recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Ferndorf** (sloveeni: *Perja vas*) on vald Austria Kärnteni liidumaa Villachi maaringkonnas.

Vald ulatub Drava orust üles Mirnocki mäestikuni, mis on Nocki mägede osa, ja Millstatti järve kagukaldale. Vallaosad on Ferndorf ja Gschriet.

Algselt põllumajanduspiirkond, elanikkond sõltub tänapäeval suuresti lähedalasuva Radentheini magnesiidivabrikust ja suveturismist. Vallal on juurdepääs läbi Drava oru kulgevale Tauern Autobahnile (A10) ja Ferndorfi jaamas paralleelsele raudteeliinile Villachist Spittal an der Drausse.

Ajalugu
-------

Pauluse kirik
*Vedendorfi* Kärnteni hertsogkonnas on esmamainitud 1391. aasta dokumendis. Tänapäevane Pauluse kirik on dokumenteeritud 1438. aastast.

Ferndorfi vald loodi pärast Märtsirevolutsiooni 1850. aastal. Aastatel 1865–1906 oli see Paternioni turulinna osa.

Sõpruslinnad
------------

* Ferndorf, Kreuztal, Saksamaa
* Nauen, Saksamaa
* Skoczów, Poola

Viited
------

1. ↑  Einwohnerzahl 1.1.2018 nach Gemeinden mit Status, Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 9.03.2019.

Villachi maaringkonna vallad

* Afritz am See
* Arnoldstein
* Arriach
* Bad Bleiberg
* Feistritz an der Gail
* Feld am See
* Ferndorf
* Finkenstein am Faaker See
* Fresach
* Hohenthurn
* Nötsch im Gailtal
* Paternion
* Rosegg
* Sankt Jakob im Rosental
* Stockenboi
* Treffen am Ossiacher See
* Velden am Wörther See
* Weißenstein
* Wernberg
Fernando Santos (2018)
**Fernando Manuel Fernandes da Costa Santos** (sündinud 10. oktoobril 1954 Lissabonis) on Portugali jalgpallitreener ja endine jalgpallur.

Tema mängijakarjäär kestis aastatel 1973–1987. Tema positsioon mängijana oli kaitsja. Klubikarjääri jooksul mängis ta kahes klubis: Estoril (1973–1979 ja 1980–1987) ja Marítimo (1979–1980).

Treenerina alustas ta tööd Estorilis ning oli aastatel 1988–1994 klubi peatreener. Aastatel 1998–2001 oli ta FC Porto peatreener ning tuli hooajal 1998–99 klubiga Portugali meistriks. Portugali klubidest on ta juhendanud veel Lissaboni Sportingis (2003–2004) ja Lissaboni Benficas (2006–2007).

Lisaks on ta juhendanud mitu Kreeka klubi: AEK Ateena (2001–2002 ja 2004–2006), PAE Panathinaikόs (2002) ja PAOK (2007–2010). Hooaegadel 2001–02, 2004–05, 2008–09 ja 2009–10 valiti Santos Kreeka kõrgliiga hooaja parimaks peatreeneriks ning kümnendi lõpus Kreeka kõrgliiga kümnendi parimaks peatreeneriks.

Aastatel 2010–2014 oli ta Kreeka jalgpallikoondise peatreener. 2012. aasta Euroopa meistrivõistlustel jõudis ta Kreeka koondisega veerandfinaali ja 2014. aasta maailmameistrivõistlustel kaheksandikfinaali.

2014. aasta septembris sai Santos Portugali jalgpallikoondise peatreeneriks. 2016. aastal tuli ta Portugali koondisega Euroopa meistriks.

| * v
* r
Portugali koondis  –  UEFA Euro 2016 võitja (1. tiitel) |
| --- |
| 

* 1 Patrício
* 2 B. Alves
* 3 Pepe
* 4 Fonte
* 5 Guerreiro
* 6 Carvalho
* 7 C. Ronaldo (c)
* 8 Moutinho
* 9 Éder
* 10 J. Mário
* 11 Vieirinha
* 12 Lopes
* 13 Danilo
* 14 William
* 15 Gomes
* 16 Sanches
* 17 Nani
* 18 Rafa
* 19 Eliseu
* 20 Quaresma
* 21 Cédric
* 22 Eduardo
* 23 Adrien
* Treener: Santos

 | Portugal |

| * v
* r
Portugali koondis  –  2018. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused |
| --- |
| 

* 1 Patrício
* 2 Alves
* 3 Pepe
* 4 M. Fernandes
* 5 Guerreiro
* 6 Fonte
* 7 Ronaldo (c)
* 8 Moutinho
* 9 A. Silva
* 10 João Mário
* 11 B. Silva
* 12 Lopes
* 13 Dias
* 14 William
* 15 Ricardo
* 16 B. Fernandes
* 17 Guedes
* 18 Gelson
* 19 Rui
* 20 Quaresma
* 21 Cédric
* 22 Beto
* 23 Adrien
* Treener: Santos

 | Portugal |

| * v
* r
Portugali koondis  –  UEFA Euro 2020 |
| --- |
| 

* 1 Patrício
* 2 Semedo
* 3 Pepe
* 4 Dias
* 5 Guerreiro
* 6 Fonte
* 7 Ronaldo (c)
* 8 Moutinho
* 9 A. Silva
* 10 B. Silva
* 11 Fernandes
* 12 Lopes
* 13 Danilo
* 14 Carvalho
* 15 Rafa
* 16 Sanches
* 17 Guedes
* 18 Neves
* 19 Gonçalves
* 20 Dalot
* 21 Jota
* 22 Rui Silva
* 23 Félix
* 24 Oliveira
* 25 Mendes
* 26 Palhinha
* Treener: Fernando Santos

 | Portugal |
**Henrik Karlsson Horn** (1578 – 20. mai 1618 Stockholm) oli Rootsi riigitegelane ja diplomaat ning Võnnu mõisaomanik Ridala kihelkonnas Läänemaal.

Henrik Karlsson Horn sündis Rootsi riigitegelase ja väejuhi Karl Henriksson Horni ja Agnes von Delwigi pojana. Ta oli Gustaf Horni, Klas Horni ja Evert Horni vend. 1602. aastal sai temast hertsog Karli kammerjunkur. 1605 määrati ta kuninga poegade Gustav Adolfi ja Karl Filipi kasvatajaks. 1607. aastal oli ta Rootsi saadik Hollandisse ja 1610. aastal Taani. 1611. aastal valiti ta riiginõunikuks ja riigimarssaliks.

1613. aastal osales Horn Knäredi rahuläbirääkimistel ja aastatel 1616–1617 juhtis ta Stolbovo rahuläbirääkimisi.

1618. aastal sai ta Norrlandi *lagman*'iks (ülemkohtunikuks), kuid suri juba sama aasta maikuus.

Isiklikku
---------

Henrik Klasson Horn abiellus 1602. aastal Nyköpingi lossis Anna Jönsdotter Snakenborgiga, kes oli Stegeborgi asehalduri Jöns Ulfsson Snakenborgi (1535–1600) ja Kristina Joensdotter Gyllenhorni tütar. Anna vanaisad Ulf Henriksson (Snakenborg) ja Joen Olofsson olid Rootsi riiginõunikud ning tädi oli Elizabeth I õuedaam Helena Snakenborg, Northamptoni markiis (1548–1635). Henriku ja Anna abielust sündis vähemalt kaks last:

* Henrik (1618–1693), Rootsi feldmarssal ja Bremen-Verdeni kindralkuberner (1666–1693);
* Helena, oli abielus ooberstleitnant Joachim Friedrich von Zögega ja pärast viimase surma Magnus von Nierothiga.

Sugupuu
-------


|  |
| --- |
|  **Henrik Karlsson Horni esivanemad**  |
| **Henrik Karlsson Horn(1578–1618)** | Karl Henriksson Horn(u.1550–1601) | Henrik Klasson Horn(1512–1595) | Klas Henriksson Horn |
| Kristina Kristersdotter |
| Elin Arvidsdotter Stålarm | Arvid Eriksson Stålarm |
| Kristina Knutsdotter Kurck |
| Agnes von Delwig | Ewert von Delwig | Ewert von Delwig |
| Anna von Tödwen |
| Helena von Fahrensbach | Winrich von Fahrensbach |
| Anna von Uexküll |

Viited
------

1. ↑  Eesti Ajalooarhiivi Kinnistute register: Võnnu mõis (Ridala khk)

Välislingid
-----------

* Väljavõte Svensk Biografiskt Handlexikonist (rootsi keeles)

  



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Göran Claesson Stiernsköld** | **Rootsi riigimarssal**(1611–1618) | Järgnev**Ametikoht oli vakantne** |
|  |
| --- |
|  |
| Medalikohad |
| Taliolümpiamängud |
| **Kuld** | 2006 | jäähoki |
| **Hõbe** | 2014 | jäähoki |
| Maailmameistrivõistlused |
| **Kuld** | 2017 | jäähoki |
| **Hõbe** | 2003 | jäähoki |
| **Hõbe** | 2004 | jäähoki |

**Björn Henrik Lundqvist** (sündinud 2. märtsil 1982 Åres) on endine Rootsi jäähokimängija (väravavaht).

Klubikarjääri alustas ta Rootsi kõrgliiga klubis Frölunda HC. Aastatel 2003 ja 2005 tuli ta Frölundaga Rootsi meistriks. Aastatel 2003, 2004 ja 2005 pälvis ta Rootsi liiga parimale väravavahile antava Honkeni auhinna. 2005. aastal valiti liiga hooaja nii parimaks (Guldpucken) kui ka mängijate poolt väärtuslikumaks mängijaks (Guldhjälmen).

2000. aastal valis New York Rangers ta NHL-i *draft* '​is 205. valikuna. Põhja-Ameerikasse suundus ta mängima 2005. aastal. New York Rangersis mängis Lundqvist kogu oma NHL-i karjääri jooksul, kokku 15 hooaega.

Lundqvist on ainus väravavaht NHL-i ajaloos, kes on oma esimesest kaheteistkümnest hooajast üheteistkümnel viinud ühe hooaja sees oma meeskonna vähemalt 30 korda võiduni. Ta on enim mänge võitnud Euroopas sündinud väravavaht NHL-is (459 võitu 887 mängust).

Hooajal 2011–12 pälvis ta liiga parimale väravavahile antava Vezina Trophy ja valiti samal hooaja liiga sümboolsesse koosseisu. Rangersiga jõudis ta Stanley karika finaalmängule korra, hooajal 2013–14, kus kaotati Los Angeles Kingsile. NHL-i tähtede mängul osales Lundqvist viis korda (aastatel 2009, 2011, 2012, 2018 ja 2019).

2020. aasta oktoobris sõlmis ta lepingu Washington Capitalsiga, kuid südamehäirete tõttu tuli tal hooaeg 2020–21 vahele jätta. 2021. aasta augustis teatas ta profisportlase karjääri lõpetamisest.

Rootsi jäähokikoondisega võitis Lundqvist 2006. aasta taliolümpiamängudelt kuldmedali ja 2014. aasta taliolümpiamängudelt hõbemedali ning tuli 2017. aastal maailmameistriks.

Tema kaksikvend Joel Lundqvist on samuti jäähokimängija.

Viited
------

1. ↑  "Source: Longtime New York Rangers goalie Henrik Lundqvist signing with Washington Capitals". ESPN. 9.10.2020. Vaadatud 11.4.2022

Välislingid
-----------

 Henrik Lundqvist – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Ametlik koduleht
* Henrik Lundqvist hockeydb.com lehel
**Indeo Video** (ka **Indeo**) on videokoodek, mille lõi Intel 1992. aastal.

Indeo oli üks esimesi koodekeid, mis võimaldas reaalaja videoesitust tarkvaras, ilma spetsiaalriistvarata. Algne kodek oli asümmeetriline: video kodeerimiseks kulus oluliselt rohkem arvutusjõudlust, kui dekodeerimiseks. Indeo 2 ja Indeo 3 kodekid põhinesid vektorkvantimise algoritmil. 1996. aastal loodud **Indeo Video Interactive** (IVI) oli juba täiesti teistsuguste võimalustega kodek, mis põhineb wavelet algoritmil. IVI on skaleeriv koodek mis tähendab, et ta võimaldab dekodeerida videot erineva kvaliteediastmega olenevalt arvuti jõudlusest. Nii saavad kiiremad arvutid taasesitada kvaliteetsemat videot kui aeglasemad. IVI võimaldab määrata kuhu panna võtmekaadreid ning luua osaliselt läbipaistvat materjali (*chroma keyed transparency*). See võimalus on eriti kasulik kõikvõimalike multimeedia esitluste ja mängude loomiseks. Indeot kasutati 1990ndatel üsna palju, kuid peagi muutusid MPEG kodekid seoses kiiremate protsessorite saabumisega populaarsemaks. Aastal 2000 müüs Intel kodeki firmale Ligos Corporation.
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib luuletajast; ministri ja Soome kindralkuberneri kohta vaata artiklit Nikolai Nekrassov (poliitik)* |

---

**Nikolai Aleksejevitš Nekrassov** (Николай Алексеевич Некрасов; 10. detsember 1821 Nemirov – 8. jaanuar 1878 Peterburi) oli vene kirjanik ja kriitik, Vissarion Belinski kaastööline.

Luuletajakuulsuse tõi talle 1856. aastal Moskvas ilmunud luulekogu.

Tosin aastat töötas ta talurahva elu käsitleva epopöa "Kellel on Venemaal hea elada" kallal. Teos jäigi lõpetamata.

Ta õppis 1832.–1837. aastani Jaroslavli gümnaasiumis, siirdus 1838. aastal Peterburi. Avaldas 1840. aastal romantilise luuleraamatu "Unelmad ja helid", mis ei leidnud poolehoidu. 1840. aastate keskpaigast alates arenes Nekrassovi loometegevus nn naturaalkoolkonna vaimus. Sõbrunes Vissarion Belinskiga.

Nekrassov andis 1847.–1866. aastani välja ajakirja Sovremennik ja aastast 1868 asus toimetama ajakirja Otetšestvennõje Zapiski.

Nekrassov suri 8. jaanuaril 1878 Peterburis. 

Ta käsitles jõulises, rahvalaulu rütmi ja intonatsiooni järgivas luules talurahva häda ja kannatusi. Ta jätkas Aleksandr Puškini, Mihhail Lermontovi ja Nikolai Gogoli tava ning demokratiseeris vene luulet.

Mälestuse jäädvustamine
-----------------------

Madala tänav Tallinnas kandis aastatel 1963–1995 Nikolai Nekrassovi nime.

Nikolai Nekrassovi majamuuseum asub Tšudovo linnas ja Karabihha külas Jaroslavli lähistel paikneb tema memoriaalmuuseum. Korteris, kus Nekrassov Peterburis elas, asub samuti muuseum.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Nikolai Nekrassov** |
**Nikolai Denissovitš Neustrojev** (jakuudi keeles Николай Денисович Неустроев; 15. detsember (vkj 3. detsember) 1895 Bajagaidanski uluss, Jakuudi oblast – 21. juuli 1929 Jakutsk) oli jakuudi kirjanik (näitekirjanik ja prosaist), jakuudi kirjanduse rajajaid.

Ta õppis aastatel 1910–1913 neljaklassilises Jakutski linnakoolis. Samal ajal õppisid seal Platon Sleptsov ja Maksim Ammossov. Neustrojev huvitus kirjandusest ja teatrist. 1916. aastal tõlkis ta koos Sleptsoviga jakuudi keelde Nikolai Gogoli komöödia "Revident".

1919. aastal võttis ta osa Nõukogude võimu kehtestamisest Jakuutias – ta kuulus naslegi revolutsioonikomitee koosseisu. Aastatel 1922–1924 töötas ta kooliõpetajana. 1925. aastal oli ta IV Jakuudi Nõukogude Kongressi delegaat. 1925–1926 töötas ta ajakirja toimetuses.

1927. aastal asus ta õppima Brjussovi-nimelisse Moskva kirjandusinstituuti, kuid tervislikel põhjustel jättis õpingud pooleli. Neustrojev suri Jakutskis 1929. aastal.

Kirjanduslik tegevus
--------------------

1915. aastal avaldati ajakirjas Sibirskije ogni ("Сибирские огни") Neustrojevi esimene jutustus "Dikaja žizn" ("Дикая жизнь"), mis oli kirjutatud vene keeles. Neustrojev oli esimene jakuudi näitekirjanik, kes viljeles komöödiažanrit. Tema näidend "Куһаҕан тыын" ('Kuri vaim') esietendus 17. oktoobril 1925. Seda kuupäeva loetakse Jakuudi rahvusteatri sünniajaks.

1926. aastal ilmus Neustrojevi esimene raamat "Sahha komedijalara" ("Саха комедиялара", 'Jakuudi komöödiad').

Tema kirjanduspärandit on uurinud teiste seas ajaloodoktor Georgi Bašarin.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Неустроев Николай Денисович. sakhalit.com
2. ↑  Неустроев Николай Денисович. olonkhotheatre.ru
**Nikolai Nikolajevitš Kõtškin** (vene keeles Николай Николаевич Кычкин; 26. märts 1940 Megino-Kangalassõ rajoon, Jakuudi ANSV – 2009) oli jakuudi kabetreener ja kabetaja.

Ta on Kõtškinite treenerite dünastia pea. Koos abikaasa Marija Bõrdõnnõrovaga töötas ta Õtõk-Küölis, Tšuraptšas ja Jakutskis, kus nad koos kasvatasid üles arvukalt vabariigi juhtivaid sportlasi. Kõtškin oli korduvalt valitud Sahha aasta parimaks treeneriks. Kabetajana on ta neljal korral tulnud Jakuudi ANSV meistriks rahvusvahelises kabes (1965, 1971, 1972, 1982).

Koos abikaasa Marija Bõrdõnnõrovaga ja poeg Nikolai Kõtškiniga töötas ta 1992. aastal taasavatud Korkini-nimelise Tšuraptša Vabariikliku Spordiinternaatkooli kabeosakonnas. Iga aastaga läksid seal sportlikud tulemused järjest paremaks. Nende kasvandike hulgast on sirgunud üks rahvusvaheline suurmeister (viiekordne maailmameister Gavril Kolesov), kolm rahvusvahelist meistrit, viis FMJD meistrit, kolm Venemaa meistersportlast ja 200 meistrikandidaati, kes kõik kokku on toonud 56 medalit maailma-, 45 Euroopa ja 310 Venemaa tasandi kabevõistlustelt.

Kõtškin on töötanud Ammossovi-nimelises Jakutski Riiklikus Ülikoolis kehakultuuri ja spordi kateedris dotsendina.

Mälestuse jäädvustamine
-----------------------

2010. aastast peetakse Jakutskis Nikolai Kõtškin vanema mälestuseks iga-aastast turniiri rahvusvahelises kabes. 2011. aastal oli see rahvusvaheline kabeturniir. Tuntumad osalejad olid siis näiteks Peterburi kabetaja, viiekordne maailmameister Aleksandr Georgijev ja valgevene kabetaja, kadettide maailmameister Andrei Toltšikov.

Venemaa teenelise treeneri rinnamärk

Tunnustus
---------

* 1990 – Jakuudi ANSV teeneline treener
* 1997 – Sahha (Jakuutia) Vabariigi teeneline treener
* 2000 – Venemaa Föderatsiooni teeneline treener
* 2004 – Sahha (Jakuutia) Vabariigi Korkini-nimeline riiklik preemia

Isiklikku
---------

Tuntud kabetreenerid on abikaasa Marija Bõrdõnnõrova ja poeg Nikolai Kõtškin noorem. Treener on ka minia Aija Kõtškina. Noorem poeg Vassili Kõtškin, minia Matrena Kõtškina ja vanema poja tütar Aijanika Kõtškina on kabetajad.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Народная энциклопедия якутского спорта: Буква К. bmsi.ru
2. ↑  Юбилей 50-летие Легендарной школы ДЮСШ Чурапчи. yakutia.com
3. 1 2  Лучшие шашисты Якутска сразились на турнире памяти Николая Кычкина. sportsakha.com
4. ↑  В памяти выдающегося тренера Николая Кычкина. sakhapress.ru
5. ↑  Республиканский конкурс. belinka-lib.ru
Suurvürst Nikolai Mihhailovitš
Suurvürst **Nikolai Mihhailovitš** (vene keeles *Николай Михайлович*; 26. aprill (vkj 14. aprill) 1859 Tsarskoje Selo – jaanuar 1919 Petrograd) oli vene sõjaväelane (kindraladjutant, 1903; jalaväekindral, 1913) ning teadlane (lepidopteroloog ja ajaloolane), keiser Nikolai I lapselaps. 

18-aastaselt osales suurvürst Vene-Türgi sõjas (1877–1878), mille eest teda autasustati Püha Georgi IV klassi ordeniga. 1885. aastal lõpetas ta Nikolai Kindralstaabi Akadeemia. Esimeses maailmasõjas oli suurvürst Looderinde ülemjuhataja käsutuses.

Suure osa oma vabast ajast pühendas suurvürst entomoloogiale. Ta andis tähelepanuväärse panuse Venemaa lepidopteroloogia arengusse.

Pärast Oktoobrirevolutsiooni
----------------------------

Pärast Oktoobrirevolutsiooni bolševike võimu all märtsis 1918 võttis Petrogradi Töökommuuni Rahvakomissaride Nõukogu vastu dekreedi Zinovjevi ja Uritski allkirjadega kolme Romanovite dünastia endise esindaja, nende seas Nikolai Mihhailovitši, Petrogradist väljasaatmise kohta võimalusega valida endale elukoht Vologda, Vjatka või Permi kubermangus kohalike Vetšekaade järelevalve all. Sama aasta 1. juulil karmistati asumisel olemise tingimusi. Esialgu viidi suurvürstid Vologda vanglasse, kust kolm nädalat hiljem toimetati Petrogradi Peeter-Pauli kindlusse.

9. jaanuaril 1919 Kontrrevolutsiooni ja Sabotaaži Vastu Võitlemise Ülevenemaalise Erakorralise Komisjoni presiidium (koosolekul osalesid Jēkabs Peterss, Mārtiņš Lācis ja Ivan Ksenofontov) avaldas määruse "Vetšekaa surmaotsus endise keiserliku jõugu liikmetele", mille valitsusjuht Vladimir Lenin kinnitas. Surmaotsus mahalaskmise läbi viidi nelja suurvürsti, sealhulgas Nikolai Mihhailovitši osas, täide jaanuari viimases dekaadis Peeter-Pauli kindluses.

Tunnustus
---------

* valiti Moskva ülikooli auliikmeks
* valiti Moraali- ja Poliitikateaduste Akadeemia välisliikmeks
* valiti Keiserliku Peterburi Teaduste Akadeemia auliikmeks
* valiti Keiserliku Kunstide Akadeemia auliikmeks

### Välisriikide autasud

* Pour le Mérite
* Auleegioni suurristi klassi orden (1894)

Publikatsioone
--------------

### Teoseid

* *Русские портреты XVIII и XIX столетий*. (Peterburi, 1905)
* *Дипломатические сношения России и Франции 1808–1812*. (8 köidet, 1905–1914)
* *Некоторые новые материалы к вопросу о кончине императора Александра I*. (Peterburi, 1914)

### Artikleid

* Romanoff N. M. 1879: Quelques observations sur les Lépidoptères de la partie du Haut-Plateu Arménien, comprise entre Alexandropol, Kars et Erzéroum.- Horae Soc. entomol. Ross. 14: 483–495.
* Romanoff N. M. 1882: Une nouvelle Colias du Caucase.- Horae Soc. entomol. Ross. 17: 127–134, pl. 4, 5.
* Romanoff N. M. 1884: Les Lépidoptères de la Transcaucasie. Ire Partie.- Mémoires sur les Lépidoptères / Réd. N. M. Romanoff.- St.-Pétersbourg : Stas-sulewitsch, Vol. 1: 1-92, pl. 1-5.

Viited
------

1. 1 2  Гибель других членов Российского Императорского Дома. nik2.ru

Välislingid
-----------

 Nikolai Mihhailovitš – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
**Saksi-Jena hertsogiriik** (saksa *Herzogtum Sachsen-Jena*) oli hertsogiriik Saksamaal 1672–1690, üks Ernestiinide hertsogkondadest. Riiki valitses Wettini valitsejasoo Ernestiinide haru.

Saksi-Jena hertsogkond loodi 1672. aastal Saksi-Weimari hertsogi Wilhelm IV neljanda poja Bernhardi jaoks.

Bernhardi poja Johann Wilhelmi surma järel 1690. aastal liideti Saksi-Jena alad taas Saksi-Weimari hertsogkonnaga.

Saksi-Jena hertsogid
--------------------

* 1672–1678 Bernhard
* 1678–1690 Johann Wilhelm

Vaata ka
--------

* Saksi-Jena hertsog


Ernestiinide hertsogkonnad peale Erfurdi jagamist (1572)

Saksi-Weimar (1572–1806)**·** Saksi-Coburg-Eisenach (1572–1596)**·** Saksi-Coburg (1596–1633, 1681–1699)**·** Saksi-Eisenach (1596–1638, 1640–1644, 1672–1806)**·** Saksi-Altenburg (1603–1672, 1826–1918)**·** Saksi-Gotha (1640–1680)**·** Saksi-Gotha-Altenburg (1681–1826)**·** Saksi-Marksuhl (1662–1672)**·** Saksi-Jena (1672–1690)**·** Saksi-Eisenberg (1680–1707)**·** Saksi-Hildburghausen (1680–1826)**·**  
 Saksi-Römhild (1680–1710)**·** Saksi-Saalfeld (1680–1735)**·** Saksi-Meiningen (1681–1918)**·** Saksi-Coburg-Saalfeld (1735–1826)**·** Saksi-Weimar-Eisenach (1806–1918)**·** Saksi-Coburg ja Gotha (1826–1918)
**Saksi-Coburg-Eisenach** oli hertsogkond Saksa-Rooma riigis. See eksisteeris kahel üsna lühikesel perioodil: 1572–1596 ja 1633–1638. Selle territoorium oli osa tänapäevastest Baieri ja Tüüringi liidumaadest.

Ajalugu
-------

Hertsogkond loodi aastal 1572 Erfurdi jagamisega, mis rakendas aastal 1570 Speyeri Riigipäeva otsuse eraldada Coburg ja Eisenach Saksi-Weimari hertsogkonnast ja anda need Johann Casimirile ja Johann Ernstile, Johann Friedrich II kahele pojale. Kuid kuna kaks printsi olid sel ajal veel alaealised, valitses esmalt riiki Saksimaa kuurvürst August.

Aastal 1586 lõppesid eestkoste ja regentlus ning Johann Casimir ja Johann Ernst hakkasid üheskoos hertsogkonda valitsema. Johann Ernst taandus varsti ja asus oma jahimõisa Marksuhlis. Aastal 1590 loobus ta ametlikult kogu oma osalusest hertsogkonna valitsuses viieks aastaks. Pärast selle perioodi lõppu nõustusid kaks venda riiki jagama. Johann Casimir sai Saksi-Coburgi ja Johann Ernst sai Saksi-Eisenachi.

Kui Johann Casimir aastal 1633 lastetuna suri, päris Johann Ernst tema valdused ning Coburg ja Eisenach ühendati taas lühikeseks ajaks. Kui Johann Ernst aastal 1638 samuti lastetuna suri, lõppes Saksi-Coburg-Eisenachi hertsogite liin ning riik jaotati kahe muu samal ajal eksisteerinud Ernestiinide hertsogkonna Saksi-Weimari ja Saksi-Altenburgi vahel.

Saksi-Coburg ja Saksi-Eisenach ei kuulunud enam samasse riiki, kuni kõik Ernestiinide hertsogkonnad aastal 1920 Tüüringi moodustamiseks ühendati.
**Saksamaa ühendvõistkond** (saksa keeles *Gesamtdeutsche Mannschaft*) võistles 1956. 1960. ja 1964. aasta tali- ja suveolümpiamängudel Lääne- ja Ida-Saksamaa sportlaste ühendatud meeskonnana.

1956. aastal kuulusid võistkonda kolmandana Saarimaa olümpiakomitee sportlased, kes olid 1952. aastal saatnud eraldi meeskonna, kuid 1956. aastal oli Saksamaa Liitvabariigi olümpiakomiteega liitumine pooleli. See protsess viidi lõpule 1957. aasta veebruaris pärast Saarimaa vastuvõtmist Saksamaa Liitvabariiki.

Autasustamistseremoonia ajal mängiti meeskonna kuldmedalistide auks kompromissina hümnide asemel Ludwig van Beethoveni teost "Ood rõõmule".

Medalid
-------

### Medalid suveolümpiamängudelt

|  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Mängud | Sportlaste
arv | Kuld | Hõbe | Pronks | Kokku | Koht OM-il |
|  Melbourne 1956 | 158 | 6 | 13 | 7 | **26** | 7. |
|  Rooma 1960 | 293 | 12 | 19 | 11 | **42** | 4. |
|  Tokyo 1964 | 337 | 10 | 22 | 18 | **50** | 4. |
| Kokku | 28 | 54 | 36 | 118 |  |

### Medalid taliolümpiamängudelt

|  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Mängud | Sportlaste
arv | Kuld | Hõbe | Pronks | kokku | Koht OM-il |
| Cortina d'Ampezzo 1956 | 63 | 1 | 0 | 1 | **2** | 9. |
| Squaw Valley 1960 | 74 | 4 | 3 | 1 | **8** | 2. |
|  Innsbruck 1964 | 96 | 3 | 3 | 3 | **9** | 6. |
| Kokku | 8 | 6 | 5 | 19 |  |

* Hans Günter Winkler Saksamaa ühendvõistkond tuli neljakordseks olümpiavõitjaksHans Günter Winkler   
Saksamaa ühendvõistkond tuli neljakordseks olümpiavõitjaks
* Wolfgang Behrendt,  esimene Ida-Saksa olümpiavõitjaWolfgang Behrendt,   
 esimene Ida-Saksa olümpiavõitja
* Armin Hary  saab teatepulga Bernd Cullmannilt 1960. aasta olümpiamängude finaalisArmin Hary   
 saab teatepulga Bernd Cullmannilt 1960. aasta olümpiamängude finaalis
**Saksi-Lauenburgi palee** (tuntud ka kui **Saksi-Lauenburgi (Rosenbergi) palee**; tšehhi keeles Sasko-Lauenburský palác või Palác Sasko-lauenburský (Rožmberský)) on algul gooti, hiljem renessanss- ja barokkstiilis ehitatud maja number 63/9 Tšehhi pealinna Praha Hradčany linnaosa Hradčanské väljakul.

Selles majas elas 1372. aastast kuni surmani 1399. aastal saksa arhitekt, ehitaja, puunikerdaja ja skulptor Peter Parler, kes oli Euroopa gooti arhitektuuri silmapaistev mõjutaja ning paljude uute kujunduselementide ja ehituspõhimõtete kavandaja. Ta võttis muu hulgas osa Praha Svatý Víti ehk Püha Viituse katedraali ning Karli silla projekteerimis- ja ehitustöödest.

Maja number 63/9 ja selle kõrval oleva Rosenbergi maja number 62/10 fassaadid ehitati rekonstrueerimise käigus visuaalselt ühtseks, millest tuleneb nimi Saksi-Lauenburgi (Rosenbergi) palee. Selle nimega on ehitis registreeritud riiklikuks kultuurimälestiseks number 151664 ja see kuulub muinsuskaitse alla alates 3. maist 1958. Ehitise praegune välimus pärineb aastatest 1726–1727. Väidetavalt on säilinud palee hoov ja grafitid ning kabeli fresko aastast 1755.

Viited
------

1. ↑  Saksi-Lauenburgi palee – Praha, CZ (cs: Sasko-Lauenburský palác – Praha, CZ), Wikipedia Entries on Waymarking.com, inglise ja tšehhi keeles
2. 1 2  Hradčanské väljakul (cs: Na Hradčanském náměstí...), Praha 1, 3. märts 2016, Praga magica, tšehhi keeles
3. ↑  Saksi-Lauenburgi (Rosenbergi) maja, Hradčanské väljak 10/62 (cs: Sasko-lauenburský (Rožmberský) dům, Hradčanské náměstí 10/62, Hradčany), tšehhi keeles
4. ↑  Fragment dokumendist, (cs: Detail dokumentu), Metainfosüsteem (cs: Metainformační systém), tšehhi keeles
5. 1 2  Kultuurimälestiste kataloog (cs: Památkový katalog), Národní Památkový Ústav, tšehhi keeles
**Postels** (vene keeles *Постельс*) oli Pommerist Stettinist pärit Liivimaa ja Venemaa literaadi- ja aadlisuguvõsa.

Ajalugu
-------

Suguvõsaliin algab Stettini kaupmehe Ludolf Johann Philipp Postelsiga (suri 1806). Tema poeg Gottfried Ludwig Philipp Postels (1757−1814) õppis Kieli ülikoolis ja rändas seejärel Liivimaale, kus valiti 1785. aastal Maarja-Magdaleena pastoriks; 1797−1810 oli ta Helme pastor. Tema õde Sophie Beate (1756−1818) naitus vabahärra Emanuel Schoultz von Ascheradeniga (1729−1804) ja talle anti rendile Pärnumaal Vee riigimõis, mis oli tema kasutada aastatel 1809−1818. Pastori järeltulijate hulgast võrsus arste, koolitegelasi ja sõjaväelasi. Salanõunik Alexander Johann Gustav Postels (1801−1871) oli tuntud mineraloog ja koolitegelane. Pärast 1917. aasta sündmusi emigreerusid Postelsid Ameerika Ühendriikidesse, kus nad elasid veel XX sajandi keskpaigas.

Suguvõsa liikmeid
-----------------

* Gottfried Ludwig Philipp Postels (1757−1814), Maarja-Magdaleena ja Helme pastor
* Emil Konrad Christoph Postels (1796−1751), polkovnik, Gdovi politseimeister
* Alexander Johann Gustav Postels (1801−1871), salanõunik, professor, mineraloog, maadeuurija, Peterburi TA auliige
* Karl Rudolph Postels (1803−1854), kindralmajor, insener
* Friedrich Christian Alexander von Postels (1832−1894), tõeline riiginõunik, Metsainstituudi direktor

Postelsi suguvõsa mõisavaldused
-------------------------------

* Liivimaa eesti distrikt:
	+ Vee (*Weehof*) (1809−1818, rendivaldus)

Viited
------

1. ↑  LAB, f. 25, Ms. 25a, L 14.

Kirjandus
---------

* Валиев, М. Т. *Четыре фрагмента из фамильной истории семьи Постельс*. – Немцы в Санкт-Петербурге: Биографический аспект. XVIII-XX вв. СПб.: Вып.11. Кунсткамера, 2018. Lk 275-297 .

Välislingid
-----------

* Postelsi suguvõsa aadlivapp saidil gerbovnik.ru
* Postelsi suguvõsa genealoogia saidil geni.com
JR-Maglev
Magnethõljukrong
**Magnethõljukrong** on transpordivahend, kus sõidukit hoiab õhus, suunab ja liigutab elektromagnetvälja tekitatud jõud. 

Võrreldes rattaid kasutava transpordivahendiga on sellel meetodil liikuv transpordivahend kiirem ja vaiksem.

Suurim magnethõljukrongi kiirus 581 km/h saavutati 2003. aastal Jaapanis, see on 6 km/h enam kui TGV kiirusrekord.

Ajalugu
-------

Magnethõljukronge uuriti 1960. aastatel Ameerika Ühendriikides, kus aga uuringud peagi katkestati. 

Inglismaal töötas toimiva magnethõljukrongi välja Eric Laithwaite. Ehitati välja ühe miili (1,6 km) pikkune teelõik, kus magnethõljukrongi katsetati põhjalikult, kuid selle teadusuuringud katkesid 1973. aastal, rahastamine lõpetati, kuna rahastajaid ei rahuldanud uuringute aeglane kulg. 

1970. aastatel alustasid uuringuid ka Saksamaa ja Jaapan, ning mitme läbikukkumise kiuste töötasid mõlemad riigid välja oma kasutuskõlblikud tehnoloogiad. 

Seni takistavad ülijuhtide kõrge hind tehnoloogia laialdast kasutuselevõttu, kuid tänu ülijuhtidega seotud tehnoloogiate kiirele arengule võib olukord peatselt muutuda.

Välislingid
-----------

* 15. november 2014. *BBC News Online*. Japan's levitating maglev train reaches 500km/h (311mph), video (1:03) (*inglise keeles*)
* 21. aprill 2015. *BBC News Online*. Jaapani magnethõljukrong purustas kiiruse maailmarekordi, video (0:55) (*inglise keeles*)
**Magnetiline läbitavus** on aine omadus, mis iseloomustab aine magneetumise võimet. 

Eristatakse **suhtelist** ja **absoluutset magnetilist läbitavust**.

Suhteline magnetiline läbitavus on füüsikaline suurus, mis näitab, mitu korda erineb magnetiline induktsioon homogeenses keskkonnas magnetilisest induktsioonist vaakumis. 
Arvutusvalem 

{\displaystyle \mu \_{\text{r}}={\frac {B}{B\_{0}}}},
kus

*μ*r on suhteline magnetiline läbitavus;
*B* ‒ magnetiline induktsioon keskkonnas;
*B*0  ‒ magnetiline induktsioon vaakumis.
Suhteline magnetiline läbitavus *μ*r on absoluutse magnetilise läbitavuse *μ* ja  magnetilise konstandi *μ*0 suhe:

{\displaystyle \mu \_{\text{r}}={\frac {\mu }{\mu \_{0}}}.}
Seega aine absoluutne magnetiline läbitavus

{\displaystyle \mu =\mu \_{\text{r}}\mu \_{0}.}
Absoluutse magnetilise läbitavuse ühik on sama, mis magnetilisel konstandil: H/m. 

Ferromagnetiliste (*μf*), paramagnetiliste (*μp*) ja diamagnetiliste (*μd*) materjalide magnetilise läbitavuse võrdlus vaakumi magnetilise läbitavusega (magnetilise konstandiga) *μ*0
Suhtelise magnetiline läbitavuse *μ*r järgi liigitatakse aineid ja materjale järgmiselt:

* diamagnetilised materjalid ehk diamagneetikud, mille *μ*r on veidi väiksem kui 1;
* paramagnetilised materjalid ehk paramagneetikud, mille *μ*r on veidi suurem kui 1;
* ferromagnetilised materjalid, mille *μ*r võib ulatuda mitmekümne tuhandeni.

Mõnede ainete suhteline läbitavus| Aine | Suhteline magnetiline läbitavus *μ*r | Liik |
| --- | --- | --- |
| Ülijuht | 0 | Ideaalne diamagneetik |
| Plii, tina | < 1 (*ca* 0,999…) | Diamagneetik |
| Vask | 0,9999936 = 1 − 6,4•10−6 | Diamagneetik |
| Vesinik | 1‒2,061•10−9 | Diamagneetik |
| Vaakum | 1 | (Neutraalne) |
| Õhk | ca. 1 + 0,4•10−6 | Paramagneetik |
| Alumiinium | 1 + 2,2•10−5 | Paramagneetik |
| Plaatina | 1+ 2,57•10−4 | Paramagneetik |
| Koobalt | 80…200 | Ferromagneetik |
| Raud | 300...10 000 | Ferromagneetik |
| Ferriit | 4…15 000 | Ferromagneetik |
| Permalloi (niklirauasulam) | 50 000…140 000 | Ferromagneetik |
| Nanokristalliline metall | 20 000…150 000 | Ferromagneetik |

Vaata ka
--------

* Magnetiline konstant
**Pärnu Leht** oli ajaleht, mis ilmus Pärnus 1. oktoobrist 1994 kuni 1995. aasta lõpuni.

Ajalehte andis välja AS SULA, kuhu kuulusid Jüri Lebedev, Vello Järvesalu jt. 

Ajalehe sisulise poole käivitasid nõustajatena Hommikulehe ajakirjanikud Indrek Lindsalu ja Peeter Raidla. Lindsalust, kes töötas enne Hommikulehes, sai Pärnu Lehe esimene peatoimetaja. 

Neljaleheküljeline ajaleht ilmus 5 korda nädalas, avaldades päevakajalisi lugusid, lühiuudiseid ja intervjuusid. Aeg-ajalt ilmus lehe vahel ka lisasid, näiteks teatripäeva ja võidupüha puhul.

Suvel 1995 vahetus suurem osa toimetuse liikmetest. Uus peatoimetaja Kalle Müller muutis uudiselehe kõmuliseks. Lisaks hakkas Pärnu Lehe omanik välja andma nädalalehte. Pärnu Leht ilmus kuni 1995. aasta lõpuni. Varsti pärast seda lõpetati ka nädalalehe väljaandmine.

Peatoimetajad
-------------

* 1994–1995 Indrek Lindsalu
* 1995 Maie Toome
* suvest 1995 ilmumise lõpuni Kalle Müller

Toimetus
--------

Pärnu Lehe toimetusse on kuulnud

* ajakirjanikud Urmas Kaldmaa, Eno-Gerrit Link, Piret Salum, Merike Uus, Gitta Veber, Ilona Veike jt.
	+ suvetoimetajatena tegid praktikat Raivo Suni, Sigrid Kaasik, Elo Põlendik jt.
* kolumnistid Matti Vaga ja Madis Salum
* fotograaf Tiiu Kimber
* keeletoimetajad Veste Roosaar ja Ilona Must
* küljendajad Ulvi Kuldkepp ja Hanna Kangur
* reklaamiosakond Helgi Menšikov ja Andres Raidla
Pärnu Muuseum
**Pärnu Muuseum** on muuseum Pärnu linnas aadressil Aida tänav 3. Muuseumi haldab alates 2015. aastast SA Pärnu Muuseum, mille asutasid Kultuuriministeerium ja Pärnu linn, kelle nimel teostab asutajaõigusi Pärnu Linnavalitsus.

Muuseumi põhiülesanne on põhikirja järgi koguda, säilitada ja vahendada Pärnumaa kultuuripärandit ning tugevdada Pärnumaa kultuuri-, haridus- jaturismialast konkurentsivõimet.

Muuseumi filiaal on Koidula Muuseum.

Alates 2020. aasta novembrist asub Punases tornis muuseumi Pärnu ajalugu tutvustav ringpanoraamkinoga külastuskeskus.

Ajalugu
-------

Muuseumile pani aluse 1896. aastal Pärnu Muinasuurimise Selts ja selle kollektsioon. 1909. aastal viidi muuseum aadressile Elevandi tänav 7, mis põles 1944. aasta septembris maha. Pärast seda toimetati säilinud kollektsioonid aadressile Aia tänav 4. Hiljem koliti praegusse majja aadressil Aida tänav 3.

Viited
------

1. 1 2 3  Pärnu Muuseumi põhikiri. Pärnu Muuseumi veebisait.
2. 1 2 3 4 5   (vaadatud 25.02.2013)
3. ↑  2020. aasta 28. novembril avab SA Pärnu Muuseum 15. sajandil rajatud keskaegsete linnakindlustuste nurgatornis ehk Punases tornis külastuskeskuse.
4. ↑  Eesti entsüklopeedia 12. köide, 2003: 447.

Välislingid
-----------

* Muuseumi koduleht (vaadatud 25.02.2013)
	+ Pärnu Muuseum Facebookis
	+ Pärnu Muuseum Instagramis
* Raido Keskküla, Pärnu linn osaleb sihtasutuse Pärnu Muuseum asutamisel, Pärnu Postimees, 22. jaanuar 2015
**Dialoogiteooriat** on defineeritud kui "mistahes ideede ja arvamuste vahetamist" (Kent & Taylor, 1998, p 325). Suhtekorraldus saab dialoogile kaasa aidata, rajades kanaleid ja toiminguid dialoogilise kommunikatsiooni jaoks (Kent & Taylor, 2002). Dialoogiteooria väidab, et organisatsioon peaks tahtma suhelda inimestega ausalt ja eetiliselt selleks, et luua efektiivne kommunikatsioonikanal organisatsiooni ja avalikkuse vahel (Kent, Taylor & White, 2003).

Ajalooline areng
----------------

Dialoogi kontseptsiooni juured pärinevad erinevatest teadusharudest, näiteks filosoofia, retoorika, psühholoogia ja suhestus-kommunikatsioon (Kent & Taylor, 2002).
Filosoofid ja retoorikud on suhtunud dialoogi kui ühte kõige eetilisemasse kommunikatsioonivormi. Dialoogi peetakse üheks põhiliseks viisiks tõe eraldamisest valest. Teoloog Martin Buberit peetakse kaasaegse dialoogi kontseptsiooni loojaks (Kent & Taylor, 2002). Eelnevalt on suhtekorralduses selgitatud dialoogi kui "avalikkusega probleemide arutamine" (Kent & Taylor, 2002, p. 22). Ajaga on toimunud muudatus teoreetilises lähenemises, mis kunagi peegeldas suhtekorralduse rolli kommunikatsioonis (Gruning & Hund, 1984), kuid nüüd on see omandanud olulise rolli suhete loomise alustamiseks vajaliku kommunikatsiooni suunamisel.

Esimesena hakkas dialoogi suhtekorraldusteooriasse arvestama Pearson (Kent & Taylor, 2002). Pearsoni (1989) sõnul saab suhtekorraldust võrrelda isikutevaheliste seosetega. Pärast seda (1997) väitis Botan, et "kommunikatsioonis kujutab dialoog endast pigem hoiakut, kehahoiakut ja orienteeritust, kui eraldi meetodit, tehnikat või formaati." Kent ja Taylor vaidlesid Botanile vastu (1998), väites, et dialoogi puhul on tegemist pigem tulemuse kui protsessiga ning vaatlesid selle sümmeetrilist mudelit kui tavapärast moodust kuulamiseks või tagasiside andmiseks. Lisaks sellele on Kent ja Taylor selgitanud (2002) suhtekorralduse valdkonnas dialoogi mõistet ning pakkunud välja ka dialoogiteooria põhiprintsiibid.

Laienemine
----------

Dialoogi teooriat on laiendatud, et selgitada, kuidas erinevad organisatsioonid loovad dialoogilist suhet oma sihtrühmaga veebilehtede (Esrock & Leichty, 1999; Taylor, Kent, & White, 2001; Kent et al. 2003), blogide (Seltzer & Mitrook, 2007) ja sotsiaalmeedia nagu Facebook (Sweetser & Lariscy, 2008; Bortree & Seltzer, 2009) ja Twitter (Rybalko & Seltzer, 2010) kaudu. Esrock ja Leichty (1999) uurisid dialoogi kasutust ettevõtete veebilehtedel ja leidsid, et ainult vähesed Fortune 500 ettevõtted kasutasid Kenti ja Taylori (1998) dialoogilise suhtluse põhimõtteid. Teine uuring vaatles, kuidas keskkonda propageerivad organisatsioonid kasutasid dialoogilisi strateegiaid oma Facebooki profiilidel ja jõuti järeldusele, et dialoogi kasutamine viib parema suhteni organisatsiooni ja selle klientide vahel (Bortree & Seltzer, 2009).
**Suhteline kõrgustähistus** ehk **relatiivne noodisüsteem** on muusika õpetamisel ja ettekandmisel kasutatav süsteem, kus noodi nimetus ei sõltu tema absoluutsest kõrgusest, vaid tema astmelisest väärtusest antud helistikus. 

Algselt olid nootide silpnimetused (do, re, mi, fa, sol, la, si) kasutusel relatiivsetena ning nende tähtnimetused (c, d, e, f, g, a, h) absoluutsetena. 

Inglise keelt kõnelevates maades on relatiivne noodisüsteem ("do-re-mi") väga levinud. Tänapäeval kasutatavad relatiivsed noodisüsteemid hakkasid levima Inglismaalt, kus nendele pani aluse muusikaõpetaja Sarah Ann Glover (1785–1867) ja arendas edasi vaimulik John Curwen (1816–1880). Relatiivset noodisüsteemi koos Curweni käemärkidega ning Aimé Paris' (1798–1866) ja Emile Chevé väljatöötatud rütmisilpidega kasutas Zoltán Kodály oma muusikaõpetuse meetodis. Eesti jaoks kohandas selle meetodi JO-LE-MI-süsteemina Heino Kaljuste ning seda õpetati Tallinna Konservatooriumi muusikapedagoogika osakonnas kõigile üldhariduskoolide muusikaõpetajatele. Eestis kasutatakse nootide silpnimetusi ("do-re-mi") ja tähtnimetusi ("c-d-e") sünonüümselt. 

JO-LE-MI-süsteem on Eesti üldhariduskoolide muusikaõpetuses tänapäeval valdav, kuid muusikakoolides peetakse üldiselt sobivamaks absoluutset noodisüsteemi.

Vaata ka
--------

* Kõrgustähistus
Zamośći vanalinna plaan
**Plaan** on väikese maa-ala suuremõõtkavaline (1:10000 ja suurem) kaart. Plaani mõiste tuleneb planimeetrilisest mõõdistamisest, kus kaardistamine toimub tasapinnal ehk Maa kumerust arvestamata. See on võimalik alal, mille läbimõõt jääb alla 10 kilomeetri. Suure mõõtkava tõttu on plaanil võimalik kujutada kõiki objekte üldjuhul mõõtkavalistena. Seetõttu kasutatakse plaane seal, kus vajatakse suurt detailsust. Olulisemaks on see linnade ja muude tiheasustusalade haldamisel, maakatastris, detailplaneerimisel, ehitustöödel, aga ka põllumajandustööde korraldamisel, kohapõhistel uuringutel (näiteks arheoloogia), orienteerumisel jne. 

Linnade plaanistamisest tulenevast traditsioonist nimetatakse üldiselt kõiki linnaalade kaarte ka tänapäeval pigem plaanideks. Plaanid võivad olla sealhulgas ka lihtsustatud. Turistidele suunatud linnaplaanid on sageli skemaatilised, generaliseeritud, esitades vaid olulisemaid objekte. Linnasüdame ülessuurendamiseks kasutatakse vahel ka mitmesuguseid moonutusi. 

Topograafilised plaanid jaotatakse mõõtkava alusel: 

* väikesemõõtkavalised topograafilised plaanid (1:10000–1:5000),
* keskmisemõõtkavalised topograafilised plaanid (1:5000–1:1000),
* suuremõõtkavalised topograafilised plaanid (1:1000–...).

Plaane koostatakse kas looduses topograafilise või silmamõõduline mõõdistuse käigus või aerofoto dešifreerimisel.
**Spoltore** on linnaks nimetatav omavalitsusüksus (*comune*) Itaalias Abruzzo maakonnas Pescara provintsis. Spoltore sai linnaõigused vabariigi presidendi 2001. aasta 12. novembri dekreediga.

Keskmiselt 185 meetri kõrgusel merepinnast asuva Spoltore asustustihedus on keskmiselt 520 inimest ruutkilomeetri kohta.

Haldus
------

Spoltore piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Cappelle sul Tavo, Cepagatti, Montesilvano, Moscufo, Pescara, Pianella, San Giovanni Teatino (CH).

Spoltore halduspiirides asuvad järgmised asulad ja asumid: Caprara d'Abruzzo, Pescarina, Pescarina Superiore, Ripoli, Santa Lucia, Santa Teresa, Torretta, Villa Raspa, Villa Santa Maria.

Loodus
------

Abruzzo mägisel maastikul asuvat Spoltoret lahutab idas Aadria merest provintsi keskus Pescara.

Ajalugu
-------

1947. aastal eraldati Spoltore Pescarast ja moodustati praegune haldusüksus.

Galerii
-------

* Vaade Spoltorest Pescarale ja mereleVaade Spoltorest Pescarale ja merele
* Ajalooline keskusAjalooline keskus
* Öine SpoltoreÖine Spoltore
* XV sajandi kloosterXV sajandi klooster

Viited
------

1. ↑  Superficie di Comuni Province e Regioni italiane al 9 ottobre 2011, vaadatud 16.03.2019.
2. ↑  Popolazione Residente al 1° Gennaio 2018, vaadatud 16.03.2019.

Välislingid
-----------

 Spoltore – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Koduleht (itaalia keeles)
* Pescara koduleht (itaalia keeles)
* Pescara provintsi koduleht (itaalia keeles)
* Abruzzo maakonna koduleht (itaalia keeles)
* Spoltore.eu (itaalia keeles)
Vaade kurult Pontresina suunas

Bernina kuru (Šveits)Bernina kuru
Asukoht Šveitsis
**Bernina kuru** (2328 m) (itaalia: *Passo del Bernina*) on kõrge mäekuru Alpide Bernina mäestikus, Ida-Šveitsi Graubündeni kantonis. See ühendab kuulsa kuurortlinna Sankt Moritzi Engadini orus itaaliakeelse Val Poschiavoga, mis lõpeb Itaalia Tirano linnas Valtellinas. Kuru asub mõni kilomeeter Piz Berninast idas ja Val Minorist lõunas.

Bernina kuru ületavad nii *Hauptstrasse 29* maantee kui ka Bernina raudteeliin, kus Churi ja Tirano vahel tegutseb aastaringselt populaarne turismirong *Bernina ekspress*. Rong ületab kuru maanteest läänes veidi madalamal kõrgusel (2253 m; Ospizio Bernina juures) - see on kõrgeim haarderaudtee marstuut Euroopas.

Kurul asuvad Lago Bianco, Lej Nair ja Lej Pitschen.

Bernina kurutee profiil Samedanist Poschiavosse

Ajalugu
-------

Kuru oli keskajal oluline kaubatee üle Alpide. 1410. aastal leppisid mitmed kogukonnad kurust põhjas ja lõunas kokku töötada koos selle säilitamiseks. 1512. aastal tungisid Kolm Liigat ja nende Šveitsi liitlased Bernina kuru kaudu Valtellina piirkonda. Sel ajal on esmamainitud teed üle kuru. See oli Poschiavost Pontresinasse u. 32 km pikk.

Maantee ehitus algas 1842. aastal. Töid juhatas Rudolf Albertini (1821–1896) Zuozist. Tööd lõpetati 1865. aastal ja avati ka haigla (2307 m). Sellest ajast on teed mitu korda laiendatud, 1965. aastast on see avatud aastaringselt, kuigi seal on 8 kuud lumine.

Galerii
-------

* Bernina kuru ja Lago BiancoBernina kuru ja Lago Bianco
* Bernina kuru talvel rongigaBernina kuru talvel rongiga
*Duchesse* rõivamaterjalina Jean-Auguste-Dominique Ingres' portreel "Printsess Albert de Broglie, née Joséphine-Eléonore-Marie-Pauline de Galard de Brassac de Béarn", 1853
***Duchesse*** ([düšess]; prantsuse keeles *satin duchesse* 'hertsoginna satään') on tihe raske läikiv atlass-siduses kangas. See on tiheda koega – kuni 180 lõnga sentimeetri kohta – lõimeatlass; varem kooti looduslikust siidist, tänapäeval sageli tehiskiust. Kasutatakse rõivakangana pidulike kleitide valmistamiseks.

Omadused
--------

*Duchesse* on pehme läikega. Kangas on satäänist raskem, selle raskus ja hea drapeeritavus tuleneb kanga tihedusest – varem kasutati *duchesse*'i kudumisel 8–12-niielist atlass-sidust, mistõttu kanga pind oli eriti sile ja pehme; tänapäeval kootakse *duchesse* tavalises viie niiega atlass-siduses ja kasutatakse tugevamaid koelõngu. Puhtast siidist *duchesse*'i kaal varieerub vahemikus 60–140 grammi ruutmeetri kohta, lõim on organsiinist (kahekordne peenike siidlõng, keerutatud nööritaoliselt) ja koelõng korrutatud kahest või enamast nullkeeruga filamentniidist. Erinevalt satäänist kasutatakse *duchesse*'i kudumisel eelkõige siidist, atsetaatsiidist või viskoossiidist filamentlõngu, mitte merseriseeritud niiti.

Näiteid
-------

* Jaki võltspärlitega kaunistatud rinnaesine ja kurruline varrukas
* Jaki selg
* Seitsmest paneelist seeliku kinnis
* Seeliku esipaneel

Piltidel Aucklandi muuseumis asuv 1895. aastatest pärit viktoriaanlik kahest osast koosnev pulmakleit, mis on valmistatud suure niitearvuga *duchesse*'ist (selle materjal on kirjeldatud kui "cream "Duchess" satin with imit. pearl embroidery" 'kreemikas *duchesse* kunstpärlitest tikandiga').

Kanga nimetused "satään-duchesse", "duchesse-satään" ja "duchesse" esinevad Eesti 1930. aastate teise poole moesõnavaras, eelkõige piduliku riietuse kontekstis.

Kirjakuju "düšess-satään" leidub 2018. aasta "Anne ja Stiili" jaanuarinumbris.

Viited
------

1. ↑  H. Luke. Duchesse Satin. - Glossary. Design&Make
2. ↑  A. Tervonen. Kangad. Argo, 2016
3. ↑  T. Meyer zur Capellen. Lexikon der Gewebe: Technik - Bindungen - Handelsnamen. dfv Mediengruppe Fachbuch, 2016
4. ↑  Milliseks on kujunenud praegune õhtupilt? - Päewaleht, 13. jaanuar 1935
5. ↑  Moenädalaringvaadet. - Päewaleht, 18. detsember 1938
6. ↑  Moemajade sügistelegramme. - Päewaleht, 21. august 1938
7. ↑  Pluusiderohke hooaeg. - Postimees, 13. november 1938
8. ↑  Olid ajad, olid kleidid. - Anne ja Stiil, 27. jaanuar 2018
**Saksamaa välisministeerium** (saksa *Auswärtiges Amt*) on välispoliitikaga tegelev Saksamaa riigiasutus. Saksamaa välisminister on alates 28. oktoobrist 2009 Guido Westerwelle (FDP).

Juhtimisstruktuur
-----------------

Saksamaa välisministeeriumi juhib Saksamaa liiduvälisminister. Tema paneb püsti välispoliitika põhijooned. Kuna Saksamaa on suur ja suhteliselt tähtis riik, ei jõua liiduvälisminister alati igasse riiki, et seal kohalike võimuesindajatega Saksamaa ja vastase riigi vahelisi lepinguid ja kõnelusi edendama reisida. Selleks on Saksamaa välisministeeriumil ka riigiministrid, kes siseriiklikul ametilatil on siiski riigisekretäride seisuses. Andmaks neile võrdväärsuse välisriikide ministritega vestlemisel, kannavad nad välismissioonidel riigiministri tiitlit. Praegu on riigiministrid Werner Hoyer ja Cornelia Pieper. Lisaks on veel tavalisi riigisekretäre välisteenistuses.

Endised liiduvälisministrid
---------------------------

* Konrad Adenauer 15.03.1951 – 06.06.1955
* Heinrich von Brentano 06.06.1955 – 17.10.1961
* Gerhard Schröder (CDU) 14.11.1961 – 30.11.1966
* Willy Brandt 01.12.1966 – 20.10.1969
* Walter Scheel 21.10.1969 – 15.05.1974
* Hans-Dietrich Genscher 17.05.1974 – 17.09.1982
* Helmut Schmidt 17.09.1982 – 04.10.1982
* Hans-Dietrich Genscher 04.10.1982 – 17.05.1992
* Klaus Kinkel 18.05.1992 – 26.10.1998
* Joschka Fischer 27.10.1998 – 22.11.2005
* Frank-Walter Steimeier 22.11.2005 – 28.10.2009
Duenos-inskriptsiooni kujutis ajakirjas Hermes, 16. köide (1881)
***Duenos***-**inskriptsioon** on vanimaid säilinud vanaladinakeelseid tekste, seda dateeritakse tavaliselt 6. sajandiga eKr. Kiri on kraabitud kolmest vaasist koosnevale kernosele, mille leidis 1880. aastal Roomast Quirinaliselt saksa arheoloog Heinrich Dressel. Inskriptsioon on tuntud kolmanda tekstiosa esimese sõna (DVENOS) järgi, mida vahel on tõlgendatud pärisnimena. Kernost hoitakse Berliinis.

Tekst ja tõlge
--------------

Teksti on raske tõlkida, sest sõnavahesid peaaegu ei kasutata ning mõned tähed on raskesti eristatavad. Kirjutatud on paremalt vasakule. Järgnevas on esitatud vaasil olevad kolm tekstiosa. Iga rea kohta on antud

a. täpne ümberkirjutus,
b. täpne ümberkirjutus võimalike vokaalipikkuste ja sõnavahedega,
c. võimalik tähendus klassikalises ladina keeles,
d. võimalik tõlge eesti keelde.
1. rida:

a. IOVESATDEIVOSQOIMEDMITATNEITEDENDOCOSMISVIRCOSIED
b. iouesāt deiuōs qoi mēd mitāt, nei tēd endō cosmis vircō siēd
c. Iurat deos, qui me *mittit*, ni in te comis virgo sit
d. vannub jumalate nimel see, kes mind saadab: kui tütarlaps ei ole sinu suhtes lahke
2. rida:

a. ASTEDNOISIOPETOITESIAIPACARIVOIS
b. as(t) tēd noisi o(p)petoit esiāi pācā riuois
c. at te (...) paca rivis
d. vaid sind (...) leevenda ojadega.
3. rida:

a. DVENOSMEDFECEDEN MANOMEINOMDVENOINEMEDMALOSTATOD
b. duenos mēd fēced en mānōm einom duenōi nē mēd malo(s) statōd
c. bonus me fecit in manum (...) bono ne me malus clepito.
d. hea (mees) tegi mind oma? käega? heale (mehele), et mind ei võtaks halb (mees)!

Kirjandus
---------

* Larissa Bonfante, *Etruscan Life and Afterlife: A Handbook of Etruscan Studies*. Detroit: Wayne State University Press, 1986
* Emil Goldmann, *Die Duenos-Inschrift*. Heidelberg: Winter, 1926
* Henri Jordan, "Altlateinische Inschrift aus Rom", Hermes 16 (1881), lk. 225–260 (digiversioon)

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Duenos-inskriptsioon** |

* *Duenos*-inskriptsioon ja selle alternatiivne tõlgendus