recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Audru valla vapp
**Audru valla vapp** on Eesti endise haldusüksuse Audru valla vapp.

Vapp kinnitati 31. märtsil 1994.

Audru valla vapi autor on AGE Pärnu.

Vapi kirjeldus
--------------

Audru valla vapp on S-lõikelise vasakult langeva hõbedase vardaga kaldjaostatud kilp, mille ülemine väli on roheline ja alumine must. Vapikilpi ümbritseb peen hõbedane raamjoon. Ülemise osa keskel optilises tsentris paikneb hõbedane kujund. Kujund koosneb neljast stiliseeritud tammelehest, neljast kolmnurgast ja kaheksast ringist, mis kõik on vaheldumisi paigutatud ümber hõbedase ringi.

Põhjendus
---------

Hõbedane varras sümboliseerib Audru jõge, mis algab Lavassaare järvest ja suubub Pärnu lahte. Must tähistab soid ja rabasid ning roheline metsa ja põllumaad.

Vapi kasutamise kord
--------------------

1. Valla vapi kujutist kasutatakse volikogu ja valitsuse pitsatitel ja blankettidel.
2. Valla vapi kujutist võib kasutada:
	1. Vallavalitsuse hallatavate asutuste pitsatitel ja blankettidel.
	2. Volikogu, vallavalitsuse ja vallavalitsuse hallatavate asutuste siltidel, esindusruumidel, meenetel, ametimärkidel, autasudel ja muudel ametlikel trükistel.
	3. Valda läbivate suuremate maanteede ääres valla piire tähistavatel märkidel.
3. Vallavalitsuse loal võib valla vapi kujutist kasutada:
	1. Üldkultuurilistel vallale kasulikel mitteärilistel eesmärkidel tasuta.
	2. Ärilistel eesmärkidel vallaga sõlmitud lepingu alusel lepingus märgitud viisil ja mahus tasu eest. Valla ees erilisi teeneid omava isku võib vallavalitsus vabastada tasu maksmise kohustusest, kuid vapi kujutise kasutamise viis, maht ja muud olulised tingimused tuleb kirjalikult kokku leppida.

Vapi ajalugu
------------

Vapp on kinnitatud Audru valla vapina 31. märtsil 1994. Lavassaare valla ja Audru valla ühinemisel, 20. oktoobril 2013 tekkinud uue omavalitsusüksuse Audru valla lipu ja vapina jäid kasutusele endised Audru valla sümbolid. Lavassaare valla sümboolika anti aga hoiule Lavassaare Külaseltsile.

Vaata ka
--------

* Audru valla lipp
* Lavassaare valla vapp
* Pärnu maakond

Välislingid
-----------

* Audru valla sümboolika valla kodulehel
* Omavalitsuste sümbolid Riigikantselei lehel - Audru vald
Vilhems Munters (vasakul), Joachim von Ribbentrop (keskel) ja Karl Selter (paremal) mittekallaletungipakte alla kirjutamas, juuni 1939
**Vilhelms Munters** VR I/3 (ka *Wilhelm Munter* ja *Wilhelm Munters*; 25. juuli 1898 Riia – 11. jaanuar 1967 Riia) oli eesti-baltisaksa päritolu Läti poliitik ja diplomaat.

1925. aastal anti talle Vabadusristi I liigi 3. järk, tunnustades tema tööd ohvitseri asetäitjana. 1934 anti talle Kotkaristi I klassi teenetemärk. Tegi karjääri Läti välisministeeriumis, oli aastatel 1936–1940 Läti Vabariigi välisminister. 

1940 deporteeriti Venemaale, kus algul töötas õppejõuna, pärast Saksa-Nõukogude sõja puhkemist arreteeriti. Mõisteti vangi "aktiivse nõukogudevastase tegevuse" eest; vabastati pärast Stalini surma (1954). 

1960. aastatel elas taas Riias ja töötas Läti NSV Teaduste Akadeemias. Avaldas NSV Liidu ajakirjanduses nõukogudemeelseid artikleid. 

Vilhelms Munters on maetud Riia metsakalmistule.

Viited
------

1. ↑  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 17890 (vaadatud 01.05.2015)
2. ↑  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 15406 (vaadatud 01.05.2015)
Kalifa Cissé (2008)
**Kalifa Cissé** (sündinud 9. jaanuaril 1984 Dreux's) on endine Mali jalgpallur, kaitsev poolkaitsja või keskkaitsja.

Cissé mängis klubikarjääri jooksul Portugali klubides Estoril ja Boavista, Inglismaa klubides Reading, sealhulgas hooajal 2007–08 Premier League'is, lüües seejuures 26. detsembril 2007 mängus Tottenham Hotspuri vastu oma karjääri ainsa värava Inglismaa kõrgliigas, Bristol City ja Derby County, USA-s Major League Socceri (MLS) klubis New England Revolution ning Tai kõrgliigaklubides.

2018. aasta juunis sõlmis ta üheaastase lepingu Austraalia kõrgliigaklubiga Central Coast Mariners. Ta teatas jalgpallurikarjääri lõpetamisest 2019. aasta jaanuaris, alustades seejärel tööd treenerina Central Coast Marinersi akadeemias.

Cissé esindas Malid koondises aastatel 2008–2012 kokku viiel korral.

Viited
------

1. ↑  "Central Coast Mariners sign former Premier League defender". FourFourTwo. 28.6.2018. Vaadatud 22.1.2019
2. ↑  "'I'm getting out of the way: Star Mariners import swaps A-League for Academy". ftbl.com.au. 30.1.2019. Vaadatud 11.2.2019
Külgvaade kolmnurk- ja segmentmurdfrontoonidega akende kohal ning võnksiirdega karniisiga.
Otsmine fassaad
**Tšernihivi rügemendikantselei hoone** (ukraina keeles *Буди́нок Черні́гівської полково́ї канцеля́рії*, *Будинок Мазепи* 'Mazepa maja') on 17. sajandist pärinev arhitektuurimälestis Tšernihivis, ukraina barokkstiilis profaanarhitektuuri näide.

Ajaloost
--------

Ehitis on üks vähestest säilinud näidetest 17. sajandi lõpu Ukraina majutushooneist ja üks kahest säilinud kasakarügementide administratiivhoonest (teine, Kiievi kasakarügemendi hoone asub Kozeletsis).

Maja ehitati 1690. aastatel linnaväljaku lõunaküljele detinetsi territooriumile. See on ühekorruseline viilkatusega krohviga kaetud tellishoone. Peasissekäik jääb põhjasuunda, otsafassaade kroonivad kolmnurkviilud. Baroksed elemendid on ümaraid konsoole jätkava võnksiirdega karniisid, rohke profileeringuga petikud ja raamistused, kolmnurk- ja segmentmurdfrontoonidega pealistatud ümarkaarsed aknad ja nišid. Interjööris jagavad väikesed musta ja valge kujundusega vestibüülid maja läänepoolseks meestepooleks ja idapoolseks naistepooleks, kummaski kaks ruumi. Ruumide all paikneb kuuekambriline kelder, millesse pääses algselt läbi ühe siseruumi; teisest ruumist viis trepp pööningule.

Ehitis sai kahjustada 1718. ja 1750. aasta tulekahjudes. 18. sajandil lisati põhjaseinale kaunistatud fassaadiga vestibüül. 19. sajandil lammutati ahjud, idaseina ja lääneseina murti aknad, lõunapoolne sissepääs ehitati ümber aknaks ja kivikatuse asemel paigaldati plekk-katus.

Aastail 1687-1698 kuulus maja Tšernigivi polkovnik Jakov Kondratjevitš Lõzohubile, seejärel hetman Ivan Mazepale. Hoone funktsioon muutus mitu korda. 17. sajandil ja 18. sajandi algul oli see 1šernigivi kasakarügemendi ametihoone, pärast seda paiknes seal Tšernigivi raekoda, 19. ja 20. sajandil arhiiv. Maja restaureeriti 1954. aastal, 1963. aastal anti hoonele ehitismälestise staatus osana Tšernigivi ajaloolisest keskusest.

Viited
------

1. ↑  House of the regimental office of the Chernihiv regiment. - TurPravda.com

Välislingid
-----------

* Regimental Office Building (Mazepa House), Chernihiv. - cherihiv.travel
* ПОЛКОВА КАНЦЕЛЯРІЯ. - Чернігів стародавній
**Säästva majandusliku heaolu indeks** (inglise *index of sustainable economic welfare*, lühendatult **ISEW**) on majandusnäitaja, mis töötati välja, asendamaks või täiendamaks sisemajanduse kogutoodangu (SKT) näitajat.

Indeksi töötasid 1989. aastal välja Herman Daly ja John B. Cobb. ISEWi peamine eesmärk on mõõta elukvaliteeti parandavat majandustegevust.

ISEW korrigeerib osaliselt SKT-d, lahutades sellest nt keskkonnakahjude ja sotsiaalsete probleemide tõrjumisega seotud kulud ning liites sellele nt kodumajapidamistes tehtava mitterahalise töö väärtuse.

ISEWi indeksi kasutamine on näidanud, et SKT kasv ei tähenda automaatselt heaolu kasvu.

Vaata ka
--------

* Dow Jonesi jätkusuutlikkuse indeksid
* Inimarengu indeks
* Jätkusuutliku ühiskonna indeks
* Tõelise arengu indeks (TAI)

Viited
------

1. ↑  Säästva arengu sõnaseletusi. Säästva Eesti Instituut, SEI Tallinn.  (vaadatud 09.11.2011)

Kirjandus
---------

* Säästva arengu sõnaseletusi. Säästva Eesti Instituut, SEI Tallinn.  (vaadatud 09.11.2011)
Säästva kalanduse juures on väga oluline kalavarude teadlik kasutamine. Tartu Ülikolli Eesti Mereinstituudi teadur Redik Escbaum tutvustamas rannikumere kalastiku pikaajalise seire tulemusi Kihnus merepäevade raames Kihnu Mere Seltsi ruumides.
**Säästev kalandus** (inglise *sustainable fishery*) on kalavarude ökoloogiliselt, sotsiaalselt ja majanduslikult otstarbekas kasutamine.

Säästva kalanduse käigus kalavarud säilivad ja isegi suurenevad. Säästva kalanduse käigus kaitstakse veeökosüsteemide struktuuri ja toimimist pikaajalises perspektiivis.

Peamine probleem säästva kalanduse juures on see, et kalavarude üleekspluateerimine (ülepüük) viib püütava kalakoguse vähenemiseni. Niimoodi võib kalastik kaotada mitmekesisuse ja vastupanuvõime keskkonnamuutustele. Kui ülepüük jätkub, hakkab ökosüsteem järjest läbima kollapsi ja taastumise tsükleid, kusjuures iga tsükkel on eelmisest vähem produktiivne. Samuti tekivad muutused selles, missugune organism millest toitub. Seda kõike püüab säästev kalandus vältida.

Säästev kalandus ühendab teoreetilised teadmised, näiteks asurkonnadünaamika, praktiliste oskuste ja võtetega, näiteks individuaalsete kalapüügikvootide määramisega ja röövpüügi vastu võitlemisega. Säästev kalandus peab lisaks püüdma läbi suruda sobivaid seadusi, kehtestada kaitsealasid, taastada hävinud kalavarusid ning teavitada ja harida üldsust.

Säästev kalandus on oluliseks muutunud alles viimastel aastakümnetel, kui kalastikku on mõjutanud eeskätt inimene, kas siis otseselt või kaudselt. Varem ei olnud maailma rahvastik nii suur ja nad ei mõjutanud keskkonda nii palju.

Vaata ka
--------

* Veeloomade asustamine

Viited
------

1. 1 2  Säästev kalandus Säästva arengu sõnaseletusi. Keskkonnainvesteeringute keskus. Vaadatud 23. jaanuaril 2012
2. ↑  Garri Raagmaa, Jana Maasik, Krista Habakukk. Kalanduspiirkondade säästev areng[*alaline kõdulink*] Põllumajandusministeerium 2008, lk. 9

Välislingid
-----------

* Rahvusvaheline kohuseteadliku kalanduse koodeks aastast 1995
Väike septim G-duuris

**Väike septim** on intervall, mille astmeline suurus on 7 ja tooniline suurus 5 tervetoon. 

Väike septimi enharmooniline intervall on suurendatud sekst. Väike septim on dissoneeriv intervall ja seepärast nõuab lahendust.

Väikese septimi lahendamine
---------------------------

Väikese septimi lahenemisel liigub intervalli ülemine (dissoneeriv) heli väikese või suure sekundi võrra alla ja alumine heli teeb puhta kvardi hüppe üles või jääb paigale. Väikesele septimile on kõige iseloomulikum dominantseptakordi (D7) koostisosa. Lahendusel tajume väikese septimi helisid kui helirea V ja IV astet, mis lahenevad toonika kolmkõla helidesse.

```
  1. var.    2. var.

      
4  IV        IV
3    \III       \III
2                
1     I            
7    /              
6   /
5  V          V - V
```

Peale selle tüüpilise lahenduse võib väikest septimit lahendada igas helistikus vastavalt tema astmete kulgevusele.

Kuula
-----

* väike septim:
	+ üles Helifaili info C-B i
	+ alla Helifaili info C-D i

| * v
* r
Intervallid |
| --- |
| **Puhas** | 
Puhas priim • Puhas kvart • Puhas kvint • Puhas oktav |
| **Väike** | 
Väike sekund • Väike terts  • Väike sekst • Väike septim |
| **Suur** | 
Suur sekund • Suur terts • Suur sekst • Suur septim |
| **Vähendatud** | 
Vähendatud sekund • Vähendatud terts • Vähendatud kvart • Vähendatud kvint • Vähendatud sekst • Vähendatud septim • Vähendatud oktav |
| **Suurendatud** | 
Suurendatud priim •Suurendatud sekund • Suurendatud terts • Suurendatud kvart • Suurendatud kvint • Suurendatud sekst • Suurendatud septim |
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib luuletusest; laulu kohta vaata artiklit Kuldrannake (laul); filmi kohta vaata artiklit Kuldrannake (film); näidendi kohta vaata artiklit Kuldrannake (näidend).* |

---

"Kuldrannake" Tartu Üliõpilaste meeskvarteti esituses 1908. aastal
**"Kuldrannake"** on Ado Reinvaldi luuletus. 

Aleksander Läte lõi 1888 selle sõnadele meeskoorilaulu "Kuldrannake".

Tekst
-----

Kuldrannake,

mil' jõuab laev su kaldale!

Ju vara, kalli koiduga

su poole võtsin purjeta,

silm siiski veel ei kallast näe

siit üle kõrge lainemäe.

  

Kuldrannake,

mil' jõuab laev su kaldale!

Siin alles võõra ilma piir,

ei läigi ranna siniviir

sealt üle elumere vee,

kus lõpeb minu laevatee!

  

Kuldrannake,

mil' jõuab laev su kaldale!

Ma ohkan siin kui väsind lind,

et vaikne elumere pind

ja torm ei laeva lendes a'a -

nüüd hilja sinu randa saan!

  

Kuldrannake,

mil' jõuab laev su kaldale!

Küll õhtu päikse paiste käes

sind nagu juba kaugelt näeks, - 

oh, siiski raske, vilets järg,

sest - tee on hirmus pikk ja märg.
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib Frances Hodgson Burnetti romaanist; 1995. aasta filmi kohta vaata artiklit Väike printsess (film 1995); teiste samanimeliste teoste kohta vaata artiklit Väike printsess (film 1995)* |

---

**"Väike printsess"** (inglise "A Little Princess"; täieliku pealkirjaga "A Little Princess; being the whole story of Sara Crewe now told for the first time") on Frances Hodgson Burnetti (1849–1924) enda 1888. aastal valminud teose "Sara Crewe" põhjal kirjutatud romaan. 

Algmaterjali juurde pöördus Burnett tagasi 1902. aastal, mil valmis kolmevaatuseline näidend "A Little Un-fairy Princess", mis jõudis lisaks Londonile lavale ka New Yorgis, kus see oli Broadwayl päris edukas. Ilmselt see edu sundiski Burnetti veel kord materjali juurde tagasi tulema ja nii ilmus 1905. aastal juba täispikk romaan.

Raamat räägib Indiast Inglismaale kolinud väikesest tüdrukust Sara Crewe'st. Eesti keeles ilmus see noorsooraamat "Looduse kuldraamatu" sarjas 1933. aastal Marta Strandbergi tõlkes (2. trükk 1994).

Selle raamatu järgi on valminud ka hulk filme. Olulisemad neist:

* "A Little Princess" (1917), peaosades Mary Pickford ja Katherine Griffith
* "A Little Princess" (1939), peaosades Shirley Temple ja Mary Nash
* "A Little Princess" (1975), peaosades Deborah Makepeace ja Ruth Dunning
* "A Little Princess" (1986), peaosades Amelia Shankley ja Maureen Lipman
* "Väike printsess" (1995), peaosades Liesel Matthews ja Eleanor Bron

Välislingid
-----------

* Raamatu tekst Gutenbergi projekti lehel (inglise keeles)
**Kuldtiib-säälik** (*Vermivora chrysoptera*) on sääliklaste sugukonda kuuluv lind.

Levik
-----

Kuldtiib-säälik on pesitsusajal levinud Ameerika Ühendriikides ja Kanadas Apalatšide ja Suure järvistu ümbruses. Levikuala on laienemas põhja poole.
Talvitub Mehhiko lõunaosast Colombia, Venezuela ja Ecuadorini. Väga harva eksib ka Euroopasse.

Välimus
-------

Pikkus ligikaudu 11 cm. Isaslinnul on must kurgualune ja valgega piiratud must laik kõrvaalal, kollane pealagi ja laik tiival. Emaslind on sarnane, aga tuhmim. Mõlemal sugupoolel on laialt valge saba alakülg, hallikasvalge keha alapool ning pikk ja sale nokk.

Hübriidid
---------

Kuldtiib-säälik ja temaga väga lähedane välusäälik annavad pesitsuslevila kattuvates osades sageli viljakaid hübriide.

Elupaik, pesitsemine ja toit
----------------------------

Pesitsusaegne elupaik on võsastunud söödipõllud ja karjamaad. Asustab võrreldes välusäälikuga kuivemaid elupaiku.
Kuldtiib-säälik rajab tassikujulise pesa maapinnale või selle lähedale tihedasse taimistusse, kurnas on neli kuni viis muna. Toiduks on putukad ja ämblikud.

Viited
------

1. ↑

Välislingid
-----------

* Avibase
* Birds of North America Online
Sarmati rakettide üleslaskmine Plessetski kosmodroomil asuvatest stardišahtidest
**RS-28 Sarmat** (vene keeles РС-28 «Сармат»; NATO koodnimi **SS-X-30**) on Venemaa viienda põlvkonna strateegiline raketikompleks mitmeastmelise mandritevahelise ballistilise raketiga. 

Raketid lastakse välja stardišahtidest.

Raketis kasutatakse Energomašis Valentin Gluško juhtimisel väljatöötatud vedelkütusel töötava raketimootori RD-264 (loodud 1980. aastatel) moderniseeritud versiooni.

Sarmatiga on võimalik orbiidile lennutada kosmoseaparaate, kuid ka hüperhelikiiruselist juhitavat lendkeha Avangard.

Saritootmises
-------------

Raketikompleks Sarmat töötati välja Tšeljabinski oblastis Miassis asuvas Makejevi raketikeskuses.

Aprillis 2022 teatas Venemaa Kaitseministeerium esimesest edukast Sarmati üleslaskmisest Plessetski kosmodroomil. Novembris 2022 ilmus Vene meedias teade, et alustati Vene uusima ballistilise raketi Sarmat saritootmist.

Viited
------

1. ↑  Генеральный конструктор Владимир Дегтярь: "Сармат" запущен в серийное производство. rg.ru, 23. november 2022

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **RS-28 Sarmat** |
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib viljasülemist, teiste tähenduste kohta vaata artiklit Vihk (täpsustus)* |

---

**Vihk** on korrapäraselt seotud viljasülem. Pärast lõikust köideti sülem kõrtest keeratud sidemega keskkohast kokku, vihu läbimõõt oli 25–30 cm. Vihk käibis ka rahvapärase viljamõõduna.

Eestis seotud vihkudesse põhiliselt rukis, Põhja-Eestis ka sirbiga lõigatud suvivili. Vihud kuivatati kuhilates nagu aun, hakk, naber.

Tähtsaks peeti esimest põllul seotud, tavalisest väiksemat vihku (*hiirevihk*), mille lõikas peremees vastavate rituaalide saatel. Seda hoiti aidas terasid eraldamata jõuludeni, mil see tuppa toodi. Nii loodeti põldude viljakust ja loomade sigivust hoida. Ka viimase köidetud vihu (*pässivihk*) lõikamisel peeti silmas viljaõnne endeid. Vilja seoti vihkudesse kuni 20. sajandi keskpaigani, mil tulid kasutusel teraviljakombainid. Esimese ja viimase vihu lõikamisega seotud kombed kadusid tunduvalt varem.

Viited
------

1. ↑  Eesti etnograafia sõnaraamat. Koostanud Arvi Ränk, toimetanud Õie Ränk. Tallinn 1995. lk 238
2. ↑  Eesti rahvakultuuri leksikon (3. trükk). 2007. Koostanud ja toimetanud Ants Viires. Tallinn, Ühiselu AS trükikoda. Lk 350
Hy-Brasil Orteliuse Iirimaa kaardil 1572. aastast
**Hy-Brasil** (ka Brasil, Hy Breasil, Hy Breasail, Hy Brazil, I-Brasil vms) on müütiline saar Atlandi ookeanis Iirimaast läänes, mida on kujutatud mitmetel kesk- ja uusaegsetel kaartidel. Iiri mütoloogias varjas saart kogu aeg udu, välja arvatud ühel päeval aastas iga seitsme aasta tagant, mil saart võis merelt näha, kuid selleni ei olnud võimalik jõuda.

Merekaartidel esines saar nimega Bracile Iirimaast läänes juba 1325. aastal, mil selle kaardistas Angelino Dulcert. Insula de Brasili nime kandis see Veneetsia kartograafi Andrea Bianco kaardil 1436. aastast, kus saar asus suurema saarestiku lähedal, mida mõnda aega samastati Assooridega.

Ligikaudu 1480. aastast pärinev katalaani kaart nimetab kaht saart "Illa de brasil". Neist üks paikneb Iirimaast edelas (kus pidi asuma müütiline saar) ja teine lõunas Illa verde saarest ehk Gröönimaast.

Kaartidel kujutati Hy-Brasili ümmargusena. Sageli läbis seda ida-läänesuunaline väin või jõgi.

Ehkki saart leida ei õnnestunud, seisis see Galway lahest edelasse jääva mereala kaartidel kuni 1865. aastani, kui seda nimetati Brasil Rock ehk "Brasili kalju".

Vaatamata nime sarnasusele tänapäeva Brasiilia nimega on nende nimede päritolu erinev. Iiri allikates seostatakse Hy-Brasili nime iirikeelse kujuga *Uí Breasail*, mis viitab ühe iiri klanni asutajale Bresailile. Tänapäeva keeleteaduses ei ole nime päritolu suhtes konsensust. Brasiilia nimi tuleneb aga puuliigist portugalikeelse nimetusega *pau-brasil*, mille aluseks on ladina sõna *brasa*, mis tähendab tuletukki.
Konstantin Krõžitski maal "Huutor Väike-Venemaal" aastast 1884
**Huutor** (vene keeles *ху́тор*, ukraina keeles *ху́тiр*, leedu keeles *viensėdis*) on väikse küla tüüp Ida-Euroopas endise Rzeczpospolita aladel, Ukrainas ja Lõuna-Venemaal.

Algselt tähendas sõna külast väljaspool asuvat üksiktalundit. Max Vasmeri hinnangul jõudis sõna slaavi keeltesse germaani aladelt, pärinedes kas siis vanast rootsikeelsest sõnast *hundari* või saksakeelsest sõnast *hufe*. Algselt levinud asulatüüp kujunes XVI-XVII sajandil valdavaks Ukrainas, levides sealt koos kasakatega Lõuna-Venemaale, sellal kui tihedama asustusega Rzeczpospolita aladel kujunesid huutorid sageli mõisadeks. Huutori elanikud pidid sõja korral sõjaväele andma ühe täisvarustuses sõjamehe, kas siis jalaväelase või ratsaniku.

Viited
------

1. ↑  Max Vasmer *Russisches etymologisches Wörterbuch*, Heidelberg 1953–1958
2. ↑  Władysław Kopaliński Słownik wyrazów obcych i zwrotów obcojęzycznych
3. ↑  Futor Słownik geograficzny Królestwa Polskiego. T. II: Derenek – Gżack. Warszawa, 1881.
**Xenophanes** (Ξενοφάνης, 570-480 eKr) oli Vana-Kreeka filosoof, poeet, ja ühiskonna ning religiooni kritiseerija.

Elu
---

Xenophanes oli pärit Kolofonist, Jooniast. Ta filosofeeris erinevates Vahemerepiirkondades, eriti lõuna-Itaalia ja Sitsiilia Kreeka kolooniates, liikudes ühest linnast teise. Ta olevat olnud Archelaose õpilane ning Parmenidese õpetaja. Varem arvati ka et ta oli ka Elea Zenoni, Parmenidese kolleegi õpetaja ning seega ka lähedane Elea koolkonnale. Tänapäeval seda aga tõeks enam ei peata.

Filosoofia
----------

Xenophanese filosoofiast teame eelkõige tema luule kaudu, mida on aga säilinud ainult hilisemate kreeka autorite kirjanduslikes laenudes. Oma luules ta kritiseerib ja heidab nalja paljude kaasaegsete nähtuste ja ideede üle, nagu näiteks kreeka mütoloogia inimesekujuliste jumalate üle, ning pilab ka kreeklaste suurt austust sportlaste vastu. 

Xenophanes hülgas, nagu ka Herakleitos, usu jumalatesse ning sellesse, et jumalad on inimesesarnased. Ta ütles, et Homeros teenis raha sellega, et valetas jumalate ja nende omaduste kohta. Inimese-sarnaste jumalate kohta ütles ta: 

> „"Kui härgadel ja hobustel ja lõvidel oleksid käed ja nad oskaksid kätega maalida ja teha asju nagu inimesed, siis hobused teeksid üllaste ratsude sarnaseid, härjad uljate härgade sarnaseid jumalakujusid ning iga liik kujusid oma kujutise järgi""
> 
> 
>  – Xenophanes: Fragment 15
> 
> 

Selle asemel rääkis Xenophanes ühest jumalast, kes on abstraktne, universaalne, muutumatu, liikumatu ja ka alati ning kõikjal kohalolev. See jumal ei olnud inimesekujuline ega tal ei olnud ka mingeid inimlikke iseloomuomadusi ega nõrkusi. Jumal oli piirideta. Xenophanese mõtlemist peetakse panteistlikuks, ka peetakse teda esimeseks monoteistiks lääne filosoofia ajaloos.

Xenophanes kirjutas ka, et poeedid peaksid rääkima jumalatest ainult selliseid lugusid, mida saab ka ühiskondlikult rakendada. Hiljem võttis Platon sellesama idee omaks. Xenophanes uuris ka fossiile, ning jõudis nende põhjal järeldusele, et kunagi kattis vesi kogu maapinda. Tema epistemoloogiline arusaam oli, et on olemas absoluutne tõde, aga inimesed surelikena ei ole võimelised seda mõistma. Seetõttu saavad inimesed toetuda vaid hüpoteesidele. Võime käituda, nagu teame tõde, aga peame teadvustama endale, et on väga ebatõenäoline, et see, mida me teame, on ka tegelikult tõde. Selle idee võttis hiljem omaks Karl Popper ning see on ka kriitilise ratsionalismi alus.

Kirjandus
---------

* "Filosoofia ajalugu", I köide: antiik- ja feodaalühiskonna filosoofia. Tõlkinud Rudolf Kulpa. RK Teaduslik Kirjandus, Tartu 1947, lk 71–76
Rudy Gestede 2016. aastal Aston Villa särgis
**Rudy Philippe Michel Camille Gestede** (sündinud 10. oktoobril 1988 Essey-lès-Nancys) on Prantsusmaal sündinud Benini jalgpallur, kes mängib ründajana Austraalia kõrgliiga klubis Melbourne Victory ja Benini jalgpallikoondises.

Ta alustas klubikarjääri Prantsusmaa klubis FC Metz, millega liitus 2004. aastal. Klubi põhimeeskonda pääses ta esmakordselt 2007. aastal. Hooajal 2009–10 mängis ta laenul Prantsusmaa tugevuselt kolmanda liiga klubis AS Cannes.

2011. aasta suvel liitus Gestede Inglismaa esiliiga klubiga Cardiff City. Hooajal 2012–13 võitis ta klubiga Inglismaa esiliiga. Hooajal 2013–14 jõudis Gestede mängida kolm mängu ka Inglismaa kõrgliigas, kuid ta saadeti 2013. aasta novembris laenule esiliiga klubisse Blackburn Rovers, kellega sõlmis 2014. aasta jaanuaris püsiva lepingu. Hooajal 2014–15 lõi Gestede Inglismaa esiliigas 20 väravat.

2015. aasta juulis sõlmis ta lepingu Inglismaa kõrgliiga klubiga Aston Villa. Hooaja esimeses mängus, 8. augustil 2015 AFC Bournemouthi vastu lõi ta oma esimese värava Inglismaa kõrgliigas, tuues Aston Villale 1:0 võidu. Hooajal 2015–16 lõi Gestede Inglismaa kõrgliigas kokku viis väravat, kuid Aston Villa jäi liigas kindlalt viimasele kohale ja langes esiliigasse.

2017. aasta jaanuaris siirdus ta Inglismaa kõrgliiga klubisse Middlesbrough, kellega langeti samal hooajal Inglismaa esiliigasse.

2020. aasta novembris sõlmis Gestede lepingu Melbourne Victoryga.

Aastatel 2006–2008 mängis Gestede Prantsusmaa kuni 19-aastaste koondises, kuid debüteeris 2013. aastal Benini koondises.

Välislingid
-----------

 Rudy Gestede – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Valentino Lazaro (2018)
**Valentino Lando Lazaro** (sündinud 24. märtsil 1996 Grazis) on Austria jalgpallur, kes mängib poolkaitsja või paremkaitsjana Portugali kõrgliiga klubis Lissaboni Benfica ja Austria jalgpallikoondises.

Klubikarjääri algusaastatel mängis Lazario Austria kõrgliiga klubis Salzburgi Red Bull, debüteerides Austria kõrgliigas hooajal 2012–13. Salzburgiga tuli ta Austria meistriks viis korda.

Aastatel 2017–2019 mängis ta Saksamaa kõrgliiga klubis Hertha BSC.

2019. aasta juulis liitus ta Itaalia kõrgliiga klubiga Milano Internazionale. Hooaja 2019–20 teises pooles oli ta laenul Inglismaa kõrgliiga klubis Newcastle United. Hooajal 2020–21 oli ta laenul Saksamaa kõrgliiga klubis Mönchengladbachi Borussia. 8. novembril 2020 lõi ta mängus Leverkuseni Bayeri vastu värava, mis valiti Bundesliga hooaja parimaks. Hooajaks 2021–22 läks ta laenule Benficasse.

Austria jalgpallikoondises tegi Lazaro debüüdi 30. mail 2014 sõprusmängus Islandi vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 18. novembril 2019 UEFA Rahvuste Liiga mängus Põhja-Iirimaa vastu. Ta kuulus Austria koondisse 2021. aasta Euroopa meistrivõistlustel.

Tema isa on Angola päritolu ja ema kreeklanna.

Saavutused
----------

Salzburgi Red Bull
* Austria Bundesliga: 2011–12, 2013–14, 2014–15, 2015–16, 2016–17
* Austria karikas: 2013–14, 2014–15, 2015–16, 2016–17

Viited
------

1. ↑  "ÖFB baut Valentino Lazaro als zentralen Hoffnungsträger auf". krone.at. 6.5.2013. Vaadatud 8.2.2022

| * v
* r
Austria koondis  –  UEFA Euro 2020 |
| --- |
| 

* 1 A. Schlager
* 2 Ulmer
* 3 Dragović
* 4 Hinteregger
* 5 Posch
* 6 Ilsanker
* 7 Arnautović
* 8 Alaba
* 9 Sabitzer
* 10 Grillitsch
* 11 Gregoritsch
* 12 Pervan
* 13 Bachmann
* 14 Baumgartlinger (c)
* 15 Lienhart
* 16 Trimmel
* 17 Schaub
* 18 Schöpf
* 19 Baumgartner
* 20 Onisiwo
* 21 Lainer
* 22 Lazaro
* 23 X. Schlager
* 24 Laimer
* 25 Kalajdžić
* 26 Friedl
* Treener: Foda

 | Austria |
Solidus Valentianus I valitsusajast.
**Valentinianus I** (täisnimega **Flavius Valentinianus Augustus**; 321 Cibalae (Vinkovci) – 17. november 375) oli Vana-Rooma keiser 364. aastast kuni oma surmani. Ta oli väejuhi Gratianus vanema Pannoonias sündinud poeg. Ta teenis Julianuse ja Jovianuse ajal pretoriaanide kaardiväes. Pärast Jovianuse surma valis sõjavägi Valentinianuse uueks keisriks. Valentinianus nimetas oma venna Valensi kaasvalitsejaks ja andis tema valitsuse alla riigi idaosa. Valensist sai Ida-Rooma keiser ja Valentinianus I-st Lääne-Rooma keiser.

Valentinianus I ajal hakkas Rooma sõdima burgundide, sakside ja alemannidega.

Ta valitses alguses Mediolanumist (Milano), kuid asus 365. aastal Pariisi, kust juhtis sõjakäiku alemannide vastu. 367 saavutas ta Soliciniumi lahingus otsustava võidu alemannide üle. 368. aastal saatis ta Theodosiuse Britanniasse maha suruma seal mässama hakanud hõime.

373 tungisid kvaadid Pannooniasse ja keiser suundus 374. aastal suure sõjaväega Illüüriasse nende vastu. Ta sai insuldi kohtumisel Brigetios (Szőny) kvaadide saadkutega ning suri.

  



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Jovianus** | **Vana-Rooma keiser**364–375 | Järgnev**Valens, Gratianus ja Valentinianus II** |
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib Türgi sultanist; hilisema Osmanite suguvõsast kaliifi kohta vaata artiklit Abdülmecit II* |

---

Abdülmeciti *tuğra*.
**Abdülmecit** ehk **Abdülmecit I** (25. aprill 1823 – 25. juuni 1861) oli 31. Türgi sultan. Ta valitses 1. juulist 1839 kuni surmani 1861. 

Ta oli sultan Mahmut II ning tema esimese abikaasa Bezmiâlemi poeg. Ta sai hariduse Prantsusmaal ning oli esimene Türgi sultan, kes valdas mõnd lääne keelt. Ta huvitus kirjandusest ja klassikalisest muusikast. 

Abdülmeciti troonileasumise ajal oli Osmanite riik sõjalis-poliitilise kriisi haripunktis. Osmanite riigi sõjavägi oli Nizipis Egiptuse sõjaväelt Egiptuse asehalduri Muḩammad ‘Alī juhtimisel ning Osmanite riigi sõjalaevastik oli mässulise ülema Ahmet Fevzi-paša juhtimisel teel Aleksandriasse, kus see pidi Egiptusele üle antama. Ainukeseks viisiks kriis ületada ning riik päästa olid läbirääkimised, mis viisid Nelikliidu sõlmimiseni Suurbritannia ja Iirimaa Ühendkuningriigi, Venemaa keisririigi, Austria keisririigi ja Preisimaa kuningriigi vahel Oriendikriisi ületamiseks ning Osmanite riigi võimu säilitamiseks Aasias Londoni lepinguga 15. juulil 1840. 

Oma isa Mahmut II näpunäidete alusel asus sultan Abdülmecit tema kavandatud reforme ellu viima. Novembris 1839 kuulutati välja edikt, mis pani aluse tansimati reformidele. Pärast Krimmi sõja lõppu täiendati seda veebruaris 1856 veel ühe statuudiga. Need pidid tagama sultani alamate kõigi gruppide elu ja vara puutumatuse, maksude õigluse, kohtupidamise erapooletuse ning täieliku usuvabaduse ja võrdsed kodanikuõigused kõigile. Kavale seisid ägedalt vastu muslimite ülemklassid ja eesõigustatud vaimulikkond *‘ulamā'*, ning see jäi täies mahus ellu viimata, eriti riigi perifeerias. Mitme vandenõuga püüti sultanit tappa. 

Teistest Abdülmeciti reformidest olid tähtsamad sõjaväe ümberkorraldamine 1843–1844, haridusministeeriumi asutamine, vihatud ja ebaõiglase peamaksu kaotamine, orjakaubanduse kaotamine ning meetmed avaliku halduse tõhustamiseks ja kaubanduse edendamiseks. 

Mitmel pool riigis oli rahutusi ja mässe. Aastatel 1853–1856 leidis aset Krimmi sõda, mida Suurbritannia, Prantsuse teine keisririik ja Sardiinia kuningriik pidasid Osmanite riigi huvides Venemaa keisririigi vastu. 

Kui Lajos Kossuth koos oma võitluskaaslastega pärast Ungari ülestõusu ebaõnnestumist 1849 otsis varjupaika Osmanite riigist, nõudsid Austria keisririik ja Venemaa keisririik nende väljaandmist, kuid sultan keeldus sellest enesekindlalt ja resoluutselt. Ta astus välja ka selle eest, et teda mõrvata kavatsenud vandenõulasi ei hukataks. Ta oli sõbralik ja ausameelne, kuid nõrk ja kergesti mõjutatav. Samas oli ta pillav, eriti elu lõpupoole. 

  



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Mahmud II** | **Türgi sultan**1839–1861 | Järgnev**Abdülaziz I** |
Kuningas Abel
**Abel** (1218 – 29. juuni 1252) oli Schleswigi hertsog aastail 1232–1250 ja Taani kuningas aastail 1250–1252.

Ta oli kuningas Valdemar II ja Portugali kuninga Sancho I orbtütre, Flandria krahvi Ferdinandi õe Berengaria poeg. Neil oli kolm poega (hilisemad Taani kuningad Erik IV, Abel ja Christoffer I) ning tütar Sofie või Sophie (1217–1247), kes abiellus 1230. aastal Brandenburgi markkrahvi Johann I-ga.

Abel abiellus 1237. aastal Schauenburgi ja Holsteini krahvi Adolf IV-a tütre Matildaga. Isa, Valdemar II surma (1241) ja venna Erik IV trooniletõusu järel andis viimane talle valitseda Schleswigi hertsogkonna.

Kuningaks sai Abel 1. novembril 1250, pärast tema venna, kuningas Erik IV tapmist, mille osaluses teda ennast kahtlustati ("nime poolest Aabel, kuid tegude poolest Kain" – taani keeles: "Abel af navn, Kain af gavn"). 

1251. aastal loobus Abel Taani kuningate varasemast nõudlusest Läänemaale, mis kuulus Saare-Lääne piiskopkonda.

Abel kehtestas täiendava maksu, et maksta lunaraha Kölni peapiiskopi juures vangis oleva poja Valdemari eest ning langes ülestõusnute vastu võideldes lahingus Friisimaal. 

Taani kuningana järgnes talle troonil noorem vend Christoffer, Abeli järglased (Valdemar III, Valdemar IV jt.) aga said päriliku õiguse valitseda Schleswigi hertsogkonda, Estridseni dünastia Schleswigi haruna.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Erik IV** | **Taani kuningas**1250–1252 | Järgnev**Christoffer I** |
|  |
| --- |
|  **2025. aasta põhja suusaalade maailmameistrivõistlused** |
| Korraldaja: Norra  Norra, Trondheim |
| Eelnev: **2023** | Järgnev: **2027** |

**2025. aasta põhja suusaalade maailmameistrivõistlused** on 55. põhja suusaalade maailmameistrivõistlused. Rahvusvahelise Suusaliidu FIS juhatus määras 3. oktoobril 2020. aastal ühehäälselt MM-i korraldamise Trondheimile Norras. Teisi taotlejaid ei olnud. Trondheim oli varem edutult kandideerinud 2021 ja 2023. aasta maailmameistrivõistlustele ning võõrustas MM-i juba 1997. aastal.

Kandideerimisperiood lõppes 1. mail 2019. Potentsiaalsed taotlejad pidid esitama üksikasjaliku kontseptsiooni 1. septembriks 2019.

Võistlused toimuvad Trondheimis Granåsen suusakeskuses. Spordirajatistesse on planeeritud investeeringuid 1,25 miljardi krooni (125 miljoni euro) ulatuses. Seoses vastavate renoveerimistöödega ei toimunud Trondheimis Raw Air 2022. aasta raames.


Põhja suusaalade maailmameistrivõistlused

1924 **·**  1925 **·**  1926 **·**  1927 **·**  1928 **·**  1929 **·**  1930 **·**  1931 **·**  1932 **·**  1933 **·**  1934 **·**  1935 **·**  1936 **·**  1937 **·**  1938 **·**  1939 **·**  (1941) **·**  1948 **·**  1950 **·**  1952 **·**  1954 **·**  1956 **·**  1958 **·**  1960 **·** 1962 **·**  1964 **·**  1966 **·**  1968 **·**  1970 **·**  1972 **·**  1974 **·**  1976 **·**  1978 **·**  1980 **·**  1982 **·**  1984 **·**  1985 **·**  1987 **·**  1989 **·**  1991 **·**  1993 **·**  1995 **·**  1997 **·**  1999 **·**  2001 **·**  2003 **·**  2005 **·**  2007 **·**  2009 **·**  2011 **·**  2013 **·**  2015 **·**  2017 **·**  2019 **·**  2021 **·**  2023 **·**  2025
Ruggiero Giovannelli portree James Caldwalli Vasegravüüril 18. sajandist
**Ruggiero Giovannelli** (snd 1560, surnud 7. jaanuaril 1625) oli Itaalia hilisrenessansi ja varabaroki helilooja. Ta oli Rooma koolkonna esindaja ja Giovanni Pierluigi da Palestrina järglane Rooma Püha Peetruse kirikus.

Eluloolist
----------

Giovannellit on peetud Palestrina õpilaseks, kuid tõendid selle kohta puuduvad. Enne Peetri kirikus tegutsema asumist oli ta tegev olnud mitme väiksema kiriku juures. 1594. aastal võttis ta Palestrinalt tööjärje üle Peetruse katedraali Cappella Giulias ja alates 1599. aastast oli ta Capella Sistina laulja ja kapellmeister. Ta töötas Roomas kuni oma surmani 1625. aastal.

Looming
-------

Arvukate muusikaliselt pigem konservatiivses laadis vaimulike kooriteoste kõrval kirjutas Giovannelli kergemat repertuaari, nagu motette, madrigale, *villanella* '​sid ja *canzonetta* '​sid, milles ilmneb küll Palestrina mõju, kuid milles võib leida ka helilooja omaenda stiili ja muusikalise keele otsinguid, nii et kindlasti oli loojana enamat kui vaid oma õpetaja epigoon.

### Teosed

Erinevates allikates erinevad tema teoste loetelud, olles sageli ka lünklikud. Trükistest teatakse vähemalt kolme viiest hääleraamatust koosnevat viie- kuni kaheksahäälsete motettide ja kolmehäälsete *canzonetta* '​de kogumikku 1592. aastast; "Villanelle a 3 voci" (1593); "Misse" (1593); "Motetti" (1594); "Madrigale" (1586); viiehäälse muusika kogumikku 1599. aastast; "Vilanelle a 5 voci" (1608). Vatikani raamatukogus leidub käsikirjades tema missasid, motette ja psalme, nende hulgas üks "Miserere" neljale ja kaheksale häälele, samuti üks kaheksale häälele Palestrina madrigali "Vestiva i colli" materjalil kirjutatud missa. Üksikuid Giovannelli madrigale leidub Girolamo Scotto ja Pierre Phalese'i muusikakogumikes; motette ja psalme Fabio Costantini ja Karl Proske koostatud väljaannetes.

Viited
------

1. ↑  Ruggiero Giovannelli. - Catholic Encyclopedia

Välislingid
-----------

* Ruggiero Giovannelli muusika andmebaasis International Music Score Library Project (IMSLP)
Rūjiena kirik, 1804. Johann Christoph Brotze joonistekogust 
**Rūjiena kirik** ehk **Ruhja kirik** (Ruhja Püha Bartholomeuse ehk Püha Pärtli kirik) on luteri kirik Rūjiena (eestipäraselt *Ruhja*) linnas. See on endine kihelkonnakirik (Rūjiena kihelkond). Pärast seda, kui kihelkond jagunes Põhja-Ruhja kihelkonnaks ja Lõuna-Ruhja kihelkonnaks, jäi kirik mõlema kihelkonna keskuseks, kuigi sealsetel kogudustel olid erinevad pastorid.

Kirik on pühitsetud Bartolomeusele, kes oli üks Jeesus Kristuse 12 jüngrist.

Kirikul on kolm löövi.

Ajalugu
-------

Kirik rajati 1263. aastal koos Ruhja ordulinnusega.

Kirik sai tugevalt kannatada 1974. aasta tulekahjus, kuid on nüüd taastatud.

Altarimaali autor on Eesti päritolu baltisakslane Friedrich Ludwig von Maydell (1795–1846).

Galerii
-------

* Kiriku esikülgKiriku esikülg
* Kiriku tagakülgKiriku tagakülg
* VäravahooneVäravahoone
* Kiriku küljeseinKiriku küljesein

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Ruhja kirik** |

Viited
------

1. ↑  Baltisches historisches Ortslexikon. Teil II. Lettland (Südlivland und Kurland). − Quellen und Studien zur baltischen Geschichte. Köln-Wien: Böhlau Verlag, 1990, lk 527-528.

Ruhja kirik
Põhja-Ruhja kihelkond

**Kirik**: Ruhja Püha Bartholomäuse kirik  

**Mõisad**: Põhja-Ruhja kirikumõis | Araksti mõis | Dīķeri mõis | Jaunmuiža mõis | Ķoņi mõis | Kürble mõis | Laatre mõis | Lode mõis | Ternēja mõis | Ööbiku mõis


Ruhja kirik
Lõuna-Ruhja kihelkond

**Kirik**: Ruhja Püha Bartholomäuse kirik  

**Mõisad**: Lõuna-Ruhja kirikumõis | Endzele mõis | Eriņi mõis | Jeri mõis | Jurata mõis | Mišleri mõis | Nausküla mõis | Nurmi mõis | Oleri mõis | Paipe mõis | Ruhja mõis | Streidase mõis | Tēdiņi mõis | Virķēne mõis
Muinaspõhja jumalad olid surelikud ja vaid tänu Iðunni õunadele lootsid nad elada Ragnarökini. J. Penrose, 1890
**Muinaspõhja** või **skandinaavia mütoloogia** on Skandinaaviat ja Islandit asustanud põhjagermaani hõimude ja rahvaste ristiusu eelsete müütide ja legendide kogum. Skandinaavia mütoloogiast eraldi seisab Soome mütoloogia, kuigi sellel on eelmainituga mõningaid sarnasusi.

Skandinaavias säilis muistne germaani mütoloogia kõige kauem. Müüte anti viikingiajal edasi suuliselt, näiteks pikkade värssjutustustena. Praegune teave muinaspõhja mütoloogia kohta pärineb põhiliselt Vanemast ja Nooremast Eddast, Islandi saagadest ja teistest keskaegsetest tekstidest.

Skandinaavia folklooris säilisid muistsed uskumused ja legendid pikka aega ning mõnedes maakohtades püsivad need tänapäevani.

Muinaspõhja usku on taaselustatud või taasleiutatud germaani uuspaganlusena. Mütoloogia on ka inspiratsiooniks kirjandusele, lavateostele ja filmidele.

Vaata ka
--------

* Aasid
* Vaanid
* Skandinaavia jumalate loend
* Uuspaganlus
* *Ásatrú*
Johann Adam Reincken (1643–1722)
Johannes Voorhout (1647–1723) "Kodune muusikaline stseen". Hamburg (1674). Klavessiini taga Johann Adam Reincken, paremal istub Dietrich Buxtehude
**Johann Adam Reincken** (ka **Jan Adams** või **Jean Adam Reincken** või **Reinken**; 1643 Deventer – 24. november 1722 Hamburg) oli saksa organist ja helilooja.

Elu
---

Johann Adam Reincken ristiti 10. detsembril 1643 Deventeris Hollandis. Muusikalise alghariduse omandas ta samas linnas 1650–1654 kohaliku Lebuinuse kiriku organisti Lucas van Lennincki juures. 

1654. aastal läks Johann Adam Reincken õppima Hamburgi Sankt Katharina kiriku organisti Heinrich Scheidemanni juurde ja sai tema assistendiks. Alates 1663, pärast Heinrich Scheidemanni surma, sai Johann Adam Sankt Katharina kiriku organistiks ja töötas sellel kohal kuni oma surmani.

Johann Adam Reincken on üks tuntumaid 17. sajandi organiste ja heliloojaid. Tema tegevus mõjutas Vincent Lübeckit ja Johann Sebastian Bachi. Tänapäevani on tema töid säilinud väga vähe.

Johann Adam Reincken oli Dietrich Buxtehude sõber.

Kuuldused Reinckeni erakordselt pikast elueast pärinevad Johann Matthesonilt, kes järelehüüdes Reinckenile nimetas tema sünnipäevaks 27. aprilli 1623. Reincken ise teatas oma teose "Hortus musicus" tiitellehel, et pärineb Deventerist, kuid sealsetest arhiividest pole vastavaid sünnidokumente leitud. Keegi Jan Reinse ristiti Deventeris 10. detsembril 1643 ja ehkki pole lõplikult kindel, et tegu on Reinckeniga, tunnistab enamik uurijaid aasta 1643 Reinckeni sünniaastaks.

Looming
-------

* 2 koraalifantaasiat teemal "An Wasserflüssen Babylon, Was kann uns kommen an für Not"
* 4 tokaatat orelile (G-duur, g-moll, A-duur, G-duur (autor Girolamo Frescobaldi?))
* 8 süiti klavessiinile
* 3 teemat variatsioonidega
* 6 sonaati süitidega keelpillidele ja *basso continuo*'le "Hortus Musicus" (Hamburg, 1688)
**Jüri Olt** (sündinud 22. märtsil 1949 Lüganusel) on eesti tehnikateadlane.

Elulugu
-------

Lõpetas 1968 Kohtla-Järve Keemiatehnikumi, 1977 Eesti Põllumajandusakadeemia põllumajanduse mehhaniseerimise teaduskonna ja 1979 Moskva Üleliidulise Patendinduse Keskinstituudi. 1994. aastal omandas Eesti Põllumajandusülikooli tehnikamagistri kraadi ja oli samas 1995–2000 doktorant. Tehnikadoktor (2001, EPMÜ), väitekiri "Kartuli laiarealise viljelemise põimtehnoloogia" (Tartu, 2001).

Oli 1977–78 Kuremaa Sovhoostehnikumi vaneminsener, 1978–81 õpetaja, 1981–92 Eesti Põllumajandusakadeemia teadusliku uurimise sektori vanemteadur, 1992–94 õppeosakonna insener, 1994–95 mehaanika ja masinaõpetuse instituudi insener, 2000–01 lektor ja 2001–08 tehnikainstituudi dotsent. Alates 2008. aastast tehnikainstituudi professor.

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkonnad: põllundustehnika modelleerimine ja tööprotsesside uurimine; kultuurmarjade viljelemise masintehnoloogia arendamine; biokütuste tootmise tehnoloogia protsesside arendamine. CIGR-i auhind (2006). Üle 230 teadustrükise, üle 30 patendi.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Teoseid
-------

* New technology for wide furrow potato growing and possibilities for its realisation. // CIOCTA-CIGR V Congress. Krakow, 2001
* A method of virtual reality creating a disk-ridging tool (kaasautor M. Heinloo). // Agricultural Eng. Int.: the CIGR Ejournal. Manuscript PM 05 008. Vol. VIII. (2006) January

Kirjandus
---------

* Eesti Põllumajandusülikool: audoktorid, töötajad ja vilistlased 1991–1995. Trt, 1996, 144
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
Ben Bernanke
**Ben Shalom Bernanke** [bön'änki] (sündinud 13. detsembril 1953 Augustas Georgia osariigis) on juudi päritolu Ameerika Ühendriikide majandusteadlane. Ta oli 1. veebruarist 2006 kuni 3. veebruarini 2014 USA Föderaalreservi juhatuse esimees. 2022. aastal pälvis ta koos Douglas W. Diamondi ja Philip Dybvigiga Rootsi Panga auhinna majandusteaduses Alfred Nobeli mälestuseks.

Elulugu
-------

Ben Bernanke sündis Georgia osariigis Augustas, kuid kasvas üles Lõuna-Carolina osariigis Dillonis. Tema isa oli farmatseut, pidas oma rohupoodi ning juhtis osalise tööajaga kohalikku teatrit. Ema oli enne Beni sündi olnud kooliõpetaja, kuid hiljem asus ka tema tööle pereäris.

Aastal 1975 kaitses ta Harvardi Ülikoolis bakalaureuse- ja 1979 Massachusettsi Tehnoloogiainstituudis doktorikraadi majandusteaduse alal. Ta on töötanud Stanfordi, Princetoni ja New Yorgi Ülikooli ning MIT õppejõuna.

Ta on pidanud Londoni Majanduskoolis hulgaliselt loenguid rahanduse teooriast. Ta on kirjutanud makroökonoomika kohta 3 raamatut ja mikroökonoomika kohta ühe. Ta oli Riikliku Majandusuuringute Büroo rahamajanduse programmi direktor ja ajakirja American Economic Review toimetaja. Ta kuulub maailma 50 kõige enam avaldatud majandusteadlase hulka.

Alates 2002. aastast on ta olnud USA keskpanga Föderaalreservi juhatuse liige. Juunist 2005 kuni jaanuarini 2006 oli ta presidendi majandusnõunike komisjoni esimees. 

Aastal 2006 sai Ben Bernanke neljaks aastaks Föderaalreservi juhiks. Augustis 2009 nimetati ta ametisse ka järgmiseks ametiajaks, mis algas 2010. aastal.

Tunnustus
---------

Ben Shalom Bernanke valiti 2006. aastal Ameerika Filosoofiaseltsi liikmeks.

Detsembris 2009 nimetas ajakiri Time Ben Bernanke aasta inimeseks.

Isiklikku
---------

Ben Bernanke on abielus Anna Friedmanniga. Neil on kaks last.

Välislingid
-----------

* Elulugu Föderaalreservi lehel

Nobel
Nobeli majandusauhinna laureaadid

1969 Frisch, Tinbergen • 1970 Samuelson • 1971 Kuznets • 1972 Hicks, Arrow • 1973 Leontief • 1974 Myrdal, Hayek • 1975 Kantorovitš, Koopmans • 1976 Friedman • 1977 Ohlin, Meade • 1978 Simon • 1979 Schultz, Lewis • 1980 Klein • 1981 Tobin • 1982 Stigler • 1983 Debreu • 1984 Stone • 1985 Modigliani • 1986 Buchanan • 1987 Solow • 1988 Allais • 1989 Haavelmo • 1990 Markowitz, Miller, Sharpe • 1991 Coase • 1992 Becker • 1993 Fogel, North • 1994 Selten, Nash, Harsanyi • 1995 Lucas • 1996 Mirrlees, Vickrey • 1997 Merton, Scholes • 1998 Sen • 1999 Mundell • 2000 Heckman, McFadden • 2001 Akerlof, Spence, Stiglitz • 2002 Kahneman, Smith • 2003 Engle, Granger • 2004 Kydland, Prescott • 2005 Aumann, Schelling • 2006 Phelps • 2007 Hurwicz, Maskin, Myerson • 2008 Krugman • 2009 Ostrom, Williamson • 2010 Diamond, Mortensen, Pissarides • 2011 Sargent, Sims • 2012 Roth, Shapley • 2013 Fama, Hansen, Shiller • 2014 Tirole • 2015 Deaton • 2016 Hart, Holmström • 2017 Thaler • 2018 Nordhaus, Romer • 2019 Banerjee, Duflo, Kremer  • 2020 Milgrom, Wilson  • 2021 Card, Angrist, Imbens  • 2022 Bernanke, Diamond, Dybvig
**Johann-Bernhard Haljaste** (kuni 1938 Grünberg, 28. mai 1889 Lihula vald, Läänemaa – 20. juuli 1942 Norillag, Venemaa) oli Eesti sõjaväelane (kolonel).

Elukäik
-------

Lõpetas Lihula vallakooli ning kuldmedaliga Pärnu gümnaasiumi, õppis aasta Riia Polütehnikumis. Ajateenistuse läbimise järel sooritas 1913. aastal inseneriväe reservlipniku eksami. Esimese maailmasõja puhkedes mobiliseeriti, teenis vene inseneriväe koosseisus. Eesti rahvusväeosade moodustamisel tuli Eestisse, määrati 1. Eesti jalaväepolku nooremaks ohvitseriks.

Vabadussõja tegi kaasa jalaväeosades, 1. jalaväepolgus nooremohvitserina ja 3. diviisi tagavarapataljoni ülemana. 1920. aasta septembris viidi üle inseneriväkke. 1922. aastal lõpetas alalisväe ohvitseride kursuse. 17. jaanuarist 1923 määrati Inseneripataljoni ülema kohusetäitjaks. 1924. aastal loodi üksuse baasil Pioneerpataljon ja Sidepataljon ja Haljaste määrati Pioneerpataljoni ülemaks. Oli sel ametikohal kuni 1940. aastani.

1940. aastal, Eesti sõjaväe likvideerimisel määrati 22. Eesti territoriaalkorpuse inseneriteenistuse ülemaks. Arreteeriti 1941. aastal juuniküüditamise käigus. Laagris mõisteti surmanuhtlus ja hukati.

Tunnustus
---------

* Püha Anna ordeni 2. 3. ja 4. järk
* Püha Stanislavi ordeni 2. ja 3. järk
* Kaitseliidu Valgeristi teenetemärgi III klass
* Kotkaristi teenetemärgi III klass
* Karutapja ordeni III järk

Viited
------

* Ohvitseride andmekogu
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel on juristist; samanimelisest bioloogist vaata artiklit Jüri Parik (bioloog).* |

---

Jüri Parik
**Jüri Parik** (16. aprill 1889 Uue-Võidu vald, Viljandimaa – 21. mai 1929 Tallinn) oli jurist, poliitik, tulundustegelane ja Eesti Ajutise Maanõukogu liige.

Ta õppis Kolga-Jaani kihelkonnakoolis ja Hugo Treffneri eragümnaasiumis ning oli abituuriumis Peterburi kadettide korpuses. 1909. aastal astus Tartu Ülikooli õigusteaduskonda, mille lõpetas 1914. aastal. Ta oli Eesti Üliõpilaste Seltsi liige. 

Ülikooli lõpetamise järel töötas mõnda aega ajakirjanikuna ajalehe Postimees toimetuses. Aastatel 1914–1919 tegutses advokaadina Tartus ja Tallinnas. 1919. aastast tegutses ärialal. Ta oli üks AS Silva asutajaid ja selle ettevõtte juht kuni surmani. Lisaks oli ta Eesti Kommertspanga nõukogu esimees, AS Asserini juhatuse esimees ja AS Eesti Tulitikumonopol juhatuse liige.

Ta oli Eesti Maarahva Liidu liige, 1918 novembrist Eestimaa Kubermangu Ajutise Maanõukogu liige, 3. veebruarist 23. aprillini 1919 Maanõukogu juhatuse sekretäri I abi. Aastatel 1920–1923 oli ta Põllumeeste Kogude saadikuna I Riigikogu liige. Hiljem loobus poliitikast.

Ta oli Kreeka aupeakonsul Eestis kuni surmani 1929. aastal.

Isiklikku
---------

Tema abikaasa Linda Parik (20.10.1893–3.10.1942) oli Villem Reimani tütar. Neil oli 7 last.

Viited
------

1. ↑  Jüri Parik †. Postimees, 22. mai 1929
2. ↑  Jaan Toomla. Valitud ja valitsenud: Eesti parlamentaarsete ja muude esinduskogude ning valitsuste isikkoosseis aastail 1917–1999. Tallinn, 1999. Lk. 38
3. ↑  Eesti suursaatkond Ateenas. Eesti ja Kreeka kahepoolsed suhted.

Kirjandus
---------

* "Eesti Stinnes". Vaba Maa, 23. mai 1929, nr 116, lk 5.