recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Kornel** on perekonnanimi.

Statistika
----------

2022. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Kornel 76 inimesel: 30 mehel ja 46 naisel. Perekonnanimede levikult oli Kornel meeste puhul 3900. kohal ja naiste puhul 2574. kohal.

Kornel oli kõige levinum perekonnanimi vanuserühmas 85+ aastat, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 1,28. Nimi oli kõige sagedasem Valga maakonnas, kus sellist nime kandis maakonna 10 000 elaniku kohta keskmiselt 2,88 inimest.

19. sajandi algul pandi pärisorjusest vabastamise käigus Võrumaal Urvaste kihelkonnas Uue-Antsla mõisavallas talupojale nimeks Kornel.

Nimede eestistamise käigus loobuti 1937. ja 1938. aastal nimest Kornel 4 juhul ning uueks nimeks võeti Raid 2 korral, aga ka Kosela ja Karineel.

Nime kandjaid
-------------

* Eenok Kornel, eesti jurist ja riigiametnik (1940–2008)
* Gustav Kornel, eesti arst (1892–1967)
* Jaan Kornel, eesti saksofonist (1916–1971)
* Karl Kornel, eesti diplomaat ja poliitik (1882–1953)

Viited
------

1. ↑  Statistikaamet: Nimede statistika (vaadatud 04.09.2022)
2. ↑  Onomastika andmebaas. Nimede panemine (algne nimekuju): Kornel.
3. ↑  Onomastika andmebaas. Nimede eestistamine: (vana nimekuju): Kornel.

Välislingid
-----------

* Kornel statistikaameti andmebaasis
**Karl Müürisepp** (1. august 1907 – 28. veebruar 1996) oli eesti mäeinsener ja geoloog.

Ta lõpetas 1927. aastal Viljandi Maagümnaasiumi. Ta lõpetas 1931. aastal Tallinna Tehnikumi maamõõdutehnikuna ning töötas seejärel muu hulgas maamõõtjana. Aastal 1948 lõpetas ta TPI mäeinsenerina. Akadeemiliselt oli ta Korporatsioon Rotalia liige.

Aastatel 1948–1983 töötas ta Teaduste Akadeemia Geoloogia Instituudis. Ta oli üks Eesti NSV Ministrite Nõukogu Geoloogia ja Maapõuevarade Kaitse Valitsuse asutamise korraldajaid ning aastatel 1957–1959 selle asutuse esimene juhataja.

Karl Müürisepp avaldas uurimusi Eesti maavarade kohta ning oli peamine geoloogiaalaste väljaannete refereeringute koostaja ja toimetaja. Ta tegeles ka looduskaitsega ja koduloo uurimisega ning mõõdistas rändrahne. Ta oli üks "Eesti ürglooduse raamatu" koostajaid.

Tunnustus
---------

* 1990 Eesti Geoloogia Seltsi esimene auliige
* 1991 Eesti Vabariigi teaduspreemia

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  EE 14

Kirjandus
---------

* 2000 "Tallinna Linnamuuseumi kodu-uurimise ring 1963–2000". Ringi liikmete biograafiline teatmik. Tallinn 2000. Lk 146–147
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib 1978. aastal sündinud jalgpallurist; 1987. aastal sündinud jalgpalluri kohta vaata artiklit Fernandão (sündinud 1987).* |

---

Fernandão (2011)
Fernandão kuju Estádio Beira-Rio ees
**Fernando Lúcio da Costa** (enam tuntud lihtsalt kui **Fernandão**; 18. märts 1978 Goiânia – 7. juuni 2014 Aruanã) oli Brasiilia jalgpallur, ründaja.

Ta alustas klubikarjääri 1996. aastal kodulinna klubis Goiás. Klubikarjääri jooksul mängis ta veel Prantsusmaa kõrgliiga klubides Marseille Olympique ja Toulouse, Brasiilia kõrgliiga klubides Internacional ja São Paulo ning Katari kõrgliiga klubis Al-Gharafa. Kõige edukamad oli aastad 2004–2008 Internacionalis, kui ta võitis klubiga 2006. aastal Copa Libertadorese ja samal aastal klubide maailmameistrivõistlused. 2006. aastal valiti Fernandão lisaks Brasiilia kõrgliiga hooaja sümboolsesse koosseisu. Jalgpallurikarjääri lõpetas ta 2011. aasta São Paulos.

20. juulist kuni 20. novembrini 2012 oli ta Internacionali peatreener.

Ainsa mängu Brasiilia jalgpallikoondises pidas ta 27. aprillil 2005, kui sõprusmängus kohtuti Guatemalaga.

Fernandão hukkus 36-aastaselt 7. juunil 2014, kui helikopter Eurocopter AS35 koos tema ja veel nelja inimesega Aruanãs alla kukkus.

Saavutused
----------

Goiás
* Campeonato Brasileiro Série B: 1999
* Copa Centro-Oeste: 2000, 2001
* Campeonato Goiano: 1996, 1997, 1998, 1999, 2000

Internacional
* Klubide maailmameistrivõistlused: 2006
* Copa Libertadores: 2006
* Recopa Sudamericana: 2007
* Campeonato Gaúcho: 2005, 2008

Al-Gharafa
* Qatar Stars League: 2009
* Emir of Qatar Cup: 2009

Viited
------

1. ↑  "Former Internacional striker Fernandão dies in helicopter crash". NBC Sports. 7.6.2014. Vaadatud 18.7.2019
**Krootuse mõis** (ka **Kõlleste mõis**; saksa keeles *Köllitz*, hiljem ka *Alt-Köllist*) oli rüütlimõis Kanepi kihelkonnas Võrumaal. Nüüdisajal jääb mõis Põlva maakonda Kanepi valda.

Ajalugu
-------

Mõisa on esimest korda mainitud 1549. a. (*Kollis*), mil see kuulus Tartu stiftifoogt Elert Krusele. Seejärel läks valdus Delwigile, pärast Bergile. Rootsi ajal mõis riigistati ja anti 1625. aastal Rothkirchile, kes selle omakorda pantis Rothausenile. Rothauseni suguvõsa järgi sai mõis praeguse nime. 1734. aastal lunastasid Rothkirchid panditud mõisa välja ning see jaotati pärandusena vendade vahel kaheks - Vana-Kõlleste (Krootuse) ning Vastse-Kõlleste. 

1742. aastal müüdi Krootuse mõis Friedrich von Stackelbergile (1687–1756), Stackelbergide käes püsis mõis 19. sajandi alguseni, mille järel vahetusid omanikud sageli. Viimane võõrandamiseelne omanik oli eestlane Johann Andreas Kurrikoff, kellele mõis pärast riigistamist rendile jäeti.

Krootuse mõis oli üks esimesi, mille ostis eestlane Hans Leik.

Galerii
-------

* Pargi 3Pargi 3
* Krootuse mõisa moonakatemajaKrootuse mõisa moonakatemaja
* Krootuse mõisa kelderKrootuse mõisa kelder
* Krootuse mõisa pargisildKrootuse mõisa pargisild
* Krootuse mõisa pargiteeKrootuse mõisa pargitee
* Krootuse mõisa parkKrootuse mõisa park
* Krootuse mõisa parkKrootuse mõisa park
* Krootuse mõisa parkKrootuse mõisa park
* Krootuse mõisa tallKrootuse mõisa tall
* Krootuse mõisa peksuküünKrootuse mõisa peksuküün
* Krootuse mõisa suitsurehiKrootuse mõisa suitsurehi
* Krootuse mõisa lautKrootuse mõisa laut
* HanitiikHanitiik
* Viinavabriku tiikViinavabriku tiik

Vaata ka
--------

* Vastse-Kõlleste mõis

Viited
------

1. ↑  Mõisaportaal, mois.ee (vaadatud 08.08.2015)

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Krootuse mõis** |
**Õlikultuuride** hulka kuuluvad taimed, kelle seemned või viljad sisaldavad palju taimeõlisid ja keda kasvatatakse õli saamiseks. Õlikultuure kasvatatakse kogu maailmas ja neid peetakse nende majandusliku väärtuse tõttu olulisteks põllukultuurideks. Erinevate õlikultuuride õlisisaldus varieerub sojaubade 20 protsendist kuni päevalille 40 protsendini. Seemneõli kasutatakse nii tööstuslikul kui ka söögiotstarbel. Peamisteks õlikultuurideks on sojauba, päevalill, kapsas, raps, kookos, õlipalm, rüps, maapähklid, riis ja puuvill. Kõige paremini sobivad õlikultuuride kasvatamiseks keskmised liivsavi- ja saviliivmullad, mille pH on üle 5,5.

Eestis kasvatatavad õlikultuurid
--------------------------------

Eestis on põhilised õlikultuurid suviraps, vähemal määral ka suvirüps ning katsetamisjärgus on talirüps ja õlilina.

Raps (*Brassica napus*) ja rüps (*Brassica campestris*) kuuluvad kapsasrohu (*Brassica*) perekonda. Et nii väliselt kui geneetiliselt on rapsil palju ühist kaalika ja rüpsil naeriga, siis nimetatakse neid ka õlikaalikaks (*Brassica napus oleifera*) ja õlinaeriks (*Brassica rapa oleifera*). Rüpsi metsikuks esivanemaks peetakse põldkapsasrohtu – *Br. campestris* (kasvab kohati ka Eestis). Rapsi metsikut esivanemat ei ole leitud. Arvatakse, et raps on tekkinud rüpsi ja kapsa spontaansest ristlusest. Selliseid taimi leiti 13. sajandil Vahemere maadest.

Eestis on aretatud talirüpsi sordid 'Legato' ja 'Aita'.

Õlilina (*Linum usitatissimum* L.) kuulub kiulinaga samasse liiki. Lina on kasvatatud põllukultuuri algusest ühes teraviljaga. Vanim säilinud linane riie on valmistatud ligi 10 000 aastat tagasi. Linaseemneid on kasutatud nii toiduks kui õli saamiseks. Laiemalt on levinud kiulina, kuid samaaegselt ka õlilina ja nende vahepealsed vormid. Käesoleval ajal on tekkinud Euroopas uuesti huvi naturaalse kiu ja koos sellega kiulina ning õlilina viljelemise vastu. Maailmas kasvatatakse õlilina ligikaudu 3,5 mln hektaril, sellest pool Aasias, 1 mln Põhja-Ameerikas ja 0,5 mln Euroopas. Seemnesaagid on Euroopas keskmiselt 1,2 t/ha, paremad saagid on ulatunud kuni 1,9 tonnini hektarilt. Eestis on katsetes saadud 2…3 t/ha. Õlilina pind laieneb Rootsis, kus see ulatub 12 000 hektarini.

Viited
------

1. ↑  MES Nõuandeteenistus. Õlikultuurid ja kiukultuurid. [veebileht]
2. ↑  Farooq, M. A. Ali, B. Gill, R. A. Islam, F. Cui, P. Zhou, W. Gupta, S. K. (2016) Breeding Oilseed Crops for Sustainable Production.Chapter 2 - Breeding Oil Crops for Sustainable Production: Heavy Metal Tolerance. Academic Press, p.19-31.
3. ↑  Waseem, S. Ruqia Imadi, S. Gul, A. Ahmad, P. (2017) Oilseed Crops: Yield and Adaptations under Environmental Stress. Wiley-Blackwell.312 pages.
4. 1 2  Õlikultuuride kasvataja käsiraamat. (2003) Koost. K. Kaarli. Toim. E. Johandi. Saku: Eesti Vabariigi Põllumajandusministeerium. Eesti Maaviljeluse Instituut. 82 lk.
5. ↑  "Kas ajalugu pöördub tagasi ja rapsi asemel hakatakse taas kasvatama rüpsi?" Maaleht, 2. veebruar 2022
Kornel Filipowicz (1970)
**Kornel Filipowicz** (27. oktoober 1913 Ternopil – 28. veebruar 1990 Kraków) oli poola kirjanik ja stsenarist.

Kornel Filipowicz sündis tol ajal Austria-Ungari Keisririigi koosseisu kuulunud Ternopilis (alates 1918. aastast Poola, tänapäeval Ukraina territooriumil). 1923. aastal kolis perekond Cieszynisse, kus Kornel Filipowicz elas kuni gümnaasiumi lõpetamiseni 1932. aastal. Seejärel õppis ta Krakówis Jagellooni Ülikoolis bioloogiat. 1936–1939 oli ta ajakirja Nasz Wyraz toimetaja.

Teise maailmasõja ajal langes Kornel Filipowicz 1939. aasta septembris Saksa vägede kätte sõjavangi, kuid ta õnnestus varsti vangilaagrist põgeneda. Gestapo tabas ta 1944. aastal ja teda peeti kinni koonduslaagrites.

Pärast Teist maailmasõda elas Kornel Filipowicz Krakówis, kus tegutses vabakutselise kirjanikuna. 1975. aasta detsembris kirjutas ta alla 59 intellektuaali kirjale, millega protesteeriti konstitutsioonimuudatuste vastu.

Eesti keeles on 1966. aastal ilmunud Kornel Filiopowiczi lühiromaan "Antikangelase päevik" (poola keeles "Pamiętnik antybohatera", 1961) ja 1975. aastal "Kolm mikroromaani".

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 21. august 2016. Vaadatud 21. augustil 2016.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
2. ↑
3. ↑
4. ↑

Välislingid
-----------

* IMDb link puudub Kornel Filipowicz andmekogus IMDb (inglise)
|  |
| --- |
|  **Poks** |
| Riik |  | Eesti |
|  |
| Veerand-finaal | 1939 | Raskekaal |

**Martin Linnamägi** (28. august 1917 Tallinn – 3. jaanuar 1994 Tallinn) oli Eesti ja Nõukogude Liidu poksija ja poksitegelane (treener, teadlane ja ajaloolane). Ta poksis aastal 1936–1953, tema treener oli Nigul Maatsoo.

Linnamägi oli raskekaalus (üle 79,4 kg) Eesti meister 1940. aastal. Ta oli kokku kaheksakordne Eesti NSV meister raskekaalus (üle 79,4 kg) aastatel 1941 ja 1945–1950 ning raskekaalus (üle 81 kg) 1951. aastal.

Linnamägi osales raskekaalus (üle 79,4 kg) 6. Euroopa meistrivõistlustel (Dublin, 1939), kuid kaotas veerandfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale Nemesio Lazzarile (Itaalia) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.

Linnamägi sai NSV Liidu meistrivõistlustel raskekaalus (üle 79,4 kg) 2. koha (1945) ja 3. koha (1944, 1946, 1947 ja 1950) ning absoluutkaalus 3. koha (1945). Ta oli kolmekordne spordiühing Dünamo üleliiduline meister ning kuulus aastatel 1947–1951 NSV Liidu koondisse.

Linnamägi lõpetas Jakob Westholmi Gümnaasiumi 1935. aastal, Tartu Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna 1951. aastal ja kehakultuuriteaduskonna 1960. aastal. Kirjutas Eesti NSV ajalehtedes ja ajakirjades poksist (1950–1990). Valdas peale eesti keele veel inglise, prantsuse, saksa ja vene keelt.

Teosed
------

* "Poksi ABC" [käsiraamat ühiskondlikele instruktoritele ja noortele]. Eesti Raamat. Tallinn 1965
* "Poksi ABC". Tallinna Pedagoogiline Instituut. Tallinn 1971

Tunnustus
---------

* 1941 Nõukogude Liidu meistersportlane
* 1974 Eesti NSV teeneline sporditegelane

Viited
------

1. ↑  6. Euroopa meistrivõistlused poksis. Dublin 1939. Tulemused inglise keeles

Kirjandus
---------

### Kirjanduses

* Henn Saarmann, Erlend Teemägi. "Eesti spordi biograafiline leksikon". Eesti Entsüklopeediakirjastus. Tallinn 2001
* Rein Pajur. "Poksi lugu". Tallinn 2009

### Kujutavas kunstis

* 1944 "Martin Linnamägi". Kujur Garibaldi Pommer. Poolbüst, patineeritud kips. Eesti Spordimuuseumi kunstikogu

Välislingid
-----------

* Biograafia ESBL-is
* "Poksija Martin Linnamägi". 1936-1939. ESM F 189:11/A 3391. Eesti Spordimuuseumi fotokogu
* "Poksijad B. Salong ja M. Linnamägi". 1944. ESM F 167:1/A 3203. Eesti Spordimuuseumi fotokogu
* "Poksija Martin Linnamägi". 1950-1951. ESM F 136:211/B 857. Eesti Spordimuuseumi fotokogu
**Henrik Sandblad** (22. oktoober 1912 Göteborg – 6. juuli 1991 Göteborg) oli rootsi idee- ja teadusajaloolane.

Õppis Göteborgi Ülikoolis, *cand. phil.* (1934), *lic. phil.* (1939), *dr. phil.* (1942, Göteborgi Ülikool), väitekiri "De eskatologiska förestallningama i Sverige under reformation och motreformation". Oli aastast 1942 Göteborgi Ülikooli dotsent ning 1966–79 idee- ja teadusajaloo professor, aastast 1979 pensionil.

Teadustöö
---------

1940. aastail avaldas kaks põhjapaneva tähtsusega uurimust Koperniku ja Galilei tööde vastuvõtust Rootsis. Eesti kultuuriloo jaoks on olulise tähendusega uurimus Tartu Ülikooli ajaloo kõige varasemast perioodist (1632–56), milles käsitletakse kõigi sel ajal ülikoolis töötanud professorite teadustegevust. 1985 avaldas ka monograafia olümpialiikumise ajaloost.

Teoseid
-------

* Det copernikanska världssystemat i Sverige. // Lychnos, 1943–1945, 1944/45
* Om Dorpats universitet under dess äldsta kede 1632–1656. // Lychnos. Lärdomhistoriska Samfundets Årsbook 1975–1976
* Världens nordligaste läkare: medicinalväsendets förste insteg Nordskandinavien 1750–1810. Uppsala, 1979
* Olympya och Valhalla: idé- och historiska aspekter av den moderna idrottsrörlesens framväxt. Stockholm, 1985
* Bönder, borgare, präster och andra. Göteborg, 1988.

Viited
------

1. 1 2  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Kirjandus
---------

* Tartu ülikooli ajalugu: kolmes köites. Tallinn, 1982, I, 22, 183, 185, 223, 224, 230, 232
* Ämbjörsson, R. Henrik Sandblad in memoriam. // Lychnos (1991), 223–228.
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
India meemesilane
**India mesilane** (*Apis cerana indica*) on ida mesilase alamliik. See on üks domineerivaid mesilasi Indias, Pakistanis, Nepalis, Bangladeshis, Sri Lankal, Tais ja mujal Aasias. Ideaalne mesindamiseks rahuliku iseloomu tõttu.

India mesilane sarnaneb meemesilasega, kes on enamasti veidi suurem ja kergesti eristatav.

Tavaliselt ehitavad nad mitu kärgjat pesa puuõõnsustesse või inimeste ehitistesse. Nad suudavad kohaneda eluks nii spetsiaalselt mesilaste jaoks ehitatud tarudes kui ka puuõõnsustes. Nende pesitsemisharjumused lubavad neil paljuneda nii parasvöötme kliimas kui ka mägistes oludes, samuti tulevad toime pikkade talvedega ning külmades temperatuurides.

Nad on tähtsamaid kookospalmide tolmeldajaid; teised on *Apis florea*, hiidmesilane ja meemesilane

Viited
------

1. ↑  P.K. Thampan. 1981. Handbook on Coconut Palm. Oxford & IBH Publishing Co.

Kirjandus
---------

* Benjamin P. Oldroyd and Siriwat Wongsiri. *Asian Honey Bees (Biology, Conservation, and Human Interactions)*. 2006: Harvard University Press, Cambridge, Massachusetts and London, England.
* Tautz, J and M. Lindauer. 1997. "Honeybees establish specific nest sites on the comb for their waggle dances". *Journal of Comparative Physiology*180:537-539.
**Martin Neithal** (25. märts 1921 Keila, Harjumaa – 17. august 2000 Tallinn) oli eesti kirjandusteadlane.

Elulugu
-------

1948. aastal lõpetas ta Tallinna 2. Keskkooli eksternina ja 1958. aastal Tartu Riikliku Ülikooli eesti filoloogia osakonna. 1975. aastal kaitses ta Eesti Teaduste Akadeemia juures filoloogiakandidaadi kraadi väitekirjaga "1920-ndate aastate eesti sotsiaal-olustikulise romaani mõningaid arengujooni".

Neithal oli 1958–1963 Keele ja Kirjanduse Instituudi bibliograaf, 1963–1993 teadur.

Teadustöö
---------

Martin Neithali peamised uurimisvaldkonnad olid eesti kirjanduse ajalugu (August Jakobsoni, Eduard Vilde, Anton Hansen Tammsaare, Arved Viirlaiu jmt looming) ning üldine kirjandusteooria (stiili, meetodi, aja, karakteri ja eksistentsiaalse olemise probleemid). Ta oli "Eesti kirjanduse ajaloo" IV ja V köite kaasautor ning rahvusvahelise teatmeteose "Bibliographia Studiorum Uralicorum" (1917–1987) IV köite (Helsingi, 1993) eesti kirjandusteadust käsitleva osa koostaja.

Teoseid
-------

Ta avaldas üle 20 teadustrükise.

* Eduard Vilde "Mäeküla piimamees" kirjaniku isikupärase stiili seisukohalt. // Vaateid Vilde elusse. Tallinn, 1965
* É. Zola naturalistliku koolkonna teoreetikuna. // Looming (1968) 7
* A. H. Tammsaare ja elulähedusliikumine. // Sõna. Mõte. Inimene. Tallinn, 1977
* Aja probleemist proosakirjanduses. // Looming (1978) 11
* Karakterikujunduse muutumisest proosakirjanduses. // Keel ja Kirjandus (1983) 8
* August Jakobson. // "Eesti kirjanduse ajalugu" IV:2. Tallinn, 1984, "Eesti kirjanduse ajalugu" V:1. Tallinn, 1987
* "August Jakobson. Lühimonograafia", toimetanud Reet Neithal. Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus, 2014. 216 lk, ISBN 978-9949-32-493-4

Isiklikku
---------

Martin Neithal oli laevandusettevõtte kaasomaniku poeg ja kirjandusteadlase Reet Neithali abikaasa.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Kirjandus
---------

* Eerik Teder. "Neithal, Martin". // Eesti kirjarahva leksikon. Tallinn 1995. Lk 371
* Eesti kirjanike leksikon. Tallinn 2000. Lk 370
* Eerik Teder. "Martin Neithalit meenutades". // Keel ja Kirjandus 9/2000. Lk 684–685

Välislingid
-----------

* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013, lk. 43
* Haud Tallinna Hiiu-Rahu kalmistul

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
India TA rajaja C. V. Raman (1930)
**India Teaduste Akadeemia** (inglise keeles *Indian Academy of Sciences*) on India teadusakadeemia peakorteriga Bangalore'is.

Akadeemia asutati 1934. aastal teadusseltsina Nobeli auhinna laureaadi C. V. Ramani initsiatiivil..

Raman oli ka akadeemia esimene president (1934–1970).

Liikmeskond
-----------

Akadeemial on üle 1000 kodumaise liikme.

Akadeemia valib ka välisliikmeid (auliikmeid). Praegu on akadeemial 58 välisliiget, sealhulgas Andrei Geim, David Gross, Martin Rees ja Brian Schmidt.

Varem on akadeemia välisliikmeks valimise au pälvinud teiste seas Hannes Alfvén, Niels Bohr, Hermann Bondi, Max Born, Louis Brouglie, Jacques-Yves Cousteau, Francis Crick, Paul Dirac, John Eccles, Albert Einstein, Enrico Fermi, Vitali Ginzburg, Otto Hahn, Werner Heisenberg, Abram Joffe, Irene Joliot-Curie, Pjotr Kapitsa, Theodore von Karman, Edward Norton Lorenz, Thomas Hunt Morgan, Wolfgang Pauli, Linus Pauling, Ivan Pavlov, Ernest Rutherford, Abdus Salam, Nikolai Semjonov, Harold Urey, Nikolai Vavilov, Sergei Vavilov, Aleksandr Vinogradov ja Ahmed Zewail.

Vaata ka
--------

* Rahvuslik Teaduste Akadeemia, India
* India Rahvuslik Teaduste Akadeemia

Viited
------

1. 1 2  Indian Academy of Sciences. ias.ac.in
2. ↑  Honorary Fellows. ias.ac.in
3. ↑  Deceased Honorary Fellows. ias.ac.in

Välislingid
-----------

* Indian Academy of Sciences. Koduleht. ias.ac.in
**Martin Nettesheim** (sündinud 17. aprillil 1964 Stuttgardis) on saksa jurist Saksa ja rahvusvahelise õiguse alal ning ekspert Euroopa Liidu (EL) õiguse alal.

Elulugu
-------

Nettesheim õppis õigus- ja majandusteaduskondades Freiburgi Ülikoolis ja aastatel 1983–1987 Berliini Vabas Ülikoolis. 1993. aastal ta sai doktorikraadi Michigani Ülikoolis Ann Arboris. 

Aastatel 1994–1999 oli Nettesheim teadur Berliini Vaba Ülikooli rahvusvahelise ja Euroopa Liidu õiguse Instituudis. Samuti töötas ta EL õiguse lektorina Potsdami Ülikoolis. 1999. aastal ta asendas professor Oppermanni ning hakkas töötama Tübingeni Ülikooli riigi- ja haldusõiguse õppetoolis. Samal ajal Nettesheim oli Rahvusvahelise ja Majandusõiguse Keskuse (TURCIEL) juhataja. Martin Nettesheim oli külalisõppejõud California Ülikoolis Berkeleys, Nanjingi Ülikoolis, Hiinas ning EL-i ja rahvusvahelise äriõiguse instituudis Kyotos. Aastatel 2003–2005 oli ta õigusteaduskonna dekaan Tübingeni Ülikoolis.

Teadustöö
---------

Tema uurimisvaldkonnad on riigiõigus, põhiõiguste kaitse, Euroopa Liidu õiguse küsimused ning Euroopa ja rahvusvaheline õigus.

Viited
------

Välislingid
-----------

* Seite von Martin Nettesheim an der Universität Tübingen (inkl. Veröffentlichungsverweise)
* Professor Dr. iur. Martin Nettesheim (PDF)
Asukoht Pennsylvania osariigis ja Columbia maakonnas
Hoiatussilt Centralia lähedal
**Centralia** on kummituslinn ja endine kaevanduslinn Ameerika Ühendriikides Pennsylvania osariigis Columbia maakonnas.

18. sajandi lõpus avastati, et selles piirkonnas on antratsiidi lade. Söe kaevandamist alustati ja asula tekkis 19. sajandi keskel, kui valmis piirkonda läbiv raudtee. Asula nimetati Centraliaks 1865. aastal. Esimene söekaevandus alustas tööd 1856. aastal. 1890. aastaks oli linna elanike arv kasvanud 2760-ni, linnas oli seitse kirikut, viis hotelli, kaks teatrit, pank ja postkontor. Kivisöe kaevandamise tipp saavutati Esimese maailmasõja ajal. Must neljapäev 24. oktoobril 1929 tabas ka Centralia kaevandusi ja osa kaevandusi suleti. 25. märtsil 1947 plahvatas kaevanduses söetolm. Kaevanduses oli sel ajal 142 meest, hukkus 111. Kaevandus jätkas tööd ka pärast õnnetust, aga söe kaevandamine jätkus vähenenud mahus. 1950. aastaks oli linna elanike arv vähenenud kahele tuhandele. 

1962. aasta mais kaevandus süttis. Tuli levis kuni 90 meetri sügavustes kaevanduskäikudes, mille kogupikkus on üle 13 km umbes 15 km² suurusel alal Centralia linna all. Tulekahju põhjust pole suudetud kindlaks teha. Arvatakse, et tuli levis allmaakaevandusse, kui põletati mahajäetud karjääri veetud prügi.

1962. aasta augustiks oli vingugaasi tase kaevanduse piirkonnas kasvanud nii suureks, et kaevandus suleti. Tulekahju kustutamise katsed ei õnnestunud ning lõpetati 1963. aastal. Järgneva kahe aastakümne jooksul tehti veel mitmeid ebaõnnestunud katseid põleng kustutada, aga siis loobuti. Kasvava maapinna temperatuuri ja õhusaaste tõttu hakkasid elanikud linnast lahkuma. 1992. aastal tunnistati kõik Centralia majad elamiskõlbmatuks ja 2009. aastal sundis omavalitsus kõiki elanikke linnast lahkuma ning enamik maju lammutati. 2020. aasta rahvaloenduse andmetel elas endises linnas veel 5 inimest.

Centralia kaevanduse tulekahju on levinud ka naaberasula alla, kust niisamuti elanikud lahkusid. Hinnatakse, et põleng võib kesta veel 250 aastat.

Viited
------

1. ↑   David DeKok. Fire Underground: The Ongoing Tragedy of the Centralia Mine Fire. Rowman & Littlefield, 2009
2. 1 2  Eoin O'Carroll. "Centralia, Pa.: How an underground coal fire erased a town". Bright Green blog. The Christian Science Monitor, February 5, 2010.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Centralia** |
Martin Nečas (2018)
**Martin Nečas** (sündinud 15. jaanuaril 1999 Nové Město na Moravěs) on Tšehhi jäähokimängija, kes mängib ründajana NHL-i klubis Carolina Hurricanes.

Tšehhi kõrgliigas debüteeris ta hooajal 2016–17 Kometa Brno meeskonnas. Aastatel 2017 ja 2018 tuli ta klubiga Tšehhi meistriks. 2017. aastal valiti ta Tšehhi kõrgliiga hooaja uustulnukaks. 2018. aastal valiti ta Tšehhi kõrgliiga hooaja väärtuslikumaks mängijaks.

2017. aastal valiti ta NHL-i *draft* '​is Hurricanesi poolt 12. valikuna. NHL-is debüteeris ta Hurricanesi meeskonnas 17. oktoobril 2017 mängus Edmonton Oilersi vastu. See jäi sel hooajal tema ainsaks mänguks NHL-is, sest ülejäänud hooajal mängus ta laenul Kometa Brnos. Esimese värava lõi ta NHL-is 16. oktoobril 2018 mängus Tampa Bay Lightningu vastu. Pärast seitset mängu NHL-is mängis ta ülejäänud 2018–19 hooaja American Hockey League'i klubis Charlotte Checkers, kellega ta tuli sel hooajal liiga meistriks.

Hooajal 2019–20 kindlustas Nečas oma koha Hurricanesi põhimeeskonnas.

Nečas kuulus Tšehhi jäähokikoondisse 2018. aasta maailmameistrivõistlustel, kus ta lõi kolm väravat ja andis kaks väravasöötu.

Välislingid
-----------

* Martin Nečas NHL.com lehel
* Martin Nečas hockeydb.com lehel
Edward VII mälestusmärk Bengalurus
Briti India rahatäht, mis kujutab viimast India keisrit George VI
**India keiser** ja **India keisrinna** (inglise keeles *Emperor of India* ja *Empress of India*, hindi keeles *क़ैसर-इ-हिन्द*, urdu keeles *قیصرِ ہند*) oli tiitel, mida Briti monarhid kasutasid 1. maist 1876 (koos 1876. aasta kuninglike tiitlite seadusega) kuni 22. juunini 1948, tähistamaks nende valitsemist Briti India üle keiserlike riigipeadena. Keisri või keisrinna kujutist kasutati Briti autoriteedi tähistamiseks – nende profiile näiteks valuutal, valitsushoonetes, raudteejaamades, kohtutes, kujudel jne. "God Save the King" (või alternatiivina "God Save the Queen") oli Briti India endine hümn. India kindralkubernerid, vürstid, kubernerid ja volinikud andsid keisrile või keisrinnale ja nende seadusjärgsetele järglastele truudusevande sellistel sündmustel nagu keiserlikud durbarid.

Tiitel kaotati 1947. aasta India iseseisvusseaduse alusel kui George VI tegi kuningliku teadaande, et sõnad India keiser jäetakse tema tiitlitest ja stiilist välja. See juhtus peaaegu aasta pärast seda, kui temast sai India ja Pakistani dominioonide kuningas. Vastavad monarhiad kaotati India Vabariigi loomisel 1950. aastal ja Pakistani Islamivabariigi loomisel 1956. aastal.

Tiitli kandjad
--------------

* Victoria
* Edward VII ja Alexandra
* George V ja Mary
* Edward VIII
* George VI ja Elizabeth Bowes-Lyon

Vaata ka
--------

* Briti India

Välislingid
-----------

 India keiser – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
**Centerra Gold** on Kanada kullakaevandusettevõte, mille kaevandused paiknevad Aasias. Ettevõtte peakorter asub Torontos.

Ettevõttele kuulub kaks tegutsevat kullakaevandust: Kumtori kaevandus Kõrgõzstanis ja Boroo kaevandus Mongoolias. Arendamisel on teine kaevandus Boroo lähistel, lisaks osaleb ettevõte võimalike kaevanduskohtade uurimises USA Nevada osariigis, Türgis, Venemaal Tõva Vabariigis ja Mongoolias.

2010. aastal tootis ettevõte 678 941 untsi kulda. Ettevõtte aktsiatega kaubeldakse Toronto börsil.

2007. aasta seisuga kuulus ettevõtte aktsiate kontrollpakk (53%) Kanada suurosanikele, 15% Kirgiisi Vabariigile ja 32% väikeaktsionäridele. Kõrgõzstan nõudis aga eelmise valitsuse ajal (2003. aastal) sõlmitud asutamislepingu ümbervaatamist ja 20-protsendilist osalust või rahalist kompensatsiooni.

Ettevõte loodi 100-protsendiliselt Cameco Corporationile kuunud ettevõtte Cameco Goldi baasil, millest emaettevõte soovis vabaneda.

Viited
------

1. 1 2  Centerra Gold Külastatud 28. mail 2011.
2. ↑  Kumtor gold mine: Kyrgyzstan demands 20% in Centerra Gold or $480 million
**Heidenreich Vincke von Overberg** (ka *Heinrich*; surnud 29. juunil 1450) oli Liivi ordumeister 1438/1439–1450.

Vincke pärines Kameni lähedalt Vestfaalist. Ta oli 1427/1430–1432 Lihula komtuur, seejärel kuni 1434 Kuldīga komtuur, seejärel tagandati ta aga kõrgematest orduametitest tõenäoliselt maiskondade konflikti tõttu. 1435–1436 ja 1437–1438 oli ta Võnnu foogt ja valiti seejärel Vestfaali "partei" poolt ordumeistriks. 

Vickele vastandus aga Reinimaalaste "partei", kes valis ordumeistriks Järva foogti Heinrich von Notlebeni. Kõrgmeister Paul von Rusdorf toetas viimast, kuid Liivimaa-siseselt kaldus ülekaal peagi Vincke kasuks. 1439. aastal kinnitati ta Liivimaal ordumeistriks, teda toetas ka Saksa meister. Notleben loobus vabatahtlikult ordumeistriks konkureerimast ja sai 1441. või 1442. aastal maamarssaliks. Kõrgmeister kinnitas Vincke küll ametisse alles 1441. aastal, kui selleks sai Konrad von Erlingshausen. 

Vincke suri loomulikku surma.

Kirjandus
---------

* *Ritterbrüder im livländischen Zweig des Deutschen Ordens*. Köln: Böhlau, 1993. Nr. 912 (lk 677–678).
* Bergmann, Gustav (1776). *Geschichte von Livland, nach bossuetischer Art entworfen*. Leipzig: Im Schwickertschen Verlage. Lk-d lk. 27.

Välislingid
-----------

* Russow, Balthasar: Nye Lyfflendische Chronice, Rostock 1578

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Frank Kirskorf** | **Lihula komtuur**1427/1430–1432 | Järgnev**Heinrich von der Vaerst** |
| Eelnev**Heinrich von Notleben** | **Kuldīga komtuur**1432–1434 | Järgnev**Simon Langschenkel** |
| Eelnev**Mathias von Boningen** | **Võnnu foogt**1435–1436 | Järgnev**Simon Langschenkel** |
| Eelnev**Simon Langschenkel** | **Võnnu foogt**1437–1438 | Järgnev**Lubbert von Varssem** |
| Eelnev**Heinrich von Böckenförde** | **Liivi ordumeister**1438/1439–1450 | Järgnev**Johann von Mengede**


 |
**Kümme tõotust** või **kümme käitumisjuhist** (sanskriti keeles *daśaśīla*; paali keeles *dasasīla*; tiibeti keeles *tshul khrims bcu*; hiina keeles ⼗戒 *shijie*; jaapani keeles *jikkai*) on budismis kõlblusnormide loend selle kohta, milliseid olukordi ja tegevusi inimene igapäevases elus peaks vältima.

Kümme tõotust on järgmised:

1. Ma ei tapa;
2. Ma ei varasta;
3. Ma hoidun seksuaalsest üleastumisest;
4. Ma ei valeta;
5. Ma ei laima;
6. Ma ei pahanda;
7. Ma ei lobise;
8. Ma ei ahnitse;
9. Ma ei soovi halba;
10. Ma hoidun valedest vaadetest.

Munkade ja nunnade elukorralduse aluseks ning munga- ja nunnaõpilaste põhilisteks käitumisjuhisteks on järgmised kümme tõotust:

1. Ma ei võta tunnetava olendi elu;
2. Ma ei võta seda, mida mulle pole antud;
3. Ma hoidun seksuaalsest üleastumisest;
4. Ma hoidun valest kõnest;
5. Ma hoidun joobeseisundist;
6. Ma hoidun valel ajal söömisest;
7. Ma hoidun tantsust, laulust, muusikast ja etendustest;
8. Ma ei kanna ehteid, ei kasuta lõhnaaineid ega kaunista ennast;
9. Ma ei istu kõrgel istmel ega maga kõrgel asemel;
10. Ma ei võta vastu raha.

Need juhised on esitatud *Khuddaka-nikāya* kogumikus «Lühikesed õpetussõnad» peatükis «Kümme õppimisjuhist» (paali keeles *dasasikkhāpada*), eesti keeles Linnart Mälli tõlkes (2004).

Vaata ka
--------

* Viis tõotust
* Kaheksa tõotust
* Pratimokša
* Budistlik eetika

Viited
------

1. ↑  Ida mõtteloo leksikon.
**Nikolai Laanetu** (sündinud 29. jaanuaril (passi järgi 9. veebruaril) 1946 Suure-Rõsna külas Mikitamäe vallas) on eesti zooloog (terioloog) ja jahindusteadlane. 

Aastatel 1971–1972 ja 1985–1989 töötas ta Tartu Riikliku Ülikooli Zooloogiamuuseumis, olles ka selle direktor. 

Aastail 1972–1974 oli ta Tartu Noorte Loodusesõprade Maja direktor.

Aastatel 1996–1998 oli EPMÜ Keskkonnakaitse Instituudi zooloogia spetsialist, aastast 1998 Tartu ülikooli zooloogia ja hüdrobioloogia instituudi sisevete elustiku teadur. 

Ta on uurinud muu hulgas kopra, ondatra ja teiste vee-eluliste loomade bioloogiat ja ökoloogiat; samuti uurinud ebapärlikarbi levikut Eestis.

Aastast 1998 on ta Loodushoiu Ühingu LUTRA esimees. 

Õpingute ajal võttis ta osa ansambli Rajacas tegevusest.

Tunnustus
---------

* 2023 Valgetähe V klassi teenetemärk

Kirjutisi
---------

* Laanetu, Nikolai 1996. *Kobraste loendus ja püük*. Tallinn: Infotrükk.
* Laanetu, Nikolai 2015. Äärmiselt lühinägelik on arvata, et seakatku levitavad peamiselt inimesed. *Postimees* 3. august.

Kirjandus
---------

* Marvet, Ann. Vee veere peal. (Intervjuu Nikolai Laanetuga) *Eesti Loodus* 2, 2006.

Viited
------

1. ↑  "President annab tänavu 167 riiklikku teenetemärki". *ERR*. 6. veebruar 2023. Vaadatud 6. veebruar 2023.

Välislingid
-----------

* Hillar Palamets "Kuidas Majakast sai Rajacas." (Jutustab Ain Kallis) Tartu Ekspress 22. veebruar 2012.
* Toomas Jüriado. "Kallis, mees parteist "Parem ilm". (Intervjuu Ain Kallisega) – Eesti Loodus 2012, mai, lk. 38.
**Nikolai Liidemann** VR II/3 (Vabadusristi diplomil Nikolai Lindemann; 17. veebruar/1. märts 1895 Taali vald, Pärnumaa – 30. mai 1973 Sindi) oli Eesti sõjaväelane (kapral, 1918), politseinik ja kommunistlik poliitik.

Ta osales Vene sõjaväes Esimeses maailmasõjas, Vabadussõjas 1. suurtükiväepolgus ja välipatareis nr. 2, sai autasuks Roodi mõisast eraldatud Rehe talu Halinga vallas Pärnumaal, müüs selle 1925. aastal maha. II liigi 3. järgu Vabadusrist 21. veebruaril 1920 (*hinnates vahvust, mis Teie ülesnäitanud lahingus 15 detsembril 1918 a. Rägavere mõisa juures*).

1920–1921 oli ta Narva politsei 4. jaoskonna vanemkordnik, seejärel töötas Sindi kalevivabrikus, aktiivne ametiühingu liige. Kandideeris 1923 Sindi alevivolikogu valimistel Töörahva Ühise Väerinna nimekirjas, 1925. aastal oli kommunistlikus detsembrimässus osalemise tõttu vanglas, seejärel politsei valve all. Septembris 1925 põgenes Nõukogude Liitu, viidi Saksa okupatsiooni ajal Saksamaale, naasis Eestisse, oli Sindis tekstiilitööline.
Oskar Veldmani "autoportree" suusahüppaja, mootorratturi ja karikaturistina
**Oskar Veldemann** (ka **Veldeman**; pseudonüüm *Ove* ja *O-we*; 8. detsember 1912 Viljandi – 24. detsember 1942 Suhhobezvodnoje vangilaager, Gorki oblast, Nõukogude Liit) oli eesti motosportlane, purilendur, suusahüppaja, spordiajakirjanik, följetonist ja karikaturist.

Oskar Veldemann õppis Kantreküla algkoolis ja Viljandi kaubanduskoolis. Joonistamist õppis Gori juures. 1930. aastatel hakkas karikatuure ja šarže joonistama, neid avaldati ajalehtedes Sakala ja Oma Maa. 1934. aastast töötas ta Uudislehes karikaturisti ja ajakirjanikuna, lisaks oli ka Rahvalehe toimetuse liige. 

Veldemann tuli neli korda (1933, 1936–1937 ja 1940) Eesti meistriks suusahüpetes. 1934. ja 1935. aastal tuli ta Eesti meistriks hipodroomisõidus. Aastatel 1939–1940 töötas ta Kadrioru Noortepargi instruktorina. Veldemann kuulus Tallinna Spordipressi Klubisse. 

22. juunil 1940 toimus Tallinnas Kadriorus Nõukogude okupatsiooni vastane meeleavaldus. Demonstratsioonil osalejad valisid neljaliikmelise delegatsiooni, kes said ülesandeks viia Vabariigi Presidendile lilled. Üks delegatsiooni valituist oli Oskar Veldemann. President Konstantin Päts sel ajal Kadrioru lossis ei viibinud ning lilled anti üle kindral Aleksander Jaaksonile. 

Stalinliku okupatsioonirežiimi esindajad arreteerisid Veldemanni 3. septembril 1940 süüdistatuna kuulumises nõukogudevastasesse organisatsiooni. Veldemannile mõisteti 16. detsembril 1941 erinõupidamise poolt KrK § 58-10 alusel 10 aastat vabadusekaotust. Ta hukkus Nõukogude Venemaal Gorki oblastis Suhhobezvodnoje vangilaagris.

Isiklikku
---------

Tema isa oli Viljandi linavabrikant Mihkel Veldemann.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Biograafia ESBL-is (vaadatud 01.04.2015)
2. ↑  Academia.edu - Vägivallatu vastupanu kronoloogia www.academia.edu (vaadatud 06.02.2017)
3. ↑  Margus Haav (29. märts 2014). "Villa nagu Tšehhovi novellis". *Sakala, nr. 61*. Vaadatud 11.06.2018.

Välislingid
-----------

* Biograafia ESBL-is
* Eesti biograafiline andmebaas ISIK - Veldemann Ove
**Eesti Vabariigi 10-sendine metallvahetusraha** lasti käibele 1. aprillil 1932 (kuigi mündile on vermitud aastaarv 1931). 1934/35. eelarveaastal vermiti täiendavalt juurde 1 721 000 kümnesendist münti.

Majanduseministeeriumi rahanduseosakonna teadaanne Eesti Vabariigi 10-sendise metallvahetusraha kupüüri liikvelelaskmise kohta ja nimetatud vahetusraha kirjeldus.
------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

RTL 1932, 23.

Rahaseaduse § 5 põhjal (RT 48 – 1927) Vabariigi Valitsuse poolt 12. aprillil 1929, 12. novembril 1930 ja 19. augustil 1931 kinnitatud 10-sendise metallvahetusraha välise kuju, mõõtude, raskuse ja metallide koosseade järgi valmistatud Eesti Vabariigi 10-sendised metallvahetusrahad Majanduseministeeriumi rahanduseosakond laseb liikvele, sama seaduse § 4 põhjal, alates 1. aprillist 1932.

10-sendise vahetusraha esikülje joonistuseks on reljeefis: vahetusraha nimesväärtuse number "10", numbri kohal kaares tekst "EESTI VABARIIK", mille alul ning lõpul punkt ja numbri all sirge reana sõna "SENTI".

Vahetusraha tagakülje joonistuseks on reljeefis: väikese riigivapi kujutis ja vahetusraha väljaande aastaarvu number "1931".

Vahetusraha ääred on reljeefist kõrgemad, äärte sisekülgedele rööbastikku mõlemal küljel ümbritseb reljeefe sõõrina pärlinöör. Vahetusraha ringpind on sile.

Vahetusraha läbimõõt on 17,75 mm ja normaalkaal – 2,5 grammi, milles lubatud tolerants võib olla 1% pluss või miinus.

12. märtsil 1932. Nr. 376/L.

Majanduseministeeriumi rahanduseosakonna direktor A. Keller.

Riigi laenude ja keskarvepidamise büroo juhataja N. Puura.

Välislingid
-----------

* Vabariigi Valitsuse otsus 19. augustist 1931 nr. VI

| * v
* r
Eesti Vabariigi mündid |
| --- |
| Euro | 
Eesti euromündid |
| Eesti kroon 1992–2011 | 
5 senti | 10 senti | 20 senti | 50 senti | 1 kroon (hõbedane, kuldne, EV 90) | 5 krooni (1993, 1994) |
| Eesti kroon 1928–1940 | 
1 sent (1929, 1939) | 2 senti | 5 senti | 10 senti | 20 senti | 25 senti | 50 senti | 1 kroon (1933, 1934) | 2 krooni (1930, 1932) |
| Eesti mark | 
1 mark (1922, 1924, 1926) | 3 marka (1922, 1925, 1926) | 5 marka (1922, 1924, 1926) | 10 marka (1925, 1926) |
|  |
| --- |
|  **Poks** |
| Riik |  | Moldova |
|  |
| 2. ring | 2012 | II kergekeskkaal |
|  |
| Pronks | 2017 | II kergekeskkaal |

**Vasile Belous** (27. august 1988 Ocnița, Ocnița rajoon, Moldaavia NSV – 31. august 2021 Călărășeuca, Ocnița rajoon, Moldova) oli Moldova poksija.

Harrastajana
------------

### Moldova meistrivõistlustel

Ta oli kokku neljateistkümnekordne Moldova meister – I kergekeskkaalus (kuni 64 kg) aastatel 2006–2007 ning II kergekeskkaalus (kuni 69 kg) aastatel 2008–2019.

### Kaasaegsetel olümpiamängudel

Ta osales II kergekeskkaalus (kuni 69 kg) 2012. aasta Londoni olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas 2. ringis hilisemale pronksmedalivõitjale Tarass Šelestjukile (Ukraina) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.

### Euroopa meistrivõistlustel

Ta sai pronksmedali II kergekeskkaalus (kuni 69 kg) 42. Euroopa meistrivõistlustel (Harkiv, 2017), kaotades poolfinaalis hilisemale kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Abass Baraoule (Saksamaa).

Viited
------

1. ↑  Moldova meistrivõistlused poksis. Tulemused inglise keeles
2. ↑  30. suveolümpiamängude poksivõistlus. London 2012. Tulemused inglise keeles
3. ↑  42. Euroopa meistrivõistlused poksis. Harkiv 2017. Tulemused inglise keeles

Välislingid
-----------

* Vasile Belous veebisaidil Olympedia Muuda Vikiandmetes
| Medalikohad |
| --- |
| Rumeenia esindaja |
|  Olümpiamängud |
| Teine koht | 1952 | II keskkaal |

**Vasile Tiță** (14. veebruar 1928 Bukarest – 24. juuni 2013) oli Rumeenia poksija.

Tiță oli 1950. aastatel kokku viiekordne Rumeenia meister I keskkaalus (kuni 71 kg) ja II keskkaalus (kuni 75 kg). 

Tiță sai II keskkaalus (kuni 75 kg) 1952. aasta Helsingi olümpiamängude poksivõistlustel hõbemedali, kaotades finaalis kuldmedali- ja olümpiavõitjale Floyd Pattersonile (USA). Tema ja Gheorghe Fiat olid esimesed Rumeenia poksijad, kes on võitnud olümpiamedali.

Tiță osales II keskkaalus (kuni 75 kg) 10. Euroopa meistrivõistlustel (Varssavi, 1953), kuid kaotas 1. ringis hilisemale kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Dietrich Wemhönerile (Lääne-Saksamaa) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja ning 11. Euroopa meistrivõistlustel (Lääne-Berliin, 1955), kuid kaotas veerandfinaalis hilisemale pronksmedalivõitjale Bedřich Koutný'le (Tšehhoslovakkia) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja. Ta osales I keskkaalus (kuni 71 kg) 12. Euroopa meistrivõistlustel (Praha, 1957), kuid kaotas 1. ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.

Viited
------

1. ↑  15. suveolümpiamängude poksivõistlus. Helsingi 1952. Tulemused inglise keeles
2. ↑  "10. Euroopa meistrivõistlused poksis. Varssavi 1953. Tulemused inglise keeles" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 4. märts 2016. Vaadatud 15. juulil 2012.
3. ↑  11. Euroopa meistrivõistlused poksis. Lääne-Berliin 1955. Tulemused inglise keeles
4. ↑  12. Euroopa meistrivõistlused poksis. Praha 1957. Tulemused inglise keeles

Välislingid
-----------

* Vasile Tiță saidil Olympedia Muuda Vikiandmetes
|  |
| --- |
|  **Poks** |
| Riik |  | Eesti |
|  |
| Veerand-finaal | 1930 | Poolraskekaal |

**Oskar Vahtra** (kuni 5. augustini 1936 **Oskar Rudolf Valdmann**; 3/16. veebruar 1906 Tallinn – 16. november 1992 Tallinn) oli eesti poksija.

Vahtra oli keskkaalus (kuni 72,6 kg) Eesti meister (1926) ja poolraskekaalus (kuni 79,4 kg) Eesti meister (1930).

Vahtra osales poolraskekaalus (kuni 79,4 kg) 3. Euroopa meistrivõistlustel 1930. aastal Budapestis, kuid kaotas oma esimese kohtumise tehnilise nokaudiga esimeses raundis. Tema vastane Thyge Petersen (Taani) oli Pariisi olümpiamängudel 1924. aastal poolraskekaalu (kuni 79,4 kg) hõbemedalivõitja ja Euroopa 1925. aasta meister. Petersen sai hiljem I koha ja Euroopa meistri tiitli.

Viited
------

1. ↑  3. Euroopa meistrivõistlused poksis. Budapest 1930. Tulemused inglise keeles

Kirjandus
---------

* Rein Pajur. "Poksi lugu". Tallinn 2009. Lk 410

Välislingid
-----------

* "Poksija Oskar Vahtra". Eesti Spordi- ja Olümpiamuuseum, ESM F 105:23/A 1498
* Oskar Vahtra (Valdmanni) sporditulemused
* Haud Tallinna Pärnamäe kalmistul
**Kümnis**, tuntud ka kui **kirikukümnis** oli maks, üks kümnendik saagist/tulust, mida maksti ilmalikule võimukandjale või kirikule.

Tänapäeval on üks tuntumaid kirikukümniseid näiteks Ameerika Ühendriikides Viimse Aja Pühade Jeesuse Kristuse Kirikus – paljud mormoonid maksavad 10% oma sissetulekutest kirikule. Preestriks saamiseks või mormoonide templitesse pääsemiseks on kiriku liikmetel vajalik kümnise maksmine. Mitte osagi kogutud kümnisest ei maksta kiriku ametnikele, seda kasutatakse vaid Viimse Aja Pühade kirikute ehitamiseks ja hooldamiseks, ning mormoonluse laiendamiseks. Ka Brigham Youngi ülikooli Utah's, mis kuulub Viimde Aja Pühadele ning mille õpilased on praktiliselt eranditult (99%) mormooni kiriku liikmed, rahastatakse valdavalt just mormoonide kümnisest, mistõttu on seal näiteks madalam õppemaks kui teistes Ameerika Ühendriikide eraülikoolides.

Vaata ka
--------

* viljakümnis
* tiin (pindalaühik)

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Kümnis** |
**Külvinädalad** olid talurahva elus kevadsuvine periood, mille järgi määrati sobiv külviaeg. Praegu seostatakse perioodi muistse agraarkalendriga.

Eesti alad
----------

19. sajandil aitasid Eestis teadmisi külviajast levitada ja säilitada väljaantavad kalendrid, milles avaldati ka külvinädalad. Külvinädalaid arvestati kas 10, algusega künnipäeval (14. aprill) või 9, algusega jüripäeval (23. aprill). Neid loeti jaanipäevani (24. juuni). Külvinädalaid arvestati tagurpidi, s.t et künnipäeval oli kümnes külvinädal ning jaanipäeval lõppes esimene külvinädal. Kagu-Eestis ja Lätis oli külvinädalaid 14 või 13, kusjuures neid loeti tagasi jaagupipäevast (25. juuli). Külvinädalate erinev arv tulenes eri piirkondade kliimatingimustest.

Külvinädalate üheks osaks olid rohu- või heinanädalad, mil ei olnud soovitatav külvata. Rohunädalad olid enamasti 9. ja 6. külvinädal. Kaera külvati näiteks 9.–7. nädalal, 7. nädalal võis külvata otra ja maha panna kartulit, lina külvati 5. nädalal jne. Üldiselt loeti parimaks külvinädalaks seitsmendat. Pärast neljandat nädalat üldjuhul enam ei külvatud, järelejäänud nädalatel veeti sõnnikut või hariti kesa.

Euroopa
-------

Kevadised külvinädalad olid tuntud ka Põhja-Euroopas ja mujalgi.

Viited
------

1. 1 2  Eesti rahvakultuuri leksikon (2. trükk). 2000. Koostanud ja toimetanud Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 117.
2. ↑  Eesti etnograafia sõnaraamat. 1995. Koostanud Arvi Ränk. Tallinn, AS Pakett trükikoda. Lk 90
Hokilitter
**Hokilitter** ehk **hokiketas** on vulkaniseeritud kummist valmistatud must ketas, mida kasutatakse jäähokis mänguvahendina. 

Standardne hokilitter on must, 1 toll (2,54 cm) paks, 3-tollise (7,62 cm) läbimõõduga ja kaalub 6 untsi (170 grammi). Noortevõistlustel kasutatakse ka siniseid litreid, mille kaal on 4 untsi (113 grammi). Treeningutel kasutatakse löögi tugevuse harjutamiseks ka lillakaspunaseid litreid kaaluga 10 untsi ja teraslitreid kaaluga 2 naela (900 g). 

Hokilitriga mängitakse lisaks jäähokile veel kelguhokit ja allveehokit. Seevastu saalihokit, maahokit ja rulluisuhokit mängitakse palliga.

Rulluisuhokilitter on umbes sama suur kui standardne hokilitter, aga on valmistatud plastist ja sellepärast kergem. Nii nende ülemisel kui ka alumisel pinnal on väikesed ribid, mis vähendavad litri kontakti maaga, võimaldades paremat libisemist ja väiksemat hõõret. Sellega saab mängida ka puidul, asfaldil ja betoonil. Rulluisuhokilitter võib olla põhimõtteliselt ükskõik mis värvi, aga tavaliselt tehakse need eredat, kõige sagedamini punast värvi.

Hokimatši pealtvaatajad (nii kohapeal kui ka televisiooni kaudu mängu jälgijad) kurdavad sageli, et hokilitter on halvasti näha. Selle probleemi leevendamiseks leiutati 1996. aastal Foxtrax – litter, mille sisemuses on elektrooniline asukoha näitamise seadis, mille abil teleülekandes näidatakse litrit sinakalt hiilgavana. Litri söötmisel kuvatakse litrile komeedisaba. Kui litter liigub kiiremini kui 70 miili tunnis (113 km/h), kuvatakse komeedisaba punase värviga. [*viide?*]
**Saksaveske järv** (ka *Saksaveski paisjärv*) on paisjärv Sakala kõrgustiku keskosas Karksi ürgorus, haldusjaotuse järgi Viljandi maakonnas Mulgi vallas Polli külas.

Saksaveske järve pindala on 1,9 ha, keskmine sügavus 1,9 m, suurim sügavus 2,65 m, kaldajoone pikkus 852 m, kõrgus merepinnast 49,5 m. Järv on paisutatud Halliste jõele, järve suubub ka Kutsiku oja. Järv kuulub Lääne-Eesti vesikonda ja Pärnu alamvesikonda. Järv on avalikult kasutatav veekogu.

Järve kaldal kasvab kaitsealune Polli elupuu.

Saksaveske järv on tegevuspaigaks August Kitzbergi jutustuses „Koopavana" (1893) ja kaksikjutustuses „Veli Henn" (1901) ja „Hennu veli" (1904), viimastes kannab järv nime Nõuni järv.

Vaata ka
--------

* Halliste jõgi
* Karksi ürgorg
* Polli küla
* Polli elupuu

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  Saksaveske järv Eesti looduse infosüsteemis (vaadatud 21.08.2016)
2. ↑  Saksaveske järv keskkonnaportaalis (vaadatud 21.08.2016)

Välislingid
-----------

* Saksaveske järv Eesti looduse infosüsteemis
* Saksaveske järv keskkonnaportaalis
Vasil Radoslavov
**Vasil Radoslavov** (27. juuli 1854 – 21. oktoober 1929) oli Bulgaaria peaminister 1886–1887 ja 1913 – 28. november 1918.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Petko Karavelov** | **Bulgaaria peaminister**1886–1887 | Järgnev**Konstantin Stoilov** |
| Eelnev**Stojan Danev** | **Bulgaaria peaminister**1913 – 28. november 1918 | Järgnev**Aleksandǎr Malinov** |

Bulgaaria peaministrid

**Bulgaaria kuningriik:** Burmov | Drumev | D. Cankov | Karavelov | Ehrnrooth | *koht täitmata* | Sobolev | D. Cankov | Karavelov | Drumev | Karavelov | Radoslavov | Stoilov | Stambolov | Stoilov | Grekov | Ivančov | Petrov | Karavelov | Danev | Petrov | Petkov | Stančov\* | Gudev | Malinov | Gešov | Danev | Radoslavov | Malinov | Teodorov | Stambolijski | A. Cankov | Ljapčev | Malinov | Mušanov | Georgiev | Zlatev | Tošev | Kjoseivanov | Filov | Gabrovski\* | Božilov | Bagrjanov | Muraviev | Georgiev

**Bulgaaria Rahvavabariik:** G. Dimitrov | Kolarov | Červenkov | Jugov | Živkov | Todorov | Filipov | Atanasov | Lukanov

**Bulgaaria Vabariik:** Popov | F. Dimitrov | Berov | Indzhova | Videnov | Sofiyanski | Kostov | Sakskoburggotski | Stanišev | Borisov | Rajkov | Orešarski | Bliznaški | Borisov | Gerdžikov | Borisov | Petkov | Donev | Denkov
**Vaux-sur-Sûre** on vald Belgias Valloonia piirkonnas Luxembourgi provintsis.

Asulad
------

Valla osadeks on Hompré, Juseret, Morhet, Nives, Sibret, Vaux-lez-Rosières, Vaux-sur-Sûre (valitsus).

Valla piirides paiknevad veel järgmised asulad: Assenois, Belleau, Bercheux, Chaumont, Chenogne, Clochimont, Cobreville, Grandru, Jodenville, La Barrière, Lavaselle, Lescheret, Losange, Mande-Sainte-Marie, Morhet-Station, Poisson-Moulin, Remichampagne, Remience, Remoiville, Rosières, Salvacourt, Sibret, Sûre, Villeroux.

* 
* 
* 
* 
* St. Bernardi kirikSt. Bernardi kirik

Viited
------

Välislingid
-----------

 Vaux-sur-Sûre – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Koduleht (prantsuse keeles)

Luxembourgi provintsi vallad

* Arlon
* Attert
* Aubange
* Bastogne
* Bertogne
* Bertrix
* Bouillon
* Chiny
* Daverdisse
* Durbuy
* Erezée
* Étalle
* Fauvillers
* Florenville
* Gouvy
* Habay
* Herbeumont
* Hotton
* Houffalize
* La Roche-en-Ardenne
* Léglise
* Libin
* Libramont-Chevigny
* Manhay
* Marche-en-Famenne
* Martelange
* Meix-devant-Virton
* Messancy
* Musson
* Nassogne
* Neufchâteau
* Paliseul
* Rendeux
* Rouvroy
* Sainte-Ode
* Saint-Hubert
* Saint-Léger
* Tellin
* Tenneville
* Tintigny
* Vaux-sur-Sûre
* Vielsalm
* Virton
* Wellin