recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Heinar Sakkos** (4. oktoober 1939 Haanja – 19. november 1993 Tallinn) oli eesti tehnikateadlane.

Elulugu
-------

Heinar Sakkos oli teenistuja poeg ja Tiiu Sakkose abikaasa.

Ta lõpetas 1958 Friedrich Reinhold Kreutzwaldi nimelise Võru 1. Keskkooli, 1965 Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI) insener-elektromehaaniku kutsega, oli 1969–71 TPI elektriajamite kateedri aspirant. 1977 sai ta Valgeveme Polütehnilises Instituudis tehnikakandidaadiks, kaitstes väitekirja "Исследование установившихся и динамических режимов работы авто­матизированного магнитогидродинамического привода". Ta stažeeris 1979 Leningradi Elektrotehnika Instituudis ning 1984 ja 1989 Eesti NSV TA Termofüüsika ja Elektrofüüsika Instituudis. Ta oli 1966–68 ja 1972–78 TPI (aastast 1989 TTÜ) elektriajamite kateedri assistent, 1978–81 vanemõpetaja, 1981–92 dotsent, 1992–93 TTÜ elektriajamite ja jõuelektroonika instituudi dotsent. Sakkos luges elektriajamite teooria, juhtimise ja projek­teerimise, automaatjuhtimise teooria ning tehnoloogiliste protsesside modelleerimise kursusi. Ta koostas ka õppevahendeid.

Teadustöö
---------

Heinar Sakkose uurimis­valdkondadeks olid automatiseeritud magnetohüdrodünaamiliste (MHD) elektriajamite ja ‑seadmete teoreetilised ja rakenduslikud probleemid, kulgelektriajamid ning jõupooljuhtmuundurid. Ta osales TPI-s loodud MHD-pumba ning sulametalli valamise ja elektromagnetilise doseerimise seadmete rakendamisel ja tööstuslikul katsetamisel Ust-Kamenogorski Titaani- ja Magneesiumikombinaadis, Kaluši Keemia- ja Metallurgiakombinaadis ning Kaasani Mootoritootmiskoondises. Peale selle korraldas ta erialakonverentse ja toimetas teadustööde kogumikke. 1984 pälvis ta NSVL Rahvamajanduse Näituse pronksmedali. Heinar Sakkosel oli üle 90 teadustrükise ja 13 autoritunnistust.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Teoseid
-------

* Экспериментальное исследование цилиндрических индукционных насосов с различной конструкцией магнитопровода (kaasautor H. Tiismus). // TPI Toimetised. А 284 (1969)
* Уравнения движения МГД-привода (kaasautorid T. Lehtla, H. Tiismus). // ТPI Toim 382 (1975)
* Системы автоматической стабилизации подачи МГД-приводов (kaasautorid V. Loigom, H. Tiismus). // ТPI Toim 476 (1979)
* Математическое моде­лирование автоматизированного МГД-привода. // Изв. высших учебных заведений, Электромеханикa 4 (1983)
* Устройство для плавного включения электрической нагрузки (kaasautor T. Lehtla). // ТPI Toim 700 (1989)
* Двухфазно управляемые трехфазные многопульсные преобразователи переменного напряжения (kaasautor T. Sakkos). // Технич. электродинамика (1990) 1
* Eesti-soome-rootsi-inglise-saksa elektrioskussõnu (koost). Tallinn, 1994.

Kirjandus
---------

* Leiutajaid ja leiutisi Tallinna Tehnikaülikoolis 1922–2007. Tallinn, 2008, 22, 27, 30, 31.
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Vanavanemate päev** on eesti riiklik tähtpäev, mida tähistatakse septembri teisel pühapäeval.

21. jaanuaril 2010 võttis Riigikogu 81 poolthäälega vastu otsuse lisada vanavanemate päev riiklike tähtpäevade hulka . Vanavanemate päeva tähistatakse septembrikuu teisel pühapäeval ja eelnõu algataja valis selle päeva põhjusel, et ka emade- ja isadepäeva tähistatakse just kuu teisel pühapäeval. Seadusemuudatus sai teoks kodanikualgatuse korras ja eelnõu "Pühade ja tähtpäevade seaduse" muutmiseks esitas Erakond Eestimaa Rohelised fraktsioonile Kanal 2 reporter Heiki Valner. 

Vanavanemate päeva eesmärgiks on tänada ning avaldada austust vanavanematele laste ja lastelaste kasvatamise, jagatud hoole ning armastuse eest. Tähtpäev aitab lastel saada teadlikumaks sellest, millist tugevust, teadmisi ja elutarkust vanavanemad pakkuda suudavad ning tihendaks eri põlvkondade vahelist suhtlemist. Tähtpäev on asjakohane austusavaldus ka riigi poolt ning võimaldab avalikult näidata vanavanemate tähtsust eelkõige perekonna, aga ka ühiskonna jaoks tervikuna.

Vanavanemate päeva tähistatakse ka mujal maailmas. Nii näiteks seadustas president Jimmy Carter 1979. aastal oma allkirjaga vanavanemate päeva rahvuspühana Ameerika Ühendriikides. Ameeriklased tähistavad vanavanemate päeva tööpühale (*Labor Day*, tähistatakse septembri esimesel esmaspäeval) järgneval esimesel pühapäeval ehk tavaliselt samal päeval, mil eestlased. Vanavanemate päeva tähistatakse kas riikliku tähtpäevana või rahvuspühana ka Kanadas, Prantsusmaal, Itaalias, Poolas, Inglismaal. Kõik riigid tähistavad seda päeva erinevatel kalendrikuudel. Kui Eestis on tegemist ilmaliku tähtpäevaga, siis Poolas on vanavanemate päev seotud katoliku kiriku usupühaga.

Viited
------

1. ↑
2. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 30. märts 2010. Vaadatud 3. augustil 2011.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
3. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 10. september 2010. Vaadatud 3. augustil 2011.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)

Välislingid
-----------

* Reporter: eesti tähistab esimest korda vanavanemate päeva Reporter, 5.september 2010
* Asip: Vanavanemate päev on austusavaldus Postimees, 12. september 2010
* Harju vanavanemate päeva peetakse Kehras Harju Elu, 10.september 2010
* Lasnamäel tähistatakse Vanavanemate päeva Postimees, 7.september 2010
Šešuoliai kirik
**Šešuoliai** on alev Leedus Ukmergė rajoonis Šešuoliai vallas. Alev asub Šešuoliai järve ääres. 

Šešuoliais on põhikool, postkontor ja raamatukogu. Alevis töödeldakse puitu, seal asub ka põllumajandustehnika remonditöökoda. Vaatamisväärsusteks on alevi ajalooline süda ja aastal 1751 ehitatud katoliku kirik koos XVIII sajandist pärineva kellatorniga. Asula sai nime Šešuoliai järvelt, kuigi vahel on kasutatud ka lähedal asuva Šašuola oja nimest tuletatud kuju **Šašuoliai**.

Ajalugu
-------

Šešuoliai nime kasutati esimest korda 1334. aastal, küla ennast on esmamainitud 1398. aastal. Samal aastal rajas Vytautas Šešuoliai mõisa, kuigi mõisakompleks ise asub tänapäevase haldusjaotuse järgi Dvarniniai külas. Aastani 1375 kasutati saksa kroonikates nimekuju *Sessolen*, aastal 1478 aga *Scheszule*.

Sealne asula kuulus kohalikele piiskoppidele. Aastal 1567 hakati Šesuoliaisse kirikut ehitama, ühtlasi sai see aleviks. Nende ettevõtmiste eestseisja oli piiskop Valerijonas Protasevičius. Kirik valmis aastal 1572.

Alev põles aastal 1656. XVII sajandi keskpaiga poola kroonikates oli asula nimekuju *Szeszuli*. Aastal 1837 põles maha sealne mõisakompleks ja peahoonet enam üles ei ehitatud. Tsaariajal kandis alev venekeelset nimekuju Шешоли.

Teise maailmasõja ajal hukkasid Saksa okupatsiooniväed kõik alevis elanud juudid.

Viited
------

1. ↑
2. ↑  Шешоли. Географическо-статистический словарь Российской империи, Kd. 5 (Таарджалъ — Яя). СПб, 1885, 799 lk.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Šešuoliai** |

* Alev Poola geograafilises sõnastikus
* Alev portaalis vietoves.Lt
Nicolas Bochsa (1842)
**Robert Nicolas-Charles Bochsa** (9. august 1789 Montmédy, Meuse – 6. jaanuar 1856 Sydney) oli tšehhi päritolu prantsuse harfimängija ja helilooja.

Ta isa Karl oli sõjaväemuusik, hiljem oboemängija. Nicholas-Charles oskas juba 7-aastaselt mängida flööti ja klaverit. Ta õppis kompositsiooni Bordeaux's Franz Becki juures. Esimese ooperi ("Trajan") lõi ta 15-aastaselt. Alates 1807 õppis ta Pariisi konservatooriumis kompositsiooni Charles-Simon Cateli ja Étienne Méhuli juures ning harfi François Joseph Nadermani ja M. de Mareni juures. Ta töötas 1813–17 harfimängijana Pariisi õukonnas ja hakkas Opéra-Comique'i jaoks oopereid kirjutama.

1817 süüdistati Bochsat võltsimises ja pettuses ning ta põgenes Londonisse. Tagaselja mõisteti talle karistuseks häbimärgi kehale põletamine ja sunnitöö.

Londonis aitas Bochsa 1821 asutada Kuninglikku Muusikaakadeemiat ja sai ise selle sekretäriks. Kuid 1826 sai teatavaks, et ta on Prantsusmaal süüdi mõistetud, ja ta pidi ametist tagasi astuma. Seejärel sai ta Londonis Tema Majesteedi Teatri muusikadirektoriks.

1839 sattus ta järgmisse skandaali. Nimelt põgenes ta maalt koos ooperilaulja Anna Bishopiga (1810–1884). Kuid Bishop oli abielus oma õpetaja, väljapaistva helilooja Henry Bishopiga (1786–1855), ja sellest abielust oli sündinud 3 last, kõik tütred.

Kogu ülejäänud elu reisisid Bochsa ja Bishop kahekesi koos, esinedes igal mandril ja igas maailmajaos, kuid Prantsusmaal ei käinud nad kunagi. Napolis määrati Bochsa kuningliku ooperi (tänapäeval Regio Teatro San Carlo) direktoriks ja sel kohal töötas ta 2 aastat.

1855. aasta detsembris, kullapalaviku tippajal saabusid Bochsa ja Bishop Sydneysse. Kuid nad said anda üheainsa kontserdi, sest Bochsa haigestus ja suri järgmise aasta algul. Bishop leinas teda sügavalt ja laskis talle Sydneysse püstitada suurejoonelise hauamonumendi, mis on säilinud. Bishop ise jätkas lauljakarjääri ja esines veel 70. eluaastates.

Looming
-------

Bochsa on kirjutanud 8 ooperit, 4 balletti, umbes 350 teost harfile, sealhulgas 2 kontserti, fantaasia "Rebasejaht", 100 etüüdi ja 24 prelüüdi.
**Keeleuniversaal** ehk **lingvistiline universaal** on keelenähtus, mis on ühine paljudele või kõigile loomulikele keeltele.

Keeleuniversaalid jagunevad hõlmavuse alusel absoluutseteks universaalideks ja universaalseteks tendentsideks. Absoluutsed universaalid on keelenähtused, mis esinevad kõigis seni uuritud keeltes. Sellisteks nähtusteks on näiteks kaashäälikute ja täishäälikute olemasolu, vähemalt ühe sulghääliku olemasolu, vahetegemine nimisõnade ja tegusõnade vahel ning küsimuse moodustamise vahendite olemasolu. Absoluutseid universaale on siiski üsna vähe. Universaalsed tendentsid on nähtused, mida leidub enamikus keeltes, kuid mitte kõigis. Selliseid universaale on märksa rohkem, näiteks vokaali [i], sulghäälikute [p], [t], [k], omadussõnade olemasolu.

Nii absoluutseid universaale kui universaalseid tendentse saab jagada lihtuniversaalideks ja tingimuslikeks universaalideks. Lihtuniversaalid kehtivad keeltes sõltumata sama keele teistest nähtustest. Eelpool kirjeldatud universaalinäited olid kõik lihtuniversaalid. Tingimuslikud universaalid seostavad omavahel kaks või enam struktuurijoont tingimusliku väitena: "Kui keeles on X, siis on seal ka Y." Näiteks: "Kui keeles on kaks helitut sulghäälikut, siis üks neist on [t]".

Põhjaliku keeleuniversaalide loendi on esitanud Joseph Greenberg. Keeleuniversaale on uurinud ka Bernard Comrie.

Viited
------

1. 1 2  Mati Erelt, "Keeletüpoloogiast", Oma Keel 2005 I, lk 5–13.
**Keeletüübid** on mingite keeletunnuste alusel saadud keele liigitused[*viide?*]. Keeletüüpe uurib **keeletüpoloogia**.

Morfoloogilised keeletüübid
---------------------------

Morfoloogilise sünteesi astme järgi jagunevad keeled analüütilisteks, sünteetilisteks ja polüsünteetilisteks.

Morfoloogilise tehnika järgi jagunevad keeled isoleerivateks, aglutineerivateks ja flekteerivateks. Isoleerivates keeltes puudub sõnamuutmine, seal kasutatakse abisõnu. Seega on isoleerivad keeled sünteesi astmelt analüütilised. Aglutinatiivsed ja flekteerivad keeled on aga sünteetilised. Aglutinatsiooni korral moodustatakse uusi tüvesid ja sõnavorme morfeemide üksteisele "külgekleepimise" teel (morfeemid ise ei muutu ja neist igaühel säilib üks kindel tähendus), fleksiooni puhul teiseneb uute tüvede ja muutevormide moodustamisel tüvi ise fonoloogiliselt. Kui sellistes keeltes on kasutusel ka tunnused, siis ei ole võimalik muutevormis eristada morfeemide ja tähenduste piire. Enamikus keeltes on kasutusel mitu morfoloogilist tehnikat, tüüpidesse jaotatakse vastavalt domineerivale tehnikale.

Süntaktilised keeletüübid
-------------------------

Põhisõnajärje järgi lauses jagunevad keeled põhiliselt SVO-, SOV- ja VSO-keelteks, ülejäänud kombinatsioonid on väga haruldased või neid pole leitudki.

Viited
------

1. ↑  Mati Erelt, "Keeletüpoloogiast", Oma Keel 2005 I, lk 5–13.
Nicolaus V kroonimas Saksa-Rooma keisrit Ludwig IV 12. mail 1328.
**Nicolaus V** (sünninimega **Pietro Rainalducci**; u 1258 – 16. oktoober 1333) oli vastupaavst 12. maist 1328 kuni 25. juulini 1330, vastandudes samal ajal Avignonist valitsenud paavst Johannes XXII-le (ametis 1316–1334). 

Ta oli ühtlasi viimane vastupaavst, kelle seadis ametisse Saksa-Rooma keiser.

Elulugu
-------

Rainalducci sündis umbes 1258. aastal Itaalias Lazio maakonnas Rieti linna lähistel Corvaros. Pärast lahutust oma naisest 1310. aastal liitus ta frantsiskaani orduga ja kogus kuulsust jutlustajana.

Ta valis vastupaavstiks ekskommunitseeritud Saksa kuninga Baieri Ludwigi mõjuvõimu abil preestrite ja ilmikute koosolekul ning Veneetsia piiskop pühitses ta Rooma vanas Püha Peetruse Basiilikas ametisse 12. mail 1328.

1329. aasta aprillis heitis paavst Johannes XXII ta kirikust välja. Saanud kinnituse oma absolutsiooni kohta patukahetsuse korral, tunnistas ta end oma pattudes süüdi alul Piisa peapiiskopi ja seejärel 25. augustil 1330 paavsti ees Avignonis, kes talle ka andestas.

Oma ülejäänud elu, kuni surmani 1333. aasta oktoobris, veetis ta vangistatuna paavstide palees, kus teda koheldi siiski auväärselt.

Viited
------

1. ↑  Amedeo De Vincentiis. "Niccolò V, antipapa". *Dizionario Biografico degli Italiani Volume 78 (2013)* (itaalia keeles). Vaadatud 27. mai 2020.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: tundmatu keel (link)
2. 1 2 3 4  Hugh Chishlolm (toim.). "Nicholas s.v. Nicholas V. (Pietro Rainalducci)". *Encyclopædia Britannica. 19 (11th ed.).* (inglise keeles). Vaadatud 27. mai 2020.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: tundmatu keel (link)
**Räsamine** on saehamba vaheldumisi ühele ja teisele poole painutamine, saehammaste (kõrvale) murdmine.

Selleks, et saeleht saaks töötamisel takistamatult liikuda, peab saetee olema saelehe paksusest suurem. Laiema saetee saab tagada saehammaste räsamise (murdmise, jagamise) teel. Räsamise suurus oleneb mitmest tegurist: puidu liigist ja niiskusest, saematerjalist, saehamba pikkusest ning hamba kujust jne.

Kõvema puiduliigi (saar, tamm, jalakas jt) saagimisel kasutatakse väiksema räsaga saagi, sest siis tuleb lõikepind siledam ning hõõrdumine saelehe ja lõikepinna vahel on väiksem. Pehmemate puiduliikide saagimisel tuleb saehambaid räsada rohkem, sest pehmel puul on pikemate puidukiudude tõttu lõikepind rohkem narmendav. 

Mida väiksem on räsa, seda vähem on hambad pööratud. Töötlusjäljed on väiksemad ja töötluspind on kvaliteetsem. Oluline on igale saele määrata tema minimaalne sobiv räsa suurus. Praktikas loetakse sobivaks räsa suuruseks kahekordne saelehe paksus. Räsamise abivahendid on räsamisvõti, räsaraud ja räsamistangid.

Vaata ka
--------

* Saelindi räsaja

Viited
------

1. ↑  Eesti keele seletav sõnaraamat vaadatud 23.05.2020
2. 1 2  "Puidu käsitsitöötlemise tehnoloogia" Vaadatud 23.05.2020
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel on Hiiumaa rändrahnust; Viljandimaal Kivilõppe külas asuva kivi kohta vaata Kivilõppe Vanapagana kivi; Vanapagana kiviks on nimetatud ka Viljandimaal asuvat Iivakivi.* |

---

Vanapagana kivi
Vanapagana kivi
**Vanapagana kivi** (ka **Tõllu kivi** või **Tõllukivi**) on kivi (rändrahn) Pühalepa külas Pühalepa kirikust paarsada meetrit põhja pool. Kivi on looduskaitse all.

Kolmnurkne kivi asub Kerema tee ääres. Rändrahnu kõrgus on 2,5 meetrit ja ümbermõõt 13,8 meetrit[*viide?*]. 

Muistendi järgi ei olevat Vanapaganale meeldinud, et jälle ehitatakse üht kirikut. Kui Pühalepa kirik valmis saanud, otsustanud Vanapagan selle kiviga puruks visata. Ta pistnud kolm kivi vesti taskusse, et neid Pühalepa kiriku pihta visata. Kiviviskamisel siiski ükski kivi ei olevat kirikut tabanud. Kivid kukkunud kõik kiriku lähedale maha. Kõige lähemale kukkunud nimetatud kivi. Ka teised kivid on ümbruskonnas olemas. Nii jäänudki Pühalepa kirik alles.

Välislingid
-----------

* Vanapagana kivi Eesti looduse infosüsteemis
**Nicolas Grenon** (u 1375 – 17. oktoober 1456) oli prantsuse helilooja, kelle muusikalooming kuulub vararenessanssi.

Esimesed teated tema kohta pärinevad Pariisist, kus ta töötas Notre-Dame'i katedraalis. 1403. aastal läks ta Laoni ja 1408. aastal Cambraisse. 1409. aastal asus ta tööle Bourges'is kooripoiste õpetajana ning 1412. aastal liitus Burgundia hertsogi Jean Kartmatu õukonnaga. 1419 naasis ta Cambraisse. Aastatel 1425–1427 töötas ta Roomas kooripoiste juhina. Pärast seda elas ta Cambrais, kus 1440. aastatel revideeris koos Guillaume Dufayga katedraali liturgilise muusika kogu.

Ta lõi muusikat kõikides tolle aja tähtsamates žanrites. Ta oli üks vähestest pikaealistest heliloojatest, kes kujunes heliloojaks juba 14. sajandi lõpus, kuid kelle peamine tegutsemisaeg jäi perioodi, mil arenes välja uus renessanssmuusika stiil. Tema muusikas võib seetöttu märgata nii keskaja kui vararenessansi iseloomulikke jooni. 

Tema ballaadid, *rondeau*d ja *virelai*d on kolmehäälsed ning kõigis neis on meloodia ülemises hääles. Ta kirjutas ka motette ja missasid.
Ritchie Blackmore 1977. aastal Oslos esinemas
Ritchie Blackmore (2017)
**Ritchie Blackmore** (õieti Richard Hugh Blackmore; sündinud 14. aprillil 1945 Weston-super-Mare'is Somersetis) on briti kitarrist ja laulukirjutaja.

Ta oli 11-aastane, kui isa talle kitarri kinkis, misjärel õppis ta aasta mängima klassikalist kitarri.

1960. aastatel mängis ta paljudes ansamblites ja oli mitme laulja taustalaulja.

1968. aastal oli ta ansambli Deep Purple üks asutajaliikmetest. Ta lahkus ansamblist 1975. aastal, kuid oli uuesti selle liige aastatel 1984–1993.

Aastal 1975 asutas ta ansambli Rainbow, mille muusika oli algselt segu barokkmuusika mõjutustest ja *hard rock* '​i elementidest. Hiljem läks Rainbow' stiil üle popilikuks põhihoovuse *rock* '​iks.

1997. aastal asutas ta koos Candice Nightiga folkansambli Blackmore's Night, mis sai alguse nende ühisest huvist renessanssmuusika vastu.

29. mail 2003 esines Blackmore koos Blackmore's Nightiga Tallinnas Pirita kloostri varemetes.

2016. aastal võeti Blackmore ansambli Deep Purple'i liikmena vastu Rock'n'rolli Kuulsuste Halli.

Blackmore on saanud hüüdnime "The Most Difficult Man in Rock" ('rokkmuusika kõige keerulisem mees'), sest ta on sageli oma bändiliikmetega tülli läinud.

Viited
------

1. ↑  "Ritchie Blackmore ja tema seitse kitarri". Virumaa Teataja. 4.6.2003. Vaadatud 17.7.2017
2. ↑  "Deep Purple Rocks Hall of Fame With Hits-Filled Set". Rolling Stone. 8.4.2016. Vaadatud 17.7.2017

Välislingid
-----------

* 

| * v
* r
Deep Purple |
| --- |
| 
Ian Gillan • Simon McBride • Don Airey • Roger Glover • Ian PaiceEndised liikmed: Jon Lord • Ritchie Blackmore • David Coverdale • Glenn Hughes • Joe Lynn Turner • Rod Evans • Nick Simper • Tommy Bolin • Joe Satriani • Steve Morse |
| Stuudioalbumid | 
"Shades of Deep Purple" • "The Book of Taliesyn" • "Deep Purple" • "Deep Purple in Rock" • "Fireball" • "Machine Head" • "Who Do We Think We Are" • "Burn" • "Stormbringer" • "Come Taste the Band" • "Perfect Strangers" • "The House of Blue Light" • "Slaves and Masters" • "The Battle Rages On..." • "Purpendicular" • "Abandon" • "Bananas" • "Rapture of the Deep" • "Now What?!" • "Infinite" • "Whoosh!" • "Turning to Crime" |
Guy Picciotto
**Rites of Spring** oli Ameerika Ühendriikide punkansambel. Kuigi bändi liikmed ise end emožanrisse ei lahterda, peetakse seda üheks esimeseks emobändiks. Tihtipeale minnakse isegi nii kaugele, et nimetatakse neid emožanri alusepanijateks.

Ansambel sai nime Igor Stravinski sümfoonilise balleti "Püha kevad" (ka "Kevadpühitsus"; inglise keeles "The Rite of Spring") järgi. 

Kuna nad lavalaudadel eriti tihti ei käinud ja olid omal ajal tuntud energiliste ja emotsionaalsete esinemiste poolest, said nende esinemised omaette legendaarseteks sündmusteks.

Kuigi bändi juured asuvad kiires ja lärmakas *hardcore punk*'i stiilis, arendasid nad žanrit edasi ning lõhkusid *hardcore*-muusika tüüpilised mallid. Näiteks nende laulude temaatika ei olnud harilik *hardcore punk*'ile omane ühiskonna ja valitsuse kriitika, vaid laulusõnad olid väga individualistliku suunaga ning rääkisid indiviidi isiklikest probleemidest.

Diskograafia
------------

* "Rites of Spring" (1985)
* "All Through a Life" (1987)
* "End on End" (1991)

Välislingid
-----------

* MySpace
**Rita Tasa** (3. detsember 1930 Viljandi – 16. juuli 2007) oli eesti tõlkija ja kirjandusteadlane.

Ta lõpetas 1957. aastal Tartu Ülikoolis saksa ja inglise filoloogia eriala ning 1965. aastal sai filoloogiakandidaadiks.

1957–1972 töötas Tasa TÜ-s saksakeelse kirjanduse õppejõuna, seejärel kuni 1984. aastani Tallinna Pedagoogilises Instituudis saksa ja maailmakirjanduse õppejõuna ning saksa keele kateedri juhatajana, alates 1979. aastast oli dotsent. 

Tema tõlgitud autoritest on olulisemateks peetud Martin ja Robert Walser, Max Frisch, Friedrich Dürrenmatt, Peter Handke, Siegfried Lenz, Lion Feuchtwanger, Gerhart Hauptmann, Klaus Mann, Christoph Hein, Stefan Zweig, Joseph Roth ja Christa Wolf.

Ta koostas lugemikke, keeleõpikuid koolidele ja õppematerjale ülikoolile. Tasa oli Emakeele Seltsi ja 1994. aastast Eesti Kirjanike Liidu liige, 2000. aastal sai ta Austria Teaduse ja Kunsti I klassi teeneteristi.

Välislingid
-----------

* Suri kirjandusteadlane Rita Tasa, err.ee, 17. juuli 2007
**Ristõieliste nuuter** on ristõieliste perekonda (*Brassicaceae*) kuuluvate taimede parasiithaigus. Näiteks on haigustundlikud raps (Brassica Napus), valge peakapsas (Brassica oleracea), redis (Raphanus raphanistrum) ja kaalikas (Brassica Rapa). Rapsil väljendub haigus juurte paisumisena, mis võib põhjustada taime enneaegset suremist. Haigust põhjustab limaseen ( Plasmodiophora brassicae), mis võib mullas elujõulisena püsida ilma peremeestaimeta 1–8 aastat. Nuuter võib põhjustada väga suuri saagikadusid ning sellest on väga raske vabaneda. Haigus on maailma eri piirkondades suur probleem ja ka Eestis on sellest viimastel aastatel saanud üha tõsisem mure, sest rapsi kasvupind on tugevasti laienenud.

Haiguse areng
-------------

Patogeen talvitub mullas spooridena, mis hakkavad kevadel taime juurtest eralduvate sekreetide tõttu arenema. Nad arenevad ja transformeeruvad zoospoorideks. Zoospoorid sisenevad taime kas läbi juurekarvade või haavade ning moodustavad siis amööbilaadse raku. See anormaalne rakk paljuneb ja ühineb teistega, et moodustada plasmoodium. Plasmoodium jaguneb, et formuleerida mitmeid sekundaarseid zoospoore, mis vabanevad mulda pärast peremeesjuure lagunemist. Olles jõudnud juure kollenhüümi, amööbilaadsed rakud paljunevad või ühinevad ja moodustavad sekundaarse plasmoodiumi. Kui plasmoodium areneb, siis taime hormoonid muutuvad, mis põhjustab nakatunud rakkude paisumist. Patogeeni arenguks on optimaalne temperatuur 18...25 °C, mulla pH alla 6,5 ning suur mulla niiskus. Nakatumist soodustab ka väävli ja mikroelementide puudus.

Leviku takistamine
------------------

* Põldude lupjamine
* Liigniiskuse vähendamine (drenaaž)
* Ristõieliste umbrohtude tõrjumine
* Viljavahelduse kasutamine (ristõieliste kuultuuride vahe optimaalselt 5 aastat)
* Nuutrikindlad sordid

Viited
------

1. ↑  "Club Root OSR". Vaadatud 06.05.2021.
2. ↑  "Ristõieliste nuuter". Vaadatud 06.05.2021.
3. ↑  "Clubroot". Vaadatud 06.05.2021.
4. ↑  "Club root". Vaadatud 06.05.2021.
Rässat ja kamilavkat kandev kreeka vaimulik Jeruusalemmas
**Rässa** (ka *rjassa*; vene keeles *ряса*, kreeka keeles εξώρασον *exorason*; kreekakeelsest sõnast ράσον *rason* 'kantud, räbaldunud rõivas', ka 'mungarüü') on pealiskuub, õigeusu ja kreekakatoliku kiriku vaimulikkonna ja munkade igapäevane üleriie, pikk avar tume kuub pikkade, peopesi katvate laiade varrukatega. Kantakse alusrässa peal.

Rässat kannavad alusrässa peal piiskopid, preestrid, diakonid ja mungad, kuid slaavi traditsioonis ei kanna seda lugejad ja alamdiakonid. Kreeka traditsioonis võivad kanda seda ka koorilauljad kirikus, kuid ilmalike tavariiete, mitte alusrässa peal. Riietusese pärineb kunagisest mungarüüst.

Vaata ka
--------

* Podräsnik (alusrässa)
* Sutaan
* Talaar

Viited
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  M. Sepper. Õigeusu kirikutekstiilide sümboolika, vanus ja tehnoloogia Lääne-Eesti ja Tallinna kirikute näitel. magistritöö. TÜ Viljandi Kultuuriakadeemia, 2019
4. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 13. detsember 2019. Vaadatud 26. detsembril 2019.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)

Välislingid
-----------

* Rässa (cassock) OrthodoxWikis
**ISBN** (*International Standard Book Number*) on raamatute identifitseerimiseks kasutatav numbrikombinatsioon. ISBN võeti ISO 2108 standardi järgi kasutusele 1970. aastal. Eestis välja antud raamatutel hakati ISBN-i kasutama alates 1992. aastast.

Lisaks raamatutele on ISBN ette nähtud ka brošüüridele, jätkväljaannetele, kaardiväljaannetele, dia- ja mikroväljaannetele, õppematerjalide komplektidele, mis koosnevad nii trükitud kui ka audiovisuaalvahenditest, õppeotstarbelistele videotele ja filmidele, CD-ROM-idele ja arvutiprogrammidele.

ISBN on igale väljaandele omane unikaalne tunnus. Kui kirjastus laseb välja ühe ja sama väljaande erinevast materjalist kaante vahel või erinevas formaadis, siis on kõigil neil variantidel ka oma ISBN. Lisatiraaži korral jäetakse ISBN enamasti samaks, kuid kordustrüki korral saab väljaanne uue ISBN-i. Ühel ja samal väljaandel võib olla ka mitu ISBN-i. Näiteks mitmeköitelistel teostel on oma ISBN igal köitel ning ka kogu köidete komplektil.

ISBN koosneb neljast osast, mis võivad olla sidekriipsudega eraldatud. Esimene osa määratleb maa või keelepiirkonna, kus raamat on välja antud:

0 ja 1 – ingliskeelsed piirkonnad
2 – prantsuskeelsed piirkonnad
3 – saksakeelsed piirkonnad
4 – Jaapan
5 – endine NSV Liit
6 (määratlemata)
7 – Hiina
8... ja 9... – muud maad ja piirkonnad
Eestis väljaantavate raamatute maatunnus on 9949-, 9985- või 5-. ISBN teine osa määratleb kirjastuse. Kolmas osa määratleb antud kirjastuse väljaande. Viimane number on kontrollnumber, mis saadakse arvutuslikult. Viimaseks numbriks võib olla ka X. 

Alates 1. jaanuarist 2007 võeti senise 10-kohalise ISBN-i asemel kasutusele 13-kohaline ISBN.

Vaata ka
--------

* DOI (*Digital Object Identifier*), digitaalsete objektide tähistamiseks
* Handle System digitaalsete objektide, püsi-identifikaatorite tähistamiseks
* ISAN (*International Standard Audiovisual Number*), filmide ja muude audiovisuaalsete toodete tähistamiseks
* ISMN (*International Standard Music Number*), noodiväljaannete tähistamiseks
* ISRC (*International Standard Recording Code*), helisalvestiste tähistamiseks
* ISSN (*International Standard Serial Number*), perioodiliste väljaannete (ajalehtede, ajakirjade jmt) tähistamiseks
* ISWC (*International Standard Musical Work Code*), muusikateoste tähistamiseks
* LCCN (*Library of Congress Control Number*), USA Kongressi Raamatukogu katalooginumber

Välislingid
-----------

* Eesti ISBN Agentuur

| * v
* r
ISO standardid |
| --- |
| 1–9999 | 
3 • 216 • 261 • 262 • 269 • 639(-1, -2, -3) • 1538 • 1989 • 2108 • 3166(-1, -2:EE, -2:US) • 3297 • 4217 • 7089 • 7098 • 7498 • 8601 • 8879 • 9000 • 9001 • 9075 • 9293 • 9594 • 9945 |
| 10000–19999 | 
10206 • 13211 • 13616 • 14396 • 14496(-10) • 15445 • 16262 • 18004 • 19501 • 19505 • 19510 |
| 20000+ | 
26300 • 26324 • ISO 27000 • 32000 |
Söyembikä pojaga Ütämeşgäräyga.
*Vangistatud printsess Söyembikä lahkub Kaasanist*, autor Vasili Hudjakov.
**Söyembikä** (kirjutatakse ka *Söyenbikä*, *Sujumbike*; kirillitsas: Съембике) (1516 – pärast 1554. aastat) oli tatari valitseja, xanbikä. Ta teenis Kaasani regendina oma poja lapsepõlve ajal, aastatel 1549–1551.

Elu
---

Ta oli Nogaidi aadliku Yosıf Bäki tütar ning Canğäli (1533–35), Safagäräy (1536–49) ja Şahğäli (pärast 1553. aastat) naine. 1549. aastal sai temast regent oma poja Kaasani khaani Ütämeşgäräy lapsepõlve ajal.

Aastal 1551, pärast Kaasani khaaniriigi esimest osalist vallutamist Ivan Julma poolt, viidi ta koos oma pojaga sunniviisiliselt Moskvasse ja hiljem abiellus Şahğäliga, Venemaa poolt peale surutud Qasimi ja kaasanitatarlaste khaaniga.

### Enesetapu legend

Ta on Tatarstani rahvuskangelane. Tema nime seostatakse ennekõike Söyembikä torniga. Nimelt, Ivan Julm tahtis temaga abielluda ja ta oli nõus tingimusel, et kui Ivan Julm ehitab talle seitsme korruselise torni (üks igale nädalapäevale). Väidetavalt sai Ivan Julm torni nädalaga valmis, Söyembikä ronis torni tippu ja nähes oma kaunist kodulinna Kaasanit oli tal nii suur emotsioon oma rahva vastu, et ei suutnud tsaariga abielluda ja hüppas alla. Tema surma tegelik kuupäev ja hauaplats on aga teadmata.

Viited
------

1. ↑  Kefeli, Agnes (2008). Smith, Bonnie G. (toim). *The Oxford Encyclopedia of Women in World History*. Oxford [England]: Oxford University Press. ISBN 9780195148909.
**Heinart Sillastu** (kuni 29. detsembrini 1936 **Heinart Seidenberg**; 1. jaanuar 1929 – 16. september 2021) oli eesti arstiteadlane (ftisiaater-pulmonoloog). 

Sillastu sündis Tallinnas tööliste perekonnas. 1942. aastal lõpetas ta Tallinna 21. Algkooli, 1947. aastal Tallinna 2. Keskkooli ja 1954. aastal Tartu Riikliku Ülikooli (arstiteaduskonnas). 

Järgnes aspirantuur. Erilist huvi tundis Heinart Sillastu tuberkuloosi kui ühe maailmas ja Eestis levinuma haiguse vastu. 
Meditsiiniteaduste kandidaadi väitekirja kaitses ta 1959. aastal ja doktoriväitekirja 1974. aastal.

Aastatel 1958–1994 töötas Heinart Sillastu arstiteaduskonnas, algul assistendina, hiljem dotsendina ning alates 1976. aastast professorina. 1966–1973 oli ta TRÜ arstiteaduskonna prodekaan, 1992–1994 ftisiaatria ja pulmonoloogia professor ja kopsukliiniku juhataja. 1994. aastast oli Sillastu Tartu Ülikooli emeriitprofessor. 

Tema teadusuuringud hõlmavad eeskätt tuberkuloosi ja teiste kopsuhaiguste patofüsioloogiat, diagnostikat ja ravi ning tema trükis avaldatud tööde koguarv on üle 200.

Aastatel 1972–2001 oli ta Eesti Kopsuarstide Seltsi esimees, 1982–1991 Nõukogude Liidu esindaja ja nõunik Rahvusvahelise Tuberkuloosi ja Kopsuhaiguste Tõrje Liidu Euroopa regiooni nõukogus ning Maailma Terviseorganisatsiooni tuberkuloosiekspertide rühmas.

Tunnustus
---------

* Eesti NSV riiklik preemia (1981)
* Soome Kopsuarstide Seltsi auliige (1988)
* Ungari Kopsuarstide Seltsi auliige (1989)
* Argentina Meditsiiniühingu välisauliige (1990)
* Soome kopsuhaiguste seltsi FILHA auliige
* Severi Savoneni hõbemedali kavaler (Soome, 1997)
* Eesti Kopsuarstide Seltsi auliige (2005)
* Venemaa Kopsuarstide Seltsi auliige (2008)
**Helisüntees** on muusikas elektroonilisest signaalist heli loomine ja/või töötlemine. Helisünteesil põhineb süntesaatori töö.

Helisünteesi meetodid
---------------------

Subtraheerivate süntesaatorite puhul kasutatakse lihtsaid akustilisi mudeleid, mille alusel signaaligeneraatorite ehk ostsillaatorite signaalidest filtreeritakse välja teatud sagedused. Signaaligeneraatorid tekitavad lisaks sinusoidsele helilainele saehamba- (*sawtooth wave*) ja kandi- (*square wave*) kujulisi helilaineid. Lihtsuse ja ökonoomia huvides on need filtrid enamasti madalsagedusfiltrid. Lihtsate modulatsioonimeetodite, nagu näiteks pulsilaiusmodulatsioon (*pulse width modulation*) ja ostsillaatorite sünkroonimine (*oscillator sync*), mis teostatakse füüsiliselt ebareaalsete madalsagedusfiltritega, on omane n-ö klassikalistele süntesaatoritele", mida tavaliselt ühendatakse mõistega 'analoogsüntesaator' ja aetakse tihti segamini tarkvarasüntesaatoritega, mis kasutavad subtraheerivat helisünteesi. Üks uuemaid helisünteesi süsteeme on looduses olemasoleva akustilise heli füüsikaline modelleerimine, mille puhul luuakse ajas muutuv heli osahelide mudel ning püütakse seda sünteesimisel järele aimata. Selliste virtuaalsete instrumentide hulk on lõpmatu, mudelit võib ka muuta ja sünteesida helisid, mida looduses ei esine. Üks lihtsamaid sünteesisüsteeme on sämplimine, milleks kasutatakse sämplereid. Sämplimisel salvestatakse reaalse instrumendi heli ning teisendatakse digitaalseks. Seejärel mängitakse seda heli erineva helikõrguse saamiseks erineva kiirusega. Sämplerid võimaldavad enamasti muuta helitugevuse mähisjoone kuju, mis muudab heli karakterit. Nii analoog- kui ka digitaalsüntesaatoritel saab kasutada paljusid helisünteesi meetodeid. Paljud neist on seotud matemaatiliste funktsioonidega, eriti sagedusmodulatsioonisünteesi ja faasidistortsioonisünteesi puhul. 

### Valik helisünteesi meetodeid

* Subtraheeriv helisüntees (*subtractive synthesis*)
* Aditiivne helisüntees (*additive synthesis*)
* Granulaarne helisüntees (*granular synthesis*)
* Helisimulatsioonisüntees (*wavetable synthesis*)
* Sagedusmodulatsioonisüntees (*frequency modulation synthesis*)
* Faasidistortsioonisüntees (*phase distortion synthesis*)
* Füüsikaline modelleeriv süntees (*physical modelling synthesis*)
* Sämplipõhine helisüntees (*sample-based synthesis*)
* Subharmooniline helisüntees (*subharmonic synthesis*)

Vaata ka
--------

analoogsignaal – diskreetimine – diskreetsignaal – funktsioon – heli – helilaine – kvantimine – kõrgsagedusfilter – madalsagedusfilter – mähisjoon – ostsillaator – pulssmodulatsioon – signaal – sinusoid – sämpel – sämpler – sämplimine – sämplimissagedus – süntees – süntesaator

Välislingid
-----------

* Principles of Sound Synthesis
Sööbik ja Pisik
**"Sööbik ja Pisik"** (norra keeles "Karius og Baktus") on Norra lasteraamat, mille autor ja illustraator oli Thorbjørn Egner. 

Raamat ilmus trükist 1949. aastal, 1954. aastal tegi Ivo Caprino sellest 15-minutise nukufilmi. Mike Sevigi ja Turi Olderheimi ingliskeelne tõlge ilmus USA-s 1986.

Raamatu peategelased on Sööbik (mustajuukseline) ja Pisik (punapäine). Nende algsed nimed Karius ja Baktus viitavad kaariesele ja bakteritele. Nad on kaks väikest "hambatrolli", kes elavad väikese Jensi hambaaukudes. Neil on väga hea elu, kuna Jens sööb siirupiga saia ega pese pärast seda hambaid. Lõpuks aga lõhub hambaarst nende kodud ära ja korraliku hambahoolduse käigus loputatakse nad Jensi suust välja.

Humoorikate piltide ja tähtsa sõnumiga "Sööbik ja Pisik" on saanud Norra lastekirjanduse klassikaks. Selle avaldamisest saati on mitme põlvkonna Skandinaavia lapsed kuulnud lugusid hambatrollidest.

Eesti keeles on "Sööbik ja Pisik" ilmunud Arvo Alase tõlkes 1972. aastal. Varem, sh Eesti Raadio kuuldemängus, tunti teost pealkirjaga "Kaarius ja Baktus". 2007. aastal valmis Eesti Televisioonis Alase tõlke põhjal lastelavastus.

Välislingid
-----------

* Raamatu koduleht
* "Sööbik ja Pisik" portaalis bokmerker.org
**Heini Rosilda Paas** (6. oktoober 1918 Mõniste vald, Hargla kihelkond, Võrumaa – 26. september 2021) oli eesti kunstiajaloolane.

Heini Paas oli talupidaja tütar.

Ta õppis Mõniste algkoolis, Valga Ühisgümnaasiumis ja Tartu Ülikoolis filosoofia teaduskonnas, peaainena kunstiajalugu. Õppejõud olid Sten Karling (lühikest aega), Armin Tuulse ja Voldemar Vaga. 1939. aasta alguses astus korporatsiooni Indla. Lõpetas ülikooli kunstiajaloolasena 1945. aasta sügisel ja sai ajutise lõputunnistuse. Diplom vormistati ametlikult alles 1948. aastal, kui Moskvast saabusid diplomi jaoks vajalikud kaaned. 

1968. aastal kaitses ta Voldemar Vaga juhendamisel kandidaadidissertatsiooni skulptor Ferdi Sannamehe loomingu kohta ja sai kandidaadikraadi. 

Töötas 1945. aasta aprillist kuni 1950. aasta oktoobrini (ajal, kui seal töötas ka Voldemar Vaga) ülikooli kunstiajaloo kateedris laborandina. Kuni 1958. aastani töötas bibliograafina Tallinna Keskraamatukogus, seejärel Eesti Kunstimuuseumi skulptuurikogu hoidjana ja juhatas skulptuuriosakonda 1985. aasta oktoobrini.

Astus 1968. aastal Eesti Kunstnike Liitu.

Teadustöö
---------

Uurinud Eesti skulptuuri ajalugu, koostanud skulptuurinäitusi.

Teoseid
-------

Kirjutanud monograafiaid skulptoritest ja artikleid Eesti Kunstimuuseumi ajaloost, uurimuslikke näitusekatalooge ja muuseumifondikatalooge. Üle 20 teadustrükise.

* Eesti NSV Riiklik Kunstimuuseum. // Eesti NSV muuseumid. Tallinn 1961
* Ferdi Sannamees 1895–1963. Tallinn: Kunst, 1974
* Eesti NSV Kunstimuuseumi ajaloost. Muuseumi rajamisest ja tegevusest 1919–1940. // Rkl KM-i kogude teatmik 1979. Tallinn 1980
* Jaan Koort 1883–1983. Tallinn 1983
* Herman Halliste 1900–1973. Tallinn: Kunst, 1985
* Juhan Raudsepp 100: 10. XVII 1896 – 15. XII 1984 [näitusekataloog]. Tallinn: Eesti Kunstimuuseum, 1996
* August Weizenberg 1837–1921. Tallinn: Kunst, 1999
* Amandus Adamson 1855–1929. Tallinn: Eesti Kunstimuuseum, 2006

Tunnustus
---------

* 1983 Eesti Kunstnike Liidu kunstiteadlaste sektsiooni aastapreemia ("Jaan Koort 1883–1983")
* 2018 korraldas kunstiteadlaste ja kuraatorite ühing tema saja-aastaseks saamise puhul Kadrioru kunstimuuseumis seminari XX sajandi eesti skulptuuri ajaloost.

Viited
------

1. ↑  "In memoriam Heini Paas". *Eesti Kunstnike Liit*. 29. september 2021.
2. 1 2 3  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide. Lk 343

Kirjandus
---------

* *Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944*. 3. köide. Lk 347
* EE 14. Lk 350
* Hilja Läti. "Paas, Heini". // Eesti kunsti ja arhitektuuri biograafiline leksikon. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Tallinn 1996. Lk 364–365

Välislingid
-----------

* *Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944*
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013, lk. 343

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Rahvusvaheline tuumaintsidentide skaala** on vahend ühtsel viisil tuuma- ja radiaoktiivsusintsidentide ohutasemest informeerimiseks. Skaala loodi 1990. aastal Rahvusvahelise Aatomienergia Agentuuri poolt.

Tuumaintsidendid on klassifitseeritud seitsmele tasemele ohtlikkuse ja tagajärgede ulatuse põhjal printsiibil, et kõrgema taseme intsidendi ohtlikkus ja ulatus ületab kümnekordselt eelmise taseme oma.

Intsidentide tasemed ohtlikkuse kasvu järjekorras on:

#### 1. Anomaalia

Tuumaseadme kõrvalekalle normaalsest töörežiimist, mis võib põhjustada ohtu.

#### 2. Intsident

Lokaalse mõjuga või potentsiaalselt ohtlik häire tuumaseadme töös.

#### 3. Raske intsident

Intsident tuumajaamas, mille mõju väljaspool jaama ei ületa ohutustaset.

#### 4. Kohaliku ulatusega õnnetus

Õnnetus tuumajaamas, mille jaamast välja ulatuv mõju on märgatav, aga ei vaja vastumeetmeid.

#### 5. Laia ulatusega õnnetus

Mõningane radioaktiivsete ainete pihkumine. Vaja on turvameetmeid osaliselt rakendada.

Viienda taseme tuumaintsidendid toimusid 

* 10. oktoobril 1957 Windscale'i tuumajaamas Inglismaal
* 28. märtsil 1979 Three Mile Islandi tuumajaamas USA-s
* 13. septembril 1987 Goiânias Brasiilias, kus varastatud tseesiumkloriidi levitati teadmatusest. Kiiritada said 249 inimest, kellest 4 surid.

#### 6. Raske õnnetus

Õnnetusega kaasneb ulatuslik mõju keskkonnale ja ohutusele. Vaja on kõiki plaanitud turvameetmeid rakendada.

Ainuke kuuenda taseme tuumaintsident on Kõštõmi (Majaki) jäätmehoidla plahvatus Tšeljabinski lähedal NSV Liidus 29. septembril 1957.

#### 7. Väga suur õnnetus

Õnnetusega kaasneb lai mõju keskkonnale ja ohutusele. Vaja on erakordseid meetmeid tagajärgede likvideerimiseks.

Seitsmenda taseme tuumaintsidendid on Tšornobõli katastroof 26. aprillil 1986 ja Fukushima I AEJ tuumaõnnetus 11. märtsil 2011. 

Vahel kasutatakse ka taset 0 (häiritus).

**7** – Väga suur õnnetus
**6** – Raske õnnetus
**5** – Laia ulatusega õnnetus
**4** – Kohaliku ulatusega õnnetus
**3** – Raske intsident
**2** – Intsident
**1** – Anomaalia
**0** – Häiritus

Viited
------

1. ↑  The Radiological Accident in Goiânia. IAEA. 1998-09-16. ISBN 92-0-129088-8.
2. ↑  "International Nuclear Event Scale, User's manual, IAEA, 2001" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 11. aprill 2009. Vaadatud 21. juulil 2010.

Välislingid
-----------

*
**Heinar Tedrema** (9. aprill 1934 Tartu – 2. aprill 2008 Elva) oli eesti meditsiinipedagoog, aastatel 1978–2000 Tartu Meditsiinikooli direktor.

Tedrema sündis Tartu linnas, lapsepõlv möödus Rannu vallas. 1943. aastast õppis ta Rannu Mittetäielikus Keskkoolis. 1955 jätkusid õpingud Vabariiklikus Tartu Meditsiinilises Keskkoolis sanitaarvelskri erialal, mille lõpetas 1958. aastal. Samast aastast töötas Tedrema Tartu linna sanitaarepidemioloogiajaamas sanitaararsti abina.

1964. aastast õppis ta Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna kaugõppeosakonnas farmaatsia erialal ja lõpetas ülikooli 1970. aastal proviisori diplomiga.

1969. aastast töötas ta osakoormusega Tartu Meditsiinikoolis, pärast ülikooli lõpetamist 1970. aastal töötas Meditsiinikoolis hügieeniõpetajana. Ta oli ka ühiskondlik töökaitse inspektor ja pidas loenguid ühingus Teadus.

4. augustil 1978 nimetati Tedrema Tartu Meditsiinikooli direktoriks ja oli selles ametis kuni pensionile minekuni 2000. aastal. Koolidirektorina oli tema teeneks õppetegevuse koondamine Nooruse tänav 9 asuvasse õppehoonesse. Ta uuris ka meditsiinikooli ajalugu ning tegi arhiivimaterjalide põhjal kindlaks korduvalt nime ja õppevormi muutnud kooli rajamise aja (1811).
**Heliteos** ehk **muusikateos** ehk **helitöö** (Hermann, Kasemets 1918) ehk **helind** (Visnapuu 1923) ehk **kompositsioon** on muusikaline teos, mis kujutab endast kindlakujulist muusikaliste väljendusvahenditega määratud helide kogumit. Heliteose materjaliks võivad olla muusikalised helid ja mürad. 

Heliteos on mõtlemise teel kavandatud ja välja töötatud, seda on võimalik kirjalikult või muul viisil fikseerida ja kõlaliselt taasesitada. Heliteoste loomisega tegelevat inimest nimetatakse heliloojaks. Helilooja töö tulemuseks võib olla kõigis üksikasjades fikseeritud ja lõpetatud heliteos, improviseerimise aluseks olev teatud piirides organiseeritud ja planeeritud muusikaline keskkond või muusikaline protsess. 

Heliteose legaaldefinitsioon on tuletatav teose legaaldefinitsioonist: heliteos on heliloomingu ehk komponeerimise tulemus. Heliteose loojat ehk autorit nimetatakse heliloojaks. Õiguslikult võib heliteos olla olemas kui

* nimetus (pealkiri),
* partituur,
* esitus,
* salvestis.

Heliteosele tajutava vormi andmiseks võib kasutada muusikainstrumenti, kirjutusvahendit ja paberit, arvutit või muid vahendeid. Partituuri kirjutamiseks kasutatakse noodikirja. Arvuti mällu salvestatakse heliteos elektrooniliselt kodeeritud helitähistena muusikatarkvara abil, kas noodigraafikaprogrammi (näiteks Finale, Sibelius), helisünteesiprogrammi (näiteks Csound), MIDI- või muu arvutifailina. Helisalvestised võivad olla analoog- või digitaalsalvestised kas helilindil, heliplaadil, helikassetil või muul andmekandjal.

Heliteost võib vaadelda ka abstraktse objektina, mis võib realiseeruda näiteks mälujälje, kujutluse, ettekande, taasesituse, käsikirja, trükise või arvutifailina, samuti jäljena helikandjal või ka muul moel.

Vaata ka
--------

* Autor
* Helilooming
* Teos
**Kerge vaimne alaareng** on vaimse alaarengu kõige kergem aste. RHK-10 diagnostilised krititeeriumid annavad kerge vaimse alaarengu IQ raamideks 50-69. Igapäevases elus see tähendab seda, et inimene on võimeline rahuldaval tasemel oma elu iseseisvalt korraldama. Juhendamise vajadus ei ole igapäevane. Kerge vaimse alaarengu puhul on inimene võimeline isegi kõrghariduse omandama, kuid saadud teadmisi loovalt rakendada ei suuda.[*viide?*] Nähtuste olemuse mõistmise võime on sedavõrd häiritud, et ühiskonna korraldust kirjeldavaid pealismõisteid kerge vaimse alaarenguga inimene ei suuda tõlgendada, mistõttu võib raskendatuks osutada näiteks kultuuritraditsioonide järgimine, laste kasvatamine. Kerge vaimse alaarenguga inimene ei suuda keerulisemates olukordades adekvaatseid otsuseid vastu võtta. Kerge vaimse alaarenguga inimene suudab töötada regulaarselt lihtsamat kvalifikatsiooni nõudvatel erialadel.

Vaata ka
--------

* Debiilsus

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikisõnastiku artikkel: **debiilsus** |

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikisõnastiku artikkel: **debiilik** |
**Heinaste raudteejaam** oli raudteejaam Ainaži–Valmiera–Smiltene raudteel Limbaži piirkonnas Heinastes.

Heinaste raudteejaam avati Ainaži–Valmiera–Smiltene raudtee valmimisel 1912 ja see oli selle raudtee üks lõppjaam. Toona jäi see Volmari kreisi Salatsi kihelkonda Heinaste mõisa maadele. Juba järgmisel aastal viidi jaamast sadamasse muulile kilomeetripikkune harutee. Pärast Heinaste põhjamuuli valmimist ehitati ka sellele raudtee, mida teenindas Heinaste jaamas hoitav väike auruvedur. Aastal 1936 muul rekonstrueeriti, uuendatud muulile aga raudteed enam ei rajatud.

Aastal 1943 rajasid Saksa väed Heinaste ja Ikla raudteejaama vahele kilomeetri pikkuse tee, mis ühendas Heinaste–Smiltene raudtee Riisselja–Orajõe raudteega ja sealtkaudu Eesti kitsarööpmeliste raudteede võrgustikuga. Hiljem allutati sealne kitsarööpmeline raudtee Balti raudteedevalitsuse Pärnu raudteesõlmele ja seda hakkasid kasutama Pärnust Valmierasse sõitvad rongid. Sealse jaama ehitistest on lisaks jaamahoonele veel säilinud kaubaait ja üks jaama semafor.  Jaam suleti aastal 1977.

Viited
------

1. ↑  Toms Altbergs, Karīna Augustāne, Ieva Pētersone. *"Dzelzceļi Latvijā"*. Rīga: Jumava, 2009. 116 lk

Välislingid
-----------

* Jaam vanal kaardil

|  |  |
| --- | --- |
| **Endine raudteepeatus**  | **Järgnev peatus** |
|  **Heinaste** | Salace  |
**Ḩāfiz̧ al-Asad** (ka *Hafez al-Assad*; 6. oktoober 1930 – 10. juuli 2000) oli aastatel 1971–2000 Süüria president.

Asad oli pärit vaesest alaviidi perekonnast. 1946. aastal astus ta Ba'athi parteisse. 1952. aastal asus ta õppima sõjaväeakadeemiasse ja teenis seejärel Süüria õhujõududes. 1957. aastal õppis ta Nõukogude Liidu lennukoolis.

Aastatel 1961–1963 töötas Asad meretranspordi ministeeriumis. Ta osales 1963 riigipöördes, mis tõi Ba'athi võimule. Pärast seda naasis ta õhujõududesse, ülendati majoriks ja seejärel kindraliks ning sai 1965. aastal õhujõudude ülemjuhatajaks.

1966. aastal aitas ta Şalaḩ Jadīdil kukutada president Amīn al-Ḩāfiz̧i ning sai kaitseministriks.

1967. aastal sai Süüria Kuuepäevases sõjas lüüa. Asadit toetav fraktsioon valitsevas parteis sattus vastuollu Şalaḩ Jadīdi ja president Nūr ad-Dīn al-Atāsīga. 1970. aastal kukutas ta nad ja viis parteis läbi puhastuse.

Ḩāfiz̧ al-Asad oli abielus Anīsah Makhlūfiga. Pärast Asadi surma sai riigi presidendiks nende poeg Bashshār al-Asad.
**Rävala malevkond** (varem Linnaümbruse malevkond) on Kaitseliidu Harju maleva malevkond, mis tegutseb Harjumaa idaosas.

Allüksused
----------

* Rävala malevkonda juhib major Avo Aljas
* Jõelähtme kompanii, mis koosneb Viimsi ning Jõelähtme valla ja Maardu linna kaitseliitlastest
* Kuusalu kompanii, mis koosneb Kuusalu valla ja Loksa linna kaitseliitlastest
* Harju-Jaani kompanii, mis koosneb Anija, Raasiku ja Aegviidu valla kaitseliitlastest

* Rävala malevkonna lippRävala malevkonna lipp
* Rävala malevkonna lipu teine külgRävala malevkonna lipu teine külg
* Lipu otsLipu ots

Liikmeid
--------

* Rein Randveer

Ajalugu
-------

Rävala malevkond, tolleaegse nimega Linnaümbruse jaoskond, hiljem malevkond tegutses organisatsioonina augustikuust 1918. aastal, kuid avaliku organisatsioonina 11. novembrist 1918. aastal. Alates 2. veebruarist 1919. aastal määrati Kaitseliidu Harju maleva Tallinna linnaümbruse kaitseliidu ülemaks senine Nõmme komandant ning ühtlasi kohaliku kaitseliidu ülem, nooremleitnant Eduard Putmaker. Linnaümbruse malevkonna staap asus Nõmmel.

Rävala malevkonna pealikuks, aastatel 1925–1934 oli Harjumaa KL looja major Eduard Saulep VR I/3 ja alates 1934. aastast leitnant Enn Heinaru VR II/3.

1925. aastal kehtestatud uue Kaitseliidu põhikirjaga fikseeriti täpsed Kaitseliidu allüksuse nimetused. Kaitseliidu ringkond nimetati malevaks ja senised jaoskonnad malevkondadeks. 5. aprill 1925 kuulus Rävala malevkonda 14 iseseisvat malevkonna üksust: staabikompanii, Harku kompanii, Saue kompanii, Saku kompanii, Nabala kompanii, Rae kompanii, Nehatu kompanii, Viimsi kompanii, Saku üksikrühm, Pääsküla - ja Tänassilma üksikrühm, Kurna üksikrühm, Mõigu üksikrühm, Vaida üksikrühm ja Prangli meri üksikrühm. Oli veel olemas Kuusalu kompanii Muugamäe juhtimisel, millesse kuulusid 8 eraldiseisvat üksust: Jõelähtme kompanii, Anija kompanii, Kodasoo kompanii, Kiiu kompanii, Kolga kompanii, Kõnnu kompanii, Raasiku kompanii ja Loksa üksik mererühm.

Viited
------

1. ↑   (vaadatud 26.02.2017)
2. ↑  Suri Harju Maleva auliige Rein Randveer[*alaline kõdulink*]

Välislingid
-----------

* Rävala malevkonna koduleht


Kaitseliidu malevad

Alutaguse |
Harju |
Järva |
Jõgeva |
Lääne |
Põlva |
Pärnumaa |
Rapla |
Saaremaa |
Sakala |
Tallinna |
Tartu |
Valgamaa |
Viru |
Võrumaa
  

**Endised malevad**: Narva |
Pärnu |
Tartumaa |
Petseri