recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Grigori Štern
**Grigori Štern** (vene Григорий Михайлович Штерн; 6. august (vkj 24. juuli) 1900 Smila, Kiievi kubermang (tänapäeval Tšerkassõ oblast, Ukraina) – 28. oktoober 1941 Kuibõšev) oli juudi rahvusest Nõukogude sõjaväelane.

Grigori Štern oli pärit arsti perekonnast. 1918. aastal lõpetas ta gümnaasiumi. Punaarmees oli ta alates 1919. aastast. Samal aastal astus ta Venemaa Kommunistlikku (bolševike) Parteisse. Venemaa kodusõjas oli ta 2. Ukraina laskurdiviisi 1. diviisi staabi sõjakomissar, 46. laskurdiviisi ratsaväedivisjoni sõjakomissar ja sama diviisi poliitosakonna juhataja. Ta osales lahingutes Lõunarindel. 1920–1923 oli ta mitmetel juhtivatel ametikohtadel. 1923. aasta detsembrist kuni 1924. aasta oktoobrini osales Kesk-Aasias võitluses bašmatside vastu. Alates 1924. aasta oktoobrist oli Valgevene sõjaväeringkonnas 7. ratsaväediviisi poliitkomissar ja alates 1925. aasta aprillist sõjakomissar. 1926. aastal lõpetas ta Frunze-nimelise Sõjaväeakadeemia juures kõrgema juhtkonna täienduskursused ja 1929. aastal sama õppeasutuse idateaduskonna. 1926. aasta juulist kuni 1927. aasta oktoobrini oli ta 9. Putilovi ratsaväepolgu 2. ratsaväediviisi komandör ja sõjakomissar.

Aastatel 1931–1933 oli Štern kaitse rahvakomissari Kliment Vorošilovi sekretär. 1933–1935 oli ta kaitse rahvakomissari asjadevalitseja. 20. novembril 1935 sai ta diviisikomandöri auastme. 1937. aasta jaanuarist kuni 1938. aasta aprillini osales ta nõunikuna Hispaania kodusõjas.

Alates 1938. aasta maist oli Grigori Štern Kaug-Ida rinde staabiülem. 1938. aasta augustis oli ta 39. laskurkorpuse komandör ja juhtis võitlust Jaapani vägede vastu Hassani järve piirkonnas. 1938. aastal sai ta korpusekomandöri auastme. 1938. aasta sügisest kuni 1939. aasta juunini oli ta Üksiku punalipulise Kaug-Ida armee juhataja. 1939. aastal juhtis ta Nõukogude ja Mongoolia vägesid Halhõn goli lahingus. 29. augustil 1939 anti talle Nõukogude Liidu kangelase aunimetus. Talvesõjas juhtis Štern 8. armeed. 5. juunil 1940 anti talle kindralpolkovniku aukraad. Alates 1940. aastast oli ta Kaug-Ida rinde juhataja. 1941. aasta jaanuarist kuni juunini oli ta NSV Liidu õhukaitsevägede peavalitsuse juhataja. Alates 1937. aastast oli ta NSV Liidu Ülemnõukogu saadik. Aastatel 1939–1941 oli ta Üleliidulise Kommunistliku (bolševike) Partei Keskkomitee liige.

Grigori Štern arreteeriti 7. juunil 1941. Teda süüdistati spionaažis ja osaluses sõjaväelises vandenõus. Ta lasti Lavrenti Beria korraldusel ilma kohtuta maha. Štern rehabiliteeriti postuumselt 1954. aastal.

Viited
------

1. ↑  Штерн Григорий Михайлович Герои страны
2. ↑  ШТЕРН Григорий Михайлович Энциклопедия Всемирная история
3. ↑  Штерн Григорий Электронная еврейская энциклопедия
4. ↑  Штерн Григорий Михайлович + 28.10.1941 Расстрелянное поколение. Или. 37-й и другие годы. Биографический справочник
**Kiiu vald** (saksa keeles *Gemeinde Kyda*) oli vald Kuusalu kihelkonnas Harju kreisis ja Harju maakonnas aastatel 1891–1939. Vallamaja asus Kiiu külas.

Eesti haldusjaotus 1925. aastal
Kiiu-Loo-Kuusalu vald (saksa keeles *Kyda-Neuenhoff-Pastorat Kusal*) moodustati 1866 ja 1891. aastal eraldus Loo, mis liideti Kolga vallaga.

Kuusalu kihelkonna Kiiu-Loo-Kuusalu valda kuulusid Kiiu mõis, Kuusalu kirikumõis ja Loo mõis.

1891. aastal liideti vallaga Valkla vald ja moodustati Kiiu vald.

Kuusalu kihelkonna Kiiu valda kuulusid Kiiu mõis, Kuusalu kirikumõis, Pedassaare mõis, Valkla mõis.

Algul töötas Kiiu vallavalitsus mõisas. Kiiu esimene koolmeister hakkas täitma ühtlasi vallakirjutaja kohustusi.

1900. aastal valmis paekivist vallamaja Pirsallika külas, kooli vastas Rihumäe‒Salmistu tee ääres. 1929. aastal kolis vallavalitsus sealt Kiiu mõisa ja senine vallamaja jäi kooli kasutusse.

1939. aasta valdade reformiga liideti Kiiu ja Kodasoo vald Kuusalu vallaks.

Viited
------

1. ↑  Kiiu vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917
2. ↑  Maa-ameti kaardirakendused
3. ↑  Kiiu-Loo-Kuusalu vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917
4. 1 2 3  Kiiu Lugu Kiiu kodulet (vaadatud 23. veebruaril 2014)
Tartu Karlova Kool**Tartu Karlova Kool** on põhikool Tartus Karlova linnaosas.

Varasemad nimed olid **Tartu 7. Keskkool** (1995. aastani) ja **Tartu Karlova Gümnaasium**. Aastatel 2011–2014 toimus üleminek gümnaasiumist põhikooliks ning 2014. aastast kannab kool praegust nime.

2005. aastal oli koolis 975 õpilast. 2013. aastal õppis koolis 627 õpilast. 2019. aastal õppis koolis 569 õpilast. 

Aastail 1977–2015 oli Karlova Gümnaasiumi direktor Undel Kokk, 2015. aastast Toomas Liivamägi ja 2016. aastast Heidi Kiuru. 2022. aastast on direktor Krista Andreson.

Karlova koolis on võetud kasutusele 90-minutised tunnid.

Endisi ja praegusi õpetajaid
----------------------------

ENDISI:

* Hillar Palamets
* Tiit Naarits
* Lennart Jõela
* Uno Uiga
* Maaja Nagel

PRAEGUSI:

* Ulve Pedastik
* Külli Maleva
* Sander Tamm
* Vilve Maide
* Annelii Traks
* Epp Pärn
* Agnes Allabert
* Ako Rääbis

Vaata ka
--------

* Tartu Neidudekoor Kurekell
* Tartu poistekoor

Viited
------

1. ↑
2. ↑  Karlova kooli uueks direktoriks saab Krista Andreson tartu.ee, 19. august 2022

Välislingid
-----------

* Tartu Karlova Kooli koduleht
* Tartust kaob veel kaks gümnaasiumi, 27. september 2011
**Ādolfs Alunāns** (vanas kirjaviisis: Adolf Allunan; 11. oktoober 1848 Jelgava – 5. juuli 1912 Jelgava) oli läti näitleja, lavastaja ja näitekirjanik, keda kutsutakse "Läti teatri isaks".

Ta sündis aastal 1848 Jelgavas, ta lõpetas Jelgava poeglaste gümnaasiumi. Aastatel 1866–1869 oli ta näitleja saksa teatrites Tartus, Tallinnas, Narvas ja Peterburis.

Aastal 1870 kutsuti ta Riia Läti Seltsi teatri juhatajaks. Aastani 1885 juhtis ta Riia Läti teatrit, kirjutades näidendeid ja populariseerides teatrikunsti, oli ka lavastaja ja näitleja. Pärast aastat 1885 organiseeris ta oma rändtrupi, andes etendusi üle Läti. Aastal 1894 asutas ta Jelgavas Alunānsi teatri ja juhtis seda aastani 1904. Ta lõi esimese Läti teatritrupi, oli selle repertuaari autor. Tema käe all on laval oma karjääri alustanud mitmed märkimisväärsed näitlejad, sealhulgas Anna Brigadere-Maija, Berta Rūmniece, Jūlija Skaidrīte, Teodors Valdšmits. Populaarsed olid ka Alunānsi kupleed, mida ta nii komponeeris kui ka esitas.

Ta tegeles ka ajakirjanduse ja satiiriga. Aastatel 1892–1912 koostas ta "Zobgala kalendri". Tema satiirilistest ja humoorikatest teostest on ilmunud mitu trükki. Kirjutas lugusid, luuletusi, följetone ja biograafilisi mõtisklusi. Ta on tõlkinud näidendeid, jutte ja romaane.

Aastal 1968 avati Jelgavas Alunānsi memoriaalmuuseum.

Isiklikku
---------

Tema vend Nikolajs Alunāns (1859–1919) oli muusik, onu Juris Alunāns oli läti luuletaja, publitsist ja keeleteadlane ning üks noorlätlaste juhte, onu Indriķis Alunāns oli läti ajakirjanik ja samuti üks noorlätlastest.
**Aado Lüüs** VR II/3 (kuni 5. augustini 1936 **Adolf-Voldemar Lüüs**; 18. september 1896 Vana-Antsla vald, Võrumaa – 16. veebruar 1980 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (kolonelleitnant, 1938). 

Ta osales Vene sõjaväe koosseisus Esimeses maailmasõjas, 1918–1919 oli Karula ja Petseri algkooli õpetaja. 

Osales Vabadussõjas Scouts-rügemendis, sai 24. mail 1919 Irboska lahingus haavata. 1920 ülendati alamkapteniks ning arvati reservi. 

1921–1923 õppis Tartu Ülikooli põllumajandusteaduskonnas. 

Alates 1923. aastast teenis Eesti piirivalves, alates 1. jaanuarist 1928 Siseministeeriumi Piirivalvetalituse Tallinna jaoskonna ülem. 

Teises maailmasõjas teenis ta Punaarmees. Pärast Teist maailmasõda oli muuhulgas Tallinna Polütehnilise Instituudi õppejõud ja 1949–1951 Tallinna loomaaia direktor. 

26. detsembril 1922 abiellus Marta Bekkeriga (lahutati 16. aprillil 1932). Hiljem abiellus ta Amarta-Rosalie Kasega, tütar Maret (1934).

Kirjandus
---------

* Eesti ohvitserid ja sõjandustegelased. III kogumik. Sentinel, Tallinn 2003. Lk. 42–44.
**BMW M57** on reasasetusega kuuesilindriline diiselmootor, mida hakati tootma 1998. aastal Austrias Steyri mootoritehases.

Kirjeldus
---------

M57 on vesijahutusega ja turboga ülelaetud kuuesilindriline mootor, millel on ühisanum *(common rail)* sissepritse. Paljud omadused ja tunnused on sarnased eelkäijale M51 ja tootmise jooksul modifitseeriti seda mootorit kaks korda. Esimese M57 ja TÜ (Technische Überarbeitung = tehniline uuendus) plokk ja plokikaas on tehtud sepistatud rauast, TÜ2 uuendusega mootoriplokk on tehtud alumiiniumist. Veel muudeti TÜ2 uuendusega põlemiskambri kuju.

Pihustusrõhk 2,5-liitrisel mootoril on 1350 baari, kuid teised mudelid kasutavad 1600-baarist rõhku. Kütuse pihustamiseks on kasutusel magnetilise tööpõhimõttega pihustid. TÜ2 mootorites on teist tüüpi pihustid. Pihustussüsteem on toodetud Boschi poolt ja on juhitud Bosch DDE 5 mootoriaju poolt. M57 mootor kasutab üht Garrett GT2556V turbot koos vahejahutiga. M57 TÜ kasutab Garrett GT2260V turbot ja vahejahutit. M57D30TÜTOP kasutab BorgWarner KP39 turbiini kõrge rõhuga ja K26 turbiini madala rõhuga turboülelaadimiseks.

Mootori surveaste on vahemikus 16,5:1–18:1 ja võimsamad M57 mootorid, millel on rohkem kui üks turbo, on väiksema surveastmega. Iga silindri kohta on kaks sisse- ja väljalaskeklappi ning mootoril on kaks kettajamiga nukkvõlli. Mootori pöörete piiraja on seatud 4750 p/min.

Tehniline informatsioon
-----------------------

| Mootor | Silindri ⌀ × kolvikäik | Töömaht | Võimsus | Pöördemoment | Aasta |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| M57D25 | 80 × 82,8 mm | 2497 cm3 | 120 kW @ 4000 p/min | 350 Nm @ 2000–2500 p/min | 2000 |
| M57D25TÜ | 84 × 75,1 mm | 120 kW @ 4000 p/min | 400 Nm @ 2000–2750 p/min | 2004 |
| 130 kW @ 4000 p/min |
| M57D30 | 84 × 88 mm | 2926 cm3 | 135 kW @ 4000 p/min | 390 Nm @ 1750–3200 p/min | 1998 |
| 410 Nm @ 2000–3000 p/min |
| 142 kW @ 4000 p/min | 410 Nm @ 1750–3000 p/min | 2000 |
| M57D30TÜ | 84 × 90 mm | 2993 cm3 | 150 kW @ 4000 p/min | 410 Nm @ 1500–3250 p/min | 2003 |
| 160 kW @ 4000 p/min | 500 Nm @ 2000–2750 p/min | 2002 |
| 200 kW @ 4400 p/min | 560 Nm @ 2000–2250 p/min | 2004 |
| M57D30TÜ2 | 145 kW @ 4000 p/min | 400 Nm @ 1300–3250 p/min | 2006 |
| 170 kW @ 4000 p/min | 500 Nm @ 1750–3000 p/min | 2005 |
| 520 Nm @ 2000–2750 p/min | 2005 |
| 173 kW @ 4000 p/min | 500 Nm @ 1750–3000 p/min | 2007 |
| 520 Nm @ 2000–2750 p/min | 2007 |
| 210 kW @ 4400 p/min | 580 Nm @ 2000–2250 p/min | 2006 |

Viited
------

1. 1 2  "Die BMW-Sportdiesel"
2. 1 2 3  "BMW E60"
3. ↑  "BMW M57 Straight-6 Diesel engine"
4. 1 2 3  "Valve Train Components and Cylinder Heads" Alates lk 255
5. ↑  "BMW M57D30 Engine"
Kiievi metroo
Metroo kaart
**Kiievi metroo** (ukraina *Київський метрополітен*, vene *Киевское метро*) on Kiievis alates 1960. aastast töötav metroo. Kiievi metrool on 3 liini ja 52 jaama. Metroo kogupikkus on 67,56 kilomeetrit. Päevas kasutab metrood üle 1,32 miljoni reisija, mis on 42,5% Kiievi 3,25 miljonist inimesest.

Kiievi metroosüsteemis asuv peatus Arsenalna on maailma kõige sügavamal asuv metroopeatus, asudes 105,5 meetri sügavusel allpool maapinda.

Sõjaaegne kasutus
-----------------

Kiievi metroo 52 jaamast 47 on ehitatud pidades silmas võimalikku külma sõja aegset vajadust pommivarjendite järele tuumasõja puhkedes.[en]

2. märtsil 2022 leidis Kiievi linnapea sõnul Venemaa kallaletungi ajal (Kiievi lahing) metroost pommivarju kuni 150 000 kiievlast.

Viited
------

1. ↑  Kramer, Andrew E. and Lynsey Addario. "15,000 Are Sheltering in Kyiv's Subway." The New York Times. The New York Times, March 2, 2022. Link Arhiiviversioon.

Välislingid
-----------

 Kiievi metroo – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Офіційний сайт КП «Київський метрополітен».
Kroonuaia sild
Droonivideo Emajõest, kus näha ka Kroonuaia sild
**Kroonuaia sild** on sild Tartus. See ületab Emajõge ning ühendab Kroonuaia ja Sauna tänavat.

Ajalugu
-------

Kroonuaia tänava otsa kohale paigaldati 1945. aastal puitpontoonsild, mis 1956. aastal asendati raudpontoonsillaga. Tegemist oli autosillaga, millest sõitsid üle ka bussid, samas oli see jõelaevade jaoks piisavalt kõrge. 1970. aastate alul sild lagunes ja selle asemele rajati jalakäijatele mõeldud lahtikäiv pontoonsild. Jalakäijate sild avati jõelaevade läbilaskmiseks ja kevadise jäämineku ajal. Sild lagunes 1989. aastal ja seda enam ei taastatud.

Kroonuaia sild 2008. aastal
Kroonuaia sild 2010. aasta suurvee ajal

Ehitamine
---------

Raudbetoonsilda hakati ehitama 1996. aasta alguses. Silla projekteeris Anatoli Petrov Peterburist ja ehitas K-Most.

Sild avati liikluseks 5. detsembril 1996.

Sild on kaherealine ja 89 meetrit pikk. Sild läks linnale maksma 16,2 miljonit krooni.

Viited
------

1. ↑  Romeo Metsallik Tartu sillad (I) Tartu linna kodulehel (vaadatud 27. juunil 2020)
2. ↑  Pontoonsild Emajõe Nupuklubi, 12. november 2006
3. ↑  Rein-Matti Laarmaa: Pontoonsild Tartu linna koduleht, 19. oktoober 2005
4. ↑  Argo Taal: "Tartus avati Kroonuaia sild" Postimees, 6. detsember 1996

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Kroonuaia sild** |

| * v
* r
Tartu sillad |
| --- |
| Emajõge ületavad sillad | 
Kroonuaia sild **·**  Vabadussild **·**  Kaarsild **·**  Rahu sild **·**  Turusild **·**  Sõpruse sild **·**  Ihaste sild |
| Ajaloolised sillad | 
Kivisild **·**  Raudsild |
| Toomemäel asuvad sillad | 
Inglisild **·** Kuradisild |
| Muud sillad | 
Riia tänava raudteesild **·** Vaksali sild **·** Variku viadukt |
**Aivaras Abromavičius** (sündinud 21. jaanuaril 1976 Vilniuses) on endine leedu ettevõtja ja leedu rahvusest Ukraina poliitik ning majandustegelane.

Varasem elu
-----------

Ta sündis aastal 1976 Vilniuses. Ta sai aastal 1988 Nõukogude Liidu meistriks korvpallis Leedu NSV laste võistkonna koosseisus. Aastal 1993 asus ta Eestisse, et õppida Concordia Ülikoolis; ta sai esimesel aastal õppimiseks stipendiumi Sorosi Fondilt. Hiljem oli ta õppemaksust vaba, kuna ta treenis ülikooli mees- ja naiskonda korvpallis. Ta lõpetas Concordia Ülikooli (en) Wisconsini osariigis.

Ta asus aastal 1996 tööle Hansapanka, aastal 1998 sai ta sama panga väärtpaberite osakonna juhatajaks. Aastal 1999 asus ta elama Rootsi, aastal 2002 asus tööle firmasse "East Capital". Aastal 2005 asus ta elama Moskvasse, aastal 2008 Kiievisse.

Ukraina poliitikas
------------------

Ta oli alates 2. detsembrist 2014 Ukraina majandusarengu- ja kaubandusminister. 3. veebruaril 2016 astus ta ametist tagasi, väites, et tema katseid reforme läbi viia on tõkestatud. 9. aprillil 2019 avaldas presidendikandidaat Volodõmõr Zelenskõi kampaaniameeskond, et nende nõunike seas on Ukraina endine majandusminister Abromavičius ja endine rahandusminister Oleksandr Danõljuk.

Ukraina majanduses
------------------

### Ukroboronpromis

12. juunil 2019 määras president Zelenskõi Abromavičiuse riikliku kontserni Ukroboronprom järelevalvenõukogu liikmeks. 2019. aasta juuni lõpus teatas ta, et Ukroboronpromis tehakse lähiajal suuremad kaadrimuudatused. 30. augustil 2019 määras president oma ukaasiga Abromavičiuse Ukroboronpromi peadirektoriks.

Isiklikku
---------

Ta on abielus, tema abikaasa Jekaterina Rõbatšenko on ukrainlanna, neil on kolm last.

Viited
------

1. ↑  Ministri tagasiastumisteade tekitas Ukrainas poliitilise tormi, sõna võttis ka USA välisministeerium, ERR uudised, 4.02.2016
2. ↑  Команда Зеленского назвала своих экспертов и советников - Lb.ua, 09.04.2019 (vaadatud: 09.04.2019)
3. ↑  Ex-trade minister joins defence concern's supervisory board - Lb.ua, 12.06.2019 (vaadatud: 14.06.2019)
4. ↑  Абромавичус анонсировал кадровые чистки в Укроборонпроме - Liga Novosti, 24.06.2019 (vaadatud: 24.06.2019)
5. ↑  УКАЗ ПРЕЗИДЕНТА УКРАЇНИ №641/2019: Про призначення А.Абромавичуса генеральним директором Державного концерну "Укроборонпром", 30.08.2019
**Tallinna Aleksander Nevski kalmistu kirik** oli kirik, mis asus Tallinnas Aleksander Nevski kalmistul. Seda kasutas Tallinna Aleksander Nevski kalmistu kogudus.

Tallinna kaupmehed Aleksandr Jermakov ja Ivan Germanov lasksid kalmistule ehitada Aleksander Nevskile pühitsetava väikese kivikiriku. Projekti tegi arhitekt Christoph August Gabler. Kalmistu kirik oli ainulaadne Tallinnas tollele ajastule võõraste nn sibulkuplite poolest, teised sibulkupliga õigeusu kirikud ehitati Tallinna palju hiljem. Kiriku ehitamise pidulik algus oli 11. juunil (vkj) 1854 ja pühitsemine oli 20. märtsil (vkj) 1856. Pühakojas tegutses ligi paari tuhande liikmeline eesti ja vene rahvusest õigeusklike kogudus.

Kirik hävis Teises maailmasõjas märtsipommitamisel Nõukogude Liidu pommirünnaku ajal 9. märtsil 1944. Sellest jäi alles vaid üks jumalateenistusraamat ja ikoon, mida säilitatakse Liivalaia tänaval asuvas Tallinna Kaasani Jumalaema kirikus. 

2000. aastal püstitati kiriku altari kohale valgest dolokivist mälestusrist.

Viited
------

1. ↑  Kalmar Ulm (9. märts 2018). "Märtsipommitamise varju jäänud nüansid: ajaloolane Kalmar Ulm näitab kultushooneid, mida tänapäeva Tallinnast enam ei leia". *Postimees*. Vaadatud 17. märts 2018.

Kirjandus
---------

* Vladimir Berens. "Кладбищенский приход". // Историко-статистическое описание церквей и приходов Северо-Западных епархий. Часть 2, Эстонская епархия. Tallinn 1974. Käsikiri TLÜAR *Baltica* kogus, Msc K1-593/I, II. Leht 367
* "Aleksander Nevski kalmistu kirik". // Entsüklopeedia Tallinn 1 (A-M). Eesti Entsüklopeediakirjastus. Tallinn 2004. Lk 17

Välislingid
-----------

* Aleksander Nevski kalmistu tutvustus Eesti kalmistute registris
***Mono no aware*** (jaapani keeles もののあはれ 'asjade liigutavus, nukrus, paatos') on jaapani kultuurile eripärast esteetikat iseloomustav mõiste, mille võttis kasutusele ja põhjendas esimesena filoloog Motoori Norinaga. Mõiste on tihedalt seotud budistliku arusaamaga mööduvusest (jaapani keeles 無常 *mujō* 'mittepüsimine'), mille teatud viisil tunnetamisega kaasneb vastav esteetiline hoiak. Norinaga väitel on selline õigesti välja arendatud esteetiline hoiak aluseks ka eetilisele seadumusele.

*Mono no aware'*t on võrreldud lääne kultuuri mõistega *lacrimae rerum*.

Norinaga võttis mõiste kasutusele kritiseerides oma aja õpetlaste filoloogilisi seisukohti Jaapani varasema kirjanduse uurimisel, mille puhul lähtuti sageli Hiina kirjamärkide analüüsist. Norinaga leidis, et Kojiki jt vanemate allikate tõlgendamisel tuleb lähtuda algsest häälduslikust jaapani keelest ning mitte tuua Hiina kirjamärkide näol sisse võõrast elementi. Selle tulemusena mõtestas ta ümber varasemate autorite arusaama *aware* mõistest ning leidis, et see on keskne rahvaluules väljenduvat ehtjaapanlikku hoiakut kandev mõiste. *Mono no aware* on olulisel kohal nt "Prints Genji loos", aga esineb esteetilise standardina juba kõige varasemates rahvaluulekogumikes.

Filosoofilises mõttes vastandus Norinaga hiinapärasele luulekäsitlusele, mis eeldas, et luules väljendatakse ratsionaalset mõtet, kuid pannakse see laulu vormi. Norinaga pidas primaarseks aga just häält ja laulu, mis eelneb tahtlikule (jp k 志 *kokorozashi*) mõttele. Hääl moodustab Norinaga arvates looduses teatud loomulikud mustrid, mida luuletaja tabab *mono no aware* kaudu ning paneb need sõnalisse vormi. Plaanipärasele mõtteluulele vastandas ta vahetust kogemusest (jp k 直く *nahoku*) lähtuvat luuletamist, kuid ei pidanud vahetu kogemuse all silmas mitte otsest ümbritseva kogemust, vaid kestva algupärase jumaluste maailma (jp k 神世 *kamiyo*) kogemust tänapäevas.

Kuigi *mono no aware* oli Norinaga poolt mõeldud vabana hiinapärasusest, on siiski alust arvata, et seda mõistet poleks olnud võimalik niimoodi määratleda ilma Hiinast pärit traktaatideta luule teemal. Ka võib eeldada, et hääle fundamentaalsuse rõhutamine on seotud budismi *shingon*i sekti õpetustega, millest Norinaga Keichū luulekäsitluste kaudu osa sai.

Arvatakse, et *mono no aware* väljendub muuhulgas ka Jaapanis tavaks olevas kevadises kirsiõite vaatamises (jp k 花見 *hanami*) ja sügiseses lehtede värvumise vaatamises (jp k 紅葉 *momiji*). Kunstis peetakse *mono no aware* tunnetust väljendavaks nt Yasujirō Ozu filme, Yasunari Kawabata raamatuid jpm.

Vaata ka
--------

* Mottainai
* Wabi-sabi

Välislingid
-----------

* Munk Saigyō värsside tõlkeid luuleajakirja "Ninniku" Jaapani vihikus
**Artur Salf** (ees- ja perekonnanime rööpvormid: **Arthur** ja **Salv**, 4. november 1873 Veriora vald, Võrumaa – 22. august 1937 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane, -teadlane ja -ajaloolane.

Elulugu
-------

Artur Salf oli talupidaja poeg.

Ta lõpetas 1896 Peterburis jalaväe junkrukooli ja 1906 Nikolai Kindralstaabi Akadeemia. 

Teenis tsaariarmees, sai 1915 polkovniku auastme. Oli 1914–1916 Vene I armee juhataja kindral Paul von Rennenkampfi käsundusohvitser ja armee luureosakonna ülem, 1916. aastast 143. jalaväepolgu, 36. jalaväediviisi ja XIX korpuse ülem. 21. novembril 1917 ülendati kindralmajoriks. Jaanuaris 1918 juhatas ajutiselt 3. armeed, sama aasta veebruaris astus Vene vabatahtlike armeesse, kus teenis staabiohvitserina. 

Naasis Eestisse (Konstantinoopoli kaudu) novembris 1921. Oli 1921–1922 sõjaministri kindralmajor Jaan Sootsi vanem käsundusohvitser (algul polkovniku, hiljem koloneli auastmes), 1923–1927 Eesti Sõjakooli õppejõud ning (samal aastal moodustatud) Sõjaväe Ühendatud Õppeasutuste (aastast 1925 Kõrgem Sõjakool) ülema abi õppetöö alal ja taktika õppejõud. 1927–1928 sõjaministri kindralmajor Nikolai Reeki käsundusohvitser, aastast 1928 erus.

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkond: Vene väejuhatuse strateegia ja taktika I maailmasõjas. 1932 ilmunud venekeelses raamatus "Relvastatud võitluse peamine seadus ja printsiibid. Tannenbergi katastroof ja selle süüdlased" analüüsis lahingu käiku, lükates ümber varasemad väited, nagu põhjustanuks lüüasaamise kindral Rennenkampfi juhitud I armee "aeglane pealetung", ning tõestas, et lahingu kaotamise tegelikeks põhjusteks olid Loodearmee juhataja Jakov Žilinski ebapädev pealetungiplaan, Vene II armee juhataja Aleksandr Samsonovi vead vägede juhtimisel, samuti II armee luureosakonna (ülem Eestist pärit polkovnik Dmitri Lebedev) puudulik töö.

Teoseid
-------

* Основной закон и принципы вооруженной борьбы. Катастрофа Танненберга и ее виновники. Tallinn, 1932.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide.
2. ↑

Kirjandus
---------

* Erukolonel Artur Salf. // Sõdur 35 (1937), 855
* Elango, Õ. Ruusmann, A. Siilivask, K. Eesti maast ja rahvast. Maailmasõjast maailmasõjani. Tallinn, 1998, 12–14
* Eesti soost kindralid. Teatmik. Koost H. Jõgi. Tallinn, 1999, 22
* Kröönström, M. Tsaariarmees teeninud eesti soost ohvitseride sotsiaalsest päritolust. // AA (2000) 3, 43–50
* Eesti ohvitserid ja sõjandustegelased. II. Tallinn, 2002, 98.
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

Välislingid
-----------

* Ohvitseride andmekogu

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
Erameeskondade programmi embleem alates 2014. aastast
**Erameeskondade programm** (*Commercial Crew Program*, **CCP**) on NASA programm, mille raames pakuvad erafirmad NASAle lepingu alusel mehitatud lende Rahvusvahelisse Kosmosejaama.

Esimene firma, mis hakkas erameeskondade programmi raames missioone korraldama oli SpaceX, mille kosmoselaev Crew Dragon alustas lende 2020. aastal. Pärast 2022. aastat peaks programmi raames hakkama lende pakkuma ka Boeing, mis kasutaks selleks CST-100 Starlinerit. NASA on Boeingult tellinud kuus mehitatud missiooni ja SpaceX-ilt neliteist, mis peaksid katma vajalikud lennud kuni 2030. aastani.

Lepingute kohaselt kuuluvad kosmoselaevad firmale ning firma vastutab ka laevade käituse eest. Iga missiooni meeskonda kuulub neli astronati ning võimalik on ka viienda astronaudi määramine missioonile. Stardid toimuvad iga kuue kuu tagant ning üks kosmoselaev on jaamas kuus kuud.

Viited
------

1. ↑  "Mehitatud erakosmoselendude ajastule rajab teed NASA erameeskondade programm". *Delfi Forte*. Vaadatud 22. oktoober 2022.
2. ↑  "Commercial Crew Program - Essentials". *NASA*. Vaadatud 22. oktoober 2022.
Vizla mõis 1904. aasta kaardil. Väljavõte kaardilt "Wegekarte des Walkschen Kreises mit den Kirchspiels- und Gutsgrenzen" (1904). Mõisa valdused on kaardil tähistatud numbriga 51
**Vizla mõis** (saksa keeles *Friedrichshof*, varem *Wissel*, läti keeles *Vizlas muiža*) oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Palsmane kihelkonnas. Praeguse haldusjaotuse järgi asub mõisakompleks Läti Smiltene piirkonnas Grundzāle vallas Vizla külas.

Ajalugu
-------

Algselt oli tegemist Mālmuiža mõisale ja Sinole mõisale kuuluva lahustükiga, mis oli Rosenite valduses. Poola võimu ajal sai sellest iseseisev mõis, mille Fromhold Patkul 1627. aastal Hans Brinckenile pantis. Mõisate reduktsiooni käigus läks see koos Palsmane mõisaga riigi valdusse.

Tänapäevane mõis kujunes XIX sajandil Palsmane mõisa karjamõisast.

Karjamõisad
-----------

Mõisa koosseisu kuulus mitu karjamõisa: *Daugul*, *Neuhof*, Tūlas (*Thule*) ja Vicburga (*Würzburg*).

Viited
------

1. ↑  Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 387.

Kirjandus
---------

* Stryk, Leonhard von. *Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands*. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885. Lk 387 .

Palsmane kirik
Palsmane kihelkond

**Kirik**: Palsmane kirik  

**Pastoraat**: Palsmane kirikumõis  

**Peamõisad**: Mēri mõis | Palsmane mõis | Rauza mõis | Vizla mõis  

**Karjamõisad**: Ahsiti mõis | Cecili mõis | Dauguli mõis | Duckerni mõis | Lazdiņi mõis | Latase mõis | Mālejase mõis (Palsmane) | Mālejase mõis (Rauza) | Neuhofi mõis | Rauselei mõis | Tūlase mõis | Vicburga mõis | Vijspuķe mõis | Vilciņši mõis
Nagliena mõis 1904. aasta kaardil. Väljavõte kaardilt "Wegekarte des Walkschen Kreises mit den Kirchspiels- und Gutsgrenzen" (1904). Mõisa valdused on kaardil tähistatud numbriga 62
**Nagliena mõis** (saksa keeles *Wassilissa*, läti keeles *Naglienas muiža*) oli rüütlimõis (fideikomiss) Liivimaal Valga kreisis Gulbene kihelkonnas. Nagliena mõisa hooned on arhitektuurimälestistena kohaliku kaitse all (kõrts, ait, häärber). Tänapäeval asub Lätis Gulbene piirkonnas Beļava vallas Naglene külas.

Mõisa suurus
------------

Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal koos Beļava mõisaga 9 ja 3/8 adramaad, sellele allus 331 mees- ja 359 naishinge.

Agraarreformi eel aastal 1920 kuulus mõisale 1285 hektarit maad.

Karjamõisad
-----------

Aastal 1816 kuulus mõisale üks karjamõis: *Feodorowa*, hiljem *Fedorowka*.

Viited
------

1. ↑
2. ↑  Bienestamm, H. von. Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner, 1826, lk 282.

Gulbene kirik
Gulbene kihelkond

**Kirik**: Gulbene kirik  

**Mõisad**: Gulbene kirikumõis | Beļava mõis | Blome mõis | Jaungulbene mõis | Krapa mõis | Litene mõis | Nagliena mõis | Stāmeriena mõis | Valme mõis | Vana-Gulbene mõis
Peep Talving

|  |
| --- |
|  **Vehklemine** |
| Riik |  | Eesti |
|  |
| 113. koht | 1993 | espadron(individuaalselt) |
| 15. koht | 1993 | espadron(meeskondlikult) |

**Peep Talving** (sündinud 14. detsembril 1965 Haapsalus) on eesti arst (traumakirurg) ja arstiteadlane ning endine vehkleja.

Elulugu
-------

Ta alustas meditsiiniõpinguid Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonnas ja jätkas Rootsis Karolinska Instituudis. Meditsiiniteaduste doktor traumakirurgia alal (2006, Karolinska Instituut). 

Ta töötas New Yorgi Bronx Municipal Hospitalis USA-s ja seejärel Groote Schuur Hospitalis Kaplinnas Lõuna-Aafrikas. Pärast seda tegeles ta õpetamise, ravimise ja teadustööga taas USA-s Los Angeleses Los Angelese maakonna- ja Lõuna-California Ülikooli haiglas. 

2013. aasta oktoobris naasis Talving Eestisse ning asus tööle nii Põhja-Eesti Regionaalhaiglas, Tartu Ülikooli Kliinikumis kui ka Tartu Ülikoolis.

15. oktoobril 2018 alustas ta tööd Põhja-Eesti Regionaalhaigla juhatuse liikme-ülemarstina. Tema 5-aastane ametiaeg selles ametis lõpeb 15. oktoobril 2023 kuna uueks tähtajaks ta ei kandideerinud.

Teadustöö
---------

Tema artikleid on ilmunud maailma teadusajakirjades, lisaks on ta kirjutanud oma kogemustest peatükke traumakirurgide käsiraamatutesse ja ennekõike hinnatakse[*viide?*] tema teadmisi teravtraumade alal.

Liikmesus
---------

* Ameerika Kirurgide Liit
* Ameerika Traumakirurgide Liit

Vehklejana
----------

Ta võitis aastatel 1992–1994 Rootsi meistrivõistlustel Stockholmi Politsei Spordiseltsi ridades espadroni individuaalvõistluses kolm kuldmedalit.

Ta võistles 1993. aastal Essenis vehklemise maailmameistrivõistlustel Eesti espadronikoondise koosseisus.

Tunnustus
---------

* 2020 Tartu Ülikooli aumärk

Isiklikku
---------

Tema vanemad on naistearst Heli Talving ja kirurg Tõnu-Teet Talving, tema vanem vend Jaak Talving juhatas Lääne-Tallinna Keskhaigla kirurgia- ja anestesioloogiakliinikut. Tal on kaks tütart ja üks poeg.

Viited
------

1. ↑  Villu Päärt: "Miks tuli tippkirurg Peep Talving Ameerikast tagasi?" Eesti Ekspress, 25. märts 2015.
2. ↑  "Peep Talving sai PERH-i ülemarstiks". ERR, 2. oktoober 2018.
3. ↑  Rootsi meistrivõistlused vehklemises. Espadroni individuaalvõistlus Rootsi keeles.
4. ↑  "Tartu Ülikooli aumärgi kavalerid". *Tartu Ülikool*. Vaadatud 9.12.2022.

Välislingid
-----------

* Peep Talvingu sporditulemused
* "Püramiidi tipus". ETV, 19. märts 2011
* Valik Peep Talvingu loenguid
* Peep Talvingu artikleid
* Ene Pajula. "Kõrvuti veedetud poolsajand". Elukiri, 9/2010
* Villu Päärt. "Miks tuli tippkirurg Peep Talving Ameerikast tagasi?" Eesti Ekspress, 25. märts 2015
* "Peep Talving: esimese koroonalainega eskaleerisime üle" ERR, 4. veebruar 2023
**Carl August Mayer** (28. detsember 1789 Tallinn – 16. november 1871) oli Eesti ettevõtja ja Tallinna raehärra.

Carl August Mayeri vanemad olid Osnabrückist pärit Tallinna bürgermeister, Tallinna Suurgildi oldermann Ernst August Mayer (1753–1818) ja Tallinnast pärit Dorothea Helene Nyberg. Carl August Mayer õppis Tallinna kubermangugümnaasiumis. 

1819. aastast oli ta Tallinna linnakodanik, aastatel 1831–1860 oli ta Tallinna raehärra ja 1860–1864 Tallinna bürgermeister. 

Carl August Mayer oli ka Hollandi konsul ja Taani asekonsul Tallinnas. 1856. aastast omandas ta pandiõiguse Pudivere mõisale, mõisa pandilepingu muudeti ostulepinguks 17.11.1882. aastal.

Mayeri trepp ehk Harjumäe trepistik
Kui Tallinna kindlus 1857. aastal maakindluste nimestikust kustutati ja maapoolsed muldkindlustused anti 1858. aastal üle Eestimaa tsiviilkuberneri alluvusse, rajati 1860.–1862. aastatel bürgermeister Carl August Mayeri algatusel Ingeri ja Rootsi bastionidele Inglise stiilis avalikud pargid. Carl August Mayer juhtis 1860–1864 Tallinna „Komisjoni linna promenaadide täisistutamiseks ja kaunistamiseks".

C. A. Mayer lasi oma kulu ja kirjadega ehitada kivitrepi Harju tänava algusest Komandandi teeni, trepi kaunistamiseks paigutas Mayer sellele kaheksa keraamilist dekoratiivvaasi. C. A. Mayeri tegevust väärindati Tallinna päriliku aukodaniku staatusega. 16. maist 1989 Tallinna Linna RSN Täitevkomitee otsusega kinnitati Mayeri trepp ametliku (aadressita) kohanimena. Rööpnimega võib treppi nimetada ka Harju trepiks.

Tema järgi on nimetatud Mayeri trepp Tallinnas Harjumäel.

Järglased
---------

Carl August Mayer oli abielus Caroline von Eckermanniga ning neil oli järglased: Tallinna bürgermeister ja konsul Eduard Friedrich *Woldemar* Mayer (1829–1883) ja Suure Gildi oldermann Wilhelm Günther Thure *Wilhelm* Mayer (1831–1891), Konstantin Mayer, pärilik aukodanik ja Moskva 1. Gildi kaupmees Georg Mayer, Louise von Henning (sünd. Mayer). 

Eduard Friedrich Woldemari poeg Richard Mayer asutas koos ema, Katherine, Georgi t. Mayeriga (sünd Eggers) Mayeri vabriku Tallinnas.

Vaata ka
--------

* Mayer u. Co.
* Mayeri vabrik
* Mayeri pärn

Viited
------

1. ↑  Mayer, Ernst August (1753-1818), Deutschbaltisches biographisches Lexikon 1710-1960 (DBBL)
2. ↑  Pudivere mõis (Simuna khk), Kinnistute register Eesti Rahvusarhiivis
3. ↑  Mayer, Eduard Friedrich Woldemar (1829–1883), Deutschbaltisches biographisches Lexikon 1710-1960 (DBBL)

Välislingid
-----------

* Mayer, Carl August (1789-1871), Deutschbaltisches biographisches Lexikon 1710-1960 (DBBL)
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib märterpühakust; vastupaavsti kohta vaata artiklit Laurentius (vastupaavst), kunstniku kohta artiklit Lauri Sillak* |

---

"Laurits" suunab siia. Eesnime kohta vaata artiklit Laurits (eesnimi). Perekonnanime kohta vaata artiklit Laurits (perekonnanimi).
Francisco de Zurbarán. Püha Laurentius (1636–1639)
**lüha Laurentius** (ka **Püha Laurentsius**; 26. detsember 225 arvatavasti Valencia – 10. august 258 Rooma) oli märterpühak.

Laurentius sündis Hispaanias. Sünnilinnaks nimetatakse tavaliselt Valenciat, mõnikord ka Huescat. Ta kohtus tulevase paavsti Sixtus II-ga Caesaraugustas, tänapäeva Saragossas. Lõpuks rändasid mõlemad Rooma. 257 valiti Sixtus paavstiks. Ehkki Laurentius oli alles noor, nimetas Sixtus ta esimeseks seitsmest diakonist ja sellepärast nimetatakse teda Rooma arhidiakoniks. Arhidiakon oli kiriku varahoidja ja vastutas ühtlasi almuste jagamise eest vaestele.

Laurentius suri kristlaste tagakiusamise perioodil Roomas tulesurma. 258. aasta augusti alguses käskis keiser Valerianus kõik kristlikud piiskopid, preestrid ja diakonid viivitamatult hukata. Paavst Sixtus II vahistati 6. augustil ja hukati samal päeval. Laurentiusel kästi kogu kiriku vara keisrile üle anda. Seepeale palus Laurentius ja sai 3 päeva varade kogumiseks. Selle asemel jagas ta kogu kiriku vara laiali ning esitas selle asemel hulga vaeseid, vigaseid, pimedaid ja muid kannatajaid, väites need olevat kiriku tõelise varanduse. Ta hukati diakonitest viimasena: põletati raudrestil. Tema tunnused on praerest, rahavaagen ja tuleleek. Ta on kõigi tulega tegelejate (tuletõrjujad, söepõletajad, kokad jne.) patroon. Kui ta oli tükk aega praadimise piinu kannatanud, olevat ta öelnud: «Ma olen juba küps. Keerake mind ümber!» Seetõttu peetakse Laurentiust ka koomikute kaitsepühakuks.

Laurentiuse märtrisurma olevat kirja pannud Kartaago piiskop Cyprianus, kes ise vahistati 13. septembril 258 ja hukati järgmisel päeval.

Eesti rahvapärimuses tuntakse teda **Lauritsana** ja tema päeva tähistatakse 10. augustil. Lauritsapäeva kombestikku kuulus keeld tuld teha: muidu tulevat tulekahju.

Vaata ka
--------

* Püha Laurentsiuse kirik
* Saint Lawrence
* San Lorenzo
Kuningas Gustav VI Adolf 1960. aastal
**Gustaf VI Adolf** (ka **Gustav VI Adolf**, sünninimi **Oskar Fredrik Vilhelm Olaf Gustaf Adolf**, 11. november 1882 – 15. september 1973) oli Rootsi kuningas 29. oktoobrist 1950 kuni surmani. Ta oli Gustaf V vanim poeg.

Perekond
--------

Gustaf VI Adolf abiellus 15. juunil 1905 Suurbritannia ja Iiri printsessi Margaretiga (1882–1920) ja pärast viimase surma 3. novembril 1923 leedi Louise Mountbatteniga (1889–1965). Esimesest abielust sündis neli poega ja tütar: 

* Gustaf Adolf (1906–1947)
	+ lapselaps, tulevane kuningas Carl XVI Gustaf (sündis 1946)
* Sigvard (1907–2002)
* Ingrid (1910–2000)
* Bertil (1912–1997)
* Carl Johan (1916–2012)

Gustaf Adolf oli laialdaste teadmiste ja huvidega, eriti arhitektuuri, botaanika ja arheoloogia vallas. Oma botaanikaalaste tööde eest võeti ta Briti Akadeemia liikmeks. Ta osales arheoloogilistel väljakaevamistel Hiinas, Kreekas ja Itaalias ning asutas Rootsi Instituudi Roomas. 1932. aastal külastas ta Tartu ülikooli 300. aastapäeva pidustusi ning 2. juunil 1932 sai Tartu Ülikooli õigusteaduse audoktoriks 2. juulil Narva aukodanikuks.

Kuningas käitus tagasihoidlikult ning vältis igasugust uhkeldamist, mis tegi ta rahva seas armastatuks.

Gustaf Adolfi eluajal hakati töötama välja uut Rootsi põhiseadust, mis asendas eelmise, 1809. aasta põhiseaduse. Põhiseadus võeti vastu pärast Gustaf Adolfi surma 1975. Kuninga isiklik populaarsus aitas kaasa sellele, et vabariiklik liikumine oli Rootsis nõrgal järjel.

20. novembril 1972 võttis Gustaf VI Adolf vastu Eesti Komitee esimehe Artur Reintamme, Eesti Rahvusfondi esimehe Endel Kreppi ja Eesti Rahvusnõukogu esimehe Tõnis Kindi, kes andsid talle Otto Paju kujundatud auaadressi.

Kirjandus
---------

* Kuningas surnud. Eesti Päevaleht (Stockholm), 19. september 1973, nr 72, lk 1 ja 7.
* Nii mäletame me oma kuningat. Eesti Päevaleht (Stockholm), 22. september 1973, nr 73, lk 3.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Gustaf VI Adolf** |

* Fotoalbum

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Gustaf V** | **Rootsi kuningas**1950–1973 | Järgnev**Carl XVI Gustaf** |
**Andres Panksepp** (sündinud 7. veebruaril 1972 Tartus) on eesti pedagoog ja raadioajakirjanik.

Õppis aastail 1979–1990 Tartu 7. Keskkoolis, 1991–1992 Tartu õpetajate seminaris muusikaõpetaja eriala ning 1992–1997 Tallinna Pedagoogikaülikoolis koolieelset pedagoogikat ja psühholoogiat.[*viide?*]

Aastail 1982–1993 laulis Tartu poistekooris, keskkoolipäevil kergemuusikakooris Daalia ning pärast seda lühikest aega Tartu noortekooris. 

Aastail 1990–1991 ja 1992–1996 töötas Tartu Laste ja Noorte Maja metoodikuna. Aastail 1993–1997 tegi kaastööd Tartu Q Raadiole ja Tartu Kukule, 1996–1997 oli Tartu Ülikooli peahoone intendant[*viide?*]. 1997. aastal oli Tartu Kuku hommikuprogrammi toimetaja-produtsent. 
Aastail 1998–2000 oli raadio Elmar tegevtoimetaja, alates 2000. aasta 1. jaanuarist peatoimetaja.[*viide?*] 2001. aasta veebruarist 2002. aasta juunini oli Eesti Televisiooni hommikuprogrammi "Terevisioon" Tartu stuudio saatejuht.[*viide?*]

Aastatel 2004–2016 oli Raadio Uuno peatoimetaja.[*viide?*] Aastast 2021 on Raadio Elmar peatoimetaja.
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib külast Šiauliai rajoonis; küla kohta Kaunase rajoonis vaata artiklit Bubiai (Batniava).* |

---

**Bubiai** on küla Leedus Šiauliai rajoonis, Bubiai valla halduskeskus. Küla asub Dubysa jõe kaldal; aastast 1973 asub külast põhja pool Bubiai paisjärv. Bubiais on kool, postkontor ja raamatukogu. Külas asub Šiauliai telemast, selle juurest saab alguse Venta-Dubysa kanal.

Vaatamisväärsusteks on Bubiai mõisa hoonetekompleks, Bubiai linnamägi, viis looduskaitsealust paplit, nende seas ka Leedu vanim ja suurim pappel, mille kõrgus on 34 meetrit, krahv Dimitri Zubovi rajatud tammeallee ja kanali ääres kasvav looduskaitsealune männik.

Külas on sündinud Leedu kommunist Mečislovas Gedvilas.

Ajalugu
-------

Arheoloogiliste uuringute põhjal arvatakse, et Bubiai asustati V sajandil. Aastal 1230 rajati Bubiai linnus (*Dobitzen*), mille ristisõdijad aastail 1348 ja 1358 maha põletasid.

Küla ennast mainitakse esimest korda kirjalikult aastal 1566. Aastal 1795 loodi Bubiai mõis. Katariina II andis selle Platon Zubovile, kelle suguvõsa valdusse jäi küla kuni maareformini.

Aastal 1825 valmis Venta-Dubysa kanal. Aastal 1831 osalesid sealsed talupojad novembriülestõusus. XIX sajandil asutati külla postijaam.

XX sajandi alguses organiseeriti sealne mõis ümber loomakasvatuse ja piimanduse suunitlusega majapidamiseks. Selle omanik Dmitri Zubov asutas aastal 1910 külla ka põllumajanduskooli, kus vastavaid tootmisharusid õpetati. Samuti rajas ta saekaatri ja telliselöövi. Aastal 1915 toimus küla all lahing Vene ja Saksa vägede vahel. Ka aastal 1944 toimus külas lahing Nõukogude ja Saksa vägede vahel, lahingus langenud maeti linnamäele. Nõukogude ajal oli küla kohaliku sovhoosi keskasulaks. Aastal 1961 rajati külla raadiojaam ning püstitati raadio- ja telemast. Aastal 1973 rajati Dubysa jõele Bubiai paisjärv.

Pilte
-----

* Bubiai telemastBubiai telemast
* Dubysa Bubiai külasDubysa Bubiai külas
* Bubiai paisjärvBubiai paisjärv
* KoolimajaKoolimaja
* LinnamägiLinnamägi
* Bubiai mõisa hoonedBubiai mõisa hooned
* Bubiai paplidBubiai paplid
* Zubovi tammealleeZubovi tammeallee
* Venta-Dubysa männikVenta-Dubysa männik

Viited
------

1. ↑ . Lietuvos statistikos departamento, vaadatud 23.01.2017.
2. ↑  Penkios Bubių tuopos
3. ↑  Bubiai. Visuotinė lietuvių enciklopedija, Kd. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 543 lk.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Bubiai** |

* Küla portaalis vietoves.Lt
**Tõnis Naarits** (sündinud 22. veebruaril 1974 Tartus) on Eesti endine maadleja.

Ta lõpetas aastal 2009 Sisekaitseakadeemia ja aastal 2015 rekreatsioonikorralduse erialal Tallinna Ülikooli.

Ta treenis spordiklubis Englas ja kuulus Voldemar Pressi treeningurühma. Ta on kuulunud ka Kaitsejõudude Spordiklubisse ja Saaremaa Raskejõustiku Klubisse.

Tema treenerid on olnud peale Pressi veel Meinhard Niglas ja Villi Olumets.

Naarits on 184 cm pikk. Tema võistluskaal oli vahemikus 74–84 kg.

Saavutused
----------

Naarits on seitsmekordne Eesti meister Kreeka-Rooma maadluses (1996–1998, 2000–2002 ja 2004). 2006 saavutas ta hõbemedali ning 2003, 2005 ja 2007 pronksmedali.

Maailmameistrivõistlused Kreeka-Rooma maadluses
-----------------------------------------------

* 1997 Wroclaw Poola – 25. koht (76 kg)
* 1998 Gävle Rootsi – 8. koht (76 kg)
* 1999 Ateena Kreeka – 20. koht (76 kg)
* 2001 Patras Kreeka – 16. koht (76 kg)

Euroopa meistrivõistlused Kreeka-Rooma maadluses
------------------------------------------------

* 1996 Budapest Ungari – 20. koht (74 kg)
* 1997 Kouvola Soome – 21. koht (76 kg)
* 1998 Minsk Valgevene – 18. koht (76 kg)
* 1999 Sofia Bulgaaria – 18. koht (76 kg)
* 2000 Moskva Venemaa – 18. koht (76 kg)
* 2001 Istanbul Türgi – 15. koht (76 kg)
* 2002 Seinäjoki Soome – 19. koht (84 kg)

Olümpiamängude valikturniirid
-----------------------------

* 2000 Faenza Itaalia – 7. koht (76 kg)
* 2000 Clermont-Ferrand Prantsusmaa – 21. koht (76 kg)
* 2000 Taškent Usbekistan – 13. koht (76 kg)

Rahvusvahelised turniirid
-------------------------

### Põhjamaade meistrivõistlused

* 1993 Herning Taani – 2. koht (74 kg) (juunior)
* 1994 Tallinn Eesti – 1. koht (74 kg) (juunior)
* 1993 Herning Taani – 5. koht (74 kg)

### Saksamaa Grand Prix Saksamaa

* 1993 – 11. koht (82 kg)

### Herman Kare mälestusvõistlused Soome

* 1996 – 4. koht

### Kristjan Palusalu mälestusvõistlused Eesti

* 1995 – 1. koht

### Vantaa Painicup Soome

* 1997 – 5. koht
* 1998 – 4. koht
* 1999 – 6. koht

### Läänemere mängud Tallinn Eesti

* 1993 – 8. koht (74 kg)

### Politsei ja tuletõrje maailmamängud

* 1997 – 1. koht (82 kg)

### Politsei Euroopa meistrivõistlused

* 1996 – 1. koht
* 2003 – 1. koht
* 2004 – 2. koht

### Vöömaadluse maailmameistrivõistlused

* 2009 – 3. koht

Välislingid
-----------

* Biograafia ESBL-is
* Sport24
Vesijalgratas
Venemaal toodetud ja väga populaarseks osutunud tüüpiline vesijalgratas
**Vesijalgratas** (ka **vesiratas**) on inimjõul käitatava mehaanilise sõuajami abil liikuv istmetega, lihtsalt käsitsetav, suhteliselt väike ja primitiivne veesõiduk.

Kirjeldus
---------

Vesijalgrattad on mõeldud kasutuseks rekreatiivsel eesmärgil piiratud või kaitstud vetel (jõed, väiksemad järved, sügavamale ulatuvad lahesopid). 

Üldjuhul käitatakse vesijalgratast sõitjate poolt jalgade jõul vändatavate pedaalidega (nimetuses sisalduv sarnasus jalgrattaga), mille jõud kantakse üle sõurattale või sõuratastele, harvem sõukruvile. Suuna hoidmiseks ja muutmiseks on roolileht roolikangiga või rooliga. Aerude puudumine ja näoga sõidusuunas istumine teeb ka vähevilunud kasutajatele sõidu lihtsamaks.

Üldjuhul on vesijalgrattad katamaraankerelised.

Vesijalgrattal on tavaliselt 2–4 istekohta, kuid valmistatud on ka vaid ühekohalisi vesijalgrattaid.

Ajalugu
-------

Arvatavasti konstrueeris esimese vesijalgratta 1810. aastal Joseph von Baader.

Vaata ka
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Vesijalgratas** |

* Parv
* Kanuu
* Jalgratas
Benedikt Kotruljevići mälestussammmas Zagrebis
Benedetto Cotrugli "Della mercatura et del mercante perfetto" (1602). Tiiteleht
**Benedikt Kotruljević**, laiemalt tuntud itaaliakeelse nimega **Benedetto Cotrugli**, (ladina *Benedictus de Cotrullis*; 1416 Ragusa, Ragusa vabariik – 1469 L'Aquila, Napoli kuningriik) oli horvaadi päritolu kaupmees, diplomaat ja majanduskirjutiste autor. 

Kotruljević sai alghariduse Ragusas. Hiljem õppis Itaalias filosoofiat ja õigusteadust. Pärast isa surma 1436. aastal pöördus kodulinna tagasi. 1439. aastal asutas koos vennaga äriettevõtte. Äriasjus reisis sageli Vahemere maades. Äri laienedes avas itaalia linnades mitu kangakauplust. Eksportis villa Napolist.

Aastatel 1448–1453 oli ta Ragusa vabariigi esindaja Napolis. 1453. aastal viis ta oma pere Napolisse. Napoli kuningas ülendas ta rüütliks. Napoli kuningriigis tegutses Cotrugli kohtunikuna, suurkohtunikuna, nõuandjana ja esindajana. Määrati 1458. aastal konsuliks Ragusasse, 1462. aastal Bosniasse, 1466. aastal Ungarisse.

Ta oli ka polüglott.

Kahekordne kirjendamine raamatupidamisarvestuses
------------------------------------------------

36 aastat enne Luca Paciolilt ilmunud "Kahekordse kirjendamise traktaati" kirjutas Cotrugli 1458. aastal itaaliakeelse käsikirja "Della mercatura et del mercante perfetto" ('kaubandusest ja täiuslikust kaupmehest'). Tuntud ka pealkirjaga "Libro de l'arte dela mercatura" ('raamat kaubanduse kunstist'), milles esitas kahekordse kirjendamise kui kaubandustegevuse vajaliku atribuudi printsiibid ja meetodid. Trükki jõudis see alles 1573. aastal.

Cotrugli tööst on säilinud kolm eksemplari, mis leiti 1980. aastatel. Vanim neist on Vallettas Malta rahvusraamatukogus säilitatav 1475. aastast pärit käsikirja eksemplar. Teine eksemplar aastast 1485 ja kolmas 15. sajandi lõpust hoitakse Firenze rahvusraamatukogus.

Cotrugli tööle oli pühendatud 1994. aasta augustis Veneetsias toimunud Euroopa Majandusarvestuse Assotsiatsiooni 17. kongress. Kongress kinnitas, et Cotrugli töös "Kaubandusest ja täiuslikust kaupmehest" on kirjeldatud raamatupidamisarvestuse kahekordse kirjendamise süsteem.

Mälestuse jäädvustamine
-----------------------

* Zagrebis on äriharidust andev Cotrugli Business School, selle filiaal asub Belgradis.
* 2007. aastal püstitati Zagrebis Benedikt Kotruljevići mälestussammas.
* 2008. aastal lasi Horvaatia rahvuspank käibele Benedikt Kotruljevići kujutisega 150-kunase hõbedast meenemündi.

Viited
------

1. 1 2  Kotruljević – Hrvat bez kojega tvrtke danas ne bi mogle. index.hr
2. 1 2 3 4 5 6  KOTRULJEVIĆ, Benedikt. Hrvatski biografskileksikon
3. 1 2  Benedikt Kotruljević. croatia.org
4. ↑  Cotrugli Business School. cotrugli.org
**Athing Mu** (sündinud 8. juunil 2002 Trentonis) on Ameerika Ühendriikide jooksja, kelle põhiala on 800 meetri jooks.

Ta tuli Olümpiamängudel Tokyos 800 meetri jooksus Keely Hodgkinsoni ja Raevyn Rogersi ees olümpiavõitjaks, joostes finaalis USA rekordi 1.55,21. Oma teise olümpiakulla võitis ta 4×400 m teatejooksus, joostes Ameerika Ühendriikide naiskonnas viimast vahetust. Olümpiamängude järel parandas ta 800 meetri jooksus USA rekordit veelgi, joostes Eugene'is 1.55,04. Selle tulemusega tõusis ta kõigi aegade edetabelis kaheksandaks ning juunioride edetabelis Keenia jooksja Pamela Jelimo järel teiseks.

2022. aasta maailmameistrivõistlustel Eugene'is võitis ta ajaga 1.56,30 Hodgkinsoni ja Mary Moraa ees kuldmedali. Sellega sai temast noorim naiskergejõustiklane, kes tulnud individuaalalal olümpiavõitjaks ja maailmameistriks.

Isiklikud rekordid
------------------

Väljas

| Ala | Tulemus | Aeg | Koht |
| --- | --- | --- | --- |
| 200 m jooks | **23,63** | 31. juuli 2018 | Ameerika Ühendriigid Des Moines |
| 400 m jooks | **49,57** | 12. juuni 2021 | Ameerika Ühendriigid Eugene |
| 800 m jooks | **1.55,04** NR | 21. august 2021 | Ameerika Ühendriigid Eugene |
| 1500 m jooks | **4.16,06** | 3. aprill 2021 | Ameerika Ühendriigid Austin |

Sees

| Ala | Tulemus | Aeg | Koht |
| --- | --- | --- | --- |
| 400 m jooks | **50,52** | 6. veebruar 2021 | Ameerika Ühendriigid College Station |
| 800 m jooks | **1.58,40** | 27. veebruar 2021 | Ameerika Ühendriigid Fayetteville |

Allikas: Rahvusvaheline Kergejõustikuliit

Isiklikku
---------

Athing Mu on Lõuna-Sudaani päritolu.

Viited
------

1. ↑  "The remarkable story of Athing Mu, the South Sudanese teen who made U.S. Olympic history". *face2faceafrica.com*. Vaadatud 19. märtsil 2023.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Athing Mu** |

* Athing Mu Rahvusvahelise Kergejõustikuliidu kodulehel (inglise) Muuda Vikiandmetes