recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Georg Henrik von Wright** [vrikt] (14. juuni 1916 Helsingi – 16. juuni 2003 Helsingi) oli Soome filosoof. Tema esivanemad olid pärit Šotimaalt ning tema esiisa pälvis 17. sajandil Eestis Rootsi kuningalt aadliseisuse. 

Ta oli filosoofiaprofessor Helsingi Ülikoolis aastatel 1946–1961 ja Cambridge'i Ülikoolis aastatel 1948–1951 (Ludwig Wittgensteini ametijärglasena). Samuti õpetas ta 12 aastat Cornelli ülikoolis ja oli mitmel pool külalisõppejõud. 

Ta on kirjutanud muu hulgas loogikast (eriti modaalloogikast), teadusfilosoofiast, vaimufilosoofiast ja eetikast. 

Von Wright õppis Helsingi Ülikoolis. Õpingute ajal mõjutasid teda Viini ringi loogilised positivistid, Ludwig Wittgenstein, Jacob Burkhardt ja Oswald Spengler. Aastast 1938 jätkas ta õpinguid Cambridge'i Ülikoolis, kus temast sai Ludwig Wittgensteini õpilane, lähedane sõber, kolleeg, alaline korrespondent ja testamenditäitja. Ta kaitses doktoritöö "The Problem of Induction". 

Ta tegeles palju deontilise loogikaga, lähendas analüütilist filosoofiat ja teadusfilosoofiat moraalifilosoofia ja sotsiaalfilosoofiaga ning uuris teadusliku ja kavatsusel põhineva seletuse erinevusi ning loodusteaduse ja sotsiaalteaduse erinevusi. Ta tegeles spetsiaalselt ka poliitika ja väärtusteooriaga. 

Soomes oli ta avaliku elu tegelane, esines poliitilises debatis pessimistlike sõnavõttudega, oli skeptiline inimkonna progressi suhtes ning teaduse ja tehnika rolli suhtes poliitikas. Publitsistina kirjutas ta ka vene kirjandusest ja paljust muust. 

Aastatel 1959 ja 1960 pidas ta kahe seeriana Giffordi loengud, millest kasvasid välja raamatud "Norm and Action" ja "The Varieties of Goodness".

Filosoofi 100. sünniaastapäevaks emiteeris Soome 2016. a oktoobris 2-eurose mälestusmündi. Mündi keskel on antiikne dooria sammas ja vasakul tammeoks. Vasakult paremale jookseb poolkaares kiri „GEORG HENRIK VON WRIGHT" ja paremal ülal on käibelelaskmise aasta 2016. Vasakul ülal paikneb käibelelaskva riigi tähis FI ja rahapaja tunnus. Emissiooni maht: 1 miljon münti.

Tunnustus
---------

* Georg Henrik von Wright valiti 1960. aastal Rootsi Kuningliku Teaduste Akadeemia välisliikmeks.
* 1993 Selma Lagerlöfi auhind

Publikatsioone
--------------

* 1941 *The Problem of Induction* (doktoritöö)
* 1951 Deontic Logic. – *Mind*.
* 1963 *The Varieties of Goodness*
* *Norm and Action*
* 1971 *Explanation and Understanding*
* 1980 *Freedom and Determination*

### Teoseid eesti keeles

* "Minerva öökull", esseed, Vagabund 1996.
* "Filosoofia, loogika ja normid", koostanud ja järelsõna kirjutanud Jaan Kangilaski. Vagabund 2001.

Välislingid
-----------

* "Kahekõned: Jaan Kaplinski ja Georg Henrik von Wright", ERR arhiiv, 1991.
Georg Donatus
**Georg Donatus** (8. november 1906 Darmstadt – 16. november 1937 Oostende) oli Hesseni suurhertsogiriigi troonipärija (pärussuurhertsog, saksa keeles *Erbgroßherzog*) sünnist kuni 9. novembrini 1918 ja Hesseni suurhertsogliku perekonna pea kuu aega (9. oktoobrist 1937 kuni surmani).

Georg Donatus promoveerus 1933. aastal Gießenis filosoofiadoktoriks (doktoritöö "Friedrich List als Weltpolitiker"). Ta oli 196 cm pikk, Luftwaffe reservleitnant ja alates 1. maist 1937 NSDAP liige.

Ta hukkus lennuõnnetusel koos peaaegu kogu oma perekonnaga.

Georg Donatus abiellus 23. jaanuaril (kiriklikult 2. veebruaril) 1931 Kreeka printsessi Ceciliega (22. juuni 1911 Tatoi – 16. november 1937 Oostende) ning neil olid järgmised lapsed:

* Ludwig Ernst Andreas (25. oktoober 1931 Darmstadt – 16. november 1937 Oostende);
* Alexander Georg Karl Heinrich (14. aprill 1933 Darmstadt – 16. november 1937 Oostende);
* Johanna Marina Eleonore (29. september 1936 Schloß Wolfsgarten – 14. juuni 1939 Darmstadt);
* surnult sündinud või vahetult pärast sündi hukkunud laps (16. november 1937 – Cecilie oli kaheksandat kuud rase ja sünnitas tõenäoliselt lennu või lennuõnnetuse ajal lapse, kelle jäänused leiti temast eraldi).

Kirjandus
---------

* Suurhertsogi perekonna surmalend. Uus Eesti, 17. november 1937, nr 313, lk 3.
**Georg Thomas Benedict Henning** (21. detsember 1823/2. jaanuar 1824 Järva-Peetri – 12. veebruar/24. veebruar 1874 Järva-Peetri) oli Eesti vaimulik.

Georg Henning õppis aastast 1833 Narvas pastor Hunniuse erakoolis ja aastast 1836 Võrus Heinrich Krümmeri erakoolis. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1842–1848. Ordineeriti 14. augustil/26. augustil 1849 õpetajaks.

G.Henning oli aastatel 1849–1852 Järva-Peetri Püha Peetruse koguduse adjunktõpetaja. Aastatel 1852–1874 oli ta (sai õpetajaks 16. märtsil/28. märtsil 1852) Järva-Peetri Püha Peetruse koguduse õpetaja.

Isiklikku
---------

G.Henningu isa Carl Matthias Henning oli Järva-Peetri Püha Peetruse koguduse õpetaja, vend Carl Theodor Henning oli Rapla Maarja-Magdaleena koguduse õpetaja, vanaisa Georg Salomon oli Lüganuse Ristija Johannese koguduse õpetaja, vanavanaisa Georg Salomon oli Tallinna gümnaasiumi ajaloo ja filosoofia professor.

### Esivanemad


|  |
| --- |
|  **Georg Henningi esivanemad**  |
| **Georg Henning(1824–1874)** | Carl Matthias Henning(1774–1856) | Laurentius Matthias Henning(1733–1823) | ... |
| ... |
| Dorothea Regina Salomon(1757–1823) | Georg Salomon |
| ... |
| Amalie Dorothea Wilhelmine Salomon | Georg Salomon(1756–1787) | Georg Salomon |
| ... |
| ... | ... |
| ... |

Viited
------

1. ↑  Liivi Aarma Põhja-Eesti vaimulike lühielulood 1525–1885 Tallinn 2007
George von Foelckersahm
Suguvõsavapp
Parun **Georg Friedrich von Fölkersahm** (vene keeles Егор Федорович Фелькерзам; 10. november 1766 Stelmužė mõis, Kuramaa – 18. november 1848 Riia) oli baltisaksa päritolu Venemaa keisririigi riigitegelane.

Kuni 1781 sai ta hariduse kodus, 1785 lõpetas Miitavi gümnaasiumi, 1786–89 õppis Göttingeni ülikoolis. 1792. aasta Vene-Poola sõja ajal oli ta Kuramaa valitseja Peter von Bironi kutsel Kuramaa lõunapiiril olevate Vene vägede varustamise peakomissar. Selle eest omistati 1795 talle kolleegiumiassessori aste ja Püha Vladimiri ordeni 4. järk. Samal aastal valiti ta Kuramaa rüütelkonna sekretäriks ja seetõttu oli ta üks 6 inimesest, kes kirjutasid samal aastal alla Kuramaa hertsogkonna Venemaa keisririigiga ühendamise dokumendile.

Kuni 1807 esindas ta korduvalt Venemaal Kuramaa rüütelkonda, sealhulgas Aleksander I kroonimispidustustel Moskvas 1801. 1809–12 oli ta Kuramaa valitsuse nõunik.

1826 omistati talle tõelise riiginõuniku teenistusaste.

1813 oli ta Liivimaa kindralkuberneri markii Filippo Paulucci kantseleiülem, Liivimaa tsiviilkuberner 11. maist 1829 kuni 13. veebruarini 1847 ja salanõunik (1835).

Talle kuulus Kuramaal Stelmužė mõis.

Perekond
--------

Tema vanemad olid Taani kaptenleitnant Gotthard Friedrich von Fölkersahm (suri u 1764) ja Anna Louisa von Plater.

Ta abiellus 1795 Benigna Gottlieb Voigtiga (1771–1861), kes oli Kuramaa hertsogi rahandusnõuniku ja rentmeistri Hermann Voigti ja Mežotne pastoraadist pärit Anna von der Horsti tütar. Abielust sündisid:

* Amalia Eleonora Carolina Constantia (1799–1864),
* Juliana Dorothea Carolina Gottlieb (Lilly) (1801–1876),
* Theodor (1802–1871), kindralkonsul Pariisis
* Edmund (1803–1869), kindralmajor
* Valerian (1807–1886), Stelle (*Steinensee*) mõisnik
* Eugen (1809–1883),
* Hamilkar (1811–1856), Liivimaa maanõunik ja maamarssal (saksa Hamilkar von Fölkersahm).

### Sugupuu

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  **ParunGeorg Friedrich von Fölkersahm(1766–1848)**  | Gotthard Friedrich von Fölkersahm | Gotthard Lorenz von Fölkersahm | Gotthard Friedrich von Fölkersahm |
| Sophia von Sieberg |
| Anna Elisabeth von Bercken | Heinrich Ludolf von Bercken |
| Anna von Fraser |
| Anna Louisa von Plater | Fabian Johann von Plater | ... |
| ... |
| Margaretha Elisabeth von Grotthuss | ... |
| ... |

Viited
------

1. ↑  Biografija.ru: Фелькерзам Егор Федорович фон
2. ↑  Генерал-губернаторства
3. ↑  *Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften, Teil 3, 1: Kurland, Bd.:1*, Görlitz, 1939 lk.248
4. ↑  *Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften, Teil 3, 1: Kurland, Bd.:1*, Görlitz, 1939 lk.251
5. ↑  *Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften, Teil 1, 1: Livland, Bd.:1*, Görlitz, 1929 lk.495

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Asekuberner Ludwig von Cube** | **Liivimaa tsiviilkuberner**1829–1847 | Järgnev**Asekuberner Ludwig von Cube** |
**Amüloidoos** ehk **amüloidne düstroofia** on valguainevahetuse häire, mille korral ladestub rakkudevahelisse ruumi ultrastruktuurilt sarnase, kuid keemiliselt erineva koostisega valguline aine amüloid.

Amüloidi on võimalik makroskoopiliselt diagnoosida lahangulaua juures Lugoli lahusega, mis sisaldab joodi ning värvib amüloidi sisaldava piirkonna pruuniks. Sellesse piirkonda väävelhappe lisamisel muutub see mustjasvioletseks. Selle reaktsiooni järgi on amüloid ka nimetuse saanud, kuna ka tärklis tekitab sarnase reaktsiooni ning algselt peeti teda tärklisega sarnaseks aineks (tärklis; kreeka keeles *amylon*, ladina keeles *amylum*).

Amüloidoosiprotsess on pöördumatu. Amüloid avaldab survet elundi rakkudele ja tekib talitluspuudulikkus. 
Makroskoopiliselt on elund suurem, heledam, tihkem, vahaja läikega. Põrna folliikulitesse ladestuv amüloid muudab folliikulid läbipaistvaks. Sellist põrna nimetatakse saagopõrnaks, kuna saagopalmi terad on keedetult samamoodi poolläbipaistvad. Kui amüloid on ladestunud difuusselt põrna punases pulbis, kasutatakse selle singiga sarnanemise tõttu nimetust "sinkpõrn".

Amüloiditüübid
--------------

* **AL-amüloid** (*amyloid light chain*) pärineb plasmarakkudest ja sisaldab immunoglobuliinide kergete ahelate fragmente
* **AA-amüloid** (*amyloid associated*)
* **SAA-amüloid** (*serum amyloid-associated*)

Vaata ka
--------

* neeruamüloidoos
Ana Brnabić (2018)
**Ana Brnabić** (serbia keeles **Ана Брнабић**; sündinud 28. septembril 1975 Belgradis) on Serbia poliitik, 15. juunist 2017 Serbia peaminister.

Ta lõpetas aastal 1984 Belgradi 5. Keskkooli. Seejärel õppis ta ärijuhtimist bakalaureuseõppes Midlandis Michigani osariigis Northwoodi Ülikoolis ja magistriõppes Inglismaal East Riding of Yorkshire'i tseremoniaalkrahvkonnas Hulli Ülikoolis.

Aastal 2001 pöördus ta tagasi Serbiasse.

11. augustil 2016 sai tast Serbia avaliku halduse ja kohaliku omavalitsuse minister. 15. juunil 2017 sai temast Serbia peaminister.

2016. aastal sai Brnabićist Serbia esimene valitsuse liige, kes on avalikult lesbi. Pärast tema valimist Serbia peaministriks sai temast riigi esimene naissoost peaminister. Ühtlasi on ta Serbia esimene avalikult lesbist peaminister ning viies avalikult LGBT valitsusjuht maailmas (järgnedes Jóhanna Sigurðardóttirile, Elio Di Rupole, Xavier Bettelile ja Leo Varadkarile).

Isiklik elu
-----------

Ta valdab täiuslikult inglise ja vene keelt.

Viited
------

1. ↑  Joseph Patrick McCormick (28. juuli 2017). "Serbia's PM doesn't want to be known just for being gay". *Pink News*. Vaadatud 24. august 2017.
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib Süüria poliitikust; Liibanoni poliitiku kohta vaata artiklit Amīn al-Ḩāfiz̧ (Liibanoni poliitik)* |

---

Amīn al-Ḩāfiz̧
**Amīn al-Ḩāfiz̧** (araabia keeles أمين الحافظ‎; 1921 Ḩalab – 17. detsember 2009 Ḩalab) oli Süüria poliitik.

Ta oli Araabia Taassünni Sotsialistliku Partei liige.

Esimest korda kerkis ta avalikkuse tähelepanu alla 1958, sest kuulus Süüria delegatsiooni, mis külastas Egiptuse presidenti Gamal Abdel Nasserit. Selle aasta veebruaris ühinesid Egiptus ja Süüria Ühinenud Araabia Vabariigiks ja al-Ḩāfiz̧ määrati tööle Kairosse. Ühinenud Araabia Vabariik varises pärast 1961. aasta septembris Süürias toimunud ülestõusu kokku ja uus valitsus pagendas al-Ḩāfiz̧i Argentinasse sõjaväeatašeeks.

Aastal 1963 oli Amīn al-Ḩāfiz̧ üks sõjaväelise riigipöörde juhte. Seejärel oli ta Süüria president alates 27. juulist 1963 kuni uue riigipöördeni 23. veebruaril 1966. 12. novembrist 1963 kuni 13. maini 1964 ja 4. oktoobrist 1964 kuni 23. septembrini 1965 oli ta ka Süüria peaminister.

Buenos Aireses tutvus ta Liibanoni kaupmehe Kamal Amin Thaabetina esinenud mehega, kes tegelikult oli Egiptuses sündinud juut ja Mossadi agent Eli Cohen. Cohen sõitis Süüriasse 1962 ning hakkas varsti Iisraeli edastama ettekandeid ja fotosid Süüria sõjaliste plaanide kohta. Cohenile avanes al-Ḩāfiz̧i võimu ajal juurdepääs paljudele Süüria sõjalistele plaanidele, sealhulgas korraldas al-Ḩāfiz̧ talle ringkäigu Golani kõrgendikel olevatele salajastele kindlustustele. Coheni ettekanded aitasid Iisraelil Kuuepäevase sõja ajal Golani kõrgendikke vallutada.

Kui Cohen 1965. aasta jaanuaris otse raadio teel Iisraeli andmeid edastamas saadeti, kuulas al-Ḩāfiz̧ teda isiklikult üle. Cohen mõisteti surma ja hukati, hoolimata Belgia, Kanada, Prantsusmaa ja paavsti armuandmispalvetest.

Al-Ḩāfiz̧ kukutati riigipöördega 23. veebruaril 1966. Riigipöörde korraldas tema personaliülem Şalaḩ Jadīd ning seda toetas Araabia Taassünni Sotsialistliku Partei regionalistlik tiib, mis rõhus rohkem panaraabia väärtustele ja propageeris Suur-Süüria ideed, kuhu kuuluksid kogu Iraak, Küpros, Liibanon, Iisrael, Siinai poolsaar ja osa Jordaaniast. Riigipööret toetasid ka usuvähemused, eriti alaviidid ja druusid, seevastu al-Ḩāfiz̧ kuulus sunniitide hulka. Egiptuse president Nasser saatis riigipöördepäeva hommikul presidendinõukogu peasekretärile Nasīm as-Safarjālānīle hoiatustelegrammi, aga riigipööret ära hoida ei õnnestunud. Sellest ajast on Süüriat valitsenud alaviidid.

Pärast 1966. aasta riigipööret elas Amīn al-Ḩāfiz̧ eksiilis ning pöördus alles 2005. aastal kodumaale tagasi.
**Deutsche Werke** oli Saksamaa laevaehitusettevõte, mille omanik oli Weimari vabariik peakontoriga Berliinis. Firma loodi 1925. aastal nimega Kaiserliche Werft Kiel ja teised laevaehitajad ühinesid. Firma sadamalinnaks oli enamasti Kiel.

Deutsche Werke ehitas algul kaubalaevu, ent kui natsionaalsotsialistid tulid 1933. aastal võimule, hakati tootma sõjalaevu ja tulirelvi. Tuntumad olid USAs populaarsed Ortgiese püstolid. Teise maailmasõja ajal laienes tootmine firmanime *Deutsche Werke Gotenhafen* all varem Poola koridori alla kuulunud Gdynia linna. Teises maailmasõjas pommitati tootmisüksusi õhurünnakute käigus, mille järel lakkas ka firma 1945. aastal eksisteerimast.

Valik Deutsche Werke ehitatud aluseid
-------------------------------------

* Panzerschiff *Deutschland* (sõjaaegne nimi *Lützow*)
* Raskeristleja *Blücher*
* Lahingulaev *Gneisenau*
* Lennukikandja *Graf Zeppelin* (jäi valmimata)
* Hävitaja *Z.1* - *Z.4* (tüüp Zerstörer 1934)
* U-paadid tüübiga IIA, B, C, D, VIIC ja XIV
**Deutsch-Griffen** (sloveeni: *Slovenj Grebinj*) on omavalitsus Austria Kärnteni liidumaa Sankt Veit an der Glani ringkonnas.

Deutsch-Griffen asub Kärnteni põhjaosas, u. 30 km Klagenfurdist loodes. See asub Nocki mägede idaosas, Gurki jõe vasakpoolse lisajõe Griffnerbachi oja orus. Omavalitsusala ulatub Gurkist Steiermargi liidumaa piirini põhjas. Põhjaservas on hõredalt asustatud ala piki Paalbachi, mis on ülejäänud omavalitsusest ära lõigatud ja sinna pääseb ainult väga suure ringiga. Seetõttu peetakse seda kohapeal Flattnitzi platoo juurde kuuluvaks, mis on osa naaberomavalitsusest Glödnitzist. Läänes külgneb Deutsch-Griffen Albeckiga Feldkircheni ringkonnas.

Ajalugu
-------

Kiriku sisevaade
Paikkonda Kärnteni margis nimega *Grivinne* mainiti juba 927. aasta dokumendis. 1043. aastal kinkis krahvinna Hemma von Gurk sellele alale kabeli, tänapäevane Püha Jaakobuse kihelkonnakirik, mis läks 1157. aastal Gurki piiskopkonnale. Romaani stiilis hoone ehitati 15. sajandil ümber kindluskirikuks, kui see oli Osmanite sõdade ajal külaelanikele varjupaigaks.

Tänapäevane omavalitsus tekkis 1850. aastal. Hiljem nimetati see *Deutsch*-Griffeniks, et eristada seda Griffenist Völkermarkti ringkonnas. 1973. aasta haldusreformi käigus liideti see koos Glödnitzi ja Weitensfeldiga suureks omavalitsuseks, kuid taasiseseisvus pärast kohalikku referendumit 1991. aastal.

Raekoda

Sõpruslinn
----------

* Utenbach, Apolda osa, Saksamaa, aastast 1993

Viited
------

1. ↑  Einwohnerzahl 1.1.2018 nach Gemeinden mit Status, Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 9.03.2019.

Sankt Veit an der Glani ringkonna vallad

* Althofen
* Brückl
* Deutsch-Griffen
* Eberstein
* Frauenstein
* Friesach
* Glödnitz
* Gurk
* Guttaring
* Hüttenberg
* Kappel am Krappfeld
* Klein Sankt Paul
* Liebenfels
* Metnitz
* Micheldorf
* Mölbling
* Sankt Georgen am Längsee
* Sankt Veit an der Glan
* Straßburg
* Weitensfeld im Gurktal
Branko Ružić 2018. aastal
**Branko Ružić** (serbia keeles *Бранко Ружић*; sündinud 28. septembril 1975 Belgradis) on Serbia poliitik, ta on Serbia Sotsialistliku Partei. Ta oli aastatel 2013–2014 portfellita minister, aastatel 2017–2020 avaliku ja kohaliku halduse minister, aastatel 2020–2022 haridus- ja teadusministri esimene asetäitja ning on aastast 2022 Serbia haridusminister.

Ta sündis aastal 1975 Belgradis, kuid lapsepõlve veetis Austraalias, kuna tema isa oli Jugoslaavia Föderatiivse Sotsialistliku Vabariigi diplomaat Austraalias. Ta lõpetas Belgradi Ülikooli riigiteaduste teaduskonna rahvusvaheliste suhete erialal.

Aastatel 2001–2003 oli ta Serbia Rahvusassamblee liige. Aastatel 2004–2006 oli ta Serbia ja Montenegro föderaalparlamendi liige. 2008. ja 2012. aastal valiti ta tagasi Serbia parlamenti ning alates 2008. aastast juhtis ta oma partei parlamendiklubi. 2013. aasta augustis liitus ta Ivica Dačići valitsusega Euroopa integratsiooni eest vastutava portfellita ministrina. Sellel ametikohal töötas ta kuni selle kabineti ametiaja lõpuni, s.o 2014. aasta aprillini. 2014. ja 2016. aasta valimistel säilitas ta oma mandaadi Rahvusassamblee saadikuna ka järgmistel ametiaegadel.

2017. aasta juunis nimetati ta Ana Brnabići esimese valitsuse avaliku ja kohaliku halduse ministriks. 2020. aasta oktoobris sai tast Ana Brnabići teise valitsuse esimene asepeaminister ning Serbia haridus-, teadus- ja tehnoloogiaarenduse minister. 2022. aasta oktoobris ametisse nimetatud Ana Brnabići kolmandas valitsuses asus ta haridusministri ametisse.

Isiklikku
---------

Ta on rahvuselt serblane, ta valdab vabalt inglise keelt. Ta on abielus ja kahe lapse isa. Ta oli septembrini 2013 jalgpalliklubi FK Partizan asepresident.
**Kuiavere** on küla Põhja-Sakala vallas Viljandi maakonnas. 

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Suure-Jaani valda.

Küla loodepiiril voolab Pelda oja, millele on paisutatud samuti loodepiiril asuv Pelda järv. 17. ja 18. sajandi vahetusel rajatud Pelda veski kuulus küll ajalooliselt Jaska mõisa alla.

Varasemat ajalugu meenutavad Kuiavere põldudel paiknevad kultusekivid.

Ajalugu
-------

Kuiaveret on mainitud aastail 1583–1585 vardjaskonna keskusena (Kurauer, Kuiawer), vardjaks Kiegier Hanc. 1601. aastal elas külas (Ceufer) kuus talunikku ja üks üksjalg oma peredega. 

1624. aastaks oli küla sõdade tulemusena inimtühi. 1638. aastaks oli küla allutatud Alaküla mõisale, elas seal kaks talunikku, venelane Jasku ja Rakverest tulnud Siim, lisaks saunikuna soomlane Rotzin Juergen. 1688. aastaks Kuiavere aga jagatud Olustvere mõisa ja Sürgavere mõisa vahel. 

Olustvere mõisa alla kuulusid 1688. aastal talud Alla Mats ja Pertle Jürgen, Sürgavere alla Pertle Naan koos Pakso Bertliga, Tehvane Mats ja Madis, Kange Mardi Ool koos Jaaniga, Kange Mardi Mats, Kentsa Jaan ja Jaak, Kaltso Jürgen, ja uute taludena Kange Mardi Peet, Kobbine Hans. Alates 1866. aastast kuulus Kuiavere jagatuna Olustvere ja Sürgavere valla alla, alles 1939. aastal küla taasühendati Olustvere valla koosseisu.

Viited
------

1. ↑  Maa-amet, vaadatud 21.11.2020.
2. ↑  Statistikaamet, vaadatud 10.11.2020.
3. ↑  Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.

| * v
* r
Põhja-Sakala valla asulad |
| --- |
| Linnad | 

* Suure-Jaani
* Võhma

 |
| Alevikud | 

* Kõpu
* Olustvere

 |
| Külad | 

* Aimla
* Arjadi
* Arjassaare
* Arussaare
* Epra
* Iia
* Ilbaku
* Ivaski
* Jaska
* Jälevere
* Kabila
* Kangrussaare
* Karjasoo
* Kerita
* Kibaru
* Kildu
* Kirivere
* Kobruvere
* Koksvere
* Kootsi
* Kuhjavere
* Kuiavere
* Kuninga
* Kurnuvere
* Kõidama
* Kõo
* Kärevere
* Laane
* Lahmuse
* Lemmakõnnu
* Loopre
* Lõhavere
* Maalasti
* Metsküla
* Mudiste
* Munsi
* Mäeküla
* Navesti
* Nuutre
* Paaksima
* Paelama
* Paenasti
* Pilistvere
* Punaküla
* Põhjaka
* Päraküla
* Reegoldi
* Riiassaare
* Rääka
* Sandra
* Saviaugu
* Seruküla
* Soomevere
* Supsi
* Sürgavere
* Taevere
* Tipu
* Tällevere
* Tääksi
* Uia
* Unakvere
* Vanaveski
* Vastemõisa
* Venevere
* Vihi
* Võhmassaare
* Võivaku
* Võlli
* Ängi
* Ülde

 |
**Enn Roosi** (sündinud 28. detsembril 1939 Tallinnas) on eesti kergejõustikutreener.

Ta lõpetas aastal 1959 Tallinna 2. Keskkooli ja aastal 1964 Tallinna Pedagoogilise Instituudi kehakultuuriteaduskonna.

Sportima hakkas ta venna õhutusel. Ta on harrastanud sportmänge ja kergejõustikku, treeninud Aleksander Tšikini juhendamisel.

Ta töötas aastatel 1966–1979 kergejõustikutreenerina Tallinna Keskrajooni Spordikoolis. Aastatel 1979–1986 töötas ta Tallinna Spordiinternaatkoolis ja 1993–2002 Eesti Spordigümnaasiumis. Aastast 2002 töötab ta treenerina Nõmme Spordiklubis (aastast 2005 on tal treeneri IV kutsetase). Tema õpilased on olnud näiteks Tiit Pahker, Sven Reintak, Heimar Lipp, Riho Peters, Andres Aavik, Marko Vunder, Marge Salujõe, Maret Komarova, Kaie Kand, Anu Teesaar ja Lembi Vaher.

Isiklikku
---------

Tema vend oli jalgrattur ja jalgrattasporditreener Rein Roosi (1935–1995).

Tunnustus
---------

* 2006 Valgetähe V klassi teenetemärk

Välislingid
-----------

* Biograafia ESBL-is
**Enn-Aavo Pirrus** (24. november 1935 Tartu – 8. oktoober 2016 Tallinn) oli eesti geoloog.

Haridus
-------

Ta õppis Tartu 4. Mittetäielikus Keskkoolis, lõpetas Tartu I Keskkooli 1954 ning Tartu Riikliku Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonna geoloogilise kaardistamise ja maavarade otsimise erialal 1959; Eesti NSV TA aspirant 1962–1965. Osales ühisekspeditsioonidel Nõukogude Liidus ja Poolas. Geoloogia-mineraloogiateaduste kandidaat 1966; vanemteadur (petrograafia, litoloogia ja mineraloogia) 1974; geoloogia-mineraloogiateaduste doktor 1989 (VSEGEI, Üleliiduline Geoloogia Instituut, Leningrad, kinnitus 1990).

Töökäik
-------

Eesti NSV / Eesti TA Geoloogia Instituudi vaneminsener 1959–1960, nooremteadur 1960–1962, 1965–1970, vanemteadur 1970–1974, litoloogia sektori juhataja 1974–1992, peateadur 1992.
TTÜs 1992–2002: mäeinstituudi rakendusgeoloogia professor 1992–2002, õppetooli juhataja 1992–2001, emeriitprofessor 2002. aastast, rakendusgeoloogia õppetooli erakorraline vanemteadur (episooditi) 2002. aastast.

Teadustöö põhisuunad
--------------------

Litoloogia, settekivimite mineraloogia ja geokeemia, meteoriidikraatrite geoloogia, loodushoid, savikasutus, suurte rändrahnude levikuiseärasused, maavarakasutus.
Avaldanud üle 140 teaduspublikatsiooni, 3 õpikut ja üle 120 populaarteaduslikku artikli. Tema juhendamisel on kaitstud 2 kandidaadi-, 4 magistri- ja 2 doktoriväitekirja.

Teaduskorralduslik tegevus
--------------------------

Osales Balti litoloogiakomisjoni, Balti-Valgevene geokeemiasektsiooni, NSV Liidu meteoriitide komitee, Eesti stratigraafiakomisjoni töös.
Oli ajakirjade Eesti Loodus ja Eesti TA Toimetised. Geoloogia toimetuskolleegiumi liige. Teadustegevus Eesti Geoloogia Instituudi petroloogia ja mineraloogia laboratooriumis. Eesti Loodusuurijate Seltsi (a-st 1959), Eesti Geoloogia Seltsi, Eesti Looduskaitse Seltsi (ELKS), Eesti TA looduskaitse komisjoni, Eesti Teadlaste Liidu ja Tallinna Teadlaste Maja liige.
Andis suure panuse loodushoidu ja selle propageerimisse, tema juhtimisel koostati "Eesti ürglooduse raamat" (geoloogiliste loodusmälestiste üleriigiline andmebaas, alustatud 1990).

Tunnustus
---------

* 1992 – K. E. von Baeri mälestusmedal (Eesti loodusteaduste arendamine)
* 2005 – Eerik Kumari looduskaitsepreemia
* 2005 – Tallinna Tehnikaülikooli tänukiri

Harrastused
-----------

Oli meistrikandidaat males ja üliõpilasseltsi Liivika liige.

Teoseid
-------

* "Settekivimite litifitseerumine". TTÜ kirjastus 2002. ISBN 9985592948

Viited
------

1. ↑  Postimees. 12. oktoober 2016. lk. 30 (surmakuulutused)

Kirjandus
---------

* EE 2000, 14
* Enn Pirrus : personaalnimestik 1960-2005 / koost. ja toim. Aasa Aaloe. Tln, 2005. 44 lk.
* Enn Pirrus 70 / M&M (2005) 30. nov. lk. 5.

Välislingid
-----------

* Enn Pirrus Eesti Teadusinfosüsteemis Muuda Vikiandmetes
**Enn Piik** (12. juuli 1932 Tallinn – 16. november 1990 Kohtla-Järve) oli eesti tehnikateadlane.

Elulugu
-------

Enn Piik oli teenistuja poeg.

Lõpetas 1951 Haapsalu 1. Keskkooli, 1956 Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI) kütuste keemiline tehnoloogia insenerina, tehnikakandidaat (1964, TPI), väitekiri "Gaasigeneraatorprotsessi produktide eraldamisest kondensatsioonisüsteemides". 

Oli 1956–1959 Kiviteri insener, 1959–1971 Põlevkivi Teadusliku Uurimise Instituudi vaneminsener, vanemteadur ja sektorijuhataja, 1971–1980 Põlevkivi Instituudi ökonoomika labori juhataja, 1984–1990 põlevkivitöötlemise labori juhataja.

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkond: põlevkivi termilise töötlemise tehnoloogia. Tegeles põlevkivi poolkoksistamise protsesside ja agregaatide loomise ning täiustamisega.

Teoseid
-------

Üle 70 teadustrükise, 5 autoritunnistust.

* О распределении водорастворимых фенолов во фракциях конденсирующейся смолы (kaasautor L. Rappu). // Химия и технология горючих сланцев и продуктов их переработки 13 (1964)
* Химический состав легких фракций генераторной смолы (kaasautor E. Arumeel). // Sama, 14 (1965)

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Kirjandus
---------

* Leninlik Lipp, 23. november 1990
* Сланцевая промышленность (1991) 1. Lk 16

Välislingid
-----------

* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013, lk. 599
* Haud Iisaku kalmistul

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Enn Tietenberg** (22. jaanuar 1936 Eesti – 16. oktoober 2001 USA) oli eesti päritolu Ameerika Ühendriikide sõjaväelane, USA armee kolonel.

Enn Tietenberg põgenes koos perekonnaga Nõukogude okupatsiooni eest Saksamaale ja pääses sealt USA-sse, mille kodakondsuse sai naturalisatsiooni korras 24. veebruaril 1956.

Juba 5. mail 1952, olles 16-aastane, astus ta Ameerika relvateenistusse Washingtoni Rahvuskaardis. 1953. aastal liitus Enn Tietenberg vabatahtlikuna merejalaväega, kus teenis neli aastat, võttes 1. merejalaväe diviisi koosseisus sõdurina osa Korea sõjast. Aastal 1961 viidi Enn Tietenberg omal soovil üle California Rahvuskaarti, kus pääses katsetega aspirantide kursustele ning aasta hiljem ülendati reservi nooremleitnandiks. Järgnes 27 aastat teenistust ohvitserina tegevväes ja reservis.

Juunis 1969 siirdus kapten Tietenberg vabatahtlikuna Vietnami sõjatandrile. Ta võitles 1. ratsadiviisi (õhudessant) koosseisus maikuuni 1970, saades lahingutes korduvalt haavata ja pälvides hulgaliselt autasusid isikliku vapruse ja juhiomaduste eest. Nii on tema kõrgeim autasu – Distinguished Flying Cross – antud järgmisel põhjusel: Bien Hoa ruumis maanteel liikuv üksik armeeveok plahvatas ja süttis põlema. Kapten Tietenberg maandas oma vaatluslennul oleva helikopteri viivitamatult õnnetuskohal ja tiris meeskonnaliikmed leekidest välja. Andnud neile esmaabi, jäi ta haavatute juurde kuni nende evakueerimiseni.

Pärast soomusväealast lisakoolitust teenis kapten Tietenberg mitmel rivi- ja staabiametikohal ning oli allohvitseride kooli väljaõppeohvitser USAs. 1977. aastal jätkus vahepeal majoriks ülendatud Enn Tietenbergi teenistus taas Rahvuskaardis, kus ta oli California 40. jalaväediviisi staabis peainspektori abi ja II brigaadi adjutant ning 160. jalaväerügemendi III mehhaniseeritud pataljoni ülem. Jaanuaris 1980 siirdus kolonelleitnant Tietenberg maaväe reservi ja teenis 104. õppediviisi 416. rügemendi I pataljoni ülemana. Maist 1984 kuni juunini 1991 oli kolonel Tietenberg Colorados reservi kontrollgrupi manöövrite juhatuse koosseisus.

Pärast tegevteenistusest lahkumist jäi Enn Tietenberg Ameerika Leegioni, Reservohvitseride Kogu, Ameerika Armee Ühingu ja Soomusväe Ühingu liikmena seotuks riigikaitse küsimustega.
Katarina Frostenson (2012)
**Alma Katarina Frostenson Arnault** (sündinud 5. märtsil 1953 Stockholmis) on rootsi kirjanik ja tõlkija. Ta oli Rootsi Akadeemia liige 1992–2019 ning oli sunnitud kohast loobuma oma abikaasa Jean-Claude Arnault' põhjustatud skandaali tõttu.

1992. aastal valiti ta Artur Lundkvisti surma tõttu vabaks jäänud Rootsi Akadeemia 18. toolile. 

Tema kirjanduslik debüüt toimus 1978. aastal, kui ilmus tema esimene luulekogu. Esimese näidendi kirjutas ta 1990. aastal, lavale jõudis see 1997. aastal.

Ta on rootsi keelde vahendanud Emmanuel Bove'it, Henri Michaux'd, Marguerite Durasit, Georges Bataille'd.

Tunnustus
---------

* 1989 – De Nio suur auhind
* 1994 – Rootsi Akadeemia Bellmani auhind
* 1996 – Rootsi Raadio luuleauhind
* 2004 – Erik Lindegreni auhind
* 2016 – Põhjamaade Nõukogu kirjandusauhind

Välislingid
-----------

* Katarina Frostenson. albertbonniersforlag.se

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Katarina Frostenson** |
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib bussist; August Gailiti tegelase kohta vaata artiklit Katariina Jee* |

---

Raamatukogubuss Katarina Jee 15. mail 2014 Liivalaia tänaval
Tallinna Keskraamatukogu raamatukogubuss Katarina Jee
**Katarina Jee** on alates 2008. aastast Tallinna Keskraamatukogu raamatukogubuss ehk rändraamatukogu, esimene ja praegu ainus Eestis.

Raamatukogu on ehitatud Volvo alusraamile Soomes, Kiitokori OY-s, mis ehitab niisuguseid sõidukeid juba 1965. aastast alates. Bussis on lisaks hulgale riiulitele kaks töökohta teenindajatele ning invatõstuk ratastoolis külastajatele.

Bussi sise- ja väliskujunduse autor on Tallinna keskraamatukogu kunstnik Kertu Sillaste.

Nime leidmiseks korraldati avalik konkurss, mille tulemusel valiti välja Katarina Jee, August Gailiti "Toomas Nipernaadi" tegelase Katariina Jee järgi.

Bussi kogus on umbes 4000 teavikut eesti- ja venekeelset uuemat kirjandust ning ka klassikalist, sh koolikohustuslikku kirjandust. Samuti on võimalik raamatuid varukogust ette tellida. Kõik bussis ja selle varukogus olevad raamatud leiab e-kataloogist ESTER.

Bussis kehtib Tallinna keskraamatukogu lugejakaart, mille saab ka bussis vormistada. Laenatud teavikute tagastamistähtaeg on sama nagu kõigis osakondades ja haruraamatukogudes.

Välislingid
-----------

* Raamatukogubuss Katarina Jee Tallinna Keskraamatukogu kodulehel
* Raamatukogubuss Katarina Jee Facebookis
* Raamatukogubussi üritused
* Meediakajastusi
**Gyeonggi provints** (ka *Kyŏnggi provints*, Lõuna-Korea omaladinas *Gyeonggi-do*, McCune-Reischaueri süsteemis *Kyŏnggi-do*) on 1. järgu haldusüksus Lõuna-Korea loodeosas, 126° ja 127° idapikkuse ning 36° ja 38° põhjalaiuse vahel. Provints hõlmab 10,2% kogu Lõuna-Korea pindalast.

Provintsis oli 2000. aasta rahvaloenduse andmetel 9,28 miljonit elanikku.

Gyeonggi provintsi haldussüsteem koosneb kubernerist ja kolmest leitnant-kubernerist. Provintsivalitsuses on 16 osakonda ja 64 sektsiooni. Provintsis on 28 linna ja kolm maakonda.

Viited
------

1. ↑

Lõuna-Korea lipp
Lõuna-Korea 1. järgu haldusüksused

Busan **·** 
Daegu **·** 
Daejeon **·** 
Gangwoni provints **·** 
Gwangju **·** 
Gyeonggi provints **·** 
Incheon **·** 
Jeju provints **·** 
Lõuna-Chungcheongi provints **·** 
Lõuna-Gyeongsangi provints **·** 
Lõuna-Jeolla provints **·** 
Põhja-Chungcheongi provints **·** 
Põhja-Gyeongsangi provints **·** 
Põhja-Jeolla provints **·** 
Sejong **·** 
Soul **·** 
Ulsan
Virumaa valdade piirid enne ja pärast 1939. aasta vallareformi
**Pada vald** (saksa keeles *Paddas*) oli vald Virumaal Viru-Nigula kihelkonnas Viru kreisis ja Viru maakonnas, aastatel 1866–1939 Vallamaja asus Kabala külas.

1891. aastal liideti Pada vallaga Samma, Ulvi ja Varudi vald.

1939. aasta vallareformiga läksid Pada valla Uljaste, Nüri, Vana-Sonda, Päsula ja Puisma külade, Ilmaste ja Satsu asunduste ning Sonda aleviku maa-alad uue Erra valla koosseisu; Toomika, Võrkla, Metsavälja, Aru, Pada, Varudi ja Kassamäe külade, Pada, Samma ja Varudi asunduste ning Varudi asunduse talude lahus-heinamaatükkide maa-alad Mahu valla koosseisu; Urtja, Põdri ja Haansalu külade, Aaria ja Kabala asunduste, Prüningi ja Lilleoru talude maa-alad ning raudteemajade piirkond Rägavere valla koosseisu; Varudi-Altküla ja Varudi-Vanaküla maa-alad Sõmeru valla koosseisu.

Viited
------

1. 1 2  Pada vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917 (vaadatud 24.03.2016)
2. ↑  Maa-ameti kaardirakendused
3. ↑  Väljavõte 776. Vabariigi Presidendi otsus nr. 88. Riigi Teataja, nr. 87, 14 oktoober 1938

Välislingid
-----------

* Pada vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917
**Dzērbene raudteejaam** on endine raudteejaam Ieriķi–Gulbene–Abrene raudteel Cēsise piirkonna Dzērbene vallas Dzērbenes. Avamisaegse haldusjaotuse järgi jäi see Dzērbene kihelkonda Dzērbene mõisa maadele.

Jaam asus Riia jaamast 110 km kaugusel. 

Jaam avati koos raudteega ja algselt oli selle nimeks *Zerbene raudteejaam*. Dzērbene jaama nime kannab see aastast 1919. Tegemist oli liini ühe tähtsama jaamaga, sest see asus vallakeskuse lähistel.

Algne jaamahoone oli väike puidust rajatis, mille asemele aastal 1926 uus kahekorruseline kivist jaamahoone ehitati. Uus jaamahoone hävis teise maailmasõja ajal. Nõukogude perioodil ehitati üks jaama hoonetest piletikassaks ja ootepaviljoniks ümber. Jaam suleti raudtee sulgemisel aastal 1999, kuigi reisiliiklus lõppes seal juba aastal 1988.

Viited
------

1. ↑  T. Altbergs, K. Augustāne, I. Pētersone. Dzelzceļi Latvijā. R: Jumava, 2009, 122. lk. ISBN 978-9984-38-698-0

Välislingid
-----------

* Infot jaama kohta; fotod (*vene keeles*)
* Jaam vanal kaardil

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Eelnev peatus** | **Endine raudteepeatus**  | **Järgnev peatus** |
|  Meļļi |  **Dzērbene** | Drusti  |
Asend Connecticuti osariigis
New Haveni maakonna kohtumaja
**New Haveni maakond** (*New Haven County*) on maakond USA-s Connecticuti osariigi keskosas. Geograafilised koordinaadid on 41°35' N, 72°90' W.

Maakonna halduskeskus puudub. Suurim linn on New Haven.

Maakonna pindala on 2233 km², millest 664 km² moodustab veepindala.

Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 862 477. Aastal 2000 oli elanike arv 824 008.

Naabermaakonnad
---------------

* Hartfordi maakond (põhjas)
* Middlesexi maakond (idas)
* Fairfieldi maakond (lõunas)
* Litchfieldi maakond (loodes)

Ajalugu
-------

New Haveni maakond moodustati 10. mail 1666.

Nagu Uus-Inglismaa osariikidele tavane, ei oma maakond maavalitsust - Connecticutis kaotati maakondade valitsused 1960. aastal, maakond eksisteeris edasi vaid teoreetilisel kujul, peamiselt statistilistel eesmärkidel.

2019. aastal esitas Connecticuti osariigivalitsus USA rahvaloenduse büroole (Census Bureau) palve, millega soovitas maakonnad välja vahetada planeerimisregioonide (Planning Region) vastu. Census Bureau kiitis kava heaks 2022. aastal, plaan rakendub täielikult 2024. aastaks, kui planeerimisregioone hakatakse lugema maakonnaga võrdväärseks üksuseks (county equivalent). New Haveni maakonna 27 vallast 15 saavad Kesk-Lõuna-Connecticuti (South Central Connecticut Planning Region) ja 12 Naugatucki Oru (Naugatuck Valley Planning Region) planeerimisregioonide osaks.

Kaitsealad
----------

* Stewart B. McKinney National Wildlife Refuge (osa)

|  | Litchfieldi maakond | Hartfordi maakond |  |  |
|  |  | Middlesexi maakond |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Lääs |   **New Haveni maakond**   | Ida |

 |
|  |
|  | Fairfieldi maakond |  |

| * v
* r
Connecticuti maakonnad |
| --- |
| 
Fairfield **·** Hartford **·** Litchfield **·** Middlesex **·** New Haven **·** New London **·** Tolland **·** Windham |  |

1. ↑  "Governor Lamont Announces U.S. Census Bureau Approves Proposal for Connecticut's Planning Regions To Become County Equivalents". *CT.gov - Connecticut's Official State Website* (inglise). Vaadatud 18. juulil 2023.
2. ↑  "Change to County Equivalents in the State of Connecticut". 14. detsember 2020.
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib Viljandi asutusest; Tallinna hoone kohta vaata artiklit Sakala keskus* |

---

Sakala keskuse peahoone 2012. aastal
**Sakala Keskus** on Viljandi linnavalitsuse haldusalas tegutsev kultuurikeskus. Õiguslikult staatuselt on Sakala Keskus Viljandi linna munitsipaalasutus, aastatel 1952–2012 tegutsenud Viljandi Kultuurimaja õigusjärglane. Keskuse avamispidu peeti 7. septembril 2012. Keskuse põhimäärus jõustus 10. septembril 2012.

Keskus pakub võimalusi harrastustegevuseks ning kultuuriürituste, konverentside, seminaride ja muude ürituste korraldamiseks.

Sakala Keskuse peahoone asub Viljandi kesklinnas aadressil Tallinna tänav 5.

Lisaks kuuluvad Sakala Keskuse kui munitsipaalasutuse haldusalasse:

* ekstreemspordihall Männimäe tee 26;
* Viljandi Linnaraamatukogu ruumid Tallinna tänav 7/11;
* Kondase Keskus Pikk tänav 8;
* Viljandi lauluväljak, II Kirsimägi ja Kaevumägi;
* Viljandi vana veetorn, Johan Laidoneri plats 5c.

Viited
------

1. ↑  Sakala Keskuse põhimäärus
2. ↑  Sakala Keskuse arengukava aastateks 2015–2017
3. ↑  "Sakala Keskus". *Puhka Eestis*. Vaadatud 26. september 2017.
4. 1 2  "Keskus". Sakala Keskus. Vaadatud 26. september 2017.

Välislingid
-----------

* Siim Piirak. Sakala keskus jõudis Viljandisse. Sakala, 1. september 2012
**Felix Leet** (26. mai 1922 Tallinn – 28. august 2017) oli eesti raadioajakirjanik.

Ta teenis 1943–1946 Eesti laskurkorpuses. 

Ta õppis 1947–1948 Tallinna Polütehnilises Instituudis majandust ning lõpetas 1967. aastal kaugõppes Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo erialal *cum laude*. Ta õppis ka Eestimaa Kommunistliku Partei Keskkomitee Vabariiklikus Parteikoolis.

Oli 1946–1948 ajalehe Noorte Hääl osakonnajuhataja ning 1949 ja 1953–1955 Pärnu korrespondent, 1952–1953 ajalehe Nõukogude Hiiumaa toimetaja, 1952–1991 Eesti Raadios "Päevakaja" ja muude uudistesaadete korrespondent ja kommentaator (põhiliselt Pärnus). 

Leet on teinud reportaaže Lõuna-Eesti elust ja põllumajandusest. 

Osalenud skaudiliikumises.[*viide?*]

Andres Sööt on teinud Felix Leedist portreefilmi "Reporter" (1981).

Tunnustus
---------

* 1985 Eesti NSV teeneline ajakirjanik
* Eesti Raadio Hõbemikrofon
* 2002 Eesti Ajakirjanike Liidu auliige

Kirjandus
---------

* Karl Tamberg. Legendaarne raadioreporter. – Elukiri, 2003, nr 10.
* Urmas Vahe. Feliks Leet – reporter popis nahkmantlis. – Õhtuleht, 16. detsember 2006.
* Grete Naaber. Võitlejahingega Felix Leet hindab aega, parnu.postimees.ee, 27. mai 2012

Välislingid
-----------

* Felix Leet, katkend reportaažist
Vaade Lhotse mäele. Pildil visuaalselt kõrgeim tipp on Lhotse peatipp (8516 m). Parempoolne äärmine tipp on Lhotse Shar (8386 m). Lhotse Middle (8410 m) jääb peatipust esimene tipp paremale
Vaade Lhotse mäele. Pildil vasakult esimene on Lhotse Middle. Parempoolne äärmine tipp on Lhotse Shar
**Lhotse Middle** , ka **Lhotse-Middle Summit**, on mäetipp Lhotse mäel Mahalangur Himali ahelikus Himaalajas. Mäetipp asub Hiina ja Nepali piiril.

Lhotse Middle asub peatipust (8516 m) 430 m idakagu suunas.

Tipu kõrgus on 8410 m. Kuna tema topograafilne prominents on vaid 60 m, siis ta ei klassifitseeru eraldi mäeks. Ta on Lhotse kõrvaltipp (*sub-peak*).

Kõigist kaheksatuhandelistest mäetippudest (sealhulgas kõrvaltipud) alistus Lhotse Middle alpinistidele viimasena.

Alpinism
--------

### Tipu vallutuskatsed

Tippu on üritatud vallutada alates 1997. aastast. Nurjusid tipputõusud 1997. aastal (hukkus Venemaa tugevamaid alpiniste Vladimir Baškirov), 1998. aastal (tõusti Lhotse Shari tippu ja sealt katse tipuharja kaudu liikuda Lhotse Middle'ile), 2000. aastal (katse Lhotse peatipu kaudu tõusta Lhotse Middle'ile). Veel neljaski vene alpinistide ebaõnnestunud üritus tippu jõuda – Venemaa eriolukordade ministeeriumi ekspeditsiooni tõus 2000. aasta sügisel – lõppes ühe päästja surmaga. 2001. aastal ebaõnnestusid ka Lõuna-Korea ja Hispaania ekspeditsioonide tõusukatsed.

### Esmatõus

Esmatõusu tippu tegid 23. mail 2003 Venemaa ekspeditsiooni liikmed Aleksei Bolotov, Sergei Timofejev, Jevgeni Vinogradski ja Pjotr Kuznetsov. Rünnakulaagrist (V laagrist) kõrgusel 8250 m väljuti kella 8 paiku hommikul, tippu (8410 m) jõuti pärast lõunat kella kolme paiku ja tagasi rünnakulaagrisse jõuti õhtu pimenedes kella kaheksaks. Järgmise päeva õhtuks laskusid nad Lõunasadulale (IV vahelaager)

24. mail tõusid tippu sama ekspeditsiooni 3 liiget, nende seas ka Gleb Sokolov, kes on esimene alpinist, kes on tõusnud Lhotse kõigi kolme üle 8000 m kõrguse tipu otsa. 27. mail jõudsid tippu veel 2 meeskonna liiget.

Viited
------

1. 1 2 3  Lhotse-Middle Summit, China/Nepal. peakbagger.com
2. ↑  ИСТОРИЯ попыток восхождений на Лхоцзе Среднюю. alpclub.ur.ru
3. ↑  First ascent on Lhotse Middle Spring 2001. k2news.com
4. 1 2  ХРОНИКА ЭКСПЕДИЦИИ. alpclub.ur.ru
5. ↑  Лхоцзе Средняя ( 8414 м). alpclub.ur.ru
6. ↑  Глеб Соколов. alpclub.ur.ru

Välislingid
-----------

* Lhotse Middle'i asukoht Lhotse peatipu ja Lhotse Shari vahel. enepalexpedition.com
* Venemaa ekspeditsiooni liikmed baaslaagris. Grupifoto. alpclub.ur.ru
* Tõusumarsruut Lhotse Middle'ile. Skeem. russianclimb.com
* LHOTSE MIDDLE (8414 m). russianclimb.com
* Unraveling the Mystery of Lhotse Middle. publications.americanalpineclub.org
**Li Jiawani suur hõlmikpuukuningas** on maailma suurim, 4000–4500 aasta vanune isane hõlmikpuu. Tema kasvukohaks on põllumaa Li Jiawanis (*Lebang Village*, Huangsi, Fuquan, Guizhou, Hiina). 

Puu kasvab 1300 m kõrgusel ja on 30 meetri kõrgune. Tüve läbimõõt ida-lääne suunal on 460 ja põhja-lõuna suunal 580 cm. Li Jiawani suure hõlmikpuukuninga ümbermõõt rinna kõrgusel on 15,6 m; tema lehestik varjutab 1200 ruutmeetrit. Tüvel on suured väljakasved – *chichi*'d. Puu sai juulis 1991 tormiga kõvasti räsida ega ole sellest täielikult taastunud, arvatakse, et see viitab puu peatsele surmale.

Li Jiawani suure hõlmikpuukuninga vanus on hinnanguline, saadud välitööde käigus. Kuigi teda peetakse tüve ümbermõõdult maailma suurimaks elavaks hõlmikpuuks, pole ta maailma vanim puu (maailma vanimad puud on männi perekonna Californias kasvavad üksikisendid alamsektsioonist *Balfourianae*).

Viited
------

1. ↑  Zhun Xiang, Yinghai Xiang, Bixia Xiang, ja Peter Del Tredici, 
*The Li Jiawan Grand Ginkgo King*, Arnoldia 66(3): 26-30, 2009, vaadatud 19. märtsil 2017

Kirjandus
---------

* Peter Crane, *Ginkgo, The Tree That Time Forgot*, Yale University Press, lk 179, 2013
* Zhun Xiang, Yinghai Xiang, Bixia Xiang, ja Peter Del Tredici, *The Li Jiawan Grand Ginkgo King*, Arnoldia 66(3): 26-30, 2009
**Miyagi prefektuur** on Jaapani prefektuur Honshū saare põhjaosas. Asub Vaikse ookeani kaldal, põhjas piirneb Iwate prefektuuriga, kirdes Akita, läänes Yamagata ja lõunas Fukushima prefektuuriga.

Loodus
------

Sisemaa on mägine. Rannikul asuvad Matsushima saared. Suurimad jõed on Kitakami ja Abukuma jõgi.

Sümbolid
--------

Miyagi prefektuuri tunnuslind on metshani, tunnuspuu on jaapani tselkva (*Zelkova serrata*) ja tunnuslill lespedeetsa (*Lespedeza thunbergii*).

Haldusjaotus
------------

Miyagi prefektuur on jaotatud 35 omavalitsuseks, millest 14 on linnad (市 *shi*).

### Linnad

* Higashimatsushima
* Ishinomaki
* Iwanuma
* Kakuda
* Kesennuma
* Kurihara
* Natori
* Ōsaki
* Sendai
* Shiogama
* Shiroishi
* Tagajo
* Tome
* Tomiya

Viited
------

1. ↑  宮城県推計人口（月報） - 宮城県公式ウェブサイト, vaadatud 1.04.2021.

Välislingid
-----------

* Miyagi prefektuuri koduleht *(jaapani ja inglise keeles)*

Jaapani prefektuurid

Aichi **·**  Akita **·**  Aomori **·**  Chiba **·**  Ehime **·**  Fukui **·**  Fukuoka **·**  Fukushima **·**  Gifu **·**  Gumma **·**  Hiroshima **·**  Hokkaidō **·**  Hyōgo **·**  Ibaraki **·**  Ishikawa **·**  Iwate **·**  Kanagawa **·**  Kagawa **·**  Kagoshima **·**  Kōchi **·**  Kumamoto **·**  Kyōto **·**  Mie **·**  Miyagi **·**  Miyazaki **·**  Nagano **·**  Nagasaki **·**  Nara **·**  Niigata **·**  Ōita **·**  Okayama **·**  Okinawa **·**  Ōsaka **·**  Saga **·**  Saitama **·**  Shiga **·**  Shimane **·**  Shizuoka **·**  Tochigi **·**  Tokushima **·**  Tōkyō **·**  Tottori **·**  Toyama **·**  Wakayama **·**  Yamagata **·**  Yamaguchi **·**  Yamanashi
György Lázár
**György Lázár** (15. september 1924 Isaszeg – 2. oktoober 2014 Budapest) oli Ungari kommunistlik riigitegelane.

Kõrgema riikliku tööstuskooli lõpetamise järel töötas György Lázár aastatel 1942–1948 tehnilise joonestajana. 1945. aastal astus ta Ungari Kommunistlikku Parteisse. 1948. aastal asus ta tööle Riiklikku Plaanikomiteesse, kus oli algul referent, seejärel osakonnajuhataja asetäitja. Alates 1953. aastast oli ta osakonnajuhataja ja alates 1958. aastast Riikliku Plaanikomitee aseesimees. 1970. aasta veebruarist sai Lázárist Ungari tööminister. 

1970. aasta novembris sai temast Ungari Sotsialistliku Töölispartei Keskkomitee liige ja 1975. aastal Poliitbüroo liige. 

1973. aasta juunis sai György Lázár Ungari Rahvavabariigi Ministrite Nõukogu aseesimeheks (valitsusjuhi asetäitjaks) ja Riikliku Plaanikomitee esimeheks.

15. maist 1975 kuni 25. juunini 1987 oli György Lázár Ungari Rahvavabariigi Ministrite Nõukogu esimees (sisuliselt valitsusjuht).

1987–1988 oli ta USTP Keskkomitee peasekretäri asetäitja.

1988. aasta mais György Lázárit enam parteilistele ametikohtadele tagasi ei valitud ja ta lahkus poliitikast.

Viited
------

1. ↑  György Lazar : ungarischer Politiker; Ministerpräsident (1975-1987) Munzinger
2. ↑  Countries H. Hungary rulers.org
3. ↑  Elhunyt Lázár György volt magyar kormányfő Múlt-kor, 31. oktoober 2014
**Jaan Audova** (27. veebruar 1901 Vara vald – 18. november 1992 Valga) oli eesti vaimulik.

Jaan Audova sündis suures peres, kus oli 14 last. Kooliteed sai ta käia I maailmasõjani, sest vendade sõtta võtmise tõttu tuli tal kodus täismehe eest väljas olla. Tema kord püssi alla minna tuli Vabadussõja ajal. Kuid lahinguteni ta siiski ei jõudnud, sest enne allkirjastati Tartu rahuleping. Sõjaväekohustuse täitis ta ratsarügemendis, kus oli orkestrant. Sõjaväest vabanes ta aastal 1923, asudes jätkama poolelijäänud haridusteed Tartu Linna Õhtuses Ühisgümnaasiumis, mille ta lõpetas aastal 1928. Aastal 1933 lõpetas ta Tartu Ülikooli usuteaduskonna. Prooviaastal oli ta Tartu Peetri koguduses Jaan Treumanni juures. Ordineeriti õpetajaametisse 2. septembril 1934 (koos Alfred Toominga, Jüri Kimmeli, Karl Kiiski ja Kristjan Valdmaga).

Aastatel 1934–1936 oli Jaan Audova Tartu Peetri koguduse õpetaja Jaan Treumanni isiklik adjunkt. Aastal 1936 saadeti ta piiskop Hugo Bernhard Rahamägi poolt Hiiumaale. Ta teenis aastatel 1936–1937 Pühalepa Laurentsiuse kogudust ja aastatel 1936–1938 Kärdla Johannese kogudust. Aastatel 1938–1939 oli ta Randvere koguduse asetäitja õpetaja. Aastatel 1939–1944 oli ta Rakke koguduse õpetaja kohusetäitja. Kuna sõjaolukorras lahkus Johannes Oskar Lauri Saksamaale, asus Jaan Audova koos perega Otepääle. Otepää Maarja kogudust teenis ta aastatel 1944–1953. Aastal 1953 asus ta Valka (kuna Paul Uibopuu arreteeriti). Valga Peetri-Luke koguduse õpetaja oli ta aastatel 1953–1977. Aastal 1977 jäi ta emerituuri, kuid aitas kogudust edasi teenida oma pojal Peebul.

Isiklikku
---------

Jaan Audova poeg on vaimulik Peep Audova, tütar Maarja Rooma (1935–2009) oli arstiteadlane ja toitlushügieenik. Tema õde oli kunstnik Ann Audova.

Viited
------

1. ↑

Välislingid
-----------

* Õpetaja Jaan Audova lahinguväljaks sai usupõld
**Dietrich Torck** (surnud pärast 17. augustit 1415) oli Liivi ordu maameister aastatel 1413–1415.

Dietrichi vanemad olid arvatavasti Ghys Torck ja Grete von Sümmern. Tema suguvõsa pärines Münsteri kandist ja oli üks Vestfaali mõjukamaid.

1408. aastal sai Torckist Viljandi komtuur ja 1410. aastal asendas ta mõnda aega haigestunud ordumeistrit Konrad von Vietinghoffi. Viimase surma järel valiti ta märtsis 1413 ordumeistriks, kõrgmeister kinnitas ta aprillis ning maikuus asus ta ametikohuseid täitma. Seda sai ta teha aga vaid natuke üle kahe aasta, sest juba 1415. aasta hilissuvel ta suri.

Kirjandus
---------

* *Ritterbrüder im livländischen Zweig des Deutschen Ordens*. Köln: Böhlau, 1993. Nr. 905 (lk 671–672).
* Bergmann, Gustav (1776). *Geschichte von Livland, nach bossuetischer Art entworfen*. Leipzig: Im Schwickertschen Verlage. Lk-d lk. 25.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Engelbrecht von Pentling** | **Viljandi komtuur**1408–1413 | Järgnev**Siegfried Lander von Sponheim** |
| Eelnev**Konrad von Vietinghoff** | **Liivi ordu maameister**1413–1415 | Järgnev**Siegfried Lander von Sponheim**

 |