recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Ferdinand Mühlhausen** (16. november 1864 Koeru kihelkond Kaarli karjamõis – 28. november 1944) oli eesti helilooja.

Elukäik
-------

Ferdinand Mühlhausen sündis põllupidaja perekonnas. 1866. aastal kolisid Mühlhausenid Virumaale Salla küla Traksi tallu. 1882. aastal lõpetas ta saksa õppekeelega Tallinna kreiskooli. Kreiskooli päevil oli mitu aastat Mühlhauseni pinginaabriks Eduard Vilde. 

Mühlhausen moodustas koolis mitu laulukoori ja kvartetti ning oli võimeline neid juhatama. Ühes kvartetis laulis kaasa koguni tulevane helilooja ja koorijuht Konstantin Türnpu. Hiljem sai Mühlhausenist muude ametite kõrval ka 1883. aastal avatud Tallinna pimedate kooli muusikaõpetaja. Ferdinand Mühlhausen õppis põllumajandust ja töötas haagikohtuniku juures. 

19. sajandi lõpul kolisid Mühlhausenid Rakkesse Ülesoole Sopi tallu. Poeg Ferdinand soetas Rakkes Ülesoo kõrtsi vastas üle maantee krundi, kuhu ehitas kaupluse. Oli Rakke Haridusseltsi abiesimees. 1911. aastal siirdus Mühlhausen Peterburi. 1914. aastal hakkas Petrogradis Ferdinand Mühlhauseni nägemine halvenema. Talle tehti mitu glaukoomivastast silmaoperatsiooni, neist teine 1918. aastal. 

Ferdinand ja Emilie Mühlhauseni peres kasvas neli tütart. Neist kolm elasid välismaal: üks Soomes, teine USAs ja kolmas Nõukogude Liidus.

Looming
-------

Martin Körberi luuletusele loodud laul "Armas isa kohakene" ehk "Vaikne kena kohakene" sai laialt tuntuks 1923. aastal, kui see ilmus kogumikus "Vabal tunnil" (28 segakoorilaulu). Üleskirjutaja Oskar Krusberg (postiametnik) on märkinud oma noodivihikusse laulu juurde kuupäeva 9. aprill 1919. Laul saavutas menu Rakke ümbruse kooride ja kuulajate hulgas. Naishäälele kirjutatud laulu võtsid peagi üle meessolistid. Laulja Alice Kopli kandis laulu ette kontserdireisil Ungaris Budapesti raadios. 1938. aasta Eesti Mängudel esitasid naisvõimlejad oma kava Mühlhauseni kuulsa viisi saatel.

1927. aastal trükitud kaks kogumikku vastavalt kuue lauluga mees- ja kuueteistkümne lauluga segakoorile. 1939. aastal avaldati ka Mühlhauseni kuus soolo- ja kvartetilaulu.

Kokku oli tema heliloomingus üle 60 laulu. Enamik neist on loodud tuntud eesti luuletajate sõnadele (E. Aun, A. Grenzstein, A. Haava, J. V. Jannsen, L. Koidula. Jakob Liiv, M. Lipp, A. Reinvald, J. Tamm, M. Veske jt). Mühlhausen on ka ise luuletusi teinud ja neid viisistanud. Mõnel juhul on ta teinud ka varem tuntud lauludele omi viise.

Mälestuse jäädvustamine
-----------------------

Mühlhauseni koduks olnud Sopi talu Ülesool (tänapäeval Rakkes Lille tänav 10) tähistati 1969. aastal mälestustahvliga, millel oli kujutatud üldrahvalikuks kujunenud laulu "Vaikne kena kohakene" esimest stroofi.

Viited
------

1. ↑  "Aldo Kals: Pime helilooja Ferdinand Mülhausen, Teater. Muusika. Kino, ISSN 0207-6535. (2000) nr. 2, lk. 50–52". Originaali arhiivikoopia seisuga 13. juuni 2007. Vaadatud 4. detsember 2012.
2. ↑  "RAKKE–KÄRDE". Originaali arhiivikoopia seisuga 24. september 2015. Vaadatud 4. detsember 2012.
3. ↑  "Eesti monumentide e-kataloog: Rakke Ferdinand Mühlhausen". Originaali arhiivikoopia seisuga 29. oktoober 2013. Vaadatud 4. detsembril 2012.
|  |
| --- |
|  |
| Medalikohad |
| Juunioride maailmameistrivõistlused |
| **Kuld** | 2015 | jalgpall |

**Srđan Babić** (serbia kirillitsas Срђан Бабић; sündinud 22. aprillil 1996 Banja Lukas) on Serbia jalgpallur, kes mängib keskkaitsjana Hispaania kõrgliigaklubis Almería ja Serbia jalgpallikoondises.

Ta alustas jalgpalli mängimist kodulinnaklubis Banja Luka Borac. 2011. aastal liitus ta Serbia klubiga Vojvodina, mille põhimeeskonnas debüteeris ta Serbia kõrgliigas hooajal 2013/14. Samal hooajal valiti ta ka Serbia kõrgliiga hooaja sümboolsesse koosseisu.

2015. aasta juulis sõlmis ta lepingu Hispaania klubiga Real Sociedad. Ta asus mängima klubi reservmeeskonnas, mis mängis Hispaania tugevuselt kolmandas liigas. Hooajal 2016/17 oli ta laenul Hispaania esiliigaklubis Reus.

2017. aasta juulis naasis ta Serbia kõrgliigasse, kui liitus Belgradi Crvena Zvezda. Hooajal 2017/18, 2018/19 ja 2019/20 tuli ta klubiga Serbia meistriks. Hooajal 2020/21 oli ta laenul Portugali kõrgliigaklubis Famalicão.

2021. aasta augustis asus ta mängima Almeríaga. Hooajal 2021/22 kindlus ta klubiga pääsu Hispaania esiliigast kõrgliigasse.

Aastatel 2012–2019 mängis Babić Serbia noortekoondistes. 2015. aastal tuli ta Serbia kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistriks. Serbia jalgpallikoondises tegi ta debüüdi 24. septembril 2022 UEFA Rahvuste Liiga mängus Rootsi vastu. Samal aastal kuulus ta Serbia koondisse 2022. aasta maailmameistrivõistlustel.

Saavutused
----------

Vojvodina
* Serbia karikas: 2013–14

Belgradi Crvena Zvezda
* Serbia Superliga: 2017–18, 2018–19, 2019–20

Almería
* Segunda División: 2021–22

Viited
------

1. ↑   (vaadatud 27.4.2023)

| * v
* r
Serbia koondis  –  2022. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused |
| --- |
| 

* 1 Dmitrović
* 2 Pavlović
* 3 Eraković
* 4 Milenković
* 5 Veljković
* 6 Maksimović
* 7 Radonjić
* 8 Gudelj
* 9 A. Mitrović
* 10 Tadić (c)
* 11 Jović
* 12 Rajković
* 13 S. Mitrović
* 14 Živković
* 15 Babić
* 16 Lukić
* 17 Kostić
* 18 Vlahović
* 19 Račić
* 20 S. Milinković-Savić
* 21 Đuričić
* 22 Lazović
* 23 V. Milinković-Savić
* 24 Ilić
* 25 Mladenović
* 26 Grujić
* Treener: Stojković

 | Serbia |
**Johann von Bevessen** oli Liivi ordu liige ja Vindavi komtuur aastal 1451.

Bevesseni vanemad olid tõenäoliselt Lambert von Bevessen ja Adelheid Boese. Ta pärines Saksimaalt Ravensbergi krahvkonnast Bielefeldi lähedalt. Tema suguvõsa kuulus 15. sajandil piirkonna ühtede mõjukamate hulk, kuid tõus oli alanud alles Johanni arvatava isaga. Johanni oletatavad vennad olid nii Ravensbergis kui ka ümbruskonnas tähtsatel kohtadel, kuid juba sajandi lõpuks suri suguvõsa meesliin välja.

1442. aastal oli Johann majandusülem (*Schäffer*) Riias, üheksa aastat hiljem on teda märgitud aga Vindavi komtuurina. Rohkem tema kohta andmeid pole.

Kirjandus
---------

* *Ritterbrüder im livländischen Zweig des Deutschen Ordens*. Köln: Böhlau, 1993. Nr. 73 (lk 117–118).


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Heinrich Sprenge** | **Liivi ordu majandusülem**1442 | Järgnev**Wilhelm von Böckenförde** |
| Eelnev**Matthias von Boningen** | **Vindavi komtuur**1451 | Järgnev**Konrad von Herzenrode**

 |
Keila Tankimägi
**Keila Tankimägi** on tehisküngas Harju maakonnas Keilas.

Tankimägi asub Keila mäe kõrgendikul, mille looduslik absoluutne kõrgus on 48 m. Tankimäe absoluutne kõrgus on 53,7 m.

Tankimägi on nime saanud Nõukogude okupatsiooni ajal Keilas tegutsenud tankipolgu järgi. Mäge on kutsutud ka Leinomäeks – aastatel 1995–2003 Keila linnapeana olnud Leino Mäe järgi.

Ajalugu
-------

Nõukogude ajal paiknes Loode-Keila metsades Nõukogude sõjaväe 228. tankipolgu polügoon. Tankimäge kasutati tankide mäkketõusu ja -laskumise harjutamiseks.

Tankipolgu territooriumil tegutses aastatel 1990–1991 Interrinde piraatraadiojaam Nadežda, mille abil edastati venekeelseid raadiosaateid kolm korda päevas.

Pärast Nõukogude sõjaväe lahkumist 5. augustil 1994 hakati tankipolgu hooneid lammutama. Lammutusjäägid viidi Keila Terviseradade alale, peamiselt Tankimäele.

Tankimägi, 1995
20. sajandi lõpus ja 21. sajandi alguses hakati Tankimäe ümbrusesse valdavalt lõuna ja ida poole arendama terviseradasid. Hoogsam areng sai alguse 2007. aastal.

Tegevused
---------

Tänapäeval on Tankimägi tuntud kelgunõlvana, mida läbivad Keila Terviseradade suusarajad. Küngast läbib ka 7 km matkarada.

Kelgunõlv
Tankimäe ümbruses asetseb veel võrkpalliplats, 3 rulluisurada, laste seikluspark tarzanirajaga, BMX-rattarada, 2 jalgpalliväljakut ja kettagolfirada.

Mäel on peetud orienteerumisvõistlusi ja -päevakuid, koertekrossijookse, jalgrattavõistlusi, jüriööjookse jne.

Jalgrattavõistlus

Viited
------

1. ↑  , "Reljeef". Maaamet. Vaadatud: 24.03.2020.
2. ↑  Heli Nurger. "Keikæl, Kegel, Keila". Keila: Harjumaa Muuseum, 2003. ISBN 9985915860
3. ↑  Pekka Erelt. Raadiohääl Keila tankipolgust. Eesti Ekspress, 17. august 2006
Keila paemurd
**Keila paemurd** on endine paemurd ja ühtlasi ka paljand Harju maakonnas Keila linnas. Paljand on arvele võetud ürglooduse objektina.

Paljandit loetakse Keila lademe stratotüübiks, ka on see Keila kihistu stratotüüp.

Paemurd asub 1,1 km Keila–Haapsalu maantee ja Keila–Paldiski raudtee ülessõidu kohast loodes.

Paemurd on suures osas metsastunud.

Murru idapoolses seinas paljanduvad umbes 2 m kõrguse profiilina Kurtna ja Pääsküla kihistike kivimid. Paeseinast on väike osa ka kinni kasvanud. Ülemised 35 cm moodustab hele kõva õhkeste mergli vahekihtidega lubjakivi. Sellele järgneb 85 cm samasugust, ent muguljat lubjakivi. Alumise osa moodustab sinakashall peenekihiline lubjakivi.

Keila paemurru kivimeid on uurinud paljud geoloogid. Neist tähelepanuväärseimaks on Friedrich Schmidt, kes oma 1881. aasta töös eraldas Ordoviitsiumi ladestus välja Keila kihid (s.o Keila lademe).

Paemurru kivimid sisaldavad rikkalikult sammalloomade, tigude, trilobiitide ja käsijalgsete kivistisi.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  Ürglooduse objekt: Keila paemurd Eesti looduse infosüsteemis
2. ↑  Stratigraafia terminoloogia
3. ↑  Eesti stratotüüpsed paljandid
4. 1 2  3.2 Paljandid. "Loodusmälestised 8. Harjumaa: Harku, Keila Padise". Lk 20

Välislingid
-----------

* Ürglooduse objekt: Keila paemurd Eesti looduse infosüsteemis
**Johann Theophilus Gottlieb Kettler** (5./16. november 1760 Karuse – 23. detsember 1828 / 4. jaanuar 1829 Lääne-Nigula) oli Eesti vaimulik.[*viide?*]

Ta õppis 1777. aastani Tallinna gümnaasiumis. Ta õppis (immatrikuleeriti 19. augustil 1778, oli kohal veel 1782. aastal) Kieli ülikoolis ja Jena ülikoolis (aastal 1784). Oli 1784. aastal prooviaastal Rõuge Maarja koguduses. Ordineeriti 29. juulil / 9. augustil 1789 õpetajaks.[*viide?*]

Oli aastatel 1789–1793 Hargla koguduse õpetaja. Aastatel 1793–1828 oli ta (valiti 5./16. augustil 1793, introdutseeriti 29. jaanuaril / 9. veebruaril 1794) Lääne-Nigula Püha Nikolause koguduse õpetaja. Lisaks oli ta 30. jaanuarist / 11. veebruarist 1812 – 17. juulini / 29. juulini 1817 Eestimaa konsistooriumi assessor.

Isiklikku
---------

Tema isa Kaspar Anton Kettler oli Karuse ja Hanila koguduse õpetaja, vanaisa Christian Anton Kettler oli Karuse, Hanila ja Varbla koguduse õpetaja, teine vanaisa Johann Friedrich Gernet oli Vigala Maarja koguduse õpetaja. Tema abikaasa Dorothea Elisabethi isa Anton Friedrich Bornwasser oli Rõuge Maarja koguduse õpetaja. Tema vend Samuel Christian Kettler oli Juuru Mihkli koguduse õpetaja, onu Adam Johann Kettler oli Kose Püha Nikolause koguduse õpetaja. Tema vennapoeg August Anton Kettler oli Juuru Mihkli koguduse õpetaja, teine vennapoeg Otto Wilhelm Ludwig Kettler oli Lihula ja Kirbla koguduse õpetaja. Tema vennatütar Sophie Juliane Emilie oli abielus kõigepealt Ambla Maarja koguduse õpetaja Paul August Ferdinand Glanströmi, hiljem tema venna Mihkli Miikaeli koguduse õpetaja Theodor Friedrich Glanströmiga.[*viide?*]

Esivanemad
----------

|  |
| --- |
| **Johann Theophilus Gottlieb Kettleri esivanemad** |
|  **Johann Theophilus Gottlieb Kettler(1760–1829)**  | Kaspar Anton Kettler(1720–1773) | Christian Anton Kettler(1683–1750) | ... | ... |
| ... |
| ... | ... |
| ... |
| Sophie Julie Tunder | Johann Samuel Tunder | ... |
| ... |
| ... | ... |
| ... |
| ... Gernet | Johann Friedrich Gernet(1692–1771) | ... | ... |
| ... |
| ... | ... |
| ... |
| Catharina Sophia Gutsleff | Heinrich Gutsleff(1680–1747) | Eberhard Gutsleff vanem(1654–1725) |
| Catharina Niederhoff(suri 1710) |
| ... | ... |
| ... |

Viited
------

1. ↑  Liivi Aarma Põhja-Eesti vaimulike lühielulood 1525-1885 Tallinn 2007
2. ↑  Die evangelischen Prediger Livlands bis 1918. Böhlau Verlag Köln, Wien 1977
**Velise mõisa kalmistu** on kalmistu Vigala kihelkonnas Läänemaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Velisemõisa külas Märjamaa vallas Rapla maakonnas. Kalmistu jääb Velise mõisa südamest linnulennult umbes 1,1 km kaugusele lääneloodesse.

Kalmistu rajasid mõisa tollased omanikud Wetter-Rosenthalid vähemalt 1824. aastal, sinna maetute üldarv ei ole teada. Kalmistul paikneb klassitsistlikus stiilis matusekabel, mis on praegu varemetes.

Umbes 200 meetri kaugusel põhja suunas üle Velise jõe paikneb Velise mõisa hilisem, Maydellide suguvõsa kalmistu. Omaaegu oli kalmistute vahel otsetee, kuid praegu on sellel teel olnud sild hävinenud ja kalmistute vahel puudub otsetee.

Viited
------

Kirjandus
---------

* Alo Särg. "Velise (*Schloß Felx*)". // Raplamaa mõisad ja mõisnikud. Argo. Tallinn 2007. Lk 225-226
* Taavi Pae. Eesti kalmistute kujunemine ja paiknemise seaduspärasused. // Magistritöö Tartu Ülikooli Geograafia Instituudis. Tartu 2002

Välislingid
-----------

* Pärandkultuuri objekt: "Rosenthali kabel" (504:KAV:001) Eesti looduse infosüsteemis
* Velise mõis ja selle kalmistud Eesti mõisaportaalis
* Ketlin Sirge. Eesti mõisakalmistud. // Magistritöö Tartu Ülikooli usuteaduskonna võrdleva usuteaduse õppetoolis. Tartu 2013
**Johann Wilhelm Schneider** (25. juuli/5. august 1796 Riia – 17. aprill/29. aprill 1858) oli Eesti vaimulik.

Schneider õppis Riia kreiskoolis ja Riia kubermangugümnaasiumis. Tartu ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1816–1819. Aastatel 1819–1824 oli ta koduõpetajaks Halliste kirikumõisas Karl Ernst von Bergi juures. Ordineeriti 3. mail/15. mail 1825 Riias õpetajaks.

Oli aastatel 1825–1858 (introdutseeriti 24. mail/5. juunil 1825) Halliste ja Karksi Peetri koguduse õpetaja, olles aastatel 1836–1855 Pärnu praostkonna praost.

Isiklikku
---------

Tema äi Karl Ernst von Berg oli Tarvastu, Halliste ja Karksi Peetri koguduse õpetaja, Sangaste ja Laatre Püha Laurentsiuse koguduse õpetaja ning aastatel 1828–1933 Liivimaa kindralsuperintendent. Tema poeg Ernst Magnus Schneider oli aastatel 1858–1877 Halliste ja Karksi Peetri koguduse õpetaja, aastatel 1877–1889 Halliste Püha Anna koguduse õpetaja. Tema tütrepoeg Erwin Karl Reinhold von Dehn oli Halliste Püha Anna koguduse õpetajaks aastatel 1889–1934.

Viited
------

1. ↑  Die evangelischen Prediger Livlands bis 1918. Böhlau Verlag Köln, Wien 1977
**Piiri 8-klassiline Kool** oli üldhariduskool Piiri külas Muhumaal.

Ajalugu
-------

1946. aasta sügisel avati Vassili Randmetsa algatusel *Piiri 7-klassilise Kooli* juures 8. klass ja kool sai nimeks *Muhu Keskkool*, mis tegutses Muhus kuni 1953. aastani. Lõpetas neli lendu. Kooli direktorid olid Aleksander Paas (1946), Kersti Õispuu (1946–1947), Linda Murko (1947–1952) ja Ludmilla Judina (1952–1953). 

Muhu Keskkooli asutamist 1946. aastal loetakse tänapäeva Orissaare Gümnaasiumi algusajaks. Pärast keskkooli viimist 1953. aastal Tumalasse ja hiljem, 1955. aastal Orissaarde jäi Piirile taas *7-klassiline kool*. 1959. aastal nimetati kool uuesti *Piiri 8-klassiliseks Kooliks*. 1976. aasta kevadel lõpetas Piiri 8-klassilise Kooli viimane lend. Piiri kooli direktorid aastatel 1953–1976 olid August Urban (1953–1955) ja Hilda Rand (Männa) (1955–1976). 

1. septembril 1976 alustasid senise Piiri kooli õpilased ja õpetajad uut õppeaastat Juhan Smuuli nimelises Muhu 8-klassilises Koolis Liival. Piiri koolist tuli Liivale 12 õpetajat, Liiva algkoolist jäi 2, direktorina alustas Senta Room. 

Aastatel 1930–1936 õppis Piiri algkoolis Juhan Smuul.
**Piiri** on küla Tartu maakonnas Tartu vallas.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Piirissaare valda.

Küla asub Piirissaare kirderannikul.

Küla vana venekeelne nimi on *Межа* ('Piir'). Omal ajal nimetati selle küla järgi kogu Piirissaart.. 

Tsaariajal kuulus küla Liivimaa kubermangu Jurjevi (Tartu) maakonda. 1768. aastal asutati külas külakool. Piiri küla vanausuliste palvemaja on esmamainitud 1802. aastal. Teise maailmasõja ajal põles palvemaja maha.

1913. aastal oli külas 145 majapidamist. 1922/1923. õppeaastal oli Piiri 4-klassilises vene algkoolis 126 õpilast ja 2 õpetajat ning 3-klassilises eesti algkoolis 36 õpilast ja üks õpetaja.

Piiri külas asub endise Piirissaare kooli hoone ja pood, mille hoone ehitati 1902. aastal ja mis on saare üks vanimaid maju. Poe telliskivimaja elas üle 1923. aasta suure tulekahju, kui Piirissaarel põles maani maha 93 maja.

2000. aasta rahvaloenduse andmeil elas külas 57 inimest. 2011. aasta rahvaloenduse andmeil oli elanike arv 31.

Külas asuvad Piiri vanausuliste kalmistu ning luterlik Piirissaare kalmistu.

Viited
------

1. ↑  Maa-amet, vaadatud 21.11.2020.
2. ↑  Statistikaamet, vaadatud 10.11.2020.
3. ↑  Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
4. 1 2 3  Piirissaare ajaloost. Ajalehes Peipsi Rannik, 6/2012. Lk 4
5. ↑  Uudiseid Piirissaarelt: jääolud on kehvad, kuid toitu jätkub Postimees, 10.04.2012 21:47

Välislingid
-----------

* Piirissaare 360° aeropanoraam / aerofoto

| * v
* r
Tartu valla asulad |
| --- |
| Alev | 

* Raadi

 |  |
| Alevikud | 

* Lähte
* Kõrveküla
* Tabivere
* Vahi
* Vasula
* Äksi

 |
| Külad | 

* Aovere
* Arupää
* Elistvere
* Erala
* Haava
* Igavere
* Juula
* Jõusa
* Kaiavere
* Kaitsemõisa
* Kassema
* Kastli
* Kikivere
* Kobratu
* Koogi
* Kukulinna
* Kõduküla
* Kõnnujõe
* Kõrenduse
* Kämara
* Kärevere
* Kärkna
* Kärksi
* Kükitaja
* Laeva
* Lammiku
* Lilu
* Lombi
* Maarja-Magdaleena
* Maramaa
* Metsanuka
* Möllatsi
* Nigula
* Nõela
* Otslava
* Pataste
* Piiri
* Puhtaleiva
* Pupastvere
* Raigastvere
* Reinu
* Saadjärve
* Saare
* Salu
* Sepa
* Siniküla
* Soeküla
* Soitsjärve
* Sojamaa
* Sootaga
* Sortsi
* Taabri
* Tammistu
* Tila
* Toolamaa
* Tooni
* Tormi
* Uhmardu
* Valgma
* Valmaotsa
* Vedu
* Vesneri
* Viidike
* Vilussaare
* Voldi
* Võibla
* Väägvere
* Väänikvere
* Õvanurme
* Õvi

 |
**Valgepõsk-lagle** (*Branta leucopsis*) on partlaste sugukonda lagle perekonda kuuluv veelind.

Levila
------

Valgepõsk-lagled lendamas
Puise poolsaar, valgepõsk-lagled
Valgepõsk-lagle munad
Valgepõsk-lagle pesitseb Gröönimaa kirderannikul, Teravmägedel, Skandinaavia poolsaare loodeosas, Novaja Zemlja Lõunasaarel ja võib-olla Kolgujevi saarel. Lagle talvitub Madalmaades ja Briti saartel. Lääne-Eesti jääb idapoolsete rändlindude tähtsaks puhkepaigaks kevadrände ajal aprillis-mais, mil neid kohtab mitme tuhande isendi suuruste parvedena. Muul ajal kohtab neid harva ja vähesel arvul, ka sügisrände ajal oktoobris ja novembris nad kestvaid peatusi ei tee.

Välimus
-------

Valgepõsk-lagle üldpikkus on 58–70 cm, tiibade siruulatus 132–145 cm. Ta on mustlaglesuurune ja kaalub 1,1–2,2 kg.

Valgepõsk-lagle on keskmise suurusega partlane, kes mõneti sarnaneb hanega. Kuid hanedest on teda hõlbus eristada kahevärvilise sulestiku järgi, mis on pealt must ja alt valge. Linnul on valge põsepiirkond, millest lind on ka nimetuse on saanud, ning must pea, kael ja ülakeha. Linnu kõhuosa on valge, tiivad ja selg hõbehallid.

Eluviis
-------

Hanede ränd Haeska rannaniidul
Valgepõsk-lagle pesitseb kaljustel rannikutel ning ojade ja järvede kaljustel kallastel, mille läheduses leidub mahlakaid taimi. Pesa tehakse sellisesse kohta, et vaenlased, kelleks on eeskätt polaarrebane ja jääkaru, seda kätte ei saaks. Valgepõsk-lagle kolooniad on hajusad ja vahemaad naaberpesade vahel suured.

Ta ujub väga hästi ja lendab kergelt. Sulgimise ajal päästab ta end sageli joostes ja jookseb kiiresti.

Looduskaitse
------------

Eestis kuulub valgepõsk-lagle III kaitsekategooriasse, kuid on väljaspool kaitsealasid jahiuluk.

Eestis on valgepõsk-laglet põhjalikult uurinud Aivar Leito.

Viited
------

1. ↑  BirdLife International (2009). *Branta leucopsis*. *IUCNi punase nimistu ohustatud liigid*. IUCN 2011.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  "Loomade elu", 6. kd. lk. 94-95
3. 1 2  L. Jonsson. "Euroopa linnud". Tallinn, Eesti Entsüklopeediakirjastus 2000, lk. 84–85
4. ↑  Keskkonnaministri määrus

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Valgepõsk-lagle** |

* Valgepõsk-lagle andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes

  

* Valgepõsk-lagle YouTube'is
**Vesinäkk** (*Acentria ephemerella*; varem *Acentria nivea*) on sugukonda *Crambidae* (varasemas süstemaatikas leediklaste) sugukonda kuuluv liblikas.

"Loomade elu" annab vesinäki ladinakeelseks nimeks *Acentropus niveus* ja arvab ta leediklaste sugukonda .

Vesinäkil esineb kaht sorti emaseid: tiivulisi ja peaaegu tiivutuid. Viimaseid on märksa rohkem. Neil on säilinud üksnes tiibade tillukesed algmed. Isaste tiivad on valged, siruulatusega kuni 12 mm. Lühitiivulised emased ei lahku veest ja munevad vee all. Sugutamine toimub veepinnal, kui emane küünitab oma tagaosa veest välja. Kõik valmikud, kaasa arvatud isased ja lennuvõimelised emased, suudavad vee all ujuda. Ohu korral ujuvad lennuvõimelised isendid veepinnale ja põgenevad lennates.

Vesinäki oliivroheline röövik elab aeglasevoolulises või siseveekogus veetaimede, näiteks penikeelte ja teiste taimede lehtede ülapinnal ning valmistab endale lahtinäritud lehetükist väikese katte. Nukkumiseks valmistab see liik taimevarre või -lehe alapoolel kookoni , mis asub vee all ja on täidetud õhuga.

Valmiku keha on samuti roheline ja kuni 8 mm pikkune .

Röövik koorub vee all. Seejärel ronib ta mööda selle taime vart, millele ta muneti, veest välja. Ta toitub taimekoorest ja koorib taimevarre rõngakujuliselt ära, nii et taimesooned näritakse läbi ja taim saab tugevalt kahjustada, sageli isegi sureb, näiteks võib vars murduda.

Vesinäkki kasutatakse võitluseks mürgise veetaime tähk-vesikuusega, aga ettevaatlikult, sest ta võib ka teistel taimedel elada ja neidki kahjustada.

Vesinäkk on pärit Euroopast, kuid 1920. aastatel avastati seda ka Kanadast. Tõenäoliselt viidi ta sinna kogemata. Ta on tänapäeval levinud ka Uus-Inglismaal, kus ta eelistab tähk-vesikuuske teistele taimedele ja on selle taime levikut vähendanud.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  "Loomade elu", 3. kd. lk. 287
2. ↑  Greenhalgh, M. & Ovenden, D. (2007). "Euroopa magevee-elustik". Eestikeelse tõlke toimetaja Timm, H. Eesti Entsüklopeediakirjastus, lk. 206.

Välislingid
-----------

* Vesinäkk andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes
**Konsortsium** ehk **katenaarium** on ökoloogias suheterühma (toitumissuhete, paiknemissuhete, kommunikatsiooni) kaudu seotud organismide kogum.

Konsortsiumi moodustavateks organismideks (ehk konsortideks) on konsortsiumi determinandiga (näiteks mingi taimega) kas toitumissuhete kaudu seotud organismid (trofokonsordid) või elupaiga kaudu seotud organismid (topokonsordid).

Konsortsiumi mõiste tõenäoseks esmakasutajaks ökoloogias on botaanik Johannes Reinke aastal 1873, ning seda kasutati seejärel eriti samblike puhul. Hiljem (võimalik, et sõltumatult) kasutasid mõistet Vladimir Beklemišev ja Leonti Ramenski. Selle rakendamisest taimekoosluste uurimisel on kirjutanud Tihhon Rabotnov. Viktor Masing pidas konsortsiume biotsönooside peamisteks funktsionaalseteks komponentideks, näidates ühtlasi, et konsortsiumi edifikaatori biokeemiline mitmekesisus ning evolutsiooniline iga on seotud konsortsiumi mitmekesisusega.

Vaata ka
--------

* biofoonia
* sümbioos

Viited
------

1. ↑  Masing, Viktor (toim.) 1992. *Ökoloogialeksikon*. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, lk. 116.
2. ↑  Beklemishev, V. N. 1951. O klassifikatsii biologicheskih (simfiziologicheskih) svyazei. *Byulleten Moskovskogo obschestva ispytatelej prirody, Otdel biologii* 56: 3–30.
3. ↑  Aastal 1952.
4. ↑  Rabotnov, Tikhon A. 1972. Consortia, the importance of their study for phytocoenology. *Folia Geobotanica* 7(1): 1-8.
5. ↑  Masing, V. 1981. Consortia as elements of the functional structure of biocoenoses. In: Laasimer, L. (ed.) *Antropogenous changes in the plant cover of Estonia*. Tartu: Institute of Zoology and Botany, 64–76.
Kompuutertomograafia abil loodud kujutis
**Tomograafia** (kreeka keeles *τομογραφία*, inglise keeles *tomography*) on kujutise saamine keha teatava koha (rist)lõikest (inglise keeles *cross section*).

**Tomograaf** on meditsiinis rakendatav röntgeni-, ultraheli-, footon- või muu seade, millega saadakse objekti kihitine kujutis.

Tomograafia liigid
------------------

Olenevalt kujutise saamiseks kasutatava füüsikalise meetodi olemusest on kasutusel mitut liiki tomograafiad.

Ultraheli kasutamisel saadakse kujutis keha ristlõikest, kallutades keha sisse suunatavat ultraheli allikat uuritava ristlõike tasandis. Kuigi seda praktikas nii ei nimetata, saadakse siin tomograafiline kujutis lühikeste ultrahelisignaalide erinevate kihtide pinnalt tagasi peegeldunud signaalise kulgemise aja analüüsi tulemusena. Ultraheli piiratud leviku ulatuse tõttu ei saada nii üldreeglina kujutist mitte kogu keha ristlõike kohta, vaid ainul ultraheliseadme vahetus läheduses oleva keha osa kohta, millest aga paljudel juhtudel (näiteks meditsiinilise diagnostika puhul) tihti piisab. Sellise tomogrammi saamine on võimalik ka suhteliselt lihtsate (analoog)elektroonika vahendite abil, kuid arvuti kasutamisega saab kujutise kvaliteeti oluliselt parandada.

Ajalooliselt esimeseks klassikalise tomograafia liigiks on röntgentomograafia, mille puhul uuritavat keha skaneeritakse uuritava lõike kohas peene röntgenikiirega. Nii saadav keha läbinud kiirguse profiil vastab vastava röntgenikiirguse (ekvivalentse) allika puhul saadava röntgenipildi ühele joonele. Kui seda teha mitmest suunast, siis on saadud profiilidest võimalik välja arvutada (konstrueerida) keha selle lõike kiirguse neeldumise kujutis ehk tomogramm. Selle keeruka arvutuse teostamiseks kasutatakse elektronarvuteid, mistõttu on röntgentomograafia meetod saanud praktilises kasutuses kompuutertomograafia nimetuse. Praktilistes lahendustes pannakse röntgenikiirguse allikas pöörlema ümber uuritava keha.

Magnetresonantstomograafia abil saadud kujutis
Aatomituuma magnetresonantstomograafia puhul kasutatakse tomograafilise kujutise saamiseks ülitugeva magnetvälja tugevuse järsul muutmisel aatomituumades toimuvaid resonantsnähtusi. Selle juures tekkivat (tuumaresonantsi sagedusega) elektromagnetvälja vahelduvkomponenti registreeritakse paljude keha ümbritsevasse ruumi paigutatud vastuvõtuantennide (poolide) abil. Niiviisi saadud signaalide keeruka analüüsi tulemusena on võimalik saada väga suure eraldusvõimega tomograafiline kujutis.

Impedantstomograafia puhul on uuritava keha ristlõike kujutiseks keha elektrijuhtivuse (või selle pöördväärtuse elektritakistuse) jaotumine keha ristlõike ulatuses. Elektromagnetilise ergutuse tekitamiseks kehas kasutatakse kas elektroode või poole. Kuigi sellisel viisil saadava kujutise eraldusvõime on väike, osutub impedantstomograafia mõnel juhul vägagi kasulikuks meetodiks.

Peale nimetatute on kasutusel veel teisi tomograafilise kujutise saamise viise.

Meditsiiniline tomograafia kui selline on üks piltdiagnostika erivorme.

Mitmete lähestikku tehtud tomogrammide põhjal saab esitada uuritava keha sisu kolmemõõtmelise (3D) kujutise. Selle saamist nimetatakse tihti samuti tomograafiaks.
**Vesipaju** ehk **loogapaju** (*Salix triandra*) on pajuliste sugukonda paju perekonda kuuluv mitmeaastane heitlehine lehtpuu. Levinud Euroopas ning Lääne- ja Kesk-Aasias.

Kirjeldus
---------

Vesipaju võib kasvada kuni 10 m kõrguseks. Taime lehed on 4...11 cm pikad ja 1...3 cm laiad. Vesipaju õied on urvad, mis õitsevad umbes samal ajal, kui esimesed lehed võrsuvad; putuktolmleja. Taim on kahekojaline: isas- ja emasurvad kasvavad erinevail isendeil. Isasurbadel on kolm tolmukat, selle iseärasuse tõttu on taime teistest pajulistest lihtne eristada (enamikul sugukonna esindajail on 2 või 5 tolmukat).

Kasvukoht
---------

Tavaliselt kasvab taim liigniisketele aladel: märgaladel ja veekogude – sageli jõgede – kallastel.

Vaata ka
--------

* Eesti pärismaised puud

Viited
------

1. ↑  Barstow, M. & Rivers, M.C. (2018). *Salix triandra*. *IUCNi punase nimistu ohustatud liigid*. IUCN 2018.

Välislingid
-----------

* Vesipaju andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes
* Vesipaju Pärnumaa Kutsehariduskeskuse õppematerjalis
Mūsá Kūsā
**Mūsá Kūsā** (ka **Mussa Kussa**; موسى كوسا ; sündinud 1950) on Liibüa diplomaat ja poliitik, Liibüa välisminister 4. märtsist 2009 kuni 30. märtsini 2011.

Ta on lõpetanud Michigani ülikooli sotsioloogia erialal. 1980 määrati ta Liibüa suursaadikuks Suurbritannias, kuid veel samal aastal saadeti ta riigist välja, sest oli lubanud kõrvaldada Suurbritannias elavad Liibüa opositsioonitegelased. 1984 asus ta tööle Liibüa välisluures (Mathaba) ning 1994–2009 töötas ta Liibüa luurejuhina.

Mūsá Kūsā astus 30. märtsil 2011 välisministri ametist tagasi, protestides Mu‘ammar al-Qadhdhāfī režiimi rünnakute vastu tsiviilisikutele. Ta palus pelgupaika Suurbritannias. 2012. aasta seisuga elas ta Kataris.

Viited
------

1. ↑  "Libyan intelligence chief named FM in reshuffle". Originaali arhiivikoopia seisuga 6. märts 2009. Vaadatud 6. märtsil 2009.
2. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 1. aprill 2011. Vaadatud 1. aprillil 2011.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
Map

Jersika linnamägi tänapäeval
**Jersika linnus** oli linnus tänapäeva Läti Līvāni piirkonna territooriumil Daugava paremal kaldal 10.–11. sajandist kuni 13. sajandi alguseni, Jersika vürstiriigi keskus.

Linnus
------

Praegusest Līvāni linnast 9 km kaugusel paiknenud 100×75 m suurune tugevate puidust kaitserajatistega linnus oli tihedasti hoonestatud. Arheoloogilistel väljakaevamistel tuvastati kuni 2,5 m paksune kultuurikiht, elu- ja majapidamishoonete, töö- ja sõjariistade, ehete ning keraamika jäänuseid. Tõenäoliselt asus seal ka Henriku Liivimaa kroonikas mainitud Jersika õigeusu kirik. Linnuse kõrval asus 15 ha suurune avaasula ja 10. kuni 14. sajandini kasutusel olnud kalmistu, mille matmiskombestik on latgalipärane koos tugevate slaavi ja leedu elementidega.

Ajalugu
-------

Linnamägi asustati 1. aastatuhandel eKr ja kokku on seal olnud 10 asustusperioodi. Linnus rajati 10.–11. sajandil, mil ümbruskonna suurim keskus oli otse Daugava vastaskaldal asunud Dignāja linnus. 11. sajandiks tõusis olulisemaks keskuseks juba Jersika, ilmselt seetõttu, et ta asus Daugavale lähemal kui Dignāja ja sealt oli lihtsam jõeliiklust kontrolli all hoida. Võib-olla juba sel ajal tekkis ka Jersika vürstiriik. Kindel on olemine vürstiriigi keskuseks 13. sajandi alguses, mil seda mainitakse kirjalikes allikates. Sel ajal oli linnus ühtlasi Jersika vürsti Vissevalde residentsiks.

Vissevalde ja ristisõdijate konflikti käigus vallutas ja rüüstas linnuse 1209. aastal Riia piiskopi ning 1214. ja 1215. aastal Koknese rüütlite vägi.

1239. aasta allikas räägitakse Jersikast enam mitte kui linnusest, vaid kui linnamäest ehk linnusevaremetest. Arheoloogiliste leidude järgi kasutati linnamäge elamiseks teatud määral siiski veel kuni 14. sajandini.

Viited
------

1. 1 2  Indriķa hronika, VII, kommentaar 17
2. 1 2  Lang, lk 123-124
3. 1 2  pilis.lv, Jersikas pilskalns
4. ↑  letonika.lv, Jersikas pilskalns
5. ↑  historia.lv, Jersika
6. ↑  HLK, lk 43, kommentaar 13
7. ↑  HLK, XIII 4, XVIII 4, 9, lk 97-99, 151, 155-157
8. ↑  Švābe, lk 145

Kirjandus
---------

* Indriķa hronika. Läti keelde tõlkinud Ā. Feldhūns; eessõna ja kommentaarid Ē. Mugurēvičs. Rīga: Zinātne, 1993.
* *Henriku Liivimaa kroonika = Heinrici chronicon Livoniae*. Ladina keelest tõlkinud Richard Kleis, toimetanud ja kommenteerinud Enn Tarvel. Tallinn: Eesti Raamat 1982.
* Lang, Valter. Baltimaade metalliaeg. Õppematerjale. Tartu, 2003.
* Švābe, Arveds. *Jersikas karaļvalsts*, Senatne un Māksla, 1936. Nr.1, lk 5–31.
* Pilis.lv, Jersikas pilskalns
* Letonika.lv, Jersikas pilskalns
* Historia.lv, Jersika

Välislingid
-----------

* Linnamägi Läti linnamäeportaalis

Läti muinaslinnuseid

Aizkraukle muinaslinnus • Āraiši järvelinnus • Autine linnus • Babīte linnamägi • Beverini linnus • Daugmale muinaslinnus • Jersika linnus • Koknese muinaslinnus • Korneti linnus • Krimulda muinaslinnus • Laši linnus • Lielvārde muinaslinnus • Mazsalaca muinaslinnus • Mežotne muinaslinnus • Metimne linnus • Owele linnus • Purke linnus • Sattesele linnus • Sēlpilsi muinaslinnus • Sotecle linnus • Talsi muinaslinnus • Tērvete muinaslinnus • Turaida muinaslinnus • Urele linnus • Võnnu muinaslinnus
**Vesivaksurlased**, ka vesivaksiklased[*viide?*] (*Hydrometridae*) on lutikaliste seltsi kuuluv veeputukate sugukond.

Välimus
-------

Vesivaksurlased on hallikat või helepruuni värvi ja suhteliselt suured võrreldes teiste liikidega *Gerromorpha* infraseltsis. Nad on enamasti ligikaudu 8 mm pikad, kuid võivad kasvada pikemaks kui 15 mm. Nende keha ja jalad on pikad ja saledad, meenutades kojuselisi. Vesivaksurlased on enamjaolt tiibadeta, kuid esineb ka tiivulisi liike. Nende pea on pikk, tavaliselt pikem kui keha. Silmad on pea keskkohast tagapool ja enamasti pea pinnalt väljaulatuvad. Tundlad on neljasegmendilised.

Levila ja eluviis
-----------------

Vesivaksurlased on suhteliselt tavalised ja neid leidub kõikjal maailmas. Kõige suurem liigirikkus esineb troopikas. Väljaspool troopikat esineb ainult perekond vesivaksik (*Hydrometra*).

Vesivaksurlased on tavaliselt järvede, lompide ja märgalade kallaste lähedal, enamasti veekogudes, kus puuduvad kalad. Nad eelistavad viibida veetaimestikus või liuglevad vaikselt üle veepinna, kus nad ärrituse korral on võimelised tegema kiireid sööste.

Vesivaksurlased on röövloomad, kuid toituvad ka jäänustest. Nende meelistoiduks on veepinnal elavad hooghännalised. Nad on võimelised ronima taimedel, kus nad jahivad teisi putukaid. Neil on viis vastsefaasi ja täiskasvanuks arenevad vastsed 4–6 nädalaga.

Süstemaatika
------------

Vesivaksurlaste sugukonnas on 3 alamsugukonda ja 17 perekonda. Teada on 144 liiki.

Eesti liigid
------------

Eestis elab 2 liiki vesivaksurlasi

* *Hydrometra gracilenta* Horváth, 1899 – vesivaksik
* *Hydrometra stagnorum*

Viited
------

1. ↑  "Hydrometridae". *ITIS*. Vaadatud 7. märtsil 2018.
Tommy Hilfigeri logo
**Tommy Hilfiger**, endise nimega **Tommy Hilfiger Corporation** ja **Tommy Hilfiger Inc.**, on Ameerika rõivaettevõte, mis toodab rõivaid, jalatseid, aksessuaare, parfümeeriatooteid ja kodusisustust.

Ettevõte asutati 1985. aastal. 2006. aastal omandas erakapitalifirma Apax Partners Tommy Hilfigeri umbes 1,6 miljardi dollari eest ja 2010. aasta mais ostis ettevõtte PVH Corp. (tol ajal tuntud kui Philips van Heusen) Apax Partnersi.

Daniel Grieder määrati tegevjuhiks 2014. aasta juulis, asutaja Tommy Hilfiger jäi aga ettevõtte peadisaineriks, juhtides disainimeeskondi ja jälgides kogu loomeprotsessi.

Ülemaailmne jaemüük brändi kaudu 2013. aastal oli 6,4 miljardit USA dollarit ja 2014. aastal 6,7 miljardit dollarit.

2020. aastatel müüakse Tommy Hilfigeri tooteid suurtes kaubamajades ja rohkem kui 1400 omaette jaekaupluses 90 riigis.

Viited
------

1. 1 2 3  "Company overview".
2. ↑  "Tommy Hilfiger".
3. ↑  "Tommy returns to America". Originaali arhiivikoopia seisuga 4. märts 2016.
4. ↑  "Our Brands - Tommy Hilfiger". Originaali arhiivikoopia seisuga 5. september 2015.
5. ↑  "Social Responsibility". Originaali arhiivikoopia seisuga 17. mai 2018.
**Mūrmuiža** (vanasti ka *Kaugurieši*) on küla (*lielciems*) Lätis Valmiera piirkonnas, Kauguri valla halduskeskus. Küla asub Miegupe jõe kaldal, merepinnast 60 meetri kõrgusel. 

Asulas oli Mūri mõisa (*Muremoise*) süda. Külas asuv Mūrmuiža vasallilinnus on muinsusmälestistena riikliku kaitse all.

Asula on tekkinud Mūrmuiža mõisakompleksi juurde. Aastail 2009–2021 kuulus küla Beverīna piirkonda, olles selle halduskeskuseks.

Külas on raamatukogu. Mūrmuižas asuvad Strautmaļi ja Mūrmuiža bussipeatus. Külas tegutseb Mūrmuiža rahvaülikool.

Külast on pärit Riia Polütehnilise Instituudi direktor ja põllumajandusprofessor Johann Karl Woldemar von Knieriem. Mõisa pargis asub Zenta Mauriņa muuseum.

2015. aastal oli külas 490 elanikku, 2021. aastal 440.

* 
* 
* 
*

Viited
------

1. ↑  Vietvārdu datubāze
2. ↑  Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija
3. ↑
4. ↑  Autotransporta direcija
5. ↑  Autotransporta direcija

| * v
* r
Kauguri valla asulad |
| --- |
| 
Gauja **·**  Gaujmala **·**  Grīšļi **·**  Iemetēji **·**  Jaunāmuiža **·**  Kauguri **·**  Kaugurmuiža **·**  Līči **·**  Miegupīte **·**  **Mūrmuiža** **·**  Sapas **·**  Sapas **·**  Segļi |
**"Jersey tüdruk"** (originaalpealkirjaga ***"Jersey Girl"***) on 2004. aasta USA draamafilm, mille stsenaariumi kirjutas ja lavastas Kevin Smith. Filmi peaosades on Ben Affleck, Liv Tyler ja George Carlin.

Sisu
----

Oliver Trinké (Ben Affleck) on edukas New Yorgi muusikapublitsist, kelle naine Gertrude (Jennifer Lopez) sünnitades sureb. Ollie peab oma pisitütart üksinda kasvatama ning kolib tagasi oma isa Barti (George Carlin) juurde New Jerseysse. Kui ta ühel päeval oma tütre töö juurde kaasa peab võtma, kaotab ta pressikonverentsil enesevalitsuse ning jääb töökohast ilma.

Mõni aasta hiljem, kui tütar juba algkoolis käib, tutvub Ollie videolaenutuses töötava Mayaga (Liv Tyler) ning üritab uuesti erialast tööd leida. Oma endise assistendi abiga õnnestub tal saada töövestlusele suures agentuuris. Kuid kuna samal ajal toimub tütre koolis talendivõistlus, otsustab Ollie töökoha ohverdada, et koos tütrega sellest osa võtta.

Osatäitjad
----------

* Ben Affleck – Oliver "Ollie" Trinké
* Liv Tyler – Maya
* Raquel Castro – Gertie Trinké
* George Carlin – Bart Trinké
* Jennifer Lopez – Gertrude Steiney
* Stephen Root – Greenie
* Mike Starr – Block
* Jason Biggs – Arthur Brickman
* Will Smith – mängib iseennast

Välislingid
-----------

* Filmi koduleht
* Jersey Girl andmekogus IMDb (inglise)
**Walther Friedrich Hollmann** (25. juuni 1876 Tartu – 16. aprill 1948 Meissen) oli baltisaksa päritolu Eesti arst.

Elulugu
-------

Ta õppis Tartus Kollmanni erakoolis ja teostas küpsuseksamid Riia ja Tartu riigigümnaasiumide juures. Seejärel astus ta Tartu Ülikooli arstiteaduskonda, mille lõpetas aastal 1902 arsti astme väärilisena.

Aastatel 1902–1904 oli ta Tartu Ülikooli hosptaalsisehaiguste kliiniku assistent. Aasta 1903 suvel täiendas ta end Erlangeni ülikoolis professor Strömpelli juures; aastal 1904 promoveerus ta Tartu Ülikooli juures ja saavutas meditsiinidoktori kraadi. Aastatel 1904–1906 oli ta reservsõjaväearst, aastatel 1906–1907 erapraktiseeriv arst Võrus ja aastatel 1906–1907 praktiseeriv arst Tartus. Aastatel 1908–1914 oli ta lisaks linnahospitali nooremordinaator. Aastatel 1914–1918 oli ta mobiliseeritud arstina Esimesse maailmasõtta. Aastal 1918 vabastati ta sõjaväeteenistusest halva tervise tõttu ning ta jätkas Tartus erapraksist ning suvekuudel puhkas praktiseerides Kuressaares. Aastast 1936 jäi ta alaliselt Kuressaarde sisehaiguste eraarstina.

Aastal 1939 repatrieerus ta koos abikaasa Luisega Saksamaale, kus ta ka aastal 1948 suri.

Isiklikku
---------

Tema isa Friedrich August Wilhelm Hollmann oli Rõuge Maarja koguduse õpetaja ja hiljem Liivimaa kindralsuperintendent, vanaisa Rudolf Gustav Hollmann oli Hargla- ja Rõuge Maarja koguduse õpetaja, vanaonu Karl August Hollmann oli Puhja Püha Dionysiuse koguduse õpetaja, vend Franz Friedrich Reinhold Hollmann oli Maarja-Magdaleena- ja Rõuge Maarja koguduse õpetaja, hiljem Lätis Cēsise piirkonnas, Liepkalne kihelkonnas, Iršis (Hirschehofis) asunud saksa koloonia õpetaja, vend Georg Hollmann oli silmaarst.

Vaata ka
--------

* Hollmann

Kirjandus
---------

* Merila-Lattik, Helbe. *Eesti arstid 1940–1960*. Lk. 71.
**Toivo Kikkas** (sündinud 19. veebruaril 1983) on eesti ajaloolane.

Haridus
-------

2020. aastal lõpetas Tartu Ülikool magistrikraadiga ajaloos, samal aastal astus doktoriõppesse.

Töö
---

Kikkas töötas aastatel 2020-2021 Kaitseväe Akadeemia muuseumi juhatajana.

Organisatsioonid
----------------

Tartu Ülikooli ajalooringi esimees 2017-2018.

Looming
-------

Relvaõppe peajooni Eesti sõjaväeline hariduse ajaloos 1921-1940. 

Vabadussõja ajal käis ka varjatud võitlus. Tartu Postimees, 11. juuni 2021. 

Magistritöö "Võitlusvõime eesti sõdurite ja ohvitseride sõjakogemuses 1914-1920"

Jalaväepolkude majandusülemad Vabadussõjas. Tõnu Tannberg (koostaja); Katre Kaju (Toim.). Vabadussõja mitu palet. Sõda ja ühiskond aastatel 1918–1920 (521−546). Tartu: Rahvusarhiiv. (Rahvusarhiivi toimetised). 2020

Eestlased maailmasõja hakklihamasinas. Imeline Ajalugu, 7, 62−71. 2020

Toivo Kikkas; Janet Laidla. Sada aastat üliõpilasesindust Tartu Ülikoolis. Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus. 2020

Janet Laidla; Toivo Kikkas. Akadeemiline vabariik. Tartu Ülikooli üliõpilaskond läbi aja. Tartu: Tartu Ülikooli muuseum. 2019

Toivo Kikkas; Marie Kõiver. Ajalooringi uus hingamine. Tuna. Ajalookultuuri ajakiri, 4, 149−151. 2019

Tunnustus
---------

* 2018 Rahvusarhiivi tudengipreemia
* 2019 Eesti Üliõpilaskondade Liit, aasta tudengiesindaja
* 2020 Tartu Ülikooli aumärk

Viited
------

1. 1 2 3  "ETIS CV: Toivo Kikkas". Vaadatud 19.11.2020.
2. ↑  Siil, Virgo (veebruar 2018). "Ajalooringist sai Vabariigi sünnipäeva puhul filmiring". *Universitas Tartuensis*. Vaadatud 19.11.2020.
3. ↑  Kikkas, Toivo (1. juuni 2021). "Relvaõppe peajooni Eesti sõjaväeline hariduse 1921-1940". *Avademia Militaris*. Vaadatud 16.09.2021.
4. ↑  Kikkas, Toivo (11. juuni 2021). "Vabadussõja ajal käis ka varjatud võitlus". *Tartu Postimees*. Vaadatud 16.09.2021.
5. ↑  "Võitlusvõime eesti sõdurite ja ohvitseride sõjakogemuses 1914-1920" (PDF). *dspace.ut.ee*. 16.06.2020. Vaadatud 30.05.2021.
6. ↑  "Rahvusarhiivi tudengipreemia 2018 pälvis Toivo Kikkas". Vaadatud 19.11.2020.
7. ↑  "EÜL andis üle 2019. aasta tunnustused". Vaadatud 19.11.2020.[*alaline kõdulink*]
8. ↑  "Tartu Ülikooli aumärk". Vaadatud 19.11.2020.
**Wetteren** on hollandikeelne vald Belgias Flandria piirkonnas Ida-Flandria provintsis.

Asulad
------

Wetteren jaguneb järgmisteks osavaldadeks ja asulateks:

| # | Nimi |
| --- | --- |
| I | Wetteren |
| II | Massemen |
| III | Westrem |
|

* WetterenWetteren
* MassemenMassemen
* WestremWestrem
* pisiWetteren, Sint-GertrudiskerkpisiWetteren, Sint-Gertrudiskerk

Viited
------

1. ↑  Wettelijke Bevolking per gemeente op 1 januari 2018, vaadatud 9.03.2019.

Välislingid
-----------

 Wetteren – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Koduleht (hollandi keeles)

Ida-Flandria provintsi vallad

Aalst | Aalter | Assenede | Berlare | Beveren | Brakel | Buggenhout | De Pinte | Deinze | Denderleeuw | Dendermonde | Destelbergen | Eeklo | Erpe-Mere | Evergem | Gavere | Gent | Geraardsbergen | Haaltert | Hamme | Herzele | Horebeke | Kaprijke | Kluisbergen | Knesselare | Kruibeke | Kruishoutem | Laarne | Lebbeke | Lede | Lierde | Lochristi | Lokeren | Lovendegem | Maarkedal | Maldegem | Melle | Merelbeke | Moerbeke | Nazareth | Nevele | Ninove | Oosterzele | Oudenaarde | Ronse | Sint-Gillis-Waas | Sint-Laureins | Sint-Lievens-Houtem | Sint-Martens-Latem | Sint-Niklaas | Stekene | Temse | Waarschoot | Waasmunster | Wachtebeke | Wetteren | Wichelen | Wortegem-Petegem | Zele | Zelzate | Zingem | Zomergem | Zottegem | Zulte | Zwalm
Toivo Kuula
Toivo ja Alma Kuula 1916. aastal
**Toivo Timoteus Kuula** (7. juuli 1883 Vaasa – 18. mai 1918 Viiburi) oli soome helilooja. Fennomaanide hulka kuulunud Kuula looming oli rahvusromatiline, hilisemates töödes on tunda impressionismi mõju. Ta sai surma 34-aastaselt Soome kodusõja järel Viiburis juhuslikult puhkenud tülis, mis muutus relvastatud kokkupõrkeks. Kuula maeti Helsingi Hietaniemi kalmistule.

Kuula õppis Helsingi muusikakoolis (hilisem Sibeliuse Akadeemia) 1900–1903, kuid pidi rahapuudusel õpingud katkestama. Tema esimesed silmapaistvad laulud "Aamulaulu" ja "Syystunnelma" valmisid enne kui ta sai 1906. aastal õpinguid jätkata. 1908–1909 õppis ta Bolognas, Leipzigis ja Pariisis.

1907 kirjutas ta oma tuntud laulud "Tuijotin tulehen kauan" ja "Suutelo" .

1905 abiellus ta oma klassiõe Rauha Nelimarkaga (Silja Valo). Nende 1905. aastal sündinud tütar suri paar kuud hiljem. 1907. aastast elasid nad lahus. Pärast lahutust 1913. aastal abiellus Toivo 1914 laulja Alma Silventoisega. 1917 sündis neil tütar Sinikka Kuula, kellest sai hiljem tuntud pianist.
**Võhma Linnaraamatukogu** on raamatukogu Viljandi maakonnas Põhja-Sakala vallas Võhma linnas. Raamatukogu direktor on Maire Ränkel.

Ajalugu
-------

5. detsembril 1911 sai Pilistvere Haridusseltsi Võhma osakonna raamatukogu tegevusloa asukohaga Võhmas. Kõo valla haldusesse kuuluv Võhma osakond alustas iseseisvana tööd 1919. aastal ja 1924 liitus raamatukogu avalike raamatukogude võrguga. Nõukogude võimu tulekuga 1940. aastal muutus raamatukogu sisu ja nimetus rahvaraamatukoguks. Sõja ajal tegevus seiskus. 1945. aastal Võhma alevi tekkega sai raamatukogust Võhma Aleviraamatukogu. Enne Viljandi rajooni alla kuulumist 1963. aastal töötas raamatukogu Suure-Jaani ja Põltsamaa rajooni alluvuses. Seoses rahvaraamatukogude võrgu tsentraliseerimisega oli Võhma raamatukogu alates 1972. aastast Viljandi Keskraamatukogu üks filiaalidest. 

Eesti taasiseseisvumise ja 1990. aasta haldusreformi tulemusel hakkas raamatukogu alates 1992. aastast kuuluma Võhma alevivalitsuse alluvusse. Peale Võhmale linnaõiguste andmist 1993. aastal sai raamatukogust Võhma Linnaraamatukogu. 

Raamatukogu on enne praegusesse asukohta jõudmist olnud mitmetes erinevates kohtades. 1947-1974 aastal asus raamatukogu kultuurimajas, algul väikeses 16 m² toakeses, saades peagi remonditud ja suuremad ruumid. See oli koduks raamatukogule ligi 30 aastat. Aja jooksul muutusid aga maja amortiseerumise tõttu raamatukogu töötingimused aina kehvamaks, ruumid vajasid remonti, oli külm ja puudus elekter. Enne uute ruumide saamist oli raamatukogu ajutistes ruumides: 1974-1982 Kalevi tänav 3 -1, 2-toalises korteris ja 1982-1996 Tallinna tänav 13, 3-toalises korteris, mis oli ahjuküttega ja pinda oli 

54,3 m². Samas majas oli ka alevi täitevkomitee. 

1996. aastal kolis raamatukogu Võhma lasteaed Mänguveski ühte tiiba, kus on põrandapinda 168,5 m². Raamatukogu asub tänaseni seal. Maja teises otsas asub Võhma Päevakeskus. Peagi peale sissekolimist toimus raamatukogu internetiseerimine, muretseti arvutid ja loodi avalik internetipunkt. Raamatukogust on saanud kaasaegne lugemis- ja infoasutus, kellel on hea koostöö kooli, lasteaia, päeva-, noorte- ja vaba aja keskusega.

Tänapäev
--------

Töötajad
--------

Anton Tekko, juhataja 1945-1949

Milvi Rõuk, juhataja 1958-1981

Ene Kikkas, laenutaja 1966-1967

Eha Klamp, laenutaja 1967-1981, juhataja 1982-2013

Mare Lepik, laenutaja 1982-1985

Maire Ränkel, laenutaja 1985-2006, direktor 2013 -

Tiina Undrits, laenutaja september 2006 - märts 2007

Maire Vahtra, laenutaja 2007-2015

Bianka Ränkel, laenutaja 2015 -

Raamatukogus on töötanud Meedi Kuuse, Linda Feodorova, Maimu Vares.

Viited
------

1. ↑   (vaadatud 22.12.2017)

Välislingid
-----------

* Raamatukogust Võhma linna kodulehel
See artikkel See artikkel räägib linnast California osariigis.  Washingtoni osariigi linna kohta vaata artiklit Riverside (Washington).  Wyomingi osariigi linna kohta vaata artiklit Riverside (Wyoming).  

---

**Riverside** on linn Ameerika Ühendriikides California osariigi lõunaosas, Riverside'i maakonna keskus. See asub Inland Empire'i piirkonnas Los Angelese kesklinnast 80 km kaugusel kagus 262 m kõrgusel merepinnast.

Elanike arv on 2020. aasta rahvaloenduse seisuga 314 998. Aastal 2010 oli elanikke 303 871. See on elanike arvult Inland Empire'i suurim ja osariigi 12. linn.

Linna asutas 1870. aastatel John W. North. Linn on saanud nime tänu asukohale Santa Ana jõe ääres (inglk *riverside* 'jõekallas'). Riverside sai linnaõigused 11. oktoobril 1883. Riverside on California tsitrusekasvatuse tekkekoht.

Linnas asub California Ülikooli kampus, California Baptistlik Ülikool ja La Sierra ülikool.

Riverside'i hotell Mission Inn on tuntud kultuurimälestisena.

Sõpruslinnad
------------

Riverside'il on üheksa sõpruslinna:

* Vietnam Cần Thơ, Vietnam
* Mehhiko Cuautla, Mehhiko
* Mehhiko Ensenada, Mehhiko
* Saksamaa Erlangen, Saksamaa
* Lõuna-Korea Gangnam, Lõuna-Korea
* India Hyderabad, India
* Hiina Jiangmen, Hiina
* Ghana Obuasi, Ghana
* Jaapan Sendai, Jaapan

Riverside'i siluett. Taustal Box Springsi mäed

Viited
------

1. ↑  2016 U.S. Gazetteer Files
2. ↑  2020 United States Census, vaadatud 1.01.2022.
3. ↑  Sister Cities. riversideca.gov. Vaadatud 23.2.2023

Välislingid
-----------

 Riverside – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
*