recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Kaart
Võle–Vainupea–Kunda maantee Võle külas
**Võle–Vainupea–Kunda tee** (registrinumber 17170) on kõrvalmaantee Lääne-Viru maakonnas. Tee on IV klassi riigimaantee kogupikkusega 31,927 km.

Tee algab Haljala vallas Võle külas Haljala–Käsmu teelt. Tee läbib Haljala vallas Kandle küla ning Haljala vallas Karula, Pajuveski, Vainupea, Eisma, Rutja, Karepa ja Toolse külad. Tee lõpeb Viru-Nigula vallas Ojakülas ristumisel Kunda–Selja teega.

Võle–Vainupea–Kunda teega ristuvad Eisma–Kandle tee, Karula–Vihula–Sagadi tee, Vainupea ranna tee ja Haljala–Karepa tee.

Võle–Vainupea–Kunda teel on 3 silda:

* Vainupea sild üle Vainupea jõe 16. kilomeetril
* Rutja sild üle Selja jõe 24. kilomeetril
* Toolse sild üle Toolse jõe 29. kilomeetril

Lääne-Virumaa rannikualade teemaplaneering kirjeldab Võle–Vainupea–Kunda tee Vainupea–Eisma–Rutja–Karepa–Toolse lõiku kui ilusate vaadetega teed läbi esteetiliselt väärtuslike maastike.

Maantee on kahesuunalise liiklusega. Tee asfaltkatendi laius on 5,5–7 meetrit. Tee klassist (IV klass) tulenevalt on tee sanitaarkaitsevööndi laius 60 meetrit katendi servast ja mõjuvööndi laius 300 meetrit. Tee kaitsevöönd, millele laieneb ehituskeeluala, on 50 meetrit äärmise sõiduraja teljest.

Suveperioodil võib liikluse intensiivsus mõnel Võle–Vainupea–Kunda tee lõigul ulatuda 500 autoni ööpäevas.

Karula ja Ojaküla vahelisel lõigul kulgeb teemaa kõrval Eesti Lairiba Arenduse Sihtasutuse (ELASA) kiudoptiline kaabel.

Tee haldaja on Maanteeamet.

Viited
------

1. ↑  Riigimaanteede nimekiri, maanteede liigid ja klassid
2. ↑  "Teeregister. Kõrvalmaanteede nimekiri seisuga 1.01.2014". Originaali arhiivikoopia seisuga 2.04.2015. Vaadatud 22.03.2015.
3. ↑  "Teeregister. Riigimaanteede sildade nimekiri". Originaali arhiivikoopia seisuga 5. märts 2016. Vaadatud 22. märtsil 2015.
4. ↑  "Lääne-Virumaa maakonnaplaneering „Lääne-Viru maakonna rannikuala"". Originaali arhiivikoopia seisuga 2. aprill 2015. Vaadatud 22. märtsil 2015.
5. ↑  "Vihula valla Eisma küla Liivakünka maaüksuse detailplaneeringu koostamise alus". Originaali arhiivikoopia seisuga 2. aprill 2015. Vaadatud 22. märtsil 2015.
6. ↑  "Vihula valla Vainupea küla Kingu maaüksuse detailplaneeringu seletuskiri". Originaali arhiivikoopia seisuga 2. aprill 2015. Vaadatud 22. märtsil 2015.
7. ↑  EstWin võrgu kaart
**Øyvind Rangøy** (sündinud 15. mail 1979 Kristiansundis, Norras) on norra tõlkija ja luuletaja, kes on avaldanud ka algupäraselt eestikeelset luulet. Rangøy on Eesti Kirjanike Liidu liige aastast 2018.

Haridus
-------

Aastast 2000 õppis Rangøy Tartu Ülikoolis eesti ja soome-ugri keeleteadust, lõpetades õpingud 2007. aastal *cum laude*. Seejärel õppis ta Volda kõrgkoolis magistrantuuris norra *nynorsk'*i kirjakultuuri ja sai magistrikraadi 2012. aastal.

2007. aastal sooritas ta Norra vandetõlgi eksami.

Loometöö
--------

Rangøy on tõlkinud norra keelde  Eeva Pargi romaani "Lõks lõpmatuses" ja Meelis Friedenthali romaani "Mesilased". Norra keelest eesti keelde on ta tõlkinud norra luuletaja Knut Ødegårdi luulet, mis 2018. a ilmus valikkogu "Olin imiku nutt varisenud keldris" näol. 2019. aasta märtsis avaldas ta alguspärast eestikeelset luulet sisaldava luulekogu "Sisikond". Sisikond olevat tema enda sõnul olnud esimene eestikeelne sõna, mille ta ära õppis.

Tunnustus
---------

* 2016 Eesti Vabariigi välisministeeriumi rahvadiplomaatia aukiri
* 2019 Betti Alveri kirjandusauhind ("Sisikond")

Viited
------

1. 1 2 3 4  Øyvind Rangøy CV
2. ↑  "Tartu Ülikooli lõpetanute tähestikuline nimekiri". Originaali arhiivikoopia seisuga 9. juuli 2019. Vaadatud 25. novembril 2019.
3. ↑  Kõik on Norras
4. ↑  Anu Välba. Norralane Øyvind Rangøy: norra keeles pole täpset vastet fraasile "Jätku leiba!" menu.err.ee, 24. märts 2019.
5. ↑  Välisministeerium tunnustab kodanikupäeval laias maailmas Eesti eest kõnelevaid rahvadiplomaate
6. ↑  Raimu Hanson. Galerii: Betti Alveri kirjanduspreemia võitis norralane Tartu Postimees, 23. november 2019.
**Ludmilla Toon** (sündinud 9. juunil 1946 Tartus) on eesti muusikapedagoog ja koorijuht.

Ta on lõpetanud Heino Elleri nimelise Tartu Muusikakooli 1966. aastal koorijuhi ja muusikaõpetaja erialal ning Tallinna Riikliku Konservatooriumi 1972. aastal samal erialal.

Aastatel 1970–1979 ja 1989–1991 õpetas ta Kingissepa Lastemuusikakoolis klaverit ja muusikaliteratuuri. 

Ludmilla Toon on olnud ka 130-aastase Saaremaa segakoori Lyra koorijuht. Ta on asutanud ka kirikumuusika kooli.

Aastail 1999–2006 oli ta Saaremaa Muusikahariduse Sihtasutuse kaudu Kuressaare Ooperipäevade korraldaja.

Tunnustus
---------

* 1993 Eesti Taassünni auhind
* 1998 Saare maavalitsuse teeneteplaat
* 2000 Saaremaa aasta naine
* 2000 Hendrik Krummi nimeline kultuuristipendium
* 2004 Valgetähe V klassi teenetemärk

Viited
------

1. ↑  Eme Kallas. Saaremaa koorilaulu elav ajalugu ehk Lyra 120. Saarte Hääl, 19. mai 2008
2. ↑  Ooperipäevade alustala Ludmilla Toon pole seniajani ooperit unustanud. Saarte Hääl, 25. juuli 2014.
3. ↑  Brinkmann, Koit. Saaremaa aasta naine jättis 24 ettevõtet rahata. Delfi Ärileht, 21. juuni 2007.
4. ↑  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 4520
**Ado Reinvald** (sünninimi **Ado Jurik**; 21. november / 3. detsember 1847 Uusna vald – 8. veebruar 1922 Kulbilohu, Elva) oli eesti kirjanik.

1867–1894 oli ta Tarvastu vallas Illissa talunik. Tema talust kujunes kohalik kultuurikeskus. 1894. aastal, pärast pankrotistumist elas Nõos ja Elva lähedal Kulbilohus.

Maetud Tartu Raadi kalmistule

Looming
-------

Kirjutas luuletusi, jutustusi, naljalugusid ja näidendeid. Tema isamaaluule järgib Lydia Koidula eeskuju ning kirjanduslikuks nõuandjaks oli Friedrich Reinhold Kreutzwald. Tema luuletuse "Kuldrannake" sõnadele on loodud laul "Kuldrannake". Reinvald oli üks Sakala kaastöölisi ja levitajaid ning osales ka kalendrite koostamisel.

Isiklikku
---------

Ado Reinvaldi tütar oli kirjanik Liisa Perandi.

Mälestuse jäädvustamine
-----------------------

Tema järgi on nimetatud Ado Reinvaldi tänav Tallinnas.

Teosed
------

* **Luulekogud**
	+ "Villandi laulik" (I 1872, II 1875)
	+ "Viljandi laulik" (III 1877, IV 1889)
	+ "Õitsi Ööpik" (1876)
	+ "Nalja-Kannel ehk Laulurahe Baltlaste lilliaias" (I 1881, II 1883), kirjutatud koos vend Jüri Reinvaldiga
* **Huumoriraamat**
	+ "Suur Naljahammas" (1903)

Viited
------

1. ↑  Endel Priidel. Ado Reinvald. Eesti Raamat, Tallinn 1965. Lk. 5 ja 7.
2. ↑  "Eesti Värss - Ado Reinvald". Originaali arhiivikoopia seisuga 4. märts 2016. Vaadatud 12. augustil 2017.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikitekstides on artikliga seotud alliktekste: **Ado Reinvald** |

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Ado Reinvald** |

* "Eesti värss" - Ado Reinvald: elulugu ja terviktekstid
* Ado Reinvald Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
* "Mats alati on tubli mees"
Pelči mõisa peahoone.
**Pelči mõis** (*Pelču muiža*) on mõis Lätis Kuldīga piirkonnas Pelči vallas Pelčis. Saksa keeles *Pelzen*.

Pelči mõis pärineb 1441. aastast, mil ordumeister Heidenreich Vincke von Overberg andis Pelči maad Heinrich Knorrile. Hilisemate omanike seas on olnud von der Brinkenid, Torckid, Fitinghoffid, Zakenid, Funkid, Heikingid, Korffid, Lievenid.

Praeguse mõisa peahoone rajas 20. sajandi algul Anatoly Lieven arhitekt Wilhelm Neumanni projekti järgi. Mõis on üks esimesi juugendstiilis mõisaid Lätis. 1922. aastast asub peahoones kool. 

Peahoonet ümbritseb 9,21 hektari suurune, põhiliselt vabakujundusega park. Park on osalt regulaarse planeeringuga, osalt vabakujundusega. Eksootilisematest puuliikidest kasvavad seal euroopa nulg ja siberi nulg, valgemänd ja hall mänd, hobukastan, pöök, pensilvaania saar, hall pähklipuu, tähkvaher, läänepärn, hõbehaab ja palsamipappel, robiinia, inglise jalakas. Pargis kasvab ohtralt punast tamme, ilutaimedest kasvavad seal veel forsüütiad. Kõrvalhoonetest on säilinud tallid, veski, ait.

Kuramaa lahingute ajal asus Pelči mõisas väegrupi Nord staap. Sõja lõppedes kirjutati seal alla Kuramaal paiknenud Saksamaa vägede kapitulatsiooniaktile.

Viited
------

1. ↑  Список памятников и памятных мест, связанных с событиями Великой Отечественной войны, на территории Латвийской Республики

Välislingid
-----------

* Sissekanne Läti mõisate veebisaidil; fotod (*läti keeles*)
Jüri Kann 2013. aastal
**Jüri Kann** (sündinud 15. septembril 1938 Rässa külas Muhu vallas) on eesti keemiateadlane ja emeriitprofessor.

Haridus
-------

Lõpetas Lihula Keskkooli 1956; Tallinna Polütehnilise Instituudi keemia-mäeteaduskonna keemilise tehnoloogia eriala *cum laude* 1961; TPI aspirant 1963–1966. Tehnikateaduste kandidaat (Исследование возможностей разделения смеси насыщенных алифатических дикарбоновых кислот. Küllastunud alifaatsete dikarboksüülhapete segu lahutamisvõimaluste uurimine), TPI 1967; bioloogiadoktor (Возможности предупреждения образования канцерогенных N-нитрозаминов в пищевых продуктах, кормах и лекарственных препаратах. Kantserogeensete N-nitrosoamiinide tekkimise vältimise võimalused toiduainetes, söötades ja ravimites), N.N. Petrovi nim. Onkoloogia Instituut, Leningrad) 1985; dotsent 1972; professor 1984.

Töökäik
-------

TTÜs 1961–…: orgaaniliste ainete tehnoloogia labori juhataja 1961–1963; orgaanilise keemia kateedri assistent 1967; toiduainete tehnoloogia kateedri vanemõpetaja 1972–1978; vanemteadur 1978–1980; dotsent 1980–1984; professor 1984–1988; kateedrijuhataja 1985–1988; toiduainete instituudi toiduainekeemia erakorraline professor 1992–1995; toiduaineõpetuse professor 1995–2000; toiduainekeemia professor 2000–2003; emeriitprofessor 2003. 
Eesti NSV/Eesti TA/TTÜ Keemia Instituudi direktor 1988–2002.
Eesti Vabariigi Presidendi teadusnõunik 2003–2006.
Eesti Mereakadeemia rektor 2007–2009.

Teadustöö
---------

Kütuste keemia- ja tehnoloogia; bioorgaaniline keemia; keskkonnakeemia- ja tehnoloogia. Avaldanud üle 200 teaduspublikatsiooni, omab kolme autoritunnistust, ühte Eesti Vabariigi kasuliku mudeli tunnistust ja seitset Eesti Vabariigi patenti (koos kaasautoritega).

Liikmesus
---------

Eesti Keemia Seltsi esimees/president 1991–2004; Euroopa Keemiaseltside Föderatsiooni toidukeemia divisjoni liige; Eesti Keemiatööstuse Liidu aseesimees 1992–1998; Ameerika Keemiaseltsi liige alates 1992; ajakirja Food Additives and Contaminants toimetuskolleegiumi liige 1983–1990; Eesti Teaduste Akadeemia toimetiste keemia seeria toimetuskolleegiumi aseesimees 1987–2002; ajakirja Oil Shale peatoimetaja 1995–2003. Eesti presidendi teadusnõunik 2003–2006.

Tunnustus
---------

* New Yorgi Teaduste Akadeemia liige alates 1999
* Valgetähe IV klassi teenetemärk 1999
* TPI teenetemedal Mente et manu 1986
* Eesti Keemia Seltsi medal 1994
* Eesti Teaduste Akadeemia medal 1998
* Fisher Scientificu (USA) medal 1998

Harrastused
-----------

Turism, jahisport.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Tallinna Tehnikaülikooli professorid läbi aegade. Tallinn: Tallinna Tehnikaülikool, 2008, lk. 113-114
2. ↑  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 3242

Välislingid
-----------

* Jüri Kann Eesti Teadusinfosüsteemis
Kaitseliidu Tartu maleva Akadeemilise malevkonna lipuvalve vabariigi aastapäeva paraadil 2012. aastal Tartus.
**Akadeemiline malevkond** (**AKMK**) on Kaitseliidu Tartu maleva malevkond. Malevkonna liikmed on kas ülikoolis õppivad või kõrgharidust juba omavad isikud.

Akadeemilise malevkonna loomise kinnitas Kaitseliidu ülema kohusetäitja Neeme Väli oma käskkirjaga 1996. aasta märtsis. Enne seda tegutses Tartu malevas Ü-kompanii, kuhu malevkonna moodustamise ajal kuulus 39 üliõpilast. Akadeemilise malevkonna pealikuks määrati selle loomisel Jüri Tikk.

Kaitseliidu ülem brigaadikindral Riho Ühtegi nimetas aprillis 2021 Tartu maleva Akadeemilise malevkonna pealikuks Lemmit Kaplinski.

Malevkond loeb ennast pärast 1924. aasta 1. detsembri riigipöördekatset üliõpilasorganisatsioonide põhjal moodustunud Tartu Kaitseliidu III üliõpilasseltside malevkonna ja IV korporatsioonide malevkonna järglaseks.

Malevkonna lipp
---------------

Akadeemilise malevkonna lipu esi- ja tagakülg
Akadeemilise Malevkonna lipul on must lipuväli, millel on kuldne Kaitseliidu kotkas, kelle vasaku jala küüniste vahel on loorberioksaga põimitud rotundiga ümmargune kilp ning tekst "AKADEEMILINE MALEVKOND" poolkaares ja "1. XII 1924" horisontaalselt. Malevkonna lipu tagakülg vastab Kaitseliidu Tartu maleva lipu esiküljele.

Liikmeid
--------

Akadeemilise malevkonna liikmeid[*viide?*]:

* Jaak Aaviksoo
* Andres Andresen
* Rein Kilk
* Arvo Kivikas
* Tarmo Kulmar
* Ago Künnap
* Aivar Leismann
* Tõnis Lukas
* Toivo Maimets
* Margus Purlau
* Jüri Tikk
* Mati Tolmoff
* Peeter Tulviste
* Ernst Tungel

Viited
------

1. ↑  Alo Lõhmus. Kaitseliidu akadeemiline malevkond ootab peagi liitumisavaldusi. Postimees, 18. märts 1996.
2. ↑  Tanel Kutti. Akadeemilise malevkonna sünd.
3. ↑  Kaitseliidu Tartu Maleva Akadeemilise Malevkonna lipu kirjeldus. Kaitseministri 14. mai 2008. a määrus nr 8. Riigi Teataja Lisa, 22.05.2008, 41, 573.
4. ↑  "Akadeemilised kaitseliitlased tähistavad aastapäeva". Originaali arhiivikoopia seisuga 12. juuli 2007. Vaadatud 12. juulil 2007.

Välislingid
-----------

* Akadeemilise malevkonna koduleht
* Tanel Kutti. Akadeemilise malevkonna sünd.
**Ulrich I** (enne 1382 – 8. aprill 1417) oli Mecklenburg-Stargardi hertsog 1392. või 1393. aastast kuni oma surmani. Ta oli ka Neubrandenburgi, Stargardi, Strelitzi ja Wesenbergi isand.

Perekond
--------

Ta oli hertsog Johann I ja selle naise Agnese kolmas laps.

Elu
---

Ulrich I sündis tõenäoliselt enne 1382. aastat. Pärast tema isa surma 1392. või 1393. aastal valitses ta koos oma vendade Johann II ja Albrecht I-ga. 1408. aastal jagasid Ulrich ja Johann maa. Ulrich sai Neubrandenburgi, Stargardi, Strelitzi ja Wesenbergi isandkonnad. Ta valis oma residentsiks Neubrandenburgi.

19. märtsil 1417 kirjutas ta Strelitzi lossis oma testamendi. Ta suri seal kolm nädalat hiljem, 8. aprillil 1417. Ta maeti Wanzka kloostrisse Blankensees.

Abielu ja lapsed
----------------

Ulrich I abiellus Pommeri-Stettini hertsogi Swantibor I tütre Margarethaga. Nad said järgmised lapsed:

* Anna
* Albrecht II (1417–1423)
* Heinrich (1417–1436)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Johann I** | **Mecklenburg-Stargardi hertsog**1393-1417 | Järgnev**Heinrich** |
**Sõjafilm** on film, milles kujutatakse sõjasündmusi, peamiselt maal, vees ja õhus toimuvat lahingutegevust. Nendes filmides käsitletakse sõjaga seotud õudust ja kannatusi ning tegelik lahingutegevus on kas peamine või taust filmi tegevusele.

Tüüpilised märulisuunitlusega sõjafilmi süžeed on kogemus ja põgenemine sõjavangilaagrist, allveelaevalahing, spionaaž, isiklikud vägiteod, põrgulikud sõjajõhkrused, tulevahetus õhus, rasked läbielamised kaevikus, meestevaheline vennastumine ja seiklused sõja ajal. Neis filmides on nii lahingu-, ellujäämis- kui ka pääsemislugusid, jutte vapratest ohverdustest ja heitlustest, sõja mõttetuse ja ebainimlikkuse käsitlemist, näiteid sõja mõjudest ühiskonnale ning sügavaid avastusretki moraalsetes ja inimlikes probleemides.

Sõjafilme on paljudes žanrites, need võivad olla märuli- või seiklusfilmid, draamad, armastusfilmid, mustad komöödiad, õudusfilmid, eepilised ajaloofilmid, vesternid vms žanrist filmid.

Vaata ka
--------

* Mängufilm

Viited
------

1. 1 2  "Filmižanrid". *Eesti Filmi Andmebaas*. Vaadatud 09.01.2021.
2. 1 2  "War Films". *Filmsite.org* (inglise keeles). Vaadatud 09.01.2021.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: tundmatu keel (link)
16. bussiliin Mustamäe teel
**16** on Tallinna bussiliin, mis sõidab Väike-Õismäe ja Tallinn-Väikese vahel.

Liini teenindab Tallinna Linnatranspordi AS. Väljumised 10-25 minuti tagant

Ajalugu
-------

| Avati | Marsruut | Märkused |
| --- | --- | --- |
| 1959 | Landi - Rocca al Mare - Paldiski mnt - Tehnika - Viru - Keskhaigla - Veerenni - Auru |  |
| 1965 | Landi - RaM - Paldiski mnt - Endla - Estonia - Keskhaigla - Veerenni - Tallinn-Väike |  |
| 1974 | Väike-Õismäe - Kadaka tee - Mustamäe tee - Endla - Estonia - Veerenni - Tallinn-Väike | Praegune marsruut |

Peatused
--------

**Väike-Õismäe – Tallinn-Väike**

Väike-Õismäe parkla – Väike-Õismäe – Rukkilille – Meelespea – Sinilille – Karikakra – Meistri – Kadaka Selver – Joostimägi – Laki – Aiandi – Löwenruh – Marja – Välja – Hipodroom – Mooni – Taksopark – Koidu – Vabaduse väljak – Estonia – Keskhaigla – Liivalaia – Veerenni – Õilme – Varre – Veskiposti – Viadukti – Veduri – Tallinn-Väike.

**Tallinn-Väike – Väike-Õismäe**

16. bussliin Endla tänaval
Tallinn-Väike – Auru – Luite – Viadukti – Veskiposti – Varre – Õilme – Veerenni – Liivalaia – Hotell Olümpia – Estonia – Vabaduse väljak – Tõnismägi – Koidu – Taksopark – Hipodroom – Välja – Marja – Löwenruh – Aiandi – Laki – Joostimägi – Kadaka Selver – Autobussikoondis – Meistri – Karikakra – Sinilille – Meelespea – Rukkilille – Väike-Õismäe – Väike-Õismäe parkla.

| * v
* r
Tallinna bussiliinid |
| --- |
| 1–9 | 
1 **·**  2 **·**  3 **·**  4 **·**  5 **·**  6 **·**  7 **·**  8 **·**  9 |
| 10–19 | 
10 **·**  11 **·**  12 **·**  13 **·**  14 **·** 15 **·**  16 **·**  18  **·**  18A |
| 20–29 | 
20 **·**  20A **·**  21 **·**  21A **·**  21B **·**  22 **·**  23 **·**  24 **·**  26 **·**  26A **·**  27 **·**  28 **·**  29 |
| 30–39 | 
30 **·**  31 **·**  32 **·**  33 **·**  34 **·** 35 **·**  36 **·**  37 **·**  38 **·**  39 |
| 40–49 | 
40 **·**  41 **·** 41B **·** 42 **·** 44 **·**  45 **·**  46 **·**  47 **·**  49 |
| 50–59 | 
50 **·**  51 **·** 54 **·** 55 **·** 57 **·**  58 **·**  59 |
| 60–69 | 
60 **·**  61 **·**  62 **·**  63 **·**  64 **·**  65 **·**  66 **·** 67 |
| 70–79 | 
72 **·**  73 |
| Muud bussiliinid | 
52 **·**  81 |
**"Opening Pandora's Box: A Sociological Analysis of Scientists' Discourse"** ("Pandora laeka avamine: teadlaste diskursuse sotsioloogiline analüüs") on Nigel Gilberti ja Michael Mulkay 1984. aastal ilmunud teedrajav teos diskursusanalüüsi rakendamist teadmissotsioloogias. 
Raamatu andis välja Cambridge University Press.

Raamat kasvas välja biokeemikute oksüdatiivset fosforüülumist puudutava vaidluse uurimisest. Materjaliks olid teadusartiklid, intervjuud teadlastega, teadlaste kirjad jms. Uurijad töötasid välja metodoloogia, mis näeb teadlaste tõlgenduste lahknevust ("Pandora laegas") sotsioloogilise analüüsi materjalina.

Kokkuvõte
---------

### 1 Teadlaste diskursus teemana

Autorite algne eesmärk oli teha teadussotsioloogiline uurimus, mis näitaks, kuidas konkreetsel juhtumil on sündmuste käiku teaduses mõjutanud peale tõendite objektiivse analüüsi mõjutanud ka sotsiaalsed, poliitilised ja isiklikud tegurid. Kuid nad loobusid katsest kokku panna sidusat kirjeldust tegelikust sündmuste käigust. Valminud töö põhieesmärk on näidata, et sotsioloog ei saa õigustatult esitada lõplikku versiooni sündmuste käigust või viisist, kuidas asjad käivad, vaid peab leppima asjaosaliste endi lahknevate usutavate versioonidega ja eri häältega isegi ühel ja samal inimesel. 

Teadlaste tegudele ja uskumustele ei saa anda lõplikku kirjeldust, vähemalt mitte seni, kuni puudub süsteemne arusaamine teadlaste diskursuse ühiskondlikust tootmisest. Palju lahknevaid usutavaid arusaamu teadusest on olemas sellepärast, et teadlastel endil on palju diskursusi. Tuleks loobuda katsest välja töötada teaduse autoriteetset kirjeldust, vaid arvestama teadlaste tõlgenduste erinevust, püüdes aru saada, miks on võimalikud nii paljud versioonid. 

Varasemas uurimistöös on teadlaste jutust välja nopitud teatud sarnased kirjeldused toimuva kohta ning neid uskudes on tehtud üldistusi teaduse kohta üldse. Pole arvestatud, et jutu sisu mõjutab ka sotsiaalne kontekst, ning kokkulangevused ei pruugi iseloomustada kirjeldatavat, vaid konteksti.
Elisa kodumaine originaalsari „Tulejoonel" räägib tõsielulistest sündmustest inspireeritud loo elu hammasrataste vahele jäänud Afganistani sõja veteranist, kellest saab pealinna oma hirmuvalitsuse all hoidev pommimees. 

Esimene hooaeg esilinastus Elisa Elamuse Huubis 2020. aasta novembris.

Auhinnad
--------

Elisa originaalsari „Tulejoonel" on tipptasemel teostatud põnevik, milles kassi ja hiirt mängivad ühed andekamad eesti näitlejad – tulejoonel on vastamisi Marko Matvere ja Kaspar Velberg. 

2021. aasta EFTA filmiauhindade jagamisel pärjati „Tulejoonel" seriaalis kaasa teinud Kaspar Velberg parima sarjas osalenud meesnäitleja tiitliga.

Osatäitjad
----------

* Kaspar Velberg - Mark
* Marko Matvere - Jakob
* Sten Karpov - Paul
* Mait Malmsten - Armin
* Saara Pius - Liis
* Liis Lass - Eva
* Karin Tammaru - Erna

Osad
----

### 1. hooaeg

„Tulejoonel" on põnevik ja perekonnadraama, milles rulluvad lahti teravad tänapäevased teemad. Sarja keskmes on Marko Matvere kehastatav 57-aastane Jakob Sommer, kelle töö- ja eraelu on karidele jooksnud. Pealtnäha sõbralik ja rahumeelne vanaisa tunneb ühel hetkel, et maailm tema ümber on jäänud võõraks ning otsustab seda plahvatusohtliku missiooniga „parandama" hakata. Pealinna oma hirmuvalitsuse all hoidvat pommimeest asub jälitama noor kaitsepolitsei tippuurija, keda kehastab Kaspar Velberg. Sari linastus esimest korda PÖFF-il 2020. aastal ja on nähtav Elisa Elamuse Huubis.

|  | Eetris | Pealkiri |
| --- | --- | --- |
| 01 | Elisa Elamuse Huubis | Garaaž |
| 02 | Elisa Elamuse Huubis | Pesakast |
| 03 | Elisa Elamuse Huubis | Suvila |
| 04 | Elisa Elamuse Huubis | Veranda |
| 05 | Elisa Elamuse Huubis | Panipaik |
| 06 | Elisa Elamuse Huubis | Elutuba |

Välislingid
-----------

 Elisa Elamuse Huub voogedastuskeskkond
**Sipoo** (rootsi *Sibbo*) on vald Soomes Uusimaa maakonnas.

Vald on kakskeelne, 58% elanikest on soome emakeelega ja 40% rootsi emakeelega. 1953. aastani vald oli täiesti rootsikeelne (ükskeelne), pärast seda kakskeelne rootsi enamusega ja alates 2003. aastast kakskeelne soome enamusega.

Sipoo sõprusvald Eestis on Kuusalu vald.

Helsingi linn esitas 2006. aastal taotluse liita linnaga 5000 hektarit Sipoo lääneosast. Helsingi ei piirne Sipooga, sest kahte omavalitsust eraldab kitsas Vantaale kuuluv maa-ala. Suurem osa Sipoo elanikest oli liitmise vastu.

Soome Riiginõukogu otsustas 28. juunil 2007 häältega 8:4 liita Sipoo edelaosast 30 ruutkilomeetri suuruse ala Helsingiga 2009. aasta algusest. Otsus kaevati edasi kõrgemasse halduskohtusse, kuid 15. jaanuaril 2008 lükkas kohus kaebuse tagasi. 1. jaanuaril 2009 liideti 3000 hektarit Sipoo edelaosast Helsingiga. Liidetud alal elab üle 3000 inimese.

2011. aastani kuulus vald Ida-Uusimaa maakonda.

Sipoo kõrval asub Soome pealinn Helsingi ja Porvoo.

Külad
-----

Söderkulla, Broböle, Eriksnäs, Gesterby, Gumbostrand, Hangelby, Hindsby, Herrala (Hertsby), Immersby, Kalkkiranta (Kalkstrand), Kallbäck, Kärr, Linnanpelto (Borgby), Löparö, Majvik, Martinkylä (Mårtensby), Massby, Myyras (Myras), Nevas, Nikkilä (Nickby), Pigby, Savijärvi, Sipoo (Sibbo), Simsalo (Simsalö), Skräddarby, Spjutsund, Svartböle, Talma (Tallmo), Träskby, Box, Västerskog, Põhja- ja Lõuna-Paippinen (Norra ja Södra Paipis)

Kuulsused
---------

Sipoost on pärit:

* Zacharias Topelius, kirjanik ja ajaloolane
* Carl Enckell, Soome mitukordne välisminister
* A. I. Virtanen, biokeemik
* Jan Stenfors, muusik
* Harry Harkimo, ärimees
* André Wickström, koomik ja näitleja

Viited
------

1. ↑  Kaupunkien ja kuntien lukumäärät ja väestötiedot, vaadatud 17.12.2020.

Välislingid
-----------

* Sipoo koduleht

| * v
* r
Uusimaa maakonna omavalitsused |
| --- |
| Uusimaa vapp | 
Askola vald  **·**  Espoo linn  **·**  Hanko linn  **·**  Helsingi linn  **·**  Hyvinkää linn  **·**  Ingå vald  **·**  Järvenpää linn  **·**  Karkkila linn  **·**  Kauniaineni linn  **·**  Kerava linn  **·**  Kirkkonummi vald  **·**  Lapinjärvi vald  **·**  Lohja linn  **·**  Loviisa linn  **·**  Myrskylä vald  **·**  Mäntsälä vald  **·**  Nurmijärvi vald  **·**  Pornaineni vald  **·**  Porvoo linn  **·**  Pukkila vald  **·**  Raseborgi linn  **·**  Sipoo vald  **·**  Siuntio vald  **·**  Tuusula vald  **·**  Vantaa linn  **·**  Vihti vald |  |
| 
***Endised omavalitsused*** |
| 
*Bromarvi vald **·**  Degerby vald **·**  Ekenäsi linn  **·**  Haaga alev **·**  Helsingi vald\* **·**  Huopalahti vald **·**  Hyvinkää vald **·**  Karjaa linn  **·**  Karjaa vald  **·**  Karjalohja vald  **·**  Kulosaari vald **·**  Liljendali vald **·**  Lohja vald **·**  Nummi vald **·**  Nummi-Pusula vald  **·**  Oulunkylä vald **·**  Pernå vald  **·**  Pohja vald  **·**  Pusula vald **·**  Ruotsinpyhtää vald  **·**  Sammatti vald  **·**  Snappertuna vald **·**  Tammisaari vald **·**  Tenhola vald* |
Anastasia Lemberg-Lvova 2021. aasta Arvamusfestivalil
**Anastasia Lemberg-Lvova** (sünninimi **Anastasia Lvova**; sündinud 9. jaanuaril 1992) on Eesti kunstnik.

Ta lõpetas 2010. aastal Hugo Treffneri Gümnaasiumi ja 2017. aastal Tartu Ülikooli humanitaarteaduste ja kunstide valdkonna maali eriala. 2021. aastal asutas Lemberg-Lvova MTÜ De Structura, mille eesmärk on luua kunstivaldkonnas rohkem võimalusi noortele kunstitöötajatele. 2023. aasta juulist ta on Reset! võrgustiku täidesaatva komitee liige. [*viide?*]

Looming
-------

Lemberg-Lvova loomingu keskmeks on inimene. Tema portreed tõstavad esile indiviidi potentsiaali, ilu ja eripära; sealjuures on tema jaoks väga oluline ilme ja poosi ekspressiivsus ning värvi taastõlgendamine. Tema projekt "Don't Avoid What is Easy – Diplomacy Meets Art" võitis Karl Suure Euroopa noorteauhinna Eesti vooru 2021. aastal.[*viide?*]

Ta tegutseb ka Alicantes.[*viide?*]

Viited
------

1. ↑  Hugo Treffneri Gümnaasiumi lennud
2. ↑  "Põhiõppe lõpetanud 2017.aastal. Humanitaarteaduste ja kunstide valdkond. Bakalaureuseõpe (3+2). Maalikunst". Originaali arhiivikoopia seisuga 18. august 2018. Vaadatud 12. augustil 2019.
3. ↑  "De Structura". *De Structura*. Vaadatud 13. augustil 2023.
4. ↑  "Reset! — Reset! network". *Reset!*. Vaadatud 13. augustil 2023.

Välislingid
-----------

* Portfoolio
* The Baltic Times, "Joint exhibition Dys-appearance in Tartu"
* Postimees, "Tartus avatakse Siiri Jürise ja Anastasia Lemberg-Lvova ühisnäitus"
* Müürileht, "TARTU KUNSTIMAJAS AVATAKSE MAALINÄITUS „DYS-APPEARANCE"
Tamba tuulepark (Eesti)Tamba tuulepark
Asendikaart
**Tamba tuulepark** on tuulepark Pärnu maakonnas Lääneranna vallas Tamba külas. Tuulepark valmis 2013. aastal tollase haldusjaotuse järgi Varbla vallas ja see hakkas elektrienergiat tootma 2013. aasta septembris.

Tuulepargis on kaks Enercon E-101 elektrituulikut võimsusega 3 MW, mis kuuluvad Tuuleenergia OÜ-le. Tuulepargi koguvõimsus on 6 MW. Tuulepargi prognoositav aastane kogutoodang on umbes 20 GWh.

Elektrituulikute tootja on Saksa ettevõte Enercon GmbH.

Tuuliku masti kõrgus on 99 meetrit, rootori läbimõõt 101 meetrit. Koos labadega on tuulikute kõrgus 150 meetrit. Seega on need lubatust kõrgemad (detailplaneeringu järgi pidid tuulikud olema kuni 85 meetri kõrgused; analüüsi järgi ei tohi need ületada 40 meetrit). Seetõttu vähendavad nad läheduses asuva õhuseireradari töövõimet. Aga 2018. aasta septembris andis Lääneranna vald kasutusloa ja seepärast ei saa Kaitseministeerium midagi ette võtta.

Samuti segab tuulikute töö käigus tekkinud müra naabertalude elanikke. 2019. aasta aprillis sai valmis Varbla piirkonna mürakaart, selle järgi ei ületa müratase 45 dB ehk on allpool müra piirväärtust.

Mäli ja Tamba tuulepargid kuuluvad Tamba-Mäli tuuleelektrijaama koosseisu. 2016. aasta jaanuaris sai tuuleparkide omanikuks Lietuvos Energija.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  Tamba-Mäli tuuleelektrijaam (Vaadatud 14.07.2019)
2. ↑  Olemasolev tuuleenergia Eestis (Vaadatud 14.07.2019)
3. 1 2 3  Lääneranna vald kuulutas elektrituulikud seaduslikuks, Lääne Elu, 07.09.2018 (Vaadatud 14.07.2019)
4. ↑  TAMBA TUULIKUD JÄÄVAD PÜSTI, Lääne Elu, 28.04.2019 (vaadatud 14.07.2019)
5. ↑  Valminud on Varbla piirkonna mürakaart (vaadatud 14.07.2019)
6. ↑  Tuuleenergia OÜ soovib refinantseerida kuni 21 miljoni eest laene, tuuleliit.ee, 18.08.2016 (Vaadatud 14.07.2019)
**Hapaki mõis** (läti keeles *Hapaka muiža*) oli mõis Lätis Riia linnas Voleri asumis, mille peahoone asus Voleri ja Spilve asumi piiri lähistel Hapakase kraavi kaldal, Daugavgrīvas ielā ja Zilā iela ristmiku kandis. Saksa keeles *Happackshof, Hapackshof*.

Ajalugu
-------

Piirkonna esimeseks teadaolevaks omanikuks oli Gotthard Kettler. 17. sajandi alguses oli seal mõisavalitsejaks Johann Timoteus Hapach, kelle järgi mõis ka oma nime sai. Mõisa maad läksid Rootsi-Poola sõja käigus Rootsi riigile ning hakkasid kuuluma Daugavgrīva kihelkonda. 

19. sajandil oli see üks suuremaid Pārdaugava ala mõisasid. Suurem osa selle maadest seisis kasutamata, hariti ligi 50 hektari suurust maalappi. Sisuliselt oli tegemist suvemõisaga. Selle viimaseks omanikuks oli Carlos Matthias Ludwig Konstantin Otto von Buxhoeveden.

Aastal 1924 arvati mõisa maad Riia linna koosseisu. Mõisa hooned hävisid XX sajandi esimesel poolel.

Viited
------

1. ↑  Carlos Matthias Ludwig Konstantin Otto von Buxhoeveden saidil "BBLD - Baltisches biografisches Lexikon digital"

Välislingid
-----------

* Sissekanne Riia mõisate veebisaidil (*läti keeles*)
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib arstiteadlasest, teiste samanimeliste kohta vaata Andres Soosaar (täpsustus)* |

---

**Andres Soosaar** (sündinud 2. juulil 1961) on eesti arstiteadlane ja meditsiinieetika spetsialist. Alates 2015. aastast on ta Tartu Ülikooli akadeemiline sekretär.

Haridustee
----------

Andres Soosaar õppis aastail 1979–1985 Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas ravi erialal ning oli 1985–1988 arstiteaduskonna farmakoloogia ja füsioloogia instituudi juures aspirantuuris. 1989. aastal kaitses ta Tartu Ülikoolis meditsiinikandidaadi väitekirja tööga "Aju CCK-ergiliste mehhanismide roll käitumise regulatsioonis ja antipsühhootiliste ainete toimes" (juhendajad Eero Vasar ja Lembit Allikmets).

Aastail 2005–2006 täiendas ta end teaduseetika alal NIH Fogarty Centeri juures, 2014. aastal osales programmis "Arstid tervishoidu tagasi", saades üldarsti kvalifikatsiooni.

Töökäik
-------

Soosaar on töötanud Tartu Ülikooli arstiteaduskonna füsioloogia instituudi vanemõpetajana (1989–1994) ja dotsendina (1994–2005), aastail 2005–2010 oli ta arstiteaduskonna tervishoiu instituudi tervisekorralduse õppetooli dotsent. 2000. aastal töötas ta teadurina Indiana Ülikoolis, alates 2007. aastast on teadustöö eetika täiendusõppe programmi õppejõud asutuses NIH Fogarty International Center.

Oma teadustöös on Soosaar uurinud funktsionalistliku lähenemise rakendusi filosoofia ja teaduse piirialadel, bioeetikat, 
arsti-patsiendi suhte, meditsiiniliste andmebaaside ja meditsiiniuuringute eetilisi aspekte.

Aastail 2010–2013 oli ta ajakirja Eesti Arst peatoimetaja.

2014–2015 töötas ta meditsiinitekstide tõlkimise ja toimetamisega ning meditsiinieetika-alaste konsultatsioonidega tegelevas osaühingus Verbitas.

Alates 2015. aastast on Soosaar Tartu Ülikooli akadeemiline sekretär.

Teaduskorralduslik tegevus
--------------------------

Aastail 2001–2005 oli Soosaar Tartu Ülikooli neuroteaduste doktoriprogrammi koordinaator, aastail 2004–2010 Tartu Ülikooli inimuuringute eetika komitee liige, aastail 2007–2009 Eesti Arstide Liidu eetikakomitee liige, aastail 2007–2014 Eesti Bioeetika Nõukogu liige. Alates 2013. aastast on ta ravimiameti farmaatsiaterminoloogia ekspertkomisjoni liige.

Tunnustus
---------

2005 Tartu Ülikooli aumärk

2021 Tartu Ülikooli medal

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Andres Soosaar Eesti Teadusinfosüsteemis Muuda Vikiandmetes
2. 1 2 3 4  Andres Soosaare CV Tartu Ülikooli lehel
3. ↑  Andres Soosaare koduleht
4. ↑  "Tartu Ülikooli aumärgi kavalerid". *Tartu Ülikool*. Vaadatud 8.12.2022.
5. ↑  "Tartu Ülikooli medali kavalerid". *Tartu Ülikool*. Vaadatud 6.12.2022.

Välislingid
-----------

* Andres Soosaar Eesti Teadusinfosüsteemis Muuda Vikiandmetes
* Andres Soosaare CV Tartu Ülikooli lehel
* Andres Soosaare koduleht
* "Meditsiinieetika" (EPUB)
**Bolat Kabõkenovitš Zakarjanov** (Болат Кабыкенович Закарьянов; sündinud 1977 Tselinogradis (praegune Kasahstani pealinn Nur-Sultan), Kasahhi NSV-s) on kasahhi päritolu Venemaa riigiametnik, Musta mere ääres Idokopase neemel asuvat nn Putini paleed haldava ettevõtte Indokopas direktor.

Elukäik
-------

Sündis kommunistliku partei funktsionääri peres.

2000ndate algul Krasnaja Talka sanatooriumi direktor Musta mere äärses Gelendžikis, mida 2004 külastas Venemaa president Vladimir Putin. 2005. aastast riikliku Tuapse puhkekeskuse peadirektor. Just see asutus rentiski 2006. aastast Praskovejevka lähedal ametlikult maad, kus alustati "Putini palee" ehitamist. 2008–2015 Gelendžiki linnaduuma esimees. 2012 oli ta ettevõtte Investstroi direktor, mis tegeles nn Putini palee ehituse juhtimisega.

Augustist 2014 juhtis ta paralleelselt Venemaa presidendi haldusosakonnale alluvast Rublevo-Uspenski puhkekompleksi, mis hõlmab Moskva piirkonna parimaid riiklikke pansionaate ja suvilaid: Petrovo-Dalneje, Arhangelskoje, Uspenskoje, Gorki, Barvihha, Žukovka, Nikolina Gora, Usovo, Iljinskoje ja Maslovo, millel on rohkem kui 70 aastat ajalugu.

24. aprillis 2015 Venemaa Föderatsiooni presidendiasjade valitsuse avaliku toitlustamise peavalitsuse ülem ehk kogu Kremli toitlustuse (sinna hulka käivad ka riiklikud vastuvõtud) juht.

Viited
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑
**Świętopełk I** (ka *Swantopolk I*; u 1080 – enne 1148), mõnikord "Świętopełk Nakłost" (poola: *Świętopełk Nakielski*), et eristada teda teistest sama nimega valitsejatest, oli üks esimesi teadaolevaid Pommeri hertsogeid; aastatel 1109/13–1121 valitses ta Pomereelia üle.

Tavaliselt arvatakse, et ta oli Świętobór I (Swantibor) poeg, kuigi teised ajaloolased teevad temast Świętobóri (samuti kolmanda Pommeri hertsogi, Dumari) venna ja Siemomysł I poja.

Teda mainitakse Gallus Anonymuse kroonikas. 16. sajandi Pommeri kroonik Thomas Kantzow väidab samuti, et Świętopełk oli üks Świętobóri noorematest poegadest, kes valitses Taga-Pommerit pärast isa kukutamist. Preisi ajaloolane Ludwig Giesebrecht, kes andis hertsogi sünni ja surma ligikaudse aja, pidas teda Pomereelia dünastia algatajaks ja väitis, et Świętopełk ja tema isa Świętobór olid Piastide dünastia sugulased abielu kaudu. Ka teised ajaloolased on esitanud hüpoteesi, et Świętopełk ja Świętobór olid seotud, vere või abielu kaudu, Poola Piastide dünastiaga, või et nad teenisid neid vojevoodidena Gdańskis (Danzig). Siiski vaidlustab Edward Rymar teesi, et Świętopełk oli Swantibori poeg, tuginedes asjaolule, et Gallus Anonymus oleks seda fakti kindlasti maininud, kuid kroonik kirjeldas Świętopełki pigem "teatava pomoraanina", kellele Poola valitseja andis kontrolli Poola maade üle.

Koos oma isaga aeti ta kõige tõenäolisemalt 1106. aasta paiku konkurentide poolt Pommerist välja. Pärast seda, kui Bolesław III Krzywousty alistas Nakło lahingus Pommeri hertsogid (kelle väe suurus oli Gallus Anonymuse sõnul 30 000), andis ta Świętopełkile Nakło ja teised gardid (slaavi asulad) Noteći jõe ääres lääniks.

Pärast seda, kui Świętopełk üritas 1112. aastal teostada välispoliitikat ilma Poola valitseja nõusolekuta, tungis Krzywousty tema maadele. Pärast Nakło kolmekuulist piiramist (Galluse sõnul 29. septembrist 25. detsembrini) sundis ta Świętopełki alistuma. Świętopełk pidi maksma andamit Poola hertsogile ja andma oma poja (nimi teadmata) pantvangiks. 1113. aastal mässas Świętopełk taas Poola võimu vastu ja Bolesław tungis taas kallale, võttes Wyszogródi ja Nakło.

Tema hilisemast elust on vähe teada. 1119. aastal alistas Krzywousty kaks nimetut Pommeri hertsogit, võttes ühe vangi ja pagendades teise. On võimalik, et üks neist oli Świętopełk.

Jan Długoszi ja Kantzowi hilisemate kroonikate järgi suri 1121. aastal hertsog "Odrzanski" ('Odra') nimega Świętopełk. Mõned ajaloolased on seda tõlgendanud samaks Świętopełkiks, Świętobóri pojaks. Teised leiavad aga, et "Odrzanski" Świętopełk on olnud teine inimene, kessinite (*Kicyni*) hertsog, kelle maadele tungis 1121. aastal sakside vürst Lothar von Supplinburg.

Świętopełkil oli mitu poega, kellest üks oli Bolesław Krzywousty õukonnas pantvangis. On võimalik, et see nimetu poeg oli Samboriidide dünastia asutaja Sobiesław I isa.

Vaata ka
--------

* Pommeri hertsogkonnad ja hertsogid
Mõisa peahoone
**Ebeli mõis** või **Klatco mõis** (läti keeles *Ēbela muiža*, saksa keeles *Ebelshof* või *Klatzoshöfchen*) on suvemõis Lätis Riia linnas Ziepniekkalnsi asumis. Peahoone aadress on Zaļenieku iela 21.

Mõis sai praeguse nime aastal 1799, mil Riia Suurgildi kaupmees Johann Ebel ostis Blankenhagenitelt 88 hektarit maad ning rajas sinna suvemõisa, kasvuhooned, pargi ja aiapaviljoni. Varem kandis paik Klatco mõisa nime, see nimetus oli kasutusel veel aastal 1805.

Paik kujunes rikkamate Riia kaupmeeste seas populaarseks väljasõitude korraldamise paigaks. Mõisast on säilinud park 9 põlise tammepuuga (neist suurim on 20 meetri kõrgune ja 5,6-meetrise ümbermõõduga), peahoone ja paviljoni alusmüürid. Viimased kaks on arhitektuurimälestistena kaitse all.

* Mõisapargi tammMõisapargi tamm
* Mõis vanal pildilMõis vanal pildil
* Vana vaade Ebeli mõisaleVana vaade Ebeli mõisale

Välislingid
-----------

* Sissekanne Läti mõisate veebisaidil; fotod (*läti keeles*)
* Sissekanne Riia mõisate veebisaidil; fotod (*läti keeles*)
Obinitsa surnuaia väravad
**Obinitsa surnuaed** on kalmistu Setumaal, praeguse haldusjaotuse järgi Setomaa vallas Obinitsa külas. Kalmistu on Setomaa valla omand, kuid kuulub Obinitsa Issanda Muutmise kiriku juurde.

Obinitsa kalmistu on rajatud 1500 aastat tagasi. Vanima osa moodustab Sakalovapalo kääbaskalmistu. Hilisem osa on rajatud 19. sajandi alguses. Obinitsa surnuaial asub teiste hulgas lauluema Hilana Taarka (1856–1933) haud. Viimasel ajal[*millal?*] on kasutusele võetud ka surnuaia Tuhkvitsa oja poolne osa.

1950. aastal, kui Obinitsa kool-kirikus suleti kiriku tegevus, asuti ehitama uut kirikut surnuaia kõrvale eraldatud ühe hektari suurusele maale. Nõukogude võimu ajal selline tegevus oli põhjendatud sellega, et vastavalt leninlikule dekreedile tuleb kool kirikust lahutada ning koguduselt võtta kooli tarbeks kirikuhoone. Selline tegevus põhines toonase Eesti NSV Ministrite Nõukogu esimehe Arnold Veimeri kirjalikul korraldusel Meremäe valla täitevkomitee esimehele. 

1950. aastal hakkas kohalik preester Vilemon Talomees vaatamata takistustele kohaliku kogukonna toetusel siiski uut kirikut ehitama. Algul töötas preester üksinda, hiljem liitusid tema initsiatiivil ja palvel ka koguduse liikmed. 1951. aastal tehti palju takistusi, et kiriku ehitust häirida. Kiriku ehitust ei toetanud ka Võru maakonna praostkond, nemad tegelesid Meeksi kiriku ehitamisega. 9. jaanuaril 1952 asuti takistustest hoolimata kiriku interjööri looma. Valga kirik andis Obinitsa kogudusele üle Tõrva kiriku varad (kirikukell, ikoonid, kroonlühter, küünlajalad, altar, preestri teenistusriided). Palju annetasid (ehitusmaterjale) kiriku ehitusele kohalikud talumehed, palka ei olnud meestele kuskilt maksta. Toetas ka Eesti Piiskopkond. 15. juunil 1952 pühitseti alles tellinguis kirik sisse. Obinitsa Apostliku Õigeusu kiriku pühitses Tallinna piiskop Roman Issanda muutmise auks. 

Obinitsa suurim kiriku- ja surnuaiapüha on paasapäev, kui inimesed kogunevad oma esivanemate haudadele, et mälestada oma lähedasi. Sel päeval on surnuaias tuhandeid inimesi. Pärast jumalateenistust kirikus toimub haudadel mälestussöömaaeg ja loetakse palveid.

Viited
------

1. ↑  Vaiko Tigane. *Võrumaa vaatamisväärsused*
2. ↑   Jüri Naarits. *Meie kodu on Vastseliina*. Käsikiri.

Välislingid
-----------

* Obinitsa surnuaed kultuurimälestiste riiklikus registris
**August Kasekamp** VR II/3 (21. jaanuar 1889 Einmanni vald (Järva-Jaani kihelkond) – 3. oktoober 1942 Saratovi oblast, NSV Liit) oli Eesti sõjaväelane, kindralmajor ja pedagoog.

  

August Kasekamp osales Vabadussõjas Järvamaa Kaitseliidu ülemana, hiljem 9. jalaväerügemendi 7. kompanii ülemana.

Ta lõpetas Kõrgema Sõjakooli aastal 1927 ja oli 1930–1934 Kõrgema Sõjakooli ülem. 1938–1939 oli Sõjaväe Ühendatud Õppeasutiste ülem.

Ta oli 1940–1941 180. Eesti Laskurdiviisi staabiülem, arreteeriti NKVD poolt 1941. aastal.

Isiklikku
---------

Tema poeg Päivo Kasekamp (1924–2013) oli Tartu Metodisti koguduse pastor, pojapoeg Andres Kasekamp on Tartu Ülikooli Rahvusvaheliste suhete õppetooli Balti poliitika professor.

Auastmed
--------

* Lõpetas Kiievi IV lipnike kooli ja ülendati 20. aprillil 1916 lipnikuks.
* Ülendati alamkapteniks 10. detsembril 1919.
* Major 24. veebruarist 1924.
* Kolonelleitnant 24. veebruarist 1928.
* Kolonel 24. veebruarist 1933.
* Ülendati kindralmajoriks 24. veebruaril 1940.

Viited
------

1. 1 2 3  Fred Limberg. Isamaa eest. Eesti Vabariigi sõjajõudude organisatsioon ja juhtkond. Cardiff: Boreas Publishing House 1980, lk 77.

Välislingid
-----------

* Eesti ohvitseride andmebaas
**Solitäär** (inglise keeles *solitaire*) on maastikukujunduses üksikpuu, -põõsas või -taim, mis paigutatakse üksikult või kompositsiooni dominantse elemendina. Kompositsioonis eristub teistest kvalitatiivsete (vormi, värvuse, suuruse vm morfoloogiliste) omaduste poolest. Tuleneb prantsuse sõnast *solitaire* (üksik). Sellist üksiktaime nimetatakse ka aktsenttaimeks. 

Massiivne solitäärpuu linnakujunduses

Solitäär aiakujunduses
----------------------

Üksikpuid, -põõsaid ja dekoratiivtaimi kasutatakse aiakujunduses eesmärgiga suunata vaateid soovitud kohta. Vastavalt suurusele ja kujule on erinevad puit- ja rohttaimed mõjusad kas lähi- või kaugvaates.

### Puud ja põõsad

Täiskasvanud üksikpuud mõjuvad maastikul väga efektselt just oma suuruse poolest. Aiakujunduses on solitäärpuudel tähtis roll suunata vaateid mingis kindlas suunas. Tavaliselt paigutatakse üksikpuu teeraja või vaatekoridori lõppu.
Silmapaistvate dekoratiivsete omadustega üksikpuid kasutatakse aktsendina nii lähi- kui ka kaugvaadetes. Üksikpuude valimisel arvestatakse võra- ja tüvekuju (siluetti), lehestiku ja/või õite värvust ning samuti ka õitsemise kestust ja intensiivsust. Kui suured puud mõjuvad efektselt ka eemalt vaadates, siis dekoratiivpõõsaid kasutatakse nende tagasihoidlike mõõtmete tõttu vaid lähivaates. Üksikpuu paigutamisel tuleb valida talle ökoloogiliselt sobiv avatud kasvukoht, kus ta oleks võimalikult hästi vaadeldav, ning jälgida ka, et puu võra ei liituks aja jooksul teiste puude võradega ega jääks teiste puude külgvarju.

### Dekoratiivtaimed

Sarnaselt puude ja põõsastega kasutatakse aiakujunduses ka üksiktaimi, mis istutatakse ümbritsevatest taimedest eraldi või luuakse teistega kompositsioone. Aktsenttaimi kasutatakse eriliigilises kompositsioonis dominantse elemendina, üksikult ka taime dekoratiivsete omaduste esiletoomiseks. Üksiktaimed on efektsed kuju, värvi või suuruse poolest. Muidugi tuleb ka üksiktaimede eest regulaarselt hoolt kanda, et nende välimus püsiks efektne ja pilkupüüdev.

Viited
------

1. 1 2   18.03.2019
2. ↑   18.03.2019
3. ↑   18.03.2019
Preisimaa provints (punane) Preisi kuningriigis Saksa keisririigis
**Preisimaa provints** (saksa: *Provinz Preußen*; poola: *Prowincja Prusy*; kašuubi: *Prowincjô Prësë*) oli Preisimaa provints aastatel 1829-1878. Preisimaa loodi Preisi kuningriigi provintsina 1829. aastal Ida-Preisimaa ja Lääne-Preisimaa provintsidest ning kaotati 1878. aastal, kui ühendamine tühistati.

Königsberg (nüüd Kaliningrad Venemaal) oli provintsi pealinn.

Ajalugu
-------

Preisimaa provints loodi 13. aprillil 1824 Preisi kuningriigi idapoolseima provintsina. Provints moodustati varemeksisteerinud Ida-Preisimaa ja Lääne-Preisimaa provintside liitmisel personaalunioonis ja 3. detsembrist 1829 reaalunioonis.

Preisimaa territoorium vastas laias laastus ajaloolisele Preisimaa piirkonnale, millest provints ja kuningriik oma nimed said ning mille Poola kuningriik alates 1466. aasta Thorni teise rahuga jaganud oli. Piirkond jagunes Hertsoglikuks Preisimaaks, mis oli Poola lään, ja Kuninglikuks Preisimaaks, mis oli Poola lahutamatu osa otsevalitsemise all. Hertsoglik Preisimaa sai 1618. aastal Brandenburg-Preisimaa osaks ja sai 1701. aastal pärast Friedrich I kuningaks kroonimist Preisi kuningriigiks. Pärast kroonimist kasutati mõistet "Preisimaa provints" Ida-Preisimaa tähistamiseks, et eristada endise hertsogkonna territooriumit suuremast kuningriigist. Kuninglik Preisimaa annekteeriti Rzeczpospolitast Preisi kuningriiki 1772. aastal Esimese Poola jagamisega, pannes kogu Preisimaa piirkonna Preisi võimu alla. Järgmisel aastal muutis Preisimaa endised Kuningliku Preisimaa ja Hertsogliku Preisimaa (sealhulgas Ermlandi) väikeste piirimuudatustega vastavalt Lääne-Preisimaa ja Ida-Preisimaa provintsideks.

1. aprillil 1878 jaotati Preisimaa provints tagasi Lääne-Preisimaa ja Ida-Preisimaa provintsideks.
**Radaškovičy** (valgevene-eesti transkriptsioonis **Radaškovitšõ**, poola keeles *Radoszkowicze*, leedu keeles *Radaškonys*) on alev (endine linn) Valgevenes Minski oblastis Maładziečna rajoonis, Radaškovičy külanõukogu halduskeskus.

Haridust annavad keskkool, internaatkool ja kunstikool. Alevis on ka kultuurimaja, teater ja kaks raamatukogu. 

Radaškovičys on kergetööstus ja toiduainetetööstus, seal toodetakse keraamikat. Alev on tuntud oma käsitöötoodete poolest. Radaškovičy ümbruses asuvad mitmed sanatooriumid.

Vaatamisväärsusteks on õigeusu kirik aastast 1942 ja aastail 1855–1859 ehitatud katoliku kirik, katoliku kabel XIX sajandist, V–XIII sajandil kasutusel olnud linnamägi.

Ajalugu
-------

Radaškovičyt on esmamainitud 1447. aastal. Toona rajas Petras Gelgaudaitis sinna katoliku kiriku. Alev on eri aegadel olnud Rjurikovitšitest lahknenud Vereja suguvõsa, Goštautaste, Bona Sforza, Hlebowiczite, Massalskite, Ogińskite ja Radziwillide valduses. Aastast 1539 kuni XIX sajandi keskpaigani peeti seal korrapäraselt laata.

Aastal 1549 sai Radaškovičyst linn. Selle juurde ehitati ka puidust kindlus. Aastast 1749 pärineb linna vapp, millel kujutatud märter Stefanost. Radaškovičy kuulus Minski vojevoodkonda ja Minski maakonda.

Poola jagamisel läks Radaškovičy aastal 1793 Venemaa koosseisu. Aastal 1882 ristiti seal Janka Kupała. Linn kuulus Vilno kubermangu.

Pärast Esimest maailmasõda kuulus Radaškovičy Poola koosseisu. 1939. aastast kuulus asula Nõukogude Liitu, kus aastal 1940 linn aleviks muudeti. Teises maailmasõjas ründasid Radaškovičys maapealseid sihtmärke sõjalennukid Nikolai Gastello ja Aleksandr Maslovi juhtimisel.

Pilte
-----

* RadaškovičyRadaškovičy
* Radaškovičy keskusRadaškovičy keskus
* Radaškovičy katoliku kirikRadaškovičy katoliku kirik
* Radaškovičy õigeusu kirikRadaškovičy õigeusu kirik
* Radaškovičy kabelRadaškovičy kabel

Tuntud elanikke
---------------

* Zyhmunt Čachovič – valgevene revolutsionäär
* Jadvihin Š. – valgevene kirjanik
* Alaksandr Ułasaŭ – valgevene publitsist ja poliitik
* Branisłaŭ Taraškievič – Valgevene publitsist ja keeleteadlane
* Maksim Tank – valgevene luuletaja
* Adam Bildziukievič – valgevene kultuuritegelane ja pedagoog
* Vanda Lavickaja – valgevene luuletaja
* Anton Marcinoŭski – valgevene publitsist
* Julijan Harajn – valgevene kirjanik
* Włodzimierz Rudź – poola ajaloolane

Viited
------

1. ↑
2. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 29. juuni 2015. Vaadatud 29. juunil 2015.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)

Välislingid
-----------

 Radaškovičy – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Alev valgevene fotoentsüklopeedias
**Marko Kekišev** (sündinud 5. jaanuaril 1963) on eesti kujundusgraafik (märgigraafik ja plakatist) ning disainer (meediadisainer).

Kekišev on lõpetanud 1981. aastal Pärnu 4. Keskkooli ja 1986. aastal Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi disaini erialal. 

Ta on tegutsenud lisaks graafilisele disainile ka õppejõuna (sealhulgas Eesti Kunstiakadeemias), reklaamifirmades Kolm Karu ja Zavod BBDO *art director*'ina, samuti kriitikuna ja kuraatorina. 

2008. aastast töötab ta OÜ Siirup kujundusjuhina ja 2013. aastast ühtlasi Kõrgemas Kunstikoolis Pallas meediadisaini osakonnas professorina. Ta on Eesti graafilise disaini- ja plakativäljapanekute kuraator. Lisaks on ta Haapsalu Graafilise Disaini Festivali eestvedaja ja korraldaja.

Tunnustus
---------

* 2011 – Eesti Kultuurkapitali kujutava ja rakenduskunsti sihtkapitali aastapreemia

Välislingid
-----------

* Marko Kekišev Eesti Teadusinfosüsteemis
* EKL volikogu 2019–2022. eaa.ee
* Kõrgema Kunstikooli Pallas meediadisaini osakond. pallasart.ee