recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Reaktsioonivõime-selektiivsuse printsiip** väidab, et suurema reaktsioonivõimega keemiline ühend või aktiivne vaheühend on väiksema selektiivsusega. Tänapäeval loetakse see printsiip vananenuks, kuna paljudel juhtudel see ei kehti.

See printsiip on seotud konkureerivate reaktsioonisuundade suhteliste kiirustega. Reaktsioonivõime ja selektiivsuse sõltuvuse klassikaline näide on lihtsate alkaanide vabaradikaalne halogeenimine: väiksema reaktsioonivõimega broom annab 2-metüülbutaaniga põhiliselt 2-bromo-2-metüülbutaani, kuid oluliselt aktiivsem kloor annab kõigi võimalike regioisomeeride segu. Seega aktiivsemal reagendiil on väiksem selektiivsus. 

Üldist reaktsioonivõime ja selektiivsuse seost selgitab edukalt Hammondi postulaat. See puudutab orgaanilise reaktsiooni siirdeseisundit: kui reaktsiooni käigus siirdeseisund ja ebapüsiv intermediaat järgnevad teineteisele ja mõlemad on ligilähedase energiatasemega, siis nende omavaheline üleminek on seotud vaid vähese molekulaarstruktuuri muutusega.

Tänapäeval võimaldavad arvutid leida kvantitatiivseid struktuur-aktiivsus/omadus sõltuvusi (QSAR või QSPR mudelid), mis seovad aine omaduse ja keemilise struktuuri.

Vaata ka
--------

* Reaktsiooni kiirus
* Termodünaamiline versus kineetiline kontroll
**Aalen** on suur kreisilinn Saksamaal Baden-Württembergi liidumaal umbes 67 km Stuttgardist idas ja 48 km Ulmist põhjas, Ostalbkreisi keskus. Geograafilised koordinaadid on 48° 50' N, 10° 06' E. 

Aalen on Ostalbkreisi suurim linn ja kreisilinn. See on ka Ida-Württembergi regiooni suurim linn. Alates 1. aprillist 1956 on see suur kreisilinn.

Loodus
------

Aalen
Linn on umbes 430 m kõrgusel merepinnast.

See asub Schwäbische Albi kirdeserval Kocheri jõe ülemjooksul.

Rahvastik
---------

Elanike arv oli:

* 2005: 67 100
* 2007: 66 580 (31. detsember)
* 2008: 66 500
* 2015: 67 344 (31. detsember)

Tähised
-------

Aaleni autode tunnus on AA.

Telefonikoodid on 07361, 07366 ja 07367.

Ajalugu
-------

Aaleni kohal asus 150. aasta paiku Rooma sõdurite laager. Arheoloogilistel väljakaevamistel on leitud Rooma linnus ning küla.

Linn tekkis 12. sajandil. 13. sajandil saadi linna õigused.

Aastatel 1360–1803 oli Aalen vaba riigilinn.

Viited
------

1. ↑  Register of German municipalities (4th quarter 2022), vaadatud 12.02.2023.

Välislingid
-----------

* Aaleni koduleht
**Aalter** on hollandikeelne vald Belgias Flandria piirkonnas Ida-Flandria provintsis Genti haldusringkonnas.

Asulad
------

1977. aasta haldusreformi käigus Bellemi, Poeke ja Lotenhullega liidetud Aalter jaguneb järgmisteks osavaldadeks, asulateks ja piirkondadeks:

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Nr | Asula | Pindala(km²) | Elanikke(01/01/2006) |
| --- | --- | --- | --- |
| I (V)(VI) | Aalter-Aalter-Aalter-Brug-Maria-Aalter | 46,35    | 13 771    |
| II | Bellem | 12,08 | 2265 |
| III | Lotenhulle | 17,66 | 2314 |
| IV | Poeke | 5,82 | 535 |

 | Suuremas kirjas Rooma numbritega on tähistatud osavallad. Kollakad alad on linnastunud piirkonnad |

Sõpruslinnad
------------

* Prantsusmaa – La Creuse, alates 1979
* Saksamaa – Rotenburg, alates 1974

* Poeke lossPoeke loss
* BellemBellem
* AalterAalter
* BellemBellem
* BellemBellem
* BellemBellem
* LotenhulleLotenhulle

Välislingid
-----------

 Aalter – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Koduleht (hollandi keeles)

Ida-Flandria provintsi vallad

Aalst | Aalter | Assenede | Berlare | Beveren | Brakel | Buggenhout | De Pinte | Deinze | Denderleeuw | Dendermonde | Destelbergen | Eeklo | Erpe-Mere | Evergem | Gavere | Gent | Geraardsbergen | Haaltert | Hamme | Herzele | Horebeke | Kaprijke | Kluisbergen | Knesselare | Kruibeke | Kruishoutem | Laarne | Lebbeke | Lede | Lierde | Lochristi | Lokeren | Lovendegem | Maarkedal | Maldegem | Melle | Merelbeke | Moerbeke | Nazareth | Nevele | Ninove | Oosterzele | Oudenaarde | Ronse | Sint-Gillis-Waas | Sint-Laureins | Sint-Lievens-Houtem | Sint-Martens-Latem | Sint-Niklaas | Stekene | Temse | Waarschoot | Waasmunster | Wachtebeke | Wetteren | Wichelen | Wortegem-Petegem | Zele | Zelzate | Zingem | Zomergem | Zottegem | Zulte | Zwalm
**Apu Nahasapeemapetilon** on joonissarja "Simpsonid" tegelane. Ta on toidukaupluse Kwik-E-Mart omanik ja Homeri hea sõber.

Apu on pärit Indiast Ramatpurist. Ta õppis Kolkata Tehnikumis ning tuli Springfieldi doktorikraadi tegema. Et oma õppelaenu tagasi maksta, hakkas ta tööle Kwik-E-Martis, kus ta hiljem sai ülemuseks. Talle meeldis töötada Kwik-E-Martis ning oli leidnud uued sõbrad, mispeale ta jäi Springfieldi. Algul oli ta illegaalne immigrant, kui tema õpilasviisa aegus, kuid kui linnapea Quimby plaanis kõik illegaalsed immigrandid välja saata, sooritas ta Homeri ja Lisa abiga kodakondsustesti.

Ta oli koos Homeri, Barney ja direktor Skinneriga *barbershop*-kvarteti Be Sharps liige, kus ta kasutas lavanime **Apu de Beaumarchais**.

Apu nautis algul poissmehepõlve, kuni sai telegrammi tema peatsest korraldatud abielust Manjulaga. Algul ta üritas selle eest põgeneda, kuid hiljem nad abiellusid ja said kaheksa last: Anoop, Uma, Nabendu, Poonam, Priya, Sandeep, Sashi ja Gheet. Kui Springfieldi tabas patriotismipaanika, võttis Apu ajutiselt endale perekonnanimeks McGillicuddy ning vahetas laste nimed ümber - Superman, Condoleezza, Coke, Apple Pie, Manifest Destiny, Lincoln, Pepsi ja Freedom.
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib vanaaja maakonnast ja riigist; helilaadi kohta vaata artiklit Lüüdia helilaad* |

---

Lüüdia algne piirkond
**Lüüdia** oli vanaaja ajalooline piirkond ja kuningriik Väike-Aasia lääneosas. Lüüdia elanike etniline päritolu on teadmata, nad kuulusid indoeuroopa Anatoolia keelegruppi, kuid arheoloogiliste väljakaevamiste tulemusel on tuvastatud hetiidide tugev mõju nende arengus.

Lüüdia asus Väike-Aasia lääneosas Kaaria ja Müüsia vahel. Lüüdia pealinn Sardeis jäi Egeuse rannikust ainult u 150 km sisemaa suunas. Varaseimad teated Lüüdia kuningriigi kohta pärinevad umbes 1200 aastast eKr. 1000 aasta paiku eKr langes Lüüdia Früügia võimu alla. 

Lüüdia mündid
Lüüdia ja Uus-Assüüria suurriigi laienemine, 8.–7. sajand eKr
Aasia impeeriumid u 600 a eKr: Lüüdia, Vana-Egiptus, Mesopotaamia-Babüloonia, Meedia, Pärsia impeeriumid
7. sajandil eKr seda vormiti Lüüdias maailma esimesed kulla ja hõbeda sulamist, elektronist mündid ja hiljemalt 7. sajandiks võtsid lüüdlased omaks foiniikia tähestikul põhineva kirja.

Lüüdia satraapia Ahhemeniidide Pärsias
Lüüdia 2. sajandil eKr
Lüüdia u 50. aastal eKr
Lüüdia kuningriik oli ka kimmerlaste ründeobjektiks, kelle tagasitõrjumiseks lõi Lüüdia kuningas Gyges (u 680–650 eKr) liidu Assüüria kuninga Assurbanipaliga, kuid astus esialgse edu järel liitu hoopis Assüüriast lahku löönud Egiptuse valitseja Psamtikuga, sai seejärel kimmerlastelt rängalt lüüa ja hukkus. Kuigi tema järglane (u 650–615 eKr) Ardys taastas liidu Assüüriaga, ei hoidnud see ära Sardise rüüstamist kimmerlaste poolt. 

Umbes 600 eKr laienes Lüüdia kuningriik Egeuse mere ja Halyse jõeni, vallutades Früügia, Kaaria, Troasi ja Müüsia, ning hoidis tähtsamaid Musta mere kaubateid enda kontrolli all. 

6. sajandi alguseks eKr allus Lüüdia kuningale kogu Anatoolia lääneosa ning 6. sajandi keskel eKr sundis Lüüdia kuningas teisi Väike-Aasia Joonia linnriike maksma tribuuti. Kuningas Alyattese ajal (u 600–560 eKr) toimunud sõda Meedia kuninga Kyaxaresega lõppes 585. aastal rahu ja liidulepingu sõlmimisega. Rahu- ja liidulepinguga jäi Anatoolia läänepoolne osa Lüüdiale. Viimasele Lüüdia kuningale Kroisosele (560–546 eKr) allusid peaaegu kõik Kreeka linnad Anatoolia läänerannikul ja kõik Anatoolia sisealad lääne pool selle keskplatood läbiva Halyse jõge (tänapäeva Kizil Irmak). 547/546. eKr asus Kroisos sõjaretkele Ahhemeniidide Pärsia kuningate kuninga Kyros II vastu, kuid sai lüüa. Kyros vallutas Sardeise ja liitis Lüüdia oma valdustega. Lüüdia langes Kyros II võimu alla Lüüdia satraapiana.

3. sajandil eKr vallutas alad Makedoonia valitseja Aleksander Suur. Hiljem langes ala Pergamoni ja Seleukiidide ning 133 eKr Rooma võimu alla Väike-Aasia provintsina.

Vaata ka
--------

* Trooja
* Smürna
* Epeiros
* Sardis
* Miletus
* Väike-Aasia

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Lüüdia** |
**Ahti Bachblum** (sündinud 8. mail 1976 Haljalas) on eesti pianist, laulja, helilooja, dirigent, organist ja vaimulik.

1995. aastal lõpetas ta Heino Elleri nimelise Tartu Muusikakooli klaveri erialal. Ta on õppinud ka klassikalist laulu Eesti Muusikaakadeemias Teo Maiste juures ning džässklaverit Viljandi kultuurikolledžis. 2007. aastal asus ta õppima Usuteaduse Instituudis. Ordineeriti 3. juulil 2010 diakoniks.

Ta on laulnud Vanemuise kooris, kooris HaleBopp Singers ning teinud klaverisaatjana koostööd paljude kooride ja ansamblitega.

2016. aastast on ta meeskoori Rakvere abidirigent ja klaverisaatja.

Ahti Bachblum on tulnud 4 korral Raimond Valgre laulufestivali ja 5 korral Alo Mattiiseni muusikapäevade laureaadiks.

Ta on Haljala ja Käsmu koguduse organist ning on diakon Kunda ja Viru-Nigula koguduses.

Muusik Toomas Lunge on tema nõbu.

Välislingid
-----------

* Ahti Bachblumi koduleht
* Margus Eek "Ahti Bachblum: Olen oma eluga rahul" Virumaa Nädalaleht, 7. aprill 2006
* Ahti Bachblum "Kundas on erilaadne pühakoda seisnud 85 aastat" Eesti Kirik, 16. jaanuar 2013
* Merje Talvik "Diakon Ahti Bachblum teenib Viru kogudusi" Eesti Kirik, 10. august 2013
**Ahti Pärna** (sündinud 24. mail 1969 Tallinnas) on eesti laevajuht ja juhtimisteadlane.

Elulugu
-------

Ahti Pärna on Ants Pärna poeg. Lõpetas 1987. aastal Tallinna 44. Keskkooli, 1994. aastal Peterburi Mereakadeemia laevajuhtimise erialal, 2000. aastal Tallinna Tehnikaülikooli magistriõppes ja sai ärikorralduse magistrikraadi. Väitekiri "ISM koodeks – kvaliteedijuhtimise alus merenduses" on kaitstud 2000. aastal.

Aastail 1994–1996 töötas Ahti Pärna Eesti Merelaevanduses tüürimehena, 1996–2004 Tallinkis tüürimehena ja 2004–2006 kaptenina. 

2006. aastast töötab laevaettevõttes Navirail OÜ kaptenina.

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkond: juhtimine merenduses. 5 teaduspublikatsiooni.

Teoseid
-------

* ISM koodeks Eesti laevanduses. // Eesti Laevanduse aastaraamat 2000. Tallinn, 2000.

Viited
------

1. 1 2 3  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Kirjandus
---------

* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Ahtme raamatukogu** on Kohtla-Järve Keskraamatukogu Ahtme haruraamatukogu.

Raamatukogu asub Kohtla-Järve Ahtme linnaosas ja võeti ehitajatelt vastu 7. mail 2002

Hoone, kus praegu raamatukogu asub, oli algselt mõeldud kaubanduskeskuseks. Raamatukoguks ümberprojekteerimise ja ümberehituse jaoks oli ettenähtud 2,5 miljonit krooni.

Raamatukogu ruumes avati 15. oktoobril 2005 esimene välismaine Vene Muuseumi virtuaalne filiaal. Virtuaalne filiaal tegutses Ahtme Raamatukogu ruumes paari aasta vältel, kolides hiljem ümber Põlevkivimuuseumisse

1. jaanuari 2008 aasta seisuga oli raamatukogus 95746 säilitusüksust.

Viited
------

1. ↑  "Ahtme HRK". *Kohtla-Järve Keskraamatukogu koduleht*. Vaadatud 19.07.2008.
2. ↑  Sofja Bauer (8.05.2002). "Ehitajad andsid Ahtme raamatukogu üle". *Põhjarannik Online*. Vaadatud 19.07.2008.
3. ↑  Anti Ronk (5. juuni 2006). "Tunnustati Kohtla-Järve Vene Muuseumi Virtuaalne filiaal edukat tööd (arhiveeritud lehekülg)". Originaali arhiivikoopia seisuga 28. juuni 2007. Vaadatud 19.07.2008.
4. ↑  Irina Kiviselg (20.4.2007). "Põlevkivimuuseum on avamiseks valmis". *Põhjarannik Online*. Originaali arhiivikoopia seisuga 10.06.2007. Vaadatud 19.07.2008.

Välislingid
-----------

* Raamatukogu koduleht
**Oskar Johannes Frey** (31. mai 1859 Tartu – 28. aprill 1955 Berliin) oli Eesti vaimulik.

Frey lõpetas Tartus gümnaasiumi ja õppis aastatel 1879–1884 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Prooviaastal oli ta Halliste Püha Anna koguduses. Ordineeriti õpetajaks 14. juulil 1885.

Ta töötas aastatel 1885–1888 adjunktpastorina Viljandi Jaani koguduses ja selle kõrvalt kooliõpetajana Viljandi kreiskoolis. Aastatel 1888–1913 oli ta Moskva kubermangus eestlasi teeniv vikaar, 1913–1918 Moskvas Eliisabeti koguduse (Moskva eesti kogudus) õpetaja ja 1919–1920 Moskva reformeeritud koguduse vikaarõpetaja. Moskvas olles oli ta ka Peeter-Pauli koolis usuõpetaja. Aastatel 1920–1921 oli ta Valga Peetri koguduse õpetaja ning 1922–1924 töötas kooliõpetajana Viljandis ja 1924–1925 usuõpetajana Põltsamaal.. 1929. aastal oli ta kolm kuud Kambja koguduse õpetaja.

1939. aastal põgenes Saksamaale, kus elas Danzigis ja Berliinis tütre juures.

Isiklikku
---------

Tema poeg Erik Frey oli Põltsamaa Niguliste koguduse õpetaja, tütar Ellen Frey oli Tartus ja Põltsamaal arst.

Viited
------

1. ↑  Konrad Veem Eesti Vaba Rahvakirik Dokumentatsioon ja leksikon EVR Stockholm 1988
2. ↑  Erik Amburger "Die Pastoren der evangelischen Kirchen Rußlands" vom Ende des 16. Jahrhunderts bis 1937 Ein biographisches Lexikon Institut Nordostdeutsches Kulturwerk Martin Luther Verlag 1998
3. ↑  Lexikon deutschbaltischer Theologen seit 1920. Bearbeitet von Wilhelm Neander. 2 auflage 1988, bearbeitet von C. Helmut Intelmann
4. ↑  Kristjan Luhamets. Kambja kihelkonna ajalugu. Tartu: Ilmamaa, 2011
**Oskar Ernst Emil Tomberg** (23. oktoober / 4. november 1866 Tudulinna – 6. veebruar 1938 Tallinn) oli eesti vaimulik.

Oskar Tomberg sündis rentnik Johannes Tombergi ja Wilhelmine Tombergi kolmanda pojana. Ta õppis Tartu Kubermangugümnaasiumis ja 1884–1889 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Prooviaastal oli ta Vaivara koguduses (venna Christoph Dietrich Georgi juures). Ordineeriti 3. veebruaril / 15. veebruaril 1891 Tallinnas õpetajaks.

Vaimulikutööd alustas 1891. aastal Koeru Maarja-Magdaleena koguduse abiõpetajana. Seejärel oli 1892. aastal Eestimaa vikaarõpetaja, 1892–1895 Tallinna Toompea Kaarli koguduse abiõpetaja ning 1896 – 15. oktoober 1932 Jõelähtme Püha Neitsi Maarja koguduse õpetaja, 1917–1920 Ida-Harju praostkonna praost, alates 1932. aastast emerituuris.

1912. aastal koostas ta ülevaate Jõelähtme koguduse ajaloost, mis avaldati kiriku uue torni ja kella õnnistamise päevaks 4. novembril 1912.

Isiklikku
---------

Ta abiellus 1891 Margarethe Helene Elisabeth Hoffmanniga, kellega tal oli 11 last. Ainult 3 neist elasid abiellumiseni.

Tema vend Nikolai Adolf Tomberg oli luterlik vaimulik Kamenets-Podolskis, vend Christoph Dietrich Georg Tomberg oli Vaivara koguduse õpetaja. Tema äi Heinrich Ferdinand Hoffmann oli Koeru Maarja-Magdaleena koguduse õpetaja. Tema poeg Herbert Tomberg oli arst.

Välislingid
-----------

* EELK vaimulike elulood – Oskar Tomberg
**Kazimirava** on küla (endine alev) Valgevenes Homieli oblasti Žłobini rajooni Malevičy külanõukogus. Asula asub oblasti keskusest Homielist 105 ja rajooni keskusest Žłobinist 12 kilomeetri kaugusel.

Külas on postkontor, seal asub ka Kazimirava klooster, mis asutati aastal 2000. Vaatamisväärsuseks on sealne XVIII sajandil ehitatud õigeusu kirik. Kazimiravast kolm kilomeetrit loodes asub Kazimirava raudteepeatus.

Elanikkond
----------

|  |  |
| --- | --- |
| * 165 (1959)
* 111 (1999)
 | * 103 (2004)
* 87 (2010)
 |

Ajalugu
-------

Kazimirava alevi asutas aastal 1713 Kazimierz Judzicki, kelle järgi asula ka oma nime sai. Ta asutas sinna ka uniaadikiriku alluvuses oleva kloostri.

Aastal 1793 läks Kazimirava teisel Poola jagamisel Vene impeeriumi koosseisu. Alev hakkas kuuluma Minski kubermangu ja Bobruiski maakonda. Aastal 1832 allutasid Moskva võimud sealse õigeusu kiriku Moskva patriarhaadile, ühtlasi suleti sealne klooster. Aastal 1859 oli alevis 33 maja. Aastal 1886 olid Kazimiravas vesiveski ja tuulik. Aastal 1897 asusid seal õigeusu kirik, juudi palvemaja ja võõrastemaja.

Aastal 1919 läks Kazimirava Valgevene NSV koosseisu. Aastal 1920 oli alev mõnda aega Poola vägede kontrolli all. Järgmisel aastal avati alevis kool. Aastal 1930 organiseeriti sealne kolhoos, ühtlasi kaotas asula alevi staatuse. Aastal 1962 liideti Kazimiravaga Žalvini küla, aastal 1966 aga Kasahi küla.

Aastal 1996 avati külas õigeusu naisklooster.

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 11. oktoober 2020. Vaadatud 3. mail 2020.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
2. ↑
3. ↑  Соркіна І. Мястэчкі Беларусі... — Вільня, 2010. С. 379.
4. ↑  150 пытанняў і адказаў з гісторыі Беларусі / Уклад. Іван Саверчанка, Зьміцер Санько. — Вільня: Наша Будучыня, 2002. — 238 lk. ISBN 9986-9229-6-1.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Kazimirava** |
**Kazatšje** (jakuudi keeles Хаһаачыйа; vene keeles Казачье) on küla Venemaal Sahha Vabariigi Ust-Janski ulussis, Kazatšje naslegi halduskeskus.

Kazatšje on Kazatšje naslegi (külaasunduse) ainus asula, asub Kirde-Jakuutias põhjapolaarjoonest põhja pool  Jana jõe paremal kaldal. Kazatšje jääb ulussi halduskeskusest Deputatskist 213 km loode suunas ja vabariigi pealinn Jakutskist enam kui 1600 km kirde suunas. Laptevite mere rannikule jääb asulast 140 km.

Kazatšje on elanike arvult ulussi suuruselt teine asula. Küla elanike arv on **1367** (2010).

Külas on jõekai, põhjapõdrakasvatusmajand, jaoskonnahaigla, kultuurimaja, raamatukogu, keskkool (310 õpilasega), spordisaal, muusikakool, diiselelektrijaam, hoiukassa, apteek, leivaküpsetuse töötuba, tuletõrjeüksus, eraettevõtted ja mitu kauplust. Ulussikeskusega toimib kopteriühendus. Põhiline majandustegevus on põhjapõdrakasvatus ja kalapüük.

Küla jääb  lähisarktilisse kliimavöötmesse. Küla jääb igikeltsa alale.

Küla asustasid 1636. aastal vene  kasakad. Kazatšje oli lähtepunktiks Jakov Sannikovi, Eduard Tolli ja Aleksandr Koltšaki ekspeditsioonidele.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Казачье. old.sakha.gov.ru
2. ↑  Численность населения. Venemaa statistikaandmed 2010 Sahha osas. sakha.gks.ru

Välislingid
-----------

* Казачье. old.sakha.gov.ru
**Richard Henry Sellers** CBE (8. september 1925 – 24. juuli 1980) oli juudi päritolu Suurbritannia koomik ja näitleja.

Peter Sellersi tõenäoliselt tuntuim roll, inspektor Jacques Clouseau Roosa pantri filmides jääb aastatesse 1963–1978. 

Lisaks kogus Sellers tuntust osatäitmistega filmides *I'm All Right Jack* (1959), *Only Two Can Play* ning "Lolita" (mõlemad 1962), "Dr Strangelove ehk Kuidas ma lõpetasin muretsemise ja õppisin armastama pommi" (*Dr. Strangelove or: How I Learned to Stop Worrying and Love the Bomb*, 1964) ja "Telekamees" (*Being There*, 1979).

Tunnustus
---------

Kolmel korral on Peter Sellers kandideerinud Oscari ning viiel Kuldgloobuse nominatsioonile. 1980. aastal võitis Sellers parima muusika- või komöödiafilmi meesnäitleja kuldgloobuse rolli eest filmis "Telekamees".

Viited
------

1. ↑  Peter Sellers (British actor). Britannica Online Encyclopedia
2. ↑  Peter Sellers - Awards. IMDb

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Peter Sellers** |

* Peter Sellers andmekogus IMDb (inglise)
* Peter Sellers andmebaasis TCM Movie Database (*inglise keeles*)
* Peter Sellers andmekogus Filmiveeb

### Videod
**Peter Stackelberg** (ka **Peter von Stackelberg**; umbes 1480 – 25. augustil 1545) oli Tartu piiskopkonna vasall, stiftifoogt aastatel 1522–1532 ja 1542–1545.

Peter von Stackelbergi isa oli Tartu vasalli Arnd von Stackelberg (surnud 1504), kes Stackelbergi suguvõsa pärast pikaajalist pausi taas Liivimaale tõi. Ta sündis Kambjas umbes 1480. aastal ning võttis nooruses osa Wolter von Plettenbergi sõjakäikudest venelaste vastu Liivimaa-Moskva sõjas. 1522. aastal sai temast esimest korda Tartu stiftifoogt, samal aastal osales ta piiskopi esindajana ka Liivimaa maapäeval. Tema ametiaeg sattus väga keerulisse perioodi, sest Liivimaale jõudis reformatsioon. Tartus puhkes vastuhakk katoliikliku piiskopi Johannes Blankenfeldi vastu ning 1524. aastal ründasid linlased Toomemäge. Stackelberg astus koos väikese sõjasalgaga neile vastu ning tappis neist mitmed, kuid pidi siiski Tartu linnusesse taanduma. Pärast Blankenfeldi surma 1527. aastal jäi Stackelberg endiselt stiftifoogti ametisse, kuid 1532. aastal loobus ta ametist ja astus kloostrisse. Siiski jätkus peagi ka ta ilmalik elu: 1535–1537 võttis ta osa maapäevadest ning 1542. aastal nimetati ta uuesti Tartu stiftifoogtiks. Selleks jäi ta kuni oma surmani 1545. aastal.

Stackelberg oli tõenäoliselt kaks korda abielus: esimene kord Anna von Buxhövdeniga, kelle vend Reinhold oli Saare-Lääne piiskop, teist korda aga Magdalena von Asserieniga. Tal oli kuus last, sealhulgas ka neli poega, kes panid aluse Stackelbergide suguvõsa erinevatele liinidele. 

Et Peter von Stackelberg saavutas Tartu piiskopkonnas kõrge positsiooni ning tema lapsed olid alusepanijaks suguvõsa erinevatele harudele, võib teda nimetada ka Liivimaa Stackelbergide hiilgusele alusepanijaks.

Järglased
---------

Peter Stackelbergi poegadest põlvnesid suguvõsa peamised liinid: Vanimast pojast Reinholdist põlvnes Kaagvere liin, Johann vanemast põlvnes Kambja liin, Peterist Pidula liin ja Johann nooremast Haljava liin.

* Johann vanemast (1510–1583) põlvnes Kambja liin,
* Reinholdist (1528–1557) põlvnes Kaagvere liin,
* Peterist (circa 1515– circa 1589) Saaremaa Pidula liin ja
* Johann nooremast Harjumaa Haljava liin.

Viited
------

1. ↑  Stackelbergid: Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften, Teil 2 Estland, Bd. 1, Görlitz, 1930, lk.277, lk.281, Parandused lk.47
2. ↑  Stackelbergid: Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften, Teil 1, Livland, Band 2, Görlitz 1935, lk. 922
3. ↑  Stackelbergid: Genealogisches Handbuch der Oeselschen Ritterschaft, 1935, lk. 344

Välislingid
-----------

* Peter von Stackelbergi elulugu Stackelbergide suguvõsa kodulehel

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Kersten Soye** | **Tartu stiftifoogt**1522–1532 | Järgnev**Jürgen Kursell** |
| Eelnev**Fromhold von Tiesenhausen** | **Tartu stiftifoogt**1542–1545 | Järgnev**Jürgen Kursell noorem**

 |
Cantwell (2022)
Todd Cantwell 2019. aastal Norwich City särgis
**Todd Owen Cantwell** (sündinud 27. veebruaril 1998 Derehamis) on Inglismaa jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Šotimaa kõrgliigaklubis Rangers.

Ta alustas klubikarjääri Inglismaa klubis Norwich City, mille noortesüsteemiga liitus ta 2008. aastal. Norwichi põhimeeskonnas debüteeris ta 2018. aasta jaanuaris karikamängus Chelsea vastu. Seejärel suundus ta ülejäänud hooajaks laenule Hollandi esiliigaklubisse Fortuna Sittard, kus lõi 10 mänguga kaks väravat.

Inglismaa esiliigas debüteeris ta Norwichi meeskonnas 2018. aasta septembris mängus Readingi vastu. Esimese värava lõi ta 2018. aasta detsembris mängus Rotherham Unitedi vastu. Inglismaa kõrgliigas lõi Cantwell esimese värava 24. augustil 2019 mängus Chelsea vastu. Hooaja 2021/22 teises pooles mängis ta Norwich Cityst laenul Inglismaa esiliigaklubis AFC Bournemouth.

2023. aasta jaanuaris sõlmis Cantwell lepingu Rangersiga..

Cantwell mängis Inglismaa kuni 17-aastaste ja kuni 21-aastaste koondistes.

Saavutused
----------

Norwich City
* EFL Championship: 2018–19, 2020–21

AFC Bournemouth
* Championship: Teine koht 2021–22

Viited
------

1. ↑  "Norwich City transfer news: Todd Cantwell signs for Rangers". *edp24.co.uk*. 23. jaanuar 2023. Vaadatud 4. märtsil 2023.

Välislingid
-----------

* Profiil Rangers FC kodulehel
Saksa sõjaväel oli Teise maailmasõja ajal kergete kaponiiride tüüpprojektide sari ametliku nimega *Ringstand*. Oma mitteametliku nimetuse "tobruk" said kaponiirid Tobruki linna ja sadama järgi Itaalia valdustes Põhja-Aafrikas (tänapäeva Liibüas). 

Alates 1943. aastast rajati tobrukeid kindlusehitiste või -alade välispiiride lähikaitseks. Projekte oli raudbetoonist piirete paksuse ja tugevuse järgi kuni 200 varianti. Üldse ehitati umbes veerand miljonit tobrukit kõikidel aladel, mis olid Teise maailmasõja ajal Saksa valdused või okupatsiooni all.

Relvastus, varustus ja ehitus
-----------------------------

Tobruki varustuses võis olla kuulipilduja, granaadi- või leegiheitja ning isegi kergesuurtükiga tankitorn. Kergemas tobrukis võis olla helgiheitja, öövaatlusseade või lihtsalt vaatluskuppel. Enamasti oli sealt võimalik tulistada või vaadelda 360° ulatuses.

Tobruki esikülg on vaenlase poole, tagaküljel on ukseava ja ühendustee ümbritsevatesse kaitsekraavidesse vms ühendusteedesse. Sees pääses madalamal asetsevast eesruumist treppipidi kõrgemal olevasse põhiruumi, mille laes on lahingu- või vaatlusava. Nii kaitse- kui ka maskeerimise pärast oli tobruk üldiselt kaetud pinnasega kuni üla-avani.

Paiknemine
----------

Eestile lähimad teadaolevad tobrukid asuvad Peterburis Venemaal ning Liibavis ja Räisakus Lätis.

Tobrukid Eestis
---------------

Arvatavasti püstitati 1944. aastal Tallinna mitu tobrukit sadama-ala kaitseks, tänapäeval on neist teada ainult üks tobruk Kadrirannas (tüüpprojekt *Regelbau 58c* ehk *201*).

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Tobruk (kindlustis)** |
**Kintspüksid** on kitsad põlvpüksid, mida kanti endisaegses meesteriietuses (praegu kasutusel rahvariietuses).

Ajaloost
--------

Põhja- ja Kesk-Eestis hakati meeste poolt avaraid põlvpükse kandma alates 17. sajandist Euroopa moe eeskujul. 18. sajandil kanti neid kogu Eestis, v.a. saared. Sellega koos tuli tarvitusele ka nimetus *püksid*. 19. sajandi algul jõudsid Põhja-Eestis riietusse kitsad, vastu keha hoidvad põlvpüksid, mida nimetati kintspüksid (ka *kintpüksid* või *kukepüksid*). Nende kandmine levis üle kogu Eesti ja ka saartele. 19. sajandi lõpupoole võeti Euroopast üle pikkade pükste kandmise mood.

Kintspükse õmmeldakse neljast tükist, õmblused on külgedel ning ees alla keeratav *lakk*, mis on mõlemast ülanurgast või ka eest nööbitav. Säärte värvlid köidetakse sisseaetud paeltega või seotakse värvlite peale pandud säärepaltega. Sääreotstel olevad lõhikud kinnitatakse 2–3 nööbiga. Kintspüksid õmmeldakse enamasti potisinisest riidest.

Vaata ka
--------

* aluspüksid
* dressipüksid
* haaremipüksid
* kaatsad
* kaltsad
* põlvpüksid
* pepuvahepüksid
* püksid
* teksad

Viited
------

1. ↑  Eesti keele seletav sõnaraamat Vaadatud 11.08.2020
2. 1 2  Eesti rahvakultuuri leksikon (3. trükk). 2007. Koostanud ja toimetanud Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 235

Välislingid
-----------

* Eesti rahvarõivad. Laiuse mees.
Aleksei Popogrebski, KinoSojuzi esimees 2017. aastast
**Venemaa Kinematografistide ja Professionaalsete Kinematografistide Ühenduste Liit** (vene keeles Союз кинематографистов и профессиональных кинематографических организаций и объединений России; lühinimi **KinoSojuz** КиноСоюз) on Venemaa kinematografistide ühendus, loomeliit.

KinoSojuzi asutasid 2010. aastal Venemaa Kinematografistide Liidu juhtkonna ja liidu esimehe Nikita Mihhalkovi tegevusega rahulolematud liidu liikmed, nende seas Eldar Rjazanov, Aleksei German, Juri Norštein, Aleksandr Sokurov ja Aleksandr Gelman. KinoSojuzi esimene kongress peeti 1.–2. juulil 2011 Moskvas. Sellal oli uuel loomeliidul liikmeid 168. 

2011. aastal asutati KinoSojuzi filmipreemia Elem. 

KinoSojuzi esimees on 2017. aastast filmirežissöör Aleksei Popogrebski (sündinud 1972).

Välislingid
-----------

* KinoSojuzi koduleht
* KinoSojuzi liikmete nimistu. kinosoyuz.com
Artiklis "**Surmanuhtlus Eestis"** käsitletakse kohtu poolt mõistetud ja ametlikult täideviidud surmanuhtlusi Eestis läbi aja.

7. mail 1535 hukati pea maharaiumise teel Harju eesvärava alal Johann von Uexküll.

1934. aasta Kriminaalkohtupidamise seadustiku § 701 järgi tehti surmamõistetule ettepanek oma elu lõpetada mürgiga. Kui ta seda viie minuti jooksul ei teinud, poodi ta üles.

Viimane surmaotsus Eesti NSV-s viidi täide 18. veebruaril 1970 Tallinnas. Hiljem viidi surmamõistetud üle teistesse NSV Liidu vanglatesse, peamiselt tõenäoliselt Leningradi.

Viimast korda viidi Eestis kohtuotsusega kinnitatud surmaotsus täide 11. septembril 1991, kui Tallinnas hukati Rein Oruste.

Surmanuhtluse kaotamine Eestis
------------------------------

Surmanuhtlus rahu ajal kaotati Eesti NSV-s üleliidulise seadusega 26. mail 1947.

Surmanuhtlus taastati 12. jaanuaril 1950. aastal "kodumaa reeturite, spioonide ja õõnestajate-diversantide" juhtumitel. 30. aprillist 1954 võis surmanuhtlust rakendada ettekavatsetud tapmise karistamisel. 15. veebruarist 1962 võis surmanuhtlust rakendada vägistamise karistamisel, 20. veebruarist 1962 suures ulatuses altkäemaksu võtmise puhul.

Inimesi mõisteti surma ka pärast 1991. aastat, kuid surmanuhtlust ei viidud enam täide. Pärast iseseisvuse taastamist pidas Eesti poliitiline eliit vajalikuks Euroopa Liidu riikide eeskujul asendada surmanuhtlus eluaegse vangistusega, kuigi raskete kuritegude osatähtsus Eestis 1990. aastate alguses suurenes.

13. jaanuaril 1997 esitas valitsus Riigikogule "Inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni lisaprotokolli nr 6 ratifitseerimise seaduse eelnõu", mis nägi ette surmanuhtluse kaotamise. Surmanuhtlus säilis meie seadustikus kuni 1998. aastani.

Pärast surmanuhtluse kaotamist on Eesti ühiskonnas arutatud surmanuhtluse taastamist eriti raskete kuritegude puhul. Eesti Kirikute Nõukogu tellis 2015 aastal OÜ Saar Pollilt küsitluse, mille tulemusena selgus, et 1002 inimesest vanuses 15–74 pooldasid surmanuhtlust 70%.

2019. aasta jaanuaris MTÜ Ühiskonnauuringute Instituudi tellimusel Turu-uuringute AS-i poolt 1001 valimisealise Eesti kodaniku seas läbi küsitluses toetas Eestis surmanuhtluse taastamist 40% ja vastu oli 53% vastanutest. 7% oma seiskoht puudus.

Viited
------

1. ↑  Kriminaalkohtupidamise seadustik. 21. september 1934. Riigi Teataja nr 1934,89,720. Avaldatud 22. oktoober 1934
2. ↑  Robert Treufeldt. "Kalaranna fort ehk hilisem "Patarei" vangla". MTÜ Castellum. Tallinn 2019. Lk 49
3. ↑  Kai Maasoo (15. juuni 2015). "Elust, Usust ja Usuelust 2015" (PDF). *Saar Poll OÜ*. Lk 14.
4. ↑  "70% eestimaalastest toetab surmanuhtlust". *ERR*. 15. juuni 2015.
5. ↑  EKRE lubadust taastada surmanuhtlus Eestis toetab 40% valijatest. MTÜ Ühiskonnauuringute Instituut, 3. veebruar 2019

Kirjandus
---------

* Malle Elvet. "Retk vanglaellu aitab tunnetada vabaduse väärtuse mõõtmatust". Lõunaleht, 12. august 2010
* "Raidkiri bandiitide kalmistul palub ka nende pattudele andestust". Postimees, 26. november 2011
"**Surm paradiisis**" (originaalpealkiri **"Death in Paradise"**) on inglise ja prantsuse televisiooni koostööna valmiv komöödia sugemetega telesari. Sarja võtted toimuvad Prantsuse meretaguses piirkonnas  Guadeloupe'is, peaosades on Ben Miller ja Sara Martins. Sarja esimene, 8-osaline hooaeg esilinastus 25. oktoobrist kuni 13. detsembrini 2011. Sarja teise, samuti 8-osalise hooaja võtted lõppesid 2012. aasta oktoobris, saated olid ekraanidel 8. jaanuarist kuni 26. veebruarini 2013. 12. veebruaril 2013 teatati sarja jätkumisest kolmanda hooajaga, mis jõudis ekraanidele 2014. aasta jaanuaris. Neljas hooaeg esilinastus 2015. aasta 8. jaanuaril, viies hooaeg 2016 aasta 7. jaanuaril, kuues hooaeg 2017. aasta 5. jaanuaril, seitsmes hooaeg 2018. aasta 4. jaanuaril ning kaheksas hooaeg 2019. aasta 10. jaanuaril.

Sisu
----

Süžee keskendub sirgjoonelisele inglise politseinikule Richard Poole'ile (Ben Miller). Londoni politseiuurija saadetakse troopilise Kariibi mere väljamõeldud Saint-Marie' saarele lahendama briti politseiniku surmajuhtumit. Eelkäija surmajuhtumi lahendamise järel saab Poole'ist saare politseijõudude uus uurija. Poole'i mõrva järel 3. hooaja alguses määratakse tema asemele vilumatu Londoni uurija Humphrey Goodman (Kris Marshall).

Viited
------

1. ↑  Digital Spy, 12. jaanuar 2012 vaadatud 2012-06-24
2. ↑  "Death in Paradise series three confirmed". Radio Times. Originaali arhiivikoopia seisuga 19. veebruar 2013. Vaadatud 12.02.2013.
3. ↑  "Death In Paradise". *www.geektown.co.uk* (inglise). Vaadatud 3. augustil 2016.
4. ↑  BBC One - Death in Paradise

Välislingid
-----------

* Death in Paradise andmekogus IMDb (inglise)
**Surm** on inglise kirjaniku Terry Pratchetti Kettamaailma raamatusarja tegelane, kes vastavalt klassikalisele ettekujutusele surma personifikatsioonist esineb musta riietatud inimskeletina, kel on käes vikat.

Surm esineb peaaegu kõigis Kettamaailma raamatutes. Tegemist on pika ja kõhetu, absoluutsest pimedusest valmistatud rüüsse mähitud skeletiga, kel on ülimalt terav vikat, millega ta saab hingi keha küljest eraldada. Surm ratsutab Binky-nimelisel valgel hobusel, sest skeletthobune osutus ebapraktiliseks: ta kippus koost lagunema.

Surm resideerib Kettamaailmast erinevas dimensioonis asuvas majas, kus aeg tavapärases mõttes ei liigu ning kõik on mustvalge. Ka Surm ise on ajatu olevus, kes sarnaneb Kettamaailma surematute jumalatega; mõned viimastest: Sõda, Nälg ja Taud, on ka tema sõbrad (neli maailmalõpu ratsanikku). Surmal on teener Albert, kes kunagi oli Ankh-Morporki Nähtamatu Ülikooli ülemkantsler ehk kõigi võlurite juht.

Surm ei tapa kedagi isiklikult, vaid tuleb ainult järele neile, kelle aeg on otsa saanud. Kettamaailma kangelaste puhul aga esineb sageli surmalähedasi kogemusi, kus Surm neile küll ilmub, kuid kaasa siiski ei vii. Kõige enam on neid võlur Rincewindil. Surm suhtub inimestesse üldiselt sümpaatiaga, astudes mõnikord isegi üle talle pandud kohusest surmale määratud inimeste elu lõpetada. Samuti meeldivad talle kassid, kuid sümpaatiaga suhtub ka mitmesse teisesse, näiteks tegutseb tema heakskiidul ka Rottide Surm.

Surma kõne eristub muust tekstist vormiliselt selle poolest, et see esineb raamatutes alati kapiteelkirjas (inglise keeles *small caps*). Et Surmal pole häälepaelu, siis ei ole tema hääl kuuldav mitte kõrvade abil, vaid jõuab otse kuulaja mõtetesse. Häälel on siiski eriomane kõla, mida raamatutes on võrreldud kahe kiviploki kokkupõrke või ka kirstukaante paugutamisega.
**Vajuonis** on järv Leedus Švenčionyse rajoonis, merepinnast 146,6 meetri kõrgusel. Põhjas ja idas piirneb järv Ignalina rajooniga. Järv jääb Aukštaitija rahvusparki.

Kaldad on üldiselt kõrged ja metsased, idas kohati ka madalad ja soostunud. Kohati on kallastel põllud ja niidud. Kaldajoone pikkus on 10,28 kilomeetrit. Edelaosas on pikk abajas. Sügavaim koht asub järve lääneosas.

Järve suubuvad Tuolase järvest algav Tuola, Raudonupis ja veel 10 nimetut oja. Välja voolab Kretuonase järve suubuv Vajuonėlė.

Külad järve kaldal on Rėkučiai, Kamša, Pavajuonis, Papravalė ja Lygumai. Põhjakaldal asub Papravalė linnamägi, järve kaldale on rajatud Lygumai vaatetorn.

Järve nimi tuleneb sõnast *veja*, mis tähistab noort heina või muru.

Viited
------

1. ↑  *Vajuonis (Švenčionių r.)*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, Kd. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. 430 Lk.
2. ↑  Aleksandras Vanagas. *Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas.* 370 lk. – Vilnius: Mokslas, 1981.
**Oskar Friberg** (16. august 1919 Vormsi - 10. mai 2019 Vormsi) oli vanim Vormsi elanik ja viimane enne Teist maailmasõda elanud inimene saarel.

Ta oli rannarootslane.

Oskar Friberg teenis 1940. aasta okupatsiooni ajal Eesti sõjaväes ning arvati automaatselt Nõukogude vägede koosseisu, kus ta sõdis Kuramaani välja. 

1941. aastal sai ta haavata. Koju pääses ta alles 1946. aastal. Seejärel ehitas ta paar aastat paate ja püüdis kala, kuid siis ei lastud enam rootslasi merele. Pärast seda oli Friberg 55 aastat ta Norrby majakavaht.

2014. aastal õnnitleti teda 95. sünnipäeval.

Isiklikku
---------

Tema lellepoeg oli kettaheitja Algot Friberg.

Viited
------

1. ↑  "OSKAR, 1919: Noortele inimestele oleks rohkem töökohti vaja muretseda" Delfi, 28. veebruar 2013
2. ↑  Kaire Reiljan Lahkus vormsirootslane Oskar Friberg. Lääne Elu 10. mai 2019, vaadatud 5. juunil 2019
3. ↑  "Oskar Friberg - vanim Vormsil elav rannarootslane" Eestielu, 16. märts 2011
4. ↑  Lääne Elu, nr. 93, 16 aug. 2014

Välislingid
-----------

* Oskar Friberg pälvis kodanikupäeva aumärgi
* "Eesti staažikaim tuletornivaht lahkub ametist" Veeteede Amet
* Foto
**Märtsiküüditamine Virumaal** on ülevaade Lääne- ja Ida-Virumaal 1949. aastal 25. märtsist kuni 29. märtsi õhtuni läbi viidud massilise elanike vägivaldsest ümberasustamisest Eestist Venemaa Siberi piirkonda.

> „Täiesti salajane 
> 
> 
> Eks. Nr 
> 
> 
> ENSV SISEMINISTRILE 
> KINDRALMAJOR sms REZEVILE
> 
> 
> ETTEKANNE 
> 
> 
> Kanname ette, et seoses MVD ja MGB organite poolt eriti tähtsa operatsiooni läbiviimisega ja Teie käsu täitmiseks on ENSV SM Virumaa osakonna poolt läbiviidud järgmine töö: 
> /---/ 
> 
> 
> 1. KONTINGENDI LAADIMINE 
> Laadimine vagunitesse algas kell 8. 30 ja lõppes kell 18.00 26. märtsil (1949. - koostaja märkus) Kokku laaditi 19 vagunisse 452 inimest, neist mehi 92, naisi 240, lapsi 120, perekondi 188. Täites teie juhtnööre töö kvaliteedi kohta oli meie poolt laadimise ajal organiseeritud vagunite ja platsi väliselektervalgustus, kontingendi varustamine joogivee ja kütusega. /---/ 
> 
> 
> Kontingendi poolt väljavisatud korrespondents esheloni lahkumisel Rakvere jaamast korjati üles ja anti üle MGB töötajatele. 
> 2. SÜNDMUSED 
> Operatsiooni läbiviimise ajal Virumaal leidsid aset järgmised sündmused: 
> /---/ 
> 
> 
> 1. 25. märtsil kell 7 hommikul Imatu külas Illuka vallas MGB töötajate grupi poolt läbi viidud operatsiooni ajal tapeti bandiit hüüdnimega "Rjabina". "Rjabina" (Räbina ?) peitis talu läbiotsimise ajal küüni, tulistas kaks lasku revolvrist heinakuhjale lähenevate sõdurite suunas, kuid lasi mööda. Vastuseks tulistamisele sõdur Gogunov tulistas automaadivalangu ja tappis bandiidi. 
> 
> 
> 2. 27. märtsil kella 2-3 vahel öösel bandiitide poolt purustatud raudtee tammi tõttu (4 lüli) jooksis rööbastelt maha kiirrongi vedur ja 3 vagunit, mis sõitis Tallinnast Leningradi. Purunemine välditi masinisti poolt, kes märkas purustatud teed. 
> 
> 
> 3. Sündmuskohale saadeti MVD ja raudtee MGB operatiivgrupp, kelledel õnnestus leida kurjategijate jäljed ja arreteeriti 5 inimest kogu grupist. Tagaotsimised ja juurdlus jätkub. Ohvreid avarii ajal ei olnud. /---/ 
> 
> 
> Seoses kohaliku MVD läbiviidava operatsiooniga oli täiendavaid kulutusi: 
> a) bensiini 170 liitrit 
> b) Raha telefonikõnedele 130 rbl 
> c) Väljamakstud komandeeringurahasid 963 rbl 30 kop 
> 
> 
> Laadimispunkti komandant 
> major /Zavjalov/ 
> 
> 
> Virumaa SM osakonna ülem 
> major /Pääro/ 
> "
> 
> 
>
**Merekindlused** olid Eesti merejõudude koosseisu kuulunud rannakaitse suurtükiväe koondis.

Üldist
------

Merekindluste põhiülesandeks oli Tallinna kaitse mere poolt. 

Merekindluste aluseks said Esimese maailmasõja eel ja ajal Tallinna ümbrusse rajatud Peeter Suure merekindluse alles jäänud ehitised ja relvastus, mille korrastamist alustati juba Vabadussõja ajal. 

Kuni 11. detsembrini 1918 allus Tallinna rannakindluse piirkond, sh ka Naissaare ja Aegna merekindlused, Kaitseliidule. Tallinna rannakindluse piirkonna ülem ülemkapten Konrad Rotschild.

Kuni 13. maini 1919. aastal kuulusid rannakindlustused 1. kindluse raskesuurtükiväe divisjoni alluvusse, divisjoni ülem alamkapten Eduard Aindt. 

16. veebruaril 1919. aastal moodustati Eesti Merejõudude koosseisus Rannapatareide osakond, rannapatareide osakonna ülemaks määrati leitnant Theodor Pohlmann. 

18. juunil 1919. aastal reorganiseeriti Merejõudude rannapatareide osakond, Meresuurtüki ja Rannakindlustuste osakonnaks ja 22. juulil 1919. aastal Merekindluste Suurtüki ja Miini Valitsuseks. 

MSM valitsusest moodustati 10. oktoobril 1919. aastal selle asemele Merekindluste Staap. 

Merekindluste Aegna komandantuuri 305 mm patarei nr 1 suurtükitorn (1934)
6. septembril 1940 võeti endised Eesti merekindluste patareid Nõukogude Punalipulise Balti laevastiku koosseisu ning komandantuuride põhjal moodustati Balti laevastiku Läänemere rajooni rannakaitse kaks divisjoni. Naissaarel ja Suurupil paiknenud patareidest moodustati 96. üksik rannakaitse suurtükidivisjon ja Viimsi poolsaarel paiknenud Miiduranna ja Tammneeme patareid hakkasid need kuuluma koos Aegna patareidega 94. üksikusse rannakaitse suurtükidivisjoni.

Merekindluste koosseis
----------------------

* Suuropi Komandantuur,
* Naissaare Komandantuur,
* Aegna Komandantuur.

Komandantuuride tüüpkoosseisus olid sidekomando, mehaanikakomando, administratiiv-majanduskomando, ambulants, desinfektsioonikomando, rannapatareid ning dessantkaitsekompaniid (Aegnal ja Naissaarel). Naissaare komandantuuris oli peale selle veel meteoroloogiajaam ja laskemoonaladu. Viimsi poolsaarel asuvad patareid kuulusid Aegnasaare komandantuuri alla.

Merekindluste ülemad
--------------------

* kapten Vladimir Janitz
* kapten Joan Masik
* kaptenmajor Vassili Martson
* kolonel Karl Aleksander Freimann (ametikoht kaotati 1. aprillil 1940 ja muudeti Merejõudude juhataja abiks merekindluste alal)

Vaata ka
--------

* Peeter Suure merekindlus
* Balti laevastiku Läänemere rajooni rannakaitse

Välislingid
-----------

* Robert Nerman. Vabadussõja sündmused Aegna saarel. Viimsi Teataja, 25. jaanuar 2008, lk 7
Hiinlaste vastane plakat 1886. aastal USA-s
**Nativism** on ideoloogia, rahvusluse ksenofoobne vorm, mille kohaselt peaksid riigis elama vaid ühe rahvuse, põlisgrupi liikmed, ehk riik ja nimirahvus peaks kattuma. Kõiki mittepõliseid elanikke (aga ka ideid) peetakse ohuks nimirahvuse püsimajäämisele. Samuti arvatakse, et püsimajäämiseks peab nimirahvus olema privilegeeritud seisus.

Nativismi ei esitata rassismina, vaid see keskendub etnopluralismile, mis rõhutab eri etnoste võrdsust, kuid peab nende koos eksisteerimist ühitamatuks. Nii ollakse vastu ka marginaliseeritud rühmade integreerimisele. Konkreetne grupp, keda välistatakse, sõltub vastava riigi ajaloo ja rahvastikuga seotud teguritest, kuid aja jooksul on välistatava rühma määramisel islamofoobia sageli välja vahetanud antisemitismi.

Viited
------

1. ↑  Cas Mudde. Fighting the system? Populist radical right parties and party system change. *Party Politics*, 2014, 20(2), lk 217–226
2. ↑  Cas Mudde. Populistlik paremradikaalsus : patoloogiline normaalsus, tõlkinud Märt Väljataga. Vikerkaar, 2011 nr. 9
3. ↑  Cas Mudde. Täiuslik torm: paremradikalism Euroopas, Vikerkaar, 2016, nr 10-11
4. 1 2  Daunis Auers, Andres Kasekamp. Comparing Radical-Right Populism in Estonia and Latvia, *Right-Wing Populism in Europe*, 2013
**Natsivaba Eesti** (vene keeles Эстония без нацизма; endise ametliku nimega **Ühiskondlik Liit Uusfašismi ja Rahvusliku Vaenu Vastu**, mitteametlikult ka **Eesti Antifašistlik Komitee**) on 2005. aastal Eestis asutatud ja registreeritud mittetulundusühing (mittetulundusühingute ja sihtasutuste registrisse kantud 08.03.2011, reg nr 80216783, esmakande kuupäev 04.02.2005). Kuni surmani 2009. aastal oli selle esimees Arnold Meri, pärast teda on esimees Andrei Zarenkov[*viide?*]. Organisatsiooni tegevusaadress on 74116 Harjumaa, Maardu, Keemikute 26-2.

Viited
------

1. ↑  "Эстония без нацизма" попросит таллинских депутатов оценить "Год страданий эстонского народа" Постимеэс, 1. märts 2012
2. 1 2  Антифашистскому комитету Эстонии присвоили имя Арнольда Мери lenta.ru, 7. mai 2009 (vaadatud 10.07.2017)
3. 1 2 3  Natsivaba Eesti MTÜ Inforegistris
4. ↑  "MTÜ Natsivaba Eesti nimepäring e-Äriregistris". Originaali arhiivikoopia seisuga 22. juuni 2021. Vaadatud 9. juulil 2017.
**Friedrich Issak** (20. november 1915 Petrograd – 11. mai 1991 Tallinn) oli Eesti kergejõustiklane, korv- ja jalgpallur ning spordiajakirjanik.

Ta lõpetas aastal 1935 Tartu Linna Poeglastegümnaasiumi. Aastatel 1936–1941 õppis ta Tartu Ülikoolis matemaatikat, loodusteadusi ja õigusteadust; ühelgi erialal ta ülikooli ei lõpetanud. Akadeemiliselt kuulus ta Üliõpilaste Seltsi Raimla.

Ta võitis Nõukogude Liidu meistrivõistlustel odaviskes 1943. 1944. ja 1947. aastal kuldmedali, 1945. aastal hõbemedali ja 1946. aastal pronksmedali. 1945 võitis hõbemedali ka granaadiviskes. 1940, 1946–1947 tuli ta odaviskes kolm korda Eesti meistriks. 1938–1940 tuli ta Eesti meistriks ka korvpallis, mängides EASK meeskonnas.

Aastatel 1944–1951 oli ta ajakirja Kehakultuur vastutav toimetaja.

Friedrich Issak suri 11. mail 1991 Tallinnas ja maeti 18. mail 1991 Pärnamäe kalmistule.

Isiklikku
---------

Tema abikaasa Aino Issak on tennisist ja kehalise kasvatuse õpetaja; nende poeg Jaak Issak on tennisist ja treener.

Tunnustus
---------

* 1978 – Eesti NSV teeneline ajakirjanik.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Biograafia ESBL-is (vaadatud 07.04.2015)
2. ↑  Tallinna Pärnamäe kalmistu, VI, 10/3, E-96, kirstuplats

Välislingid
-----------

* Biograafia ESBL-is
* Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944
**Friedrich Leht** (19. aprill 1887 Tartu – 20. jaanuar 1961) oli Eesti kunstnik ja kunstipedagoog.

Tema vanemad rändasid 1888. aastal Venemaale. Ta õppis Peterburi Kunstide edendamise Seltsi koolis. 1914. aastal lõpetas ta Peterburi Kunstiakadeemia kujurina. Osales punaarmeelasena Vene kodusõjas. 1919. aastal suunati Moskvasse Vene SFNV Hariduse Rahvakomissariaadi kunstiosakonna juhatajaks. 1923. aastast oli ta Revolutsioonilise Venemaa Kunstnike Assotsiatsiooni (AHRR) parteiorganisatsiooni sekretär. Aastatel 1944–1949 oli ta V. Surikovi nimelise Moskva Kunstiinstituudi skulptuuriosakonna dekaan.

Teda peetakse sotsialistliku realismi esindajaks.

Aastatel 1949–1950 oli ta Tallinna Tarbekunstiinstituudi, 1951–1959 Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi direktor. Tema juhatamisel kehtestati instituudis üleliidulised õppeplaanid ja avati venekeelsed õpperühmad.

Tunnustus
---------

* 1951 Eesti NSV teeneline kunstitegelane

Viited
------

1. 1 2  Rita Peirumaa. Hruštšovi aja "sula" ning muudatused ENSV kunstipoliitikas ja -elus 1950. aastate teisel poolel. Magistritöö. Tartu Ülikool, 2004
2. ↑  David Vseviov. Friedrich Leht - Moskvast saadetud direktor. Kogumikus: Kunstitööstuskoolist Kunstiakadeemiaks. 100 aastat kunstiharidust Tallinnas. Tallinn: Eesti Kunstiakadeemia, 2014
3. ↑  Reet Varblane. Tartu Riiklik Kunstiinstituut. Sirp, 29. märts 1991
4. 1 2  Tiina Kolk. Ars longa, vita brevis est. Postimees, 3. november 2014
5. ↑  Eesti Kunstiakadeemia ajalugu

Välislingid
-----------

* Eesti Kunstimuuseumi digitaalkogu. Friedrich Leht
**Friedrich Roman Kuusekänd** (8. aprill 1898 Tallinn – 17. veebruar 1942 Kirov, NSV Liit) oli Eesti kohtunik, Siseministeeriumi Politseivalitsuse direktor aastail 1934–1935.

Friedrich Kuusekänd osales Venemaa Keiserliku Armee koosseisus Esimeses maailmasõjas ja Eesti Rahvaväes 1918. alanud Eesti Vabadussõjas. 

Pärast Vabadussõda teenis Friedrich Kuusekänd Eesti sõjaväes kuni 1925. aastani kaadriohvitserina ning teenistuse ajal õppides lõpetas 1924. aastal Tartu Ülikooli õigusteaduskonna. 

1925. aastast töötas ta Kohtuministeeriumis Rakvere-Paide Rahukogus kohtuameti kandidaadina, seejärel oli 1925–1928 ka Tallinna-Haapsalu Rahukogu kohtuameti kandidaat.

Aastatel 1928–1929 töötas ta kohtu-uurijana Jõhvi jaoskonnas ja 1928–1936 Tallinna 1. jaoskonnas kohtu-uurijana.

16. märtsist 1934 kuni 1935. aastani oli Friedrich Kuusekänd Siseministeeriumi Politseivalitsuse direktor.

Aastatel 1936–1940 oli ta Tallinna Ringkonnakohtu liige. 

Friedrich Kuusekänd vahistati NKVD poolt 24. septembril 1940. Ta sai surmaotsuse, kuid suri eeluurimisel 17. veebruaril 1942.

Tunnustus
---------

* 1935 Kotkaristi III klassi teenetemärk
* 1938 Valgetähe III klassi teenetemärk

Viited
------

1. ↑
2. ↑  "NÕUKOGUDE OKUPATSIOONIVÕIMU POLIITILISED ARRETEERIMISED EESTIS 1940-1988. Eesti MEMENTO. Koostanud Leo Õispuu. Tallinn, 2005. (lk. 479)" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 22. detsember 2015. Vaadatud 25. oktoober 2016.