recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Valtu (1840)
Valtu mõisa teenijatemaja 2
**Valtu mõis** (saksa keeles a-st 1816 *Waldau*, varem *Kotz*) oli rüütlimõis Rapla kihelkonnas Harjumaal. Nüüdisajal jääb kunagine mõisasüda Rapla valda Rapla maakonnas.

Taani hindamisraamatus on mainitud *Kotoaassen*i küla. Valtu mõisa (*Koettes*) on esmamainitud 1412. aastal. 1588–1828 oli mõis Tiesenhausenite omanduses, 1828–1858 kuulus riigile. 1858 ostis mõisa riigilt Vääna parun Otto von Stackelberg (1806–1866), hiljem oli Maydellide, Ungern-Sternbergide ja Girard de Soucantonide valduses, 1919. aastal kuulus mõis (küll kinnistamata müügilepingu alusel) Otto Seislerile.

Mõisa senine saksakeelne nimi Kotz muudeti aastal 1816 nimeks Waldau (sks *Wald* ’mets’ + *Aue* ’jõeniit’), millest kujunes eestikeelne kohanimi Valtu. Eesti keeles oli varem kasutusel mõisanimena ka Kosu (1732 *Kosso mois*).

1913. aastal oli mõisa koosseisus 2070,3 ha mõisamaad, 99 lahustükki (2974,9 ha), üks kõrvalmõis ja kaheksa küla. 

Valtu mõisakompleks oli Eesti klassitsismi üks tippteoseid.

Puraviku tuuleveski
Mõisa peahoone põletati 1905. aastal ja selle varemed lammutati lõplikult 1958. aastal. Tänapäeval asub peahoone asukoha ees kortermaja. Mõisakompleksist on säilinud külghäärberid ja mõned ümber ehitatud kõrvalhooned. Mõisasüdamest pool kilomeetrit lääne pool asub 1815. aastal ehitatud hollandi tüüpi tuulik, nn Puraviku tuuleveski.

Viited
------

1. 1 2  Haubold, Anna Caroline; Puss, Fred (2021). "Valtu mõis. TÜ kursuse „Aadlikultuur ja Balti villa rustica" kodutöö" (pdf). Tartu. Vaadatud 31.07.2022.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: mitu nime: autorite loend (link)
2. ↑  Päll, Peeter. "Eesti kohanimeraamat: Valtu". Vaadatud 31.07.2022.
3. ↑  Mõisa portaal: Valtu mõis

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Valtu mõis** |

* Eesti mõisaportaal: Valtu mõis
* Valtu mõis (Mõisate ülevaated) – Muinsuskaitseameti digitaalarhiiv
* Eesti Ajalooarhiivi kinnistute register: Valtu mõis (Rapla khk)
* Haubold, Anna Caroline; Puss, Fred. Valtu mõis. TÜ kursuse „Aadlikultuur ja Balti villa rustica" kodutöö. Tartu, 2021.


Rapla kihelkond

**Kirik**: Rapla  

**Mõisad**: Alu mõis | Hagudi mõis | Hertu mõis | Järvakandi mõis | Kabala mõis | Keava mõis | Kehtna mõis | Kodila mõis | Kuusiku mõis | Lellapere mõis | Ohekatku mõis | Ohukotsu mõis | Pühatu mõis | Raikküla mõis | Rapla kirikumõis | Rapla mõis | Reihenau mõis | Riidaku mõis | Sikeldi mõis | Vahakõnnu mõis | Valtu mõis
**Jakob Sõnajalg** (3. november 1887 Mäo vald – 4. mai 1947 Paide) oli Eesti poliitik. 

Jakob Sõnajalg õppis Paide linnakoolis ja H. Treffneri eragümnaasiumis. 1909. aastast sai Jakob Sõnajalg kodukülas kooliõpetaja koha. 1917. aastal oli ta Järva maakonna miilitsakomitee abiesimees ja esimeste omavalitsuste valimiste järele Järva maakonnanõukogu liige ning maakonnavalitsuse sekretär. 1918 aasta algul oli ta enamlaste käes vangis, algul Naissaarel, pärast Krestõ vanglas Petrogradis. Vabaks sai Bresti rahulepingu põhjal ja Eestisse pääses 1918. aasta aprillikuus. 

1918. aastal asus tööle Järva maakonnavalitsuses. Sõjaminister Konstantin Pätsi erilisel volitusel organiseeris Järvamaa kaitsepataljoni ja võttis osa pataljoni esimestest lahingutest enamlastega.

Ta oli 1919–1935 Järva maakonnavalitsuse ja maavalitsuse esimees, Asutava Kogu liige Eesti Tööerakonna rühma liikmena ning alates 2. augustist 1936 Konstantin Koniku asemel V Riigikogu liige. Ta oli ka Paide linnavolinik. 1936. aastal valiti ta Paide põllumeeste konvendi liikmeks.

29. jaanuaril 1934 teatas Uudisleht, et Järva Maavalitsuse esimees Jakob Sõnajalg on end oma kabinetis üles poonud. Teade ei vastanud tõele.

16. mail 1938 määras Rakvere ringkonnakohus talle karistuseks omastamise, raiskamise ja võltsimise eest 8 aastat sunnitööd.

Viited
------

1. ↑  Maaomavalitsus nr 18. Jakob Sõnajalg, Eesti Maakondade Liidu häälekandja 25. novembril 1925, lk 314-315
2. ↑  Maawalitsuste kooseisud 3-liikmelisteks. Isiklikul palwel ja terwislikel põhjustel lahkub ametist Järwa maawalitsuse esimees Jakob Sõnajalg. Päewaleht, nr. 69, 11 märts 1934
3. ↑   Järva maavalitsuse esimehe vabasurm. Uudisleht, 29. jaanuar 1934, nr. 21, lk. 1.
4. ↑   Väljamõeldud surmasõnum. Rahvaleht, 30. jaanuar 1934, nr. 12, lk. 3.
5. ↑  Järva maaisad kohtu ees. Maa Hääl: maarahva ajaleht, nr. 53, 6 mai 1938
6. ↑  Sunnitööle ja vangimajja! Rahvaleht, 17. mai 1938, nr. 60, lk. 3.

Välislingid
-----------

* Jakob Sõnajalg 50-aastane
**Ellerino** oli Tartus 1999.–2011. aastatel tegutsenud vanamuusikaansambel, mis koosnes Heino Elleri Muusikakooli plokkflöödiõpilastest.

Heino Elleri nimelise Muusikakooli plokkflöödiõpetaja Anneli Kuusk pani ansambli kokku 1999. aastal oma õpilastest. Muusikat tehti peaasjalikult plokkflöötidel, repertuaaris oli erinevatest ajastutest pärit vanamuusika, aga ka eesti rahvamuusika - Utrechti festivalil saavutati esikoht kavaga eesti rahvaviiside seadetest.

Ansambel osales festivalidel, konkurssidel ja erinevatel pidustustel, nagu Kuressaare laste ja noorte vanamuusikafestival, Tartu ja Pärnu hansapäevad, Rakvere vanamuusikafestival "Fiori musicali". Viljandi vanamuusika festivali noorteprojektides kanti aastate jooksul ette "Lillede mask" (2004), "Taanieli mäng" (2005), "Orpheus" (2006), "Bastien ja Bastienne" (2007), "Peregrinus" (2008) ja "Parnass" (2009).

Ellerino võttis osa ka suurematest rahvusvahelistest festivalidest, nagu Nižni-Novgorodi rahvusvaheline vanamuusika festival Venemaal 2002. aastal, Engelskircheni linnas Saksamaal saavutati 2003. aastal 3. rahvusvahelistel plokkflöödi päevadel II koht ja 2004 aastal Utrechtis Hollandis SONBU (Stichting Open Nederlandse Blokfluitdagen Utrecht) festivalil saavutati I koht.

Ellerinos on oma õpingute jooksul mänginud helilooja Liina Sumera ja dirigent Sander Tamm.

Viited
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑

Välislingid
-----------

* V. Nuust. Ellerino flöödilapsed tõid Hollandist esikoha. Postimees, 10. juuni 2004
* Video: Ellerino 2010. aastal veebruaris prof Arbo Valdma klaveri TALVEUNIversiteedil Pärnu raekojas
**Stepi** (vanasti ka *Luteri*, Nõukogude ajal *Kalnaine*) on küla (*vidējciems*) Lätis Valka piirkonnas, Zvārtava valla halduskeskus. Küla asub merepinnast 75 meetri kõrgusel, Riiast 165 ja piirkonna keskusest Valkast 36 kilomeetri kaugusel.

Vallamaja asub endise Luteri kooli ruumides. Külas on lisaks vallavalitsuse hoonele rahvamaja, raamatukogu ja postkontor. Seal asuvad Gauja ja Kalnaine bussipeatus.

Küla tekkis endise Luturmuiža mõisa (*Adsel-Luthershof*) juurde. Nõukogude ajal oli küla kolhoosi Kalnājs (algselt Gauja) keskasula.==Elanikkond==

|  |  |
| --- | --- |
| * 58 (1969)
* 180 (1989)
* 176 (2000)
* 134 (2011)
 | * 132 (2016)
* 122 (2018)
* 112 (2022)
 |

Viited
------

1. ↑  Latvijas pagasti. Enciklopēdija. Rīga : A/S Preses nams. 2001—2002. ISBN 9984-00-412-0.
2. ↑  Autotransporta direcija
3. ↑  Latvijas pagasti. Enciklopēdija. Rīga : A/S Preses nams. 2002. ISBN 9984-00-412-0. 689 lk.
4. ↑  Vietvārdu datubāze

| * v
* r
Zvārtava valla asulad |
| --- |
| 
Cirgaļi **·**  Jaunāmuiža **·**  Kaģumciems **·**  Mierkalns **·**  Putras **·**  **Stepi** **·**  Vērsīši **·**  Zaķi |
Eesti vokaaldiagramm**Keskvokaal** on vokaal, mille hääldamisel on keeleselja kõrgeim punkt keeleselja keskosal ning keel liigub suus tahapoole, kõva ja pehme suulae üleminekukoha suunas.Järelikult, keskvokaal jääb artikulatsioonilt ees- ja tagavokaalide vahele.

Eesti keeles on määratletud /õ/ häälikut kui keskvokaali, mis on eesti vokaaldiagrammil märgitud ära /ɤ/ IPA sümboliga. Seda seetõttu, et tema häälduskoht jääb palataalsete ja velaarsete häälikute artikulatsioonikohtade vahele. Kuna keskvokaalid on põhivokaalide (ees- ja tagavokalide) varjundid, siis eesti /õ/ on põhivokaali /e/ varjund ehk /õ/-d hääldades on peaagu kõik sama kui /e/-d hääldades, ent keeleselja esiots ei ole tõusnud, vaid keskosa.

Lõuna-Eesti murdeala kaguosas võib kohata ka vene keskvokaali [ɨ], sõnades *siis* ja *mõõk*. Lõuna-Eesti murretele on ka omane taga-e, mis sõna moodustumisel ei ole päris sama kui eesvokaal /e/ kui ka keskvokaal /õ/, sest keeleselja tõus jääb nende kahe hääliku moodustumise vahele.

Eestile lähimale sugulaskeelele, vadjale, on omane kesk-ɑ.

Vaata ka
--------

* Eesvokaal
* Tagavokaal

Viited
------

1. ↑  "Keskvokaal". *Foneetika sõnastik*. Vaadatud 15. novembril 2023.
2. ↑  "Keskvokaal". *EKI Ühendsõnastik 2023*. Vaadatud 15. novembril 2023.
3. ↑  Eva Liina Asu, Pärtel Lippus, Karl Pajusalu, Pire Teras (2016). *Eesti keele hääldus*. Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus. Lk 20.`{{raamatuviide}}`: CS1 hooldus: mitu nime: autorite loend (link)
4. 1 2 3 4 5  Ariste, Paul (1953). *Eesti keele foneetika*. Tallinn: Eesti Riiklik Kirjastus. Lk-d 63–65.
**Sēļi** (vanasti ka *Lugaži*) on küla (*vidējciems*) Põhja-Lätis Valka piirkonna Valka vallas. Sēļi asub Valkast Virešisse viiva tee ääres. Asula asub merepinnast 74 meetri kõrgusel, valla keskusest Lugažist 8,5, piirkonna keskusest Valkast 5 ja Riiast 160 kilomeetri kaugusel.

Sēļi tekkis Kaagjärve mõisa Sēļi karjamõisa (*Sehlen*) juurde. Nõukogude perioodil oli see Lugaži sovhoosi keskasulaks ja kandis ka ise Lugaži nime. Külas asub postkontor; seal on ka raamatukogu. Seal asuvad Pīnase ja Sēļi bussipeatus.

Viited
------

1. ↑  Vietvārdu datubāze
2. ↑  Административно-территориальное деление Латвийской ССР 1978 год. — Рига: Лиесма, 1978. — 137 lk.
3. ↑
4. ↑  Autotransporta direcija
5. ↑  Autotransporta direcija

| * v
* r
Valka valla asulad |
| --- |
| 
Alieši **·**  Bērzezers **·**  Kalnstaldoti **·**  Ķeizarpurvs **·**  **Lugaži** **·**  Pedele **·**  Saule **·**  Sēļi **·**  Tomēni **·**  Zīle **·**  Žuldiņas |
S

Nõukogude okupatsioonitsoon praeguse Saksamaa kaardil
Nõukogude sõjalise administratsiooni Saksamaal peakorter Karlshorstis
**Nõukogude Liidu sõjaline administratsioon Saksamaal** (vene keeles *Советская военная администрация в Германии*; saksa keeles *Sowjetische Militäradministration in Deutschland*) oli 6. juulil 1945 loodud riigijuhtimise organeid asendav sõjalise administratsiooni juhtorgan Nõukogude Liidu okupatsioonitsoonis Saksamaal.

Nõukogude Liidu sõjaline administratsioon Saksamaal ei allunud Nõukogude Liidu väegrupi Saksamaal ülemjuhatajale, vaid oli NSV Liidu Rahvakomissaride Nõukogu (1946. aastast NSV Liidu Ministrite Nõukogu) otsealluvuses.

Administratsiooni peakorter asus Karlshorstis (Ida-Berliini Lichtenbergi rajoonis).

NSV Liidu RKN määrusega 6. juunist 1945 määrati Nõukogude Liidu sõjalise administratsiooni Saksamaal kõrgemaks ülemaks (*главноначальствующий*) Nõukogude Liidu marssal Georgi Žukov, kes kolm päeva hiljem sai ka Nõukogude väegrupi Saksamaal ülemjuhatajaks. 

Žukovi esimeseks asetäitjaks määrati armeekindral Vassili Sokolovski ja asetäitjaks riikliku julgeoleku 2. järgu komissar Ivan Serov. Kõrgema ülema ametis jätkasid Sokolov (1946–1949) ja armeekindral Vassili Tšuikov (1949). 

Vassili Tšuikov üle andmas 11. novembril 1949 Saksa DV justiitsminister Max Fechnerile Nõukogude okupatsioonitsooni juhtimise
Oktoobris 1949 kuulutati välja Saksa Demokraatlik Vabariik. Nõukogude Liidu sõjaline administratsioon Saksamaal lõpetas oma tegevuse, kuid kohe loodi uus organ – Nõukogude Liidu kontrollkomisjon Saksamaal.

Vaata ka
--------

* Saksamaa 1945–1949

Välislingid
-----------

 Nõukogude Liidu sõjaline administratsioon Saksamaal – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
**Diego Dionisio Luna Alexander** (sündinud 29. detsembril 1979) on Mehhiko näitleja, režissöör ja produtsent. Ta on enimtuntud Cassian Andori kehastamise eest filmis "Rogue One: Tähesõdade lugu" ja Disney+ sarjas "Andor", mille eest ta pälvis nominatsiooni parima teledraamanäitleja kuldgloobuse auhinnale. 

Luna alustas oma näitlejakarjääri Mehhiko seebiooperites. Ta läbimurderolliks oli peaosa 2001. aastal ilmunud, kõrgelt tunnustatud, filmis "Ja sinu ema ka!*" ("Y tu mamá también").* 2000. aastatel astus Luna üles nii Mehhiko kui ka Ameerika filmides, sealhulgas "Frida" (2002), "Piiritu avarus" (2003), "Dirty Dancing: Havana Nights" (2004), "Terminal" (2004), "Criminal" (2004), "Milk" (2008) ja "Sólo quiero caminar" (2008). 

2010. aastatel osales ta erinevates filmides, nagu ulmefilmis "Elüüsium" (2013), komöödias "Casa de mi Padre" (2012) ja animamuusikalis "Elu raamat" (2014).

2016. aastal kehastas Luna Cassian Androit filmis "Rogue One: Tähesõdade lugu" ja kordas rolli 2022. aasta Disney+ sarjas "Andor". Aastatel 2018–2020 mängis ta Netflixi seriaalis "Narcos: Mexico" narkokaubitsejat Miguel Ángel Félix Gallardot.

Luna on lavastanud kolm mängufilmi: "Abel" (2010), "Cesar Chavez" (2014) ja "Mr. Pig" (2016). Samuti on ta 2013. aasta Fusion TV dokumentaalsarja "Back Home", 2020. aasta Amazon Studiosi vestlussaate "Pan y Circo" ja 2021. aasta Netflixi stsenaariumisarja "Everything Will Be Fine" looja ja režissöör.

Lapsepõlv
---------

Luna sündis Mehhikos Toluca linnas ja kasvas üles Mexicos. Tema ema Fiona Alexander oli Šoti ja Inglise päritolu Briti kostüümikunstnik,    kes suri autoõnnetuses, kui Luna oli kaheaastane.  Luna isa Alejandro Luna oli teatri-, filmi- ja oopeributafoor. Tal on vanem õde.   Luna ja tema sage kaasnäitleja Gael García Bernal on olnud sõbrad lapsepõlvest, nende emad olid sõbrad.

Viited
------

1. ↑  "Interview: Diego Luna". *COOL HUNTING* (Ameerika inglise). 18. veebruar 2013. Originaali arhiivikoopia seisuga 23. juuli 2019. Vaadatud 23. juulil 2019.
2. ↑  "On a roll: Diego Luna's movie career is smokin' hot". *The San Diego Union-Tribune*. 15. august 2014. Originaali arhiivikoopia seisuga 11. oktoober 2008. Vaadatud 18. detsembril 2016.
3. ↑  Javier, Frank; Beruman, Garcia (2014). *Latino Image Makers in Hollywood*. McFarland.
4. ↑  "LATINO FESTIVAL LAUDS LUNA". Originaali arhiivikoopia seisuga 3. november 2007. Vaadatud 28. oktoobril 2007.
5. ↑  Wired (13. detsember 2016). *Rogue One Stars Answer the Web's Most Searched Questions | WIRED* (Video). 7:25–7:37 algusest. Originaali arhiivikoopia seisuga 7. november 2022. Vaadatud 7. novembril 2022.
6. ↑  Utichi, June (28. juuni 2009). "Five Favourite Films with Diego Luna". *Rotten Tomatoes* (Ameerika inglise). Originaali arhiivikoopia seisuga 7. november 2022. Vaadatud 7. novembril 2022. ...I remember it was a good connection with my sister, who was fifteen years older...
7. ↑  "How We Met: Gael Garcia Bernal & Diego Luna". *Independent.co.uk*. 10. oktoober 2009. Originaali arhiivikoopia seisuga 22. juuni 2021. Vaadatud 25. märtsil 2021.
https://jarvateataja.postimees.ee/7955914/lahkus-paide-legendaarse-rokkansambli-solist

**Paradoks** oli Paidest pärit Eesti vokaal-instrumentaalkollektiiv, mis viljeleb rokkmuusikat. 1979. aastal asutatud ansambel on korduvalt teatanud tegevuse lõpetamisest, kuid vaheaegade järel siiski musitseerimise juurde naasnud.

Paradoksi esimene plaadistusena ilmus 1989. aastal riikliku plaadifirma Melodija kogumikul "Eesti pop. X" pala "Ära möödu must lähedalt", mis on tänini on ansambli loomingu tuntuim näide.

1996. aastal ilmunud samanimelisel helikassetil "Ära möödu must lähedalt" nimetati nimiloo muusika autoriks Peeter Kirss ja sõnade autoriks Aita Kivi. Kassett salvestati Tallinna Linnahalli stuudios, tootja oli Kaljuste Music Group. Kassetil esinesid ansambli koosseisus Peeter Kirss (laul, saatelaul), Jaan Reim (kitarrid, saatelaul) Andrus Särev, (basskitarr), Enno Rõõs (süntesaatorid) ja Kuldar Eller (trummid). Saatelauljana oli kaastegev ka Mait Paldra. Omaloomingu kõrval kasutati ka Juhan Viidingu, Astri Tederi, Tõnu Trubetsky, Ellen Niidu ja Aita Kivi tekste.

Ansambel pälvis tunnustust nii Eestis kui ka välisriikides. Haapsalu festivalil VIA 81 (vokaal-instrumentaalansamblite konkurss) tuli Paradoks laureaadiks, VIA festivali võitis muusikakollektiiv korduvalt ka hiljem. Kontsertreisidel esineti Venemaal, Kasahstanis, Lätis, Leedus ja Soomes.

Paradoksi helindeid on kasutatud mitmel muusikakogumikul nagu 1996. aasta CD-l "Top '96-'97", 2001. aasta CD-l "Eesti kaheksakümnendad", 2003. aasta CD-l "Tähesadu Episood 2: vanad tähed säravad uues valguses!" jt. 2011. aastal tegi menuloost "Ära möödu must lähedalt" ingliskeelse versiooni "Hurricane"[*viide?*] Nick van Eede.

Viited
------

1. ↑  KÖP: KÖP. OI, AEGU AMMUSEID... Paradoks Eesti Raadio, 30. september 2000
2. ↑  Ära möödu must lähedalt, Tabasalu: Kaljuste Music Group, 1996 (helikassett) andmekogus Ester
3. ↑  Silja Paavle. Paide rokisaurused teevad taas bändi: "Ilma muusikata oli elus midagi puudu". Õhtuleht, 12. juuni 2015

Välislingid
-----------

* KÖP: KÖP. OI, AEGU AMMUSEID... Paradoks. Eesti Raadio, 30. september 2000
* Madis Aesma. Nahka riietatud Paide isasaurused. Eesti Ekspress, 18. aprill 2010
* Silja Paavle. Paide rokisaurused teevad taas bändi: "Ilma muusikata oli elus midagi puudu". Õhtuleht, 12. juuni 2015
* Paradoks rokib sama võimsalt ka mitukümmend aastat hiljem. ERR, 14. veebruar 2016
* Täna suri rokkansambli Paradoks trummar Kuldar Eller. Postimees, 20. jaanuar 2018
**Luigas** on eesti perekonnanimi. Luigas tähendab läänemurdes sängi, magamisaset.

Statistika Eestis
-----------------

2023. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Luigas 29 inimesel: 16 mehel ja 13 naisel. Perekonnanimede levikult oli Luigas meeste puhul 7975. kohal ja naiste puhul 10579. kohal. Kõige levinum oli perekonnanimi Luigas vanuserühmas 65–69, kus neid on 10 000 elaniku kohta 0,56. Perekonnanime Luigas kandja oli keskmiselt 39 aasta vanune.

19. sajandi algul pandi pärisorjusest vabastamise käigus talupojale Virumaal Lüganuse kihelkonnas Aa mõisavallas nimeks Luigas.

Nimede eestistamisel võeti perekonnanimi Luigas 1937. aastal Jõhvis kasutusele isiku poolt, kes kandis varem nime Lauringson.

Nime kandjaid
-------------

* Eva Luigas, eesti administraator, ajakirjanduse toimetaja (1964–)
* Inara Luigas, eesti poliitik (1959–)
* Leopold Luigas, eesti kohtunik (1898–1953)

Viited
------

1. ↑  Luigas Surnames. Vaadatud 22. jaanuar 2024.
2. ↑  Murdekaart. Väike murdesõnastik. Vaadatud 22. jaanuar 2024.
3. ↑  Statistikaamet: Nimede statistika Vaadatud 22. jaanuar 2024.
4. ↑  Onomastika andmebaas. Nimede panemine: Luigas.
5. ↑  Onomastika andmebaas. Nimede eestistamine: (uus nimekuju): Luigas.

Välislingid
-----------

* Luigas statistikaameti andmebaasis
**Tōkyō prefektuur** (jaapani keeles 東京都) on prefektuur Jaapanis. Kuigi Tōkyōt peetakse linnaks, on see halduslikult üks Jaapani 47 prefektuurist. Erinevus on selles, et kui enamik prefektuure kannab jaapani keeles nimetust 県 *-ken*, siis Tōkyō kannab nimetust 都 *-tō*, mida võib tinglikult tõlkida ka "pealinnaprefektuuriks". Kitsamas mõttes loetakse Tōkyō linnaks 23 eriringkonda prefektuuri idaosas, kuid need ei moodusta ühtset haldusüksust.

Tōkyō prefektuuris elab 13 miljonit inimest, kuid sajad tuhanded ümbruskonna inimesed käivad Tōkyōs tööl.

Tōkyō on Jaapani poliitiline, majandus-, kultuuri-, haridus- ja teaduskeskus, Jaapani keisri ja valitsuse residents ning kogu Ida-Aasia suur äri- ja finantskeskus. Tōkyō prefektuurivalitsuse hoone asub Shinjukus.

Pilvelõhkujaid on Tōkyōs vähem kui paljudes teistes nii suurtes linnades. Põhjuseks on eeskätt maavärinaohtlikkus. Hoonestus koosneb peamiselt kuue- kuni kümnekorruselistest kortermajadest ja tihedalt koos paiknevatest eramutest.

Ühistranspordisüsteem on maailma keerukaim. Tōkyō tipptunnid on maailmakuulsad.

Sümbolid
--------

Tōkyō prefektuuri tunnuslind on naerukajakas (*Larus ridibundus*), tunnuspuu on hõlmikpuu (*Ginkgo biloba*) ja tunnuslill kirsiõis.

Haldusjaotus
------------

Tōkyō prefektuuri haldusjaotus
Halduslikult jaguneb Tōkyō prefektuur 23 eriringkonnaks (特別区 *tokubetsu-ku*) kesklinnas (endine Tōkyō City) ning lääneosa moodustavaks 26 linnaks (*shi*), 5 aleviks (*-cho*) ja 8 külaks (*-son*).

### Eriringkonnad

* Adachi
* Arakawa
* Bunkyō
* Chiyoda
* Chūō
* Edogawa
* Itabashi
* Katsushika
* Kita
* Kōtō
* Meguro
* Minato
* Nakano
* Nerima
* Ōta
* Setagaya
* Shibuya
* Shinagawa
* Shinjuku
* Suginami
* Sumida
* Toshima
* Taitō

### Linnad

* Akiruno
* Akishima
* Chōfu
* Fuchū
* Fussa
* Hachiōji
* Hamura
* Higashikurume
* Higashimurayama
* Higashiyamato
* Hino
* Inagi
* Kiyose
* Kodaira
* Koganei
* Kokubunji
* Komae
* Kunitachi
* Machida
* Mitaka
* Musashimurayama
* Musashino
* Nishi-tōkyō
* Ōme
* Tachikawa
* Tama

Viited
------

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Tōkyō prefektuur** |

Tōkyō koduleht *(inglise, jaapani, hiina ja korea keeles)*

Jaapani prefektuurid

Aichi **·**  Akita **·**  Aomori **·**  Chiba **·**  Ehime **·**  Fukui **·**  Fukuoka **·**  Fukushima **·**  Gifu **·**  Gumma **·**  Hiroshima **·**  Hokkaidō **·**  Hyōgo **·**  Ibaraki **·**  Ishikawa **·**  Iwate **·**  Kanagawa **·**  Kagawa **·**  Kagoshima **·**  Kōchi **·**  Kumamoto **·**  Kyōto **·**  Mie **·**  Miyagi **·**  Miyazaki **·**  Nagano **·**  Nagasaki **·**  Nara **·**  Niigata **·**  Ōita **·**  Okayama **·**  Okinawa **·**  Ōsaka **·**  Saga **·**  Saitama **·**  Shiga **·**  Shimane **·**  Shizuoka **·**  Tochigi **·**  Tokushima **·**  Tōkyō **·**  Tottori **·**  Toyama **·**  Wakayama **·**  Yamagata **·**  Yamaguchi **·**  Yamanashi
Anskrūži tuuleveski
**Jaunlutriņi vald** (läti keeles *Jaunlutriņu pagasts*) on vald Lätis Salduse piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Šķēde, Gaiķi, Zirņi ja Lutriņi vallaga ning Kuldīga piirkonna Vārme vallaga.

Valla pindala on 116,3 km². Aastal 2011 oli elanikke 846, aga 2021. aasta seisuga elas seal 656 inimest. Aastal 2011 elas vallas 789 lätlast, 10 venelast, 12 valgevenelast, 2 ukrainlast, 11 poolakat ja 19 leedulast. Valla keskuseks on Jaunlutriņi küla. Vallavanem on Valdis Gūtmanis (ühine Šķēde ja Lutriņi vallaga).

Vald moodustati aastal 1820. Aastal 1860 ühendati see Ošenieki ja Mācītājmuiža valdlaga uueks Lutriņi vallaks.

Aastal 1945 moodustati Lutriņi vallas Lutriņi, Jaunlutriņi ja Ošenieki külanõukogud, aga aastal 1949 vald likvideeriti. Aastal 1954 liideti Jaunlutriņi külanõukoguga likvideeritav Ošenieki külanõukogu.  Aastal 1990 muudeti külanõukogu vallaks. Aastal 2009 arvati vald Salduse piirkonda.

Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Jaunmuiža ait ja park.

Valla suurim jõgi on Ēda jõgi.

Looduskaitse all on Kalnmieži tamm, Kalnzienieki hiidtamm, Dejuplačise tamm, Rēdnieki tamm, Lukāči tamm, Ezeriņi tamm, Lejaskunci kadakas, Rotase saar ja Iernesti tamm, lisaks veel kolm nimetut põlispuud.

Vallas on kaks küla. Valla keskuses Jaunlutriņis (*vidējciems*) oli 2022. aastal 269 elanikku. Ošenieki on sama staatusega ja aastal 2022 oli seal 51 elanikku. Ülejäänud elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.

Viited
------

1. ↑  Iedzīvotāju skaits pēc tautības reģionos, pilsētās, novados, pagastos, apkaimēs un blīvi apdzīvotās teritorijās gada sākumā (pēc administratīvi teritoriālās reformas 2021. gadā) 2021 - 2022, vaadatud 3.10.2023.
2. ↑  Ethnic composition of Latvia 2011
3. ↑  Saldus novads, vaadatud 8.09 2022
4. ↑  Okupētās Latvijas administratīvi teritoriālais iedalījums. Latvijas Valsts arhīvu ģenerāldirekcija. Rīga, 1997. ISBN 9984-9256-0-9
5. ↑  Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija. Valsts aizsargājamo nekustamo kultūras pieminekļu saraksts
6. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS
7. ↑  Vietvārdu datubāze. Latvijas Ģeotelpiskās informācijas aģentūra.

Välislingid
-----------

 Jaunlutriņi vald – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis

Salduse piirkonna haldusüksused

* Blīdene vald
* Brocēni linn
* Ciecere vald
* Ezere vald
* Gaiķi vald
* Jaunauce vald
* Jaunlutriņi vald
* Kursīši vald
* Lutriņi vald
* Nīgrande vald
* Novadnieki vald
* Pampāļi vald
* Remte vald
* Ruba vald
* Salduse linn
* Salduse vald
* Šķēde vald
* Zaņa vald
* Zirņi vald
* Zvārde vald
* Vadakste vald
**Słucki rajoon** on 2. järgu haldusüksus (rajoon) Minski oblastis Valgevenes. Rajooni pindala on 1821 km². 2009. aasta seisuga elas seal 95 106 inimest.

Rajoon moodustati 1924. aastal. Rajoon koosneb järgmistest külanõukogudest: Bieličy, Bokšycy, Hacuki, Hreski, Isierna, Kazłovičy, Kirava, Pieršamajski, Pokrašava, Račkavičy, Sorahi, Siarahi, Znamia ja Viasieja külanõukogu. Halduskeskus on Słucki linn.

* AharodnikiAharodniki
* DarasinoDarasino
* ZamoscieZamoscie

Rajooni tähtsamad jõed on Sluč ja Morač. Rajooni territoorium asub Kesk-Biarezina tasandikul, loodeosa aga Kapyli kõrgustikul. Kõrgused jäävad valdavalt vahemikku 160–180 meetrit üle merepinna. Kõrgeim koht (212 meetrit) asub Žylin Brodi küla juures.

2009. aasta seisuga olid elanikest 89,86% valgevenelased, 6,4% venelased, 1,42% ukrainlased ja 2,32% oli teistest rahvustest. 68,52% elanike emakeel oli valgevene keel, 28,06% elanike emakeel oli vene keel. Koduse keelena kasutas valgevene keelt 35,01%, vene keelt aga 59,84% elanikke.

Välislingid
-----------

 Słucki rajoon – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Rajoon Minski oblasti täitevkomitee kodulehel (*vene keeles*)
* Rajooni täitevkomitee koduleht (*vene keeles*)
* Rajooni kaart

| * v
* r
Minski oblasti haldusjaotus |
| --- |
| Rajoonid | 
Barysaŭ rajoon • Bierazino rajoon • Červieńi rajoon • Dziaržynski rajoon • Kapyli rajoon • Klecki rajoon • Krupki rajoon • Łahojski rajoon • Lubańi rajoon • Maładziečna rajoon • Minski rajoon • Miadziełi rajoon • Niasviži rajoon • Puchavičy rajoon • Salihorski rajoon • Słucki rajoon • Smalavičy rajoon • Staryja Darohi rajoon • Stoŭbcy rajoon • Uzda rajoon • Vałožyni rajoon • Vilejka rajoon |
| Oblastilise alluvusega linnad | 
Žodzina |
Peningi mõisa peahoone
**Peningi mõis** (saksa keeles *Penningby*) oli rüütlimõis Harju-Jaani kihelkonnas Harjumaal. Nüüdisajal jääb mõis Harju maakonda Raasiku valda.

Mõis asutati 1686. aastal ja see kuulus pikka aega Baranoffidele. Mõisa kahekorruseline varaklassitsistlik peahoone ehitati 18. sajandi lõpul. Pärast 1905. aasta tulekahju ehitati peahoone ümber.  Alates 1990. aastatest oli peahoone varemetes. 
Kui Raasiku vald mõisa maha müüs, vahetas see mitu korda omanikku, kuid lagunes edasi. Aastal 2007 ostis mõisa Arvo Haug, kelle algatusel on mõisahoone korda tehtud ning alates 2020. aasta suvest on see kammerlikus vormis kultuurimõisana külastajatele avatud. 
Tagasihoidliku poolkelpkatusega valitsejamaja katus kukkus 2011. aasta talvel suure lume tõttu sisse.

Vaata ka
--------

* Peningi küla

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6  Peningi mõis Eesti mõisaportaalis (vaadatud 25.10.2015)

Välislingid
-----------

* Peningi mõis Eesti mõisaportaalis

Harju-Jaani kirik
Harju-Jaani kihelkond

**Kirik**: Harju-Jaani  

**Mõisad**: Anija mõis | Aruküla mõis | Haljava mõis | Kambi mõis | Kaserahu mõis | Kaunissaare mõis | Kehra mõis | Kiviloo mõis | Läti mõis | Paasiku mõis | Peningi mõis | Perila mõis | Raasiku mõis | Rätla mõis | Võhmuta mõis
**Ahausen** on vald Saksamaal Alam-Saksimaal Rotenburgi kreisis.

Valla pindala on 34,41 km². 31. detsembril 2017 elas seal 1886 inimest.

Loodus
------

Wümme jõgi voolab idast läände umbes 2 km Ahauseni keskusest põhjas.

Ahausenit ümbritsev ala on tugevalt metsane ja paljud rajad on ideaalsed matkamiseks. Samuti on siin suured looduskaitsealad, mis koosnevad nõmmedest. Wolfsgrund on tuntud kaitseala lõunas.

Ajalugu
-------

Esimene ülestähendus külast oli 1226. aastal kui "Ouhusen". Siis kuulus Ahausen 1180. aastal rajatud vürstlikku Verdeni piiskopkonda. Linn purustati Kolmekümneaastases sõjas (1618–1648) krahv Tilly vägede poolt. 1648. aastal muudeti vürstlik piiskopkond Verdeni vürstkonnaks, mida valitseti esialgu personaalunioonis Rootsi krooniga – mille katkestas Taani okupatsioon (1712–1715) – ja 1715. aastast Hannoveri krooniga. Hannoveri kuningriik liidendas vürstkonna reaaluniooni ning vürstlikust territooriumist, sealhulgas Ahausenist, sai uue 1823. aastal loodud Stade regiooni osa.

Vaatamisväärsused
-----------------

Evangeelne luterlik kirik on küla maamärk. Kirikut ehitati ümber 1637. aastal ja taas 1848. aastal.

Ahauseri veski ja selle 36 000 m² veskitiik on populaarsed turismisihtkohad.

Viited
------

1. ↑  Alle politisch selbständigen Gemeinden mit ausgewählten Merkmalen am 31.12.2018 (4. Quartal), vaadatud 10.03.2019.
2. ↑  Register of German municipalities (2022), vaadatud 7.10.2023.

Välislingid
-----------

* Ahauseni veebileht


Rotenburgi kreisi vallad

* Ahausen
* Alfstedt
* Anderlingen
* Basdahl
* Bothel
* Breddorf
* Bremervörde
* Brockel
* Bötersen
* Bülstedt
* Deinstedt
* Ebersdorf
* Elsdorf
* Farven
* Fintel
* Gnarrenburg
* Groß Meckelsen
* Gyhum
* Hamersen
* Hassendorf
* Heeslingen
* Hellwege
* Helvesiek
* Hemsbünde
* Hemslingen
* Hepstedt
* Hipstedt
* Horstedt
* Kalbe
* Kirchtimke
* Kirchwalsede
* Klein Meckelsen
* Lauenbrück
* Lengenbostel
* Oerel
* Ostereistedt
* Reeßum
* Rhade
* Rotenburg (Wümme)
* Sandbostel
* Scheeßel
* Seedorf
* Selsingen
* Sittensen
* Sottrum
* Stemmen
* Zeven
* Tarmstedt
* Tiste
* Vahlde
* Vierden
* Visselhövede
* Vorwerk
* Westertimke
* Westerwalsede
* Wilstedt
* Wohnste
Denis Odoi 2014. aastal Lokereni mängijana
**Denis Frimpong Odoi** (sündinud 27. mail 1988 Leuvenis) on Belgias sündinud Ghana jalgpallur, kes mängib kaitsjana Belgia kõrgliigaklubis Club Brugge ja Ghana jalgpallikoondises.

Ta alustas klubikarjääri kodulinnaklubis Oud-Heverlee Leuven, mille meeskonnas debüteeris ta 2007. aastal. Hiljem on ta mänginud veel neljas Belgia klubis: Sint-Truidense (2009–2011), Anderlecht (2011–2013), Lokeren (2013–2016) ja Club Brugge (alates 2022. aastast).

Inglismaa klubi Fulham on ainus klubi, kus Odoi on väljaspool Belgiat mänginud. Seal mängis ta aastatel 2016–2022 kokku viis ja pool hooaega, neist kahel hooajal Inglismaa kõrgliigas.

Odoi mängis Belgia kuni 20- ja kuni 21-aastaste koondistes. Ainsal korral mängis ta Belgia jalgpallikoondises 25. mail 2012, kui kohtuti Montenegroga. 2018. aastal otsustas ta Ghana jalgpallikoondise kasuks. Ghana jalgpallikoondises tegi ta debüüdi 25. märtsil 2022 MM-i valikmängus Nigeeria vastu. Ta on kuulunud Ghana koondisse 2022. aasta maailmameistrivõistlustel ja 2024. aasta Aafrika rahvaste karikavõistlustel.

Tema ema on belglanna ja isa Ghana päritolu.

Saavutused
----------

Anderlecht
* Belgia kõrgliiga: 2011–12, 2012–13
* Belgia superkarikas: 2012

Lokeren
* Belgia karikas: 2013–14

Fulham
* EFL Championship: 2021–22

Club Brugge
* Belgia kõrgliiga: 2021–22
* Belgia superkarikas: 2022

Viited
------

1. ↑  "Denis Odoi backs himself to play for Belgium but insists performances for Fulham matter more". London News. 9. oktoober 2018. Vaadatud 8. septembril 2020.
2. ↑   (vaadatud 22.1.2024)
3. ↑  "Topper tussen nummers twee en drie in teken van het goede doel" (hollandi). Het Nieuwsblad. 22. detsember 2007. Vaadatud 8. septembril 2020.
4. ↑  "Wie is Denis Odoi?" (hollandi). Het Nieuwsblad. 9. veebruar 2010. Vaadatud 8. septembril 2020.

| * v
* r
Ghana koondis  –  2022. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused |
| --- |
| 

* 1 Ati-Zigi
* 2 Lamptey
* 3 Odoi
* 4 Salisu
* 5 Partey
* 6 Owusu
* 7 Issahaku
* 8 Kyereh
* 9 J. Ayew
* 10 A. Ayew (c)
* 11 Bukari
* 12 Danlad
* 13 Afriyie
* 14 Mensah
* 15 Aidoo
* 16 Nurudeen
* 17 Rahman
* 18 Amartey
* 19 Williams
* 20 Kudus
* 21 Samed
* 22 Sulemana
* 23 Djiku
* 24 Sowah
* 25 Semenyo
* 26 Seidu
* Treener: Addo

 | Ghana |
**Červieńi rajoon** on 2. järgu haldusüksus (rajoon) Minski oblastis Valgevenes. Rajooni pindala on 1630 km². 2012. aasta seisuga elas seal 33 383 inimest.

Rajoon moodustati 1924. aastal. Rajoon koosneb järgmistest külanõukogudest: Červieńi, Kałodziežy, Klinoki, Lady, Ravaničy, Rudnia, Smiłavičy ja Valevačy külanõukogu.

Halduskeskus on Červieńi linn. Teine tähtsam asula on Smiłavičy alev.

* ČervieńČervień
* RavaničyRavaničy
* SmiłavičySmiłavičy

Rajooni tähtsamad jõed on Vołma, Usa ja Uša. Rajoon asub suuremalt osalt Kesk-Biarezina tasandikul. Kõrgused ulatuvad valdavalt 180–200 meetrit üle merepinna. Kõrgeim koht asub Valevačy küla lähistel (209 meetrit).

2009. aasta seisuga olid elanikest 93,2% valgevenelased, 4,27% venelased ja 2,53% oli teistest rahvustest. 77,95% elanike emakeel oli valgevene keel, 19,73% elanike emakeel oli vene keel. Koduse keelena kasutas valgevene keelt 47,13%, vene keelt aga 46,36% elanikke.

Välislingid
-----------

 Červieńi rajoon – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Rajoon Minski oblasti täitevkomitee kodulehel (*vene keeles*)
* Rajooni täitevkomitee koduleht (*vene keeles*)
* Rajooni kaart

| * v
* r
Minski oblasti haldusjaotus |
| --- |
| Rajoonid | 
Barysaŭ rajoon • Bierazino rajoon • Červieńi rajoon • Dziaržynski rajoon • Kapyli rajoon • Klecki rajoon • Krupki rajoon • Łahojski rajoon • Lubańi rajoon • Maładziečna rajoon • Minski rajoon • Miadziełi rajoon • Niasviži rajoon • Puchavičy rajoon • Salihorski rajoon • Słucki rajoon • Smalavičy rajoon • Staryja Darohi rajoon • Stoŭbcy rajoon • Uzda rajoon • Vałožyni rajoon • Vilejka rajoon |
| Oblastilise alluvusega linnad | 
Žodzina |
**Jakob Rang** (15. märts 1884 Pika talu, Kanaküla,Voltveti vald, Pärnumaa – 8. detsember 1958 Stockholm) oli Eesti laevakapten ja reeder.

Õpinguid alustas Rang kohalikus vallakoolis. 12-aastaselt siirdus ta koos vanematega Lätimaale Vana-Salatsi valda. Õppinud ära läti keele, jätkas ta õpinguid Salatsis. Hiljem astus ta Heinaste merekooli, mille lõpetas 1. järgu kapteni diplomiga.

Juba kooliajal sõitis Rang mitmel purjekal, pärast kooli aga Tallinna Laevaühisuse laevadel. Esimese maailmasõja algul oli ta kapteniks puksiiril Suurop. Kui Saksa okupatsiooniväed selle ära viisid, teenis Rang edasi puksiiril ja jäälõhkujal Reval (hilisem Jaan Poska). Vabadussõjas osales Rang dessantide maale toimetamises ning sõidutas Johan Laidoneri koos lootsiga vastu Inglise laevastikule, kui see Tallinna reidile lähenes.

Eesti iseseisvuse ajal ostis Rang koos teiste kaptenitega mootorpurjeka Orion, mis kurseeris Tallinna, Stockholmi ja Helsingi vahel. 1934. aastaks oli tal koos kompanjonidega juba 8 aurikut, millel said tööd enam kui sada meremeest.

1937. aasta 30. novembril valiti Jakob Rang Kaubandus-Tööstuskoja laevanduse sektsiooni liikmeks.

1940. aastal siirdus Rang Rootsi. Saksa vägede taganemise aegu vedas ta Rootsi üle mere Eesti põgenikke. Rootsis oli Rang Eesti Komitee asutaja ning juhatuse liige, Rootsi Eestlaste Esinduse liige ja ERFi abiesimees.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  "Kapten J. Rang 50-aastane" Päevaleht, 15. märts 1934, lk 6
2. 1 2  Jaak Pihlau "Raadiomängud Eestis Teise maailmasõja järel[*alaline kõdulink*]" V, Tuna 4/2009, lk 95
3. ↑
4. ↑  Peeter Järvelaid "Jüri Uluotsa teekond Rootsi kuningriiki" Eesti Elu, 30. oktoober 2009 (vaadatud 20. oktoobril 2011)

Kirjandus
---------

* "Kapten J. Rang 50-aastane" Päevaleht, 15. märts 1934, lk 6
**Edwin** Harold **Flack** (5. november 1873 London – 10. jaanuar 1935) oli Austraalia kergejõustiklane, 1896. aasta suveolümpiamängude kahekordne olümpiavõitja ja olümpiapronksmedalist.

1879 emigreerusid tema vanemad Austraaliasse. Ta õppis Melbourne'is kreeka ajalugu ja töötas isa äris raamatupidajana. 1895 sõitis ta end Inglismaale täiendama ja asus tööle Price, Waterhouse & Co arveametnikuna. Ta esindas klubisid Melbourne LTC ja London AC ning Oxfordi Ülikooli.

1892 ja 1893 oli Flack Australaasia meister miilijooksus, 1894 ja 1895 Uus-Lõuna-Walesi ja Victoria osariigi meister 2 miili jooksus.

Ta võitis Ateena olümpiamängudel 1896 800 m jooksu (2.11,0) ja 1500 m jooksu (4.33,2). Kehvad ajad on tingitud jooksuraja halvast kvaliteedist ja järskudest kurvidest. 880 jardi jooksu (804,5 m) maailmarekord oli Charles Kilpatricku nimel (1.53,4), 1 miili jooksu (1609 m) maailmarekord Walter George'i nimel (4.12,8).

Flack osales ka maratonijooksus, kus jooksis enamiku distantsist teisena Albin Lermusiaux' järel, tõusis 32. kilomeetril liidriks, kuid 33. kilomeetril möödus temast Spyrídon Loúis ja 37. kilomeetril Flack katkestas.

Samuti osales Flack tennises. Üksikmängus kaotas ta avaringis Aristidis Akratopoulosele Kreekast. Paarismängus koos George Robertsoniga Suurbritanniast võitsid nad avaringis inglased Frank ja George Marshalli, kuid kaotasid poolfinaalis kreeklastele Dionysios Kasdaglisele ja Demetrios Petrokokkinosele.

Pärast olümpiat Flack loobus spordist, naasis 1898 Austraaliasse perefirmasse ja kasvatas friisi tõugu veiseid.

| * v
* r
Meeste 800 meetri jooksu olümpiavõitjad |
| --- |
| 
1896: Edwin Flack • 1900: Alfred Tysoe • 1904: Jim Lightbody • 1906: Paul Pilgrim • 1908: Mel Sheppard • 1912: Ted Meredith • 1920: Albert Hill • 1924: Douglas Lowe • 1928: Douglas Lowe • 1932: Thomas Hampson • 1936: John Woodruff • 1948: Mal Whitfield • 1952: Mal Whitfield • 1956: Tom Courtney • 1960: Peter Snell • 1964: Peter Snell • 1968: Ralph Doubell • 1972: Dave Wottle • 1976: Alberto Juantorena • 1980: Steve Ovett • 1984: Joaquim Cruz • 1988: Paul Ereng • 1992: William Tanui • 1996: Vebjørn Rodal • 2000: Nils Schumann • 2004: Juri Borzakovski • 2008: Wilfred Bungei • 2012: David Rudisha • 2016: David Rudisha • 2020: Emmanuel Korir |

| * v
* r
Meeste 1500 m jooksu olümpiavõitjad |
| --- |
| 
1896: Edwin Flack • 1900: Charles Bennett • 1904: Jim Lightbody • 1906: Jim Lightbody • 1908: Mel Sheppard • 1912: Arnold Jackson • 1920: Albert Hill • 1924: Paavo Nurmi • 1928: Harry Larva • 1932: Luigi Beccali • 1936: Jack Lovelock • 1948: Henry Eriksson • 1952: Josy Barthel • 1956: Ron Delany • 1960: Herb Elliott • 1964: Peter Snell • 1968: Kip Keino • 1972: Pekka Vasala • 1976: John Walker • 1980: Sebastian Coe • 1984: Sebastian Coe • 1988: Peter Rono • 1992: Fermín Cacho • 1996: Noureddine Morceli • 2000: Noah Ngeny • 2004: Hicham El Guerrouj • 2008: Asbel Kiprop • 2012: Taoufik Makhloufi • 2016: Matthew Centrowitz • 2020: Jakob Ingebrigtsen |
**Guido Muttikas** (13. august 1925 Tallinn – 10. november 2007 Tallinn) oli eesti ujuja ja soomepoiss.

Õppis Anna Tõrvand-Tellmanni Inglise Kolledžis, peale selle kooli sulgemist 1940. aastal õppis Gustav Adolfi Gümnaasiumis.

1943. aastal tuli Eesti meistriks 400 m vabaujumises, lisaks võitis 1942 ja 1943 Eesti meistri tiitli 4 × 200 m vabaujumises Tallinna Estonia meeskonnas.

1943 novembris siirdus Soome mereväkke, 1944 veebruaris läks üle jalaväkke ja osales 200. jalaväerügemendi ridades kaitselahingutes Karjala kannasel. Naasis Eestisse 1944 augustis, võitles Tartu rindel ja sai haavata. Arreteeriti 1944 oktoobris, viibis vangilaagris Arhangelski oblastis 1954 oktoobrini. Peale vabanemist töötas Tallinnas maalrina.

Ta on maetud Tallinna Rahumäe kalmistule.

Tunnustus
---------

* 1944 I klassi Raudrist
* 2000 Kotkaristi V klassi teenetemärk

Viited
------

1. ↑  Guido Muttikas. Kümme aastat kodust eemal. Rukkilillesinised koolimütsid aegade keeristes: raamat Anna Tõrvand-Tellmanni Inglise Erakolledži endiste õpilaste elusaatustest. Tallinn, 2013
2. ↑  "ESBL sporditulemused. Guido Muttikas". Originaali arhiivikoopia seisuga 30. jaanuar 2016. Vaadatud 23. jaanuar 2016.
3. ↑  Peep Pillak, Heini Vilbiks. Soomepoiste elulood. Tallinn, 2015
Maria Moier
Maria Moier. V. Žukovski joonistus
**Maria Moier** (sünninimega Protassova; vene keeles Мария Андреевна Протасова-Мойер; 1793–1823) oli Tartus tegutsenud arsti Johann Christian Moieri abikaasa.

Maria Moierit peetakse Vassili Žukovski ja Aleksandr Puškini muusaks. Värssromaani "Jevgeni Onegin" kangelanna Tatjana Larina tegelaskujus nägid kaasaegsed Maria Moieri jooni.  

Maria Moier suri noorena, teise lapse sünnitamise järel. Ta on koos vastsündinuga maetud Raadi kalmistule.

Viited
------

1. ↑  Malle Salupere. Kirjanduslukku jäädvustunud tartlanna Maria Moieri (1793-1823) jäädvustajad. Kirjandusloolisi vaatlusi Tartu teljel- Ilmamaa 2012. lk 267-275.
2. ↑  Heili Reinart. Imeline ja armastav Tartu arstiproua Maria Moier tekitas kirgi kaaskondlastes ja oli ka Puškini muusa. Postimees, 16.04.2019
3. ↑  Maria Moieri kalm. raad.tartu.ee

Vaata ka
--------

* Heli Reinart. Unustatud ja unustamatud naised Eesti ajaloost. Vene poeetide muusa Maria Moier. ISBN 9789949669837, Postimees Kirjastus 2020
Tallinna–Pärnu ja Pärnu–Mõisaküla laiarööpmeline raudtee
**Tallinna**–**Pärnu**–**Riia rongiliin** oli reisirongiliin, mis kulges mööda Tallinna–Pärnu raudteed, Pärnu–Mõisaküla raudteed ja Mõisaküla–Riia raudteed.

Ajalugu
-------

Reiu jõe raudteesild Pärnu lähedal
Raudteed rajati aastatel 1975–1981 osaliselt kitsarööpmelise raudtee asemele. Läbi Pärnu kulgenud Tallinna ja Riia vaheline reisirongiliiklus avati pidulikult 17. juulil 1981.

1987. aasta seisuga sõitis liinil Tallinn–Pärnu–Riia mõlemal suunal üks reisirong päevas. Sõit kestis keskmiselt 5 tundi ja 15 minutit.

Viimane reisirong sõitis Tallinnast Riiga läbi Pärnu 20. veebruaril 1992. 

1996. aastal kerkis meedias esile idee taasavada Edelaraudtee poolt Tallinna—Mõisaküla—Riia liin, kuid mõtteks see jäigi.

Tallinna–Pärnu rongiliini teenindas alates 1. jaanuarist 2014 kuni 8. detsembrini 2018 Elron (varem Edelaraudtee). Nüüdisajal liiguvad sellel raudteelõigul vaid vähesed Edelaraudtee ja GoRaili kaubarongid.

Pärnu–Mõisaküla raudteed kasutati pärast Tallinna–Pärnu–Riia liini sulgemist edasi, viimane reisirong sõitis sellel liinil 31. jaanuaril 1996. Kaubarongid sõitsid Pärnu–Mõisaküla vahel kuni 2001. aastani. Pärnu–Mõisaküla raudteelõik demonteeriti 2008. aastal.

Liinil Riia–Ipiku sõitis rong kuni 1996. aastani. Rujiena jaamast sõitis viimane rong välja 21. septembril 1996 kell 5.43. Rujiena–Aloja liinil. Kuni 1998. aastani olid käigus rongid Aloja jaamani, hiljem lühendati liin Limbaži jaamani ning 2000. aastaks oli rongiliiklus täielikult lõpetatud. Aastatel 2005–2006 võeti Läti poolelt metallivaraste rüüstatud raudtee kuni Skulteni üles. Liini Riia–Skulte teenindavad siiani Läti raudtee elektrirongid.

Peatused liinil Tallinn–Pärnu–Riia (1987)
-----------------------------------------

Endine Mõisaküla–Riia laiarööpmeline raudtee (raudteetamm) pildistatuna Lätis Ruhja lähedal
* Tallinn
* Rapla
* Pärnu kaubajaam
* Pärnu
* Kilingi-Nõmme
* Mõisaküla
* Ruhja (Rujiena)
* Mazsalaca
* Aloja
* Puikule
* Limbaži
* Stiene
* Saulkrasti
* Riia

Viited
------

1. ↑  Kuidas rongiga juba võis Pärnu kaudu Riiga sõita; Õhtuleht, 17.07.2019
2. ↑  Edelaraudtee kavandab liini Tallinn—Mõisaküla—Riia taasavamist; Eesti Päevaleht, nr. 268, 18. november 1996 (DIGAR)
3. ↑  Pärnu-Mõisaküla rong lõpetab sõitmise; Sõnumileht : SL, nr. 5, 8. jaanuar 1996

Välislingid
-----------

* YouTube'i video: Tallinn-Pärnu-Riga DMU train in 1989
**Eestiluoto** (rts *Estlotan*, eesti keeli ka *Järvsaar*) on saar Soome lahes Uusimaa maakonnas Sipoo vallas. 

Saar paikneb Helsingi lähistel. Püsiühendus puudub, ent saare põhja- ja idarannal asuvad paadisadamad.

Saarel kasvavad haisev jooksjarohi ja mitmeõiene kuutõverohi.

Esimene kaluritare rajati saarele XIX sajandi alguses. Sajandi lõpus kolis saarele Gustav Fredrik Liljeberg, kes oli abielus eestlannaga. Paljud Liljebergid võtsid naise Eestist. Gustav Fredrik rajas saarele ka vaatetorni. 1918. aastal aitasid saare elanikud valgetel Soomest Eestisse põgeneda, hiljem tegeleti piirituseveoga. 1929. aastal läks saar Soome kaitsejõudude valdusse ning elanikud ei saanud oma krunte välja osta, kuigi sõjaväega sõlmiti soodsad rendilepingud.

Teise maailmasõja ajal oli saar üks Eesti pagulaste Soome toimetamise tugipunkte. Saarele rajati tulejuhtimistorn, mis on veel säilinud. Sõja järel jäid erinevalt Pirttisaarist sealsed eestlased sinna elama, kuigi hiljem hakati sealseid elamuid kasutama pigem suvilatena ja püsiasustus kadus. 1974. aastal ostis suurema osa saarest Helsingi linn. 2021. aastani asus saarel ilmavaatluspunkt, mida haldas Soome Meteoroloogiainstituut.

Viited
------

1. ↑  Eero Haapanen, *Põgenemine üle Soome lahe*, lk. 60
2. ↑  Eero Haapanen, *Põgenemine üle Soome lahe*, lk. 60-62
3. ↑  Eero Haapanen, *Põgenemine üle Soome lahe*, lk. 136
4. ↑  Juhani Ahlman: *Rannikkolinnakkeiden tulevaisuus* 2008. Uudenmaan liitto.
5. ↑  *Puutteita ja muutoksia havaintoasemilla?* Ilmatieteen laitos.
**Robert Julius Erlemann** (13. märts 1851 Rõuge kihelkond, Võrumaa – 18. aprill 1898 Tartu) oli eesti õpetaja ja kultuuritegelane.

Haridustee
----------

Alghariduse omandas Erlemann kodus, edasi õppis Kanepi kihelkonnakoolis, Võru kreiskoolis ja aastail 1868–1871 Valga kihelkonnakooliõpetajate ja köstrite seminaris (nn Cimze seminar).

Teenistuskäik
-------------

Töötas algul Helme kihelkonnakoolis ja aastail 1871–1888 Kanepi kihelkonnakoolis, tegutsedes samal ajal Kanepi kiriku organistina. Aastatel 1888–1891 oli Erlemann Põltsamaa lähedal Kaarlimõisas asunud Eesti Aleksandrikooli usuõpetuse, eesti ja saksa keele ning laulmise õpetaja. Õpetajana jättis õpilastesse sügava mulje, lõi koolis usaldusliku õhkkonna õpilaste ja õpetajate vahel. Juhatas kooli laulukoori, millega esineti koolipidudel, kohalikus seltsimajas ning 1891. aasta IV üldlaulupeol Tartus.

1891. aastast tegutses Tartus ettevõtjana.

Ühiskondlik tegevus
-------------------

Oli Kanepi Laulu Seltsi asutaja ning selle koori juht aastail 1869–1888. Kanepi meeskoori ja meeskvartetiga esineti Eesti linnades, Helsingis ja Peterburis ning võideti 1879. aasta II üldlaulupeol 1. auhind. Aleksandrikoolis töötamise ajal juhatas Erlemann Põltsamaa meeskoori, mis koosnes peamiselt Põltsamaa ja Pilistvere kihelkonna kooliõpetajatest.

Erlemann oli 1891. aasta IV üldlaulupeo ühendkooride üldjuht.

Isiklikku
---------

Tema vend Andreas Erlemann (1833–1915) oli kihelkonnakooliõpetaja, köster ja rahvusliku liikumise tegelane.

Viited
------

1. ↑  Kruus, H. Eesti Aleksandrikool. Tartu: Noor-Eesti Kirjastus, 1939, lk 266.
Louis XIV kaevikut külastamas  
Charles Le Bruni maal (1667)
**Devolutsioonisõda** (24. mai 1667 – 2. mai 1668) oli sõda Louis XIV aegse Prantsusmaa ja Habsburgide Hispaania vahel Hispaania Madalmaades. See lõpetati Aacheni rahuga. 

1659 sõlmiti Püreneede rahu, mis lõpetas Hispaania-Prantsuse sõja. Rahulepingu järgi pidi Prantsuse kuningas Louis XIV abielluma Hispaania kuninga Felipe IV tütre Maria Theresaga. Hispaaniale kuulusid tollal suured valdused mitmel pool Prantsusmaa piirialadel ja selleks, et vältida mõne nendest printsessi kaasavaraks kuulutamist Prantsusmaa poolt, loobus Maria Theresa pärimisõigusest. Tasuks lubas Hispaania maksta kaasavara rahas pool miljonit kuldeküüd. Kuid see raha jäigi maksmata.

Felipe IV esimesest abielust Prantsusmaa Isabeliga sündis 8 last, kellest Maria Theresa oli noorim ja ainus täiskasvanuks saanud laps. Hiljem abiellus Felipe Austria Marianaga ja sai 6 last, kellest kõigi sugu suri poole sajandi jooksul välja, kuid Püreneede rahu sõlmimise ajal polnud see veel teada, siis oli mitu Mariana last elus ja üks sündis hiljem juurdegi.

Prantsuse juristid leidsid vähetuntud seaduse nimega *Jus Devolutionis*, mille kohaselt olevat pärimisõigus ainult esimesest abielust sündinud lastel. Ühtlasi väitis Louis, et kuna tema naise kaasavara on maksmata, siis on tema pärimisõigusest loobumine kehtetu ja järelikult on Maria Theresa oma isa ainus pärija, mis annab Louis'le õiguse nõuda suurt territoriaalset kaasavara. Selleks nimetas ta Belgias asunud Hispaania valdusi, sest pidas neid sõjaliselt kergemini hõivatavateks.

Konflikt märkis Prantsusmaa-Hollandi liidu lõppu ja oli esimene laienemiseks ette võetud Prantsuse sõdadest, mis kujundasid Euroopat järgneva poolsajandi jooksul.