recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Henno Meriste** (kuni 30. detsembrini 1935 **Gennadi Merkulov**; 19. juuni 1918 Tallinn – 20. märts 1984 Tallinn) oli eesti keeleteadlane, ajakirjanik ja tõlkija.

Ta õppis Prantsuse Lütseumis ning Riigi Kunsttööstuskoolis graafika ja trükinduse erialal. 

Aastatel 1936–1939 töötas Tallinnas litograafiakäitises. Teenis 1939–1941 sõjaväes, oli 1942–1944 sakslaste käes vangis. 

1944. aasta sügisest töötas Õhtulehe tehnilise toimetaja ja vastutava sekretärina, 1945–1946 Noorte Hääle vastutava sekretärina. Aastatel 1947–1954 oli ta represseerituna vangis ja asumisel. 1954. aastast töötas ta Eesti Telegraafiagentuuri (ETA) tõlkija ja toimetajana.

Ta kirjutas ka följetone ja humoreske, sealhulgas Eesti Raadio saatele "Meelejahutaja".

1958. aastast oli ta Eesti NSV Ajakirjanike Liidu keele- ja tõlkesektsiooni esimees.

Ta on loonud eesti keelde uudissõnu (nt *pääsla*, *kuukulgur*, *turvavöö)*. 

Ta on maetud Tallinna Metsakalmistule.

Teoseid
-------

* Henno Meriste. Kahvatu mees ehk Mees ilma kahvata: följetone, groteske, pudemeid. Tallinn, 1966
* Uno Liivaku, Henno Meriste. Kuidas seda tõlkida: järeltormatusest eestinduseni. Tallinn, 1975
* Henno Meriste. Sõnamerel seilates: keeleainelised kirjutised. Tallinn, 1978
* Tiiu Erelt, Rein Kull, Henno Meriste. Uudis- ja unarsõnu. Tallinn, 1985

Tunnustus
---------

* 1975 – Eesti NSV teeneline kultuuritegelane

Isiklikku
---------

Tema poeg Jüri Meriste (1953–1994) oli samuti tõlkija.

Viited
------

1. ↑  "Eesti biograafiline andmebaas ISIK". Vaadatud 24. märtsil 2023.[*alaline kõdulink*]
2. 1 2  Rein Kull. Henno Meriste 60. Keel ja Kirjandus 6/1978
3. ↑  Kalmistute register HAUDI

Välislingid
-----------

* Rahvusarhiivi fotoinfosüsteem. Henno Meriste (1968)
* Rahvusarhiivi fotoinfosüsteem. Henno Meriste (1975)
**Lirim Zendeli** (sündinud 18. oktoobril 1999 Bochumis) on Saksa võidusõitja. ADAC Vormel 4 Meistrivõistlustel võitja 2018. aastal, 2021. aastal tegeles MP Motorsport meeskonnaga Vormel 2 Meistrivõistlustega. Aastal 2022 naaseb ta Vormel 3 võidusõidu juurde.

Karjäär
-------

### ADAC Vormel 4

2016. aastal alustas Zendeli oma esimest üheistmeliste hooaega ADAC Vormel 4 Meistrivõistlustel ADAC Brandenburgi meeskonnas koos Mauricio Baízi, Mike David Ortmanni, Oliver Söderströmi ja Ricardo Felleriga, võites vaid ühe poodiumikoha. Järgmine hooaeg parandab tema tulemusi, võidab 3 sõitu ja lõpetab lõpparvestuses 4. kohal koos Sophia Flörschi, Tom Beckhäuseri ja Oliver Söderströmiga. 2018. aastal siirdus ta US Racing-CHRS meeskonda ja võitis kategooria, võites koos David Schumacheri, Mick Wishoferi ja Tom Beckhäuseriga 10 punkti 21st, lõpetades teisel Liam Lawsonil enam kui 100 punktiga.

### FIA Vormel 3

2019. aastal pääseb Zendeli koos Fabio Schereri ja Raoul Hymaniga koos Sauber Junior Team by Charouziga FIA Vormel 3 Meistrivõistlustel, saavutab Spielbergi ringrajal 2. sõidus oma parima tulemuse, seitsmenda, ning lõpetab lõpparvestuses 18. koha.

2020. aastal vahetas ta meeskonda, liitus Trident Racinguga koos Devlin DeFrancesco (David Beckmanni järgi) ja Olli Caldwelliga. Red Bull Ringil võidab ta kategooria esimese poodiumikoha, kordab Silverstone'i teises sõidus, kus tuleb taas teiseks. Esimene võit tuleb Spa-Francorchampsi ringrajal 1. sõidust. Zendeli lõpetab 8. koha, aidates oma meeskonnal konstruktorite edetabelis teisele kohale jõuda.

Aastal 2022 naaseb ta koos László Tóthi ja Francesco Pizziga Vormel 3 sarja koos Sauber Junior Team by Charouzi hooaja kolmandaks vooruks Kataloonias.

### FIA Vormel 2

2020. aasta detsembris teatatakse tema siirdumisest Vormel 2 kategooriasse koos MP Motorsport meeskonnaga koos Richard Verschooriga (Jack Doohani järgi). Zendeli asendab hooaja viimases voorus Saudi Araabias ja Abu Dhabis Clément Novalak.

### Vormel 1

2019. aastal astus ta Sauberi noorte sõitjate programmi, 2020. aasta alguses otsustab programmist lahkuda.

Välislingid
-----------

* Lirim Zendeli, aadressil driverdb.com, DriverDB AB. (inglise keeles)
**Henno-Jüri Tigane** (1. veebruar 1942 – 12. jaanuar 2012) oli eesti restauraator.

Elukäik
-------

Henno Tigane sündis kunsti- ja kirjandusinimeste peres. Pärast Tallinna Reaalkooli lõpetamist 1962. aastal asus tööle Eesti Kunstimuuseumi kassapidajana, hiljem laborandina. Muuseumi restauraatori Eerik Põllu abilisena restaureeris ta algul maale, siis keskendus polükroomsele puidule, mille konserveerimis- ja ennistustöödes oli muuseumi seni abistanud skulptor Paul Horma. Tigase metoodilist põhjalikkust selles töös hindas aastail 1975–1986 muuseumi restaureerimisosakonda juhtinud Endel Valk-Falk.

Polükroomse puidu restaureerimise osakonna juhatajana lahkus Henno Tigane 1986. aastal. muuseumist ning asus neis ülesannetes tööle Endel Valk-Falgu käivitatud ENSV Riiklikus Restaureerimiskeskuses, mis peatselt nimetati ennistuskojaks Kanut. Viimased kümmekond aastat töötas Tigane Kanutis infotehnoloogia spetsialistina.

Isiklikku
---------

Tema ema Valentine Tigane oli kunstiajaloolane ning töötas aastail 1944–1983 Eesti Kunstnike Liidus referendina, tema tädid Aino Tigane ja Leida Tigane olid kirjanikud.

Viited
------

1. 1 2  HENNO-JÜRI TIGANE 1. II 1942 – 12. I 2012 - Sirp, 20.01.2012
Lipsunõel 19. sajandist Moskva muuseumis
**Lipsunõel** on meeste ehete element, mida kasutatakse lipsu kaunistamiseks.

Algul kasutati lipsude õmblemiseks pehmeid libisevaid kangaid (näiteks siid või satiin). Sellistel materjalidel ei püsi sõlm eriti hästi, nii et see kinnitati täiendavalt spetsiaalse tihvtiga. Need valmistati eritellimusel, olid inkrusteeritud suure hulga vääriskividega ja seetõttu väga kallid. Lipsunõel koosneb pikast nõelast ja dekoratiivsest peast. Naised võivad mõnikord seda nõela kanda revääril ehtena. Lipsunõel tuleks panna kolmanda ja neljanda särginööbi vahele. Selle väljalibisemist takistab tihvti keskele asetatud spiraalne soon (selle lahenduse töötasid juveliirid välja 19. sajandil).

Esimesed, 17. sajandi lipsunõelad olid kaunistatud ainult dekoratiivkividega. 19. sajandil valmistati keerukamaid lipsunõelu, mille peas olid kristallist kameed või kristallid, samuti mitmesuguseid muid kaunistusi. Näiteks oli populaarne mao motiiv või jahipidamisega seotud motiivid (nt faasanid, rebased, hirved) ning 19. sajandi lõpust ka spordimotiivid (pallid, õngeridvad jne) ja keerukalt valmistatud mütoloogilised motiivid või grotesksed olendid. Victoria ajastul võisid lipsunõelad toimida ka tol ajal populaarsete leinaehetena, kui nõela peale asetati vastavad kaunistused, näiteks nutvad pajud või urnid.

20. sajandi alguses muutusid lipsunõelad oma stiililt ökonoomsemaks – nõela pea muutus väiksemaks ja seda kaunistati enamasti ühe vääriskivi või pärliga. *Art déco* perioodil ilmusid omakorda geomeetrilised mustrid.

Hiljem tekkisid spetsiaalsed lipsuklambrid, millega oli võimalik lisaks lipsu otste kinnitamisele lips ka särgi külge suruda. Tänu sellele "laiendatud funktsionaalsusele" asendas uus tarvik järk-järgult lipsunõela.

Vaata ka
--------

* Lipsuklamber

Viited
------

1. ↑  "Булавка для галстука". Originaali arhiivikoopia seisuga 25. veebruar 2017. Vaadatud 27. novembril 2022.
**"Ühe skandaali märkmed"** (inglise keeles "Notes on a Scandal; Ameerika Ühendriikides "What Was She Thinking? Notes on a Scandal") on Zoë Helleri 2003. aastal ilmunud romaan, mis räägib kauni noore keraamikaõpetaja Sheba Harti ja tema õpilase Steve Connolly keelatud armastusest.

Romaan jõudis 2003. aasta Bookeri kirjandusauhinna ja Briti Raamatuauhinna lõppvalikusse ning kandideeris Orange Prize'ile.

Eesti keeles ilmus teos 2006. aastal kirjastuse Pegasus väljaandel Katrin Markovi tõlkes.

Raamatul põhinev linateos "Ühe skandaali märkmed" esilinastus 2006. aasta detsembris, seal mängisid peaosi Judi Dench ja Cate Blanchett.

Arvustused
----------

* Lisa Zeidner. The School for Scandal. NYTimes.com, 17. august 2003
* Tõnu Kaalep. Zoe Heller "Ühe skandaali märkmed". Eesti Ekspress, 2. august 2006
* Grimmiproov, Ühe skandaali märkmed ja Syrrealistid. Danzumees, 14. august 2006

Välislingid
-----------

* Ühe skandaali märkmed. Kirjastus Pegasus
* Ühe skandaali märkmed. Raamatukoi raamatupood
**Henry Jackson Watt** (1879–1925) oli šoti päritolu eksperimentaalpsühholoog. 

Watt oli Oswald Külpe tudeng ja Würzburgi koolkonna liige. Teda tunnustatakse eeskätt tema teedrajavate uurimuste eest vaimse seisundi kohta probleemilahenduses, millele ta viitas mõistega *Einstellung* – seadumus. 

Selle aja võtmesõnaks olid "kujunditeta ideed". Kui varem arvati, et igale aistingule ja tajule peab vastama mingi välismaailma omadus (värv, heledus, kuju jne), siis Külpe avastas psüühilise seisundi, mis ei olnud kujundlik. Watt võttis kasutusele determineerivate assotsiatsioonide meetodi, mis vastandus Wundti ja Titcheneri arvamusele, et assotsiatsioonid moodustavad teadvuse kogu sisu. Koos Würzburgi koolkondlastega olid nad arvamusel, et assotsiativism ei selgita ära mõtlemise mõistet, kuna miski peab mõtet läbi assotsiatiivse võrgustiku õigesti juhendama, et inimene jõuaks õigete järeldusteni.

Elulugu
-------

Watt sündis ja kasvas üles Aberdeenis Šotimaal. Ta alustas õpinguid 1896. aastal Aberdeeni Ülikoolis, mille ta lõpetas filosoofiamagistrina 1900. aastal. Carl Stumpfi juhendamisel õppis ta 1901–1902 Berliini Ülikoolis, kuid liikus siis edasi Külpe ja Würzburgi juurde, kus lõpetas 1906. aastal doktorantuuri. Watti doktoritöö teemaks olid mõtteprotsessid ja probleemilahendus ("*Experimentelle Beiträge zu einer Theorie des Denkens"*). Ingliskeelne lühikokkuvõte tema tööst avaldati 1906. aastal ajakirjaartiklina "Eksperimentaalne panus mõtlemise teooriasse".

1907. aastal naasis Watt Inglismaale ning pidas psühhofüsioloogialoenguid Liverpooli Ülikoolis ja 1908. aastal psühholoogialoenguid Glasgow' Ülikoolis. 1909. aastal avaldas ta õpetajatele suunatud raamatu "Mälu majandus ja treenimine" ("*The Economy and Training of Memory"*). Ta külastas 1914. aastal Würzburgi, kui puhkes Esimene maailmasõda, ning ta paigutati tsiviilvanglasse, kus ta tervis sai jäädavalt kahjustada. Ta vabastati 1915. aastal ja ta naasis Glasgow'sse. Aastal 1917 avaldas ta teose "Helipsühholoogia" ("*The Psychology of Sound"*) ja 1919. aastal "Muusikapsühholoogia" ("*The Psychology of Music"*) – teemadel, mida ta oli viisteist aastat tagasi Stumfi juhendamisel uurinud.

Watt suri 1925. aastal 46-aastaselt. Pärast tema surma avaldati veel kaks raamatut: "Teadmiste sensoorne baas ja struktuur" ("*The Sensory Basis and Structure of Knowledge"*) (1925) ja "Unenägude tavamõistus" ("*The Commonsense of Dreams"*) (1929). Viimases neist pakkus Watt välja alternatiivi Sigmund Freudi unenägude tõlgendamise meetodile.

Viited
------

1. ↑  Watt, H. J. (1906) Experimental Contribution to a Theory of Thinking. *Journal of Anatomy and Physiology, 40(3)*, 257–266.
2. ↑  Watt, H. J. (1929) *The Commonsense of Dreams*. International University Series in Psychology. London: Humphrey Milford, Oxford University Press.
**Elementaarkool** (saksa keeles *Elementarschule*) oli Eestis 19. sajandil linnades kohaliku omavalitsuse poolt ülal peetud saksakeelne kool, kus eelkõige linnakodanike lastele anti algõpetust. 

1880. aastatest, pärast 1880. aastate alghariduskooli reformi Balti kubermangudes ja 20. sajandil kuni 1918. aastani olid linnaalgkoolid riiklikult ülal peetavad ja kohalikest omavalitsustest sõltumatud venekeelsed algkoolid.

Elementaarkooli (alates 1880. aastatest linnaalgkool) kui ühtluskooli esimese astme ülesandeks oli õpilaste ettevalmistamine kreiskooli astumiseks. Õppetöö toimus reeglina saksa keeles ja oli maksuline, leidus ka eesti ja vene õppekeelega koole. 1820. aasta koolimäärustiku põhjal ei olnud elementaarkooli ülesanne enam õpilaste kreiskooli astumiseks ettevalmistamine, vaid alghariduse andmine kehalisest tööst elatuva linna lihtrahva lastele. Juba 1805. aastal asutati esimesed Tallinna elementaarkoolid eraldi poeglastele ja tütarlastele, misjärel sai edasi õppida teises kooliastmes, kaheaastase õpiajaga kreiskoolis, mis valmistas õpilasi ette gümnaasiumi astumiseks. 1814. aastal oli Tallinnas ka 12 erakooli. 

Rakveres loodi elementaarkool 1797. aastal. Võrus avati uutel alustel töötav linnakooli tüüpi kihelkonnakool ehk elementaarkool 1804. aasta 15. septembril ja 1810. aastal avati Võrus esimene eesti õppekeelega elementaarkool. Kuressaares avati 1817. aasta 19. oktoobril Johann von Luce algatusel eesti õppekeelega elementaarkool. Tartus avati eesti poeglaste elementaarkool 1837. aastal.

1880. aastate alghariduskooli reformiga Balti kubermangudes pidi kõiki õppeaineid (peale usuõpetuse ja kirikulaulu) õpetatama linnaalgkoolis vene keeles.

Viited
------

1. ↑   Autorite kollektiiv, 2014. Hariduse ja kasvatuse sõnaraamat. Eesti Keele Sihtasutus. Lk 90
**Liptovský Hrádok** (saksa keeles *Neuhäusel in der Liptau*, ungari keeles *Liptóújvár*) on linn Slovakkias Žilina maakonnas Liptovský Mikuláši ringkonnas.

Geograafiline asend
-------------------

Liptovský Hrádok asub ajaloolises Liptovi piirkonnas Madal-Tatra mäestiku jalamil, kohas kus Belá jõgi suubub Váhi jõkke.

Liptovský Hrádok paikneb merepinnast 635 meetri kõrgusel.

Ajalugu
-------

Linn on saanud alguse 1341. aastal rajatud lossist.

Rahvastik
---------

Slovakkia 2021. aasta rahvaloenduse andmetel oli Liptovský Hrádoki elanikest slovakke 93,3%, tšehhe 0,91%, mustlasi 0,21%, vietnamlasi 0,14% ja ungarlasi 0,13%. Rahvus oli teadmata 4,84%-l elanikest.

Sõpruslinnad
------------

* Tšehhi Česká Skalice, Tšehhi
* Tšehhi Hradec nad Moravicí, Tšehhi
* Poola Nowy Targi vald, Poola
* Poola Stary Sącz, Poola

Viited
------

1. ↑  Sčítanie obyvateľov, domov a bytov 2021 na Slovensku
2. ↑  Liptovský Hrádok turistika.cz. Vaadatud 23. aprillil 2023
3. ↑  Liptovský Hrádok Slovakia Travel. Vaadatud 23. aprillil 2023
4. ↑  Number of population by ethnicity in the municipality Liptovský Hrádok at 1. 1. 2021 Sčítanie obyvateľov, domov a bytov 2021. Vaadatud 23. aprillil 2023
**Katrin Roosileht** (sündinud 25. juulil 1967 Põltsamaal) on Eesti ajaloolane.

Elulugu
-------

Lõpetas 1985 Viljandi 4. keskkooli ja 1991 TÜ ajaloo osakonna; *M.A.* (arhiivindus, 2001, TÜ), väitekiri "Vaeslastekohtud Eestis. Arhiivinduslik aspekt". 

Oli 1991–2001 Rahvusarhiivi justiitsasutuste talituse juhataja, Ajalooarhiivi teatmetalituse juhataja ja Viljandi Maa-arhiivi juhataja, 2001–04 välisministeeriumi arhiivi juhataja, aastast 2001 TÜ Viljandi Kultuuriakadeemia lektor, dokumendihalduse õppetooli hoidja.

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkond: sotsiaalajalugu (vaeslapsed eesti ühiskonnas 19. sajandi II poolel), kohtute ajalugu, arhiivikirjeldus, dokumendihalduse kaasaegsed probleemid.

Tunnustus
---------

* 2012 Tartu Ülikooli aumärk

Teoseid
-------

* Sarjade moodustamise ilu ja valu Tallinna Ringkonnakohtu arhiivi näitel. // Eesti Ajalooarhiivo Toim 6 (2001)
* Vaeslastekohtud Eestis 1591–1944. // AA. Kleio. (2001) 4
* Vaeslastekohtud. EAA Toim (2003) 11
* Lisandusi Fr. G. Von Bunge eluloole. // Tundmatu Friedrich Georg von Bunge. Õpetatud Eesti Seltsi Toim XXXV. Tartu 2006

Viited
------

1. 1 2 3  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide
2. ↑  "Tartu Ülikooli aumärgi kavalerid". *Tartu Ülikool*. Vaadatud 8.12.2022.

Välislingid
-----------

* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

Katrin Roosileht Eesti Teadusinfosüsteemis Muuda Vikiandmetes

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
Katrin Pere Eesti Tekstiilikunstnike Liidu aastaauhindade jagamisel  
Foto: Ave Maria Mõistlik, 28. märts 2012
**Katrin Pere** (sündinud 5. jaanuaril 1952 Tallinnas) on eesti tekstiilikunstnik.

1972–1977 õppis ta Eesti Riiklikus Kunstiinstituudis tekstiili erialal. 1977–1991 õpetas samas maali ja joonistamist ning pärast akadeemia lõpetamist on esinenud näitustel Eestis ja välismaal.

Tunnustus
---------

* 1981 Eesti Kunstnike Liidu noortekoondise aastapreemia
* 1986 Eesti Kunstnike Liidu noortekoondise aastapreemia
* 1996 Eesti Kultuurifondi aastapreemia
* 1996 aasta tekstiilikunstnik
* 1999 Kristjan Raua preemia (koos Peeter Perega, ühisnäitus "Pimeduse vastu" Rotermanni soolalaos)
* 1998 aasta tekstiilikunstnik
* 2012 aasta tekstiilikunstnik

Aasta tekstiilikunstnikuks 2012 valiti näitusega "1+1 Katrin Pere ja Annika Teder" Tallinna Kunstihoone galeriis (13.01.2012–5.02.2012). Katrin Perel olid väljas vaibad – tekstiilpannood, mida ta on määratlenud kui heleda ja tumeda vastandust: heleda poolt kannab värv, tumeda poolt kujund ning kolmemõõtmeline vorm. Teostes on see orgaaniliselt seotud elupõhiväärtustega – isatalu, armastuse, laste sündimise ja suureks kasvamise, ema surilina sättimisega, argielu tillukesed detailid, mis teevad elu elamisväärseks.

Katrin Pere pannood on tema visualiseeritud emotsioonid – nende suhe värvi, pinna, struktuuri ja vormiga. Materjalina on kunstnik kasutanud tekstiilikiudu, paberit, terastrossi, puutikke, naelu, nõõpnõelu, looduslikku kivi, linnusulgi.

Viited
------

1. ↑  Ene Pars. "TEKSTIILIKUNSTNIKE AASTAPREEMIAD 2012". Pressiteade.[*alaline kõdulink*]
**Püha Antoniuse altar** ehk **Passiooni altar** ehk **Kannatusaltar** on tiibaltar Niguliste kirikus Tallinnas. Altar asub Niguliste kirikus alates 1525 aastast.

Kirjeldus
---------

Kolmeosaline retaabel kujutab Kristuse kannatuslugu ehk stseene passioonitsüklist. Kesktahvlil on ristilöödud Kristus, keda leinavad neitsi Maarja, Maarja Magdaleena ja evangelist Johannes. Altari kesktahvli suurus on 171 × 171 ja tiibade suurus on 171 × 82. Tiibade välisküljel on kujutatud seismas nelja pühakut, kummalgi tiival kaks.

Altariretaabel on tehtud Brugge meistri Adriaen Isenbranti töökojas umbes aastatel 1510–1515. Umbes aastal 1520 tegi Michel Sittow altari tiibade ülemaalingu. Puittahvlil temperamaali pinnale on ülemaaling tehtud õlivärviga. Algselt seisid tiibadel Franciscus Assisist, Antonius Padovast, Ludovicus Toulouse'ist ja Bernardinus Sienast, pärast ülemaalingut neitsi Maarja Kristuslapsega, apostel Jaakobus vanem, püha Adrian ja püha Antonius Suur. 

Hiljem on kannatusaltari retaabli ilmet ülemaalingutega muudetud. Kohalike meistrite täiendusena on lisatud donaatorite ehk annetajate figuurid. Kesktahvli donaatorid on lisatud 16. sajandi keskpaigas, vasaku tiiva donaatorifiguur 17. sajandil.

Viited
------

1. ↑  Kannatusaltar. - Niguliste muuseum
Riigiarhiivi direktor Rudolf Kenkmaa vankriga Lilleküla juurviljamaalt juurvilju toomas.
**Rudolf Kenkmaa** (1935. aastani **Rudolf Kenkmann**; 5. veebruar 1898 Hummuli vald, Helme kihelkond, Viljandimaa – 26. aprill 1975 Tallinn) oli eesti ajaloolane ja arhivaar.

Ta osales Vabadussõjas.

1929 lõpetas ta Tartu ülikooli filosoofiateaduskonna.

1928–1944 töötas ta Tallinna Linnaarhiivis, sealjuures 1939–1944 selle juhatajana. 1945–1947 oli ta Eesti NSV Riikliku Keskarhiivi ülem.

1957–1963 oli ta Eesti NSV TA Ajaloo Instituudi vanemteadur.

Ta oli Tallinna Ajaloo Seltsi asutajaid.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  *Eesti entsüklopeedia.* 14. köide: *Eesti elulood.* Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2000, lk 152.

Kirjandus
---------

* *Eesti entsüklopeedia.* 14. köide: *Eesti elulood.* Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2000, lk 152.

Välislingid
-----------

* ISIK
* *Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944*
* Rudolf Kenkmaa Eesti ohvitseride andmekogus
* Haud Tallinna Hiiu kalmistul
Hachberg-Sausenbergi markkrahv **Rudolf I** (suri 1313) oli Hachbergi markkrahvi Heinrich II ja Anna von Üsingen-Ketzingeni poeg. Ta abiellus 1298. või 1299. aastal Röttelni Otto pärijanna Agnesega. 1306. aastal asutas ta Sausenburgi linnuses Hachberg-Sausenbergi kõrvalliini, selle linnuse olid Hachbergi markkrahvid ehitanud 1240. aastal Sausenbergi mäe otsa. Tema vanem vend Heinrich III jätkas Baden-Hachbergi pealiini Hochburgi lossis Emmendingenis.

1311. aastal tegi Röttelni isand Lüthold II Rudolfist oma kaasvalitseja Röttelni linnuses. See pani aluse Hachberg-Sausenberg liini tõusule. Rudolf ise suri enne Lütholdit. 1315. aastal kinkis Lüthold Röttelni isandkonna Rudolfi pojale Heinrichile, kes samal aastal täisealiseks sai.

Rudolfil oli kolm poega: Heinrich, Rudolf II ja Otto I.

Vaata ka
--------

* Badeni markkrahvkond
* Badeni valitsejate loend

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Heinrich IIkui Baden-Hachbergi markkrahv** | **Hachberg-Sausenbergi markkrahv**1306-1312 | Järgnev**Heinrich** |
**Elendil** oli tegelane J. R. R. Tolkieni teostes.

Ta elas 3119 Teisel Ajastul kuni 3441 Teisel Ajastul (ehk aastal 1 Kolmandal Ajastul). Ta oli Amandili, An´dúnie isanda, poeg, suur meresõitja ning koos oma perega üks haldjasõprade hulgast. Kui lood Númenoris olid päris lõpukorrale jõudnud ja Ar-Pharazon valmistus tõsimeeli sõjaga valarite vastu minema, pani Elendil oma isa nõu järgi valmis laevad ning elas oma hõimlaste ja Ustavatega, kes seda soovisid, oodates oma isa naasmist palveretkelt Manwe juurde ja olles alati valmis laevale minema. Amandil ei naasnud, Ar-Pharazon läks teele ning siis tuli Númenori Hukk. Elendil oli oma inimestega kuningameeste eest laevadele pakku läinud ning tuul haaras need laevad ning kandis nad Keskmaale. Elendili neli laeva paisati kaldale Lindonis Gil-Galadi maadel ning teisele poole Ered Luini rajas ta oma riigi. Ta sõbrunes Gil-Galadiga ning kui Sauron ründas Gondori kuningriiki, sõlmis temaga suure sõjalise liidu.

Nad tungisid Mordorisse, piirasid Barad-dûri sisse ja hoidsid seda 7 aastat piiramisrõngas kuni piiramine muutus niivõrd painavaks, et Sauron tuli ise välja ja võitles Gil-Galadi ja Elendiliga, kusjuures kõik kolm said surma ja Elendili mõõk Narsil purunes tema keha all.
**Leonhard–Friedrich Illisson** (11. märts 1911 Lõve vald, Viljandimaa – 31. jaanuar 1993 Tallinn) oli Eesti NSV partei-, riigi- ja ametiühingutegelane.

Leonhard-Friedrich Illisson lõpetas 1930. aastal Tõrva Gümnaasiumi ja õppis aastatel 1930–1933 Tartu Ülikooli filosoofia- ja aastal 1938 õigusteaduskonnas. Ülikooli lõpetamise järel osales illegaalselt poliitikaga tegelnud karskusühingute tegevuses, oli aastatel 1938–1940 Eesti Karskusliidu instruktor. 

L. Illisson astus Eestimaa Kommunistlikku Parteisse 1940. aastal, oli Eesti Töötava Rahva Liidu kandidaadina 1940. aasta juulivolikogu liige, Ülemaalise Maatöörahva Ühingu Tartumaa organisaator ja hiljem EK(b)P Tartu maakonnakomitee organiseerimis-instrueerimisosakonna juhataja.

1941. aastal liitus Teise maailmasõja alguses Nõukogude-Saksa sõja alguse järel idarindel Hävituspataljonidega. Aastatel 1941–1945 teenis major Leonhard Illisson Nõukogude Punaarmees, sealhulgas 1942–1943 8. Eesti Laskurkorpuse 7. Eesti Laskurdiviisi poliitosakonna ülemana.

Aastatel 1945–1959 oli ta Eesti NSV Ametiühingute Nõukogu presiidiumi esimees ja hiljem NSVL standardite ja mõõtude komitee Eesti NSV voliniku valitsuse juht.

Ta oli Eesti NSV Ülemnõukogu I, III ja NSV Liidu Ülemnõukogu II, III, IV ja V koosseisu liige.

Ta on maetud Pärnamäe kalmistule.

Viited
------

1. ↑  LEONHARD ILLISSON 381. valimisringkonna saadikukandidaat Rahvuste nõukogusse, Postimees (1886-1944), nr. 23, 29 jaanuar 1946
2. ↑  Kalmistute register HAUDI

Välislingid
-----------

* Illisson, Leonhard-Friedrich, esbl.ee
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib keeleteaduse mõistest; loogika mõiste kohta vaata artiklit Elementaarlause (loogika)* |

---

Lause moodustajate ehituse põhjal liigitatakse laused **elementaarlauseteks ja komplekslauseteks. Elementaarlause** on lause, mille moodustajateks on sõnavormid ja fraasid.

Elementaarlause moodustajad
---------------------------

**Elementaarlause** on lihtlause ehk lause, mis ei sisalda osalauseid. Elementaarlause moodustajad on sõnavormid (ühe ja sama lekseemi eri kuju) ja fraasid (sõnade ühend, mis koosneb sisuliselt kokku kuuluvatest sõnavormidest).

* Fraasid koosnevad põhisõnast ja selle ühest või mitmest laiendist ning tähistavad lausega väljendatud situatsiooni komponente. Fraasid liigitatakse põhja sõnaliigi alusel järgmisteks tüüpideks:

tegusõnafraas: *haaras lingist*,

nimisõnafraas: *imeline tants*,

omadussõnafraas: *väga ilus*,

kaassõnafraas: *üle aia*,

määrsõnafraas: *üsna palju*,

hulgafraas: *kaks meest*.

* Sõnavorm on iga grammatiline vorm, milles mingi lekseem esineb. Näiteks *tegi, teen, tehakse, tehtud, olen teinud* on sõnavormid sõnast *tegema.* Sõnavorm esineb tekstis sõnena.

Seega ei ole elementaarlause moodustajad osalaused (lause moodustaja, millel on omakorda lause kuju) ega sekundaartarindid (sõnade ühend, mis sisaldab tavaliselt tegusõna käändelist vormi).

**Elementaarlause näiteid:**

*Koor laulab.*

*Venna kampsun on sinine.*

*Taevas on väga suur pilv.*

*Pall lendas kaugele.*

*Sportlane hüppas üle tõkke.*

*Aknasse visati kolm kivi.*

*Kass magab trepil.*

Kirjandus
---------

Erelt, Mati, Reet Kasik, Helle Metslang, Henno Rajandi, Kristiina Ross, Henn Saari, Kaja Tael, Silvi Vare. 1993. *Eesti keele grammatika II. Süntaks*. Lisa: Kiri. Tallinn: Eesti Teaduste Akadeemia Keele ja Kirjanduse Instituut.

Erelt, Mati, Tiiu Erelt, Kristiina Ross. 2007. *Eesti keele käsiraamat*. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus. Kättesaadav:
**Koknese muinaslinnus** oli kuni 13. sajandini tänapäeva Läti Koknese asula territooriumil asunud linnus. Ta paiknes künkal Daugava paremal kaldal Pērse jõe suubumiskohal.

1961.–1966. aastal linnamäel läbi viidud arheoloogilistel väljakaevamistel tuvastati, et see oli asustatud alates esimese aastatuhande algusest. 11.–13. sajandil asus seal pinnasest ja puidust ehitatud tugevate kaitseseintega linnus (pealinnus 0,2 ha, eeslinnus 0,4 ha) koos paljude elu- ja majapidamishoonetega. Kõrvale tekkis samal ajal 3,6 ha suurune asula. 13. sajandi alguses oli linnus Koknese vürstiriigi keskuseks. Seoses Riia piiskopiga tekkinud konfliktiga otsustas vürst Vjatško 1208. aastal linnuse maha põletada ja Venemaale põgeneda. 1209. aastal alustati selle asemele piiskopilinnuse rajamist.

Viited
------

1. ↑  Indriķa hronika. Läti keelde tõlkinud Ā. Feldhūns; eessõna ja kommentaarid Ē. Mugurēvičs. Rīga: Zinātne, 1993. Peatükk IX, kommentaar 27.
2. ↑  *Henriku Liivimaa kroonika = Heinrici chronicon Livoniae*. Ladina keelest tõlkinud Richard Kleis, toimetanud ja kommenteerinud Enn Tarvel. Tallinn: Eesti Raamat 1982. Peatükk XI (8–9), lk 81–85.

Välislingid
-----------

* Linnamägi Läti linnamäeportaalis

Läti muinaslinnuseid

Aizkraukle muinaslinnus • Āraiši järvelinnus • Autine linnus • Babīte linnamägi • Beverini linnus • Daugmale muinaslinnus • Jersika linnus • Koknese muinaslinnus • Korneti linnus • Krimulda muinaslinnus • Laši linnus • Lielvārde muinaslinnus • Mazsalaca muinaslinnus • Mežotne muinaslinnus • Metimne linnus • Owele linnus • Purke linnus • Sattesele linnus • Sēlpilsi muinaslinnus • Sotecle linnus • Talsi muinaslinnus • Tērvete muinaslinnus • Turaida muinaslinnus • Urele linnus • Võnnu muinaslinnus
**Aegir** (ka **Saturn XXXVI**) on Saturni looduslik kaaslane. Selle kuu avastasid Scott S. Sheppard, David C. Jewitt, Jan Kleyna ja Brian G. Marsden, kes teatasid ta olemasolust 4. mail 2005 vaatlusandmete põhjal, mida koguti ajavahemikul 12. detsember 2004 kuni 11. märts 2005. Esmaseks ajutiseks nimeks sai **S/2004 S 10**.

Nimi Aegir pandi talle 2007. aasta aprillis skandinaavia mütoloogiasse kuuluva hiiu Ægiri järgi, kes on hiid Fornjóti poeg, Logi (tulejumal) ja Kári (tuulejumal) vend. Hiid Ægir on skandinaavia mütoloogias merede valitseja või merekuningas, kelle võimuses on näiteks peatada merel tormi.

Aegir on umbes 6-kilomeetrise läbimõõduga ning tiirleb ümber Saturni planeedi pöörlemisele vastupidises suunas, keskmisel kaugusel Saturnist 19 618 000 km. Ühe tiiru tegemiseks ümber Saturni kulub tal 1140,24 ööpäeva. Orbiidi kalle ekliptika tasandi suhtes on 167° (140° Saturni ekvaatori suhtes) ja ekstsentrilisus 0,237.

Välislingid
-----------

* Institute for Astronomy Saturn Satellite Data Vaadatud: 15.04.2014
* MPEC 2005-J13: *Twelve New Satellites of Saturn* (andmeid) Vaadatud: 15.04.2014

  


Saturni kaaslased

S/2009 S 1 • Pan • Daphnis • Atlas • Prometheus • Pandora • Epimetheus • Janus • Aegaeon •  Mimas • Methone • Anthe • Pallene • Enceladus • Tethys • Telesto • Kalypso • Dione • Helene • Polydeuces • Rhea • Titan • Hyperion • Iapetus • Kiviuq • Ijiraq • Phoebe • Paaliaq • Skathi • Albiorix • S/2007 S 2 • Bebhionn • Erriapus • Skoll • Siarnaq • Tarqeq • S/2004 S 13 • Greip • Hyrrokkin • Jarnsaxa • Tarvos • Mundilfari • S/2006 S 1 • S/2004 S 17 • Bergelmir • Narvi • Suttungr • Hati • S/2004 S 12 • Farbauti • Thrymr • Aegir • S/2007 S 3 • Bestla • S/2004 S 7 • S/2006 S 3 •  Fenrir • Surtur • Kari • Ymir • Loge • Fornjot
Moskva Androniku kloostri Lunastaja kätetatehtud Pühakuju kirikul on nii eri kõrgusega *zakomara* '​d kui ka torni ümbritsevad kokošnikud
**Kokošnik** (vene keeles *кокошник* vanavene sõnast *кокошь* 'kana') on Venemaa 16.–17. sajandi kirikuarhitektuuris levinud dekoratiivne arhitektuuridetail, mis kujutab endast ümarkaare- või kiilkaarekujulist *zakomara* '​ga sarnanevat dekoratiivset viilu. Kokošnikul puudub ehituslik seos siseruumi võlviga, mis on olemas *zakomara* '​l. Kokošnikud paiknevad ehitisel sageli astmeliste ridadena.

Ajaloost
--------

Esimesed kokošnikud ilmusid kirikuarhitektuuri 15. sajandi lõpul, need olid veel vähe profileeritud ja sarnase kaarelahendusega nagu *zakomara* '​d. 16. sajandil nende kasutamine levis, neid hakati paigutama dekoratiivsete ridadena ja see muutus eriti populaarseks 17. sajandi arhitektuuris. Kokošnikute ridu võidi paigutada seinte ülaossa, tornide telkkatuste, tambuuride ja ehistornikeste jalamile, aknaraamide kohale või võlvikaart järgides katusele.

Uuesti hakati kokošnikuid kasutama historitsismis pseudovene stiilis.

Pildid
------

### Vanavene arhitektuuris

* Moskva Androniku kloostri Lunastaja peakirik zakomara '​de ja kokošnikutega, 15. sajandMoskva Androniku kloostri Lunastaja peakirik *zakomara* '​de ja kokošnikutega, 15. sajand
* Ferapontovo kloostri katholikon (1490)Ferapontovo kloostri *katholikon* (1490)
* Kolomenskoje Taevaminemise kirik (1532)Kolomenskoje Taevaminemise kirik (1532)
* Õndsa Vassili peakirik Moskva KremlisÕndsa Vassili peakirik Moskva Kremlis
* Kolomna Nikolai kirik, millel kokošnikute read järgivad võlvi kuju 1577—1578Kolomna Nikolai kirik, millel kokošnikute read järgivad võlvi kuju 1577—1578
* Nikitinki Kolmainsuse kirik (1628)Nikitinki Kolmainsuse kirik (1628)
* Caesarea Gregoriuse kirik Moskvas (1668–1679)Caesarea Gregoriuse kirik Moskvas (1668–1679)
* Peaingel Miikaeli kirik Arhangelskojes (1660—1667)Peaingel Miikaeli kirik Arhangelskojes (1660—1667)

### Historitsismis

* Moskva riiklik ajaloomuuseumMoskva riiklik ajaloomuuseum
* Nikonovi kortermaja PeterburisNikonovi kortermaja Peterburis
* Valatud Vere Päästja kirik PeterburisValatud Vere Päästja kirik Peterburis
* Wasilkówi Peetruse ja Pauluse kirikWasilkówi Peetruse ja Pauluse kirik
* Wiesbadeni Eliisabeti kirikWiesbadeni Eliisabeti kirik
* Firenze Kristuse Sündimise ja Nikolai Imetegija kirikFirenze Kristuse Sündimise ja Nikolai Imetegija kirik
* Aleksander Nevski katedraal TallinnasAleksander Nevski katedraal Tallinnas
* Tapa Ristija Johannese kirikTapa Ristija Johannese kirik

Viited
------

1. ↑  Происхождение слова кокошник. - lexicography.online
2. ↑  Kunstileksikon. Eesti Klassikakirjastus, 2001
"**Aeg antud elada, aeg antud surra**" on Erich Maria Remarque'i romaan.

Sünopsis
--------

Raamat algab sellega, et üheksateistkümneaastane peategelane saksa sõdur Ernst Graeber sõdib Nõukogude Liidu territooriumil. Ta on Wehrmachti ridades sõdinud juba kaks aastat. 

Ernst on mitmest kohustuslikust sõjapuhkusest rindeolukorra halvenemise tõttu ilma jäänud. Lõpuks saab ta endale 14-päevase puhkuse. Saksamaal vanematekodu otsides näeb ta pommitatud Saksa linnu, samuti on hävinud tema kodumaja ning vanemad on teadmata kadunud. Ernsti tungiv soov leida oma vanemaid viib ta otsingute käigus kokku mitme rindekaaslase ja klassivennaga, ta kohtub ka Elisabethiga, kelle isa on koonduslaagris. Ernst armub tüdrukusse ja toimub kiire sõjalaulatus. 

Ernsti päevad tsiviilisikuna kutsuvad temas esile kehtiva korra vihkamise (mis tegelikult on juba hoopis varem tekkinud) ja veendumise jätkuva sõja mõttetuses, mis juba on praktiliselt kaotatud.

Ernst ei saagi oma vanematest midagi kindlat teada. 15 päeva möödudes (ühe päeva on ta lisaks võtnud) naaseb ta oma rügemendi juurde Nõukogude Liidu territooriumil. Rindel tuleb Ernstil valvata nelja partisanist vene sõjavangi, kelle vastu Ernst on aga liialt heatahtlik, uskudes nende headusse ja süütusesse. Nende vabadusselaskmisel haarab üks partisanidest relva ja laseb Ernsti maha.
**Herman Rajamaa** (aastani 1927 **Herman Klein**, 4. august 1902 Jõhvi vald, Virumaa – 29. august 1987 Stockholm) oli eesti pedagoog ja koolijuht.

Elulugu
-------

Herman Rajamaa oli talupidaja poeg.

Lõpetas 1922 Jõhvi Ühisgümnaasiumi ja 1927 Tartu Ülikooli eesti keele alal *mag. phil.* kraadiga, väitekiri "Eesti kirdemurrete häälikutelugu peajoontes".

Oli 1927–1932 Uuemõisas Läänemaa Õpetajate Seminari, 1932–1937 Tartu Pedagoogiumi ja 1937–1938 Tartu 1. Gümnaasiumi eesti keele õpetaja, 1938–1940 Lihula Erareaalkooli direktor, 1940–1942 Järvamaa ja 1942–1944 Virumaa koolide inspektor. 

Põgenes 1944 Rootsi. Oli 1945 Sigtuna laagrikooli juhataja. 15. märtsist kuni 15. septembrini 1945 Stockholmi Eesti Algkooli juhataja, 1945–73 eesti koolide inspektor, 1967–80 Pedagoogikakeskuse teadur Stockholmis.

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkond: eesti keel ja eesti keele õpetamise metoodika.

Teoseid
-------

Koostanud õpikuid, töövihikuid ja metoodilise teose.

* Emakeele lugemik algkoolile. 3.–6. õppeaasta (kaasautor). Tallinn 1935
* Kuidas tarvitada uusi sõnu. Tartu 1936
* Aabits ja emakeele-lugemik algkoolile. 1. kl. Tallinn 1938
* Kuidas kodus õpetada lapsi lugema ja kirjutama. Tartu 1938
* Eesti lugemik. I–II. Stockholm 1946–47
* Meie eesti keel. I–IV õ.-a. Stockholm 1982

Liikmesus
---------

* Läänemaa Õpetajate Liidu esimees
* Eesti Õpetajate Liidu juhatuse liige.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Kirjandus
---------

* EE 14, 403
* Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944. I–III. Tartu 1994, II, 232
* Eesti teadlased väljaspool kodumaad: biograafiline teatmik = Estonian scholars and scientists abroad: biographical directory. Stockholm 1984, 98
* Laan, P. Herman Rajamaa lahkumise puhul. // Välis-Eesti, 1987, 7/8
* Leht, V. Herman Rajamaa ja välis-Eesti kool. // Õpetajate Leht, 1992, 17. X

Välislingid
-----------

* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Aegruum** (inglise keeles *spacetime*) on füüsikaline mudel, mis ühendab kolme ruumimõõdet ja ühe ajamõõtme ühtseks neljamõõtmeliseks kontiinumiks.

Ajalugu
-------

Aega neljanda koordinaadina käsitles juba 1813. aastal Joseph-Louis Lagrange. 1901. aastal avaldas Menyhért Palágyi artikli "Ruumi ja aja uus teooria", milles arendas aja ja ruumi ühtsuse ideed ning käsitles aega neliruumi imaginaarse koordinaadina.

1905. aasta septembris ajakirjas Annalen der Physic ilmunud Albert Einsteini erirelatiivsusteooriat käsitlevas artiklis loobus autor oma eelkäijate Hendrik Lorentzi ja Henri Poincaré poolt tunnistatud eetri hüpoteesist ja pidas esmatähtsaks revideerida seniseid arusaamu ajast ja ruumist.

Einsteini esimesed artiklid relatiivsusteooriast olid nii põhjalikud, et teistel ei jäänud enam suurt midagi lisada. Erandiks oli vaid Hermann Minkowski, keda häiris Einsteini käsitluses see, et üksainus realiteet võimaldas erinevaid kirjeldusi. Ta oli kindel, et asju peab saama esitada ka teisiti, tegelikkusele lähedasemalt. Ta leidis, et selleks tuleb käsitleda aega, justkui see oleks ruumi neljas mõõde. On peaaegu võimatu kujutada neljamõõtmelist maailma. Teda saab käsitleda üksnes algebrasümbolite varal. Nii andiski Minkowski 1907. aastal erirelatiivsusteooriale adekvaatse matemaatilise vormi. Ta käsitles aega ja ruumi ühtse neljamõõtmelise muutkonnana – aegruumina (Minkowski ruum) ehk sündmuste maailmana, mille elementideks – maailma punktideks – on sündmused. Sündmust iseloomustab toimumiskoht – kindel ruumipunkt – ja kindel ajahetk. Laiemat tähelepanu äratas Minkowski ettekanne "Raum und Zeit" ("Ruum ja aeg"), mille ta pidas 1908. aastal Kölnis Saksa Loodusuurijate ja Arstide Seltsi aastakoosolekul.

Einstein suhtus algul Minkowski ideesse tõrjuvalt. Ent taibanud eeliseid, võttis ta selle kahel käel vastu ja püüdis just sedakaudu avardada oma teooriat uutele nähtustele. Minkowski geomeetriline lähenemine relatiivsusteooriale oli ootamatu isegi Einsteini jaoks. Võrrandite tensorkuju pidas ta esialgu "liigseks õpetatuseks". Kuid 1912. aastal omandas Einstein tensormetoodika ja 1916. aastal tunnistas tänulikult, et Minkowski käsitlus kergendas tal oluliselt edasiminekut erirelatiivsusteoorialt üldrelatiivsusteooriale.

Vaata ka
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Aegruum** |

* Minkowski aegruum
* Aegruumi kõverus

Viited
------

1. 1 2 3  Ivar Piir. "Füüsika ajalugu". Ilmamaa, 2013. Lk 406–408
2. ↑  Ivar Piir. "Albert Einstein – aasta 1905 ja 30 aastat hiljem" – Albert Einstein. "Teadusliku ja filosoofilist". TLÜ kirjastus, 2015. Lk 23
3. 1 2  Robert H. March. "Füüsika võlu". Ilmamaa, 2000. Lk 183
Nuno Mendes (2021)
**Nuno Alexandre Tavares Mendes** (sündinud 19. juunil 2002 Sintras) on Portugali jalgpallur, kes mängib vasakkaitsjana Prantsusmaa kõrgliigaklubis Paris Saint-Germain ja Portugali jalgpallikoondises.

2012. aastal liitus ta Portugali klubi Lissaboni Sportingu noortekadeemiaga. Portugali kõrgliigas debüteeris Nunes Sportingu meeskonnas 2020. aasta juunis. Ta kujunes kiiresti vaatamata noorele eale Sportingu põhikoosseisu liikmeks. 4. oktoobril 2020 lõi ta mängus Portimonense vastu oma esimese värava Portugali kõrgliigas. Hooajal 2020–21 tuli ta Sportinguga Portugali meistriks ning Mendes valiti Portugali liigahooaja sümboolsesse koosseisu.

2021. aasta augustis läks ta Sportingust laenule Paris Saint-Germaini. Prantsusmaa kõrgliigas debüteeris ta 11. septembril mängus Clermont' vastu. Neli päeva hiljem debüteeris ta UEFA Meistrite Liigas. Hooajal 2021–22 tuli Mendes Paris Saint-Germainiga Prantsusmaa meistriks, lisaks valiti Mendes liigahooaja sümboolsesse koosseisu. Hooaja lõpus sõlmis ta klubiga püsiva nelja-aastase lepingu. Prantsusmaa kõrgliigas lõi ta esimese värava 3. septembril 2022 mängus Nantes'i vastu. Sama aasta 2. novembril lõi ta Meistrite Liiga alagrupimängus värava Torino Juventuse vastu.

Portugali jalgpallikoondises debüteeris Mendes 24. märtsil 2021 MM-i valikmängus Aserbaidžaani vastu. Ta valiti 2021. aasta Euroopa meistrivõistlustel osalevasse Portugali koondisse, kuid vigastuse tõttu ta seal üheski mängus ei osalenud.

Saavutused
----------

Sporting CP
* Primeira Liga: 2020–21
* Taça da Liga: 2020–21
* Supertaça Cândido de Oliveira: 2021

Paris Saint-Germain
* Ligue 1: 2021–22
* Trophée des Champions: 2022

Viited
------

1. ↑  "El PSG ficha de forma permanente a Nuno Mendes por 40 millones de euros". *Marca* (hispaania). 31. mai 2022. Vaadatud 31. mail 2022.
2. ↑  Romano, Fabrizio (31. mai 2022). "Official and confirmed. Paris Saint-Germain announce Nuno Mendes deal completed with Sporting by triggering the buy option clause". Twitter. Vaadatud 31. mail 2022.
3. ↑   (vaadatud 28.11.2022)

| * v
* r
Portugali koondis  –  UEFA Euro 2020 |
| --- |
| 

* 1 Patrício
* 2 Semedo
* 3 Pepe
* 4 Dias
* 5 Guerreiro
* 6 Fonte
* 7 Ronaldo (c)
* 8 Moutinho
* 9 A. Silva
* 10 B. Silva
* 11 Fernandes
* 12 Lopes
* 13 Danilo
* 14 Carvalho
* 15 Rafa
* 16 Sanches
* 17 Guedes
* 18 Neves
* 19 Gonçalves
* 20 Dalot
* 21 Jota
* 22 Rui Silva
* 23 Félix
* 24 Oliveira
* 25 Mendes
* 26 Palhinha
* Treener: Fernando Santos

 | Portugal |

| * v
* r
Portugali koondis  –  2022. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused |
| --- |
| 

* 1 Patrício
* 2 Dalot
* 3 Pepe
* 4 Dias
* 5 Guerreiro
* 6 Palhinha
* 7 Ronaldo (c)
* 8 Fernandes
* 9 And. Silva
* 10 B. Silva
* 11 Félix
* 12 Sá
* 13 Danilo
* 14 William
* 15 Leão
* 16 Vitinha
* 17 J. Mário
* 18 Neves
* 19 Mendes
* 20 Cancelo
* 21 Horta
* 22 Costa
* 23 Nunes
* 24 Ant. Silva
* 25 Otávio
* 26 Ramos
* Treener: Santos

 | Portugal |
Blisskirjas lause: "Mina tahan minna kinno" või "Mulle meeldib käia kinos". Esimene sümbol: isik + 1, teine: süda ja üleval tegemise tunnus, kolmas: jalad ja tegemise tunnus, kino kujutab maja + kaamera + liikumine.
**Blisskiri** on üks alternatiivkommunikatsiooni liike. Kiri on nime saanud Charles Kasiel Blissi (1897–1985) järgi, kes kirja loomisel võttis eeskuju hiina hieroglüüfidest. 

Blissi algeesmärk oli seda kasutada ülemaailmse universaalse kirjana, mille abil kõik maailma inimesed saaksid üksteisega suhelda. Üks kiri, erinevad keeled.

Kasutust on blisskiri leidnud aga hoopis eripedagoogikas kõnepuuetega inimeste abikommunikatsioonivahendina või põhikommunikatsioonivahendina. Blisskirja on edukalt rakendatud kehapuuete, vaimupuuete ja afaasia korral. Vaimupuude raskemate vormide korral kasutatakse suhtlemisel piktogramme.

Blisskiri koosneb üle 3000 standardiseeritud graafilisest sümbolist. 
Esimest korda rakendati seda 1971. aastal Kanadas Torontos Ontario Crippled Children's Centre'is (Praegu: Hugh MacMillan Medical Centre). Eestis on blisskirja rakendatud vähe.

Välislingid
-----------

* Was ist BLISS?
* Bliss "Die Rechte behinderter Kinder"
**Herman Treial**, ka **Jaan Treial**, kuni 1937. aastani **Hermann Treier** (21. oktoober 1904 Tartu – 9. veebruar 1951 Helsingi) oli Eesti (leitnant) ja Saksa (kapten) sõjaväelane.

Herman Treial lõpetas 1929 sõjakooli, teenis 7. Jalaväerügemendis, Sõjavägede Varustusvalitsuses ja Eesti piirivalves. 

Teise maailmasõja ajal teenis H. Treial 184. Eesti Julgestusgrupis ja Saksa sõjaväes 660. Idapataljonis ja 660. Eesti Pataljonis, 

Aastatel 1945–1949 oli Herman Treial metsavend.

28. juunil 1949 põgenes ta koos Artur Lõokesega Soome, arreteeriti seal ja suri vangla haiglas. Tema põrm maeti Helsingi Hietaniemi kalmistule. Artur Lõoke anti Nõukogude Liidule välja ja hukati.

Kirjandus
---------

* Jussi Pekkarinen, Juha Pohjonen. Läbi Soome kadalipu. Inimeste väljaandmised Nõukogude Liidule 1944-1981. Tallinn, 2008, lk. 174–176.
* Jaak Pihlau. Maapõgenemised okupeeritud Eestist. Tuna, 2001, nr. 3, lk. 58–71.
* Rein Riitsalu. Kahe eestlase kannatustee. Herman Treiali ja Artur Lõokese juhtum. Stockholm, 1962.
* Tuuli Reijonen, "Kes on süüdi", tlk Valev Uibopuu, Stockholm: Vaba Eesti, 1962

Välislingid
-----------

* Ohvitseride andmekogu
* "Sirppa-Leena Eloranta (Laurio)". *Estofilia*. Tallinn: Soome suursaatkond. 2018. Vaadatud 14.05.2018.
Nunnatorn, 19. sajandi piltpostkaardil
Nunnatorn 21. sajandil
Vaade Nunnatornile Toompealt
Nunnatorni tuulelipp
**Nunnatorn** on Tallinna linnamüüri kaitsetorn, mis asub Toompeast põhjas merepoolsel küljel, tänapäeva Suur-Kloostri ja Väike-Kloostri tänava ristil aadressil Väike-Kloostri 1. 

Tallinna linnamüüri tornidest on Nunnatornist põhja pool säilinud Saunatorn. Toompea-poolsesse külge jäi Saunatagune torn, mis on osaliselt säilinud Nunne tänava maja nr 9 sees ja kõrval. Nunne tänaval vastu Toompea nõlva asus Nunnavärav koos eesvärava ja valliväravaga. Need kindlustused lammutati lõplikult 1868. aastal. 

Nunnatorn ja Nunnadetagune torn said nime tornist põhja pool asunud tsistertslaste ordu Tallinna Püha Miikaeli nunnakloostri järgi.

Ehituslugu
----------

Nunnatorn (I Nunnatorn) ehitati aastatel 1311–1320 algselt sadultornina.

1422. aastal ehitati senine sadultorn põhjalikult ümber ja kaitsetorn (II Nunnatorn) kujundati hobuserauakujulise põhiplaaniga torniks, mille läbimõõt oli 9,65 m ja kõrgus 24,5 m.

Nunnatorn on ehituselt poolenisti sadultorn: kloostri pool torn maani ei ulatunud, väljaspool linnamüüri asus torni esimesel korrusel laoruum, kus hiljem oli ka püssirohukelder ja viljaladu. 

19. sajandi lõpul tehti Riiast pärit arhitekti Wilhelm Neumanni projekti kohaselt läbimurre Nunnatorni ja Saunatorni vahelisse linnamüüri Kloostri tänaval ning ehitati teravatipuline Kloostrivärav, millest kahel pool paiknevad eraldi avad jalakäijate jaoks.

Aastatel 1958–1960 ehitati Nunne torni allossa raudbetoontrepp, mille kaudu pääseb linnamüüri siseküljel asuvasse rekonstrueeritud puidust kaitsekäiku.

Nunnatorni tänapäev
-------------------

2007. aastal tunnistas Tallinna linnavolikogu Nunnatorni, Saunatorni ja Kuldjala torni ning linnamüüri lõigu Nunnatornist Kuldjala tornini peremehetuks ning määras, et peremeheta linnamüüritornide eest hakkab hoolt kandma Tallinna kultuuriväärtuste amet, analoogselt 2005. aastal peremehetuks ehitiseks tunnistatud Köismäe, Plate, Eppingi ja Grusbeke-taguste tornide ning nendevaheliste linnamüürilõikudega. 

1. novembrist 2009 anti Nunnatorn, Saunatorn ja Kuldjala torn tähtajatult üürile mittetulundusühingule Tallinna Noorteklubi Kodulinn.

Nunnatorni idaküljega kokku ehitatud, insener Arthur von Hoyningen-Huene projekteeritud ja 1902. aastal valminud uusgooti stiilis hoones aadressil Suur-Kloostri 11a, kus asuvad Eesti Kunstiakadeemia kunstikultuuri teaduskonna kunstipedagoogika, muinsuskaitse ja restaureerimise, rahvakunsti ja kultuuriantropoloogia õppetool ning kunstiteaduste instituut.

Vaata ka
--------

* Tallinna linnamüür
* Tallinna tornistik

Viited
------

1. ↑  Andri Ksenofontov, Turistide linnamüür Paksust Margaretast Pika Jala tornini, Eesti Päevaleht, 1. oktoober 2002
2. ↑  Mihkel Karu, Mihkel Karu uurimas uusgootika uutmises[*alaline kõdulink*], Eesti Ekspress, 14. detsember 2007

Kirjandus
---------

* "Entsüklopeedia Tallinn", 2. köide. Eesti Entsüklopeediakirjastus, Tallinn 2004, ISBN 9985-70-169-0
* Kolm kaunitari. Nunnatorn, Saunatorn, Kuldjala torn (ETV 1995), Autor ja režissöör Tiina Mägi.

Välislingid
-----------

 Nunnatorn – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis