recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Aini Oja** (sündinud 24. veebruaril 1941 Kasepää vallas Tartumaal) on eesti mullateadlane.

Elulugu
-------

Aini Oja on talupidaja tütar.

Lõpetas 1958 Paide Keskkooli, 1964 Eesti Põllumajandusakadeemia agronoomiateaduskonna, 1969 samas aspirantuuri, põllumajanduskandidaat (1976, Leningradi Polütehniline Instituut), väitekiri "Микрoморфологический и минералогический состав почв, образованных на красно-бурой морене". Täiendas end 1965–66, 1967 ja 1983 Moskva Ülikoolis. Oli 1964–65 Eesti Põllumajandusprojekti vaneminsener, 1983–84 juhtivinsener, 1985–90 projekti peainsener, 1965–66 EPA mullateaduse ja agrokeemia kateedri assistent, 1969–71 vanemõpetaja, 1971–83 vanemteadur, 1990–96 maaviljeluse kateedri laborant. Õpetanud mullateadust, muldade mikromorfoloogiat ja mineraloogiat.

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkond: muldade mikromorfoloogia ja mineraloogia. Üleliidulise Mullateadlaste Seltsi Eesti Filiaali laekur-sekretär (1965–84). Üle 40 teadustrükise.

Teoseid
-------

* О микроорфологии и минералогии почв на красно-бурой морене. // Научн. тр. ЭСХА 75. Тлн, 1971
* Mineraloogia praktikum (kaasautor). Tartu, 1974
* Micromorphology of some Brown Soils. // Zeszyty problemowe postepow nauk rolniczych 123. Warszava, 1972
* Микроморфологические признаки ранних стадии культурного почвообразования. // Бюлл. Почвенного ин-та ВАСХНИЛ 28. M, 1984.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Kirjandus
---------

* Eesti Põllumajanduse Akadeemia õppe-teadusliku koosseisu bio-bibliograafiline teatmeteos 1951–1981. Trt, 1981, 40
* Eesti Põllumajanduse Akadeemia töötajad ja vilistlased 1981–1990. Trt, 1991, 34
* Horisont (1977) 2, 45
* Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Jazeps Paplavskis** (sündinud 10. juunil 1938 Auri vallas Dobele maakonnas Lätis) on Eesti ehitusteadlane.

Elulugu
-------

Jazeps Paplavskis on talupidaja poeg, lätlane.

Lõpetas 1957 Riia Ehitustehnikumi, 1962 Riia Polütehnilise Instituudi, 1971 aspirantuuri Moskva Ehituskonstruktsioonide Uurimise Instituudis, tehnikakandidaat (1971, samas), väitekiri "Сопротивление армированных силикатобетонных балок ударному воздействию". Oli 1964–1972 Silikaatbetooni Instituudi teadur, 1972–1981 poorbetoonkonstruktsioonide labori juhataja, 1981–1982 ehituskonstruktsioonide osakonna juhataja, 1982–1991 teadusdirektor, 1991– Aeroc AS-i nõukogu liige.

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkonnad: silikaatbetoonist ehituskonstruktsioonid, nende valmistamise tehnoloogia ja seadmed. Tähtsaimad tulemusi: uue tehnoloogia liini väljatöötamine Ahtme ehitusmaterjalide tehases (1988), tänapäevase poorbetoontehase loomine ja väljaehitamine (2002) Andjas Lääne-Virumaal. Osalenud riiklike standardite väljatöötamises. Eesti Vabariigi teaduspreemia (1991, kollektiivis). Üle 15 teadustrükise, 5 autoritunnistust.

Teoseid
-------

* Производство ячеистобетонных изделий по технологии AEROC. // Строит. материалы и изделия (2005) 3
* Исследование теплотехнических качеств газобетона AEROC (kaasautor). // Строит. рынок (2006) 9–10
* Создание нормативно-технической базы для применения ячеистобетонных изделий. // Строит. материалы и изделия (2007) 3
* Исследование процессов высыхания и теплового потока стен из газобетона AEROC (kaasautor). // Строит. материалы и изделия (2007) 3
* Разработка межгосударственных стандартов взамен ГОСТ 21520-89 и ГОСТ 25485-89 в части ячеистых бетонов автоклавного твердения (kaasautor). // Строит. материалы (2007) 4

Viited
------

1. 1 2 3 4  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Kirjandus
---------

* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Valge laev** oli 1860. aasta paiku Tallinna lähistel Juhan Leinbergi ehk Prohvet Maltsveti ümber kogunenud sekti uskumustes laev, mis pidi tulema ja viima usklikud paremale maale. Soterioloogilise legendi taustaks olid eestlaste seas 19. sajandi vältel levinud väljarändamine ning sellega seotud uskumused "tsaari antavast" maast Venemaal, peamiselt Siberis, kuid ka Kaukaasias, Krimmis jms.

Riho Saardi järgi mainivad varasemad allikad maltsvetlaste uskumist ime läbi Jeruusalemma jõudmisest või pilve ootamisest, mis neid ära viiks. Ning *valge laeva* ootamise jutt on tekkinud hiljem kuulujuttude segunemisel. Maltsvetlaste valge laeva ootamise jutt hakkas ajakirjanduses levima 1861. aasta juunist ning selle kinnistas Eduard Vilde oma romaaniga "Prohvet Maltsvet".

Maltsvetlastest saati on valge laev muutunud eesti kultuuris tugevaks kujundiks, tähistades oodatavat ja loodetavat pääsemist, mis võib ka tulemata jääda. Ajaloolisi paralleele on nähtud nii Teise maailmasõja aegse massilise põgenemisega üle Läänemere (peamiselt Rootsi) kui ka Nõukogude aja alguses katkenud sidemete taastamise järel esimesena Eesti ja Soome vahet kurseerinud reisilaevaga Georg Ots.

Valge laeva ainetel on sündinud rida lavateoseid, näiteks Jaan Metua näidend "Valge laev" neljas vaatuses 1905. aasta sündmustest (1931), Anne Türnpu näidend "Valge laev ja taevakäijad" (etendatud 2004. aastal Eesti Muusikaakadeemia Kõrgema Lavakunstikooli XXI lennu diplomilavastusena Albu mõisas), Viktor Siilatsi muusikal "Valge laev" eestlaste väljarändest Krimmi 19. sajandi teisel poolel.

1988. aastal ilmus Osvald Toominga raamat "Musta Mandri kasupoeg. Rahva sõda ehk Valge laev". Eestis elanud rootslase, Teise maailmasõja aastail eestirootslaste evakueerimist korraldanud Carl Mothanderi mälestusteraamat "Rootsi kuninga valge laev", mis ilmus eesti keeles 2011. aastal Anu Saluääre tõlkes. Kriitik Aivar Kull kirjutas 1998. aastal Hellar Grabbi raamatu "Vabal häälel" arvustuse "Meie kriitika valge laev".

1970. aastal valmis režissöör Kalju Komissarovi käe all täispikk mängufilm "Valge laev" (operaator Jüri Garšnek, näitlejad Enn Kraam, Katrin Kumpan, Kalju Komissarov, Ago Roo, Tõnu Tepandi, Tõnu Mikiver, Einari Koppel, Gunnar Kilgas, Aarne Üksküla, Mikk Mikiver).

"Valge laev" on ka ansambli Ultima Thule laul Peep Ilmeti sõnadele. Samanimeline on 8. lugu Violina 2010. aasta debüütalbumilt "Maagiline" (muusika ja sõnad Mihkel Mattisen, esitaja Jassi Zahharov).

Viited
------

1. ↑  Riho Saard, Vilde kui maltsvetluse konstrueerija, Keel ja Kirjandus, 2015 nr 3
Jaan VanakamarJaan Vanakamar
**Jaan Vanakamar** (12. märts 1886 Kamara, Viljandi — 1918 Petrograd), oli eesti kunstnik ja karikaturist.

Tema vanemad olid Jaak Vanakamar (1837–1902) ja Anu Vanakamar, sündinud Vares (1838–1924).

1904. aastal asus õppima Ants Laikmaa ateljeekoolis, kus andeka õpilasena sai prii õppimise ja elamisvõimaluse. Võttis osa 1905. aasta revolutsioonilistest sündmustest, mille eest karistati teda 25 kepihoobiga. 1910. aastal täiendas end Münchenis (Ants Laikmaa poolt Viljandi Eesti Põllumajandusseltsile tehtud Carl Robert Jakobsoni portree eest saadud 200 rubla eest). Juba 1910. aastal võttis ta kümmekonna portree ja maastikuga osa Tallinna Eesti Kunstiseltsi näitustest. 1911—1913 õppis koos Jaan Vahtraga Riia kunstikoolis. 1914 — 1915 töötas Estonia teatris dekoraatorina ja osales Viljandi karskusseltsi "Vabadus" näiteringis näitlejana, näitejuhina ja lavadekoraatorina. 

1917. aastal Oktoobrirevolutsiooni päevil kujunes temast üks aktiivsemaid bolševistlikke tegelasi, võttes jällegi osa revolutsioonilistest sündmustest Viljandis, nimetati 1917. aasta novembris Viljandi Maavalitsuse liikmeks. Alates 1918. aastast oli Viljandi Rahvamaja juhataja. 1918. aastal evakueerus Nõukogude Venemaale, kus hukkus liiklusõnnetuses (teise allika järgi hukkus Punaarmee ridades võideldes).

Tema karikatuure avaldati huumori ja satiiriajakirjades Mulk (1908) ja Ulak (1908), kasutades pseudonüümi Rooskaja.

Allikad
-------

* Kunstiteadus. Kunstikriitika 4, 1984
* *Rein Loodus - Viljandi Kunstielu*. Tallinn: Kunst. (lk 100-101)
* Sakala kalender 1991 - Hardu Toomet "Ühe maali lugu" (lk 96-97)

Viited
------

1. ↑
2. ↑  Tiiu Männiste (23. veebruar 2005). "Kunstnikud jäädvustavad aja kulgu". *Sakala*.
3. ↑  Jaan Vahtra "Minu noorusmaalt", III, lk 81-90
4. ↑  Viljandi maavalitsus pöörde ja heitluse aegadel, Sakala (1878-1940), nr. 136, 18 november 1938
5. ↑  *Rein Loodus - Viljandi Kunstielu*. Tallinn: Kunst. Lk 100-101
6. ↑  Sakala kalender 1991 - Hardu Toomet "Ühe maali lugu" (lk 96-97)
Dallase Maakonna Administratiivhoone 2005. aastal
Texase Kooliõpikute Hoidla 1963. aastal
Mälestustahvel Texase Kooliõpikute Hoidla seinal
**Texase Kooliõpikute Hoidla** (inglise *Texas School Book Depository*; praegune nimi **Dallase Maakonna Administratiivhoone** (*Dallas County Administration Building*)) on hoone Texases Dallase kesklinna lääneosas aadressil Elm Street 411.

Vastavalt ametlikule versioonile tulistas Lee Harvey Oswald 22. novembril 1963 kell 12:30 kohaliku aja järgi Texase Kooliõpikute Hoidla kuuendalt korruselt lahtises autos möödasõitvat presidenti John F. Kennedyt, haavates teda surmavalt.

Hoone ajalugu
-------------

Hoone ehitati 1898. aastal viiekorruselisena. 1901. aastal tabas maja välk ja ehitis põles peaaegu täielikult maha. Maja ehitati 1903. aastal uuesti üles seitsmekorruselisena. Texase Kooliõpikute Hoidla hakkas hoonet rentima 1962. aastal. Texase Kooliõpikute Hoidla kolis hoonest välja 1970. aastal. 20. juulil 1972 püüti hoonet süüdata. Dallase maakonna administratsioon ostis maja 1977. aastal. 1989. aastal avati hoone kuuendal korrusel president John F. Kennedy mõrva teemaline muuseum ("Sixth Floor Museum").

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 26. veebruar 2014. Vaadatud 26. juulil 2016.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
2. ↑
3. ↑
4. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 17. august 2016. Vaadatud 26. juulil 2016.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
5. ↑
6. ↑
7. ↑
Hävitaja Novik 1913. a
**Novik** (vene keeles *Новик*) oli Venemaal enne Esimest maailmasõda ehitatud (hävitaja).

Ajalugu
-------

Laeva ehitus algas 19. juulil (vkj)/ 1. augustil 1910 Putilovi tehases Peterburis. Laev lasti vette 21. juunil (vkj)/ 4. juulil 1911. Novik võeti pärast katsetusi ja parandusi 1913. aastal Venemaa mereväe Balti laevastiku teenistusse. Samal aastal külastas laeva ka keiser Nikolai II.

Oli valmides üks parimaid hävitajaid ning kiiremaid laevu maailmas.

Esimese maailmasõja ajal osales Novik mitmes tulevahetuses, merelahingus ja muus operatsioonis. Sattus ka Naissaare lähistel madalikule. Alates septembrist 1918–1925 oli laev teenistusest välja arvatud ja seisis.

Tüübi alglaevana
----------------

Noviku edasiarendustena valmistati Venemaal 4 põhimodifikatsiooni-laevaklassi ühtekokku 53 laevaga. Kõik arendatud modifikatsioonid eristuvad algsest Novikust silueti poolest eesmise kitsa korstna puudumisega.

Kirjeldus
---------

Laeva pikkus oli 102,43 m, laius 9,53 m. Makismaalne kiirus oli 36 sõlme. Laeval olid Vene laevastikus uudsena jõuallikad auruturbiinid, mille katelde kütmiseks kasutati söe asemel vedelkütust.

Relvastuses oli algselt 4 102 mm kahurit, 4 2-torulist 457 mm torpeedoaparaati, 4 7,62 mm kuulipildujat ja 50 miini. Hiljem lisati õhutõrjerelvastust ja vahetati torpeedoaparaadid 3-torulisteks.

Edasine teenistus
-----------------

Jakov Sverdlov
13. juulil 1926 nimetati laev Nõukogude Vene riigitegelase Jakov Sverdlovi järgi. Samuti ehitati 1925–1929 ümber hävitajate juhtlaevaks (liidriks), tugevdades relvastust ja suurendades veeväljasurvet. 1937–1940 ehitati uuesti ümber tavaliseks hävitajaks.

Laev hukkus Nõukogude vägede evakueerumisel Tallinnast 28. augustil 1941, kui sattus ristleja Kirovi kõrval sõites miinile. Väidetavalt hukkus koos laevaga ka pardal viibinud Eesti juhtivaid kommuniste Johannes Lauristin.
**Rodeesia kodusõda** (ka **teine chimurenga** või **Zimbabwe vabadussõda**; inglise keeles *Rhodesian Bush War*, otsetõlkes *Rodeesia põõsasõda*) oli juulist 1964 detsembrini 1979 tunnustamata riigis Rodeesias (hilisem Zimbabwe-Rodeesia) aset leidnud sisekonflikt. Kodusõjas osales kolm peamist osapoolt: valge vähemuse juhitud valitsus, mille eesotsas oli Ian Smith (hiljem piiskop Abel Muzorewa); Zimbabwe Aafrika Rahvusliidu (ZANU) relvastatud tiib, mille eesotsas oli Robert Mugabe ja Zimbabwe Aafrika Rahvaliidu (ZAPU) relvastatud tiib Zimbabwe Rahva Revolutsiooniarmee (ZIPRA), mida juhtis Joshua Nkomo.

Sõda viis 1978. aastaks Smithi ja Muzorewa poolt allkirjastatud lepinguni, millega 1979. aasta juuniks kehtestati üldine valimisõigus ning Zimbabwe-Rodeesiaks ümbernimetatud riigis tehti lõpp valge vähemuse poolt dikteeritud valitsustele. Uus valitsus siiski rahvusvahelist tunnustust ei pälvinud ning sõda jätkus hoolimata sellest, et ükski osapool 14 aasta jooksul sõjalist ülekaalu ei olnud saavutanud.

1979. aasta detsembris kohtusid Zimbabwe-Rodeesia tunnustamata valitsus, Ühendkuningriigi valitsus ning Mugabe ja Nkomo poolt loodud Patriootlik rinne Londonis Lancaster House's ning allkirjastasid Lancaster House'i kokkuleppe. Zimbabwe-Rodeesia läks ajutiselt tagasi Briti kontrolli alla, kuni 1980. aasta märtsis peeti brittide ja Rahvaste Ühenduse järelevalve all uued valimised. Nende valimistega saavutas Zimbabwe rahvusvaheliselt tunnustatud iseseisvuse.
NSV Liidu lennukid MiG-23 Tapa lennuvälja kohal. Foto 1980. aastate lõpust
**Tapa lennuväli** on endine NSV Liidu õhuvägede sõjalennuväli, mis jääb Tapa linnast mõni kilomeeter lõuna poole.

Lennuvälja ICAO kood oli **EETA**, kuid Tapa lennuvälja enam lennuväljana ei kasutata.

1951. aastal laiendati Tapa lennuvälja ja 1952. aastal formeeriti Leningradi Sõjaväeringkonnale allunud 81. hävituslennuväediviis, mille koosseisus oli 609. 655. ja 656. hävituslennuväepolgud, 901. ja 902. üksikut lennuväetehnikapataljon ja paar väiksemat väeosa (sh 249. lennuväepolügoon). 

Hävitaja MiG-15
1. juulist 1960 saadeti 81. hävituslennuväediviisi juhtkond laiali, kaks polku ja kaks lennuväetehnikapataljoni jäid Tapale alles ning anti 14. õhutõrjediviisi koosseisu. 1961. aastal baseerus 655. hävituslennuväepolk ümber Pärnu lennuväljale, kus varem olid Nõukogude Balti laevastiku merelennuväeosad.

Mikojan-Gurevitš MiG-19
Jak-28
Jak-25
Hävitaja MiG-23
Tapal ja Tapa lennuväljal, Tapa sõjaväelinnakus paiknesid järgnevalt:

* 656. hävituslennuväepolk (*656 ИАП* (IAP), s/o 31522).

Relvastuses: MiG-15bis, 1952–1957; Jak-25M, 1957–1966; MiG-19, 1957–1970ndad; Jak-28P, 1966–1981; MiG-23ML/MLD, 1981–1993
* 91. üksik lennuvälja hoolduspataljon ( s/o 40377), Tapal ning ka Jootmel asunud s/o 40377 lennujuhtimise punkt ning Räsnal asunud ladu ja raadiojaam
* 1198. üksik side ja raadiotehniline pataljon.

Tapa lennuvälja raadiomajakad asusid Jootmel, Imastus (Loksul) ja Kikus, tagavarakütuseladu Jootmel, laod Moel ja Räsnal (Suugal). Raadiojaam asus Räsnal. Tapa väeosale kuulus Rutja varulennuväli.

 *Pikemalt artiklis NSV Liidu õhukaitseväed Eestis*

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Tapa lennuväli** |

Viited
------

1. ↑  656-й истребительный авиационный полк ПВО, *Противовоздушная оборона (ПВО)* PVO Soviet Armed Forces, 1945-1991

| * v
* r
Eesti lennujaamad ja lennuväljad |
| --- |
| Lennujaamad | 
Kuressaare **·** Kärdla **·** Tallinn **·** Pärnu **·** Tartu |
| Lennuväljad | 
Humala **·** Jõhvi **·** Karksi **·** Kihnu **·** Lyckholmi **·** Narva **·** Nurmsi **·** Rakvere **·** Rapla **·** Ridali **·** Riidaja **·** Ruhnu **·** Varstu **·** Viljandi **·** Vormsi |
| Kopteriväljakud | 
Salme **·** Tallinna Linnahall |
| Kaitseväe lennuväljad | 
Ämari |
| Mahajäetud lennuväljad | 
Haapsalu **·** Lasnamäe **·** Piirissaare **·** Raadi **·** Rutja **·** Tapa |
**Vladimir** Germanovitš **Bogoraz** (pseudonüümid Vladimir Bogoraz-Tan, N. A. Tan; 27. aprill 1865 – 10. mai 1936) oli vene antropoloog, keeleteadlane ja kirjanik. 

Ta tegeles peamiselt Siberi põhjarahvastega (austava lisanime *Tan* sai ta tšuktsidelt). 1924–1936 oli ta Põhja Komitee juht, mis tegeles põhja rändrahvaste eluolu uurimise ning parandamise katsetega. Esialgu oli see tahe siiras (1920. aastate vabamad Nõukogude olud võimaldasid ajada ka mittekommunistlikku joont), kuid alates 1929 pidi ka Põhja Komitee alluma stalinlikule poliitikale ning sellest sai repressiooni tööriist. Bogoraz püüdis siiski kuni surmani põhjarahvaid soosida ning lõi mitmeid kirjakeeli (toona veel ladina tähestikuga). Bogorazi teooriad põhinesid lääne autorite töödel, mistõttu ta peale 1929. aastat sattus koos teiste Vene olulisemate etnograafidega põlu alla.

Peale tema surma saadeti Põhja Komitee kui "igand" Stalini käsul laiali.

Välislingid
-----------

 Vladimir Bogoraz – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
**Petrõkivka maal** (ukraina keeles Петриківський розпис) on rahvapärane Ukraina dekoratiivmaalistiil, mis pärineb Dnipropetrovski oblasti Petrõkivka külast, kus selles stiilis ehiti valgeks lubjatud talude majaseinu ning tarbeesemeid. Stiilile on omane lillemuster, teatud pintslitõmbed ja valge taust, kuigi kaasaja kunstnikud kasutavad sageli ka musta, rohelist, punast ja sinist tausta. Motiividena on kasutusel ka pühaks peetavad sümbolid ja kaitsemustrid.

Petrõkivka maali stiilis detail 20. sajandi algusestPetrõkivka maali stiilis detail 20. sajandi algusest

Ajalugu ja materjalid
---------------------

Varaseimad stiilinäited pärinevad 18. sajandist ja seda viljeletakse tänini, sellest on saanud Ukraina popkultuuri osa. 

Algselt kasutati ornamente ahjude, majaesise seina ning akna- ja ukseraamide ehtimiseks. Materjalidena olid kasutusel taimsed värvid, kriit, kohalik savi ja tahm, sidusaineks munakollane, piim või kirsipuuvaik. Nõudluse kasvades hakkasid kohalikud kunstnikud maale looma, mida müüdi piirkonna taluturgudel. 1936. aastal loodi Petrõkivka külla ka sellele keskendunud kunstikool.

Petrõkivka maalistiil kuulub alates 2013. aastat UNESCO vaimse kultuuripärandi nimistusse.

Galerii
-------

* Siniste lilledega karpSiniste lilledega karp
* Musta taustaga ornamentMusta taustaga ornament
* Petrõkivka maali tähistav Ukraina müntPetrõkivka maali tähistav Ukraina münt
* Petrõkivka maali tähistav Ukraina markPetrõkivka maali tähistav Ukraina mark
* Petrõkivka asulasilt kohalikus stiilis maalingugaPetrõkivka asulasilt kohalikus stiilis maalinguga

Vaata ka
--------

* Ukraina kultuur
* Ukraina kunst

Viited
------

1. ↑  "Petrikovi maal - Ukraina dekoratiivkunsti kursus". *Kõrgem Kunstikool Pallas*. 14. september 2022. Originaali arhiivikoopia seisuga 14. september 2022. Vaadatud 14. septembril 2022.
2. 1 2  "Jõhvi Mihkli kirikus on avatud ukraina ornamentide näitus „Petrõkivka ime"". *johvimuuseum.ee*. Vaadatud 14. septembril 2022.
3. 1 2  "Petrykivka painting". *Home, Encyclopedia of Ukraine*. Vaadatud 14. septembril 2022.
**Inciems** on küla (*lielciems*) Lätis Sigulda piirkonna Krimulda vallas. Küla jääb piirkonna keskusest Raganast 14 ja Riiast 59 km kaugusele.

Külast lähevad läbi maanteed A3 ja P8. Inciems jääb Gauja rahvusparki. Külas on raamatukogu. Sinna jäävad Krustiņi, Daudase ja Inciemsi bussipeatus.

Küla asub endise Inciemsi mõisa alal. Pärast 1920. aasta maareformi määrati Tiesenhausenitele kuulunud mõis koos pargiga Anšlavs Eglītise isale, kirjanik Viktors Eglītisele. Anšlavs Eglītise mälestuste romaani "Pansion lossis" (Libri Livoniae, Tallinn 2015. ISBN 9789949386697) tegevus leiab aset Inciemsi mõisas. Kirjaniku 100. sünniaastapäeva puhul avati mõisapargis talle mälestusmärk.

Aastatel 2009–2021 kuulus küla Krimulda piirkonda. 2018. aastal oli külas 550 elanikku, 2022. aastal 539.

Inciemsi park

Viited
------

1. ↑  Läti Ruumiandmete Agentuur
2. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS
3. ↑
4. ↑  Autotransporta direcija
5. ↑  Autotransporta direcija
6. ↑  Autotransporta direcija
7. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 16. juuni 2019. Vaadatud 6. augustil 2022.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
8. ↑  Vietvārdu datubāze

| * v
* r
Krimulda valla asulad |
| --- |
| 
Brasla **·**  Eikaži **·**  Inciems **·**  Murjāņi **·**  Putniņi **·**  **Ragana** **·**  Sunīši **·**  Turaida **·**  Turaidas skola |
Bogdan Aurescu
**Bogdan Lucian Aurescu** (sündinud 9. septembril 1973 Bukarestis) on Rumeenia diplomaat ja poliitik. Ta oli aastatel 2009–2014 Rumeenia välisministeeriumi riigisekretär, novembrist 2014 kuni novembrini 2015 oli ta Rumeenia välisminister. Alates 4. novembrist 2019 on ta teist korda Rumeenia välisminister.

Ta on lõpetanud 1996. aastal Bukaresti Ülikooli, kus õppis õigusteadust.

Aastatel 2004–2009 töötas ta Haagis Rahvusvahelises Kohtus Musta mere Rumeenia-Ukraina piirivaidluste alal Rumeenia esindajana (koordineerides Rumeenia delegatsiooni tööd). Aastatel 2009–2014 Rumeenia välisministeeriumi riigisekretär (Eesti mõistes kantsler) ja selle töö kõrvalt ka Bukaresti Ülikooli professor. 24. novembrist 2014 kuni 17. novembrini 2015 oli ta Rumeenia välisminister.

4. novembrist 2019 kuni 15. juunini 2023 oli ta teist korda Rumeenia välisminister.

Viited
------

1. ↑
2. ↑  Romania. Ministries, etc. rulers.org

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Teodor Meleșcanu** | **Rumeenia välisminister**2014–2015 | Järgnev**Lazăr Comănescu** |
Jean-Baptiste Vuillaume
**Jean-Baptiste Vuillaume** (7. oktoober 1798 – 19. märts 1875) oli auhinnatud prantsuse keelpillimeister. Ta valmistas üle 3000 pilli ning oli ka ärimees ja leiutaja.

Elulugu
-------

Vuillaume sündis Mirecourtis, kus tema isa ja vanaisa olid pillimeistrid.

1818. aastal kolis Vuillaume Pariisi François Chanot' juurde töötama. Kolm aastat hiljem liitus ta Simon Lété, François-Louis Pique' väimehe meistritöökojaga Rue Pavée St. Sauveur' tänaval. Vuillaume'ist sai Lété partner ning 1825. aastal koliti uude töökohta Rue Croix des Petits-Champs' tänaval. Töökoja nimeks sai Lété et Vuillaume. Vuillaume'i esimesed sildid pärinevad 1823. aastast.

1827. aastal, uusgootika kõrgajal, hakkas Vuillaume järgi tegema vanu pille.[*viide?*] Samal aastal võitis ta hõbemedali Pariisi universuminäitusel ning aasta hiljem hakkas ta pidama oma äri.

Vuillaume'i töökoda sai Pariisis üheks tähtsamaks ning paarikümne aastaga kogus tuntust ka Euroopas. Suuresti aitasid tema edule kaasa 1855. aastal 80 000 frangi eest ostetud 144 Itaalia meistrite pilli, mille hulka kuulusid ka Messiah-Salabue Stradivari viiul ning veel 24 Stradivari instrumenti.

1858 kolis Vuillaume Ternese lähedale Rue Pierre Demours' tänavale, et vältida puidu importimisel Pariisi tollimaksu maksmist.

Vuillaume suri karjääri kõrgajal 1875. aastal Pariisis. Ta on maetud Montmartre'i kalmistule.

Pillid
------

Jean-Baptiste Vuillaume valmistas enam kui 3000 muusikainstrumenti ja kauples muusikatarvetega. Ta oli andekas leiutaja, kelle leiutisi sai näha mitmel suurel näitusel nii Londonis kui ka Pariisis. Ta on välja töötanud uusi pille ja mehhanisme, millest tähtsaimaks võib pidada suurt vioolat, mille ta nimetas *contraltoks*, ning kolmekeelelist 3,48 meetri kõrgust octobassi.

Auhinnad
--------

* 1827 – Pariisi riikliku tööstusnäituse hõbemedal
* 1834 – Pariisi näituse hõbemedal
* 1844 ja 1849 – Pariisi näituse kuldmedal
* 1851 – Londoni rahvusvahelise näituse nõukogu medal
* 1855 – Pariisi rahvusvahelise näituse kuldmedal

Viited
------

1. ↑  Millant, Roger (1972). *J. B. Vuillaume: Sa Vie et son Oeuvre* (French). London: W.E. Hill. OCLC 865746.`{{cite book}}`: CS1 hooldus: tundmatu keel (link)
2. ↑  *Les Luthiers Parisiens aux XIX et XX siecles*, Tom 3 "Jean-Baptiste Vuillaume et sa famille : Nicolas, Nicolas-François et Sébastien" by Sylvette Milliot, published by Édition les Amis des la Musique, 2006
3. ↑  Les Luthiers Parisiens aux XIX et XX siecles Tom 3 "Jean-Baptiste Vuillaume et sa famille : Nicolas, Nicolas-François et Sébastien" by Sylvette Milliot published by Edition les Amis des la Musique 2006
4. ↑  Octobasse & Contralto, Cité de la musique
Irlava koolimaja
**Irlava** (varem **Valdheimas**) on küla (*lielciems*) Lätis Tukumsi piirkonnas, Irlava valla halduskeskus. Küla asub merepinnast 50 meetri kõrgusel Abava jõe kaldal, asudes piirkonna keskusest Tukumsist 18 ja Riiast 81 kilomeetri kaugusel. Irlavas asuvad kultuurimaja, raamatukogu ja põhikool, seal tegutseb Rainise nime kandev lastekodu.

Irlavat on esmamainitud 1453. aastal. Tänapäevane Irlava küla moodustus XIX sajandil kohaliku kihelkonnakooli juurde, hiljem rajati sinna aga Irlava ja Grenči valla ühine vallamaja. Algselt kandis asula nime Valdheimas.

1840. aastal asutati Irlavasse Kuramaa rüütelkonna rahaga õpetajate seminar, kus said haridust Kuramaa kubermangu koolide lätikeelse õpetajad. Kool suleti venestamise käigus aastal 1900. Koolis õppisid dirigent Jānis Bētiņš, publitsist Pauls Dauge, jurist Atis Ķeniņš, helilooja Ernests Vīgners jt.

Külas asub Teises maailmasõjas hukkunud Nõukogude sõdurite vennaskalmistu, kuhu on maetud 250 sõdurit.

Küla lõunaservas asuv hiiepaik Peņķi terviseallikas on kultuurimälestisena kohaliku kaitse all. Irlavas asuvad Irlavas vidusskola, Irlava, Bērnu namsi ja Dzintarkalni bussipeatus.

Külas kasvav pärn ümbermõõduga 3,8 meetrit ja 20 Irlavas kasvavat mändi on looduskaitse all.

Küla järgi on nime saanud siluri Adavere lademe Irlava kihid.

2018. aastal oli külas 533 elanikku, 2020. aastal oli elanikke 518.

Viited
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  Latvijas pagasti. Enciklopēdija. Rīga : A/S Preses nams. 2001—2002. ISBN 9984-00-412-0.
4. ↑  Arthur Hoheisel. Das lettische Lehrerseminar der Kurländischen Ritterschaft in Irmlau. Lk. 33-41.
5. ↑  Список памятников и памятных мест, связанных с событиями Великой Отечественной войны, на территории Латвийской Республики
6. ↑  Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija. Valsts aizsargājamo nekustamo kultūras pieminekļu saraksts
7. ↑  IS Mantojums
8. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS
9. ↑  "Stratigraafia terminoloogia". Originaali arhiivikoopia seisuga 28. juuli 2021. Vaadatud 15. septembril 2020.

| * v
* r
Irlava valla asulad |
| --- |
| 
Dārtsmuiža **·**  **Irlava** **·**  Kalnmuiža **·**  Pētertāle **·**  Sāti **·**  Snapji **·**  Vaski |
**France 24** on rahvusvahelisele turule suunatud Prantsusmaa riiklik teleuudistekanal. Uudiseid edastatakse prantsuse, inglise, araabia ja hispaania keeles.

France 24 peakorter asub Pariisi äärelinnas Issy-les-Moulineaux's, kanal alustas tegevust 6. detsembril 2006. Suurim rõhk on uudiste edastamisel televisiooni kaudu. 

2010. aastal anti välja ka oma iPhone'i ja Androidi äpp. Tänapäeval saab France 24 uudiseid reaalajas jälgida ka France 24 kodulehel ja YouTube's.

2008. aastast on France 24 ainuomanik Prantsuse riigile kuuluv valdusühing France Médias Monde. Ainuomanikuks saamiseks tuli riigil ära osta ettevõtete TF1 Group ja France Télévisions osad. France 24 aastaeelarve on ligi 100 miljonit eurot.

France 24 ingliskeelne kanal on nähtav ka Eesti vabalevis. Jaanuaris 2018 käis France 24 stuudios intervjuud andmas president Kersti Kaljulaid.

Viited
------

1. ↑  "France 24 to launch its Spanish channel in 2017". *France 24*. 25. veebruar 2016. Vaadatud 16. august 2019.
2. ↑  "France 24, the company". *France 24*. Originaali arhiivikoopia seisuga 3. veebruar 2012. Vaadatud 3. veebruar 2012.
3. ↑  "Faits et chiffres" (prantsuse). Audiovisuel Exterieur de France. Originaali arhiivikoopia seisuga 30. detsember 2011. Vaadatud 1. märts 2012.
4. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 9. mai 2021. Vaadatud 29. mail 2020.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
Jaunburtnieki kool (2012)
**Jaunburtnieku skola** või **Jaunburtnieku pamatskola** (vanasti **Zaltiņi**, tõlkes *Jaunburtnieki kool* või *Jaunburtnieki põhikool*) on küla (*mazciems*) Lätis Valmiera piirkonnas Bērzaine vallas. Küla jääb endisest piirkonnakeskusest Kocēnist 21 ja Riiast 122 km kaugusele.

Küla on nime saanud seal asuva Jaunburtnieki kooli järgi. Kooli ja vana vallamaja juurde on asula ka tekkinud. Aastail 2009–2021 kuulus küla Kocēni piirkonda.

Külas kasvav Jaunburtnieki kooli pappel ümbermõõduga 5,42 meetrit ja Jaunburtnieki kooli tamm ümbermõõduga 4,9 meetrit on looduskaitse all.

Külast läheb läbi maantee V193. Seal on Jaunburtnieku skola bussipeatus.

Aastal 2007 oli külas ligikaudu 30 elanikku.

Viited
------

1. ↑  Läti Ruumiandmete Agentuur
2. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS
3. ↑  Autotransporta direcija
4. ↑  Vietvārdu datubāze

| * v
* r
Bērzaine valla asulad |
| --- |
| 
**Bērzaine** **·**  Jaunburtnieku pamatskola **·**  Vākšēni |
**Tõnu Tamm** (22. november 1942 Tartu – 14. august 2021) oli eesti näitleja ja kunstnik.

Tõnu Tamm lõpetas 1961. aastal Tartu 1. Keskkooli ja 1965. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri 2. lennu. Lavakunstikateedri 2. lennu lõpetajatest kokku pandud teatritrupp asus pärast lõpetamist 1965. aastal tööle Voldemar Panso eestvedamisel loodud Eesti NSV Riiklikus Noorsooteatris. Tõnu Tamm töötas seal 1975. aastani näitlejana.

Aastatel 1975–1976 töötas ta Viru varietees. 

Aastatel 1976–1992 oli ta Eesti Draamateatris näitleja, 1977–1988 ka lavastaja assistent. Aastatel 1994–1998 töötas ta Eesti Nuku- ja Noorsooteatris näitlejana ning aastatel 1999–2010 Estonia teatris lavastaja assistendina.

2013. avaldas ta raamatu tantsupedagoogist ja koreograafist Helmi Tohvelmanist – "Helmi, õpeta meid tantsima!".

Tõnu Tamm tegeles ka maalimisega, tuntud on tema maalid orhideedest. Ta oli 1968. aastast ka Eesti Orhideekaitse Klubi liige.

Isiklikku
---------

Tõnu Tamm oli Mari Lille abikaasa ning neil on tütred lastearst Katariina Tamm ja näitleja Elisabet Reinsalu.

Viited
------

1. ↑  Lennud. Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikooli veebisait.
2. 1 2 3 4  Suri näitleja Tõnu Tamm. Õhtuleht, 15. augustil 2021.

Välislingid
-----------

* Tõnu Tamm andmekogus IMDb (inglise)
* Tõnu Tamm Eesti Filmi Andmebaasis
**"Doraemon"** (jaapani keeles ドラえもん) on Jaapani mangasari, mille on kirjutanud ja illustreerinud Fujiko F. Fujio. Doraemoni põhjal on tehtud ka animeseriaal. 

Lugu räägib robotkassist Doraemonist, kes rändab 22. sajandil ajas tagasi, et abistada Nobita Nobi nimelist poissi.

"Doraemoni" mangasari ilmus kõigepealt 1969. aasta detsembris kuues eri ajakirjas. Shogakukani avaldatud originaalsarjas oli kokku 1345 lugu. Kogusid säilitatakse Takaoka keskraamatukogus Toyama prefektuuris, mis on ka Fujiko Fujio sünnikoht. Turner Broadcasting System ostis 1980. aastate keskpaigas õigused näidata "Doraemoni" põhjal tehtud animeseriaali ingliskeelsena USA-s, kuid loobus hiljem plaanist. 2013. aasta juulis teatas Voyager Japan, et manga avaldatakse digitaalselt inglise keeles Amazon Kindle'i e-raamatute teenuse kaudu. See on üks maailma suurima läbimüügiga mangasarju, näiteks 2015. aasta seisuga oli seda ostetud üle 100 miljoni eksemplari.

Film
----

* Doraemon: Nobita no Ritoru Suta Wozu 2021 (2022)

Välislingid
-----------

* Doraemon – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Ajaelehe Kolhoosnik (1949–1962) päis
**Vooremaa** (1949–1962 **Kolhoosnik**, 1962–1989 **Punalipp**) on Jõgeva maakonna ajaleht.

Jõgeval hakati maakonnalehte välja andma 1949. aastal, kui moodustati Jõgeva maakond ja maakonna lehe nimeks sai **Kolhoosnik**.

Kolhoosnikust sai **Punalipp** peamiselt Hruštšovi-aegse majanduse juhtimise ümberkorraldamise tõttu, kui moodustati territoriaalsed tootmisvalitsused. Nii korraldati ümber ka kohalikud ajalehed. Uus nimi anti lehele Tallinnast. Kohalike arvamusi küll küsiti, kuid neid ei arvestatud. Nii ilmuski 15. mail 1962 Punalipp nr 1, mis kandis alapealkirja „EKP Keskkomitee ja Eesti NSV Ministrite Nõukogu ajaleht Jõgeva Territoriaalse Tootmisvalitsuse juures".

6. mail 1989 ilmus esimene **Vooremaa**, mille päise kujundas Tiina Soo, kes oli kujundanud ka Punalipu viimase, 1981. aasta päise.

Ilmub kolm korda nädalas – teisipäeval, neljapäeval ja laupäeval.

2003 aastast oli peatoimetaja Helve Laasik, praegune peatoimetaja on Tiit Lääne.

Väljaandjaks AS Seitung.

2003–2006 aastatel ilmus koos Vooremaaga Jõgeva Linnaleht.

Kord kuus ilmuvad Vooremaa vahelehena ka Jõgevamaa omavalitsuste häälekandjad: 

* Jõgeva Valla Teataja,
* Palamuse Valla Teataja,
* Saare Valla Teataja,
* Torma Valla Teataja
* Pajusi Valla Leht
* Jõgeva Linna Leht
* Mustvee Linna Leht

Teisipäeviti ilmub Vooremaa reklaamilisa: 

* Jõgevamaa Ärileht.

Vooremaa vahel ilmub ka Kaitseliidu Jõgeva maleva ajaleht Kindel Tahe. 

* Aastast 1980 toimub ajaleht Vooremaa auhinnavõistlus maadluses.

Välislingid
-----------

* Ajalehe koduleht
Semipalatinski tuumapolügooni keskus Kurtšatovi linn (1991)
MapSemipalatinski tuumapolügoon
**Semipalatinski tuumapolügoon** oli Nõukogude Liidu esimene tuumapolügoon. See asus Kasahstanis 130 kilomeetrit Semipalatinskist läänes.

Semipalatinski testimispaika kasutati tuumakatsetusteks aastatel 1949–1989, kokku korraldati seal 456 katsetust, millest 340 maa all ja 116 atmosfääris.[*viide?*]

Tuumapolügooni asukoha valis 1947. aastal välja Lavrenti Beria, kes juhtis NSV Liidu tuumaprogrammi. Polügooniks oli 18 tuhat km² steppi, mille kohta Beria valetas, et see olevat asustamata. 19. augustil 1949 toimus seal operatsioon "Esimene välk", mille käigus lõhati NSV Liidu esimene tuumapomm RDS-1. 1947 rajati polügooni kirdenurka suletud linn Kurtšatov, mille elanikkonna moodustasid peamiselt tuumateadlased ja sõjaväelased ning kust juhiti tuumapolügoonil toimuvat.

Semipalatinski polügoonil elanud kohalike inimeste tervisele mõjusid sagedased tuumakatsetused halvasti. Täheldati suurenenud haigestumust vähki ja 5% lastest sündis geneetilise hälbega. Kokku sai tervisekahjustusi 200 tuhat inimest. Eriti suurenes haigestumus söögitoru-, kõhunäärme-, kopsu-, rinna- ja maksavähki. Seevastu mõnesse vähivormi haigestumus ei suurenenud: sellised olid emakakaela-, neeru-, jämesoole- ja pankreasevähk.

Semipalatinski tuumapolügooni sulges 19. augustil 1991 Nursultan Nazarbajev, kes tollal oli Kasahstani Kommunistliku Partei Keskkomitee esimene sekretär. Tänapäeval on see maailma kõige paremini läbi uuritud ja ainus avalikkusele avatud tuumapolügoon.

Pärast NSV Liidu lagunemist jäeti tuumapolügoon maha. Kurtšatovi elanike arv langes enam kui kaks korda, 20 tuhandelt 8–9 tuhandele. Radioaktiivne aine jäeti sinna, kus see olema juhtus, tavaliselt maa-alustesse käikudesse ja tavaliselt igasuguse valveta, nii et igaüks, niihästi varanduseotsijad kui terroristid, oleksid sellele juurde pääsenud. Kasahstan, Venemaa ja USA alustasid 1995 ühistegevust sellise olukorra lõpetamiseks. Radioaktiivne aine kas viidi ära või selleni viivad käigud suleti. See tegevus kestis 17 aastat ja põhiliselt salajas, et avalikkuses ei räägitaks, kui lihtne on Semipalatinskist radioaktiivset ainet hankida. Alles 2012. aasta oktoobris teatati, et nüüdsest kõrvalistel isikutel enam Semipalatinski polügoonil radioaktiivsele materjalile juurdepääsu ei ole. See operatsioon maksis kokku 150 miljonit dollarit.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Semipalatinski tuumapolügoon** |
Päevalehe toimetus (1907)
**Päevaleht** oli ajaleht, mis ilmus 1905–1940 Eestis.

Vaade Päevalehe toimetuse majale Pikk tänav 2 (taustal)
Vaade Päevalehe toimetuse majale Pikk tänav 2 (paremal)
Ajalehe esimene number ilmus 29. detsembril (vkj 16. detsembril) 1905 Tallinnas.

Ajalehe väljaandmine oli keelatud 1917. aasta detsembris ja 1918. aasta veebruarist novembrini, mil väljaanne ilmus nime Uus Päevaleht all.

Peatoimetajad
-------------

* 1908–1918 Georg Eduard Luiga;
* 1918–1927, Hans Rebane
* 1921–1934 Georg Eduard Luiga;
* 1933–1940 Harald Tammer.

Likvideerimine
--------------

Nõukogude võimu tulles ilmus Päevaleht regulaarselt viimast korda 26. juulil 1940. 

Päevalehelt natsionaliseeritud varad anti üle ELKNÜ Keskkomitee häälekandjale Noorte Hääl (ilmus aastatel 1940–1941 ja 1944–1990). Noorte Hääle esimene number ilmus 18. septembril 1940.

Kui Saksa väed jõudsid 1941. aasta augustis Tallinna, üritati uuesti välja anda ka Päevalehte. Kuid 29. augustil välja antud lehenumber jäi ka viimaseks. Kohe järgmisel päeval keelati ajalehe väljaandmine ähvardusega see konfiskeerida ja toimetaja vangistada.

1. veebruaril 1990 hakkas ajaleht Noorte Hääl ilmuma nimega Päevaleht.

Vaata ka
--------

* Noorte Hääl
* Perekonnaleht (Päevalehe kaasanne)
* Pilke- ja naljaleht Kratt

Viited
------

1. ↑  Päewaleht, nr. 1, vkj 16. detsember 1905
2. ↑  Olaf Esna, Okupatsiooni ajal Pärnus ilmunud lehed, Pärnu Postimees, 05.03.2009
3. ↑  "archivesportaleurope.net: Ajalehe Noorte Hääl toimetus". Originaali arhiivikoopia seisuga 11. aprill 2020. Vaadatud 11. aprillil 2020.

Välislingid
-----------

* Päevalehe digiteeritud numbrid 1905–1940
* Päevaleht: visa hing saab 100-aastaseks Eesti Päevaleht
**Kaltsupaber** on linastest ja puuvillastest kaltsudest valmistatud paber. 

Euroopas võeti kaltsupaber kasutusele kirjutusmaterjalina 12. sajandil ja see hakkas tasapisi asendama seni ainsa kirjutusmaterjalina kasutusel olnud pärgamenti. 15. sajandiks oli paberile kirjutamine juba üldlevinud.

Kuna tooraineks kasutatavad riideid olid enamuses valmistatud linasest materjalist, oli tooraine odav ja seda leidus praktiliselt kõikjal. Euroopas kasutati toormaterjalina ka puuvilla, millest valmistatud paberi omadused olid halvemad kui linasel kaltsupaberil. Veelgi halvem oli siidi ja villaste kaltsudega valmistatud paberi kvaliteet, see paber sobis ainult pakkepaberiks. 
Suure veekulu tõttu ehitati paberiveskid veerohkete jõgede kallastele. Eesti esimesed paberiveskid olid Emajõe, Võhandu ja Härjapea jõe ääres.

Kaltsupaberi valmistamise etapid
--------------------------------

* Kaltsude puhastamine mustusest, rasvast, värvist jm lubjaveega (lagunemisprotsessi kiirendamiseks tuli lubjavett sageli vahetada)
* kiudude määndamine (edasi jätkus lagundamisprotsess keldris)
* Loputamine
* Nõrgumine
* Purustamine purustusmasinas (6–12 tundi)
* Kaltsumassi kiududeks kloppimine (12–24 tundi)

Tulemuseks oli ühtlane paberipuder, mis laotati ühtlase kihina nõrgrestile poognateks tahenema.

Vaata ka
--------

* Rahapaber

Viited
------
**Kaarma-Loona mõis** (saksa keeles *Klausholm*) oli rüütlimõis Kaarma kihelkonnas Saaremaal. Nüüdisajal jääb mõis Saare maakonda Kaarma valda.

Mõis asutati 16. sajandil. Mõisa eestikeelne nimi tuleb Lodedelt, kes olid keskajal mõisa omanikud.

1919. aastal kuulus mõis maanõunik Odert von Pollile.

Vaata ka
--------

* Johannes Markus (1884 Kaarma-Loona mõis, Saaremaa – 1969 Toronto) oli Eesti diplomaat.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Kaarma-Loona mõis Eesti mõisaportaalis (vaadatud 24.01.2016)

Välislingid
-----------

* Kaarma-Loona mõis Eesti mõisaportaalis

Kaarma kirik
Kaarma kihelkond

**Kirik**: Kaarma  

**Mõisad**: Eikla mõis | Elme mõis | Haamse mõis | Kaarma mõis | Kaarma kirikumõis | Kaarma-Loona mõis | Kaarma-Suuremõisa mõis | Kaunivere mõis | Kellamäe mõis | Kudjape mõis | Laadjala mõis | Meedla mõis | Mullutu mõis | Muratsi mõis | Parila mõis | Piila mõis | Praakli mõis | Pähkla mõis | Randvere mõis | Sikassaare mõis | Tahula mõis | Tingiste mõis | Uue-Kaarma mõis | Vestli mõis
**Vahiteenistus** on sõjaväe objektide, isikkoosseisu ja vara valve ning auavaldused selleks määratud vahtkondlaste poolt.

Vahiteenistuse eesmärk ja jagunemine
------------------------------------

Vahiteenistuse eesmärgid on:

* sõjaväe isikkoosseisu, väeosa jt valveobjektide turvalisuse kaitse
* vahialuste sõjaväelaste valvamine
* auavaldused

Vahiteenistus jaguneb garnisonivahiteenistuseks ja väeosasiseseks vahiteenistuseks. Garnisoniülema korraldusel toimuv garnisoni väeosade vahiteenistus on garnisonivahiteenistus. Garnisoniteenistuse moodustavad kõik need ülesanded, mida garnisoni väeosad täidavad väljaspool neile eraldatud piirkonda turvalisuse, vahiteenistuse, sõjaväelaste hulgas avaliku korra, distsipliini säilitamise, side ja arstiabi korraldamise ning tseremooniate alal. Väeosaülema korraldusel toimuv vahiteenistus on väeosasisene vahiteenistus. 

Vahiteenistustoimkonna ehk vahtkonna moodustavad mingiks kindlaks ajaks (ööpäevaks või selle osaks) ülema käsuga vahiteenistusse määratud meeskonnad ja isikud (vahtkondlased). 

Vahiteenistuseks moodustatakse alalisi vahtkondi, erakorralisi vahtkondi ja valvkondi.

Valvekohustusi võivad täita ka selleks määratud valvurid, korrapidajad või ametnikud.

Välislingid
-----------

* Garnisoni määrustik. Riigi Teataja, nr. 18, 6 märts 1929
Ajalehe Häire (1934) päisAjalehe Häire (1934) päismik
**Häire** oli 1934. aastal Tartus ilmunud rahvuslikku poliitikat ja majanduslikku iseseisvust taotlev ajaleht.

24. veebruarist kuni 10. märtsini 1934 ilmus kord nädalas laupäeviti kolm numbrit. Vastutav toimetaja oli A. Eber ja väljaandja E. Lill, ajalehte trükiti K. Mattieseni trükikojas.

Ajaleht oli juudivastane ("Lugedes käesolevat lehte Sa märkad, et meie nädalalehe suund on puhtrahvuslik, kusjuures terav ots rahvusliku võitluses on sihitud juutide vastu. Teeme seda täie teadvusega, saades aru, et juutlus on meil teguriks, mis pidurdab Vaba-Eesti majanduslikku kui ka kultuurilist arengut; killustab meie rahvuslikku terviklikkust, pidurdades sellega ka rahvusliku kultuuri arenemist ja oma (s. o.) mittejuudi kapitali täie koormatusega tööle rakendamist."). 

Avaldati uudiseid kogu maailmast, paljastades juute ja nende väidetavaid käsilasi, sh. Jaan Tõnisson ("Kui juutide tublim tugi Jaan Tõnisson oma tsensuri ja kaitseseisukorraga ei suutnud rahvahääletust juutidele soovitavas suunas läbisuruda, siis on see nüüd juba lootusetu katse neil kindral J. Laidoneriga välja tulla."), Johan Laidoner ("juut Scheeli panga teenistuses olev vabamüürlane kindral J. Laidoner" ) ja Ants Piip. "Lõpuks peab veel ära märkima, et vabamüürlased ässitasid rahvast üles ristiusu, peamiselt kreeka-veneusu vastu. Eriti agarad olid selles tegevuses baptistid ja metodistid, kes suuri toetussummasid juudi vabamüürlaste loožidelt seks otstarbeks olid saanud."

Ajalehe karikatuuridel olid kujutatud "mürgine madu maailma haaramas", Johan Laidoner, Jaan Tõnisson, August Kerem ja Eesti erakondade personifikatsioonid.

Kõigi vaenlastega võitlemine käis nii väikesele lehele üle jõu ja pärast kolmanda numbri ilmumist ta suleti ametivõimude poolt.

Viited
------

1. ↑  Lugeja – rahvuslane! Häire, 24. veebruar 1934, nr. 1, lk. 1.
2. ↑  Juutide "Sionistide protokollid...", Häire, 10. märts 1934, nr. 3, lk. 5.
3. ↑  Juutide "Sionistide protokollid" ja kindral J. Laidoner, Häire, 3. märts 1934, nr. 2, lk. 3.
4. ↑  Juutide "Sionistide protokollid" ja kindral J. Laidoner, Häire, 24. veebruar 1934, nr. 1, lk. 3.
5. ↑  Kõige paremad maad – juutidele. Häire, 24. veebruar 1934, nr. 1, lk. 4.
Hipid Tallinnas (mai 1989)
Hipid 1960. aastatel Chicagos
**Hipiliikumine** oli noorsoo stiihiline protestiliikumine, mis sai alguse 1960. aastate Ameerika Ühendriikides.

**Hipid** ehk **lillelapsed** olid kodanliku tarbimisühiskonna ideaalides pettunud, peamiselt kodanlikest või väikekodanlikest perekondadest pärit noored. Hipide eelkäija oli Beat Generation. Sellele iseloomulik mässulisus ja aktiivne protest asendus hipidel konfliktituse, vägivallatuse ja armastuse kultusega (loosung "Make Love, Not War"). Eeskujusid otsiti idamaisest (zen-budism, hinduism) ja varakristlikust müstikast, sukelduti oma sisemaailma, narkootikumide abil püüti saavutada erilist õndsusseisundit.

Ühiskonnast lahku löönud hipid moodustasid kolooniaid (hipikommuunid), mille liikmed hülgasid üldtunnustatud eluviisi, käitumisnormid ja rõivastuse. Nad propageerisid lihtsust, siirust ja loomulikkust ning täielikku seksuaalset vabadust. Katsetati ka niinimetatud psühhedeelse (narkootikumide põhjustatud elamustest ja visioonidest inspireeritud) muusika, kunsti ja luulega. 

Igapäevasesse moestiili tõid hipid pikad juuksed ja kirkad värvid, pärlitest käenöörikesed ja kaelakeed, liibuvad trikoosärgid, alt laienevate püksisäärtega nn trompetpüksid, heegeldatud murumütsid, vestid, maksiseelikud ja platvormkingad, helesinised kulunud teksad ja teksajakid, ruudulised särgid, teksariidest või värvimata linasest riidest õmmeldud pika sanga ja narmastega kotid.

Hipiliikumine Eestis
--------------------

Hipiliikumine sai Eestis alguse 1960. aastate keskel ja jätkus 1970. aastatel. Kümnendi lõpuaastatel polnud Nõukogude Liidu hipid enam pelgalt Lääne hipiliikumise jäljendajad, vaid omaette võrgustikuline subkultuur, mida ilmestasid släng, kindlad kogunemiskohad, stiilielemendid ja praktikad. Nõukogude hipisid on antropoloog Terje Toomistu kirjeldanud kujuteldava mujaloleku mõiste kaudu, mida tekitasid rokkmuusika mõju, side Lääne noorte- ja popkultuuriga, rändamine mööda Nõukogude Liidu avarusi, aga ka vaimsed praktikad ja psühhoaktiivsed ained.

Vaata ka
--------

* Christiania
* Flower power
* Psühhedeelia
* Woodstocki festival

Viited
------

1. ↑  Hipid www.miksike.ee (vaadatud 06.04.2018)
2. ↑  Marju Meidla, Gennadi Skromnov. Eesti hipiliikumise unustatud avangard – Müürileht, 19. oktoober 2017 (Vaadatud 18.03.2018)
3. ↑  Toomistu, Terje (november 2018). "Nõukogude hipide passiivne protest". *Vikerkaar*. Vaadatud 14.10.2021.
4. ↑  Toomistu, Terje (2016). *The Imaginary Elsewhere of the Hippies in Soviet Estonia. Rmt-s: Dropping out of Socialism: The Creation of Alternative Spheres in the Soviet Bloc. Toim. J. Fürst, J*. Lanham: Lexington Books. Lk 41-62.

Välislingid
-----------

* Hannes Varblane, Hipid & hipitsemine, sirp.ee, 10.05.2013
* Jaanus Kulli, Nõukogude hipi võluvaibal Kesk-Aasias, sirp.ee, 03.04.2014 (Nõukogude hipi võluvaibal Kesk-Aasias, dea.digar.ee, Sirp, nr 13, 4. aprill 2014)
* Terje Toomistu, Piiritud lennud paigalseisus, Vikerkaar, Veebruar 2021

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Hipiliikumine** |

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Hipi** |
Ajalehe Siil 1907 päisAjalehe Siil 1907 päismik
**Siil** *: ajakohane pilke ja nalja leht*, oli huumoriajaleht, mis ilmus aastatel 1907–1909 korra kuus Narvas. 

Ajalehe ametlik väljaandja oli Karl Kabanov, kaasasutajaks Tõnu Martin Franzdorf. Ajaleht sai nime rahvuseeposest "Kalevipoeg", kus siil oli heaks nõuandjaks võitluseks sortsidega. Karl Kabanov rahastas, ladus ja trükkis, Tõnu Martin Franzdorfi poolt oli paberi ja trükkimisvõimalus. Lehe hind oli 3 kopikat, postiga saadetuna 5 kopikat. 

Kui ajalehte oli ilmunud juba kaks numbrit, siis pandi ajaleht kinni ja kõik olemasolevad numbrid konfiskeeriti ajalehe liiga terava sisu tõttu. Karl Kabanov kutsuti ülekuulamisele, kuna ajalehes oli trükitud Nikolai Waasi jutustus "Eestlane löö servi lauda", mis võimudele tundus revolutsioonile õhutav. Toimetajalt nõuti, et ta ütleks Nikolai Waasi asukoha, või muidu saadetakse ta asumisele kui Waasi kaasosaline. Vaatamata hirmutamisele ta Waasi asukohta ei avaldanud. Paar päeva hiljem sai toimetus teate, et ajalehe Siil edaspidine ilmumine on seisma pandud. Toimetajat siiski asumisele ei saadetud.

Ajalehte trükiti Narvas Tõnu Martin Franzdorfi trükikojas.

1910. aastal hakati Siili välja andma ajalehe Kaja lisalehena – Kaja nalja ja pilke-lisa Siil.

Vaata ka
--------

* Kaja nalja ja pilke-lisa Siil

Viited
------

1. ↑  Karl Kabanov (2019). *Minu Trükikoda*. Tallinn: Creative Company. Lk 43.
2. ↑  "ERB Siil". Originaali arhiivikoopia seisuga 13. august 2017. Vaadatud 13. augustil 2017.

Välisviited
-----------

* Digar - Siil : ajakohane pilke ja nalja leht, 1 jaanuar 1907
* issuu - Karl Kabanov - Minu trükikoda
Roland Peets
**Roland Peets** (sündinud 1957) oli Eesti Piirivalve peadirektor 2005. aasta novembrist kuni 2010. aastani, kui Piirivalveamet ühendati Politseiametiga ühtseks Politsei- ja Piirivalveametiks.

Enne Peetsi juhtis Piirivalveametit alates 2000. aastast kindralmajor Harry Hein, kellel täitus 22. veebruaril 2005 piirvanus, kuid kaitseväe juhataja pikendas kindralmajori tegevteenistuslepingut 4. novembrini 2005.

Aastal 1992 töötas Peets Narva-Jõesuu kordonis inspektori ja kordoni ülema asetäitjana, aastatel 1992–1994 Ida-Virumaa regionaalse juhtimiskeskuse ülema asetäitjana ning 1994–1997 Ida-Viru piirivalvepiirkonna staabiülemana. 1997. aasta jaanuarist kuni 2005. aasta novembrini oli Roland Peets Kirde piirivalvepiirkonna ülem.

22. oktoobril 2009 sai piirivalveameti peadirektor Roland Peets piirivalvebrigaadikindrali auastme. 

Ta on Toila vallavolikogu esimees 2012. aasta kevadest.

Tunnustus
---------

* 2002 Ida-Virumaa teenetemärk
* 2005 Kotkaristi IV klassi teenetemärk
* 2009 piirivalve brigaadikindral