recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Tiigi Seltsimaja hoone (aprill 2012)
**Tiigi Seltsimaja** on kultuurikeskus, mis tegutseb Tartus aadressil Tiigi tänav 11. Seltsimaja on Tartu linnavalitsuse kultuuriosakonna allasutus. Seltsimaja asutati Tartu linnavolikogu määrusega 5. novembril 1998.

Tegevus
-------

Tiigi Seltsimaja edendab ja tutvustab rahvakultuuri: koordineerib ja nõustab koorilaulu, rahvatantsu, puhkpillimuusika, käsitöö, folkloori ning rahvamuusika valdkondade tegevust Tartu linnas. Tiigi Seltsimaja on üle-eestiliste rahvakultuurialaste keskseltside ja organisatsioonide esindaja Tartu linnas.[*viide?*]

Tiigi Seltsimajas töötavad Eesti Laulu- ja Tantsupeo Sihtasutuse Tartu linna kuraator ja Eesti Folkloorinõukogu Tartu linna koordinaator.[*viide?*]

Tiigi Seltsimaja koostab kultuuriprogramme ja valmistab ette Tartu linna tseremoniaalseid üritusi. Tiigi Seltsimaja korraldab erinevate kooriliikide laulupäevi, pärimuskultuurialaste seminaride sarju, teabepäevi.[*viide?*]

Tiigi Seltsimaja korraldab tegevusi Tartu linna päeval, Jõululinn Tartul ja Emajõe festivalil, haldab Tartu Raekoja platsi uisuväljakut, korraldab Tartu Hansapäevi ja Emajõe suvekontserte. Koostöös Tartu Linnavalitsuse erinevate osakondadega on Tiigi Seltsimaja Autovabaduse puiestee peakorraldaja ja valmistab koos linna ettevõtluse arengu osakonnaga ette Tartu toidu- ja veinifestivali.[*viide?*]

Tiigi Seltsimaja üürib ruume linna isetegevuskollektiividele.[*viide?*]

Seltsimaja hoone
----------------

Tiigi Seltsimaja (2009)
Uusgooti stiilis hoone ehitati aastatel 1880–1881 Rudolf Moritz von Engelhardti projekti järgi Tartu Ülikooli teoloogiaprofessorile Alexander Konstantin von Oettingenile elamuks (Oettingeni maja). Teise maailmasõja ajal sai see pommitabamuse ja põles. Pärast sõda taastasid Tartu arstid, meditsiiniõed, sanitarid ja apteekrid tööst vabal ajal hoone ja hakkasid seda kasutama 1949. aastal asutatud Tervishoiutöötajate Ametiühingu Tartu Kultuuriklubi majana, mis sai hiljem nimeks *Tartu tervishoiutöötajate maja*.

Hoone on arvele võetud kultuurimälestisena.

Viited
------

1. 1 2  "Maja ajaloost". *Tiigi Seltsimaja*. Vaadatud 21. aprillil 2023.
2. 1 2  A. v. Oettingeni elamu kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 08.01.2017)

Välislingid
-----------

* Tiigi Seltsimaja koduleht
* A. v. Oettingeni elamu kultuurimälestiste riiklikus registris
* Kivimaja Tartu linna kultuuriväärtusega asjade ja mälestiste registris
* Ene Puusemp. Toome taga seisab ajalooline kultuuri maja. Postimees, 20. oktoober 2009.
**Tiibluu** (ladina *os pterygoideum*) on paljudel selgroogsetel peas paiknev paariline ajukolju luu, mis asub põhikiilluu tiibjätke pinnal.

Tiibluu areng, anatoomia, asend, kuju ja morfoloogia võivad erineda nii liigiti kui ka indiviiditi.

Inimeste tiibluud ei kirjeldata eraldi luuna, vaid liigitatakse kiilluu koosseisu.

### Tiibluu ja hambad

 *Pikemalt artiklis Hambad#Madudel*
Enamikul tänapäevastel madudel paiknevad uurijate arvates hambad ka tiibluul, v.a infraseltsi *Scolecophidia* liigitatud maod, kellel ei ole tiibluul hambaid tuvastatud.

Viited
------

1. ↑  Enn Ernits, Esta Nahkur,"Koduloomade anatoomia", Eesti Maaülikool, Tartu, Halo Kirjastus, lk 51, 2013, ISBN 978-9949-426-28-8.

Välislingid
-----------

* Horst Erich König, Hans-Georg Liebich, Veterinary Anatomy of Domestic Mammals: Textbook and Colour Atlas, lk 69, 3. trükk, Schattauer, Google'i raamatu veebiversioon (vaadatud 30.04.2014) (*inglise keeles*)
* Sissekanne Nomina Anatomica Veterinarias Os pterygoideum. Tiibluu, lk 13, 5. väljaanne, 2012
**Püramiid-koerakäpp**; ka **Püramiidjas koerakäpp** (*Anacamptis pyramidalis*) on käpaliste  sugukonda koerakäpa perekonda kuuluv rohttaim. See on ainus koerakäpa perekonda kuuluv liik.

Püramiid-koerakäpp on Eestis II kategooria kaitsealune taim.

Levila
------

Püramiid-koerakäpp on levinud Euroopa lõunapoolsematel aladel, Väike-Aasias, Kaukaasias, Süürias ja Iraanis, samuti ka Põhja-Aafrikas. Lõunas ulatub tema areaal Tuneesia ja Alžeeriani.

Eesti on püramiid-koerakäpa üks põhja- ja kirdepoolsemaid kasvukohti. Teda ei kasva näiteks kuskil Skandinaavia mandriosas ning samuti ei ole teda leitud ka Lätist ega Leedust. Eestile kõige lähemate rikkalikumate leiukohtadega on Ojamaa.

Mandri-Eestis on koerakäpa kasvukohaks Noarootsi poolsaar, aga seda on leitud ka Lääneranna vallast. Taime teised leiukohad on Saaremaal, täpsemalt Lääne-Saaremaal ja Sõrve poolsaarel.

### Kasvukoht

Püramiid-koerakäpp kasvab lubjarikastel loo- ja rannaniitudel, puisniitudel, hõredates salu- või loometsades .

Välimus ja füsioloogia
----------------------

Püramiid-koerakäpp on 20–40 sentimeetri kõrgune.

Taime vars on pikk, peenike ja püstine. Varre alusel on mõned (tavaliselt kaks) pruunikad labata lehetuped.

Varrel on suhteliselt pikad (kuni 12 cm) ja kitsad (laius kuni 1,1 cm) teravatipulised lehed. Lehed ümbritsevad vart tupetaoliselt ja seda kogu varre ulatuses. Taime päris ülemised lehed on kõrglehtede taolised.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  Schmeidt, O. *Eestimaa orhideed*. Tallinn: Varrak. 1996, lk 109–111
2. ↑  "II kaitsekategooria liikide kaitse alla võtmine". *www.riigiteataja.ee*. Vaadatud 10.12.2011.
3. 1 2 3 4 5 6  "Püramiid-koerakäpp, täiendav info". *bio.edu.ee*. Vaadatud 10.12.2011.
4. ↑  "Püramiid-koerakäpp". *bio.edu.ee*. Vaadatud 10.12.2011.
5. 1 2  Kull, T. Tuulik, T. *Kodumaa käpalised*. Tallinn. 2002, lk 72–73

Välislingid
-----------

* Püramiid-koerakäpp andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes
Divisjoni Skoryy-klassi hävitajad ja Kotlin-klassi hävitaja Tallinnas 1974

**57. valvelaevade divisjon**, ka allveetõrjelaevade divisjon (vene keeles *57-й дивизион противолодочных кораблей*), sõjaväeosa nr 51229, oli Nõukogude perioodil Tallinna mereväebaasis paiknenud sõjalaevade (hävitajate-fregattide) koondis.

Ajalugu
-------

Divisjon asutati 1961. aastal Liepajas. Allus 1983. aastast 76. hävitajate brigaadile, mille staap ja enamik laevu oli viidud alates 1971. aastast Tallinnast üle Riiga. 
Laevad seisid Tallinnas Hundipea sadamas, kus osa neist olid tegelikult pidevalt konserveeritud (reservis). 

1980-ndate lõpuks kanti vananenud laevad maha ja divisjon likvideeriti 1990. aastal.

Koosseis
--------

Kotlin-klassi hävitaja siluett
Skoryy-klassi hävitaja siluett
Riga-klassi fregati siluett
57. valvelaevade divisjoni (nimetati ka allveetõrjelaevade divisjoniks) koosseisus olid:

* Kotlin-klassi hävitaja (projekt 56 Spokoinõi): Svetlõi
* Skoryy-klassi hävitaja (projekt 30bis Smelõi): Statnõi, Stoiki, Surovõi, Svobodnõi, Ognennõi
* Riga-klassi fregatt (valvelaev projekt 50 Gornostai): Kuguar (mõningatel andmetel kuulusid divisjoni vähemalt varem veel SKR-5, SKR-14, Tuman, Komsomolets Litvõ, Kobtšik ja SKR-50)

Vaata ka
--------

* 94. punalipuline miinitraalerite brigaad

Välislingid
-----------

* ww2.dk
**Göteborgi Eesti Lasteaed "Tilluke"** (rootsi keeles *Föräldrakooperativet Tilluke*) oli Rootsis Göteborgis aastatel 1987–2015 tegutsenud eesti-rootsi lasteaed.

Lasteaia igapäevakeelteks olid eesti ja rootsi keel. Ühes pererühmas oli 15–17 last ja 3–4 õpetajat.

Lasteaed loodi lastevanemate kooperatiivina 1987. aastal 15 lapsega ning kuni tegutses Göteborgi Eesti Kool, oli lasteaias ka koolilaste pikapäevarühm. 28 tegevusaasta jooksul käis lasteaias 155 last.

Lasteaed paiknes allüürnikuna õigeusu kogudusele kuuluvas kiriku kõrvalhoones. 2015. aastal lõpetas lasteaed laste vähesuse tõttu tegevuse, 1950. aastail ehitatud hoone aga osteti Göteborgi Eesti Majale.

Vaata ka
--------

* Stockholmi Eesti Lasteaed "Pääsuke"

Viited
------

1. ↑   (vaadatud 03.12.2013)
2. ↑  Helle Rodéhn. Tilluke 28 aastat. Eesti Päevaleht (Rootsi), 9. detsember 2015
3. ↑  Uus Göteborgi Eesti Maja. Eesti Päevaleht (Rootsi), 4. november 2015

Välislingid
-----------

* Lasteaia Tilluke koduleht
* Koolist Eesti Instituudi kodulehel
**Tervishoiuteaduste võimekuse edendamise programm** ehk **TerVE** loodi Eesti teadus- ja arendustegevuse ning innovatsiooni strateegia 2007–2013 „Teadmistepõhine Eesti" elluviimiseks.

Programmi rahastas Euroopa Regionaalarengu Fond, kogueelarve oli 7 759 110 eurot, millest struktuuritoetus koos riikliku toetusega moodustas 7 355 599 eurot.

Programmi rakendusasutus oli Haridus- ja Teadusministeerium, rakendusüksus Sihtasutus Archimedes. Programmi TerVE viis 1. aprillist 2010 kuni 29. veebruarini 2012 ellu Sihtasutus Archimedese teaduskoostöö keskus, alates 1. märtsist 2012 kuni 31. detsembrini 2015 Eesti Teadusagentuur.

Eesmärgid
---------

Programmi TerVE põhieesmärgiks oli tugevdada tervishoiu teadus- ja arendustegevuse võimekust Eestis, tõsta rahva terviseteadlikkust ning suurendada terviseteaduste mõju elanike tervisele.

Alaeesmärgid:

1. parandada rahvastiku tervisekäitumist ning õpi-, töö- ja elukeskkonda;
2. saavutada terviseinfo korrastatud kogumine ja koordineeritud analüüs;
3. aidata kaasa Eesti tervishoiusüsteemi tõhustamisele;
4. arendada innovaatiliste tervishoiutehnoloogiate, sh e-tehnoloogiate võimalusi; aidata kaasa uuenduslike toodete ja teenuste loomisele ning tutvustamisele;
5. aidata kaasa ministeeriumide-vahelisele koordineeritud koostööle, tagamaks tervishoiu teadus- ja arendustegevuse ning selle rahastamise jätkusuutlikkust.

Partnerid
---------

Programmil oli algusperioodil kaheksa partnerit, kelleks olid programmi tegevustega seotud valdkondades viimase korralise evalveerimise käigus positiivselt evalveeritud asutused: Eesti Maaülikool, Keemilise ja Bioloogilise Füüsika Instituut, Protobios OÜ, Tallinna Tehnikaülikool, Tallinna Ülikool, Tartu Ülikool, Tervise Arengu Instituut ja AS Vähiuuringute Tehnoloogia Arenduskeskus. Aastal 2013 liitusid programmiga Terviseamet ja Eesti Teaduste Akadeemia, 2015. aastal Sotsiaalministeerium ja Eesti Haigekassa.

Programmi elluviimist toetas programmi nõukogu, mille ülesandeks oli programmimeeskonna liikmeid erialaselt nõustada ning esitada arvamusi, ettepanekuid ja soovitusi programmi rakendamiseks. Nõukokku kuulusid peale programmi partnerite esindajate ka tervishoiu valdkonna eksperdid. Nõukogus arutati programmi elluviimisega seotud küsimusi, sealhulgas said kõik programmi rahastamisotsused heakskiidu programmi nõukogult.

Tegevusvaldkonnad
-----------------

***Programmi tegevused jagunesid viieks teemaks.***

* Tegevus 1. Eluviisi ja selle muutmist, sealhulgas riskikäitumist kujundavate tegurite analüüs ja mõju hindamine.
* Tegevus 2. Keskkonna riskitegurite mõju hindamine tervisele.
* Tegevus 3. Info- ja kommunikatsioonitehnoloogial põhineva terviseinfo kogumise- ja kasutamise võimaluste edasiarendamine.
* Tegevus 4. Tervisetehnoloogiate hindamine.
* Tegevus 5. Tervishoiualase teadus- ja arendustegevuse pikaajalise arengukava väljatöötamine.

Programmi TerVE raames viidi ellu 24 uurimisprojekti, millest annab põhjaliku ülevaate kogumik „Kuidas teadus TerVEt rahvast teenib?"

Viited
------

1. ↑  Kuidas teadus TerVEt rahvast teenib?
**Bernhard Saar** (9. oktoober 1929 Tallinn – 15. detsember 1998 Tallinn) oli eesti tehnikateadlane.

Elukäik
-------

Bernhard Saar oli töölise poeg.

Ta lõpetas 1948. aastal Tallinna 7. Keskkooli, 1953. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI) mehaanikateaduskonna masinaehitustehnoloogia erialal, oli 1955–1958 samas aspirant, tehnikakandidaat (1966, TPI), väitekiri "Об изнашивании металлов в уплотненной абразивной массе". Täiendas end 1966 Budapesti Tehnikaülikoolis peenmehaanikas. 

Oli 1951–1952 tehase Tarbeklaas konstruktor ja tsehhijuhataja, 1953 masinaehitustehase Ilmarine insener, 1953–1955 TPI masinaehitustehnoloogia kateedri vanemlaborant ja assistent, 1958–1960 metallide tehnoloogia kateedri assistent, 1960–1967 masinaehitustehnoloogia kateedri vanemõpetaja ja dotsent, 1967–1975 masinatööstuse automatiseerimise kateedri juhataja, 1975–1977 peenmehaanika kateedri juhataja, 1977–1992 dotsent, 1992–1995 TTÜ aparaadiehituse instituudi dotsent, 1995–1998 Tallinna Tehnikakõrgkooli erakorraline dotsent. Kuulus professor H. Lepiksoni koolkonda, oli peamisi peenmehaanikaseadmete ning toiduainetööstuse aparaatide ja masinate eriala kujundajaid TTÜ-s. Õpetas aparaadiehitustehnoloogia, aparaatide töökindluse ja katsetamise, automaatika aluste, metallilõikepinkide elektriseadmete, mõõteseadmete täpsusteooria jt kursusi.

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkond: abrasiivkulumine, tehnoloogiliste protsesside automatiseerimine; vaakuumhügieen elektroonikatööstuses. Rakendades abrasiivmassi tihendamiseks tsentrifugaaljõudu, selgitas kulumisnähtuse mehhanismi sõltuvalt abrasiivmassi tihendusastmest ja abrasiivosakeste omadustest. Tema leitud empiirilised seosed võimaldasid hinnata abrasiivmassis liikuvate masinaosade lineaarkulumise kiirust erinevate konstruktsioonimaterjalide korral. Avaldanud 10 teadustrükist.

Teoseid
-------

* Установка по определению износостойкости материалов в абразивной сыпучей массе и методика исследования. // TPI Toimetised 192 (1962)
* Некоторые вопросы уменьшения влияния пыли в производстве полупроводниковх изделий (kaasautor). // TPI Toimetised 291 (1970)
* Влияние систематической погрешности преобразования на точность и результаты проверки контрольно-сортировочного автомата (kaasautor). // TPI Toimetised 340 (1972)
* Центробежное устройство для испытания конструкционных материалов на изнашивание (kaasautor). // TPI Toimetised 609 (1985)
* Исследование изнашивания нержавеющих сталей на центробежном трибометре (kaasautor). // TPI Toimetised 636 (1987).

Viited
------

1. 1 2 3 4  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Kirjandus
---------

* Tallinna Polütehniline Instituut 1936–1986. Tallinn, 1986, 249, 261, 501
* Mehaanikainseneride koolitus 1918–1998. Tallinn, 1998, 86, 89–90, 116–117, 188
* Ajaots, M. Bernhard Saar 09.10.1929–15.12.1998: In memoriam. // TTÜ aastaraamat 1998 (1999), 231–232.
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Bernhard II** (u. 995 – 29. juuni 1059) oli Saksi hertsog aastatel 1011–1059, kolmas Billungite dünastiast, Bernhard I ja Hildegardi poeg. Lisaks oma ametikohale Saksimaal olid tal Friisimaa krahvi õigused.

Bernhard laiendas Saksi hertsogi võimu ja teda peetakse suurimaks Billungiks. Ta oli algselt Saksa-Rooma keisri Heinrich II toetaja ning saatis teda reisil Poolasse, et pidada läbirääkimisi 1018. aasta Bautzeni rahu üle. Kuid 1019.–1020. aastal mässas ta Heinrichi vastu ja saavutas Saksi hõimuseaduste tunnustamise, midagi, mida tema isa ei teinud. Seejärel naasis ta sõtta obotriitide ja lutitšitega (kaks slaavi hõimu) ning tõmbas nad oma mõjupiirkonda nende juhi Gottschalki kaudu.

Ta toetas Saksa-Rooma keisrit Konrad II 1024. aastal ja tema poega Heinrich III, kuigi ta hakkas viimast kartma selle läheduse tõttu peapiiskop Adalbert von Bremeniga, keda ta pidas spiooniks ja Saksi hertsogite juurdunud vaenlaseks. Kuigi ta oli kriitiline liitlane taanlastele, kes andsid olulise toetuse Heinrichi sõdadele Madalmaades, oli Bernhard Adalberti surmani mässu äärel. Tema ülejäänud valitsemisaeg oli siiski vaikne.

1045. aastal püstitas ta Hamburgi Alsterburgi. Ta suri 1059. aastal ja talle järgnes tema poeg Ordulf. Ta on maetud Püha Miikaeli kirikusse Lüneburgis.

Abielu ja lapsed
----------------

Saksi hertsog Bernhard II abiellus Heinrich von Schweinfurti tütre Eilikaga. Nad said järgmised lapsed:

* Gertrude (u. 1030 – 4. august 1113)
* Ordulf (u. 1020 – 28. märts 1072)
* Hermann
* Ida
**Bernhard Lõhmus** (26. juuni 1925 Uue-Vändra vald, Pärnumaa – 6. oktoober 1985 Tallinn) oli eesti sporditegelane.

1943 novembrist 1944 augustini teenis vabatahtlikuna Soome 200. jalaväerügemendis, osales tõrjelahingutes Viiburi lahe ääres ja Vuoksil. 1944 augustis tuli tagasi Eestisse.

1945. aastal lõpetas Vändra Keskkooli. 1949. aastal lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli kehakultuuriteaduskonna.

Aastatel 1949–1953 töötas ta Pärnu 1. Keskkoolis kehalise kasvatuse õpetajana. 1955–1976 oli ta Pärnu Lastestaadioni direktor, selle kõrvalt töötas spordikoolis võrkpallitreenerina. Aastatel 1976–1985 oli ta Pärnu spordikomitee esimees.

1951. aastal värvati ta KGB agendiks, 1952. aastal osales mõrvaragendina metsavendade tapmisel Vändra rajoonis.

Tunnustus
---------

* 1971 Kalevi auliige
* 1973 Eesti NSV teeneline sporditegelane

Viited
------

1. 1 2  Peep Pillak, Heini Vilbiks. Soomepoiste elulood. Tallinn: Grenader, 2015
2. ↑  Vändra Gümnaasium. 1945.a. 19. lend
3. ↑  Eesti spordi biograafiline leksikon. Bernhard Lõhmus
4. ↑  Eesti metsavendade koduleht. ENSV KGB (MGB) agent-bojevikud ehk mõrvaragendid
Ugyen Wangchuck
**Ugyen Wangchuck** (ka: *Ugyen Wangchuk*) (1861 või 1862 – 7. august 1926) oli Bhutani kuningas 17. detsembrist 1907 21. augustini 1926, esimene Bhutani kuningas. 

Tema isa oli Trongsa ringkonna (dzongi) kuberner (*ponlop*) Jigme Namgyal. Ugyen Wangchuk päris selle ametikoha oma isalt. Toetudes oma võimubaasile Bhutani keskosas, võitis ta oma poliitilised vastased ning ühendas mitme kodusõja ja mässu (1882–1885) järel Bhutani.

Sel ajal kuulus Bhutan Briti impeeriumi koosseisu. 1903 andis Suurbritannia talle tiitli "Tema ekstsellents". 1905 pälvis Wangchuk India impeeriumi ordu (alates 1911 India tähe ordu) komandöri klassi ja sai ühtlasi õiguse kasutada oma nime ees partiklit Sir.

1907. aastal valisid Bhutani tollase pealinna Punakha mungad Wangchucki ühel häälel Bhutani pärilikuks kuningaks.

Samal aastal tunnustas Briti valitsus teda Bhutani maharadžana ja andis talle tiitli "Tema kõrgus", mis asendas eelmise, ekstsellentsi tiitli. Ühtlasi pälvis Wangchuk tiitli sri, nii et tema täielik tiitel oli "Tema kõrgus maharadža sri pantš Sir Ugyen Wangchuk, Bhutani maharadža ja draakonikuningas, India tähe ordu komandör". 1921 ülendati Wangchuk India tähe ordu suurkomandöriks, mis oli ordu kolmest klassist kõrgeim.

1911. aastal autasustas Suurbritannia Wangchuki Delhi Durbari hõbemedaliga. Seda tehti kuninga George V ja kuninganna Mary von Tecki India kuningaks ja kuningannaks kroonimise puhul. Delhi Durbari medaleid anti välja 26 800. Hiljem ei ole ühtki Suurbritannia monarhi India valitsejaks kroonitud ja seetõttu pole ühtki Delhi Durbari medalit hiljem välja antud.

Ugyen Wangchuk oli abielus Ashi Tsundue Lhamoga. Neil oli kolm last: Jigme, Lemo ja Lhadron. Neist vanim, Jigme Wangchuk, järgnes isale Bhutani troonil.

Viited
------

1. ↑  de:Ugyen Wangchuk
2. ↑  en:Ugyen Wangchuk

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev: – | **Bhutani kuningas** 1907–1926 | Järgnev:  **Jigme Wangchuk** |
Bernhard Starkbaum, 2023
**Bernhard Starkbaum** (sündinud 19. veebruaril 1986 Viinis) on Austria jäähokimängija, kes mängib väravavahina Austria kõrgliigaklubis Vienna Capitals.

Ta alustas klubikarjääri Austria klubis EC VSV, debüteerides Austria kõrgliigas hooajal 2007/08. Hooajal 2011/12 oli Starkbaum Austria kõrgliigas parima tõrjeprotsendiga väravavaht (93,6%).

Aastatel 2012–2016 mängis Starkbaum Rootsi kõrgliigas, esimesel hooajal Modo Hockeys ja seejärel kolm hooaega Brynäs IF-is. Hooajal 2012/13 sai ta Rootsi kõrgliigas väravavahtidest kirja enim nullimänge (8).

Aastatel 2016–2018 mängis ta Austria kõrgliigaklubis Salzburgi Red Bull. Hooaja 2018/19 esimeses pooles mängis ta Šveitsi esiliigaklubis EHC Kloten. Alates 2018. aasta detsembris on ta mänginud Vienna Capitalsis.

Austria jäähokikoondise koosseisus on Starkbaum osalenud 2014. aasta taliolümpiamängudel ja kuutel maailmameistrivõistlustel (2009, 2013, 2015, 2018, 2019 ja 2022).

Viited
------

1. 1 2   (vaadatud 14.5.2022)

Välislingid
-----------

* Bernhard Starkbaum hockeydb.com lehel
**Uhaku juga** asub Ida-Viru maakonnas Lüganuse vallas, 0,4 km põhja pool Purtse-Kiviõli maanteest, kus Purtse jõkke suubub Erra jõgi Uhaku karstialal. 

Uhaku lubjakivist joaastangu kõrgus on kuni 1,5 m. Uhaku juga on Eesti jugade seas ainulaadne. See ainuke juga, mis ei asu Põhja-Eesti klindi tsoonis. See on ainuke karstilehtrisse laskuv juga.

Uhaku karstiala puhul räägime mitmest joast. Huvitav on see, et need kaks Uhaku juga ei tegutse ühel ajal. Madala veeseisu korral neeldub Uhaku jõgi enne, kui see otseselt karstilehtrite piirkonda jõuab, ning väljub allikatena Purtse jõe ääres Kõrgekaldal. Sel juhul ei kosta veekohinat kummastki joast. 

Kui veetase on keskmine, täitub mitu karstilehtrit ning Pikkhauda tekibki esimene väike juga. Seda nimetatakse Uhaku väikeseks joaks. Juga on tekkinud kahe karstilehtri kokkupuutekohale. Kui Uhaku väike juga tegutseb, siis suurem on tavaliselt veel kuiv või vett ainult niriseb. Kui veetase tõuseb, ujutatakse Pikkhaud veega üle ning Uhaku väikese joa tegevus katkeb. Vesi, mis maapinnas olevatesse karstilõhedesse ei mahu, hakkab liikuma otse Lüganuse kiriku suunas piki kanjonilaadset orgu ning tekitab sinna laskudes umbes meetri kõrguse Uhaku suure joa.

Viited
------

1. ↑
2. ↑
**Kybéli** (kreeka keeles Κυβέλη) (13. juuli 1888 – 26. mai 1978) oli kuulsa kreeka näitleja **Kybéli Adrianoú** (kreeka keeles Κυβέλη Αδριανού) lavanimi.

Ta sündis 13. juulil 1888 abielu väliselt paarile Smyrnas ja veetis kaks esimest eluaastat Ateena lastekodus. Kahe ja poole aastaselt adopteerisid ta Anastasis ja Maria Andrianoú. Tolleaegse kuulsa Ateena advokaadi perekond, kes oli hiljuti kaotanud oma ainsa lapse, aitas Kybéli lapsendajaid rahaliselt. 1901. aastal, 13-aastaselt, sai ta oma esimese auhinna oma lavaesinemise eest.

Karjäär
-------

Kybéli oli aastatel 1901–1906 Nea Skini üks peaosalisi. Seal avanes tal võimalus täita oma elu ainsaid rolle, mis põhinesid Vana-Kreeka tragöödial: Euripidese "Alkestis" ja Sophoklese "Antigone". Hiljem sai ta tuntuks oma osatäitmiste poolest Lev Tolstoi, Carlo Goldoni ja Henrik Ibseni näidendites. 1908. aastal töötas ta esimest korda koos Grigórios Xenópoulosega, kes kirjutas talle teatritüki "Punane kivi" (Ο Κόκκινος Βράχος), mis põhines tema samanimelisel lühiromaanil. Näidend oli tohutult edukas ja Kybéli teatrirühm kordas seda veel palju aastaid. Xenópoulos jätkas talle aastas vähemalt ühe näidendi kirjutamist kuni 1925. aastani. Kybéli töötas aastatel 1910–1934 ka Pantelís Chorniga (Dimítris Chorni isa). 1932. aastal ühendas ta jõud oma "lavavaenlasega" Maríka Kotopoúliga, et võistelda vastloodud Kreeka Rahvusteatriga. Pärast Saksa sissetungi põgenes ta koos oma abikaasa Geórgios Papandréou ning Kreeka valitsuse ja kuningliku perekonnaga Lähis-Itta. Pärast sõda naasis ta Kreekasse ja tegi erinevaid rolle Rahvusteatris, saatjateks Élli Lambéti, Dimítris Chorn, Mítsos Myrát ning teised kuulsad näitlejad. 1951. aasta suvel esines ta ainult ühes Vana-Kreeka komöödias, Aristophanese "Lysistrates". Kybéli osales oma karjääri jooksul vaid kahes filmis, aastatel 1933 ja 1956.

Isiklikku
---------

Kybéli esimene abikaasa oli Mítsos Myrát, kellega ta jätkas pärast lahutust laval koostööd. Neil oli kaks last: poeg Aléxandros ja tütar Miránta (1906–1994). Hiljem abiellus ta silmapaistva ärimehe Kóstas Theodorídisega. Neil oli tütar Alíki. Tema kolmas abikaasa oli Geórgios Papandréou, hilisem peaminister. Neil oli üks poeg Giórgos. Kui Kybéli 1978. aastal 89-aastaselt suri, oli tal neli last, kolm lapselast, kuus lapselapselast ja viis lapselapselast. Miránta tütar Kybéli Theochári oli samuti näitleja. Näitleja Ríta Myrát (neiuna Tarsoúli) oli tema minia, olles tema poja Alékose abikaasa.

Viited
------

1. ↑  "Κυβέλη – Kiveli".
2. ↑  Δρίβας, Νίκος (27. mai 2015). "Η θρυλική Κυβέλη Ανδριανού που άφησε εποχή".
3. ↑  "An extended theatre family – Kyveli Institute". *kyveli.eu*. Vaadatud 8. juulil 2021.
**Elmar Jaanimägi** (*animafilmi tiitrites ja näitusekuulutustes kasutati ka nimekuju Janimägi*) (19. veebruar (ukj 4. märts) 1907 Tallinn – 3. november 1937 Viiburi) oli eesti kunstnik, šaržimeister ja karikaturist. Oma joonistustel kasutas ta pseudonüümi "Jan".[*viide?*]

Elukäik
-------

Elmar Jaanimägi sündis Tallinnas raudteelase perekonnas. Ta õppis Jakob Westholmi era-reaalgümnaasiumis ning aastatel 1923–1924 Riigi Kunsttööstuskoolis. Kunsti alal täiendas ta end Anatoli Kaigorodovi ateljees. Hiljem töötas Elmar Jaanimägi Tallinna ja Nõmme kinodes plakatikunstnikuna.[*viide?*] 1931. aastal sõitis ta välismaale, kus korraldas Lätis ja Leedus oma karikatuuride näitusi.

Filmitöö
--------

1929. aastal töötas ta draamafilmi "Dollarid" kunstnikuna. Aastatel 1930–1931 töötas ta koos filmioperaatori ja -ettevõtja Voldemar Pätsiga Tallinnas tuntud fotograafi Aleksander Teppori ateljees Suur-Karja tänavas esimese Eesti joonisfilmi „Kutsu-Juku seiklusi" kallal; film esilinastus Tallinna kinos Modern 30. aprillil 1931.[*viide?*] Tal oli joonisfilmi vastu nii suur huvi, et jaanuaris 1937 kirjutas ajaleht Esmaspäev, et Jaanimägi teeb uut joonisfilmi "Kaval Ants ja Vanapagan". Selleks olid juba valmis joonistatud näidistüübid, mis avaldati ka ajalehes. See film ei saanud siiski valmis.[*viide?*]

Soomes
------

1937. aastal läks Jaanimägi Soome tööle ja elama. Kaks kuud hiljem, 3. novembril 1937, sattus ta Viiburis pussitamise ohvriks. Pussitaja oli purjus endine kontoriametnik E. D. Taurio, kellega jagati seal ühist korterit. Jaanimäe matused toimusid 13. novembril Soomes Helsingi krematooriumi kabelis, surnukeha tuhastati. Tema õde tõi tuha Eestisse, kus see maeti Hageri surnuaeda. Tema hauale on paigutatud filmi "Kutsu-Juku seiklusi" joonistusega mälestuskivi.

Näitused
--------

* Elmar Jaanimägi korraldas esimese teadaoleva karikatuurinäituse Viljandis.[*viide?*]
* 1932 karikatuuride näitus Tallinnas Harju tn 37
* 1933 karikatuuride näitus Narva-Jõesuus
* 1935 näitus Pärnus
* 1936 näitus Põltsamaa lossi saalis[*viide?*]
* 1936 karikatuuride näitus Tallinnas[*viide?*]
* 1937 näitus Viiburis[*viide?*]

Viited
------

1. ↑  TEA e-Entsüklopeedia - Jaanimägi Elmar
2. ↑  Karikaturist Elmar Jaanimägi. - Päevaleht, 11.11.1932.
3. ↑  Esmaspäev: piltidega nädalaleht, nr 2, 09.01.1937
4. ↑  Soomes tapeti Eesti karikaturist. - Päevaleht, 04.11.1937.
5. ↑  Sirp, 01.11.2013, lk 35
6. ↑  Awati karrikatuuride näitus. - Uudisleht, 21.11.1932.
7. ↑  Postimees, 21.07.1933
8. ↑  E. Janimäe jooniste ja karikatuuride näitus Pärnus. - Vaba Maa. 2.12.1935

Välislingid
-----------

* Eesti Filmi andmebaas – Elmar Jaanimägi
Tennessee jõe orus 1942. aastal rajatud näidispõld, mille ühte poolt väetati ja teist mitte
**Väetis** ehk **väetusaine** soodustab taime toitumist ja sellega kaasnevat kasvamist. Taime kasvukohale väetise lisamist nimetatakse väetamiseks.

Taim omastab väetist juurte või lehtede kaudu.

Väetise koostis võib olla orgaaniline (sisaldab orgaanilisi aineid) või anorgaaniline (valmistatud lihtsatest anorgaanilistest kemikaalidest või mineraalidest). Väetis võib olla ka naturaalne (näiteks turvas ja mineraalide setted), toodetud looduslike (kompostimine) või keemiliste protsesside (näiteks Haberi protsess) kaudu.

Väetise liigitamine
-------------------

Väetis jaguneb kaheks rühmaks: orgaaniline ja mineraalväetis.

Tähtsamad orgaanilised väetised on sõnnik, virts, kompost ja turvas. Turvast kasutatakse esmalt loomadele allapanuks ja veetakse seejärel koos sõnnikuga põllule.

Mineraalväetis koosneb taimedele vajalikest toitainetest. Seda saadakse maavaradest, aga toodetakse ka tööstuslikult. Lämmastikuühendeid sisaldavat väetist nimetatakse lämmastikväetiseks. Seda vajab taim eriti kevadel, et kasvada kiiresti ja lopsakaks. Hilissuvel vajavad taimed fosforväetisest saadavaid kaaliumi- ja fosforiühendeid.

Suure saagi saamiseks kasutatakse orgaanilisi ja mineraalväetisi samal ajal.

Vaata ka
--------

* guaano
* haljasväetis
* pudrett
* väetamine
**Elmar Johannes Karu** (5. märts 1903 Helme vald – 25. juuni 1996 Tartu) oli eesti psühhiaater, Tartu Ülikooli professor.

Ta sündis Helme mõisa aedniku pojana. Ta lõpetas aastal 1924 Tallinna Kolledži. Aastatel 1925–1932 õppis ta Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas, mille lõpetas *cum laude*. Aastal 1938 täiendas ta end Rootsis Lundi Ülikoolis professor Erik Widmarki laboris vere alkoholisisalduse määramise alal; ta kaitses aastal 1939 väitekirjaga "Widmarki alkoholi määramise mikromeetodi rakendamise alustest Eestis ja kroonilise alkoholismi diagnoosimise võimalustest selle abil" meditsiinidoktori kraadi.

Ta õppis vabatahtlikuna 1921–1922 Sõjakoolis (lahkus enda soovil), teenis 1922 5. Jalaväepolgu Kalevi pataljonis, 10. Jalaväepolgus (reamees), 1922–1925 (alates 1923 üleajateenija) Tallinna sõjaväe haigemajas (reamees, II järgu velsker), 1925–1929 üleajateenijana 2. Diviisi Suurtükiväe 3. suurtükiväegrupis (reamees, II järgu velsker). Võetud eriteadlasena (arst) tagavaraväelaste nimekirja 1936. Aastatel 1931–1934 ja 1938–1944 oli ta Tartu Ülikooli vaimu- ja närvihaiguste kliiniku assistent, aastatel 1934–1936 oli ta Tartu Ülikooli kohtuarstiteaduse instituudi assistent, aastatel 1936–1938 oli ta Tartus kohtuarst. Aastatel 1941 ja 1944–1975 oli ta Tartu Ülikooli psühhiaatriakateedri juhataja ja aastast 1944 professor, aastast 1993 emeriitprofessor. Lisaks oli ta aastatel 1944–1949 arstiteaduskonna prodekaan ja aastatel 1949–1950 arstiteaduskonna dekaan; aastatel 1945–1964 oli ta ühtlasi Vabariikliku Tartu Psühhoneuroloogiahaigla peaarst ja aastatel 1945–1968 Eesti NSV peapsühhiaater.

Tema uurimused käsitlevad organismis toimuvat alkoholi oksüdatsiooni, alkoholijoobe määramist ja alkoholismi ravi, skisofreenia patogeneesi ja ravi, depressiivseid seisundeid ja nendega kaasnevate haiguslike muutuste diagnoosimist ning kohtupsühhiaatria ajalugu. Ta on juhendanud 9 aspiranti, tal oli üle 120 teadustrükise.

Isiklikku
---------

Tema vanem poeg on arstiteadlane ja spordiarst Toomas Karu, keskmine poeg oli arstiteadlane, teadusorganisaator ja poliitik Laur Karu (1942–1996), noorem poeg on majandusteadlane Jaak Karu ning tütar endine suusataja ja taastusravi arst Ann Tamm.

Tunnustus
---------

* 1981 Eesti NSV teeneline arst

Viited
------

1. ↑  EE 14. köide

Välislingid
-----------

* Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944
* Teenistustoimik
**Stsenaarium** on filmi, balleti, pantomiimi, tseremoonia, massiürituse, kombetalituse sündmustiku ja vajadusel ka selles kasutatavate kunstiliste ja tehniliste võtete üksikasjaline kirjeldus, kavand. Stsenaariumi mõistet (täpsemalt tulevikustsenaarium) kasutatakse ka futuroloogias.

**Filmistsenaarium** on üsna kindlate ülesehitusreeglite ja põhimõtetega jutustus filmi sisust. Rahvusvaheliselt on paika pandud isegi filmistsenaariumi kirjutamise formaat (s.t tähe suurus, kirjastiil jne). Filmistsenaarium erineb (juba paikapandud formaadi tõttugi) suuresti tavalisest romaanist, jutustusest jm, sest on eeskätt töövahend filmi loomiseks.

Filmistsenaariumi kirjutamine on mitmeastmeline protsess. Alustatakse filmi **lühikokkuvõttest** ehk *sünopsisest*, mis on lühike, sageli paarist lausest koosnev filmi idee kirjeldus. Järgneb **laiendatud esildis** (inglise keeles *treatment*), milles tehakse paarileheküljeline kokkuvõte filmist.

Kui filmitootmisfirma otsustab idee käiku lasta, alustab stsenarist päris stsenaariumi kirjutamist (kui stsenaarium pole enne valmis). Tehakse stsenaariumi esimene versioon, vahel eelneb sellele ka kirjanduslik (tavalise jutustuse vormis) stsenaarium. Esimese stsenaariumi versiooni arendustest sünnib (sageli pärast mitmekordset uuesti läbikirjutamist) tööversioon, mille põhjal tehakse spetsiaalsed stsenaariumid: režiistsenaarium, valgusstsenaarium jne.

Vaata ka
--------

* Futuroloogia
M6-EE.svg Valga–Uulu maantee
Maantee Ristikülas
Maantee kohas, kus seda peaks hakkama ületama Rail Balticu trass
**Valga–Uulu maantee** (põhimaantee nr 6) on üks Eesti põhimaanteid. 

See saab alguse Valga linnast. Tee pikkus on 124,8 km, sealhulgas 1,3 km pikkune lõik Valga linnas. Tee lõpeb Reiu külas, Tallinna–Pärnu–Ikla maantee 142. kilomeetril.

Sillad Valga–Uulu maanteel
--------------------------

Sildade nimistu pärineb Teeregistri andmebaasist.

| Silla nimi | Kaugus maantee algusest, km | Ületatav takistus |
| --- | --- | --- |
| Puide sild | 21,3 | Jõku jõgi |
| Tõrva sild | 28,0 | Õhne jõgi |
| Koriste sild | 35,0 | Koriste oja |
| Ala sild | 43,9 | Õhne jõgi |
| Lopa sild | 65,1 | Pöögle oja |
| Jussi sild | 75,0 | Lüütre oja |
| Suitsumatsi truup | 83,8 | Tõlla oja |
| Ristiküla sild | 105,1 | Reiu jõgi |
| Laadi sild | 122,5 | Karjatee |

Asulad Valga–Uulu maanteel
--------------------------

Valga linn, Jaanikese küla, Piiri küla, Kulli küla, Hummuli alevik, Soe küla, Puide küla, Alamõisa küla, Roobe küla, Tõrva linn, Kirikuküla küla, Helme alevik, Linna küla, Karjatnurme küla, Kähu küla, Ala küla, Ainja küla, Kõvaküla küla, Karksi-Nuia linn, Univere küla, Leeli küla, Pöögle küla, Atika küla, Põlde küla, Abjaku küla, Abja-Paluoja linn, Veskimäe küla, Abja-Vanamõisa küla, Veelikse küla, Lasari küla, Kamara küla, Räägu küla, Umbsoo küla, Mustla küla, Tihemetsa alevik, Väljaküla küla, Kilingi-Nõmme linn, Marana küla, Lodja küla, Kalda küla, Ristiküla küla, Ilvese küla, Rabaküla küla, Metsaääre küla, Laadi küla, Reiu küla.

Viited
------

1. ↑  "Teeregister". Originaali arhiivikoopia seisuga 28. aprill 2021. Vaadatud 27. mail 2021.

| * v
* r
Eesti maanteed |
| --- |
|  Põhimaanteed | 
1 **·**  2 **·**  3 **·**  4 **·**  5 **·**  6 **·**  7 **·**  8 **·**  9 **·**  10 **·**  11 **·**  92 |
|  Tugimaanteed | 
12 **·**  13 **·**  14 **·**  15 **·**  17 **·**  18 **·**  20 **·**  21 **·**  22 **·**  23 **·**  24 **·**  25 **·**  26 **·**  27 **·**  28 **·**  29 **·**  31 **·**  32 **·**  33 **·**  34 **·**  35 **·**  36 **·**  37 **·**  38 **·**  39 **·**  40 **·**  41 **·**  42 **·**  43 **·**  44 **·**  45 **·**  46 **·**  47 **·**  49 **·**  50 **·**  51 **·**  52 **·**  53 **·**  54 **·**  55 **·**  57 **·**  58 **·**  59 **·**  60 **·**  61 **·**  62 **·**  63 **·**  64 **·**  65 **·**  66 **·**  67 **·**  68 **·**  69 **·**  70 **·**  71 **·**  72 **·**  73 **·**  75 **·**  76 **·**  77 **·**  78 **·**  79 **·**  80 **·**  81 **·**  82 **·**  83 **·**  84 **·**  85 **·**  86 **·**  87 **·**  88 **·**  89 **·**  90 **·**  91 **·**  93 **·**  94 **·**  95 |
|  Kõrvalmaanteed | 
Eesti kõrvalmaanteede loend |
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib ehituse ja arhitektuuri mõistest; teiste asjade kohta vaata artiklit Värav (täpsustus).* |

---

Babüloni Ištari värav. Pergamoni muuseum, Berliin
**Värav** on suletav läbipääs seinas või piirdes. Väravaid kasutatakse üldjuhul piiramaks teatavale territooriumile pääsemist, kuid väravad võivad olla ehitatud ka dekoratiivsel eesmärgil. 

Dekoratiivväravatel pole tavaliselt suluseid ja need on eraldiseisvad ehitised. 

Tugevdatud väravad on kindlustusehitise lahutamatu osa. Selline värav võib olla linnamüürivärav (linnavärav), samuti kindluse-, linnuse- või lossivärav. Vahel ehitati värava kohale torn.

Vanim säilinud linnavärav on Ištari värav Babülonis, mis on tänapäeval eksponeeritud Pergamoni muuseumis Berliinis.

* Sagadi mõisa väravSagadi mõisa värav
* Muuga mõisa väravaehitisMuuga mõisa väravaehitis
* Reopalu kalmistu väravReopalu kalmistu värav
* Anija mõisapargi väravAnija mõisapargi värav
* Endise Tartu tapamaja väravEndise Tartu tapamaja värav
* Virtsu mõisapargi väravaehitis on üks Virtsu sümboleidVirtsu mõisapargi väravaehitis on üks Virtsu sümboleid
* Puidust väravahoone Hargla kalmistulPuidust väravahoone Hargla kalmistul
* Keila-Joa mõisa väravahooneKeila-Joa mõisa väravahoone
* Raadi mõisa värav TartusRaadi mõisa värav Tartus
* Lohusuu kiriku väravLohusuu kiriku värav
* Ruhnu kirikuaia väravRuhnu kirikuaia värav

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Värav** |
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel on vaimulikust; samanimelise metsaülema kohta vaata artiklit Elmar Kull (metsaülem).* |

---

**Elmar Kull** (22. oktoober 1914 Viljandi – 4. jaanuar 2004) oli eesti luteri vaimulik ja Valgetähe kolmanda klassi teenetemärgi kavaler (2001).

Alghariduse omandas Elmar Saarepeedi algkoolis, hiljem jätkusid õpingud Viljandi Maakonna Gümnaasiumis ja Türi Majandusgümnaasiumis. Aastatel 1936–1940 õppis ta Tartu Ülikooli teoloogiateaduskonnas ja seejärel veel aasta TÜ õigusteaduskonnas. Ülikooliaastatel kuulus Elmar Kull korporatsiooni Fraternitas Tartuensis.

Teise maailmasõja ajal võitles reamehena Punaarmee Eesti laskurkorpuse 417. üksiku sapööripataljoni koosseisus. Ta osales lahingus Velikije Luki all ning Eestis ja Lätis. Teda on autasustatud medaliga "Võidu eest Saksamaa üle". 

15. detsembril 1946 pühitseti Kull Tallinna Piiskoplikus Toomkirikus koguduse abiõpetajaks. Aastatel 1947–1949 täitis ta Jõhvi Mihkli koguduse õpetaja kohuseid ning hooldas ühtlasi Narva Aleksandri kogudust.

Aastal 1949 küüditati Elmar Kull Venemaale Sverdlovski oblasti Karinski rajooni vangilaagrisse, kust ta vabanes alles aastal 1956.

Pöördunud Eestisse tagasi, asus ta uuesti tööle Narva Aleksandri koguduse vaimulikuna. Sellel ametikohal töötas ta oma emeriteerumiseni 1992. aastal, olles paralleelselt 1976–1992 ka Illuka koguduse, 1973–1976 Lüganuse Ristija Johannese kogudus ja Kiviõli Peetri koguduse, 1977–1981 Iisaku koguduse ning 1978–1979 Petroskoi koguduse hooldajaks.

Aastal 2001 autasustati Elmar Kulli Valgetähe kolmanda klassi teenetemärgiga.

Ta suri 4. jaanuaril 2004 ja maeti Narva-Jõesuu kalmistule.

Isiklikku
---------

Elmar Kull abiellus 30. juunil 1956 Jõhvis Liilia Jänesega (1927–2004). Nende abielust sündisid tütred Tiina (1956) ja Kärt (1963).

Välislingid
-----------

* Elulugu EELK veebilehel
|  |
| --- |
|  **Poks** |
| Riik |  | Norra |
|  |
| Veerand-finaal | 1992 | I keskkaal |
|  |
| Pronks | 1991 | I keskkaal |
|  |
| Pronks | 1991 | I keskkaal |

**Ole Klemetsen** (sündinud 30. augustil 1971 Stavangeris) on Norra endine poksija.

Klemetsen osales I keskkaalus (kuni 71 kg) 1992. aasta Barcelona olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas veerandfinaalis hilisemale pronksmedalivõitjale Robin Reidile (Suurbritannia) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.

Klemetsen sai I keskkaalus (kuni 71 kg) pronksmedali 6. maailmameistrivõistlustel (Sydney, 1991), kaotades poolfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale Israel Akopkohjanile (NSV Liit) ning jäädes edasisest medaliheitlusest välja ning 29. Euroopa meistrivõistlustel (Göteborg, 1991), kaotades poolfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale Torsten Schmitzile (Saksamaa) ja jäädes edasisest medaliheitlusest välja. 

Klemetsen poksis oktoobrist 1992 kuni juunini 2001 elukutselisena ning pidas kokku 51 kohtumist, millest võitis 45 (neist 36 nokaudiga) ja kaotas 6 (neist 4 nokaudiga) kohtumist.

Viited
------

1. ↑  25. suveolümpiamängude poksivõistlus. Barcelona 1992. Tulemused inglise keeles
2. ↑  6. maailmameistrivõistlused poksis. Sydney 1991. Tulemused inglise keeles
3. ↑  29. Euroopa meistrivõistlused poksis. Göteborg 1991. Tulemused inglise keeles

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Ole Klemetsen** |

* Ole Klemetsen saidil Olympedia Muuda Vikiandmetes
* Ole Klemetsen lehel *BoxRec*. Inglise keeles
**Axel de Vries** (16. juuni 1892 Adila – 24. jaanuar 1963 Bonn) oli Eesti ja Saksa poliitik ning ajakirjanik.

Axel de Vries käis Tallinnas Eestimaa Rüütli- ja Toomkoolis ning jätkas oma hariduse täiendamist Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas, kuuludes korp. Estonia ridadesse. 

1918. aastal mõistsid bolševikud ta surma, kuid de Vries pääses Petrogradi vanglast (koos kindral Aleksander Tõnissoniga) esimese saksa okupatsiooni ajal. Võitles Eesti Vabadussõjas Balti rügemendi ridades ning omas Vabadussõja medalit.

Ta oli abielus Werner Zoege von Manteuffeli tütre Elisabethiga.

Axel de Vries valiti 1921 ja 1923. aasta Tallinna linnavolinike valimisel Tallinna linnavolinikuks Saksa-Balti Erakonna nimekirjast.

Axel de Vries oli II Riigikogu liige ja seal ka kaitsekomisjoni liige. Ta asus II Riigikogusse 9. aprillil 1924 sealt tagasi astunud Gerhard Kress asemele. Axel de Vriesi vanem vend Franz de Vries (9/22. aprill 1890 – 4. veebruar 1938) oli arhitekt ja Tallinna Linnapanga nõukogu liige Tallinnas.

A. de Vries oli aastatel 1921–34 ajalehe Revaler Bote (aastast 1935 Revalsche Zeitung) ja 1934–1940 ajalehe Estländische Zeitung peatoimetaja, kuni baltisakslaste ümberasumiseni. 1926. aastal, kui Riigikohus otsustas, et kuna Eestimaa rüütelkonna õigused on riigile üle läinud, siis tuleb ka Toomkirikut vaadelda kui riigi omandust. Siseministeerium nõudis, et Tallinna Toompea saksa koguduse esindajad annaksid Toomkiriku üle. Kiriku esindajad aga kohale ei ilmunud ja keeldusid kiriku võtit välja andmast. Sõja- ja siseminister kindral Jaan Soots andis politseile käsu kiriku uksed lukkseppade abiga lahti murda. Eesti suurim saksakeelne päevaleht Revaler Bote ilmus sel puhul musta leinarandiga ja sügisel karistas siseminister ajalehe vastutavat väljaandjat Axel de Vriesi aresti ja rahatrahviga.

Ümberasumise korras sattus Axel de Vries Ravitshi kreisi, kust peatselt mobiliseeriti 1941–1944 Wehrmachti ja teenis Teises maailmasõjas sõjaväe administratiivnõunikuna Idarindel võitleva kesklõigu staabi juures. 

Axel de Vries oli Balti kaasmaalaskonna esimees 1962. aastast kuni surmani ja Saksa Liidupäeva liige. Saksa Liidupresident annetas talle saksa teeneteristi kõrge järgu.

Viited
------

1. ↑  *Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften, Teil 2, 1: Estland, Bd.:1*, Görlitz, 1930, lk 631
2. ↑  Tallinna linnawolikogu wolinikkude nimekiri, Riigi Teataja, nr 50, 11. aprill 1924
3. ↑  III. Riigikogu juhatuse teadaanne muudatuste kohta Riigikogu koosseisus. Riigi Teataja, nr 50, 11. aprill 1924
4. ↑  FRANZ de VRIES dipl. arhitekt, sünd. 9./22. aprillil 1890. a. surn. 4. veebruaril 1938. a. Päewaleht, nr 35, 5. veebruar 1938
5. ↑  Baltisaksa vähemusrahvuse kiriklikust elust Eesti Vabariigis enne II maailmasõda www.eestikirik.ee (vaadatud 27.01.2022)
6. ↑  Juubilar Axel de Vries 70 a. AXEL de VRIES, õitleja = The Combatant : ülemaailmne Eesti sõjameeste ja vabadusvõitlejate häälekandja, 1. juuni 1962

Kirjandus
---------

* Axel de Vries. Võitleja, veebruar 1963, nr 2, lk 6.
**Nils Göran Rystad** (31. juuli 1925 Kristianstadi lään – 18. aprill 2020 Lund) oli rootsi ajaloolane, Lundi Ülikooli emeriitprofessor.

Ta sai Lundi Ülikoolist 1952. aastal litsentsiaadikraadi ja 1955. aastal doktorikraadi.
Ta töötas aastatel 1955–1964 Lundi Ülikoolis ajaloodotsendina, 1964–1968 Stockholmi Ülikooli ja 1969–1972 taas Lundi Ülikooli õppejõuna. Aastatel 1963–1964 oli ta Indiana Ülikooli ning 1966–1967 ja 1970 Harvardi Ülikooli teadur. Aastatel 1972–1975 töötas ta professorina Umeå Ülikoolis ja 1975–1991 Lundi Ülikoolis. 1982. aastal oli ta Nebraska ülikooli külalisteadur.

Tema sulest ilmus arvukalt ajalooraamatud. 2001. aastal Lundis kirjastuses Historiska media ilmunud "Karl XI. En biografi" tõlgiti 2012. aastal eesti keelde ("Karl XI. Biograafia").

Tunnustus
---------

#### Valitud teadusühingute liikmeks

* 1963 – Kuninglik Skandinaavia ajaloo käsikirjade selts
* 1976 – Kuninglik Lundi humanitaarteaduste selts
* 1977 – Taani Kuninglik Isamaa Ajaloo Selts
* 1980 – Kuninglik Kirjanduse, Ajaloo ja Muististe Akadeemia
* 1985 – Kuninglik Sõjateaduste Akadeemia
* 1996 – Poola Teaduste Akadeemia

Välislingid
-----------

* "Karl XI. Biograafia". raamatukoi.ee
Ole Rømer
**Ole Christensen Rømer** (25. september 1644 – 19. september 1710) oli taani astronoom. 

Teda peetakse esimeseks, kellel õnnestus mõõta valguse kiirust. 

Rømer vaatles paljude aastate jooksul Jupiteri kaaslase Io liikumist ning leidis, et kaaslane liigub perioodiliselt Jupiteri varju ja ilmub selle tagant uuesti välja. Selgus, et selles on ebaregulaarsus. Kord ilmub Io liiga vara, kord jääb jälle hiljaks. Astronoom tegi julge, suurejoonelise ja õige oletuse, et ebaregulaarsus pole mitte Io liikumises, vaid on tingitud vaatleja (Rømeri) asukoha muutumisest, Maa asukoha muutumisest Jupiteri ja tema kuu Io suhtes. Ja sellest on tingitud näivad ebaregulaarsused Io liikumises, kuna valgusel, mis liigub lõpliku kiirusega, kulub lihtsalt erinev aeg erinevate teepikkuste läbimiseks. 

Tuginedes oma teadmistele Maa orbiidi suurusest ja Jupiteri kaugusest ning võrreldes seda Io ilmumise ja planeedi varju liikumise aja ebaregulaarsusega, arvutas ta 1676 aastal oletatava valguse kiiruse. Selge, et tal puudusid täpsed andmed Maa ja Jupiteri orbiitide kohta, sealt ka mõnevõrra ekslik arvutuse tulemus. Olgugi et arvutus osutus ebatäpseks, oli avastus siiski pöördelise tähtsusega. See oli esimene ligilähedane valguse kiiruse määratlus. Tolle aja tõekspidamistele vastavalt levis valgus lõpmatult kiiresti, silmapilkselt ruumi ühest punktist teise. Vaatamata Rømeri väite argumenteeritud loogikale ja tuginemisele selgetele mõõdetavatele faktidele, ei tunnustanud paljud tolle aja väljapaistvad astronoomid Römeri vaateid.

Rømer oli meridiaaniringi ja passaažiriista leiutajana üks uusaja astromeetria rajajaid. Tema avastused ja leiutised ei piirdunud üksnes astronoomiaga – ta leiutas ka termomeetri, võttes aluseks vee külmumis- ja keemispunkti.
**Aysel Teymurzadeh** (aserbaidžaani: Aysel Məhəmməd qızı Teymurzadə; sündinud 25. aprillil 1989 Bakuus) on aserbaidžaani RnB laulja. 

Ta valiti İTV poolt Aserbaidžaani esindajaks 2009. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusele, mis toimus Venemaa pealinnas Moskvas. Koos Iraani-Rootsi laulja Arashiga esitasid nad duetina loo "Always", mis sai kolmanda koha 207 punktiga. Aysel oli esimene naislaulja, kes on riiki Eurovisiooni lauluvõistlusel esindanud.

Karjäär ja haridus
------------------

Aysel Teymurzadeh sündis Bakuus ajakirjaniku ja ülikooliprofessori peres, kus oli juba kasvamas kaks tütart. Ta on 19. sajandi Aserbaidžaani kirjaniku ja ajakirjaniku Hasan bey Zardabi järeltulija. Tema emapoolne vanaema on vene-ukraina päritolu. 

Aysel hakkas laulmist õppima nelja-aastaselt ja ka klaverimäng sai tema kireks juba lapsepõlves. Aysel on lõpetanud Intellect Lyceumi Bakuus ja õppinud aastatel 2005–2006 Texase keskkoolis Texarkanas (Texas, USA). 

Mõne päeva jooksul pärast USA-sse jõudmist pani ta ennast kirja kohalikku koori ning hakkas harjutama noorte lauljate võistluseks. USA-s olles võitis Aysel kolm kuldmedalit Lõuna-Arkansase ülikooli ja Texase Austini ülikooli lauluvõistlustel. 2005. aastal ta osales aserbaidžaani lauluvõistluse "Yeni Ulduz" ('Uus staar') 4. hooajal. Teymurzadeh õppis 2009. aastal Aserbaidžaani Keelteülikoolis rahvusvahelisi suhteid.

Isiklik elu
-----------

2012. aastal abiellus ta Murad Adigozaloviga, kes on dirigent Aserbaidžaani Riiklikus Filharmoonias ja lahutatud kahe lapse isa. Pärast abiellumist teatas Aysel, et teda enam suurtel lavadel ei näe ja esineb ainult väiksematel üritustel, kuid hiljem loobus ta sellest plaanist. Paaril on kolm last: kaks poega (sündinud 2012 ja 2016) ning tütar (sündinud 2014).

Diskograafia
------------

### Singlid

* 2009 – "Always"
* 2010 – "Fallin'"
* 2010 – "Azerbaijan"
* 2010 – "Yanaram" (aserikeelne versioon laulust "Fallin'")
* 2010 – "Don't Let the Morning Come"
* 2010 – "San"
* 2011 – "Tonight"

Vaata ka
--------

* Aserbaidžaan Eurovisiooni lauluvõistlusel
* 2009. aasta Eurovisiooni lauluvõistlus

Viited
------

1. ↑  "AySel & Arash (Azerbaijan) / Айсель и Араш (Азербайджан)" (inglise ja vene keeles). Vaadatud 16.7.2017.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: tundmatu keel (link)

| * v
* r
Aserbaidžaani esindajad Eurovisiooni lauluvõistlusel |
| --- |
| 

* 2008: Elnur & Samir
* 2009: Aysel & Arash
* 2010: Safura
* 2011: Ell & Nikki
* 2012: Sabina Babayeva
* 2013: Farid Mammadov
* 2014: Dilara Kazimova
* 2015: Elnur Hüseynov
* 2016: Samra
* 2017: Dihaj
* 2018: Aisel
* 2019: Chingiz
* ~~2020: Efendi~~
* 2021: Efendi
* 2022: Rustamli
* 2023: TuralTuranX

 |
Aydan Özoğuz
**Aydan Özoğuz** (sündinud 31. mail 1967 Hamburgis) on Saksamaa poliitik, 2013. aastast Saksamaa immigratsiooni-, pagulaste ja integratsiooniminister. Ta on ühtlasi Sotsiaaldemokraatliku Partei aseesimees.

Elukäik
-------

Tema vanemad läksid 1958. aastal Türgist võõrtöölistena Saksamaale. Nad tegelesid kaubandusega, importides Türgist Saksamaale pähkleid. 1989 sai Aydan Saksa kodakondsuse. Ülikoolis õppis ta inglise ja hispaania filoloogiat. 1994–2009 oli ta Körberi Fondi teadustöötaja.

Poliitikukarjäär
----------------

2001–2008 oli ta Hamburgi parlamendi liige. 2009. aastal valiti ta Bundestagi. 2013. aasta Bundestagi valimistel sai ta oma ringkonnas 39,9% häältest ja valiti taas Bundestagi liikmeks. Pärast koalitsioonikõneluste lõppu määrati ta valitsuses immigratsiooni-, pagulaste ja integratsiooniministri ametikohale.

Perekond
--------

Ta on abielus Hamburgi senaatori Michael Neumanniga (SPD). Neil on üks laps.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Aydan Özoğuz** |

* Elulugu Bundestagi kodulehel

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Maria Böhmer** | **Saksamaa immigratsiooni-, pagulaste ja integratsiooniminister**alates 2013. aastast | Järgnev**-** |