevaks, aga on kasutanud seda ka lisareiside tegemisel. Asenduslaevana on see toiminud näiteks pärast 2017. aastal parvlaevaga Tiiu aset leidnud juhtimisseadme riket ja 2021. aastal parvlaevaga Tõll juhtunud õnnetust.

Viited
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑  "Leedo: Regula müük oli firma jaoks korralik tehing" ERR, 28. juuli 2016
5. ↑  "Regula teenib Leedole raha ka pärast laeva müüki riigifirmale" Delfi Ärileht, 27. juuli 2016
6. ↑  "Regula maksis 1997. aastal alla kahe miljoni euro" Delfi Ärileht, 27. juuli 2016
7. ↑  "Parvlaevade riigistamise vaimne isa Juhan Parts Regula ostust: see on mõttetu vanaraud" Delfi Ärileht, 27. juuli 2016
8. ↑  "Ametlik: Regula hind oli neli miljonit" ERR, 2. august 2016.
9. ↑  "TS Laevad ja transpordiamet leppisid kokku suvistes lisareisides" Delfi Ärileht, 14. mai 2021.
10. ↑  "Parvlaev Tiiu katki, asenduslaevaks Regula" ERR, 29. juuli 2017.
11. ↑  "Tiiu tulek hoiab ära Kuivastu-Virtsu liini ülekuumenemise" Saarte Hääl, 22. juuli 2021.

Välislingid
-----------

* e-laevakinnisturaamat
* "Parvlaev Regula sai 50aastaseks" Lääne Elu, 1. veebruar 2021
Admiral Pitka luurevõistlus 2015
**Admiral Pitka luurevõistlus** (**APRC** – *Admiral Pitka Recon Challenge*) on rahvusvaheline sõjalis-sportlik üritus, mis toimub igal aastal mõnes Eesti piirkonnas. Võistluse eesmärgiks on mõõta tegelikkusele võimalikult lähedastes oludes osalejate väljaõppetaset, varustust ja relvastust ning kindlasti ka moraali.

Võistluse peakorraldaja on Kaitseliit, ettevalmistusele ja läbiviimisele on kaasatud Eesti kaitsevägi, Erna Selts, Reservohvitseride Kogu, Eesti Laskurliit jt organisatsioonid. Võistlusest ja selle korraldamisest võtab osa üle kolmesaja inimese.

Admiral Pitka luurevõistlus toimus esimest korda 2013. aastal ja see asendab legendaarset militaarvõistlust Erna retke.

Võistluste kohad
----------------

* 2013 Harjumaal
* 2014 Lääne-Virumaal
* 2015 Võrumaal
* 2016 Raplamaal
* 2017 Pärnumaal
* 2018 Jõgevamaal
* 2019 Valgamaal
* 2020 Saaremaa

Vaata ka
--------

* Löögiüksus Admiral Pitka

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Admiral Pitka luurevõistlus** |

* Admiral Pitka Luurevõistlus
**Annegret Kramp-Karrenbauer** (sünninimega *Annegret Kramp*; sündinud 9. augustil 1962 Völklingenis Saarimaal) on Saksamaa poliitik, endine Saksamaa Kristlik-Demokraatliku Liidu (CDU) esimees (2018–2021), Saksamaa kaitseminister (2019–2021) ja Saarimaa peaminister (2011–2018).

Elukäik
-------

Ta sündis aastal 1962 Völklingenis, kuid kasvas üles Püttlingenis. Aastal 1982 lõpetas ta Völklingenis gümnaasiumi. Aastast 1984 õppis ta politoloogiat ja õigusteadust Trieri ja Saarimaa Ülikoolis.

Alates novembrist 2010 on Kramp-Karrenbauer kuulunud Saksamaa Kristlik-Demokraatliku Liidu presiidiumisse.

Ta oli 10. augustist 2011 kuni 28. veebruarini 2018 Saarimaa peaminister.

Ta oli 7. detsembrist 2018 kuni 16. jaanuarini 2021 Saksamaa Kristlik-Demokraatliku Liidu (CDU) esimees, 17. juulist 2019 kuni 8. detsembrini 2021 oli ta ühtlasi Saksamaa kaitseminister.

Isiklikku
---------

Ta on usutunnistuse poolest katoliiklane. Ta on 1984. aastast abielus mäeinsener Helmut Karrenbaueriga, neil on kolm last.

Viited
------

1. 1 2  Werdegang der Verteidigungsministerin, BMVg.de, Annegret Kramp-Karrenbauer, Vita der Verteidigungsministerin. (vaadatud 12. oktoober 2019)
2. 1 2  Annegret Kramp-Karrenbauer, Career of the Minister of Defence. (vaadatud 12. oktoober 2019)
Andris Andreiko
**Andris Andreiko** (17. oktoober 1942 Riia – 10. märts 1976 Riia) oli läti kabetaja, kolmekordne maailmameister rahvusvahelises kabes (1968, 1969, 1972).

Ta oli rahvusvaheline suurmeister aastast 1966.

Esimest korda tuli ta maailmameistriks 1968. aastal Itaalias Bolzanos peetud turniiri võitjana; teist korda 1969. aastal Moskvas peetud tiitlimatšil Ton Sijbrandsiga, kolmandat korda Tallinnas peetud matšis Iser Kupermaniga 1972. aastal.

Maailmameistrivõistlustel on ta peale kolme võidu kahel korral jäänud teiseks. Euroopa meistrivõistlused on ta ühel korral võitnud (Itaalia, Arco, 1974), kaks korda jäänud teiseks ja ühe korra kolmandaks. Andreiko oli ka kaheksakordne Nõukogude Liidu meister (1961, 1965, 1966, 1968, 1970, 1971, 1972, 1975). Kolmel korral tuli ta teiseks. Rahvusvahelistel turniiridel sai ta 10 esikohta, 9 teist kohta ja ühe kolmanda koha. 

Andreiko mängis teravalt kombinatsioonilist mängu riski piiril. Tal oli ülihea mälu ja võime väga kiiresti variante arvestada. Ta jälgis pidevalt teooriauuringuid. Samuti tugines ta intuitsioonile. Ta reageeris väga kiiresti, mistõttu ta mängis väga hästi ajahädas ja välkpartiides. Hilisemad analüüsid näitasid, et isegi kõige ebatavalisemad intuitiivselt tehtud käigud olid õigustatud. 

Ta lähtus positsioonist ning väitis, et partii kui tervik ei tekita temas mingeid positiivseid emotsioone. Ta ei armastanud teoretiseerida ega teha spekulatiivseid üldistusi. 

Peale selle võttis ta alati arvesse mängupartneri isikut. Ta tõi maailma kabesse psühholoogilise mängumaneeri. Andreiko oli väga auahne ja võitluslik. Ta ei halastanud enesele ega mängupartneritele. Ta elas kaotusi raskelt üle. Tema sõnul elab kabetaja ühe partii kestel läbi rohkem emotsioone kui tavakodanik terve aasta jooksul. Näiteks kui ta 1962. aastal NSV Liidu meistrivõistlustel oma esimesele kabetreenerile Valdis Zvirbulisele kaotas, ei rääkinud ta tollega päev läbi ühtegi sõna. Andreiko muutus ajapikku väga kinniseks ning oli suhtlemises mõnikord järsk. Teised tajusid seda sageli upsakusena. See muutis ta üksildaseks. 

Ta oli alati valmis võistlema kellega tahes ja milles tahes. Ta võis päevade kaupa Aivars Ģipslisega välkmalet mängida. Roomas võttis ta kord osa Itaalia kabe turniirist, olles mängureeglitega tutvunud mõni minut enne algust, ning võitis selle. 1975. aastal esines ta edukalt NSV Liidu karikavõistlustel Vene kabes. 

Andreiko käitus sageli nagu poisike. Anatoli Gantvarg meenutab, kuidas nad kord rahvast täis linnatänaval Andrise ettepanekul võidu jooksid. 

1976. aastal leiti ta oma korterist tapetuna.

Riias peetakse Andris Andreiko mälestusvõistlusi.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Andris Andreiko** |

* Fotod; allikas
* Foto
* Fotod
**Čarnaŭčycy** (valgevene keeles *Чарнаўчыцы*, transkribeerituna **Tšarnavtšõtsõ**, poola keeles *Czarnawczyc*, ka *Czernawczyce* või *Czerniawczyce*) on küla (varem linn ja alev) Valgevenes Bresti oblasti Bresti rajoonis, Čarnaŭčycy külanõukogu halduskeskus. 2005. aastal oli seal 2402 elanikku.

Čarnaŭčycys on keskkool, raamatukogu ja klubi. Vaatamisväärsusteks on endine kreekakatoliku, praegune õigeusu kirik aastast 1733, samuti katoliku kirik (1585–1595).

Ajalugu
-------

Esimest korda on Čarnaŭčycyt mainitud XV sajandil, mil küla oli Wawczkiewiczite valdus. XV sajandi lõpus vahetasid Wawczkiewiczid Iliniczitega valdusi ja omanikke vahetas ka Čarnaŭčycy. XVI sajandi alguseks olid Iliniczid kogunud endale Bresti ümbrusse suured valdused, mille keskuseks oli Čarnaŭčycy. 1521. aastal sai külast alev.

1566. aastal said alevi omanikeks Radziwillid. Alevist sai selle suguvõsa residents ja krahvkonna keskus. Alevis oli Radziwillide loss, samuti ehitas see suguvõsa sinna katoliku kiriku, milles gooti stiili elemendid põimuvad renessansi omadega. Alevit läbis suur Lublini ja Vilniuse vaheline kaubatee, mis avati 1609. aastal. Alevit läbis ka mitu kohaliku tähtsusega teed. 

1718. aastal andis Poola kuningas August II Čarnaŭčycyle linnaõigused. 1777. aastal rajati linna 11 vesirattaga vesiveski. 

Poola jagamisel 1795. aastal läks Čarnaŭčycy Venemaa Keisririigi koosseisu. Ühtlasi läks asula Grabowskite valdusse. Seoses Poola ülestõusuga 1831. aastal arreteeriti kohalik vaimulik, ühtlasi anti sealne katoliku kirik Moskva patriarhaadile üle.

1919–1939 kuulus Čarnaŭčycy Poolale. 1939–1991 kuulus Nõukogude Liidu koosseisu, see üleminek tõi kaasa alevi muutmise külaks. 1987. aastal taastati tulekahjus hävinud endine kreekakatoliku kirik, ühtlasi võeti see kasutusele õigeusu kirikuna.

Pilte
-----

* Õigeusu kirikÕigeusu kirik
* Katoliku kirikKatoliku kirik
* Čarnaŭčycy tänavavaadeČarnaŭčycy tänavavaade

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 26. juuni 2015. Vaadatud 25. juunil 2015.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Čarnaŭčycy** |

* Čarnaŭčycy
Carlos Strandberg (2015)
**Sergio Carlos Strandberg** (sündinud 14. aprillil 1996 Göteborgis) on Rootsi jalgpallur, kes mängib ründajana Türgi kõrgliigaklubis Hatayspor.

Ta alustas klubikarjääri Rootsi klubis BK Häcken, mille meeskonnas debüteeris ta Rootsi kõrgliigas 2013. aastal. Hiljem on ta mänginud veel Rootsi kõrgliigas klubide AIK-i, Malmö ja Örebro koosseisus, lisaks Venemaa kõrgliigas Moskva CSKAs ja Ural ning Belgia kõrgliigas Westerlo.

2019. aasta augustis suundus Strandberg Malmöst laenule Saudi Araabia kõrgliigaklubisse Al-Hazem, kellega sõlmis 2020. aastal püsiva lepingu. Hooajal 2020/21 oli ta Al-Hazemist laenul Saudi Araabia kõrgliigaklubis Abha Clubi. Hooajal 2019/20 lõi Strandberg Saudi Araabia kõrgliigas 13 väravat ja 2020/21 hooajal 14 väravat. Hooaja 2021/22 keskel liitus ta Katari kõrgliigaklubiga Al-Sailiya, kus mängis poolteist hooaega.

2023. aasta juulis sõlmis Strandberg nelja-aastase lepingu Hataysporiga.

Aastatel 2013–2018 mängis Strandberg Rootsi noortekoondistes. 2013. aastal saavutas Strandberg Rootsi kuni 17-aastaste koondisega noorte maailmameistrivõistlustel kolmanda koha.

Saavutused
----------

Malmö FF
* Allsvenskan: 2017

Al-Sailiya SC
* Qatari Stars Cup: 2021–22

Viited
------

1. ↑   (vaadatud 14.8.2023)
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib vaimulikust; advokaadi ja poliitiku kohta vaata artiklit Karl Ferdinand Karlson, põllumajandusteadlase kohta vaata artiklit Karl Kaarli* |

---

**Karl Karlson** (9. november 1901 Pikknurme, Puurmani vald, Kursi kihelkond, Tartumaa – 26. jaanuar 2005 Tallinn) oli eesti vaimulik, EELK kirikuõpetaja.

1923. aastal lõpetas ta Tartus Hugo Treffneri gümnaasiumi ja asus tööle kooliõpetajana. Ta õppis aastatel 1923–1924 Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonnas ja aastatel 1924–1926 põllumajandusteaduskonnas. Akadeemiliselt kuulus ta ÜS Concordiasse.

Töötas kooliõpetajana Koigis, Vaivaras, Udeval, Karedal ja Albus. 1944. aastal mobiliseeriti ta Saksa sõjaväkke.

Pärast sõda õppis Usuteaduse Instituudis, ordineeriti õpetajaks 20. veebruaril 1961.

Oli EELK Roosa Jakobi koguduse õpetaja aastatel 1961–1990.

Tunnustus
---------

* 2002 Eesti Punase Risti medaliklassi teenetemärk

Välislingid
-----------

* *Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944*
**Clermont-Ferrand** on linn Prantsusmaal, Puy-de-Dôme'i departemangu ja endise Auvergne'i piirkonna keskus.

Clermont-Ferrand on üks Prantsusmaa vanimaid linnu. Rooma ajal kandis see nime Augustonemetum ja oli avernide keskus.

Linnas asuv Notre-Dame du Porti romaani kirik kuulub UNESCO maailmapärandi nimistusse. 13. sajandi gooti katedraal kesklinnas on alates 1862. aastast Prantsusmaa kultuuriministeeriumi staatusega *monument historique*.

Clermont-Ferrand oli matemaatiku ja filosoofi Blaise Pascali kodulinn.

Haridus
-------

* ESC Clermont Business School

Sõpruslinnad
------------

* Šotimaa Aberdeen, Šotimaa
* Hiina Anshan, Hiina
* Portugal Braga, Portugal
* Valgevene Homiel, Valgevene
* Ameerika Ühendriigid Kalamazoo, USA
* Maroko Marrakech, Maroko
* Ameerika Ühendriigid Norman, USA
* Hispaania Oviedo, Hispaania
* Gabon Oyem, Gabon
* Saksamaa Regensburg, Saksamaa
* Suurbritannia Salford, Suurbritannia

Viited
------

1. ↑  Populations légales 2020

Välislingid
-----------

* Linna koduleht (*prantsuse keeles*)
Cles
**Cles** (saksa: *Glöß*; nonesi: *Clés* või *Cliès*) on linn ja vald *(comune)* Trento provintsis Põhja-Itaalias.

Geograafia
----------

Cles paikneb Val di Nonis ja on selle peamine linn. Monte di Cles ja Monte Peller (2319 m) paiknevad elamualast läänes, samas Santa Giustina järv jääb itta. 

### Santa Giustina järv

Santa Giustina järv on veehoidla, mis loodi Noce ojale tammiga. Tamm lõpetati 1950. aastal, on 152 m kõrge ja oli sel ajal kõrgeim tamm Euroopas. Järv võib sisaldada kuni 180 miljonit kuupmeetrit vett, mis toidavad hüdroelektrijaama turbiine Taios. Järv on nimetatud tammi asukoha järgi, mis on nime saanud iidse ermitaaži järgi, millest on järel vaid varemed, kaetud loodusliku kaljuõõnsusega.

"Tabula clesiana"
-----------------

"Tabula clesiana" on pronksplaat mõõtmetega 49,9×37,8×0,61 cm, mis avastati 1869. aastal Clesi lähedal Campi Neris. See sisaldab tseesar Claudiuse edikti aastast 46 pKr, mis annab Rooma kodakondsuse Alpi rahvastele anaunidele, sindunidele ja tulliassidele. Seda hoitakse Castello del Buonconsiglio muuseumis Trentos.

Tabula on oluline tõend Alpi farmer-kütt-rahvaste kiirest assimileerimisest Rooma maailma; kuid Rooma õiguse vaatepunktist ka esimene tõend *delatores* juurutamisest maksuvaidlustes.

Tuntud inimesi
--------------

* Bernardo Clesio, (1484–1539)

Galerii
-------

* Santa Maria Assunta kihelkonnakirikSanta Maria Assunta kihelkonnakirik
* Püha Rocco kirikPüha Rocco kirik
* Clesi lossClesi loss

Välislingid
-----------

* Linna koduleht
**Carlton Jackston Crawford** (sündinud 2. mail 2005 Charlotte'is Põhja-Carolinas) on Ameerika võidusõitja, kes kuulub Red Bull Junior Teami alates 2019. aastast.

Karjäär
-------

### Kardisõit

Charlotte'is sündinud Crawford alustas kardisportlase karjääri 2011. aastal. Ta osales mitmetel meistrivõistlustel, peamiselt Põhja-Ameerikas, ning võitis 2016. aastal Florida Winter Touri ja 2017. aastal Challenge of the Americas - Junior Rotaxi.

### Madalamad valemid

2018. aastal tegi Crawford oma üheistmelise debüüdi NACAM Vormel 4 Meistrivõistlustel, sõites Esteban Gutiérrezi Scuderia Martigas, kõrvuti Kory Endersi ja Chara Mansuriga. Ta võidab kuus sõitu ja veel kaheksa poodiumiga saavutab Ameerika rattur meistrivõistluste teise koha.

2020. aastal kolis Crawford Euroopasse, et sõita koos Van Amersfoort Racinguga Saksamaa ja Itaalia Vormel 4 meistrivõistlustel, kuid viimases koroonapandeemia tõttu võistles ta vaid osalise tööajaga. Saksamaa vormel 4-s on tema meeskonnakaaslaseks Jonny Edgar, kes edestab teda edetabelis vaid kahe punktiga. Crawford saavutas viie võiduga teise koha. Itaalia Vormel 4 Meistrivõistlustel saavutas ta edetabelis kuuenda koha (hoolimata sellest, et pole osalenud kahel võistlusnädalavahetusel), võites ka kaks sõitu, ühe Red Bull Ringil ja ühe Imolas.

### Euroformula Open

2021. aastal palkas Crawfordi Motopark Euroformula Open meistrivõistlusteks koos Cameron Dasi ja Vivien Keszthelyiga. Pärast kahe esimese vahelejäämist Algarve ringrajal tegi ta oma debüüdi kolmandas sõidus ja saavutas punktid seitsmenda kohaga. Teisel nädalavahetusel Paul Ricardi ringrajal võidab ta kahes esimeses sõidus kaks võitu ja lõpetab kolmandas sõidus teisena. Imola voorus võidab ta kaks võitu ja teise koha, jätab Monzas kolm sõitu vahele ja naaseb seejärel viimases voorus Barcelonasse, kus võidab veel kaks võitu. Vaatamata kaheksale vahelejäämisele lõpetas Crawford hooaja kolmandana ja uustulnukate seas teisena.

### Vormel 3

2021. aastal palkas Crawford lisaks Euroformula võidusõidule Hitech Grand Prix 2021. aasta FIA Vormel 3 Meistrivõistlustel koos Ayumu Iwasa ja Roman Staněkiga. Esimesel võistlusel Spa-Francorchampsis vihmas suutis ta vallutada oma esimese poodiumi selles kategoorias, lõpetades teisena Itaalia sõitja Lorenzo Colombo järel. Ta lõpetab hooaja 13. kohal, uustulnukatest viiendal kohal.

Novembri alguses osaleb Crawford koos Prema Powerteami meeskonnaga koos Arthur Leclerci ja Oliver Bearmaniga Vormel 3 kollektiivkatsetel Velencias. Itaalia meeskond kuulutas selle hiljem välja 2022. aasta hooajaks.

Välislingid
-----------

* Jak Crawford, selle driverdb.com, DriverDB AB. (inglise keeles)
Epiteelrakud
**Rakuteooria** on vaadete süsteem, mille kohaselt kõik organismide (nii loomade kui ka taimede) elundid ja osad koosnevad rakkudest. Selle kohaselt on rakud kõige väiksemad elu vormid (üksik rakk suudab toime tulla kõikide eluks vajalike funktsioonidega), seega kõike, mis pole rakk või ei koosne rakkudest (näiteks viirus), ei saa lugeda elusaks. 

Rakuteoorial on kolm peamist osa: 

* kõik elav koosneb rakkudest,
* rakud on kõige väiksemad elavad osakesed ja
* kõik rakud tulevad varem olnud rakkudest.

Rakuteooriat on laialdaselt uuritud ning väga paljud organismid on seda toetanud, kuid rakuteoorial on erandeid. Seened koosnevad pikkadest niitidest, mida nimetatakse hüüfideks, millel on palju tuumi, kuid viimased pole rakuseintega üksteisest eraldatud. Skeletilihased koosnevad lihaskiududest, mis on palju suuremad kui üks rakk ja sisaldavad mitusada tuuma. Kui punased verelibled ehk erütrotsüüdid on välja arenenud ja vabanenud vereringesse, ei sisalda nad rakutuuma. Paljunemisvõime puudub ka mitmetel teistel rakkudel (näiteks närvirakkudel).

Rakuteooria loomises mängisid võtmerolli Theodor Schwann, Matthias Jakob Schleiden ja Rudolf Virchow. Hiljem on rakuteooriat täiustatud.

Vaata ka
--------

* Tsütoloogia

Viited
------

1. ↑  EE 8. köide, 1995.
Maksimilian Andronnikov (2023)
**Maksimilian Aleksandrovitš Andronnikov** (vene keeles Максимилиан Александрович Андронников; sündinud 19. märtsil 1974 Sotšis) on vene poliitiline aktivist ja sõjalise rühmituse liige. Sõjaväeline kutsung **Tsezar**.

Enda sõnul on ta pedagoogiharidusega ja töötanud treenerina Peterburis.

Pärast Venemaa täieulatusliku sissetungi algust Ukrainasse (veebruaris 2022) sõitis ta suvel Ukrainasse ja astus seal vabatahtlikest koosneva sõjaväelise formeeringu Vene Vabaduse Leegion liikmeks, mis sõdib Ukraina relvajõudude poolel. Hiljem sai tast leegioni komandöri asetäitja suhtluses meediaga.

2023. aasta mais osales Andronnikov Vene Vabaduse Leegioni koosseisus sissetungil Venemaale Belgorodi oblastisse.

Viited
------

1. ↑  Предатель, неонацисты, актер-неудачник, украинский разведчик: кто атаковал Белгородскую область. dzen.ru, 23. mai 2023
2. ↑  Максимилиан Андроников. «Человек-салат» — «лицо» террора. newins.ru, The New Insider
3. ↑  ШТУРМ БЄЛГОРОДА / Боєць розповів, ЧОМУ він на боці ЗСУ #shorts. YouTube, mai 2023
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib menhirite paigast Bornholmil; Louisenlundi nime kannab ka koht Saksamaal Gyby vallas, kus asuvad Louisenlundi loss ja internaatkool* Stiftung Louisenlund |

---

**Louisenlund** ('Louise salu') on üks Taani saare Bornholmi suuremaid bautakivide kogumeid. Mõne allika järgi on ta Bornholmi saarel suurim, kuid suurimaks on nimetatud ka Gryetit. 

Koha geograafilised koordinaadid on 55°8' N, 15°4' E.

Praegu on puude vahel umbes 50 bautakivi, kuid algselt oli neid rohkem. Paljud neist on üle 2,5 m kõrgused. 

Arheoloogiahuviline Taani kuningas Frederik VII ostis Louisenlundi külaskäigul Bornholmile 1851. Ta andis kohale nime oma abikaasa Louise Rasmusseni (krahvinna Danneri) järgi. Too määras koha korrashoiuks iga-aastase toetuse. Praegu kuulub koht ühingule *Jægersprisstiftelsen*.

Kivide otstarve
---------------

Kivide otstarve ei ole täpselt teada. 

Et paljud kivid on viltu, on asjaarmastajad üritatud kivide suunda seostada taevatähtedega. Keskne kivi osutab suunda asimuudiga 51 kraadi, kust päike tõuseb suvisel pööripäeval. Paleoastronoomilistesse seletustesse tuleb siiski suhtuda ettevaatlikult, sest aja jooksul võivad kivid olla vajunud, kadunud või ka uuesti püsti pandud.

Fænrisstenen
------------

Umbes 150 m Louisenlundist lõuna pool Gyldenså ojas on põhjanõlval ilus suur kivi Fænrisstenen. Kivi pinnal on viis piklikku selgelt inimtekkelist süvendit. Tõenäoliselt on kivi kunagi kasutatud kitsaste esemete, näiteks relvade lihvimiseks.
Hinni kanjon augustis 2008
**Hinni kanjon** on sälkorg või kanjon, mis asub Rõuge vallas Võrumaal Kahrila järve lähedal Haanja looduspargi sihtkaitsevööndis. Hinni kanjon on tähelepanuväärne seepärast, et on ainus koht Eestis, kus oja mõlemal küljel paiknevad järsud liivakivipaljandid.

Kanjoni sügavus on 15–20 m ja pikkus 300 m[*viide?*]. Kanjoni põhjas voolab sügavalt liivakivisse lõikunud kiirevooluline Enni oja. Esimesed 50 m ülesvoolu on kanjoni laius 6–10 m, siis aga kitseneb 3 m laiuseks.

Hinni kanjon on lõikunud devoni ajastu Gauja lademe alumise osa – Sietini kihistiku liivakivisse; tegu on selle lademe osa ühe parima paljandiga Eestis.

Sälkoru järskudel veerudel paljandub ligi 200 m ulatuses 5–6 m kõrguste püstiste seinte või pankadena valge või mitut tooni kollakas põimkihiline liivakivi. Rohketele roostepruunidele liivakihtidele on värvi andnud raua oksüdeerumine kvartsiterakeste ümber.

Liivakiviseintes on jälgi ka looduse loomingust: kanjoni põhjas on näha vee tekitatud uurdeid, on ka väike allikakoobas.

* 
* 
* 
*

Vaata ka
--------

* Orasoja kanjon
* Tõrvajõe kanjon

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Hinni kanjon** |
Lou Reed 2011. aastal Hop Farm Music Festivalil
**Lou Reed** (õieti **Lewis Allan Reed**; 2. märts 1942 Brooklyn, New York, USA – 27. oktoober 2013) oli Ameerika rokkmuusik, avangardistlik helilooja ja fotograaf. Teda tunti ennekõike ansambli The Velvet Underground kitarristi, laulja ja põhilise laulukirjutajana, kuid ka tema soolokarjäär kestis mitu aastakümmet.

Ehkki The Velvet Underground 1960. aastate lõpul äriliselt läbi kukkus, kogus ansambel pärast laialiminekut märkimisväärse austajaskonna ning sellest on saanud oma aja üks enam viidatud ja mõjukamaid ansambleid. Velvet Undergroundi lauludes kirjutas Reed isiklikest kogemustest, mida rokiajaloos oli harva nii avatult käsitletud, sealhulgas seksuaalsusest ja narkokultuurist. Ta oli üks David Bowie eeskujusid ning avaldas tugevat mõju punkmuusika arengule.

Pärast ansamblist lahkumist 1972. aastal alustas Reed soolokarjääri. Järgmisel aastal kerkis edetabeleisse tema laul "Walk on the Wild Side", ehkki edetabelikohale ei järgnenud kommertsedu. 1975. aastal avaldas Reed müramuusika topeltplaadi "Metal Machine Music", mida hiljem kommenteeris sõnadega "Keegi ei arva, et peaks pärast sellist asja ellu jääma". Reedi tunti eripärase hääle, poeetiliste laulusõnade ning erilise kitarrihäälestuse (nn *Ostrich guitar*) poolest.

2008. aastal abiellus Reed *performance*-kunstniku ja muusiku Laurie Andersoniga.

Samal aastal külastas Lou Reed ka Eestit, esinedes Tallinna linnahallis kontsertlavastusega "Berlin".

2015. aastal lisati Lou Reed Rock'n'rolli Kuulsuste Halli liikmeks.

Välislingid
-----------

* Alexis Petridis Lou Reed – mees, keda rokkmuusika ootas EPL, 29. oktoober 2013
* Suri rokkmuusik Lou Reed ERR, 27. oktoober 2013
* Suri rokivana Lou Reed Õhtuleht, 27. oktoober 2013
* Lou Reed andis endast maksimumi Delfi/FBI.ee, 12. juuli 2008 (kontserdiarvustus Tallinna linnahallist)
* Lou Reed (2. III 1942 – 27. X 2013) in memoriam, Eesti Ekspress, 1. november 2013
**Carolyn Jean Spellmann Shoemaker** (24. juuni 1929 – 13. august 2021) oli Ameerika Ühendriikide astronoom.

Ta sai California Osariigi Ülikoolist bakalaureuse- ja magistrikraadi ajaloos, riigiteaduses ja inglise kirjanduses. 1950. aastal kohtus ta oma venna Richardi pulmas Eugene Shoemakeriga, kellega abiellus 1951. aastal.

Pärast abiellumist töötas ta mõnda aega õpetajana, kuid siis otsustas hakata koduperenaiseks. 1980. aastal hakkas ta astronoomiks ning keskendus Maa-lähedaste asteroidide otsimisele ja uurimisele. 1993. aastal avastas ta koos Eugene'i ja David Levyga komeedi Shoemaker-Levy 9, mis kukkus 1994. aastal Jupiterile. 1997. aastal sattusid Carolyn ja Eugene Austraalias autoõnnetusse, milles Eugene hukkus. 2002. aasta seisuga oli Carolyn Shoemaker avastanud 32 komeeti ja üle 800 asteroidi.

Viited
------

1. 1 2  "Carolyn Shoemaker". *USGS*. Originaali arhiivikoopia seisuga 11. november 2017. Vaadatud 17. oktoobril 2020.
2. ↑  "Meet the 90-year-old Flagstaff woman who has discovered more comets than almost anyone else alive". *AZCentral*. Vaadatud 17. oktoobril 2020.
**Anna Sychravová** (7. juuli 1873 – 22. veebruar 1925) oli Tšehhoslovakkia koolitaja ja poliitik. 1920. aastal valiti ta saadikutekotta, saades üheks esimeseks naisliikmeks ja ainsaks Slovakkiast.

Biograafia
----------

Sychravová sündis Austria-Ungaris (praegu Tšehhis) Humpolecis 1873. aastal vaimulikus perekonnas. Temast sai õpetaja, töötades Prahas ja Žižkovis, kus ta töötas ka provintsi- ja rajoonivalitsuse noorteteenistuses. Tšehhoslovakkia iseseisvumise järel pärast esimest maailmasõda töötas ta aasta sotsiaalhoolekande ministeeriumis, enne kui kolis Vrútkysse, kus naasis õpetajaametisse.

Ta oli Tšehhoslovakkia Sotsiaaldemokraatliku Töölispartei kandidaat 1920. aasta parlamendivalimistel ja valiti saadikutekotta. Oma ametiajal kuulus ta kultuurikomiteesse. Ta suri veebruaris 1925 Vinohrady haiglas enne, kui tema ametiaeg oli lõppenud. Tema koha võttis üle Jozef Pajger.

Viited
------

1. ↑  Blanca Rodriguez Ruiz & Ruth Rubio-Marín (2012) *The Struggle for Female Suffrage in Europe* p237
2. 1 2 3  Aleš Ziegler (2011) Úloha žen v prvních československých parlamentních volbách roku 1920
3. 1 2  Anna Sychravová PSP
Silvia Modig (2012)
**Anna Silvia Modig** (sündinud 8. juulil 1976 Helsingis) on Soome poliitik ja ajakirjanik, ta kuulub Vasakliitu. Ta on aastast 2019 Euroopa Parlamendi liige.

Modig on soomerootslane.

18-aastaselt alustas ta tööd Soome televisioonis, pärast seda töötas Yleisradio laste- ja noortesaadete toimetuses.

2008. aasta Soome kohalikel valimistel sai ta 895 häält ja valiti Helsingi linnavolikokku. 2012. aastal valiti ta 2003 häälega teiseks ametiajaks ja 2017. aastal 2300 häälega kolmandaks ametiajaks tagasi.

Aastatel 2011–2019 oli ta Eduskunna liige. 2019 ei valitud teda enam tagasi.

2019. aasta Euroopa Parlamendi valimistel valiti ta 51 844 häälega Euroopa Parlamendi liikmeks. Ta on Vasakliidu ainus esindaja europarlamendis.

Isiklik elu
-----------

Modig on avalikult lesbiline ja taimetoitlane. 2010. aastast 2011. aasta oktoobrini ta elas koos ajakirjaniku ja kunstniku Rakel Liekkiga.

2019. aasta juunis abiellus ta Meri Valkamaga, kes on Vasakliidu Helsingi piirkonna pressiesindaja ja sekretär. Nende peres on kaks last.

Viited
------

1. ↑
2. ↑  Liitto ohi!, iltalehti.fi, 4. november 2011

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Silvia Modig** |

* Silvia Modig IMDb-s
* Tutvustus Eduskunna lehel
**Erich Aleksander Nikolai Differt** (8. november 1883 – 1959) oli Eesti insener ja nudist.

Ta lõpetas Stuttgardi Ülikooli mäeinsenerina, töötas Venemaal ja opteerus 1920. aastail Eestisse.

Ta oli ühe Saksa esimese alastikultuuri ühingu liige alates 1907. aastast. Kui ei olnud võimalik osaleda ühingu töös, siis viljeles ta nudismi perekonna ja tuttavate ringis ning propageeris seda kõikjal. Ta oli kolm aastat järjest Saksa suusahüppe meister.

22. augustil 1933 andis Patendiamet kaitsetunnistuse Erich Differti leiutisele "Kiirelt vahetatav õhuvoolik jalgrataste ja jõuvankrite ratastele kui ka kõiksugustele muudele ratastele pressitud õhuga täidetud voolikuga." 1938. aastal registreeriti ta Haridusministeeriumi Kutseoskuse Osakonnas tehnikuna mäetööstuse alal.

23. juunil 1932 otsustas ta asutada Eesti Vabakehakultuuri Ühingu ja esitas selle põhikirja 29. juulil kohtu- ja siseministeeriumile kinnitamiseks. Minister Ado Anderkopp keeldus selle registreerimisest. 1. novembril 1932 otsustas Riigikohus kohtu- ja siseministri otsuse tühistada. 1934. aastal oli ühingul 55 liiget.

Ühing suleti siseministri resolutsiooniga 15. novembrist 1939 ja loeti likvideerituks likvideerimiskomisjoni otsusega 21. augustist 1940.

Erich Differt siis enam ühingu tegevuses ei osalenud. Ta vabastati Eesti kodakondsusest Vabariigi Valitsuse otsusega 30. novembril 1939 ja ta pöördus tagasi Saksamaale.

Erich Differt oli abielus ja tal oli kolm last.

Nudistlik tegevus Eestis vaibus aastakümneteks, kuid rahva seas elasid edasi legendid Eesti nudismi pioneerist Erich Differtist ja tema asutatud alastikultuuri ühingust. Tema ideed olid okupatsiooni ajal võitluses nudismi ideede eest suureks toeks.

Viited
------

1. ↑  3 tundi "Eedeni aias". Rahvaleht, 7. märts 1933, nr 28, lk 4.
2. ↑  Differti uus jalgratas. Sõnumed, 2. september 1933, nr 185, lk 4.
3. ↑   RTL 1939, 12.
4. ↑   Vabariigi Valitsuse otsus 30. novembrist 1939 nr 104-X-1.
5. ↑  Maha riided! Rahvaleht, 24. juuni 1933, nr 73, lk 8.
6. ↑  "Olev Meremaa artikkel". Originaali arhiivikoopia seisuga 19. aprill 2014. Vaadatud 21. juunil 2011.

Välislingid
-----------

* Geni
* Olev Meremaa: 75 aastat Eesti nudismi
* Eesti kuulsaima nudisti lapselaps: meie peres pole kunagi alasti keha peljatud

Teosed
------

* Magnetiit (magnetraua maak). Tallinn, 1936.
* Tõde alastikultuurist. Tallinn, Ringraadio, 1934.
**Ajaloolise Mälu fond** (vene keeles Фонд «Историческая память») on 2008. aastal loodud Venemaa ühiskondlik mittetulundusühing, mille eesmärgiks on nende endi sõnul Venemaa ja Ida-Euroopa 20. sajandi ajaloo objektiivne teaduslik uurimine.

Fondi direktor on asutamisest saadik olnud vastuoluline ajaloolane Aleksandr Djukov. Tegevdirektor on Darja Valijeva. Ajaloo-uurimisprogrammi juhib ajaloolane ja endine diplomaat Vladimir Simindei, kes on nagu Djukovgi 2012. aastast Lätis *persona non grata*.

Fond annab 2010. aastast peale välja Venemaa ja Ida-Euroopa ajalooliste uuringute ajakirja ("Журнал российских и восточноевропейских исторических исследований"), mille peatoimetaja oli aastatel 2010–2016 Djukov ja aastast 2016 Simindei. Djukov annab avanumbris teada, et väljaande eesmärgiks on käsitleda Venemaa ja Ida-Euroopa ajaloo kõige valusamaid küsimusi, nagu "Nõukogude repressioonid (mida Ida-Euroopa poliitikud on genotsiidiga identifitseerinud) ja 30. aastate suure näljahäda tragöödia NSV Liidus ja nõukogudevastaste põrandaaluste natsionalistlike liikumiste tegevus (kiiruga kuulutatud rahvusliku kangelaslikkuse sümbol) ja natside Nõukogude Liidu rahvaste vastane "hävitussõda" ja Ida-Euroopa ühiskondade muutumine sovetiseerimise tagajärjel."

Fond on välja andnud üle 100 raamatu Ida-Euroopa ajaloo kohta, milles lähtutakse nõukogulikust ajalookontseptsioonist. 2009. aastal andis fond eesti keeles välja Djukovi paar aastat varem vene keeles ilmunud teose "Deporteerimised Eestis. Kuidas see toimus tegelikult", milles Djukov nimetab Eesti ajaloolaste hinnanguid küüditatute arvule liialdatuks ja küüditamisi õigustatuks.

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 28. detsember 2019. Vaadatud 12. detsembril 2019.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
2. ↑
3. ↑   Pp. 4
4. ↑
**Aleksei Mihhailovitš Semihatov** (vene keeles Алексей Михайлович Семихатов; sündinud 13. jaanuaril 1959 Nõukogude Liidus) on vene füüsik. 

Ta on lõpetanud Lomonossovi-nimelise Moskva Riikliku Ülikooli füüsikateaduskonna. 1994. aastal kaitses ta füüsika-matemaatikadoktori kraadi väitekirjaga "Конформные и топологические теории поля и интегрируемые системы" ('Konformsed ja topoloogilised väljateooriad ning integreeritavad süsteemid'). Ta on Moskvas asuva Venemaa Teaduste Akadeemia Lebedevi-nimelise Füüsikainstituudi fundamentaalsete vastastikmõjude teooria laboratooriumi peateadur. Talle on antud professori kutse.

Ta töötab matemaatilise füüsika valdkonnas, kus tema peamised uurimisalad on kahemõõtmeline konformne väljateooria, kvantrühmade esituste teooria ja sidemetega süsteemide kvantimine.

Ta tegeleb ka teaduse populariseerimisega ja tegutseb Moskvas asuva Polütehnilise muuseumi kuraatorina. Ta on teadusraamatu auhinna Valgustaja 2019. aasta žürii esimees. Juhtinud 2018. aastal telekanalil OTR telesaadet "Na grani bezumija".

Viited
------

1. ↑  Семихатов Алексей Михайлович. lebedev.ru
2. ↑  Семихатов Алексей Михайлович. mathnet.ru
3. ↑  Семихатов Алексей Михайлович. famous-birthdays.ru
4. ↑  Жюри 2019. premiaprosvetitel.ru
**Meta Juliane Kodanipork** (aastani 1934 **Kodaniburg**; 23. detsember 1904 Tallinn – 18. jaanuar 1983 Tallinn) oli eesti ooperilaulja (sopran).

Elukäik
-------

Meta Kodanipork sündis kaheksalapselise pere teise lapsena Paide vallas Nurmsi külas. Tema isa Aleksander (õppinud sepp ja puusepp) suri veremürgistusse, kui Meta oli 11-aastane. Ema Adele (sünd. Puhm) suri 1939. aastal südamehaigusse. 

Meta Kodanipork lõpetas Tallinna Linna I Tütarlaste Gümnaasiumi 1923. aastal, misjärel töötas 1923–1944 kantseleiametnikuna.

Aastatel 1924–1925 õppis ta Tallinna konservatooriumis, 1927–1944 laulis ta (vaheaegadega) Estonia muusikaosakonna mittekutselises kooris solistina. 1944. aastal asus koorilauljana tööle Estonia teatrisse ning oli 1945–1964 ooperi- ja operetisolist (aastast 1959 mittekoosseisuline). Meta Kodaniporgist kujunes kiiresti teatri operetiprimadonna, ta oli Georg Otsa põhiline lavapartner. Esines palju ka kontsertlauljana.

Osatäitmised
------------

Meta Kodanipork laulis solistina järgmistes muusikalavastustes:

* 1946 Sigmund Rombergi operett "Kõrbelaul"
* 1947 Georges Bizet ooper "Carmen"
* 1948 Imre Kalmani operett "Silva"
* 1949 Pjotr Tšaikovski ooper "Jevgeni Onegin"
* 1949 Gustav Ernesaksa ooper "Tormide rand"
* 1949 Juri Miljutini operett "Rahutu õnn"
* 1950 Rudolf Frimli operett "Rose-Marie"
* 1952 Wolfgang Amadeus Mozarti ooper "Don Giovanni"
* 1953 Johann Straussi operett "Nahkhiir"
* 1955 Franz Lehari operett "Lõbus lesk"
* 1959 Imre Kálmáni operett "Krahvinna Mariza"

Tunnustus
---------

* 1950 – Stalini preemia
* 1950 – Eesti NSV teeneline kunstnik
* 1979 – Georg Otsa nimeline auhind

Viited
------

1. ↑  *Eesti muusika biograafiline leksikon.* 1. köide: *A–M.* Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2007, lk. 289.
2. 1 2  Kodanipork, Meta – sopran, ooperi- ja operetilaulja, 9. oktoober 2005
3. ↑   TEA Entsüklopeedia 11. köide, Tallinn, TEA kirjastus, 2014.

Kirjandus
---------

* Helga Tõnson. Meta Kodanipork. Tallinn, 1974.
**Samuel Nauhaus** (ka **Samuel Nauhausen**; 4. november 1700 Zielenzig – 2. aprill / 13. aprill 1759 Tallinn) oli Eesti vaimulik.

Nauhaus sündis Zielenzigis, Neumark-Brandenburgis (praeguse haldusjaotuse järgi Sulęcinis Sulęcini maakonnas Lubuszi vojevoodkonnas Poolas). Ta õppis Oderi-äärses Frankfurdis koolis, seejärel Stargardis gümnaasiumis. Aastatel 1724–1728 õppis ta (immatrikuleeriti 13. mail 1724) Halle ülikoolis, olles aastatel 1724–1728 ühtlasi Halles vaeslastekooli õpetaja. Oli Eestimaal augustist 1728 (Tiesenhauseni perekonnas). Ordineeriti 25. augustil / 5. septembril õpetajaks.

Ta oli aastatel 1731–1734 (kutsuti talvel 1730, võttis kutse vastu 24. märtsil / 4. aprillil 1731) Nissi Maarja koguduse õpetaja. Aastatel 1734–1759 oli ta (kutsuti 9. märtsil / 20. märtsil 1734, introdutseeriti 22. aprillil / 3. mail 1734) Kadrina Katariina koguduse õpetaja; alustas septembris 1731 Nissis kirikuraamatu pidamist. 29. jaanuaril / 9. veebruaril 1753 sai ta Virumaa ja Alutaguse praostkonna abipraostiks, sama aasta 17. juunil / 28. juunil sai praostiks. Ta oli pietistlike vaadetega vaimulik, aktiivne hernhuutlane, tema koguduses oli vennastekogudus eriti elav. Teda süüdistati rahutuste tekitamises ja Kadrinas viidi läbi konsistooriumipoolne uurimine (praost Paul Johann Knieperi ja assessor Joachim Salemanni poolt).

On säilinud tema alustatud väärtuslik Kadrina kirikukroonika.

Isiklikku
---------

Tema abikaasa Hedwig Dorothea isa Hermann Johann Heitzig oli Kose Püha Nikolause koguduse õpetaja.

Viited
------

1. ↑  Liivi Aarma Põhja-Eesti vaimulike lühielulood 1525–1885 Tallinn 2007