recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Puksiirlaeva '*Odin* signaalmast
Sõjalaeva tornikujulised mastid
Madrused õppepurjelaeva fokkmasti ronimas
**Mast** ehk **laevamast** on laevale või muule veesõidukile tugevalt kinnitatud ja märgatavalt ülespoole välja ulatuv vertikaalne detail: latt, post või torn.

Mastidest üldiselt
------------------

Mastide külge kinnitatakse laeva navigatsioonituled ja päevamärgid, losspoomid, antennid, prožektorid, vaatlusplatvormid, radarid ja muud vajalikud seadmed.

Purjelaeva mast või mastid on oluline osa taglasest.

Mast asetseb tavaliselt laeva sümmeetriatasandis ja on tavaliselt kas vertikaalne või veidi laeva ahtri poole (tahapoole) kallutatud. Suuremat masti hoiavad külgedelt vandid ja pikisuunas taagid. Mastid võivad olla ka kõrvuti-kahepostilised ülevalt ühendatuna (n-ö vene tähe П kujulised) ehk portaalmastid.

Mastid valmistatakse kas metallist või vanemate laevade puhul puidust, harvem ka kunstmaterjalidest.

Signaalmast
-----------

Laevadel, kaatritel ja paatidel reeglina kas roolikambri katusel, selle ees või taga asuvat üksikut masti, kus asuvad navigatsiooniks vajalikud abivahendid ja lipuvallid, nimetatakse signaalmastiks. Masti all silla juures asuvat tekki nimetatakse vastavalt signaaltekiks.

Mast purjelaeval
----------------

Laeva mastid. 1 - fokkmast, 2 - grootmast, 3 - besaanmast
Purjelaeva mast on purjelaeva taglase pleestiku kandev osa. Traditsioonilisel purjelaeval koosneb mast alamastist ehk põhimastist ja tengist-pikendusest, raapurjestusega mast ka kahest või enamast tengist. Alamast toetub mastikannaga kilsonile läbides tekki mastiava kaudu. Alamasti ülaosas asuvad marss-saaling ja eisenkopp. Marss-saalingule toetub marssteng ja läbib eisenkoppi.

Suure purjelaeva terastorust masti, millel on alamast ja teng ühest tükist nimetatakse paalmastiks. Eestpoolt toestavad masti taagid, külgedelt vandid ja tengvandid. Pooltagant toestavad masti parduunid. 

Masti nimetus tuleneb purjelaeva tüübist ja masti asukohast laeval, mis on neljamastilisel täislaevalalates alates vöörist fokkmast, grootmast, besaanmast, dziggermast. Vastavalt masti nimetusele nimetatakse ka tengid – fokkmarssteng (formarssteng), fokkpraamteng jne.

### Purjelaeva mastide nimetused

* Eesmast ehk fokkmast on purjelaeva esimene mast
* Suurmast ehk grootmast on purjelaeva teine mast
* Besaanmast on purjelaeva tagumine madalam, kolmas või neljas mast
* Dziggermast on purjelaeva neljas mast või viiemastilise täis- ja parklaeva viies mast.
* Pankermast on nelja ja viiemastiliste barkantiinide viimane mast.
* Keskmast on viiemastiliste laevade keskmine mast.

Vaata ka
--------

  

1. Poom  

2. Mast  

3. Puri  

4. Soodinurk  

5. Halsinurk  

6.   

7. Poomi rautis  

8.   

9. alaliigi pinguti  

10. Soot  

11. Känn (ing k. cunningham)   

12. Kontrasoot  

13. Soodi plokk
* A-kujuline laevamast
* Mast
* Taglas

Viited
------

1. ↑  December 2002, Robert Carter, The Neolithic origins of seafaring in the Arabian Gulf
**2022. aasta Saarimaa parlamendivalimised** toimusid 27. märtsil 2022, et valida Saksamaa liidumaa Saarimaa Maapäeva (*Landtag*) 17. koosseis. Valimiste eel oli võimul CDU-SPD nn suur koalitsioon Tobias Hansi (CDU) juhtimisel.

Maapäeva 51 liiget valiti proportsionaalselt (d'Hondti meetodiga) kinniste valimisnimekirjadega. 42 mandaati jagati kolmes valimisringkonnas (Saarbrückenis 12, Saarlouisis 14, Neunkirchenis 16), 9 liidumaa tasandil. Valimiskünnis oli 5%.

Kuigi Saarimaa on Saksamaa liidumaadest suuruselt teise väikseima elanike arvuga, olid valimised testvalimiseks kantsler Scholzi valitsuse tegevusele ja CDUle uue juhi, Friedrich Merzi all. Kuni juulini 2021 juhtis arvamusküsitlustes CDU, kuid peale CDU kaotust septembris toimunud Liidupäeva valimistel asus SPD juhtima, kasuks tuli ka pikaaegse asepeaminister Anke Rehlingeri populaarsus.

Valimisõiguslikke kodanikke Saarimaal oli kokku 746 307. Valimas käis 458 113 inimest ehk 61,38% valijaskonnast.

| Partei | Häälte arv | % | Võrreldes eelmisega | Kohti | Võrreldes eelmisega |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| SPD | 196 801 | 43.50 | +13.89% | 29 | +12 |
| CDU | 129 154 | 28.55 | -12.15% | 19 | -5 |
| AfD | 25 719 | 5.68 | -0.5% | 3 | 0 |
| Rohelised | 22 598 | 4.995 | +0.99% | 0 | 0 |
| FDP | 21 618 | 4.78 | +1.52% | 0 | 0 |
| Vasakpartei | 11 689 | 2.58 | -10.27% | 0 | -7 |
| Muud | 44 832 | 9.91 |  | 0 |  |
| Kokku | 452 411 | 100 |  | 51 |  |
| Kehtetuid sedeleid | 5 702 | 1.2 |  |  |  |

SPD esines valimistel vägagi hästi, saavutades absoluutenamuse kohtade arvust ja tuli igas vallas esimeseks. Viimasena oli ühelgi Saksamaa liidumaal nii edukas CSU Baieris 2013. aastal. Rohelised jäid Maapäevast väga napilt välja, puudu jäi vaid 22 häält, et parlamenti pääseda. Ka FDP jäi alla valimiskünnise, puudu jäi umbes 1000 häält. Valimiskünnise tõttu oli kaotsiläinud häälte arv erakordselt suur - 22.27%.

Peaminister Tobias Hans tunnistas allajäämist ja võttis vastutuse CDU valimiskaotuse eest. Kuna SPD võitis absoluutenamuse, teatas Rehlinger soovist valitseda ilma koalitsioonita. 25. aprillil valiti ta Saarimaa peaministriks 32 häälega 51st.

Viited
------


1. ↑  "Wahlsystem der Landtagswahl im Saarland" [Saarimaa maapäeva valimissüsteem]. *Wahlrecht.de* (saksa). Vaadatud 6. aprillil 2023.
2. ↑  "Verfassung des Saarlandes" [Saarimaa põhiseadus] (PDF) (saksa). 15. detsember 1947.
3. 1 2  "Ergebnisse Landtagswahl 2022 in Saarland". *wahlergebnis.saarland.de* (saksa). Vaadatud 6. aprillil 2023.
4. ↑  Rundfunk, Saarländischer (27. märts 2022). "SPD holt Erdrutschsieg im Saarland". *SR.de* (saksa). Vaadatud 6. aprillil 2023.
5. ↑  Rundfunk, Saarländischer (28. märts 2022). "SPD will im Saarland alleine regieren". *SR.de* (saksa). Vaadatud 6. aprillil 2023.
6. ↑  "Saarland: Rehlinger zur Ministerpräsidentin gewählt". *www.zdf.de* (saksa). Vaadatud 6. aprillil 2023.
**Mathilde Lüdig-Sinkel** (3. aprill 1876,  Kärdla – 26. september 1953 Buffalo) oli eesti laulja (sopran).

Ta õppis laulmist aastatel 1898–1904 Peterburis H. von Schrencki laulukoolis. Ta oli esimesi eesti kontsertlauljaid ja esimene eesti laulude heliplaadistaja. Ta esines aastatel 1904–1918 Petrogradis (seejuures aastatel 1904–1913 krahv Aleksandr Šeremetjevi kontsertidel) solistina ning kodumaal oratooriumides (Georg Friedrich Händeli "Messias", Franz Joseph Haydni "Loomine" ja "Aastaajad", Wolfgang Amadeus Mozarti "Reekviem", Gioachino Rossini "Stabat Mater") ja kammermuusikaklassikaga. Ta on laulnud mitmes linnas Saksamaal ja aastal 1922 Pariisis.

Ta töötas aastatel 1919–1926 Tallinna Konservatooriumis lauluõppejõuna, tema õpilaseks oli Marta Rungi.

Ta läks aastal 1939 Saksamaale, hiljem USA-sse, kus ta ka suri.

Isiklikku
---------

Tema abikaasa oli Mihkel Lüdig, neil oli kaks poega, poeg Peeter Paul Lüdig oli pianist, organist ja dirigent.

Kirjandus
---------

* *Eesti muusika biograafiline leksikon.* 2. köide: *N–Y.* Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2008, lk. 458.

Välislingid
-----------

* Mathilde Lüdig-Sinkel Eesti biograafilises andmebaasis ISIK

Viited
------

1. ↑  Sünnikanne Pühalepa koguduse meetrikaraamatus – EAA.3168.1.4a:25
2. ↑  Perekond Tallinna Kaarli Koguduse personaalraamatus – TLA.1359.2.65:91
3. ↑  Surmakuulutus ajalehes Vaba Eesti Sõna – Vaba Eesti Sõna = Free Estonian Word : Estonian weekly, 1 oktoober 1953, lk.12
**Edgar Piirmets** (sünni- ja surmaaeg teadmata), oli harrastuskunstnik, kes igapäevalselt töötas Kirovi kolhoosi müürsepana. Võib arvata, et ta käis Tombi kultuurimajas harrastuskunstnike ringis, mis oli Salme Kultuurikeskuse eelkäija.

Tema teoseid on ka Eesti Rahva Muuseumi kogus (end.Tartumaa Muuseumi kunstikogu).

Looming
-------

Kajastas erinevat temaatikat - inimesed, maastik (Pirita, Narva) ning ka masinad. Praktiseeris akvarell- ja õlimaale. 

1976. aasta 23nda detsembri ajalehes "Randlane" tuuakse välja tema tunnustamine žurii poolt teoste "Kevadised suurveed sünnikodus" ja "Narva kindlus" eest.

2023. aastal leiti suurem kogus tema töid.

Teadaolevad tööd
----------------

* "Kevadised suurveed sünnikodus"
* "Narva kindlus"
* "Arbi järv"

Loomingu näited
---------------

* Edgar piirmets maal aastast 1970Edgar piirmets maal aastast 1970
* Edgar Piirmets maal aastast 1965Edgar Piirmets maal aastast 1965
* Edgar Piirmets "Arbi järv"; ERM TM K 38:1; Eesti Rahva MuuseumEdgar Piirmets "Arbi järv"; ERM TM K 38:1; Eesti Rahva Muuseum

Kajastus
--------

* Urve Sikkenberg "Randlane", 1976 artikkel "Ühest näitusest" //
* "Sirp ja Vasar", 1988 artikkel "Naivistlik kunst Kadriorus" //
* Facebook "Elva linn vanadel fotodel" kogukonna lehel //
**Harri Mõtsnik** (5. september 1928 Kilingi-Nõmme – 14. märts 2013 Solna, Rootsi) oli eesti luteri vaimulik. 

Ta õppis Tallinna 5. Algkoolis Veerenni tänaval ja seejärel 1942-1947 Tallinna Poeglaste Kaubandus-Kommertskoolis. Lõpetas 1958. aastal Tartu Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna. Akadeemiliselt oli ta korporatsioon Fraternitas Estica liige, *coetus* 1989/1990.

Ordineeriti 17. oktoobril 1973 aseõpetajaks. Oli aastatel 1973–1976 EELK Varbla Püha Urbanuse koguduse ja Karuse Margareeta koguduse, seejärel 1976–1981 Ingerimaal Puškini soomekeelse koguduse õpetaja ja 1981–1984 Urvaste Püha Urbanuse koguduse õpetaja.

3. aprillil 1985 ta arreteeriti. Ta mõisteti 5. oktoobril 1985 süüdi Nõukogude-vastases agitatsioonis ja propagandas. Vabastati Eesti NSV Ülemnõukogu presiidiumi 27. märtsi 1986 armuandmise otsusega 29. märtsil karistuse kandmisest.

Seejärel töötas 1986–1988 Varbla vanadekodus töölisena. Emigreerus aastal 1988 Eskilstunasse Rootsi, kus teenis soome kogudust ja eesti kogudusi (Eskilstuna, Norrköping, Örebro, Kumla).

Harri Mõtsnik suri 14. märtsil 2013 Solnas Rootsis, tema põrm tuhastati ja urn tema põrmuga maeti 14. mail 2013 Pärnamäe kalmistule.

Teoseid
-------

* 1990 "Saatana sulased: kolmteist jutlust". Stockholm: Eesti Vaimulik Raamat
* 1991 "Kurjategijale ei naeratata. Vangi mälestused". Stockholm

Isiklikku
---------

Tema tütar on jurist Anne Mõtsnik ja poeg endine jalgpallur Ott Mõtsnik. Vend Helmut Mõtsnik (1927-2019) oli koolijuht ja EELK Suure-Jaani Johannese koguduse õpetaja.

Viited
------

1. ↑  Eesti Kirik nr 4, 1985
2. 1 2  Konrad Veem Eesti Vaba Rahvakirik Dokumentatsioon ja leksikon EVR Stockholm 1988
3. ↑  Uno Vettneri reportaaž "Harri Mõtsnik tahab lunastada oma süü" (sisaldab intervjuud) Eesti Raadio eestikeelses välissaates 31. märtsil 1986
4. ↑  Eesti Kirik nr 3/1996. Lk 106-107
5. ↑  Haud Tallinna Pärnamäe kalmistul

Kirjandus
---------

* "Мытсник, Харри". // История финской Евангелическо-лютеранской церкви Ингерманландии. 400 лет, 1611-2011. Gjöll. Peterburi 2012. Lk 114–115

Välislingid
-----------

* Eesti kommunismiohvrid 1940–1991
* Haud Tallinna Pärnamäe kalmistul
Uri Rosenthal
**Uriël Rosenthal** (sündinud 19. juulil 1945 Montreux's) on Hollandi poliitik (Rahvapartei Vabaduse ja Demokraatia Eest). Ta oli 14. oktoobrist 2010 kuni 5. novembrini 2012 Hollandi välisminister.

Ta sündis aastal 1945 Hollandi juudi põgenike perekonnas (kes aastal 1942 põgenesid Prantsusmaa kaudu Šveitsi) Montreux's (asub Riviera-Pays-d'Enhaut' ringkonnas Vaud' kantonis, Genfi järve ääres Šveitsis). Õige pea pärast Uri sündimist naasis perekond Hollandisse. Ta lõpetas Haagis lütseumi ja Amsterdami Ülikooli poliitteaduste alal, kus ta omandas sotsiaalteaduste bakalaureuse ja aastal 1970 sotsiaalteaduste magistri kraadi. Aastal 1978 kaitses ta Rotterdami Erasmuse Ülikoolis sotsiaalteaduste alal filosoofiadoktori väitekirja. Ta oli aastast 1980 Rotterdami Erasmuse Ülikooli poliitteaduste ja avaliku halduse professor ning aastatel 1987–2011 avaliku halduse professor Leideni Ülikoolis.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Maxime Verhagen** | **Hollandi välisminister**2010–2012 | Järgnev**Frans Timmermans** |
Isaac Hayden (2013)
**Isaac Scot Hayden** (sündinud 22. märtsil 1995 Chelmsfordis) on Inglismaa jalgpallur, kes mängib kaitsva poolkaitsjana Inglismaa esiliigaklubis Queens Park Rangers.

2008. aastal liitus Hayden Arsenali noorteakadeemiaga. Debüüdi Arsenali esindusmeeskonnas tegi Hayden 2013. aasta septembris liigakarika mängus West Bromwich Albioni vastu, kuid liigas jäi tal Arsenaliga debüüt tegemata. Hooajal 2015–16 mängis ta laenul esiliigaklubis Hull City.

2016. aasta juulis sõlmis ta viieaastase lepingu Newcastle Unitediga. Hooajal 2016–17 võitis ta klubiga esiliiga ja tõusis kõrgliigasse.

2022. aasta juunis läks ta Newcastle Unitedist üheks hooajaks laenule Inglismaa esiliigaklubisse Norwich City. Hooaja 2023/24 esimeses pooles oli ta Newcastle Unitedist laenul Belgia kõrgliigaklubis Standard Liège. 2024. aasta veebruaris läks ta kuni hooaja lõpuni laenule Queens Park Rangersi.

Aastatel 2010–2016 mängis Hayden Inglismaa noortekoondistes.

Saavutused
----------

Newcastle United
* Championship: 2016–17

Viited
------

1. ↑  "United Complete Hayden Signing". Newcastle United F.C. 11.7.2016. Vaadatud 14.2.2019
2. ↑  Southwell, Connor (7. juuni 2022). "Isaac Hayden signs for Norwich City". *Norwich Evening News*. Vaadatud 7. juunil 2022.
3. ↑  "Hayden joins QPR on loan".

Välislingid
-----------

 Isaac Hayden – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
**Johann Georg Josias von Neumann** (1780 Magdeburg – 13. detsember 1855 Peterburi kubermang, Marinovka) oli Saksa päritolu Vene õigusteadlane, Tartu Ülikooli professor.

Elulugu
-------

Neumann oli ametniku poeg.

Neumann omandas Saksamaal juriidilise hariduse. 1807 siirdus ta Venemaale, kus oli 1807–1808 Peterburis Seaduskomisjoni toimetaja abi, 1808–1809 Tsiviilseadustiku koostamise komisjoni ülema abi ja 1809 Seaduskomisjoni sekretär. 1809–1811 oli ta Kaasani Ülikooli õigusteaduse professor, 1811–1814 Tartu Ülikooli Euroopa riikide riigiõiguse professor (loengutes oli pearõhk Vene riigiõigusel, ta õpetas ka Vene õiguse ajalugu), 1814–1817 taas Kaasani Ülikooli õigusteaduse õppejõud, 1818 tegutses lühikest aega Peterburis, 1818–1826 oli Tartu Ülikooli provintsiaalõiguse ja aastast 1820 ka Vene õiguse professor. Neumann oli mitme Tartus ja Peterburis ilmunud õpiku (sh 1817 Peterburis ilmunud, Adam Smithi majandusteoorial rajaneva poliitökonoomia õpiku) autor. Ta oli Tartu Ülikooli Apellatsiooni- ja Revisjonikohtu esimees. 1826 määrati Neumann tsaari korraldusel tööle Peterburi keisri isikliku kantselei II osakonda, kus tegeles Vene seaduste kodifitseerimisega. Sama aasta lõpul läks ta pensionile, kuid jätkas teadustegevust.

Teadustöö
---------

Neumanni uurimused andsid tähelepanuväärse panuse Vene õiguse teaduslikku läbitöötamisse, tänu millele jõuti Vene impeeriumi seadusandluse ajalooliste allikate uurimise juurest Vene õiguse ajaloo teaduseni selle tänapäevases tähenduses. J. P. G. Ewersi põhiteose "Venelaste vanim õigus ajaloolises arengus" kaasautorina kuulub ta Vene ajaloolis-juriidilise koolkonna rajajate hulka.

Teoseid
-------

* Principien der Philosophie und Moral. Ein Fragment. Dorpat, 1814
* Principien der Politik. Ein Fragment. Dorpat, 1814
* Grundsätze des peinlichen Rechts. Dorpat, 1814 (vene keeles 1814)
* Über die Wohnsitze der ältesten Russen. Sendschreiben an G. Ewers. Dorpat, 1824 (vene k: M. 1826; SPtb, 1826)
* Das älteste Rechts der russen in seiner geschichtlichen Entwicklung (kaasautor J. P. G. Ewers). Dorpat, 1826 (vene k: M, 1835)
* Über Verfassung und Verwaltung des alten Novgorods. Nestor und Karamzin. // Beitr. z. Kritik der Geschichte des Russischen Rechts. // Studien zu gründlichen Kenntniss der Vorzeit Russlands. Dorpat, 1830 (vene k: M, 1841)

Viited
------

1. ↑  Teistel andmetel 15. jaanuaril 1782.
2. 1 2 3  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide
3. ↑   TÜ õppejõud kuni 1918. Üliõpilased kuni 1918

Kirjandus
---------

* Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide
* Левицкий I, 582–586; Recke-Napiersky, III (1831), 316–317
* Русск. биогр. словарь. СПб, 1914, 199–200
* Биогр. словарь проф. и преподав. Казанского ун-а. II, 52–53
* Leppik, L. Järvelaid, P. Vene õigusajaloo koolkond Tartus ja professor Neumann. // Kleio, 22 (1997) 4, 12–22

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
Reuterni suguvõsa aadlivapp
Reutern suguvõsa krahvivapp
**Reutern** (vene keeles *Рейтерн*) oli Lübeckist pärit Liivimaa ja Venemaa aadlisuguvõsa. 

Suguvõsa esindaja kaupmees Johann Daniel Reuter tuli Lübeckist enne 1678. aastat Riiga. Riias sai ta Suurgildi vanemaks ja raehärraks. 1691 sai ta Rootsilt aadlitiitli ja nime **Reutern**. 

Johann Danieli pojapoeg Giesbert oli Väimela mõisnik. 

Suguvõsa kanti Eestimaa (1746. aastal) ja Liivimaa rüütelkonna aadlimatriklisse.

Suguvõsa liikmeid
-----------------

* Christoph Hermann von Reutern (1744 – 17. (5.) X 1802), Restu, Sooru, Murikatsi, Kassinurme, Ledurga ja Aijaži mõisa omanik, maetud Sangaste kalmistule.

Viited
------

1. 1 2 3 4   Damier, P. E. & Ando Pajus, 2007. Eestimaa rüütelkonna vapiraamat. Tänapäev, lk 128
2. ↑  Herbert Normann, TANTS TEADMATUSSE Päevik 1944–1961. Christoph Hermann von Reutern (1744–1802), Akadeemia: Eesti Kirjanike Liidu kuukiri Tartus, nr. 9, september 2023, 9/2018, lk 1723

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Reutern** |
Adolf Szyszko-Bohusz umbes 1927. aastal
Adolf Szyszko-Bohuszi haud Rakowicki kalmistul
**Adolf Szyszko-Bohusz** (1. september 1883 Narva, Peterburi kubermang – 1. oktoober 1948 Kraków) oli poola arhitekt, restauraator ja õppejõud.

Adolf sündis Narvas arhitekt Marcelina (neiupõlvenimi Rząśnicka) ja raudteeinsener Polikarp Szyszko-Bohuszi peres. Aastail 1902–1909 õppis ta Peterburis Kõrgemas Kunstikoolis, hiljem täiendas end Austrias ja Saksamaal. Aastail 1910–1912 oli õppejõud Jagiełło ülikoolis ja Jan Matejko Kunstiakadeemias. 1912. aastal siirdus Lvivi, kus ta 1916. aastani pidas loenguid Lvivi Polütehnikumis.

1916. aastal naasis Adolf Szyszko-Bohusz Krakówisse ja asus juhtima Waweli katedraali renoveerimistöid. Nende tööde käigus leiti Wawelist Neitsi Maarja kabel.

Aastail 1924–1929 oli ta Krakówi Kunstiakadeemia rektor ja aastail 1932–1939 Varssavi Tehnikaülikooli professor.

Arhitektina projekteeris ta Willa Baszta, Józef Piłsudski maja Krakówis ja Poola presidendi Ignacy Mościcki palee Wisłas.

Adolf Szyszko-Bohusz suri 65-aastaselt 1. oktoobril 1948. Ta on maetud Rakowicki kalmistule.

Tunnustus
---------

* Poola taassünni orden 1921
* Poola teeneterist 1931
Krahv **Theodor Kotzebue-Pilar von Pilchau** (vene keeles *Федор Карлович Коцебу Пиллар фон Пильхау*; 5. juuli 1848 – 7. august 1911 Ravila mõis) oli baltisaksa päritolu Venemaa keisririigi sõjaväelane (kindralleitnant).

Theodor Pilar von Pilchau sündis Karl Magnus Pilar von Pilchau ja Jekaterina Nikolajevna Kudaševa pojana. Tema isa oli Venemaa kindralmajor, Novorossiiski ja Bessaraabia kindralkuberner ning tema ema oli Mihhail Kutuzovi tütretütar.

Pilar von Pilchau astus sõjaväeteenistusse 1866. aastal, alustades teenistust husaaripolgus Terski oblasti ja Teri kasakate atamani vanemadjutandina. 

1872. aastal, teenides suurvürst Mihhail Nikolajevitši 7. husaaripolgus, ülendati ta leitnandiks. 

Aastail 1877–1878 võttis Pilar von Pilchau osa üheksandast Vene-Türgi sõjast. 

1878. aastal ülendati ta staabirittmeistriks.

12. jaanuaril 1878 andis keiser Aleksander II Theodor Pilar von Pilchaule, tema abikaasa Alexandra Mathildele ja nende vanimale järglasele loa kanda krahvi- ja krahvinnatiitlit ning kasutada nimekuju *Kotzebue-Pilar von Pilchau*. Kuna Alexandra Mathilde oli endise Varssavi kindralkuberner krahv Paul Demetrius Kotzebue ainus järglane, siis ainus võimalus nime ja tiitli edasiandmiseks oligi selline liitnimi.

1888. aastal ülendati Theodor Kotzebue-Pilar von Pilchau polkovnikuks ja 1898. aastal kindralmajoriks.

1904. aasta aprillist kuni 1905. aastani oli ta Rostov Doni ääres linnapea. 1905. aastal ülendati ta kindralleitnandiks. 

Teenis Kaukaasias ja Varssavi sõjaväeringkonna staabis, 1910. aastal läks ta erru. 

Theodor Kotzebue-Pilar von Pilchau suri 7. augustil 1911 Harjumaal Ravila mõisas.

Perekond
--------

Theodor Kotzebue-Pilar von Pilchau abiellus 29. juunil 1871. aastal Ravila ja Palvere mõisniku, endise Varssavi kindralkuberneri krahv Paul Demetrius Kotzebue tütre Alexandra Mathilde von Kotzebuega (20. mai 1849 – 19. juuli 1943 Tallinn).

### Sugupuu

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  **KrahvTheodor Kotzebue-Pilar von Pilchau(1848–1911)**  | Karl Magnus Pilar von Pilchau(sünd. 1791) | Wilhelm Friedrich Pilar von Pilchau(1761–1819) | Magnus Wilhelm Pilar von Pilchau (1734–1801) |
| Katharina Helena von Tausas (1735–1791) |
| Magdalena Wilhelmine Stael von Holstein (1771–1849) | Fabian Ernst Stael von Holstein (1727–1772) |
| Barbara Helene von Baranoff (1734–1781) |
| Vürstitar Jekaterina Nikolajevna Kudaševa | Vürst Nikolai Danilovitš Kudašev (1784–1813) | ... |
| ... |
| Vürstitar Jekaterina Goleništšev-Kutuzova (1787–1826) | Vürst Mihhail Illarionovitš Goleništšev-Kutuzov (1745–1813) |
| Jekaterina Ilinitšna Bibikova (1754–1824) |

Viited
------

1. 1 2  Georgi ordeni kavalerid Eestis. Mitte-eestlaste elulood.
2. 1 2 3  Дворянские роды, прославившие Отечество : энциклопедия дворянских родов. By Valerij Ivanovič Fedorčenko
3. ↑  Erik-Amburger Databank Ausländer im vorrevolutionären Russland[*alaline kõdulink*]
**Zirc** (saksa keeles *Sirtz*) on linn Ungaris Veszprémi komitaadis, Zirci kreisi halduskeskus.

Geograafiline asend
-------------------

Zirc paikneb Bakony mäestikus 380–440 meetri kõrgusel merepinnast. Zirc asub komitaadikeskusesest Veszprémist ligikaudu 18 km põhjas. Linna läbib Győr–Veszprémi raudteeliin.

Ajalugu
-------

Zirci kuningamõisa on ürikutes esmamainitud 1060. aastal. 1188. eraldas Ungari kuningas Béla III piirkonnas maad tsistertslaste kloostri rajamiseks. 14. sajandil algas kloostri allakäik. Türgi ikke ajal jäi piirkond peaaegu inimtühjaks. Pärast Türgi ikke lõppu ehitati klooster taas üles. Piirkonda saabus saksa asunikke. Raudteeühenduse sai linn 1906. aastal. Linnaõigused sai Zirc 1984. aastal.

Vaatamisväärsused
-----------------

Linnas asub Zirci klooster.

Zircis asub 1780. aastal rajatud arboreetum.

Sõpruslinnad
------------

* Saksamaa Pohlheim, Saksamaa
* Rumeenia Baraolt, Rumeenia
* Soome Nivala, Soome
* Ukraina Dertsen, Ukraina

Viited
------

1. ↑  History of the town Zirc : a Bakony fővárosa. Vaadatud 23. märtsil 2024
2. ↑  Congregation of Zirc of the Cistercian Order Zirci Ciszterci Apátság. Vaadatud 23. märtsil 2024
3. ↑  Az Arborétum értékeinek bemutatása Zirci Ciszterci Arborétum. Vaadatud 23. märtsil 2024
"**Libahunt**" on August Kitzbergi tragöödia ja raamat, mis esietendus 1911. aastal Endla teatris. See on Kitzbergi hinnatuim kirjandusteos. Kultuuriministeeriumi toetusprogrammi "Eesti kirjandus" tulemusel saab teose Eesti Rahvusraamatukogu digiarhiivist DIGAR tasuta alla laadida.

Sisukokkuvõte
-------------

Draama "Libahunt" räägib perest, kelle ukse taha ilmus hirmunud noor tüdruk. Samal õhtul hukati ta ema, kes oli väidetavalt nõid. Perenaine ja peremees otsustasid ta enda juurde võtta ning koos samaealise kasutütre ja suurema pojaga üles kasvatada. 

Hiljem, kümne aasta pärast oli pojal vaja naist võtta, kuid selle juures oli üks asjaolu, millega pidi arvestama: Tammaru suguvõsa oli põlvest põlve oma verega järglasi soetanud ja abiellunud. See tähendas, et poeg Margus pidi oma kasuõe Mari naiseks võtma. Kuna kasuõde Tiina oli ilusam, temperamentsem, südamlikum ja kirglikum, armus Margus hoopis temasse. Pere polnud aga sellega nõus ega lubanud Margusel Tiinat võtta. Ka külarahvas oli Tiina vastu ja uskus Mari juttu, et Tiina olevat tegelikult libahunt, kes kord varsa murdis. Tiina oli löödud ning jooksis ära metsa.

Marguse pere oli rahul, et tüdrukust lahti said, kuid Margus oli pikka aega norus. Ükskord ilmus Tiina kodu uksele ning kutsus Margust endaga metsa elama. Margus aga kõhkles ning Tiina jooksis nuttes minema. 

Viis aastat oli möödunud. Ema-isa olid surnud. Mari oli Marguse naine, kuid abielurahva suhted olid halvad. Kaua elanud vanaema oli kaotanud silmanägemise, kuid püsis siiski veel elus. Ühel ööl tulid hundid lauda juurde ulguma. Margus võttis püssi, tahtis hunte minema peletada, kuid tabas Tiinat, kes sai surmavalt haavata. Mees viis ta tuppa ja jättis armastatuga hüvasti.

Viited
------

1. ↑  "Uus ports kirjandusklassikat vormiti e-raamatuteks". *Postimees*. 17. detsember 2014. Vaadatud 13. märtsil 2015.

Välislingid
-----------

* Eesti Rahvusraamatukogu digiarhiiv DIGAR

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikitekstides on artikliga seotud alliktekste: **Libahunt** |
**Karl Dönitzi poliitiline testament** on kirjutatud Saksamaa tingimusteta kapitulatsiooni 30. aastapäeval, 8. mail 1975.

Erinevalt Adolf Hitleri poliitilisest testamendist ei sisalda see dokument poliitilist ega maailmavaatelist programmi, vaid määrab ainult Saksamaa riigipea ametijärgluse.

Pärast kapitulatsiooni jäeti Hitleri määratud ametijärglane riigipresident Karl Dönitz esialgu, kuni vangivõtmiseni 23. mail 1945, täitma Saksamaa riigipea ülesandeid. Nürnbergi protsessil kümneks aastaks vangi mõistetud Dönitz vabanes vangistusest 1. oktoobril 1956. Sel ajal eksisteeris kaks Saksa riiki, mis taotlesid taasühendamist. Saksa Demokraatlik Vabariik loobus sellest eesmärgist põhiseaduse muutmisega 7. oktoobril 1974. Kuna nüüd oli jäänud ainult üks Saksa riigimõtte kandja, Saksamaa Liitvabariik, tahtis Karl Dönitz loovutada Saksamaa riigipresidendi ülesanded Saksamaa Liitvabariigi presidendile: "Olles teadlik mitte lõppevast vastutusest saksa rahva ees, kannan ma Saksa Riigi viimase riigipea ameti sisu ja ülesande üle Saksamaa Liitvabariigi presidendile."

Testament jõustus Karl Dönitzi surmaga 24. detsembril 1980 ja selle saatis 30. detsembril 1980 SLV presidendile Karl Carstensile (oli ametis 1980–1984) Otto Kranzbühler, kes oli olnud Dönitzi kaitsja Nürnbergi protsessil. Presidendibüroo nimetas dokumenti õiguslikult tähtsusetuks, see pakkuvat huvi vaid ajaloolastele. Seejärel on Saksamaa Liitvabariigi presidendi ametis olnud Richard von Weizsäcker (1984–1994), Roman Herzog (1994–1999), Johannes Rau (1999–2004), Horst Köhler (2004–2010), Christian Wulff (2010–2012), Joachim Gauck (2012–2017) ja Frank-Walter Steinmeier (alates 2017). Ükski neist pole oluliselt suurema võimuga riigipresidendi omaaegseid ülesandeid vastu võtnud.

Viited
------

1. ↑  Dönitzi testamendi sisu
2. ↑  Bundesarchiv

Välislingid
-----------

* 40 Jahre: Das Politische Testament von Karl Dönitz
**Mihkel Hermann**, ka **Micha Hermann**, **Michael Hermann**, (2. veebruar 1864 Võhma küla, Viljandimaa – august 1943 Tartu) oli eesti ettevõtja (trükikoja ja raamatukaupluse omanik ning kirjastaja).

Mihkel Hermann õppis Põltsamaa kihelkonnakoolis kuni 15. eluaastani, misjärel asus trükindust õppima Tartus Mattiiseni trükikojas. Ta oli Karl August Hermanni noorem poolvend ning ärijuht tema trükikojas ja raamatupoes, mis asusid Tartus Narva tänaval. 1896 läksid trükikoda ja raamatupood tema valdusse. Samal aastal alustas Tartus tegevust tema raamatu- ja noodikauplus. Ta tegutses ka kirjastajana. Omandas 1897. aastal Wilhelm Justi (ja Emilie Justi) laenuraamatukogu. 1910–1911, 1927, 1929, 1935 avaldas ta Hermanni trükikoja-raamatukaupluse ja laenuraamatukogu raamatute nimestikke.

Viited
------

1. 1 2  "2. oktoobril saab 70-aastaseks Tartus Narva tänaval asuva raamatukaupluse ja trükikoja omanik Mihkel (Micha) Hermann". *Postimees*. 2. oktoober 1934.
2. ↑  "AERFELDT, Georg, raamatukaupmees".
Xanteni Viktori kuju Xanteni toomkiriku kanoonikute kooriruumi piilari konsoolil
Kunagine relikviaar Xanteni toomkirikust (1150)
**Viktor Xantenist** oli 4. sajandil elanud kristlasest märter, kelle on tunnistanud pühakuks nii katoliku kui ka õigeusu kirik ja kelle oletatavad säilmed paiknevad alates 12. sajandist Xanteni toomkirikus. Viktor on Xanteni linna patroon. Tema päeva pühitsetakse 10. oktoobril.

Tuginedes kaasaegsete allikate teatele, et keskaegses Tallinnas tähistati püha Viktori mälestuspäeva 10. oktoobril, kuid Niguliste peaaltari retaablil on kujutatud Marseille Viktori elu, on kunstiteadlane Anu Mänd oletanud et Marseille Viktori kultus võis Tallinnas olla segunenud Xanteni Viktori kultusega.

Pärimus
-------

Pärimuse järgi oli Viktor rooma ohvitser, püha Mauritiuse Teeba leegioni *praefectus cohortis*, kes ei langenud Agaunumi detsimatsiooni ohvriks, kuid suri keiser Maximinianuse aegses kristlaste tagakiusamises koos oma teiste kaaskannatajatega Xantenist. Ta hukati, sest ta keeldus ohverdamast Rooma jumalatele.

Allikad
-------

Viktorit mainib esimesena Toursi Gregorius seoses Mallosuse säilmete avastamisega Birteni külas (tänapäeval Xanteni eeslinn). Kohanimi Xanten arvataksegi olevat seotud pühaku kultusega alates juba Frangi riigi ajast, ja tuletatud sõnadest "ze santen", "ad sanctos" (püha v pühaku juurde). Pärimuse järgi on ta olnud Kölni Gereoni kaaslane.

Ikonograafia
------------

Tavaliselt on Xanteni Viktor pühapiltidel ja skulptuuridel kujutatud lipu või lipuga piigi ja kilbiga.

Viited
------

1. ↑  Viktor von Xanten. - Ökumenisches Heiligenlexikon
2. ↑  A. Mänd. Püha Viktor – Tallinna kaitsepühak? - Kunstiteaduslikke Uurimusi, 2003, lk 9-29
3. ↑  Viktor von Xanten. - Ökumenisches Heiligenlexikon
*Mitte segi ajada endise Raikküla lasteaed-algkooliga*

---

**Raikküla Kool** on Rapla maakonnas Raikkülas asuv riigikool õpiraskustega lastele. 

Õppetöö toimub erikooli lihtsustatud ja toimetuleku õppekava alusel. Õppetöö on üles ehitatud avastusõppele, arvestades lapse individuaalseid eripärasusi. Koolis on hästi välja arendatud tööõpetuse baas – poisid õpivad ehituslaudsepa oskusi, tütarlapsed õmblemist, kudumist, masinkudumist jne. Kõik lapsed omandavad toitlustamise algtõed. 

Erivajadustega lapsi hakati õpetama 1958. aastal. Juba mitu aastat[*küsitav*] tegeleb kool laste füüsilise puude korrigeerimisega. Õppekavas on ravivõimlemine, vesiteraapia ja massaaž. Tegeldakse ka laste kõne korrigeerimisega.

Kooli nimed
-----------

* 1925-1958 Raikküla Lastekodu
* 1958-1964 Raikküla Erirežiimiline Internaatkool
* 1964-1995 Raikküla Eriinternaatkool
* alates 1995 Raikküla Kool

Viited
------

1. ↑  "Raikküla Kooli arengukava 2021". 15. märts 2017. Vaadatud 11. juuli 2020.

Välislingid
-----------

* Raikküla Kooli koduleht
Olympia Dukakis (2019)
**Olympia Dukakis** (20. juuni 1931 Lowell, Massachusetts – 1. mai 2021 New York) oli USA filmi-, tele- ja teatrinäitleja.

Ta sündis Kreeka sisserändajate perekonnas. Ta lõpetas Bostoni Ülikooli füsioteraapia ja etenduskunstide alal.

Dukakis alustas näitlejakarjääri teatris. 1963. aastal pälvis ta rolli eest *off-Broadway* teatris ettekandel tulnud Bertolt Brechti etenduses "Mees on mees" Obie auhinna.

1960. aastate keskpaigas alustas Dukakis ka filmikarjääri. Tema tuntuim osatäitmine oli romantilises komöödiafilmis "Kuutõbised" ("Moonstruck"). Selles filmides tehtud rolli eest pälvis ta parima naiskõrvalosatäitja Oscari ja Kuldgloobuse. Kuldgloobusele nomineeriti ta veel rolli eest minisarjas "Sinatra" (1992). Lisaks sai ta telerollide eest kolm Primetime Emmy auhinna nominatsiooni. 2018. aastal esilinastus tema eluloofilm "Olympia".

Alates 1962. aastast kuni mehe surmani oli ta abielus näitleja Louis Zorichiga. Neil oli kolm last.

Tema nõbu on endine poliitik Michael Dukakis.

Viited
------

1. ↑  Lefferts, Brooke (1. mai 2021). "Olympia Dukakis, Oscar-winning 'Moonstruck' star, dies at 89". *ABC News* (inglise). Associated Press.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Olympia Dukakis**
 |

* IMDb link puudub andmekogus IMDb (inglise)
**Valge kärbseseen** (*Amanita virosa*) on kärbseseeneliste sugukonda kärbseseene perekonda kuuluv seen.

Kasvukoht
---------

Kasvab kaunis sageli kogu Eestis kuusikutes ja kuuse-segametsades, augustist oktoobrini. Enam-vähem iga kümne aasta tagant ilmneb valge kärbseseen Eestis paiguti hulgaliselt, viimane valge kärbseseene aasta oli 2010.

Kirjeldus
---------

Valge kärbseseen on üleni jäävalt puhasvalge, ka eoslehekesed ja seeneliha lõikel. Vananedes võib ilmuda ainult veidi määrdunud ilme. Kuni 12 cm läbimõõduga kübar on kleepuv ja iseloomulikult koonusjas-kellukja kujuga, ebemeteta. Jalg on üleni vatjalt ebemeline, alusel avara kotja tupega, äärmises tipuosas ebemeteks laguneva kaduva rõngaga, kuni 1,5 cm läbimõõdus, lõhnab toore kartuli järele.

Toksilisus
----------

Valge kärbseseen põhjustab amanitiinimürgistust. Amanitiin tingib surmava seenemürgistuse juhul, kui arstiabi ei ole erakordselt kiire, kohe esimeste sümptomite avaldumise korral. Surmaohtliku seenemürgistuse põhjustavad inimese elutähtsatele elunditele maksale ja neerudele tekitatud pöördumatud kahjustused. Amanitiinimürgistuse toimeained on ama-, fallo- ja virotoksiinid, mis ei hävi kupatamisel ega kuivatamisel, samuti mitte ühelgi muul seente kulinaarse töötluse ega hoidistamise viisil. Peiteaeg on 8–24 tundi, harva 6, vahel isegi kuni 40 tundi. Mürgistus ilmneb kahes järgus: esmaste seedetrakti häirete järel haige enesetunne vahepeal paraneb; sümptomite pikk peiteaeg ja vahepealne näiv paranemine muudab mürgistuse eriti ohtlikuks, suremus on kuni 60%. Sümptomid: iiveldus, kõhuvalu ja -lahtisus, oksendamine; maksakahjustused, kollatõbi, verehüübivushäired, veritsus, neerupuudulikkus, kusiveresus, teadvushäired, kooma, järgneb surm.[*viide?*]

Amanitiinimürgistuse juhtumeid on Eestis olnud vähe, igatahes ei ole nende hulk ligilähedaseltki võrreldav arvukate iga-aastaste mürgistustega Lääne-Euroopas. Ajavahemikust 1935–1998 on meil teada neli valge kärbseseene mürgistust, millest kolm (kaks Tartus ja üks Pärnus) lõppesid surmaga.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6  Mürkseened ja seenemürgistused III. Amanitiinimürgistus
2. ↑  Kohler, Vilja 2010a. Mõnda seent tuleb karta kui vanakurat välku. – Tartu Postimees
3. ↑  Raitviir, Ain 2005. Väike mürkseente raamat. Maalehe raamat. Tallinn
4. ↑  Kalamees, Kuulo (toim.) 2000. Eesti seenestik. CD. Tartu

Välislingid
-----------

* Valge kärbseseen andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes

* Metsšampinjoni pähe korjatud valge kärbeseen põhjustas tõsise tervisehäda
**Vittorio Amedeo III** (sünninimega **Vittorio Amedeo Maria**; 26. juuni 1726 – 16. oktoober 1796) oli Savoia dünastiast pärit Sardiinia kuningas ja Savoia hertsog.

Elulugu
-------

Vittorio Amedeo sündis 26. juunil 1726 Torinos Carlo Emanuele III ja Hesse-Rheinfels-Rotenburgi maakrahvi tütre Polyxena perekonda.

Vittorio Amedeo III koos oma perekonnaga. Giuseppe Duprà maal umbes 1760. aastast. 
1750. aasta 31. mail abiellus Vittorio Amedeo Hispaania infanta Maria Antonia Ferdinandaga. Abielust sündis 12 last.

Carlo Emanuele III suri 20. veebruaril 1773, tema järel sai järgmiseks kuningaks Vittorio Amedeo. Ta vallandas osad oma isa poolt ametissemääratud ministritest (nt. Giovanni Battista Bogino). Lisaks peatas ta ka osa Carlo Emanuele poolt algatatud reforme (väljaarvatud sõjaväereformi). Vittorio Amedeo korraldas ka ehitustöid Nizza linnas. 1783. aastal avas ta Torinos Teadusakadeemia.

Vittorio Amedeo parandas oma suhteid Prantsusmaaga, kui pani kaks oma tütart Artois ja Provence'i krahvidega. Lisaks abiellus Vittorio Amedeo troonipärja Carlo Emanuele Louis XVI õega.

Prantsuse revolutsioon purustas Vittorio Amedeo plaanid ning 21. septembril 1792 tungisid Prantsuse Vabariigi väed Sardiinia territooriumile. Sardiinia väed saavutasid algul lahinguväljal võidu (esimene Saorgio lahing), kuid 1794. aasta kevadeks olid prantslased juba Nizza hõivanud. Armee sai teises Saorgio ja Loano lahingus lüüa. Olukorda halvendas ka Giovanni Maria Angioy ülestõus 1795. aastal. Kuigi Sardiinia sai Püha Rooma keisrilt sõjalist toetust (Johann Peter Beaulieu armee), jäi Sardiinia armee Michelangelo Alessandro Colli-Marchi juhatusel mitmes lahingus (nt. Mondovi lahing) Napoleon Bonaparte'i vägedele alla. 28. aprillil oli Vittorio Amedeo sunnitud Napoleoniga vaherahu sõlmima ning 15. mail lahkus Sardiina Pariisi rahulepingu järgi lõplikult sõjast.

Vittorio Amadeo III suri 16. oktoobril 1796. Ta maeti Superga basiilikasse. Järgmiseks kuningaks sai tema poeg Carlo Emanuele.

Viited
------

1. 1 2 3 4  "VITTORIO AMEDEO III, re di Sardegna". *Enciclopedia Italiana*. 1937. Vaadatud 09.04.2024.
2. ↑  "Vittorio Amedeo III, duca di Savoia". Vaadatud 09.04.2024.
3. ↑  "Vittorio Amedeo III". *Dizionario di Storia*. 2011. Vaadatud 09.04.2024.
4. ↑  Rich, Elihu (1854). *Cyclopaedia of Biography: Embracing a Series of Original Memoirs of the Most Distinguished Persons of All Times*. Lk 804.
5. ↑  "Peace of Paris 1796". Vaadatud 09.04.2024.
6. ↑  Bertelotti, Davide (1830). *Istoria della R. Casa di Savoia*. Lk 289.
7. ↑  "Victor Amadeus III - king of Sardinia". Vaadatud 09.04.2024.

Välislingid
-----------

* Bianchi, Nicomede. Storia della monarchia piemontese dal 1773 sino al 1861. Kd. 2. 1878.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Carlo Emanuele III** | **Sardiinia kuningas**20. veebruar 1773 – 16. oktoober 1796 | Järgnev**Carlo Emanuele IV** |
Mart Võrklaev Riigikogu lahtiste uste päeval  
Foto: Ave Maria Mõistlik, 23. aprill 2022
**Mart Võrklaev** (sündinud 30. mail 1984 Tallinnas) on Eesti poliitik, Eesti rahandusminister. Ta oli XIV Riigikogu liige.

Ta lõpetas 2003. aastal Jüri Gümnaasiumi (XXI lend). 2008. aastal lõpetas ta Eesti Maaülikooli geodeesia erialal. 2009. aastast õppis ta Tartu Ülikoolis õigusteadust.

Ta töötas aastatel 2006–2007 ettevõtte Empower Engineering OÜ nooremgeodeedina ja 2007–2012 Rae vallavalitsuses maakorraldajana.

2012. aastal oli ta Rae valla abivallavanem, aastatel 2012–2019 oli ta Rae vallavanem.

28. aprillil 2010 astus ta Reformierakonda.

30. septembrist 2019 on ta (seoses Kalle Pallingu tagasiastumisega) XIV Riigikogu liige, 7. oktoobril 2019 andis ta ametivande.

Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 4 (Harju- (v.a Tallinn) ja Raplamaa) 908 häält ning osutus valituks.

Isiklikku
---------

Tal on kaks poega. Tema hobideks on golf, jalgrattasport ja reisimine.

Viited
------

1. ↑  "Lennud | Jüri Gümnaasium". *www.jyri.edu.ee*. Vaadatud 28. veebruaril 2024.
2. 1 2 3 4  "Mart Võrklaev | Eesti Vabariigi Valitsus". *valitsus.ee*. Vaadatud 28. veebruaril 2024.
3. ↑  "e-Äriregister –". *ariregister.rik.ee*. Vaadatud 28. veebruaril 2024.
4. ↑  "Valimised". *rk2023.valimised.ee*. Vaadatud 28. veebruaril 2024.
Vaade kirikule edelast. Nõelkiivriga kellatorn pärineb 19. sajandist. Krohvist puhastatud tellistest müüriosa ümarkaarsete petikutega pärineb 12. sajandi algusest
Vladimir Monomahhi ehitatud kiriku apsiidide alusmüürid
**Berestove Päästja kirik** (ukraina keeles Церква Спаса на Берестові) on kirik Kiievis, Kiievi koobaskloostrist põhja pool Berestove linnaosas. Olgugi et see asub väljaspool kloostri müüre, kuulub kirik tegelikult kloostrikompleksi juurde ja on UNESCO maailmapärandi nimistu objekti osa.

Kirjeldus
---------

Kirik on keskaegne arhitektuurimälestis, mis arvatavasti püstitati 11. sajandi algul, Vladimir Monomahhi valitsusajal Berestove külasse. See oli tüüpiline kolmelööviline kolme apsiidiga ristkuppelkirik kuue piilariga, mille keskel kõrgus üks kuppel. Esimest korda mainiti kirikut Kiievi-Vene kroonikates aastal 1072, mil see oli Monomahhi dünastia, sealhulgas vürst Juri Dolgoruki viimne puhkepaik. Khaan Meñli Giray I purustas kiriku 1482. aastal. Selle varemetele lasi metropoliit Petro Mohõla aastail 1640–1642 püstitada uue kiriku ukraina barokkstiilis ja kaunistada 1644. aastal. Kiriku interjööri maalisid Kreeka meistrid, sealhulgas fresko Petro Mohõla portreega, põhiplaan muudeti ristikujuliseks ja lisati neli kuplit. Kirikut ennistati aastail 1751–1752 ja 1813–1814, mil loodi keerukas nikerdustega altar ja ehitati klassitsistlik kellatorn. Algsest kirikust on säilinud lääneosa narteksi ja koorirõduga. 1970. aastate alguses avastati interjöörist 12. sajandi fresko "Imeline kalapüük", millel Kristus kõnnib vee peal paadi poole. Kirik on osa Kiievi koobaskloostri ajaloolis-kultuurilisest kaitsealast.

Viited
------

1. ↑  Transfiguration Church in Berestove. - Encyclopedia of Ukraine
Jaan Reinhold
**Jaan Reinhold** (sündinud 13. jaanuaril 1970 Valgas) on Eesti Vabariigi diplomaat.

Ta on lõpetanud Tsirguliina Keskkooli ja seejärel Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna ajaloo erialal, akadeemiliselt kuuluvuselt korporatsiooni Revelia vilistlaskogu liige. Enne 2003. aastal välisteenistusega liitumist töötas Jaan Reinhold ajakirjanikuna raadiojaamale Vaba Euroopa.

Aastail 2006–2010 oli ta Vilniuse suursaatkonna 2. sekretär ELi ja majandusküsimustes, seejärel Välisministeeriumi välismajanduse ja arengukoostöö osakonna äridiplomaatia ja analüüsi büroo direktor. 

Ajavahemikul 2011–2014 töötas Reinhold peakonsulina Eesti peakonsulaadis Shanghais, seejärel kuni 2017. aastani erakorralise ja täievolilise suursaadikuna Kasahstanis, Kõrgõzstans, Tadžikistanis ja Türkmenistanis. 2019. aastani oli ta Välisministeeriumi idapartnerluse erivolitustega diplomaatiline esindaja ja sihtasutuse Eesti Idapartnerluse Keskus direktor.

Alates 2019. aasta augustist oli Jaan Reinhold Eesti erakorraline ja täievoliline suursaadik Araabia Ühendemiraatides, Kuveidis, Bahreinis, Saudi Araabias ja Kataris resideerimisega Abu Dhabis. 

Aastatel 2023–2024 oli Reinhold ühtlasi Eesti erakorraline ja täievoliline suursaadik, alaline esindaja Rahvusvahelise Taastuvenergia Agentuuri (IRENA) juures.

26. märtsil 2024 nimetas president Alar Karis ta Eesti Vabariigi erakorraliseks ja täievoliliseks suursaadikuks Austraalias, asukohaga Canberras.

Tunnustus
---------

* 2013 Eesti Kaubandus-Tööstuskoja III klassi aumärk
* 2024 Valgetähe IV klassi teeneterist

Viited
------

1. 1 2  Eesti suursaadik Araabia Ühendemiraatides andis üle volikirja. Eesti saatkond – Abu Dhabi, 2. september 2019.
2. ↑  "Nazarbajev Eesti suursaadikule: olukord Ukrainas tekitab muret" ERR, 13. august 2014
3. ↑  Eesti alaline esindaja IRENA juures Jaan Reinhold andis üle volikirja
4. ↑  "J.Reinhold andis üle volikirja AÜE-s".
5. ↑  Vabariigi Presidendi otsus (15.10.2019). "J. Reinhold andis üle volikirja Kuveidis".
6. ↑  Vabariigi Presidendi otsus (16.06.2020). "J. Reinhold andis üle volikirja Bahreinis".
7. ↑  "J. Reinholdi nimetamine–Riigi Teataja". *www.riigiteataja.ee*. Vaadatud 12. aprillil 2023.
8. ↑  "president.ee". *president.ee*. Vaadatud 6. aprillil 2024.
9. ↑  "president.ee". *president.ee*. Vaadatud 12. aprillil 2023.
10. ↑  "president.ee". *president.ee*. Vaadatud 6. aprillil 2024.

Välislingid
-----------

* Jaan Reinhold: Idapartnerlus on EL-i naabruspoliitika suurim edulugu Postimees, 9. veebruar 2019
* "Jaan Reinhold: kuus riiki, mis vajavad meie tähelepanu" Postimees, 26. oktoober 2017
L'Oceanogràfic Valencias
 Hotelli El Hotel Casino de la Selva restoran ja diskoteek Mehhikos Cuernavacas
**Félix Candela Outeriño** (27. jaanuar 1910 Madrid, Hispaania – 7. detsember 1997 Durham, Põhja-Carolina, USA) oli Hispaania ja Mehhiko arhitekt, kes on andnud märkimisväärse panuse Mehhiko arhitektuuri arengusse.

Ta lõpetas 1935. aastal Madridis arhitektuurialase tehnikakõrgkooli Escuela Técnica Superior de Arquitectura de Madrid.

Hispaania kodusõjas sõdis ta vabariiklaste poolel. Pärast Franco võitu emigreerus ta 1939. aastal Mehhikosse. 

Ta oli aastatel 1953–1970 Mehhiko Rahvusliku ülikool ja 1971–1978 Chicago Illinoisi ülikooli professor.

Looming
-------

Candela on loonud unikaalseid koorikehitisi, millest enamik on rajatud hüperboolsete paraboloidide teravmeelsele kasutamisele. 

1950-ndate algul projekteeris ta Mehhikos Cuernavacas restorani ja mambo tantsusaali hotellis El Hotel Casino de la Selva, kus ta koorikkatte lahendas hüperboolse paraboloidpindadena. Sarnast lahendust kasutas Candela oma loomingus hiljem veel mitmel korral. 

Mehhikos Méxicos Xochimilcose veepargi keskele projekteeris ta restorani, mis oma kujult sarnaneb kaheksalelehelise paraboloididest koosneva õiega. ( , ehitis valmis 1958) Kaarja katuse ehitamiseks oli Candela – üheaegselt arhitekt, insener ja ettevõtja – loonud väga ökonoomse meetodi.

2002. aastal avati Kataloonias Valencias Kunsti- ja teaduslinnaku ühe kompleksina L'Oceanogràfic. See projekteeriti Candela juhtimisel veel tema eluajal (suri 1997).

Tunnustus
---------

* 1960 – IStructE kuldmedal

Viited
------

1. ↑  *Encyclopedia of 20th Century Architecture*. London: Thames and Hudson Ltd, 1986, lk 237–239
2. ↑  Hubert Matve. *Ehitus läbi aegade*. Tallinn: Valgus, 1976, lk 188
3. ↑  Jan Gympel. *Arhitektuuri ajalugu*. Tallinn: Koolibri, 2006, lk 100

IStructE kuldmedali laureaadid

1922 Henry Adams •
1953 John Baker •
1957 Eugène Freyssinet •
1958 Hardy Cross •
1960 Félix Candela •
1962 William Glanville •
1964 John Guthrie Brown •
1967 Pier Luigi Nervi •
1968 Alfred Pugsley •
1971 Knud Johansen •
1972 Yves Guyon •
1973 Ove Arup •
1973 Henry Husband •
1975 Fritz Leonhardt •
1977 Oleg Kerensky •
1979 Nathan M. Newmark •
1980 Riccardo Morandi •
1981 Alec Skempton •
1984 Alan Harris •
1985 Frank Newby •
1986 Michael Horne •
1987 Alan Garnett Davenport •
1988 Anthony Flint •
1988 Gerhard Jack Zunz •
1990 Jörg Schlaich •
1991 Edmund Happold •
1991 Olgierd Zienkiewicz •
1992 Santiago Calatrava •
1994 Anthony Hunt •
1996 Michel Virlogeux •
1997 John Burland •
1997 F. Michael Burdekin •
1999 William Ian Liddell •
2000 Duncan Michael •
2001 Cheng Hon Kwan •
2003 Sam Thorburn •
2004 Leslie E. Robertson •
2005 John Roberts •
2006 Roger Johnson •
2007 Joseph Locke •
2008 Mike Glover •
2009 David A. Nethercot •
2010 William F. Baker
Evelyn De Morgan
**Evelyn De Morgan** (30. august 1855 – 2. mai 1919) oli inglise kunstnik ja prerafaeliitide suuna järgija.

Elulugu
-------

"Ariadne Naxosel", 1877
**Evelyn Pickering** sündis keskklassist veidi jõukamas perekonnas. 15-aastaselt hakkas ta võtma joonistamistunde. 1873. aastal astus ta Sladi kaunite kunstide kooli (Slade School of Fine Art), kus oli kõige noorem tudeng. Pärast kooli lõpetamist sõitis ta Firenzesse oma onu John Roddam Spencer Stanhope juurde, kes oli prerafaeliitide suuna kunstnik. Pärast seda, kui ta tagasi Inglismaale jõudis, lõi ta oma esimese väga eduka maali "Ariadne Naxosel" (Ariadne at Naxos). Peamiselt põhinesid tema teosed mütoloogial ja kirjandusel. 1887. aastal abiellus ta William De Morganiga ning elas temaga kuni Williami surmani 1917. aastal. Evelyn De Morgan suri kaks aastat hiljem Londonis ning on maetud Brookwoodi kalmistule (Brookwood Cemetery).

Evelyn de Morgani teoseid võib näha Inglismaal Walkeri kunstigaleriis (Walker Art Gallery), rahvusliku fondi kogudes (National Trust for Places of Historic Interest or Natural Beauty) ja rahvuslikus portreegaleriis (National Portrait Gallery).

Tuntud teosed
-------------

* "Armujook", 1903"Armujook", 1903
* "Surmaingel", 1881"Surmaingel", 1881
* "Eos""Eos"
* "Trooja Helena", 1898"Trooja Helena", 1898
* "Medeia""Medeia"
* "Kassandra""Kassandra"
* "Punane rist""Punane rist"
* "Flora", 1894"Flora", 1894

Välislingid
-----------

* «Evelyn De Morgan» at The Bridgeman Art Library
* De Morgan Foundation
* Phryne’s list of pictures in accessible collections in the UK
* Grave of Evelyn and William De Morgan