recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Balti Kaitsekolledž** (inglise keeles *Baltic Defence College*, ametlik lühend BALTDEFCOL) on Balti riikide ühine kõrgem sõjaline õppeasutus, mis asutati 1999. aastal. 

Õppeasutuse eesmärgiks on sõjalise hariduse andmine operatiivsel ja strateegilisel tasemel staabiohvitseridele ja ülemveeblitele. Kolledž asutati rahvusvahelisel toetusel ning esialgne abiprogramm nägi ette abi viie aasta jooksul alates avamisest. Baltifitseerimiskava, mis tähendab Balti riikide vastutuse järjepidevat suurenemist, hakati koostama 2001. aastal.

Asukoht
-------

Kolledž jagab endist Kaitseliidu maja Kaitseväe Akadeemiaga. Nõukogude okupatsiooni ajal kasutas seda maja Eesti Põllumajandusakadeemia.

Ajalugu
-------

9.–10. juunil 1997 Põhjamaade ja Balti riikide kaitseministrite kohtumisel Kuressaares otsustati asutada Balti Kaitsekolledž. Rootsi võttis enda peale projekti arendamise ja rahvusvahelise koordineerimise. 

12. juunil 1998 kirjutasid Eesti, Läti ja Leedu valitsused Brüsselis alla asutamislepingule. Samas allkirjastatakse ka koos toetajariikidega vastastikuse mõistmise memorandum, mis kindlustas vajaliku rahvusvahelise abi.

Kolledži pidulik avamine oli 25. veebruaril 1999. 

2002. aastal võtsid Eesti, Läti ja Leedu enda kanda ühe kolmandiku projekti eelarvest ning 2004. aastast rahastavad kolledžit ainult Balti riigid.

Kursused
--------

* 1999 – alustas õppetööd esimene vanemstaabiohvitseride kursus
* 2001 – alustas õppetööd esimene riigiteenistujate kursus
* 2001 – alustas õppetööd esimene kolonelide kursus, mis 2004. aastal nimetati ümber kõrgemaks juhtimiskursuseks
* 2015 – alustas õppetööd esimene tippjuhtide riigikaitsekursus
* 2019 – alustas õppetööd esimene ülemveebli kursus

Põhiülesanded
-------------

Kolledž on ainulaadne õppeasutus NATO-s, sest pakub sisuliselt ainsana ingliskeelset sõjalise kõrghariduse kolmanda ja neljanda astme õpet.[*viide?*]

Kursustel õpetatakse sõjalisi operatsioone, logistikat, politoloogiat ja strateegiat, staabitööd, tsiviil-militaarsuhteid, kaitseplaneerimist jm.

Kolledžis tegeletakse uurimis- ja arendustegevusega. Korraldatakse konverentse ning seminare. Antakse välja akadeemilist ajakirja Journal on Baltic Security.

Kolledži ülemad
---------------

* 1999–2004 brigaadikindral Michael H. Clemmesen
* 2004–2007 brigaadikindral Algis Vaičelūnas
* 2007–2010 brigaadikindral Gundars Ābols
* 2010–2012 brigaadikindral Meelis Kiili
* 2012–2016 kindralmajor Vitalijus Vaikšnoras
* 2016–2020 kindralmajor Andis Dilans
* 2020–2023 brigaadikindral Ilmar Tamm
* 2023– brigaadikindral Alvydas Šiuparis

Vaata ka
--------

* Kaitseväe Akadeemia
* Ukraina Riigikaitse Rahvusülikool

Viited
------

1. ↑  *Balti riikide kaitsekoostöö*. Tallinn: Aktaprint. 2002. Lk 20.
2. ↑  Dr James Corum, Mr Art Johanson (2019). *20 years of the Baltic Defence College*. Põltsamaa: Valipress OU.

Välislingid
-----------

* Balti Kaitsekolledži koduleht
* Balti Kaitsekolledžist Eesti Kaitseväe kodulehel
Abruka alumine tulepaak
**Abruka sihi alumine tulepaak** on tulepaak Saare maakonnas Saaremaa vallas Abruka saare idakaldal Limbi ninal.

Tulepaagi geograafilised koordinaadid on 58° 9′ 1″ N, 22° 32′ 8″ E.

Ülalt punase ja alt valge täisnurkse märkkilbiga terasest metallposti kõrgus jalamist on 21 meetrit ja tule kõrgus merepinnast on 22 meetrit.

Tulepaak moodustab sihi Abruka tuletorniga. Märkide vahekaugus on 670 meetrit ja sihi asimuut on 259,3°.

Tulepaak ehitati 1998. aastal.

Ajalugu
-------

Abruka esialgne tulepaak ehitati 1897. aastal. Siis oli alumine tuletorn puidust ja tuli asus palkkandelaabril.

Algul töötas tulepaak atsetüleeniga.

1923. aastal asendati see profiilterasest sõrestiktorniga. Tulepaagi kõrgus oli 21 meetrit jalamist.

1970. aastatel paigaldati elektriline aparatuur.

1998. aastal valmistati uus terasest tulepaak, mis kaalub ligi viisteist tonni.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Abruka alumine tulepaak** |

* Abruka alumine tulepaak navigatsioonimärkide andmekogus
**Hugo Remmelg** (sündinud 7. juunil 1935 Laiuse vallas Tartumaal) on Eesti põllumajandusteadlane ja geneetik.

Elulugu
-------

Lõpetas 1959 K. A. Timirjazevi nimelise Moskva Põllumajanduse Akadeemia aiandusagronoomina; bioloogiakandidaat (1967, Eesti NSV TA Eksperimentaalbioloogia Instituut (EBI)), väitekiri "Влияние гамма-облучения семян на морфогенез и наследственность сортов и межсортовых гибридов томатов, конских бобов и астр". Oli 1959–61 Narva sovhoosi agronoom, 1961–64 EBI aspirant, 1964–70 nooremteadur, 1970–92 vanemteadur, 1992–97 EPMÜ taimekasvatuse instituudi assistent, aastast 1997 dotsent.

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkond: sordiaretuse geneetilised alused (eriti mutatsiooniline ja rekombinatsiooniline muutlikkus, ploidsus, heteroos, isassistenteriilsus ja apomiksis). Aretas tomati hübriidsordi "Kevade" F ning lühendanud geeni Dm alusel talirukkisordi "Sangaste" kõrt. 1973–88 Eesti Teaduste Akadeemia Looduskaitsekomisjoni liige, 1981–90 Eesti Gen Seltsi juhatuse liige.

Viited
------

1. 1 2 3  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Teoseid
-------

* Apomiksis: potentsiaalsed võimalused sordiaretuses (kaasautor). // Akadeemilise Põllumajanduse Seltsi Toim IV. 1997
* Tetraploidne rukis (kaasautor A. Õunmaa). // Teraviljade geneetika ja aretuse aktuaalsed probleemid. Harku, 1998
* Kromosoomide arv Eestis aretatud ploomipuusortidel ja aretistel (kaasautor A. Õunmaa). // Akadeemilise Põllumajanduse Seltsi Toim 6 (1998)
* Short-strawed `Sangaste` rye (kaasautor). // Cereal Breeding: Achievements and Prospects for Improvement. 1999.

Kirjandus
---------

* EE 14, 425
* Eesti Põllumajandusülikool: audoktorid, töötajad ja vilistlased 1991–1995. Trt, 1996, 43.
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
Map
**Jabara mõis** ehk **Jabara kõrvalmõis**, kasutusel ka **Jäbara mõis** (saksa keeles *Jabbaro*), oli mõis Virumaal Lüganuse kihelkonnas. Nüüdisajal jääb mõis Ida-Viru maakonna Lüganuse valla maadele. 

Jabara mõis oli Püssi mõisa kõrvalmõis (karjamõis), mis ehitati 1796 aastal varasema küla kohale. Peahoonet pole säilinud, selle kohale on 1920.–1930. aastatel ehitatud puidust taluhoone. Säilinud on suur kelpkatusega kaetud kivist rehehoone, mis asetseb põllul.

 

1924. aastal kirjutati selle koha kohta:

> Jäbara mõisa kohal olnud kolm küla: ***Peen-Jäbara*** (praeguse mõisa kohal), ***Suur-Jäbara*** (Peen-Jäbarast maantee pool) ja kolmas küla kõrgustikul, Jäbarast loodesihis umbes 150 sülda. Suur-Jäbara (taluküla) eluasemeid tunnistavad varemed põldudel, ka kinniaetud kaevude kohad. [---] Suur-Jäbara viidud lahutamisel praeguse Lüganuse küla kohale; nii tekkis Lüganuse suurküla.
> 
>

Pärimus
-------

Jabara mõisa maadel olnud kirstukujuline kivi. Üks rootslane, kes suvitas mölder Lehtmetsa juures, olevat koos möldriga kaevanud kivi alt välja aardekasti.

Vaata ka
--------

* Eesti mõisate loend

Viited
------

  


Lüganuse kirik
Lüganuse kihelkond

**Kirik**: Lüganuse  

**Mõisad**: Aa mõis | Aidu mõis | Erra mõis | Hirmuse mõis | Jabara mõis | Maidla mõis | Purtse mõis | Püssi mõis | Rääsa mõis | Saka mõis | Soonurme mõis | Suterma mõis | Uueküla mõis | Varja mõis | Voorepere mõis



1. 1 2  "Jäbara mõis". *Kultuurimälestiste register*.
2. 1 2  "Eesti kohanimeraamat - Jabara". *Eesti kohanimeraamat*.
**Hugo Sepp** (22. detsember 1923 Kohila vald – 10. mai 2014) oli eesti aia- ja pargikujundaja ning arhitekt.

Ta on õppinud Saku ja Jälgimäe algkoolis. Erihariduse sai ta aastatel 1939–1943 Türi aianduskeskkoolis ja aastatel 1944–1950 Tallinna Riiklikus Tarbekunsti Instituudis (lõpetas aia- ja pargikujunduse erialal).

Ta töötas aastatel 1950–1986 Eesti Projektis arhitektina, lisaks töötas ta aastatel 1950–1952 õppejõuna Kuressaare Ehitustehnikumis. Ta oli aastast 1954 Eesti Arhitektide Liidu liige.

Ta on juhtinud Tapa (aastal 1958), Kilingi-Nõmme (aastal 1960), Otepää (aastal 1965), Jõgeva (aastal 1966), Kuressaare (aastal 1970, koos Irina Rauaga), Pärnu (aastal 1974) ja Saue (aastal 1975) generaalplaani koostamist. Ta on osalenud Tallinna (koos Mart Pordi ja Dmitri Brunsiga, aastatel 1963–1971) generaalplaani koostamises. Ta on planeerinud Tallinna lauluväljaku (aastal 1958), Pärnu kuurordipiirkonna (aastal 1965), Kuressaare eramupiirkonna (aastal 1969), Tallinna puhkepiirkonna (aastal 1970), Võrtsjärve ümbruse (aastal 1970) ning Otepää-Pühajärve (aastal 1957), Ihasalu–Kaberneeme (aastal 1971), Kaberneeme-Tsitre (aastal 1973) ja Suurupi (aastal 1979) puhkealad. Ta on kujundanud umbes 50 eraaeda.

Kirjandus
---------

* Eesti kunsti ja arhitektuuri biograafiline leksikon. Tallinn 1996

Välislingid
-----------

* Lahkunud on arhitekt Hugo Sepp
Jaccob Slavin 2015. aastal Charlotte Checkersi võistkonnas
**Jaccob Scott Slavin** (sündinud 1. mail 1994 Erie's Colorados) on USA jäähokimängija, kes mängib kaitsjana NHL-i klubis Carolina Hurricanes. Ta on klubi meeskonna asekapten.

Aastatel 2010–2013 mängis ta United States Hockey League'i klubis Chicago Steel. Aastatel 2013–2015 mängis ta Colorado College'i jäähokimeeskonnas. Hooajal 2013–14 valiti Slavin ülikooliliiga hooaja parimaks uustulnukaks.

2012. aastal valis Hurricanes ta NHL-i *draft* '​is 120. valikuna. 2015. aasta juulis sõlmis ta Hurricanesiga kolmeaastase lepingu. Hooaja 2015–16 alguses mängis ta American Hockey League'is Hurricanesi noorteklubis Charlotte Checkers. NHL-is debüteeris Slavin 2015. aasta novembris. Debüüthooajal jäi tema arvele NHL-is kaks väravat ja 18 väravasöötu. 2017. aasta juulis sõlmis ta Hurricanesiga uue seitsmeaastase lepingu. 2020. aastal valiti Slavin NHL-i tähtede mängule.

Viited
------

1. ↑  "Canes, Slavin Agree on Seven-Year Extension". NHL.com. 12.7.2017. Vaadatud 4.6.2021

Välislingid
-----------

* Jaccob Slavin NHL.com lehel
* Jaccob Slavin hockeydb.com lehel
**Absolut Vodka** on laialt levinud ajalooline Rootsi viinamark, mida toodetakse Lõuna-Rootsis Åhusi külas. 1979. aastal Ameerika Ühendriikides avalikustatud toode on maailmas üks suurema läbimüügiga viinabränd Smirnoffi järel. Alates 2008. aastast kuulub Absolut Vodka Prantsuse suurkontsernile Pernod Ricard.

Ajalugu
-------

1879. aastal tutvustas niinimetatud viinakuningas Lars Olsson Smith rootslastele oma absoluutselt puhast viina (rootsi keeles "absolut rent brännvin"). Sõna "absoluutselt" tulenes Smithi uuenduslikust viina destilleerimise viisist: tavalise kolme või nelja korra asemel destilleeritakse alkoholi enam kui sada korda. Tänu sellele võttele sai Smith reklaamida toodet kui täiesti puhast viina parima maitsega. Smithi loodud destilleerimisviisi kasutatakse tänapäevani.

Mõned Absolut Vodka pudelid

Taassünd
--------

1970ndatel otsustas Rootsi riigile kuuluv alkoholimonopol Vin & Spirit AB Lars Olsson Smithi elutöö taastada. Tootemargi saja aasta juubeli lähenedes seati ettevõttele kõrged sihid: eesmärgiks võeti vallutada suurima konkurentsiga USA turg. USA rangete müügiseaduste tõttu võttis toote väljatöötamine aega, kuid 1979. aastal õnnestus Bostonis omanäolise Absolut Vodka väljatulek. Lõpptulemus oli sinise kirjaga Rootsi traditsiooniline arstirohupudel, mida kaunistas Absolut Vodka looja Lars Olsson Smithi portree.

Absolut Vodkat hakati tootma Lars Olsson Smithi sünnikohas Åhusi külas, kus destilleeritakse alkoholi siiani.

2008. aastal ostis suurettevõte Pernod Ricard Absolut Vodka tootemargi Rootsi riigilt 5,28 miljardi euro eest.

Turundus
--------

Algusaastad ei olnud Absolut Vodkale lihtsad: konservatiivne disain ei kutsunud ostma. Kuulsus ning edu hakkas aga kasvama, kui tuldi välja uuenduslike müügikampaaniatega. Suureks turunduslikuks eduks osutus koostöö kuulsate kunstnikega. Pudelitele on isikupäraseid värvilahendusi pakkunud enam kui 500 kunstnikku, nende hulgas ka Andy Warhol. Stockholmi alkoholimuuseumis on ka Absolut Vodka teemaline väljapanek, kus kõik teosed kujutavad tootemargi viinapudeleid.

Margi iseärasused ja edu
------------------------

Absolut Vodkat valmistatakse võimalikult looduslikult. Teraviljaks on valitud Åhusi läheduses kasvav talinisu ning vesi saadakse kohalikust puurkaevust. Viljapõldu väetatakse võimalikult vähe ning lõppsaadus ei sisalda suhkruasendajaid. Rikkalikus ent mahedas maitses on äratuntav kuivatatud viljade mekk.

Rohkem kui 20 maitsega Absolut Vodka on üks maailma kuulsamaid viinamarke. Suuremad turud on USA, Kanada, Saksamaa ja Ühendkuningriik. Absolut Vodka on populaarseim viin reisiostude valdkonnas. Toode on globaalne, sest seda müüakse rohkem kui 150 riigi turul.

Viited
------

1. 1 2
2. ↑
3. 1 2
4. 1 2
5. ↑
6. ↑
7. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 7. november 2017. Vaadatud 30. oktoobril 2017.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)

Välislingid
-----------

*
**Hugo Ferdinand Narusberg** (21. oktoober 1919 Koiola vald, Põlva kihelkond, Võrumaal – 26. november 2009) oli eesti põllumajandusteadlane.

Elulugu
-------

Hugo Narusberg oli kooliõpetaja poeg.

1948. aastal lõpetas ta Väimela Põllundustehnikumi, õppis 1948–1951 Tartu Riikliku Ülikooli põllumajandusteaduskonnas ja lõpetas 1953. aastal Eesti Põllumajandusakadeemia agronoomiateaduskonna. 1965. aastal kaitses ta Eesti Teaduste Akadeemias majanduskandidaadi kraadi väitekirjaga "Tööviljakuse tõstmine noorkarja kasvatamisel Eesti NSV tingimustes".

Ta oli 1953–1958 Rannu masina-traktorijaama ja 1958–1961 Elva rajooni täitevkomitee põllumajanduse inspektsiooni peaagronoom, 1961–1979 Eesti Loomakasvatuse ja Veterinaaria Teadusliku Uurimise Instituudi vanemteadur.

Teadustöö
---------

Ta uuris tööviljakuse tõstmist noorkarjakasvatuses (noorveiste pidamine, laudatöö mehhaniseerimine, lautade ehitamine ja rekonstrueerimine). Uue tehnoloogiaga noorkarjalautades tõusis tööviljakus kuni 2 korda, saadi juurde kuni 40% odavaid loomakohti. Elvas töötades ratsionaliseeris ta põllumajandustehnikat, sh rühvelkultuuride muttkultivaatori, mille töökindlus tõusis tunduvalt.

Teoseid
-------

Ta avaldas perioodikas arvukalt aimetrükiseid. Üle 90 teadustrükise, sh 2 raamatut ja 5 brošüüri. Ta on 16 raamatu kaasautor ja 8 ratsionaliseerimisettepaneku autor.

* Tööviljakuse ja laudaehituse küsimusi noorkarjakasvatuses. Tallinn 1967
* Eesti punase karja aretajate nõupidamise materjalid: 2.–3. augustil 1968 (kaasautor). Tartu 1968
* Töökulu vähendamine noorkarjakasvatuses. Tallinn 1969, 2. trükk 1979
* Loomakasvatus: töötehnoloogia noorkarja suurfarmis. Tallinn 1971
* Suurfarmidest: kogemusi, uurimistulemusi, tulevikukavu (kaasautor). Tallinn 1973
* Vasikate jootmine suurfarmides. // Sotsialistlik Põllumajandus (1975) 1
* Otstarbekas nuumpullilaut Võhandu kolhoosis. // Sotsialistlik Põllumajandus (1982) 10

Tunnustus
---------

* 1972 Nõukogude Eesti preemia (kollektiivis)

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide, lk 24

Kirjandus
---------

* Sotsialistlik Põllumajandus (1966) 3. Lk 136
* Eesti Loomakasvatuse ja Veterinaaria Teadusliku Uurimise Instituudi teaduskoosseisu biobibliograafia 1947–1990. Tallinn 1992. Lk 41
* Eesti majanduse biograafiline leksikon. Tallinn 2000. Lk 318–319
* "Hugo Narusberg 75". Agraarteadus (1994) 4

Välislingid
-----------

* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013
* Haud Põlva kalmistul

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Kondase Keskus** on peamiselt naivistliku, kaasaegse rahvakunsti ja autsaiderkunstiga tegelev kunstikeskus Viljandis, mis loodi 2003. aastal.

Keskus, mis on pühendatud Eesti ühele tuntumale naivistile Paul Kondasele (1900–1985), asub Viljandi Jaani kiriku 1895. aastal ehitatud pastoraadihoones, aadressil Pikk tänav 8, Viljandi lossimägede lähedal. 

Püsiekspositsioonis näidatakse Viljandi naivisti Paul Kondase maaliloomingut (teosed kuuluvad Viljandi Muuseumile). Püsiekspositsioonile lisaks on neli esimese korruse ruumi ja ärklikorrus, kus korraldatakse nii professionaalse kaasaegse kunsti kui ka kaasaegse rahvakunsti näitusi. Keskuses tegeletakse naivismi uurimisega ja korraldatakse mitmesuguseid töötubasid. Kondase Keskuse kollektsiooni kuulub üle 200 teose, muuhulgas on esindatud tuntud Eesti naivistide Hugo Sturmi (1891–1979) ja Linda Lepiku (1904–1988) maalid ning Joann Sõstra (1913–1992) puuskulptuurid.

Välislingid
-----------

* Koduleht
* Kondase Keskusest raadiosaates "Kunstiministeerium", Klassikaraadio, 10. märts 2014
* Merili Nael, "Viljandis tähistati Kondase keskuse 10. tegutsemisaastat", Uudised.err.ee 30. aprill 2013
* Ivi Lillepuu, "Paul Kondasest, naivismist, Viljandist", Kultuuripärandi aasta koduleht, 30. aprill 2013
* "Lõbusad lood ja vahvad üllatused", Sakala, 5. jaanuar 2013
* Aime Jõgi, "Kondase sünnipäev lõppes maalikursusega", Sakala, 2. aprill 2004
**Teksti sidusus** e **kohesioon** tähendab, et tekst on sisuliselt ja tähenduslikult tervik, laused ja tekstiosad on omavahel seotud.

Kohesiooni tekitamiseks kasutatakse erinevaid sidususvahendeid, nagu sidendeid (sh sidesõnad), kordust, asendust (sh asesõnad, asemäärsõnad ja sünonüümid), väljavõttu e ellipsist, antonüümiat, hüponüümiat jm. Kui sidususvahendeid mitte kasutada, muutub tekst hüplikuks ning lugejal on keeruline kirjutaja mõttekäiguga kaasas käia.

### Teksti temaatilised suhted ja nende väljendamine

Tekstis tuuakse iga lausega sisse uut infot ja esitatakse teksti teema kohta mingi väide. Lausete vahel on niisiis temaatilised suhted, mida saab väljendada erinevat moodi:

• Tekstis olevaid lauseid võib siduda sama teema. Näiteks:

*Tartu on Eesti vanimaid linnu. Teda mainiti esimest korda juba ligi 1000 aastat tagasi. Tartus elab ligi 100 000 elanikku.*

• Uue lause teemaks võib saada eelmise lause väide. Näiteks:

*Tartu on Eesti vanimaid linnu. Linn tolle aja mõistes ei tähendanud palju muud kui väikest puukindlust. Kindluses elasid nii inimesed kui ka loomad.*

• Uue lause teemaks võib saada üks osa eelmise lause teemast või väitest. Näiteks:

*Tartu on Eesti vanimaid linnu. Kesklinna ilmestavad raekoda ja ülikooli peahoone. Ropkas paiknevad suuremad tööstusettevõtte.*

### Lugeja vaatepunkt

Selleks, et tekst oleks sidus, peab kirjutaja arvestama lugeja olemasolevate teadmistega. Kirjutaja peab läbi mõtlema, kui palju ja millist informatsiooni on vaja tekstis esitada, et lugeja teksti mõistaks. Näiteks on järgmine tekstilõik sidus vaid lugejale, kes elab või viibib Eestis ning teab, et Soome on Eesti naaberriik ja Soome president on Sauli Niinistö (2021. a seisuga): *Kuulasin eile Sauli Niinistöd. Naaberriigi president pidas meeldejääva kõne.*[1]

Viited
------

1. 1 2 3 4  Kasik, R. (2007). Sissejuhatus tekstiõpetusse.
2. 1 2 3  Lepajõe, K. (2012). Kirjand väljendusoskuse peegeldajana: tekstisidusus.
Maximilian von und zu Trauttmansdorff
**Maximilian von und zu Trauttmansdorff** (Trauttmansdorffi vabahärra, aastast 1635 Trauttmansdorffi vabakrahv; 23. mai 1584 Graz – 8. juuni 1650 Viin) oli Austria poliitik ning Saksa-Rooma keisrite Ferdinand II ja Ferdinand III saadik.

1609. aastal sai Trauttmanssdorfist Keiserliku Õuekohtu (*Reichshofrat*) liige. 1619. aastal aitas ta keisril sõlmida liitu Baieri hertsogi Maximilian I-ga ning 1622. aastal sõlmis ta rahu Transilvaania vürsti Gábor Bethleniga, tänu sellele sai ta 1623. aastal krahvitiitli.

1633. aastal andis Trauttmannsdorf keisrile nõu väejuht Albrecht von Wallenstein vahistada, sest tema tegevus oli muutunud ennustamatuks ja keisrile potentsiaalselt kahjulikuks. 1635. aastal aitas Trauttmansdorff keisril sõlmida Praha rahu, millega seni Rootsi liitlasteks olnud Brandenburg ja Saksimaa muutusid keisri liitlasteks, nagu ka enamik teisi Saksa protestantlikke vürste.

1645–1647 oli Trauttmansdorff keisri peamine läbirääkija Münsteri rahukonverentsil, kus ta saavutas keisrile mitmeid soodsaid tulemusi. Enne Vestfaali rahu sõlmimist pidi ta aga halvenenud tervise tõttu konverentsilt lahkuma.
**Koodek** (ingl *codec*, moodustatud sõnadest *coder* + *decoder* või sõnadest *compressor* + *decompressor*) on audio- ja videosignaali digitaalse kodeerimise ja dekodeerimise algoritm ehk arvutiprogramm. Koodeki mõistesse võib tarkvara kõrval kuuluda ka riistvara vastava  kiibina.

Kodeerimisega kaasneb enamasti ka digitaalsignaali tihendamine (komprimeerimine, pakkimine). Eristatakse kadudeta ja kadudega kodeerimist.

Kadudeta tihendamisel hoitakse salvestusmahtu kokku näiteks sel teel, et korduvalt esinevad andmelõigud salvestatakse ühe koodiga; dekodeerimisel taastatakse esialgne olukord ja originaali kvaliteet sel juhul ei muutu. Kui tihendamine toimub teatavate signaaliosade eemaldamise teel, siis on selline kadudega kodeerimine paratamatult seotud kvaliteedikaoga. 

Tihendamise määra iseloomustab andmeedastuskiirus ehk bitikiirus (sekundis edastatavate bittide arv), mis on vajalik andmete reaalajas ülekandmiseks. Näiteks MP3-koodek võimaldab andmevoo kiirusi vahemikus 32–320 kbit/s. Sageli kasutatava kiiruse 128 kbit/s korral tihendatakse audioandmeid 10–12-kordselt, nii et 1 minut stereomuusikat vajab ümmarguselt 1 MB (megabait) salvestusmahtu. AAC-koodek tagab sama kvaliteedi kuni 20-kordse tihenduse juures.

Vaata ka
--------

* Andmete pakkimine
* Audiokoodek
**Tulip** on 305 m kõrgune vaatetorn Londonis Suurbritannias, mille ehitamine oleks pidanud algama 2020. aastal ja mis oleks pidanud kerkima aadressil 20 Bury Street, hoone 30 St Mary Axe kõrvale, mis on tuntud hüüdnimega *Gherkin*.

Ajalugu
-------

Ehituse eest vastutas arhitektuuri- ja projekteerimisfirma Foster+Partners. Torni korrustele ei planeeritud kontoriruume, peamine eesmärk oli turismiatraktsioon. Tulip sai ehitusloa 2. aprillil 2019. Plaanikohaselt pidi algama ehitamine 2020. aastal ja torn valmima 2025. aastaks.

Planeeringu algatamise taotlus esitati City of Londoni planeerimisasutusele 2018. aasta 19. novembril. 2018. aasta detsembris läbi viidud küsitluse tulemused näitasid, et kaks kolmandikku Londoni elanikest arvasid, et Tulip on atraktiivne täiendus Londoni vaatamisväärsustele. Küsitlus viidi läbi 1011 Londoni elaniku seas.

Torni vastu võtsid sõna Historic England, Historic Royal Palaces ja Suur-Londoni Administratsioon.

2019. aasta juulis anti teada planeeringu taotluse tagasilükkamisest.

Viited
------

1. ↑  "'Tulip' tower planned for London's skyline". *BBC News* (Briti inglise). 19. november 2018. Vaadatud 29.05.2019.
2. ↑  "London's Tulip Tower is Approved". *ctbuh* (Briti inglise). 2. aprill 2019. Vaadatud 29.05.2019.
**Indrek Schwede** (sündinud 16. augustil 1962) on eesti spordiajakirjanik. 

Indrek Schwede lõpetas 1980. aastal Tallinna 10. Keskkooli ja 1989. aastal Tartu Ülikooli ajakirjanduse erialal. Ta õpib alates 2010. aastast Tartu Ülikooli ajaloo doktoriõppes, uurimistöö teema on "Jalgpalli marginaliseerumise käik ja põhjused Eesti NSV-s" (juhendaja Tiit Rosenberg).

Ta on töötanud alates 1981. aastast ajakirjanikuna: 1981–1982 Sädeme toimetuses, 1983 Edasi ja 1984 Õhtulehe korrespondendina, 1987–1992 Noorte Hääle/Päevalehe spordiosakonnas.

Indrek Schwede oli 1992. aastal ajakirja Sporditäht asutajaid ja aastani 1998 selle peatoimetaja, aastatel 1998–1999 oli ta Pühapäevalehe, 1999–2001 Eesti Päevalehe nädalalõpulisa Pluss peatoimetaja, 2003–2006 taas Sporditähe peatoimetaja. Aastast 2007 on ta ajakirja Jalka peatoimetaja.

Indrek Schwede on kuulunud Eesti Spordiajakirjanike Ühenduse juhatusse. Ta on Rahvusvahelise Spordiajakirjanike Liidu liige. Olnud 2005–2012 Eesti Curlingu Liidu president. Ta on ka Eesti Jalgpalliajakirjanike Klubi asutajaliige (1995), Eesti parima jalgpalluri valimise algataja (1992) ning lauamängude "Jalgpall" (1994) ja "Täringujalgpall" (1998) autor.

Teoseid
-------

* 1990 Tähetund
* 1999 Eesti "Dünamo" viis aastakümmet
* 1994 XVII taliolümpiamängud. Lillehammer 1994. Kaasautorid Donatas Narmont, Sven Sommer, Urmo Soonvald ja Urmas Vahe. Inreko Press
* 1996 Atlanta 1996. XXVI suveolümpiamängud
* 1998 Nagano 1998. XVIII taliolümpiamängud
* 2000 Sydney 2000. XXVII olümpiamängud
* 2001 Väike jalgpallipiibel. K-Kirjastus. ISBN 998593377X
* 2004 Ateena 2004. XXVIII suveolümpiamängud
* 2006 Torino 2006. XX taliolümpiamängud
* 2014 Sotši 2014. XXII taliolümpiamängud
* 2014 Mart Poom. Minu lugu. Menu Kirjastus. Kaasautor Mart Poom
* 2018 Joel Lindpere. Mina otsustan mänge. Kaasautor Joel Lindpere

Tunnustus
---------

* 2007 stipendium "Ela ja sära"
* 2014 Georg Hackenschmidti raamatuauhind (koos Mart Poomiga)

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 1. oktoober 2009. Vaadatud 1. septembril 2012.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
2. ↑  Eesti Teadusinfosüsteem
3. 1 2 3  Georg Hackenschmidti raamatuauhind. Eesti Spordi- ja Olümpiamuusuem.

Välislingid
-----------

* Biograafia ESBL-is
**Iseseisev Sotsialistlik Tööliste Partei** (lühend **ISTP**), ka **iseseisvad sotsialistid** oli Eesti Vabariigis tegutsenud partei. 

Rahvakeeles kutsuti partei liikmeid ka **isesotsideks**.

Partei moodustumine
-------------------

Partei moodustamise aluseks oli 1917. aastal Eestis moodustatud Eesti Sotsialistide-Revolutsionääride Parteist moodustatud Eesti Iseseiseva Sotsialistliku Tööliste Partei vasak- ja parempoolse tiiva erinevatest poliitilisest suunitlusest tingitud parteisiseste lahkhelide tulemusena toimunud lõhenemine.

Hans Kruus
EISTP asus Kommunistliku Internatsionaali platvormile (toetas proletariaadi diktatuuri ideed) ja soovis ühineda illegaalse Eestimaa Kommunistliku Parteiga. Viimane polnud sellega nõus, takistas EISTP pääsemist Kominterni ja püüdis haarata enda kätte juhtpositsiooni EISTPs. 

1921. aasta suvel viibis partei esimees Hans Kruus III Kommunistliku Internatsionaali III kongressil Moskvas ja pärast tutvumist Nõukogude Venemaa tegelikkusega loobus H. Kruus 1922. aastal poliitilisest tegevusest, astus välja Riigikogust ja parteist ning pühendus ajaloo uurimisele ja õpetamisele.

1922. aastal Eesti Iseseisev Sotsialistlik Tööliste Partei lõhenes, kuna partei vasak tiib tahtis Kominterniga ühineda, lahkus partei parem tiib ja asutas **Iseseisva Sotsialistliku Tööliste Partei**. 

EISTP-s aga õnnestus kommunistide poolt parteis juhtpositsiooni haaramine 1922. aasta aprillis, kui EISTP muutus EKP käsualuseks ja partei endised juhid heideti parteist välja. 

Iseseiseva Sotsialistliku Tööliste Partei häälekandja oli ajaleht Tööliste Võitlus, mille toimetaja oli Oskar Gustavson.

ISTP II Riigikogus
------------------

II Riigikogu valimistel 1923. aastal sai Iseseisev Sotsialistlik Tööliste Partei 21 704 häält ehk 4,7% häältest ja 5 kohta II Riigikogus.

Partei likvideerumine
---------------------

1925. aasta aprillis ühinesid iseseisvad sotsialistid ja Eesti Sotsiaaldemokraatlik Tööliste Partei ja moodustasid Eesti Sotsialistliku Tööliste Partei.

Vaata ka
--------

* Eesti Iseseisev Sotsialistlik Tööliste Partei (EISTP)

Välislingid
-----------

* Mari-Leen Tammela, Kommunistlik töölisterühm I Riigikogus (1920-1923), Ümberpaiknemine isesotside ridades, Riigikogu Toimetised, 19, 2009
**Kalle Jalkanen** (10. mai 1907 Suonenjoki – 5. september 1941 Kirjasalo) oli Soome murdmaasuusataja.

Jalkanen saavutas Saksamaal Garmisch-Partenkirchenis toimunud 1936. aasta taliolümpiamängudel rahvuskangelase tuntuse, kui tõi 10. veebruaril toimunud 4×10 km teatevõistluses oma viimase vahetusega Soome olümpiavõitjaks. Viimasesse vahetusse minnes oli Jalkanen norrakast Bjarne Iversenist maas üks minut ja 23 sekundit. Kui 10 kilomeetrist oli sõidetud pool sai Jalkanen juba Iverseni kätte. Ühel laskumisel Jalkanen sülitas ja samal ajal kukkusid ka tema kunsthambad lumme. Ta suundus neid üles võtma ja norrakas pääses uuesti juhtima. Pool kilomeetrit enne finišit sai ta Iverseni uuesti kätte ja võitis lõpuks kuue sekundiga. Jalkaneni etapiaeg (39.14) oli võistluses kõige kiirem. 12. veebruaril toimunud 18 kilomeetri individuaaldistantsil Jalkanenil nii hästi ei läinud, kui lõpetas alles 18. kohaga ja kaotas võitjale ligi viie minutiga.

1937. aasta maailmameistrivõistlustel Prantsusmaal Chamonix's sõitis 4×10 km teatevõistluses Jalkanen taas viimast vahetust, kuid seekord kaotati Norra võistkonnale ligi minutiga ja tuli leppida hõbemedaliga. 18 km individuaaldistantsil võitis Jalkanen norralase Lars Bergendahli järel hõbemedali. 50 km distantsil oli Jalkanen neljas ja kaotas pronksmedali võitnud itaallasele Vincenzo Demetzile vaid kuue sekundiga.

Kodustel 1938. aasta maailmameistrivõistlustel Lahtis võitis Jalkanen 18 km distantsil pronksmedali ja tuli 50 km distantsil maailmameistriks (võiduaeg 4:06.09), edestades hõbemedali võitnud kaasmaalast Alvar Rantalahtit enam kui nelja ja poole minutiga. Teatevõistluses Jalkanen ei osalenud, sest see toimus vaid päev pärast 50 km võistlust.

1939. aasta maailmameistrivõistlustel Poolas Zakopanes jäi Jalkanen 18 km distantsil neljandaks. Ta võttis osa 1941. aasta veebruaris Itaalias Cortina d’Ampezzos toimunud mitteametlikest maailmameistrivõistlusest, kus tema parimaks kohaks jäi 50 km distantsil saadud seitsmes koht.

Kuigi Jalkanen tuli olümpiavõitjaks ja maailmameistriks ei tulnud ta karjääri jooksul kordagi Soome meistriks.

Jalkanen hukkus 1941. aasta septembris jätkusõjas Ingerimaal, kui astus miini otsa.

Jalkanen oli abielus ja tal on kaks tütart, kellest viimane sündis pärast tema surma.

Viited
------

1. ↑   (vaadatud 28.10.2021)

Välislingid
-----------

* "Voiko tarina olla edes totta? Sankarihiihtäjän oli pakko kääntyä takaisin hakemaan hampaitaan kesken olympiaviestin ankkuriosuuden". iltalehti.fi. 08.09.2021
Kalle Holmberg (2010)
**Kalle Holmberg** (kodanikunimi **Kaarle Vilhelm Holmberg**; 21. juuni 1939 Mikkeli linn – 12. september 2016 Helsingi) oli Soome teatrilavastaja ja näitleja.

Kalle Holmberg lõpetas 1965. aastal Soome Teatrikooli. 1964–1965 oli ta Üliõpilasteatri direktor. 1965–1970 töötas ta lavastajana Helsingi Linnateatris. Selle kõrvalt oli Holmberg 1968–1971 Soome Teatriinstituudi rektor. 1971–1977 töötas ta Turu Linnateatri pealavastajana. 1981–1982 oli ta KOM-Teatri direktor. 1984–1993 oli Kalle Holmberg Helsingi Linnateatri pealavastaja. 1990. aastatel lavastas ta ka Tampere Töölisteatris. 

1982. aastal lavastas Kalle Holmberg neljaosalise Kalevala-ainelise telefilmi "Rauaaeg".

Kalle Holmberg oli soome lavakunsti silmapaistvamaid uuendajaid.

Viited
------

1. ↑  Holmberg, Kalle (1939–2016). Regissör, teaterråd Biografiskt lexikon för Finland
2. ↑  Markus Määttänen, Kati Kalliosaari. Kuolleet: Ohjaaja Kalle Holmberg vaati rehellisyyttä ja suoruutta eikä alentunut teatterihyminään Aamulehti, 13. september 2016
3. ↑  Kalevala taiteessa – Elävissä kuvissa.Rauta-aika Kalevalaseura

Välislingid
-----------

* Kalle Holmberg andmekogus IMDb (inglise)
Avamise ootel
Tartu abilinnapea Tiia Teppan poseerimas skulptuuri avamisel 28. augustil 2013
"**Maanaised**" on Eesti skulptori Mare Mikofi 1974. aastal valminud skulptuurigrupp. Realistlik skulptuur kujutab kaht maanaist, kellest vanem istub pingil ja noorem seisab.

Algselt näituse "Inimene ja põld" jaoks kipsist valmistatud skulptuur valati kultuuriministeeriumi algatusel 1978. aastal pronksi.

Tartu Kunstimuuseumi näitusemaja 25. aastapäeva puhul paigaldati see 28. augustil 2013 Raekoja platsil asuva näitusemaja ette ning on seal tänini eksponeeritud.

Sarnaselt Tartu skulptuuridega "Suudlevad tudengid" ja "Isa ja poeg" on ka see kahefiguuriline.

Mare Mikofi teostest on Tartu avalikus ruumis eksponeeritud ka skulptuurigrupp 100 000. tartlase sünni tähistamiseks.

Viited
------

1. 1 2 3  Püsiekspositsioon Tartu Kunstimuuseum
2. ↑  Ahti Seppet. "Naisskulptor eelistab olla loomingus realist" Postimees, 29. august 2013 (intervjuu autoriga)
3. ↑  Raimu Hanson. "Skulptuur tõmbab kunstimajale pilke" Postimees, 28. august 2013

Välislingid
-----------

* Püsiekspositsioon Tartu Kunstimuuseum
* Raimu Hanson. "Skulptuur tõmbab kunstimajale pilke". Postimees, 28. august 2013
* Ahti Seppet. "Naisskulptor eelistab olla loomingus realist". Postimees, 29. august 2013 (intervjuu autoriga)
**Iseseisva Guyana Vabariik** (prantsuse keeles: *La République de la Guyane indépendante*), tihti viidatakse kasutades lihtsalt pealinna nime Counani (portugali keeles Cunani) järgi, oli lühikest aega eksisteerinud riik Lõuna-Ameerikas.

Loomine
-------

Guyana vabariik loodi 23. juulil 1886 alale, mille üle vaidlesid Prantsusmaa (pidades seda Prantsuse Guajaana osaks) ja Brasiilia.

Riigi asutasid prantsuse asustajad ning see eksisteeris aastani 1891. Kunagise Guyana vabariigi aladel on tänapäeval Brasiilia Amapá osariik.

Counani vaba riik
-----------------

1904. aastal kuulutas Adolphe Brezet enda *Président de l'État libre de Counani*'ks.

Sellel "riigil" oli oma põhiseadus, lipp ja anti välja paar postmarki. Ei Brasiilia ega Prantsusmaa ei tunnustanud seda riiki, kuid mõned Lõuna-Aafrika Boeri vabariigid avasid Brezetiga (kes oli nende vastu Boeri sõdades võidelnud) diplomaatilised suhted.

Riigipead
---------

Kõik Counani riigipeaks pürginud olid prantslased ning ei saanud kunagi tunnustust:

* Jules Gros (1886–1891)
* Adolphe Brezet (1901–1904)
**Harilik männikärsakas** (*Hylobius abietis*) on putukaliik.

Levila
------

Neid võib kohata terves Euroopas ja Aasias.

Kirjeldus
---------

Täiskasvanud mardikas on 10–12 mm pikkune ja võib elada kuni 4 aasta vanuseks. Hariliku männikärsaka pea eesosa on veninud pikaks kärsakuks, mis on varustatud haukamissuistega. Pea külge on kinnitunud ka põlvjad tundlad. Keha on kaetud pruunide ja kollakate soomustega.

Toitumine
---------

Männikärsaka mardikad toituvad enne ja pärast munemist noorte okaspuutaimede koorest, ka suuremate puude võrsetest ja pungadest. Männikärsaka mardikad teevad noortel okaspuutaimedel koort närides metsakultuuridele olulist kahju. Tõugusööm kändude juurtel on aga kahjutu või isegi kasulik, kuna aitab kaasa kändude kõdunemisele.

Tüvekahjurina
-------------

Mardikad toituvad nii elusatest taimekudedest okaspuumetsades, eelistades noori mände, kui ka surnud taimekudedest puidu ladustamisplatsidel jm, seetõttu loetakse neid taimekahjuriteks.

Teadusuuringutes
----------------

Ühe Eestis läbi viidud projekti käigus püüti laboratoorsetes tingimustes uurida, kas harilik männikärsakas on võimeline seeneeoseid elujõulisena edasi kandma ehk kui oluline võib olla putuka roll näiteks istutatud taimede nakatamisel erinevate haigusetekitajatega. Sellega seoses vaadeldi patogeensete seente, juurepessu ja *Diplodia sapinea*, ning antagonistliku hiidkooriku eoste elujõulisust pärast hariliku männikärsaka seedetrakti läbimist.

Juurepess (*Heterobasidion annosum*) on seenpatogeen, mis tekitab okaspuudel juure- ja tüvemädanikku ja *Diplodia sapinea* on laialt levinud männi patogeen. Saprotroofsel puitulagundaval hiidkoorikul (*Phlebiopsis gigantea*) põhineb biopreparaat Rotstop, mida valmistatakse Soomes ja kasutatakse juurepessu biotõrjel.

Uurimise tulemused näitasid, et uuringus kasutatud seeneliigid on pärast hariliku männikärsaka seedetrakti läbimist elujõulised. Seega võib uurijate arvates, hariliku männikärsaka roll haiguste levitajana metsas ning mõju praktilisele metsamajandusele arvatust ulatuslikumgi olla.

Viited
------

1. ↑  Loomade elu 3:269.
2. ↑  Kaljo Voolmaa. "Okaspuukultuure ähvardab männikärsakas".
3. ↑  Stefan Buczacki ja Keith Harris, "Taimekahjurite ja - haiguste käsiraamat", lk 241, 2011, Kirjastus Varrak, ISBN 978 9985 3 2089 1
4. 1 2  Marju Himma, Metsik teadusvideo: teadlased uurivad seente suhteid kurja metsakahjuriga ERR Novaator (vaadatud 6.01.2016)
5. ↑  Märt Hanso ja Tiia Drenkhan, "Seenega seene vastu" EL 2005/1, veebiversioon (vaadatud 6.01.2016)

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Harilik männikärsakas** |

* Harilik männikärsakas andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes

* Sissekanne Catalogue of Life'is
* Sissekanne Fauna Europaeas
* Sissekanne NCBI-s
* "Metsik teadusvideo: teadlased uurivad seente suhteid kurja metsakahjuriga" ERR Novaator, 5. jaanuar 2015
*Mitte segi ajada Spinoza traktaadiga "Tractatus Politicus"*

---

"Tractatus Theologico-Politicus"
**"Tractatus Theologico-Politicus"** ("Teoloogilis-poliitiline traktaat") on Hollandi juudi päritolu filosoofi Baruch Spinoza 1670. aastal ilmunud filosoofiline traktaat teoloogia ja poliitika teemadel, üks varauusaegse filosoofia poleemilisemaid tekste. Traktaat esitas ennetavaid argumente Spinoza hilisema peateose "Eetika" kaitseks, mis ilmus 1677 ja millele Spinoza arvas saavat osaks karmi kriitika.

Avaldamine
----------

Traktaat avaldati anonüümselt 1670. aastal, selle kirjastas Jan Rieuwertsz Amsterdamis. Et kaitsta autorit ja kirjastajat tagakiusamise eest, oli tiitellehel väljaandmiskohana kirjas Hamburg ja kirjastajana Henricus Kunraht. Tekst oli uusladina keeles, mitte igapäevases hollandi keeles, et vältida Hollandi ilmalike võimude tsensuuri.

Filosoofilised mõjud
--------------------

Kaks "Tractatus Theologico-Politicusele" enim mõju avaldanud filosoofi olid Moses Maimonides ja Thomas Hobbes. Ehkki mõlema vaated esinevad kogu tekstis, mõjutas Maimonides eriti tugevalt Spinoza vaateid religioonile ja Hobbes teksti viimaseid, poliitilisi peatükke.

Välislingid
-----------

* "Tractatus Theologico-Politicus" inglise keeles (tõlkija Robert Harvey Monro Elwes)
* "Tractatus Theologico-Politicus" ladina keeles
Söögipulgad
**Söögipulgad** ehk **söömispulgad** on kaks peenikest otsapoole kitsenevat pulka, mida traditsiooniliselt kasutatakse söömisel Hiinas, Jaapanis, Koreas, Vietnamis, Indoneesias ja osalt Tais.

Ajalugu
-------

Söögipulgad, mida kasutatakse raameni söömiseks
Söögipulgad võeti kasutusele juba 5000 aastat tagasi Hiinas. On tõenäoline, et tol ajal valmistati toitu suurtes hästi kuumust hoidvates kateldes ning kannatamatud sööjad murdsid oksaraage, et nendega kuuma toitu kiiremini suhu toimetada. 400. aastateks eKr oli rahvastik kiiresti kasvanud ning vähenevad ressursid sundisid inimesi küttematerjali kokku hoidma. Toitu harjuti hakkima suupärasteks tükkideks, nii et see sai kiiremini küpseks ja nõudis seetõttu vähem kütet.

Toidutükid olid piisavalt väikesed, nii et söömisel ei tekkinud vajadust nugade järele ja söögipulkadest saidki põhilised söögiriistad. Samuti arvatakse, et Konfutsius, kes oli taimetoitlane, ärgitas inimesi lauas nuga mitte kasutama, kuna nuga sümboliseeriks lihunikutööd.

Hiina söögipulgad
-----------------

Hiina söögipulgad, mida nimetatakse *kuai-zi* (kiired väiksed semud) on tavaliselt 23–25 cm pikad neljakandilised tömbi otsaga pulgad. 500. aastaks pKr oli söögipulkade kasutamine levinud Hiinast ka tänapäevases mõistes Vietnami, Koreasse ja Jaapanisse.

Jaapani söögipulgad
-------------------

Erinevaid söögipulki
Jaapanis peeti söögipulki algul väärisesemeteks ning kasutati esmajoones religioossetel tseremooniatel. Esimesed teadaolevad söögipulgad meenutasid pigem pintsette – need olid valmistatud keskelt kokkumurtud ja murdekohast ühendatud bambuseoksast. 10. sajandiks valmistati söögipulki juba kahe eraldiseisva pulga kujul. Jaapani keeles nimetatakse neid ***hashi*** (箸).

Jaapani söögipulgad erinesid hiina omadest selle poolest, et nad olid ümmargused ja teravamad, samuti olid nad lühemad (naiste söögipulgad 18 cm ja meeste omad 20 cm pikkused).

Jaapanlased valmistasid oma söögipulki tavaliselt puidust. Nemad olid ka esimesed, kes hakkasid 17. sajandil söögipulki lakkima ja 1878. aastal lasid käiku esimesed ühekordseks kasutamiseks mõeldud puust söögipulgad (nn *wari-bashi*).

Traditsiooniliselt on söögipulki valmistatud eri materjalidest. Bambus on vaieldamatult olnud kõige populaarsem tänu odavusele ja kättesaadavusele, töötlemise lihtsusele ja kuumakindlusele, samuti ei ole bambusel tajutavat lõhna ega maitset. Kasutatud on ka seedri- ja sandlipuud, tiikpuud, mändi ja luud. Rikkad kasutasid aga nefriidist, kullast, pronksist, messingist, ahhaadist, korallist, elevandiluust või hõbedast söögipulkasid. Õigupoolest arvati varem, et hõbedast söögipulgad muutuvad toiduga kokkupuutel mustaks, kui toit on mürgitatud. Tänapäeval teatakse, et hõbe ei reageeri arseeni ega tsüaniidiga, küll aga roiskunud munade, sibula ja küüslauguga, millest vabanev vesiniksulfiid võis põhjustada hõbedast söögipulkade tuhmumist.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Söögipulgad** |

* Söögipulkade kasutamine
* Söömispulkade ajaloost
**Õhupiraatlus** ehk **lennukikaaperdus** on õhusõiduki (enamasti lennuki) ebaseaduslik hõivamine, mille võib toime panna üksikisik või rühm inimesi.

Enamasti nõuavad õhusõidukite kaaperdajad, et piloot lendaks nende nõutud sihtkohta. Vahel võivad kaaperdajad sõiduki juhtimise ka ise üle võtta eesmärgiga kuhugi lennata või sooritada enesetapurünnak (näiteks 11. septembri terrorirünnakud). Teistel juhtudel võetakse lennuki reisijad ja/või meeskond pantvangi ning nende vabastamise eest küsitakse lunaraha (D. B. Cooper) või esitatakse muid nõudmisi, mis võivad olla näiteks poliitilised (Ethiopian Airlinesi lend 961). Mõnikord on kaaperdajateks õhusõiduki piloot või kaaspiloot (Germanwingsi lend 9525, Aerofloti lend 101/435).

Õiguskaitseasutuste läbirääkimised kaaperdajatega võivad osutuda vägivaldseks. Näiteks Air France'i lennu 8969 ja Lufthansa lennu 181 puhul ei leppinud kaaperdajad neile pakutuga ega soostunud alla andma, mistõttu kasutati pantvangide vabastamiseks politseijõudude eriüksusi.

Õhupiraatlus on paljudes õigussüsteemides karistatav eluaegse või pika vangistusega. Mõnedes legaliseeritud surmanuhtlusega riikides (Hiina, India, Libeeria) on see õhupiraatluse karistuseks.
**Maameeste lipkond** oli 1576. aastal Tallinna kodaniku Ivo Schenkenbergi loodud eestlaste väesalk, mis sõdis Schenkenbergi juhtimisel Vene vägede vastu Vene-Liivi sõjas. Teadaolevalt tegutses lipkond 1579. aastani.

Salka kuulusid maad rüüstavate venelaste eest veel Rootsi vägede käes püsivasse Tallinna põgenenud Harjumaa talupojad, kokku üle 400 mehe. Lipkond sai julge ja kavala tegutsemise tõttu kiiresti tuntuks, Schenkenberg pälvis hüüdnime "Eestimaa Hannibal" ja tema salka kutsuti "Hannibali rahvaks".

Kroonik Balthasar Russow kirjeldas maameeste lipkonda nõnda: "Ja need talupojad /---/ ei tundnud midagi armsamat, kui igal päeval ja ööl venelastega taplusi pidada, kus nad siis sagedasti ka võitjaks jäid /---/." Levinud relv oli harkpüss. Palka maksti vähe, põhiline motivatsioon oli võitlus Vene sissetungijate vastu, hiljem ka sõjasaak. Lipkond koosnes 40 rühmast ehk salgast, igas neist oli 6-10 meest.

Kui Vene väed Tallinna 1577. aastal piirasid, tegutses maameeste lipkond tuletõrjujatena, kustutades linna heidetud tulekerasid. Samuti korraldasid nad linnast väljatunge; ühe sellise käigus sai 7. veebruaril 1577 haavata piiramisvägede juhataja abi Ivan Vassiljevitš Šeremetjev, kes suri 10. veebruaril.

Pärast piiramise lõppu märtsis 1577 pidas Schenkenbergi lipkond maal partisanisõda venelaste vastu, röövides vaenlase maa-alal. 4. juunil 1578 rüüstas ja põletas maameeste lipkond koos Põltsamaa Rootsi sõjameestega põhja pool Emajõge asuva Tartu vene eeslinna.

Juulis 1579 varitsesid Schenkenbergi sissid tatarlasi, kes olid Harjumaal röövretkel käinud ning Rakvere linnusesse varjunud. Ivo plaanis vaenlased linnusest välja meelitada, kuid tema vend Christoffer Schenkenberg nimetas teda araks ning tormas koos mõne mehega hulljulgelt linnuse peale, sundides teisi endale järgnema. Rünnak ebaõnnestus, Christoffer langes ja Ivo koos 59 mehega võeti vangi. Mõned vangivõetuist poodi, mõnel õnnestus põgeneda ning Tallinna pääseda. Ivo Schenkenberg ühes 30 kaaslasega viidi Pihkvasse, kus ta pakkus sealviibivale tsaarile kolme vangistatud bojaari enda lunastushinnaks. Ettepanek lükati tagasi ja Ivo Schenkenberg hukati. Schenkenbergi surmaga järel salk siiski ei hajunud, vaid tegutses omapead edasi, võttes veel oktoobris 1579 osa Haapsalu piiramisest.

Maameeste lipkonda on (venemeelselt) kujutatud Eduard Bornhöhe jutustuses "Vürst Gabriel ehk Pirita kloostri viimased päevad" ja selle ainetel loodud filmis "Viimne reliikvia", kus Ivo Schenkenbergi rolli mängis Peeter Jakobi. Samuti kirjeldab lipkonna tegevust Edgar V. Saksa ajalooline romaan "Hannibali rahvas" (Tartu, 1936; teine, ümbertöötatud trükk Toronto, 1970).
**Ukraina Kreekakatoliku Kirik** (ukraina keeles *Українська греко-католицька церква*, lühend *УГКЦ*) on Püha Tooliga täielikus kommunioonis olev bütsantsi riitusega idakatoliku kirik, Roomakatoliku kiriku osa.

Ukraina Kreekakaatoliku Kirik on suurim idakatoliku kirik oma üle 5 miljoni liikmega maailmas ja kelle juht on peapiiskop Svjatoslav Ševtšuk.

Ajalugu
-------

Poola kuninga Zygmunt III Waza valitsemisajal 1596. aastal lepiti Kiievi Metropoolia kirikukogul Brest-Litovskis kokku 33 tingimust, mille alusel kogudused tunnistavad Rooma paavsti ülimuslikkust: teoloogilised põhimõtted, kirikuslaavi liturgilise keele säilitamine, Juliuse kalendri säilitamine kiriku tähtpäevade tähistamisel, vaimulike õigus abielule jt.

Ukraina ja Valgevene alade lõpliku liitmisega Venemaa Keisririigiga 1793. aastal kuulutas Venemaa keisrinna Katariina II välja usulise sallivuse, kuid tema järglase keiser Paul I valitsemisajaga algas uniaadikiriku (lad. *Ecclesia unita)* tagakiusamine. 

Venemaa keisri Aleksander I valitsemisajal taasmoodustati 1806. aastal Połackis Kogu Vene Uniaatlik Metropoolia (*Униатское Митрополитство Всея Руси*), kuid keiser Nikolai I ajal likvideeriti see taas 1827. aastal. Ajavahemikus 1827–1839 tehti uniaadikiriku 1898 vaimulikule "ettepanek" naasta õigeusu kirikusse, millest keeldunud 593 vaimulikku saadeti Siberisse. Tegutsemist jätkas ainult uniaadikiriku Chełmi piiskopkond, mis asus Poola kuningriigis, kuid seegi suleti Varssavi kindralkubermangus 1875. aastal.

Uniaadikirik sai vabalt tegutseda Ukraina Galiitsia selles osas, mis allus Rzeczpospolita jagamise järel 1772. aastal Austria-Ungarile.

Teise maailmasõja ajal NSV Liit okupeeris Lääne-Ukraina ja Nõukogude võim likvideeris kreekakatoliku ehk uniaadikiriku Lääne-Ukrainas ja Ida-Euroopas. Galiitsias vahistati metropoliit Jossõf Slipõi ja represseeriti kõik kiriku piiskopid. Vaimuliku Gavriil Kostelniku juhtimisel 1946. aastal toimunud pseudosinodil denonsseeriti 1596. aasta Bresti unioon ning kirik tunnistati alluvaks Vene Õigeusu Kirikule. Pseudosinodi otsust mittetunnistanud vaimulikke represseeriti. Taga-Karpaatias tegutsenud uniaadikirik liideti aga pärast piiskop Theodor Romža tapmist 1947. aastal dekreediga Vene Õigeusu Kirikuga. Aastatel 1946–1989 oli kirik sunnitud tegutsema põrandaaluse kirikuna.

Alates 1989. aastast algab uus periood kreekakatoliku kiriku ajaloos pärast selle ametlikku tunnustamist (legaliseerimist) NSV Liidus.

Tänapäeval on selle kiriku kogudusi üle terve Ukraina ja paljudes maailma riikides, sh Eestis.

Ukraina Kreekakatoliku Kirik Eestis
-----------------------------------

Ukraina Kreekakatoliku Kiriku Tallinna Kolmekäelise Jumalaema kirik Tallinna vanalinnas Laboratooriumi tänav 22
Eestis tegutseb 1991. aastast Tallinna Kolmekäelise Jumalaema kirikus Ukraina Kreekakatoliku Kiriku Kolmekäelise Jumalaema Kogudus Tallinnas.

Vaata ka
--------

* Kreekakatoliku kirik
* Ida katoliku kirikud
* Ukraina Õigeusu Kirik

Viited
------

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Ukraina Kreekakatoliku Kirik** |

* Ukraina kirik Armastuse tänaval, Eesti Päevaleht, 15. mai 2002
* Kiriku koduleht
***Tractus*** (ladina keeles 'katkematu', 'pidev') on laul, mis lauldakse missaliturgias pärast graduaali *alleluia* asemel paastuajal, leinamissas ja muudel patukahetsusliku loomuga teenistustel, mil juubeldavat *alleluia*'t ei peeta kohaseks. On missa propriumi osa ja ajalooliselt vanim psalmoodiline laul missas, juba alates 6. sajandist.

Vormilt on *tractus* psalmilaulmine ilma antifonita ja kordusvärsita (*responsum*). Tekst koosneb vähemalt kahest psalmi*versus*'est, mis lauldakse järjest, ilma vahetekstita (sellest ka laulu nimetus). *Tractus*'e tekstiks võib olla isegi terve psalm või lõik *canticum*'ist. Erinevalt hõiskavast *alleluia*'st on *tractus* karakterilt tõsine, kohati rohkem süllaabilises stiilis, kohati rikkalikult melismaatiline ja kasutab rohkesti tüüpkaunistusi. Meloodiad on kaheksast kirikuhelilaadist esineb vaid kahes, teises ja kaheksandas toonis, st hüpodoorias või hüpomiksolüüdias.

Vaata ka
--------

* Littlemore Tractus

Viited
------

1. ↑
2. ↑  T. Siitan. Keskaja muusika aastani 1300. Tallinn, 1989

Välislingid
-----------

* II tooni *tractus* "Domine, non secundum" esmaspäeval pärast paastu neljandat pühapäeva