recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Tombstone, 1881
O.K. Corrali tulevahetuse kajastus ajalehes
**O.K. Corrali tulevahetus** või **Tombstone'i lahing** oli tulevahetus korrakaitsjate ja lindpriidest kauboide vahel, mida peetakse Metsiku Lääne kõige kuulsamaks tulevahetuseks. Tulevahetus leidis aset 26. oktoobril 1881 kell kolm pärastlõunal Tombstone'is Arizona territooriumil. Tulevahetus kestis 30 sekundit. See toimus pikka aega kauboide ja šerifite vahel kestnud vaenu tulemusel. 

Kauboide poolel võitlesid Billy Claiborne, Ike ja Billy Clanton ning Tom ja Frank McLaury. Nende vastasteks olid linna politseiülem Virgil Earp, politseiülema abi Morgan Earp, ajutine politseiülema asetäitja Wyatt Earp ja Doc Holliday. Ike Clantonile ja Billy Claiborne'ile lõppes tulevahetus vigastusteta, kuid Billy Clanton ja McLaury vennad hukkusid. Vigastada said ka Virgil ja Morgan Earp ning Doc Holliday, kuid Wyatt Earp pääses vigastusteta. Tulevahetus sümboliseerib perioodi Ameerika Vanas Läänes, kui äärealad olid lindpriidele praktiliselt täielikult avatud ja neile tohutute suurtele territooriumitele ei jätkunud piisavalt korramehi.

Tulevahetus konflikti ei lõpetanud. 28. oktoobril 1881 tehti Virgil Earpile mõrvakatse. 18. märtsil 1882 tulistasid kauboid Morgan Earpi läbi salooni klaasukse ja ta hukkus. Mõlemale intsidendile esitatud kahtlusalustel oli kindel alibi ja neid ei mõistetud süüdi. Wyatt Earp, kes oli äsja ülendatud politseiülema asetäitjaks, võttis asja enda kätte isikliku veritasuga.

Tulevahetus ei olnud ameeriklaste seas eriti tuntud kuni 1931. aastani, kui Stuart N. Lake avaldas kaks aastat pärast Wyatt Earpi surma suuresti väljamõeldud biograafia "Wyatt Earp: Frontier Marshal". Ülemaailmse majanduskriisi ajal avaldatud teos köitis ameeriklaste kujutulusvõimet. Tulevahetuse põhjal on tehtud mitu filmi, sh "Mu kallis Clementine" ("My Darling Clementine"; 1946, režii John Ford). Pärast filmi "Tulevahetus OK Corralis" ("Gunfight at the O.K. Corral"; 1957) linastumist sai tulevahetus praeguse nime.

Viited
------

1. ↑  Gunfight at the OK Corral. legendsofamerica.com. Vaadatud 6.12.2016

Kirjandus
---------

* Lubet, Steven (2004). *Murder in Tombstone: the Forgotten Trial of Wyatt Earp*. Yale University Press. ISBN 978-0-300-11527-7. `{{cite book}}`: eiran tundmatut parameetrit `|url`  (juhend)
* McLachlan, Sean; Stacey, Mark (2013). *Tombstone: Wyatt Earp, the O.K. Corral, and the Vendetta Ride 1881-82*. Osprey Publishing. ISBN 978-1-780961-94-1.
* Paula Mitchell Marks (1996). *And Die in the West: The Story of the O.K. Corral Gunfight*. University of Oklahoma Press. ISBN 0-806-12888-7.
**Pragmaatika** on semiootika haru, mis uurib märkide suhet tõlgendajatega, ning seda, kuidas kontekst mõjutab tähendust.

Keeleteaduse haruna uurib **pragmaatika** keele kasutamist ning keelelist tegevust.

Termini ajalugu
---------------

Termini võttis kasutusele Charles Morris (1938), kes defineeris pragmaatika ühena semiootika kolmest harust süntaktika ja semantika kõrval. Pragmaatika pidi uurima "märkide suhet tõlgendajatega". Nagu teistegi semiootika harude puhul, eristas ta pragmaatika raames "puhtaid uuringuid" (metakeele väljatöötamist) ning "kirjeldavaid uuringuid" (metakeele rakendamist konkreetsete märkide ja nende kasutuste kirjeldamiseks. Pragmaatikareegli näitena mainis ta seda, et näiteks konkreetsed hüüdsõnad ja käsud esinevad ainult teatud tingimustel, mis puudutavad keelekasutajaid. Pragmaatika uurimisvaldkonna piiritles ta nii: "Pragmaatika piisavalt täpne kirjeldus on öelda, et ta tegeleb semioosi biootiliste aspektidega, s.o kõikide psühholoogiliste, bioloogiliste ja sotsioloogiliste nähtustega, mis märkide funktsioneerimisel esinevad."

Sõna "pragmaatika" on Morrise määratletud mõttes ka hiljem kasutatud, kuid seda kasutatakse ka hoopis kitsamas mõttes. Rudolf Carnap (1938) määratles pragmaatika nii: "Kui mingis uurimises sõnaselgelt viidatakse kõnelejale, või üldisemalt väljendudes, keelekasutajale, siis me paigutame selle pragmaatika valdkonda. (...) Kui me abstraheerume keelekasutajast ning analüüsime üksnes väljendeid ja nende designaate, siis me oleme semantika valdkonnas. Ja lõpuks, kui me abstraheerume ka designaatidest ning analüüsime ainult väljenditevahelisi suhteid, siis me oleme (loogilises) süntaksis." See tähendus on laiemalt käibele läinud. Hiljem hakkas Carnap samastama pragmaatikat Morrise mõttes deskriptiivse semiootikaga üldse, seega loomulike keelte (mitte loogiliste keelte) uurimisega. Samuti on ta nimetanud puhtaks pragmaatikaks uskumuse, lausungi ja intensiooni mõiste ning nendevahelise seose uurimist.

David Crystali järgi uurib pragmaatika keelt kasutaja seisukohalt. Tähelepanu pööratakse sellele, millised keelelised vahendid kõnelejad valivad ja millised keelekasutuslikud piirangud kehtivad ühes või teises situatsioonis.

Viited
------

1. ↑  Mey, J.L. (2006). "Pragmatics: Overview". *Encyclopedia of Language & Linguistics*. Lk 51–62. DOI:10.1016/B0-08-044854-2/00306-0. ISBN 9780080448541.
2. ↑  Morris 1938: 6.
3. ↑  Morris 1938: 108.
4. ↑  Levinson 1983: 1.
5. ↑  Levinson 1983: 1–2.
6. ↑  David Crystal. *A dictionary of Linguistics and Phonetics*, Oxford: Blackwell, 2005.

Kirjandus
---------

* Charles Morris. Foundations of the theory of signs. – Otto Neurath, Rudolf Carnap, Charles Morris (toim). *International Encyclopedia of the Unified Language I*, University of Chicago Press: 1938, 77–138. Ümbertrükk raamatus: Charles Morris. *Writings on the general theory of signs*, Mouton: 1971.
* Stephen C. Levinson. *Pragmatics*, Cambridge University Press 1983, 2000. Google'i raamat
*The Oxford English Dictionary* (1989; III–IX kd)
**Oxfordi inglise keele sõnaraamat** (inglise keeles *Oxford English Dictionary*; lühend **OED**) on Oxfordi Ülikooli kirjastuse (OUP) välja antav peamine inglise keele arengut ajas kajastav sõnaraamat. Inglise keele arengut ja kasutust selle paljudes variatsioonides kogu maailmas kirjeldav teos on teadlastele ja uurijatele oluline allikas. Sõnaraamatus on enam kui 500 000 ingliskeelset sõna ja väljendit koos ajaloolise ja kaasaegse tähenduse ning kasutusviisiga. Sõnaraamat annab ülevaate inglise keele arengust viimase aastatuhande jooksul ja kajastab ühiskonnas aset leidnud muutusi.

Sõnaraamatu loomise algusaastaks peetakse 1857. aastat, mil Londonis asuvale inglise keele teaduslikule uurimisele pühendunud filoloogiaseltsile (*Philological Society*) tehti ettepanek koostada uus inglise keele sõnaraamat. 1879. aastal sai sõnaraamatu toimetajaks leksikograaf ja filoloog James Murray (1837–1915), kes pühendas sellele kogu oma elu. Eeldati, et sõnaraamatu valmimine võtab aega umbes kümme aastat ja see ilmub nelja köitena. Esimene köide ilmus alles 1884. aastal, mis kinnitas, et sõnaraamatu väljaandmisest kujuneb pikem protsess, kui algul arvati.

2024. aasta veebruari alguse seisuga oli sõnaraamatus enam kui pool miljonit ingliskeelset sõna ja väljendit.

Vaata ka
--------

* Oxford University Press

Viited
------

1. ↑  "About the OED". *oed.com* (Briti inglise). Vaadatud 3. veebruaril 2024. As a historical dictionary, the OED is very different from those of current English, in which the focus is on present-day meanings.
2. ↑  "About the OED" (Briti inglise). Vaadatud 3. veebruaril 2024. More than a historical dictionary… // over 500,000 entries… 3.5 million quotations … over 1000 years of English
3. ↑  "History of the OED". Vaadatud 28. jaanuaril 2024.
4. ↑  "OED // Oxford English Dictionary // An unsurpassed guide for researchers in any discipline to the meaning, history, and usage of over 500,000 words and phrases across the English-speaking world". *oed.com* (Briti inglise). Vaadatud 3. veebruaril 2024.

Välislingid
-----------

* Oxford English Dictionary
Dmitri Stepanovitš Tšuvahhin 1965. aastal. Tšuvahhin on pildil paremal pool koos abikaasa Jevgeniaga
**Dmitri Stepanovitš Tšuvahhin** (1903–1997) oli Nõukogude Liidu diplomaat (erakorraline ja täievoliline suursaadik).

Elulugu
-------

### Haridustee

Õppis Moskva ehitusinseneride instituudis, mille lõpetas 1934. aastal. Aastatel 1936−1938 õppis Moskva idateaduste instituudis. 

### Diplomaat

Pärast õpingute lõppu sai temast Nõukogude Liidu USA täievolilise esinduse (alates 1941 suursaatkond) kaastööline. Aastatel 1942−1945 oli ta Nõukogude Liidu välisasjade rahvakomissariaadi osakonnajuhataja asetäitja. Seejärel nimetati Nõukogude Liidu Jugoslaavia suursaatkonna nõunikuks (1945). Aastatel 1945−1952 oli ta erakorraline ja täievoliline saadik Albaanias. Pärast seda töötas aastatel 1952−1953 Moskvas välisministeeriumis, kus oli Balkani maade osakonna juhataja asetäitja. 1953. aastal määrati erakorraliseks ja täievoliliseks suursaadikuks Kanadasse, kus oli ametis 1958. aastani. Seejärel töötas taas ministeeriumis: aastatel 1958−1959 oli ta Skandinaavia ja aastatel 1961−1964 Kagu-Aasia osakonna juhataja asetäitja. Veebruarist aprillini 1964. aastal oli ta suursaadik lühikest aega eksisteerinud Sansibari ja Pemba Rahvavabariigis. Aastatel 1964−1967 oli ta suursaadik Iisraelis. Seejärel töötas kuni 1970. aastateni välisministeeriumi keskaparaadis.

Autasud
-------

* Tööpunalipu orden (05.11.1945)
* Orden "Austuse märk" (31.12.1966)

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Mihhail Bodrov** | **Nõukogude Liidu erakorraline ja täievoliline suursaadik Iisraelis**1964–1967 | Järgnev**Diplomaatilised suhted katkestati** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Ametikoht loodi** | **Nõukogude Liidu erakorraline ja täievoliline suursaadik Sansibari ja Pemba Rahvavabriigis**1964 | Järgnev**Ametikoht kaotati** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Leonid Teplov (ajutine asjur)** | **Nõukogude Liidu erakorraline ja täievoliline suursaadik Kanadas**1953–1958 | Järgnev**Amasp Arutjunjan** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Nikolai Šaronov** | **Nõukogude Liidu erakorraline ja täievoliline saadik Albanias**1945–1952 | Järgnev**Kliment Ljovõtškin** |
Winston Churchillile John Fitzgerald Kennedy poolt antud aukodaniku tunnistus. Kuigi dokument meenutab passi, ei saa seda kasutada isikut tõendava dokumendina.
**Ameerika Ühendriikide aukodanik** on Ameerika Ühendriikide Kongressi otsuse alusel või Ameerika Ühendriikide presidendi antav aunimetus, mida antakse üldreeglina üksnes välismaalastele. Siiani on väljastatud seitse aukodanikutunnistust, neist viis anti postuumselt ning ainult Winston Churchill ja ema Teresa on nimetuse saanud eluajal.

Aukodanikud
-----------

1. Winston Churchill (1874–1965), nimetus antud 9. aprillil 1963.
2. Raoul Wallenberg (1912–1947), antud 5. oktoobril 1981.
3. William Penn (1644–1718), antud 19. oktoobril 1984.
4. Hannah Callowhill Penn (1671–1726), antud 19. oktoobril 1984.
5. ema Teresa (1910–1997), antud 1. oktoobril 1996.
6. Gilbert du Motier, markii de La Fayette (1757–1834), antud 6. augustil 2002.
7. Casimir Pulaski (1745–1779), antud 6. novembril 2009.
8. Bernardo de Galvez (1746–1786), antud 16. detsembril 2014
Heleroheline vesi Potomaci jõe estuaaris on põhjustatud tsüanobakterite vohamisest
**Eutrofeerumine** ehk **eutrofikatsioon** (< *eu* + kreeka *trophē* 'toit') on tavaliselt veekogude, harvem maa, rikastumine taimede toitainetega, peamiselt fosfori- ja lämmastikuühenditega. Terminit kasutatakse tavaliselt iseloomustamaks ökosüsteemi esmatootjate (enamasti fütoplanktoni ja kõrgema veetaimestiku) suurenenud produktsiooni ehk teisisõnu taimede ülemäärast kasvu ja sellega kaasnevat lagunemisprotsessi, mis toob sageli kaasa hapnikupuuduse ja veekvaliteedi halvenemise, mõjutades negatiivselt kalade ja teiste veeloomade elukeskkonda.

Eutrofikatsioon võib aset leida nii mageveelistes kui soolase veega veekogudes.

Ökoloogilised tegurid
---------------------

Paljud ökoloogilised tegurid võivad stimuleerida esmatootjate produktsiooni. Enamikul juhtudest on tegemist küll kolme probleemiga: vähenenud biodiversiteet, muutused liikide koosseisus ja domineerimises ning toksilised efektid.

Vaata ka
--------

* Läänemere eutrofeerumine
* Veeõitseng
Seekelite lipp ja vapp.
**Seekelite** (ehk Rumeenias elavate ungarlaste hõimu) **ajalugu** ulatub 12. sajandisse. Keskaegsete kroonikute arvates on seekelid 5. sajandil Karpaatia nõkku elama asunud hunnide järeltulijad. Tänapäeva teadlased on selle küll ümber lükanud, kuid seekelite päritolu kohta konsensust leitud pole. Nad kuulusid ungarlaste armee eriväeosadesse, mis viitab sellele, et nad pidid ungarlastest erinevad olema. Samas puuduvad jäljed keelevahetusest.

Seekeli sõdurite kogukonnad paiknesid hajutatult Ungari Kuningriigi läänepiiridel 14. sajandini. Nende ümberpaiknemine Transilvaaniasse algas 11. või 12. sajandil. Algselt asuti Lõuna-Transilvaaniasse, kuid sakside saabudes koliti 12. sajandi lõpus tänapäevasele Seekelimaale. Nad olid alates 1220. aastatest Seekelite krahvi võimu all. Seekelite sõjaväeline võimekus tagas neile privilegeeritud staatuse: makse ei pidanud maksma ning Ungari kuningal puudus õigus Seekelimaa alasid ära anda. Seekelimaa haldusüksusi, 14. sajandist toole, juhtisid valitud leitnandid ja toolikohtunikud. Nad olid osaks nö Unio Trium Nationumist. See oli liit, mis sõlmiti aastal 1437 (peamiselt ungarlastest) aadlike, seekelitest vabade sõjaväelaste ja sakside kõrgklassi vahel vastupanuks Transilvaania talunikele.

15. sajandil kujunes seekelite ühiskonnas välja kolm klassi. Tavakodanike (ehk *pixidarii*) valduses olid väiksemad maalapid ning nad võitlesid lihtjalaväelastena. Jõukamad *primipili* sõdisid ratsaväes. Kõrgem klass ehk primorid omasid kinnisvara ka välismaal ning laiendasid enda võimu tavakodanike üle. Alates 1460. aastatest teostasid krahvi määratud kuninglikud kohtunikud toolide valitavatele ametnikele järelevalvet. Kuna tavakodanikud ei saanud endale armees teenimist lubada, kaotati 1550. aastatel nende maksuvabastus. Pärast 1562. aastal ebaõnnestunud ülestõusu langesid nendest paljud pärisorjusse. Toolide autonoomiat vähendati veelgi kuninglike kohtunike võimu laiendamisega. Vastukaaluks anti Seekelimaa linnadele autonoomiat juurde. Kuigi suurem osa seekelitest oli katoliiklased, pöörasid paljud 16. sajandil näiteks kalvinistideks ja unitarianistideks. Seekelite privileegid taastati 17. sajandil, kuid paljud tavakodanikud, kes ei soovinud sõjaväes teenida, otsustasid jääda orjadeks. Transilvaania läks 1690. aastatel Habsburgide monarhia kontrolli alla ning seekelite eriõigusi prooviti korduvalt uuesti piirata. Sajad seekelite külad viidi pärast 1764. aastal Siculenis toimunud siculicidiumi veresauna sõjaväestatud piiriala koosseisu ning tuhanded seekelid põgenesid armeeteenistuse eest Moldovasse.

Vaata ka
--------

* Trianoni rahuleping
* Rumeenia ungarlased
* Madjarite autonoomne piirkond
* Avaari khaaniriik

Välislingid
-----------

* Köpeczi, Béla; Makkai, László; Mócsy, András; Szász, Zoltán; Barta, Gábor (2001–2002), *History of Transylvania*, Atlantic Research and Publications, Inc. vaadatud 23. august 2016
**Marat** oli Venemaa lahingulaev, mille ehitamist alustati 16. juunil 1909 Peterburis.

Laeva algne nimi oli Petropavlovsk, kuid 31. märtsil 1921 nimetati ta Jean Paul Marat’ auks ümber.

Üldkirjeldus
------------

Laev oli 181,2 m pikk, selle tala aga 26,9 m pikk. Veeväljasurve koos koormaga oli 24 800 t, mis oli üle 1500 t rohkem kui kavandatud 23 288 t.

Aastatel 1928–1931 läbis laev uuenduskuuri: katlad ehitati ümber vedelkütusele sobivaks ja vöör tehti pikemaks. Samuti sai Marat uued pealisehitised, õhutõrjekahurid ja kuulipildujad.

1933. aasta augustis avati õppelaskmise käigus vöörkorstnataguses suurtükitornis suurtükilukk liiga vara, mis tekitas tulejoa ja süütas torni sisemuse. Tulekahju leviku vältimiseks uputati tornialune laskemoonakelder, mis põhjustas 68 inimese surma. Hukkunute arvu varjati 2001. aastani.

Maratit peeti Nõukogude Sotsialistlike Vabariikide Liidu esinduslaevaks Läänemerel. 1937. aasta mais nähti seda George VI kroonimise auks korraldatud Inglismaa Spitheadi reidi laevastikuparaadil. 1940.–1941. aastatel osales Marat Tallinna reidil.

Saksa-Vene sõda
---------------

Saksa-Vene sõja alguses otsustas Vene väejuhatus lahingulaevad Kroonlinna-Leningradi piirkonda viia. 1941. aasta sügisel hakkasid sakslased laeva ründama 150 mm suurtükkidega, kuid erilise tulemuseta. Kahju tegid hoopis Saksa sööstpommitajate rünnakud, mille 250 kg kaaluvad pommid tabasid Maratit kolmel korral. Selle tagajärjel kaotas elu 25 laeval viibinud inimest. 

Järgmistel päevadel pommitas laeva Tõrkovo lennuväljal baseeruv Luftwaffe 2. ründeeskaadri III lennugrupp, mida juhatas hauptmann Ernst Siegfried Steen. Maratit kavatseti rünnata 21. septembril lennuväljale toodud 1000 kg kaaluvate pommidega. Nii lastigi kaks päeva hiljem pommid 300 m kõrguselt alla, tekitades sellega mõnesaja meetri kõrguse plahvatussamba. Rünnaku järel murdus laeva küljest lahti selle vööriosa, 800 t kaaluv vöörisoomustorn lendas eemale. Ühtlasi varisespardalt vette vööripealisehitus koos fokkmasti ja komandosillaga ning vöörikorsten. Hukkus 326 inimest.

Õnnetuse tõttu seiskusid Marati turbogeneraatorid, mistõttu polnud laeval enam valgustust ja laevakeresse tulevat vett polnud võimalik välja pumbata. Seetõttu oli tulekahju kustutamine aeganõudev.

24. septembri hommikuks oli laeva valgunud 10 000 t vett, mistõttu vajus laevakere põhja. Kuna sealne merepõhi oli võrdlemisi madal, jäi laeva ülatekk 3 m üle veepinna. 1941. aasta oktoobris pumbati Mareti kesk- ja ahtriosast vesi välja, laev tõusis pinnale. 1943. aasta mais anti lahingulaevale tagasi selle esialgne nimi Petropavlovsk, kuid 1950. aasta novembris nimetati see ümber Volhoviks. Kolm aastat hiljem lammutati laev vanarauaks.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Õun, Mati (2015). Laevahukud Läänemerel 20. sajandi sõdades. Grenader.
2. ↑  McLaughlin, Stephen (2003). Russian & Soviet Battleships. Annapolis, Maryland: Naval Institute Press.
**Pimestiku** on küla Ida-Viru maakonnas Narva-Jõesuu linnas.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Vaivara valda.

Pimestiku külas elas Eesti 2000. aasta rahvaloenduse andmeil kaheksa elanikku.

Ajalugu
-------

Pimestiku küla maid läbib ka nõndanimetatud Rootsi kants, mille Vene sõdalased 1704. aastal põhjasõja ajal kaitseks rajasid. 

Pimestiku küla ajaloo alguseks võib lugeda aega, kui Vaivara parun Karl von Arpshofen kinkis oma toapoisille Mart Sirenile talu üksikus kohas Narva lahe kaldal. Pimestiku küla (*Streigesinde*) nime on esmamainitud 1850. aastal Vaivara IX revisjoni kirjetes. Vaivara X revisjoni ajal 1858. aastal elas külas juba neli perekonda, kokku 38 inimest.

1859. aastal avastati Aaduvälja talu maadelt osaliselt säilinud muinasaegsed kivikalmed, mis võeti kaitse alla.

Pärast I maailmasõda oli küla ainsa taluna jäänud alles Kivisõerdi talu. Vabadussõja lõppedes jaotati küla maad asundustaludeks ja külla asus elama kümme perekonda. 

Pimestiku küla maadelt Mummussaares leiti 1939. aastal pronksiaegne meie aladel unikaalne aasaga õõskirves.

1944. aastal aprilli algul, kui rinne Sinimägedele lähenes, tuli küla maha jätta. 1943. aasta sügisest olid Wehrmachti pioneeriväeosad ehitanud seal kaitseks Tannenbergi liini, mis kulges mere äärest Mummussaarest üle Sinimägede ja sealt läbi Alutaguse soode Peipsi põhjarannikuni.

Pärast Sinimägede lahinguid tuli külla tagasi ainult viis perekonda. Tänapäeval on küla veelgi väiksem: seal on neli majapidamist.

Muistendid
----------

*Pimestiku ja Mummusaare vahel olevat Kalevipoja vestitasku kivi. Suur kivi. Taheti ära lõhkuda, aga ei saadud. Ridakülast viib tee sinna.* (EKRK I 11, 95 (4) < Jõhvi raj, Toila — A. Rõõm (1955).)

Vaata ka
--------

* Pimestiku suurkivi

Viited
------

1. ↑  Maa-amet, vaadatud 21.11.2020.
2. ↑  Statistikaamet, vaadatud 10.11.2020.
3. ↑  Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.

Kirjandus
---------

* Virve Orav "Matkateed Narva lähistel ehk Vaivara radadel", Tallinn, Olion, 1991.

Välislingid
-----------

* Pronkskirves

| * v
* r
Narva-Jõesuu linna asulad |
| --- |
| Linn | 

* Narva-Jõesuu

 |  |
| Alevikud | 

* Olgina
* Sinimäe

 |
| Külad | 

* Arumäe
* Auvere
* Hiiemetsa
* Hundinurga
* Laagna
* Kudruküla
* Meriküla
* Mustanina
* Peeterristi
* Perjatsi
* Pimestiku
* Puhkova
* Sirgala
* Soldina
* Sõtke
* Tõrvajõe
* Udria
* Vaivara
* Viivikonna
* Vodava

 |
**Baylori ülikool** on eraõiguslik baptislik teadusülikool USA-s Texase osariigis Wacos. 2020. aasta sügisel õppis ülikoolis üle 20 800 üliõpilase. See on suurim baptislik ülikool maailmas. Ülikooli deviis on *Pro Ecclesia, Pro Texana* ('Kiriku eest, Texase eest').

Ajalugu
-------

Ülikool asutati 1. veebruaril 1845. See on vanim pidevalt tegutsenud ülikool Texases ja USA-s üks vanimaid Mississippi jõest lääne pool. Ülikooli asutas Texas baptistide hariduse selts. Ülikool sai nime ühe selle asutaja, kohtunik R. E. B. Baylori järgi. Õigusteaduse õpet hakati ülikoolis andma 1849. aastal ja õigusteaduste kool loodi 1857. aastal. Algselt paiknes ülikool Independence'i asulas. Wacosse kolis see 1886. aastal, mil liitus Waco ülikooliga. Baylori ülikooli ärikool loodi 1923. aastal. 1900. aastal Wacos asutatud ja 1903. aastal Baylori ülikooli alla tulnud meditsiinikool Baylor College of Medicine kolis 1943. aastal Houstoni ja tegutseb nüüd iseseisva kõrgkoolina.

Õppetegevus
-----------

Baylori Ülikool pakub umbes 160 bakalaureuse-, 75 magistri- ja 20 doktoriõppe programmi kokku üheksas kolledžis, mille hulka kuuluvad muuhulgas College of Arts & Sciences, ärikool Hankamer School of Business, õenduskool Louise Herrington School of Nursing, teoloogiaseminar ja õigusteaduste kool. Baylori Ülikool paikneb USA ülikoolide seas kõrgetel kohtadel füsioteraapia, õenduse ja ämmaemanduse, sotsiaaltöö, kõnepatoloogia, ettevõtluse ja õigusteaduse õpetamises.

Sport
-----

Ülikooli spordimeeskonnad kannavad nimetust Baylor Bears ja naiskonnad Lady Bears. Baylori Ülikool kuulub USA üliõpilasspordi organisatsiooni NCAA konverentsi Big 12 Conference. 2021. aastal tuli ülikooli korvpallimeeskonnas esmakordselt USA üliõpilasmeistriks. Ülikooli naiskond oli tulnud korvpallis ülikoolide meistriks kolm korda. Baylori Ülikoolis on õppinud mitu olümpiavõitjast kergejõustiklast, teiste seas Michael Johnson.

Pilte
-----

* Baylor Sciences BuildingBaylor Sciences Building
* Burleson QuadrangleBurleson Quadrangle
* Ülikooli ameerika jalgpallistaadion McLane StadiumÜlikooli ameerika jalgpallistaadion McLane Stadium

Viited
------

1. 1 2 3  Facts & Figures. *Baylor University*. about.web.baylor.edu. Vaadatud 20.2.2024
2. ↑  Baylor University. britannica.com. Vaadatud 7.4.2021
3. ↑  "Baylor University". usnews.com. Vaadatud 7.4.2021

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Baylori ülikool** |

* Ametlik koduleht
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib vanakreeka mütoloogia tegelasest; kosmoseaparaadi kohta vaata artiklit Odysseus (kuusond)* |

---

Odysseus ja sireenid. Atika punasefiguuriline *stamnos*, umbes 480–470 eKr (Briti Muuseum)
**Odysseus** (vanakreeka keeles Ὀδυσσεύς, ladina keeles Ulysses või Ulixes, eesti keeles on kasutatud ka nimekuju Odüsseus) on tegelane vanakreeka mütoloogias ja Homerose eeposes "Odüsseia", legendaarne kangelane Trooja sõjas.

Odysseus oli leidlik, kõneosav ja vapper kreeka kangelane Trooja sõjas. Ta oli Ithaka saare valitseja, Laertese poeg, Penelope abikaasa, Telemachose isa. Ta püüdis sõjaretkest eemale jääda, teeseldes hullumeelset (kündis põldu, külvates seemnete asemel soola), kuid Palamedes paljastas ta kavalusega. Trooja vallutati pärast kümneaastast piiramist Odysseuse kavala plaani järgi ehitatud puuhobuse abil. 

Seejärel seikles Odysseus 10 aastat võõrsil (rännuepisoodid, millega seostuvad kükloop Polyphemos, lotofaagid, laistrügoonid, Kirke, sireenid, Skylla ja Charybdis, Kalypso), kuni faiaagid ta laevaga kodusaarele viisid. Seal tappis ta truult abikaasat oodanud Penelopet ahistanud kosilased oma poja Telemachose ja teiste temale ustavate alamate abiga.

Üks nii kunsti kui ka kirjanduse lemmikteemasid antiikajast alates on olnud Odysseuse eksirännakud. Dante Alighieri "Jumaliku komöödia" Põrgu-osa 26. laulus asub Odysseus (itaalia keeles Ulisse) koos oma kaaslase Diomedesega leekides põrgu 8. ringis oma salasepitsuste ja petuplaanide pärast Trooja sõjas. Odysseus jutustab seal Homerose loost erineva loo oma viimasest reisist ja surmast: ta asus seikluste otsingul reisile Heraklese sammaste (s.o Gibraltari väina) poole läänepoolsele merele (s.o Atlandi ookeanile). Pärast viiekuulist meresõitu nägi laeva meeskond merest tõusmas suurt mäge (Dante kosmoloogias Purgatoorium), enne kui torm nad uputas. Dantel ei olnud ligipääsu Homerose originaalile, seega tugines ta ladina allikaile (eelkõige Vergilius ja Ovidius).

Hilisemaist kirjanduslikest Odysseuse-käsitlustest on tuntud Alfred Tennysoni luuletus "Ulysses" (kirjutatud 1833, avaldatud 1842), James Joyce'i romaan "Ulysses" (1922), Jean Giono teos "Naissance de l'Odyssée" ("Odüsseia sünd", 1930) ning Nikos Kazantzakise moodne eepos "Odüsseia" (1938). Margaret Atwoodi teoses "The Penelopiad" (2005; eesti keeles "Penelopeia", 2006) esitatakse Odysseuse lugu tema naise Penelope vaatekohalt.

Vaata ka
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Odüsseus** |

* Odüsseia
|  |
| --- |
| **Soome haldusjaotus** |
| 
* Läänid (*läänit*)
* Maakonnad (*maakunnat*)
* Piirkonnad (*seutukunnat*)
* Vallad (*kunnat*)

* loend
* elanike arvude järjekorras
* *endised*
 |
| * v
* r
 |

Soome haldusjaotuses on **vald** (soome keeles *kunta*) kohaliku omavalitsuse üksus, millel on oma kindlaks määratud territoorium kokkulepitud piiridega ja kindel elanikkond. Soomes jagunevad vallad linnalisteks (*kaupunki*) ja klassikalisteks valdadeks, kus on eri suuruses asustusüksusi, suuremate linnade korral ka asumid ja neid ümbritsev maapiirkond. 

Eesti keeles oleks Soome valdadele võrreldavaks terminiks pigem kohalik omavalitsus, mis annab ehk kõige paremini edasi Soomes kasutusel oleva valla nimetuse sisu. 

Soomes, nii nagu Eestiski, on vallas mitu asustusüksust, näiteks küla. Seejuures erineb Soome aga Eestist selle poolest, et kui meil räägitakse vallasisestest linnadest, siis Soomes on vald linna staatust kandev omavalitsus kogu ulatuses ehk linnaõigus antakse kogu vallale tervikuna.[*viide?*]

Vallal on oma valimiste teel moodustatav valitsus. Valimised võitnud erakond valib vallavanema või linnalise omavalitsuse korral linnapea. 

Sõna *kunta* arvatakse tulevat soome-ugri algkeelest[*viide?*] ja see on omapärane sõna selle poolest, et see kuulub paljude soome keele liitsõnade koosseisu, kus see viitab suuremale ühishulgale, näiteks *kirkkokunta* ('usulahk'), *maakunta* ('maakond'), *kansakunta* ('rahvus'), *eläinkunta* ('loomariik').

Soomes on 2018. aasta seisuga 311 valda, millest 107 nimetatakse linnaks.
Krahv Adam Ludwig Lewenhaupt
**Adam Ludwig Lewenhaupt** (rootsi keeles *Leijonhufvud*) (15. aprill 1659 Kopenhaagen – 12. veebruar 1719 Moskva, Venemaa) oli Rootsi väejuht, 1706. aastast jalaväekindral.

Rootsi kindral Adam Ludwig Lewenhaupt 18. sajandi algul

Õpingu- ja teenistusaastad
--------------------------

Adam Ludwig Lewenhaupt sündis Rootsi sõjaväelase kindralmajor krahv Ludwig Wierich Lewenhaupti ja Hohenlohe ja Gleichen krahvinna Charlotta Susanna Maria pojana ning sai hariduse Lundi (1671), ja Uppsala (1675) ja Rostocki ülikoolis (1680), püüeldes algul diplomaadiks, kuid valis siiski sõjaväelase elukutse. 1685. aastal osales ta kornetina Nils Bielke ratsarügemendiga suures Türgi sõjas Maximilian I juhtimise all.

Aastatel 1686–1697 teenis ta Madalmaade sõjaväes ning naasis Rootsi kuningriigi teenistusse 1698. aastal oobersti auastmes.

Väejuhina põhjasõjas
--------------------

Põhjasõja ajal määrati Adam Ludwig Lewenhaupt Upplandi, Västmanlandi ja Dalarna rügementide juhiks.

1703. aastal ülendati ta jalaväe kindralmajoriks ning määrati Kuramaa, Piltene ja Žemaitija kuberneriks.

Lewenhaupt juhtis Rootsi vägesid 1704. aasta edukas Jakobstadti lahingus (tänapäeva Lätis Jēkabpilsi rajoonis) Boriss Šeremetevi juhitud Vene vägede vastu ja 1705. aasta Gemauerthofi lahingus, Kuramaa hertsogiriigi territooriumil (läti *Murumuiža lahing*; tänapäeva Lätis Jelgava rajoonis Vilce vallas). 

Gemauerthofi lahing 16. juulil 1705. Johann Christoph Brotze
1706. aastal ülendati ta jalaväekindraliks ja jaanuarist oli ta Riia linna ja kindluste kuberner ja määrati ka Rootsi väliarmee juhiks Liivimaal, Kuramaal ja Leedumaal.

Lewenhaupt juhatas Rootsile suurte kaotustega lõppenud Lesnaja lahingus Ukrainas 1708. aastal jalaväeüksusi ja Poltava lahingus 1709. aastal ning allkirjastas ka Rootsi vägede eest pärast Karl XII põgenemist Türki Perevolotšna kapitulatsiooniakti 30. juunil vkj / 1. juulil (Rootsi kalendri/11. juuli) 1709 ukj järgi.

Adam Ludwig Lewenhaupt suri 1719. aastal Venemaal Moskvas vangistuses viibides.

Vaata ka
--------

* Charlottenborgi loss

Viited
------

1. ↑  August Wilhelm Hupel: Historisch-chronologisch-biographische Nachrichten von den liefländischen Generalgouverneuren, Gouverneuren und Statthaltern des Schlosses zu Riga zur königl. schwedischen Regierungszeit. / *Nordische Miscellaneen*, St. 18–19, Riga: Hartknoch 1789, lk. 515

Välislingid
-----------

* Eesti Ajalooarhiiv: Adam Ludwig Lewenhaupti Põhjasõja-aegseid trükiseid
Vorotani jõgi ja selle valgla (helehall) Armeenias.
Vorotani jõgi Sisiani linnas.
**Vorotan** ehk **Bərgüşad** (varem ka **Orotan**; armeenia keeles Որոտան, aseri keeles *Bazarçay*) on jõgi Taga-Kaukaasias, Araksi jõe vasakpoolne lisajõgi. Jõe kogupikkus on 178 km, vooluhulk suudmes 21,5 m³/s ning valgla pindala Armeenias ja Aserbaidžaanis 5650 km², jõe kalle on 16 meetrit kilomeetri kohta (teistel andmetel 12 m/km).

Jõgi saab alguse Sjunikhi maakonna põhjaosast Lõuna-Armeenias, voolab 119 km üldjoontes kagu suunas läbi Armeenia ning seejärel 59 km läbi Mägi-Karabahhi, mida peavad enda omaks nii Armeenia kui ka Aserbaidžaan, kuni ühineb Iraani piiril Araksiga. Enamajaolt voolab Vorotan mägimaastikus ning läbib mitmes kohas sügavaid kanjoneid. Vorotani orust põhja jääb jõe järgi nime saanud Vorotani mäekuru, mis ühendab Lõuna- ja Põhja-Armeeniat üle Zangezuri mäeaheliku. Jõe äärde jäävad Sisiani ja Qubadlı linn. 1995. aastal kaaluti Vorotani-äärsete Tatevi kloostri ja Tatevi Anapati kloostri ümbruskondade lisamist UNESCO maailma kultuuripärandi nimistusse.

Nõukogude ajal rajati jõele kolm veehoidlaga hüdroelektrijaama koguvõimsusega 404,2 MW, mis toodavad aastas kokku 1,1 miljardit kWh elektrit. Suurim veehoidlaist on Spandarjani veehoidla, mis on Armeenias suuruselt teine järv pärast Sevani. 

Eesmärgiga tõsta vee hulka Sevani järves rajati 22 kilomeetri pikkune tunnel vee suunamiseks Vorotanist Sevani järve. Töö algas 1980. aastail, kuid seiskus Mägi-Karabahhi konflikti tõttu 1988. aastal, kui valminud oli 18 km. 2003. aastal lõpetas Armeenia lõpuks Vorotani tunneli ehituse, kuid vesi pole veel järve voolama hakanud.

Vorotani läte jääb Armeenia territooriumilt väljapoole. Seepärast on mõned Armeenia eksperdid avaldanud kartust, et pärast Mägi-Karabahhi Aserbaidžaani kontrolli alla minekut on ohus 80% Armeenia veeressurssidest. Seda võib Aserbaidžaan kasutada Armeenia survestamiseks.

Viited
------

1. ↑
2. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 27. märts 2012. Vaadatud 12. jaanuaril 2012.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
3. ↑  "Красный Курдистан: геополитические аспекты создания и упразднения"[*alaline kõdulink*]
4. ↑  "Гидродемография — политика бакинских властей в бывшей НКАО"

Välislingid
-----------

* Базар-чай – artikkel "Brockhausi ja Efroni entsüklopeedilises sõnastikus" ("Энциклопедический словарь Брокгауза и Ефрона" В 86 томах (82 т. и 4 доп.) – СПб. 1890–1907)
* Воротан – artikkel "Suures nõukogude entsüklopeedias" (3. trükk)
2019. a lõpus avasid Kaili Kask ja Raul Oreškin Aparaaditehases Tartu kunstnike aastalõpunäitusmüügi, mille nimeks oli "tARTu pood". Näitus kuulus Voronja korterinäituste programmi. Pop-upina avanenud "tARTu poe" võttis publik omaks ning samanimeline galerii jäigi püsivalt avatuks. 2020. a septembris avanes "tARTu poe" ruumides autoribaar NAPP ning käivitus taskuhääling "tARTu hääl". 2021. a jaanuaris toimus järjekordne laienemine näitusesaali võrra.

2022. aastal käivitus tARTu galeriil koostöö Ukraina kunstnikega. Hersoni kunstniku Viktoria Berezina ja tARTu galeristi Raul Oreškini kirjavahetus kujunes avalikuks sõjapäevikuks, millest anti 2023. a välja raamat "Minu Herson. Kirjad Ukrainast"

2023. a märtsis muutus "tARTu pood" HAKI galeriiks, mis tegutseb sama nime all tänaseni.

Tunnustus
---------

* 2020 Tartu Kultuurikandja aunimetus - tARTu pood, aasta uustulnuk
* 2021 Tartu Kultuurikandja aunimetus - tARTu hääl, aasta uustulnuk
* 2021 Kuldmuna - pronksmuna digireklaamide eest "Galeristid kodust ära, kunstiteostel pidu"
* 2022 Tartu Kultuurikandja aunimetus - tARTu pood, aasta organisatsioon
**Sigtuna** on tiheasustusega paikkond Rootsis Stockholmi läänis Sigtuna vallas, Stockholmi ja Uppsala vahel.

Ajalugu
-------

Sigtuna asub Mälari järve ääres ajaloolises Upplandi piirkonnas. Viikingiajal oli Rootsi poliitiline ja kaubanduskeskus Mälari järves Björkö saarel asunud Birkas. Sigtuna asutas 11. sajandi alguses Rootsi kuningas Olaf Skötkonung ja see sai kiiresti suureks kaubanduskeskuseks ja sadamaks, 10.–11. sajandil kandus keskus üle järve kaldal asunud Sigtunasse. Sigtuna asukoht oli kaubanduseks soodne, kuna järv on väinaga ühendatud Läänemerega, asudes 60 km kaugusel rannikust. Sigtuna oli ühenduspunktiks Skandinaavia mandriosa ja Soome, Karjala, Novgorodimaa, Eestimaa, liivlaste maa, Pommeri ja Saksimaaga. Sigtuna oli ka ristiusu leviku keskuseks Rootsis, alles 12. sajandi alguses viidi peapiiskopi residents üle Uppsalasse.

### Sigtuna hävitamine

Storagatan
 *Pikemalt artiklis Sigtuna hävitamine*
Kirjalikud ajalooallikad mainivad Sigtuna põletamist "paganate" (eri versioonides karjalaste, eestlaste või kuralaste) poolt 1187. aastal. Arheoloogilised väljakaevamised pole linna (ulatuslikku) põletamist kinnitanud.

Vaata ka
--------

* Sigtuna Eesti Gümnaasium
* Karl Ristikivi novellikogu "Sigtuna väravad"

Viited
------

1. ↑  Statistical localities 2020
2. ↑  Statistical localities 2020

Kirjandus
---------

* Yri Naelapea. Sigtuna väravad tuleksid Novgorodist Eestile tagasi nõutada. Uus Eesti, 27. aprill 1938, nr 115, lk 6.
* Ago Vallas, "Sigtuna" (linna ajaloost) – Akadeemia 1990, nr 9, lk 1887–93.

Välislingid
-----------

* И́горь Па́влович Шаско́льский, Сигтунский поход 1187 г. Из книги: Борьба Руси против крестоносной агрессии на берегах Балтики в XII-XIII вв. Л. "Наука". 1978.
Svindersviki pruulikoda Svindersvikeni lahe ääres
**Nacka** on osa Stockholmi tiheasustusega paikkonnast, Nacka valla keskus. See asub Södermanlandi maakonna loodeosas, umbes 5 km kaugusel Stockholmi keskusest. 

2000. aastal oli Nackas 25 170 elanikku. 

Nacka on Nacka valla peamine teenindus- ja elamukeskus. 

Suurim järv on Järlasjön, mille kogumaht on 8 030 000 m3.

Ajalugu
-------

Algselt hõlmas Nacka piirkonda Nacka Strömi jõe ümber Järlasjöni järvest lõunas. 

Nacka on saanud nime jõest läänes paikneva kõrgendiku Nacke seljandiku (*Nacke-bergrygg*) järgi. 

Kui 1887 liideti kolm kihelkonda Nacka kihelkonnaks ning ehitati Järlasjöni järvest põhja poole Järla ja Sickla vahele Nacka kirik, hakati Nacka all mõtlema suuremat piirkonda. 

Nacka sai linnaks 1949, kui seal oli 15 000 elanikku, ning oli üks viimaseid linnaõigused saanud asulaid Rootsis. Suurema asula kujunemine oli alanud juba 1870. aastatel, kui Stockholmi kesklinnast välja kolinud vabrikute juurde kerkis töölisasula. Kui 1993 avati raudtee Saltsjöbanan, sai tee rajaja Knut Agathon Wallenberg kasutada varem Järla ja Sickla talule kuulunud maad kasutada tööstusettevõtete rajamiseks. Nende seas olid AB de Lavals Ångturbin (1896) ja AB Diesels Motorfabrik (hiljem Atlas Copco) (1898). Kui raudteeliin pikenes, tekkisid varsti eramurajoonid, sealhulgas Storängen (1904) ja Saltsjö-Duvnäs (1907). 1890. aastatel lisandusid suured veskitööstused Saltsjöqvarn ja Kvarn AB Tre Kronor. Mitmes muus kohas tekkisid puumajade ja vabrikute asumid, mille seas suuremad olid Sickla ja Järla. Majanduselus jäi kauaks valdavaks tööstus. Nüüdisajal on Nackas tööstusettevõtteid palju vähem ning valdavaks on saanud teenindussektor. Pendelmigratsioon Stockholmi valda on ulatuslik.

1971. aastal läks Nacka linn koos Saltsjöbadeni alevi ja Boo vallaga vastmoodustatud Nacka valla koosseisu.

Hoonestus
---------

Nacka hoonestuses domineeris kaua eramu- ja tööstusrajoonide segu, mis kujunes 19. sajandi lõpus. 20. sajandi keskpaigast on linnapilti sugenenud rohkem korrusmaju. 1950. aastatel lisandusid Alphyddan ja Finntorp. Viimane oli mõeldud Nacka ärikeskuseks, kuid 1980. aastatel sellest plaanist loobuti. 

1989. aastal avati ostukeskus Forum Nacka, mis märgistas uue vallakeskuse Värmdövägeni ääres. Forum Nackat ehitatakse ümber, nii et nüüd on see saanud endisest umbes poole suuremaks. 2002. aastal avati Forum Nacka lähedal läänitee 222 ääres ICA Maxi kaubandusketi ostukeskus ning 2000. aastaiks ehitati Nacka serval välja hulk korruselamuid ja ärihooneid, sh Stockholm Radio mereraadiokeskus ja merevalvekeskus, mille projekteerimisel on arvesse võetud ka "1% põhimõtet" kunstiteoste lisamiseks hoone interjööri.
**Tähnikvesilik** (*Lissotriton vulgaris**,* varasema nimega *Triturus vulgaris*) on salamanderlaste sugukonda kuuluv kahepaikne.

Tähnikvesilik on levinud peaaegu kõikjal Euroopas (välja arvatud Lõuna-Prantsusmaa, Pürenee poolsaar ja Lõuna-Itaalia). Eestis on tähnikvesilik väga tavaline. Elab järves.

Iseloomustus
------------

Täiskasvanud isendid on kuni 11 cm pikad, emased mõnevõrra lühemad. Tähnikvesilike nahk on sile või peensõmerjas. Isendite seljapiirkond on oliivpruuni värvi, kõhualune kollakas, keha kaetud tumedate täppidega.

Elupaik ja levik
----------------

On levinud Prantsusmaast, Inglismaast ja Lõuna-Rootsist kuni Lääne-Siberini (kaasa arvatud). Levila põhjapiir kulgeb läbi Lõuna-Karjala, lõunapiir alates Mustast merest. Esineb ka Balkani poolsaarel, Itaalias ja Väike-Aasia põhjaosas. Eestis on levinud igal pool.

Välislingid
-----------

* Tähnikvesilik andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes
* Tähnikvesilik andmebaasis "Eesti selgroogsed"

1. ↑  "Tähnikvesilik - täiendav info". *bio.edu.ee*. Vaadatud 19. märtsil 2024.
Håkon V suur pitsat.
**Håkon V Magnusson** (1270 – 8. mai 1319) oli Norra kuningas aastail 1299–1319. Ta oli viimane Kaunisjuukse dünastiast pärit Norra kuningas.

Håkon sündis Norra kuninga Magnus Lagabøte ja tema abikaasa Taani Ingeborgi noorema pojana. 1299. aastal suri Håkoni vanem vend Eirik Magnusson. Et Eirikul ei olnud meessoost järeltulijat, sai troonile Håkon.

Võimule saades jätkas ta oma venna vaenulikult meelestatud poliitikat Taani suhtes, kuid 1309. aastal sõlmis ta Taaniga rahu. Sisepoliitikas piiras ta suurülikute võimu ja suurendas kuninga oma.

Håkoni surma järel sai troonile tema alaealine tütrepoeg Folkungite dünastiast Magnus Eriksson, kes aastast 1319. valitses Norrat ja Rootsit (1319–1343) 

Håkon maeti Oslo Neitsi Maarja kirikusse. Hiljem kiriku varemetes tehtud väljakaevamistel leiti Håkoni ja tema abikaasa Eufemia säilmed, mis maeti ümber Akershusi kindlusesse.

Perekond
--------

Håkon oli abielus Rügeni vürsti Wizlaw II tütre Eufemiaga. Abielust sündis:

* Ingeborg (1301– u. 1360), abiellus Rootsi hertsogi Erik Magnussoniga (surnud 1318). Erik surma järel abiellus ta Lõuna-Hallandi hertsogi Knut Porsega, kellel Taani kuningas andis 1329. aastal, pandiks laenu vastu Eestimaa hertsogkonna lääniks. Erik Magnussoni ja Ingeborgi pojast Magnus Erikssonist (sünd. 1316), sai hiljem sai Rootsi ja Norra kuningas, [Magnus VII]].

Abieluväliselt oli Håkonil ka tütar Agnes, kes oli abielus Hafthor Jonssoniga.

### Sugupuu

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  **Håkon V Magnusson**  | Magnus Lagabøte | Håkon IV Håkonsson | Håkon Sverkersson |
| ... |
| Margareta Skulesdotter | Skuli Baardsson |
| Ragnhild |
| Rootsi Ingeborg | Erik Adraraha | Valdemar II |
| Portugali Berengaria |
| Saksi Jutta | Albrecht I |
| Austria Agnes |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Eirik Magnusson** | **Norra kuningas**1299– | Järgnev**Magnus VII** |

Vaata ka
--------

* Norra kuningate loend

Kirjandus
---------

* Sakina Kagda, Barbara Cooke. "Norway". Marshall Cavendish. 2006. Lk. 30
* T. K. Derry. "History of Scandinavia". Lk. 59-60
* Eric Braun. "Norway in Pictures". Twenty-First Century Books. 2003. Lk. 26
* Malcolm Barber. "The two cities: medieval Europe, 1050-1320". Routledge. 2004. Lk. 350

Välislingid
-----------

* Håkoni perekond ja sugupuu
**Stockholm** on tiheasustusega paikkond Rootsis Stockholmi läänis Stockholmi valla ja kümne ümberkaudse valla territooriumil Upplandi ja Södermanlandi maakonna piiril. 

Teda on nimetatud *Põhjala Veneetsiaks* ja *Mälareni kuningannaks*.

1252 asutatud linna ajalooline südamik paikneb Stadeni saarel. Stockholmis on palju kauneid keskaegseid ehitisi.

Stockholm on Stockholmi lääni, Stockholmi praostkonna[*viide?*] ja Stockholmi valla keskus. 

Tiheasustusega paikkonna pindala oli 2005. aasta 31. detsembri seisuga 37 730 hektarit. 

Stockholm on Rootsi suurim tiheasustusega paikkond. Statistika Keskbüroo andmetel oli Stockholmi elanike arv 2005. aasta 31. detsembri seisuga 1 252 020.

Ulatus
------

Vaade kesklinnale Stockholmi teletornist
Stockholm on nii pindala kui ka elanike arvu poolest Rootsi suurim asula ning asub suurima arvu valdade territooriumil. Asula hõlmab Stockholmi valla ning suurema osa selle eeslinnade piirkonnast. Et Statistika Keskbüroo definitsiooni järgi ei tohi hoonestuse osade vaheline vahemaa asulas ületada 200 meetrit, moodustavad mitmed suhteliselt lähedal asuvad piirkonnad eraldi asulad. See puudutab näiteks Lidingö valda ja Täbyd. 

Asula on välja kujunenud pika aja jooksul uue hoonestuse lisandumise ning varasemate eraldi asulate kokkukasvamise tagajärjel. 

Stockholmi asula ei ole sama mis Suur-Stockholm, mis hõlmab suurema piirkonna.

Vallad
------

Stockholmi asula umbes 1,2 miljonit elanikku jaotuvad 11 valla vahel järgmiselt: 

| Vald | Pindala (ha) | Elanike arv | Stockholmi asula piiresse jääv piirkond |
| --- | --- | --- | --- |
| Stockholmi vald | 17 224 | 770 889 | Kogu vald |
| Huddinge vald | 4593 | 86 802 | Ainuke väljapoole jääv suurem asula on Vidja |
| Järfälla vald | 2502 | 61 574 | Suuremaid asulaid väljapoole ei jää |
| Solna vald | 1816 | 60 402 | Peaaegu kogu vald |
| Sollentuna vald | 2390 | 55 023 | Ainuke väljapoole jääv suurem asula on Sjöberg |
| Botkyrka vald | 1712 | 50 613 | Valla põhjaosa ning Tullinge |
| Haninge vald | 2234 | 41 785 | Handen, Brandbergen ja Vendelsö-Gudö |
| Tyresö vald | 1789 | 37 947 | Bollmora ja Trollbäcken |
| Sundbybergi vald | 675 | 34 016 | Kogu vald |
| Nacka vald | 1152 | 28 080 | Sicklaön |
| Danderydi vald | 1644 | 24 889 | Ainuke väljapoole jääv suurem asula on Enebyberg |

Elanike arv oli 2005. aasta 31. detsembri seisuga 1 252 020  ning pindala 37 730 hektarit. Rahvastiku tihedus oli 3 318 in/km².

Asula piirid teeb Statistika Keskbüroo kindlaks iga viie aasta tagant. 2005. aasta 31. detsembri seis avaldati 30. novembril 2006.

Vaata ka
--------

* Suur-Stockholm
* Stockholmi lään
* Stockholmi lääni landsting
* Stockholmi vald
* Stockholmi keelepruuk

Viited
------

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikisõnastiku artikkel: **Stockholm** |

* Stockholmi juht (*rootsi keeles*)
* Stockholmi turismisait (*rootsi keeles*)
* Stockholmi ajaveeb (*rootsi keeles*)
**Rudolf Riives** VR II/3 (18. juuni 1890 Vana-Kuuste vald, Tartumaa – 23. juuni 1941 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (kapten, 1933) ja poliitik (I Riigivolikogu liige). 

Rudolf Riives õppis Tartu linnakoolis, Tallinna Õhtugümnaasiumis ja hiljem Peterburis. Esimese maailmasõja alguses mobiliseeriti Vene keisririigi sõjaväkke, kus lõpetas Irkutski lipnike kooli, võttis pärast seda sõjast osa Rumeenia rindel. 

1918. aasta algul saabus tagasi Eestisse, kus astus Eesti rahvaväkke. 1918. aasta juunis alustas Kaitseliidu organiseerimist Kambjas selle ülemana. Kuperjanovi partisanide pataljoniga osales Vabadussõjas, teenis mitmesugustel kohtadel, lõpetades teenistuse sõjaväes Kuperjanovi partisanide polgu ülema abina. Vabadussõjas osutatud vahvuse[*viide?*] eest anti Vabadusrist II/3. 

Pärast Vabadussõda asus tööle põllupidajana oma isatalus Ropka vallas Reola-Pikal. Kuulus Maapanga nõukokku, oli „Lihaekspordi" asemikekogu liige, Punasekarja tõuseltsi abiesimees, Tartu majandusühisuse revisjonikomisjoni esimees. Oli Kaitseliidu Kambja malevkonna pealik, Tartumaa maleva juhatuse liige.

Hukati nõukogude okupatsioonivõimude poolt.

Kirjandus
---------

* Rvkl. ja põllumees R. Riives 50-a. Uus Eesti, 15. juuni 1940, nr. 158, lk. 6.

Välislingid
-----------

* Ohvitseride andmekogu
"**Buratino tegutseb jälle**" on 83-osaline telelavastus lastele, mis oli esimest korda eetris aastatel 2002–2005 Eesti Televisioonis.[*viide?*] Stsenarist Wimberg ehk Jaak Urmet ning toimetaja ja produtsent Margus Saar. Sarja režissöörid on Karin Nurm, Stina Kordemets ja Salme-Riine Uibo, näitejuht Priit Võigemast, helilooja Tauno Aints, kunstnik Kaie Kal ning grimmikunstnikud Tiina Leesik, Mare Bachman ja Kairit Nieländer.
Telelavastuse idee kasvas välja lavakunstikooli XX lennu bakalaureuselavastusest "Burattino" Tallinna Linnateatris (2000), mille lavastas kursuse juhendaja Elmo Nüganen. Sarja tunnuslaulu helilooja on Olav Ehala. 

Sarja sünopsis: Ühel toredal päeval lahkusid neli head sõpra Buratino, Malvina, Artemon ja Pierrot teatrist ja asusid üheskoos elama uues kodus. Nende kodu asub kõrges tornmajas tornmajade rajoonis ühes kahtlaselt Tallinnaga sarnanevas linnas. Uudishimulikud ja püsimatud tegelased avastavad, kuidas on elu nende ümber seatud ja saavad selgeks mõndagi kasulikku. Sisustades aega igasugu ettevõtmistega, kutsudes külla põnevaid inimesi ja käies ise teistel külas, jagavad nad tarkust ning lahutavad mõnusalt meelt nii väikestel kui ka suurtel vaatajatel. 2002. aasta detsembrist kuni 2005. aasta maini esimest korda eetris olnud sarjas astub üles 35 tolleaegset noorema põlvkonna näitlejat ja Buratino "väntas" külla enam kui 80 inimest. Eesti Televisioon tegi menusarjast neli VHS/DVD valikkogumikku ja andis välja heliplaadi.

Näitlejaid
----------

* Priit Võigemast – Buratino
* Karol Kuntsel – Artemon
* Anti Reinthal – Pierrot
* Maria Soomets – Malvina
* Ott Aardam – Duremar
* Hele Kõre – Rebane Alice
* Argo Aadli – Papa Carlo
* Mart Toome – Carabas Barabas, Mart
* Evelin Võigemast – Alma-Mari Haljaspuu, nõid

Viited
------

1. ↑   (vaadatud 28.01.2016)

Välislingid
-----------

* "Buratino tegutseb jälle" saated Eesti Ringhäälingu veebiarhiivis
* Buratino tegutseb jälle andmekogus IMDb (inglise)
Alex Broadhurst 2016. aastal Lake Erie Monstersis mängimas
**Alex Broadhurst** (sündinud 7. märtsil 1993 Orland Parkis Illinoisis) on USA jäähokimängija, kes mängib keskründajana KHL-i klubis Habarovski Amur.

Aastatel 2010–2012 mängis ta United States Hockey League'i klubis Green Bay Gamblers. Hooajal 2012–13 mängis ta Ontario Hockey League'i klubis London Knights.

2011. aastal valis Chicago Blackhawks ta NHL-i *draft* '​is 199. valikuna. Aastatel 2013–2015 mängis Broadhurst American Hockey League'is (AHL) Blackhawksi noorteklubis Rockford IceHogs.

2015. aasta juunis müüdi tema mängijaõigused Columbus Blue Jacketsile. Aastatel 2015–2019 mängis Broadhurst AHL-is Blue Jacketsi noorteklubis Lake Erie/Cleveland Monsters. 2016. aastal võitis ta Monstersiga Calder Cupi. NHL-is debüteeris ta Blue Jacketsi meeskonnas 2018. aasta aprillis mängus Detroit Red Wingsi vastu, kuid sai NHL-is hiljem väljakule veel vaid ühes mängus. Hooajal 2019–20 mängis ta AHL-is San Diego Gullsi meeskonnas.

2020. aasta juunis sõlmis ta üheaastase lepingu Soome kõrgliigaklubiga HIFK. Ta mängis seal kokku kaks hooaega. Hooajal 2022/23 mängis ta KHL-i klubis Omski Avangard. 2023. aasta mais sõlmis ta üheaastase lepingu samasse liigasse kuuluva Habarovski Amuriga.

Tema vanem vend Terry Broadhurst on samuti jäähokimängija.

Viited
------

1. ↑  "Third foreigner signed" (vene). Habarovski Amur. 15. mai 2023. Vaadatud 15. mail 2023.
2. ↑  "Broadhursts keeping it all in the family". Rockford IceHogs. 28. oktoober 2013. Originaali arhiivikoopia seisuga 7. november 2017. Vaadatud 19. detsembril 2013.

Välislingid
-----------

* Alex Broadhurst NHL.com lehel
* Alex Broadhurst hockeydb.com lehel