recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Senja** (põhjasaami keeles *Sážža*) on saar Norras Troms og Finnmargi maakonnas.

Senja on Norra põhiosa suuruselt teine saar. Selle pindala on 1586,3 km². 

Elanike arv on 7766 (1. jaanuar 2010; 7782 (1. jaanuar 2008)). 

Mandrist eraldab teda Gisundet. Mandril on Senjale lähim linn Finnsnes. Finnsnesist läheb Senjale Gisundbrua ehk Gisundi sild, mille pikkus on 1147 m. See sild avati 23. juunil 1972. See oli valmimise ajal Norra pikkuselt 2. ja on alates 1994 Norra pikkuselt 9. sild.

Senja põhja- ja läänerannik on avatud ookeanile. Seal on rannik väga liigestunud ja leidub palju tillukesi fjorde. Seal tõusevad otse merest järsud ja paljad kaljud. Kuid sealgi asuvad kalurikülad kohtades, kus leidub tasast maad. Saare ida- ja lõunaosa loodus ei ole nii karm. Hoolimata sellest, et Senja asub põhjapolaarjoonest 350 km põhja pool, leidub seal metsi, väikesi jõgesid ja põllumajanduslikku maad ning seal ei ole mäed nii järsud.

Senja loodus on väga mitmekesine. See moodustab läbilõike kogu Norra loodusest ja sellepärast nimetatakse Senjat sageli miniatuurseks Norraks. Seda asjaolu kasutatakse ära turismi arendamiseks Senjal.

Saar jaguneb Bergi, Torskeni, Tranøy ja Lenviki valla vahel. 

Suurim asula on Silsand Gisundeti ääres. Teised asulad on Gryllefjord, Gibostad, Senjahopen, Husøy, Skaland, Fjordgård, Stonglandseidet, Torsken, Mefjordvær, Medby-Kaldfarnes, Sifjord, Grunnfarnes ja Rødsand.

Senjale asutati 6. veebruaril 1970 Ånderdaleni rahvuspark. 2004 laiendati rahvusparki ja selle pindala on nüüd 125 km². Rahvuspargi koosseisu kuulub männikuid, kaasikuid, alpiniite ja rannikut.

Viited
------

1. ↑  Suur maailma atlas, lk 50.

Välislingid
-----------

* Koduleht
Miljonipeldik. Pildistas Metsavend.
**Miljonipeldik** ehk **miljonikäimla** (hüüdnimi) on Tallinnas Toompeal asuv avalik käimla, mis avati 16. jaanuaril 2002 ja mille rajamine maksis 2,3 miljonit krooni.

Miljonipeldik on seeriatoode mudelinimetusega Paragon 101/110. Konstruktsioon on 4206 mm pikk, 1914 mm lai ja 2657 mm kõrge ning selle sees on hädaabitelefon.

Ehitis telliti Rootsi firmalt Danfo AB ja tagantjärele vormistati fiktiivne hange. Ehitamise ja kommunikatsioonide loomisega olid seotud AS Water Ser, AS Tallinna Vesi, AS KH Energia-Konsult ja OÜ Matthäi Ehitus.

Miljonipeldiku riigihanke välja kuulutanud kommunaalameti ehituse- ja järelevalveosakonna juhatajale Kaupo Raadikule ja Tallinna Teede AS arendusdirektorile Roland Sumrele ning tema asetäitjale ja tootmisosakonna juhatajale Margus Kuusmannile esitati süüdistus ametiseisundi kuritarvitamises. Neid karistati kokkuleppemenetluse teel rahatrahviga 35 päevamäära.

Alguses maksis tualeti kasutamine 2 krooni, alates 2004. aastast 3 krooni. 2011. aastast maksab WC külastamine 20 eurosenti. 2003. aastal oli miljonipeldiku tulu 21 640 krooni. 2004. aastal oli peldiku keskmine aastane tulu umbes 30 000 krooni ja ülalpidamise kulu 160 000 krooni aastas.

Viited
------

1. ↑  Miljonikäimla tellinud ametnikke ähvardab vanglakaristus
2. ↑  Tootja reklaam (pdf, inglise keeles)
3. ↑  Miljonikäimla rajamisega on seotud kommunaalameti juhid
4. ↑  Miljonikäimla rajajaid võib oodata kolmeaastane vangistus
5. ↑  Miljonitualeti tellijad tunnistasid süüd, Õhtuleht, 19. märts 2003
6. ↑  Kohus karistas miljonikäimla riigihanke rikkujaid rahatrahviga[*alaline kõdulink*], 30.01.2003
7. ↑  Toompea miljonikäimla tellijad maksavad trahviks kuupalga
8. ↑  Miljonikäimla tõi aastaga sisse 21 640 krooni, Eesti Päevaleht, 12. jaanuar 2004
9. ↑  Miljonikäimla annab aastas 130 000 krooni kahjumit[*alaline kõdulink*], err.ee
07.10.2004

Välislingid
-----------

* Miljonikäimla külastus maksab novembrist kolm krooni, Eesti Päevaleht, 7. oktoober 2004
* Miljonipeldik tootis linnakassase kahjumit tervelt kaheksa tundi, Eesti Ekspress, 29.11.2006
* Miljonipeldik sai remondi käigus uue rahapilu, Delfi, 29. jaanuar 2009
* Miljonipeldik sööb ahnelt hädaliste raha, Eesti Päevaleht, 24. juuli 2009
* Tallinna miljonikäimla neelab kõvasti raha, Tallinna Postimees, 7. veebruar 2011
**Erle Rikmann** (sündinud 31. juulil 1974 Tallinnas) on eesti sotsioloog.

Elulugu
-------

Lõpetas 1992 Tallinna 37. Keskkooli, 1997 Eesti Humanitaarinstituudi (EHI) ja 2001 Tallinna Pedagoogikaülikooli magistriõppe; sotsioloogiamagister (2001, TPÜ), väitekiri "Kodanikuosalus Eestis: ressursid ja takistused". Oli 1993–1995 Friedrich Naumanni Fondi tõlk-toimetaja, 1996–1998 Eesti TA Rahvusvaheliste ja Sotsiaaluuringute Instituudi uurimisassistent, 1997–1998 EHI lektor, 1999– teadur, 2000–2001 ühiskonnateooria õppetooli juhataja kohusetäitja, 2002 Helsingi Ülikooli külalisteadur, 2003–2004 Helsingi Ülikooli CERENi instituudi külalisteadur, 2000– TPÜ (aastast 2005 TLÜ) lektor. 2005–2006 Tallinna Ülikooli Eesti Humanitaarinstituudi teadur, 2006 TLÜ Eesti Humanitaarinstituudi ühiskonnateooria õppetooli juhataja kohusetäitja ning kodanikuühiskonna uurimise ja arenduskeskuse arendusjuht.

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkonnad: kodanikuühiskond, sotsioloogiline poliitikaanalüüs, kultuurisotsioloogia, sotsiaalsed probleemid. Eesti Sotsioloogide Liidu liige, Rahvusvahelise Kolmanda Sektori Uurijate Liidu (ISTR), The Westermarck Society liige. Üle 30 teaduspublikatsiooni.

Teoseid
-------

* Kansalaisosallistumisen Kulttuuri Virossa. // Finnish Review of East European Studies, 1 (2003)
* Sotsiaalsete probleemide identifitseerimisest Eestis Pärnu metanoolitragöödia näitel (kaasautor O. Roots). // Eesti inimarengu aruanne 2003. Tallinn: TPÜ, RASI
* Non-Profit Sector and the Consolidation of Democracy (kaasautor). // Studies on the Development of Civil Society in Estonia. Tallinn, 2004
* Learning Democracy through Administration: The Attitudes, Roles and Everyday Practices of Estonian Public Servants (kaasautor M. Lagerspitz). // Post-Communist Public Administration: Restoring Professionalism and Accountability. Bratislava, 2007
* Kodanikualgatuse organiseerumine Eestis 1998–2005 (kaasautor). // Algatus, osalus ja organisatsioonid: uurimusi Eesti kodanikuühiskonnast. Tallinn, 2007
* Estonia (kaasautor M. Lagerspetz). // Anheier, Helmut K.
* Daly, Siobhan (toim). The politics of foundations: a comparative analysis. London, New York, 2007.

Viited
------

1. 1 2 3  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Kirjandus
---------

* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

Välislingid
-----------

* Erle Rikmann Eesti Teadusinfosüsteemis Muuda Vikiandmetes

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
Gimli Glider 2008. aastal
**Gimli Glider** on nimi, mis anti Air Canada Flight 143 lennukile Boeing 767. 

23. juulil 1983 lõppes Boeing 767 kütus poolel teel Montrealist Edmontoni (Kanada) kõrgusel 12 500 meetrit (41 000 jalga). Kütuse vajalikust väiksema koguse põhjustas tankimisel mõõtesüsteemide muutuse tõttu tehtud viga (üleminek naeltelt kilogrammidele). Väga kogenud meeskonnal, kapten Robert Pearsonil (üle 15 000 lennutunni) ja esimesel ohvitseril (*first officer*) Maurice Quintalil (üle 7000 lennutunni) õnnestus planeerida (inglise keeles *glide*) ja maanduda Kanada kuninglike õhujõudude endises baasis Gimlis Manitobas. Lennukis oli 61 reisijat ja 8 meeskonnaliiget. Ohvriteta lõpplahendusele aitas kaasa kapten Pearsoni 10 aastat purilennukitega lendamise kogemust ja kaaspiloot Quintali väljaõpe Gimli lennuväljal.

Viited
------

1. ↑  Aviation Safety Network. (vaadatud 27.07.2017)
2. ↑  Richard Witkin. Jet's fuel ran out after metric conversion errors. New York Times, 30.07.1983. (vaadatud 27.07.2017)

Välislingid
-----------

* 'Gimli Glider' pilot recalls heroic landing of Air Canada 767 as famed plane put up for sale. National Post, 14. aprill 2013
* Gimli Glider Exhibit
* Air Disasters: Gimli Glider (põhjalik selgitus ja analüüs)
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib 1991–2014 tegutsenud vallast; 1939 loodud valla kohta vaata artiklit Lümanda vald (1939); varasema valla kohta vaata artiklit Lümanda vald (Kihelkonna kihelkond)* |

---

**Lümanda vald** oli vald Saare maakonnas.

2014. aastal ühines vald Kaarma ja Kärla vallaga, mille käigus moodustati Lääne-Saare vald.

Valla naabrid olid Kihelkonna, Kärla ja Salme vald. Lümanda vallas oli 2014. aasta alguses 786 elanikku. Valla rannajoon on tugevalt liigestatud ja koos arvukate laidudega vähemalt 75 km pikkune. Vald oli kogu Eesti kõige läänepoolsem. Seal olid riigi madalaima boniteediga põllumaad.

Lümanda vallas Koovi külas on sündinud August Mälk, Kuusnõmme külas Aadu ja Johannes Hint.

1892. aastal ühendati kaheksa Kihelkonna kihelkonna kogukonda: Lümanda, Atla, Kotlandi, Karala, Kuusnõmme, Lahetaguse, Pilguse, ja Kulli, et moodustada Lümanda vald.

Lümanda viimane vallavanem oli Jaanika Vakker.

Külad
-----

Vallas oli kokku 25 küla:

Atla, Austla, Eeriksaare, Himmiste, Jõgela, Karala, Kipi, Koimla, Koki, Koovi, Kotlandi, Kulli, Kuusnõmme, Kärdu, Leedri, Lümanda, Metsapere, Mõisaküla, Põlluküla, Riksu, Taritu, Vahva, Vana-Lahetaguse, Varpe, Viidu.

Kirikud ja kalmistud
--------------------

Lümanda Issanda Muutmise kirik

Loodus
------

Viidumägi

### Pangad

Elda pank – Katri pank – Laidupank – Leonapank – Loonapank – Roopa pank – Soeginina pank – Uuskuiv

### Kaitsealad

Viidumäe looduskaitseala – Vilsandi rahvuspark

### Järved

Adriska järv – Kaabna järv – Katri luht – Lahuksi järv – Nigu laht – Nonni järv – Panga luht – Riksu laht – Roobimaa järv – Salujärv – Suursilm – Süllalaht – Tõri järv

### Lahed

Atla laht – Katri lõugas – Kiirassaare laht – Koovi laht – Koplimaa lõugas – Kuusnõmme laht – Kööbe lõugas – Pilguse laht – Pussa laht – Roja abajas – Roopa laht – Süaja laht – Ülbaku laht

### Saared

Aherahu – Innarahu – Juksirahu – Kitselaid – Koerakuiv – Kolmekivirahud – Kurgurahu – Käkirahu – Käkisilm – Lambarahu – Laurisaar – Liivarahu – Loonalaid – Mihklirahu – Mõndelaid – Naistekivimaa – Nasvarahu – Nootamaa – Nosurahu – Ojurahu – Piskumadal – Punasekivirahu – Põtkemaa madalad – Püskeldi rahud – Rahuneem – Salava saar – Sepasitik – Sokulaid – Suurrahu – Suur-Urve – Umalakotid – Urverahu – Uus Nootamaa – Võrkrahu – Väike-Urve

### Poolsaared

Eeriksaare poolsaar – Elda poolsaar – Kahrunukk – Kuusnõmme poolsaar – Linarahu neem – Meelaiu nukk – Muhanina – Pangarahu – Pikanina – Rahumaa poolsaar – Roopa nukk – Soeginina

Viited
------

1. ↑  Maakatastri statistika, vaadatud 15.10.2018.
2. ↑  Statistikaamet, vaadatud 30.08.2014.
3. ↑  Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator
4. ↑  Kaarma valla, Kärla valla ja Lümanda valla haldusterritoriaalse korralduse ja Vabariigi Valitsuse 3. aprilli 1995. a määruse nr 159 „Eesti territooriumi haldusüksuste nimistu kinnitamine" muutmine
5. ↑  Siseministeerium: Kohalike omavalitsuste juhid 2014. a. jaanuari seisuga, vaadatud 17. oktoober 2014
Bo Horvat (2015)
**Bowie William Horvat** (sündinud 5. aprillil 1995 Londonis Ontario provintsis) on Kanada jäähokimängija, kes mängib keskründajana NHL-i klubis New York Islanders.

Ta alustas karjääri Ontario Hockey League'i (OHL) klubis London Knights. 2012. ja 2013. aastal tuli ta Knightsiga OHL-i meistriks. Ta oli hooaja 2012–13 väljalangemismängudes 16 väravaga suurim väravakütt ning pälvis liiga hooaja väljalangemismängude kõige väärtuslikumale mängijale antava Wayne Gretzky 99 Award'i.

2013. aastal valis Vancouver Canucks ta NHL-i *draft* '​is üheksanda valikuna. NHL-is tegi ta Canucksi meeskonnas debüüdi 4. novembril 2014 mängus Colorado Avalanche'i vastu. Esimese värava lõi ta liigas sama aasta 20. novembril mängus Anaheim Ducksi vastu.

Hooajal 2016–17 kogus liigas 52 punkti (20+32), millega oli sel hooajal Canucksi resultatiivseim mängija, pälvides Canucksi hooaja väärtuslikumale mängijale antava Cyclone Taylor Trophy. 2018–19 tegi Horvat oma seni kõige edukama hooaja, kui kogus põhihooajal 61 punkti (27+34). Aastatel 2019–2023 oli Horvat Canucksi kapten.

2023. aasta jaanuaris kaubeldi Horvat Canucksist New York Islandersi.

2017. ja 2023. aastal valiti ta NHL-i tähtede mängule.

Ta kuulus Kanada jäähokikoondisse 2018. aasta maailmameistrivõistlustel.

Viited
------

1. ↑  "Horvat traded to Islanders by Canucks". *NHL.com*. 30. jaanuar 2023. Vaadatud 30. jaanuaril 2023.

Välislingid
-----------

* Bo Horvat NHL.com lehel
* Bo Horvat hockeydb.com lehel

| * v
* r
New York Islanders |
| --- |
| 
**Väravavahid**: Ilja Sorokin **·** Semjon Varlamov |
| 
**Kaitsjad**: Sebastian Aho **·** Noah Dobson **·** Scott Mayfield **·** Adam Pelech **·** Ryan Pulock **·** Aleksandr Romanov **·** Robin Salo **·** Parker Wotherspoon |
| 
**Ründajad**: Josh Bailey **·** Mathew Barzal **·** Casey Cizikas **·** Cal Clutterbuck **·** Pierre Engvall **·** Hudson Fasching **·** Simon Holmström **·** Bo Horvat **·** Ross Johnston **·** Otto Koivula **·** Anders Lee **·** Matt Martin **·** Brock Nelson **·** Jean-Gabriel Pageau **·** Kyle Palmieri **·** Zach Parise **·** Oliver Wahlstrom |
Anne Robert Jacques Turgot
**Anne Robert Jacques Turgot, Aulne'i parun** (10. mai 1727 Pariis – 18. märts 1781 Pariis), tuntud ka kui lihtsalt **Turgot**, oli prantsuse riigitegelane ja majandusteadlane füsiokraatide koolkonnast.

Ta pärines vanast Normandia suguvõsast, sündides Pariisi kaupmeeste gildi ülema Michel-Étienne Turgot' noorima pojana. Ta sai esmalt vaimuliku hariduse ja astus Brucourt'i abeena 1749 Sorbonne'i ülikooli. Samast aastast on teada tema esimene majandusalane kirjutis, mis käsitleb paberraha ning kummutab abee Jean Terrassoni argumendid John Law' süsteemi kaitseks. Turgot' huvitus ka luulekunstist ja püüdis juurutada prantsuse luules ladina keele prosoodiat. Voltaire tunnustas tema prantsuskeelset versiooni "Aeneise" neljandast laulust kui ainsat proosatõlget, mis pakub pisutki vaimustust.

Turgot' kuulsaim teos on "Réflexions sur la formation et la distribution des richesses" ("Mõtisklusi rikkuse tekkimisest ja jaotumisest"), mille ta kirjutas Limoges'is intendandina töötades 1766. aastal. See ilmus 1769–1770 ajakirjas Ephémérides du citoyen ja eraldi raamatuna 1776. Teoses arendab Turgot François Quesnay teooriat, et maa on ainus rikkuse allikas ja ühiskond jaguneb kolme klassi – tootjad ehk põlluharijad, palgalised ehk käsitöölised ning maaomanikud. Ta uurib erinevate maaharimissüsteemide arengut, kaubavahetuse olemust, raha ja kapitali funktsioone ning jõuab järeldusele, et maksustada tuleks ainult maaomandilt saadavat puhastoodangut. Lisaks sellele nõudis ta ka täielikku kaubandus- ja tööstusvabadust.

Aastal 1774 sai Turgot' Prantsusmaa finantside peakontrolöriks (rahandusministriks) ning viis sellel ametikohal läbi oma teooriast lähtuvaid valgustatud absolutismi vaimus reforme, kuid saadeti 1776. aastal erru, misjärel tema reformid tühistati. On avaldatud arvamust, et Turgot' ümberkorraldustega võinuks ära hoida Prantsuse revolutsiooni.

Välislingid
-----------

* Turgot' elulugu (inglise keeles)

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Anne Robert Jacques Turgot** |
Golfi hoovuse süsteem
**Golfi hoovus** on soojade hoovuste süsteem Atlandi ookeani põhjaosas. Tekib Florida väina lõunaosas Mehhiko lahe äravooluhoovusena ja liigub põhjasuunas piki Põhja-Ameerika idarannikut Newfoundlandi Suure madalani. Sealt edasi läheb sujuvalt üle Põhja-Atlandi hoovuseks.

Florida väinas on Golfi hoovuse vooluhulk 25 mln m3/s, mis on näiteks kogu maailma jõgede äravoolust 20 korda suurem. Ookeanis ühineb Antilli hoovusega ja 38. põhjalaiuskraadidel vooluhulk jõuab selle 82 mln m3/s.

Golfi hoovuse lõunaosa laius on 75 km, voolumassi paksus 700–800 m, kiirus kuni 10 km/h, veetemperatuur pinnal +24...+28 °C. 

Newfoundlandi Suure madala piirkonnas on Golfi hoovuse laius kuni 200 km, kiirus kuni 4 km/h, veetemperatuur pinnal +10...+20 °C. 

Newfoundlandi Suure madala lõunaserval kohtub Golfi hoovus külma Labradori hoovusega, mille piiril toimub pinnavete segunemine ja sattumine. 

Golfi hoovuse süsteemi koosseisus kuuluvad ka tema harud – Norra hoovus, Irmingeri hoovus ja Nordkapi hoovus. Teravmägedest põhja pool vesi satub ja moodustab Põhja-Jäämeres sooja vahekihti, mis ulatub Barentsi merre.

Soe Golfi hoovuse süsteem mõjutab oluliselt Atlandi ookeani põhjaosa, Põhja-Jäämere kliimat, hüdroloogilisi ja bioloogilisi tingimusi ning Euroopa kliimat.

Golfi hoovust on pudelposti meetodil uurinud Benjamin Franklin (1706–1790) ja Monaco prints Albert (1848–1922).

Viited
------

1. ↑  "Franklin-Folger 1769 Gulf Stream chart" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 20. oktoober 2017. Vaadatud 14. juuni 2012.

Välislingid
-----------

* Golfi hoovus võib seisma jääda. Postimees, 10. veebruar 2007
**Heinrich Johann Paucker** (8. august/19. august 1759 Järva-Jaani – 12. aprill/24. aprill 1819 Simuna) oli Eesti vaimulik.

Paucker õppis Tallinna gümnaasiumis. Immatrikuleerus 24. augustil 1776 Leipzigi ülikooli, oli seal kohal septembrini 1777; 29. oktoobril 1777 immatrikuleerus Kieli ülikooli, 16. septembrini 1779 oli kohal. Töötas seejärel Purilas koduõpetajana. Alates 16. märtsist/27. märtsist 1782 töötas Tallinna toomkoolis kolleegina (alamõpetajana). Ordineeriti 19. novembril/30. novembril 1783 õpetajaks.

Oli aastatel 1783–1785 (kutsuti 16. oktoobril/27. oktoobril 1783) Nissi Maarja koguduse õpetaja. Aastatel 1785–1819 oli ta Simuna Siimona ja Juuda koguduse õpetaja. Jättis aastal 1812 praosti ametikoha vastu võtmata.

Paucker vastas aastal 1788 põhjalikult kindralkuberneri ankeedile kihelkonna kooliolude kohta. Ta nimetas talurahva koolmeistreid: Seppa Juhhani Hindrik, Salla kõrtsmik Hans, "vaba" käsitööline (ilmselt saksa soost) Berend Johann Wiekberg, Rahkla kingsepp Berend Ottensohn, Muuga talupoeg Jani Hans (talvel õppis tema juures 25 õpilast) jt. Käru mõisas oli koolmeistriks vabadikulesk Sameli Marri. Koostas aastal 1798 pastorileskede kassa statuudi, mille konsistoorium kinnitas, ja töötas välja aastal 1804 asutatud Eestimaa pastorileskede kassa statuudi.

Isiklikku
---------

Tema isa Johann Christoph Paucker oli Järva-Jaani Ristija Johannese koguduse õpetaja. Ta oli kolm korda abielus: esimese naise Hedwig Eleonore Christine isa Albert Magnus Haller oli Käina Martini koguduse õpetaja, teise naise Anna Ulrika isa David Christoph Schnabel oli Tallinna toomkoguduse õpetaja. Tema pojad Heinrich Wilhelm Christoph Paucker ja Hugo Richard Paucker (mõlema ema oli Anna Ulrika) olid (nagu ka Hugo Richardi poeg Eduard Peter Heinrich Paucker) Simuna Siimona ja Juuda koguduse õpetajad, poeg Magnus Georg Paucker oli matemaatik ja astronoom. Tema pojapoeg Hermann Julius Georg von Paucker (Hedwig Eleonore Christine poeg) oli sõjaväeinsener (kindralleitnant 1876), mehaanikateadlane ja Venemaa keisririigi teedeminister.

Viited
------

1. ↑  Liivi Aarma Põhja-Eesti vaimulike lühielulood 1525-1885 Tallinn 2007
Anne looduskaitseala
**Anne looduskaitseala** on looduskaitseala, mis asub Emajõe ürgorus Tartu maakonna Tartu linna ja Luunja valla Lohkva küla territooriumil. Kaitseala pindala on 15,8 ha.

Piirid
------

Kaitseala idapiiriks on Nõlvaku tänav, lõunapiiriks väike lõik E. Wiiralti tänavat ja Lammi tänav. Põhjapiiriks on jalgrada, mida kasutavad linnaelanikud. Kaitseala lääneservast hakkab mööduma Tartu idaringtee trass.

Loodusharuldused
----------------

Alal elavad taimedest muuhulgas harilik kobarpea (*Ligularia sibirica*), püsiksannikas (*Swertia perennis*), värvi-paskhein (*Serratula tinctoria*), pehme koeratubakas (*Crepis mollis*), ahtalehine ängelhein (*Thalictrum lucidum*), suur käopõll (*Listera ovata*), vööthuul-sõrmkäpp (*Dactylorhiza fuchsii*), balti sõrmkäpp (*Dactylorhiza baltica*), emaputk (*Angelica palustris*), siberi võhumõõk (*Iris sibirica*), mets-pirnipuu (*Pyrus pyraster*), harilik kikkapuu (*Euonymus europaea*).

Viited
------

1. ↑  Anne looduskaitseala keskkonnaportaalis (vaadatud 08.03.2015)
2. ↑  Anne looduskaitseava kaitsekorralduskavva 2015.

Välislingid
-----------

* Anne loodusiaitseala kaitsekorralduskava 2015–2024.
* Anne looduskaitseala keskkonnaportaalis
**Anne Põldvere** (aastani 1978 **Lööv**, 23. juuli 1954 Pärnu – 28. november 2020) oli eesti geoloog.

Elulugu
-------

Anne Põldvere oli põllumajandusmehhanisaatori ja raamatupidaja tütar. Lõpetas 1972. aastal Tartu 5. Keskkooli. 1979. aastal lõpetas Tartu Riikliku Ülikooli geoloogilise kaardistamise ja maavaraotsingute erialal. 

Oli aastatel 1972–1973 Barnauli Soojus-Elektritsentraali laborant, 1973–1974 Tartu Riikliku Ülikooli arvutuskeskuse arvutioperaator, 1979. aastast Eesti Geoloogiakeskuse geoloog-kaardistaja ja vanemgeoloog-projektijuht.

Teadustöö
---------

Uurinud Eesti aluspõhja ordoviitsiumi ja siluri kivimite litoloogiat ja sedimentoloogiat. Olnud Eesti Geoloogiakeskuse sariväljaande Estonian Geological Sections Bulletin koostaja ja toimetaja. Eesti Geoloogia Seltsi volikogu ja Eesti Stratigraafia Komisjoni liige. Temalt on ilmunud 20 teadustrükist.

Teoseid
-------

* Raikküla lademe paetüübid Matsalu lahe ümbruses. // Eesti Geol Kesk Toim 4/1 (1994)
* Tartu (453) drillcore. // Est. Geol. Sections Bull. 1. Tallinn, 1998 (koostaja)
* Valga (10) drill core. // Est. Geol. Sect. Bull. 3. Tallinn, 2001 (koostaja, toimetaja)
* Ruhnu (500) drill core. // Est. Geol. Sect. Bull. 5. Tallinn, 2003 (koostaja, toimetaja)
* Kerguta (565) drill core. // Est. Geol. Sect. Bull. 7. Tallinn, 2006 (koostaja, toimetaja)

Viited
------

1. ↑  IN MEMORIAM - Anne Põldvere, Eesti Geoloog, 29. november 2020
2. 1 2 3 4  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Kirjandus
---------

* Eesti geoloogia: biograafiline teatmik. Tallinn, 1995, 93.
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Boavista Futebol Clube** on Portugali spordiklubi, mis tegutseb Portos.

Klubi eelkõige tuntud tänu oma jalgpallimeeskonnale, mis mängib riigi kõrgliigas Primeira Liga. Boavista on jalgpallis tulnud korra riigi meistriks, võitnud viis karikat ja kolm superkarikat, millega on see Portugali suure kolmiku (Benfica, Porto ja Sporting) järel edukuse poolest neljas klubi. See on Belenensese kõrval vaid üks kahest klubist, mis on peale suurt kolmikut meistriks tulnud. Boavista on korduvalt osalenud Euroopa klubide võistlustel. Hooajal 2002–03 jõuti UEFA karikavõistlustel poolfinaali, kus kaotati Šotimaa klubile Celtic.

Boavista suurim rivaal on Porto ning klubide omavaheline derbi nime all *O Derby da Invicta*.

Lisaks jalgpallile tegeldakse klubis muuhulgas veel male, võimlemise, jalgrattasõidu, saalijalgpalli, võrkpalli, rulluisuhoki ja poksiga.

Saavutused
----------

* **Primeira Liga**

* **Võitja (1):** 2000–01

* **Taça de Portugal**

* **Võitja (5):** 1974–75, 1975–76, 1978–79, 1991–92, 1996–97
* *Teine koht (1):* 1992–93

* **Supertaça de Portugal**

* **Võitja (3):** 1979, 1992, 1997
* *Teine koht (1):* 2001

* **Portugali esiliiga**

* **Võitja (2):** 1936–37, 1949–50

* **Campeonato do Porto**

* **Võitja (1):** 1913–14

Viited
------

Välislingid
-----------

* Ametlik koduleht

| * v
* r
Primeira Liga |
| --- |
| Klubid 2020–2021 | 
Belenenses SAD **·**  Benfica **·** Boavista **·** Braga **·** Famalicão **·** Farense **·** Gil Vicente **·** Marítimo **·** Moreirense **·** Nacional **·** Paços de Ferreira **·** Portimonense **·** Porto **·** Rio Ave **·** Santa Clara **·** Sporting CP **·** Tondela **·** Vitória de Guimarães |
Golitsõno raudteejaam
**Golitsõno** on linn Venemaal Moskva oblastis Odintsovo rajoonis, Golitsõno linnaasunduse keskus. Asub 40 km Moskvast läänes.

Asula tekkis 1870. aastal rajatud Moskva–Smolenski–Bresti raudteed teenindanud Golitsõni raudteejaama juurde. Raudteejaam on saanud nime Golitsõni aadlisuguvõsa järgi, kelle mõis asus raudteejaama lähedal. 1891. aastal pandi raudteejaama juures tööle korvipunumise töökoda. 20. sajandi alguses hakkas vürst Dmitri Golitsõn sealsesse piirkonda rajama suvilarajooni.

1972. aastast töötab Golitsõnos KGB piirivalvevägede kõrgem õppeasutus, mis tänapäeval kannab nime Venemaa Föderatsiooni Föderaalse Julgeolekuteenistuse Piirivalveinstituut.

Linnaõigused sai asula 2004. aastal.

Viited
------

1. ↑  26. Численность постоянного населения Российской Федерации по муниципальным образованиям на 1 января 2018 года, vaadatud 23.01.2019.
2. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 9. juuni 2020. Vaadatud 31. juulil 2022.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)

Välislingid
-----------

* Golitsõno koduleht

Moskva oblasti vapp
Moskva oblasti linnad

Aprelevka  | Balašihha  | Beloozjorski  | Bronnitsõ  | Dedovsk  | Dmitrov  | Dolgoprudnõi  | Domodedovo  | Drezna  | Dzeržinski  | Dubna  | Elektrogorsk  | Elektrostal  | Elektrougli  | Frjazino  | Golitsõno  | Himki  | Hotkovo  | Istra  | Ivantejevka  | Jahroma  | Jegorjevsk  | Kašira  | Klin  | Kolomna  | Koroljov  | Kotelniki  | Krasnoarmeisk  | Krasnogorsk  | Krasnozavodsk  | Krasnoznamensk  | Kubinka  | Kurovskoje  | Likino-Duljovo  | Ljubertsõ  | Lobnja  | Lossino-Petrovski  | Luhhovitsõ  | Lõtkarino  | Možaisk  | Mõtištši  | Naro-Fominsk  | Noginsk  | Odintsovo  | Orehhovo-Zujevo  | Ozjorõ  | Pavlovski Possad  | Peresvet  | Podolsk  | Protvino  | Puškino  | Puštšino  | Ramenskoje  | Reutov  | Rošal  | Ruza  | Sergijev Possad  | Serpuhhov  | Solnetšnogorsk  | Staraja Kupavna  | Stupino  | Šatura  | Štšolkovo  | Zaraisk  | Zvenigorod  | Žukovski  | Taldom  | Tšehhov  | Tšernogolovka  | Vereja  | Vidnoje  | Volokolamsk  | Voskressensk  | Võssokovsk
*SS-Gruppenführer* Heinrich Müller
Heinrich Müller paremal (1939)
**Heinrich Müller** (28. aprill 1900 München – jäi teadmata kadunuks 1. mail 1945) oli Hitleri-aegse Saksa salapolitsei Gestaapo juht ja holokausti üks organisaatoritest, ta oli Riigi Julgeoleku Peaameti *Amt IV*, poliitilise politsei (Geheime Staatspolizei) juht, *SS-Gruppenführer*'i auastmes. Heinrich Müllerit nähti viimast korda 1. mail 1945 Berliinis Führerbunkeris, kuid puuduvad andmed tema vangilangemise või surma kohta.

Heinrich Müller sündis Alois Mülleri (1875–1962) ja tema abikaasa Anna Mülleri (1874–1947, sündinud Schreindl) pojana 12 kuud pärast vanemate abiellumist. Ta läks pärast 8-klassilise kooli lõpetamist Müncheni lennutöökodadesse mehaaniku õpilaseks, 1917. aastal Esimese maailmasõja ajal astus ta vabatahtlikult sõjaväkke ja õppis lenduriks. Sõjategevuse eest autasustati teda I ja II klassi Raudristiga, pärast sõja lõppu 1919. aastal lasti ta viitseveltveebli auastmes erru kui sõjainvaliid. 

1919. aastal asus ta politseiteenistusse, politseis töötamise ajal lõpetas ka keskkooli ning sai keskhariduse.

1920. aastail töötas Himmler Müncheni Politseipresiidiumi poliitilise politsei valitsuses, tegeledes Nõukogude spionaaži ja kommunistliku tegevuse vastase tööga.

Müller abiellus 17. juunil 1924 trükikoja omaniku Otto Dischleri tütre Sofiaga (1900–1990). Neil sündis kaks last: poeg Reinhard (1927) ja tütar Elisabeth (1936).

Pärast maailmasõja lõppu sai Müller kogu NSV Liidus ja vähemal määral mujal Ida-Euroopas tuntuks Julian Semjonovi romaanide ja eriti Tatjana Lioznova teleseriaali "Seitseteist kevadist hetke" tegelasena. Müllerit mängis seal Leonid Bronevoi. Sarja populaarsus oli nii suur, et Müller sai koos Stirlitziga hulga anekdootide tegelaseks.

Kirjandus
---------

* Andreas Seeger. *Gestapo-Müller: Die Karriere eines Schreibtischtäters*. Berlin 1996, ISBN 3926893281.
* Joachim Bornschein. *Gestapochef Heinrich Müller: Technokrat des Terrors.* Militzke, 2004, ISBN 3-86189-711-3.

Välislingid
-----------

* Analysis of the Name File of Heinrich Mueller – The National Archives
* Bild: Gestapo-Müller maeti juutide surnuaeda Berliinis – Postimees
**Anne Tali** (aastani 1970 **Anne Laretei**; sündinud 28. august 1944 Pärnu) on eesti matemaatik, Tallinna Ülikooli emeriitprofessor.

Ta lõpetas 1962. aastal Tallinna 4. Keskkooli ning õppis aastatel 1962–1967 Tartu Riiklikus Ülikoolis, mille matemaatikaosakonna lõpetas 1967. aastal. 

Ta kaitses Sverdlovskis A. M. Gorki nimelises Uurali Riiklikus Ülikoolis 1984. aastal väitekirja *"Выпуклые семейства методов суммирования"* (Kumerad summeerimismenetluste pered) ning sai füüsika-matemaatikakandidaadi kraadi.

Ta oli 1968–1971 Tartu Riikliku Ülikooli matemaatilise analüüsi kateedri õppejõud.

1973. aastast töötas Tallinna Pedagoogilise Instituudi õppejõuna, alates 1984. aastast dotsent. 2005. aastast Tallinna Ülikooli rakendusmatemaatika õppetooli professor, 2016. aastast emeriitprofessor.

Vabakondlik tegevus
-------------------

Ta on Eesti Matemaatika Seltsi asutajaliige ja oli aastatel 1997–2006 juhatuse liige.

Tunnustus
---------

* 2006 – Gerhard Rägo nimeline mälestusmedal
* 2016 – Tallinna Ülikooli teenetemärk

Teaduspublikatsioone
--------------------

* Один способ для построения выпуклых семейств методов суммирования. // TÜ Toim 448 (1978)
* Convexity conditions for families of summability methods. // TÜ Toim. 960 (1993)
* On certain families of generalized Nörlund methods and power series methods (kaasautor U. Stadtmüller). // J. Math. Analys. Appl. 238 (1999) 1
* On linear–topological properties of convex families of normal matrix methods. // Analysis and Applications. New Delhi, India, 2002
* Strong summability in certain families of summability methods (kaasautor U. Stadtmüller). // Acta Sci. Math. (Szeged) 70 (2004) 3/4
* On strong summability of sequences (kaasautor V. Soomer). //ACUT Math. 11 (2007)
* A family of generalized Nörlund methods and related power series methods applied to double sequences (kaasautor U. Stadtmüller). // Math. Nachrichten (2008) 2

Isiklikku
---------

Tema tütred on muusikategelased Anu ja Kadri Tali.

Välislingid
-----------

* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 4. köide: *Sar-Y. Lisa* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013, lk. 580–581

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Heinrich Lüdinghausen-Wulff** (ka **Lüdingshausen-Wulff** või **Lüdingshausen, genannt Wulf**; enne 1510 – 1574) oli Vana-Liivimaa aadlik, enne Liivi sõda Maasilinna foogt ning hiljem Taani valduste nominaalne valitseja Lääne-Eestis.

Heinrich Lüdingshausen-Wulfi vanemad olid Heinrich Wulf-Lüdingshausen ja Henrike von Hanxleden.

Lüdingshausen-Wulff saabus Liivimaale Vestfaalist 1510. aasta paiku ning liitus peagi Liivi orduga. Aastatel 1532–1533 oli ta Tallinna linnusekomtuur (*Hauskomtur*), seejärel oli ta samas ametis ühes teises Liivi ordu linnuses, kuid pole teada, täpselt millises. 1540. aastal sai tast Kurzeme Kandava foogt, 1550. aastal aga Maasilinna foogt. 1561. aastal, ordu alistumisel Poolale, keeldus Lüdinghausen-Wulff Maasilinna foogtkonda käest andmast, väites, et see on tema isiklik valdus. Ta püüdis Maasilinna Taanile (hertsog Magnusele) maha müüa ning nimetati 1562. aasta lõpus Taani alade asehalduriks Saare-, Lääne- ja Kuramaal. Reaalset võimu tal ilmselt polnud, sest ametist lahkunud Diedrich Behri asemel saabus Taanist Saaremaale uueks asehalduriks Christoffer Valkendorf. 1564. aastal läks Maasilinn lõplikult taanlastele. Lüdinghausen-Wulff jäi endiselt Maasilinna alade valitsejaks, ent kuna 1563. aastal oli puhkenud Põhjamaade Seitsmeaastane sõda, siis ei suutnud taanlased vanale foogtile raha ära maksta ning lisaks sellele pidi too ka oma valduste kaitsmist omast taskust finantseerima. 1568. aastaks oli tal raha otsas ning Maasilinn langes veel samal aastal rootslaste kätte. 1570. aastal lahkus Lüdinghausen-Wulff Saaremaalt, olles nimetatud juba endiseks asehalduriks. Oma ülejäänud elu elas ta vaesunud ja kibestunud mehena, olles sugulaste ülalpeetav. Pärast tema surma püüdsid tema sugulased Taanilt raha kätte saada, kuid ilmselt edutult.

Heinrich Lüdinghausenil oli vanem vend Rutger, kes oli viimane Pärnu komtuur. Lisaks oli samal ajal Liivi ordus ka Cord Lüdingshausen-Wulff, kelle sugulusaste eelmistega pole aga teada.

Viited
------

1. ↑  Leo Tiik, Hiiumaast. Eriti Orjakust, Reigist ja Putkastest, Kassarimaa, nr. 32, lk 12, 1 detsember 2012

Kirjandus
---------

* Andres Adamson. *Hertsog Magnus 1540–1583: tema elu ja aeg.* Tallinn: Argo, 2005.
* *Saaremaa Maasilinna foogtkonna maaraamatud 1569-1571* (koostaja: Leo Tiik) Tallinn, 1992.
* *Ritterbrüder im livländischen Zweig des Deutschen Ordens*. Köln: Böhlau, 1993. Nr. 995 (lk 742).

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Dietrich von Oldenbockum** | **Kandava foogt**1540–1549 | Järgnev**Heinrich Steding** |
| Eelnev**Rolf von Benzenrade** | **Maasilinna foogt**1550–1562/1564 | Järgnev**ala läks Taani võimu alla**



 |
**Gilučiai** on küla Leedus Elektrėnai omavalitsuses, Gilučiai valla halduskeskus. Küla asub Elektrėnaist kolm kilomeetrit loodes. 

Gilučiais asub Elektrėnai algkooli filiaal ja raamatukogu. Rahvasuu tuletab küla nime sõnadest *gilu čia*, mis tähendab *siin sügaval* laane varjus. Nimelt olevat külale aluse pannud sealsete metsade vahel katku eest varju leidnud rahvas. Teise variandi kohaselt on aga nime andnud deminutiiv sõnast *gilė* ehk tõru.

Elanikkond
----------

|  |  |
| --- | --- |
| * 23 (1791)
* 92 (1795)
* 211 (1902)
* 180 (1923)
* 144 (1959)
* 112 (1970)
 | * 216 (1979)
* 223 (1985)
* 242 (1989)
* 235 (2001)
* 236 (2011)
 |

Ajalugu
-------

Gilučiai\_26131,\_Lithuania\_-\_panoramio\_(1).jpg
Gilučiai küla kohta pärinevad esimesed teated aastast 1590. Küla kuulus Žasliai kihelkonda. Sealsed elanikud osalesid jaanuariülestõusus. Külas elas salakaubavedaja Petras Gudelis, kes korraldas Gilučiai kaudu raamatute salakaubana Preisimaalt Vilniusse toimetamist.

Aastal 1928 avati Gilučiais algkool. Teise maailmasõja järel tegutsesid küla ümbruskonnas Leedu metsavennad. Nõukogude perioodil oli Gilučiai kohaliku kolhoosi keskasulaks.

Viited
------

1. ↑  2011 m. surašymas
2. ↑  Veronika Tamošiūnaitė, "Gilučių seniūnijos kaimų istorija" (1995), p.1.
3. ↑  *Gilučiai.* Visuotinė lietuvių enciklopedija, Kd. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 657 lk.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Gilučiai** |

* Küla portaalis vietoves.Lt
**Mapudunguni** ehk **maputše keel** on araukaani keelte hulka kuuluv keel, mida räägitakse Tšiili lõuna-keskosas ja Argentina lääne-keskosas. Seda keelt kõneleb umbes 250 000 inimest (andmed aastast 2007). Rahvuslikku koosseisu kuulub aga umbes 600 000 mapudungunlast (andmed aastast 2002). Alternatiivsed nimetused on mapudungu keel, maputše ja araukaani keel. Mapudungi keeles on erinevad murded: molutše, pehuentše ja pikuntše. Pehuentše ja molutše on väga sarnased. Nende murrete kõnelejad saavad üksteisest kergesti aru. Kirjaoskus L1 tasemel on alla 1%. Kirjaoskus L2 tasemel on 21%. 85 000 inimest oskavad kirjutada hispaania keeles.

Arvsõnad
--------

| üks | kaks | kolm | neli | viis | kuus | seitse | kaheksa | üheksa | kümme |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| kiñe | epu | küla | meli | kechu | kayu | reqle | pura | aylla | mari |

Keelenäide
----------

*iñché ñi ñuke ngüm y* – 'mu ema nuttis'
*leli e n ew ñi ñuke* – 'mu ema vaatas mind'

Grammatika
----------

Maputše keeles on 6 vokaali: a, e , i, o, u ja ɨ. Viimast hääldatakse kas ü, v või ï , olenevalt tähestikust. On mitu erinevat tähestikku, kõik kasutavad ladina kirjasüsteemi.

| Häälik | Koondtähestik | Ragileo tähestik | Nhewenh tähestik | Azumchefi tähestik |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| /p/ | p | p | p | p |
| /t̟/ | ṯ | \* | td | \* |
| /t/ | t | t | t | t |
| /k/ | k | k | k | k |
| /tʃ/ | ch | c | ch | ch |
| /tʂ/ | tr | x | tr | tx |
| /f/ | f | f | f | f |
| /θ/ | d | z | sd | z |
| /s/ | s | s | \* | s |
| /ʃ/ | sh | \* | sh | sh |
| /m/ | m | m | m | m |
| /n̟/ | ṉ | h | nd | nh |
| /n/ | n | n | n | n |
| /ɲ/ | ñ | ñ | nh, ñ | ñ |
| /ŋ/ | ng | g | g | g |
| /w/ | w | w | w | w |
| /j/ | y | y | j | y |
| /ɣ/ or /ɰ/ | g | q | q | q |
| /ɻ/ | r | r | r | r |
| /l̟/ | ḻ | b | ld | lh |
| /l/ | l | l | l | l |
| /ʎ/ | ll | j | lh | ll |

Mapudunguni keeles ei tehta vahet helitute ja heliliste klusiilide vahel. Tavaline sõnade järjekord Mapudunguni keeles on alus, öeldis ja sihitis.

Nimisõnu on kahte sorti: elusaid ja elutuid objekte märkivad.

Küsivad asesõnad on *iney* 'kes', *chem* 'mis', *chumül* 'millal', *chew* 'kes', *chum(ngechi)* 'kuidas' ja *chumngelu* 'miks'.

Ei ole eraldi lihtminevikku ega täisminevikku. Ei ole ka käskivat kõneviisi. Kasutatakse jambi värsimõõtu.

Mapudunguni keeles on kaks käänet: nominatiivne ja obliikvakääne.

Eraldi mees- ja naissugu ei ole. Tegusõnad on kolmes isikus: esimene isik, teine isik, kolmas isik. On kolm grammatilist arvu: ainsus, kaksus (duaal) ja mitmus.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Number** |
| **Ainsus** | **Duaal** | **Mitmus** |
| **Isik** | **Esimene** | ***konün***
(< kon-n) | ***koniyu***
(< kon-i-i-u) | ***koniyiñ***
(< kon-i-i-n) |
| **Teine** | ***konimi***
(< kon-i-m-i) | ***konimu***
(< kon-i-m-u) | ***konimün***
(< kon-i-m-n) |
| **Kolmas** | ***koni***
(< kon-i-0-0) | ***koningu***
(< kon-i-ng-u) | ***koningün***
(< kon-i-ng-n) |

Viited
------

1. 1 2
2. ↑
3. 1 2 3
4. ↑
**Isidora Sekulić** (serbia kirillitsas Исидора Секулић; 16. veebruar 1877 Mošorin – 5. aprill 1958 Belgrad) oli serbia kirjanik, tõlkija ja kirjanduskriitik. 

Sekulić sündis Austria-Ungari Bács-Bodrogi komitaadis Mošorini külas, mis tänapäeval jääb Vojvodinasse. Tema ema, isa ja vend surid tuberkuloosi. Ta õppis Novi Sadis ja Somboris ning lõpetas 1897 Budapestis pedagoogikakooli, kus õppis matemaatikat ja loodusteadusi. 1922. aastal kaitses Berliinis doktoriväitekirja. Kuni pensionile minekuni 1931. aastal töötas ta gümnaasiumiõpetajana.

1939. aastal nimetati ta Serbia Kuningliku Akadeemia kirjavahetajaliikmeks. 1950. aastal valiti Sekulić esimese naisena Serbia Teaduste ja Kunstide Akadeemia liikmeks.

Oma novellikogus "Kronika palanačkog groblja" kujutab ta tugevaid naiskaraktereid ja kritiseerib patriarhaalset ühiskonda.

Sekulić tõlkis saksa, inglise, prantsuse, vene, norra ja rootsi keelest.

Ta oli Jugoslaavia PEN-klubi asutaja ja sekretär.

Teosed
------

* *Saputnici* (1913)
* *Pisma iz Norveške* (1914)
* *Iz prošlosti* (1919)
* *Đakon Bogorodičine crkve* (1919)
* *Kronika palanačkog groblja* (1940)
* *Zapisi* (1941)
* *Analitički trenuci i teme*, 1–3 (1941)
* *Zapisi o mome narodu* (1948)
* *Njegošu knjiga duboke odanosti* (1951)
* *Govor i jezik, kulturna smotra naroda* (1956)

Viited
------

1. ↑
2. ↑  Haan (toim.), Francisca de (2006). Dictionary of Women's Movements and Feminisms in Central, Eastern and South Eastern Europe: 19th and 20th centuries. Central European University Press. sid. 491-492. ISBN 978-963-7326-39-4
3. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 5. juuli 2017. Vaadatud 29. märtsil 2018.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Isidora Sekulić** |
**Heinrich Lossmann** (21. aprill 1880 – 1. detsember 1924) oli Eesti politseinik. 

Heinrich Lossmann astus politseiteenistusse 10. veebruaril 1919. Teenis vanemkordnikuna raudteepolitsei jaoskonnas Tallinnas. 

1. detsembril 1924 oli Tallinn-Väikese jaamahoones valves vaid üks politseinik, Heinrich Lossmann, ja mõned jaamatöötajad, kes tegid oma igapäevatööd. 
Riigipöörajail oli strateegiliselt oluline vallutada esmajoones Tallinnas Riigikoguhoone, Postimaja, Balti jaam, Tondi Sõjakool ja Tallinn-Väikese jaam.
Mässajate plaan oli tehtud arvestusega, et töölised ja sõdurid ühinevad ülestõusuga ning üheskoos võetakse võim Tallinnas üle. Seejärel oleks välja kuulutatud Eesti Nõukogude Sotsialistlik Vabariik ja moodustatud töörahva valitsus, mis oleks Eestisse kutsunud Nõukogude Liidu väed. 1924. aasta 1. detsembri varahommikul, kui algas kommunistide võimupöördekatse (1. detsembri riigipöördekatse), kogunes viiemeheline mässuliste löögisalk sadamatöölise J. Räästase korterisse, mis asus Juurdeveo tänavas. Ründajatest olid kaks Dobroflotist, kolm aga Venemaalt, nad olid revolvrite ja käsigranaatidega relvastatud. Tungides jaamahoonesse, tormasid mässulised kohe jaamapolitsei ruumi ja lasid maha seal vahti pidava vanemkordnik Heinrich Lossmanni. 

Lossmann on maetud Rahumäe kalmistule. 

Nõukogude okupatsiooni ajal paigaldas Lossmanni abikaasa Ella tema katkise hauakivi kõrvale uue püstise graniithauakivi.
**Maolest** (*Ophionyssus natricis*) on lestaliikämblikulaadsete klassist.

Maolestad vajavad paljunemiseks peremeesorganismi verd, mida nad imevad.

Elutsükkel
----------

Maolestadel eristatakse viit staadiumi: muna, vastse, proto- ja deutonümfi ning täiskasvanu staadium. Suguküpsuseni arenevad maolestad (olenevalt välistemperatuuridest) 2–2,5-nädalaselt ning elueaks on pakutud 5–6 nädalat.

Üleni märjaks saades maolestad harilikult upuvad.

Peremeesorganismid
------------------

Looduslikuks peremeheks peetakse kuningpüütoneid.

Peremeesorganismideks on mitmed roomajad, sh seltsilisloomadena peetavad maod.

Maolestad elutsevad vangistatud madudel harilikult peapiirkonnas. Omanik võib märgata maolestade poolt vereimemise tulemusel tekkinud turseid ja paistetust. Ka võib esineda madudel korratut kestamist mille käigus silmakilbised ei kestu, anoreksiat, kaalukaotust ja letargiat. Kui maolestadel õnnestub segamatult paljuneda siis võivad nad peremeesorganismi hukutada.

Arvatakse, et maod võivad sügeluse leevendamiseks tihedasti veevanne võtta.

Maolest võib ka inimesel elutseda.

Haigustekitajatena
------------------

Maolesti peetakse mitmete parasitaarhaiguste võimalikeks siirutajateks nagu *ophidian paramyxovirus* ja *inclusion body disease* (IBD). IBD-d peetakse nakkuslikuks ning seni seda ravida ei osata, mistõttu tuleb nakatunud loomad eutaneerida.

Viited
------

1. ↑  Loomade elu 3:93.
2. ↑  HANNE SCHULTZ, Human infestation by Ophionyssus natricis snake mite.Lühikokkuvõte, British Journal of Dermatology, 93. väljaanne, nr 6, lk695–697, detsember 1975, veebiversioon (02.06.2014) (*inglise keeles*)
3. ↑  Snake Mite Infestation, veebiversioon (vaadatud 03.06.2014) (*inglise keeles*)
4. ↑  Mark A. Mitchell, Thomas N. Tully, Manual of Exotic Pet Practice, lk 152, 2009, Saunders, Google'i raamatu veebiversioon (vaadatud 03.06.2014) (*inglise keeles*)

Välislingid
-----------

* Dave and Tracy Barker, The Life History of Snake Mites, veebiversioon (02.06.2014) (*inglise keeles*)
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel on aleviku kohta, küla kohta vaata Kaerepere küla.* |

---

**Kaerepere** on alevik Rapla maakonna Kehtna vallas. Asub Raplast 5 km kagus.

Kaereperet on kirjalikult esmamainitud 1412. aastal (*Kagervere*). Nõukogude perioodil asus Kaereperes Valtu kolhoosi keskus.

Kaereperes tegutsevad Valtu Põhikool ja Valtu raamatukogu.

Viited
------

1. ↑  Maa-amet, vaadatud 21.11.2020.
2. ↑  Statistikaamet, vaadatud 10.11.2020.
3. ↑  Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.

Kehtna valla vapp
Kehtna valla asulad

**Alev:**Järvakandi **Alevikud:** Eidapere | Lelle | Keava | Kehtna | Kaerepere  

**Külad:** Ahekõnnu | Ellamaa | Haakla | Hertu | Hiie | Ingliste | Kaerepere | Kalbu | Kastna | Kehtna-Nurme | Kenni | Koogimäe | Koogiste | Kumma | Kõrbja | Käbiküla | Kärpla | Laeste | Lalli | Lau | Lellapere | Lellapere-Nurme | Linnaaluste | Lokuta | Metsaääre | Mukri | Nadalama | Nõlva | Ohekatku | Pae | Palasi | Paluküla | Põllu | Põrsaku | Reonda | Rõue | Saarepõllu | Saksa | Saunaküla | Selja | Sooaluste | Valtu-Nurme | Vastja
**Jedžiotai** (žemaidi *Jediuotā*) on küla Leedus Skuodase rajoonis Aleksandrija vallas. Jedžiotai jääb Išraitase ja Luoba jõgede äärde.

Külla jäävad osaliselt Bartuva ihtüoloogiline kaitseala ja Apuolė maastikukaitseala. Jedžiotais on kaks kalmistut. Küla nimi tuleneb isikunimest Jedžiotas.

Looduskaitse all on Mediškise tamm ümbermõõduga 4,24 meetrit, mis on jäänuk seal kasvanud suuremast metsast (kohalikus murdes tähendab *medė* metsa).

Ajalugu
-------

Küla alalt leitud kivikirved annavad tunnistust, et ala oli asustatud I aastatuhandel EKr.

Muinsuskaitse all on Jedžiotai linnamägi (jääb külla vaid osaliselt), mis oli kasutusel I aastatuhandel ja II aastatuhande algul. See põletati maha enne Apuolė linnuse ründamist, kuid sealsed kaitseehitised võeti hiljem taas tavitusele. Arvatakse, et tegemist võib olla kuralaste Lobe muinaslinnusega, mida mainitakse aastal 1253.

Küla teises servas asub Jedžiotai või Klauseikiai asulakoht, mis oli kasutusel X–XIII sajandini. Tegemist oli soiste kallastega järvekese äärde rajatud kindlustamata asulaga.

Muinsuskaitse all on veel külas asuv XIX sajandi lõpus püstitatud tulpkabel.

Külas asub 20 lohuga lohukivi. Kolme lohu juures on näha peitlijälgi.

Tänapäevane Jedžiotai küla moodustus 1566. aastal maareformi käigus. XIX sajandil eksisteeris selle kõrval veel teinegi Jedžiotai – hajaküla, mis hiljem teise külaga kokku sulas. 1877. aastal keeldusid 137 Jedžiotai talumeest sealse riigimõisa põldudel pärast pärisorjuse kaotamist töötamast.

Aastal 1920 avati külas algkool. Maareformi järel lagunes vana tänavküla struktuur ja Jedžiotai muutus hajakülaks. Teise maailmasõja järel tegutsesid küla ümbruskonnas Leedu metsavennad.

Elanikkond
----------

|  |  |
| --- | --- |
| * 360 (1902)
* 367 (1923)
* 251 (1959)
* 189 (1970)
* 119 (1979)
 | * 58 (1989)
* 46 (2001)
* 39 (2011)
* 30 (2021)
 |

* Mediškise tammMediškise tamm
* TulpkabelTulpkabel
* Jedžiotai linnamägiJedžiotai linnamägi

Viited
------

1. ↑  Gyventojai gyvenamosiose vietovėse: Lietuvos Respublikos 2021 metų gyventojų surašymo rezultatai. Vilnius: Statistikos departamentas, 2022.
2. ↑
3. ↑  Skuodo rajono savivaldybė
4. ↑  Mediškių ąžuolas
5. ↑  Jedžiotų piliakalnis, vad. Pilale
6. ↑  Jedžiotų, Klauseikių senovės gyvenvietė
7. ↑  Koplytėlė su Pietos skulptūra
8. ↑  Vaitkevičius V. *Senosios Lietuvos šventvietės. Žemaitija,* Vilnius 1998, 124 lk.

 Jedžiotai – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis

| * v
* r
Aleksandrija valla haldusjaotus |
| --- |
| 
**Aleksandrija** **·**  Apuolė **·**  Daujotai **·**  Detlaukė **·**  Dvaralis **·**  Gėsalai **·**  Jedžiotai **·**  Juknaičiai **·**  Kalnėnai **·**  Kaukolikai **·**  Kerviai **·**  Kivyliai **·**  Klaišiai **·**  Klauseikiai **·**  Knežė **·**  Nuosamai **·**  Šarkė **·**  Truikinai **·**  Veiteliai **·**  Viršilai |
Jeanne Calment 20-aastaselt
**Jeanne Louise Calment** (21. veebruar 1875 Arles, Prantsusmaa – 4. august 1997 Arles) oli prantsuse ülipikaealine, kes on tänini ametlike andmete kohaselt vanimaks elanud inimene maailmas (122 aastat ja 164 päeva).

Calmenti hämmastavalt pikk eluiga on pälvinud suurt tähelepanu ning tema elu ja tegevust on väga mitmekülgselt uuritud. 

Calment sündis Arles'is keskklassi perekonnas. Tema vanemad elasid küllaltki vanaks: isa 93- ja ema 86-aastaseks, vend aga 97-aastaseks. Ta abiellus 1896. aastal ning abielu kestis kuni mehe surmani 1942. aastal. Et nende tütar oli surnud juba 1934. aastal, pidi Calment üles kasvatama oma lapselapse, kes hukkus aga mootorrattaõnnetuses 1963. aastal. Nii jäi ta pärijateta ning sõlmis 1965. aastal 90-aastaselt lepingu advokaat Jacques Raffrayga. Selle järgi maksis too talle iga kuu kindla summa tingimusel, et naise surma järel läheb tema korter advokaadile. Tolle õnnetuseks elas Calment aga veel 32 aastat ning Raffray ise suri 1995. aastal vähki. Calmentile jätkas toetuse maksmist tema lesk.

Calmenti tervis püsis tema pika elu jooksul hämmastavalt hea, ehkki ta suitsetas kuni 117. eluaastani ning sõi maiustusi veel 119-aastaselt. 100-aastaselt sõitis ta veel jalgrattaga ning kuni 110-aastaseni elas ta üksi. Ta suutis kuni 115. sünnipäevani ise käia ning suhtles inimestega kuni oma viimase sünnipäevani. Siis otsustas hooldekodu juhatus, et teda enam avalikkusele ei näidata. Võimalik, et see saigi talle saatuslikuks, sest tähelepanu oli teda senini motiveerinud.

Calmenti vanuseni pole ametlikel andmetel keegi kuigi lähedale jõudnud. Jaapanlane Shigechiyo Izumi elas väidetavalt 120-aastaseks, kuid see pole kindel. Ükski teine inimene pole dokumentaalselt tõestatult üle 120 aasta elanud.

Filmid
------

| Aasta | Pealkiri | Eestikeelne pealkiri |
| --- | --- | --- |
| 1956 | "Van Gogh: Darkness Into Light" |  |
| 1991 | "Vincent et moi" | "Vincent ja mina" |
| 1995 | "Au-delà de 120 ans avec Jeanne Calment" |  |

Vaata ka
--------

* Vanimate inimeste loend

Välislingid
-----------

* Jeanne Calment andmekogus IMDb (inglise)
* Fotod Jeanne Calmentist
* Tom Whipple. Jeanne Calment: Humans could live to 130 this century, scientists claim *The Times*, 28. september 2021