recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Kaseküla kivikirstkalme
**Kaseküla kivikirstkalme** näol on tegu Eestis haruldase pronksiaegse matusekohaga. See asub Pärnamäe liivaseljandikul Pärnu maakonna Lääneranna vallas Kasekülas. 

See kivikirstkalme on üks 15 muistisest Kaseküla tuumikus, põldude vahel, omaaegse rannavallil. Kivikalme konstruktsioonid on pärast arheoloogilisi kaevamisi muudetud vaatamisväärusena eksponeeritavaks. Kivikirstu mõõtmed koos kiviringiga on 12 meetrit. Muistis on kohati rohtu kasvanud, kuid sellest hoolimata siiski kergesti leitav. Muistse matusekoha avastas ja registreeris muistisena Vello Lõugas 1971. aastal.

Arheoloogilised uuringud
------------------------

Esimene arheoloogiline kaevamine tehti 1973. aastal Mati Mandeli juhendamisel, kes leidis segamini pööratud vanema ealise meesterahva luid ja hauapanusena pronksist habemenoa.

Dateering
---------

Algselt dateeriti muistis I aastatuhande lõppu eKr. Kuid hilisemate uuringutega määrati uueks dateeringuks I aastatuhande II veerandil eKr. Raili Allmäe uuringu käigus selgus, et 16 imikut oli kivikirstkalmesse meatud ligi 2000 aastat hiljemgi.

Viited
------

1. ↑  Mati Mandel, Arheoloogia Läänemaa radadel, Tallinn 2011, lk 111–114

Välislingid
-----------

* Kaseküla kivikirstkalme kultuurimälestiste riiklikus registris
Aitana Bonmatí (2019)
**Aitana Bonmatí Conca** (sündinud 18. jaanuaril 1998 Vilanova i la Geltrús) on Hispaania jalgpallur, kes poolkaitsjana Hispaania kõrgliiga klubis Barcelona ja Hispaania naiste jalgpallikoondises.

Klubikarjäär
------------

Barcelonaga liitus ta 2012. aastal ja debüteeris ta klubi põhinaiskonnas 2016. aastal.

Koondisekarjäär
---------------

Aastatel 2013–2018 mängis Bonmatí Hispaania noortekoondistes, kellega jõudis mitmel turniiril finaali. Euroopa omavanuste meistriks tuli ta 2015. aastal tuli ta Hispaania kuni 17-aastaste koondisega ja 2017. aastal Hispaania kuni 19-aastaste koondisega. 2018. aasta juunioride maailmameistrivõistlustel kaotas ta Hispaania kuni 20-aastaste koondisega Jaapani eakaaslastele. 

Hispaania naiste jalgpallikoondises tegi Bonmatí debüüdi 2017. aasta novembris. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 9. aprillil 2019 sõprusmängus Inglismaa vastu.

2022. aasta Euroopa meistrivõistluste esimeses alagrupimängus lõi ta värava Soome vastu. Bonmatí valiti neil Euroopa meistrivõistlustel lisaks turniiri sümboolsesse koosseisu.

2023. aasta maailmameistrivõistluste esimeses alagrupimängus lõi ta värava Costa Rica vastu ja kaheksandikfinaalis kaks väravat Šveitsi vastu.

Saavutused
----------

Barcelona
* Hispaania kõrgliiga: 2019–20, 2020–21, 2021–22, 2022–23
* UEFA Naiste Meistrite Liiga: 2020–21, 2022–23
* Copa de la Reina: 2017, 2018, 2019–20, 2020–21, 2021–22
* Supercopa de España: 2019–20, 2021–22, 2022–23
* Copa Catalunya: 2016, 2017, 2018, 2019
Noored jalgratturid liikluslinnakus Vabaduse puiesteel Tartu linna tervisepäeval, 22. september 2012
**Liikluslinnak** on ala, kus lapsed saavad õppida liiklusreegleid. Liikluslinnak võib olla alaline või ajutine, näiteks korraldatud mõne ürituse raames. Linnakute eesmärk on vähendada lastega juhtuvaid liiklusõnnetusi

Tihti lubatakse liikluslinnakutes kasutada jalgrattaid või pedaalide abil liigutatavaid mänguautosid. Suuremaid sõidukeid esineb harva, en näiteks Maanteemuuseumi liikluslinnakus saavad lapsed sõita kahekohaliste elektriautodega. 2010. aastal rajas ettevõtja Aivo Värton Võrumaale Antsla valda Uue-Antslasse linnaku, kus lapsed võivad sõita põrkeautodega. Mõnikord on liikluslinnakuis töötavad foorid ja suuremate ürituste korral isegi liikluspolitseinikud.

Viited
------

1. ↑  "Maanteemuuseumi liikluslinnak". Originaali arhiivikoopia seisuga 31. juuli 2014. Vaadatud 26. septembril 2012.
2. ↑  "TV3: Võrumaale kerkis unikaalne liikluslinnak" Delfi, 21. mai 2010

Välislingid
-----------

* Maanteemuuseumi liikluslinnak
* Urvaste liikluslinn
* Haabersti liikluslinnak
* "TV3: Võrumaale kerkis unikaalne liikluslinnak" Delfi, 21. mai 2010
* Kersti Kiisel ""Sipsikud" Urvaste liikluslinnakus" Delfi, 15. juuni 2012
**Marika Priske** (sündinud 5. oktoobril 1966 Pärnus) on Eesti riigiametnik.

Ta lõpetas aastal 1990 Tartu Ülikooli majandusküberneetika erialal.

Marika Priske töötas aastatel 1990–1994 Pärnu linnavalitsuse arendusosakonna majanduskonsultandina, 1994–1996 Hoiupanga Pärnu linnakontori laenujuhina, 1996–1999 Hoiupanga/Hansapanga Pärnu linnakontori juhatajana ning 1999–2000 Eesti Krediidipanga Pärnu filiaali juhatajana. 

Aastal 2000 sai ta tollase ministri Mihkel Pärnoja ettepanekul majandusministeeriumi kantsleriks.

17. novembril 2010 esitati talle kahtlustus konkurentsi kahjustava tee-ehituse kokkuleppe sõlmimises ning 18. novembril peatas valitsus tema teenistussuhte kantslerina. Tema vastu algatatud distsiplinaarasjas süütegu ei tuvastatud ning alates 24. detsembrist ennistati ta tööle. 

Alates 14. juulist 2014 oli ta sotsiaalministeeriumi kantsler. Seoses probleemidega vaktsineerimise korraldamisel koroonapandeemia ajal kutsuti ta augustis 2021 ametist tagasi.

Alates 20. märtsist 2023 on ta MTÜ Slava Ukraini juhatuse liige, kuni 9. maini oli ta kaheliikmelises juhatuses koos Johanna-Maria Lehtmega, kes kutsuti juhatusest tagasi seoses kahtlustega annetatud raha väärkasutamises.

Tunnustus
---------

* 2007 Eesti Kaubandus-Tööstuskoja II klassi aumärk
* 2013 Pärnu teenetemärk (pikaajalise Pärnu linna majandusarengu edendamise eest)

Viited
------

1. ↑  "Sotsiaalministeeriumi kantslerina jätkab Marika Priske". *Sotsiaalministeerium*.
2. ↑  "Sotsiaalministeeriumi kantsler Priske saab ametist priiks" ERR, 2. august 2021

Välislingid
-----------

* Lühitutvustus
* Majandusministeeriumi kantsleriks saab Marika Priske epl.ee, 14. märts 2000
* Kuidas kantsler Marika Priske impeerium kokku varises delfi.ee, 19. november 2010
**Penikeelelised** (*Potamogetonaceae*) on üheiduleheliste klassi konnarohulaadsete seltsi kuuluv sugukond.

Sugukonda kuulub seitse perekonda umbes 90 liigiga. Sugukonna tüüpperekond on penikeel. 

Penikeelelised on kosmopoliitse levikuga. Sagedamini kohtab neid väljaspool troopikat. Mägedes suudavad nad kasvada kõrgusel üle 3000 meetri. Troopikas kasvavad taimed aasta ringi, aga väljaspool, kus veekogud talvel jäätuvad ja vahel isegi põhjani kinni külmuvad, jäävad nad ellu üksnes juurtesse ja pungadesse kogutud toitainete abil.

Penikeelelised on mitmeaastased veetaimed. Üldiselt kasvavad nad magevees, üksikud liigid suudavad elada merelahtedes, kus lainetus puudub, või soolajärvedes. Nad eelistavad seisvat vett, aga mõni liik saab hakkama nii seisva vee kui kiire vooluga veekogus. Kui veekogu ära kuivab, siis enamik penikeelelisi hukkub, aga see ei käi kõigi liikide kohta: mõni suudab mõnda aega kuival elada, mõni talub isegi veekogu iga-aastast kuivamist.

Sõltuvalt liigist võivad nende lehed olla kas veesisesed või ujulehed. Varred põimuvad tihti kokku. Õitel puuduvad kroonlehed; tupplehti, viljalehti ja tolmukaid on 4.

Penikeelelised alustavad arengut, kinnitudes juurtega veekogu põhja. Juured on pikad ja sirged, harvemini pisut harunenud. Kui taimejuured rebenevad ja vette vabalt hõljuma jäävad, siis võivad nad kusagil mujal jälle pinnasesse kinni jääda, seal juurduda ja elujõulisi taimi kasvatada.

Kasutamine
----------

Olulist majanduslikku tähtsust penikeelelistel ei ole. Neid sallitakse kalamajanduses, sest penikeeleliste varred pakuvad kaladele kohta kudemiseks ning ka maimud leiavad sealt toitu ja varju. Kuid kokkupõimunud varred takistavad paatide ja teiste väikeste veesõidukite liikumist.

Kui veekogude puhastamisel sealt suurel hulgal penikeelelisi välja korjata, kõlbavad need hästi põllule väetiseks panna. Isegi inimesed söövad mõnikord nende juurepaksendeid, sest need sisaldavad palju tärklist.

Perekonnad
----------

* *Althenia*
* *Groenlandia*
* *Lepilaena*
* *Potamogeton* – penikeel
* *Pseudalthenia*
* *Stuckenia*
* *Zannichellia*
**Rooskapsas** ehk **brüsseli kapsas** *(Brassica oleracea* var. *gemmifera)* on kapsasrohu perekonda kuuluva kapsa teisend. Rooskapsas on kaheaastane rohttaim, mida kasutatakse köögiviljana.

Välimus
-------

Esimesel kasvuaastal areneb rooskapsal kuni 1 meetri kõrgune vars. Varrel paiknevate lehtede kaenlas moodustuvad kapsapäid meenutavad peakesed, mida olenevalt sordist on 20–70. Peakesed võivad olla ümara, poolümara, tõlvja või äraspidimunaja kujuga ning hele- kuni tumerohelise, mõnikord antotsüaanisisaldusest tingitult ka punaka värvusega

Juurestik on hästi välja arenenud ja tugev.

Teisel aastal moodustuvad õisikuvarred, taimed õitsevad ja valmib vili (kõder).

Kasvatamine
-----------

Kasvatatakse peamiselt Lääne- ja Kesk-Euroopas, Jaapanis ja Põhja-Ameerikas. Eestis kasvatatakse vähe.

Rooskapsas on külmakindel taim. Talub hästi kuni –12° külma ja talvitub hästi kasvukohal. Taimed on suured ja vajavad palju ruumi, valgust ning niiskust. Kasvuperiood on pikk. Eesti tingimustes 160–200 päeva. Saak koristatakse pärast esimesi öökülmi.

Kasutamine
----------

Rooskapsa söödavaks osaks on peakesed, mis sisaldavad kergesti omastatavat valku, C-vitamiini ja mineraalaineid kolm korda rohkem kui näiteks valge peakapsas. Kasutatakse värskena, külmutatult ja kuumtöödeldult (sageli röstitakse, keetmisel võib jääda mõru).

Ajalugu
-------

Rooskapsa täpne päritolu ei ole teada, kuid nimi "brüsseli kapsas" on kasutusel paljudes keeltes, seega aretati ta tõenäoliselt Brüsseli lähedal. Esimesed tõepärased viited rooskapsa viljelemise kohta pärinevad alles 1785. aastast. Belgiast levis rooskapsa viljelemine XIX sajandi algul Prantsusmaale ning sajandi keskpaiku ka Inglismaale, Saksamaale ja USA-sse.

Viited
------

1. 1 2  "Noorim kapsateisend". Originaali arhiivikoopia seisuga 18. jaanuar 2012. Vaadatud 29. detsembril 2010.

Välislingid
-----------

* Rooskapsas − kapsaste kuninganna
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib mõõtühikust penikoorem, raamatukirjastuse Penikoorem kohta vaata artiklit Penikoorem.* |

---

**Penikoorem** (murdes *penikoorm, pennikuorem*; soome *peninkulma*) on ajalooline teekonna pikkusühik eesti ja soome keeles. Hiljem on penikoorem omandanud eri ajalooperioodidel erineva väärtuse, tähistades kogu aeg teekonna pikkust.

Tihti on penikoormat kasutatud kui ükskõik millise miili eestikeelset vastet. Siis tähistab ta enamasti üks ühele vastava riigi ühikut (nt 1 Taani penikoorem = 1 Taani miil). Penikoorem on laienenud miili paralleelvormiks ka merenduslikele ja geograafilistele kaugustele, nt merepenikoorem.

Kõige levinumalt mõistetakse eesti keeles penikoorma all Vene penikoormat ehk Vene miili, mis vastab 7 verstale ehk ligilähedaselt 7467,53 meetrile. Kasutusel olid ka ühikud ruut- ja kantpenikoorem. Viimase kohta on vanades koolilugemikes olnud kasutusel ka mõiste *täring penikoorem* ja need tähistasid mahuühikut kuuppenikoorem.

Etümoloogia
-----------

Tõenäoliselt eesti-soome ühiskeele aegadest pärineval, mõõtühikut väljendava penikoorma päritolu kohta on mitu versiooni.

Ühe versiooni kohaselt on penikoorem seotud kaugusega, milleni kostab koera haukumine (soome k *penin+kuulema* => e. k. *koera+kuulmine*).

Teise versiooni kohaselt on tegemist kaugusega, kuhu suudab koer ilma puhkamata koormat vedada (soome k *penin+kuorma* => e. k. *koera+koorem*).

Eesti keele seisukohast lähtudes tundub teine variant olevat tõenäolisem, soome keelest lähtudes aga esimene.

Tähendusi
---------

Eri olukordades on penikoorma all silmas peetud järgmisi ühikuid:

* Soome penikoorem;
* Vene penikoorem ehk miil;
* Rootsi penikoorem ehk miil;
* Taani penikoorem ehk miil;
* Saksa penikoorem ehk miil;
* Inglise penikoorem ehk miil;
* Austria penikoorem ehk miil;
* geograafiline penikoorem ehk miil;
* kolmikmiil ehk ljöö (ingl. k *league*);
* (Inglise) merepenikoorem ehk meresõlm.

Viited
------

1. ↑  *C. R. Jakobson*, Kooli Lugemise raamat. Tartu, 1876. 216 lk. ill.
Heraldiline tinktuur must ja sellele vastav viirutus
**Must** (prantsuse keeles *sable* 'soobel') on heraldiline tinktuur, mis kuulub emailide hulka ja viie heraldilise põhivärvi hulka. Selle värvi kirjeldatakse puhta mustana.

Must-valgetel vapikujutistel märgib musta ristuvatest püstjoontest ja horisontaaljoontest ruudustik.

Tähendus
--------

Must värv tähistas vapisümboolikas ettevaatust, tarkust ning valmisolekut katsumusteks.

Näiteid
-------

### Lääne-Euroopas

Lääne-Euroopa heraldikas asetatakse must ainult heledatele värvidele ehk metallidele, nagu kuld või hõbe.

* Püha Rooma keisririigi vappPüha Rooma keisririigi vapp
* Brabanti hertsogkonna vappBrabanti hertsogkonna vapp
* Uri kantoni vappUri kantoni vapp
* Kondotjeer John Hawkwoodi vappKondotjeer John Hawkwoodi vapp

### Ida-Euroopas

Kuigi heraldiline must kuulub emailide hulka ning seda tohiks asetada ainult metallile, esineb Ida-Euroopa riikides rohkem kui läänepoolses Euroopas vappe, millel must email on asetatud punase või sinise emaili peale.

* Warmia-Masuuria vojevoodkonna vappWarmia-Masuuria vojevoodkonna vapp
* Hunyadi Jánosi täiendatud vappHunyadi Jánosi täiendatud vapp
* Albaania vappAlbaania vapp
* Ajalooline Žemaitija vappAjalooline Žemaitija vapp

Viited
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑  T. Oja. Aadlivapid Ajalooarhiivis

| * v
* r
Heraldika - Heraldiline tinktuur |
| --- |
| Metallid | 
 Kuld ·  Hõbe |
| Mittetraditsioonilised metallid | 
 Teras ·  Raud ·  Vask |
| Emailid | 
 Punane ·  Sinine ·  Roheline ·  Must ·  Violett |
| Mittetraditsioonilised emailid | 
 Lihavärv ·  Oranž ·  Taevasinine ·  Pruun ·  Mooruspuuvärv ·  Verevärv ·  Tenné ·  Rosé |
| Karusnahad | 
Hermeliin · Oravanahk |
**Peter Aulinus** (7. jaanuar 1617 Värnamo, Småland – 7. november 1687 Tallinn) oli Eesti vaimulik.

Aulinus sündis Värnamos (praeguse haldusjaotuse järgi Jönköpingi läänis) Smålandis. Koolis ja gümnaasiumis õppis ta Växjös. Seejärel õppis ta (immatrikuleeriti 6. augustil 1648, oli stipendiaat aastani 1648) Tartu Ülikoolis. Aastast 1649 oli ta Tallinna toomkooli õpetaja, 29. märtsist 1652 konrektor ja 25. aprillist 1659 rektor.

Ta oli aastal 1659 Tallinna toomkoguduse rootsi koguduse abipastor, 24. augustil 1659 sai ta erakorraliseks pastoriks. Aastatel 1669–1676 oli ta (kutsuti 25. novembril 1669) Tallinna Mihkli koguduse abiõpetaja, aastatel 1676–1687 sama koguduse õpetaja.

Ta on kirjutanud juhuluulet. 7. juulil 1647 pidas ta Tartu Ülikoolis teadusliku oratsiooni *Oratio de voluplate.* Dorpat 1647.

Aulinus suri aastal 1687 Tallinnas ja maeti 10. novembril 1687 Oleviste kirikusse. Talle pühendatud matusetrükise (*Arzney wieder die Hertzenangst.* Reval 1687) koostas Tallinna Niguliste koguduse õpetaja Gottfried Stecher.

Isiklikku
---------

Tema poeg Johannes Aulinus oli Tallinna Mihkli koguduse ja Harju-Madise koguduse õpetaja.

Viited
------

1. ↑  Liivi Aarma Põhja-Eesti vaimulike lühielulood 1525–1885 Tallinn 2007
|  |
| --- |
|  **Poks** |
| Riik |  | Ungari |
|  |
| Kuld | 1960 | Kärbeskaal |
| 1. ring | 1964 | Kukk-kaal |
|  |
| Hõbe | 1959 | Kärbeskaal |
| Veerand-finaal | 1961 | Kukk-kaal |
|

**Gyula Török** (24. jaanuar 1938 Budapest – 12. jaanuar 2014) oli Ungari poksija.

Török oli vähemalt kolmekordne Ungari meister aastatel 1961, 1962 ja 1964. Ta esindas maavõistlustel Ungarit kokku 14 korral.

Török võitis kärbeskaalus (kuni 51 kg) 1960. aasta Rooma olümpiamängude poksivõistlustel kuldmedali ja tuli olümpiavõitjaks. Ta osales kukk-kaalus (kuni 54 kg) 1964. aasta Tōkyō olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas 1. ringis Oleg Grigorjevile (NSV Liit) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja .

Török sai kärbeskaalus (kuni 51 kg) 13. Euroopa meistrivõistlustel (Luzern, 1959) hõbemedali, kaotades finaalis kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Manfred Hombergile (Lääne-Saksamaa). Ta osales kukk-kaalus (kuni 54 kg) 14. Euroopa meistrivõistlustel (Belgrad, 1961), kuid kaotas veerandfinaalis hilisemale pronksmedalivõitjale Primo Zamparinile (Itaalia) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.

Viited
------

1. ↑  17. suveolümpiamängude poksivõistlus. Rooma 1960. Tulemused inglise keeles
2. ↑  18. suveolümpiamängude poksivõistlus. Tōkyō 1964. Tulemused inglise keeles
3. ↑  13. Euroopa meistrivõistlused poksis. Luzern 1959. Tulemused inglise keeles
4. ↑  14. Euroopa meistrivõistlused poksis. Belgrad 1961. Tulemused inglise keeles

Välislingid
-----------

* Gyula Török saidil Olympedia Muuda Vikiandmetes
**Győr-Moson-Soproni komitaat** on 1. järgu haldusüksus Ungari loodeosas. Piirneb põhjas Slovakkiaga ja läänes Austriaga.

Komitaadi halduskeskus on Győr, teised suuremad linnad on Sopron, Mosonmagyaróvár, Kapuvár ja Csorna.

Komitaat loodi 1950. aastal Győri komitaadi ja Moson-Soproni komitaadi liitmise teel.

Komitaadis on seitse kreisi, mis jagunevad 182 vallaks:

1. Csorna kreis
2. Győri kreis
3. Kapuvári kreis
4. Mosonmagyaróvári kreis
5. Pannonhalma kreis
6. Soproni kreis
7. Téti kreis

2013. aastani oli haldusüksusena seitse väikepiirkonda:

1. Csorna väikepiirkond
2. Győri väikepiirkond
3. Kapuvári väikepiirkond
4. Mosonmagyaróvári väikepiirkond
5. Pannonhalma väikepiirkond
6. Sopron-Fertődi väikepiirkond
7. Téti väikepiirkond

Välislingid
-----------

* Komitaadi koduleht

Ungari komitaadid

Bács-Kiskuni komitaat  **·**  Baranya komitaat  **·**  Békési komitaat  **·**  Borsod-Abaúj-Zempléni komitaat  **·**  Csongrád-Csanádi komitaat  **·**  Fejéri komitaat  **·**  Győr-Moson-Soproni komitaat  **·**  Hajdú-Bihari komitaat  **·**  Hevesi komitaat  **·**  Jász-Nagykun-Szolnoki komitaat  **·**  Komárom-Esztergomi komitaat  **·**  Nógrádi komitaat  **·**  Pesti komitaat  **·**  Somogyi komitaat  **·**  Szabolcs-Szatmár-Beregi komitaat  **·**  Zala komitaat  **·**  Tolna komitaat  **·**  Vasi komitaat  **·**  Veszprémi komitaat
Gyula Juhász
**Gyula Juhász** (4. aprill 1883 Szeged – 6. aprill 1937 Szeged) oli ungari luuletaja. Ta oli 20. sajandi esimese poole Ungari üks tuntumaid luuletajaid, enne Attila Józsefit oli ta ungari lüürika üks väljendusrikkamaid esindajaid.

1893–1902 õppis ta Szegedi gümnaasiumis. 21. mail 1899 ilmusid tema esimesed luuletused ajalehes Szegedi Napló ja 25. augustil ilmus luuletus "Ovidius" ajalehes Budapesti Napló. 1903–1906 oli ta Budapesti ülikoolis ungari-ladina haru üliõpilane. Ta sõbrunes Mihály Babitsiga, Dezső Kosztolányiga ja Gábor Oláh’ga. 26. novembril 1904 sai ta üliõpilaste meeleavaldusel politseiniku mõõgast kätte ja pähe haavata.

1905. aastal tutvus ta Endre Adyga, kellele ta avaldas suurt mõju. Juhász sai varakult aru Ady luuletajaandest. 
1906 sooritas ta õpetajaeksami ning õpetas seejärel Máramarosszigeti gümnaasiumis (1906–1908).

1907 ilmus Szegedis tema esimene luulekogu.

6. märtsil 1914 tulistas ta end Budapestis Nemzeti Szálló hotellis rindu. Ta raviti haiglas terveks. 8. jaanuaril 1917 sai ta närvivapustuse ja sattus jälle haiglasse. 9. aprillil tunnistati ta ametlikult vaimuhaigeks. Jaanuaris 1915 ilmus tema teine luulekogu "Új versek" ('uued luuletused').

Gyula Juhász oli kogu elu õnnetu ja üksildane inimene, kelle traagiline haigus ja pessimistlik iseloom jätsid jälje tema luulele. Tema stiili mõjutas sümbolism vähem kui suuri sajandialguse uuendajaid, tema keel oli konkreetsem ja selgem. Tema luuletused on üldiselt lühikesed.

Teosed
------

Juhász Gyula haud Szegedi siselinna kalmistul
* Juhász Gyula versei : 1905-1907. Szeged, (1907)
* Új versek. 1908-1914. Békéscsaba, Tevan, (1914)
* Késő szüret : luuletused. Budapest, Táltos, (1918)
* Ez az én vérem : luuletused. Szeged, [Endényi], (1919)
* Nefelejcs : luuletused. Szeged, Kovács Henrik, (1921) (Szeged : Délmagyarország Hírlap- és Nyomdavállalat)
* Holmi (jutustus). Budapest, Genius, (1929)
* Fiatalok, még itt vagyok! Luuletused. Szeged, Magyar Téka, (1935)
* Juhász Gyula összes versei /eessõna Sándor Sík, väljaandja Imre Paku. [Szeged], Szukits, (1940-1941)
* Juhász Gyula: Szabadkai versek. Szabadka, Városi Nyomda, (1943).
* Juhász Gyula kogutud teosed, koostanud László Péter. 1.-9. köide. Budapest, Akadémiai Kiadó, (1963-1981) ISBN 963-05-0040-X
* Juhász Gyula kogutud luuletused, järelsõna László Péter. 1.-2. köide, Budapest, Unikornis, (1993) ISBN 963-8350-00-8

Viited
------

1. ↑  Uuesti ilmunud 2002, 2006.
Jaan Ginter 2018. aastal Tartu ülikooli õigusteaduskonnas.
Jaan Ginter räägib teaduspublitseerimisest (Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas 2018. aastal)
**Jaan Ginter** (sündinud 14. septembril 1956) on eesti õigusteadlane, Tartu Ülikooli kriminoloogia professor ja endine õigusteaduskonna dekaan.

Tema peamised uurimisteemad on kriminoloogia, Euroopa kriminaalõigus ja kriminaalmenetlus ning kohtusüsteemid.

Haridustee
----------

Ginter lõpetas 1974. aastal Tartu 2. Keskkooli ja 1979. aastal Tartu Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna *cum laude*. Ta kaitses 1986. aastal Moskva Kriminoloogia Instituudis õigusteaduse alal doktoritööd teemal "Типология несовершеннолетних правонарушителей и безнадзорных в ЭССР" ("Alaealiste õiguserikkujate tüpoloogia Eesti NSV-s", juhendaja Hillar Randalu). 1993. aastal sai ta juura magistrikraadi (LLM) Columbia Ülikoolis New Yorgis.

Töökäik
-------

Jaan Ginter oli aastatel 1979–1986 Tartu Ülikooli õigusteaduskonna teadur ning 1986–1991 vanemõpetaja. 1991–2007 töötas ta õigusteaduskonna kriminoloogia dotsendina. 

Ginter oli Tartu Ülikooli avaliku õiguse instituudi kriminoloogia õppetooli hoidja 2004–2005 ning aastatel 2003–2009 õigusteaduskonna teadus- ja arendustöö prodekaan. Ta oli õigusteaduskonna dekaan aastatel 2009–2015. Alates 2007. aastast on ta õigusteaduskonna kriminoloogia professor.

Teadusorganisatsiooniline tegevus
---------------------------------

Ginter on Euroopa Kriminaalõiguse Akadeemilise Võrgustiku Eesti esindaja, Eesti Akadeemilise Õigusteaduse Seltsi ning Õigusfilosoofia Eesti Ühingu asutajaliige. Ta on kuulunud Eesti õigusterminoloogia komisjoni, Kriminaalpreventsiooni Nõukogusse ja Rahvusvahelisse Kriminoloogide Ühingusse.

Tunnustus
---------

* 2016 Tartu Ülikooli aumärk
* 2016 Tartu Ülikooli medal

Viited
------

1. 1 2 3  "Eesti Teadusinfosüsteem. Jaan Ginter".
2. ↑  "Uued persoonid ametikohtadel". *Juridica*. Juuli 1998.
3. ↑  "Tartu Ülikooli aumärgi kavalerid". *Tartu Ülikool*. Vaadatud 9.12.2022.
4. ↑  "Tartu Ülikooli medali kavalerid". *Tartu Ülikool*. Vaadatud 6.12.2022.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Jaan Ginter** |

* Jaan Ginter Google Scholar lehekülg
* Jaan Ginter ResearchGate lehekülg
* Jaan Ginter Academia.edu lehekülg
* Jaan Ginter Eesti Teadusinfosüsteemis Muuda Vikiandmetes
**Dietrich Friedrich von Patkul** (ka **Diederich Friedrich Pattküll**; surnud 10. oktoober 1710) oli Rootsi sõjaväelane (kindralmajor, 1706). 

Põhjasõja ajal oli ta 1707–1710 Tallinna asekuberner ja 1709. aastast Eestimaa kindralkuberneri Nils Strombergi kohusetäitjana Eestimaa asekuberner.

Patkuli trepp, Toompea nõlval 20. sajandi alguses
Snelli tiikPatkuli reduudi muldkehand vasakul, Snelli tiigi ääres 
Vene kindral Rudolph Felix Baueri juhitud 20 000-mehelise väe 1710. aasta Tallinna piiramise eel lasi ta ära põletada Kristiine heinamaal asuvad hooned, et vaenlasel ei oleks kohta, kus piiramise ajaks elama asuda. Sellest hoolimata kapituleerus Tallinn 29. septembril 1710 Vene vägede ees.

Ta oli Eestimaal Taubedele kuulunud Ohekatku pandihärra ja Liivimaal Vana-Roosa (Rosenhof) mõisnik.

Tema järgi on nime saanud Patkuli trepp Tallinnas ja Tallinna muldkindlustusvööndi Patkuli reduut.

Perekond
--------

Tema vanemad olid Liivimaa Umurga kihelkonnas (Kirchspiel Ubbenorm) asunud Pociemsi (Posendorf) mõisnik ooberstleitnant Heinrich Patkull ja Vendela Rosenberg. Tema vend Georg Reinhold von Patkul (1657–1723) oli Rootsi sõjaväelane ja Jönköpingi lääni maapealik ning 1716. aastast Rootsi vabahärra Patkull von Posendorff  

Ta oli abielus Erra (Erras) mõisast pärit Gertrude Helene von Oerteniga. Abielust sündis:

* Anna Christina von Patkul (1694–1766 Rasina), 1710. aastast kapten Berend Johann von Derfeldeni (1654–1721?) ja 1711 Liivimaa maanõuniku, kindralmajori, Kiikla ja Kastre mõisaomaniku Hans Gustav von Roseni (1681–1752) abikaasa.

Viited
------

1. ↑  Johann Reinhold von Patkul: Berichte an das zaarische Cabinet in Moscau. T. 2, Berlin 1795, lk.8
2. ↑  Robert Nerman: Lilleküla – vesisele maatükile kerkinud elurajoon[*alaline kõdulink*]. Postimees 09.01.2006
3. ↑  "Tallinna alistumine Vene vägede ees 29. septembril 1710 - Kapitulatsiooniakt". Originaali arhiivikoopia seisuga 25. juuni 2008. Vaadatud 15. märtsil 2010.
4. ↑  Eesti Ajalooarhiivi Kinnistute register: Ohekatku mõis (Rapla khk)
5. 1 2  Rosenid: *Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften, Teil 2 Estland, Bd. 1* , Görlitz, 1930, lk.216
6. ↑  Heinrich von Hagemeister: Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands 1, lk.147-148
7. ↑  Nordisk familjebok / Uggleupplagan. 21. Papua - Posselt / (1915) lk. 234
8. ↑  Matrikel öfwer Swea rikes ridderskap och adel ... 1754, lk. 148

Kirjandus
---------

* Edzard Schaper: Der Gouverneur oder Der glückselige Schuldner. Hegner, Köln 1954, ESTERis

Välislingid
-----------

* Friedrich Patkulli korraldus Karl Nierothi nimel, 4.06.1710, Plakat Eesti Ajalooarhiivis
Sieben Berge läänest nähtuna
**Sieben Berge** ("Seitse mäge") on mäeahelik kõrgusega kuni 395 m üle merepinna Alam-Saksi kõrgustikul Hildesheimi kreisis Alam-Saksimaal Saksamaal. Koos Vorberge ja Sackwaldiga kuulub Sieben Berge geoloogilisse moodustisse Sackmulde.

See on kuulus tänu "Lumivalgekese" muinasjutule.

Geograafia
----------

Sieben Berge ahelik paikneb Leine kõrgustikust idas, viimane on Alam-Saksi kõrgustiku põhjaosa. See asub Gronau (põhjas), Sibbesse (kirdes) ja Alfeldi (lõunas) vahel.

Sieben Berget ümbritsevad Hildesheimi metsa künkad kirdest, Sauberge ida-kirdest, Vorberge idast ja Sackwald kagust. Läände kulgeb Leine org, mille taga kerkib Ithi seljak. Topograafiliselt siirdub see Vorbergesse peaaegu sujuvalt. Sieben Bergest algab mitu oja, mis voolavad varem või hiljem Leinesse.

Asustamata Sieben Berget ei läbi ükski maantee, kuid seal on mitu metsateed ja jalgrada (sealhulgas umbes 15 km pikk Lumivalgekese tee, mis sai nime 2002. aastal), millelt saab avastada metsamaastikku.

"Lumivalgeke"
-------------

Sieben Berge sai kuulsust 19. sajandil kirjutatud vendade Grimmide "Lumivalgekese" loost. Muinasjutus elab Lumivalgeke koos seitsme pöialpoisiga Siebe Berge taga.

Künkad
------

Sieben Berge, mille kõrgeim küngas on Hohe Tafel (395 m üle merepinna), koosneb järgmistest kõrgustest, põhjast lõunasse (kõrgused meetrites üle merepinna):

* Hörzen (364,1 m) – Brüggenist idas
* Hohe Tafel (395 m; ka *Tafelberg*) – Brüggenist ida-kagus – sealhulgas Ernst Binnewiesi torn (*Tafelbergi torn*; vaatlustorn)
* Saalberg (313,2 m) – Brüggenist kagus
* Ostenberg (359,8 m) – Dehnsenist (Alfeld) idas
* Lauensberg (333,4 m) – Eimsenist (Alfeld) põhja-kirdes
* Heimberg (316,3 m) – Eimsenist kirdes
* Himmelberg (307,5 m) – Alfeldist põhjas – sealhulgas Himmelbergi torn (22,12 m kõrge)

Muud kõrgemad kohad, mis külgnevad Sieben Bergega, on (kõrguse järgi):

* Nesselberg (362,2 m) – Brüggenist ida-kagus
* Nußberg (301 m) – Rhedeni ja Eberholzeni vahel, seal on ülekandetorn
* Ortsberg (279 m) – Alfeldist kirdes

Nußbergi, mis asub küngastikust põhjas, loetakse mõnikord – eri allikate järgi – Himmelbergi asemel, mis on kaugemal kagus, kas esimeseks või seitsmendaks Sieben Berge künkaks.

Veeteed
-------

Veeteed Sieben Berges:

* Despe, läbib Sieben Berge põhjas, voolates ida-lääne suunas, Leine idapoolne lisajõgi
* Hahmbach, algab Sieben Berge põhja-kirdeosast, kus see ühineb Vorbergega, Despe lõunapoolne lisajõgi
* Leine, läbib Sieben Berge läänes, voolates lõuna-põhja suunas, Alleri vasakpoolne lisajõgi
* Wispe, suubub Wispensteini juures Leinesse

Asulad
------

Asulad Sieben Berge servas:

* Alfeld, Leine jõe ääres, Sieben Bergest lõunas
* Brüggen, Leine jõe ääres, Siebe Bergest loodes
* Eberholzen am Hahmbach, Sieben Bergest põhja-kirdes
* Gronau, Leine jõe ääres, Sieben Bergest põhjas
* Rheden, Leinest idas, Sieben Bergest läänes
* Sibbesse, Despe valglas, Sieben Bergest kirdes
**Sideseansi metaandmed** (lühemalt **seansiandmed** või **sideandmed**) on andmed sideseansi aja, osapoolte ja tehniliste parameetrite kohta, mis tekivad kõrvalproduktina side käigus ning on sageli tehniliselt vajalikud side korraldamiseks.

Telefonikõnede registrit kasutati algselt kõneaja alusel arvete esitamiseks, hiljem võeti see õiguskaitseorganite poolt kasutusele jälitustegevuseks ja kõnede registri säilitamise reeglid määratleti seadustes.

Samal põhimõttel on Internetiteenuste pakkujad kohustatud säilitama ühenduste metaandmeid. Euroopa Kohus kuulutas 2014. aastal netiühenduste metaandmete üldise kogumise ja säilitamise põhiõigustega vastuolus olevaks ning tühistas selleks kohustava direktiivi.

Sideseansside metaandmete põhjal võib teha ulatuslikke järeldusi sidet pidavate inimeste eraelu kohta ja need on sama tundlikud isikuandmed kui seanssides edastatud sisu.

Vaata ka
--------

* Metaandmed
* Sideandmete säilitamise õigusvastasus

Viited
------

1. 1 2  Kari Käsper (23. november 2017). "Sideandmete säilitamisest". *Inimõiguste Keskuse veebisait*. Vaadatud 7. aprill 2021.
2. ↑  Andmekaitse Inspektsioon (28. oktoober 2015). "Metaandmed ja privaatsus" (PDF). Vaadatud 7. aprill 2021.
Heraldiline email oranž ja sellele vastav viirutus
**Oranž** (prantsuse keeles *orangé*) on harvaesinev heraldiline tinktuur, mis kuulub emailide hulka ja esineb paikkondlikult Kataloonia, osa Prantsusmaa haldusüksuste, kunagises Lõuna-Aafrika vabariigi ja USA armee sümboolikas. Oranž erineb selgesti punasest (*gules*), kuid ta peab ka olema hästi eristatav helepruuni tooniga tinktuurist *tanné*, mida mõnikord eristatakse tumedamast *brunâtre*'ist. Samuti peab heraldiline oranž värvireeglit järgides eristuma hästi metallidest hõbedast ja kullast.

Ajaloost
--------

Oranži värvi on olnud vanadel vappidel viljad ja puud, kuid need võisid algselt olla ka tõmmud (*tanné*). Mõnes allikas, just Inglismaa vappide kohata, esineb oranž nime *tanne* või *tenne* (inglise keeles *tawny*) all. Värvi vanim mainimine Inglismaal jääb kuhugi 15. sajandi keskpaika ja see esineb nii heraldilise kui ka lihtsalt tekstiili värvina. 16. sajandi tekstidest võib välja lugeda, et neis võivad tawny ja orange tähendada erinevaid värvitoone.

Keskajal ja varauusajal ei olnud oranžil iseloomulikku viirutust ja see muster esineb esimest korda Arthur Charles Fox Davies' raamatus *Complete guide to heraldry*. Viirutuses on kombineeritud püsttriibud, mis tähendavad punast, ja punktid, mis tähendavad kuldset.

Näiteid
-------

### Prantsusmaa

* Lamorlaye vapp, Oise'i departemangLamorlaye vapp, Oise'i departemang
* Taveli vapp, Gardi departemangTaveli vapp, Gardi departemang
* Le Sap' vapp, Orne'i departemangLe Sap' vapp, Orne'i departemang
* Brullioles' vapp, Rhône'i departemangBrullioles' vapp, Rhône'i departemang

### Kataloonia

* Xerta vapp, Tarragona, Kataloonia, HispaaniaXerta vapp, Tarragona, Kataloonia, Hispaania
* Sant Jaume de Llierca vapp, KatalooniaSant Jaume de Llierca vapp, Kataloonia
* Queralbsi vapp, KatalooniaQueralbsi vapp, Kataloonia

### Mujal

* Armeenia vappArmeenia vapp
* Saint-Honoré vapp, QuébecSaint-Honoré vapp, Québec

Viited
------

1. ↑
2. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 10. mai 2021. Vaadatud 29. detsembril 2019.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
3. ↑
4. ↑
5. ↑  A. C. Fox-Davies. A Complete Guide To Heraldry - Illustrated by Nine Plates and Nearly 800 other Designs. 2013
6. ↑  L. Monnas. Medieval Colour terms. - Medieval Clothing and Textiles, 10. kd. Boydell & Brewer, 2014
7. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 10. mai 2021. Vaadatud 29. detsembril 2019.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
**Dietrich Georg von Mickwitz** (3. märts 1778 Koeru – 10. mai 1846 Koeru) oli Eesti vaimulik.[*viide?*]

Õppis Tallinna gümnaasiumis. Immatrikuleeriti 19. septembril 1795 Jena ülikooli (oli Jenas veel aastal 1798). Ordineeriti õpetajaks 12. augustil 1800.[*viide?*]

Oli aastal 1800 Koeru Maarja-Magdaleena koguduse adjunktpastor, pastoriks sai 6. jaanuaril 1800, pärast isa Christoph Friedrich Mickwitz noorema surma, teenis Koeru kogudust aastani 1846, olles 1828–1842 Järva praost ja Eestimaa konsistooriumi assessor.[*viide?*]

Sai 12. detsembril 1817 Koeru abipiibliseltsi asepresidendiks. 14. aprillil 1840 sai Venemaa aadlidiplomi. Eesti kirjasõnas ei toetanud õ-tähe kasutuselevõttu.

Isiklikku
---------

Tema isa Christoph Friedrich Mickwitz noorem oli Koeru koguduse õpetaja, vanaisa Christoph Friedrich Mickwitz vanem oli Tallinna Toomkoguduse ülemõpetaja. Vend Christoph Friedrich Mickwitz III oli Lihula- ja Kirbla koguduse õpetaja, vend Justus Johannes Mickwitz oli Tarvastu Peetri koguduse õpetaja, õemees Eduard Philipp Körber oli Võnnu Jakobi koguduse õpetaja. Tema poeg Eugen Mickwitz oli Pilistvere Andrease koguduse õpetaja, poeg Woldemar Mickwitz oli Maarja-Magdaleena- ja Vara Brigitta koguduse õpetaja, väimees Heinrich Ferdinand Hoffmann oli Koeru koguduse õpetaja.

Esivanemad
----------

|  |
| --- |
| **Dietrich Georg Mickwitzi esivanemad** |
|  **Dietrich Georg Mickwitz(1778–1846)**  | Christoph Friedrich Mickwitz noorem(1743–1801) | Christoph Friedrich Mickwitz vanem(1696–1748) | Friedrich Mickwitz(1659–1731) | Jacob Mickwitz(1627–1700) |
| Elisabeth Lang |
| Emerentia Elisabeth Schwarm(1658–1726) | Johann Schwarm |
| Elisabeth Beyers |
| Anna Christina Nottbeck(1717–1765) | Dietrich Nottbeck | ... |
| ... |
| Gerdruta Elisabeth Höppener | ... |
| ... |
| Johanna Lohmann(1752–1823) | Eberhard Lohmann(1690–1759) | ... | ... |
| ... |
| ... | ... |
| ... |
| Gertruta Burchard (Bellawary)(1717–1758) | Caspar Burchart(1689–1770) | Christian Burchart |
| Catharina Gerber(sündis 1654) |
| Judith Schultz(suri 1721) | ... |
| ... |

Viited
------

1. ↑  Liivi Aarma Põhja-Eesti vaimulike lühielulood 1525-1885 Tallinn 2007

Välislingid
-----------

* 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Christoph Friedrich Mickwitz noorem** | **Koeru Maarja-Magdaleena koguduse õpetaja**1800–1846 | Järgnev**Heinrich Ferdinand Hoffmann** |
| Eelnev**Justus Heinrich Grohmann** | **Järva praost**1828–1842 | Järgnev**Carl Matthias Henning** |
**Dietrich Hake** (ka *Didericus, Diderik, Theodericus Hake*; surnud 1498) oli Tartu piiskop aastatel 1485–1498.

Hake pärines Riia kodanikkonna hulgast ja tema õemees oli sealne raehärra Ernst Steven. 

1451. aastal immatrikuleeriti Hake Leipzigi ülikooli, kuid järgmisel aastal jätkas õpinguid hoopis Erfurdis. 1454. aastal sai ta samast bakalaureusekraadi. 1456. aastal jätkas Hake õpinguid Greifswaldis, kuid magistrikraadi omandas aasta hiljem siiski Erfurdis.

1465. aastal mainiti Haket esimest korda Tartu toomhärrana, ta tegutses seal meistrina (*Meister, mester*). Samal aastal loobus ta Pitkejerwe prebendist Jacobus von Wischelli kasuks. Uuesti on Haket Tartu toomhärrana mainitud alles kaheksa aastat hiljem.

1485. aasta esimesel poolel, pärast veebruari lõppu ja enne juulit, valiti Hake Tartu piiskopiks. 18. juulil kinnitas ka paavst, et Hake viibis sel ajal Roomas ja tasus vastavad maksud (*servitium communis*). 1485. aasta novembris jõudis ta tagasi Liivimaale. 

Dietrich Hake suri 1498. aastal, millalgi juuli ja detsembri vahel.

Kirjandus
---------

* Leonid Arbusow vanem. *Livlands Geistlichkeit vom Ende des 12. bis ins 16. Jahrhundert*.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Johannes Bertkow** | **Tartu piiskop**1485–1498 | Järgnev**Johann von der Rope**

 |
**Ülo Ignats** (22. aprill 1951 Stockholm – 11. august 2011 Stockholm) oli eesti ajakirjanik.

Ülo Ignats sündis eesti põgenike peres ja käis Stockholmi Eesti Koolis, hiljem õppis majandust ja ajakirjandust.

Ajakirjanikutööd alustas Ülo Ignats Expressenis, hiljem toimetas muu töö kõrval Ida-Euroopa Solidaarsuskomitee ajakirja Tidskriften Östeuropa. Tööd Stockholmi Eesti Päevalehes alustas ta 1976. aastal esialgu üks päev nädalas, kuid aja jooksul kasvas see täisajatööks. Eesti Päevalehe peatoimetajaks sai Ülo Ignats suvel 1994..

Ülo Ignats on kirjutanud 1980.–1990. aastail mitu raamatut Eesti olukorra selgitamiseks, ent artiklikogumik, mille Ülo Ignatsi kolleegid koostasid ta juubeliteoseks, ilmus sügisel 2011 tema mälestuseks.

Ülo Ignats oli Rootsi Eestlaste Liidu (RELi) esinduskogu liige.

Tunnustus
---------

* Valgetähe III klassi teenetemärk (1999)

Teosed
------

* "Vaba mehe vaba sõna". Tallinn 2011. ISBN 9789985794517

Viited
------

1. ↑  "Lühielulugu bibliograafia juures Immigrant-institutet'i kodulehel". Originaali arhiivikoopia seisuga 24. september 2015. Vaadatud 12. juunil 2015.
2. ↑  Vaba mehe vaba sõna. Tallinn, 2011
3. ↑  Kalle Muuli. Mehe sõna. Postimees, 22. oktoober 2011

Välislingid
-----------

* Suri Stockholmi Eesti Päevalehe peatoimetaja Ülo Ignats. Eesti Päevaleht, 13. august 2011
* KÖP. PERSONA. Ülo Ignats. Saate külaline on Rootsis ilmuva Eesti Päevalehe peatoimetaja Ülo Ignats. Autor ja toimetaja Marje Lenk. ERR, 19. august 2004
* Bibliograafia Immigrant-institutet'i kodulehel
**Dietrich III Damerow** (surnud umbes 1410) oli Tartu piiskop aastatel 1379–1400.

Preisimaalt pärinev Damerow oli hiljemalt aastast 1364 keiser Karl IV erasekretär. Tänu sellele oli ta diplomaatiliselt osav ja omas laiaulatuslikke kontakte üle Euroopa. 1372. aastal hakkas ta tegema vaimulikukarjääri.1378. aastal nimetas Rooma paavst Urbanus VI Damerowi Tartu piiskopiks, ent ta sattus vastuolusse Liivi orduga, mis toetas Tartu toomkapiitli poolt valitud Albert Hechti, kes sai toetuse Avignoni paavstilt Clemens VII-lt. Et ordu toetus aga Roomale, siis kaotas Hecht ordu poolehoiu ning Damerow jäi 1379. aastast ainsaks Tartu piiskopiks, ent tänu vastuoludele orduga õnnestus tal oma piiskopkonda jõuda alles 1387. aastal.

1393. aastal inkorporeeris ordu Riia peapiiskopi ja tolle kapiitli Saksa ordusse, mis tähendas peapiiskopkonna minekut ordu kontrolli alla. Damerow aga ordu ülemvõimuga ei nõustunud, vaid nõudis tollelt enda diötseesis vasallivannet ning lõi laialdase orduvastase koalitsiooni, kuhu kuulusid Mecklenburgi hertsog Albrecht (kes oli samaaegselt ka Rootsi kuningas), Leedu suurvürst Vytautas ja Inglismaa kuningas Richard II; Damerow pakkus oma piiskopkonda koguni viimase võimu alla. Samuti saabusid Tartusse piiskopi liitlastena 1396. aastal vitaalivennad. Siiski ei saanud koalitsioonist asja, sest Albrecht ja Inglise kuningas olid liiga kaugel ja Vytautasega suutis ordu rahu sõlmida. Seejärel tungis ordu 1396. aasta juulis Tartu piiskopkonda ja vallutas selle linnused peale Tartu. Piiskopkonda siiski ordusse ei inkorporeeritud, Damerowi sunniti vaid tunnustama Riia peapiiskopi inkorporeeritust ja loobuma läänivande nõudmisest. 1397. aastal toimunud teisel Danzigi konverentsil otsustati, et peapiiskopkond jääb inkorporeerituks, aga ordu ei tohi nõuda ordu vasallidelt sõjas osalemist ning andis Harju-Viru rüütelkonnale Jungingeni armukirja. Damerow ei saavutanud seega oma tahtmisi ja astus mõni aasta hiljem, kui oli oma piiskopkonnas sattunud majanduslikesse ja poliitilistesse raskustesse, oma ametikohalt tagasi, elades esialgu Riias, millalgi pärast 1408. aastat pöördus ta aga tagasi Saksamaale.

Viited
------

1. ↑  Eesti ajalugu II: Eesti keskaeg, 2012, lk 153.
2. ↑  Eesti ajalugu II, lk 151.
3. ↑  Eesti ajalugu II, lk 153.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Heinrich I** | **Tartu piiskop**1379–1400 | Järgnev**Heinrich II**
 |
**Skopje Ohridi Püha Klimenti kirik** (makedoonia keeles Црква „Св. Климент Охридски") on Makedoonia Õigeusu Kiriku Skopje piiskopkonna katedraal Põhja-Makedoonias Skopje linnas Centari linnaosas. Kirik asub aadressil бул. Св. К. Охридски бб.

Kirikuhoone
-----------

Brutalistlik hoone on rotund mõõtmetega 36 m × 36 m. Kirik koosneb vaid kuplitest ja kaartest. Keskmise kupli pindala on 650 m². Peakirik on pühitsetud Ohridi pühale Klimentile ja alumine kirik Jumalaemale. Üks kiriku kabeleist on pühitsetud Helenale ja Constantinusele, teine aga pühale Minale. Kirik mahutab kuni 6000 inimest.

Keskmise kupli all on 3,5 meetri kõrgune peapiiskopi troon. Ikonostaasis asuvad ikoonid maalisid Gjorgji Danevski ja Spase Spirovski, kirikus asuvad freskod maalis Jovan Petrov. Kristust ja prohveteid kujutaval freskol on prohveteid kujutatud ebatraditsiooniliselt istuvas asendis (tavapäraselt on neid kujutatud seisvatena).

Kirikuhoovis asub 45 meetri kõrgune kellatorn. Seal paiknevad kolm Austrias valatud kella - esimene neist on 1000, teine 500, kolmas aga 300 kilogrammi raskune. Kirikuhoovis asub ka purskkaev, mille rajas kingitusena kohalik islamiusuliste kogukond. Samuti asub kiriku juures mälestussammas Dositheos II auks.

Ajalugu
-------

Katedraali ehitus algas aastal 1972. Arhitekt oli Slavko Brezovski. Hoone pühitseti sisse 12. augustil 1990, kiriku nimipühaku Ohridi püha Klimenti 1150. sünniaastapäeval. Hoone valmis järgmisel aastal.

Galerii
-------

* Dositheos II kuju kiriku juuresDositheos II kuju kiriku juures
* Kiriku sisevaadeKiriku sisevaade
* Kiriku peakuppelKiriku peakuppel

Viited
------

1. ↑
2. ↑  "Arhiivikoopia" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 17. märts 2016. Vaadatud 30. mail 2016.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)

Välislingid
-----------

 Skopje Ohridi Püha Klimenti kirik – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib surmalendurist; taifuuni kohta vaata artiklit Kamikaze (taifuun); omakirjastusliku almanahhi kohta vaata artiklit Kamikadze (almanahh)* |

---

***Kamikaze***'**d** (jaapani keeles 神風 *kamikaze* [kamikadze] 'jumalik tuul') ehk **surmalendurid** olid Jaapani lennuväes 1944–1945 tegutsenud lendurid, kes lõhkeainelastis lennukiga rammisid vastase sihtmärke, hukkudes ise koos lennukiga.

1944. aasta oktoobris loodi Filipiinidel Jaapani viitseadmiral Takijiro Onishi juhtimisel erirünnaku (*tokko*) üksused, et hävitada liitlaste laevastik ida pool Filipiine. Nende täielik nimetus oli "Jumaliku tuule eriründeväed". Hiljem laienes nimetus *kamikaze* kõigile Jaapani enesetapuüksustele, *tokko*-vägedele.

*Kamikaze* '​de eesmärgiks oli rammida lennukitega vastase sõjalaevu, eesmärgiga need hävitada. Selleks kasutati kahte võitlustaktikat: rünnet madal- või kõrglennult. Esimese taktika puhul lähenes lennuk laevale 10–15 meetri kõrgusel veepinna kohal lennates, tõusis siis 400–500 meetri kõrgusele ning pikeeris seejärel laevatekile.

Teise taktika järgi alustas lennuk rünnakut 6000–7000 meetri kõrguselt, võttes 20 kraadise laskumisnurga, et suurendada lennuki kiirust ning välja rihtida tabamispunkt. 1000–2000 meetri kõrgusel suurendas piloot laskumisnurka 45–60 kraadini ning hoidis seda kokkupõrkeni.

*Kamikaze* '​de põhibaasid asusid Taiwani saarel, eriti palju oli neid aga Kyūshū saarel.

Kuni 1945. aasta 15. augustini pani Jaapani armee kokku 510 *kamikaze*-üksust, millest missioonile läks 141. Keskmiselt koosnes üksus kümnest lendurist.

1. ↑  Wragg, David W. (1973). *A Dictionary of Aviation* (first ed.). Osprey. Lk 171. ISBN 9780850451634.
**Ilmar Külvet** (21. november 1920 Keila – 27. aprill 2002 Toronto) oli eesti luuletaja, proosa- ja näitekirjanik ning ajakirjanik.

Külvet õppis aastatel 1933–1938 Gustav Adolfi Gümnaasiumis ja 1940. aastal Tallinna Tehnikaülikoolis. 

Ta töötas ajakirjanikuna ajalehtedes Rahvaleht, Eesti Sõna ja Rindeleht.

1944. aastal põgenes Saksamaale ning oli Schwarzenbeki laagris ajalehe Elav Sõna toimetuse liige ja Lübecki eestlaste põgenikelaagris ajalehe Sõnumid toimetuse liige.

Tunnustus
---------

* 1998 Henrik Visnapuu preemia (pikaajalise viljaka kirjandustegevuse, eriti novellikogu „Gulliveri käekõrval" eest)

Mälestusteos
------------

Tema 85. sünniaastapäevaks anti abikaasa Vaike Külveti eestvedamisel välja mälestusteos "Vana arm ei roosteta", mis põhiosas sisaldab Külveti artikleid ja reisikirju (toimetanud ja teise eessõna "Ilmar Külvet – rahva hääl raja tagant" kirjutanud Piret Noorhani, Eesti Kirjandusmuuseum, Tartu 2005, 440 lk; ISBN 9949418275). Raamatus on veel Urmas Oti intervjuu Ilmar Külvetiga ETV saatesarjas "Carte blanche" ning järgmised artiklid: Mardi Valgemäe "Otsekui parm piriseb", Hellar Grabbi "Ilmar Külveti proosast" ning Markus Larssoni "Mälestuskilde Ilmar Külvetist ja "Ameerika Häälest"".

Välislingid
-----------

* 
* 
* IN MEMORIAM: Ilmar Külvet 21. 11. 1920 – 27. 04. 2002
**Tallinna linnavolikogu** 14. ja 15. jaanuaril 1934 toimunud Tallinna linnavolikogu valimistel said sotsialistide kaks nimekirja kokku 10 kohta, kristlased 2 kohta, linnarentnikud 1 koha, majaomanikud 8 kohta, keskrühm 7 kohta, juudid 1 koha, sakslased 5 kohta, töötud ja töölised 2 kohta, üürnikud 4 kohta, venelased 1 koha ja vabadussõjalased 45 kohta. Artur Sirk valiti valgete ruudukestega, saades kokku 897½ häält. 

Ametlikel andmetel kuulusid Tallinna linnavolikogusse pärast vapside väljaarvamist:

Eesti sotsialistliku tööliste partei linnavolikogu kandidaadid
--------------------------------------------------------------

* August Rei
* Leopold Johanson
* Alma Ostra-Oinas
* Karl Ast
* Karl Virma
* Jaan Piiskar
* August Gustavson
* Aleksander Jõeäär
* Nigol Andresen

Kristlased ja koguduste tegelased
---------------------------------

* Roderich Bidder
* Leopold Raudkepp

Linnarentnikkude ja maaharijate, alevi majaomanikkude, väikekaupmeeste ja vabakutseliste valimisliit
----------------------------------------------------------------------------------------------------

* Ernst Hansar

Majaomanike, majandusliste ja teiste kodanliste ringkondade liit
----------------------------------------------------------------

* Jaan Masing
* Johannes Mürk
* Edgar Pau
* Johann Õunapuu
* Rudolf Kuuskmaa
* Hans Kõrgesaar
* Mikk Aamisepp
* Julius Anton

Rahvuslik keskrühm ja väljastpoolt ühinenud majandus- ja kultuurtegelaste, vabakutseliste ning palgateenijate valimisliit
-------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

* Anton Uesson
* Jakob Vestholm
* Tõnis Kalbus
* Rudolf Moormann
* Theodor Tallmeister
* Tiido Kraus
* Rudolph Paabo

Tallinna juutkond
-----------------

* Boris Mirvitz

Tallinna saksa valimisliit
--------------------------

* Leo Vilcken
* Siegfried Bremen
* Franz de Vries
* Leontine Hippius
* Karl Steinberg

Tallinna tööliste ja töötute ühine valijateühendus
--------------------------------------------------

* Rudolf Tamm
* Priidik Kroos

Tallinna üürnikkude seltsi "Üürnik", tööliste ja kõigi kehvikute ühine valijateühendus
--------------------------------------------------------------------------------------

* Aleksander Maikalo
* Aleksander Kaera
* August Sprenk
* Jaan Johanson

Vene rahvusline liit Eestis
---------------------------

* Aleksei Egorov
* Aleksei Gorbačev

Viited
------

1. ↑  Arest valimisliidu kautsjonile. Vaba Maa, 7. veebruar 1934, nr. 31, lk. 3.

Tallinna linnavolinikud

1904 • 1909 • 1913 • 1917 • 1919 • 1921 • 1924 • 1927 • 1930 • 1934 • 1939
**Verev kurereha** (*Geranium sanguineum*) on kuni 50 cm kõrgune kurerehaliste sugukonda kurereha perekonda kuuluv taim, mis on kaetud pikkade harali karvadega. 

Vars püstine või lamav, hargneb ja moodustab koheva puhma. Lehed on sügavalt lõhestunud, 5–7-harulised, haru omakorda lõhestunud. Just kitsaste lehtede hargnevus on peamine erinevus sarnasest mets-kurerehast. 

Õite varred on enne ja pärast õitsemist longus, vaid õitsemise ajal püstised. Õied on kuni 2 cm läbimõõduga, verevad. Vars ja lehed värvuvad sügisel tihti veripunaseks. Verev kurereha kasvab kuivadel lubjarikastel niitudel ja metsaservadel, hõredas männimetsas. Õitseb juulis-augustis. Kasutatakse ravimtaimena. 

Eestis levinud peamiselt mandriosas ja Saaremaal. Taime rahvapärased nimetused on näiteks kure nokk ja verev geraanium. Laialt levinud paljudes riikides. Ta on pärit Lääne-Euroopa laialehistest metsadest juba 16. sajandist. Kultuuristatud alates 1597. aastast. Viimasel ajal[*millal?*] on aretatud ligi kümme selle kurereha sorti.

Viited
------

1. ↑  "Geranium pratense — aas-kurereha". *Eesti taimede uue levikuatlase tööversioon*. 2019.

Välislingid
-----------

* Verev kurereha andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes

* Verev kurereha – Herba.folklore.ee
* Verev kurereha – seemnemaailm.ee
* Verev kurereha – aiaklubi.ee
* Verev kurereha – Juhani puukool
* Verev kurereha – Loodusmuuseum