recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Roland Ilp** (sündinud 17. jaanuaril 1932) on Eesti poliitik, majandustegelane ja riigiametnik, Tartu linna rahvasaadikute nõukogu täitevkomitee esimees 29. juunist 1973 kuni 26. detsembrini 1979. 

Ta lõpetas aastal 1957 Eesti Põllumajanduse Akadeemia mehaanikainseneri kvalifikatsiooniga.

Lõpetas Eesti Põllumajanduse Akadeemia, pärast akadeemia lõpetamist 1957. a. töötas peainsenerina-mehaanikuna Märjamaa sovhoosis. 1959. aastast töötas Tartu ettevõtetes: algul oli Tartu Remonditehase meister, aastail 1960–1965 Tartu Piimatoodete Kombinaadi tsehhi juhata ja, 1966–1971 Tartu Külmhoone peainsener ning seejärel direktor, alates 1971. aastast Tartu Õlletehase direktor. 

29. juunist 1973 kuni 26. detsembrini 1979 oli Roland Ilp Tartu linna rahvasaadikute nõukogu täitevkomitee esimees. 

Roland Ilp oli Eesti NSV Ülemnõukogu IX koosseisu saadik, EKP Keskkomitee liige. 

Hiljem on ta olnud Eesti tarbijakaitseameti peadirektor ja toiduainetööstuse liidu tegevdirektor. Ta on kandideerinud aastal 1996 Tallinna Linnavolikokku valimisliidus *Rahvuslik koostöö* (sai 36 häält) ja Tartu linnavolikokku Keskerakonna nimekirjas (sai 14 häält).

Ilp on Tartu seeniormeesteklubi liige.

2016. aastal ilmus kirjastuses Vikram Invest Ilbi koostatud kogumik "Tartlaste meenutusi ajas", mis käsitleb Tartu tööstuse, hariduse ja kultuuri ajalugu nõukogude ajal. Raamatusse kirjutasid ülevaateid mitmed Tartu haridustegelased, ettevõtjad ja tippjuhid, nagu Tarmo Kerstna, Vladimir Šokman, Jaak Viller ja Kahro Lukk, samuti raamatu ilmumise aegne linnapea Urmas Klaas.

Viited
------

1. ↑  KOV 2009 Kandidaat nr. 430 ROLAND ILP
2. ↑  Roland Osvaldi p. Ilp, Eesti NSV Ülemnõukogu IX koosseis = Верховный Совет ЭССР IX созыв: biograafiline lühiteatmik. EESTI RAAMAT TALLINN 1976, lk 37
3. ↑  Raimu Hanson "Ekslinnapea avaldas teose Tartu tööstusest" Tartu Postimees, 3. märts 2016, lk 4

Välislingid
-----------

* Aime Jõgi. "Tuleviku inimesed leiavad tornimunast Rolandi nime". Postimees, 6. veebruar 2007
* Roland Ilp, veebruar 1977

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Arnold Karu** | **Tartu linna rahvasaadikute nõukogutäitevkomitee esimees**1973–1979 | Järgnev**Nikolai Preiman** |
IV Riigikogu koosseis aastal 1929. aastal.
**Aleksander Kirikal** (13. juuli 1886 Tõstamaa – 26. oktoober 1970) oli Eesti ametnik, poliitik ja karskustegelane, IV Riigikogu koosseisu liige..

Aleksander Kirikal oli Eesti Tööliste Partei poliitik ja ETP revisjonikomisjoni liige alates 1928. aastast.

Ta valiti IV Riigikogu liikmeks Eesti Tööliste Partei nimekirjas.

Aleksander Kirikal oli Tallinna transporditööliste ametiühingu liige. 1930. aastal kandideeris ta Tallinna tööliste ja kõigi palgateenijate nimekirjas Tallinna linnavolikogusse ja sai Tallinna linnavolinikuks aga Tallinna tööliste ja palgateenijate nimekiri tühistati kohtu poolt pärast valimisi 3. mail 1930 ja tööliste 14 kohta jagati ümber teiste parteide vahel. 

1930-ndate teises pooles osales kommunistliku ilmavaatega inimeste koondise, kultuuriühingu „Idee" tegevuses, pidades seal loenguid. 1937. aastal sai temast Eestimaa Töölisühingute Keskliidu liige.

Viited
------

1. ↑  *Valitud ja valitsenud*, lk 263.
2. ↑  Raido Kahm, Nõukogulik ajalookirjutus Olaf Kuuli teoste ja isikuarhiivi põhjal, Tartu Ülikool, filosoofiateaduskond, Ajaloo ja Arheoloogia Instituut, arhiivinduse osakond, Tartu 2014
3. ↑  Heiki Suurkask, Tallinna volikogu valimised 1930: Tallinna töölised visati seegi kord ukse taha, forte.delfi.ee, 22.09.2017
4. ↑  Valdur Ohmann, EKP hädas provokaatoritega ja õpib tundma oma vaenlast, Tuna 1 / 2019, lk 86–94

Välislingid
-----------

* IV RIIGIKOGU, 15.06.1929-14.06.1932 (Rahvusraamatukogu kodulehel)
**Wrocławi maakond** (poola keeles *powiat wrocławski*) on maakond Edela-Poolas Alam-Sileesia vojevoodkonnas. See loodi 1. jaanuaril 1999 Poola 1998. aastal vastu võetud kohalike omavalitsuste reformi tulemusena. Maakonna pindala on 1116 ruutkilomeetrit. Selle halduskeskus on Wrocławi linn, kuigi see linn ei kuulu maakonna koosseisu (see moodustab eraldiseisva maakonnaõigustega linna). Wrocławi maakond koosneb Wrocławist idas ja lõunas asuvatest aladest ning sisaldab kolme linna: Sobótka, Kąty Wrocławskie ja Siechnice.

Maakonna koguelanikkond on 2019. aasta seisuga 148 663, millest Siechnice elanikkond on 8113, Kąty Wrocławskie 6994, Sobótka 6981 ja maaelanikkond 126 575.

Naabermaakonnad
---------------

Peale Wrocławi linna piirneb Wrocławi maakond põhjas Trzebnica maakonnaga, idas Oleśnica maakonnaga, kagus Oława maakonnaga, lõunas Strzelini maakonnaga, edelas Dzierżoniówi maakonna ja Świdnica maakonnaga ja Środa Śląska maakonnaga läänes.

Haldusjaotus
------------

Maakond on jagatud üheksaks vallaks. Need on loetletud järgnevas tabelis rahvastiku kahanemise järjekorras.

| Vald | Tüüp | Piirkond(km ² ) | Rahvaarv(2019) | Keskus |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Gmina Długołęka | maa | 212,4 | 33 022 | Długołęka |
| Gmina Kąty Wrocławskie | linna-maa | 176,5 | 24 927 | Kąty Wrocławskie |
| Gmina Siechnice | linna-maa | 98,6 | 22 396 | Siechnice |
| Gmina Kobierzyce | maa | 149,1 | 21 503 | Kobierzyce |
| Gmina Czernica | maa | 84,2 | 16 070 | Czernica |
| Gmina Sobótka | linna-maa | 135,4 | 12 854 | Sobótka |
| Gmina Żórawina | maa | 120,1 | 10 967 | Żórawina |
| Gmina Mietków | maa | 83,3 | 3767 | Mietków |
| Gmina Jordanów Śląski | maa | 56,6 | 3157 | Jordanów Śląski |
|

Viited
------

1. ↑  "Population. Size and structure and vital statistics in Poland by territorial division in 2019. As of 30th June". *stat.gov.pl*. Statistics Poland. 15. oktoober 2019. Vaadatud 14. veebruaril 2020.
**Johannes Dale-Skjevdal** (sündinud 23. mail 1997 Lørenskogis) on Norra laskesuusataja. Alates debüüdist maailmakarikavõistlustelt 2018. aastal on ta neil võistlustel saavutanud mitmeid poodiumikohti ning tähistas 2020. aasta detsembris oma esimest individuaalsõidu võitu, kui sai Hochfilzenis võidu 10 km sprindis. 2020. ja 2021. aasta maailmameistrivõistlustelt võitis ta kokku kolm medalit, kaks hõbedat ja ühe pronksi.

### Maailma karikasarja etapivõidud

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| * **Individuaalne**

| Jk.nr | Kuupäev | Koht | Ala |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. | 11. detsember 2020 | Austria Hochfilzen | 10 km sprint |
| 2. | 18. detsember 2022 | Prantsusmaa Le Grand-Bornand | Ühisstart 15 km |

 | * **Võistkondlik**

| Jk.nr | Kuupäev | Koht | Ala |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. | 8. detsember 2019 | Rootsi Östersund | 4x7,5 km teatesõit |
| 2. | 15. detsember 2019 | Austria Hochfilzen | 4x7,5 km teatesõit |
| 3. | 1. november 2020 | Saksamaa Oberhof | 4x7,5 km teatesõit |
| 4. | 7. märts 2020 | Tšehhi Nové Město na Moravě | 4x7,5 km teatesõit |

 |
Hotellihoone öösel
**Viljandi hotellihoone** on Viljandis aadressil Tartu tänav 11 asuv hotellihoone. Hoone on arvele võetud ehitismälestisena.

Hoone valmis 1938. aastal ja kandis siis nime *Esimene Viljandi Esinduslokaal* (lühend EVE). 

Hoones on mitu kunstimälestiseks tunnistatud maali, mis pärinevad 1950. aastatest.

Hotell taasavati 2002 ja seda haldab Grand Hotel Viljandi.

Ajalugu
-------

Hotellihoone krundil asunud puithooned
Viljandi linn omandas krundi 1935. aastal ja lammutas sellel asunud puithooned. Hotelli projekteeris 1937. aastal Eugen Sacharias. Hotell valmis 1939. aastal, selle igas numbritoas olid telefon ning vannituba koos sooja ja külma veega. Hoone maksumuseks oli 252 500 krooni ja sellele lisandus sisustuse maksumus 27 765 krooni.  
Hoone esimene korrus renditi välja apteegile ja rõivapoele, teisele korrusele tulid restoran ja Eesti Panga ruumid ning kolmas ja neljas korrus anti hotelli käsutusse.

Pärast teist maailmasõda oli hoone Nõukogude võimuorganite käsutuses. 1960. aastal avati esimesel korrusel apteek ja raamatukauplus, teisel riigipank ja restoran ning ülemistel korrustel hotell Viljandi. 1995. aastal müüs Viljandi linn EVE maja Tallinna Pangale, kes lubas hotelli korda teha. Müümisel on kunstiteosed uuele omanikule üle antud, välja arvatud kolm maali, mis on 1995. aasta 13. jaanuaril koostatud aktis ka eraldi ära märgitud. Tallinna Pank müüs kinnistu 1997. aastal edasi aktsiaseltsile Real Reisid.

1990. aastatel oli hotell ajutiselt suletud ja avati renoveerituna 2002. aastal.

Viited
------

1. ↑  Viljandi hotellihoone kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 09.05.2015)
2. 1 2   (vaadatud 09.05.2015)
3. ↑  Ain-Andris Vislapuu (2007). *Viljandi vanadel fotodel*. Tallinn: Tänapäev. Lk 78-79. ISBN 978-9985-62-590-3.
4. 1 2  Aare Olander (2015). *Viljandi kadunud vaated*. Tänapäev. Lk 113. ISBN 978-9949-27-829-9.
5. ↑  Viljandi hotelli maalid on kadunud, sakala.postimees.ee, 31. mai 2001

Välislingid
-----------

* Hotellihoonest Grand Hotel Viljandi kodulehel
* Viljandi hotellihoone kultuurimälestiste riiklikus registris
**Metsapoliitika** (Forest *Policy*) on riigi, organisatsiooni või isiku sihikindel tegevus, mis aitab säilitada metsakeskkonna stabiilsuse ja ökoloogilise tasakaalu metsade kaitset ja majandamist sätestavate seaduste abil.

Metsapoliitika eesmärgid
------------------------

Metsapoliitika eesmärk on ühitada metsade säilimine ja juurdekasv ning puidu tarnimine puidutööstuse ja energiatootmise vajaduseks ehk parandada metsade tootlikkust ja kvaliteeti, majandades neid säästvalt ja tõhusalt, selleks et saada püsivat kasu kõikidest metsahüvedest ja suunata metsaomanikke majandama metsi ühiskonnale soovitud suunas.

Metsapoliitika ja kliimamuutus
------------------------------

Metsapoliitika on riigiti erinev ja oleneb metsa tähtsusest konkreetses majanduses ja ühiskonnas. Mõnes riigis on mets olulisel kohal majandusliku tööstusharuna, teises vaba aja veetmise ja puhkepaigana. Viimasel ajal on tähtsustatud metsade olulisust kliimamuutuste leevendamisel, metsadel on suur roll süsiniku sidumisel ja selle püsival säilitamisel. Kasvav mets on ka üks vähestest võimalustest, kuidas atmosfääri süsinikku püüda ja ladustada. Seetõttu on metsapoliitika järjest enam liikunud kliimamuutuste leevendamise suunas, valmistades metsasektorit ette kliimamuutuselt tulenevateks väljakutseteks ja ka uuteks võimalusteks.

Metsapoliitika Euroopa Liidus
-----------------------------

Euroopa Liidul puudub ühtne metsapoliitika, kuid on olemas Euroopa metsastrateegia, mille eesmärk on aidata vähendada kasvuhoonegaaside heidet Euroopa Liidus aastaks 2030 vähemalt 55% ja muuta 2050. aastaks Euroopa Liit kliimaneutraalseks.

Euroopa Liidu liikmesriikide metsapoliitika jääb riikide endi pädevusse. Eestil on oma metsapoliitika aastast 1997.

Viited
------

1. ↑  "Natural Resources Institute Finland, "Forest Policy"". Originaali arhiivikoopia seisuga 24. jaanuar 2022. Vaadatud 24. jaanuaril 2022.
2. ↑  The Food and Agriculture Organization of the United Nations, 2015, "National Forest Policy"
3. ↑  Max Krott, 2005, "Forest Policy Analysis"
4. ↑  Food and Agriculture Organization of the United Nations, 2018, "Climate change for forest policy-makers",[*alaline kõdulink*]
5. ↑  European Commission, 2021, "New EU Forest Strategy for 2030"
6. ↑  Riigikogu, 1997, "Eesti Metsapoliitika"
**Kenneth Robert Rosewall** (sündinud 2. novembril 1934 Sydneys) on endine Austraalia tipptennisist, kes on võistelnud nii harrastaja kui ka elukutselisena. Ta on võitnud 23 tenniseturniiri, sealhulgas 8 suure slämmi turniiri üksikmängus ja enne Open Era rekordilised 15 elukutseliste suure slämmi turniiri võitu. Paarismängus võitis Rosewall 9 suure slämmi turniiri. 

Tal oli tuntud tagakäsi ja tal oli pikk karjäär kõige kõrgemal tasemel alates 1950. aastate algusest kuni 1970. aastate alguseni. Rosewall oli tänapäevase meeste edetabeli oludesse ümberarvestatult maailmas kaheksal aastal meeste tennisemängija nr. 1. Rosewall oli 1960. aastate alguses mitu aastat maailma edetabeli esinumber. Rosewall oli esimest korda 20 parema seas 1952. aastal ja viimati 20 parema seas 1977. aastal. Rosewall on ainus mängija, kellel on korraga olnud elukutseliste suure slämmi turniirivõite kolme väljakukattega turniiridelt (1962–1963). Austraalia lahtistel meistrivõistlustel 1971. aastal sai temast avatud ajastu esimene meesmängija, kes võitis suure slämmi turniiri settigi loovutamata. Rosewall võitis amatööride maailmameistrivõistluste turniirid 1963. ja 1964. aastal ja WCT-d (tennise maailmameistrivõistlused elukutselistele meesmängijatele aastatel 1967–1989) 1971 ja 1972. aastal. 

Sündinud vasakukäelisena, õpetas isa teda paremakäelisena mängima. Ta treenis endale võimsa ja tõhusa tagantkäe, kuid tal polnud kunagi muud kui täpne, kuid suhteliselt pehme servimine. Ta oli 170 cm pikk, kaalus 67 kg ja sai kaasmängijatelt hüüdnime "Muscles" jõuliste lihaste puudumise tõttu. Ta oli aga kiire, vilgas ja väsimatu ning edukas võrgumängija. Rosewall elab nüüd Põhja-Sydneys, tal on kaks last.

Rosewall 12-aastaselt White City staadionil Sydneys 1946. aastal

Välislingid
-----------

* Ken Rosewall Association of Tennis Professionals (ATP) veebilehel
* Ken Rosewall Rahvusvahelise Tenniseföderatsiooni (ITF) veebilehel
* Ken Rosewall Davis Cup-i veebilehelDavis Cupi
* Ken Rosewall International Tennis Hall of Fame veebilehel
* Ken Rosewall Tennis Australia veebilehel

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Ken Rosewall** |
**Holdre** on küla Valga maakonnas Tõrva vallas.

Holdre ja Taagepera vahel asuvad looduskaitsealused Holdre männikud. Küla kaguosas paikneb Lasa järv.

Külast läände jäävad Pilpa ja Taagepera, põhja Kähu, Karjatnurme ja Kirikuküla, itta Koorküla ning kagusse Jeti küla. Mööda Holdre lõunapiiri kulgeb Eesti-Läti riigipiir.

Holdre puurauk oli Õhne kihistu ja selle Rozēni ning Rūja kihistike stratotüübiks.

Lasa järv

Ajalugu
-------

Aastatel 1991–2017 kuulus küla Helme valda, pärast Eesti omavalitsuste haldusreformi jääb see Tõrva valla territooriumile.

Külas asus Holdre mõisa kese. Juugendstiilis härrastemaja valmis 1910. Pärast mõista võõrandamist töötasid hoones kool, vallavalitsus, rahvamaja, piimameier, kauplus jne. Nõukogude perioodil olid hoonel täita samad funktsioonid mis vabariigi ajal, koolis jätkus töö kuni 1961. aastani. Pärast ümberehitust oli hoones pioneerilaager. 1976. aastast oli hoone omanik Autotranspordi ja Maanteede Ministeerium. 

Eesti taasiseseisvumise järel läks härrastemaja Valga Autobaasi kätte, kes müüs selle 1998. aastal eravaldusse.

1977. aastal liideti Holdrega Eera küla.

Viited
------

1. ↑  Haldus- ja asustusjaotus, vaadatud 1.03.2023.
2. ↑  Statistikaamet, vaadatud 9.06.2019.
3. ↑  Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
4. ↑  "Stratigraafia terminoloogia". Originaali arhiivikoopia seisuga 22. jaanuar 2021. Vaadatud 13. septembril 2020.
5. ↑  "Stratigraafia terminoloogia". Originaali arhiivikoopia seisuga 3. detsember 2021. Vaadatud 13. septembril 2020.
6. ↑  "Stratigraafia terminoloogia". Originaali arhiivikoopia seisuga 3. detsember 2021. Vaadatud 13. septembril 2020.
7. ↑  Marja Kallasmaa: artikkel "Eera" Eesti kohanimeraamatus. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus, 2016.

| * v
* r
Tõrva valla asulad |
| --- |
| Linn | 

* Tõrva

 |  |
| Alevikud | 

* Helme
* Hummuli

 |
| Külad | 

* Aitsra
* Ala
* Alamõisa
* Holdre
* Jeti
* Jõgeveste
* Kalme
* Karjatnurme
* Karu
* Kaubi
* Kirikuküla
* Koorküla
* Kulli
* Kungi
* Kähu
* Leebiku
* Linna
* Liva
* Lõve
* Möldre
* Patküla
* Piiri
* Pikasilla
* Pilpa
* Pori
* Puide
* Ransi
* Reti
* Riidaja
* Roobe
* Rulli
* Soe
* Soontaga
* Taagepera
* Uralaane
* Vanamõisa
* Voorbahi

 |
Istanbuli Hagia Sophia
Istanbuli Hagia Sophia
Irene
**Hagia Sophia** [aja sofiia] on endine õigeusu kirik İstanbulis, üks Bütsantsi arhitektuuri kuulsamaid mälestusmärke. See ehitati aastail 532–537.

Aastatel 1204–1261 oli see katoliku kirik, aastatel 1935–2020 muuseum, aastatel 1453–1931 oli ja alates 2020. aastast on see mošee. 

Bütsantsi kirikuteenistus oli väga pidulik ning vajas avarat ruumi. Sellepärast eelistati bütsantsi sakraalarhitektuuris kupliga kaetud tsentraalehitist, kus protsessiooni, kirikliku rongkäigu ilu on mitmest küljest vaadeldav.

Sellist kirikut olevat keiser Justinianus I näinud öösel unes ja andnud tõotuse, et ehitab sellise kiriku. Aastal 527 andis Justinianus I korralduse Püha Sophia kiriku ehitamiseks. Laevadega veeti kohale tohututes kogustes punast porfüüri, valget ja kollast marmorit ning rohelist serpentiini. Kirikut, mis oli samas paigas juba kolmas, hakati ehitama 532 ning ta sai valmis kuue aastaga. Maavärinaterohkes piirkonnas vajus 21 aasta pärast kuppel sisse, taastustööd kestsid 5 aastat. Nüüd pidas kirik vastu neli sajandit, enne kui uued maavärinad tingisid uusi ümberehitusi.

Hagia Sophia ehitusmeistrid Anthemos Trallesest ja Isidoros Mileetosest ühendasid veelgi suurema ruumi saamiseks kaks põhimõtteliselt erinevat ehitisetüüpi – basiilika ja tsentraalehitise – kuppelbasiilikaks. Kiriku 77 meetri pikkune kesklööv on kaetud kupli ja kahe poolkupliga. See suurendab ruumimõju ja annab kuplis asuvate akende kaudu ruumile hea valgustuse. Hoone konstruktsiooni põhitugedeks on neli võimsat piilarit, millele toetub kuppel.

Hagia Sophia katedraal on omalaadne ehitismälestis, kus Lääne ja Ida arhitektuuritraditsioonid ja kaunistusvõtted on saavutanud harmoonilise terviku. Kui türklased 1453. aastal vallutasid Konstantinoopoli, siis muudeti kirik mošeeks ja lisati minaretid, mis moonutasid hoone ilusat siluetti.

Interjöör
---------

Enamik mosaiike on kaetud, üle krohvitud mošeeks tegemise käigus, sest islamis ei ole lubatud inimest kujutada. Lagi oli kuldmosaiigiga kaetud, mis peegeldus kiriku poleeritud seintel. Marmorsambad olid nii õrna ja kaunist värvitooni, et ajaloolane Prokopios võrdles neid lilli täis aasaga. Kõikehaarav puhta ilu tunne. 987 kuulutasid Kiievi vürsti Vladimiri saadikud: "Me ei teadnud, kas oleme taevas või maa peal". Tänapäevaks on kuld tuhmunud, hoones on muuseum alates 1935.

Kirikute sisemusi kaunistati mosaiikidega. Pühakute pildid paigutati alla, kus seisis rahvahulk. Kuplil kujutati Kristust, apostleid ja prohveteid. Igal neljal kupli küljel kujutati ingleid. Seinu kaunistasid stseenid piibli ajaloost. Mosaiikidele iseloomulikud ranged näoilmed, fooniks kuld. Palju kasutati lillat.

Vaata ka
--------

* İzniki Hagia Sophia kirik, İznik (Nikaia)

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Hagia Sophia** |

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Hagia Sophia** |

* Hille Hanso. Hagia Sophia püha tarkus endiselt päevakorras. Edasi, 21.06.2020.
**Uppsala** (varasem kirjapilt *Upsala*, soome keeles ka vahel *Upsala*) on linn Rootsis Uppsala läänis, see asub Stockholmist põhjaloodes 70 km kaugusel.

Linn kandis kuni 13. sajandini nime *Östra Aros*.

Nimevahetuse tingis katedraali põlemise järel Uppsala piiskopkonna keskuse üleviimine Vana-Uppsalast, mis asub praegusest Uppsalast mõni kilomeeter põhja pool, Östra Arosesse. Nimevahetuse kiitis heaks paavst isiklikult.

Ajalugu
-------

Vana-Uppsalas 1164. aastal moodustatud Uppsala peapiiskopkond oli 11.–12. sajandil Rooma paavsti suunatud ja Rootsi valitsejate ellu viidud Soome vallutamise ja ristiusustamise keskus.

Uppsalas asub Põhjamaade vanim, 1477. aastal asutatud Uppsala Ülikool.

* Vaade linnale talvelVaade linnale talvel
* Uppsala vanalinn suveõhtulUppsala vanalinn suveõhtul
* Uppsala jõekallas kesklinnas (2018)Uppsala jõekallas kesklinnas (2018)

Sõpruslinnad
------------

* Norra Bærum (Norras)
* Taani Frederiksberg (Taanis)
* Island Hafnarfjörður (Islandil)
* Soome Hämeenlinna (Soomes)
* Eesti Tartu (Eestis)
* Ameerika Ühendriigid Minneapolis (Ameerika Ühendriikides)
* Lõuna-Korea Daejeon (Lõuna-Koreas)

Vaata ka
--------

* Uppsala kogudus

Viited
------

1. ↑  Statistical localities 2020
2. ↑  Statistical localities 2020

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikisõnastiku artikkel: **Uppsala** |

* Uppsala turismileht
* Uppsala eesti organisatsioonid
* Uno Schultz: Rootsi Tartus ehk Uppsalas asub ka kuulsa Lillekuninga elukoht, *Eesti Päevaleht*, 12. september 2006
Eesti Suursaatkonna hoone Moskvas (2008)
**Eesti Suursaatkond Moskvas** on Moskvas aadressil Malõi Kislovski pereulok 5 asuv Eesti suursaatkond. Konsulaarosakond asub aadressil Kalašnõi pereulok 8.

Ajalugu
-------

Saatkonna hoone ehitati 1903. aastal raamatukaupmehe ja kirjastaja Vladimir Dumnovi linnahäärberiks. See võõrandati ja anti Eesti esindusele diplomaatilise korpuse ümberkolimisel Petrogradist Moskvasse.

Saatkonna eelkäijana tegutses Moskvas, tänapäevases saatkonna majas alates 1920 Eesti Kontroll-Opteerimiskomisjon, mis tegeles põgenike ja optantidega ning nende vara Eestisse saatmisega, vastavalt Tartu rahule. Esimese saadikuna asus tööle Tõnis Vares veebruaris 1921. 

Saatkond tegutses kuni 1940. aasta augustini, kui saatkonna arhiiv ja varad anti NKVD poolt Eesti NSV alalise esindaja käsutusse ja hoonesse asus hiljem Eesti NSV Ministrite Nõukogu Alaline Esindus NSV Liidu Ministrite Nõukogu juures. Eesti NSV Ministrite Nõukogu Alaline Esindus NSV Liidu Ministrite Nõukogu juures moodustati selleks, et tagada süstemaatiline, plaanipärane ja vahetu side Eesti NSV Ministrite Nõukogu ja NSV Liidu Ministrite Nõukogu ning NSV Liidu ministeeriumide ja keskasutuste
vahel. Kuna selle funktsioon oli peamiselt saadikute majutamine, ehitati nõukogude perioodil hoonele juurde halduskorpus hotelli, söökla ja muude tarvilike ruumidega (Kalašnõi pereulok 8). 

Alates 1991 tegutseb hoones jälle Eesti Vabariigi Suursaatkond.

Saadikud
--------

Aastatel 1921–1940

* 1921–1922 Tõnis Vares

* 1922–1926 Ado Birk

* 1926–1928 Heinrich Laretei

* 1928–1933 Julius Seljamaa

* 1933–1936 Karl Tofer

* 1936–1937 August Traksmaa

* 1938–1940 August Rei

Pärast 1991. aastat 

* 1992–1995 Jüri Kahn

* 1995–1999 Mart Helme

* 1999–2001 Tiit Matsulevitš

* 2001–2005 Karin Jaani

* 2005–2008 Marina Kaljurand

* 16. juuni 2008–11. juuni 2012 Simmu Tiik

* 11. juuni 2012–11. september 2015 Jüri Luik

* 11. september 2015–11. oktoober 2018 Arti Hilpus

* 11. oktoober 2018–7. veebruar 2023 Margus Laidre

* alates 7. veebruarist 2023 täidab suursaadiku rolli Eesti saatkonna ajutine asjur Venemaal Jana Vanamölder (sünd 1966)

Välislingid
-----------

* Saatkonna koduleht

Viited
------

1. ↑  "Moskva". *moscow.mfa.ee*. Vaadatud 26. jaanuaril 2024.
2. 1 2 3 4 5 6  "Eesti saatkonna lugu Moskvas – Moskva". *moscow.mfa.ee*. Vaadatud 26. jaanuaril 2024.
3. ↑  EESTI NSV MINISTRITE NÕUKOGU MÄÄRUS, Eesti NSV Ministrite Nõukogu Alalise Esinduse NSV Liidu Ministrite Nõukogu juures põhimäärus. ENSV ÜLEMNÕUKOGU JA VALITSUSE TEATAJA, 14. august 1970 Nr. 34 (249) Art. 308
**Konstantin Kirsimägi** (kuni 1935. aastani **Konstantin Kirschberg**) (14. jaanuar 1902 Põlgaste vald Võrumaa – 12. juuli 1941 Moskva) oli Eesti politseinik, Politseitalituse abidirektor 1940. aastal.

Elulugu
-------

Konstantin Kirschberg sündis Võrumaal Põlgaste vallas, õppis Põlva kihelkonnakoolis ja Tartu Kommertsgümnaasiumis ning Tallinna Poeglaste Reaalgümnaasiumis, mille ta lõpetas 1924. aastal.

K. Kirsimägi võttis osa Eesti Vabadussõjast, liitudes 1919. aastal Kaitseliidu Põlva malevaga[*küsitav*][*viide?*], pärast sõja lõppu jätkas ta teenistust sõjaväes üleajateenijana.

Aastatel 1924–1928 õppis ta Tartu Ülikooli Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas ja läbis 1928. aasta kevadel Politseikooli kõrgema klassi stuudiumi. Konstantin Kirsimägi oli Korporatsioon Ugala vilistlane.

1928. aasta suvel pärast Politseikooli lõpetamist asus K. Kirsimägi tööle kriminaalpolitsei assistendina Viljandis, alates 1929 määrati ta abikomissariks Tartus, alates 1932. aastast aga kriminaalkomissariks Valgasse. 

25. juunil 1933 nimetati ta poliitilise politsei komissariks Pärnus ja 1935. aasta aprillist kuni novembrini oli ta poliitilise politsei komissar Tartus, sama aasta 16. novembril nimetati Politsei Peavalitsuse poliitilise politsei inspektoriks, 1938. aasta 19. maist sai ta Siseministeeriumi Politseitalituse abidirektoriks.

Tema omaste mälestuste järgi Konstantin Kirsimägi vahistati tema talus Laheda vallas endiste kolleegide poolt, kes tulid tema poole, kutsudes teda tutvuma uue ülemusega ja siis 2. juulil 1940 vahistasid ta. K. saadeti peagi Moskvasse, kus NSV Liidu Ülemkohtu Sõjakolleegiumi otsusega 23. juunil 1941 mõisteti K. Kirsimägi süüdi "relvastatud võitluse eest Eesti revolutsioonilise liikumisega ja Punaarmee vastu suunatud spionaaži juhtimises" ning hukati mahalaskmise teel 12. juulil 1941. 

Konstantin Kirsimägi rehabiliteeriti 7. aprillil 1992.

Tunnustus
---------

* Kotkaristi III klassi teenetemärk, 1935
* Valgetähe III klassi teenetemärk, 1937
* Kolme Tähe orden (Läti)

Viited
------

1. ↑  Poliitilise politsei uueks inspektoriks, Uus Eesti, nr. 58, 14 november 1935
2. ↑  Vabariigi Presidendi käskkiri nr. 20. Riigi Teataja, nr. 51, 24 mai 1938
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel kõneleb madisepäevast 24. veebruaril; 21. septembri kohta loe artiklist Sügisene madisepäev (pühendatud apostel Matteusele).* |

---

**Madisepäev** on püha eesti rahvakalendris 24. veebruaril.

Madisepäeval oli oluline tegevus putukate ja kahjurite hävitamine loitsude ja maagiliste toimingutega, kuna Madisepäeval pidi putukatele ja maamardikatele elu sisse loodama. Veel 20. sajandi alguses harrastati Lääne-Eestis ja Saaremaal mitmeid maagilisi kombeid, et vabaneda putukatest. Näiteks aeti käsikivi ringi ehk "jahvatati kärbseid", nii pidid tüütud putukad hävima. Ka on mõnel pool naabrile ukse taha viidud õlest tehtud ja nööri otsa seotud "kärbseid" – kui neid ei märgatud edasi teise perre sokutada, siis oli suvel ees suur kärbsenuhtlus ja pererahvas laisk.

Keelud: madisepäeval ei tohtinud kedrata, õmmelda ja kududa ning tulekahju ärahoidmiseks ei tohtinud madisepäeva õhtul tuld üles võtta.
Madisepäev oli rikas töökeeldude poolest. Ohtlikuks peeti nõela ja üldse terava eseme kasutamist, sest siis oli karta suvel sagedast ussidega kohtumist. Samuti ei tohtinud sel päeval kapsaid, ube ega herneid keeta - need minevat kasvuajal ussitama. Keedeti peamiselt kartuli- ja tangusööke.

Meeles tuli pidada milline nädalapäev oli madisepäeval ja kust tuul puhub. Kevadel ei tohtinud sel nädalapäeval vilja ega herneid külvata, kapsaid istutada ega kartuleid maha panna, kuna saak ebaõnnestub kahjulike putukate tõttu. Kui madisepäeval lund sajab, tuleb suvel palju parmusid.

Kirikukalendris seondati päeva apostel Mattiasega, kes oli Jeesus Kristuse apostel, kelle pärast Kristuse surma 11 allesjäänud apostlit valisid endi hulka Kristuse reetnud Juudas Iskarioti asemel.

Apostel Mattiasele on pühitsetud Harju-Madise kirik.

Välislingid
-----------

* "Madisepäev - 24. veebruar" Eesti rahvakalendri tähtpäevade andmebaasis BERTA
* "Eesti rahvakalender: Madisepäev" ETV, 1989
Feofan Prokopovitš
**Feofan Prokopovitš** (ilmaliku nimega Eleazar või Elisej; 18. juuni 1681 – 19. september 1736) oli Ukraina päritolu Vene Õigeusu Kiriku kõrgvaimulik (prelaat), filosoof, kirjanik, poeet, matemaatik, riigimees ja teoloog. 

Ta sündis Smolenskist pärit väikekaupmeeste peres, kuid jäi noorelt orvuks. Vanemate surma järel kasvatas teda emapoolne onu, kes oli Kiievi Mogila Akadeemia rektor. Lõpetanud 1698.[*küsitav*] aastal akadeemia, suundus Feofan edasi õppima vaimulikku kolleegiumi Volodõmõr-Volõnskõis ja astus kreekakatoliku ehk uniaadikiriku liikmeks. 1701[*küsitav*]. aastal asus kolleegiumi juhi soovitusel õppima vaimulikus Kreeka kolledžis Roomas, kuid naasis enne õpingute lõppu Kiievisse ja hakkas 1704. aastal õigeusklikuks. 

Pärast Lääne-Euroopast naasmist töötas Prokopovitš Kiievi Mogila Akadeemias õppejõu (1705–1710?) ja ka rektorina (1710–1716). 1716. aastast aitas ta Peterburis tsaar Peeter I-l läbi viia Vene Õigeusu Kiriku reforme. 2. juunil 1717 kinnitati ta Pihkva ja Narva ülempiiskopiks, ent tegelikult tegutses ta edasi Peterburis tsaari nõuandjana usulistes küsimuses. 

25. jaanuaril 1721 sai temast Peeter I reformidega loodud Vene Õigeusu Kiriku kõrgeima valitsusorgani Pühima Valitseva Sinodi esimene asepresident. 25. juunil 1725 kinnitati ta Novgorodi ülempiiskopiks ja 1726. aasta 8. septembrist teenis ta sinodi juhtivliikmena. 

Tema järgi on nimetatud asteroid 6681 Prokopovich.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Feofan Prokopovitš** |

* Feofan Prokopovitš Encyclopædia Britannicas (inglise keeles)
Mühlbergi vapp
Kirik ja raekoda
Mühlbergi paiknemine Saksamaal
**Mühlberg** on linn Elbe-Elsteri kreisis, Brandenburgi edelapiiril Saksamaal. Linn paikneb Elbe paremkaldal, umbes poolel teel Riesa (lõunas) ja Torgau (loodes) vahel. See asub umbes 60 km Leipzigist idas. Mühlbergi linnaosad (saksa *Ortsteile*) on Mühlberg, Altenau, Brottewitz, Fichtenberg, Koßdorf ja Martinskirchen.

Ajalugu
-------

Mühlbergi varaseim ülestähendamine ürikutes on aastast 1230. Linn asutati liivasele saarele, kus Elbe voolas lossi kaitseks. Esineb arheoloogilisi tõendeid matuste kujul slaavi asustusest umbes aastast 600 pKr. Saksa-Rooma keisri Karl V väed alistasid Mühlbergi lahingus 24. aprillil 1547 Schmalkaldeni liidu. Aastatel 1939-1945 oli seal lähistel Teise maailmasõja sõjavangilaager (Stalag IV-B). Laagris viibis umbes 300 000 vangi ja umbes 3000, enamuses nõukogude sõdurid, surid seal. Pärast Teist maailmasõda kasutas laagrit nõukogude salateenistus NKVD (erilaager Nr. 1). Umbes 6700 NKVD 22 000 vangist maeti ühishaudadesse laagri lähistel. Mõlema laagri ohvritele on püstitatud memoriaal.

Vaatamisväärsused
-----------------

* Mariensterni klooster
* Loss
* Ajalooline Mühlbergi kesklinn
|  |
| --- |
|  |
| Kuld | 2004 | kergejõustik | kõrgushüpe |

**Stefan Christian Holm** (sündinud 25. mail 1976 Forshagas) on Rootsi kergejõustiklane (kõrgushüppaja). Olümpiavõitja (2004), kolmekordne sisemaailmameister ja kahekordne Euroopa sisemeister.

Holm on kõrgushüppaja kohta suhteliselt lühikest kasvu, 181 cm pikk, ja kaalus tippsportlasena 69 kg. Ta esindab kodumaal Karlstadis asuvat spordiklubi Kils AIK.

Sisevõistlustel on ta hüpanud 2.40 ja välitingimustes on tema rekord 2.36. Holm on USA kõrgushüppaja Franklin Jacobsiga võrdselt hüpanud kõige kõrgemale oma pikkusega võrreldes, mõlemad on ületanud lati 59 cm kõrgemalt, kui on nende pikkus. Holm on võistlustel ületanud kõrguse 2.30 rohkem kui sada korda.

Saavutused
----------

### Olümpiamängudel

2004 Ateenas **olümpiavõitja** **2.36**

### Maailmameistrivõistlustel

2003 Pariisis hõbemedal **2.32**

### Sisemaailmameistrivõistlustel

2004 Budapestis **maailmameister** **2.35**
  
2003 Birminghamis **maailmameister** **2.35**
  
2001 Lissabonis **maailmameister** **2.32**

### Euroopa meistrivõistlustel

2006 Göteborgis pronksmedal **2.34**
  
2002 Münchenis hõbemedal **2.29**

Euroopa sisemeistrivõistlustel
------------------------------

Viited
------

1. ↑  "Stefan Holmi koduleht". Originaali arhiivikoopia seisuga 2. juuli 2016. Vaadatud 18. augustil 2007.

Välislingid
-----------

* Stefan Holmi koduleht

| * v
* r
Meeste kõrgushüppe olümpiavõitjad |
| --- |
| 
1896: Ellery Clark • 1900: Irving Baxter • 1904: Samuel Jones • 1906: Cornelius Leahy • 1908: Harry Porter • 1912: Alma Richards • 1920: Richmond Landon • 1924: Harold Osborn • 1928: Robert Wade King • 1932: Duncan McNaughton • 1936: Cornelius Johnson • 1948: John Winter • 1952: Walter Davis • 1956: Charles Dumas • 1960: Robert Shavlakadze • 1964: Valeri Brumel • 1968: Dick Fosbury • 1972: Jüri Tarmak • 1976: Jacek Wszoła • 1980: Gerd Wessig • 1984: Dietmar Mögenburg • 1988: Gennadi Avdejenko • 1992: Javier Sotomayor • 1996: Charles Austin • 2000: Sergei Kljugin • 2004: Stefan Holm • 2008: Andrei Silnov • 2012: Ivan Uhhov • 2016: Derek Drouin • 2020: Mu‘taz ‘Īsá Barshim ja Gianmarco Tamberi |
**Evald Raidma** (sündinud 18. märtsil 1953) on eesti klahvpillimängija, muusik ja muusikaõpetaja.

Õpingud ja õppejõutöö
---------------------

Raidma alustas klaveriõpinguid 6-aastaselt Viljandi lastemuusikakoolis, 1968. aastal jätkas ta Tartus Heino Elleri Muusikakoolis klaveri erialal. Raidma on õppinud Tartu Ülikooli Viljandi kultuuriakadeemias eksternina levimuusikat.
Elva muusikakoolis oli ta õpetajaks aastatel 1972–1982 ja on uuesti 2005. aastast jazz-pop klaveri ja lauluõpetajana. Lisaks on ta õpetaja Valga muusikakoolis. Evald Raidma on töötanud Viljandi Kultuurikolledži muusikaosakonnas kontsertmeistrina ning andnud ansamblimängu-, laulu- ja klaveritunde.

2009. aastast elab Evald Raidma Elva vallas Aakre külas. Ta töötab Puka rahvamajas ja Aakre rahvamajas 2010. aastast. Juhendab meesansamblit, naisansamblit ja segakoori U-Tuur.

Muusikutee
----------

Ta mängib ansamblis Fix aastast 1972 (algul basskitarristina) ning on olnud paljude Fixi lugude arranžeerija ning mitmehäälse laulu seadja. Lisaks on kirjutanud ise lugusid ja ka kahasse Priit Pihlapiga. Ta mängis lühikest aega ansamblis Kuldne Trio ning osalenud ansamblites Günf, In Mail, Eve Projekt, Melody.

Raidma on töötanud teatrites Ugala, Endla ja Vanemuine, kus ta osales muusikalides ja tegutses kontsertmeistrina.

Raidma on välja andnud CD "Ja veel üks laul" (2007).

Tunnustus
---------

* 2013 Tartu Ülikooli aumärk
* 2016 Eesti Kultuurkapitali Valgamaa ekspertgrupi tunnustuspreemia - aastapreemia kultuuri valdkonnas.
* 2020 Eesti Kultuurkapitali Valgamaa ekspertgrupi tunnustuspreemia - multitalent muusikavaldkonnas.
* 2020 Valgamaa rahvakunsti ja käsitöö keskseltsi aastaauhind (hõbesõlg) - elutööpreemia.

Viited
------

1. 1 2 3  Evald Raidma: 50 võib ju tähtis olla ... Sakala, 5. aprill 2003. Vaadatud 16.01.2023.
2. ↑  Raidma hindab rahu ja vaikusehetki. Valgamaalane, 8 august 2015. Vaadatud 16.01.2023.
3. ↑  Evald Raidma. Elva muusikakool.
4. ↑  "Tartu Ülikooli aumärgi kavalerid". *Tartu Ülikool*. Vaadatud 8.12.2022.
5. ↑  Valgamaa aastapreemiad.
6. ↑  Kultuurkapitali preemiad.
7. ↑  Pärandihoidja hõbesõled.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Evald Raidma** |

* Laulab Evald Raidma, foto.
* Evald Raidma: 50 võib ju tähtis olla, aga mulle oli see kui üks post ... Sakala, 5. aprill 2003.
* Evald Raidma elu täidab muusika. Lõuna-Eesti Postimees, 30. oktoober 2020.
* Heli nälg. Evald Raidma. err.ee, 15.05.2022.
* Evald Raidma. Recordings
Silla purunemine
1950. aastal vana silla kohale ehitatud uus sild
2002–2007 rajati vana silla kõrvale uus sild
**Tacoma Narrowsi sild** oli Ameerika Ühendriikides Washingtoni osariigis 1940. aastal ehitatud rippsild üle Tacoma Narrowsi väina Tacoma poolsaare ja Kitsapi poolsaare vahel. 

Sild avati liikluseks 1. juulil 1940 ning purunes 7. novembril 1940. Silla valmimise ajal oli see pikkuselt kolmas rippsild maailmas. Silla kogupikkus oli 1810,2 m ja pikim sildeava 853,4 m.

Silda hakati ehitama 1938. aasta septembris.
Sillal oli kaks sõidurada, silla laius oli 12 m. Sillateki fermid olid 2,4 m kõrgused. Sildeava pikkusega võrreldes oli sillatekk kitsas ja õhuke ega olnud kuigi jäik. 

Juba ehitamise ajal hakkasid sildeava pooled keskmise ja mõõduka tuulega mitme jala ulatuses vastasfaasis 4–5-sekundiliste intervallidega üles-alla võnkuma. Summutusmeetmetest hoolimata esines silla õõtsumist ka pärast silla liikluseks avamist. Silla keskmine osa purunes 1940. aasta 7. septembri hommikul, kui tuule kiirus oli umbes 20 m/s. Sild hakkas torsioonselt võnkuma. Kui pool keskmisest sildest kaldus nii, et vasak serv oli madalamal kui parem serv, kaldus silde teine pool vastassuunas. Sild väändus keermekujuliselt kord ühele, kord teisele poole, nii et silla telgjoon jäi enam-vähem paigale. Väändumise amplituud kasvas, kuni lõpuks sild purunes ja keskmise silde tükid kukkusid väina. Silla tükkidega koos kukkus väina üks sillal olnud sõiduauto ning hukkus autos olnud koer. Autojuht suutis õõtsuval sillal enne selle purunemist ronida tugipostini. Silla purunemist jäädvustasid vähemalt neli inimest, olemas on nii film kui ka fotod.

Samale kohale ehitati uus sild, mis avati liiklusele 1950. aastal. Uue silla ehitamisel kasutati ära vana silla tornide alused ja trosside ankurdus. Liikluse kasvades rajati 1950. aasta silla kõrvale aastail 2002–2007 teine sild, nii et üks sõidusuund kulgeb vanal ja teine uuel sillal.

1940. aasta silla purunemisel oli pikaajaline järelmõju inseneriteadustele ja sillaehituspraktikale. Silla purunemist esitati erialaõpikuis kui mehaanilise resonantsi näidet. Silla purunemise uurimisel selgus, et purunemise mehaanika oli märksa keerulisem. Üsnagi mõõduka tuulega tekkis aerodünaamiline võnkumine, mille käigus tekkisid õhuvoolus pöörised. Silla juures tekkivad õhupöörised tekitasid positiivse tagasiside, mis viis võnkumise amplituudi kasvuni. Nii ei olnud silla purunemise põhjuseks silla konstruktsioonielementide resonantsi sattumine, vaid hoopiski süsteemis sillatekk-õhupöörised tekkiv positiivne tagasiside, mis tekitas kasvava amplituudiga aerodünaamilise võnkumise.

Ebastabiilsus ja võnkumine on olnud probleemiks ka hilisematel sildadel. Volgogradis 10. oktoobril 2009 avatud 2,5 km pikkune sild üle Volga suleti silla tuule käes võnkumise pärast liiklusele viieks päevaks mais 2010. Lõuna-Hiinas Humenis 1997. aastal valminud sild suleti tuule käes võnkumise pärast liiklusele kümneks päevaks mais 2020.

Viited
------

1. ↑  Billah, Y.K. Scanian, R.H. Resonance, Tacoma Bridge failure, and undergraduate physics textbooks. Am. J. Phys. 59(2), 118–124, February 1991.

Välislingid
-----------

* Structurae. Tacoma Narrows Bridge
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib Peterburi kirjandusajakirjast; samanimeliste väljaannete ja muude asjade kohta vaata lehekülge Zvezda (täpsustus)* |

---

**Zvezda** [zvezd'aa] (Звезда; vene keeles '(taeva)täht') on Peterburis 1924. aastast ilmuv kirjandusajakiri.

Ajalugu
-------

### Algusaastad

Ajakirja esimene toimetaja oli Ivan Maiski. Ajakirjas ilmus muu hulgas Maksim Gorki ("Klim Samgini elu" kolmas raamat), Nikolai Zabolotski, Mihhail Zoštšenko, Veniamin Kaverini, Nikolai Kljujevi, Boriss Lavrjonovi ("Neljakümne esimene"), Ossip Mandelštami, Boriss Pasternaki, Aleksei Tolstoi, Konstantin Fedini ("Города и годы", "Братья" /"Vennad", "Похищение Европы"), Vladislav Hodassevitši ja Juri Tõnjanovi ("Vazir-Muhtari surm") teoseid. 

Ajakiri ilmus ka Leningradi blokaadi ajal. Pärast sõda ilmus ajakirjas muu hulgas Vera Panova, Daniil Granini, Vsevolod Kotšetovi ja Juri Germani teoseid.

### Parteiline kriitika

Augustis 1946 sattus ajakiri terava kriitika alla, mille tuntuim dokument on ÜK(b)P Orgbüroo määrus "Ajakirjadest Zvezda ja Leningrad". Selles väideti, et ajakiri avaldab "palju ideetuid, ideoloogiliselt kahjulikke teoseid". «О журналах "Звезда" и "Ленинград"». Eriti toodi esile Mihhail Zoštšenko ja Anna Ahmatova teoseid. "Kirjanduse labatseja (пошляк) ja jätis Zoštšenko olevat "ammu spetsialiseerunud tühjade, sisutute ja labaste asjade kirjutamisele, mis on mõeldud selleks, et desorienteerida meie noorsugu ja mürgitada tema teadvust". Ahmatova olevat "meie rahvale võõra ideetu luule tüüpiline esindaja", kelle luuletused "teevad kahju meie noorsoo kasvatamisele ja neid ei saa nõukogude kirjanduses sallida".

Tänapäev
--------

Alates 1990. aastate keskpaigast kujundavad ajakirja toimetuspoliitika kaastoimetajad Jakov Gordin ja Andrei Arjev ning luule- ja kriitikaosakonna juhataja Aleksei Purin. 

Ajakirja alalised rubriigid on "Venemaa ja Kaukaasia" ("Россия и Кавказ"), "Filosoofiline kommentaarium" ("Философский комментарий"), "20. sajandi memuaarid" ("Мемуары ХХ века"), "Inimesed ja saatus" ("Люди и судьбы") ning "Proosa ja luule" ("Проза и поэзия"). Kord aastas ilmub üht väljapaistvat autorit või nähtust käsitlev erinumber. 

Toimetuse kolleegiumi liikmed on Konstantin Azadovski, J. V. Anissimov, Andrei Bitov, Vjatšeslav Ivanov, I. S. Kuzmitšev, Aleksandr Kušner, A. I. Nežnõi, Жорж Нива (Prantsusmaa), N. K. Neuimina, G. F. Nikolajev (Saksamaa), Valeri Popov, A. B. Roginski, I. P. Smirnov (Saksamaa), Boriss Strugatski, S. S. Thorževski ja A. A. Fursenko. 

Alates 1990. aastatest töötab ajakirja juures kirjastus. Toimetuse hoones toimuvad regulaarselt ülevenemaalised ja rahvusvahelised konverentsid, kirjandusõhtud, kohtumised tuntud poliitikute ja kultuuritegelastega ning kunstinäitused.

Välislingid
-----------

* Koduleht; elektrooniline väljaanne alates 2004. aastast
* Tekstid valikuliselt alates 1997. aastast
Kroonprintsess Märtha
**Norra kroonprintsess Märtha** (28. märts 1901 Stockholm kui Rootsi printsess *Märtha Sofia Lovisa Dagmar Thyra* – 5. aprill 1954 Oslo) oli kaasaegse Norra esimene kroonprintsess, kes ei olnud samaaegselt ka Taani või Rootsi kroonprintsess. 

Märtha Sofia Lovisa Dagmar Thyra sündis 1901. aastal Stockholmis Rootsi printsi Karli ja Taani printsessi Ingeborgi tütrena ja Rootsi printsessina. Pärast alguses salajast ja seejärel avalikku kihlust abiellus ta 21. märtsil 1929 oma onupoja, Norra kroonprintsi Olaviga ning temast sai Norra kroonprintsess. Nende laulatus oli esimene kuninglik laulatus Norras 340 aasta jooksul. Paaril oli kolm last:

* printsess Ragnhild (1930),
* printsess Astrid (1932) ja
* prints Harald (1937).

Märtha oli rahva hulgas väga populaarne. Ta oli suurepärane õmbleja ning õmbles riided oma lastele ja endale ise.

1939. aastal, just enne Teise maailmasõja puhkemist külastas ta Olaviga Ameerika Ühendriike. Ta sai heaks sõbraks Franklin ja Eleanor Rooseveltiga. 

Kui Saksa väed Norra 1940. aastal okupeerisid, põgenes Märtha koos lastega oma kodumaale Rootsi, kus teda hästi vastu ei võetud. Mõned arvasid, et printsessi käitumine ohustas Rootsi neutraliteeti. Pakuti välja, et ta peaks koos kolmeaastase poja Haraldiga Norrasse tagasi pöörduma, kus Harald sakslaste poolt kuningaks oleks kuulutatud. See ei olnud Märtha jaoks vastuvõetav ning USA presidendi Roosevelti kutsel sõitis ta Ühendriikidesse, kus ta alguses elas koos lastega Valges Majas. Seal veedetud aastate jooksul tugevnes tema sõprus Rooseveltidega veelgi.

Teise maailmasõja ajal töötas ta selle heaks, et USA valitsus ja rahvas Norrat toetaksid. Norras võeti ta vastu kangelasena ning teda kutsuti rahva emaks. Kuigi temast ei saanud kunagi kuningannat, hoiavad vanemad norralased teda siiani au sees, sellal kui nooremad teavad temast vähe. Võib öelda, et Märtha suri liiga vanalt, et saada legendiks, ning liiga noorelt, et täita oma elutöö. 

Märtha suri 1954. aastal vereülekandest põhjustatud hepatiiti. Tema abikaasast kroonprints Olavist sai 1957. aastal Norra kuningas Olav V. 

Antarktikas on tema auks nimetatud 970 000 km² suurune ala – Printsess Martha rannik.

2005. aastal püstitati Norra saatkonna ette Washingtonis tema kuju.
**Philip Elzer Gade Larsen** (sündinud 7. detsembril 1989 Esbjergis) on Taani jäähokimängija, kes mängib kaitsjana Taani kõrgliigaklubis Esbjerg Energy.

Ta alustas Esbjergis ka klubikarjääri. 2005. aastal liitus ta Rootsi klubiga Rögle BK, mille meeskonnas debüteeris ta Rootsi esiliigas hooajal 2005/06. 2006. aastal liitus ta Rootsi kõrgliigaklubiga Frölunda HC.

2008. aastal valis Dallas Stars a NHL-i *draft* '​is 149. valikuna. 2009. aasta aprillis sõlmis ta Starsiga kolmeaastase lepingu. NHL-is debüteeris Larsen hooaja 2009–10 lõpus. Hooajal 2010–11 mängis ta peamiselt American Hockey League'i klubis Texas Stars. Esimese värava lõi ta NHL-is 21. jaanuaril 2012 mängus Minnesota Wildi vastu. Hooaja 2012–13 alguses toimunud NHL-i tööseisaku ajal mängis ta Soome kõrgliigaklubis Lukko.

2013. aasta juulis siirdus Larsen Edmonton Oilersi, kus mängis ühe hooaja. 2014. aasta mais sõlmis ta üheaastase lepingu KHL-i klubiga HK Jugra. Hooajal 2015–16 mängis KHL-is Jokerite ridades.

2016. aasta juulis naasis ta NHL-i, sõlmides üheaastase lepingu Vancouver Canucksiga. Vigastuse tõttu sai ta hooajal 2016–17 osaleda vaid 26 mängus, saades kirja ühe värava ja viis väravasöötu.

Aastatel 2017–2022 mängis ta KHL-i klubis Ufa Salavat Julajev. Hooajal 2017–18 oli Larsen KHL-is resultatiivseim kaitsemängija (11+27). Aastatel 2016, 2018 ja 2019 valiti Larsen KHL-i tähtede mängule.

2022. aasta juunis naasis Larsen Esbjergi.

Taani jäähokikoondise koosseisus on Larsen osalenud kuutel maailmameistrivõistlustel. Parimaks tulemuseks on olnud veerandfinaali jõudmine 2010. aasta maailmameistrivõistlustel.

Välislingid
-----------

* Philip Larsen KHL.ru lehel
* Philip Larsen NHL.com lehel
* Philip Larsen hockeydb.com lehel
**Jüri Seim** (ka **Georg Seim**; 24. aprill 1924 Tallinn – 8. juuni 2004 Stockholm) oli eesti keemik ja mikrobioloog, soomepoiss, sotsiaaltöötaja ja eesti aktivist Rootsis.

Ta on õppinud Tallinna 22. Algkoolis ja lõpetas aastal 1941 Gustav Adolfi Gümnaasiumi. Aastatel 1942–1944 õppis ta Tartu Ülikoolis bioloogiat. Aastal 1943 mobiliseeriti ta Saksa sõjaväkke, kust ta põgenes Soome, temast sai soomepoiss, ta sai Soomes ohvitseri väljaõppe ja oli JR200-s. Augustis 1944 naasis ta Eestisse, et võidelda Punaarmeega.

Sügisel 1944 põgenes ta Eestist Rootsi. Aastatel 1945–1949 õppis ta Stockholmi Ülikoolis ning lõpetas selle botaanika, geneetika ja keemia erialal ning sai seejärel täiendava väljaõppe keemias ja biokeemias. Ta liitus Eesti Üliõpilaste Seltsiga. Aastatel 1949–1951 töötas ta LKB uurimislaboris assistendina, aastatel 1951–1955 Stockholmi Tehnikaülikoolis teadurina; lisaks aastatel 1950–1953 Stockholmi Eesti Koolis õpetajana. Aastatel 1955–1957 töötas ta Riikliku Põllunduskeemia Kontrollasutuses assistendina, aastatel 1957–1958 Riiklikus Rahvatervishoiu Instituudis teadurina. Aastatel 1958–1965 töötas ta Stockholmi Tehnikaülikoolis teaduri ja õppejõuna.

Alates 1979. aastast töötas Jüri Seim Stockholmi Sotsiaalteenistuse Vällingby linnaosa sotsiaalosakonnas perenõustajana ning edendas kontakte Eesti sotsiaal- ja haridustöötajatega.

Aastail 1951–1957 kuulus Jüri Seim Vaba Eesti toimetusse ning avaldas selles artikleid ühiskondlikel teemadel. Aastail 1976–1991 osales ta pidevalt METROO (Metsaülikool Rootsis) tegevuses ja valiti korduvalt juhatuse liikmeks. Ta toimetas ka METROO koguteoseid.

Jüri Seim suri 8. juunil 2004 Vällingbys (Stockholmi linnaosa) ja ta maeti 17. juunil 2004 Stockholmi Metsakalmistule.

Isiklikku
---------

Jüri Seimi isa Ernst Seim oli Eestis ja hiljem Rootsis ärimees, ema Olga oli kodune. Tal oli õde Ingrid Seim, kes oli abielus Valdek Jürisooga. Esimesest abielust Mall Seimiga on tal pojad Jüri-Karl ja Jaan. Hiljem abiellus ta Milvi Seimiga (sündinud Säinas, 1933–2016). Georg Seim oli Jüri Seimi lellepoeg.

Viited
------

1. ↑
2. ↑  Vaba Eesti tähistel. Valimik tsensuurivaba eesti mõttelugu aastaist 1948–64. Tallinn, 2000
3. ↑

Välislingid
-----------

* Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944
*
Kunstniku kujutis K2-18 süsteemist, K2-18b on vasemalLõvi tähtkuju
**K2-18b**, tuntud ka kui **EPIC 201912552 b**, on umbes 124 valgusaasta (38 parsekit) kaugusel Maast Lõvi tähtkujus asuva punase kääbustähe K2-18 orbiidil olev eksoplaneet, millel arvatakse olevat võimalused elu olemasoluks.

K2-18b asub meie päikesesüsteemist 120 valgusaasta kaugusel ja on kaetud ookeanidega. Eksoplaneet tiirleb elamiskõlblikus piirkonnas oma tähe ümber, kus vedel vesi ja seega maaväline elu on võimalik. 

Ajakirjas Nature Astronomy avaldatud uuring kinnitas veeauru olemasolu K2-18b-l juba 2019. aastal. Teadlased kahtlustavad, et kuni viiskümmend protsenti planeedi atmosfäärist võib koosneda veest.

James Webbi kosmoseteleskoop (JWST) edastas esialgsed andmed 2023. aasta septembris. Sellest ajast alates tõendavad näidud, et eksoplaneedi atmosfääris on metaani ja süsinikdioksiidi. NASA mainis oma avalduses "dimetüülsulfiidiks nimetatava molekuli võimalikku avastamist". See avastus võib vihjata võimalikele biosignatuuridele ja maavälisele elule, sest dimetüülsulfiidi toodavad Maal ainult elusolendid.

* „Süsteemi kujutised"
* Kunstniku nägemus K2-18 tähesüsteemist (24 sek)
* K2-18 planeedisüsteemi joonisK2-18 planeedisüsteemi joonis

Viited
------

1. ↑  "Water found in atmosphere of planet beyond our solar system" (inglise). Reuters. 12.09.2019. Vaadatud 17.09.2019.
2. ↑  Pallab Ghosh (12.09.2019). "Water found for first time on 'potentially habitable' planet" (inglise). BBC. Vaadatud 17.09.2019.

Välislingid
-----------

* Hubblecast 124 Light: Exoplanet K2-18b, video (1:19), 11. september 2019