recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|  | **See artikkel on esitatud kustutamiseks.**
Lisateavet võid leida arutelu- või ajalooleheküljelt. Vaata ka: Vikipeedia:Artiklite kustutamise kord. Kustutamisettepaneku saad vaidlustada arutelulehel. |

**Tauno Loodus** (sündinud 13. septembril 1979 Kuressaares) on turundaja ja ettevõtja.

Haridus
-------

Tauno Loodus on lõpetanud 1997. aastal Kuressaare Gümnaasiumi, 2001. aastal Lahti Polütehnilise Instituudi ja 2002. aastal Tallinna Tehnikaülikooli.

Töökohad
--------

* 1997 OÜ Aleksmar müügiesindaja
* 1998 Hewlett Packard promootor
* 1998 Eesti Käsipalliliit peasekretär
* 2001 Eesti Olümpiakomitee turundusjuht
* 2002 Event Masters asutaja, juhataja
* 2010 Zavod BBDO tegevjuht
* 2019 Event Masters strateegiajuht

Ettevõtlus
----------

2000. aastate alguses, kui Tauno Loodus töötas Eesti Olümpiakomitee turundusjuhina, tuli tal tegeleda spordiaasta lõpetamise ürituse korraldamisega. Sellest tekkis idee hakata ise tegelema ürituskorraldusega ja sündis Event Masters[*viide?*]. 

Tauno Loodus kuulub enam kui kümne organisatsiooni juhatusse.[*viide?*] Looduse ettevõtetest võiks välja tuua reklaamiagentuuri DDB Eesti OÜ, digiagentuur Punk Digital OÜ, üritusturundusagentuuri Event Masters OÜ ning Zavod BBDO OÜ, mille juhatuse liige ning tegevjuht ta on olnud alates aastast 2010 ning mis on tema juhtimise all võitnud hulgal auhindu nii Eestist kui välismaal[*viide?*].

Sport
-----

Tema meelisaladeks on tennis ja golf, varem ka jalgpall ja pikamaajooks. 2006. aastal mängis Tauno Loodus Eesti Meistrivõistlustel IV liigas kokku kolmes kohtumises.

* IGFR International World Championship 2006 (Rotary Golfi maailmameistrivõistlused) – I koht
* Saaremaa Kolme Päeva Jooks (10 km) 17.10.2014 – 363. koht
* Saaremaa Kolme Päeva Jooks (16,2 km) 18.10.2014 – 424. koht
* Saaremaa Kolme Päeva Jooks (16 km) 19.10.2014 – 364. koht
* Tallinna Maraton 2014 – 1649. koht (M35-39)

Liikmesus
---------

Tauno Loodus on RAM kooli arengufondi töögrupi liige[*viide?*], Eesti Pereettevõtjate Liit (klubiteenistuse juht)[*viide?*], Tallinna Vanalinna Rotary Klubi[*viide?*].

Isiklikku
---------

Tauno Loodus on abielus, tal on kaks last. 

### Hobid

Kapten Loodus
Tauno Loodusel on väikelaeva kapteni luba ja jahirelvaluba.

Viited
------

Välislingid
-----------

* Tauno Loodus: paadunud optimist turundusturul Äripäev, 7. aprill 2009
**Anatoli Novohatski** (vene keeles **Анатолий Арсентьевич Новохатский**; sündinud 11. oktoobril 1936 Sentša külas Sentša külanõukogus Lohvitski rajoonis Poltava oblastis) on endine Eesti meditsiinitöötaja ja poliitik, Eesti Vabariigi Ülemnõukogu liige.

Ta on saanud alghariduse Sentša koolis ja on lõpetanud 1956. aastal keskkooli Mašivka väikelinnas (asub Mašivka rajoonis Poltava oblastis). 1960. aastal lõpetas ta Harkivi Meditsiiniinstituudi sanitaararstina.

Pärast instituudi lõpetamist suunati ta Penza oblastisse kinnisesse Zaretšnõi (ka Penza-19) linna, kus ta töötas sanitaar-epidemioloogiateenistuse peaarstina. Aastal 1967 viidi ta üle Kasahhi NSV-sse Ševtšenko linna, kus ta töötas viis aastat.

Ta elab 1972. aastast Eestis. 1987. aastani töötas ta Sillamäe Sanitaar-Epidemioloogia Jaama peaarstina. Aastatel 1987–1990 töötas ta Kesk-Meditsiinilise-Sanitaarse osakonna nr 17 (vn *Центральный медико-санитарный отдел № 17*; kuhu kuulusid Sillamäe haigla, polikliinik, lastepolikliinik, sanitaar-epidemioloogia jaam ja 2 apteeki) ülemana.

Aastatel 1990–1992 oli ta Eesti Vabariigi Ülemnõukogu liige. Kuni augustiputšini kuulus ta saadikurühma *"Kommunistlik fraktsioon"* (pärast augustiputši otsustasid saadikurühmad "Virumaa", "Võrdsete õiguste eest", "Koostöö" ja "Kommunistlik fraktsioon" laiali minna). Lisaks on olnud ta Sillamäe Rahvasaadikute Nõukogu Täitevkomitee liige.

Anatoli Novohatski jäi pensionile 1996. aastal.

Isiklikku
---------

Anatoli Novohatski on rahvuselt ukrainlane. Ta on abielus ja tal on täiskasvanud poeg.

Kirjandus
---------

* "Силламяэский вестник", 3. märts 1990
Betti Alveri muuseum Jõgeval (2012)
Muuseumi sisevaade
**Betti Alveri Muuseum** on luuletaja Betti Alveri elu ja loomingut käsitlev majamuuseum Eestis Jõgeva linnas. See avati 23. novembril 2006 Betti Alveri 100. sünniaastapäeval tema sünnimajas Jõgeva raudteejaama kõrval.

Lisaks Betti Alveri perekonda, elu ja loomingut kajastavatele tubadele on muuseumis ka helilooja Alo Mattiiseni loomingu ja tegevusega seotud ekspositsioon. Üks tuba majamuuseumist tutvustab Jõgeva linna ajalugu.

Muuseumis asub ka külastuskeskus, mille moodustavad lava ja 80-kohaline saal. Seal korraldatakse kultuuriüritusi, sealhulgas näidatakse kinobussi külaskäikude ajal filme.

Betti Alveri muuseum rajati raudteelaste elamusse, kus luuletaja sündis ja elas aastatel 1906–1914. Muuseumihoone on kultuurimälestisena kaitse all.

Muuseumi rajamist toetasid Euroopa Liit, Muinsuskaitseamet ja Jõgeva linn. Maja ehitati ümber Jüri Kulasalu projekti järgi, arhitekt oli Oleg Mellov.

Muuseumi geograafilised koordinaadid on 58° 44′ 48″ N, 26° 24′ 4″ E.

Muuseumi direktor on Toomas Muru.

Muuseumi juures on poetessi 90. sünniaastapäeval 1996. aastal avatud Betti Alveri mälestuspark Betti Alveri mälestusmärgiga.

Viited
------

1. ↑  Betti Alveri sünnimaja kultuurimälestiste riiklikus registris, vaadatud 25.01.2021.

Välislingid
-----------

 Betti Alveri muuseum – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel on perekonnanimest. Leesi on ka küla Kuusalu vallas. Leesi on ka harvaesinev eesnimi (Leesi Erm).* |

---

**Leesi** on eesti perekonnanimi.

2021. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Leesi 27 mehel ja 35 naisel. Perekonnanimede levikult on Leesi meeste puhul 4483. ja naiste puhul 3654. kohal.

Perekonnanime Leesi kandja on keskmiselt 41 aasta vanune (mediaanvanus on 38). Kõige levinum on perekonnanimi Leesi vanuserühmas 75–79, kus neid on 10 000 elaniku kohta 1,23. Perekonnanimi Leesi on levinuim Saare maakonnas, kus neid on maakonna 10 000 elaniku kohta 2,68.

19. sajandi algul pandi perekonnanimi Leesi Saaremaal[*viide?*]

1930. aastate nimede muutmise kampaania käigus vahetasid perekonnanimede Lenzmann ja Muda kandjad nime Leesiks. Samas ükski Leesi oma perekonnanime ei muutnud.

Nime kandjaid
-------------

* Lauri Leesi (1945–), Eesti pedagoog
* Krista Leesi (1966–), Eesti tekstiilikunstnik

Viited
------

1. 1 2  Statistikaamet. Nimede statistika. Päring andmebaasist: Leesi.
2. ↑  Rahvusarhiiv. Onomastika andmebaas. Nimede eestistamine. Päring andmebaasist (uus nimekuju): Leesi.
3. ↑  Rahvusarhiiv. Onomastika andmebaas. Nimede eestistamine. Päring andmebaasist (vana nimekuju): Leesi.
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel on Sinialliku järvest Viljandimaal; järve kohta Jõgevamaal vaata artiklit Laiuse Sinialliku järv* |

---

**Sinialliku järv** (ka *Siniallika järv* ja *Sinealliku järv*) on kaitsealune looduslik järv Sakala kõrgustiku keskosas, Viljandi maakonnas Viljandi vallas, Viljandist 4 km edela pool Sinialliku külas.

Järve pindala on 6,2 ha, pikkus 820 m, laius 120 m, kaldajoone pikkus 1,618 km, suurim sügavus 10,7 m, keskmine sügavus 5,8 m ja kõrgus merepinnast 41,5 m. Järv kuulub Lääne-Eesti vesikonda ja Pärnu alamvesikonda.

Järv saab suure osa oma veest allikatest. Väljavool on järve loodekaldalt Sinialliku ojja suubuva kraavi kaudu.

Vanematel aegadel on järv arvatavasti kandnud ka nimesid nagu Ohejärv ja Karujärv.

Järve loodekaldal asub Sinialliku linnamägi.

Järv on kaitse all Loodi looduspargi koosseisus.

Vaata ka
--------

* Loodi looduspark

Viited
------

1. 1 2 3 4  Sinialliku järv Eesti looduse infosüsteemis (vaadatud 15.01.2017)
2. ↑  Sinialliku järv keskkonnaportaalis (vaadatud 15.01.2017)

Välislingid
-----------

* Sinialliku järv Eesti looduse infosüsteemis
* Sinialliku järv keskkonnaportaalis
Laurentiuse leetopiss (*Лаврентьевская летопись*)
**Leetopiss** (ajalookirjanduses ka **letopiss**, ebakorrektselt *le(e)topis*; kirikuslaavi keeles *ле́топись* või *летописание*) on vanavene kroonika, mis sisaldab mingi ajaloolise sündmuse kirjeldust. Leetopissides on sündmused esitatud aastate kaupa ja need algavad sageli fraasiga "aastal ..." ("*в лето …*").

Bütsantsis olid leetopisside analoogid **kroonikad** ja keskaegses Lääne-Euroopas **annaalid** või **kroonikad**.

Leetopisside koostamist alustati 11. sajandi teisel poolel. Samas pärineb näiteks enamik 11. sajandi sündmusi käsitlevate leetopisside redaktsioone alles 15. sajandist. Seejuures võtsid leetopisside ümberkirjutajad arvesse oma kaasaegseid olusid, kuna keskajal ei kujutletud minevikku teistmoodi ajana. Neis kajastuvad ka Vene valitsejate arusaamad minevikust või see, kuidas nad tahtsid seda näha lasta. Seetõttu ei peeta leetopisse täiesti usaldusväärseteks allikateks. Siiski polnud tol ajal kombeks oma eelkäijate tegusid suurendada ning sarnaselt tolleaegse Lääne-Euroopa ajalookirjutusega oli tegu ennekõike kristlusest motiveeritud teostega.

Sõna tuleneb kahest vanavene keelsest sõnast: leto (aasta) ja piss (ülestähendus, kirjutis) (vrd. *лето* «год» и *пись* «запись, писание).

Vaata ka
--------

* Jutustus möödunud aegadest

Viited
------

1. ↑  Andres Tvauri. Muinas-Tartu. Uurimus Tartu muinaslinnuse ja asula asustusloost, doktoritöö, juhendaja Valter Lang. Tartu Ülikool, Filosoofiateaduskond, 2001. Lk 215.
2. ↑  Ain Mäesalu. Täiendusi Muinas-Tartu Jurjevi perioodile. *Sirp, 14.12.2001.*
Inimese püramiidrakk vaadatuna Golgi meetodil värvitult
**Betsi rakud** ehk **Betsi neuronid** on osade selgroogsete loomade kesknärvisüsteemi motoneuronite tüüp – need mitte eriti arvukad rakud paiknevad peamiselt suuraju koore otsmikusagara hallaine premotoorse korteksi V kihis. 

Betsi rakud osalevad motoorsete impulsside vahendamisel ja ülekandel. 

Betsi rakud saavad aksoneid ka talamusest. 

Betsi rakud saadavad aksoneid mööda seljaaju kortikospinaaltrakti alla, sünapsi kohaks on eesmised sarved ja need omakorda annavad sünapseid märklaud lihastele. 
Betsi rakud kasutavad neurotransmitterina glutamaati.

Betsi rakkude kehast võivad, sõltumata asukohast, välja ulatuda dendriidid, mis suunavad, teistest närvirakkudest ümbritsetuna, jätkeid kõigisse suurajukoore kihtidesse ja mõned ka valgeainesse, kuid peamiselt siiski V ja ka VI kihti, mis koosnevad mitut tüüpi püramiidrakkudest.

Betsi rakkude (dendriitide hävimine) patofüsioloogiaga seostatakse inimestel amüotroofset lateraalskleroosi.

Need püramiidrakud on nimetatud esmakirjeldaja, Ukraina anatoomi ja histoloogi Vladimir Betsi auks.

Viited
------

1. ↑  Vladimir Lenin: Syphilitic Mattoid Motivated by PTED, 30. mai 2012, veebiversioon (vaadatud 22.04.2015)(*inglise keeles*)
2. ↑  Betz W. (1874) *Anatomischer Nachweis zweier Gehirncentra.* Centralblatt für die medizinischen Wissenschaften. 12:578-580, 595-599.

Välislingid
-----------

* SHOICHI SASAKI ja MAKOTO IWATA, Ultrastructural study of Betz cells in the primary motor cortex of the human brain, J. Anat. (2001) 199, lk 699–708, veebiversioon (vaadatud 28.08.2014) (*inglise keeles*)
* Rivara CB, Sherwood CC, Bouras C, Hof PR. Stereologic characterization and spatial distribution patterns of Betz cells in the human primary motor cortex. Lühikokkuvõte, Anat Rec A Discov Mol Cell Evol Biol. 2003 Feb;270(2):137-51. veebiversioon (vaadatud 28.08.2014) (*inglise keeles*)

*Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:Betz cell seisuga 28.08.2014.*
**Ainete puhastamine** tähendab olemasolevast materjalist nõutud puhtusastmega komponendi eraldamist või aines esinevate (kahjulike) lisandite kõrvaldamist.

Praktikas tuleb looduslikust või sünteetilisest produktist tihti eraldada individuaalne puhas komponent. Käitlusmeetodite mahukus võib olla mikrogrammidest tonnideni olenevalt eesmärgist: aine keemiline identifitseerimine (analüüs), laboratoorse preparaadi saamine või tööstuslik tootmine. Joogivee puhastamine tähendab eelkõige käitlemist viimaks mikrobioloogilise saaste ja kahjulike keemiliste ainete sisalduse näitajad nõutud normidesse.

Ainete puhastamiseks kasutatakse suurt osa samu protseduure ja protsesse, mida kasutatakse ainete segu komponentide lahutamiseks, mis põhinevad komponentide (lisandite) mehaaniliste, füüsikalis-keemiliste ja keemiliste omaduste erinevustel. 

Puhastamisel tuleb soovitud tulemuse saavutamiseks kasutada erinevate meetodite kombinatsioone. Paljudel juhtudel on vajalik teatud protseduure mitu korda korrata. Suure efektiivsusega ainete lahutusmeetodid on näiteks fraktsioneeriva destillatsiooni meetodid, kus loendamatu arv kordi korduvad aurustumine ja kondensatsioon. 

Ainete muundamine selektiivses keemilises reaktsioonis või derivatiseerimisreaktsiooni kaudu osutub efektiivseks juhul, kui moodustuvad esmastest erinevate omadustega ühendid, nii et neid on võimalik eraldada mingi mehaanilise või füüsikalis-keemilise meetodiga. Näiteks sadestusreaktsiooniga viiakse teatud komponent/komponendid sademesse ja eraldatakse filtrimisega.

Ainete puhastamise meetodid
---------------------------

Ainete puhastamisel on põhimõtteliselt tegu ainete lahutamisega, seega lahutusmeetoditega. Puhastusmeetodite valik sõltub oluliselt materjali koostisest, protsessi eesmärgist ja mastaabist.

Vaata ka
--------

* Lahutusmeetodid
* Ainete kuivatamine
* Veepuhastus
**Leetsemõisa kivid** (ka *Leetse suured rahnud*, *Leetse mõisa rahnudekogum*) on rabakivist rändrahnud Harju maakonnas Paldiski linnas Pakri poolsaare põhjaküljel.

Rahnudekogum meenutab eemalt sammaldunud müürisäilmeid või vanu kaitseehitusi. Tegelikult on tegemist üksteise naabruses paikneva kuue rabakivirahnuga, mis on mandrijää poolt siia nähtavasti toodud ühtse läbikülmunud kompaktse hiidrahnuga ning mis jää sulamisel üksteisest eraldusid ja vaadeldava kogumi moodustasid. Suurim rahn on samuti lagunenud kaheks, tema keskosas on suhteliselt teravanurgelistest tükkidest vahevöönd, mis meenutab lõhkamistegevust. Pikim rahn on paigutunud "kaljuvoorena", pikitelg on tal loode-kagu suunaline.

Rahnu algmass võis olla Eesti hiidrahnude seas suurim.

Kolm suurimat rahnu vastavad hiidrahnu mõõtmetele: 

* Suurim on Rahn I ehk Kaheosaline rahn. Selle pikkus on 19,6 m, laius ~6 m, kõrgus 2-3 m ning ümbermõõt ~55 m.
* Rahnu II ehk Kruusaaluse rahnu pikkus on 11,0 m, laius 8,6 m, kõrgus 1,8 m ja ümbermõõt 29,8 m.
* Rahnu III ehk Korrapäratu rahnu kõrgus on 2,4 m ja ümbermõõt 29,4 m.

Rahnud on alates 1959. aastast üksikobjektina looduskaitse all.

Vaata ka
--------

* Eesti hiidrahnude loend
* Neosti kivikülv

Viited
------

1. 1 2 3  "Leetse mõisa rahnudekogum". *EELIS Infoleht*. Vaadatud 27.12.2022.
2. ↑  Enn Pirrus. Eestimaa suured kivid. Tallinn: TTÜ geoloogia instituut, 2009, lk 109.
3. ↑  "Leetse suured rahnud". *Keskkonnaportaal*. Vaadatud 28.12.2022.

Välislingid
-----------

* Leetsemõisa kivid ürglooduse objektina Eesti looduse infosüsteemis
* Leetse suured rahnud keskkonnaportaalis
**Anatoli Fjodorovitš Ostroumov** (vene keeles *Анатолий Фёдорович Остроумов*; 8. juuni või 8. juuli 1861 Luga vald, Peterburi kubermang – 24. oktoober 1936 Tartu) oli vene rahvusest õigeusu vaimulik, kes tegutses alates 1919. aastast Eestis.

Anatoli Ostroumov sündis külapreestri perekonnas. Omandas hariduse Peterburi Vaimulikus Seminaris, mille lõpetas 21. juunil 1883. Sama aasta 26. septembril pühitses Peterburi metropoliit Issidor ta diakoniks ja neli päeva hiljem, 30. septembril preestriks.

Juba augustis 1883 oli isa Anatoli määratud teenima üht oma koduvalla külakogudustest, kus ta töötas viis kuud. 4. märtsil 1884 viidi ta üle Luga Katariina katedraali teiseks preestriks. Sellel ametikohal töötas Anatoli Ostroumov 1901. aastani.

Alates 1888. aastast töötas ta mitmetes kirikukoolides usuõpetuse õpetajana. 1899. aastast kuulus Peterburi piiskopkonna õppeasutuste nõukogusse, oli selle organi sekretär ja kassapidaja.

Aastatel 1894–1917 osales vaimulikkonna esindajana Luga valla esinduskogu töös. 

Aastatel 1895–1919 oli ta Luga I praostkonna praost.

16. juunil 1901 edutati isa Anatoli Luga Katariina peakiriku esipreestriks ja talle anti ülempreestri aunimetus. 

Luga katedraalis töötas isa Anatoli kuni 30. oktoobrini 1919, mil ta evakueerus koos naise ja kahe tütrega Eestisse, asudes detsembris tööle Aseris tegutsenud Loodearmee 5. sõjaväehaigla vaimulikuna.

Alalise töökoha Eestis sai ta 16. novembril 1921 kui Tartu Jumalaema Uinumise peakiriku kogudus valis ta omale teiseks preestriks. Pärast sealse esipreestri surma 1927. aastal sai Anatoli Ostroumovist Tartu Jumalaema Uinumise koguduse eesseisja.

Aastal 1932 valis Narva piiskopkonna täiskogu selleks ajaks lesestunud isa Anatoli Narva ja Irboska piiskopi kandidaadiks, kuid Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku täiskogu jättis ta ametisse kinnitamata. Põhjuseks oli asjaolu, et vaatamata Eestis elatud 13 aastale ei olnud isa Anatoli ära õppinud eesti keelt ning eesti koguduste esindajad pidasid taolise inimese pühitsemist piiskopiks vastuvõetamatuks. Kuni surmani jätkas ta tööd Tartu Jumalaema Uinumise koguduses.

Anatoli Ostroumov suri oktoobris 1936 ja maeti Raadi kalmistu Uspenski rahulasse. Tema matusetalituse toimetasid Tallinna ja kogu Eesti metropoliit Aleksander ning Petseri piiskop Nikolai.

Tunnustus
---------

* 1896 – kamilavka
* 1900 – Pühima Sinodi käsirist ja keiserliku varakambri juveelidega kaunistatud rist
* 1904 – Püha Anna ordeni III järk ja Pühima Sinodi Piibel
* 1906 – Püha Anna ordeni II järk
* 1910 – Püha Vladimiri ordeni IV järk
* 1914 – paalitsa
* 1916 – Püha Vladimiri ordeni III järk

Allikad
-------

* Осиповъ, Ал. (Aleksandr Ossipov) *+ Прот. А. Ф. Остроумовъ.* – Православный Cобеседникъ (Pravoslavnõi Sobesednik), № 11, ноябрь 1936 г. стр. 146–150.
* Eesti Ajalooarhiiv, f 1655, n 3, s 22, l 161–165, *Послужные списки священно-церковно-служителей Юрьевскаго Успенскаго Собора*.
Herodes Atticuse büst Ateena muuseumis
Lucius Vibullius Hipparchos Tiberius Claudius **Herodes Atticus** (101 – 177 Maraton) oli üks antiikaja kuulsaimaid filantroope.

Ta oli päritolult roomlane, kuid sündis ja elas põhiliselt Kreekas. 143 oli ta Rooma konsul. Samal aastal valiti ta Ateena panatenaiade peakorraldajaks ehk agonoteediks. Sellena laskis ta rekonstrueerida Panathenaikoni staadioni, tehes sellest ühe antiikaja kõige hiilgavama ehitise.

Ta kinkis Ateenale ka Odeioni, Ateena akropoli jalamil osaliselt kaljusse õõnestatud rooma stiilis teatri mälestusmärgiks oma naisele.

Olümpias luges ta muuhulgas Altises oma luulet ja väitles elislastega filosoofiliste küsimuste üle. Ta rajas Olümpiasse akvedukti, lahendades nii sealse joogiveemure. Veejuhe lõppes kena purskkaevu Nymphaeumiga.

Tema plaan rajada kanal läbi Korintose maakitsuse siiski ei teostunud. Seda polnud varem suutnud ellu viia ka Nero.

Lisaks oli Herodes Atticus oraator niinimetatud teise sofistika ajajärgust, atikismi esindaja, hilisemate keisrite Lucius Aurelius Veruse ja Marcus Aureliuse õpetaja.

Tema teostest (kirjad, diatriibid ja muu) on säilinud katkendeid ainult raamatust "Peri politeias" ("Riigi põhikorrast").

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Herodes Atticus** |
**John Evans Atta Mills** (21. juuli 1944 Tarkwa – 24. juuli 2012 Accra) oli Ghana poliitik, 7. jaanuarist 2009 kuni surmani Ghana president.

John Atta Mills oli Ghana Rahvusliku Demokraatliku Kongressi liider. Detsembris 2008 toimunud presidendivalimistel võitis ta liberaaldemokraatliku partei kandidaati Nana Akufo-Addot ning sai presidendiks.

John Atta Mills oli hariduselt jurist. Ta lõpetas 1967. aastal Ghana Ülikooli, õppis seejärel muu hulgas Stanfordi ülikoolis ning kaitses doktoriväitekirja Londoni Ülikoolis. 

Ta töötas ligi 30 aastat õppejõuna peamiselt Ghana Ülikoolis. Ta spetsialiseerus eelkõige maksupoliitikale ning kirjutas sel teemal mitu artiklit.

Aastatel 1997–2001 oli John Atta Mills Ghana asepresident. Ta kandideeris ka 2000. ja 2004. aasta presidendivalimistel, kuid kaotas mõlemal korral John Kufuorile.

24. juulil 2012 suri Mills pealinnas Accras kõrivähki.

Isiklikku
---------

John Atta Mills oli abielus haridusjuhi ja abielunõustaja Ernestina Naadu Millsiga. Paaril oli üks laps, poeg Sam Kofi Atta Mills.

John Atta Mills mängis vabal ajal maahokit ja armastas ujuda. Nooremana mängis ta ka Ghana maahokikoondises.

Välislingid
-----------

* Valimiskampaania leht
* Ghana presidendiks tõuseb opositsiooniliider Postimees, 3. jaanuar 2009

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**John Agyekum Kufuor** | **Ghana president**2009–2012 | Järgnev**John Dramani Mahama** |
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel on teatud istandusest; Viinamäeks nimetatakse ka Kerekunnu mäge* |

---

Viinapuuistandik
**Viinapuuistandik** ehk **viinapuuistandus** ehk **viinamarjaistandik** ehk **viinamarjaistandus** on koht, kus kasvatatakse viinapuid, et saada viinamarja värskelt tarvitamiseks või veini või rosinate valmistamiseks. 

Viinapuuistandikke nimetatakse ka **viinamägedeks**, kui nad asuvad mäenõlvadel, ja **viinapuuaedadeks** ehk **viinamarjaaedadeks**, kui nad asuvad tasasel maal.

Mäenõlvu kasutatakse tihti sellepärast, et teisi kultuure ei saa seal kasvatada. Peale selle on lõunapoolsed mäenõlvad soodsad viinapuudele, mis vajavad palju päikesepaistet. Olenevalt maapinna kallakusest kasutatakse viinamägede juures tugevamaid või nõrgemaid kuivmüüre.

Viinapuuistandikud paiknevad sageli sellisel mullal, mis teiste kultuuride jaoks hästi ei sobi. Mõned kõige paremad veinid saadakse viinapuudest, mis kasvavad väga kivises mullas päris järskudel nõlvadel, kus enamiku teiste kultuuride kasvatamine ei tasu ära. 

Põhjapoolkeral peetakse viinapuuistandiku ideaalseks asukohaks lõunasuunalisi mäekülgi (et viinamari võimalikult hästi küpseks) kuiva kliimaga paigas (et vähendada haiguste ohtu), kus pinnas on hästi dreenitud (et viinamari poleks vesine) ja väheviljakas (muidu kasvatab viinapuu rohkem lehti kui vilju). 

Prantsusmaal kohtab kliima tõttu müüriga ümbritsetud viinapuuistandikke peamiselt Burgundias ja Chablis's. Maailma kuulsaim müüriga ümbritsetud viinapuuistandik on Vougeot's asuv Clos de Vougeot, mis kuulub Côte de Nuits' veinipiirkonda.

Pilte
-----

* Viinapuuistandik võrkudega kaitseks lindude eestViinapuuistandik võrkudega kaitseks lindude eest
* Viinapuuistandik linnuvõrkudegaViinapuuistandik linnuvõrkudega

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Viinapuuistandik** |
**Eino Verner Heilimo** (kuni 1907. aastani **Eino Verner Hjelmman**; 21. märts 1887 Turu – 30. august 1974 Iisalmi) oli soome maletegelane, rahvusvaheline arbiiter (1952). 

Heilimo töötas pärast Helsingi Ülikooli õigusteaduskonna lõpetamist kohtunikuna. 1942. aastal läks pensionile.

Esimesel (ametlikul) maleolümpial Londonis (1927) mängis Heilimo Soome võistkonna kolmandal laual (Soome tuli 16 võistkonna seas 14. kohale). Ta võttis osa ka 1936. aastal Münchenis peetud mitteametlikust maleolümpiast, kus esines viiendal laual (Soome tuli 12-ks). Seoses hõivatusega põhitööl keskendus ta maletajana rohkem kirimalele. Oli Soome Kirimaleliidu asutajaid ja selle esimene esimees (1961–1968).

Heilimo tegutses ka maleorganisaatori ja malekohtunikuna. Oli 1952. aastal Helsingis korraldatud maleolümpia turniiridirektor ja üks kohtunikest. Pärast olümpiat andis FIDE talle rahvusvahelise arbiitri nimetuse. 1958. aastal oli ta Moskvas toimunud naiste maailmameistrivõistluste Rubtsova–Bõkova tiitlimatši peakohtunik.

Tunnustus
---------

* 1967 – ICCF-i auliige
Rosma koolimaja, kus tänapäeval on lasteaiarühmad
Himmaste Algkooli hoone, kus õpivad Johannese Kooli lapsed alates 2014. aasta sügisest
**Johannese Kool ja Lasteaed Rosmal** on eraalgatuslik koolieelne lasteasutus ja üldhariduskool Põlva maakonnas Põlva vallas Rosma külas. Kooli peab MTÜ Rosma Haridusselts.

Kool asutati 1989. aastal, õppetöö algas 1990. aasta sügisel. See oli üks esimesi Eestis rajatud waldorfi pedagoogikal põhinevaid koole. 1999. aastaks kasvas kool põhikooliks. 

Esimeseks koolihooneks oli Eesti kooliuuendaja Johannes Käisi sünnikodu Rosma külas - Rosma koolimaja. 2005. aasta sügisest avati selles majas lasteaed.

1992. aastal alustasid lapsevanemad omaalgatuslikult uue koolihoone ehitamist. Selle projekteeris heategevuslikus korras kooli lapsevanem arhitekt Marika Saks. Siiski süvenes ruumipuudus ja pärast Himmaste Algkooli sulgemist 2013. aastal sõlmiti Põlva vallaga pikaajaline tasuta varakasutusleping Himmaste koolimaja kasutuselevõtuks.

Tunnustus
---------

* 2002 Eesti Kultuurkapitali rahvakultuuri sihtkapitali aastapreemia (loovuse arendamine teatrikunsti kaudu)

Välislingid
-----------

* Johannese Kool Rosmal – kooli koduleht
Ed Asner (1977)
**Eddie Asner** (15. november 1929 Kansas City, Missouri osariik – 29. august 2021 Los Angeles, California) oli USA näitleja.

Ta oli eelkõige tuntud Lou Granti rolli poolest 1970. aastatel ja 1980. aastate alguses situatsioonikomöödias "The Mary Tyler Moore Show" ja selle kõrvalseriaalis "Lou Grant". Asner on üks väheseid näitlejaid, kes on esitanud sama rolli nii komöödia- kui ka draamaseriaalis. Lou Granti roll tõi talle seitse Primetime Emmy auhinda, millest viis Lou Granti rolli eest; teised kaks tulid rollide eest minisarjades "Rich Man, Poor Man" (1976) ja "Roots" (1977). Rollide eest sarjades "The Mary Tyler Moore Show", "Rich Man, Poor Man" ja "Lou Grant" pälvis ta lisaks kokku viis Kuldgloobust.

Televisioonis astus Asner esmakordselt üles 1957. aastal. Seriaalinäitlejana mängis ta karjääri jooksul enam kui 100 telesarjas, lisaks paljudes telefilmides. Lisaks mängis ta umbes paarikümnes mängufilmis. Filmides tegi Asner peamiselt karakterrolle. Filmidebüüdi tegi ta 1962. aastal Elvis Presley filmis "Kid Galahad". Alates 1980. aastatest andis ta hääle tegelastele mitmetes animafilmides. Pixari animafilmis "Üles" ("Up"; 2009) andis ta hääle tegelasele Carl Fredricksen.

Aastatel 1981–1985 oli ta Näitlejate Gildi (Screen Actors Guild) president. 1992. aastal sai töö eest televisioonis Hollywoodi kuulsuste alleele omanimelise tähe. 2002. aastal pälvis ta Ekraaninäitlejate Gildi auhinna elutöö eest.

Välislingid
-----------

* Ed Asner andmekogus IMDb (inglise) Muuda Vikiandmetes
Ringsümmeetriliselt difraktsioonivõrelt tagasidifrageerunud valge valguse eri värvi rõngad on sattunud kahe peegli äärele, värvides võrele lähemal oleva peegli punaseks ja kaugemal paikneva siniseks. Sinine rõngas on aimatav punase peegli pinnal.
**Difraktsioonivõre** on paljudest paralleelsetest piludest koosnev seade, milles toimub valguse või muu kiirguse difraktsioon.

Lihtsaim optiline difraktsioonivõre on klaasplaat, millesse on teemantnoaga lõigatud üksteisest võrdsel kaugusel asuvad vaokesed, mis on praktiliselt läbipaistmatud. Vagude vaheline kahjustamata klaasipind moodustab aga perioodilise pilude süsteemi, mis lahutab liitvalguse spektriks. Sellist difraktsioonivõrega saadud spektrit nimetatakse difraktsioonispektriks ehk normaalspektriks. 

Lihtsamatel klaasplaadist koosnevatel difraktsioonivõredel on tavaliselt kuni 100 joont millimeetri kohta. Tööstuslikult toodetud difraktsioonivõredel võib aga olla kuni 2400 pilu/mm.

Difraktsioonivõre kui spektraalriista peamised karakteristikud on nurkdispersioon ja lahutusvõime. Nurkdispersioon näitab kiirte kõrvalekaldenurga muutust lainepikkuse ühiku kohta. Lahutusvõime näitab seda, kui hästi erinevatele lainepikkustele vastavad spektrijooned on eristatavad. Mida suurem on difraktsioonivõre pilude arv, seda suurem on tema lahutusvõime.

Difraktsioonivõret kasutatakse muuhulgas spektromeetrites ja monokromaatorites.

Kirjandus
---------

* Palmer C. Diffraction Grating Handbook, 6th edition. — New York: Newport Corporation, 2005.
* Loewen E.G. Popov E. Diffraction gratings and applications. — New York: Marcel Dekker, 1997.
Viinapuu lehed ja marjad
**Viinapuu** (*Vitis*) on viinapuuliste sugukonda kuuluv puitliaanide ja lehtpõõsaste perekond. 

Selle koosseisu kuulub umbes 70 liiki, mis kasvavad peamiselt põhjaparasvöötmes.

Viinapuu viljaks on munakujuline ja mahlakas mari ning seda nimetatakse viinamarjaks. Viinamarja värv sõltub suuresti nii liigist kui sordist ja võib olla kollane, roheline, tumesinine, lilla või must. Viinamarjad sisaldavad suhkruid, happeid ja vitamiine. Neid kasvatatakse neljaks otstarbeks: veini, mahla ja rosinate tegemiseks ning värskelt söömiseks. Mitmel pool maailmas, näiteks Vietnamis ja Kesk-Aasia maades, süüakse ka viinapuulehti.

Kõige levinum on harilik viinapuu (*Vitis vinifera*), mis on iidne kultuurtaim. Temast on aretatud tuhandeid sorte; mõnda neist saab kasvatada ka Eestis.

Viinapuuliike on küll palju, kuid nad on üksteisele lähedased ja võivad moodustada viljakaid hübriide. Sel põhjusel ei ole ka täpne liikide arv teada. Eriti ebaselge on Aasia viinapuuliikide arv. Hübriidid on vastuvõtlikumad külmale ja haigustele.

Üldiselt on viinapuuliikidel 38 kromosoomi, aga alamperekonnal *Muscadinia* on 40 kromosoomi.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Viinapuu**
 |

* Jaan Kivistik: Viinamarjad Eestis
* MTÜ Eesti Viinamari
**Eduardo Luís Abonízio de Souza** (mängijanimega **Edu Dracena**; sündinud 18. mail 1981 Dracenas) on Brasiilia jalgpallur, keskkaitsja. 

Ta mängib Brasiilia kõrgliiga klubis Palmeiras.

Edu Dracena alustas klubikarjääri 1999. aastal Brasiilia kõrgliiga klubis Guarani. 2002. aastal läks ta laenule Kreeka klubisse Olympiakós, kuid sai seal mänguaega võrdlemisi harva.

Aastatel 2006–2009 mängis ta Türgi kõrgliiga klubis Fenerbahçe, kellega tuli hooajal 2006/2007 Türgi meistriks.

Brasiilia meistriks on ta tulnud neljal korral kokku kolme klubiga: 2003. aastal Cruzeiroga, 2015. aastal Corinthiansega ning 2016. ja 2018. aastal Palmeirasega.

Suuremate saavutuste hulka kuulub veel 2011. aastal Santose meeskonnas Lõuna-Ameerika klubide meistrivõistluste Copa Libertadores võit.

Koondisekarjäär
---------------

Kuigi Dracena kuulus Brasiilia koondisse juba 2003. aasta FIFA konföderatsioonide karikaturniiril, tegi ta koondise meeskonnas debüüdi alles neli aastat hiljem, 9. septembril 2007 sõprusmängus USA vastu. Pärast seda mängis ta koondises veel ainult ühes kohtumises.

Saavutused
----------

Olympiakós
* Greek Super League: 2002–03

Cruzeiro
* Campeonato Brasileiro Série A: 2003
* Copa do Brasil: 2003
* Campeonato Mineiro: 2003, 2004, 2006

Fenerbahçe
* Süper Lig: 2006–07
* Türgi superkarikas: 2007

Santos
* Campeonato Paulista: 2010, 2011, 2012
* Copa do Brasil: 2010
* Copa Libertadores: 2011

Corinthians
* Campeonato Brasileiro Série A: 2015

Palmeiras
* Campeonato Brasileiro Série A: 2016, 2018

Viited
------

Välislingid
-----------

* 
* Edu Dracena Soccerway lehel
Transistoridega diferentsvõimendi lihtsaim põhimõtteskeem
**Diferentsvõimendi** on elektroonikas võimendi, millel on kaks sisendit ja kaks väljundit. Niisuguse võimendi lülituses on kaks võimenduselementi (skeemil kaks emitterlülituses bipolaartransistori) ühendatud toitepinge suhtes rööbiti, kusjuures neil on ühine emitteritakisti. Lülitus on seda sümmeetrilisem, mida suurem on emitteritakisti. Et aga siis vastavalt kasvab ka pingelang takistil ja alaneb transistori pinge ning võimendus, kasutatakse takisti asemel püsivooluallikat. Diferentsvõimendi võimendab nii vahelduvpingesignaalide kui ka alalispingesignaalide vahet.

Diferentsvõimendi väljundpinge, mis kujuneb kahe väljundklemmi vahel, on võrdeline sisendpingete erinevusega (diferentsiga):

{\displaystyle U\_{out}=G\cdot (U\_{in}^{+}-U\_{in}^{-}),}
kus

* {\displaystyle U\_{out}} on väljundpinge;
* {\displaystyle G} ‒ võimendustegur;
* {\displaystyle U\_{in}^{+}} ja {\displaystyle U\_{in}^{-}} ‒ sisendpinged.

Kui sisendeile rakenduvad ühesugused pinged, olgu siis alalispinged või samas faasis muutuvad vahelduvpinged, jääb väljundpinge täiesti sümmeetrilise lülituse korral nulliks.

Diferentsvõimendi on iga operatsioonvõimendi sisendis, samuti kasutatakse neid näiteks pingekomparaatorites ja mõõtelülitustes.

Välislingid
-----------

* Differenzverstärker
**Difteeria** (ladina keeles *Diphtheria*) ehk **kurgutõbi** on bakteriaalne nakkushaigus, mille põhjustab *Corynebacterium diphtheriae*. Haigus levib piisknakkusena. RHK-10 järgi klassifitseeritakse difteeria järgmiselt:

* Neeludifteeria (A36.0)
* Ninaneeludifteeria (A36.1)
* Kõridifteeria e larüngeaaldifteeria (A36.2)
* Nahadifteeria (A36.3)
* Muu difteeria (A36.8)
* Täpsustamata difteeria (A36.9)

Patogenees
----------

Difteerial eristatakse 2 põhivormi: **kurgudifteeria** ja **kõridifteeria**. Haigusetekitaja tungib esmalt limaskesta sisse ja paljuneb seal. Mikroobi poolt produtseeritud endotoksiinid kutsuvad esile kudede nekrotiseerumise. Eelkõige on ohustatud neerud, süda ja närvisüsteem. 
Peamised kliinilised sümptomid on

* tursunud lümfisõlmed
* neuropaatia
* häälekaotus
* köha
* hingamispuudulikkus
* neelamisraskused

Ravi
----

*Siin tutvustatakse ravimit või ravimeetodit, kuid kirjutatu pole arstlik nõuanne ning see ei asenda arsti konsultatsiooni. Vikipeedia ei vastuta iseravimise tagajärgede eest.*

Difteeria raviks kasutatakse järgmisi ravimeid:

* antitoksiline seerum
* erütromütsiin
* penitsilliin

Profülaktika
------------

Profülaktiliselt on kõige lihtsam kurgutõppe nakatumise vältimiseks end vaktsineerida. Esimene vaktsiin manustatakse 3. elukuul, teine ja kolmas vastavalt kuuenädalaste vahedega ning neljas 21 kuud pärast esimest kaitsepookimist. Seejärel vaktsineeritakse 7-aastaselt ja 17-aastaselt ning nii iga 10 aasta tagant elu lõpuni.

Vaata ka
--------

* Korünebakterid
**Eduard Bagritski** (vene Эдуард Георгиевич Багрицкий; kodanikunimi **Eduard Dzjubin** Эдуард Годелевич Дзюбин; 3. november (vkj 22. oktoober) 1895 Odessa – 16. veebruar 1934 Moskva) oli juudi rahvusest Vene luuletaja.

Eduard Bagritski sündis Odessas juudi perekonnas, tema isa oli äriteenija, ema oli koduperenaine. Eduard Bagritski õppis tehnikumis maamõõtjaks, 1917. aastal teenis ta lühemat aega miilitsas. Punaarmee koosseisus võttis ta osa Vene kodusõjast.

Bagritski esimesed luuletused ilmusid ajakirjanduses 1913. aastal. 1915–1917 avaldas ta oma loomingut mitmetes Odessa kirjanduslikes väljaannetes. Oma loometee algperioodil oli ta mõjutatud akmeismist ja futurismist, kodusõja ajal kirjutas agitatsioonilisi värsse. 1925. aastal asus ta elama Moskvasse.

Bagritski üks tuntumaid teoseid on 1926. aastal ilmunud poeem "Дума про Опанаса" ("Duuma Opanassist"), mis kujutab kodusõjasündmusi Ukrainas. Alates 1926. aastast kuulus ta loomingulisesse rühmitusse "Pereval" ja hiljem Konstruktivistide Kirjanduslikku Tsentrisse.

1928. aastal ilmus luulekogu "Юго-Запад" ("Edel"), mis kujunes väga populaarseks. Kriitikud nimetasid selle luulekogu põhjal Bagritskit nõukogude luule romantilise suuna kõige väljapaistvamaks esindajaks.

Luulekogud "Победители" ("Võitjad") ja "Последняя ночь" ("Viimne öö") ilmusid mõlemad 1932. aastal.

Eesti keeles on 1963. aastal ilmunud Eduard Bagritski luule valikkogu "Linnupüüdja" Debora Vaarandi tõlkes.

Viited
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 18. aprill 2016. Vaadatud 10. aprillil 2016.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
4. ↑
5. ↑
**AS Äripäev** (varasema nimega Äripäeva Kirjastuse AS) on Eesti ettevõte, mis kirjastab ajalehti Äripäev, Delovõje Vedomosti ja Meditsiiniuudised ning kuukirja RP (Raamatupidaja). Peale ajalehtede ja ajakirjade annab AS Äripäev välja käsiraamatuid ja infolehti, kirjastab majandusteemalisi raamatuid, korraldab majandusteemalisi seminare, konverentse ja koolitusi ning toodab hulgaliselt informatsiooni internetis.

Alates 1997. aasta maist on Bonnier Äripäeva ainuomanik.

Alates 2010. aasta novembrist kirjastab AS Äripäev kuukirja Imeline Teadus ning alates 2011. aasta oktoobrist kuukirja Imeline Ajalugu. 2016. aasta maikuus võttis AS Äripäev üle kuukirja National Geographic Eesti kirjastamise, mida seni oli teinud Leedu raamatukirjastus Alma Littera. AS Äripäeva peadirektor on alates septembrist 2007 varasem Äripäeva peatoimetaja Igor Rõtov.

Vaata ka
--------

* Sensa

Välislingid
-----------

* Äripäeva uudised internetis
* 
* 
* Äripäeva emafirma Bonnieri koduleht
* AS Äripäev Inforegistris
Ivo Josipović (2009)
**Ivo Josipović** (sündinud 28. augustil 1957 Zagrebis) on Horvaatia poliitik, õigusteadlane ja helilooja, kes oli 18. veebruarist 2010 kuni 18. veebruarini 2015 Horvaatia president.

Ta lõpetas 1980. aastal Zagrebi Ülikooli õigusteaduskonna, 1985 sai magistri- ja 1994 doktorikraadi kriminaalõiguse alal. Aastal 1984 asus ta tööle Zagrebi ülikooli õppejõuna. Ta on töötanud professori ja uurijana ka mitmes välismaa ülikoolis.

Ivo Josipović on õppinud ka Zagrebi muusikaakadeemias, mille lõpetas kompositsiooni erialal aastal 1983. Aastatel 1987–2004 oli ta muusikaakadeemia õppejõud. Ta on loonud umbes 50 helitööd ja pälvinud nende eest mitu rahvusvahelist auhinda. Alates 1991. aastast on ta Zagrebi muusikabiennaali direktor.

Ivo Josipović kuulub Horvaatia Sotsiaaldemokraatlikku Parteisse. Alates 22. detsembrist 2003 on ta Horvaatia parlamendi liige.

Juulis 2009 sai temast sotsiaaldemokraatide presidendikandidaat. 27. detsembril 2009 peetud presidendivalimiste esimeses voorus sai ta 32,4% häältest. Teises voorus 10. jaanuaril 2010 oli ta vastamisi esimeses voorus 14,8% häältest saanud sõltumatu Zagrebi linnapea Milan Bandićiga ja valiti 60,26%-ga häältest Horvaatia kolmandaks presidendiks.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Ivo Josipović** |

* Koduleht

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Stjepan Mesić** | **Horvaatia president**2010–2015 | Järgnev**Kolinda Grabar-Kitarović** |
|  |
| --- |
|  |
| AT-1
 |
| AT-1 tehnilised andmed |
| Pikkus | 4,62 m |
| Laius | 2,44  m |
| Kõrgus | 2,03  m |
| Kaal | 9,6  t |
| Kiirus | maastikul 15 km/h  maanteel 30 km/h |
| Käiguvaru | maanteel 110 km  maanteel 140 km |
| Suurtükk | 76,2 mm  laskemoona 40 mürsku |
| Kuulipildujad | 1×7.62 mm DT |
| Soomus | kuni 13 mm |
| Mootor | Tanki T-26 4-silindriline karburaatormootor |
| Mootori võimsus | 90 hj |
| Meeskond | 3 inimest |

**AT-1** on Nõukogude Liidus, aastatel 1934–1937 projekteeritud ja katsetatud liikursuurtükk.

„Артиллерийский танк-1" ehk AT-1 (tõlkes „suurtükiväe tank-1") hakati projekteerima 1934. aastal Nõukogude Liidus S. M. Kirovi-nimelises tehases nr 185. Aluseks võeti tank T-26. Uus masin pidi välja vahetama tanki T-26-4, mille tootmine ei sujunud plaanipäraselt. Uue masina pearelvaks valiti 76 mm suurtükk PS-3, mis oli projekteeritud spetsiaalselt tankikahuriks ning oli varustatud panoraam- ja teleskoopsihikuga. Projekti juhiks määrati Pavel Sjatšintov. Kevadel 1935 valmis kaks katsemasinat. Katsetused, mis viidi läbi kevadel ja suvel, olid üsna edukad ja 1936. aastal plaaniti välja lasta 10 masinat. Hiljem lükati nende valmimise tähtaeg edasi 1937. aastasse. Kuid 1936. aasta lõpus arreteeriti selle projekti juht süüdistatuna spionaažis ja kõik tööd masina kallal lõpetati, ehkki kahes tehases oli AT-1 tootmist juba alustatud.

Välislingid
-----------

* Kokkuvõte Nõukogude liikursuurtükist AT-1 *vene keeles*
**Ivo Pill** (sündinud 6. aprillil 1955 Tallinnas) on eesti vaimulik.

Ta on lõpetanud 1974. aastal Tallinna 2. Keskkooli ja 1978. aastal Kaarepere Sovhoostehnikumi. Aastatel 1989–1993 õppis ta EELK Usuteaduste Instituudis. 1997. aastal omandas ta bakalaureusekraadi usuteaduses ja 2008. aastal bakalaureusekraadi ajaloos. Töötanud metsatehniku, metsavahi, treiali ja keevitajana. Oli Eesti Kongressi saadik. Töötanud Lüllemäe Põhikooli ja Tsirguliina Keskkooli ajaloo-, filosoofia- ja religiooniõpetajana.

Teenistuskäik
-------------

Ordineeritud diakoniks 5. detsembril 1989, aseõpetajaks 6. juunil 1990, antud õpetaja õigused 10. juunil 1993. Ta oli 1990. aastal Vastseliina Katariina koguduse õpetaja. Alates 1. oktoobrist 1990 kuni 2023. aasta mai lõpuni oli ta EELK Sangaste koguduse õpetaja (alates juunist 2023 samas abiõpetaja) ning 1991–2023 ühtlasi ka Laatre koguduse hooldajaõpetaja. 

Olnud 1990. aastal Võru vikaardiakon, aastatel 1997–2001 Elva hooldajaõpetaja, aastatel 1997–1999 Karula hooldajaõpetaja, aastatel 1997–2002 Nõo hooldajaõpetaja, aastatel 1998–1999 Helme ja Taagepera hooldajaõpetaja. Ta on olnud EELK Kirikukogu liige aastatel 1992–1997 ning 2009–2013.

Tunnustus
---------

* 2005 EELK tänukiri
* 2012 teeneteristi III järk
* 1996 B. G. Forseliuse Seltsi medal "Wastne Testament 1686"
* 2022 Valgamaa teenetemärk

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 9. juuli 2017. Vaadatud 3. veebruaril 2017.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)

Kirjandus
---------

* Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku vaimulike leksikon

Välislingid
-----------

* Elulugu Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku vaimulike leksikonis
Hans Wegner'i tool Pompidou kultuurikeskuses Pariisis
Tool "Paabulind" (1947)
**Hans Jørgensen Wegner** (2. aprill 1914 – 26. jaanuar 2007) oli Taani mööblidisainer, kelle looming, lisaks Poul Henningseni ja Arne Jacobseni jt omale, tegi taani disaini eelmise sajandi keskpaigas rahvusvaheliselt tuntuks. Tema modernistliku kooli rõhuasetusega funktsionaalset modernistlikku stiili on sageli kirjeldatud kui "orgaanilist funktsionaalsust". Antud koolkond tekkis peamiselt Skandinaavia riikides, kus tegutsesid samal alal Poul Henningsen, Alvar Aalto, Arne Jacobsen jt. Oma eluajal kavandas ta üle 500 tooli, millest üle 100 läks masstootmisse ning millest paljud on muutunud äratuntavateks disainiikoonideks.
Lisaks mööblile lõi ta lauahõbedat, tapeete ja palju erinevaid valgusteid.

Enne Kopenhaageni Kunsti- ja Käsitöökooli astumist õppis ta tisleritööd. Samas koolis oli ta hiljem 1946–1953 loengupidaja.
Alates 1938–1942 töötas ta mööblidisainerina Arne Jacobseni ja Erik Molleri arhitektuuribüroos. Aastal 1943 asutas ta oma praksise Gentoftes ja tegi koostööd Børge Mogenseniga sisekujunduse loomisel, mida eksponeeriti 1946. aastal Kopenhaagenis toimunud mööblinäitusel. Kogu oma pika karjääri jooksul projekteeris ta palju mööblit tuntud Taani mööblitootjatele Johannes Hansenile ja Fritz Hansenile.

Wegner on pälvinud olulisi disainiauhindu alates Lunningi auhinnast aastal 1951, Milano Triennale Grand Prix'ist samal aastal, prints Eugeni medalist Rootsis kuni Taani Eckersbergi medalini. 1959. aastal andis Londoni Royal Society of Arts talle kuningliku audoktori nimetuse (Royal designer for industry). Tema loomingut on mitmes mainekas rahvusvahelises disainikogus, sealhulgas New Yorgi Moodsa Kunsti Muuseumis ja Müncheni Die Neue Samlungis.
|  |
| --- |
|  **Poks** |
| Riik |  | Poola |
|  |
| 2. ring | 1976 | Raskekaal |
|  |
| Veerand-finaal | 1974 | Raskekaal |
|  |
| Kuld | 1975 | Raskekaal |
| Veerand-finaal | 1979 | Üliraskekaal |

**Andrzej Biegalski** (5. märts 1953; Gierczyn, Mirski vald, Lwówek Śląski maakond, Alam-Sileesia vojevoodkond – 14. märts 2017; Jastrzębie-Zdrój, Sileesia vojevoodkond) oli Poola poksija.

Harrastajana
------------

Ta pidas kokku 237 kohtumist ja võitis neist 201.

### Poola meistrivõistlustel

Ta oli kokku kolmekordne Poola meister – raskekaalus (üle 81 kg) aastatel 1974 ja 1978 ning üliraskekaalus (üle 91 kg) 1979. aastal.

### Kaasaegsetel olümpiamängudel

Ta osales raskekaalus (üle 81 kg) 1976. aasta Montréali olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas 2. ringis hilisemale pronksmedalivõitjale John Tate'ile (USA) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.

### Maailmameistrivõistlustel

Ta osales raskekaalus (üle 81 kg) 1. maailmameistrivõistlustel (Havanna, 1974), kuid kaotas veerandfinaalis hilisemale pronksmedalivõitjale Fatai Ayinlale (Nigeeria) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.

### Euroopa meistrivõistlustel

Ta võitis raskekaalus (üle 81 kg) 21. Euroopa meistrivõistlustel (Katowice, 1975) kuldmedali ja tuli Euroopa meistriks.

Ta osales üliraskekaalus (üle 91 kg) 23. Euroopa meistrivõistlustel (Köln, 1979), kuid kaotas veerandfinaalis hilisemale pronksmedalivõitjale Horen Indžjanle (NSV Liit) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.

Viited
------

1. ↑  Poola täiskasvanute meistrivõistlused poksis. Inglise keeles
2. ↑  21. suveolümpiamängude poksivõistlus. Montréal 1976. Tulemused inglise keeles
3. ↑  1. maailmameistrivõistlused poksis. Havanna 1974. Tulemused inglise keeles
4. ↑  21. Euroopa meistrivõistlused poksis. Katowice 1975. Tulemused inglise keeles
5. ↑  23. Euroopa meistrivõistlused poksis. Köln 1979. Tulemused inglise keeles

Välislingid
-----------

* Andrzej Biegalski veebisaidil Olympedia Muuda Vikiandmetes
***Causus defilippii*** on rästiklaste sugukonna maoliik.

Kirjeldus
---------

*Causus defilippii* keskmine kogupikkus (keha koos sabaga) on 20–35 cm , harva 50 cm.

Pea on lühike ja lai, nokis on esileuletuv, nokisekilbis on suur. Silmad on keskmise suurusega. Silmakilbiste ring koosneb 1–2 silmaeessest , 1–2 silmatagusest ja 1–2 silmaalusest kilbisest mis eraldavad silma ülamokakilbisest. Ülamokakilbiseid on kokku 6–7 ja alamokakilbiseid 7–10. Esimesed 3–4 alamokakilbised on ühenduses eesmiste alalõuakilbistega. Tagumised alalõuakilbised on väikesed ja teistest kilbistest eristamatud. Oimukilbiseid on 2+3, vahel 2+4, ja harva ka 1+2.

Keskkehal on 16–18 rida seljakilbiseid. Kõhukilbiseid 108–128: harva 117 isastel, või ka 118 emastel. Anaalkilbis paaritu. Sabaaluste kilbiste arv 10–19: harvemini 14 isastel, või rohkem kui 15 emastel.

Mao soomuste värvus on varieeruv helepruunist punakaspunase, halli või hallikasrohelise põhjaga, mida ilmestavad (süvendavad) erineva kujuga värvilaigud seljal. 

Kõhualune on kollakasvalge. Noored maopojad on läikivmustad või hallid.

Levila
------

Neid võib kohata roomamas Sambias, Tansaanias, Malawis, Zimbabwes, Mosambiigis, Botswanas, Kongo Demokraatlikus Vabariigis, Lüuna-Aafrika Vabariigis ja Svaasimaal.

Viited
------

1. ↑  Causus defilippii (JAN, 1862), Roomajate andmebaasi veebiversioon (vaadatud 6.05.2015)(*inglise keeles*)
2. ↑  Causus defilippii, ADW, veebiversioon (vaadatud 6.05.2015)(*inglise keeles*)

*Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Causus defilippii ja ingliskeelset artiklit en:Causus defilippii seisuga 6.05.2015.*
"Waldkircheni Madonna II", u 1510, Dresdeni skulptuurikogu Chemnitzis
"Kaunis värav" Annaberg-Buchholzi Püha Anna kirikus
**Hans Witten** ehk meister **H. W.** (sündinud u 1470/80 oletatavasti Braunschweigis; surnud pärast 1522 oletatavasti Annabergis) oli saksa skulptor, kelle kolm teost on signeeritud lühendiga H. W. ülejäänud on talle omistatud stiililise sarnasuse põhjal. Oli väljapaistev hilisgooti meister, kes töötas Braunschweigis ja selle ümbruses, enne kui siirdus Saksimaale ja lõi seal oma tuntuimad teosed, sealhulgas Freibergi toomkiriku Tulbikantsli.

Looming
-------

H. W. on pälvinud tänu oma väljendusrikkale ja fantaasiaküllasele loomingule võrdluse luuletajaga skulptuuris. Ta on hilisgooti skulptuuri üks osavamaid meistreid, kes arendas välja oma markantselt eristuva peene ja detailirohke autoristiili. Selles on nähtud alamsaksi skulptuuri, eelkõige Veit Stoßi ja Tilman Riemenschneideri loomingu, samuti Martin Schongaueri ja Albrecht Düreri graafika mõjusid. Ka 16. sajandil on H. W. teosed stiililiselt lähemal hilisgootikale kui renessansile.

Viited
------

1. ↑  Meister H. W. - wissen.de
2. ↑  Witten, Hans. - Web Gallery of Art

Välislingid
-----------

* Catalogue raisonné zum Meister H. W. - UnserEbersdorf.de
* Hans Witten. - Deutsche Digitale Bibliothek
**Kalamäe soo** oli tõenäoliselt allikaline heinamaa Põhja-Tallinnas Karjamaa asumis enne paikkonna hoonestamist, hõlmates ligikaudselt tänase Erika, Angerja ja Karjamaa tänava piirkonna.

Erika tänava ja Suur-Karjamaa tänava (alates 1939 Tööstuse tänav) rajamisega soo tükeldati.

19. sajandi viimasel veerandil valminud Johann Friedrich Eurichi koostatud Tallinna üldmõõdistusjoonistel (1880.-1882.a. ja täpselt dateerimata joonis 19. sajandi viimasest veerandist) on soo veel olemas ning selgelt kujutatud.

Soo järgi on nime saanud Soo tänav.

Nimi
----

Aleksander Kivi on teadmata põhjusel nimetanud sood *Kalamaja sooks*.

Viited
------

1. 1 2  Aleksander Kivi (1972). *Tallinna tänavad*. Tallinn: Valgus. Lk 83.
2. ↑  Tõnu Raid (2011). *Tallinn ajaloolistel linnaplaanidel 1634-1989*. Tallinn: Grenader. Lk 78. ISBN 9789949448548.
3. ↑  TLA.149.4.538, leht 52
4. ↑  Robert Nerman, Leho Lõhmus (2013). *Tallinna asumid ja ametlikud kohanimed*. Tallinn: Tallinna Linnaplaneerimise Amet. Lk 294. ISBN 978-9949-33-215-1.