recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Map
**Daugavgrīva raudteejaam** oli raudteejaam Riias Riia-Bolderāja raudtee ääres Daugavgrīvas. Jaam oli varem selle raudtee lõppjaamaks.

Jaam avati aastal 1873. Algselt kandis see Дамба-Гавань või **Ostas Dambis**. Aastal 1876 rajati sealt harutee laevatehase muulile. Daugavgrīva raudteejaama nime hakkas jaam kandma aastal 1919. Pärast Esimese maailmasõja lõppu kujunes reisirongide lõpp-peatuseks Bolderāja raudteejaam, see tõi kaasa jaama kujunemise raudteejaamaks. Seejärel valmisid haruteed sealse sadama piirkonda ja Daugava jõesuudmes paiknenud Läti sõjaväe rannakaitsepatareide juurde. Pärast Nõukogude võimu kehtestamist jaam suleti ja sealsed raudteed läksid Punaarmee käsutusse. Pärast Läti taasiseseisvumist on sealsed haruteed Bolderāja raudteejaama alluvuses

Viited
------

1. ↑  T. Altbergs, K. Augustāne, I. Pētersone. Dzelzceļi Latvijā. R: Jumava, 2009, 61. lk. ISBN 978-9984-38-698-0

Välislingid
-----------

* Jaam vanal kaardil

|  |  |
| --- | --- |
| **Eelnev peatus** | **Endine raudteepeatus**  |
|  Skanste |  **Daugavgrīva** |
**Aleksander Parwel** (Alexander, Pantalon, Parvel, 15. juuni 1906, Valga – 23. detsember 1978, Stockholm) oli eesti keemik.

Elulugu
-------

Lõpetas 1927 Valga Poeglaste Gümnaasiumi, 1936 TÜ keemia osakonna. Oli 1938–40 Loodusvarade Instituudi vanemassistent, 1940–44 Eesti Tarbijateühistute Keskühistu keemiavabriku "Orto" keemik. Läks 1944 Rootsi, oli 1944–48 Malmös KF Kem. Tkn. Fabrik'u keemik, 1948–64 Riikliku Loodusajaloo Muuseumi (Naturhistoriska Riksmuseet) mineraloogiaosakonna vanemassistent, 1964–72 intendant. Kemistsamfundet'i liige.

Teadustöö
---------

Avaldanud töid geoloogiast.

Viited
------

1. 1 2 3  Eesti Teaduse Biograafiline Leksikon, 3. köide

Teoseid
-------

* Isotopic Constitution of Ore Lead in Sweden (kaasautor). // Arkiv Mineral. & Geolog. 3 (1963) 11
* The minerals of the Silver Mines of Häälefors (kaasautorid N. Sundius, B. Rajandi). // Årsbook: Sweriges Geologiska Uundersöking. Ser. C. 60 (1966) 9.

Kirjandus
---------

* Album Academicum Universitatis Tartuensis II 1918–1944. Trt, 1994, 523
* Eesti teadlased väljaspool kodumaad: biograafiline teatmik = Estonian scholars and scientists abroad: biographical directory. Stockholm, 1984, 89-90

*Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
Kaskaadia kaart
**Pacific Northwest** (inglise keeles ***Pacific Northwest,*** lühendina *PNW*, harvem ***Cascadia***) on geograafiline regioon Põhja-Ameerika mandri läänerannikul, mida piiritleb Vaikne ookean läänekaares ja Kaskaadide mäestik põhjaloode-lõunakagu suunal. Kuigi ühtegi piiritlust ei ole kokku lepitud, moodustavad kõige sagedasema kontseptsiooni Kanada provints Briti Columbia ja Ameerika Ühendriikide osariigid Idaho, Oregon ja Washington. Laiemalt võib sinna hulka lugeda veel Kagu-Alaska, Edela-Yukoni ja Põhja-California territooriumeid ning Põhja-Nevada ja mandrilahkmest ida poole jäävad Lääne-Montana ja Lääne-Wyomingi osasid.

Rahvastik
---------

Regiooni rahvastatuimad suurlinnapiirkonnad on Suur-Seattle 3,7 miljoni inimesega, Suur-Vancouver 2,5 miljoni inimesega ning Suur-Portland 2,4 miljoni inimesega.

### Põlisrahvad

#### Rannikuhõimud

Tlingit, Nisga'a, Haida, Tsimshian, Gitxsan, Haisla, Heiltsuk, Nuxalk, Wuikinuxv, Kwakwaka'wakw, Nuu-chah-nulth, Makah, Ranniku-Salish, Chimakum, Quileute, Willapa, Chinook ja Tillamook

#### Kõrglavahõimud

Loodus
------

Mount Jeffersoni mäetipp ning Oregoni männid samanimelises osariigis
Regioon on tuntud enda saarte, lahtede, fjordide, mägede, lopsakate ja ulatuslike metsade (kus on laialt levinud maailma kõrguselt teine igihaljas okaspuu Oregoni mänd) ning harva silmatud *sasquatchide* poolest.

Vaata ka
--------

* Ameerika Ühendriikide loodeosa
* Atlantiline kirre
* Kaskaadide mäestik
* Vaikne rannik
* Vaikne ookean
**Arhiivinõukogu** on haridus- ja teadusministeeriumi juures tegutsev nõuandva õigusega nõukogu, mille ülesandeks on vaadata läbi arhiivinduse arengu põhisuunad ja teha ettepanekuid arhiivinduse arendamiseks. Arhiivinõukogu koordineerib eelkõige rahvusarhiivi tegevust.

Ajalugu
-------

Arhiivinõukogu loomisaastaks loetakse 4. novembrit 1921, millal vabariigi valitsus võttis vastu nõukogu põhimääruse (see kinnitati riigikogus 29. aprillil 1922). Nõukogu tuli esimest korda kokku 29. novembril 1921 Tallinnas. Koosseisu kuulusid riigiarhiivi direktor (esimees), keskarhiivi direktor (aseesimees), haridus- ja sotsiaalministeeriumi, kohtuministeeriumi, siseministeeriumi, välisministeeriumi, sõjaarhiivi ja Tartu ülikooli esindajad, lisaks üks linnaomavalitsuste ja üks maaomavalitsuste esindaja. Alates 12. juunist 1935 reguleeris arhiivinõukogu tegevust arhiiviseadus (RT 1935, 53).

Esimene esimees oli Põhjamaade ja Eesti ajaloo professor Arno Rafael Cederberg.

Arhiivinõukogu tegeles 1922–1940 arhiiviseaduse jt õigusaktide väljatöötamisega, Lätiga arhivaalide vahetamise küsimusega, arhiivinduslike suhete selgitamisega Nõukogude Venemaaga ning hävitamisele määratud arhivaalide nimekirjade läbivaatamisega.

1998. aasta arhiiviseadusega taastati arhiivinõukogu tegevus. Nõukogu esimees oli riigisekretär.

Praeguse arhiiviseaduse järgi kuuluvad arhiivinõukogusse avalikke ülesandeid täitvate asutuste esindajad, sealhulgas ülikoolide ja teadusasutuste esindajad ja kohaliku omavalitsuse arhiivi esindaja, ning erialaühenduste esindajad ja arhiivinduse asjatundjad. Arhiivinõukogu koosseisu ja töökorralduse kinnitab valdkonna eest vastutav minister käskkirjaga.

Arhiivinõukogu koosseis
-----------------------

Seisuga 2. november 2021 on arhiivinõukogu koosseis:

* Mart Laidmets, Haridus- ja Teadusministeeriumi kantsler (muutmisel), arhiivinõukogu esimees
* Aadu Must, Tartu Ülikooli professor, arhiivinõukogu aseesimees
* Janne Andresoo, Rahvusraamatukogu direktor
* Küllo Arjakas, Tallinna Linnaarhiivi juhataja
* Toomas Hiio, Eesti sõjamuuseumi – kindral Laidoneri muuseumi direktori asetäitja
* Alar Karis, Eesti Rahva Muuseumi direktor (muutmisel)
* Liivi Karpištšenko, Majandus- ja Kommunikatsiooniministeeriumi infoühiskonna teenuste arendamise osakonna nõunik
* Hille Oidema, MTÜ Eesti Arhivaaride Ühingu juhatuse liige
* Priit Pirsko, riigiarhivaar
* Fred Puss, Eesti Isikuloo Keskuse juhataja
* Tarvi Sits, Kultuuriministeeriumi kantsler
* Hagi Šein, Balti Filmi- ja Meediakooli professor

Viited
------

1. ↑  "Arhiiviseadus (RT I, 13.03.2019, 33), § 5". Vaadatud 02.11.2021.
2. 1 2  "Rahvusarhiiv : Asutusest". Vaadatud 02.11.2021.
3. 1 2  Richard Övel (1936). *Arhiivinõukogu. // Arhiivinduse käsiraamat, II*. Tartu: Akadeemiline Kooperatiiv. Lk 55–57.
4. ↑  "Arhiiviseadus (RT I 1998, 36, 552) § 14". Vaadatud 02.11.2021.
5. ↑  "Arhiiviseadus (RT I, 13.03.2019, 33), § 6". Vaadatud 02.11.2021.
|  |
| --- |
|  **Poks** |
| Riik |  | Soome |
|  |
| 1. ring | 1948 | Kärbeskaal |
|

**Harald Olavi (Olli) Lehtinen** (27. mai 1915 Helsingi – 28. september 1992 Helsingi) oli Soome poksija.

Lehtinen oli kokku kuuekordne Soome meister kärbeskaalus (kuni 112 naela ehk 50,8 kg) – aastatel 1937–1941 ja 1947.

Lehtinen osales Soome eest kokku 22 maavõistlusel, millest ta võitis 19 ja kaotas 3 kohtumist. Nende hulgas oli ka kolm kohtumist kärbeskaalus (kuni 112 naela ehk 50,8 kg) Eesti – Soome maavõistlustel, kus Lehtinen võitis aastatel 1936–1938 kõik oma kohtumised (Hans Gutmani vastu aastatel 1936–1937 ja Arnold Torpeli vastu 1938. aastal).

Lehtinen osales Euroopa eest kolm korda kärbeskaalus (kuni 112 naela ehk 50,8 kg) maavõistlusel USA Kuldkinda-turniiri võitjate meeskondadega. Ta kaotas oma kohtumise Chicagos 1938. aastal, võitis 1939. aastal oma esimese kohtumise Chicagos ning kaotas oma teise kohtumise Saint Louises. Ta oli esimene soomlane, kes arvati selle turniiri jaoks Euroopa koondisse.

Lehtinen osales kärbeskaalus (kuni 51 kg) 1948. aasta Londoni olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas 1. ringis hilisemale hõbemedalivõitjale Spartaco Bandinellile (Itaalia) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.

Viited
------

1. ↑  "Olli Lehtinen lehel Sport-Reference. Inglise keeles". Originaali arhiivikoopia seisuga 10. november 2012. Vaadatud 16. novembril 2011.
2. ↑  "Soome meistrivõistlused poksis 1923–1950. Tulemused soome keeles". Originaali arhiivikoopia seisuga 5. november 2014. Vaadatud 16. novembril 2011.
3. ↑  1938. aasta Euroopa – USA Kuldkinda-võistlus. Tulemused inglise keeles
4. ↑  1939. aasta Euroopa – USA Kuldkinda-võistlused. Tulemused inglise keeles
5. ↑  14. suveolümpiamängude poksivõistlus. London 1948. Tulemused inglise keeles
Olivier' salat
**Olivier' salat** on toit, mille algse retsepti autor oli väidetavalt 1860. aastatel Moskva restorani Ermitaaž prantslasest peakokk Lucien Olivier. 

Salati tegi eriliseks Olivier' oma leiutatud majoneesikaste oliiviõlist, valge veini äädikast ja sinepist. Koostisosadena on nimetatud põldpüü liha, vasikakeelt, kaaviari, salatit, vähisabasid, marineeritud kurki, kappareid, keedumuna, keedukartulit ja sojaube. Võimalik, et komponendid varieerusid hooajaliselt. Esimeses trükitud retseptis aastast 1894 on nimetatud salati koostisainetena järgmist: pool laanepüüd, kaks kartulit, üks väike kurk või suurem kornišon, 3–4 salatilehte, 3 vähisaba, veerand klaasi kallerdunud lihaleent, 1 teelusikatäis kappareid, 3–5 oliivi ja provanssaali kastet (majoneesi). Legendi kohaselt varastas kuulsa kastmeretsepti kokaabi Ivan Ivanov ning hakkas konkureerivas Moskva restoranis pakkuma sarnast rooga Pealinna salatina. 

Aja jooksul asendusid nii Olivier' kui ka Pealinna salati retseptides kallimad ja eksklusiivsemad koostisained odavamate ja kättesaadavamatega, mõlemast salatist on sadu erinevaid variante. Tänapäeval Venemaal ja mitmel pool mujal Ida-Euroopas tüüpilise Olivier' salati retseptis on pea alati keedukartul, keedumuna, mingi lihatoode (vorst, sink, keel, külm praeliha), marineeritud kurk, konservherned ja majonees; lisatud võib olla sibulat, värsket kurki, porgandit jm.

Vaata ka
--------

* Kartulisalat
Olle Kärner, 2008
**Olle Kärner** (sündinud 24. novembril 1977 Tartus) on eesti orienteeruja.

Haridus
-------

1996. aastal lõpetas Nõo Reaalgümnaasiumi. 2001. aastal lõpetas Tartu Ülikooli avaliku halduse eriala bakalaureuseõppe.

Sporditulemused
---------------

Aastatel 2001–2014 on võitnud orienteerumisjooksu Eesti meistrivõistlustel 18 kulda, 6 hõbedat ja 4 pronksi.

Osalenud orienteerumisjooksu maailmameistrivõistlustel aastatel 1999, 2001 ja 2003–2013.

2003. aasta orienteerumisjooksu MMil Šveitsis sai lühirajal 10. koha.

2006. aasta orienteerumisjooksu Euroopa meistrivõistlustel Otepääl võitis ta tavarajal pronksi.
2006. aasta orienteerumisjooksu MMil Taanis Aarhusis sai ta tavarajal 5. koha.

2007. aasta orienteerumisjooksu MMil Kiievis sai ta lühirajal 10. koha.

2008. aastal tuli Soome klubi Delta võistkonnas esimese eestlasena Jukola teatejooksu võitjaks.

2008. aasta orienteerumisjooksu MMil Tšehhis Olomoucis sai ta lühirajal 14. koha ja tavarajal 8. koha.

2013. aasta orienteerumisjooksu MMil Soomes Vuokattis sai teatejooksus Eesti meeskonnas koos Timo Silla ja Lauri Sillaga 7. koha.

Tunnustus
---------

* 2005, 2006, 2007, 2009, 2010, 2011 – Eesti parim mees orienteerumisjooksus

Isiklikku
---------

Tema isa oli Olavi Kärner (1942–2016).

Viited
------

1. ↑  Eesti Spordi Biograafiline Leksikon. Kärner, Olle
2. ↑  "Tartu Ülikooli lõpetanute tähestikuline nimekiri". Originaali arhiivikoopia seisuga 20. juuli 2016. Vaadatud 17. veebruaril 2015.
3. ↑  "ESBL sporditulemused". Originaali arhiivikoopia seisuga 24. september 2015. Vaadatud 17. veebruaril 2015.

Välislingid
-----------

* World of O Runners. Athlete profile: Olle Kärner
* Biograafia ESBL-is
* Olle Kärner tegi Soomes Eesti orienteerumisajalugu, Postimees.ee, 15. juuni 2008
* Olle Kärner sai orienteerumise MMil 16. koha, Postimees.ee, 17. juuli 2008
* Olle Kärner kerkis orienteerumise MM-il esikümnesse, SLÕL Online, 20. juuli 2008
* Olle Kärner tuli longates orienteerumise tavaraja Eesti meistriks, ERR, 30. august 2009
* Olle Kärneri koduleht
**Olivier Denis Panis** (sündinud 2. septembril 1966 Lyonis) on endine Prantsusmaa võidusõitja.

Nagu enamik sõitjaid, alustas Panis võidusõitjakarjääri kartidel. 1991 võitis ta sarja Vormel 3 ja 1993 sarja Vormel 3000.

Vormel 1 sarjas debüteeris ta 1994 Ligier' meeskonnas. Sel aastal oli tema parim saavutus 2. koht Hockenheimis ja 11. koht hooajal. 1995. aasta parim saavutus oli 2. koht Austraalia Grand Prix'l, kuigi võitjast kaks ringi maas, ja hooaja kokkuvõttes 8. 1996. aasta parim saavutus oli võit Monaco Grand Prix'l, kus lõpetas neli masinat. See oli Ligier' esimene võit pärast 15-aastast vaheaega ja jäigi viimaseks, sest meeskonna ostis üles Alain Prost, kes nimetas meeskonna enda järgi ümber. 1997. aastal pidi Panis vigastuse tõttu üheksa sõitu vahele jätma, ent ülejäänutes sõitis hästi (see oli tema parim hooaeg) ja tuli sellegipoolest üheksandaks.

Järgmised hooajad olid halvemad. 1998. aastal sai Panis ainult 1 punkti, osalt ebakindla masina tõttu, ja temaga uut lepingut ei sõlmitud. 1999 ja 2000 oli ta McLareni testisõitja, 2001 ja 2002 sõitis BARis ning 2003 ja 2004 Toyotas, olles hooaja kokkuvõttes stabiilselt 14. Spordist loobudes oli ta Vormel 1 vanim sõitja. Aastatel 2005 ja 2006 on ta sama võistkonna testisõitja.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Olivier Panis** |

* Artikkel karjäärist loobumise kohta
* Olivier Panis' lehekülg
**Liffart von Ooj** (surnud 1573) oli Liivi ordu rüütelvend 16. sajandi esimesel kolmandikul.

Liffartivanemad olid Gerhaard von Ooj ja Anna von Steprode. Ta pärines Nijmegeni lähedal asunud Ooj linnust valitsenud samanimelisest suguvõsast, mis 11. sajandil oli olnud Saksa kuninga otsealluvuses. 13. sajandiks liideti Ooj maad aga Gelderni (Geldre) krahvkonnaga, mille vastu Ooj isandad mõistagi protestisid. Siiski osutus see tegevus edutuks ning 14. sajandil leppisid nad Gelderni valitsejate vasallide staatusega, tõustes seal mitmetele kõrgetele kohtadele. 

Liffart von Ooj on ainus teadaolev suguvõsa esindaja nii Liivi kui ka Saksa ordus. Ta sai orduvennaks millalgi enne 1531. aastat ning asus kusagil Liivimaal, kuid sel aastal astus ta ordust välja ning naasis kodumaale, kus abiellus. Hiljem sai temast Ooj linnuse valitseja ning ta suri kõrges vanuses 1573. aastal.

Kirjandus
---------

* *Ritterbrüder im livländischen Zweig des Deutschen Ordens*. Köln: Böhlau, 1993. Nr. 642 (lk 491).
**Lier** on hollandikeelne linn ja vald Belgias Flandria piirkonnas Antwerpeni provintsis Mecheleni haldusringkonnas.

Alates 1977. aastast on Lieri halduspiiridesse ühendatud Koningshooikti asula (osavald).

* Nete jõgiNete jõgi
* BegijnhofBegijnhof
* Zimmeri tornZimmeri torn
* Ringeni lossRingeni loss
* MagistraadihooneMagistraadihoone

Viited
------

1. ↑  Bevolking per gemeente op 1 januari 2020

Välislingid
-----------

 Lier (Belgia) – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Koduleht (hollandi keeles)
* Toerisme Lier (hollandi, prantsuse, saksa ja inglise keeles)

Antwerpeni provintsi vallad

Aartselaar **·** Antwerpen **·** Arendonk **·** Baarle-Hertog **·** Balen **·** Beerse **·** Berlaar **·** Boechout **·** Bonheiden **·** Boom **·** Bornem **·** Borsbeek **·** Brasschaat **·** Brecht **·** Dessel **·** Duffel **·** Edegem **·** Essen **·** Geel **·** Grobbendonk **·** Heist-op-den-Berg **·** Hemiksem **·** Herentals **·** Herenthout **·** Herselt **·** Hoogstraten **·** Hove **·** Hulshout **·** Kalmthout **·** Kapellen **·** Kasterlee **·** Kontich **·** Laakdal **·** Lier **·** Lille **·** Lint **·** Malle **·** Mechelen **·** Meerhout **·** Merksplas **·** Mol **·** Mortsel **·** Niel **·** Nijlen **·** Olen **·** Oud-Turnhout **·** Putte **·** Puurs-Sint-Amands **·** Ranst **·** Ravels **·** Retie **·** Rijkevorsel **·** Rumst **·** Schelle **·** Schilde **·** Schoten **·** Sint-Amands **·** Sint-Katelijne-Waver **·** Stabroek **·** Turnhout **·** Vorselaar **·** Vosselaar **·** Westerlo **·** Wijnegem **·** Willebroek **·** Wommelgem **·** Wuustwezel **·** Zandhoven **·** Zoersel **·** Zwijndrecht
Nestor Lakoba
**Nestor Lakoba** (vene *Нестор Аполлонович Лакоба*, abhaasi *Нестор Аполлон-иԥа Лакоба*; 1. mai 1893 Lõhnõ – 28. detsember 1936 Thbilisi) oli abhaasi rahvusest Nõukogude partei- ja riigitegelane.

Nestor Lakoba oli pärit talupoja perekonnast. Ta oli nõrga kõrvakuulmisega ja seetõttu oli ta hüüdnimi "Adagua" ('Kurt'). Aastal 1910 lõpetas ta Thbilisis vaimuliku kooli ja asus seejärel õppima Thbilisi Vaimulikus Seminaris, kust ta aga 1911. aastal revolutsioonilise propaganda tegemise eest välja visati.

1911. aastal asus ta elama Bathumisse. Septembris 1912 astus ta Venemaa Sotsiaaldemokraatlikusse Töölisparteisse. Lakoba tegeles Adžaarias parteitööga, kuid oli sunnitud sealt lahkuma. Lühikest aega elas ta Abhaasias, seejärel kolis Groznõisse. Groznõis elades töötas ta pangas ja lõpetas 1915. aastal eksternina reaalkooli. 1916. aastal alustas ta õigusteaduse õpinguid Harkovi ülikoolis, kuid need ei kestnud kaua ja Lakoba pöördus Abhaasiasse tagasi. Aprillis 1917 valiti ta Gudauta piirkonnakomissariks. Ta osales menševikevastases võitluses.

1918. aastal oli Lakoba üks Gruusia menševistliku valitsuse vastase ülestõusu juhte, ta oli Suhhumi Sõja-Revolutsioonikomitee esimehe asetäitja ja partisanisalga organiseerija. 1918. aasta lõpus Gruusia valitsus vangistas ta ja 1919. aasta kevadel saadeti Lakoba Gruusiast välja.

1920. aastal juhtis ta VK(b)P Keskkomitee Kaukaasia Büroo ülesandel Bathumis põrandaalust bolševistlikku võitlust. 

Vladimir Lenini isiklikul ülesandel viibis Lakoba 1920. aasta detsembrist kuni 1921. aasta märtsini koos Jefrem Ešbaga Türgis, kus nad osalesid Nõukogude Venemaa ja Türgi vahel sõlmitud Moskva lepingu ettevalmistamisel.

1921. aasta märtsis sai Lakobast Suhhumis Abhaasia Revolutsioonikomitee esimehe asetäitja. 1922–1930 oli Lakoba Abhaasi ANSV Rahvakomissaride Nõukogu esimees. 1930. aastal Abhaasia Rahvakomissaride Nõukogu reorganiseeriti ja Lakobast sai Abhaasia Kesktäitevkomitee esimees, kelleks ta jäi kuni oma surmani.

1936. aastal pakkus Stalin Lakobale NKVD juhataja kohta. Lakoba keeldus. Seejärel kaotas Stalin usalduse Lakoba vastu.

1936. aasta 26. detsembri õhtul sõitis Lakoba Lavrenti Beria kutsel Thbilisisse nõupidamisele. 27. detsembril käis Lakoba külas Beria korteris, kus talle tõenäoliselt pakuti mürgitatud toitu. Õhtul hakkas tal ooperiteatris etenduse ajal halb, ta läks tagasi võõrastemajja, kus ta 28. detsembri varahommikul krampides suri.

Lakoba surnukeha saadeti Suhhumisse, kus see pidulikult maeti. Lahkamisel olid elutähtsad elundid eemaldatud. Arstid, kes olid Lakoba laipa lahanud, arreteeriti hiljem. Mõni aeg hiljem tehti Lakoba hauaküngas maatasa ja surnukeha kaevati välja. Lakoba kuulutati rahvavaenlaseks. Tema lesk ja lapsed arreteeriti. Lakoba lesele Saria Lakobale esiti süüdistus Jossif Stalini mõrva ettevalmistamises. Saria Lakoba suri piinamiste tagajärjel 1941. aastal. Tapeti ka Nestor Lakoba ema. Lakoba lapsi hoiti senikaua vanglas, kuni nad said täisealisteks. Seejärel nad mõisteti surma ja lasti maha. Lavrenti Beria hävitas peaaegu kogu Lakobade suguvõsa.

Viited
------

1. ↑  Donald Rayfield. Stalin and his hangmen. London, 2005, lk. 294-295
**Paavo Loosberg** (27. oktoober 1919 Tallinn – 19. juuli 2015 Toronto) oli eesti ühiskonnategelane Kanadas.

Paavo Loosberg lõpetas Jakob Westholmi Gümnaasiumi 1938. aastal. Õppis Sõjakoolis aspirandikursustel, sai lipniku auastme.

1943. aastal tuli ta Tallinna Estonia I meeskonnas Eesti meistriks käsipallis. 16.11.1943–18.09.1944 teenis Soome mereväes, lõpetas Meresõjakooli.

1944. aastal siirdus Rootsi, töötas Stockholmi Tehnikaülikoolis fotograafia õppetooli assistendina. 1951. aastal asus elama Kanadasse, hiljem töötas ka USA-s.

Erukaptenmajor Paavo Loosberg töötas aastatel 1993–1995 president Lennart Meri käsundusohvitserina. Sellesse aega jäi ka jäämurdja Suure Tõllu okupatsioonieelse viimase lipu tagastamine Eesti Meremuuseumile. Tema isa, kapten Johannes Loosberg (1880–1966) oli oma laeva lipu Läände põgenedes võtnud kaasa ja hoidnud seda alles kogu sõjajärgse aja.

Ta oli Soomepoiste Klubi Torontos juhatuse liige, ajakirja Põhjala Tähistel toimetuse liige ja Kanada Eestlaste Ajaloo Komisjoni aseesimees.

Tunnustus
---------

* 1997 Kotkaristi V klassi teenetemärk
* 2002 Soome Valge Roosi Rüütlirist

Viited
------

1. ↑  Jakob Westholmi Gümnaasium 100. Tallinn 1998
2. ↑  ESBL sporditulemused
3. ↑  Peep Pillak, Heini Vilbiks (koostajad). Soomepoiste elulood. Grenader, 2015

Välislingid
-----------

* Paavo Loosberg TLÜAR väliseesti isikute andmekogus
Kalmistu värava lõunapoolne graniitpost ja kalmistu piirdemüür (2016)
Kalmistu lõunaosa piirdemüür (2016)
Friedrich Peter Ludwig von Rennenkampffi haud (2016)
Hauatähised kalmistul, paremal on Jenny von Anrepi haud (2016)
**Lõve mõisa kalmistu** on kalmistu Helme kihelkonnas Viljandimaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Lõve külas Tõrva vallas Valga maakonnas.

Ajalugu
-------

Kalmistu rajasid Lõve mõisa tollased omanikud Anrepid 1773. aastal, arvatavasti samaaegse mõisasüdame väljaehitamisega.

Esimene matus oli 1796. aastal, kalmistule on teadaolevalt maetud 17 lahkunut.

Kirjeldus
---------

Kalmistu jääb mõisa südamest linnulennult 400 meetri kaugusele idakirdesse. Kalmistu on harvaesinevalt kuusnurkse põhiplaaniga ning see on ümbritsevast maapinnast kõrgem. Kõrgendit ääristab graniitrahnudest kuivmüür.

Kalmistu on jäetud maha ja rüüstatud, kuid seda on hakatud korrastama. Säilinud on hauatähiseid ja nende osi, peavärava graniitpostid ning piirdemüür.

Kalmistu kabel
--------------

Kalmistu keskosas paiknes matusekabel, mis praegu on hävinenud. Kabeli tagaseinas oli väike altar, rohkem pole sisustusest teada.

Kalmistule maetuid
------------------

* 1861 Friedrich (Fritz) Peter Ludwig Edler von Rennenkampff (1826-1861)
* 1900 Marie Johanna (Jenny) von Anrep (1833-1900)

Viited
------

1. ↑  Kultuurimälestis nr 23223 "Lõve mõisa park"
2. ↑  Lõve mõis ja selle kalmistu Eesti mõisaportaalis
3. ↑  Ketlin Sirge. Eesti mõisakalmistud. // Magistritöö Tartu Ülikooli usuteaduskonna võrdleva usuteaduse õppetoolis. Tartu 2013. Lk 75
4. ↑  Ketlin Sirge. Eesti mõisakalmistud. // Magistritöö Tartu Ülikooli usuteaduskonna võrdleva usuteaduse õppetoolis. Tartu 2013. Leht 41

Kirjandus
---------

* 1932 "Helme". - Valgamaa // Eesti V. Tartu 1932. Lk 334-335
* 2009 Valdo Praust. "Mõisaomanike matusepaigad". - Viljandimaa mõisad. Tänapäev. Tallinn 2009. Lk 59
* 2009 Valdo Praust. "Lõve mõis (*Lauenhof*)". - Viljandimaa mõisad. Tänapäev. Tallinn 2009. Lk 101
* 2009 Alo Särg. "Lõve (*Lauenhof*, varem *Löwenküll*)". // Valgamaa mõisad ja mõisnikud. Argo. Tallinn 2009. Lk 71-72
* Taavi Pae. Eesti kalmistute kujunemine ja paiknemise seaduspärasused. // Magistritöö Tartu Ülikooli Geograafia Instituudis. Tartu 2002

Välislingid
-----------

* Pärandkultuuri objekt: "Lõve mõisnike perekonnakalmistu" (613:HAU:002) Eesti looduse infosüsteemis
**Paavo Pärn** (tuntud ka kui **Baari-Paavo**; sündinud 29. jaanuaril 1979) on Eesti poliitik ja ärijuht[*viide?*], kunagise tõsielusarja Baar osaline. Samuti oli ta ansambli Quattro laulja.

Paavo Pärn on Reformierakonna liikmena tegelenud poliitikaga.. 2004. aastal valiti ta Reformierakonna noortekogu peasekretäriks. 

Ta on projekteerimisettevõtte Sirkel ja Mall tegevjuht.[*viide?*]

Paavo Pärnal on 18. jaanuarist 2008 tütar Telle Vilderseniga (Baari-Tellega), kes oli samuti üks tõsielusarja Baar kangelastest.

Viited
------

1. ↑
2. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 19. aprill 2008. Vaadatud 8. mail 2009.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
3. ↑  Projekteerimisettevõte kasvatas käivet[*alaline kõdulink*]
4. ↑  Projekteerija välistas kartellikokkulepped[*alaline kõdulink*]
5. ↑  "Telle Vildersen ja Paavo Pärn said reedel pisitütre!", Buduaar, 23. jaanuar 2008
6. ↑  "Baari-Paavo sai isaks", Õhtuleht, 25. jaanuar 2008

Välislingid
-----------

* Baari-Maarit soovib kärtsu, mürtsu ja vabadust
**Breithorn** (saksa keelest: "lai sarv") on Penniini Alpide mäestik, millel on sama nimega kõrgeim tipp (kuid ka *Breithorn (läänepoolne tipp)*), asudes Šveitsi ja Itaalia vahelisel piiril. See asub Alpide peaahelikus, umbes poolel teel Matterhorni ja Monte Rosa vahel ning Theoduli kurust idas. Suurem osa massiivist on jäätunud ja sisaldab mitmeid teiseseid tippe, kõik asuvad peamisest tipust idas: Kesk-Breithorn, läänepoolne Breithorni kaksik (või Ida-Breithorn), Gendarm (või idapoolne Breithorni kaksik) ja Roccia Nera. Peamist tippu eristatakse mõnikord nimega *Lääne-Breithorn* (saksa: *Breithorn (Westgipfel)*, itaalia: *Breithorn Occidentale*). Lähimad asulad on Zermatt (Valais' kanton) ja St-Jacques (Valle d'Aosta).

Breithorn (läänepoolne tipp) vaadatuna Klein Matterhornilt (läänekülg)
Breithorni peetakse kõige kergemini ronitavaks neljatuhandeseks Alpide tipuks. Selle põhjuseks on Klein Matterhorni õhutramm, mis viib ronijad Zermattist üle 3820 m kõrgusele alguspunkti. Tavamarsruut (lõunaedelatiib) on mäe Itaalia poolelt (lõunapool) ja jätkub üle liustikuplatoo enne tippuronimist 35 kraadisel lumenõlval. Kogenematud mägironijad võivad aga sattuda tõsistesse raskustesse, kui lumekarniiside läheduses või halva ilmaga ette ei vaadata. Kogenud mägironijatele, kes soovivad rohkem väljakutseid, on teine võimalus Breithorni harja poolik läbimine.

Breithornile ronisid esimesena 1813. aastal Henry Maynard (climber), Joseph-Marie Couttet, Jean Gras, Jean-Baptiste Erin ja Jean-Jacques Erin.
|  |
| --- |
|  |
| Medalikohad |
| Maailmameistrivõistlused |
| **Pronks** | 2013 |  |

**Jacob Ryan Trouba** (sündinud 26. veebruaril 1994 Rochesteris Michiganis) on USA jäähokimängija, kes mängib kaitsjana NHL-i klubis New York Rangers. Ta on klubi meeskonna kapten.

2012. aastal valis Winnipeg Jets ta NHL-i *draft* '​is üheksanda valikuna.

Hooajal 2012–13 mängis ta Michigani Ülikooli meeskonnas. NHL-is tegi ta Jetsi meeskonnas debüüdi 1. oktoobril 2013 mängus Edmonton Oilersi vastu ja viskas selles mängus ka oma esimese NHL-i värava.

Pärast kuut hooaega Jetsis siirdus Trouba 2019. aasta juunis Rangersi meeskonda. Hooaja 2022/23 eel määrati Trouba Rangersi kapteniks.

2013. aasta maailmameistrivõistlustel võitis ta USA jäähokikoondisega pronksmedali. Samal aastal tuli ta USA kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistriks.

Viited
------

1. ↑  Walker, Mollie (9. august 2022). "Rangers naming Jacob Trouba captain after long stretch without one". *New York Post*. Vaadatud 10. augustil 2022.

Välislingid
-----------

* Jacob Trouba NHL.com lehel
* Jacob Trouba hockeydb.com lehel

| * v
* r
New York Rangers |
| --- |
| 
**Väravavahid**: Jaroslav Halák **·** Igor Šestjorkin |
| 
**Kaitsjad**: Adam Fox **·** Libor Hájek **·** Ben Harpur **·** Ryan Lindgren **·** Niko Mikkola **·** K'Andre Miller **·** Braden Schneider **·** Jacob Trouba |
| 
**Ründajad**: Jonny Brodzinski **·** Filip Chytil **·** Barclay Goodrow **·** Kaapo Kakko **·** Patrick Kane **·** Chris Kreider **·** Alexis Lafrenière **·** Jake Leschyshyn **·** Tyler Motte **·** Artemi Panarin **·** Vladimir Tarassenko **·** Vincent Trocheck **·** Jimmy Vesey **·** Mika Zibanejad |
‹ Kaart ajutiselt peidetud (?) ›
**Liiviku tänav** on tänav Tallinnas Nõmme linnaosas Kivimäe asumis. Liiviku tänav algab Pärnu maanteelt, ristub Lauliku tänavaga ja lõpeb Hommiku tänaval. Liiviku tänav on kagu-loodesuunaline ja ligi 200 meetri pikkune.

Tänava nimed ja ajalugu
-----------------------

Tänava endine nimi oli alates 8. novembrist 1927 **Linda tänav** (saksa keeles *Lindastrasse*, vene keeles *Линдаская улица*). Linda tänava nime kandis kuni 8. novembrini 1927 ka osa Hommiku tänavast praeguse Lauliku ja Särje tänava vahel, mil see osa liideti Hommiku tänavaga. 1940–1941 kandis tänav ajutiselt nime **Salme tänav**. Kordumise vältimiseks muudeti tänava nimi 25. septembril 1959 ära ja uueks nimeks sai **Tuuslari tänav**. Praeguse nime sai Liiviku tänav 22. aprillil 1960.

Viited
------

1. ↑  Tallinna tänavanimed. KNAB.
2. ↑  Aleksander Kivi. Tallinna tänavad. Tallinn, 1972, lk. 69

| * v
* r
Kivimäe asumi tänavad |
| --- |
| Tänavad | 
Edela tänav · Hallikivi tänav · Hommiku tänav · Hõimu tänav · Ilmarise tänav · Kalevala tänav · Kandle tänav · Kivimäe tänav · Koidiku tänav · Kruusa tänav · Kõla tänav · Künni tänav · Laane tänav · Lauliku tänav · Laulu tänav · Leegi tänav · Liiviku tänav · Mesila tänav · Olevi põik · Olevi tänav · Plangu tänav · Põllu tänav · Pärnu maantee · Raudtee tänav · Sanatooriumi tänav · Sihi tänav · Sulevi tänav · Sõbra tänav · Särje tänav · Taara tänav · Tungla tänav · Ugala tänav · Uku tänav · Vabaduse puiestee · Valve tänav · Vanemuise põik · Vanemuise tänav · Varbola tänav · Vesikaare tänav · Voolu tänav · Värsi tänav |
**Thomas Vaga** (8. märts 1938 Kuressaare – 9. juuli 2023) oli eesti vaimulik.

Elulugu
-------

Thomas Vaga põgenes sõja ajal vanematega Saksamaale, Geislingeni põgenikelaagris alustas ta ka kooliteed. 

Alates 1949. aastast elas ta Ameerika Ühendriikides. Vaga lõpetas 1956. aastal Bridgetonis keskkooli. Seejärel astus ta Rutgersi ülikooli ja sai 1960. aastal bakalaureusekraadi psühholoogias. 

1964. aastal saadeti ta Eesti Üliõpilaste Seltsi ja ühenduse Eesti Üliõpilaskond USA-s esindajana Helsingi ülikooli. Algul õppis ta inglise kirjandust. Helsingis elades abiellus ta 1965. aastal soomlase Airi Suomelaga (sündinud 22. septembril 1940) ja elas luteri pastori Raymond Martini jutluste tulemusel läbi usulise ärkamise. 

1969. aastal alustas Thomas Vaga misjonitööd Richard Wurmbrandi ühenduses Jesus to the Communist World. Ta toimetas misjoniajakirja Voice of the Martyrs. Samal ajal otsustas Thomas Vaga saada eesti kirikuõpetajaks. Aastatel 1972–1975 õppis ta Helsingi ülikooli usuteaduskonnas. Prooviaastal oli ta peapiiskoplikus koguduses Stockholmis.

Thomas Vaga ordineeriti vaimulikuks 21. detsembril 1975. Aastatel 1976–1977 töötas ta EELK Göteborgi ja Lääne-Rootsi koguduse õpetajana. Samaaegselt oli ta ka Eesti Kiriku tegevtoimetaja. Aastatel 1978–1987 oli ta EELK Vancouveri Peetri koguduse õpetaja.

Alates 1987. aastast teenis ta Lakewoodi Pühavaimu kogudust, samuti New Yorgi Pauluse kogudust, Bergen County kogudust ja pidas jumalateenistusi Syracuse'is ja Schenectady-Albanys, kus asuvad Pauluse koguduse pihtkonnad, vahel ka Long Islandis ja Seabrookis ning mujal eesti kogudustes. 

Thomas Vaga oli E.E.L.K. Konsistooriumi assessor aastatel 1990–2006 ning pärast peapiiskop Udo Petersoo surma peapiiskopi kohusetäitja (aastatel 2006–2007) kuni uue peapiiskopi valimiseni. 

Ta oli Eesti Evangeeliumi Luteriusu Koguduste Liidu ja Eesti Evangeeliumi Luteri Usu Kiriku piiskopi kohusetäitja. 30. mail 2015 valiti ta E.E.L.K. piiskopiks. 

Vaga oli Eesti Kongressi liige. 

Thomas Vaga suri 9. juulil 2023. Ta saadeti ära 14. juulil Lakewoodi Eesti luteri kirikus.

Tunnustus
---------

* 2008 Valgetähe IV klassi teenetemärk (eestluse hoidja Ameerika Ühendriikides ja kirikuelu edendaja)

Viited
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  Konrad Veem. Eesti Vaba Rahvakirik. Dokumentatsioon ja leksikon. EVR, Stockholm, 1988
4. ↑  Meie hulgast lahkus armastatud Lakewoodi Eesti Lutheri kiriku piiskop Thomas Vaga. 03.08.1938-07.09.2023 eestieest.com, 10. juuli 2023
5. ↑  Toomas Vaga Teenetemärkide kavalerid

Välislingid
-----------

* Teenekas praost Thomas Vaga – 70
* E.E.L.K. Sinod Torontos. Teeme juttu piiskop electus Thomas Vagaga
* Thomas Vaga: tööta ja palveta
Thomas Waitz Brüsseli-Viini öise rongiliini avamisel 2020. aastal
**Thomas Waitz** (sündinud 16. mail 1973 Viinis) on Austria mahepõllumees, metsamees ja roheliste partei poliitik. Ta oli Euroopa Parlamendi liige 2017. aasta novembrist kuni 2019. aasta Euroopa Parlamendi valimisteni Austrias. Pärast Brexitit 31. jaanuaril 2020 eraldati Austriale veel üks koht, mis talle langes. 1. novembril 2019 valiti ta koos Evelyne Huytebroeckiga Belgia rohelistest (Ecolo, Groen) Euroopa Roheliste Partei kaasesimeheks.

Ta sündis Austrias Viinis. Pärast kooli lõpetamist ja maailmas reisimist asutas ta 1994. aastal koos abikaasaga Steiermargi liidumaa lõunaosas Leibnitzi ringkonnas talu. Nende talu põhisektor on segamets-istutusmets, mis baseerub looduslähedase metsamajandamise teoorial. Nende talu teine fookus on ökoloogiline mesindus; sellel on umbes 70 Kraini mesilaste kolooniat. Farmi kolmas sektor on loomakasvatus: kraini kivilambad ja borderkollid. Borderkollid on koolitatud karjakoerteks. Ta on seotud ka Sloveenias asuva väikese saematerjali tehasega.

Ta oli aastatel 2017–2019 ja uuesti aastast 2020 Euroopa Parlamendi liige.

Isiklikku
---------

Tal on kolm last.

Eesti meedias
-------------

* Europarlamendi saadik: Eesti metsamajandamine ei ole jätkusuutlik, lageraie ei ole õige viis
Thomas de Maizière (aastal 2012)
**Karl Ernst Thomas de Maizière** (sündinud 21. jaanuaril 1954 Bonnis) on Saksamaa riigitegelane ja poliitik (Saksamaa Kristlik-Demokraatlik Liit). Ta oli 17. detsembrist 2013 14. märtsini 2018 Saksamaa siseminister.

Ta sündis aastal 1954 Bonnis. Tema isa esivanemad olid prantsuse hugenotid, kes XVII sajandil põgenesid usulise tagakiusamise eest Brandenburgi. Ta lõpetas aastal 1972 Bonnis gümnaasiumi. Seejärel oli ta sõjaväeteenistuses, kus ta aastal 1974 sai leitnandi auastme. Pärast sõjaväeteenistust õppis ta õigusteadust Münsteri ja Freiburgi Ülikoolis. Aastal 1986 kaitses ta Münsteri ülikoolis õigusteaduse doktori väitekirja.

Ta kuulub Saksamaa Kristlik-Demokraatlik Liidu ridadesse aastast 1971.

Isiklikku
---------

Ta on abielus ja tal on kolm last. Tema isa Ulrich de Maizière (1912–2006) oli sõjaväelane, ema Eva de Maizière (1915–2003) oli kunstnik, vanem vend Andreas de Maizière on pankur. Onupoeg Lothar de Maizière on samuti kristlik-demokraatlik poliitik. Ta on luterlane.
Žiari nõo asukoht Slovakkias (punaselt)
Žiari nõgu
**Žiari nõgu** (slovaki keeles *Žiarska kotlina*) on maastikuregioon Slovakkia keskosas, mis on osa Lääne-Karpaatidest ja ühtlasi on see ka osa Slovaki keskmäestikust. Nõo pikkus on 17 kilomeetrit, maksimaalne laius 11 kilomeetrit ja pindala 120 km². Läbi nõo voolab Hroni jõgi, mille orus asub ka regiooni madalaim punkt (200 m).

Nõos asub kaks linna (Žiar nad Hronom ja Žarnovica) ja 14 küla. 

Nõos asuv alumiiniumitootmise tehas koos muu tööstusega, mööda Hroni orgu kulgev transport ja mägede vahel paikneva piirkonna vähene õhutsirkulatsioon kujundasid sellest varem Slovakkia saastatuima piirkonna. Seal asunud Horné Opatovce külas oli saastatud ka vesi; sealne keskkond muutus elamiseks kõlbmatuks ja nii asustati sealsed elanikud aastal 1969 ümber. Pärast tehase moderniseerimist on keskkonnatingimused nõos tasahilju paranemas.

Nõgu kujunes piirkonda, kus Štiavnica mäestiku kohal asunud kihtvulkaanist pärineva andesiidi lasundid lõppesid ja algasid pehmemad, kergemini erodeeritavad kivimid.

Asend
-----

Žiari nõgu piirneb põhjas Kremnica, läänes Vtáčniki ja lõunas Štiavnica mäestikuga.

Viited
------

1. ↑  KOČICKÝ, Dušan; IVANIČ, Boris. Geomorfologické členenie Slovenska
2. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 8. märts 2018. Vaadatud 4. mail 2018.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Žiari nõgu** |
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel on vanakreeka mütoloogia tegelaskujust; teiste tähenduste kohta vaata artiklit Nestor (täpsustus).* |

---

Nestor ja ta pojad Pylose rannal Poseidonile ohvrit toomas (Atika punasefiguuriline karikaskrateer, 400–380 eKr)
**Nestor** (vanakreeka keeles Νέστωρ) on vanakreeka mütoloogias Neleuse ja Chlorisi poeg, Pylose valitseja, vanim kreeka kangelane Trooja sõjas. 

Herakles tappis võitluses Nestori isa ja vennad, aga kuna Nestor kasvas üles kodust eemal Gerenias, jäi ta ellu ning asus ise Pylose troonile. 

Nestor võttis osa ka argonautide retkest ning Kalydoni jahist.

"Iliases" paistab ta silma oma kõneosavuse ning tarkade ja kaalutletud nõuannete poolest (seetõttu nimetatakse tänapäevalgi mõnikord mingi ala auväärseimat esindajat Nestoriks). Ta püüab muu hulgas lepitada Agamemnonit ja Achilleust.

"Odüsseias" kuulub Nestor nende kreeka kangelaste hulka, kes on koos oma vägedega õnnelikult koju jõudnud, kuna ta ei osalenud Trooja rüüstamises. Nestori käest käib oma isa kohta teateid küsimas Odysseuse poeg Telemachos.

Vaata ka
--------

* Nestori karikas

Viited
------

1. ↑  "Odüsseia", 3. laul.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Nestor** |
**Roman Matsov** (27. aprill 1917 Peterburi – 24. august 2001) oli eesti dirigent.

Elukäik
-------

Roman Matsov lõpetas Tallinna Konservatooriumi aastal 1940 klaveri ja viiuli erialal ja täiendas Berliinis ja Leningradi konservatooriumis dirigeerimisoskusi. Ta võitis 1946. aastal NSV Liidu noorte dirigentide konkursil Leningradis II preemia. 

Aastail 1938–1940 oli Matsov Riigi Ringhäälingu sümfooniaorkestri viiuldaja. 

Teise maailmasõja ajal juhatas Matsov Jaroslavlis Venemaa tagalasse evakueerunud eesti muusikuist moodustatud sümfooniaorkestrit ning sügisest 1944 asus juhatama sümfooniaorkestrit Tallinna ringhäälingu juures; töö raadioorkestri juures kestis aastani 1988.

Aastast 1947 kuni elu lõpuni oli Roman Matsov Tallinna Riikliku Konservatooriumi (hiljem Eesti Muusikaakadeemia) õppejõud (aastast 1977 professor) orkestri dirigeerimise ja kammeransambli erialadel. Tema õpilasi: Peeter Lilje, Tõnu Kaljuste jpt.

Aastail 1950–1963 oli Matsov Eesti Raadio sümfooniaorkestri (ERSO) peadirigent.

Muusikalised saavutused ja pärand
---------------------------------

Matsov on tutvustanud eesti muusikat nii Eestis, NSV Liidus kui välismaal (Rumeenias, Saksamaal jm). 

Hoolimata sovetliku repertuaaripoliitika Lääne-vastastest suunistest, õnnestus tal tuua publikuni mitmete klassikute, nagu Johann Sebastian Bachi, Georg Friedrich Händeli, Wolfgang Amadeus Mozarti, Ludwig van Beethoveni ja Franz Schuberti, vokaalsümfoonilisi suurteoseid. Ka paljud Igor Stravinski, Arnold Schönbergi, Anton Weberni, Carl Orffi ja teiste 20. sajandi heliloojate teosed kõlasid siinpool esmakordselt just tema käe all.

Koostöö Šostakovitšiga
----------------------

Tihe läbikäimine vene helilooja Dmitri Šostakovitšiga võimaldas sageli tolle teoste teist või kolmandat ettekandmist Tallinnas. Matsovist sai Šostakovitši pärandi varjaja ning hoidja. Kui Šostakovitš Stalini tahtel sattus ideoloogilisse ebasoosingusse, püüti tema loomepärandit säilitada niiviisi, et pärast teoste esiettekandeid Moskvas või Leningradis salvestas Matsov need Eestis ka siinse orkestriga. Šostakovitš arvestas oma tööde "kalevi alla" panemise võimalusega, misjärel jääks neist alles vähemalt koopia Tallinnas.

Tunnustus
---------

* 1954 Eesti NSV teenelise kunstnik
* 1967 Eesti NSV rahvakunstnik
* 1995 Eesti Rahvuskultuuri Fondi elutöö tänuauhind
* 2001 Valgetähe III klassi teenetemärk

Matsovi arhiiv
--------------

Dirigent Matsovist järele jäänud arhiiv sisaldab seega rohkesti Šostakovitši pärandiga seotud väärtuslikke dokumente. Tema arhiivis leidub samuti eesti helilooja Heimar Ilvese sümfooniaid, mida pole kunagi avalikult esitatud. Nõukogude ajal eemaldati Ilves Tallinna konservatooriumist religioossete vaadete tõttu ning ta elas äärmises vaesuses.

Arhiivi valdaja on Roman Matsovi Moskvas elav poeg Mark Matsov (sündinud 1943), kes on ajakirjanik ja stsenarist.

Viited
------

1. ↑  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 3423

Välislingid
-----------

* Классическая музыка.ru - Роман Вольдемарович Матсов
|  |
| --- |
|  |
| Medalikohad |
| Maailmameistrivõistlused |
| **Pronks** | 2016 | jäähoki |

**Roman Jurjevitš Ljubimov** (vene keeles Роман Юрьевич Любимов; sündinud 6. jaanuaril 1992 Tveris) on Venemaa jäähokimängija, kes mängib ründajana KHL-i klubis Kaasani AK Bars.

Ta alustas klubikarjääri Moskva CSKA-s, mille meeskonnas debüteeris ta KHL-is hooajal 2010–11.

2016. aasta juulis sõlmis ta üheaastase lepingu NHL-i klubiga Philadelphia Flyers. Hooajal 2016–17 lõi Ljubimov NHL-is neli väravat ja andis kaks väravasöötu.

2017. aasta juulis naasis Ljubimov Moskva CSKA-sse. 2018. aasta augustis sõlmis ta kaheaastase lepingu Magnitogorski Metallurgiga. 2020. aasta mais sõlmis ta üheaastase lepingu Moskva Spartakiga. Sama aasta detsembris siirdus ta Kaasani AK Barsi, kellega sõlmis üheaastase lepingu.

2016. aasta maailmameistrivõistlustel võitis Ljubimov Venemaa jäähokikoondise koosseisus pronksmedali.

Viited
------

1. ↑  Transfer Tracker. khl.ru. Vaadatud 20.12.2020

Välislingid
-----------

* Roman Ljubimov KHL.ru lehel
* Roman Ljubimov NHL.com lehel
* Roman Ljubimov hockeydb.com lehel
**Kiisler** on eesti perekonnanimi.

Statistika
----------

2022. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Kiisler 184 inimesel: 89 mehel ja 95 naisel. Perekonnanimede levikult oli Kiisler meeste puhul 970. kohal ja naiste puhul 999. kohal.

Kiisler oli levinumaks nimeks vanuserühmas 15–19, kus seda oli 10 000 elaniku kohta 2,54. Perekonnanimi Kiisler oli kõige sagedasem Valga maakonnas, kus sellist nime kandis maakonna 10 000 elaniku kohta keskmiselt 10,07 inimest.

19. sajandi algul pandi pärisorjusest vabastamise käigus Viljandi maakonna Helme kihelkonna Helme, Vanamõisa ning Riidaja mõisavaldades, samuti Järva maakonna Koeru kihelkonna Kapu mõisavallas talupoegadele perekonnanimeks Kiesler, Kiessler, Kiestler, Kissler (Kiisler).

1930. aastate nimede muutmise kampaania käigus vahetati perekonnanime Kiisler kahel korral - uuteks võetud nimedeks olid Altvee ja Kaldoja.

Nime kandjaid
-------------

* Mikk Kiisler, eesti tehnikateadlane (1931–1994)
* Siim Valmar Kiisler, Eesti poliitik (1965–)
* Vilja Kiisler, eesti ajakirjanik, tõlkija ja kirjanduskriitik (1970–)

Viited
------

1. ↑  Statistikaamet: Nimede statistika (vaadatud 28.05.2022)
2. ↑  Onomastika andmebaas. Nimede panemine: (algne nimekuju): Kiisler.
3. ↑  Onomastika andmebaas. Nimede eestistamine: (vana nimekuju): Kiisler.

Välislingid
-----------

* Kiisler statistikaameti andmebaasis
**Kenneth Paul Block** (tuntud kui **Ken Block**, 21. november 1967 California – 2. jaanuar 2023 Woodland, Utah) oli USA motosportlane, üks DC Shoesi asutajaid. Block on osalenud võistlustel mitmel spordialal, nagu rula, lumelaua, motokrossi ja eeskätt autorallil.

2005
----

Aastal 2005, Ken Block alustas rahvusvahelist autoralli karjääri Vermont SportsCari tiimis. Vermont SportsCar valmistas 2005. aastal Subaru WRX STI Blockile võistlemiseks. Tema esimene võistlus hooajal oli Sno\*Drift, kus ta lõpetas lõppkokkuvõttes seitsmendana ja viiendana N-klassis. 2005. aasta hooajal lõpetas Block viiel korral esimese viie seas ja lõpetas kolmandana hooaja kokkuvõttes N-klassis ja kokkuvõttes neljandana Rally America rahvusvahelistel meistrivõistlustel. Enda esimesel võistlusaastal võitis Ken Block Rally America aasta uustulnuka auhinna.

2006
----

Aastal 2006, Ken Block koos enda DC ralli tiimikaaslase Travis Pastranaga allkirjastasid uue sponsorlepingu Subaruga. Selle lepinguga said nad tuntuks kui "Subaru Rally Team USA". Uuel rallihooajal, Block sai ka uhiuue 2006. aasta Subaru WRX STI. Ta võistles kõige esimesel X Gamesi rallivõistlustel – X Games XII-l. Sellel võistlusel võitis Block pronksmedali. Ta võistles ka 2006. aasta Rally America rahvusvahelistel Meistrivõistlustel, kus ta lõpetas kokkuvõttes teisena.
**Kemi rajoon** on haldusüksus Karjala Vabariigis Venemaal.

Rajoon moodustati 29. augustil 1927 senise Kemi maakonna asemele.

2002. aasta rahvaloenduse andmetel oli Kemi rajooni elanikest venelasi 82,3%, karjalasi 5,8%, valgevenelasi 5,5%, ukrainlasi 2,9%, soomlasi 0,9% ja muudest rahvustest inimesi 2,6%.

Viited
------

1. ↑  26. Численность постоянного населения Российской Федерации по муниципальным образованиям на 1 января 2018 года, vaadatud 23.01.2019.
2. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 6. november 2012. Vaadatud 3. juulil 2011.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)

Karjala Vabariigi haldusjaotus

Aunuse rajoon ▪ Belomorski rajoon ▪ Kalevala rahvusrajoon ▪ Karhumäe rajoon ▪ Kemi rajoon ▪ Kontupohja rajoon ▪ Kostamuse linn ▪ Lahdenpohja rajoon ▪ Louhi rajoon ▪ Mujejärvi rajoon ▪ Petroskoi linn ▪ Pitkäranta rajoon ▪ Prääsä rajoon ▪ Puudosi rajoon ▪ Segeža rajoon ▪ Sortavala rajoon ▪ Suojärvi rajoon ▪ Äänisranna rajoon
Lesja Ukrajinka 200-grivnasel rahatähel
**Grivna** (ukraina keeles *гривня* [ˈɦrɪu̯nʲɑ]) on Ukraina rahaühik.

Üldandmed
---------

1 grivna jaguneb 100 kopikaks.

Valuutatähis standardi ISO-4217 järgi on UAH.

Grivna võeti kasutusele 2. septembril 1996 karbovanetsi asemele kursiga 1 grivna = 100 000 karbovanetsit.

Käibel on 1, 2, 5, 10, 20, 50, 100, 200 ja 500 grivnased rahatähed.

Grivna sümbol
Grivna sümboliks on kahe põikikriipsuga kursiivkirjas ukraina tähestiku täht *г*.

Väärtus
-------

Eesti Panga 7. jaanuari 2008 kursi järgi maksis 1 grivna 2,10879 Eesti krooni. 2007. aastal kõikus grivna kurss vahemikus 2,09...2,40 krooni. 2012. aasta lõpus maksis 1 grivna umbes 0,095 eurot ehk 1 euro võrdus umbes 10,5 grivnaga. 18. juulil 2016 oli grivna kurss euro suhtes 27,605427.

Rahatähed
---------

| Rahatäht | Avers | Revers | Aversil kujutatu | Reversil kujutatu |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 grivna |  |  | Vladimir Püha | Vladimiri linn (ukraina keeles Місто Володимира) |

Viited
------

1. ↑

Välislingid
-----------

* Grivnast Ukraina Rahvuspanga kodulehel *(ukraina ja inglise keeles)*
* Grivna kurss krooni suhtes 2002-2008
Viljandi rippsild
**Viljandi rippsild** (ka **Viljandi linnusepargi rippsild**) on jalakäijate rippsild Viljandi lossimägedes, riiklik ehitismälestis ja üks Viljandi linna sümboleid.

Sild on 50 meetri pikkune, malmist portaalidega ja neetliidetega kinnitatud profiilterasest tarindiga.

Ajalugu
-------

Silla valmistas 1879. aastal Riia firma Felser & Co ja see asus algselt Tarvastu ordulinnuse vallikraavil, kus see kergendas Tarvastu mõisniku von Mensenkampffi pereliikmete juurdepääsu linnuse varemetes asuvale kabelile.

1930. aastal kinkis mõisahärra Karl von Mensenkampff silla metallosad ja kandetrossid Viljandi linnale. 1931. aastal paigaldas Werner Eldringi metallitööfirma silla Viljandi lossimägedesse üle 15 meetri sügavuse Suuroru.

1995. aastal rekonstrueeriti sild põhjalikult Viljandi Rotary Klubi eestvedamisel ja Viljandi Metall AS teostusel.

Galerii
-------

* 
* 
* 
* 
*

Vaata ka
--------

* Viljandi lossimäed
* Varese sild

Viited
------

1. 1 2 3 4  Viljandi linnusepargi rippsild, 19-20.saj. kultuurimälestiste riiklikus registris

Välislingid
-----------

* Viljandi linnusepargi rippsild, 19-20.saj. kultuurimälestiste riiklikus registris
**Viljandi vanamuusika festival** (harvem nimetatud *Viljandi vanamuusika päevad*) on aastast 1982 toimuv vanamuusika festival Viljandis. 

Festival on Eesti omataolistest vanim. Seda peetakse igal suvel juuli keskel. Aastatel 1989–2021 oli ja uuesti 2023. aastast on selle kunstiline juht Neeme Punder.

Festivalil on esinenud Paolo Pandolfo, John Holloway, Loecki Stardust Quartet, Lars Ulrik Mortensen, Paul Hillier, Andrew Lawrence-King, Jane Gingell, Trio Mediaeval, Paul Leenhouts, Tõnu Kaljuste, Conrad Steinmann ja tema ansambel Diferencias, Jevgeni Sviridov, Heiki Mätlik, klavessiiniduo Imbi Tarum – Julia Ageyeva Hess, Choir of Royal Holloway, Eesti Filharmoonia Kammerkoor, Hortus Musicus, Viljandi Linnakapell, segakoor Latvija, Jouissance, Pierce Adams.

Festivali põhieesmärk on sajanditevanuse muusika tutvustamine, kaasates seejuures eriti noorsugu. Poolesaja noore vanamuusiku osalusel on etendatud liturgilist draamat ("Taanieli mäng"), oopereid (Monteverdi "Orpheus", Mozarti "Bastien ja Bastienne"), muusikalisi lavamänge ("Lillede mask", kreeka mütoloogial põhinev "Zeus ja Europe", Purcelli "Haldjakuninganna"). Lavastused valmivad festivali laste ja noorte vanamuusikaansamblite seminarlaagris. 

Festivali kontserdid toimuvad Viljandi kirikutes ja muudes paikades üle linna.

Vaata ka
--------

* Viljandi pärimusmuusika festival

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  Eesti Muusikafestivalid: Viljandi vanamuusika festival (vaadatud 3.02.2014)
2. 1 2  EE 12. köide, 2003, lk 672.

Välislingid
-----------

* Viljandi vanamuusika festival Eesti Muusikafestivalide veebisaidil (vaadatud 3.02.2014)