recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Sõpruslinn** on (enamasti mõnes teises riigis asuv) linn, millega omavalitsusasutustel on püsivad koostöösidemed. 

Sõpruslinnu ühendab 1957. aastal asutatud Ülemaailmne Sõpruslinnade Föderatsioon (toona pr. k *Féderation Mondiale des Villes Jumelées*, tänapäeval *Fédération Mondiale des Cités Unies* (:fr)). Sõpruslinnu on ka paljudel linnadel, mis ei kuulu föderatsiooni. 

Eesti linnadest on sõpruslinnad näiteks Tallinnal (Kotka, Schwerin, Veneetsia, Kiel, Gent, Annapolis jne) ja Tartul (Tampere, Uppsala, Pihkva, Kaunas, Riia jne). Sõpruslinnad võivad olla ka linnaosadel ja valdadel, nii on Tallinna linnaosa Nõmme sõpruslinn Szombathely Ungaris, Saku valla sõpruslinn aga Jaapani Nagano prefektuuris asuv Saku linn.

Rahvusvaheline sõpruslinnade päev on aprilli viimane pühapäev.

Viited
------

1. ↑  "Eesti entsüklopeedia, 9. köide, SUN-TÜRG". Eesti Entsüklopeediakirjastus, Tallinn, 1996. Lk 66.
2. ↑  "Szombathely – Nõmme külalislahke sõpruslinn Ungaris"[*alaline kõdulink*]
3. ↑  "Sõpruslinn", Jaapani Suursaatkond Eestis

Välislingid
-----------

* FMCU-UTO
* "Tartu sõpruslinnad tutvustavad end fotodel" Postimees, 17. mai 2011
**"NickiHndrxx"** (hääldatud kui Niki Hendriks) on Nicki Minaji ja Future'i maailmaturnee. Nicki ja Future käivad Lõuna-Ameerikas ja Euroopas.

Asukohad
--------

7. juuli: Quebec City, Quebec – Impérial Bell 

17. august: Des Moines, IA – Water Works Park 

1.-2. september: Philadelphia, PA – Made in America Festival 

21. september: Baltimore, MD – Royal Farms Arena

23. september: Washington – Capital One Arena

26. september: Detroit, MI – Little Caesars Arena

28. september: Chicago, IL – United Center

29. september: Cincinnati, OH – US Bank Arena

1. oktoober: Toronto, Ontario – Air Canada Center

2. oktoober: Buffalo, NY – KeyBank Center

4. oktoober: Boston, MA – TD Garden

5. oktoober: Uncasville, CT – Mohegan Sun Arena

7. oktoober: Newark, NJ – Prudential Center

11. oktoober: Brooklyn, NY – Barclays Center

14. oktoober: Raleigh, NC – PNC Arena

16. oktoober: Charlotte, NC – Spectrum Center

19. oktoober: Miami, FL – American Airlines Center

20. oktoober: Orlando, FL – Amway Arena

21. oktoober: Phoenix, AZ – Lost Lake Festival 

23. oktoober: Memphis, TN – FedEx Forum

28. oktoober: Nashville, TN – Bridgestone Arena 

30. oktoober: New Orleans, LA – Smoothie King Center

1. november: Dallas, TX – American Airlines Center

2. november: Houston, TX – Toyota Center

4. november: Kansas City, MO – Sprint Center

6. november: Denver, CO – Pepsi Center

9. november: Portland, OR – Moda Center

10. november: Seattle, WA – Tacoma Dome

16. november: San Jose, CA – SAP Center

17. november: Sacramento, CA – Golden 1 Center

20. november: Los Angeles, CA – The Forum

24. november: Las Vegas, NV – MGM Grand

21. veebruar 2019: München, Saksamaa – Olympiahalle

22. veebruar 2019: Bratislava, Slovakkia – Ondrej Nepela Arena

24. veebruar 2019: Lodz, Poola – Atlas Arena

25. veebruar 2019: Budapest, Ungari – Budapest Sport Arena

28. veebruar 2019: Berliin, Saksamaa – Mercedes Benz Arena

1. märts 2019: Kopenhaagen, Taani – Royal Arena

3. märts 2019: Oslo, Norra – Spektrum

4. märts 2019: Stockholm, Rootsi – Ericsson Globe

6. märts 2019: Brüssel, Belgia – Palais 12

7. märts 2019: Pariis, Prantsusmaa – AccorHotels Arena

9. märts 2019: Bordeaux, Prantsusmaa – Metropole Arena

11. märts 2019: London, Inglismaa – The 02

14. märts 2019: Birmingham, Inglismaa – Arena Birmingham

15. märts 2019: Dublin, Iirimaa – 3Arena

17. märts 2019: Glasgow, Šotimaa – SSE Hydro

18. märts 2019: Manchester, Inglismaa – Manchester Arena

20. märts 2019: Esch-sur-Alzette, Luksemburg – Rockhal

22. märts 2019: Frankfurt, Saksamaa – Festhalle

23. märts 2019: Köln, Saksamaa – Lanxess Arena

25. märts 2019: Amsterdam, Holland – Ziggo Dome

27. märts 2019: Zürich, Šveits – Hallenstandion

28. märts 2019: Genf, Šveits – Arena Geneva
Ezequiel Ponce 2019. aastal Moskva Spartaki särgis
**Ezequiel Ponce** (sündinud 29. märtsil 1997 Rosarios) on Argentina jalgpallur, kes mängib ründajana Kreeka kõrgliiga klubis Ateena AEK.

Ta alustas klubikarjääri Argentina klubis Newell's Old Boys, mille põhimeeskonnas debüteeris ta Argentina kõrgliigas 2013. aasta oktoobris.

2015. aasta augustis sõlmis ta lepingu Itaalia kõrgliiga klubiga AS Roma. Hooajal 2015–16 mängis ta Roma noortevõistkonnas, kuid klubi põhimeeskonnas tal debüteerida ei õnnestunud. Hooajal 2016–2017 mängis ta Romast laenul Hispaania kõrgliiga klubis Granada, hooajal 2017–18 Prantsusmaa kõrgliiga klubis Lille'i ja 2018–19 Kreeka kõrgliiga klubis AEK Ateena. Kui Granadas ja Lille'is mängides lõi Ponce liigas mõlemal korral vaid kaks väravat, siis Ateena meeskonnas Kreeka kõrgliigas koguni 16 väravat.

2019. aasta juunis sõlmis Ponce lepingu Venemaa kõrgliiga klubiga Moskva Spartak. 2022. aasta jaanuaris läks ta sealt laenule Hispaania kõrgliigaklubisse Elche. 2022. aasta juunis läks ta Elchesse püsivalt üle, kuid hooajal 2022/23 jäi Elche Hispaania kõrgliigas viimaseks ja langes esiliigasse.

2023. aasta augustis naasis ta Ateena AEK-sse, kellega sõlmis nelja-aastase lepingu.

2017. aastal osales ta Argentina kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistrivõistlustel. 2020. aasta suveolümpiamängude jalgpalliturniiril osales ta Argentina olümpiameeskonna koosseisus.

Viited
------

1. ↑  "Στην ΑΕΚ μέχρι το 2027 ο Εζέκιελ Πόνσε!". *aekfc.gr* (kreeka). Online. 5. august 2023.

Välislingid
-----------

 Ezequiel Ponce – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
**Muru-pungsammal** (*Bryum caespiticium*) on pungsamblalaadsete seltsi (*Bryales*)  pungsamblaliste sugukonda (*Bryaceae*) pungsambla perekonda (*Bryum*) kuuluv sammaltaim.

Kasvukoht
---------

Muru-pungsammal kasvab nii kuivades kui ka niisketes valgusrikastes kasvukohtades, paljanditel, loodudel, teepervedel, raudteetammidel. Võib kasvada väga sagedalt. Eestis leidub seda kõikjal. Muru-pungsammal ei ole looduskaitse all olev sammal.

Liigi kirjeldus
---------------

Muru-pungsammalt on võimalik hästi ära tunda selle järgi, et tal on väga pikad lehetipud, suudme alt tugevasti ahenenud eoskupar, urni suudmel väga hõredalt asetsevad välishambad ja väikesed eosed. Muru-pungsammal võib värvuselt olla valkjaskollane või hallikasroheline aga ka pruunikas. Ta kasvab 0,5-2 cm kõrguseks.

Muru-pungsammal on tavaliselt väga tiheda muruna kasvav sammal. Muru-pungsambla vars on tihedalt harunenud, varre alus risoidviltjas, paljude lühikeste või harvem ka pikemate flagellitaoliste harudega. Sambla lehed on lai-munajad kuni lantsetjad. Lehe tipp on pikalt teritunud. Sambla leheservad on kitsamatest rakkudest moodustunud kas ebaselge, harvem enamvähem selge palistusega või palistus puudub. Lehed on alusest kuni peaaegu tipuni allapoole käändunud. Lehe tipp on sile või nõrgalt hambuline. Tema leherood on ülaosas kollakasroheline ja see väljub lehe tipust väga pikalt. Lehelaba keskosas on rakud 12-15 µm laiad ja 30-70 µm pikad. Rosetti moodustavatel lehtedel on rakud lehe alaservas lühemad ja laiemad, need võivad olla ruudu- ja püstküliku kujulised ning kergelt puhetunud.

Paljunemine
-----------

Vegetatiivselt paljuneb ellipsoidsete või kerajate, pruunide või oranžide sigikehadega, mis on umbes 100-200 µm läbimõõduga. Sigikehad arenevad risoididel, mis on iseloomulik lubjarikastes kasvukohtades kasvavatele taimedele.

Muru-pungsammal on kahekojaline sammaltaim. Tema harjas on 1,5-4,5 cm kõrgune, värvuselt punane või pruun. Muru-pungsambla eoskupar on rippuv või longus, äraspidimunajas või ellipsoidne kuni silinderjas. Kaelaosa on järsult või pikkamööda ahenev lühike või kuni urni pikkusega. Eoskupra värvus võib olla helekollane kuni tumepruun. See on 2-4,5 mm pikk ja 0,5-1 mm lai. Eoskupar on kuivalt suudme alt tugevasti ahenenud. Eoskupra välishambad asuvad kupra suudmel hõredalt ja on värvuselt pruunikad või kahvatukollased. Neil esineb arvukalt liistakuid. Kupra sisehambad on värvuselt kollakad ja laiad ning laiade avadega. Kupra ripsmed on väga pikkade jätketega. Sõõr on 2-3 rakurea laiune ja see eraldub rulludes. Kupra kaas on suur, koonusjas, terava või tömbi tipuga. Muru-pungsambla eosed on 9-15 µm läbimõõduga, siledad, harva hõredalt peenenäsalised. Eosed valmivad suvel. Sammal on vormirikas.

Viited
------

1. ↑  Ingerpuu, Nele & Vellak, Kai. Eesti sammalde määraja, lk. 154, 158. Kirjastus: Eesti Loodusfoto. Tartu, 1998
2. 1 2 3  Ingerpuu, Nele & Vellak, Kai. Eesti sammalde määraja, lk. 166. Kirjastus: Eesti Loodusfoto. Tartu, 1998
Ivo Sillamaa Estonia maja juubelipidustuste raames autogrammitunnis 12. septembril 2013
**Ivo Sillamaa** (2. november 1955 – 14. juuli 2023) oli eesti pianist ja klavessinist. 

Sillamaa lõpetas 1974 klaverierialal Tallinna Muusikakeskkooli (õpetaja Ruuta Taras) ja 1979 Tallinna Riikliku Konservatooriumi (Bruno Luki klass), täiendas end 1979–1981 Moskva konservatooriumi assistentuur-stažuuris (juhendaja Vera Gornostajeva). 

Töötas aastatel 1981–1990 ja 2005–2022 Rahvusooper Estonias pianist-repetiitorina, 1981–1993 Tallinna Muusikakeskkoolis ja 1990–1993 Eesti Muusikaakadeemias klaveriõppejõuna. 

Oli aastast 1993 ansambli Hortus Musicus klavessinist-organist ning esines sellega paljudes välisriikides, sealhulgas mainekatel festivalidel (nt Pro musica antiqua Regensburgis ja Tage alter Musik Herne’is, Svjatoslav Richteri festival Moskvas, Osterfestival Innsbruckis, Wartburgi festival Eisenachis, Internationales Oleg Kagan Musikfest Kreuthis ja Moskvas). 

1974. aastal alustas Ivo Sillamaa soolopianisti karjääri, soleerides Beethoveni, Brahmsi, Chopini ja Mozarti klaverikontsertide ettekandel Neeme Järvi, Eri Klasi, Peeter Lilje, Andres Mustoneni ja Paul Mägi juhatusel. 

Sillamaa tegi organisti ja klaverisaatjana koostööd Hendrik Krummi ja Margarita Voitesega, andis kontserte Nõukogude Liidu tähtsamates kontserdisaalides. Esines organisti ja klavessinistina ka ansamblis Eesti Barokksolistid. Pikaajalises koostöös Andres Mustoneni, Neeme Punderi ja Peeter Klaasiga valmisid kontserdisarjad (nt Suur muusikaakadeemia), mille kavas olid kõik Bachi, Beethoveni, Mozarti, Vivaldi ja Händeli viiulisonaadid, Bachi flöödisonaadid ja mitme teise baroki suurmeistri kammermuusika.

Tunnustus
---------

* 1973 – II koht Eesti NSV pianistide konkursil
* 1976 – II koht NSVL liiduvabariikide vahelisel konkursil
* 2015 – Eesti Kultuurkapitali helikunsti sihtkapitali aastapreemia (pikaajaline ja mitmekülgne muusikategevus)

Isiklikku
---------

Ta oli harfimängija ja pornostaar Zvenislava Sillamaa ja automaatikaprofessor Hanno Sillamaa poeg. 

Tema ja Kaari Sillamaa tütar on Janika Sillamaa, poeg Virgo Sillamaa.

Viited
------

1. ↑  Brigitta Davidjants, Virgo Sillamaa Ivo ja Kaari poeg ning Janika vend, Eesti Päevaleht, 18. juuni 2005
**Noot** ehk **noodiväljaanne** ehk **nooditrükis** ehk **partituur** (inglise keeles *sheet music*, saksa keeles *Musikalien*, soome keeles *partituurimusiikki*) on muusika avaldumisvorm noodikirjas. 

Noot võib olla: 

* visand – helilooja tegevuse kirjalik tulemus, millel puudub lõpetatud heliteose staatus.
* muusikakäsikiri – vastandina trükitule käsitsi kirjutatud noot.
* partituur – noot, milles on kirjas heliteose kõik partiid.
* partii – noot, milles on kirjas ainult ühe või mõnede muusikainstrumentide mängitav osa heliteosest kui tervikust.
* orkestrimaterjal – heliteose kõigi partiide komplekt.
* partitsell – partituuri erivorm, milles on kogu heliteoses esinev muusikaline materjal on tihendatud kujul võimalikult vähestel noodijoonestikel.
* klaviir – partituur, milles mõnede või kõigi muusikainstrumentide partiid on ette nähtud esitamiseks klaveril.
* kooripartituur – partituur, milles on kirja pandud koori kõigi häälte partiid.

Juba muistses Lähis-Idas ja Vana-Kreekas kasutati mälu abivahendina muusika ülesmärkimiseks noodikirja märke. 9. sajandi paiku hakkasid kristlikud mungad kirjutama muusikat pärgamendilehtedele. Paberit hakati muusika ülesmärkimiseks kasutama umbes 1150. aastate paiku. Kui 15. sajandi keskel jõudis Euroopasse trükikunst, hakkasid laiemalt levima ka nooditrükised. Noodikirja märgid graveeriti tina- või vaskplaatidele, mis kaeti trükivärviga ja pressiti vastu paberit. See mahukas töö jäi valdavaks kuni noodigraafika tarkvara kasutuselevõtuni 1970. aastate keskel. Arvuti abil oli võimalik muusikat üles kirjutada kiirelt ja täpselt ning näha kohe lõplikku tulemust.

Vaata ka
--------

* noodikiri
**GameMaker Studio** on programm, mis võimaldab luua mänge, suuremat programmeerimise kogemust omamata. 

Antud programmis on võimalik programmeerida kahel viisil:  
1) kasutades Drag&Drop meetodit - tõmmates kastikesi, mis võimaldavad sooritada kindlaid tegevusi (objektide ekraanil liigutamine),  
2) programmeerides GameMaker Language'i skriptimiskeeles.

Otstarve
--------

GameMaker Studio põhiotstarbeks on 2D-mängude valmistamine, kuid 3D-ruumis mängude loomine on samuti võimalik, kuid osati raskendatud. Programm on loodud pigem 2D-mängude loomiseks ning sisaldab programmisisest joonistamismoodulit.

Saadavus
--------

GameMaker Studio uusim versioon (GameMaker Studio 2) on saadaval nii tasuta katseversioonina kui ka tasulise versioonina. Tasuline versioon sisaldab erinevaid mooduleid, mis lubavad valmistatud mänge eksportida erinevatel operatsioonisüsteemidel mängimiseks. Operatsioonisüsteemid, millele saab mänge eksportida: Windows, MacOS, Android, iOS, HTML5, PS4, Xbox One, Tizen.

Valmistatud mängud
------------------

Üks tuntumaid, GameMaker Studioga valmistatud mänge on Hotline miami. Samuti on populaarsed Nuclear Throne, Undertale, Hyper Light Drifter, Luftrausers, Super Crate Box, Gunpoint ja Spelunky.

Välislingid
-----------

* GameMaker Studio – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
*
Karma klooster
**Karma klooster** (valgevene keeles Свята-Іаана-Кармянскі жаночы манастыр, vene keeles Иоанно-Кормянский женский монастырь) on õigeusu nunnaklooster, mis asub Valgevenes Homieli oblastis Dobruši rajoonis Karma külanõukogus Karma agrolinnakeses aadressil ул. Советская, 12.

Kloostri juures tegutsevad haigla ja elatanute hooldekodu.

Ajalugu
-------

Esimene õigeusu kirik ehitati Karmasse aastal 1760. Praegune Jumalaema Kaitsmise kirik valmis aastal 1832; aastal 1869 lisati puidust kellatorn. Aastal 1926 kirik suleti. Kirikusse maeti hiljem pühakuks kuulutatud Iaan Karmianski.

8. augustil 2000 asutati kiriku juures elanud naiste kommuuni põhjal Iaan Karmianskile pühitsetud klooster. Kloostri põhihoone on kahekorruseline, seal on ruumid 15 inimesele. Hoone alumisel korrusel asuvad ka kloostri kodukiriku ruumid.

Viited
------

1. ↑  История монастыря на сайте Гомельской епархии
2. ↑  Святой Праведный Иоанн Кормянский. Свято-Иоанно-Кормянский монастырь
**Beda Maria Stjernschantz** (10. detsember 1867 Porvoo – 28. mai 1910 Helsing) oli Soome kunstnik.

Beda Stjernschantz oli pärit aadliperekonnast. Tema vanemad olid Raudteevalitsuse ärijuhina töötanud Johan Wilhelm Stjernschantz and Alma Charlotta Sirén. Beda Stjernschantz õppis saksakeelses tütarlastekoolis. Aastatel 1885–1889 õppis ta Soome Kunstiühingu Joonistuskoolis. Esimest korda esines ta oma töödega näitusel 1891. aastal. 1891. aasta sügisel sõitis ta koos Ellen Thesleffiga Pariisi, kus ta asusõppima Académie Colarossis. Vähem kui aasta pärast pidi ta kodumaale tagasi pöörduma. Pariisis kohtus ta Soome kunstiüliõpilase Magnus Enckelliga, kelle vahendusel ta tutvus sümbolismiga.

1893. aasta sügisel, kui ta kunstnikest sõbrad Pariisi tagasi pöördusid, pidi Beda Stjernschantz jääma kodumaale. 1895. aasta suvel sõitis Stjernschantz koos oma kunstnikust sõbranna Anna Bremeriga salapärasele Vormsi saarele Eesti lääneranniku lähedal. Vormsil valmis Stjernschantzi kõige kuulsam maal "Kõikjal kutsub meid hääl...". Stipendiumi toel viibis Beda Stjernschantz aastatel 1897–1898 Itaalias. Tänu teisele stipendiumile sai Beda Stjernschantz 1900. aastal taas Pariisi reisida. Ta viibis Ameerika Ühendriikides aastatel 1903–1905. Reisikulude katteks müüs ta okskonil oma maale. Ameerikas töötas ta lapsehoidja ja guvernandina.

Tuberkuloosi haigestumise tõttu pidi ta Soome tagasi pöörduma. 1906. aastal oli ta kolm kuud ravil Nummela sanatooriumis. Beda Stjernschantz lõpetas elu enesetapuga 1910. aastal Helsingis.

Galerii
-------

* "Klaasipuhujad" (1894)"Klaasipuhujad" (1894)
* "Kõikjal kutsub meid hääl..." (1895)"Kõikjal kutsub meid hääl..." (1895)
* "Irma" (1895-1896)"Irma" (1895-1896)
* "Pastoraal" (1897)"Pastoraal" (1897)
* "Istuv tüdruk" (1892)"Istuv tüdruk" (1892)

Viited
------

1. ↑  Irma (1895-1896) Artvee. Vaadatud 31. oktoobril 2023
2. ↑  STJERNSCHANTZ, Beda Biografiskt lexikon för Finland. Vaadatud 31. oktoobril 2023
Pirita uus kalmistu (2010)
Enn Nurmiste haud Pirita kalmistul (2014)
Jakob Ernesaksa perekonna haud Pirita kalmistul (2014)
**Pirita kalmistu** (ka *Pirita uus kalmistu*) on kalmistu Tallinnas Pirita linnaosas aadressil Rummu tee 7a. Ajalooliselt jäi kalmistu Harjumaale Jõelähtme kihelkonda. Kalmistu pindala on 0,75 ha.

Uus kalmistu rajati Viimsi ja Nehatu valla elanikele 1896. aastal, esimesed matused on 1898. aastast. 

1930. aastatel korrastati kalmistut ja remonditi piirdeaiad, kuid kõiki plaane (kabeli ehitamine, kalmistu laiendamine jms) ei jõutud teostada. 

Kalmistu suleti matmiseks 1977. aastal ning sinna ei eraldata enam uusi matusekohti. 1988. aastast lubatakse taas matta olemasolevatele pereplatsidele.

Pirita kalmistu on kultuurimälestiste riiklikku registrisse kantud ajaloomälestis.

Kalmistule maetuid
------------------

* Friedrich Einberg (1873–1953)
* Julius Koppel (1892–1935)
* Rudolf Kuuskmaa (1886–1955)
* Enn Nurmiste (1894–1968)
* Madis Odenberg (1872–1913)
* Jaan Raudsepp (1889–1935)

Vaata ka
--------

* Pirita vana kalmistu

Viited
------

1. ↑  "Kalmistute register HAUDI. Pirita kalmistu". Originaali arhiivikoopia seisuga 12. märts 2016. Vaadatud 5. juulil 2016.

Kirjandus
---------

* Karl Laane. Tallinna kalmistud. Tallinn 2002. Lk 71–72
* Taavi Pae. Eesti kalmistute kujunemine ja paiknemise seaduspärasused. Magistritöö. Tartu 2002
* Robert Nerman. Pirita. Jalutaja teejuht. Solnessi Arhitektuurikirjastus. Tallinn 2008. Lk 61

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Pirita kalmistu** |

* Pirita kalmistu kultuurimälestiste riiklikus registris Muuda Vikiandmetes
* Pirita kalmistu Eesti kalmistute andmekogus
Pjotr Durnovo
**Pjotr Nikolajevitš Durnovo** (vene keeles *Пётр Николаевич Дурново*) (12. märts (ukj 24. märts 1845 Moskva kubermang – 11. september (ukj 24. september) 1915 Petrograd) oli Venemaa keisririigi riigitegelane. Aastatel 1905–1906 oli Venemaa keisririigi siseminister.

Elulugu
-------

### Päritolu ja haridustee

Surnovo suguvõsa aadlivapp
Põlvnes vanast aadlisuguvõsast. Sündis Olonetsi kubermangu viitsekuberneri pojana. Astus merekadetikorpusse, mille lõpetas aastal 1860. Aastal 1870 lõpetas ta Aleksandri-nimelise sõjaväelis-juriidilise akadeemia.

### Teenistus mereväes

Pärast kadetikorpuse lõpetamist seilas üle kaheksa aasta laevastikus kaugsõitudel. Akadeemia lõpetamise järel määrati abiprokuröriks Kroonlinna sõjamerelaevastiku kohtusse.1872 läks ta sõjamerelaevastikust erru ja asus justiitsministeeriumi teenistusse. 

### Teenistus juristina

Ta määrati abiprokuröriks esmalt Vladimiri ringkonnakohtusse, seejärel 1873. aastal Moskvas. Alates 1875. aasta augustist oli ta Rõbinski ringkonnakohtu prokurör, novembrist 1875 oli ta samal ametikohal Vladimiris. 1880. aasta juunis sai temast Kiievi kohtupalati abiprokurör. Oktoobris 1881 määrati ta siseministeeriumi riigipolitsei kohtuosakonna ülemaks, sel ametikohal oli ta 1883. aasta veebruarini. 

### Tegevus politseidepartemangus

18. veebruaril 1883 määrati ta Venemaa Keisririigi Siseministeeriumi Politseidepartemangu viitsedirektoriks. 1884. aastal komandeeriti ta välismaale, tutvumaks politsei tööga Pariisis, Berliinis ja Viinis. Ta tutvus seal riigivastaste elementide jälgimisega ja uuris võimalusi kasutada neid jälgimismeetodeid Venemaal. Sama aasta 23. augustil määrati ta politseidepartemangu direktoriks, kellena töötas aastani 1893. 

### Senaator ja siseministri abi

3. veebruarist 1893 kuni aastani 1900 oli ta senaator. 1900–1905 oli ta siseministri abi ehk aseminister (tema ajal olid ministriteks Dmitri Sipjagin, Vjatšeslav von Plehwe, Pjotr Svjatopolk-Mirski ja Aleksandr Bulõgin).

### Venemaa keisririigi siseminister

Pärast Aleksandr Bulõgini erruminekut (17. novembril 1905) sai Pjotr Durnovo, ministrite nõukogu esimehe Sergei Witte soovitusel siseministriks. 30. novembril 1905 kasutas Durnovo võitluses revolutsiooni vastu väga jõulisi meetodeid ja toetas ka mustasajaliste organisatsioonide tegevust. Aastal 1906 otsustasid esseerid ta tappa. See neil siiski ei õnnestunud, kuid õnnetuseks sai esseer Leontjeva käe läbi surma üks vanaldane prantsuse kaupmees, kelle ainus süü oli see, et ta oli Durnovoga ühte nägu. Pikaajalises konfliktis Durnovo ja Witte vahel, kus Durnovo süüdistas Wittet revolutsioonilisele tegevusele läbi sõrmede vaatamises, oli tulemuseks Witte ja kogu tema valitsuskabineti tagasiastumine, Durnovo järeltulijaks siseministrina sai Pjotr Stolõpin.

### Riiginõukogu liige

Aastatel 1906–1915 oli ta Riiginõukogu liige. 

### Surm

Suri aastal 1915 Petrogradis. Ta põrm puhkab Treskinos Serdobski maakonnas Saraatovi kubermangus (praeguse haldusjaotuse järgi Kolõšlei rajoonis Penza oblastis).

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Aleksandr Bulõgin** | **Venemaa siseminister**1905–1906 | Järgnev**Pjotr Stolõpin** |
**Jarosławi maakond** (poola *powiat jarosławski*) on 2. järgu haldusüksus (maakond) Poolas Podkarpacie vojevoodkonna idaosas. Piirneb idas ligi 8 km ulatuses Ukrainaga. Maakonna keskus asub Jarosławi linnas.

Jarosławi maakond moodustati 1999. aastal.

Haldusjaotus
------------

Maakonnas on kolm linna: Jarosław, Pruchnik ja Radymno.

Jarosławi maakonnas on valda:

* Chłopice vald
* Jarosławi vald
* Laszki vald
* Pawłosiówi vald
* Pruchniki vald
* Radymno vald
* Rokietnica vald
* Roźwienica vald
* Wiązownica vald

Viited
------

1. ↑  Powiat jarosławski - Informacje Info-Polska. Vaadatud 9. septembril 2023

Podkarpacie vojevoodkonna vapp
Podkarpacie vojevoodkond

**maakonnaõigustega linnad:** Krosno |
Przemyśl |
Rzeszów |
Tarnobrzeg   

**maakonnad:**
Bieszczady |
Brzozów |
Dębica |
Jarosław |
Jasło |
Kolbuszowa |
Krosno |
Łańcut |
Lesko |
Leżajsk |
Lubaczów |
Mielec |
Nisko |
Przemyśl |
Przeworsk |
Ropczyce-Sędziszów |
Rzeszów |
Sanok |
Stalowa Wola |
Strzyżów |
Tarnobrzeg
Talat Xhaferi (2023)
**Talat Xhaferi** (makedoonia keeles **Талат Џафери**; sündinud 15. aprillil 1962 Forinos) on albaania rahvusest Põhja-Makedoonia poliitik, ta kuulub makedoonia albaanlaste erakonda *Demokraatlik Liit Integratsiooni eest* (albaania keeles Bashkimi Demokratik për Integrim, makedoonia keeles Демократска унија за интеграција). Ta oli aastatel 2013–2014 Makedoonia kaitseminister. 27. aprillist 2017 on ta Makedoonia parlamendi spiiker.

Ta sündis aastal 1962 Forinos Gostivari omavalitsuses. Ta lõpetas Čegranes algkooli, keskhariduse sai ta Belgradis sõjaväelises gümnaasiumis. Seejärel õppis ta Jugoslaavia Rahvaarmee Sõjaväeakadeemias Belgradis ja Sarajevos. Aastatel 1985–1991 oli ta Jugoslaavia Rahvaarmee ohvitser, aastatel 1992–2001 oli ta Makedoonia Vabariigi Armee ohvitser.

Aastal 2001 Makedoonia konflikti ajal, kui albaanlastest mässulised võitlejad ründasid Makedoonia Vabariigi Armee julgeolekujõudusid, oli ta vanemohvitser Tetovo kasarmute juures. 28. aprillil 2001 (Vejce veresauna toimumise ajal) oli ta oma kohuseid täitmas kasarmute juures. Mõni päev hiljem deserteerus ta Makedoonia Vabariigi Armeest, minnes üle albaanlastest koosnevasse Rahvusliku Vabastusarmee ridadesse, ta oli komandöriks 116. brigaadis, hüüdnimega Forino komandör. Pärast Ohridi kokkulepet (13. augustil 2001) ta amnesteeriti.

Aastatel 2002–2004, 2008–2013 ja 2014–2016 oli ta Makedoonia parlamendi liige. Aastatel 2004–2006 oli ta Makedoonia asekaitseminister; 18. veebruarist 2013 kuni 19. juunini 2014 oli ta Makedoonia kaitseminister Nikola Gruevski kolmandas valitsuses. 27. aprillist 2017 on ta Makedoonia parlamendi spiiker.

Isiklikku
---------

Usutunnistuse poolest on ta moslem.
**Jasło maakond** (poola *powiat jasielski*) on 2. järgu haldusüksus (maakond) Poolas Podkarpacie vojevoodkonna lääneosas. Piirneb lõunas Slovakkiaga. Maakonna keskus asub Jasło linnas.

Jasło maakond moodustati haldusreformi käigus 1999. aastal.

Haldusjaotus
------------

Maakonnas on kaks linn: Jasło ja Kołaczyce.

Jasło maakonnas on üheksa valda:

* Brzyska vald
* Dębowieci vald
* Jasło vald
* Kołaczyce vald
* Krempna vald
* Nowy Żmigródi vald
* Osiek Jasielski vald
* Skołyszyni vald
* Tarnowieci vald

Viited
------

1. ↑  Powiat jasielski - Informacje Info-Polska. Vaadatud 8. septembril 2023

Podkarpacie vojevoodkonna vapp
Podkarpacie vojevoodkond

**maakonnaõigustega linnad:** Krosno |
Przemyśl |
Rzeszów |
Tarnobrzeg   

**maakonnad:**
Bieszczady |
Brzozów |
Dębica |
Jarosław |
Jasło |
Kolbuszowa |
Krosno |
Łańcut |
Lesko |
Leżajsk |
Lubaczów |
Mielec |
Nisko |
Przemyśl |
Przeworsk |
Ropczyce-Sędziszów |
Rzeszów |
Sanok |
Stalowa Wola |
Strzyżów |
Tarnobrzeg
Keiser Glyceriuse solidus (kuldmünt).
**Glycerius** (?- ca. 500 pKr) oli Lääne-Rooma keiser aastatel 473-474 ja Salona piiskop 474- ca. 500.

Elulugu
-------

Peale keiser Olybriuse valitsusaja lõppu ei suutnud Ida-Rooma keiser Leo I uut keisrit valida. Seega kuulutas järgmise Burgundia kuningas Gundobad. Keisri valis ta omade seast, ihukaitseväe ülema Glyceriuse, kes tõusis oma uuele ametipostile märtsis 473 Ravennas. 

Glyceriuse valitsemisajal olid probleemiks ostrogoodid, kes tahtsid liikude Itaaliasse. Selle suutis Glycerius diplomaatiaga ära hoida ning ostrogoodid läksid hoopis Galliasse. 

Leo Glyceriust ei tunnustanud ning saatis Julius Nepose laevastikuga teda troonilt tõukama. Julius Nepos maabus Portus Augustis ning seal kuulutati ta Lääne-Rooma keisriks. Glyceriusele kõige halvemal hetkel oli Itaaliast lahkunud ka tema suurim liitlane Gundubad, kes oli suundunud Burgundiasse, et enda võimu seal kindlustada. Armeest ilma, alistus Glycerius Neposele ilma võitluseta. 

Glycerius kuulutati peale keisriametist loobumist Salona piiskopiks ning hiljem ka Milano piiskopiks. Seal olevat ta mänginud võtmerolli Julius Nepose tapmises 480. aastal.

Tagajärjed
----------

Peale Glyceriuse troonilt lahkumist sai järgmiseks keisriks Julius Nepos. Tänu Glyceriuse tegutsemisele hoiti ära ostrogootide invasioon Itaaliale.

Viiteloend
----------

1. 1 2  "Glycerius" (inglise). Vaadatud 23.10.2022.
2. 1 2 3 4  "Emperor Glycerius" (inglise). Vaadatud 23.10.2022.
**Hüpergaamia** on mõiste bioloogias ja sotsiaalteadustes. Sotsiaalteadustes tähendab hüpergaamia "ülespoole abiellumist", s.t. enda staatusest kõrgema staatusega abikaasa leidmist.

Naised on oma partnerivalikus selektiivsemad kui mehed (Feingold, 1992; Hatfield & Sprecher, 1995; Hill & Hurtado, 1996; Kenrick et al. 1990).

Bioloogias ja evolutsioonilises psühholoogias tähendab hüpergaamia sigimiskäitumist (seksuaalkäitumist), mille korral emased (reeglina) või isased (vahel) sihivad enda omast objektiivselt parema kohasusega (*fitness*) partnereid. Emaste hüpergaamne käitumine tuleneb lihtsast tõsiasjast, et anisogaamia tõttu on emaste võimalus anda järglasi oluliselt piiratum kui isaste oma, mistõttu on nende jaoks parim strateegia oma geenide edasiandmiseks valida võimalikult "kvaliteetne" partner. (Võrdle: Batemani printsiip)

Gilles Saint-Paul (2008) väitis, et matemaatiliste mudelite põhjal tuleneb inimsoo naiste hüpergaamia sellest, et naisel on monogaamsest seksuaalkäitumisest rohkem kaotada (arvestades nende väiksemat reproduktiivmäära ja piiratud fertiilsusperioode), mida annab abieluga kompenseerida. Abielu vähendab naise järeltulijate üldist geneetilist kvaliteeti, kuivõrd välistab võimaliku rasestumise partnerist veelgi kvaliteetsema mehe poolt, olgugi et see ei annaks juurde selle vanema panust lapse üleskasvatamisse. Ent seda puudujääki saab korvata tema geneetiliselt madalama kvaliteediga abikaasa vanemapanusega laste üleskasvatamisse

Viited
------

1. ↑  Saint-Paul, G. (2008). Genes, Legitimacy and Hypergamy: Another look at the economics of marriage. Econstor, IZA Discussion Papers, No. 4456.
Stevan Jovetić (2014)
**Stevan Jovetić** (serbia kirillitsas Стеван Јоветић; sündinud 2. novembril 1989 Podgoricas) on Montenegro jalgpallur, kes mängib ründaja või ründava poolkaitsjana Kreeka kõrgliigaklubis Olympiakós ja Montenegro jalgpallikoondises.

Tema klubikarjääri esimene klubi oli Serbia klubi Partizan, mille meeskonnas mängis ta Serbia kõrgliigas aastatel 2006–2008. Hooajal 2007–08 tuli ta klubiga Serbia meistriks.

2008. aasta mais sõlmis ta lepingu Itaalia kõrgliiga klubiga Fiorentina. Hooajal 2011–12 lõi Itaalia kõrgliigas 14 väravat ja hooajal 2012–13 13 väravat.

2013. aastal liitus ta Inglismaa kõrgliiga klubiga Manchester City. Esimese värava Inglismaa kõrgliigas lõi ta 29. jaanuaril 2014 mängus Tottenham Hotspuri vastu. Hooajal 2013–14 tuli ta Manchester Cityga Inglismaa meistriks. Kahe hooajal jooksul lõi Jovetić Inglismaa kõrgliigas kokku kaheksa väravat.

2015. aastal läks ta laenule Itaalia kõrgliiga klubisse Milano Internazionale, kellega sõlmis hiljem püsiva lepingu. Hooaja 2016–17 teises pooles mängis ta Internazionalest laenul Hispaania kõrgliiga klubis Sevilla.

2017. aasta augustis sõlmis ta nelja-aastase lepingu Prantsusmaa kõrgliigaklubiga Monaco.

Aastatel 2021–2023 mängis ta Saksamaa kõrgliigaklubis Hertha BSC.

2023. aasta septembris sõlmis ta lepingu Olympiakósega

Montenegro jalgpallikoondises tegi Jovetić debüüdi 2007. aasta märtsis sõprusmängus Ungari vastu. Koondisekarjääri kaks esimest väravat lõi ta 20. augustil 2008, kui sõprusmängus kohtuti taas Ungariga. 2021. aasta märtsi seisuga on Jovetić löönud koondises 31 väravat, millega on ta Montenegro jalgpallikoondise läbi aegade suurim väravakütt.

Aastatel 2009 ja 2015 on Jovetić valitud Montenegro aasta jalgpalluriks.

Saavutused
----------

Partizan
* Serbia Superliga: 2007–08
* Serbia karikas: 2007–08

Manchester City
* Premier League: 2013–14
* Football League Cup: 2013–14

Viited
------

1. ↑  "Ο Στέβαν Γιόβετιτς στον Ολυμπιακό" (kreeka). Olympiacos FC. 4. september 2023.

Välislingid
-----------

 Stevan Jovetić – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
**Sara Rue** (sünninimega **Sara Schlackman**; sündinud 26. jaanuaril 1979 New Yorgis) on Ameerika Ühendriikide näitleja. Tema tuntumad rollid on Carmen Ferrara sarjas "Popular" ja Claude Casey sarjas "Less than Perfect". 2011. aastal mängis ta telesarjas "Shedding for the Wedding". Tal oli korduv roll komöödias "Rules of Engagement", kus ta mängis Brendat, pesapallivõistkonna mängijat ja Jeff Binghami parimat sõpra. Tal oli ka roll Kimina lühiajalises situatsioonikomöödias "Malibu Country" ja peaosa komöödiasarjas "Impastor".

Noorus
------

Sara Rue sündis New Yorgis. Tema ema oli linnavalitsuse töötaja ja kunagine näitleja Joan Schlackman (neiupõlvenimega Rue) ja isa lavastuskunstnik Marc Schlackman. Perekonna kahest tütrest vanimana kasvas ta üles New Yorgis, kus tema vanemad olid aktiivsed Broadway teatris. Rahvuselt on ta juut.

Isiklikku
---------

Rue abiellus 2011. aastal Kevin Price'iga. Tal on kaks last: Talulah Rue Price ja Adelaide Rue Price.

Viited
------

1. ↑  Sara Rue profile, *FilmReference.com*. Retrieved March 17, 2012.
2. ↑  Pine, Dan. "Gould, 'centered and grateful,' to accept award at festival". *Jweekly.com*.
Ibeerid 300. aasta paiku eKr (oranžiga)
**Ibeerideks** nimetasid antiikautorid Pürenee poolsaare ida- ja lõunaosa rahvaid, et eristada neid sisemaa rahvastest, kelle kultuur ja kombed olid teistsugused. Neist rahvastest kirjutasid Hekataios, Herodotos, Strabon ja Avienus, mainides hiljemalt alates 6. sajandist eKr järgmisi rahvanimesid: eliisikud, sordoonid, kerretaanid, airenosiinid, andosiinid, bergistaanid, ausetaanid, indigeedid, kastelaanid, latsetaanid, lajetaanid, kossetaanid, ilergeedid, jaketaanid, suessetaanid, sedetaanid, ilerkavoonid, edetaanid, kontestaanid, oretaanid, bastetaanid ja turdetaanid.

Strabon ja Appianos nimetasid Ibeeriaks Pürenee poolsaare ala.

Ajalugu
-------

Vaade San Cristóbali külale Mazaleónis Terueli provintsis
Kuigi antiikallikad ei ole konkreetsete rahvaste asualades ja loetelus alati üksmeelel, oli kreeklaste ja roomlaste jaoks ibeeride põhitunnuseks nähtavasti keel, sest ibeerikeelsed raidkirjad esinevad laias laastus alal, mis antiikallikate järgi oli ibeeride asuala: rannikuvööndil, mis kulgeb endisest Languedoc-Roussilloni piirkonnast kuni Alicanteni ning ulatub sisemaale Ebro jõeorus, Segura jõeorus, La Mancha lõuna- ja idaosas ning Guadalquiviri ülemjooksu orus.

Arheoloogiline ibeeri kultuur ei ole ühtne, vaid koosneb selgelt eristuvatest kultuuridest, millel on sageli ühisjooni ja mis mõnikord on seotud ka mitteibeeri rahvastega.

### Kirjalikud allikad

Ibeere mainisid esimestena kreeka ajaloolased ja geograafid. Nad nimetasid ibeerideks ka Ibeeria kuningriigi rahvast praeguse Gruusia alal. Algselt kasutasid kreeklased seda sõna Vahemere lääneranniku kohta ja hiljem kogu Pürenee poolsaare kohta. Ibeeriaks nimetati ka kõiki selle rahvaid kokku.

Kontestaanide suitsutuspann, mis leiti Lucentumi ehk Akra Leuke nekropolist Tossal de Manisesest Alicante provintsis. Praegu Alicante Arheoloogiamuuseumis.
"**Withnail and I**" ("Withnail ja mina") on 1986. aastal Suurbritannias valminud Bruce Robinsoni kultuslik mängufilm, mis on rajatud tema enda noorpõlvemälestustele 1960. aastate Londonist. 

Filmi stsenaarium põhineb Bruce Robinsoni avaldamata romaanil, mille ta kirjutas 1969. aasta talvel. Filmi eelarve oli 1,1 miljonit naela, Robinson sai käsikirja eest ühe naela, lavastamise eest 80 000 naela.

Filmi peategelased on kaks töötut näitlejat, Withnail (Richard E. Grant) ja minategelane Peter Marwood (Paul McGann). Nad elavad 1969. aasta lõpul Londonis üsna nälgimise piiril, peatoiduseks alkohol ja tabletid. Tüdinud elust toauberikus, otsustavad noored mehed mõneks ajaks kolida Withnaili onu Monty (Richard Griffiths) juurde. Seal leiavad peategelased eest poollagunenud maja ja vaenulikud naabrid. Pärast onu saabumist muutub aineline külg paremaks, ent probleeme tekitab homoseksuaalsete kalduvustega onu Montys tärganud eriline huvi minategelase vastu.

Film annab kriitilise ja tõepärase pildi Briti seiskunud elulaadist. 1960. aastate mässumeelsuse ja vabaduseunistuste aeg on möödas, kuid mingeid olulisi muutusi pole toimunud.
**Nõukogude-Jaapani deklaratsioon** on 1956. aastal Nõukogude Liidu ning Jaapani vahel sõlmitud ühisdeklaratsioon. Deklaratsioon allkirjastati Moskvas 19. oktoobril 1956 ning see jõustus 12. detsembril 1956.

Deklaratsiooniga lõpetati sõjaseisukord Nõukogude Liidu ja Jaapani vahel ning sõlmiti diplomaatilised suhted. Ning lepiti kokku jätkata läbirääkimisi rahulepingu sõlmimiseks. Nõukogude Liit lubas peale rahulepingu sõlmimist Jaapanile tagasi anda Väike-Kuriilid ehk Šikotani ja Habomai saared.

Venemaa Föderatsiooni seisukohad
--------------------------------

2001. aasta märtsis kohtusid Irkutskis Venemaa president Vladimir Putin ja Jaapani peaminister Yoshiro Mori. Irkutski ühisvaladusega kinnitati, et 1956. aasta Jaapani-Nõukogude Liidu ühisdeklaratsioon on legaalne alusdokument, mis võetakse edasiste läbirääkimiste lähtepunktiks ning lisaks tõdeti, et lähtudes 1993. aasta Tokyo deklaratsioonist saab rahulepingu sõlmida siis, kui Põhjaterritooriumi nelja saare omandiküsimus on lahendatud.

Vaata ka
--------

* Nõukogude-Jaapani sõda

Viited
------

1. ↑  Jaapini saatkond Eestis: Ülevaade Põhjaterritooriumi kohta, vaadatud 20. november 2016

Välislingid
-----------

* Deklaratsiooni tekst (vene keeles)
**Kuldev Ääremaa** (sündinud 28. novembril 1943) on eesti alpinist ja informaatik.

Haridus ja töökäik
------------------

Ääremaa lõpetas 1962. aastal Puhja Keskkooli ja 1967. aastal Tartu Riikliku Ülikooli füüsika-matemaatikateaduskonna matemaatikuna.

Ta kaitses 1981. aastal tehnikateaduste kandidaadi kraadi tehnilise küberneetika erialal Küberneetika Instituudis.

Pärast ülikooli lõpetamist töötas ta TRÜ arvutuskeskuses mitmetel ametikohtadel (nooremteadur, vanemteadur, juhataja asetäitja, osakonnajuhataja), rakendusmatemaatika laboris (sektorijuhataja, juhataja) ja matemaatilise statistika instituudis (vanemteadur, lektor).

Ta on pidanud tõenäosusteooria, programmeerimise, matemaatilise statistika ja diskriminantanalüüsi loengukursusi ning avaldanud teaduslikke töid arvutiteaduse, keelestatistika, monotoonsete süsteemide ja klasteriseerimise alalt. Ta on uurinud ka fuzzi teooria rakendusi infootsingus.

Teadustöid
----------

* Eesti keele pöördsõnastik (kaasautorid Ülo Kaasik ja Juhan Tuldava), TRÜ Toimetised 477 (1980)
* Размытый поиск документальной информации, Труды Вычисл. Центра Тарту. Гос. Унив. 47 (1981)
* A representation of cluster-analysis: the approach using monotonic systems (kaasautorid T. Tamman ja Ruth Ääremaa), TRÜ Toimetised 798 (1988)

Alpinism
--------

Ääremaa on esimesi eesti alpiniste, kes tõusnud NSV Liidu kõrgeima mäe tippu.

Alates 1963. aastast ronis Ääremaa Kaukasuses. 1968. aastal läbis ta marsruute raskuskategooriaga 4A, 4B ja 5A ning 1969. aastal 4A ja 4B; kusjuures üks 4B raskuskategooriaga tõus tehti tema juhtimisel.

1970. aastal osales ta III Eesti Pamiiri ekspeditsioonis, mille käigus tõusis koos 11 kaaslasega Ilmar Priimetsa juhtimisel Korženevskaja (7105 m, 5A raskuskategooria) ja 7 kaaslasega Heino Paltseri juhtimisel Kommunismi tippu (7495 m, 5B raskuskategooria). Need olid eestlaste esmatõusud nendele seitsmetuhandelistele. Tõus Kommunismile oli Baltikumis esimene. Aasta lõpul kokkuvõtete tegemisel tunnistati see tõus Baltikumi parimaks.

1973. aastal võttis Ääremaa osa ekspeditsioonist Edela-Pamiiri, Marxi ja Engelsi piirkonda Priit Vürsti juhtimisel. Tõnu Tennissoni juhtimisel sooritas ta koos kaaslastega kõrgtraaversi Nikoladze mäetipult (6250 m) Karl Marxi tippu (6723 m). Marsruut klassifitseerus Vene süsteemis 5B raskuskategooriasse.

Pärast Priit Vürsti hukkumist Lenini mäetipul oli ta aastatel 1974–1977 Alpiklubi Firn president.

Tunnustus
---------

* 2003 Tartu Ülikooli aumärk

* 2008 Tartu Ülikooli medal

Isiklikku
---------

Tema abikaasa on informaatik Ruth Ääremaa.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Kuldev Ääremaa. maht.ut.ee
2. 1 2 3 4  Kuldev Ääremaa. firn.ee
3. 1 2  Ülevaade Eesti alpinismi ajaloost. jkalpiklubi.ee
4. ↑  "Tartu Ülikooli aumärgi kavalerid". *Tartu Ülikool*. Vaadatud 8.12.2022.
5. ↑  "Tartu Ülikooli medali kavalerid". *Tartu Ülikool*. Vaadatud 5.12.2022.
6. ↑  IV köide. Ääremaa, Kuldev. ETBL. bahps.org
7. Aumärk. ut.ee

Välislingid
-----------

* Firni presidendid. firn.ee
Mekongi asendikaart
**Mekong** (tiibeti keeles རྫ་ཆུ་ *Dza-chu*; hiina keeles 澜沧江/瀾滄江 *Láncāng Jiāng* ('mäslev jõgi') või 湄公河 *Méigōng Hé*; tai ja lao keeles แม่น้ำโขง *Mae Nam Khong* (Mae Nam tähendab 'vete ema'), ka Maekong; khmeeri keeles *Mékôngk* või *Tonle Thom* ('suur vesi'), vietnami keeles *Sông Lớn* ('suur jõgi'), *Sông Cửu Long* ('üheksa draakoni jõgi') või *Sông Mê Kông*) on jõgi Kagu-Aasias. 

Mekong algab Tiibetist Guozongmucha mäe jalamilt 5224 meetri kõrguselt, voolab põhiliselt kagusse läbi Hiina Yunnani provintsi, Birma (ainult piirijõena), Laose, Tai (ainult piirijõena), Kambodža ja Vietnami Lõuna-Hiina merre. Jõe pikkus on 4909 km, valgla pindala 795 tuhat km² ning vooluhulk suudmes keskmiselt 16 tuhat ja maksimaalselt 38 tuhat m³/s.

Yunnanis voolab Mekong läbi Kolme Paralleelse Jõe kaitseala. Selles piirkonnas voolavad Jangtse (idas), Mekong (keskel) ja Salween (läänes) pikalt üksteise läheduses paralleelselt. Nende kolme jõe suudmed on üksteisest väga kaugel: Jangtse suubub Ida-Hiina merre ja Salween India ookeani Andamani merre.

Ülem- ja keskjooksul on Mekong väga halvasti laevatatav. See tähendab, et läbi aegade on Mekong pigem eraldanud kui ühendanud oma kallastel asuvaid rahvaid. Sellega on seotud ka jõe suur nimede hulk.

Ajalugu
-------

Vanim avastatud asulakoht Mekongi kallastel on Tais asuv Ban Chiang, mis pärineb umbes aastast 2100 eKr, aga Mekongi valglas elasid inimesed juba ammu enne seda. Esimene riik Mekongi ääres oli khmeeride poolt 1. sajandil rajatud Funan, mis asus Mekongi deltas. Sellele järgnesid 5. sajandil khmeeride rajatud Chenla riik ja 9. sajandil Khmeeri impeerium, mis püsis 15. sajandini.

Esimene eurooplane, kes jõudis Mekongi jõele, nimelt jõe deltasse, oli portugallane Antonio de Faria aastal 1540. 1563 Euroopas välja antud kaardil on Mekong juba olemas, ehkki deltast ülesvoolu polnud veel jõest midagi teada. Eurooplaste huvi polnud järjekindel. Hispaania ja Prantsusmaa saatsid misjonäre ja kaubandusekspeditsioone ja Hollandi maadeuurija Gerrit van Wuysthoff juhtis 1641–1642 ekspeditsiooni ülesvoolu kuni Vientiane'ini.

Päikeseloojang Mekongil
19. sajandil hakkas Prantsusmaa sellele piirkonnale suurt tähelepanu pöörama. Prantsusmaa hõivas 1861 Saigoni, kehtestas 1863 Kambodža üle protektoraadi ja laiendas 1893 oma kontrolli ka Laosele, luues Prantsuse Indohiina. Võõrväed viibisid Mekongi alamjooksul kuni Indohiina sõja ja Vietnami sõjani, mis lõpetasid vastavalt Prantsusmaa ja USA sõjalise kohaloleku. Kuid ka hiljem jätkusid pinged USA toetatava Tai ning NSV Liidu toetatava Vietnami ja Laose vahel, mis takistas piiriülest koostööd.

Jõe süsteemne uurimine algas Prantsuse Mekongi-ekspeditsiooniga, mida juhtisid Ernest Doudard de Lagrée ja François Garnier. Aastail 1866–1868 tõusid nad Mekongi suudmest kuni Yunnanini. Nende peamine avastus oli see, et Mekongil on liiga palju koski ja kärestikke selleks, et olla laevatatav. 1900 avastas Pjotr Kozlov Mekongi lähte.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Mekong** |
**Autoimmuunsus** ehk automaatne immuunsus on immuunsus, mille korral organismi immuunreaktsioonid toimuvad oma organismi antigeenide vastu – rünnates võõrühendite asemel iseenda rakke ja kudesid (sest peab iseenda koostisosi ekslikult võõraiks), tootes enda vastu antikehi (immunoglobuliini). 

Immuunreaktsioonina produtseeritakse näiteks oma kudede suhtes sensibiliseeritud lümfotsüüte ja autoantikehi. 

Autoimmuunsus on mitte ainult autoimmuunhaigus, vaid teatud juhtudel füsioloogiline protsess, mille ülesandeks on immuunsüsteemi tegevuse regulatsioon. 

Autoimmuunsete reaktsioonide tekkel mängivad olulist rolli arvatavasti tüümuses toimuval T-rakkude diferentseerumisel. 

Tuntumad autoimmuunse tekkemehhanismiga haigused on näiteks liigeseid kahjustav reumatoidartriit, kesknärvisüsteemi ründav hulgikoldeline skleroos (*sclerosis multiplex*), kõhunäärme insuliini tootvaid rakke hävitav lapseea suhkurtõbi ja luupus.

Autoimmuunse tekkemehhanismiga haigusi esineb rohkem naistel kui meestel, näiteks peaaegu 75% autoimmuunhaigusi põdevatest ameeriklastest on naised. Kuid meestel kalduvad autoimmuunhaigused olema tõsisemad. Selliste sooliste erinevuste põhjused on ebaselged.

Viited
------

1. ↑  Everyday Health > Women and Autoimmune Disorders

Kirjandus
---------

* S. Alice Long ja Jane H. Buckner, T Regulatory Cells in Human + FOXP3 CD4+ Autoimmunity: More Than a Numbers Game, J Immunol 2011; 187:2061-2066; doi: 10.4049/jimmunol.1003224, veebiversioon (vaadatud 04.02.2015)(*inglise keeles*)
Härrastemaja
Valitsejamaja
**Mäo mõis** (saksa keeles *Mexhof*) oli rüütlimõis Paide kihelkonnas Järvamaal. Tänapäeval jääb Mäo mõisa keskus Paide linna Järva maakonnas.

Mõisa peahoone koordinaadid on 58° 54′ 44″ N, 25° 36′ 44″ E.

Ajalugu
-------

Mäo mõisat on esmamainitud 16. sajandil, mil mõis kuulus Meckside perekonnale. Nende järgi sai mõis ka oma saksakeelse nime. 

17. sajandil kuulus mõis kuulsale Rootsi väejuhile Lennart Torstensonile. 1669. aastal sai omanikuks kindralmajor Hans von Fersen. Pärast Põhjasõda kuulus mõis väga pikka aega Stackelbergidele ning mõnda aega ka Löwensternidele ja Essenitele. 

Mõisa viimane omanik enne 1919. aasta võõrandamist oli Alexandra von Grünewaldt, kes oli kuulsa Vene helilooja Nikolai Rimski-Korsakovi vennatütar. Helilooja veetis mitmed suved Mäo mõisas ning korraldas seal kodukontserte.

Härrastemaja
------------

Mäo mõisa kahekorruseline barokne kivist härrastemaja ehitati 17. sajandi lõpus. Hoone hävis Põhjasõjas ning selle säilinud müüridele rajati uus häärber 18. sajandil. 19. sajandi esimesel kolmandikul ehitati hoone põhjalikult ümber klassitsistlikus stiilis. Hoone ehitati pikemaks ning sai kolmeosalised kaaraknad ehk Veneetsia aknad ja nelja sambaga portikuse. 

1960.–1970. aastatel varemeteks muutunud härrastemaja hakati 1980. aastate lõpul taastama. Valmisid küll uued laed ja katused, kuid siis töö katkes. Hoonest on säilinud vaid majakarp ning enamik arhitektuurseid detaile on hävinud. Ümberehitatuna on säilinud ka kõrvalhooneid.

Vaata ka
--------

* Eesti mõisate loend

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Mäo mõis** |

* "Unustatud mõis: Mäo mõisa saatus sõltub heast ärikavast" Järva Teataja, 4. november 2006
* Mäo mõis Eesti mõisaportaalis

Paide kirik
Paide kihelkond

**Kirik**: Paide kirik  

**Mõisad**: Lasputre mõis | Luua mõis | Mäo mõis | Mündi mõis | Paide kirikumõis | Prääma mõis | Tülba mõis | Viraksaare mõis
Eesti tantsija Saile Johanna Langsepp esinemas harfimängija Lilian Langsepa, Iraani ansambli Gian Trio ja laulja Raheleh Barzegari saatel festivalil Orient et Occident 2018
**Tartu Vanamuusika Festival** (**Rahvusvaheline festival Orient et Occident**) on Tartus 1996. aastast toimuv festival, mis on algusest peale olnud seotud orientaalsete kultuuridega. Huvikeskmes pole olnud aga mitte idamaade kultuur iseseisvalt, vaid seostatuna euroopa varasema, eelkõige keskaja kultuuriga.

Festival on interdistsiplinaarne üritus, kus lisaks kontsertidele on toimunud ka draamaetendused, näitused, loengud ja meistriklassid. Festivali eesmärgiks on olnud luua festivalist kunstiline tervik, kus kõik üritused on üksteisega tihedalt seotud, mille tulemusena on aastate jooksul sündinud palju spontaanseid ühisprojekte.

Festivali algataja ja eestvedaja on Raho Langsepp, peakorraldaja on kontserdiagentuur Festivitas Artium.

Viited
------

Välislingid
-----------

* Tartu Vanamuusika Festival, 6.-9. oktoober 2011
Võru keeles on kõrisulghäälik mitmuse tunnus (ainsus: *kala* – mitmus: *kalaq*). Võru mitmuse tunnus *q* vastab eesti mitmuse tunnusele *d* ja on sellega graafiliselt küllalt sarnane – ühel neist on vaid "saba" ülespoole ja teisel allapoole: *kalad - kalaq*.
**Kõrisulghäälik** ehk **larüngaalklusiil** on sulghäälik, mis moodustatakse õhu kinnipidamisega kõris. See kuulub kõrihäälikute hulka.

Eesti keel
----------

Eesti keele häälduses esineb kõrisulghäälikut vaid ühes kõnekeelses eituspartiklis, mida on kirjutatud kujul *mkmk* (võru keele vahenditega oleks seda võimalik kirja panna kujul *õqõ* või *äqä*).

Võru keel
---------

Kõrisulghäälik on võru keele tähtis tunnus ja seda leidub seal väga palju. Võru keeles on kõrisulghäälik (võru keeles *kakkõhelü* või *kurgutäüspeethelü*) peaaegu alati vaid sõna lõpus ja see kirjutatakse tähega q või mõnikord ka ülakomaga (väljajätmismärgiga) '. Kõrisulghäälik on võru keeles nimisõna mitmuse, nt *maaq*, *piniq* (vrd ainsus *maa*, *pini*), tegusõna käskiva kõneviisi, nt *tiiq*, *võtaq* ja paljude teiste grammatiliste kategooriate tunnus.

Võru keeles hakkas kõige enne omaette tähega q kõrisulghäälikut kirjutma Võrumaa juurtega eesti keeleteadlane Toomas Help 1980ndail aastail.

Setu keel
---------

Samuti kui võru keeles, esineb kõrisulghäälik ka setu keeles, kus võib seda olla häälduses isegi rohkem kui võru keeles.

Teised keeled
-------------

Peale võru ja setu keele esineb kõrisulghäälik veel paljudes maailma keeltes, nt araabia ja malta keeles, mitmes indiaani keeles, aga ka soome keele häälduses (nt *anna olla* [annaq olla]) ja inglise, eriti Briti inglise kõnekeeles (nt *a little bit* [ə liql biq]). Saksa keele häälduses võib kõrisulghäälikut kuulda sõna alguses täishääliku ees, nt *eins* [qains].

q-tähega kirjutatakse kõrisulghäälik peale võru ja setu keele ka malta keeles.

Transkriptsioon
---------------

Rahvusvahelistes keeleteaduslikes transkriptsioonides (IPA, soome-ugri keelte transkriptsioon jm) märgitakse kõrisulghäälikut tavaliselt erilise märgiga, mis tuletab meelde ilma punktita küsimärki (ʔ).

Vaata ka
--------

* Võru kirjaviis
* Võru keel

Välislingid
-----------

* Kõrisulghääliku helinäide – võrukeelse aabitsa q-tähe õppetüki lugemine (video)