recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Suntaži raudteejaam** on endine raudteejaam Lätis Riia–Ērgļi–Madona–Lubāna–Kārsava raudteel. Jaam jäi Ogre piirkonda ja Suntaži valda Suntaži külla.

Jaam asus Riia jaamast 56 km kaugusel.

Jaam avati 26. novembril 1935. Jānis Šarlovsi projekti järgi ehitatud jaamahoone valmis aastal 1937,Tegemist oli kahekorruselise kivihoonega, kus alumisel korrusel asus puhvetiga ootesaal, sinna oli rajatud ka pagasiruum. Aastal 1939 valmis ka veetorn. Jaamas oli kolm teed. 

Teise maailmasõja ajal sai jaam tugevasti kannatada, lahingute käigus hävis ka veetorn. Sõja järel rajati uus ja väiksem jaamahoone, mis on säilinud tänapäevani. Teise maailmasõja ajal katkenud rongiliiklus taastati Riiast Suntažini jaanuaris 1949. Viimastel tegutsemisaastatel demonteeriti sealne kolmas tee; varem Kangari raudteejaamas üksteisest möödunud rongid hakkasid seda tegema Suntažis. Aastal 2009 suleti Suntaži jaam seoses raudtee sulgemisega. Sealne jaamahoone jäi jaama sulgemise järel tühjalt seisma.

Viited
------

1. ↑  T. Altbergs, K. Augustāne, I. Pētersone. Dzelzceļi Latvijā. R: Jumava, 2009, 176. lk. ISBN 978-9984-38-698-0
2. ↑  T. Altbergs, K. Augustāne, I. Pētersone. Dzelzceļi Latvijā. R: Jumava, 2009, 178. lk. ISBN 978-9984-38-698-0

Välislingid
-----------

 Suntaži raudteejaam – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Infot jaama kohta; fotod (*vene keeles*)
* Jaam vanal kaardil

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Eelnev peatus** | **Endine raudteepeatus**  | **Järgnev peatus** |
|  Sidgunda |  **Suntaži** | Kastrāne  |
**Vastseliina vald** oli vald Võru maakonnasaastail 1939–1950.

Eesti valdade kaart. Musta kontuuriga vanad vallapiirid, punasega 1939. aastal moodustatud vallad
Vald kuulus Riigivolikogu 76. valimisringkonda, kust valiti Albert Kendra.

Vabariigi Valitsuse otsusega 16. maist 1940 liideti vallaga arvates 1. juunist 1940 osasid Misso ja Ruusmäe vallast. See oli viimane Eesti Vabariigis toimunud vallapiiride muutmine.

Valla koosseisus moodustati 13. septembril 1945 Kapera külanõukogu, Mauri külanõukogu, Perametsa külanõukogu ja Tsolli külanõukogu. 26. septembril 1950 arvati vald Vastseliina rajooni koosseisu.

Vastseliina vald moodustati väikeste piirimuudatustega Vastseliina vallast.

Väljavõte Vabariigi Presidendi otsusest nr. 88
----------------------------------------------

24. Vastseliina vald – maa-alaga, mis moodustub senise Vastseliina valla maa-alast, välja arvatud Tserepi, Puspuri ja Tikka külade ning Tunka, Tõnkova, Uuri, Preeksa, Soldani, Savioja, Kärina, Põnni ja Põnisiksala talude piirkonnad.

Viited
------

1. ↑  776. Vabariigi Presidendi otsus nr. 88. Riigi Teataja, nr. 87, 14 oktoober 1938

Välislingid
-----------

* Vabariigi Valitsuse otsus 16. maist 1940
Sunrise Inc. algkoosseisus (vasakult): Mihai, Adrian ja Silviu (2011)
**Sunrise Inc.** on veebruaris 2009 asutatud Rumeenia elektroonilise tantsumuusika ansambel.

Ansambel alustas tegevust Slatina linnas, kust selle liikmed pärinevad. Hiljem viidi tegevus üle pealinna Bukaresti. Algselt kuulus ansamblisse kolm liiget: vennad Marian Silviu Mîndroc ja Dan Adrian Mîndroc ning nende sõber Mihai Toader. Pärast Mihai lahkumist veebruaris 2013 tegutsetakse edasi kahekesi.

Nende esimene singel oli 2009. aastal ilmunud "Forever in my Soul". Sama aasta suvel avaldasid nad ka oma teise singli, "One in a Million".

Nad on teinud koostööd selliste Rumeenia tantsumuusika esitajatega nagu Liviu Hodor, Lauryn ja Delia.

30. septembril 2010 andis Sunrise Inc. kontserdi Tallinnas ja sama aasta 31. septembril Tartus.

Diskograafia
------------

### Singlid

* "Forever in my Soul" (2009)
* "One in a Million" (2009)
* "Lick Shot" (2010)
* "Gypsy Queen" (koos Lauryniga, 2010)
* "Still the Same" (koos Liviu Hodoriga, 2011)
* "Niña" (2011)
* "Mysterious Girl" (2012)
* "Love Me" (koos Deliaga, 2013)
* "Tout le Monde" (koos Miradeyga, 2013)
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel on Harjumaa Juuru kihelkonna rüütlimõisast; Harjumaa Risti kihelkonna Hatu karjamõisa kohta vaata artiklit Pae mõis (Risti)* |

---

**Pae mõis** (saksa keeles *Payel*) oli rüütlimõis Juuru kihelkonnas Harjumaal.

Tänapäeval jääb kunagine mõis Kehtna valda Rapla maakonnas.

Ajalugu
-------

Pae mõisa on esimest korda mainitud 1693. aastal. Pärast Rootsi aja lõppu läks Pae kõrvalmõisana uuesti Ingliste mõisa külge. 1808. aastal eraldus see aga uuesti. 1842. aastal omandas Pae mõisa Hõreda mõisa omanik Georg von Stackelberg ning tegi sellest Hõreda mõisa kõrvalmõisa. Hõredaga jäi Pae mõis seotuks kuni likvideerimiseni 1919. aastal.

Vaata ka
--------

* Eesti mõisate loend

Välislingid
-----------

* Kinnistute register
* Eesti mõisaportaal
* Pae ajalugu


Juuru kihelkond

**Kirik**: Juuru kirik  

**Mõisad**: Atla mõis | Hiiru mõis | Hõreda mõis | Härgla mõis | Ingliste mõis | Juuru kirikumõis | Juuru mõis | Järlepa mõis | Kaiu mõis | Karitsa mõis | Kuimetsa mõis | Kädva mõis | Mahtra mõis | Maidla mõis | Oraniku mõis | Pae mõis | Pirgu mõis | Purila mõis | Põlliku mõis | Seli mõis | Umbru mõis
|  |
| --- |
|  |
| Medalikohad |
| Maailmameistrivõistlused |
| **Pronks** | 2017 | jäähoki |
| **Pronks** | 2019 | jäähoki |

**Nikita Igorevitš Kutšerov** (vene keeles Никита Игоревич Кучеров; sündinud 17. juunil 1993 Maikopis) on Venemaa jäähokimängija, kes mängib NHL-i klubis Tampa Bay Lightning ründajana paremäärel.

2011. aastal valiti ta NHL-i *draft* '​is Lightningu poolt 58. valikuna. Enne karjääri NHL-is mängis ta Moskva CSKA-s. Hooajal 2012–13 suundus ta mängima Põhja-Ameerikasse, veetis esimese hooaja Quebec Major Junior Hockey League'is. Lightningu meeskonnas tegi ta debüüdi 25. novembril 2013 ja lõi selles mängus ka kohe oma esimese värava. Hooajal 2014–15 jõudis ta Lightningu Stanley karika finaali, kus kaotati Chicago Blackhawksile.

Hooajal 2016–17 lõi ta Lightningu meeskonnas NHL-is 40 väravat ja kogus 85 punkti, olles mõlemas arvestuses Lightningu parim mängija. Järgmisel hooajal kogus ta koguni 100 punkti (39+61), olles sel hooajal punktiarvestuses paremuselt kolmas mängija liigas. Hooajal 2018–19 oli ta 128 punktiga liiga parim punktikoguja, pälvides selle eest Art Ross Trophy. Ta andis põhihooajal 87 väravasöötu, mille poolest oli samuti liiga parim mängija. Ta pälvis samal hooajal samuti liiga hooaja väärtuslikumale mängijale antava Hart Memorial Trophy ja põhihooaja silmapaistvamale mängijale antava Ted Lindsay Awardi. Hooajal 2018–19 sai Kutšerov Lightningu ajaloo esimeseks mängijaks, kes on kahel hooajal teeninud 100 või enam punkti.

2020. aastal võitis ta Lightninguga Stanley karika. Hooaja 2019–20 väljalangemismängudes oli Kutšerov resultatiivseim mängija (7+27). Lisaks valiti ta samal hooajal *NHL Second All-Star Team* '​i.

Aastatel 2017, 2018 ja 2019 on Kutšerov osalenud NHL-i tähtede mängul.

2017. aasta ja 2019. aasta maailmameistrivõistlustel võitis ta Venemaa jäähokikoondise koosseisus pronksmedali. 2019. aasta maailmameistrivõistlustel lõi ta kuus väravat ja andis kümme väravasöötu ning valiti turniiri parimaks ründajaks.

Viited
------

1. ↑  "Tampa Bay alistas karistusvisetest Buffalo, Kutšerov tegi ajalugu". sport.err.ee. Vaadatud 15.5.2019

Välislingid
-----------

* Nikita Kutšerov nhl.com lehel
* Nikita Kutšerov hockeydb.com lehel
**Ämblikuvõrkkestaks** ehk **arahnoideaks** (ladina keeles *arachnoidea mater*) nimetatakse kesknärvisüsteemiga loomadel peaaju ja seljaaju ühte kesta.

Ämblikuvõrkkesta areng, anatoomia, morfoloogia, histoloogia ja patoloogia võivad erineda nii liigiti kui ka indiviiditi.

Roomajatel
----------

### Madudel

Madudel on ämblikuvõrkkesta vähe uuritud.

Imetajatel
----------

### Inimestel

Suuraju ämblikuvõrkkest
-----------------------

Ämblikuvõrkkest on kolmest ajukesta kihist keskmine. 

Kesta ja peakolju vahel paikneb aju-kõvakest (*dura mater encephali*) ja nende vahel on subduraalruum, mis sisaldab ajuvedelikku. 

Ämblikuvõrkkestale järgneb peaaju kattev pehmekest (*pia mater*) ja nende vahel on subarahnoidaalruum (*cavitas subarachnoidealis*), mis sisaldab aju ainevahetuses osalevat lümfitaolist ajuvedeliku.

Aju pehmekesta ja ämblikuvõrkkesta nimetatakse koos vahel ka *leptomeninges*eks.

Ämblikuvõrkkest on õhuke, veresoonteta läbikumav leste. 

Ämblikuvõrkkestast sopistuvad veenide sisse kurrud- ämblikuvõrkkesta sõmervohandid (*granulationes arachnoideae*), nende kaudu imendub aju-seljaajuvedelik venoossesse vereringesse.

Seljaaju ämblikuvõrkkest
------------------------

Seljaaju ämblikuvõrkkest (*arachnoidea mater spinalis*) on seljaajukestadest keskmine.

Patoloogia
----------

Inimestel seostatakse ämblikuvõrkkestaga mitmeid haiguslikke seisundeid.
Ämblikuvõrkkestapõletik on arahnoidiit. 
Pehmekesta ja ämblikuvõrkkesta põletik on leptomeningiit. 
Subarahnoidaalne hemorraagia on ämblikuvõrkkestaalune verejooks. 

Ämblikuvõrkkestaga seostatakse ka hea ja pahaloomulisi kasvajaid.

Viited
------

1. ↑  Meeli Roosalu. "Inimese anatoomia", Kirjastus Koolibri, lk 213, 2010, ISBN 978-9985-0-2606-9.
2. ↑  "Meditsiinisõnastik" 406:2004.
3. ↑  Walter Nienstedt, Osmo Hänninen, Antti Arstila, Stig-Eyrik Björkqvist. "Inimese füsioloogia ja anatoomia", Werner Söderström Osakeyhtiö, Kirjastus Medicina, 6 trükk, lk 552, 2011, toimetaja Georg Loogna, tõlkija Heli Kõiv, keeletoimetaja Tiiu Sulsenberg, ISBN 9985-829-36-0.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Ämblikuvõrkkest** |

* Sissekanne Encyclopaedia Britannicas
* Sissekanne Terminologia Anatomicas
	+ - A14.1.01.201: Arachnoidea mater. Ämblikuvõrkkest
		- A14.1.01.204: Arachnoidea mater cranialis
		- A14.1.01.218: Arachnoidea mater spinalis
Sultan Suleiman
**Sultan** on valitseja tiitel islamimaades (araabia keeles *سلطان‎ Sulṭān*). Sultani valitsetavat riiki nimetatakse *sultanaadiks* (araabia keeles سلطنة‎).

Tiitlil on mitu ajaloolist tähendust. Algselt oli see araabia keeles abstraktne nimisõna, mis tähendas "jõudu", "võimu" ja "valitsemist" ning tulenes verbaalnoomenist *سلطة sulṭah*, mis tähendas "võimu". Hiljem muutus see niisuguste valitsejate tiitliks, kes kuulutasid end valitsemises praktiliselt peaaegu sõltumatuks, kuid ei pretendeerinud kogu kalifaadile; samuti nimetati nii kalifaadi provintsi võimsat asevalitsejat.

Esimesena kandis sultani tiitlit Ghazni valitseja Mahmud Ghaznawi (valitses 998-1030) Afganistanis. Hiljem sai "sultanist" tavapärane valitsejatiitel Seldžukkide riigis ja Osmanite riigis ning Aijubiidide ja Mamelukkide Egiptuses. Tiitli usulisi seoseid näitab tõik, et Kairos resideeriv varikaliif andis 1383. aastal sultanitiitli Osmanite riigi kolmandale valitsejale Murad I-le; tema eelkäijad olid vaid beid või emiirid.

Tänapäeval on sultanid Bruneis ja Omaanis. Indoneesias on Yogyakarta eripiirkonna sultan selle provintsi kuberner. Malaisia üheksast riigist seitsme (Johor, Kedah, Kelantan, Pahang, Perak, Selangor ja Terengganu) valitsejad kannavad samuti sultani tiitlit.

Vaata ka
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Sultan** |

* Brunei sultan
* Türgi sultan
* emiir
* kaliif
* sultanism
Vahemeri
**Aadria meri** on Vahemere osa. Joonia merega ühenduses Otranto väina kaudu.

Aadria meri on piklik, loode–kagusuunaline, pikkusega umbes 800 km ja pindalaga 144 000 km². Loodeosas on suuremas osas sügavus alla 200 meetri. Sügavaim, kuni 1230 meetrit, on kaguosa, kuid Vahemere nõost on see osa eraldatud kõrge veealuse künnisega.

Aadria mere edelarannik on valdavalt madal ja liivane, kirderannik aga kaljune ja seal on Dalmaatsia saared. Loodeosas on rannik eriti madal ja soine, seal asub Veneetsia.

Aadria merre suubuvatest jõgedest on suurim Po. Nendest lähtuv mage vesi hoovab mere edelarannikut mööda kagusse, seetõttu on Aadria mere vesi Vahemere veega võrreldes magedam ja sogasem ning talvel külmem.

Aadria mere põhjaosa on üks väheseid Vahemere osi, kus loodete kõrgus ulatub ühe meetrini.

Austrias ja endistes Jugoslaavia liiduvabariikides kasutatakse Aadria mere taset Trieste sadamast meretaseme mõõtmiseks (meetrit üle Aadria mere pinna - saksa keeles *Meter über Adria*, horvaadi keeles *Metara iznad Jadrana*). Seda hakati kasutama aastast 1875, kui nullpunktiks määrati Trieste sadamas (mis toona kuulus Austria-Ungarile) Sartorio muul.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikisõnastiku artikkel: **Aadria meri** |
**Sultanism** (ka *despotism*) on autoritaarse režiimi vorm, mida iseloomustab valitseja äärmuslik isiklik mõju kõigis riigivalitsemise üksikasjades. Valitseja mõju võib, kuid ei pruugi olla valdav ka majanduses ja ühiskonnaelus, seega on pluralism võimalik seal, ent mitte poliitikas.

Termin *sultanism* tuleneb sõnast *sultan*, mis on islami ühiskondades kasutatav tiitel suverääni, absoluutse või konstitutsioonilise monarhi kohta. Erinevalt kaliifidest on sultanid traditsiooniliselt olnud ilmalikud valitsejad, seega ei ole termin *sultanism* islamivastane.

Juan Linz ja Alfred Stepani järgi:

> „ Sultanistliku režiimi olemus on selles, et kõik üksikisikud, grupid ja institutsioonid on pidevalt allutatud sultani ennustamatule ja despootlikule omavolile, seega on pluralism ohtlik."
> 
> 
>  –  Linz ja Stepan "Modern Nondemocratic Regimes", rmt: "Problems of Democratic Transition & Consolidation" Baltimore: Johns Hopkins University Press, 1996
> 
> 

Sultanismis võib (ehkki ei pruugi) valitseja juurutada valitseva ideoloogia, kuid tema enda tegutsemist ei piira ükski ideoloogia, kaasa arvatud tema enda oma. Valitseja võib kasutada oma isikliku tahte elluviimiseks kõiki vahendeid, sealhulgas kuritegelikke jõuke või paramilitaare.

Sultanismi selgeimad näited on "Haiti Duvalier'de võimu all, Dominikaani Vabariik Trujillo ajal, Kesk-Aafrika Vabariik Bokassa ajal, Filipiinid Marcose ajal, Rumeenia Ceauşescu ajal ja Põhja-Korea Kim Il Sungi valitsusajal," kinnitasid Linz ja Stepan käsitluses "Modern Nondemocratic Regimes".

Vaata ka
--------

* Monarhia
* Sultanaat
* Despotism
* Türannia
* Absoluutne monarhia
* Diktatuur

Kirjandus
---------

* Max Weber "Economy & Society" Berkeley: University of California Press, 1978
* Linz & Stepan "Modern Nondemocratic Regimes", rmt: "Problems of Democratic Transition & Consolidation" Baltimore: Johns Hopkins University Press, 1996
* Eke, Steven M.; Taras Kuzio (2000). "Sultanism in Eastern Europe: The Socio-Political Roots of Authoritarian Populism in Belarus". *Europe-Asia Studies*. **52** (3): 523–547. DOI:10.1080/713663061. `{{cite journal}}`: eiran tundmatut parameetrit `|month=` (juhend)

* Guliyev, Farid (2005). Post-Soviet Azerbaijan: Transition to Sultanistic Semiauthoritarianism? An Attempt at Conceptualization. *Demokratizatsiya: The Journal of Post-Soviet Democratization* 13 (3): 393-435.
**Messerschmitt Me 163 Komet** oli Saksamaal Teise maailmasõja ajal arendamisel olnud rakettmootoriga püüdurhävitaja.

Seda Alexander Lippischi projekteeritud rakettlennukit katsetati ka lahingutegevuses. Me 163 oli esimene inimese juhitud lennuk, mis saavutas kiiruse 1000 km/h. Saksa katselendur Heini Dittmar saavutas 1944. aasta juuli alguses Me-163-l kiiruse 1130 km/h.[*viide?*] See oli lennukite mitteametlik kiirusrekord, mis ületati turboreaktiivmootoriga lennukite rekordite kategoorias alles peaaegu kümme aastat hiljem. Ehitati üle 300 Me-163. Lennuk ei õigustanud end, see ei sobinud ebaefektiivsuse ja ohtlike, segunemisel isesüttivate kütusekomponentide (kaalult 3 osa vesinikülihapendit (nn *T-Stoff*) ja üks osa segust, mis koosnes 57% metanoolist, 30% hüdrasiinist ja 13% veest (nn *C-Stoff*)) tõttu. Kokku hävitati Me-163-ga 16 liitlasvägede lennukit, neist enamik neljamootorilised pommituslennukid. Lisaks õhulahingutes langenud lenduritele said paljud Me-163 piloodid surma katsetustel ja õppelendudel.

Lennuki tehnilised andmed
-------------------------


|  | Me 163B Komet andmed |
| --- | --- |
| Pikkus | 5,7 m |
| Tiivaulatus | 9,3 m |
| Tiiva noolsus | 23,5° |
| Tiivapindala | 19,6 m² |
| Kõrgus | 2,5 m |
| Jõuallikas | rakettmootor Walter HWK 109-509 A, tõukejõuga 1600 kg/s |
| Lubatud maksimaalne kiirus | 960 km/h |
| Lennukaugus | 80 km |
| Lennuaeg | 5 min täisvõimsusel |
| Meeskond | 1 |
| Praktiline lennulagi | 12 000 m |
| Tühikaal | 1905 kg |
| Lennukaal | 4309 kg |
| Relvastus | 2 x 30 mm MK 108 automaatkahur või 2 x 20 mm MG 151 automaatkahur |
Sulu saarte asendikaart
**Sulu saared** asuvad Kagu-Aasias Vaikses ookeanis ja on osa Filipiini saartest.

Sulu saared külgnevad loodes Sulu merega ja kagus Sulawesi merega. Saarestik on edela-kirdesuunaline ning hõlmab edelast kirde poole minnes Sibutu, Tawi-Tawi, Doc Cani, Tapuli saared, Jolo saare, Pangutarani saared, Pilase saared ja Basilani, samuti nende vahele jäävad pisisaared, mida leidub hulganisti. Saarestikust edelasse jääb Kalimantan ja kirdesse Mindanao. 

Saarte pindala on 2688 km². Saared on künklikud, kõrgus kuni 790 meetrit.

Sulu saared on tihedalt asustatud. 2005. aasta seisuga elas seal 1,3 miljonit inimest. Kõige suurem linn on Jolo saarel asuv samanimeline linn. Rohkem kui 10 000 elanikku on veel Basilanil asuvates Isabelas ja Lamitanis, Jolol asuvas Su-uhis ning Sibutul asuvas Panglima Alaris 

Halduslikult kuuluvad Sulu saared Filipiinidele Muslimi Mindanao autonoomsesse piirkonda, välja arvatud Isabela, mis kuulub Zamboanga Poolsaarele (selle keskus Zamboanga asub Isabelast kõigest paarkümmend kilomeetrit põhja pool). Ajalooliselt on Sulu saarte hulka arvatud ka saarestikust loodesse jäävaid Cagayan Sulut ja Turtle'i saari. Tänapäeval seda enam ei tehta, ehkki nemadki kuuluvad Muslimi Mindanaosse. Provintsi keskus Cotabato ei asu Sulu saartel, vaid Mindanaol, küll aga moodustavad Sulu saared kolm Muslimi Mindanao viiest provintsist: Basilan, Jolo ja Tawi-Tawi.

Sulu saared ei ole, ehkki sageli on vastupidist väidetud, jäänuk kunagisest Kalimantani ja Filipiinide vahelisest maismaasillast. Nad on hoopis vulkaanilise päritoluga, väiksemate seas on ka korallsaari.

Sulu saarel tegutseb Sulu sultanaadi kuningakoda. Sulu kuningakoja pea on Muedzul Lail Tan Kiram.

Saartel elavad morod.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Suur maailma atlas, lk. 93
2. ↑
Alexis Lafrenière 2021. aastal New York Rangersis mängimas
**Alexis Lafrenière** (sündinud 11. oktoobril 2001 Saint-Eustache'is Québeci provintsis) on Kanada jäähokimängija, kes mängib NHL-i klubis New York Rangers ründajana vasakäärel.

Aastatel 2017–2020 mängis ta Quebec Major Junior Hockey League'i klubis Rimouski Océanic. Debüüthooajal sai ta liigas kirja 42 väravat ja 38 väravasöötu ning valiti liigahooaja parimaks uustulnukaks. Hooajal 2019/20 oli ta liigas resultatiivseim mängija (35+77), pälvides Jean Beliveau Trophy. Hooaegadel 2018/19 ja 2019/20 valiti Lafrenière kogu Canadian Hockey League'i kõige silmapaistvamaks mängijaks.

2020. aastal valis New York Rangers ta NHL-i *draft* '​is esimese valikuna. Rangersiga sõlmis ta lepingu sama aasta oktoobris. NHL-is debüteeris ta 14. jaanuaril 2021 mängus New York Islandersi vastu. Esimese värava lõi ta liigas sama aasta 28. jaanuaril mängus Buffalo Sabresi vastu ning sai 19 aasta ja 109 päeva vanuselt NHL-i kõige nooremaks mängijaks, kes on oma esimese värava löönud lisaajal. Debüüthooajal sai Lafrenière NHL-is kirja 12 väravat ja üheksa väravasöötu.

2020. aastal tuli Lafrenière Kanada kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistriks. Ta sai turniiril viie mänguga kirja 4+6 ja valiti turniiri väärtuslikumaks mängijaks.

Viited
------

1. ↑  "Alexis Lafreniere's first NHL goal gives the New York Rangers an OT victory". Empire Sports Media. 28.1.2021. Vaadatud 10.5.2022

Välislingid
-----------

* Alexis Lafrenière NHL.com lehel
* Alexis Lafrenière hockeydb.com lehel

| * v
* r
New York Rangers |
| --- |
| 
**Väravavahid**: Jaroslav Halák **·** Igor Šestjorkin |
| 
**Kaitsjad**: Adam Fox **·** Libor Hájek **·** Ben Harpur **·** Ryan Lindgren **·** Niko Mikkola **·** K'Andre Miller **·** Braden Schneider **·** Jacob Trouba |
| 
**Ründajad**: Jonny Brodzinski **·** Filip Chytil **·** Barclay Goodrow **·** Kaapo Kakko **·** Patrick Kane **·** Chris Kreider **·** Alexis Lafrenière **·** Jake Leschyshyn **·** Tyler Motte **·** Artemi Panarin **·** Vladimir Tarassenko **·** Vincent Trocheck **·** Jimmy Vesey **·** Mika Zibanejad |
Kirikumõisa peahoone
Koivaliina kirikumõis 1904. aasta kaardil. Väljavõte kaardilt "Wegekarte des Walkschen Kreises mit den Kirchspiels- und Gutsgrenzen" (1904). Mõisa valdused on kaardil tähistatud ristiga
**Koivaliina kirikumõis** ehk **Gaujiena kirikumõis** (saksa keeles *Adsel Pastorat*, läti keeles *Gaujienas mācītājmuiža*) oli kirikumõis Liivimaal Valga kreisis Koivaliina kihelkonnas. Tänapäeval asub endine mõisakompleks Lätis Smiltene piirkonnas Koivaliina vallas.

Mõisa on esimest korda mainitud aastal 1631.

Mõisakompleksi kuuluvad aastal 1761 valminud peahoone, ait aastast 1788, laut aastast 1666 ning 19. sajandil valminud tall ja tõllakuur. Hooned on puidust ja baroksed. Siseruumid on peahoones kujundatud anfilaadina. Säilinud on ka mantelkorsten, baroksed 18. sajandil valmistatud uksed ja samast ajast pärinevad klassitsistlikud seinamaalingud. Kirikumõisa hooned on riikliku kaitse all olevad muinsusmälestised.

Mõisa suurus
------------

Bienenstammi andmetel ei kuulunud mõisale 1816. aastal maad, samuti ei allunud sellele mitte ühtki hinge. Sama kehtib ka teiste aastate kohta, mille kohta andmed on olemas.

Ka agraarreformi ajal mõisa maid eraldi ei arvestatud. Tol ajal oli Koivaliina kirikumõisa pindala koos Dārta karjamõisaga ja Koivaliina mõisaga 2665,44 hektarit.

Viited
------

1. ↑  LELB
2. ↑
3. ↑  Bienestamm, H. von. Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner, 1826, lk 278.
4. ↑  Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 345.
5. ↑  Latviešu konversācijas vārdnīca. II. sējums. Rīga : Anša Gulbja izdevniecība. 2402. sleja.

Välislingid
-----------

 Koivaliina kirikumõis – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis

Koivaliina kihelkond

**Kirik**: Koivaliina kirik  

**Mõisad**: Koivaliina kirikumõis | Bormaņi mõis | Grundzāle mõis | Jaunāmuiža mõis | Koivaliina mõis | Luturmuiža mõis | Sikšņi mõis | Vaartu mõis
**Kalju Enniko** (14. september 1952 Tudu – 12. jaanuar 2012 Haapsalu) oli eesti luuletaja ja pedagoog. 

Ta on kasutanud ka pseudonüümi **Mart Murde**.

Enniko sündis lasterohke pere viimase lapsena. Keskhariduse omandas ta Rakveres, seejärel jätkas õpinguid Tallinna Pedagoogilises Instituudis, kus õppis aastatel 1972–1977 eesti keelt ja kirjandust. Ta töötas pikka aega eesti keele ja kirjanduse õpetajana. Tema esimeseks töökohaks oli aastatel 1977–1986 Tudu 8-klassiline kool. Hiljem töötas ta õpetajana Vaeküla Eriinternaatkoolis, Peetri Põhikoolis ja Haapsalu koolides.

Luuletajana debüteeris Enniko 1976. aastal ajakirjas Noorus. Tema luulet ilmus ka 1979. aastal trükivalgust näinud kogumikus "Noori autoreid '77". Autorikogusid ilmus Ennikolt eluajal ainult üks, "Roheline süda" (1980).

Hilisemat loomingut esitas ta peamiselt erinevatel luuleüritustel. Tema loomingut tunnustati Eesti Luuleliidu võistlusel "Kuldne kaseleht" 1997. aastal ja Kalju Lepiku mälestuseks korraldatud luulevõistlustel aastatel 2003–2006.

Viimased Enniko eluajal ilmunud luuletused avaldati ajakirjas Looming 2010. aastal Mart Murde varjunime all.

Temast
------

* Kalju Enniko : [nekroloog]. – Sirp, 20. jaanuar 2012, lk 32.
**Koit Püss** (4. aprill 1929 Uniküla – 15. mai 2014 Tallinn) oli eesti maalikunstnik, kes tegutses valdavalt plakati- ja monumentaalkunsti valdkonnas.

Elulugu
-------

Koit Püss sündis taluniku perekonnas Väike-Maarja kihelkonnas Virumaal. 1942. aastal lõpetas ta Kurtna algkooli, 1947. aastal Väike-Maarja Gümnaasiumi. 1948. aastal astus Tallinna Riiklikku Tarbekunsti Instituuti dekoratiiv-monumentaalkunsti osakonda. 1954. aastal omandas ta Eesti NSV Riiklikus Kunstiinstituudis maalikunstniku diplomi. 

Alates 1967. aastast oli ta NSV Liidu Kunstnike Liidu liige. 

Koit Püss on töötanud Tallinna Draamateatris dekoratsioonide maalijana, vabakutselise kunstnikuna, plakatikunstnikuna. Aastatel 1965–1969 oli ta Eesti Raamatu plakati ja postkaardi osakonna kunstiline toimetaja, Kunstnike Liidu plakatisektsiooni esimees. Aastatel 1969–1988 töötas Moskvas kirjastuse Plakat kunstinõukogus ning tegi ka ise mitmeid plakateid, mille eest sai 1971. ja 1981. aastal NSV Liidu Rahvamajanduse Saavutuste Näituste hõbemedali. 

Koit Püss tegutses ka monumentaalkunstnikuna. Aastatel 1977–1985 kuulus ta Monumentaal-Dekoratiivkunsti Kombinaadi koosseisu. Tema esimene mahukam monumentaalkunsti töö oli Moskva Pioneeride Palee suur reljeef aktuste saalis. Sellele lisandus mitmeid reljeefe, mosaiike, pannoosid ja skulptuure Nõukogude Liidus, näiteks Simferopolis, Orenburgis, Krasnodari krais jne.

Allikas
-------

* Koit Püssi isikuarhiiv Eesti Kunstimuuseumi arhiivis
**Sultan Ibragimov** (sündinud 8. märtsil 1975 Kaspiiskis) on avaari päritolu Venemaa poksija, endine WBO raskekaalu maailmameister.

Ta alustas elukutselise poksija karjääri 25. mail 2002 ja selles kohtumises nokauteeris ameeriklase Tracey Williamsi 1. raundis. Ka järgmised 4 vastast (kõik ameeriklased) nokauteeris ta esimeses või teises raundis. Ta võitis esimesed 19 kohtumist, neist 18 enne tähtaega. Vastastest 13 olid ameeriklased.

28. juulil 2006 kohtus Ibragimov oma 20. kohtumises Ray Austiniga. Kohtumise võitja pääses IBF MM-tiitlimatšile Volodõmõr Klõtško vastu. Matš oli väga võrdne. Üks kohtunik eelistas lõpus Austinit, teine Ibragimovit ja kolmas arvas, et viik on õige tulemus. Matš tunnistati viigiliseks. MM-tiitlimatšile pääses Austin, kes oli reitingutabelis kõrgemal. Austin kaotas tiitlimatši juba 2. raundis nokaudiga.

2. juunil 2007 pääses Ibragimov WBO tiitlimatšile Shannon Briggsi vastu. 12 raundi peetud kohtumises andsid kaks kohtunikku Ibragimovile suure ja kolmas väikese võidu ning Ibragimov tuli maailmameistriks.

13. oktoobril 2007 kaitses Ibragimov MM-tiitilit endise maailmameistri ameeriklase Evander Holyfieldi. Holyfield pidas lõpuni vastu, ent kõigi kohtunike hinnangul oli Ibragimov väga suures ülekaalus.

23. augustil 2008 kohtus Ibragimov IBO ja IBF maailmameistri Volodõmõr Klõtškoga. Võitja sai endale kõik kolm tiitlit. See kohtumine lõppes Ibragimovi esimese kaotusega. Kohtunikud hääletasid Klõtško üksmeelselt võitjaks.

Pärast seda kaotust ei ole Ibragimov rohkem võistelnud.
Claudio Abbado
**Claudio Abbado** (26. juuni 1933 Milano – 20. jaanuar 2014 Bologna) oli itaalia dirigent. Ta on olnud mitme tähtsa Euroopa orkestri ning teatri muusikajuht. Abbado on töötanud Milanos La Scalas, Viini Riigiooperis ja Berliini Filharmoonia Orkestris (1989–2002).

Elutöö
------

Claudio Abbado oli rahvusvaheliselt tuntud itaalia dirigent.

Klaverimängu õppis Claudio isa juhendamisel ja Milano konservatooriumis, dirigeerimist Viini Muusikaakadeemias. 1958. ja 1963. aastal võitis ta mainekad rahvusvahelised dirigeerimisvõistlused ning alates 1960. aastate keskpaigast loetakse teda oma põlvkonna üheks juhtivaks dirigendiks. 

Abbado oli 1968. aastast Milano La Scala peadirigent ja 1971–1986 muusikajuht, suure tunnustuse pälvis ta La Scala orkestri meisterlikkuse tõstmisel nii ooperietenduste kui ka kontsertettekannete vallas. 

1979–1988 oli ta Londoni sümfooniaorkestri peadirigent, 1986–1991 Viini Riigiooperi muusikajuht, 1989–2002 Berliini Filharmoonikute kunstiline juht ja peadirigent. 

Abbado on asutanud mitu orkestrit ja muusikafestivali. Eriti huvitatud oli ta noorte muusikute arendamisest.
Kiriku välisvaade
Interjöör: vaade ruumi keskelt tambuuri
**Tšernihivi Paraskeva Pjatnõtsa kirik** (ukraina keeles *П’ятницька церква в Чернігові*, *Храм Св. вмч. Параскеви П’ятниці на Торгу*) on õigeusu kirik Tšernihivis Ukrainas. Kirik kuulub Ukraina Õigeusu Kiriku alla. Kirik on silmapaistev arhitektuurimälestis mongolite invasiooni eelsest Kiievi-Venest.

Kirik asub linna ajaloolises osas Bogdan Hmelnitski väljaku lähedal.

Arhitektuur
-----------

Paraskeva kirik on ehitatud lamedatest rooma tellistest (*plinthus*, *плинфа*). Mõõtmetelt pole see suur, vaid 16 × 11,5 meetrit. See on ruudukujulise põhiplaaniga ja kolme idaapsiidiga ümarkaarsete ukse- ja aknaavadega tsentraalehitis, mille keskelt tõuseb bütsantsipärase madalkumera kupliga kroonitud pilujate akendega tambuur. Erinevalt Vladimiri-Suzdalimaa samal ajaperioodil ehitatud valgest kivist kirikutest, mis on pigem staatilise üldilmega, on Tšernihivi Paraskeva kirik dünaamilise kavatisega. Dünaamilise mulje loovad nii igas küljes keskelt kõrgema viiluna tõusvad seinapinnad kui ka astmeliselt kupli suunas tõusvad kaarjad zakomara-taolised kaarjate karniisidega, katusega kaetud viilud, sarnased hilisemast arhitektuurist tuntud kokošnikutega. Vertikaalset tendentsi rõhutavad neljas küljes olevad ja katuseni ulatuvad mitmeastmelised pilastrid ja apsiidide liseenid. Hoone kaunistused on iseloomulikud tellisarhitektuurile - sakkfriisid ja sakkidena vahelduvas suunas friisiks või kaldruudumustriks laotud tellised, kuid omapärased on küljetsi paigutatud tellistest laotud meanderfriisid külgseinte keskosas akende ja niššide all. Kirikul on kolm tellistest, kaarel ümarmõikaga kaunistatud astmikportaali, peaportaal lääneseinas, külgseintes põhja- ja lõunaportaal. Katuse astmelisus on jälgitav ka siseruumis.

Ajaloost
--------

Ehitis püstitati 12. sajandil või 13. sajandi algul turuplatsi äärsele maatükile Tšernihivi possaadi kaupmeeste kirikuna. Ehitusmeister arvatakse olevat Kiievi-Vene õukonnaarhitekt, Bütsantsi päritolu Petr Miloneg, kelle töö on ka Võdubõtši kloostri püha Miikaeli kirik. Kirik pühitseti Ikonioni Paraskevale, keda traditsiooni järgi peetakse kauplejate kaitsepühakuks. Fassaade kaunistavate arhitektuuridetailide ja tambuuri suunas astmeliselt tõusvate kaarjate *zakomara*'de poolest eristub see kõigist teistest Tšernihivi kirikutest.

1670. ja 1690. aastatel ehitati kirik ümber Ukraina barokkstiilis. 17. ja 18. sajandil oli kirikus nunnaklooster, mis põles 1750. aastal maha. 1820. aastatel ehitati kirikule kahekorruseline kellatorn (lammutati alles 1962).

Teise maailmasõja ajal 1943. aastal kirik purustati. Kiriku varemete uurimisel ilmnes 17. sajandi ümberehituse all hoone ehitusaegne kavatis ja 1962. aastal taastati pühakoda arhitekti ja restauraatori Pjotr Baranovski eestvõttel oma oletataval algsel kujul.

Viited
------

1. ↑
2. ↑  Pyatnyts'ka Church. – Ukraine. IGotoWorld.com
3. ↑  А. Паевский. Пятницкая церковь в Чернигове: подвиг Петра Барановского. - trv-science.ru

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Tšernihivi Paraskeva kirik** |
**Koit Raudsepp** (sündinud 22. veebruaril 1964) on eesti ajakirjanik, muusikakriitik ja DJ. 

Juhib ERR-i raadiojaamas Raadio 2 omanimeliset saadet. Kasutab DJ-na ka nime **Dr Koit**. 

Samuti on ta kaassaatejuht Eesti suurimas muusikaküsitlussaates "Aastahitt" ning rahvusvahelistel muusikafestivalide raadioülekannetel (TMW, Rock Summer, RabaRock, Positivus jt).

Töökäik
-------

1983. aastal asus ta Eesti Raadio juures tegutseva noorte reporterite klubi kaudu tegema kaastööd «Keskööprogrammi» saatele «Laupäevamosaiik», mille toimetaja oli Helgi Erilaid. Tema esimene lugu tutvustas Briti ansamblit Iron Maiden. Peagi usaldati talle südaöösiti alanud veerandtunnine saatelõik, mille sisuks oli *heavy metal*'i muusikastiil.

Tol ajal defitsiitset muusikat hankis Raudsepp oma taskuraha eest mitteametlikest müügikohtadest.

1990. aastatel kaasati Raudsepp Eesti Raadio saatesse "NoRa" ("Noorteraadio"), kus ta sai mängida ka poppi ja rokki.

1990. aastast juhtis ta ühe saatejuhina Eesti Raadios saadet "Rock-raadio". Saates kõlas *heavy metal*, punk, *indie* jms alternatiivmuusika nii Eestist kui ka välismaalt.

Kui Eesti Raadio asutas 1993. aastal jaama Raadio 2, siis siirdus tööle sinna. Seal juhtis ka omanimelist saadet, mis hiljem kandis nimesid "Koit FM" ja "Dr Koit". 2000. aastatel asendati need saated saadetega "Pleier", "Pleier Extra", mis olid eetris 2013. aasta lõpuni. Esimest juhtis ta koos Heidy Purga ja Kaarel Kosega, hilisematel aastatel siiski üksinda. Teist saadet juhtis ta üksi. 2014. aastast on Raudsepal Raadio 2-s saade "Koit Raudsepp".

Eesti Fonogrammitootjate Ühingu korraldataval tunnustusüritusel Eesti muusikaettevõtluse auhinnad nimetati ta 2016. aasta muusikaajakirjanikuks.

Viited
------

1. ↑  "Päring inforegister.ee andmebaasis". Originaali arhiivikoopia seisuga 15. august 2020. Vaadatud 18. märtsil 2016.

Välislingid
-----------

* Koit Raudsepp. Facebook
* Verni Leivak. Doktor Koit asub doktoritöö kallale. Õhtuleht, 31. detsember 2005
* Erika Klaats. R 2 raudvara Koit Raudsepp. Maaleht, 10. mai 2007
Claude Bowes-Lyon, 14. Strathmore'i ja Kinghorne'i krahv
**Claude Bowes‑Lyon, lord Strathmore** (14. märts 1855 – 7. november 1944) oli 14. Strathmore'i ja Kinghorne'i krahv.

Tema tütar Elizabeth Bowes-Lyon abiellus Albert Frederick Arthur George Windsoriga, kellest sai 1936. aastal kuningas George VI. 

Ta on Suurbritannia kuninganna Elizabeth II ja printsess Margareti vanaisa.

Oli abielus Cecilia Bowes-Lyoniga.

Elukäik
-------

Krahv sündis Lowndes Square'il Londonis, 13. Strathmore'i ja Kinghorne'i krahvi Claude Bowes-Lyoni ja tema abikaasa Frances Smithi peres. Tema noorem vend Patrick Bowes-Lyon oli tennisist, kes võitis 1887. aasta Wimbledoni turniiri paarismängus.

Hariduse omandas ta Etoni kolledžis.

1936. aastal sai tema väimees kuningaks ja võttis nime George VI. Kuninganna isana sai ta lordi tiitli, mis võimaldas tal Šoti päritolust hoolimata osaleda Lordide koja töös. Kroonimistseremoonial sai ta nii istuda samas loožis koos leseks jäänud kuninganna Mary ja nende ühiste lapselaste, printsesside Elizabethi ja Margaretiga.

Elu lõpul kurdistunud mees suri bronhiiti 89-aastaselt Glamise lossis. Tiitli päris tema poeg Patrick Bowes-Lyon, Lord Glamis.

Välislingid
-----------
**Kristiina Rokaševitš** (ka **Rokashevich**; sündinud 20. detsembril 1990) on eesti pianist.

Õpingud
-------

Kristiina Rokaševitš alustas õpinguid seitsmeaastaselt Tallinna Muusikakeskkoolis Ell Saviaugu klaveriklassis. Alates 2005. aastast on tema juhendajaks ka Marko Martin ning alates 2009. aastast õpib ta Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias Marko Martini ja professor Ivari Ilja käe all.

Tunnustus
---------

Rokaševitš pälvis sihtasutuse Archimedes noore õpetlase stipendiumi 2010.

2016. aastal osales Rokaševitš telekonkursi "Klassikatähed" 3. hooaja saadetes, kus jõudis finaali ja võitis ERSO eripreemia.

Isiklikku
---------

Kristiina Rokaševitš abiellus 15. oktoobril 2016, katoliiklik laulatus toimus Tallinna Peeter-Pauli katedraalis.

Viited
------

1. ↑  Eesti Interpreetide Liit , vaadatud 11.12.2012
2. ↑  Noore Õpetlase stipendiumi said tänavu 10 tulevast üliõpilast[*alaline kõdulink*], neljas.ee, 19. august 2010
3. ↑  Pianist Kristiina Rokashevichi värskele abielule andis õnnistuse Rooma paavst, ERR, 31. jaanuar 2017
Claude Miller
**Claude Miller** (20. veebruar 1942 Pariis – 4. aprill 2012 Pariis) oli prantsuse režissöör, produtsent ja stsenarist.

Aastatel 1961–1963 õppis ta Pariisi filmikõrgkoolis Institut des hautes études cinématographiques (IDHEC). Pärast seda töötas ta selliste nimekate režissööride juures nagu Jean-Luc Godard, Marcel Carné, Jacques Demy, Michel Deville ja Robert Bresson. Aastail 1968–1975 töötas ta François Truffaut' filmide tootmisjuhina ja kaasstsenaristina.

Milleri esimene täispikk mängufilm "Parim viis marssimiseks" valmis 1976. aastal. Sellega nimetati ta kohe Césari auhinna kandidaadiks režissööri ja stsenaristi kategoorias. Elu jooksul nimetati ta Césari kandidaadiks 15 korda. Ta võitis neist ühe, filmi "Ärge laske teda silmist" (1981) eest.

Claude Miller oli 1993. aastast kinoühenduse Europa Cinemas president, 2007–2010 oli ta Pariisi filmikõrgkooli La Fémis president. Prantsuse televisiooni jaoks valmistas ta kümneid reklaame.

Surma ajal töötas ta François Mauriaci romaani "Thérèse Desqueyroux" ekraniseeringu kallal. See film valiti lõpetama 2012. aasta Cannes'i filmifestivali.
**Tšernihivi oblast** on 1. järgu haldusüksus Ukrainas. See asub Põhja-Ukrainas ja piirneb Valgevene ja Venemaaga. Oblasti suuremad jõed on Dnepr, Desna, Seim, Oster, Snov ja Ubid.

Haldusjaotus
------------

Kokku on oblastis 15 linna, 30 alevit ja 1429 küla.

### Rajoonid

Rajoone on kokku viis. Enne 2020. aastal toimunud haldusreformi oli rajoone 22.

* Korjukivka rajoon
* Nižõni rajoon
* Novgorod-Siverskõi rajoon
* Prõlukõ rajoon
* Tšernihivi rajoon

### Linnad

Enne 2020. aastat oli oblastis kolm oblastilise alluvusega linna: Tšernihiv, Nižõn ja Prõlukõ. Praegu kuuluvad need kõik rajoonide koosseisu.

### Külasid

* Stara Basan

Rahvastik
---------

Oblastis on Ukraina kõige madalam loomulik iive: 2006. aastal oli sündimuse üldkordaja 8,1; suremuse üldkordaja 21,1, ja loomuliku iibe kordaja -13,0; 2008. aastal olid vastavad näitajad 8,9; 21,1 ja -12,2.

Ukraina 2001. aasta rahvaloenduse andmeil oli 93,5% elanikest ukrainlased, 5% venelased ja 0,6% valgevenelased.

Ajalugu
-------

### Sõjategevus 2022. aastal

* 31. märtsi seisuga võtsid Ukraina Relvajõud varem Vene vägede kätte langenud Sloboda ja Lukašivka külad enda kontrolli alla.
* 1. aprillil 2022 võtsid Ukraina relvajõud enda kätte varem Vene vägede käes olnud Nova Basani küla.
* 2. aprillil 2022 võtsid Ukraina relvajõud enda kätte varem Vene vägede käes olnud Mõhhailo-Kotsjubõnske küla

Viited
------

1. ↑  Number of Present Population of Ukraine, as of January 1, 2022
2. ↑  ВСУ освободили два села под Черниговом - Корреспондент.net, 31.03.2022 (vaadatud: 31.03.2022)
3. ↑  Військові Росії кинули техніку та тіла солдат відступаючи з Нової Басані - Militarnõi, 01.04.2022 (vaadatud: 02.04.2022)
4. ↑  ЗСУ звільнили селище Михайло-Коцюбинське на Чернігівщині - Lb.ua, 02.04.2022 (vaadatud: 02.04.2022)

Välislingid
-----------

* 

Ukraina 1. järgu haldusüksused

Dnipropetrovski oblast **·**  Donetski oblast **·**  Harkivi oblast **·**  Hersoni oblast **·**  Hmelnõtskõi oblast **·**  Ivano-Frankivski oblast **·**  Kiiev **·**  Kiievi oblast **·**  Kirovohradi oblast **·**  Krimm **·**  Luhanski oblast **·**  Lvivi oblast **·**  Mõkolajivi oblast **·**  Odessa oblast **·**  Poltava oblast **·**  Rivne oblast **·**  Sevastopol **·**  Sumõ oblast **·**  Zaporižžja oblast **·**  Žõtomõri oblast **·**  Taga-Karpaatia **·**  Ternopili oblast **·**  Tšerkassõ oblast **·**  Tšernihivi oblast **·**  Tšernivtsi oblast **·**  Vinnõtsja oblast **·**  Volõõnia oblast
Dobrofloti 1. embleem aastatel 1881–1897
Vene SFNV Dobrofloti embleem 1922. aastal
**Dobroflot** ehk **Dobrovolnõi Flot** (vene keeles *Добровольный флот, Доброфлот*, 'vabatahtlik laevastik') oli 1878. aastal Venemaa keisririigis vabatahtlike annetuste alusel moodustatud laevandusselts.

Dobrofloti lipud aastatel 1881–1897Dobrofloti lipud aastatel 1881–1897
Pärast 1917. aasta revolutsioone ja Vene kodusõda ei naasnud laevandusseltsi laevad Nõukogude Venemaale. 1922. aastal Vene SFNV-s selts taasasutati Sovtorgfloti koosseisus ning pöörduti rahvusvahelistesse kohtutesse, et saada laevastiku laevad uuesti Vene SFNV laevandusseltsi omandusse.

Dobroflot likvideeriti 1925. aastal ning vara anti üle NSV Liidu Sovtorgfloti koosseisu.

Dobroflot Eestis
----------------

Eestis asutati Dobrofloti allorganisatsioon Eesti sadamate kaudu transiitvedusid teostavate nõukogude kaubalaevade teenindamiseks ning sellesse koondusid eesti kommunistlikult meelestatud sadamatöölised, kes 1924. aasta 1. detsembri riigipöördekatse ajal osalesid 1. detsembri riigipöördekatses.

Välislingid
-----------

* Dobroflot at "Departmental Flags of the Russian Empire" page
* People's Voluntary Fleet, В. Дукельский, Московский журнал № 8 — 2006 г.
* Добровольный флот - на сайте Ретро Флот
* Добровольный флот

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Dobroflot** |
**Jon jarl**. Tõenäoliselt on Rootsis eksisteerinud pea üheaegselt kolm sellenimelist jarli.

**Jon jarl** (1). Ericus Olaise kroonika (1206) kohaselt lõid Jon jarli maha karjala või vene mereröövlid Mälari järve ääres asuva Asknäsi juures. Selle kroonika järgi olevat Jon jarl olnud Rootsi jarl idas, kelle ülesandeks oli kaitsta riiki venelaste ja ingerlaste eest. 

Mõned allikad (Tunberg) peavad usutavaks, et Jon jarl kuulus Sverkeri suguvõsasse ja et ta oli kuningas Sverker Karlsson noorema "soomejarl" 9 aastat. Ilmselt just temale on Linköpingi toomkirikus aastaarvuta hauakivi kirjaga "Johannes dux" ja "paganate hirm". Teda on varasemates allikates ja kirjanduses pidevalt ära vahetatud kuningas Johan Sverkerssoniga.

**Jon jarl** (2) oli kuninga Magnus Henrikssoni jarli Ragvald jarli oletatav vend. See Jon jarl olevat surnud enne Ragvaldi ja on ilmselt seesamune, kes Saxo Grammaticuse andmetel olevat kohtus talupoegade poolt maha löödud (umbes 1150).

**Jon jarl** (3) on ära mainitud Skáldatalis kuningas Sverker vanema pojana. Enamus andmeid tema kohta pärineb Saxo Grammaticuselt, kus teda mainitakse ilma igasuguse tiitlita. Jon olevat kirjutanud ühe pilalaulu taanlase Knut Magnussoni kohta, kes olevat olnud Sverkeri väimees. Vahest oli see just see Jon, kes kohtus maha löödi? On andmeid, et tema olevat olnud kuningas Koli isa.

Viited
------

1. ↑  Hans Gillingstam. "Jon jarl". "*Svenskt biografiskt lexikon*". 20. köide. 1975
Jonas (2016)
**Jonas Gonçalves Oliveira** (enam tuntud lihtsalt kui **Jonas**; sündinud 1. aprillil 1984 Bebedouros) on endine Brasiilia jalgpallur.

Ta mängis klubikarjääri algusaastatel kodumaal. Ta alustas karjääri Guaranis ning mängis seejärel Brasiilia kõrgliiga klubides Santos, Grêmio ja Portuguesa. 2010. aastal lõi ta Brasiilia liigas 23 väravat ja oli sellega liiga suurim väravakütt. Samal hooajal valiti ta liiga sümboolsesse koosseisu.

2011. aasta jaanuaris liitus ta Hispaania kõrgliiga klubiga Valencia, kus mängis kolm ja pool hooaega.

2014. aasta septembris sõlmis ta lepingu Portugali kõrgliiga klubiga Lissaboni Benfica. Ta tuli klubiga neli korda Portugali meistriks. Hooaegadel 2015–16 ja 2017–18 oli ta Portugali liiga suurim väravakütt (vastavalt 32 ja 34 väravat). Aastatel 2015 ja 2016 valiti ta Portugali kõrgliiga parimaks mängijaks. Aastatel 2015–2018 valiti ta neljal korral järjest Lissaboni Benfica aasta mängijaks.

2019. aasta juulis teatas ta karjääri lõpetamisest.

Debüüdi Brasiilia jalgpallikoondises tegi Jonas 27. märtsil 2011 sõprusmängus Šotimaa vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta sama aasta 14. novembril sõprusmängus Egiptuse vastu. 2016. aastal kuulus ta Brasiilia koondisse Copa América Centenariol.

Saavutused
----------

Santos
* Campeonato Paulista: 2006, 2007

Grêmio
* Campeonato Gaúcho: 2010

Benfica
* Primeira Liga: 2014–15, 2015–16, 2016–17, 2018–2019
* Taça de Portugal: 2016–17
* Taça da Liga: 2014–15, 2015–16
* Supertaça Cândido de Oliveira: 2016, 2017

Välislingid
-----------

 Jonas Gonçalves Oliveira – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Profiil Lissaboni Benfica kodulehel
Järvakandi Klaasimuuseum
**Järvakandi Klaasimuuseum** on muuseum, mis asub Rapla maakonnas Kehtna vallas Järvakandi asulas. 

Muuseumi põhikirjas on sõnastatud, et teemamuuseumina on Järvakandi Klaasimuuseumi missioon koguda, hoida, uurida, säilitada ja tutvustada klaasi ajalugu Eestis, sealhulgas Eesti klaasitööstuste ajalugu. Muuseumi tegevuse eesmärk on nii kodupaiga mineviku kui kaasaja kultuuriväärtuste väljavalimine, kogumine, lahtimõtestamine ja edasiandmine ning olla selle kaudu ühiskonna kollektiivse mälu säilitajaks ja kujundajaks. Muuseum keskendub lisaks Eesti klaasitööstuste ajaloole ka Järvakandi klaasitööstuse ajaloole ja tänapäevale, Järvakandi alevi kujunemisloole ning selle kultuuri-, haridus- ja spordiloole, samuti Järvakandi ümbruskonna ajaloole.
Muuseumikompleksi kuuluvad täna kaks näitusemaja ja klaasikoja hoone. Muuseum on hooajal avatud K, N, R 11-18 ja L 11-15. Väljaspool hooaega on muuseum avatud etteteatamisel.

Viited
------

1. ↑  Klaasimuuseumi põhikirja kinnitamine. Riigi Teataja. Vaadatud 02.03.18.

Välislingid
-----------

* Muuseumi koduleht
VÕKV peakorter New Yorgis
**Vene Õigeusu Kirik Välismaal** (lühend **VÕKV**; vene keeles Русская православная церковь заграницей, РПЦЗ *Russkaja pravoslavnaja tserkov zagranitsei*, *RPTsZ*; inglise keeles *Russian Orthodox Church Outside Russia*, *ROCOR*) on Vene Õigeusu Kiriku koosseisus olev poolautonoomne õigeusu kirik. Kiriku keskus asub Ameerika Ühendriikides New Yorgis.

Vene Õigeusu Kirik Välismaal asutati 1920. aastal vene emigrantide vaimulikuks juhtimiseks. Moskva ja kogu Venemaa patriarhi Tihhoni määruse järgi (nende VÕKV piiskopkondade ajutisest autokefaaliast, millel on võimatu pidada ühendust kiriku keskusega) juhib VÕKV piiskoppide Sinod ja sellel valitud esihierarh kuni selle ajani, mil olukord Venemaal muutub ning saab jälle võimalikuks ühtne juhtimine. Taasühinemine toimus 17. mail 2007.

VÕKV-l on 17 piiskoppi (neist 5 emeriitpiiskoppi), umbes 600 kogudust (peamiselt Ameerika Ühendriikides, Kanadas, Lõuna-Ameerikas, Austraalias ja Saksamaal), 39 kloostrit.
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib arstiteadlasest; tehnikateadlase kohta vaata artiklit Kusta Rumma (tehnikateadlane)* |

---

**Kusta Rumma** (19. september 1895 Velise – 6. oktoober 1944 Läänemeri) oli Eesti arst ja arstiteadlane.

Elulugu
-------

Kusta Rumma oli talupidaja poeg, Jaan Rumma vend.

Lõpetas 1921 Tallinna Linna Õhtukeskkooli, 1926 TÜ arstiteaduskonna. Õppursõdur Vabadussõjas. Meditsiinidoktor (1939, Lausanne'i Ülikool), väitekiri "Les modifications des proteines du serum sanguin au cours de la disparition d’oedemes cardiaques traites par le Digilanide C". Arstipraksis Tartus ja Tallinnas. 1936–40 ja 1941–44 TTÜ-s tööstusliku tervishoiu õppejõud (dotsent 1940).

Hukkus sõjapõgenikuna aurikul "Nordstern".

Viited
------

1. 1 2 3  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Teoseid
-------

* Imikute suremusest ja rahvaarvu juurdekasvust Eestis. Tartu, 1938
* Vereringe-elundite haigused surmapõhjustena ja kutsealadel Eestis. // TTÜ Toimetised. A, 11. Tallinn, 1940

Kirjandus
---------

* AA II, 144
* Tallinna Tehnikumi ja TTÜ õppe- ja abijõud 1918–1944. Tallinn, 1993, 57
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

Välislingid
-----------

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Vene saapad** (lõunaeesti murretes *peresid* ja *peresintskid*) olid varasemal ajal peamiselt Vasknarva ja Pihkva vene kingseppade poolt valmistatud heledast juhtnahast säärsaapad.

Ajaloost
--------

Talupojad kandsid vene saapaid 19. sajandi teisel poolel ja 20. sajandi alguses peamiselt tööl käimiseks, kehvemal järjel elavad talupojad aga ka piduliku rõivastuse juurde. Õmmeldud talla ja ülespoole hoidva ninaga vene saapad sarnanesid soome sussidega, mida kanti põhjarannikul. Hilisemal ajal valmistatud vene saapad ei erinenud oluliselt säärsaabastest. Vene saapaid määriti korduvalt tökatiga, et nad veekindlamaks muutuksid.

Rõuge mehed, kes kodujärvedest või ka väljaspool kodu võrkudega kala püüdsid, käisid turul või laadal pikkade säärtega veekindlaid kalamehesaapaid ostmas, mida valmistasid Lämmijärve ääres asuvas Beresje külas venelastest kingsepad. Saapad said selle küla järgi nimeks *pereskid* ehk *peresintskid*. Tsaariajal maksid need saapad kolm-neli rubla paar.

Vaata ka
--------

* kalamehesäärikud
* kalavinskid
* kummikud
* saapad
* soome sussid
* säärsaapad

Viited
------

1. ↑  Väike murdesõnastik. Vaadatud 02. aprill 2022
2. 1 2  Eesti etnograafia sõnaraamat. Koostanud Arvi Ränk, toimetanud Õie Ränk. Tallinn 1995. lk 236
3. ↑  Wõrumaa Teataja, nr. 94, 22 august 2015

Välislingid
-----------

* Meeste saapad. Eesti Rahva Muuseum.

* 
* 
*