recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Noa Lang (2017)
**Noa Noëll Lang** (sündinud 17. juunil 1999 Capelle aan den IJsselis) on Hollandi jalgpallur, kes mängib äärepoolikuna Hollandi kõrgliigaklubis PSV Eindhoven ja Hollandi jalgpallikoondises.

Aastatel 2005–2013 kuulus ta Feyenoordi noorteakadeemiasse. Seejärel liitus ta Amsterdami Ajaxiga. Hooajal 2016/17 debüteeris ta Ajaxi reservmeeskonnas Hollandi esiliigas. Hollandi kõrgliigas tegi ta debüüdi hooajal 2018/19. 1. detsembril 2019 sai Lang mängus Twente vastu Ajaxi esimeseks mängijaks pärast 60 aastat, kes tegi Hollandi kõrgliigas esimest korda algkoosseisu kuuludes kübaratriki. Twentes mängis ta hooaja 2019/20 teises pooles laenul.

2020. aasta oktoobris läks ta Ajaxist laenule Belgia kõrgliigaklubisse Club Brugge. 2021. aasta juulis läks ta Bruggesse püsivalt üle. Hooajal 2020/21 lõi Lang Belgia kõrgliigas 16 väravat ja valiti samal hooajal Belgia kõrgliiga hooaja parimaks noormängijaks. Hooaegadel 2020/21 ja 2021/22 on ta Bruggega tulnud Belgia meistriks.

2023. aasta juulis naasis Lang Hollandi kõrgliigasse, kui sõlmis viieaastase lepingu PSV Eindhoveniga. Üleminekusumma oli 15 miljoni eurot, mis tegi Langist PSV läbi aegade kallima ostu. 2023. aasta augustis lõi ta Hollandi superkarikafinaalis Feyenoordi vastu PSV võiduvärava.

Hollandi jalgpallikoondises debüteeris Lang 8. oktoobril 2021 MM-i valikmängus Läti vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 14. juunil 2022 UEFA Rahvuste Liiga mängus Walesi vastu. Ta kuulus Hollandi koondisse 2022. aasta maailmameistrivõistlustel.

Ta on isa kaudu Suriname päritolu.

Saavutused
----------

Jong Ajax
* Eerste Divisie: 2017–18

Ajax
* Eredivisie: 2018–19
* KNVB beker: 2018–19
* Johan Cruijff Schaal: 2019

Club Brugge
* Belgia kõrgliiga: 2020–21, 2021–22
* Belgia superkarikas: 2021

PSV Eindhoven
* Johan Cruijff Schaal: 2023

Viited
------

1. ↑  "Oficial: Noa Lang é o reforço mais caro da história do PSV". O Jogo. 8. juuli 2023. Originaali arhiivikoopia seisuga 8. juuli 2023. Vaadatud 8. juulil 2023.
2. ↑  "Transfer | PSV bolster attack with Dutch international Noa Lang". *www.psv.nl* (Ameerika inglise). 8. juuli 2023. Originaali arhiivikoopia seisuga 15. juuli 2023. Vaadatud 8. juulil 2023.
3. ↑  "Lang fires PSV to Johan Cruyff Schaal win over Feyenoord". football-oranje.com. 4.8.2023. Vaadatud 8.8.2023
4. ↑  "ZO KAN HET NATIONAAL ELFTAL VAN SURINAME ERUIT GAAN ZIEN". elfvoetbal.nl. 19.11.2019. Vaadatud 9.6.2022

| * v
* r
Hollandi koondis  –  2022. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused |
| --- |
| 

* 1 Pasveer
* 2 Timber
* 3 De Ligt
* 4 Van Dijk (c)
* 5 Aké
* 6 De Vrij
* 7 Bergwijn
* 8 Gakpo
* 9 L. de Jong
* 10 Depay
* 11 Berghuis
* 12 Lang
* 13 Bijlow
* 14 Klaassen
* 15 De Roon
* 16 Malacia
* 17 Blind
* 18 Janssen
* 19 Weghorst
* 20 Koopmeiners
* 21 F. de Jong
* 22 Dumfries
* 23 Noppert
* 24 Taylor
* 25 Simons
* 26 Frimpong
* Treener: Van Gaal

 | Holland |
Bantonsarv (inglise keeles: Bantamweight) on poksivkaalukategooria, mis on üks madalamaid kaalukategooriaid poksimaailmas. Selle kaalukategooria piirid varieeruvad vastavalt organisatsioonile, kuid üldiselt jäävad kaaluvahemikud vahemikku 115–118 naela (52,16–53,52 kg). Bantonsarv on tuntud oma kiiruse ja tehnilise osavuse poolest ning on olnud paljude silmapaistvate poksijate koduks kogu poksiajaloo vältel.

Pilt bantonsarvest
Bantonsarv pärineb inglise sõnast "bantam", mis tähendab väikest või pisikest. See kaalukategooria on saanud oma nime just sellest, et poksijad selles kaalukategoorias on tavaliselt väiksemad ja kergemad võrreldes teiste kategooriatega.

Bantonsarve ajalugu ulatub tagasi 19. sajandi lõppu, kui poks muutus populaarseks spordialaks, eriti Suurbritannias. Esimesed ametlikud bantonsarve tiitlimatšid toimusid 20. sajandi alguses ning alates sellest ajast on see kaalukategooria olnud pidevalt tähelepanu keskpunktis.

Paljud maailmakuulsad poksijad on alustanud oma karjääri bantonsarves ja liikunud seejärel kaalukategooriates edasi. Bantonsarv on olnud tuntud ka oma põnevate matšide ja võimsate löökide poolest, mis võivad olla üllatavalt võimsad, arvestades poksijate suhteliselt väikest suurust.

Kaasaegses poksimaailmas jätkab bantonsarv oma olulist rolli ühe olulisema ja vaadatuima kaalukategooriana, mis pakub põnevat meelelahutust fännidele üle kogu maailma. Selle kirjutas Kristofer Jalak.
**Vadõm Prõstaiko** (ukraina keeles *Вадим Володимирович Пристайко*; sündinud 20. veebruaril 1970 Kilijas Odessa oblastis) on Ukraina diplomaat ja poliitik. Ta oli 29. augustist 2019 kuni 4. märtsini 2020 Ukraina välisminister.

Septembris 2019. aastal andis Ukraina president Volodõmõr Zelenskõi välisminister Prõstaikole (eluaegse) erakorralise ja täievolilise suursaadiku diplomaatilise teenistusastme.

Riigi teenistuses
-----------------

Aastatel 2012–2014 oli ta Ukraina suursaadik Kanadas. 2014. aasta detsembris määras välisminister Pavlo Klimkin ta enda asetäitjaks. 22. mail 2019 nimetas president Zelenskõi ta Ukraina Presidendi Administratsiooni juhi asetäitjaks.

Alates 29. augustist 2019 kuni 4. märtsini 2020 oli ta Ukraina välisminister. 

Alates 20. juulist 2020 oli ta Ukraina suursaadik Suurbritannias. Ukraina president Volodõmõr Zelenskõi tagandas Vadõm Prõstaiko 21. juulil 2023 riigi suursaadiku kohalt Ühendkuningriigis. Vallandamise põhjust ei öeldud, kuid Prõstaiko kritiseeris president Zelenskõid intervjuus Sky Newsile mõni päev varem. Diplomaatiline allikas kinnitas, et vallandamise põhjus peitub just selles.

Viited
------

1. ↑  Заместителем министра иностранных дел назначили Вадима Пристайко - AIF.UA, 14:16 19/12/2014 (vaadatud: 17.07.2019)
2. ↑  [Новый указ Зеленского. Пристайко стал заместителем главы АП] - Liga Novosti, 22.05.2019, 18:24 (vaadatud: 20.07.2019)

Välislingid
-----------

* Владимир Кравченко. Лишнее звено? - Zn.ua, 30.08.2019

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Pavlo Klimkin** | **Ukraina välisminister**2019–2020 | Järgnev**Dmõtro Kuleba** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Dmõtro Kuleba** | **Ukraina asepeaminister Euroopa ja euroatlantilise integratsiooni küsimustes**2020 | Järgnev**Olga Stefanišõna** |
Vedur ČME3 Volgogradis
**ČME3** on diiselvedurite seeria, mida valmistas aastatel 1963–1994 Tšehhoslovakkia tehas ČKD Praha. 

Vedur konstrueeriti manöövritöödeks jaamades ja tööstuslikel raudteeharudel ning väljaveorongide teenindamiseks. Vedureid valmistati enamikus Euroopa maades (sh Tšehhoslovakkias) kasutatavale standardrööpmele 1435 mm ja Nõukogude Liidus kasutatavale laiale rööpmele 1520 mm.

Ehitus
------

ČME3-l on kapottkere, mida ümbritsevad reelingutega piiratud käiguteed. Kasutatakse Co-Co teljevalemit. Jõuallikas on 6-silindriline 4-taktiline turbodiiselmootor K6S310DR, mis käitab alalisvoolugeneraatorit TD802B.

Tehnilised andmed
-----------------

Eesti Raudtee ČME3 vedur Narvas (2008)
* Võimsus: 993 kW / 1330 hj (750 p/m)
* Max veovõime kestevrežiimil: 308 kN
* Kiirus: 95 km/h
* Mass: 123 t
* Pikkus: 17 200 mm
* Ülekanne: diiselelektriline alalisvooluga
* Teljevalem: Co-Co
* Kütusevaru: 6000 l

Ajalugu
-------

AS Edelaraudtee vedur ČME3 Tallinn-Väikese depoos
Ida-Euroopa riikides tekkis 1960. aastatel nõudlus võimsa manöövervedurite seeria järele. Seni kasutatud auruvedurid olid amortiseerunud ja väikestele veomahtudele konstrueeritud diiselvedurid (eeskätt Bo-Bo teljevalemiga) osutusid transpordimahu kasvu tingimustes väheefektiivseteks.

Veduriseeriat nõustus projekteerima ja tootma Tšehhoslovakkia tehas ČKD Praha. Esimesed 3 prototüüpi valmisid 1963. aastal ning neid katsetati Tšehhoslovakkia ja Nõukogude Liidu raudteedel. Tehas andis katseveduritele nimeks T-669 ning selle nime all toodeti vedureid Tšehhoslovakkiale kuni lõpuni. Vedurid paistsid silma heade kasutus- ja hooldusomadustega ning 1965. aastal hakati neile Nõukogude Liidust, Tšehhoslovakkiast ja Poolast esitama seeriatellimusi. Kaugemate ekspordipiirkondadena lisandusid hiljem Albaania, India, Iraak ja Süüria. Kuna Nõukogude Liit tellis vedureid suurte partiidena, rajas tehas filiaalid ka Sokolovosse ja Dubnicasse.

Veduriseeria ČME3 tootmine lõpetati aastal 1994. Ühtekokku valmistati koos prototüüpide ja väikeseeriatega 7855 vedurit.

ČME3 vedurid Eestis
-------------------

EVRi ČME3-d Ülemiste kaubajaamas
Esimesed vedurid ČME3 saabusid Eestisse kevadel 1980 (15 aastat pärast seeria tootmisseminekut). Suurema veovõimega uued vedurid hangiti seni kasutatud VME1 ja TEM2 vedurite asemele. Aastaks 1987 oli Eestisse saabunud 41 masinat: Tapa depoosse 17 ja Tallinna 24. Pärast Nõukogude Liidu lagunemist ja AS Eesti Raudtee asutamist loobuti vedurite tehasenumeratsioonist, mis kajastas veduri tootmise järjekorranumbrit. Seeria ČME3 tähistati 13xx-ga ja numbrid varieerusid vahemikus 1301–1340. 

Vedurite ČME3 kasutamine Eestis vähenes järsult 2002. aasta kevadel pärast Ameerika veduriseeriate C30-7Ai ja C36-7i kasutuselevõttu.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **ČME3** |

* Baltic Trains Picture Gallery
* "Russian Railway Portal – Steam Train IS". Originaali arhiivikoopia seisuga 30.06.2013.
**Ostupoliitika** (ingl.k*. purchasing policy*) kujutab endast kogumit põhimõtetest, reeglitest ja juhistest, mida organisatsioon kasutab hanke- ja ostuprotsessis ning tarnijatega suheldes ja kokkuleppeid sõlmides. Ostupoliitika määratleb ostuosakonna rolli ja ostutöötajate suhted tarnijatega. Samuti määratakse poliitikaga hanke- ja ostujuhtide ning muude ostuala töötajate vastutus ning näidatakse, kuidas toimub organisatsiooni hierarhias otsuste tegemise protsess. Niisamuti määratleb ostupoliitika, kuidas käsitletakse tarnijasuhteid, kes on nendega suhtlemisel kontaktisikuks, kes tarnijaid vastu võtab ja kes käib nende juures ametilähetustel. Ostupoliitika võiks käsitleda üldistatult ka hanketegevuse eetilisi aspekte. 

  

Ostupoliitika kasutamine tagab organisatsiooni tarvis hanketegevuse järjepidevuse ja hankeprotsessi prognoositava usaldusväärsuse ehk kindluse, et kogu hanke- ja ostutegevus toimub lähtuvalt organisatsioonis kehtestatud põhimõtetest ja eesmärkidest. Ettevõtte töötajad peavad olema teadlikud ostuala töötajate volitustest osaleda äritegevuses ja organisatsiooni huvide esindamisel.  

Ostupoliitika käsitleb eelkõige:

* sooritatavaid toiminguid ostutegevuses;
* ostutegevuse ja ostuosakonna vastutust;
* ostutegevuse lähivaldkondade mõjutamist;
* ostuala töötajate eetilisi tõekspidamisi;
* ostutöö konfidentsiaalsust;
* koostöötingimusi tarnijatega.

Ettevõtte ostupoliitika peaks vastama näiteks järgmistele küsimustele:

* Kellel on õigus ettevõtte nimel tooteid ja teenuseid osta?
* Milliseid tooteid ja/või teenuseid võib konkreetne töötaja osta?
* Millised on ettevõtte nõudmised tarnijaile?
* Milliste kriteeriumide alusel valitakse tarnijaid?
* Missugused on ettevõtte seisukohad ostueetika küsimustes?
* Milline on ettevõtte käitumine konflikti korral tarnijaga?
* Millist informatsiooni peab ettevõte konfidentsiaalseks?

Ostupoliitika määratleb ostutegevuse rolli organisatsioonis, ostupersonali tegutsemist ja käitumist tööülesannete täitmisel, ostja ja müüja vahelist suhtlemist ning ostutöötajate poolt teostatavaid toiminguid. Ostupoliitika käsitleb sooritatavaid toiminguid ostutegevuses, ostutöötajate ja ostuosakonna vastutust, koostöötingimusi tarnijatega, ostuala töötajate eetilisi tõekspidamisi ja ostutöö konfidentsiaalsust.

Ostupoliitika võib eksisteerida ettevõttes kirjalikus vormis või olla informaalne, ehk mittekirjalik ja võib püsida kinnistatuna töötajate teadvuses pikki aastaid. Kirjalikul kujul esitatavad poliitikad on üldjuhul üheselt arusaadavad kõigi jaoks. Kirjalikult esitatud poliitika võimaldab määratleda ja selgitada alluvaile ettevõtte juhtkonna eesmärke ja näidata tegutsemisviise nende saavutamiseks. Kirjalikul kujul ostutegevuse poliitikad on abiks uutele töötajatele ja aitavad juhtkonnal olla mõne töötaja suhtes nõudlik juhtudel, kus töötaja tegevus on olnud vastuolus ostutegevuse protseduurireeglitega. 

1. ↑  *Hanke- ja ostujuhtimine*. Seilecs. 2023.
DR1B-3714 Tartu raudteejaamas
DR1A-187.1 Ieriķi raudteejaamas Lätis
**DR1** diiselrong on Riia Vagunitehase toodetud reisirong, mida hakati tootma 1963. aastast. Rong oli mõeldud kasutamiseks Nõukogude Liidus rööpmelaiusel 1520 mm.

Rongid sobisid teenindama madalaid ja ka kõrgeid perroone. Vagunite laius oli 3,12 m, mis oli väiksem kui elektrirongidel. Mõlema mootorvaguni jõuallikaks sai 1000 hj diiselmootor M756A. Rongi vagunitel olid kandevkere ja ketaspidurid.

DR1 diiselronge on kasutatud ka Eestis. Esimene kuue vaguniga diiselrong DR1A saabus mais 1984 vahetades järk-järgult välja vananenud rongid D1. 

1990. aastatel enamik ronge moderniseeriti paigaldades neile uued keskkonnasõbralikumad Saksa päritolu mootorid ja käigukastid.

DR1 seeria rongidega käis reisijavedu kõigil Edelaraudtee liinidel kuni 31. detsembrini 2013. DR1 vahetasid 1. jaanuarist 2014 Eestis välja uued Stadler FLIRT elektri- ja diiselrongid.

DR1 diiselrongist on tehtud ka eriversioone, näiteks DR1P, DR1A, DR1AM, DR1AC, DR1B ja DR1Bj.

Tehnilised andmed
-----------------

* Võimsus: 2x 745 kW
* Reisijate mahutavus: 632 inimest (6 vaguniga)
* Kerematerjal: teras
* Mootoritüüp: M-756B
* Kiirus: 120 km/h
* Pikkus: 154 350 mm (154,35 m)

Viited
------

1. ↑
2. ↑  Margus Kruut. "DR1B ja DR1BJ - Eesti diiselrongid"; Tehnikamaailm, 04.12.2013
3. ↑  Jüri Loog. "125 aastat raudteid Eestis". Tallinn, 1997. Lk 74
4. ↑  Raudteele uued rongid; Äripäev, nr. 125, 4. november 1994 (DIGAR)
5. ↑  "Elektriraudtee ja Stadler allkirjastasid uute rongide hankelepingu". Originaali arhiivikoopia seisuga 9. september 2013. Vaadatud 8. oktoobril 2011.
6. ↑  Baltic Trains Picture Gallery

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **DR1** |

* YouTube video: Diiselrong DR1 kolmemõõtmeliselt
* Margus Kruut. "DR1B ja DR1BJ – truud Eesti raudruunad", Postimees
* "Rauast tööhobused lähevad pensionile", Tehnikamaailm
* FOTOD | Viimane vaatus: Edelaraudtee rongi vagunid lammutati vanarauaks
* DR1A DIISELRONG, Eesti Raudteeajaloo Selts
* YouTube video: DR1 rongi dokumentaal (inglise k subtiitritega)
**Psühholoogiline hinnastamine** on tarbija ostukäitumist mõjutav müügihinna kujundamine. Toodetele määratakse sellised käibemaksuga hinnad, et ostjad peavad neid soodsateks, ehkki need ei pruugi seda olla. 

Tüüpiliselt on tarbijat ostma kutsuvate hindade viimastel numbrikohtadel „9". Näiteks võivad olla tooteühiku hinnad 99,00€, 19,90 €, 3,95 € jne. Taoliste hindade kasutamisega püütakse anda ostjale teada, et müüja teeb selleks kõik, et pakkuda oma kaupu võimalikult madala hinnatasemega. Tegelikkuses võib olla vastupidi – kaupmees on suurendanud müügimarginaali ja tõstnud hinna varasemast veelgi kõrgemale. 

Kui näiteks kujuneb toote müügihinnaks hinnakoefitsiendi lisamisega 28,70 €, siis kasutades psühholoogilise hinnastamise põhimõtet, määratakse selle müügihinnaks 29,00 € või 29,90 €. Ostja tajub, et hind on soodne, kuna see on väiksem kui 30 €. Kui arvutuslik käibemaksuga hind kujuneb näiteks 20,30 €, siis müügisaalis kasutatakse pigem hinda 19,90 €. 

1. ↑  *Hanke- ja ostujuhtimine*. Seilecs. 2023.
**Priit Vürst** (1943 – 27. juuni 1974) oli eesti alpinist.

Ta on esimesi eesti alpiniste, kes on tõusnud NSV Liidu kõrgeima mäe tippu.

Ta astus Alpiklubi Firn liikmeks 1964. aastal. 1968. aastal valiti ta klubi presidendiks. Sellesse ametisse jäi ta hukkumiseni Pamiiri mägedes.

Haridus ja töökäik
------------------

Ta on lõpetanud Tartu Riikliku Ülikooli füüsikuna.

Aastatel 1970–1974 töötas ta Astrofüüsika ja Atmosfäärifüüsika Instituudis helkivate ööpilvede töörühmas.

Alpinism
--------

Eerik Reino, Tõnu Tennisson ja Priit Vürst 1974. aastal.  
Foto: Jaan Künnap
### Tipputõus Kommunismile

1970. aastal osales ta III Eesti Pamiiri ekspeditsioonis, mille käigus tõusis koos 7 kaaslasega Heino Paltseri juhtimisel Kommunismi tippu (7495 m, 5B raskuskategooria). Tõus Kommunismile oli Baltikumis esimene. Aasta lõpul kokkuvõtete tegemisel tunnistati see tõus Baltikumi parimaks.

### Kõrgtraavers

1973. aastal juhtis ta ekspeditsiooni Edela-Pamiiri Marxi ja Engelsi piirkonda, mille käigus sooritati Tõnu Tennissoni juhtimisel kõrgtraavers Nikoladze (6250 m) – Karl Marxi mäetipp (6723 m; raskuskategooria 5B).

Hukkumine
---------

1974. aastal võttis ta osa Ilmar Priimetsa juhtimisel ekspeditsioonist Lenini mäetipule (7134 m). Tippu tõusti kahe grupiga erinevatel marsruutidel. Priit Vürst tegi kaasa Enn Saare juhtimisel 5-liikmelises grupis, kes valis tippu tõusmiseks mitte tavapärase harjapidi marsruudi, vaid ronimise mööda kaguseina (marsruudi raskuskategooria Vene süsteemi järgi 5B). 6800 m kõrgusel tabas neid laviin, milles hukkusid Priit Vürst, Eerik Reino ja Tõnu Tennisson.

Viited
------

1. 1 2  Atmosfäärifüüsika isikud. to.ee
2. ↑  Firni presidendid. firn.ee
3. ↑  Firni liikmed läbi aegade. firn.ee
4. ↑  Mägedes inimesed ei vanane. reisiajakiri.gomaailm.ee
5. 1 2  Ülevaade Eesti alpinismi ajaloost. jkalpiklubi.ee
6. ↑  Ajalugu 1970–1979. ajaveeb.alpinism.ee
7. ↑  Kontrollaeg. reisiajakiri.gomaailm.ee
Laelatu puisniit ja bioloogiajaama hoone
**Laelatu bioloogiajaam** on väliuurimiskeskus Läänemaal, Virtsu lähedal.

Ajalugu
-------

Laelatu puisniidul töötas taimkatte püsikatsetel Kaljo Pork aastatel 1961–1981. Tema algatusel alustati 1981. aastal jaama hoonet ehitama. Bioloogiajaamana hakkas see funktsioneerima alates 1985. aastast Kalevi Kulli ja tema kaastöötajate eestvedamisel. 1961. aastal rajatud niidukoosluse suktsessiooni uurimise katse on kõige pikaajalisem botaaniline püsiuurimisala Eestis. See koosneb 12 püsilapist (igaüks suurusega 300 ruutmeetrit) ja mõeldud kestma sajandeiks.

Laelatu on olnud eksperimentaalse geobotaanika peamiseks baasiks Eestis. Peale puisniidu koosluste uurimise on jaam olnud piirkonna pärandkoosluste uurimise keskuseks. Ühtaegu on Laelatul tegu unikaalse puisniidukaitsealaga ning Eesti kõige liigirikkama taimekooslusega (kuni 76 soontaimeliiki ruutmeetril).

Laelatul on korraldatud tudengite praktikume, bioloogiajaam on olnud väiksemate konverentside pidamise kohaks.

Bioloogiajaama peahoone ehitas kohalik metsavaht Elmar Vesker aastail 1982–1984. Hoone põles maha 2007. aasta mais. Abihoone on siiani kasutusel. Aastal 2015 ehitati bioloogiajaamale uus hoone.

Vaata ka
--------

* Laelatu
* Puhtu bioloogiajaam
* Puhtu-Laelatu looduskaitseala

Kirjandus
---------

* Toomas Kukk (toim.) 2013. Laelatu ajalugu ja loodus. *Estonia Maritima* 9.
"Truu valvur"| "Truu valvur" |
|  |
| Autor | Johann Mõtte |
|
|
|
| Valmimisaeg | 1878 |
|
|
| Liik | pilt |
|
| Tehnika | õlipats |
|
|
| Materjal | lõuend |
|
| Mõõtmed | 239,0 m × 180,6 m |
|
|
|
|
|
|
|
|
| Asukoht | Joonase kunstimuuseum Lätis |
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|

"**Truu valvur**" on eesti maalikunstniku Johann Köleri (1826–1899) maal.

Maal kuulub Eesti Kunstimuuseumi kollektsiooni ja seda eksponeeritakse Kumu kunstimuuseumis.

Köler oli 1870. aastatel Peterburis tuntud portretist. Portreemaali kõrval lõi ta 1870. aastate teisel poolel mõned õlimaalid erksa loodusetajuga kompositsioonis, sealhulgas maali "Truu valvur", milles ilmneb idealiseeriv kallak. Köler signeeris maali "J. Köler (Viljandi)".

Pildi sisu kirjeldus
--------------------

Ees paremal lillelisel niidul suure kase tüve najal istuv tütarlaps, vasemal suur pikakarvaline koer. Kase taga tihe kuusk, mille oksad koos kase oksastikuga katavad kogu pildi ülemise osa. Okste alt vaade päikeselisele puisniidule.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  Johann Köler "Truu valvur". digikogu.ekm.ee

Välislingid
-----------

* Jüri Arraku miniloeng maailist "Truu valvur". arhiiv.err.ee (salvestatud Eesti Televisioonis 1995. aastal)
* "Truu valvur" Eesti postmargil (2018)
Sārumi mõis (Läti)Sārumi mõis
Asendikaart
Sārumi mõis 1903. aasta kaardil. Väljavõte kaardilt "Wegekarte des Wolmarschen Kreises mit den Kirchspiels- und Gutsgrenzen" (1903)
**Sārumi mõis** (saksa keeles *Sarum*, läti keeles *Sāruma muiža*) oli riigimõis, Umurga kõrvalmõis Liivimaal Volmari kreisis Umurga kihelkonnas. Mõisakompleks jääb tänapäevase haldusjaotuse järgi Limbaži piirkonda ja Umurga valda Kaijciemsi külla.

Ajalugu
-------

1630. aastal annetas Rootsi kuningas Gustav II Adolf Vainiži ning Aluliina ja Kulna lossiläänid oma feldmarssalile Gustav Hornile. Vainiži lääni kuulusid *Wainseli, Sarumi, Ubbenormi, Rorveni ja Signitzi* vakused. Mõisate reduktsiooni ajal sai sellest riigimõis.

Mõisa suurus
------------

Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal koos Umurga mõisaga 13 ja 3/4 adramaad, neile allus 305 mees- ja 313 naishinge. Aastal 1641 oli Umurga, Vainiži ja Sārumi mõisa suurus 26 adramaad. 1688. aastal oli mõisate suurus 22 adramaad, 1734. aastal oli adramaid 9 ja 7/8. Aastal 1757 oli Umurga ja Sārumi mõisa suurus 13 ja 3/4 adramaad. Aastal 1832 oli mõisatel adramaid 11 ja 3/20, aastal 1881 aga 8 ja 3/80 adramaad mõisatele kuuluvate talude valduses.

Karjamõisad
-----------

Mõisale kuulus 1816. aastal üks karjamõis: *Mellesars*.

Viited
------

1. ↑  Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, Heinrich von Hagemeister; lk. 144
2. ↑  Bienestamm, H. von. Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner, 1826, lk 249.
3. ↑  Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, Heinrich von Hagemeister; lk. 144
4. ↑  Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 221.

Umurga kirik.
Umurga kihelkond

**Kirik**: Umurga kirik  

**Mõisad**: Umurga kirikumõis | Ārciemsi mõis | Āstere mõis | Kaijese mõis | Kalnamuiža mõis | Katvari mõis | Ķipēni mõis | Muižkalnsi mõis | Pociemsi mõis | Roperbeķi mõis | Rucka mõis | Sārumi mõis | Tiegaži mõis | Umurga mõis | Vainiži mõis
**Chihuahua osariik** on osariik Mehhiko põhjaosas. See piirneb läänes Sonora, edelas Sinaloa, lõunas Durango ja idas Coahuila osariigiga. Põhjas ja kirdes on piir Ameerika Ühendriikide osariikide New Mexico ja Texasega.

2020. aasta seisuga elab osariigis 3 741 869 inimest, millega on see elanike arvult riigi üheteistkümnes osariik. Pindalalt on Chihuahua osariigi suurim – 247 460 km².

Kuigi suure osa osariigist moodustab Chihuahua kõrb, on see riigi kõige suurima metsapindalaga osariik. Osariigi maastikus domineerib Lääne-Sierra Madre mäestik. Osariigi kõrgeim tipp on kustunud vulkaan Cerro Mohinora (3300 meetrit). Tänu klimaatilistele erinevustele on osariigis mitmekesine loomastik ja taimestik. Osariigi suurim looduslik vaatamisväärsus on Vasekanjon, mis on suurem ja sügavam isegi kui Suur kanjon.

Nime on saanud pealinna Chihuahua järgi.

Ajalugu
-------

Chihuahua sai Mehhiko osariigiks 6. juulil 1824. See oli riigi kaheksateistkümnes osariik.

Haldus
------

Chihuahua osariigi seadusandlik kogu on ühekojaline Saadikutekoda, kuhu kuulub 33 liiget, kes valitakse kolmeaastaseks ametiajaks. Kõrgeim täidesaatev võim kuulub kubernerile. Kuberner valitakse kuueaastaseks ametiajaks. Kuberneri tagasi valida ei saa. 2021. aastast on osariigi kuberner María Eugenia Campos Galván.

Chihuahua osariik jaguneb 67 kohalikuks omavalitsuseks (*municipios*). Iga kolme aasta järel valivad omavalitsuste elanikud munitsipaalpresidendi (*presidente municipal*), kes juhib samal ajal valitud munitsipaalnõukogu (*ayuntamiento*), mis vastutab kõikide avalike teenuste olemasolu eest.
Chihuahua osariik on jagatud 67 kohalikuks omavalitsuseks.

Rahvastik
---------

Osariigi suurim linn Ciudad Juárez
2020. aasta seisuga on rahvaarv 3 741 869. 2010. aastal oli elanikke 3 406 465. Valdav osa rahvastikust on mestiitsid, kuid 35% on valgenahalised. Suurim etniline põlisrahvus tarahumara. 84,6% elanikest moodustavad katoliiklased ja 7,1% protestandid.

Kaks kolmandikku osariigi rahvastikust elab osariigi kahes suurimas linnas: Ciudad Juárezis (2020. aasta seisuga 1 501 551 elanikku) ja Chihuahuas (925 762 el). Üle 100 000 elanikuga linnad on veel Cuauhtémoc (135 586 el), Delicias (128 548 el) ja Parral (113 843 el).

Viited
------

1. ↑  "Prevencion de Incendios Forestales en Chihuahua". Eduteka. Vaadatud 17.6.2022

Välislingid
-----------

* Chihuahua osariigi koduleht

Mehhiko administratiivüksused

Aguascalientes **·**  Baja California **·**  Baja California Sur **·**  Campeche **·**  Chiapas **·**  Chihuahua **·**  Coahuila **·**  Colima **·**  Durango **·**  Guanajuato **·**  Guerrero **·**  Hidalgo **·**  Jalisco **·**  Ciudad de México **·**  México osariik **·**  Michoacán **·**  Morelos **·**  Nayarit **·**  Nuevo León **·**  Oaxaca **·**  Puebla **·**  Querétaro **·**  Quintana Roo **·**  San Luis Potosí **·**  Sinaloa **·**  Sonora **·**  Tabasco **·**  Tamaulipas **·**  Tlaxcala **·**  Veracruz **·**  Yucatán **·**  Zacatecas
**Vadim Mälk** (vene keeles Вадим Янович Мялк; 26. mai 1925 Uglovoje, Primorje oblast – 15. august 1996 Vladivostok) oli eesti päritolu Venemaa näitleja, Vene NFSV rahvakunstnik.

Ta oli 20. sajandi teisel poolel üks Kaug-Ida regiooni tuntumaid teatrinäitlejaid. Ligi 50 aastat töötas ta Gorki-nimelises Primorje Krai Akadeemilises Draamateatris.

Elukäik
-------

Vadim Mälgu koduteater Primorje akadeemiline teater Vladivostokis
Ta sündis 1925. aastal Primorje oblastis Uglovojes, mis asub Vladivostokist ligi 40 km põhja pool, väljarännanud eestlaste perekonnas. Tema isa Jaan Mälk asus perega Kaug-Itta elama 1892. aastal. 

Vadim Mälk õppis tehnikumis kiirabitöötajaks ja jõudis meditsiiniinstituudis teisele kursusele, kuid kuna käis sõda, saadeti ta 1942. aastal hoopis Vladivostoki jalaväekooli. Saanud sõjakooli lõpetajana leitnandi auastme, sõdis ta Teises maailmasõjas tankitõrjerühma ülemana Valgevene rindel ja Poolas, osales Varssavi vallutamises; 1945. aasta mais osales ta Berliinis Riigipäevahoone vallutamises. Sõjaväeteenistusest vabanes 1946. aastal.

Pärast sõda lõpetas ta Primorje krai draamateatri teatristuudio ning töötas samas teatris 1949. aastast kuni surmani. 

1960. aastate teisel poolel mängis ta Albert Maslennikovi lavastatud kahejaolises mängufilmis "Leib" ("Хлеб"). Filmi aluseks oli Primorje krai draamateatris etendunud Vladimir Kirsoni näidend.

Ta juhtis Primorje raadios kirjandussaadet ("Батальоны встают на поверку").

Vadim Mälk on maetud Lesnoje kalmistule Vladivostokis.

Vene NFSV rahvakunstniku rinnamärk

Tunnustus
---------

* Punatähe orden ja Isamaasõja ordeni II järk
* Vene NFSV teeneline kunstnik (1970)
* Vene NFSV rahvakunstnik (1985)
* Tööpunalipu orden (1991)
* Vladivostoki linna aukodanik (1995)

Mälestuse jäädvustamine
-----------------------

* 2001. aastal asutas Gorki-nimeline Primorje Krai Akadeemiline Draamateater parimate näitlejatööde esiletõstmiseks teatrisisese Vadim Mälgu nimelise teatripreemia.
* 2014. aastal paigaldati hoonele Vladivostokis aadressil Svetlanskaja 105, kus elas Vadim Mälk, mälestustahvel.

Isiklikku
---------

Tema abikaasa oli Galina Mälk. Neil on kolm tütart: Anna, Jana ja Ksenja. Jana Mälk töötab Gorki-nimelises Primorje akadeemilises draamateatris näitlejana.

Viited
------

1. 1 2  Ох, уж эти актерские дети/Яна Мялк и Валентин Запорожец (Владивосток). strast10.ru
2. ↑  Vadim Mälgu elulugu veebiportaalis kino-teatr.ru, vaadatud 30.01.2024.
3. 1 2  Мемориальная доска народному артисту РСФСР. vlc.ru
4. ↑  Альберт Евгеньевич Масленников – кинорежиссер и сценарист. kan-oleg.narod.ru
5. ↑  Список почётных граждан города Владивостока. vlc.ru

Välislingid
-----------

* Во Владивостоке состоялась церемония. newsvl.ru, 28. märts 2014
* Foto mälestustahvlist. newsvl.ru
* Премию им. Вадима Мялка вручили артистам Приморского театра Горького. primamedia.ru, 22. november 2016
**Tempelhof-Schöneberg** on Berliini linnarajoon, mis moodustati 2001. aasta haldusreformi käigus Tempelhofi ja Schönebergi rajooni liitmisel. Rajoonivalitsus tegutseb Schönebergi raekojas.

Linnaosad, asend ja elanikkond
------------------------------

Vaade Schönebergi raekoja tornist
Tempelhof-Schönebergi linnarajoon koosneb kuuest linnaosast:

* Schöneberg
* Friedenau
* Tempelhof
* Mariendorf
* Marienfelde
* Lichtenrade

Tempelhof-Schöneberg asub Berliini lõunaosas, piirnedes põhjas Mitte ja Friedrichshain-Kreuzbergi linnarajooniga, läänes Charlottenburg-Wilmersdorfi ja Steglitz-Zehlendorfiga ning idas Neuköllniga. 

Asustustiheduse poolest on linnaosad väga erinevad. Kogu rajooni elanikest enam kui kolmandik elab Schönebergi linnaosas. Rajooni kõige väiksem ja kogu linna üks väiksemaid linnaosi Friedenau on Berliini kõige suurema asustustihedusega linnaosa. 

Tempelhof-Schönebergi linnarajoonis elab ligi 10% Berliini elanikkonnast. Rajooni elanikest umbes 15% on välismaalased.

Vaatamisväärsused
-----------------

Berliin-Tempelhofi lennujaam
* Tempelhofi park (varem Berliini Tempelhofi lennujaam)
* Schönebergi raekoda
* Bayerisches Viertel

Berliini linnarajoonid

Mitte **·**  Friedrichshain-Kreuzberg **·**  Charlottenburg-Wilmersdorf **·**  Lichtenberg **·**  Marzahn-Hellersdorf **·**  Neukölln **·**  Pankow **·**  Reinickendorf **·**  Spandau **·**  Steglitz-Zehlendorf **·**  Tempelhof-Schöneberg **·**  Treptow-Köpenick
Satelliidifoto Pürenee poolsaarest
**Pürenee poolsaar** ehk **Ibeeria poolsaar** on poolsaar Euroopa edelaosas Atlandi ookeani (läänes) ja Vahemere (idas ja lõunas) vahel. Ülejäänud Mandri-Euroopast eraldavad seda Püreneed, Aafrikast kitsas Gibraltari väin.

Pürenee poolsaare pindala on umbes 582 000 km². Euroopa poolsaartest on suurem ainult Balkani poolsaar.

Pürenee poolsaarel paiknevad suurem osa Hispaaniast ja Portugalist, Andorra, osa Prantsusmaast ja Gibraltar.

Suurema osa poolsaarest hõlmab Meseta kiltmaa, mida ääristavad 2000–3000 m kõrgused mäed. Kesk-Kordiljeeride mäeahelik jaotab kiltmaa Vana-Kastiiliaks ja Uus-Kastiiliaks.

Poolsaar asub vahemerelise kliima vööndis. Et maapind on kõrge, kõigub temperatuur aasta ja ööpäeva jooksul suuresti.

Jõed on veevaesed.

Looduslikku metsa on vähe säilinud, kasvab kivitamme ja korgitamme, palju on istutatud männi- jm puistuid. Loodusmaastikus on rohkesti kuivalembest võsa (makjat), kohati ka poolkõrbe.

Leidub elavhõbedat, kivisütt, rauda ja värvilisi metalle.

Vaata ka
--------

* Pürenee poolsaare esiaeg
**Vaglaravi**, ka **tõuguravi** (inglise keeles *maggot therapy, larval therapy*) on haavapuhastus- ja haavaravimeetod kärbsevaklade abil. Vaklade ravitoime peitub selles, et nad toituvad vaid surnud ja mädanevatest kudedest, puhastades seeläbi haava ja soodustades nõnda selle paranemist.

Rahvameditsiinis on vaklade kasutamine halvasti paranevate haavade hooldusel olnud üldtuntud ravivõte. Viimastel aastatel on tõenduspõhise meditsiini huvi vaglaravi vastu suurenenud, kuna vaklade kasutamine on üks alternatiivseid ja kulutõhusaid lahendusi antibiootikumidele resistentsete haavandite ravis.

Viited
------

1. ↑  Liivamägi, Joonatan; Nool, Irma 2022. Õendusabi kroonilise venoosse haavandiga täiskasvanud patsiendile kolme rahvameditsiini ravivõtte – vaglaravi, meeravi ja kuusevaiguravi korral.  – Uurida on lihtne?! : artiklid lõputööde põhjal III. Tallinna Tervishoiu Kõrgkool, 283–302.
2. ↑  Tern, Helena 2019. Õendusabi vaglaravil patsiendile. Lõputöö. Tallinn: Tallinna Tervishoiu Kõrgkool.
3. 1 2  Stadler, Frank 2022. Introduction. A Complete Guide to Maggot Therapy: Clinical Practice, Therapeutic Principles, Production, Distribution, and Ethics. United Kingdom: Open Book Publishers, 11–14. >
**Iraani Keisririik** (pärsia keeles کشور شاهنشاهی ایران, *Kešvar-e Šâhanšâhi-ye Irân*; 1925–1935 **Pärsia Keisririik**) oli Iraani riigi ametlik nimi Pahlavi dünastia võimuajal.

Riik asutati aastal 1925 ning see kestis kuni monarhia kukutamiseni aastal 1979. Dünastia rajas endine Pärsia kasakabrigaadi brigaadikindral Reẕā Pahlavī, kes oli võimul kuni 1941. aastani, kui teise maailmasõja liitlased pärast Inglise-Nõukogude sissetungi Iraani ta troonist loobuma sundisid. Trooni päris tema poeg Moḩammad Reẕā Pahlavī, kes jäi Iraani viimaseks šahhiks.

Pahlavid tulid võimule, kui Iraani viimane Kandžaarist juht Ahmad Shah Kadžaar võimult eemaldati. Ahmad Shah Kadžaari troon oli sõjaväelise riigipöördega kõikuma löödud ning talle heideti ette suutmatust vastu panna Suurbritannia ja Nõukogude Liidu sekkumisele Iraani siseasjadesse. Parlament kukutas ta, kui ta oli Prantsusmaal visiidil. Iraani parlament tuli 12. detsembril 1925 kokku asutava koguna, kukutas noore Ahmad Shah Kadžaari ning kuulutas Reza Khani Pärsia Keisririigi uueks kuningaks (šahhiks). Aastal 1935 palus Reza Shah välisriikide esindajatel Pärsiat Iraaniks kutsuda ning sellega muutus riigi nimi Iraani Keisririigiks.

Pärast Suurbritannia ja Ameerika Ühendriikide toel 1953. aastal toimunud riigipööret muutus Mohammad Reza Pahlavi valitsusviis autokraatlikumaks ning läheneti külma sõja lääneblokile. Suunamuutus välispoliitikas tegi Iraanist sisuliselt Ameerika Ühendriikide klientriik, mille eesmärgiks oli takistada Nõukogude Liidu laienemist. See andis Shahile poliitilise kapitali ellu kutsuda siiani pretsedenditu sotsiaal-majanduslik reform, millega läbi valge revolutsiooni muudeti kõiki Iraani elu aspekte. Selle tulemusel saatis Iraani edu kirjaoskuse, tervisehoiu ning üldise elatusstandardi arendamises. Sellest hoolimata seisis Shah 1978. aastaks vastamisi aina kasvava rahva rahulolematusega, millest sündis täiemahuline ülestõus radikaalse šiiidi vaimuliku Rūḩollāh Khomeynī juhtimisel. Riigipea läks koos enda perekonnaga jaanuaris 1979 eksiili, juba 11. veebruaril 1979 kaotati monarhia ning kuulutati välja Iraani Islamivabariik. Aastal 1980 endine šahh suri ning praeguseni on eksiilis troonil tema poeg Reza Pahlavi.

Vaata ka
--------

* Pahlavi dünastia
* Iraani ajalugu
* Pärsia monarhide loend
* Šiiidi dünastiate loend

Viited
------

1. ↑  "Flags of the World: Iranian Empire (Pahlavi Dynasty, 1964–1979)". Originaali arhiivikoopia seisuga 2. aprill 2014. Vaadatud 10. november 2010.
2. ↑  Whitney Smith (1980), *Flags and Arms across the World*, McGraw-Hill, ISBN 978-0-07-059094-6
3. ↑  "IRAN: Keshvaré Shahanshahiyé Irân", *The Statesman's Year-Book 1978–79*, Springer, 2016, lk-d 674–682, ISBN 9780230271074
4. ↑  Parker Richards (29. jaanuar 2016). "Pahlavi, Elie Wiesel, Rev. King to Be Honored for Promoting Peace". *Observer*. Vaadatud 1. juuni 2017.
**Aserbaidžaani Rahvarinde Partei** (*Azərbaycan Xalq Cəbhəsi Partiyası*) on rahvuslik ja demokraatiameelne Aserbaidžaani partei, 1988. aastal moodustatud Aserbaidžaani Rahvarinde järglane. Parteiks vormistati organisatsioon 1995. aastal.

Liikumise algatusgrupp moodustati 1988. aasta augustis Bakuu intelligentsi poolt. Organisatsiooni deklareeritud eesmärgiks oli perestroika poliitika toetamine ja alusprintsiibid laenati Eestimaa Rahvarinde programmist. Algusest peale oli tähtsal kohal ka Mägi-Karabahhi küsimus.

1992. aastal sundis Rahvarinne pärast sõjalist ebaedu konfliktis armeenlastega ametist lahkuma president Ayaz Mütəllibovi. Uueks presidendiks valiti Rahvarinde juht Əbülfəz Elçibəy‎. Tema võimu ajal saavutati Venemaa vägede väljaviimine Aserbaidžaanist (1993. aasta aprillis).

Elçibəy võim kestis vaid 1993. aastani, mil ta kutsus relvastatud vastuhaku järel rahu looma endise Nõukogude Liidu poliitbüroo liikme Heydər Əliyevi. Əliyev korraldas augustis rahvahääletuse, mis Elçibəy ametist tagandas.

1995. aastal süüdistati Elçibəyd kavatsuses kukutada president, Rahvarinne keelustati mõneks kuuks.

2000. aasta parlamendivalimistel sai Rahvarinne 11% häältest ja 6 kohta 125-liikmelises parlamendis. Hiljem on partei marginaliseerumine jätkunud.

2000. aastal partei lõhenes. Aserbaidžaani Rahvarinde Partei juhiks sai Əli Kərimli, Klassikalise Rahvarinde Partei juhiks Mirmakhmud Miralioglu. Lisaks tegutseb Aserbaidžaanis Ühinenud Rahvarinde Partei.
**Jevstafi Nikolajevitš Skalon** (**de Scalon**, **de Skalon**, vene Евстафий Николаевич Скалон) ; 21. september (9. september) 1845 – 3. juuli (20. juuni) 1902 Berliin) oli prantsuse päritolu Venemaa riigitegelane. 

Jefstafi Skalon oli keiser Aleksander III aegne tõeline riiginõunik ja Vilno kubermangu asekuberner 4. augustist 1889 kuni 25.oktoobrini 1894, ning keiser Nikolai II aegne Eestimaa kuberner 25.oktoobrist 1894 kuni 20. juunini 1902. 1899 sai ta salanõunikuks.

Tema ja tema poolt juhitud komitee liikmete pingutustega lõpetati Aleksander Nevski katedraali ehitus Tallinnas.

Ta on maetud Aleksander Nevski kalmistule (Peterburi).

Perekond
--------

Ta abiellus 1870 Alexandra Euleriga (*Александра Яковлева Эйлер*; 1853–1911 Peterburi), kes oli tõelise riiginõuniku (1862) Jakov Euleri (*Яков Леонтьевич Эйлер*; 1813–1882) ja Marie Anna Dorothea Euleri (*Марии Павловна Эйлер*; 1819–1884) tütar, ning kuulsa Šveitsi matemaatiku ja füüsiku Leonhard Euleri järglane. Abikaasa onu, Nikolai Euler (Николай Леонтьевич Эйлер; 1816–1898), oli insener-kindral ja osales teistehulgas ka Tallinna ja Kroonlinna merekindluste ehitamisel. Abielust sündisid:

* Nikolai Skalon (1871 Mogiljov–1964 Pereslavl-Zalesski), jurist, tõeline riiginõunik (1913), Nõukogude Liidu ametnik
* Vladimir Skalon (1872 Mogiljov–1917 Brest-Litovsk), kindralmajor (1916), Stavka kindralkortermeister (08.–29. november 1917) (*Владимир Евстафьевич Скалон*)

Viited
------

1. ↑  *Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften, Teil 1,: Livland, Bd.:1*, Görlitz, 1929, lk.468
2. ↑  Генерал-губернаторства
3. ↑  "Начальники Эстляндской губернии". Originaali arhiivikoopia seisuga 1. juuli 2009. Vaadatud 12. juunil 2009.
4. ↑  www.euler.ch/stammbaum.pdf lk.13/40
5. ↑  Erik-Amburger-Datenbank[*alaline kõdulink*]
6. ↑  "Российские немцы: ЭЙЛЕРЫ (Euler)". Originaali arhiivikoopia seisuga 23. märts 2012. Vaadatud 12. juunil 2009.
7. ↑  www.euler.ch/stammbaum.pdf (VI.129) lk.23/40

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Vassili Petrov** | **Vilno asekuberner**1889–1894 | Järgnev**Ivan Tšepelevski** |
| Eelnev**Vürst Sergei Šahhovskoi** | **Eestimaa kuberner**1894–1902 | Järgnev**Aleksei Bellegarde** |
**Tabivere raudteejaam** on raudteejaam Tartu maakonnas Tartu vallas Tabiveres. See asub laiarööpmelise Tapa–Tartu raudtee ääres umbes 20 km kaugusel Tartu jaamast. Jaam jääb Kaarepere ja Kärkna raudteejaama vahele. Jaama lähistel avati 2020. aastal jalakäijate tunnel.

Tabiveres asus varem kaks madalat perrooni pikkusega 152 m ja 180 m. Üleminekul eurokõrgusel ooteplatvormidele ehitati Tabiverre üks teedevaheline perroon pikkusega 100 m. 2021. aasta seisuga peatub Tabiveres päevas 10 reisirongi liinil Tallinn–Tartu (ekspressrongid Tabiveres ei peatu).

Raudteepeatus
-------------

Edelaraudtee reisirong Tabivere jaamas, sügis 2008
Tabivere raudteejaam rajati Voldi küla juurde 1877. aastal ja kandis  kuni 1925. aastani nime **Voldi**. Jaam jäi avamisel Äksi kihelkonda Tabivere mõisa maadele.

Vabadussõjas toimus Tabivere (Voldi) raudteejaama ümbruses lahingutegevus, kus Eesti poolel osalesid soomusrongid ja kuperjanovlased. 13. jaanuaril 1919 vallutatud jaamas saadi sõjasaagiks ligi 60 punaväele kuulunud vagunit.

10. märtsi õhtul 1944 pommitasid raudteejaama vene lennukid. Hukkus jaamakorraldaja.

Kuni aastani 2001 eelnes Tabiverele Mullavere raudteepeatus ja järgnes Sootaga raudteepeatus.

Jaamahoone
----------

Tabivere jaamahoone
Tabivere jaamahoone valmis eriprojekti järgi 1877. aastal. Hoone erineb oluliselt toonasest kroonuhistoritsistlikust tüüparhitektuurist. Vana-Vene traditsioonilist puitarhitektuuri meenutava ühekorruselise jaamahoone põhikorpusest eenduvad kaks terava viiluga kõrget põikmahtu, mille vahel asub väiksema viiluga trepivarikatus.

Praegu seisab arhitektuuriliselt omanäoline ja säilitamist vääriv jaamahoone tühjalt ning on halvas seisukorras.

Õnnetused
---------

1932. aastal toimus liiklusõnnetus Tabivere raudteeülesõidul, kus hukkus kaks ja vigastada sai mitu inimest.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Eelnev peatus** |  **Raudteepeatus idasuunalistel reisirongiliinidel** | **Järgnev peatus** |
|  Kaarepere |  **Tabivere** | Kärkna  |

Viited
------

1. ↑  Arved Duvin. Lugusid raudteedest Eestimaal. Lk 96
2. ↑  Rahva vastu. / Postimees, 19. august 1925. Lk 4
3. ↑  Ago Pajur. Üllatav rünnak. Tartu vabastamine: kolmsada sõdalast tuhandete vastu. / Postimees, 14 jaanuar 1999
4. ↑  Ülo Pärn. Julius Kuperjanov. / Kultuur ja Elu
5. ↑  Ülo Pärn. Veaparandusi Jõgevamaa Kaitseliidu raamatus. lk. 84 / Kindel Tahe. Jõgeva Kaitseliidu Malev
6. ↑  Sissejuhatus Eesti raudteearhitektuuri pärandisse, lk 1.
7. ↑  Välja, Leele (2012). *20. sajandi Eesti raudteejaamad. Alusuuring* (PDF). Tallinn: Kultuurimälestiste riiklik register. Lk 22. Vaadatud 18.06.2022.
8. ↑  Tabivere raudteejaam • XX sajandi arhitektuur • Kultuurimälestiste riiklik register
9. ↑  Jaan Peetsalu. Vanu raamatuid lugedes, aegu meenutades.[*alaline kõdulink*] / Vallaleht Oktoober, 2004
10. ↑  Ülo Pärn. Politsei Jõgevamaal nüüd ja varem. Lk 124

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Tabivere raudteejaam** |

* FOTO: D1 diiselrong Tabivere jaamas; Baltic Trains Picture Gallery
* TABIVERE; Eesti Raudteeajaloo Selts
* Infot jaama kohta; fotod (*vene keeles*)
**Russalu mõis** (saksa keeles *Russal*) oli eramõis Nissi kihelkonnas Harjumaal.

Russalu mõisa sild 
Mõisast on teateid alates 1586. Mõisa peahoone hävinud, säilinud on 19. sajandi keskelt pärit ehitismälestis, Russalu mõisa paesild.

Russalu mõis kuulus von Uexküllidele, 1666. aastast von Baranoffidele ning 1754. aastal omandas mõisa Eberhard Gustav von Manteuffel. Seejärel olid omanikeks, von Fersenid, von Meyendorffid, von Rosenid, von Schillingid, von Maydellid.

Viited
------

1. 1 2  Russalu mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris (vaadatud 25.03.2016)
2. ↑  15281 Russalu mõisa sild, Kultuurimälestiste riiklik register

Välislingid
-----------

* Russalu mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris
* Russalu mõis (Nissi khk), Kinnistute register Eesti Rahvusarhiivis

Nissi kirik
Nissi kihelkond

**Kirik**: Nissi  

**Mõisad**: Nissi kirikumõis | Laitse mõis | Lehetu mõis | Munalaskme mõis | Nurme mõis | Pajaka mõis | Põlli mõis | Riisipere mõis | Russalu mõis | Vardi mõis
**Näljamängud** on noorteromaanide sari, mille autoriks on Ameerika kirjanik Suzanne Collins. Kolm esimest romaani kuuluvad triloogiasse, mille peategelane on teismeline vibukütt Katniss Everdeeni ja neljas raamat on eellugu, mille tegevus toimub 64 aastat enne triloogia sündmusi.

Triloogiasse kuuluvad romaanid kannavad pealkirju "Näljamängud" (2008), "Lahvatab leek" (2009) ja "Pilapasknäär" (2010) ja neljanda raamatu pealkiri on "Laululindude ja madude ballaad". Raamatute põhjal on valminud *Näljamängude* filmiseeria, kusjuures "Pilapasknääri" ekraaniversioon koosneb kahest täispikast filmist.

Tegevustik
----------

"Näljamängude" tegevus toimub düstoopiamaailmas, Panemi-nimelises Põhja-Ameerika riigis, mis koosneb rikkast Kapitooliumist ja 13 erinevas vaesusastmes piirkonnast. Igal aastal valitakse esimesest 12 ringkonnast loterii teel lapsed, kes peavad osalema televisiooni vahendusel ülekantavas võitluses nimega "Näljamängud".

Ka 13. ringkond oli selleks kohustatud, kuid tõstis Kapitooliumi vastu mässu. Kuna 13. ringkond oli spetsialiseerunud tuumarelvadele, andis Kapitoolium kiiresti alla ja nõustus rahulepinguga. Pooled leppisid kokku, et kõik 13. ringkonna elanikud kolivad maa alla ja maapinda pommitatakse, et jääks mulje, nagu oleks Kapitooliumi võitnud.

Viited
------

1. ↑  "Näljamängud. Triloogia - Rahva Raamat". *rahvaraamat.ee*. Vaadatud 19. veebruaril 2024.
2. ↑  "Laululindude ja madude ballaad". *APOLLO*. Vaadatud 19. veebruaril 2024.
3. ↑  Suzanne, Collins (2009). *Catching Fire* (inglise). Scholastic Inc. Lk 146. ISBN 9780545586177.
**Liivimaa tragunirügement** (rootsi k. *Livländskt dragonregemente*) oli 1700–1709 tegutsenud Rootsi ratsaväeüksus, mis osales Põhjasõjas ning kuulus algul Wolmar Anton von Schlippenbachi ja pärast Adam Ludwig Lewenhaupti armeesse. Üksus likvideeriti peale Poltava lahingut.

Üksuse teenistusajalugu
-----------------------

Liivimaa tragunirügement moodustati 1700. aasta juunis Liivimaal. Rügemendi ülemaks määrati Wolmar Anton von Schlippenbach. Üksus osales Kagu-Eesti sõjategevuses, peale mida oli see väga halvas seisus. 9. septembril 1701 toimunud sõjanõukogu ajal ütles Arvid Johan von Kaulbars (üks tragunirügemendi ohvitser), et rügemendis on vaid 100 võitlusvõimelist sõdurit. ´1701 aastal jagati rügement pooleks ning üks osa Gustav Ernst Albedyhli juhatusel liikus Karl XII armeega Leetu ja Poola. 1704. aastal sai selle osa ülemaks Gustav Carl von Schreiterfelt. 1702. aastal oli Schlippenbachi rügemendist puudu 200 meest ning peale Hummuli lahingus saadud kaotusi oli 1703. aastal koosseisus vaid 79 meest ja 271 hobust. Peale lahingut viidi tragunirügement Tallinna, kust ta aprillis täiskoosseisus välja ratsutas.

Mõlemad rügemendi osad liikusid Ukrainasse ning ühinesid Poltava lahingu eel. Lahingus üksus hävis ning ellujäänud sõdurid võeti koos von Schlippenbachiga vangi.

Teadaolevad ohvitserid
----------------------

* Ooberst Wolmar Anton von Schlippenbach
* Ooberstleitnant Arvid Johan von Kaulbars
* Ooberst Gustav Ernst Albedyhl
* Ooberst Gustav Carl von Schreiterfelt
* Kortermeister Seraphim Schoppel
* Kornet Ulrik Brötell
* Leitnant Reinhold Johan von Schlippenbach
* Kapten Christer Reinhold von Schlippenbach
* Leitnant Anton von Schlippenbach

Viited
------

1. ↑  "Council of war". Vaadatud 03.09.2023.
2. 1 2 3  "Svenska arméns regementen 1700-1718". Vaadatud 03.09.2023.
Kapten **Jack Sparrow** on "Kariibi mere piraatide" filmisarja peategelane. Selle fiktsionaalse tegelase on loonud stsenaristid Ted Elliott ja Terry Rossio ning teda kujutab Johnny Depp. Sparrowi iseloomustus põhineb Rolling Stones'i kitarrist Keith Richards'il ja Looney Tunesi koomiksitegelase Pepé Le Pewil. Ta ilmub esmakordselt 2003. aasta filmis "Kariibi mere piraadid: Musta Pärli needus". Hiljem ilmus ta järjekordsetes filmides: "Surnud mehe aardekirst" (2006), "Maailma lõpus" (2007), "Võõrastel vetel" (2011) ja "Salazari kättemaks" (2017).

Filmis on Sparrow üks üheksast piraatide pealikudest, kes on seitsme mere piraatlordid, vendade kohtus. Ta võib olla petlik ja ellu jääda enamasti vaimulike ja läbirääkimistega, mitte jõuga, otsustades põgeneda kõige ohtlikumatest olukordadest ja võidelda ainult vajaduse korral. Sparrow'iga püütakse taastada ta laev, Musta Pärli, oma hirmutavast esimesest tüürimehe Hector Barbossa käest. Hiljem üritab ta põgeneda oma võlgade eest legendaarse Davy Jonesi eest, võitledes Briti Ida-India Kompaniiga.
Berliini õhusild
**Berliini blokaad** (24. juuni 1948 – 12. mai 1949) oli esimesi suuremaid rahvusvahelisi kriise külma sõja ajal.

Külm sõda algas Berliini blokaadiga 1948. aastal ja see kestis kuni Berliini müüri langemiseni (1989) ja NSV Liidu lagunemiseni (1991), kuigi nimetus ise sündis 1947. aastal – pärast Stalini kõnet veebruaris 1946 ja Churchilli kõnet märtsis 1946, kus räägiti vastuoludest kahe suurriigi vahel.

Berliini blokaadi ajendiks sai USA, Suurbritannia ja Prantsusmaa okupatsioonitsoonides läbi viidud rahareform.

Ajalugu
-------

Teise maailmasõja lõppedes jagati Saksamaa võitjariikide USA, Suurbritannia, Prantsusmaa ja Nõukogude Liidu vahel okupatsioonitsoonideks. Läänetsoonides kasutusele võetud vääring kehtestati ka lääneliitlaste kontrolli all olnud Lääne-Berliinis. See allutas pool linna majanduslikult Saksamaa lääneosale ja NSV Liit ei saanud seda linnaosa Nõukogude okupatsioonitsooniga majanduslikult siduda. Vastuseks sulges NSV Liit kõik Lääne-Berliini Saksamaa läänetsoonidega ühendanud maismaa- ja drtsgbsdtrgh drt getdracv e gre tgaed gq3 raudteed ja Berliini lääneosa sai välismaailmaga ühendust pidada vaid õhu teel (vt Berliini õhusild). NSV Liidu idee oli sulgeda juurdepääsuteed ja varustada ise Lääne-Berliini söögi ja kütusega, et saada terve linn enda majanduslikku sõltuvusse. Blokaadiga saavutas NSV Liit olukorra, kus Lääne-Berliini ei arvatud moodustatava Saksamaa Liitvabariigi koosseisu, vaid see jäi iseseisvaks haldusüksuseks. see on sitkas norm leht tegelt ju haip sigma pepu

Tagajärjed
----------

Berliini blokaad põhjustas Saksamaa lõpliku lõhenemise: kolmes läänetsoonis kuulutati välja Saksamaa LV, idatsoonis ja Ida-Berliinis Saksa DV. 

1955. aastal võeti Saksamaa LV NATO liikmeks. NSV Liit ja teised Ida-Euroopa riigid asutasid sellele vastukaaluks 1955. aastal oma sõjalise organisatsiooni – Varssavi Lepingu Organisatsiooni.