recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Guido Paalme** (10. aprill 1927 Tallinn – 24. november 2004 Tallinn) oli eesti mäeinsener.

Elukäik
-------

Guido Paalme oli käsitööliste poeg. Ta oli Lia Paalme abikaasa ning Tiina ja Toomas Paalme isa.

Lõpetas 1946. aastal Tallinna 2. Keskkooli ja 1951. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi (mäeosakonnas). 

Oli aastatel 1951–1952 Põlevkivi ja Keemiatööstuse Peavalitsuse vaneminsener, 1952–1957 Eesti Põlevkivi insener, vaneminsener, peainseneri abi, 1957–1966 töötas Eesti NSV RNK Põlevkivi- ja Keemiatööstuse Peavalitsuses, 1966–1977 Eesti Põlevkivi tehnikaosakonna juhataja, tehnikadirektor, 1977–1979 Metsamajanduse ja Looduskaitse Teadusliku Uurimise Instituudis uue tehnoloogia osakonna juhataja asetäitja, 1979 looduskasutuse labori juhataja asetäitja, 1980–1987 juhataja, 1987 vanemteadur, 1988–1990 juhataja kohusetäitja, metsamonitooringu töögrupi juhataja, 1990–1995 Keskkonnaministeeriumi maapõueosakonna peaspetsialist ja maapõue talituse juhataja kohusetäitja, 1995–1998 maapõueosakonna juhataja, 1998–2000 Keskkonnaministeeriumi nõunik, seejärel 2004. aastani Riigikogu keskkonnakomisjoni konsultant.

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkonnad: mäendus, maavarad, kaevandamine, looduskeskkond, looduskaitse. 

"Vene-eesti mäenduse sõnastiku" (1969) kaasautor ja toimetaja, "Vene-eesti tehnika sõnaraamatu" (1975) kaasautor. 

Osales Eesti geotoopide väljaselgitamisel ja nende kaitse korraldamisel. Eesti õigusaktide (maapõueseadus, keskkonnaregistri seadus jt) koostajaid. Maavarade komisjoni liige (1990–1995 esimees; 1998. aastast teadussekretär), Eesti TA Looduskaitse Komisjoni ja Eesti Geoloogia Seltsi liige.

Tunnustus
---------

* 1966 Eesti NSV teeneline insener
* 2001 Valgetähe V klassi teenetemärk

Teoseid
-------

* Tehnika progress põlevkivi kaevandamisel (kaasautor E. Vaher). Tallinn, 1978
* Geoloogiliste tingimuste muutused ja maastikuhoolduse iseärasused Eesti kaevanduspiirkondades (kaasautorid V. Puura, V. Karise). // Geograafia rakenduslikke aspekte põllumajanduses. Tallinn, 1982
* Maavarade kaevandamine ja looduskeskkond. // EL (1986) 3–4
* Kurtna järvestiku looduslik seisund – uurimise eesmärk, strateegia ja võimalused (kaasautor). // Kurtna järve looduslik seisund ja selle areng. Tallinn, 1987
* Turba energeetilise kasutamise võimalused Eestis (kaasautor). Tallinn, 1992
* Estonian Mineral Resources (kaasautor). Tallinn, 1994

Viited
------

1. 1 2 3 4  *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

Kirjandus
---------

* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Marek Lindmaa** (sündinud 2. augustil 1984) on eesti ajakirjanik.

Töö
---

Marek Lindmaa töötab 2004. aastast TV3-s. Algul töötas spordireporterina ja 2006. aastast spordiuudiste saatejuhina. 2007. aastal toimetas ja juhtis ta mootorispordisaadet "Ruudulipp". Hooajal 2009/2010 juhtis ta krimisaadet "Raport". Alates 2009. aastast töötab ta "Seitsmeste uudiste" saatejuhi ja reporterina. 2007. aastal 2014 oli ta saate "Volgadega ümber Musta mere" saatejuht ja monteerija. 

2018. aastast juhib ta saadet "Sotid selgeks", olles ka "Seitsmeste uudiste" saatejuht. 

Alates 2011. aastast on ta teinud Eesti autoralli meistrivõistlustelt kaassaatejuhina ralliraadio saateid, 2013/2014 oli ralliraadio saatejuht Liepāja rallil.

2014. aastal tegi ta dokumentaalfilmi Kaido Höövelsonist "Baruto! Viru veri ei värise!"[*viide?*]. 

2014. aastal tegi ta video Ott Leplandi singlile "Jäädagi nii".

2018. aastal tegi kaheosalise saatesarja "Kullapalaviku radadel" Põhja Kanadas Yukoni territooriumil aset leidnud maailma raskeimast aerutamismaratonist. 

2022. Tootis TV3 sarja "Imikuga metsas" Produtsent.

Tunnustus
---------

* 2012 Kuldne Tõkkepuu
* 2022 Eesti filmi- ja teleauhind - parim ajakirjanduslik lugu - Marek Lindmaa

Isiklikku
---------

Marek Lindmaal on 2018. aastal sündinud tütar Isabel.

Lindmaal on musta vööga karateka. Tegutsenud ka karatetreenerina.[*viide?*]

Läbinud 2022. aastal maailma raskeima aerutamismaratoni Kanadas 715 km mööda Yukoni jõge. 2023. aastal läbis seda paatkonnas Estonian Adventurers.

Viited
------

1. ↑  Youtube
2. ↑  "Kullapalaviku radadel" – telesaade TVPlays
3. ↑   (vaadatud 14.03.2019)
4. ↑  "Eestlannad saavutasid maailma pikimal ja raskeimal aerutamismaratonil esikoha". *Delfi Sport*. Vaadatud 22. juulil 2023.

Välislingid
-----------

* "Marek Lindmaa spordivõistlustel enam niisama ei istu", Eesti Päevaleht, 21. oktoober 2006
* "Politseisaadet «Raport» hakkab juhtima Marek Lindmaa", Elu24, 4. september 2009
* Marek Lindmaa heaujumine toetab lapsi 3000 euroga!, GoodNews, 1. oktoober 2013
* Marek Lindmaa pälvis Sinilinnu, Maaleht, 14. november 2013
Marius Wolf (2023)
**Marius Wolf** (sündinud 27. mail 1995 Kronachis) on Saksamaa jalgpallur, kes mängib paremkaitsjana Saksamaa kõrgliigaklubis Dortmundi Borussia ja Saksamaa jalgpallikoondises.

Aastatel 2008–2012 kuulus ta 1. FC Nürnbergi noortesüsteemi. Seejärel liitus ta TSV 1860 Müncheniga, mille põhimeeskonnas debüteeris ta Saksamaa esiliigas hooajal 2014/15.

2016. aasta jaanuaris sõlmis ta lepingu Saksamaa kõrgliigaklubiga Hannover 96. Aastatel 2017–2018 oli ta laenul Saksamaa kõrgliigaklubis Frankfurdi Eintracht.

2018. aasta mais sõlmis ta viieaastase lepingu Dortmundi Borussiaga. Hooajal 2019/20 oli ta laenul Herthas ja hooajal 2020/21 1. FC Kölnis.

Saksamaa jalgpallikoondises debüteeris Wolf 25. märtsil 2023 sõprusmängus Peruu vastu.

Saavutused
----------

Eintracht Frankfurt
* DFB-Pokal: 2017–18

Dortmundi Borussia
* DFL-Supercup: 2019

Viited
------

1. ↑  "Dortmund complete €5 million Wolf signing from Frankfurt". Goal.com. Vaadatud 28. mail 2018.
2. ↑   (vaadatud 9.5.2023)

Välislingid
-----------

* Profiil Dortmundi Borussia kodulehel
**Wolfgang Späte** (8. september 1911 Dresden – 30. aprill 1997 Edewecht) oli enne Teist maailmasõda üks tuntuim Saksa purilendur ja sõja ajal sõjaväelane Luftwaffe hävituslendur-äss. Üle 600 lahingulennu tulemusena jäi tema arvele 99 allatulistatud vastase lennukit, neist 90 idarindel, ning 5 (kõik  Boeing B-17) läänerindel reaktiivlennukil Messerschmitt Me 262. Autasustatud Raudristi Rüütliristiga ja tammelehtedega rüütliristiga.

Späte lõpetas kiitusega Darmstadti kõrgema tehnikakooli. Andeka purilendurina töötas ta välja ja avaldas ta 1938. aastal purilennu optimaalse ülelennuteooria praktilise tabeli, mille alusel leiutas Paul MacCready pärast II maailmasõda oma kuulsa macreadyringi purilennuki variomeetrile..

1934. aastast kuni sõja alguseni oli Späte Saksa purilennu teaduskeskuse (DFS) kaastöötaja ja katselendur. 1938. aasta 19. Rhöni purilennuvõistluste võitis ta kokkuvõttes mitmevõistluse purilennukil Reiher-1.

1942. aasta juulis oli Späte vastutav rakettlennuki Me-163 arendamisel. 1943. aastal organiseeris ta jahilendurite inspektori kindralmajor Adolf Gallandi (sel ajal noorim Wehrmachti kindral) tutvumislennu reaktiivlennukil Messerschmitt Me 262, mille tulemuseks oli sellise maailmas oma aja kohta uuendusliku lennuki praktiline kasutuselevõtt sõjas.

Vaata ka
--------

* Teise maailmasõja lennuässad

Viited
------

1. ↑  Gerhard Wissmann, "Abenteur in Wind und Wolken, die geschichte des Segelfluges", transpress, Berlin 1988, lk 384
2. ↑  "W. Späte meenutus ajakirjas Aerokurier 10/1970" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 4. detsember 2017. Vaadatud 3. detsembril 2017.

Välislingid
-----------

* Wehrmachti isikuregister
* Põige ajalukku
**Helena Kannus** (aastani 2003 Helena Silm; ka Helena Kannus-Silm; sündinud 16. märtsil 1967 Tallinnas) on Eesti kergejõustiklane, 1992–2004 kuulus ta Eesti koondisse. Nägemispuudega võistlejana on ta korduvalt osalenud paraolümpiamängudel.

Kannus lõpetas 1988. aastal Tartu 2. Internaatkooli. Hiljem on ta võistelnud Tartu Ülikooli spordiklubi nime all.

1980–88 harrastas ta ujumist (treener Rein Põldme). 1992. aastast tegeleb Kannus kergejõustikuga; tema treenerid on olnud Margit Aidla (1992–96), Tiina Torop (1996–98), Maie Põldme (1998–2000) ja Kersti Viru (2000–04). 

1992. aasta paraolümpiamängudel Barcelonas jõudis Helena Kannus kaugushüppes 5. kohale, 100 m jooksus aga 6. kohale.

Atlanta paraolümpiamängudel 1996. aastal saavutas ta viievõistluses võistlusklassis P10-P12 pronksi, kaugushüppes sai aga 4. koha tulemusega 4,92 m. 

1998 tuli ta viievõistluses ja kaugushüppes vaegnägijate maailmameistriks, 1999 Euroopa meistriks kõrgushüppes ja viievõistluses, samuti jõudis ta 1999 EM-il kaugushüppes hõbedale.

2004. aasta paraolümpial Sydneys sai ta kaugushüppes 8. ja viievõistluses 7. koha.

2003 pälvis Helena Kannus maailmameistrivõistlustel pronksi kaugushüppes, samuti tuli ta Euroopa meistriks kõrgushüppes.

2004. aasta paraolümpial Ateenas kandis Helena Kannus Eesti lippu. Naiste kaugushüppes saavutas ta neil mängudel 6. koha tulemusega 5,03 m.

ESBLi andmeil oli Helena Kannus võistlusvormis 172,5 cm pikk ja kaalus 60 kg.

Viited
------

1. ↑
2. ↑

Välislingid
-----------

* SILM, HELENA ESBL (Viimati täiendatud: 31.12.2010)
* Ants Põldoja Helena Silm paraolümpial neljas EPL 22. august 1996
* Are Eller Helena Silm – pronks, hõbe või...? PM 24. august 1996
* Vesta Reest Tippsportlane keti otsas EE 1996
* Silm, Helena "Eesti entsüklopeedia" (ESBL, 2011)
Klassikaline kujutus ameerika kauboidest. Maal Charles Marion Russell (1897).
**Kauboi** (inglise keeles *cowboy*) on loomakarjus, kes valvab veiseid ja täidab muid ülesandeid Põhja-Ameerika rantšodes, traditsiooniliselt hobuse sadulas. 19. sajandi lõpu ajaloolised Ameerika kauboid said alguse Põhja-Mehhiko *vaquero* '​de traditsioonist, kuid omandasid iseseisva tähenduse ja muutusid legendaarseiks. Üks kauboide alamliike (inglise keeles *wrangler*) tegeles spetsiaalselt veiste karjatamiseks kasutatud hobustega. Rantšotöö kõrval töötavad või osalevad mõned kauboid rodeotes. 

Naissoost kauboid nimetatakse inglise keeles *cowgirl*; see sõna esines esmakordselt 19. sajandi lõpul. Naiskauboide ajaloole on pööratud vähem tähelepanu, kuid tänapäeval on leidnud kinnitust nende võime täita samu ülesandeid ning naiskauboide saavutused on pälvinud samasuguse austuse. Samasuguseid ülesandeid täitvaid loomakarjuseid esineb mujalgi maailmas, eriti Lõuna-Ameerikas ja Austraalias.

Metsikus Läänes olid ligi 25% kauboidest mustanahalised. Pildil Idaho, Pocatello šeriff 1903. aastal
Kauboide sügavad ajaloolised juured ulatuvad Hispaaniasse ning varaseimate Euroopa asunikeni Ameerikas. Sajandite vältel kujundasid erinevused maastikus, kliimas ja eri kultuuride loomakasvatustavades eri stiile varustuses, rõivastuses ning loomade käsitsemises. Kuna praktilised kauboid kohanesid tänapäeva maailmaga, on mõningal määral muutunud ka kauboide varustus ja tehnikad, ehkki paljud klassikalised traditsioonid on püsinud tänini.

Metsikus Läänes olid aastatel 1860–1880 ligi 25% kauboisid mustanahalised, 6000–9000 veisekarja karjust. Tavaliselt olid nad endised orjad või orjade lapsed, kellel oli karjapidamise kogemus ning kes pärast Ameerika kodusõda läksid läände.

Vaata ka
--------

* Metsik Lääs
* farm
* loomakasvatus
* mustang

Viited
------


1. ↑  Porter, Kenneth (1994). "African Americans in the Cattle Industry, 1860s–1880s". *Peoples of Color in the American West* ([Nachdr.] ed.). Lexington, Mass. [u.a.]: Heath. Lk-d 158–167. ISBN 0669279137.
2. ↑  "Deadwood Dick and the Black Cowboys". *The Journal of Blacks in Higher Education* (22): 30. 1998. DOI:10.2307/2998819. JSTOR 3650843.
3. ↑  Goldstein-Shirley, David (30. aprill 1997). "Black Cowboys in the American West: An Historiographical Review". *Ethnic Studies Review*. **6** (20): 30. ISSN 1555-1881.
**Eerik Teder** (28. juuni 1928 Tartu – 19. märts 2004 Tallinn) oli eesti kirjandusteadlane, tõlkija ja bibliofiil.

Teder õppis 1937–1944 Hugo Treffneri Gümnaasiumis, 1944–1947 Tartu I Keskkoolis, 1950–1955 Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonnas. 1958–1961 oli Keele ja Kirjanduse Instituudi aspirantuuris.

Töötas 1955–1958 Tartu Riikliku Ülikooli Raamatukogus. Oli 1962–1963 Eesti NSV TA FR. R. Kreutzwaldi nim. Kirjandusmuuseumi vaneminsener, 1964–1965 Oskar Lutsu majamuuseumi vanemteadur ja 1967–1971 ENE peatoimetuse teaduslik toimetaja. 1966–1992 töötas ta Tallinna Pedagoogilise Instituudi õppejõuna, lisaks oli 1971–1975 E. Vilde ja A. H. Tammsaare Memoriaalmuuseumi vanemteadur ja 1975–1993 Keele ja Kirjanduse Instituudi teadur.

Tema isa Kristjan Teder oli maalikunstnik.

Eerik Teder on maetud Tallinna Metsakalmistule.

Koostaja
--------

Eerik Teder on koostanud kogumikud "Mälestusi Oskar Lutsust" (koos Meelik Kahuga, 1966) ja "Mälestusi A. H. Tammsaarest" (1978). Ka osales ta toimetuskolleegiumi liikmena Tammsaare Kogutud teoste (18 köidet, 1978–93) koostamises ning kirjutas mitme köite järelsõna ja kommentaarid.

Alates aastast 2000 kuni oma surmani koostas ta bibliofiilide ja raamatuloolaste almanahhi "Raamat on.." (I 2000, II 2002, III 2003, IV köite kaastoimetaja Jaan Toomla, 2005).

Tunnustus
---------

* 1989 – Eesti NSV teeneline kultuuritegelane

Viited
------

1. ↑  Kirjandusteadlane Eerik Teder 75, Eesti Elu, 8. juuli 2003
2. ↑  Eesti kirjarahva leksikon. Tallinn, 1995, lk. 588
3. ↑

Kirjandus
---------

* Lehte Tavel, Jaan Undusk, "Mitmekülgse mehe juubeliks" – Keel ja Kirjandus 1988, nr 6, lk 371–372
* Eesti kirjanike leksikon, Eesti Raamat, Tallinn 2000, lk 589, artikli autor Martin Neithal
* Jaan Toomla, "Eerik Teder: 28. VI 1928 – 19. 3. 2004" – Keel ja Kirjandus 2004, nr 5, lk 395–396
* Jaan Toomla, "Eerik Teder ja raamat" – "Raamat on..." IV, Tallinn 2005, lk 287-295

Välislingid
-----------

* Eerik Teder Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
* Eerik Teder, "Esimesi kokkupuuteid raamatute ja kirjanikega" – Sirp 3. juuli 1998, lk 6–7
* Aivar Kull, "Raamatuaasta kajab vastu almanahhis" (almanahhi "Raamat on..." II arvustus) – Tartu Postimees 26. november 2002
* Aivar Kull, "Almanahh toob esile tsensuuri imeteod" (almanahhi "Raamat on..." III arvustus) – Tartu Postimees 16. oktoober 2003
* Ülo Matjus, "Mälestades Eerik Tederit" – Postimees 26. märts 2004, lk 15
* "Eerik Teder raamatute ja õunapuude keskelt". Meenutusi: Ivar Piir, Abel Nagelmaa – Eesti Päevaleht / Arkaadia 26. märts 2004, lk 15
* Nekroloog – Sirp 26. märts 2004, lk 19
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib järvest Kanada ja USA piiril; teiste samanimeliste järvede kohta vaata artiklit Saint Clairi järv (täpsustus).* |

---

Saint Clairi järv kevadel, lume ja jää sulamise ajal (19. aprill 2023. a)
Saint Clairi järv jääb Huroni ja Erie järve vahele.
**Saint Clairi järv** on järv Põhja-Ameerikas Kanada Ontario provintsi ja USA Michigani osariigi vahel. Järv jääb küll Suure järvistu hüdroloogilisse süsteemi, kuid teda ei loeta Suure Järvistu järvede hulka kuuluvaks.

Saint Clairi järve pindala on 1114 km², suurim sügavus 8 meetrit, veetase 175 meetrit üle merepinna.

Järvest voolab välja Detroiti jõgi. Sissevoolavatest jõgedest on suurim Saint Clairi jõgi, mis on nimetatud järve järgi.

Järve äärde ulatuvad Detroiti eeslinnad, ent seal on järve kaldale minek üldjuhul keelatud, sest kõikjal on eramaa. Järve kaldal on hulk jahtklubisid. Põhja pool, väljaspool linna piire on ka avalikke randu.

Järve avastas 12. augustil 1679 René-Robert Cavelier de La Salle'i juhitud ekspeditsioon. Järv nimetati Assisi püha Clara järgi, kelle mälestuspäev see oli.
**Richteri skaala** on logaritmiline skaala, mida kasutatakse maavärina võimsuse hindamiseks.

1935 Charles Richteri loodud skaalal ei ole miinimum- ega maksimumväärtusi. Maavärina tugevust (magnituudi) hinnatakse nimelise mõõtühikuta arvuga kümnendiku täpsusega. Maavärina tugevus võib olla ka negatiivne, näiteks –3,0. Inimene seda ei tunne, kuid tundlikele seismograafidele on see madalaim registreeritav väärtus. 

Võimsaima registreeritud maavärina magnituud on olnud 9,5 (Suur Tšiili maavärin). Maavärina amplituud kasvab magnituudi suurenemisel ühe ühiku võrra kümnekordselt. Näiteks on 6-ne maavärin 10 korda suurema amplituudiga kui 5-ne ning 100 korda suurema amplituudiga kui magnituudilt 4-ne maavärin. Eralduvad energiahulgad on vastavalt umbes 32 korda suurem ja 1000 korda suurem (31,6×31,6=1000). 

Maavärinate tugevuse hindamiseks kasutatakse seismograafe. Magnituud arvutatakse maavärina tugevaima tõuke amplituudi põhjal. Hinnata tuleb ka maavärina kaugust seismojaamast. Kaugus jaamast ja maavärina epitsentri asukoht leitakse mitme jaama andmete võrdlemisel.

Vaata ka
--------

* Maavärin
* Seismoloogia
**Kieveli katekismus** on oletatav esimene eestikeelse trükiteos, mis võis valmida Saare-Lääne piiskopi Johann IV Kievel (piiskopina ametis 1515–1527) ettevõtmisel.

### Taust

Alates 1420. aastatest nõuti Vana-Liivimaa vaimulikelt kohalike rahvaste usulise harimise parandamist. Sellega seoses nõuti ka eestikeelsete lihtsate usuõpetuste ehk katekismuste koostamist. On võimalik, et mõnelpool see ka koostati, kuid kindlaid tõendeid selle kohta pole säilinud.

### Viide Kieveli kutses sinodile

1517. aastal toimus Kuressaare Püha Laurentiuse kirikus piiskop Johann IV Kieveli eesistumisel Saare-Lääne piiskopkonna sinod. Kutse sellele kogunemisele teatab spetsiaalse kateheetilise abimaterjali olemasolust, mis olevat loodud "koguduseliikmetele täieliku ja seadusliku usuõpetuse edastamiseks". Selline kirjanduslik ettevõtmine oli igati kooskõlas Johann IV Kievel tegevusega, mis oli sihitud kirikukorralduse parandamisega temale usaldatud piiskopkonnas ja väljendus muusaes aktiivses kihelkondade visiteerimises ning sünodaalkohtute pidamisega erinevates piiskopkonna osades. Taoline katekismus oleks koosnenud traditsioonilistest osadest, tutvustades kasutajale Usutunnistust (dogmaatiline osa), Kümmet Käsku (moraaliteoloogiline osa), Meie Isa palvet (spirituaalne osa) ja sakramente (liturgilis-sakramentaalne osa). 

Kui Kieveli katekismuse kohta leitaks kindlamaid andmeid, oleks tegemist tõendusmaterjaliga esimese eestikeelse trükiteose kohta. Paraku jääb Kieveli katekismuse olemasolu vaid oletuslikule tasemele, kuigi täiesti võimatu selle trükkimine polnud, sest Kieveli viide pärineb trükikunsti ja reformatsiooni-ideede kiire levimise ajajärgust.

Vaata ka
--------

* Wanradti ja Koelli katekismus

Kirjandus
---------

* Toomas Paul, *"Eesti piiblitõlke ajalugu"*.Tallinn, 1999.
* Artur Võõbus, *Studies in the history of the Estonian people. With Reference to Aspects of Social Conditions, in Particular, the Religious and Spiritual Life and the Educational.* PETSE Scholarly series, Vol. 19. Stockholm 1970, p, 31.
**Ookeaniline platoo** on ulatuslik ümbritsevast abüssaalsest tasandikust kõrgem ala ookeani põhjas.

Ookeanilised platood tekivad vulkaaniliselt. Tegemist on veealuste suurte magmaprovintsidega. Kivimiliselt koosnevad nad peamiselt basaldist ning mõnikord nimetataksegi neid ookeanilisteks basaltplatoodeks. Tänapäeval on enamik neist siiski kaetud mitmesuguste meresetetega, sest vulkaaniline tegevus on tavaliselt hääbunud.

Ookeanilised platood liiguvad mandrite triivi tõttu ümbritsevate mandrilise maakoorega plokkide suhtes ning põrkuvad lõpuks nendega kokku. Et ookeaniline maakoor on sellistel aladel mitme kilomeetri võrra paksenenud, ei ole ookeanilist platood subduktsiooni läbi võimalik vahevöösse sukeldada. Seetõttu usuvadki teadlased, et ookeaniliste platoode teke ja hilisem liitumine mandritega on üks olulisi mehhanisme, mille läbi mandrite pindala on läbi geoloogilise aja kasvanud.

Ookeanilised platood tõusevad ümbritsevast ookeanipõhjast umbes kaks kuni kolm kilomeetrit kõrgemale. Maailma suurimad ookeanilised platood on Ontong-Java platoo Vaikses ookeanis ja Kergueleni platoo India ookeanis.

Välislingid
-----------

* Maailma kaart suurte magmaprovintsidega
**AS E-Piim Tootmine** on Järva maakonnas Järva-Jaanis tegutsev ettevõte, mis toodab juustu ja võid. E-Piim on Eesti suurim juustu eksportija.

Ettevõte kasutab kaubamärki **Epiim** (E-täht tähistab selles Eesti piima).

Ajalugu
-------

Ettevõtte esimene meierei avati 1910. aastal Põltsamaal ja teine 1911. aastal Järva-Jaanis. Varem tegutseti piimaühistuna.

1997. aasta sõlmisid ühistu Haimre Piim ja1993 loodud Järva-Jaani Piimandusühistu ühinemislepingu, mille kohaselt liitusid kaks ettevõtet tulundusühistuks E-Piim. E-Piima eelkäijaks märgiti Järva-Jaani Piimandusühistu.

Ettevõttel on kolm tütarettevõtet: E-Piim Transport OÜ (asub Põltsamaal), Dessert AS (asub Türil) ja E-Piim Ru (asub Peterburis).

2021. aastal anti teada, et Hollandi ettevõttele Meirei B.V.-le müüakse 24,99-protsendine osalus ettevõttes E-piim Tootmine.

Ettevõtte emaettevõte on SCE E-piim, mille alla kuulub lisaks AS E-piimale ka Läti piimaühistu Piena Celš.

3. juunil 2022 panid maaeluminister Urmas Kruuse, AS-i E-Piim Tootmine juhatuse esimees Jaanus Murakas ja AS-i Nordecon juhatuse esimees Gerd Müller Paides nurgakivi E-Piima uuele, 100 miljonit eurot maksvale tehasele.

Viited
------

1. 1 2 3   (vaadatud 12.06.2017)
2. ↑  Ettevõttest epiim.ee (vaadatud 14. mai 2021)
3. ↑   (vaadatud 12.06.2017)
4. 1 2  "E-piim müüb tootmisest veerandi hollandlastele" ERR, 14. mai 2021
5. ↑  2023. aastal valmiv E-Piima uus tehasekompleks sai pidulikult nurgakivi[*alaline kõdulink*], www.agri.ee, 3. juuni 2022

Välislingid
-----------

* Ettevõtte koduleht
* "Paide piimatööstuse rajamine algab esialgu kavandatust hiljem" ERR, 16. mai 2019
**Airbus A340** on neljamootoriline laiakereline reaktiivreisilennuk. 

Reisijaid mahub lennukisse 263–419 ja lennukaugus on 12 400–16 600 km (6700–9000 meremiili) 

Airbus A340 sarnaneb kahemootorilise lennukiga Airbus A330. See võimaldab 1–3-päevase täiendõppega kasutada nende lennukite juhtimiseks samu lendureid (tavaliselt kulub teist tüüpi lennuki juhtimise õppimiseks ja loa saamiseks 25 päeva).

Lennukikere on silindriline, välisdiameetriga 564 cm. Salongi siselaius on 528 cm.

Euroopa lennukiehitaja Airbus teatas, et neljamootoriliste Airbus 340, mida kasutavad näiteks nii SAS kui ka Finnair, ehitamine lõpetatakse 2011. aasta lõpus, kuna seda lennukitüüpi pole keegi juba pikemat aega tellinud.

A340-200
--------

Airbus A340-200 on ainuke reisilennuk, mille tiivaulatus on suurem kui lennuki enda pikkus.

A340-300
--------

Keskmise lennukaugusega A340-300-l on sellest lennukisarjast kõige rohkem kasutajafirmasid.

A340-500
--------

Airbus A340-500 on oma sarjas kõige suurema lennukaugusega.

A340-600
--------

Oli mõnda aega maailma pikim lennuk, kuid selle ületas uuem Boeing 747-8I.
Rahvusvahelise Looduskaitseliidu peakorter Šveitsis Glandis
**Rahvusvaheline Looduskaitseliit** (ingliskeelne lühend **IUCN** (*International Union for the Conservation of Nature and Natural Resources =* Rahvusvaheline Looduse ja Loodusvarade Kaitse Ühing; viimasel ajal[*millal?*] levinum nimevariant on *World Conservation Union*, eesti keeles kasutusel ka nimetus Maailma Looduskaitseliit) on riikide, valitsusasutuste ja valitsusväliste organisatsioonide ülemaailmne liit. 2007. aasta algusest on Eesti Rahvusvahelise Looduskaitseliidu liige.

Rahvusvahelise Looduskaitseliidu algatusel hakati koostama rahvusvahelisi punaseid raamatuid (punaseid nimestikke), liikide ja elupaikade seisundi hinnanguid.

Eesmärgid
---------

Rahvusvahelise Looduskaitseliidu põhilised eesmärgid on:

1. kindlustada looduse, eeskätt selle edasiseks arenguks vajaliku elustiku mitmekesisuse säilimine,
2. tagada loodusvarade kasutamine mõistlikult, õiglaselt ja säästvalt ning
3. väärtustada ühiskonnas niisuguseid eluviise, mis võimaldaks nii hea elukvaliteedi kui ka kooskõla muude biosfääri osadega.

Rahvusvahelises Looduskaitseliidus algatati veebruaris 2004 tegevusprogramm Countdown 2010 (), mille eesmärk on, et kõik Euroopa Liidu valitsused on aastaks 2010 võtnud tarvitusele vajalikud meetmed liikide vähenemise peatamiseks. IUCN peab ka maailma ohustatud liikide andmebaasi ehk punast nimestikku.

Rahvusvahelise Looduskaitseliidu konventsioonid:

* CITES
* Ramsari konventsioon
* Bioloogilise mitmekesisuse konventsioon

Vaata ka
--------

* Rahvusvahelise Looduskaitseliidu kaitseala kategooriad
* Rahvusvahelise Looduskaitseliidu soovitused ökoloogiliseks taastamiseks

Viited
------

1. ↑   (vaadatud 15.08.2011)

Välislingid
-----------

* Gruusias Gudauri suusakuurordis rahvusvaheline Kaukasuse bioloogilise mitmekesisuse konverents «Countdown 2010 in Caucasus»
* Euroopa Parlamendi vastuvõetud tekstid. Bioloogilise mitmekesisuse hävimise peatamine 2010. aastaks
* IUCN Red List of Threatened Species
* International Union for Conservation of Nature - IUCN
* Eesti punane raamat
* Zooloogia ja Botaanika Instituut
**Zuienkerke** on hollandikeelne vald Belgias Flandria piirkonnas Lääne-Flandria provintsis Brugge haldusringkonnas.

Zuienkerke pindala on 48,86 km². 2013. aasta alguse seisuga elas Zuienkerkes 2760 inimest, mis tähendas rahvastiku keskmist tihedust 57 in/km². Elanike arvult on Zuienkerke üks Belgia väikseimaid valdu. Valla keskus asub merepinnast 3 m kõrgusel.

Zuienkerke asub 6–8 km kagu pool rannikust, mis jääb Blankenberge ja De Haani valda. Brugge asub 8 km lõunas, Oostende 16 km läänes, Gent 46 km kagus ja Brüssel 86 km kagus. Lähimad raudteejaamad asuvad Blankenberges, Zeebrugges, Oostendes ja Brugges. Kahes viimases peatuvad rahvusvahelised rongid. Lähim kohalik lennujaam asub Oostendes, lähim rahvusvahelisi lende teenindav lennujaam Brüsselis.

Asulad
------

Zuienkerke jaguneb järgmisteks osavaldadeks:

|  |
| --- |
| Rooma numbritega on tähistatud osavallad.Kollakad alad tähistavad linnastunud piirkondi. |
| Nr. | Asula | Pindala | Elanikke(2010. aasta lõpp) |
| I | Zuienkerke | 15,89 km² | 1429 |
| II | Houtave | 16,32 km² | 449 |
| III | Meetkerke | 9,36 km² | 409 |
| IV | Nieuwmunster | 7,29 km² | 481 |

* 
* HoutaveHoutave
* HoutaveHoutave
* MeetkerkeMeetkerke
* MeetkerkeMeetkerke
* NieuwmunsterNieuwmunster
* NieuwmunsterNieuwmunster

Viited
------

1. ↑  Wettelijke Bevolking per gemeente op 1 januari 2018, vaadatud 9.03.2019.
2. ↑  Aantal inwoners te Zuienkerke[*alaline kõdulink*], vaadatud 10.09.2012.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Zuienkerke** |

* Koduleht (hollandi keeles)

Lääne-Flandria provintsi vallad

Alveringem | Anzegem | Ardooie | Avelgem | Beernem | Blankenberge | Bredene | Brugge | Damme | De Haan | De Panne | Deerlijk | Dentergem | Diksmuide | Gistel | Harelbeke | Heuvelland | Hooglede | Houthulst | Ichtegem | Ieper | Ingelmunster | Izegem | Jabbeke | Knokke-Heist | Koekelare | Koksijde | Kortemark | Kortrijk | Kuurne | Langemark-Poelkapelle | Ledegem | Lendelede | Lichtervelde | Lo-Reninge | Menen | Mesen | Meulebeke | Middelkerke | Moorslede | Nieuwpoort | Oostende | Oostkamp | Oostrozebeke | Oudenburg | Pittem | Poperinge | Roeselare | Ruiselede | Spiere-Helkijn | Staden | Tielt | Torhout | Veurne | Vleteren | Waregem | Wervik | Wevelgem | Wielsbeke | Wingene | Zedelgem | Zonnebeke | Zuienkerke | Zwevegem
Gary Winick Seattle'i filmifestivalil (2002)
**Gary Winick** (31. märts 1961 New York – 27. veebruar 2011 New York) oli USA filmilavastaja.

Winick lõpetas 1984 Tuftsi ülikooli. Hiljem sai ta magistrikraadi kunsti alal Texase ülikoolist Austinis ja Los Angeleses asuvast filmiülikoolist AFI Conservatory.

Tuntuks on ta saanud filmidega "Tadpole" ja "Üleöö 30". Ta lavastas 2006. aastal filmi "Charlotte koob võrku", mis on Elwyn Brooks White'i samanimelise romaani teine ekraniseering. Selle filmi peaosas esines Dakota Fanning.

Ta on tegutsenud ka produtsendina ("Killud Aprilist" 2003 või "November" 2004). Filmi "Killud Aprilist" kõrvalosatäitja Patricia Clarkson nimetati Oscari kandidaadiks. Filmide produtseerimiseks oli tal oma sõltumatu produktsiooniettevõte InDigEnt, mis asutati 1999 (nimi on lühend sõnadest *Independent Digital Entertainment –* 'sõltumatu digitaalne meelelahutus').

Winick põdes kaua ajuvähki, aga suri kuu aega enne 50. sünnipäeva kopsupõletikku. Ta oli kihlatud Emily McDonnelliga.

Lavastatud filmid
-----------------

| Aasta | Pealkiri | Eestikeelne pealkiri |
| --- | --- | --- |
| 1989 | "Curfew" |  |
| 1991 | "Out of the Rain" |  |
| 1995 | "Sweet Nothing" |  |
| 1999 | "The Tic Code" |  |
| 2000 | "Sam the Man" | "Tõeline mees Sam" |
| 2002 | "Tadpole" |  |
| 2004 | "13 Going on 30" | "Üleöö 30" |
| 2006 | "Charlotte's Web" | "Charlotte koob võrku" |
| 2009 | "Bride Wars" | "Pruutide sõda" |
| 2010 | "Letters to Juliet" | "Kirjad Juliale" |

Välislingid
-----------

* Gary Winick andmekogus IMDb (inglise)
**Aire Raidvee** (sündinud 10. juunil 1978 Tartus) on eesti psühholoog.

Elulugu
-------

Aire Raidvee on inseneride tütar.

Lõpetas 1996 Miina Härma Gümnaasiumi, 2003 Tartu Ülikooli psühholoogia erialal, 2005 samas magistrantuuri; MSc (2005, TÜ), väitekiri "Double Skew-Dual Scaling (DSDS) and Rasch Analysis of Raven Matrices` (RSPM) Data". 2004– Tartu Ülikooli psühholoogiaosakonna projektijuht.

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkond: teoreetiline ja rakenduslik psühhomeetria.

Teoseid
-------

* The Effect of Testing Condition on Word Guessing in Elementary School Childern. // Journal of Psychoeducational Assessment. 26 (2007) 1. Kaasautorid M. Männamaa ja E. Kikas.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Välislingid
-----------

* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013
* Aire Raidvee Eesti Teadusinfosüsteemis Muuda Vikiandmetes

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Meeme Saareväli** (sündinud 4. veebruaril 1941 Metskülas Tudulinna vallas) on eesti kontrabassist ja muusikapedagoog.

Nooruses juhtis Saareväli oma kodukandis Tudulinnas mitme muusikakollektiivi tööd. Seetõttu õppis ta mängima paljusid puhk- ja keelpille, Tallinna Konservatooriumis õppis ta aga Vladimir Luhti käe all kontrabassi. 

1966. aastal läks ta tööle Estonia teatri orkestrisse, kus töötab siiani. Alates 1969. aastast on ta selle kontrabassirühma kontsertmeister. Ta on mänginud ka Tallinna Kammerorkestris (1969–1975), ERSOs (1975–1979, kontrabassirühma kontsertmeister), Eesti Raadio Estraadiorkestris (1980–1990) ja Estonia teatri kammerorkestris ning andnud mitu soolokontserti. Lisaks sellele on ta õpetanud kontrabassimängu, tema õpilased on näiteks Toivo Unt ja Mihkel Mälgand.

2007. aastal andis Saareväli oma sünnipäeval välja albumi "Contrabasso romantico", kus ta esitab tuntud heliloojate (Johann Sebastian Bach, Antonín Dvořák, George Gershwin jt) kontrabassipalu. Plaat tähistab ühtlasi ka Saarevälja 40. tööaastat Estonia orkestris, sest see on salvestatud 2006. aasta jooksul. Klaveril saadab Saarevälja Tiiu Maasing.

Tunnustus
---------

* 1985 Eesti NSV teeneline kunstnik
* 2008 Valgetähe V klassi teenetemärk
* 2011 Otto Hermanni nimeline auhind
* 2016 Riho Pätsi Koolimuusika Fondi stipendium

Viited
------

1. ↑  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 2685

Välislingid
-----------

* Päevaleht. Meeme Saareväli: Pedagoogitöö on ülitähtis
* Päevaleht. Meeme Saareväli tähistab oma juubelit kontserdiga ja esitleb sooloplaati
Mariya Gabriel (2019)
**Mariya Ivanova Gabriel** (varem **Nedelcheva**; sündinud 20. mail 1979) on Bulgaaria poliitik ja partei GERB liige, endine Euroopa Komisjoni volinik. 

Mariya Gabriel lõpetas Plovdivi Ülikooli 2001. aastal bulgaaria ja prantsuse keele erialal. Ta jätkas oma õpinguid Bordeaux' Politoloogiainstituudis (Institut d'études politiques de Bordeaux) Prantsusmaal, kus omandas 2003. aastal magistrikraadi võrdleva poliitika ja rahvusvaheliste suhete alal. Pärast seda töötas ta 2004–2008 samas instituudis nooremlektori ja -teadurina. 

Aastatel 2009–2017 oli ta Bulgaariast valitud Euroopa Parlamendi liige, olles Euroopa Rahvapartei (EPP) parlamendigrupi asepresident, EPP naisteühenduse asepresident ja Bulgaaria EPP delegatsiooni juht. 

Pärast Kristalina Georgieva lahkumist Junckeri komisjoni volinikukohalt ja suundumist Rahvusvahelise Valuutafondi juhiks 2017. aastal määras Bulgaaria valitsus Junckeri komisjoni digimajanduse volinikuks Mariya Gabrieli. Von der Leyeni komisjonis oli ta detsembrist 2019 kuni maini 2023 innovatsiooni ja teaduse volinik. Gabrieli portfelli võtsid üle komisjoni asepresident Margrethe Vestager, kes hakkas vastutama hakkab vastutama innovatsiooni eest, ja asepresident Margaritis Schina, kes hakkas vastutama hariduse ja kultuuriküsimuste eest.

Viited
------

1. ↑  Kivil, Karl. EL-i teadusuuringute volinik astus ametist tagasi. ERR, 16. mai 2023.

| * v
* r
Von der Leyeni komisjon (2019–2024) |
| --- |
| President | 
Saksamaa Ursula von der Leyen | Euroopa Liidu lipp |
| Juhtivad asepresidendid | 

* Läti Valdis Dombrovskis
* Holland Frans Timmermans
* Taani Margrethe Vestager

 |
| Asepresidendid | 

* Hispaania Josep Borrell
* Tšehhi Věra Jourová
* Kreeka Margarítis Schinás
* Slovakkia Maroš Šefčovič
* Horvaatia Dubravka Šuica

 |
| Volinikud | 

* Prantsusmaa Thierry Breton
* Malta Helena Dalli
* Portugal Elisa Ferreira
* Bulgaaria Mariya Gabriel (kuni 15. maini 2023)
* Itaalia Paolo Gentiloni
* Austria Johannes Hahn
* Iirimaa Phil Hogan (kuni 26. augustini 2020)
* Rootsi Ylva Johansson
* Küpros Stella Kyriakides
* Sloveenia Janez Lenarčič
* Iirimaa Mairead McGuinness (alates 12. oktoobrist 2020)
* Belgia Didier Reynders
* Luksemburg Nicolas Schmit
* Eesti Kadri Simson
* Leedu Virginijus Sinkevičius
* Soome Jutta Urpilainen
* Rumeenia Adina Vălean
* Ungari Olivér Várhelyi
* Poola Janusz Wojciechowski

 |
"Kollase toa saladus" prantsuse keeles, esimene peatükk
**Gaston Louis Alfred Leroux** (6. mai 1868 – 15. aprill 1927) oli prantsuse ajakirjanik ja kriminaalromaanide autor.

1909–1910 ilmunud romaani "Ooperikummitus" ainetel on valminud palju filme ja lavastusi, millest tuntuim on Andrew Lloyd Webberi muusikal "Ooperifantoom" (1986).

Leroux on tuntud amatöördetektiivi Joseph Rouletabille'i tegelaskuju loojana.

Elulugu
-------

Gaston Leroux sündis Pariisis rikka kaupmehe pojana. Gaston kasvas Normandias. Kõrghariduse omandas noormees Pariisis õigusteaduse alal, lõpetades 1889. Ta sai päranduseks miljoneid franke ja elas metsikut elu, kuni raha otsa sai. See juhtus juba järgmisel aastal.

1890–1893 tegutses ta advokaadina, seejärel ajalehtede L'Écho de Paris ja Le Matin reporteri, teatrikriitiku ja väliskorrespondendina. Sajandivahetuseks sai temast Prantsusmaa üks juhtivaid kohtukroonikuid. 1905 oli ta Venemaal ja kajastas Venemaa 1905. aasta revolutsiooni.

Tema esimene kirjandusteos ilmus 1903 ajalehes Le Matin ja kandis nime "Varanduseotsija". Järgmisel aastal ilmus see raamatuna pealkirjaga "Théophraste Longuet' kaksikelu" ("La Double Vie de Théophraste Longuet").

1907 lõpetas Leroux töö ajakirjanikuna ja hakkas kirjanikuks. Juba järgmisel aastal ilmus "Kollase toa saladus", kus tegutseb Joseph Rouletabille.

1909 asutas Leroux oma filmistuudio Société des Cinéromans (Kinoromaanide Ühing), et avaldada korraga nii romaane kui ka nende põhjal tehtud filme. Ta töötas seal produtsendi ja stsenaristina. 1918 mängis ta ka ise peaosa filmis "Fantoom". Ühes filmis mängis ka tema 13-aastane tütar Madeleine. Filmistuudio lõpetas tegevuse 1922, kui selle neelas alla ettevõte Pathé, mis toodab filme tänapäevani.

Leroux' romaane, eriti "Kollase toa saladust", kiitsid sürrealistid. Kirjanikumeisterlikkuse näiteks tegevustiku ülesehitamise kohta on seda pidanud teiste hulgas Sergei Eisenstein ja Jorge Luis Borges. Seda romaani on korduvalt ekraniseeritud, esimest korda 1919 ja seni viimast korda 2003.

Gaston Leroux suri 58-aastaselt tsüstiiti.

Teoseid eesti keeles
--------------------

### Joseph Rouletabille'i sari

* "Kollase toa saladus" – "Le Mystère de la chambre jaune", 1907; eesti keeles: Loodus, 1932 sarjas "Tänapäeva romaan" nr 9
* "Mustas kleidis daami parfüüm" – "Le parfum de la dame en noir", 1908; eesti keeles: Eesti Raamat 2000 sarjas "Mirabilia"

### Muud teosed

* "Äraneetud aukoht" – "Le fauteuil hanté", 1909; eesti keeles: Kupar 1992
* "Ooperikummitus" – "Le fantôme de l'Opéra", 1911; eesti keeles: Eesti Raamat 1995

Viited
------

1. ↑  Biographie Gaston Leroux' koduleht
2. ↑  Biography by Gaston Leroux. Online Books, Poems, Short Stories – Read Print Library

Välislingid
-----------

* Gaston Leroux (1868–1927). Kirjasto.sci.fi
* Gaston Leroux. The Literature Network
**Aire** on naisenimi. Nime Aire nimepäev on 2. detsember.

Päritolu
--------

Aire on Soome päritolu naisenimi, mis on lisandunud eesti keelde XX sajandi lõpukümnendeil. 

Eesnimi Aire on tuletatud nimest Aira (Aila, Aina). Naiste eesnime Aira meestevasted on Airet ja Airo.

Nime levik Eestis
-----------------

Eesnimi Aire on Eestis 716 naisel (01.01.2018 seisuga), Aire on populaarsuselt 233. naisenimi. Aire on keskmiselt 45 aasta vanune (mediaanvanus on 45), vanim Aire on üle 85 aasta vana ning noorima Aire vanus jääb vahemikku 5–9 aastat.

Kõige levinum on eesnimi Aire 45–49-aastaste naiste seas (10 000 elaniku kohta 17,33). Kõige rohkem naisi eesnimega Aire elab Võru maakonnas (10 000 elaniku kohta 10,29). Kõige rohkem on eesnimega Aire sündinuid juulis (74).

Nime levik Lätis
----------------

Lätis oli 2021. aasta 30. juuni seisuga eesnimi Aire 1 inimesel.

Nime kandjad
------------

* Aire Koik
* Aire Koop, Pärnumaa Rahvakultuuri Keskseltsi tegevjuht.
* Aire Lepik
* Aire Leppik
* Aire Raidvee, eesti psühholoog.
* Aire Salmu, Tammiku raamatukogu (Ida-Viru maakond) juhataja.
* Aire Vaher
* Aire Õras, Pagari raamatukogu (Ida-Viru maakond) juhataja.

Viited
------

1. 1 2 3  "Nimede statistika". Originaali arhiivikoopia seisuga 20.01.2020. Vaadatud 15.11.2018.
2. ↑  Raivo Seppo (2008). *Elavad nimed*. Tallinn: Olion. Lk 206–208.
3. ↑  Raivo Seppo (1994). *Eesti nimeraamat*. Tallinn: Olion. Lk 20–21.
4. ↑  Personvārdu datu bāze
**Salme Ahelik** (kuni 1956 **Salme Vismann**; 10. mai 1929 Pajusi vald, Põltsamaa kihelkond, Viljandimaa – 14. märts 2019) oli eesti jurist ja ajaloolane. 

Ta lõpetas 1948. aastal Põltsamaa Keskkooli ning 1953. aastal Tartu Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna. Ta kaitses Eesti NSV Teaduste Akadeemias 1965. aastal väitekirja *"Медицинская помощь и социальное обеспечение в буржуазной Эстонии"* (Arstiabi ja sotsiaalkindlustus kodanlikus Eestis) ning sai ajalookandidaadi kraadi.

Ta töötas aastatel 1953–1991 Eesti NSV Teaduste Akadeemia Ajaloo Instituudis. Ta on peamiselt tegelenud 
tervishoiu ja sotsiaalkindlustuse ajalooga. 

Ta töötas aastatel 1991–1998 Justiitsministeeriumis õigusloomeosakonna juristina.

Teoseid
-------

* 1961 – "Kes said kodanlikus Eestis pensioni". Eesti NSV Poliitiliste ja Teadusalaste Teadmiste Levitamise Ühing. Tallinn: Eesti Riiklik Kirjastus, 1961
* 1964 – "Arstiabist ja sotsiaalkindlustusest kodanlikus Eestis". Eesti NSV Teaduste Akadeemia Ajaloo Instituut. Tallinn: Eesti Riiklik Kirjastus, 1964. Põhineb kaitstud kandidaaditööl
* 1977 – "Tallinna Ühine Haigekassa (1917–1940)". Eesti NSV Teaduste Akadeemia Ajaloo Instituut.Tallinn: Valgus, 1977

Kirjandus
---------

* 2000 – "Ahelik, Salme". // Eesti teaduse biograafiline leksikon. I kd, A-Ki. Tallinn 2000. Lk 40–41

Välislingid
-----------

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel on muusikust; laevakapteni kohta vaata Peedu Kass (laevakapten)* |

---

Peedu Kass Tallinna Merepäevadel saatmas Tõnis Mäge  
Foto: Ave Maria Mõistlik, 17. juuli 2011
**Peedu Kass** (sündinud 27. veebruaril 1986) on eesti muusik.

Ta mängib kontrabassi või basskitarri.

Haridus
-------

Lõpetanud Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia *jazz*-muusika osakonna (2011), lisaks sellele tudeerinud ka Århusi Kuninglikus Muusikaakadeemias, Stockholmi Kuninglikus Muusikaakadeemias, Helsingi Metropolia kõrgkoolis ja Georg Otsa nimelises Tallinna muusikakoolis. On end täiendanud Sibeliuse Akadeemia džässmuusikaosakonna magistrantuuris. Kompositsiooni alal on ta end täiendanud Tõnu Kõrvitsa ja Raul Söödi juures.

Ta on peamiselt tuntud kontrabassistina, kes on tegev mitmes Eesti ja rahvusvahelises ansamblites. Ta on kirjutanud muusikat sümfooniaorkestrile, lühifilmile ja mitmele džässansamblile ning tema pillimäng kõlab rohkem kui 10 plaadil. Ta on teiste hulgas teinud koostööd Raivo Tafenau, Villu Veski, Meelis Vindi, Lembit Saarsalu, Tõnu Naissoo, Riho Sibula, Tõnis Mägi, Toomas Rulli, Hedvig Hansoni, Mart Soo ja Kaspar Kallustega.

2010. aastal ilmus tema esimene autoriplaat "Home" ansambliga Peedu Kass 005 ning 2012. aastal teine kauamängiv "Armada", kaasautoriteks Andre Maaker ja Raun Juurikas.

Tunnustus
---------

* 2006 – Grand Prix konkursil "Sony Jazz Stage" Riias
* 2010 – Elioni Noore Jazzitalendi preemia Uno Naissoo nimelisel heliloomingu konkursil

Viited
------

1. ↑  Päring inforegister.ee andmebaasis[*alaline kõdulink*]
2. ↑  Ivo Heinloo, Džässinoorte lipukandja Peedu Kass, Postimees, 16. märts 2010

Criss Cross Europe 2018

Välislingid
-----------

* Koduleht
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib poliitikust; kunstniku kohta vaata artiklit Reet Roos (kunstnik).* |

---

Reet Roos 2011. aastal
**Reet Roos** (sündinud 1. aprillil 1973 Taeblas) on Eesti ettevõtja ning Isamaa ja Res Publica Liitu kuuluv poliitik, Riigikogu liige.

Haridus
-------

Roos on lõpetanud Jakob Westholmi Keskkooli 1991 ning Tartu Ülikool ajaloo erialal 2007. Lisaks on ta õppinud Tallinna Pedagoogilises Instituudis matemaatikat.

Töökäik ja poliitiline tegevus
------------------------------

Reet Roos on Inspired Communications OÜ asutaja ja osanik Balti riikides. 2001. aastast kuulub ta Isamaa ja Res Publica Liitu.

2003–2007 oli ta X Riigikogu liige, 2011–2015 oli ta XII Riigikogu liige.

2003-2011 kuulus Roos AS-i Eesti Post nõukokku. Ta on RRKH Investeeringute juhatuse liige, RR Valduse juhatuse liige, OÜ Tööõigusbüroo Labour Consulting juhatuse liige, MTÜ Naised Emakakaelavähi Vastu ja MTÜ EMAKAS:EE, juhatuse liige, MTÜ Tööõigusteenused juhatuse liige ning OÜ Sparknet Company juhatuse liige.

2018. aasta lõpus toetas erakonda Isamaa 50 000 euroga.

Viited
------

1. ↑  Verni Leivak "Reet Roos: Eestisse sündimine on *jackpot*" Postimees (Arter), lk 2-5, 2. november 2013
2. 1 2 3 4 5  Reet Roos riigikogu kodulehel
3. ↑  Sulev Vedler (10. aprill 2019). "Uus õukonnameedia. EKREt toetab oma meediatööstuskompleks, mis ei aja „mingit roosat löga"". *Eesti Ekspress*. Ekspress Meedia. Originaali arhiivikoopia seisuga 10. aprill 2019.

Kirjandus
---------

* Verni Leivak "Reet Roos: Eestisse sündimine on *jackpot*" Postimees (Arter), lk 2-5, 2. november 2013

Välislingid
-----------

* "Reet Roos käis öösel valijatega kohtumas" Delfi, 26. november 2004
* "Reet Roos: Lapsevanem peab oma kohustusi täitma!" Delfi, 1. juuni 2010
* Paavo Kangur, "99 miljoni naine Reet Roos", Kroonika, 11. oktoober 2010
* "Reet Roos, ärinaine" Naisteleht, 10. märts 2011
**P-51 Mustang** oli Ameerika Ühendriikides firmas North American Aviation loodud ühe kolbmootoriga ühekohaline monoplaan-hävituslennuk. Kokku ehitati 15 875 P-51 lennukit. Mustangi loetakse teise maailmasõja üheks täiuslikumaks propeller-hävituslennukiks. Hävitaja oli kasutusel aastatel 1942–1957.

P-51 kasutuselevõtt lahendas edukalt Saksamaad pommitavate liitlasvägede pommituslennukite kaitsmise probleemi. Mustangist kiiremad hävituslennukid ilmusid alles päris sõja lõpus.

Ajalugu
-------

Suurbritannia õhujõudude (RAF) hankekomisjon USA-s soovis, et North American Aviationi lennukitehas hakkaks Suurbritannia jaoks ehitama hävituslennukeid P-40 Kittyhawk, mis polnud juba sel ajal just kõige paremad lennukid. Tehase peakonstruktor lubas ehitada hoopis kiiremini uue ja parema lennuki kui P-40, mille litsentsi alusel konveierile saamine võtnuks rohkemgi aega. 
RAF oli ettepanekuga nõus ja tellis kohe 320 lennukit. Uus lennuk projekteeriti ja sai valmis vähem kui poole aastaga. Lepingu sõlmimisest valmis lennukini kulus 102 päeva. 

Uuel lennukil, tüübinimega NA-73X oli jõuallikaks veel Allisoni mootor Allison V-1710. Britid suurendasid lennukite tellimuse arvu 620-ni. Lennuk sai nimeks Mustang, mille esmalend toimus 26. oktoobril 1940.

Uuel lennukil oli esmakordselt kasutusel laminaarne tiivaprofiil. Kerealusesse jahutussüsteemi tunnel koos sellesse paigutatud mootori radiaatoriga moodustas omalaadse jahutusdüüsi, mis tekitas radiaatori õhutakistust kompenseeriva reaktiivtõuke. Kokkuvõttes oli Mustang märgatavalt kiirem kui P-40.

Inglismaal Mustangile paigaldatud Merlini mootoriga proovilende teinud Rolls-Royce'i katselendur Ron Harker soovitas kõik tellitavad lennukid varustada Merlini mootoritega, sest P-51 lennuomadused olid Merlini mootoriga palju paremad. USA-s hakkas Merlini mootoreid litsentsi alusel valmistama firma Packard (Packard V-1650-7).

Esimeste Suurbritanniale üle antud lennukite P-51 üheks puuduseks oli piiratud vaateväli kabiinist, sest ruleerimisel segas piloodi vaatevälja ettepoole lennuki kõrge ninaosa, mis oli järsu nurga all ülespoole suunatud. Vaatevälja segava karkassiga kabiin oli ajale jalgu jäänud, mistõttu britid sobitasid mitmele lennukile klaaspindade keskmise avaneva osa asemele Robert Malcolmi kujundatud tilgakujulise kupli, millel puudus segav raamistik. Sellest eeskujust lähtudes tehti USA tehastes järgmistele Mustangidele iseloomulik uus raamistikuvaba tilgakujuline lükandkuppel.

Lennutehnilised andmed
----------------------

P-51D Mustang
* 
* Pikkus: 9,8 m
* Tiivaulatus: 11,3 m
* Kõrgus: 4,2 m
* Mootor: 1 Packard V-1650-7, 12-silindriline vedelikjahutusega V-mootor, 1650 hj
* Suurim kiirus: 703 km/h (7600 m kõrgusel)
* Reisikiirus: 523 km/h (3050 m kõrgusel)
* Lennulagi: 12 500 m
* Tühikaal: 3450 kg
* Lennukaal: 5260 kg
* Relvastus: 6 kuulipildujat 50-Browning MG53-2 ja kuni 900 kg pomme
**Tallinna Teeninduskool** (lühend **Teko**) on Tallinnas Lasnamäe linnaosas aadressil Majaka 2 tegutsev kutseõppeasutus.

Koolis õpetatakse kulinaariat, toiduainetöötlust, hotelliteenindust, kaubandust jm.

Kooli direktor on Meeli Kaldma.

Tallinna Teeninduskooli fuajee

Ajalugu
-------

1945. aastal asutati Tallinnas: Tallinna Vabriku-Tehase Õpilaste kool ja Eesti NSV Kaubandusministeeriumi Õppekombinaat. Need liideti 1960. aastal ning moodustati Tööstuskool nr 15. 1963. aastal muudeti kooli nimetust, Linnakutsekool nr 15. Linnakutsekooli nr 15, mis tegutses aadressil Viktor Kingissepa tänav 60, võeti õppima vähemalt 16-aastasi noori koka, kondiitri, müüja ja pagari erialale.

Koolis õppisid erialateadmisi: kokad, toidukauba- ja tööstuskaubamüüja (nooremmüüjad), pagarid(leivakombinaatidele), jookide valmistajad, pagar-kondiitrid, pagar-operaatorid, kokad-restoranikokad, kokad-välisturistide teenindamise alal (1983 vastuvõtt), toidu- ja tööstuskaupade kontrolör-kassapidajad, kompvekivalmistajad, kondiitrid, ettekandja-kelnerid, puhvetimüüjad, hotelli- ja turismi(reisi)ametnikud (1994 lõpetas I lend), kokk-kondiitrid, kokk-pagarid, müüjad, dekoraator-kujundajad (vastuvõtt 1984).

1978. aastast oli kutseõppeasutuse nimetus Tehnikakool nr 15 (aadressil juba Liivalaia tänav 18), 1984. aastal Kutsekeskkool nr 15 ja 1991. aastal Tallinna Juhkentali Kaubanduskool. 

1997. aastal liideti Tallinna Juhkentali Kaubanduskool ja (1976. aastal Majaka tänav 2 hoonetes asutatud Tallinnas venekeelne) Kutsekeskkool nr 24 ning kooli nimeks sai Tallinna Kaubandus- ja Kulinaariakool. Kool tegutses edasi kahes kohas: Majaka tänaval ja Juhkentali tänaval, kooli nimeks sai 1998. aastal Tallinna Majaka Teeninduskool. 2000. aasta algusest tegutseb kool ainult Majaka tänaval.

Koolis töötab luuletaja Roman Fokin.

Pilte
-----

* ÕpperestoranÕpperestoran
* ArvutiklassArvutiklass
* TeenindusklassTeenindusklass
* PagarilaborPagarilabor
* KokalaborKokalabor
* KeelteklassKeelteklass

Viited
------

1. ↑   (vaadatud 19.03.2016)
2. ↑   (vaadatud 19.03.2016)
3. ↑  TEKO AJALUGU. Tallinna Vabriku-Tehase Õpilaste Kool 1945-1960, www.teeninduskool.ee
4. ↑  TEKO AJALUGU. ENSV Kaubandusministeeriumi Õppekombinaat 1945-1960, www.teeninduskool.ee
5. ↑  NOORED, ASTUGE KUTSEKOOLIDESSE!. LINNA-KUTSEKOOL Nr. 15, Tallinn, V. Kingissepa t. 60, Spordileht, nr. 51, 28 juuni 1965
6. ↑   (vaadatud 19.03.2016)

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Tallinna Teeninduskool** |

* Teko koduleht