recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Hudahaj** (transkribeerituna **Gudagai**, valgevene keeles Гудагай) on alevik (endine alev) Valgevenes Hrodna oblastis Astravieci rajoonis, Hudahaj külanõukogu halduskeskus. Asulas oli 1995. aastal 975 elanikku, aastal 2009 aga 1009 elanikku.

Hudahajs on keskkool, raamatukogu ja kultuurimaja. Vaatamisväärsuseks on aastal 1764 ehitatud katoliku kirik.

Asula nimi tuleb Valgevene geograafi Vadzim Žučkieviči meelest vanast leedukeelsest sõnast *gud*, mida kasutati valgevenelaste kohta.

Ajalugu
-------

Esimest korda mainitakse Hudahajd XVI sajandil kui Astravieci mõisale kuulunud küla. Külal on läbi aegade olnud palju omanikke. Aastal 1764 rajas toonane mõisnik Juzef Vojna asulasse kloostri, selle juurde ehitati ka katoliku kirik. Hudahaj sai tuntuks oma ikooni poolest, millele omistati imettegev võime.

Poola jagamisel läks Hudahaj aastal 1795 Venemaa koosseisu. Aastal 1832 sulgesid Poola ülestõusu maha suruma tulnud Vene väed kloostri, kirik ja kloostri hooned anti kohalike juutide käsutusse. Ikoon viidi Ašmianysse. Aastal 1856 sunniti juudid asulast lahkuma, tühjaks jäänud kiriku võtsid katoliiklased aga mõne aja pärast taas kasutusele. Aastal 1884 avati Hudahajd läbiv Liepaja-Romnõ vaheline raudtee. Aastal 1909 tagastati ikoon Hudahaj kirikule.

Kuni 1917. aastani oli Hudahaj Venemaa Keisririigi koosseisus, 1919–1939 kuulus Poolale, 1939–1991 oli Nőukogude Liidu koosseisus.

Pilte
-----

* Hudahaj ikoonHudahaj ikoon
* Hudahaj kirikHudahaj kirik

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 2. juuni 2015. Vaadatud 24. juunil 2015.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)

Välislingid
-----------

* Hudahaj YouTube'is
**Ivane Džavahhišvili nimeline Thbilisi Riiklik Ülikool** (gruusia keeles ივანე ჯავახიშვილის სახელობის თბილისის სახელმწიფო უნივერსიტეტი, *Ivane Džavahhišvilis sahhelobis Thbilisis sahhelmtsipho universiteti*) on ülikool Gruusias Thbilisis. See asutati 1918. aastal. Tegemist on Kaukaasia piirkonna vanima ülikooliga.

Ülikoolil on kuus teaduskonda, erinevates Gruusia piirkondades viis haru, ligikaudu 60 teaduslaborit ja -keskust, teadusraamatukogu enam kui 3 700 000 teose ja väljaandega, 7 muuseumit ning kirjastus. Ülikooli teaduskondade hulka kuuluvad: õigusteaduskond, majandusteaduskond, humanitaarteaduskond, arstiteaduskond, sotsiaal- ja politoloogiateaduskond ning täppis- ja loodusteaduskond. Lisaks kuulub ülikooli teaduskondade alla autonoomne Tbilisi Riikliku Ülikooli Rahvusvaheline Majanduskool, mis pakub kraadiõpet majandusvaldkonnas. 

Ülikooli peamine asutaja oli tuntud gruusia ajaloolane ja akadeemik Ivane Džavahhišvili. Tema nime kannab ülikool alates 1989. aastast.

Tbilisi Riikliku Ülikooli partnerülikoolid Eestis on Tartu Ülikool, Tallinna Ülikool, Tallinna Tehnikaülikool ja Eesti Kunstiakadeemia.

Tartu Ülikool pakub oma üliõpilastele üliõpilasvahetuse võimalust Tbilisi Riiklikus Ülikoolis ja vastupidi.

Viited
------

1. ↑  History of the University. tsu.ge
2. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 4. märts 2016. Vaadatud 9. juunil 2015.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
3. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 18. juuni 2015. Vaadatud 9. juunil 2015.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
**Tartu Ülikooli raamatupood** oli Tartu Ülikoolile kuulunud raamatupood Tartus Ülikooli tänav 11, Werneri kohviku kõrval.

Aadressil Ülikooli 11 tegutsesid raamatupoed juba 19. sajandi lõpust, mil samas avati E. A. Justi raamatu- ja kivitrükiäri. 1929. aastast 1940. aastate alguseni müüs samas raamatuid Akadeemiline Kooperatiiv. 1940. aastatest 1950. aastate alguseni tegutses seal kauplus Akadeemiline Raamat, 1964. aastani kandis pood nime Raamatukauplus nr 2 ja 1964–1983 Raamatukauplus "Ülikooli". 2. oktoobril 1983 toimus hoones tulekahju, misjärel maja seisis viis aastat tühjana. 1. juunil 1988 alustas hoone renoveerimist Poola restaureerimisfirma.

Tartu Ülikooli raamatupood avati Ülikooli 11 hoones 13. mail 1996. Ehkki suure osa ülikooli raamatupoe pinnast täitsid ülikooli enda kirjastuse väljaanded ja teaduskirjandus laiemalt, müüdi poes ka kõikvõimalikku muud kirjandust, sealhulgas antikvaarset, kirjatarbeid ja Tartu Ülikooli meeneid. Samuti toimusid poes raamatuoksjonid ning erialaste väliskirjastuste näitusmüügid.

2010. aastal müüs ülikool kahjumis püsinud raamatupoe raamatukauplusele Krisostomus. Ülikooli raamatupoe kaubamärgi kasutamiseks sõlmiti litsentsileping, mis kehtis 6. märtsini 2018. Postimehe teatel oli poe kahjum poe 2009. aastal 813 000 krooni, 2010. aasta esimesel poolaastal 336 000 krooni; ostusumma võis olla 500 000 krooni.

Ülikooli otsus kauplus sulgeda tekitas mõningat protesti, muuhulgas loodi Facebookis lehekülg "Ülikooli raamatupood ja kirjastus peavad jääma". 

Ülikooli tänaval tegutsenud Tartu Ülikooli raamatupood lõpetas tegevuse 30. juunil 2012, Tartu Ülikooli kirjastus jätkab raamatute müügiga internetis. Poe ruumidesse kolisid Soome Instituut ja Tartu linnavalitsuse mõned struktuuriüksused.

2012. aasta juulist kuni märtsini 2018 kasutas vastavalt litsentsilepingule nimetust "Ülikooli raamatupood" OÜ Raamatukauplus Krisostomus aadressil Raekoja plats 11

Viited
------

1. 1 2  "Raamatupoest" TÜ raamatupoe veebilehel (vaadatud 15. juulil 2013)
2. ↑  Marju Himma "Tartu Ülikooli raamatupood vahetas omanikku" Postimees, 02.09.2010 (vaadatud 15. juulil 2013)
3. ↑  "Ülikooli raamatupood ja kirjastus peavad jääma" Facebook (vaadatud 15. juulil 2013)
4. ↑  Raimu Hanson "Tartu linn jättis raamatupoe endale" Postimees, 04.07.2012 (vaadatud 15. juulil 2013)

Välislingid
-----------

* Tartu Ülikooli raamatupoe veebileht
* "Tartu Ülikooli raamatupood teeb raamatuoksjoni" EPL, 17. november 2000
* Marju Himma "Tartu Ülikool võib loobuda raamatupoest" Postimees, 26. mai 2010
* Marju Himma "Ülikool vaeb raamatupoe tulevikku" Postimees, 17. juuni 2010
* "Ülikool tahab raamatupoe Krisostomusele müüa" Postimees, 18. juuni 2010
* Marju Himma "Tartu Ülikooli raamatupood vahetas omanikku" Postimees, 2. september 2010
* "Tartu Ülikooli Raamatupood kolib suvel Raekoja platsi" Postimees/Raamatukauplus Krisostomus, pressiteade, 12. aprill 2012
* Raimu Hanson "Tartu linn jättis raamatupoe endale" Postimees, 4. juuli 2012
* "Tartu Ülikooli raamatupood kolib" Postimees, 12. aprill 2012
Vladimir Lenin peab meeleavaldusel kõnet
**Meeleavaldus** on avalikus kohas toimuv hulga inimeste kogunemine selleks, et avaldada oma meelsust.

Eestis on meeleavaldusel osalemine inimese põhiõigus ja kirjas Eesti Vabariigi põhiseaduses paragrahvis 47: *Kõigil on õigus ilma eelneva loata rahumeelselt koguneda ja koosolekuid pidada. Seda õigust võib seaduses sätestatud juhtudel ja korras piirata riigi julgeoleku, avaliku korra, kõlbluse, liiklusohutuse ja koosolekust osavõtjate ohutuse tagamiseks ning nakkushaiguse leviku tõkestamiseks*. 

Meeleavaldusi reguleerib Eestis avaliku koosoleku seadus.

Meeleavaldusteks on mitmesuguseid võimalusi:

* rongkäik koos paraadiga, kus inimesed liiguvad ühest kohast teise (inglise keeles *March*);
* kontsert, kus esinevad muusikud ja peetakse kõnesid (inglise keeles *rally*);
* pikett, kus inimesed ümbritsevad mingit konkreetset ala;
* istumismeeleavaldus (*sit-in*), mille korral meeleavaldajad istuvad rahumeelselt kas määratud või määramata aja kas määratud kohtadel või mingis piirkonnas, et juhtida tähelepanu mingile probleemile;
* inimkett – inimesed moodustavad kätest kinni hoides inimketi, näiteks Balti kett;
* vaikiv meeleavaldus, kus inimesed on vait ja kannavad vaid loosungeid;
* meeleavaldus näiteks jalgrataste või mõne muu abivahendiga, millega saab probleemile tähelepanu juhtida.

Üldjuhul on meeleavaldus reaalses elus toimuv tegevus, kuid on võimalik ka virtuaalne internetis toimuv meeleavaldus. Küberrünnak ei ole defineeritav meeleavaldusena, kui ta on planeeritult vägivaldne, kuna meeleavaldus on rahumeelne meelsuse avaldamine.

Kuigi meeleavaldus on rahumeelne kogunemine, võib ta muutuda vägivaldseks, juhul kui on tegemist terava probleemiga ja meeleavalduse vastased sellele füüsiliselt vastu astuvad.

Meeleavalduste korraldamiseks on mitmesuguseid põhjuseid ja teemasid: valitsuse poliitika vastu, seadusmuudatuste poolt või vastu, rahu poolt, globaliseerumise kriitika, keskkonnakaitse, uute või vanade teede ja ehitiste poolt või vastu jne.

Ajaloolisi meeleavaldusi
------------------------

* 1969 – Stonewalli rahutused New Yorgi Christopher Streetil
* 1972 – Verine pühapäev
* 1989 – meeleavaldused Taevase rahu väljakul Pekingis
* 2001 – Genova meeleavaldus G8 tegevuse vastu, kus politseinik laskis maha meeleavaldaja Carlo Giuliani
* märts 2003 – ülemaailmsed suurimad rahumeeleavaldused pärast külma sõda kolmanda maailmasõja vastu.
* 2011 – Okupeerige Wall Street
* 2014 kuni praeguse ajani – Pikett Ukraina toetuseks Tallinnas
* 17. november 2018 kuni praeguse ajani – Kollavestide liikumise tänavameeleavaldused Prantsusmaal, Belgias jm maailmas

Vaata ka
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Meeleavaldus** |

* streik
Kopeerpaber ja selle abil duplitseeritud kujutis**Kopeerpaber** on ühelt küljelt värvainega kaetud õhuke paber, mille abil duplitseeritakse sellele asetatud tavalisele paberile tehtav kujutis sellele kirjutusvahendiga avaldatava surve abil. Kopeerpaberit kasutati laialdaselt kontoritöös mehaaniliste kirjutusmasinate ajastul duplikaatide loomiseks, see oli kasutusel ka nõelprinteritel.

Tänapäeval on kopeerpaber veel kasutusel mõningate kviitungite ja tšekkide ärakirjade loomisel ega ole enam kontoritarvete hulgas nii olulisel kohal, trükiste koopiate tegemisel on võtnud sarnase rolli paljundusmasinad ja skannerid.

Jooniste kopeerimisel on sarnases funktsioonis kasutusel olnud poolläbipaistev paber kalka.

Ajalugu
-------

Kirjutusmasina ja kopeerpaberi abil duplitseeritud koolitöö
Kopeerpaberi patenteeris Ralph Wedgwood 7. oktoobril 1806. Wedgwood soovis välja töötada pimedatel kirjutamist hõlbustavat vahendit. Värviga kokkupuutumise vähendamiseks kattis ta vetthülgava paberi ühe külje tindiga ning lasi sel kuivatuspaberi vastas taheneda. Nii valmistatud kirjutuspaber polnud algselt kasutusel kopeerimiseks, vaid pigem tindi aseainena.

Korduvalt kasutatud kopeerpaberi pind
Kopeerpaber oli oluline vahend ka tekstide mitteametlikul paljundamisel kirjutusmasinaga. Mitme kihi kopeerpaberi abil valmistati Nõukogude Liidus ja teistes sotsialistlikes riikides tsensuuri tingimustes põrandaaluses kirjastustegevuses *samizdat*'is ühest tekstist korraga kuni kümmekond koopiat[*viide?*], kuigi viimastele paberitele jäänud jäljend oli pärast trükkimist raskesti loetav. Teksti loetavust vähendas ka kopeerpaberi korduv kasutamine ja sellel oleva värvaine kulumine.

Tänapäeval kannab e-kirja päise koopia adressaadi (*Cc:* ehk *carbon copy)* väli seda nimetust analoogia põhjal kopeerpaberi abil paljundamisega.

Vaata ka
--------

* Kalka
* Repro
* Rotaprint
* Kserograafia
* Digiteerimine

Viited
------

1. ↑  Gled-Airiin Saarso. "Loomingulised tehnikad". *Tallinna Pedagoogiline Seminar*.[*alaline kõdulink*]
2. ↑  "7. oktoobril 1806 patenteeriti kopeerimispaber". *ERR Novaator*. 07.10.2013. Vaadatud 28.08.2020.

Välislingid
-----------

* Mis see on ja kuidas see töötab? Osa 4 - kopeerpaber (ERR)
Tuhala nõiakaev "keemas" (2013)
Tuhala nõiakaev oma "keemisperioodil" (2010)
**Tuhala nõiakaev** on ajutine tõusuallikas Tuhala maastikukaitsealal Tuhala karstiala läbival maa-alusel jõel.

Kui Nabala karstialal plaaniti lubjakivi kaevandamist, siis tõusis nõiakaev karstialal kaevandamise vastaste kampaanias kesksele kohale ja selle kaitseks koguti 65 000 allkirja. Nõuti Nabala maastikukaitseala moodustamist.

2012. aastal läbi viidud Eesti ime valimisel võitis hääletuse Tuhala nõiakaev.

Kirjeldus
---------

Kaev hakkab suurvee ajal vett üle ääre ajama kui vee vooluhulk Tuhala jões on vähemalt 5000 liitrit sekundis ja Eesti pikima, Virulase karstikoopa kohal on veetase 2,35 m kõrgemal kui Nõiakaevu pealne plate. Tuhala nõiakaev "keeb" välja kuni 100 liitrit vett sekundis. On unikaalne karstiallikas, kuna veesurve tekib Tuhala maa-aluses jões ja tegemist ei ole arteesia kaevuga.

Kaevurakked ehitati tõenäoliselt samal ajal, kui asutati Tuhala kool. 1958. aastal tõsteti rakete kõrgust 1 meetri võrra.

Kaevus on huumushapetest veidi pruunikas, puhas rabavesi.

Pärimuslugu
-----------

Rahvapärimuse järgi hakkab Nõiakaev keema, kui Tuhala nõiad kaevus vihtlevad.

Tuhala valla rahvalik nimetus oli Nõiavald.

Viited
------

1. ↑  "Nõiakaevule appi!". Originaali arhiivikoopia seisuga 14. märts 2011. Vaadatud 14. märtsil 2011.
2. ↑  "Kaevandajad tahavad Nabala karstialal edasi tegutseda" Maaleht, 1. august 2012
3. ↑  "Palju õnne, Eesti ime 2012 – Tuhala nõiakaev!". Originaali arhiivikoopia seisuga 10. september 2015. Vaadatud 31. märtsil 2013.

Kirjandus
---------

* Loodusmälestised 22. Harjumaa-Raplamaa, Kohila karstivaldkond. Kose, Kohila. Koostanud Hella Kink. Toimetanud Anto Raukas. Teaduste Akadeemia Kirjastus. Tallinn 2011.
* Marju Kõivupuu. 101 Eesti pühapaika. Tallinn: Varrak 2011, lk 190–193.
* Ants Talioja. Tuhala radadel. Kirjastus OÜ Kadmirell. Tallinn 2012.
* Gustav Vilbaste. Loodusvaatleja nr 4/5 september 1936. Kose erinumber.

Pildid
------

* 20092009
* 20102010
* 20102010
* 20112011
* 20132013

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Tuhala nõiakaev** |

* "Palju õnne, Eesti ime 2012 – Tuhala nõiakaev!" Eesti Päevaleht, 27. juuni 2012
* "Nõiakaevu lähedale pressiv kaevandaja seljatas valla" Eesti Päevaleht, 5. detsember 2008
* Tuhala nõiakaevu Facebooki fännileht

### Videod ja laulusõnad

* 360º virtuaaltuur
* Tuhala nõiakaevu loitsu laulu saab kuulata ja videot vaadata siit
* Tuhala nõiakaevu loitsu sõnad leiab siit
Saaremaa PojengidSaaremaa Puukooli näidisaed
**Saaremaa Pojengifestival** (inglise keeles **Saaremaa Peony Gardens**) toimub kord aastas Saaremaa Puukooli näidisaias.

Festivalist üldiselt
--------------------

Festival toimub juunis-juulis või algab esimese pojengiõie puhkemisega ja kestab seni, kuni viimane pojengiõis närtsib. Pojengifestivali kulminatsioon on juuni keskpaigast kuni juuni lõpuni, kui korraga õitsevad varased ja keskmised sordid ning alustavad õitsemist hilised sordid. See on ainulaadne ja unustamatu kogemus kogu Euroopas! Lähim sarnane festival toimub Hiinas. 

### Pojengiistandus

Saaremaa Peony Gardens on ainus pojengide lõikelillede istandus Põhja-Euroopas ja suurim permakultuuri tarbeaed Eestis.

Saaremaa Puukooli istandus asub ~4 ha suurusel alal, mis on rajatud Pärsia paradiisiaia stiilis, kus esineb sümmeetria ja maa jaotus neljaks osaks, mida sümboliseerivad tuli, vesi, maa ja tuul. Paradiisiaeda nimetati ennekõike tarbeaiaks ja seal kasvatati toitu. Nii ka puukooli aias kasvavad järgmised söödavad taimed: toompihlakas, õunapuu, lodjapuu, astelpaju, kuslapuu, taralõng, viirpuu, aroonia, must sõstar, kuldsõstar, karussõstar, must leeder, karusmari, ebaküdoonia, kibuvits, pihlakas, pärn, kukerpuu jne. 

Istandust hakati rajama 2014. aastal ja sealset kollektsiooni täiendatakse igal aastal.

Festivali korraldus
-------------------

Saaremaa Pojengifestival koosneb kahest alast: Saaremaa Puukooli müügialast ja pojengi lõikelillede istandusest. Istanduses kasvatatakse lõikelilleks üle 2500 pojengitaime.

### Pojengifestivali kuldmedal

Saaremaa Pojengifestivali lõpus valivad külalised ja žürii ühe pojengisordi, mis saab kuldmedali oma erakordse õitsemise, õievärvi ja suurepärase esitluse eest.

Saaremaa Pojengifestivali 2020 kuldmedalist oli "Old Faithful"– aasta pojeng 2021! 

### Külastajad

2020. aastal külastas pojengifestivali üle 10 000 inimese. Külastajad on olnud peamiselt Eestist, aga neid on käinud ka Lätist, Soomest, Leedust, Venemaalt, Saksamaalt, Rootsist, Belgiast, Itaaliast ja Jaapanist.

Viited
------

1. ↑  Saaremaa Puukool koduleht. "Pojeng Old Faithful".
2. ↑  Saaremaa Puukool (01.06.2020). "Saaremaa Pojengifestival". *saaremaapuukool.ee*. Vaadatud 01.06.2020.
3. ↑  [www.saaremaapuukool.ee/festival "Koduleht"]. 01.01.2021. `{{netiviide}}`: kontrolli parameetri `|url=` väärtust (juhend)

Välislingid
-----------

* Pojengifestival Saaremaa Puukooli kodulehel
* Saaremaa Peony Gardens™
11. sajandi *tonarius* Limoges'i St. Martiali kloostrist, praegu Pariisis Prantsusmaa rahvusraamatukogus, BNF MS lat. 1118, fo 104. Esimese tooni (pealkiri: *autentus protus*, *auctoritas prima* tähendab esimest autentset laadi, st dooria) meloodiamudelid on näidatud neumadega psalmoodilise vormeli NONENOEANE kohal ja psalmitoonina väikese doksoloogia teksti *Gloria Patri et Filio* kohal. Käsikirja tähtsust näitav illustratsioon kujutab psalmiloojat kuningat Taavetit, kes saadab end kolmekeelsel *crwth*'il
**Tonaarium** (ladina keeles *tonarius*, *tonarium*) on keskajal kasutusel olnud liturgiline raamat (*libellus tonarium*, 'toonide raamat'), mis sisaldas helilaadide (ladina keeles *tonus*, *modus*) kaupa korrastatud Gregoriuse laulude kogumikku.

Esimesed tonaariumid koostati 9. sajandil ja nende kasutus jätkus hiliskeskajani. Tegemist oli toetava materjaliga meloodiate meelespidamiseks. Meloodia märgiti teksti kohale kirjatähtede või neumade abil. Neumadega märgitud mitmetimõistetavate üksikmeloodiate väljalugemisel ja nende tonaalsuse tuletamisel oli helilaadide järgi süstematiseeritud tonaarium oluline abivahend, keskaegsed tonaariumid on ka tähtis allikmaterjal keskaegse muusikateooria uurimisel. 

Olulisemad tonaariumide koostajad olid Regino Prümist, Hartker Sankt Gallenist, Odo Clunyst ja Berno Reichenaust.

Mõni arvab olevat tulnud sõnast *tonarius* muusikatermini tonaalsus.

Viited
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
|  |
| --- |
| **Artiklit tuleb tõlkida ja kohandada!** |

  
**Sam Childers** (sündinud 1963) on endine mootorrattaklubi Outlaws liige, kes pühendab nüüd oma elu ja ressursid laste päästmisele Lõuna-Sudaani sõjatsoonis. Childers ja tema naine Lynn asutasid ja haldavad Ida-Aafrika Inglite lastekodu Nimules Lõuna-Sudaanis, kus praegu on nende hoole all üle 300 lapse.

Popkultuuris
------------

2011. aastal avaldas Relativity Media Childersi biograafia "Machine Gun Preacher", mis põhines Childersi raamatul „Kellegi teise sõda" (*Another Man's War*). Filmi stsenarist on Jason Keller ja režissöör Marc Forster. Peaosas oli Gerard Butler, Childersi naine Lynnina Michelle Monaghan ja parimat sõpra Donniet mängis Michael Shannon. 

2014. aastal tootis samanimelise dokumentaalfilmi Ida-Aafrika Inglid. Selle andis välja Põhja-Ameerikas Vision Films (USA). 

Sam Childers tegi 2018. aastal loenguretke Suurbritannia kirikutes. Teda intervjueeriti video teel Tamworthis, Staffis, Suurbritannias.Video intervjuu Sam Childersiga, JAMedia-UK (24. juuli 2019), *Sam Childers The Machine Gun Preacher*, vaadatud 24. juulil 2019
Lipp
Vapp
Württembergi kuurvürstkond
**Württembergi kuurvürstkond** (saksa *Kurfürstentum Württemberg*) oli Saksa-Rooma riigi osariik Reini paremkaldal. Aastal 1803 ülendas Napoleon hertsogkonna Saksa-Rooma riigi Württembergi kuurvürstkonnaks, kuid siis, kui ta aastal 1806 keisririigi kaotas, ülendati kuurvürstkond Württembergi kuningriigiks.

Ajalugu
-------

Friedrich II, vürst, kelle eeskujuks oli Friedrich Suur, võttis osa sõjast Prantsuse esimese vabariigi vastu, trotsides oma rahva soove. Kui prantslased taas kord tungisid riiki ja rüüstasid maa, põgenes ta Erlangenisse, kuhu ta jäi kuni Lunéville'i rahu sõlmimiseni aastal 1801. Järgnenud Saksamaa mediatisatsiooni käigus Prantsusmaaga märtsis 1802 sõlmitud lepingu kohaselt loovutas ta oma valdusi Reini vasakkaldal, saades vastutasuks 9 vaba riigilinna, nende seas Reutlingen ja Heilbronn, ning muid territooriume, kokku umbes 2200 km2 ja umbes 124 000 asukat.

Aastal 1803 võttis ta Napoleonilt vastu kuurvürsti tiitli. Need uued ringkonnad olid eraldi ja mitte Württembergi hertsogkonnaga liidetud. Neid tunti kui Uus-Württemberg ja neid valitseti ilma Maapäevata.

Aastal 1805 haaras Württemberg relvad Prantsuse esimese keisririigi poolel ja Pressburgi rahuga detsembris 1805 sai kuurvürst erinevaid Ees-Austria valdusi Švaabi ringkonnas ja teisi naabermaid. 1. jaanuaril 1806 omandas Friedrich tiitli Württembergi kuningas. Friedrich tühistas põhiseaduse ning ühendas vana ja uue Württembergi. Seejärel võttis ta kiriku vara riigi kontrolli alla. Ta ühines ka Reini Liiduga ja sai veel territooriumi.

### Vaata ka

* Württembergi hertsogkond
* Württembergi kuningriik
**Karl Friedrich Werner Micahel Waldhauer** (8. detsember 1821 – 30. aprill 1899) oli Läti silmaarst.

Karl Waldhauer sündis Preisi kuningriigis Ida-Preisimaal Sallenis mõisavalitseja Christoph Waldhaueri ja Dorothea Eleonore Moelleri pojana. Ta lõpetas Miitavi gümnaasiumi. Ta õppis arstiteadust aastatel 1840–1843 Köningsbergi ülikoolis ja seejärel 1843–1845 Halle ülikoolis, kus kaitses meditsiinidoktori väitekirja. Ta sooritas arstieksami Venemaal Peterburi Meditsiini ja Kirurgia Akadeemias. 

Waldhauer praktiseeris arstina 1846–1847 Liivimaal Alt-Rahdenis, 1847–1852 Kuramaal Baldohnis ja 1852–1856 Liivimaal Kirchholmis. 1856–1857 spetsialiseerus ta silmaarstiks Berliinis Graefe juures ja Pariisis Desmarresi juures. 1858–1880 töötas ta silmaarstina Riias. 

Aastatel 1864–1880 oli ta Reimersi Oftalmoloogiainstituudi direktor. 

Ta asutas 1872 Riias Pimedate Instituudi. Aastatel 1881–1891 oli ta vabakutseline silmaarst ja Diakonissihaigla oftalmoloogia osakonna juhataja Miitavis.

Walghauer oli edukas tegevarsti, teadlase, kliinikumi juhataja ja õppejõuna, oli Riia Arstide Ühingu liige. 

Tema järgi on nimetuse saanud Arlt-Waldhaueri silmalauoperatsioon (*trichiasis*).

Tema lapselaps Oskar Waldhauer oli vene ja nõukogude kunstiajaloolane, kes töötas Peterburis Ermitaažis.

Viited
------

*
Tuulemäe raudteepeatus enne Teist maailmasõda
**Tuulemäe raudteepeatus** oli raudteepeatus Valgamaal tänapäeva Valga valla aladel, sulgemise ajal Tõlliste valla Tuulemäe ja Karula valla Valtina ja Korijärve küla piiril, ooteplatvorm jäi Korijärve külla. Peatuse avamise ajal jäi see Sangaste valda.

Läbi Tuulemäe kulgeb Valga–Petseri raudteelõik, mis valmis 1889. aastal osana Riia–Pihkva raudteest. 

Tuulemäe peatus rajati 1928. aastal.

Reisirongid sõitsid läbi Tuulemäe liinil Valga–Veski kuni 2001. aastani. Praegu kasutatakse raudteed ainult kaubaveoks. Tuulemäe raudteepeatuses asus üks madal ooteplatvorm ja -paviljon.

Viited
------

1. ↑  Teedeministeeriumi määrus laiarööpelise raudtee jaamade nimestiku muutmise ja täiendamise kohta. Riigi Teataja. Nr. 81, Art. 499, 5.oktoober 1928

Välislingid
-----------

* FOTO: Endine Tuulemäe peatus aastal 2011; Baltic Trains Picture Gallery
* Infot peatuse kohta; fotod (*vene keeles*)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Eelnev peatus** | **Endine raudteepeatus**  | **Järgnev peatus** |
|  Karula |  **Tuulemäe** | Anne  |
**Hays plc** (LSE: HAS) on Inglismaa ettevõte, mis osutab värbamisteenust. Ettevõte on noteeritud Londoni börsil ja sisaldub ka FTSE 250 Indexis.

Ajalugu
-------

Ettevõte asutati 1867. aastal kui kaioperaator, kes majandas ka ladusid Thamesi jõe ääres. Kuigi tegevus ise ulatub tagasi 17. sajandisse. Hays Wharf (eesti keeles: kai) eksisteerib ka tänapäeval kaubanduse ja restoranide keskusena Hay's Galleria.

Hays oli esimene ettevõte Londoni börsil 1958. aastal ja laiendas 1960ndatel oma tegevust muudele seotud aladele nagu transport ja logistika. Kuna Londoni sadama tähtsus langes, siis oli nende kai viimane, mis seal 1969. aastal suleti.

Kuveidi investeerimisfirma omandas 1975. aastal 34% firmast ning tõstis oma osaluse 100 protsendile 1980. aastal.1981. aastal investeerisid nad toiduainete tootmisse, keemiatööstusse ja kontoriteenustesse. 1986 ostsid nad firma Career Care Group. Kuveidi investorid müüsid firma juhtkonnale 1987. aastal ja 1989 läks ta tagasi börsile. 2001 müüs ettevõte maha oma keemiatööstuseharu. 2003. aastal otsustati hakata tegelema ainult värbamisteenustega. 

Tänapäeval pakub Hays värbamisteenust peamiselt teenistujate (raamatupidajate, pangateenistujate, kindlustustöötajate, juristide, haridustöötajate jpt) leidmiseks. Ettevõttes töötab 5700 värbamiskonsultanti, kes tegutsevad 391 büroos 27 riigis üle terve maailma. Peale värbamise tegeleb ettevõte ka palgauuringute, töötajate allhanke ja psühhomeetrilise hindamisega.

Viited
------

1. ↑  International Directory of Company Histories
2. 1 2 3 4 5 6  "Hays History". Originaali arhiivikoopia seisuga 28. august 2008. Vaadatud 20. novembril 2008.
3. ↑  "Hays Galleria". Originaali arhiivikoopia seisuga 24. oktoober 2005. Vaadatud 20. novembril 2008.
4. ↑  "Hays: What we do". Originaali arhiivikoopia seisuga 7. august 2008. Vaadatud 20. novembril 2008.

Välislingid
-----------

* www.haysplc.com
Mari-Ann Kelam Vabadussõja võidusamba avamisel
Viimsi valla esindus XI noorte laulu- ja tantsupeo rongkäigus.  
 Vasakult: Jan Trei, Tunne Kelam, Mari-Ann Kelam
**Mari-Ann Kelam** (neiupõlvenimi **Dotsenko**, esimeses abielus **Rikken**; sündinud 26. juunil 1946 Saksamaal Ansbachi põgenikelaagris) on Eesti poliitik.

Noorus ja haridus
-----------------

1950. aastast elas ta pagulasena Ameerika Ühendriikides: algul Ohio osariigis, hiljem Washingtonis. Ta on lõpetanud Ohio osariigis asuva Toledo ülikooli magistrikraadiga raamatukogunduses. Aastatel 1968–1970 töötas ta Washingtonis Ameerika Ühendriikide Kongressi raamatukogus kataloogijana ja 1970–1972 õppejõuna Toledo ülikoolis.

Poliitiline karjäär
-------------------

Poliitilist tegevust alustas ta Eesti vangistatud vabadusvõitlejate abistamise toimkonna sekretärina 1984–1989. 

1993. aastast elab Mari-Ann Kelam Eestis. Aastatel 1993–1996 oli ta Eesti välisministeeriumi pressiesindaja, 1996–1999 Isamaaliidu välissekretär. 

Ta oli IX Riigikogu (1999–2003) ja XI Riigikogu (2009–2011) liige. 

Kelam on olnud ka Isamaaliidu juhatuse liige ning on Isamaa Viimsi piirkonna juhatuse liige ja Viimsi vallavolikogu aseesimees.

Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 4 (Harju- (v.a Tallinn) ja Raplamaa) 280 häält ning ei osutunud valituks.

Isiklikku
---------

1991. aastal abiellus ta Tunne Kelamiga.

Tunnustus
---------

* 2006 – Riigivapi IV klassi teenetemärk
* 2020 – EELK Teeneteristi III järgu orden

Teoseid
-------

* "Kogu südamest", SE&JS 2002, ISBN 9985854446

Viited
------

1. ↑  Mari-Ann Kelam ei hakka kasutama kuluhüvitisi
2. ↑  [ Mari-Ann Kelami tutvustus näituse "Hüvasti, Charlie! 20 aastat kommunismi kokkuvarisemisest" kataloogis. Vaadatud 10.01.2023.

Välislingid
-----------

* Annika Koppel, Mari-Ann Kelam, Postimees Extra, 10. august 1996
**Ülo Raidma** (4. jaanuar 1940 Toila – 16. oktoober 2023) oli eesti võrkpallur.

Raidma lõpetas 1958. aastal Ahtme Keskkooli ja 1964. aastal Tallinna Pedagoogilise Instituudi kehakultuuriteaduskonna.

Sportlik karjäär
----------------

Sportimisega alustas Raidma 1953. aastal. Võrkpallitreeningutele läks aastal 1955 ja oli Hans Puki õpilane, hiljem juhendasid teda Raimund Pundi, Hugo Huimerind ja Ivan Dratšov. Ülo Raidma tuli 1968. aastal Tallinna Kalevi meeskonnas Nõukogude Liidu meistriks, 1970. aastal sai Nõukogude Liidu meistrivõistlustel 4. koha. Meistersportlaseks sai ta 1964. aastal. Tema pikkus oli 186 cm.

Ülo Raidma mängis Nõukogude Liidu meistrivõistlustel läbi aastate Tallinna Kalevi meeskonnas ja aastatel 1958–70 Eesti koondises. Tallinna Pedagoogilise Instituudi meeskonnas tuli aastatel 1960 ja 1961 Eesti meistriks ning aastatel 1961 ja 1962 karikavõitjaks. Kalevi auliige oli Raidma aastast 1968.

Töömeheaastad
-------------

Hiljem oli ta aastatel 1965–1967 Kohtla-Järve Ehitustrusti spordiinstruktor ja 1967–1999 Tammiku kaevanduses spordiinstruktor ja lõhketööjaoskonna tööline. Raidma tegutses võrkpalliklubi Viro asepresidendina ja treenerina.

Muud
----

Raidma kuulus 1968. aastal Nõukogude Liidu meistriks tulnud legendaarse Tallinna Kalevi koosseisu, kes võitis võistluste viimases mängus armee esindusmeeskonna Moskva AKSK tulemusega 3:0. Seda saavutust loeti 1968. aastal Eestis rahvuslikuks kangelasteoks. Võrkpalli mängis Raidma kõrge vanuseni.

Tema võistkonnakaaslase Kalle Kuke sõnul oli Ülo Raidma võistkonna esimene vahetusmängija: "Väga oluline mängija, peaaegu põhikuuiku mees. Ta oli tore ja sõbralik inimene."

Hobi korras tegeles ta pensionipõlves maalikunstiga ning avas 2021. aastal sünnilinnas Toilas, pritsikuuris maalinäituse.

Viited
------

1. ↑  Ülo Raidmaa. Eesti Spordi Biograafiline Leksikon.
2. 1 2  Suri Nõukogude Liidu võrkpallimeister Ülo Raidma. sport.err.ee, 17. oktoober 2023.
3. ↑  Suri Ida-Virumaa läbi aegade parim võrkpallur Ülo Raidma. pohjarannik.postimees.ee, 16. oktoober 2023.

Välislingid
-----------

* Ülo Raidma. Eesti Spordi- ja Olümpiamuuseum
* Täpselt täna nelikümmend aastat tagasi. ekspress.delfi.ee, 4. september 2008.
* Vaata, kuidas "Kalev 68" mehi 2018. aastal meenutati ja tänati. sport.postimees.ee, 17. oktoober 2023.
Paluniidud on kujunenud palumetsadest, harvem laanemetsadest, neid on ka varem põlluna kasutatud aladel. Paluniite leidub kõrgema asendiga tasandikel, lamedatel kühmudel ja künnistel. Tüüpilised on leetunud-, gleistunud leetunud- või näivleetunud saviliiv- ja liivasavimullad, harvem liivmullad liivsavil. Kooslused on võrdlemisi liigivaesed. Paluniite esineb suhteliselt väikeste laikudena Kagu-Eesti lavamaal ja Kesk-Eesti tasandikul, mujal harva. Niisked paluniidud moodustavad ülemineku soostunud niitudele. Soostunud niidud levivad liigniisketel muldadel, kus mullas on tekkinud kuni 30 cm paksune turbakiht.

### Kuiva paluniidu kasvukohatüüp

Harilik lodjapuu Kuiva paluniidu relieefiks on mõhnastikud, sandurid ning harvem luidete nõlvad. Mullad on tüübilt leetunud liivamullad või saviliivmullad, mille ülakiht on perioodiliselt kuiv. Puurindes võib leida üksikuid, omavahel liitumata võraga puid, näiteks arukaski, sookaski, mände või kuuski. Mänd on Eestis levinuim puuliik, millele järgevad kask ja kuusk. 

Põõsarinde esinemine on harv, kuid selle esindajateks võivad olla kadakas, paakspuu, lodjapuu või pajud. Neist harilik paakspuu on meie metsades kõige arvukam alusmetsa liik.

#### Kuiva paluniidu taimekooslused

Tähtsamateks kuiva paluniidu kasvukohatüübi taimekooslusteks loetakse lamba-aruheina-jussheina kooslust, võnk-kastevarre kooslust, hariliku kasteheina - punase aruheina kooslust, maarjaheina - punase aruheina kooslust.

### Niiske paluniidu kasvukohatüüp

Niiske paluniidu kasvukohatüübi relieefiks on mõhnade, sandurite või saviliivmoreenist kühmude madalamad osad või nendevahelised madalad nõod. Mullaks on gleistunud saviliivmullad, mis on enamasti ülaveest küllastunud. Puurindes kasvab üksikult soo- ja arukaski. Põõsarindes esineb paju ja paakspuud. Rohurindes ohtralt kõrrelisi ja tarnu.

#### Niiske paluniidu taimekooslused

Tedremaran
Tähtsaimaks niiske paluniidu kasvukohatüübi koosluseks loetakse tedremarana - luht-kastevarrekooslust, kus luht-kastevars on domineerivaks liigiks ning tedremaran esineb karaktse liigina. Tedremaranat on lihtne teistest maranatest eristada, sest taime õiel on vaid neli kroonlehte, teistel maranatel viis.

Nimetatud koosluse tüüpilisteks liikideks on veel näiteks punane aruhein, maarjahein, mitmeõiene piiphein, mugultimut, keraluga, niitluga, soo-ohakas.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Paal, J. (1997). Eesti taimkatte kasvukohatüüpide klassifikatsioon. Tallinn. Lk 160-163.
2. ↑  Tokko, U. (kuupäev puudub). Taimekooslused. Eesti Bioloogiaõpetajate Ühing.
3. ↑  Katre Ratassepp. „Kuidas läheb Eestimaa metsadel?" *Eesti Maavara*. Vaadatud 9. juuni 2023. https://eestimaavara.ee/kuidas-laheb-eestimaa-metsadel/.
4. ↑  Aitsam, Viio, Allan Sims, Tarmo Tolm, Maris Nikopensius, Helen Karu, Madis Raudsaar, Mati Valgepea, Tiiu Timmusk ja Enn Pärt. „Statistiline mets. 20 aastat statistilist metsainventeerimist Eestis". *Keskkonnaagentuur*, 2019. Vaadatud 9. juuni 2023. https://keskkonnaagentuur.ee/media/884/download.
5. ↑  Rautavaara, T. (1998). Kuidas meie taimi kasutada. Sinisukk. Lk 168-169.

INDEKSIGA
Sněžka 1900. aastal
**Sněžka** (tšehhi keeles) ehk **Śnieżka** (poola keeles) on mägi Tšehhi ja Poola piiril, Sileesia mäestiku silmapaistvaim punkt Krkonoše mägedes. Mäe tipp on 1603 meetrit üle merepinna ning tegu on Tšehhi, Alam-Sileesia vojevoodkonna (Poola), Krkonoše mäestiku ja kogu Sudeetide kõrgeima mäega. 

Sněžka oli üks esimesi turistiderohkeid Euroopa mägesid. Selle peamiseks põhjuseks võib pidada väheseid tehnilisi raskusid mäkketõusul ja asjaolu, et alates XVI sajandist tulid paljud külastajad lähedalasuvasse Cieplice Śląskie-Zdrój kuurorti. Visuaalselt domineeriv Sněžka Krkonoše mäestikus oli kuurordi külastajate jaoks oluline vaatamisväärsus. 

Esimene ajalooline teade tipputõusmisest pärineb 1456. aastast, kui tundmatu Veneetsia kaupmees otsis mäelt vääriskive. Hiljem tekkisid mäestikule kaevandusasulad. Peamiselt kaevandati vaske, rauda ja arseeni. 

Mäe esimene saksakeelne kirjalik mainimine oli Georg Agricola poolt 1546. aastal nimega *Riseberg* ('hiiglaslik mägi', vrd *Riesengebirge* 'hiiglaslikud mäed'). Viisteist aastat hiljem ilmus nimi *Riesenberg* Martin Helwigi Sileesia kaardile. Saksa nimi muudeti hiljem *Riesenkoppe*'ks ('hiiglaslik tipp') ja lõpuks *Schneekoppe*'ks ('lumetipp', 'lumine pea').

Mäe tippu ehitati puidust ilmajaam umbes 1900. aastal. See oli ainus ilmajaam Kesk-Euroopas, mis teisest maailmasõjast puutumata jäi. See lammutati 1980. aastatel.

Tänapäeval
----------

Poola meteoroloogia vaatluskeskus, 2006
Vaade Sněžka tipust
Mäe üks külg asub Tšehhis, teine Poolas. Piirkond on eriti populaarne suvel Tšehhi, Poola ja Saksa turistide seas, pakkudes selle piirkonna ainulaadses mägikeskkonnas matkamise võimalusi. 

Poola poolele ehitati 1974. aastal kettakujuline observatoorium koos ilmajaama ja restoraniga ning Püha Laurentiuse kabel. Tšehhi poolel asuvad postkontor ja köistee, mis ühendab tipu mäe põhjaküljes asuva Pec pod Sněžkou linnaga. 

2004. aastal ehitati mäe tippu ka uus postkontor ja vaatlusplatvorm. Vana postkontor oli suletud alates 1980. aastatest. 

2014. aastal asendati Pec pod Sněžkou linnast Sněžka tippu viiv vana köistee uuega, mis võimaldab tunnis mäe tippu viia kuni 250 külastajat. Uus köistee kasutab moodsaid neljakohalisi kabiine. 

Samuti on palju tähistatud matkaradasid Poolast, peamiselt Karpaczi linnast. Karpaczist Kopasse (1377 m kõrgusel) on võimalik liikuda istetõstukiga, mis lühendab teed mäe tippu märkimisväärselt.
Tomáš Nosek 2017. aastal Grand Rapids Griffinsis mängimas
**Tomáš Nosek** (sündinud 1. septembril 1992 Pardubices) on Tšehhi jäähokimängija, kes mängib NHL-i klubis New Jersey Devils ründajana vasakäärel.

Ta alustas klubikarjääri kodulinna klubis HC Dynamo Pardubice, mille koosseisus debüteeris ta Tšehhi kõrgliigas hooajal 2011–12.

2014. aastal suundus ta Põhja-Ameerikasse, sõlmides lepingu NHL-i klubiga Detroit Red Wings. Ta asus mängima American Hockey League'is Red Wingsi noorteklubis Grand Rapids Griffins, kellega võitis 2017. aastal Calder Cupi.

NHL-is tegi ta Red Wingsi meeskonnas debüüdi 26. detsembril 2015 mängus Nashville Predatorsi vastu. 2016. aasta mais pikendas ta Red Wingsiga lepingut kahe aasta võrra. Esimese värava lõi ta NHL-is 28. märtsil 2017 mängus Carolina Hurricanesi vastu.

2017. aasta juunis liitus ta Vegas Golden Knightsiga, kus mängis kokku neli hooaega.

2021. aasta juulis sõlmis ta kaheaastase lepingu Boston Bruinsiga. 2023. aasta juulis sõlmis ta üheaastase lepingu New Jersey Devilsiga.

Viited
------

1. ↑  "Boston Bruins Announce Free Agent Signings and Transactions". nhl.com. 28.7.2021. Vaadatud 24.10.2021
2. ↑  "Devils sign free agent forward Tomas Nosek". New Jersey Devils. 19. juuli 2023. Vaadatud 19. juulil 2023.

Välislingid
-----------

* Tomáš Nosek NHL.com lehel
* Tomáš Nosek hockeydb.com lehel

| * v
* r
New Jersey Devils |
| --- |
| 
**Väravavahid**: Akira Schmid **·** Vítek Vaněček |
| 
**Kaitsjad**: Kevin Bahl **·** Dougie Hamilton **·** Luke Hughes **·** John Marino **·** Colin Miller **·** Jonas Siegenthaler **·** Brendan Smith |
| 
**Ründajad**: Nathan Bastian **·** Jesper Bratt **·** Erik Haula **·** Nico Hischier **·** Jack Hughes **·** Curtis Lazar **·** Michael McLeod **·** Timo Meier **·** Dawson Mercer **·** Tomáš Nosek **·** Ondřej Palát **·** Chris Tierney **·** Tyler Toffoli |
Sarah-Jayne Blakemore (2015)

**Sarah-Jayne Blakemore** (sündinud 11. augustil 1974) on Briti neuroteadlane, Briti Akadeemia liige. 

Ta lõpetas 1996. aastal Oxfordi Ülikooli bakalaureusekraadiga eksperimentaalse psühholoogia alal. Doktorikraadi (PhD) sai ta aastal 2000 University College Londonist. 

Blakemore'i uurimisvaldkond on kognitiivne neuroteadus, peamised uurimisteemad on sotsiaalse tunnetuse arenemine ja otsustusprotsess noorukieas. Ta on University College Londoni ajuteaduse teaduskonna kognitiivse neuroteaduse instituudi kognitiivse neuroteaduse professor.

Blackmore'i isa on neurobioloog Colin Blakemore, Londoni Kuningliku Seltsi liige.

Tunnustus
---------

* 2013 – Royal Society Rosalind Franklin Award
* 2018 – Kuningliku seltsi teadusraamatu auhind ("Inventing Ourselves")
* 2018 – valiti Briti Akadeemia liikmeks

Teosed
------

* 2018 – "Inventing Ourselves: The Secret Life of the Teenage Brain", PublicAffairs

Viited
------

1. ↑  Sarah Jayne Blakemore. ucl.ac.uk

Välislingid
-----------

* The Neuroscience of the Teenage Brain - with Sarah-Jayne Blakemore. Youtube, 22. august 2018
**Soltau mänguasjamuuseum** (saksa: *Spielzeugmuseum Soltau*), varem **Põhja-Saksa mänguasjamuuseum** (saksa: *Norddeutsche Spielzeugmuseum*) Soltaus põhineb erakogul. Selle asutas 1984. aastal Hannelore Ernst.

Mänguasjamuuseum Soltaus
Külgvaade
Muuseum asub noteeritud hoones, mis koosneb Soltau kesklinnas olevast kauplusest ja majast. Väljapanekud neljast sajandist tuletavad meelde mänguasjade ja kultuuri ajalugu. Lisaks kõige mitmekesisematest materjalidest tehtud nukkudele on seal nukumajad, -toad, -köögid ja -poed, samuti mudelraudteed ning tinast ja puidust mänguasjad, *Laterna Magica* seadmed ning suur hulk kaisukarusid ja täidetud mänguasju. On ka võimalus mängida mõne mänguasjaga. Muuseumi pindala on kokku 600 m² ja seal käib 40 000 külastajat aastas. 

Väljapaneku nael on *Dingley Hall*, 3 m lai ja 2 m kõrge nukumaja, mis osteti 2003. aastal 190 000 euro eest Christie's oksjonimajast Londonis. See väljapanek on siiski vaid osa väärtuslikust kogust, mis esindab aastakümneid tööd.

Selle tähtsa kogu püsiva olemasolu tagamiseks moodustati heategevuslik fond *"Stiftung Spiel: Historisches Spielzeug - innovative Spielräume"*, mis juhib muuseumit 1. augustist 2005. Ernsti perekond andis oma mänguasjakogu fondile üle.

Välislingid
-----------

* Soltau mänguasjamuuseumi veebileht
**Obinitsa Issanda Muutmise kirik** on Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku Obinitsas asuv kirik.

Kiriku kõrval asub Obinitsa surnuaed.

Ajalugu
-------

Obinitsa kirik 2023. aastal
Kunagise Obinitsa kool-kiriku ehitust alustati aastal 1897, hoone pühitseti 1904. aastal. Baltimaades ainulaadne kool-kirik oli puust kahekorruseline kellatorniga hoone. 1950. aastal suleti kirik, hoone anti kasutada koolile. 

Kogudusele anti uue kiriku rajamiseks üks hektar maad ja kaks vana mahajäetud hoonet. Obinitsa uus kirik asub Obinitsast Piusale viiva maantee ääres surnuaia kõrval. Nõukogude võimu ajal selline tegevus oli põhjendatud sellega, et vastavalt leninlikule dekreedile tuleb kool kirikust lahutada ning koguduselt võtta kooli tarbeks kirikuhoone. Selline tegevus põhines toonase Eesti NSV Ministrite Nõukogu esimehe Arnold Veimeri kirjalikul korraldusel Meremäe valla täitevkomitee esimehele. 

1950. aastal alustas kohalik preester Vilemon Talomees vaatamata takistustele kohaliku kogukonna toetusel uue kiriku ehitamist. Algul töötas preester üksinda, hiljem liitusid tema initsiatiivil ja palvel ka koguduse liikmed. 1951. aastal tehti palju takistusi häirimaks kiriku ehitust. Kiriku ehitust ei toetanud ka Võru maakonna praostkond, nemad tegelesid Meeksi kiriku ehitamisega. 9. jaanuaril 1952 alustati takistustest hoolimata kiriku sisekujundamist. Valga Issidori peakirik andis Obinitsa kogudusele üle Tõrva kiriku varad (kirikukell, ikoonid, kroonlühter, küünlajalad, altar, preestri teenistusriided). Palju annetasid (ehitusmaterjale) kiriku ehitusele kohalikud talumehed, palka ei olnud meestele kuskilt maksta. Toetas ka Eesti Piiskopkond. 15. juunil 1952 pühitseti sisse tellinguis kirik. Obinitsa Apostliku Õigeusu kiriku pühitses Tallinna piiskop Roman Issanda Muutmise auks. 

27. oktoobril 1953 andis piiskop Roman Vilemon Talomehele tänukirja, et ta on ennastsalgavalt ja ohvrimeelselt rakendanud kõik oskused, parima tahte ning tööjõu Obinitsa kogudusele uue nägusa kiriku ja kõrvalhoonetega preestrimaja ehitamiseks. Tema tööd on õiglaselt hinnanud ka püha patriarh, kes autasustas teda paalitsa (vaimulik mõõk) kandmise õigusega.

Vaata ka
--------

* Vene Õigeusu Kiriku Tallinna vikaarpiiskopkonna praostkondade ja koguduste loend, Petserimaa praostkond

Viited
------

1. ↑   Jüri Naarits. *Meie kodu on Vastseliina*, Käsikiri.
**Kazłoŭščyna** (transkribeerituna **Kazlovštšõna**) on alev Valgevenes Hrodna oblastis Dziatłava rajoonis. Alev on Kazłoŭščyna külanõukogu halduskeskuseks. Asula nimi on poola keeles *Kozłowszczyzna*.

Kazłoŭščynas on puidutööstus ja toiduainete tööstus, sealhulgas ka Dziatłava veini- ja viinavabrik. Alevis on keskkool ja laste muusikakool, lisaks asuvad seal veel kolm raamatukogu ja kultuurimaja. Vaatamisväärsusteks on õigeusu kirik XX sajandi algusest ja XIX sajandist pärinev mõisakompleks.

Ajalugu
-------

Alevit mainitakse esimest korda XVIII sajandil. Toona asus asula Navahradaki vojevoodkonnas.

Poola kolmandal jagamisel aastal 1795 läks Kazłoŭščyna Venemaa koosseisu,saades aleviks. Asula kuulus Hrodna kubermangu. XIX sajandi teisel poolel rajati asulasse uhke pargiga mõisakompleks. Aastal 1897 sai Kazłoŭščynast taas küla.

Pärast Esimest maailmasõda kuulus Kazłoŭščyna Poola koosseisu, 1939. aastast Nõukogude Liitu. Teise maailmasõja ajal tapeti kõik alevikus elanud juudid (üle 300 inimese). Aastal 1948 sai asulast uuesti alev.

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 2. juuni 2015. Vaadatud 24. juunil 2015.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
**Heli-Kristi Kultas-Ilinsky** (sündinud 23. juunil 1937 Tallinnas) on eesti päritolu neuroteadlane.

Õpetaja Leopold Raudkepp ristis ta 25. detsembril 1937.

Eestis elas ta neli esimest eluaastat, 1941. aastal küüditati ta perega Siberisse. Pärast vangilaagreid ja asumisi elas ta 1961. aastani Komimaal Uhtas. Doktorikraadi kaitses Kristi Kultas-Ilinsky aastal 1965 Moskva Riiklikus Ülikoolis Aju-uuringute instituudis. Pärast seda töötas Kristi Kultas lühikest aega Harkus eksperimentaalbioloogia instituudis. Kuna Eestis vastavat laborit polnud, töötas ta üheksa aastat Moskvast sada kilomeetrit eemal Puštšino bioloogiakeskuses, uurides seal mäluga seotud ajuosa histoloogiat ja neurokeemiat, sealhulgas hipokampust.

1975. aastast on ta teadustööd teinud USA-s, kuhu emigreerus koos oma neurokirurgist abikaasa Igor Ilinskyga. USA-s on Kristi Kultas-Ilinsky koos abikaasaga uurinud peamiselt basaaltuumi ja talamust.

Isiklikku
---------

Eestis ilmus 2010. aastal Kristi Kultas-Ilinsky ja tema isa Nikolai Kultase elust raamat "Kultaste saaga" (Tammerraamat, koostanud ja toimetanud Mall Jõgi).

Välislingid
-----------

* Kristi Kultas-Ilinsky ETV telesaates "Püramiidi tipus", 2012
* Tiit Kändler. "Oma saatusest suurema teadlase lugu". Eesti Päevaleht, 2010
* Valve Raudnask. "Kultase tütar: läbi Siberi ja Moskva Ameerikasse". Elukiri, 2010
**Oceani 11** (Ocean's 11) on Lewis Milestone'i 1960. aasta põnevuskomöödia. Filmis mängivad teiste seas ka nn. Rat Pack - Frank Sinatra, Dean Martin, Sammy Davis noorem, Peter Lawford ja Joey Bishop.

Film esilinatus Las Vegases 3. augustil 1960 ja mujal 10. augustil 1960.

2001. aastal tehti filmi põhjal uusversioon Oceani 11 – kõrged panused, millele tehti ka kaks järge - Oceani kaksteist (2004) ja Oceani kolmteist (2007).

Sisu
----

11 USA jalaväe 82. langevarjurite diviisi (*82nd Airborne Division*) veterani Danny Oceani ja Jimmy Fosteri juhtimisel saavad kokku suureks plaaniks - röövida uusaastaööl viit Las Vegase kasiinot samaaegselt: Sahara, Riviera, Desert Inn, Sands ja Flamingo.

Rööv on sõjaväelise täpsusega läbi planeeritud. Josh Howard läheb tööle prügiauto juhiks, teised lähevad sihtmärkideks olevatesse kasiinodesse mitmesugustele töödele. Elektripostidele on paigaldatud lõhkeseadelised ja kasiinode varuelektrisüsteemid on ümber kaabeldatud, et nad avaksid hoopis kasiinode varakambrid. Täpselt uusaastaöö keskööl lastakse elektripost õhku ning Las Vegas Strip jääb pimedusse, samal ajal kui kasiinodes töötavad Oceani jõugu liikmed hiilivad varakambritesse ja viskavad kogu saadud raha prügikastidesse. Howard prügiauto juhina korjab need autosse peale, pääsedes nii politsei teesulgudest läbi. Raha peidetakse linnast välja prügimäele ja rööv paistab olevat õnnestunud.

Kuid kohe peale röövi sureb jõugu elektrik Tony Bergdorf keset Las Vegas Stripi südameinfarkti, mis äratab politsei kahtluse, kes hakkavad uurima, kas tema surm oli seotud suurrööviga. Endine gängster Duke Santos saab kokku kasiinode ülemustega ja lubab vaevatasu eest nende raha tagasi saada. Kuna rööv oli hästi kavandatud, kahtlustab ta algul maffiat, kuid ta põrandaalusted kontaktid ei ole asjaga seotud. Tema kihlatuks on aga Fosteri ema, proua Restes, kes mainib, et Forster ja Ocean teenisid koos armees ning on parasjagu Las Vegases. Saanud politseilt teada, et Bergdorf võitles koos Oceani ja Fosteriga samas üksuses, nuputab ta Fosteri ja Oceani plaani välja selleks ajaks, kui Bergdorfi surnukeha jõuab matusebüroose.

Duke nõuab Oceanilt poole jõugu saagist, mispeale jõuk otsustab peita raha Bergdorfi kirstu, peale 10 000 dollari tema lese jaoks. Raha plaanitakse tagasi saada, kui kirst saabub San Franciscosse. Matusekorraldaja aga veenab Bergdorfi leske matma ta Vegasesse, mispeale Bergdorfi põrm tuhastatakse - koos kogu kirstu peidetud rahaga.

Osatäitjad
----------

### Oceani jõuk

* Frank Sinatra - Danny Ocean
* Dean Martin - Sam Harmon
* Sammy Davis noorem - Josh Howard
* Peter Lawford - Jimmy Foster
* Joey Bishop - "Mushy" O'Connors
* Richard Conte - Tony Bergdorf
* Henry Silva - Roger Corneal
* Buddy Lester - Vince Massler
* Richard Benedict - George "Curly" Steffans
* Norman Fell - Peter Rheimer
* Clem Harvey - Louis Jackson

### Teised

* Angie Dickinson - Beatrice Ocean
* Cesar Romero - Duke Santos
* Ilka Chase - proua Restes
* Jean Willes - Gracie Bergdorf
**Rudolf** (suri 1415) oli katoliku piiskop Skaras (Rootsis) ja Schwerinis. Ta resideeris Bützowis.

Rudolf oli hertsog Johann I ja selle naise Agnese poeg. Ta oli Skara piiskop aastatel 1386–1390 ja seejärel Schwerini piiskop kuni oma surmani.

1392. aastal oli Rudolf seotud Mecklenburgi Maarahuga.

1407. aastal oli ta osaline Stralsundi preestrite põletamise asjas, kuna tema ülesandeks oli anda vägivallatsejatele kohtuotsus. Kui süüdistatav ei ilmunud oma kohtu ette, kuulutas ta Stralsundi linnapea, linnavolikogu ja kodanike suhtes interdikti. Interdikt tühistati 1416. aastal pärast Rudolfi surma ja pärast suure rahasumma maksmist. Rudolfi järglane kasutas raha Schwerini toomkiriku kaunistamiseks. Punane kiri toomkirikus ütleb: *Dith hebben de Sundeschen mothen buwen, datt se de papenn verbrannt haddenn* ('Stralsundi kodanikud pidid selle üles ehitama pärast seda, kui nad olid preestrid ära põletanud' või 'selle [toomkiriku löövi] on Stralsundi kodanikud ehitanud [meeleparanduseks] pappide põletamise pärast').
**Anneli Siimussaar** (sündinud 2. aprillil 1972) on eesti omavalitsustegelane ja muuseumitöötaja.

Ta õppis aastatel 1979–1987 Palupera 8-klassilises Koolis ja 1987–1991 Tartu Pedagoogilises Koolis. Aastatel 2006–2009 õppis ta ja lõpetas Sisekaitseakadeemias halduskorralduse eriala. 2018. aastal sai Tartu Ülikoolist sotsiaalteadustemagistri kraadi kultuurikorralduse erialal. 

Ta oli aastatel 1991–2000 õpetaja Villevere algkoolis, 2005–2009 Imavere valla arendusnõunik ja 2009–2013 abivallavanem.

20. novembril 2013 sai temast Võhma linnapea, kus ta oli ametis 2017. aastani. Ta on Põhja-Sakala vallavolikogu sotsiaalkomisjoni esimees.

Alates aprillist 2018 juhib ta Eesti Piimandusmuuseumi Imaveres.

Viited
------

1. ↑  "Imavere abivallavanemast sai Võhma linnapea". Maaleht, 13. november 2013
2. ↑  Eesti Piimandusmuuseumi töötajad. Vaadatud 15. augustil 2020

Kirjandus
---------

* "Anneli Siimussaar Põhja-Sakala Vallavolikogu liige, sotsiaalkomisjoni esimees". Leole nr 9, 1. september 2018. Lk 8