recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Mehdi Taremi (2019)
**Mehdi Taremi** (pärsia keeles مِهدی طارمی‎; sündinud 18. juulil 1992 Būšehris) on Iraani jalgpallur, kes mängib ründajana Portugali kõrgliiga klubis Porto ja Iraani jalgpallikoondises.

Ta alustas klubikarjääri Iraanis. Iraani kõrgliigas debüteeris ta 2010. aastal Shahinis. Aastatel 2014–2018 mängis ta Iraani kõrgliigas Persepolise ridades. Hooaegadel 2015–16 ja 2016–17 oli ta Iraani kõrgliiga suurim väravakütt (vastavalt 16 ja 18 väravat). Mõlemal neil hooaegadel valiti Taremi lisaks Iraani kõrgliiga hooaja parimaks mängijaks.

2018. aasta jaanuaris liitus Taremi Katari kõrgliiga klubiga Al-Gharafa.

2019. aasta juulis sõlmis ta kaheaastase lepingu Portugali kõrgliiga klubis Rio Ave. Hooajal 2019–20 lõi Taremi Portugali kõrgliigas 18 väravat, millega oli Lissaboni Benfica mängijate Carlos Viníciuse ja Pizzi kõrval liiga hooaja suurim väravakütt.

2020. aasta augustis sõlmis ta nelja-aastase lepingu Portoga.

Iraani jalgpallikoondises tegi Taremi debüüdi 11. juunil 2015 sõprusmängus Usbekistani vastu. Koondisekarjääri kaks esimest väravat lõi ta sama aasta 3. septembril MM-i valikmängus Guami vastu. Ta on kuulunud Iraani koondisse 2018. aasta maailmameistrivõistlustel ja 2019. aasta Aasia meistrivõistlustel. 2019. aasta Aasia meistrivõistlustel lõi Taremi kolm väravat.

Saavutused
----------

Persepolis
* Pärsia lahe Pro League: 2016–17
* Iraani superkarikas: 2017

Al-Gharafa
* Qatari Stars Cup: 2017–18, 2018–19

Porto
* Supertaça Cândido de Oliveira: 2020

Viited
------

1. ↑  "Taremi oficializado no FC Porto: conheça todos os detalhes do contrato". Record. 31.8.2020. Vaadatud 24.12.2020

| * v
* r
Iraani koondis  –  2018. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused |
| --- |
| 

* 1 Beiranvand
* 2 Torabi
* 3 Hajsafi
* 4 Cheshmi
* 5 Mohammadi
* 6 Ezatolahi
* 7 Shojaei (c)
* 8 Pouraliganji
* 9 Ebrahimi
* 10 Ansarifard
* 11 Amiri
* 12 Mazaheri
* 13 Khanzadeh
* 14 Ghoddos
* 15 Montazeri
* 16 Ghoochannejhad
* 17 Taremi
* 18 Jahanbakhsh
* 19 Hosseini
* 20 Azmoun
* 21 Dejagah
* 22 Abedzadeh
* 23 Rezaeian
* Treener: Queiroz

 | Iraan |
1959. aasta Eesti NSV – Soome sõpruskohtumine poksis toimus 27. detsembril Tallinnas, Kadrioru tennisehallis (praeguse aadressiga L. Koidula 38). Eesti NSV võitis 7:3.

  

Kärbeskaal (kuni 51 kg): Rein Pajur (Eesti NSV) - Ossi Palvalin (Soome) 3 - 0

Kukk-kaal (kuni 54 kg): Börje Karvonen (Soome) - Lembit Sprenk (Eesti NSV) 2 - 1

Sulgkaal (kuni 57 kg): Jorma Limmonen (Soome) - Toivo Laitamm (Eesti NSV) 3 - 0

Kergekaal (kuni 60 kg): Seppo Kolkka (Soome) - Robert Suokas (Eesti NSV) 2 - 1

I kergekeskkaal (kuni 63,5 kg): Viktor Petšenkov (Eesti NSV) - Martti Lehtevä (Soome) tulemus pole teada

II kergekeskkaal (kuni 67 kg): Vello Kaunismäe (Eesti NSV) - Raimo Suhonen (Soome) 3 - 0

I keskkaal (kuni 71 kg): Ivan Nikolajev (Eesti NSV) - Viljo Aho (Soome) 3 - 0 

II keskkaal (kuni 75 kg): Jaak Jalakas (Eesti NSV) - Esa Luokkala (Soome) 3 - 0

Poolraskekaal (kuni 81 kg): Peeter Lõuk (Eesti NSV) - Soomel puudus selles kaalus esindaja ning Soomele arvestati loobumiskaotus

Raskekaal (üle 81 kg): Ants Ainsoo (Eesti NSV) - Matti Luojukoski (Soome) AB 1

Vaata ka
--------

* Eesti-Soome maavõistlused poksis

Kirjandus
---------

* P. Hannes, L. Toom. "Maavõistlus poksis. Eesti NSV–Soome 17:13". *Spordileht* 28.12.1959
**Eesti räpialbumid** on Eestis 1995. aastast kuni siiani ilmuvad helikandjad.

Eesti räppar Genka ja Legendaarne Records on koostanud eraldi ka Eesti räpialbumite andmebaasi.

Eesti räpi ajaloos ilmunud albumid on jagatud kolme ajajärku:

1995–2003
---------

1995. aastal ilmus Cool D "O’Culo" kassett, mis tähistab räppmuusika algust Eestis. Peale selle kasseti ilmumist on andmebaasi kantud umbes 250 albumit (15.08.2016 seisuga 253), *mixtape*’i ja EP-d. Singlid on siinjuures välja jäetud.  

Perioodil 1995–2003 ehk kaheksa aasta jooksul anti välja 26 albumit (2 albumit aastas). Eestis valdavalt esil olnud Cool D andis sel ajal välja neli albumit.

Aktiivne oli plaadifirma Lejal Genes, mida juhtis Rakvere DJ Gee. DJ Critikal andis Tallinnas välja mixtape’e. Perioodi lõpus andis Chalice välja albumi "Ühendatud inimesed".

2004–2009
---------

Seda perioodi on nimetatud Eesti räpi esimeseks kuldajastuks. Ilmusid järgmised plaadid: Toe Tag "Legendaarne", Tommyboy "MC?", Stupid F & Hash "Koodeks R.L.V", Öökülm "Välk selgest taevast", Chalice "Taevas ja perse", Palat nr 15 "Näljalinn", Kuuluud "Kummuli kaheksa, üheksanda maailma imelik" jne.

Ajajärku iseloomustavad järgmised Eesti hiphop kogumikud: „Volüüm 1-2-3", „Retsept 1-2", „Mangetofon", „Puhas Kuld" jne.

Eestisse tekkisid Lejal Genesi kõrvale teised plaadifirmad, nagu Mindnote Records, Insomniac Records, Legendaarne Records ja Superbandiit Records.

2010–2016
---------

Ajavahemikul 2010–2016 on Eestis keskmiselt välja antud 18 räpialbumit aastas. Kui esimese üheksa aasta jooksul olid esindatud vaid 7–8 erineva artisti albumid, siis näiteks 2014. aastal on albumeid juba 24 erinevalt artistilt. See arv on aga aasta-aastalt tõusuteel, sest albumeid annavad jätkuvalt välja vanemad tegijad ja ka nooremate räpparite albumeid tuleb järjest juurde.

2017–
-----

Viited
------

* "Kõik Eesti räpialbumid läbi aegade". Legendaarne Records’i koduleht.
**Možaisk** on linn Venemaal Moskva oblastis, Možaiski rajooni keskus. Asub Moskva jõel asuva paisjärve lähedal, Moskvast 110 km läänes.

Linnas on arenenud tekstiili- ja toiduainetetööstus.

Viited
------

1. ↑  "Rahvaloenduse andmed". Originaali arhiivikoopia seisuga 30. august 2011. Vaadatud 20. augustil 2011.

Välislingid
-----------

* Možaiski ning Možaiski rajooni koduleht
* Možaiski linna ühiskondlik sait

Moskva oblasti vapp
Moskva oblasti linnad

Aprelevka  | Balašihha  | Beloozjorski  | Bronnitsõ  | Dedovsk  | Dmitrov  | Dolgoprudnõi  | Domodedovo  | Drezna  | Dzeržinski  | Dubna  | Elektrogorsk  | Elektrostal  | Elektrougli  | Frjazino  | Golitsõno  | Himki  | Hotkovo  | Istra  | Ivantejevka  | Jahroma  | Jegorjevsk  | Kašira  | Klin  | Kolomna  | Koroljov  | Kotelniki  | Krasnoarmeisk  | Krasnogorsk  | Krasnozavodsk  | Krasnoznamensk  | Kubinka  | Kurovskoje  | Likino-Duljovo  | Ljubertsõ  | Lobnja  | Lossino-Petrovski  | Luhhovitsõ  | Lõtkarino  | Možaisk  | Mõtištši  | Naro-Fominsk  | Noginsk  | Odintsovo  | Orehhovo-Zujevo  | Ozjorõ  | Pavlovski Possad  | Peresvet  | Podolsk  | Protvino  | Puškino  | Puštšino  | Ramenskoje  | Reutov  | Rošal  | Ruza  | Sergijev Possad  | Serpuhhov  | Solnetšnogorsk  | Staraja Kupavna  | Stupino  | Šatura  | Štšolkovo  | Zaraisk  | Zvenigorod  | Žukovski  | Taldom  | Tšehhov  | Tšernogolovka  | Vereja  | Vidnoje  | Volokolamsk  | Voskressensk  | Võssokovsk
**Riigisekretär** on kõrgem riigiametnik, kes juhib Riigikantseleid. Enamik tema pädevustest on loetletud "Vabariigi Valitsuse seaduses." 

Alates 10. detsembrist 2018 on riigisekretäriks Taimar Peterkop.

| aastad | riigisekretär |
| --- | --- |
| 1921–1940 | Karl Terras |
| 1944–1945 | Helmut Maandi (eksiilis) |
| 1945–1949 | Artur Mägi (eksiilis) |
| 1949–1953 | Helmut Maandi (eksiilis) |
| 1953–1971 | Heinrich Mark (eksiilis) |
| 1971–1990 | Arved Ruusa (eksiilis) |
| 1990–1992 | Katrin Nyman-Metcalf (eksiilis) |
| 1992–1995 | Ülo Kaevats |
| 1995–1999 | Uno Veering |
| 1999–2003 | Aino Lepik von Wirén |
| 2003–2018 | Heiki Loot |
| 2018– | Taimar Peterkop |

Õiguslikud alused
-----------------

Riigisekretäri institutsioon tuleneb põhiseaduse §-st 95, mille kohaselt on Vabariigi Valitsuse juures "riigikantselei, mida juhib riigisekretär. Riigisekretäri nimetab ametisse ja vabastab ametist peaminister. Riigisekretär võtab sõnaõigusega osa valitsuse istungitest. Riigisekretäril on riigikantselei juhina samad õigused, mis on seadusega antud ministrile ministeeriumi juhtimiseks."

Vaata ka
--------

* Vabariigi Valitsuse asjade valitseja

Viited
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑
Filipp Starikov
**Filipp Nikanorovitš Starikov** (vene keeles Филипп Никанорович Стариков; 14. november (vkj 2. november) 1896 Vjatka kubermang – 2. oktoober 1980) oli Nõukogude Liidu väejuht, kindralleitnant.

Ta alustas sõjaväeteenistust 1915. aastal Esimeses maailmasõjas Rumeenia rindel. Aastast 1918 oli ta Punaarmee koosseisus ida- ja lõunarindel rühmakomandör, kus sõdis valgekaartlaste ja basmatšidega. Pärast jalaväekomandöride kursuste lõpetamist juhtis ta roodu. Aastast 1928, pärast taktikaliste kursuste lõpetamist, asus ta juhtima pataljoni. Aastal 1931 määrati ta diviisi staabiülemaks ja seejärel polgukomandöriks. Aastal 1937 juhtis ta laskurdiviisi, aga aastal 1938 edutati ta 9. laskurkorpuse komandöriks.

Aastatel 1939–1940 võttis ta osa Talvesõjast, misjärel sai ta kindralmajori auastme.

Sõjas Saksamaaga 1941. aastal juhtis ta algul 23. armee 19. laskurkorpust, tõrjudes Leningradile suunatud rünnakuid. Sama aasta novembris ülendati ta 23. armee juhataja asetäitjaks. Detsembris aga määrati ta juba Volhovi Sinjavinovi grupi 8. armee juhataja asetäitjaks.

1942. aasta aprillist kuni sõja lõpuni juhtis ta 8. armeed. Ta võttis Volhovi rinde koosseisus osa Leningradi blokaadi vabastamisest ning novembris 1942 ülendati ta kindralleitnandiks.
**Tartu Ülikooli sümfooniaorkester** (TÜSO) on Tartu Ülikooli juures tegutsev harrastajate sümfooniaorkester. Selle liikmeteks on peamiselt Tartu Ülikooli üliõpilased.

Orkester alustas tegevust enne teist maailmasõda, 1930. aastatel oli dirigendiks V. Vadi. Sõja ajal tegevus peatus ning taastati 1955. aastal Harald Kerese eestvedamisel. Sellal olid dirigendid Igor Graps, Ago Russak ja põhidirigent Aadu Regi; orkestrantide seas olid Alo Ritsing (tšello), Harald Keres (flööt) ja Kaljo Mitt (kontrabass). Esimene avalik esinemine toimus 26. mail 1956. Orkester esines ka 8. juulil 1956 esimesel Balti üliõpilaslaulupeol Gaudeamus Tartus Kassitoome orus, saates üht koori Evald Aava ooperist "Vikerlased". 1950. aastate lõpus tegevus siiski hääbus.

Praeguse TÜSO eelkäijana on mainitud ka 1986–1989 tegutsenud Tartu Ülikooli kammerorkestrit. Kolm tollast orkestranti olid ka nüüdse sümfooniaorkestri loomise juures.

Tartu Ülikooli sümfooniaorkester kutsuti taas ellu Tartu Üliõpilasmaja juhatuse esimehe Kulno Kungla algatusel 2009. aastal, avaesinemine toimus ülikooli aktusel 1. detsembril 2009. Sellest ajast on peadirigent Lauri Sirp. Orkestri kontsertmeister on Andri Annus. Ülikooli sümfooniaorkestri sõprusorkester on Tampere Ülikooli sümfooniaorkester.

Viited
------

1. 1 2  Tartu Ülikooli sümfooniaorkestri koduleht
2. ↑  Raimu Hanson "Ülikooli orkester tegi debüüdi" Postimees, 02.12.2009
3. ↑  "Ülikool kutsub ellu sümfooniaorkestri"[*alaline kõdulink*] UT, 03.09.2009
4. ↑  "Sümfooniaorkester võttis pillid kotist"[*alaline kõdulink*] UT, 05.11.2009

Välislingid
-----------

* Tartu Ülikooli sümfooniaorkestri koduleht
* "Ülikool kutsub ellu sümfooniaorkestri" Universitas Tartuensis, 3. september 2009
* "Sümfooniaorkester võttis pillid kotist" Universitas Tartuensis, 5. november 2009
* Raimu Hanson. "Ülikooli orkester tegi debüüdi" Postimees, 2. detsember 2009
* "Ülikooli sümfooniaorkester tervitab kevadet filmimuusikaga" Postimees, 2. mai 2011
* "Tartu Ülikooli Sümfooniaorkester esitamas Heino Elleri teost "Kodumaine viis""
**Varangu kihistik** (inglise keeles *Varangu Formation*) on ordoviitsiumi ladestu Varangu lademesse kuuluv kihistu. Seda hakkas esimesena määratlema Ralf Männil aastal 1958.

Kihistu stratotüüp asub Selja jõe kaldal ja on nime saanud Varangu küla järgi.

Kihistu moodustab rohekashall savi, mis sisaldab kas hajusalt või läätsedena püriiti ja glaukoniiti. Kohati moodustab kihistu keskmise osa peeneteraline kvartsliiv, mis sialdab ohtralt glaukoniiti ja püriiti. Mõnes kohas on kihistu savi ka tumedaks tõmbunud ja meenutab välimuselt vanema diktüoneemakilda kihte. Mõnes piirkonnas esineb kihistu glaukoniitliivakivi kõrvuti Leetse kihistu glaukoniitliivakiviga; sel juhul on need kaks kihistut väga raskesti eristatavad.

Viited
------

1. ↑  Varangu kihistu Eesti geokogude infosüsteemis (vaadatud 30.08.2019)
2. ↑  Varangu Selja jõe paljand. Eesti stratotüüpsed paljandid, vaadatud 30.09.2019.
3. ↑  Stratigraafia info
4. ↑  Geology and Mineral Resources of Estonia. Varangu stage H. Heinsalu & V. Viira
5. ↑  Kalle Suuroja *Põhja-Eesti klint Eesti looduse sümbol*, Tallinn 2006, lk. 56

Välislingid
-----------

* Varangu kihistu Eesti geokogude infosüsteemis
**Kirovohradi oblast** (ukraina keeles Кіровоградська область) on 1. järgu haldusüksus Ukrainas.

Ajalugu
-------

Oblast moodustati 10. jaanuaril 1939. Tollal aga eksisteeris juba Kirovi oblast ja seetõttu nimetati oblastikeskus Kirovo ümber Kirovohradiks, et oblastite nimed oleksid eristatavad. Oblasti praegused piirid on aastast 1954.

Haldusjaotus
------------

Oblastis on 4 rajooni, 12 linna, 2 linnarajooni, 26 alevit ja 1015 küla. Suuremad linnad on Kropõvnõtskõi, Oleksandrija ja Svitlovodsk.

### Rajoonid

* Holovanivskõi rajoon
* Kropõvnõtskõi rajoon
* Novoukrajinka rajoon
* Oleksandrija rajoon

Viited
------

1. ↑  Number of Present Population of Ukraine, as of January 1, 2022
2. ↑  Кіровоградська область (vaadatud: 06.02.2021)

Välislingid
-----------

* Oblasti koduleht
* Kirovohradi päevauudised
* Kirovohrad www-kataloogide otsingus

Ukraina 1. järgu haldusüksused

Dnipropetrovski oblast **·**  Donetski oblast **·**  Harkivi oblast **·**  Hersoni oblast **·**  Hmelnõtskõi oblast **·**  Ivano-Frankivski oblast **·**  Kiiev **·**  Kiievi oblast **·**  Kirovohradi oblast **·**  Krimm **·**  Luhanski oblast **·**  Lvivi oblast **·**  Mõkolajivi oblast **·**  Odessa oblast **·**  Poltava oblast **·**  Rivne oblast **·**  Sevastopol **·**  Sumõ oblast **·**  Zaporižžja oblast **·**  Žõtomõri oblast **·**  Taga-Karpaatia **·**  Ternopili oblast **·**  Tšerkassõ oblast **·**  Tšernihivi oblast **·**  Tšernivtsi oblast **·**  Vinnõtsja oblast **·**  Volõõnia oblast
See artikkel See artikkel räägib pliikromaati sisaldavast pigmendist.  Värvitooni kohta vaata artiklit Kroomroheline (värvus).  kroomoksiidil põhineva pigmendi kohta vaata artiklit Kroomoksiidroheline.  

---

**Kroomroheline** on mõiste, mille alla koondatakse vastavalt DIN 55943 standardile pigmendisegud mürgisest kroomkollasest (plii(II)kromaadist) ja mõnest rauda sisaldavatest sinisest pigmendist (nagu Preisi sinine) ja mis ei sisalda muid täite- ega värvaineid.

Kroomrohelist kasutati tööstuslikes lakkides ja trükivärvides alates 19. sajandi algusest, kunstnikele mõeldud värvivalikus seda ei olnud. Tänapäeval mürgisuse tõttu enam ei kasutata.

Värvainete indeksis kannab segu tähiseid PG15 (Pigment Green 15) ja CI 77600.

Sünonüümid
----------

Mürgine kroomroheline pole sama mis mürgitu roheline värvipigment kroomoksiidroheline, mida kõnekeeles samuti kroomroheliseks nimetatakse. Kroomroheliseks nimetatakse vahel ka kroomoksiidrohelise värvitooni.

Viited
------

1. ↑  Beschichtungsstoffe. Vincentz Network GmbH & Co KG, 2001
2. ↑
3. ↑  Beschichtungsstoffe. Vincentz Network GmbH & Co KG, 2001
4. ↑
5. ↑  PG15. - The Color of Art Pigment Database: Pigment Green, PG
6. ↑

Välislingid
-----------

* Chrome green. - Conservation & Art Materials Encyclopedia Online (CAMEO)
**"Eesti riik ja rahvas Teises maailmasõjas"** on ülevaatlik koguteos, mille koostasid Rootsis Evald Blumfeldt, Hans Kauri, Richard Maasing ja Vello Pekomäe, kes Teise maailmasõja tõttu Eestis lahkusid. 2051-leheküljeline ja 10-osaline teos ilmus 5 köites 1962. aastal.

1960. aastatel andis Eesti NSV Riikliku Julgeoleku Komitee välja NSV Liidu ja Ameerika Ühendriikide vahelises infosõjas samanimelise raamatu näilised XI ja XII osa, mis sisaldasid nõukogudemeelset propagandat.

I köide
-------

Esimene raamat "Eesti nagu ta oli" annab sissejuhatusena ülevaate viimaste iseseisvusaastate Eestist. Teises raamatus "Äike Euroopa kohal" vaadeldakse 1939. aasta sündmuste arengut ja sõja puhkemist.

II köide
--------

Kolmas raamat "Punane aasta" kirjeldab Nõukogude Venemaa sõjaväe tulekut Eestisse 1940. aasta suvel, riigikorra ja majandussüsteemi muutust. Neljas raamat "Maa vabastamine" vaatleb metsavendlust Eestis ja Suvesõda, eeskätt Lõuna-Eesti vabastamist ning sellega seotud võitlusi.

III köide
---------

Jätkub Suvesõja sündmuste vaatlemine. Viies raamat "Punavägi tõrjutakse maalt" on pühendatud Põhja-Eesti ja saarte vabastamisele. Kuues raamat "Surutud vastu seina" käsitleb nii Suvesõja-aegset, maa vabastamise aegset kui ka sellele järgneva Saksa sõjaväevalitsuse perioodi poliitilist tegevust ja administratiivset olukorda, ajaliselt juuli algusest kuni 5. detsembrini 1941.

IV köide
--------

Seitsmendas raamatus "Sõjakäik itta" ja kaheksandas raamatus "Heitluses kahe suurvõimuga" leiavad käsitlemist katsed eesti sõjaväe loomiseks, mis algatati Eesti kõrgemate sõjaväelaste poolt, niisamuti ka kaitsepataljonide loomine, nende võitlused ja sõjaretked.

V köide
-------

IX raamatus "Venelaste teine sissetung" kirjeldatakse võitlusi Narva-Peipsi piirivöötmes 1944. aastal. X raamat "Võitlus jatkub" keskendub võitlustele Soomes ja Eestis, Tartu Ülikooli olukorrale sõjakeerises ning vaatleb politseipataljoni osa 1944. aasta lõppvõitlustes.

Välislingid
-----------

* Raamatukoi

Vaata ka
--------

* "Eesti saatusaastad 1945-1960" (1963–1972)
* Arthur Võõbus, "Uurimusi eestlaste ajaloost" (*"Studies in the History of the Estonian People"*), 1969–1986)
* "Eesti rahvas Nõukogude Liidu Suures Isamaasõjas" (I–II, 1971–1977), Tallinn, Eesti NSV
* "Eesti riik ja rahvas Teises maailmasõjas" XI–XV, (1964–1972), Tallinn, Eesti NSV
* "Sõja ja rahu vahel", 2004, peatoimetaja Enn Tarvel
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel on Virumaa vallast; Järvamaa Koeru kihelkonna valla kohta vaata Varangu vald (Koeru kihelkond)* |

---

Virumaa valdade piirid enne ja pärast 1939. aasta vallareformi. Varangu valla maad jagati Vihula, Haljala ja Kunda valdade vahel
**Varangu vald** oli vald Viru maakonnas aastail 1917[*viide?*]–1939. Vallamaja asus Pehka külas.

Varangu vald moodustati 1917. aastal varasema Maria valla aladest. Varangu valda kuulusid Aaviku, Andi, Andja, Andja-Paasküla, Eisma, Jõe, Kandle, Karepa, Karulõpe, Marinu, Matsu, Mõislõpe, Pehka, Raja, Rutja, Saariku, Tidriku, Toolse ja Varangu küla ning Selja asundus.

1939. aasta vallareformiga jagati Varangu valla maa-ala Haljala valla, Kunda valla ja Vihula valla vahel. Aaviku, Jõe, Karulõpe, Mõislõpe, Pehka, Raja, Saariku ja Varangu küla liideti Haljala vallaga. Eisma, Andi, Kiva, Matsu ja Kandle küla liideti Vihula vallaga. Andja, Andja-Paasküla, Marinu, Tidriku, Toolse, Karepa ja Rutja küla ning Selja asundus liideti Kunda vallaga.

Viited
------

1. ↑  "Rahvusarhiiv. Haldusüksused. Varangu vald (1917-1938)". Originaali arhiivikoopia seisuga 2. aprill 2015. Vaadatud 23. märtsil 2015.
2. ↑  Maa-ameti kaardirakendused
3. ↑  Eesti Kirjandusmuuseum. Haljala kihelkonna valdade arhiivid
4. ↑  Väljavõte 776. Vabariigi Presidendi otsus nr. 88. Riigi Teataja, nr. 87, 14 oktoober 1938
**Tartu tervishoiukorraldust** koordineerib Tartu Linnavalitsuse tervishoiuosakond.

Tartus osutavate raviteenuste omapära tuleneb kahest asjaolust:

* Tartu on Lõuna-Eesti regionaalne keskus
* Tartus asub Tartu Ülikooli arstiteaduskond

Asjaolu, et Tartu on Lõuna-Eesti regionaalne keskus, annab põhjenduse koondada Tartusse tehnoloogiamahukaid ja teabemahukaid raviteenuseid, mida ei ole otstarbekas osutada väiksemates asulates. Analoogne olukord tingib ka Tallinnas kallite raviteenuste osutamise mõttekuse.

Ülikooli arstiteaduskonna olemasolu seab Tartu raviteenuste osutamisel Eesti tingimustes unikaalsesse olukorda. Ajakohase oskusteabe olemasolu tahes või tahtmata koondab komplitseeritud meditsiiniliste juhtumite lahendamise Tartusse.

Nendest kahest mainitud asjaolust tulenevalt tuleb Tartu tervishoiu poliitikat kujundada mitte ainult Tartu keskselt, vaid tuleb arvestada:

* Lõuna-Eesti vajadusi
* Eesti vajadusi.

Tartu keskne tervishoiukorraldus järgib Eestis väljakujunenud üldiseid põhimõtteid.

Vaata ka
--------

* Tartu tervishoiuasutuste loend

Viited
------

1. ↑  "Ravikindlustuse kontrollimine". Eesti haigekassa. Vaadatud 04.10.2007.
**Pierre Guerre** (esialgu **Daguerre**) oli baski talupoeg, 16. sajandi Prantsusmaa kuulsaima petuloo ohvri Martin Guerre'i onu.

Pierre tegutses 16. sajandi alguses koos oma vanema venna Sanxiga Hendayes telliskivipõletajana. 1527. aastal kolis ta koos venna perega Artigat' külla Prantsusmaal. Seal jätkasid vennad senisel tegevusalal ning said küllaltki jõukaks. Kui Sanxi 1550. aasta paiku suri, sai Pierre'st perekonnapea. Tema vennapoeg Martin oli 1548. aastal kodust lahkunud ning teadmata kadunud, mistõttu Pierre hoolitses ka tema pere: naise Bertrande'i ja tema väikese poja eest. Ta abiellus ka Bertrande'i lesstunud emaga, saades ka tolle varanduse käsutajaks, mis tegi temast küla ühe mõjukama mehe. 1556. saabus külla Arnaud du Tilh *alias* Pansette, kes väitis enda olevat tagasipöördunud Martin Guerre'i. Pierre jäi seda esialgu uskuma, kuid hiljem sugenesid nende vahele tülid. Arnaud müüs Martini varandust maha ning käitus endisest hoopis erinevalt. Tõenäoliselt ei osanud too ka baski keelt, mis pidi Pierre'i eriti valvsaks tegema. Nii kaebas ta mehe pettuses süüdistatuna 1559. aastal kohtusse. Esimese astme kohus Rieux's langetaski otsuse tema kasuks, mõistes mehe surma, kuid 1560. aastal arutati asja uuesti kuningakohtus Toulouse'is. Sealsed kohtunikud kaldusid oma otsustes pigem Pansette'i poole ning lasid Pierre'i ja Bertrande'i vangistada. Nood päästis täbarast olukorrast protsessi viimastel päevadel välja ilmunud tõeline Martin Guerre. Viimane teade Pierre'ist on aastast 1563, kus ta aitab lahendada ühte külasisest tüliküsimust.
**Eesti Etendusasutuste Liit** (lühend: EETEAL) on aastal 1991 asutatud mittetulundusühing. Aastani 2006 kandis EETEAL nime *Eesti Teatrijuhtide Liit*. EETEALi juhatuse esimees on aastast 2023 Velvo Väli. 

Põhikirja järgi on EETEALi eesmärk "oma liikmete kui tööandjate huvide esindamine ning teatri kui kunstivaldkonna igakülgne arendamine".

EETEALi asutajaliikmeteks on Rahvusooper Estonia ning Von Krahli teater, liit koondab enda alla etenduskunstide erinevad tahud. Peamiselt tegeldakse teatrite bürokraatliku poolega, administreeritakse ja püütakse loomeinimestele võimalikult head tingimused tööks luua. EETEAL töötab välja etendusasutuste rahastamissüsteemid, kollektiivlepingud ja muu vajaliku, mis on etendusasutuse paremaks ja õiglaseks majandamiseks vajalik.

Viited
------

1. 1 2  Koduleht (vaadatud 09.03.2013)
2. ↑  EE 12. köide, 2003: 104.
3. ↑  Põhikiri (vaadatud 09.03.2013)
4. ↑  Etendusasutuste Liit paneb teatrimaastiku õitsema juba 20. aastat, Eesti Päevaleht, 12. jaanuar 2011

Välislingid
-----------

* EETEALi koduleht (vaadatud 09.03.2013)
**Ilmi Nael** (sündinud 11. jaanuaril 1942 Pärnumaal Sauga vallas) on Eesti sõudja, Silvia Naela (sünninimega Silvia Neeme) õde. 162 cm, 55 kg. 

Lõpetas 1961 Pärnu töölisnoorte keskkooli. 

Alustas 1957 Bernhard Lõhmuse suunamisel võrkpallitreeninguid (1958 Eesti koolinoorte spartakiaadil hõbeda võitja), sõudma hakkas 1958 Veljo Kalepi, Evi Lepiku ja Mihkel Leppiku juhendamisel. 

* Võitis roolijana NL-i mv-tel 1966 paarisaerulisel neljapaadil ning NL-i juunioride mv-tel 1968 ja 1969 kaheksapaadil pronksi.
* Tuli roolijana kaheksapaadil 4 korral (1966, 1968–69, 1973) NL-i noortemeistriks.
* Eesti meistriks tulnud roolijana 14 korral:
	+ 1968–69 ja 1982 roolijaga neljapaadil,
	+ 1965–69, 1971 ja 1980 paarisaerulisel roolijaga neljapaadil
	+ 1965, 1969–70 ja 1982 kaheksapaadil.

Kuulunud Spartakisse, Kalevisse ja Dünamosse. Olnud 1968–92 EKE Projektis joonestaja-konstruktor, 1992–95 Pärnu maavalitsuse inspektor ja 1995–2000 Pärnu linnavalitsuse inspektor.

Viited
------

1. ↑
Sadamaraudtee detsembris 2018

**Tartu sadamaraudtee** oli Tartu linna jõeäärsete ettevõtete ja jõesadama teenindamiseks rajatud raudteeharu, mis kulges läbi Karlova linnaosa ja Ropka tööstusrajooni Emajõeni. Suurematest liiklussoontest ületas see Võru, Tähe ja Turu tänavat. Üksiku rööpapaariga raudtee kuulus Eesti Raudteele. Ametlikult võeti see ekspluatatsiooni 14. novembril 1922. Raudtee algas Väike kaare otsa kohalt ja lõppes jõesadamas umbes praeguse Sadamateatri juures.

Nõukogude ajal oli selle üks peamisi kasutajaid Tartu keskkatlamaja, hiljem oli selle klientide seas vanametalli töötlev Kuusakoski AS ja tee-ehitusfirma AS Tref. 21. sajandil kaaluti korduvalt hõredas kasutuses raudteeharu likvideerimist ja selle asemele tänava rajamist. 

Viimane kaubarong kasutas sadamaraudteed 28. juunil 2018. Viimane tühjade vagunitega rong läks Kuusakoskisse 29. juunil 2018 umbes kell 13.00 (tagasisõiduaeg pole teada).

3,3 km pikkune sadamaraudtee võeti üles 2019. aasta sügisel.

Viited
------

1. ↑  "Kasutuseta raudteelõigud kaovad Tallinna ja Tartu linnapildist" ERR, 2. september 2019

Välislingid
-----------

* "Tartu sadamaraudtee tegewusest" Postimees, 11. veebruar 1923
* "Tartu sadamaraudtee pikendamine on tarwilik" Postimees, 27. veebruar 1927 (DIGAR)
* Jaan Olmaru "Sadamaraudtee püsib visalt edasi" Postimees, 10. märts 2015
* Jüri Saar "Tartu raad uuris vana masuudiraudteed" Postimees, 28. mai 2015
* Vilja Kohler "Sadamaraudteed kasutab veel vaid üks ettevõte, mille leping hakkab lõppema" Postimees, 11. oktoober 2017
* Tartu Postimees "Kaubarong tegi täna Tartu sadamaraudteel viimase sõidu" Postimees, 28. juuni 2018
* Madis Hindre "Tartu sadamaraudteel lõppes rongisõit, tulevik on autode päralt" ERR, 4. juuli 2018
* Vilja Kohler "Pea saja-aastase sadamaraudtee ülesvõtmine lükkus edasi" Postimees, 26. oktoober 2018
* Tartu sadamaraudtee viimane rong; YouTube'i video
Sõjaväe kalmistu
Ebatsuugaallee
**Tartu sõjaväekalmistu** on kalmistu Tartu linnas. Kalmistu kuulub Tartu Raadi kalmistute kompleksi ja paikneb eenduva tükina kompleksi loodeosas. Kalmistu peasissepääs on Nurme tänavalt ja selle pindala on 1,9 hektarit. Kalmistul asub looduskaitsealune ebatsuugaallee.

Kalmistu avati 9. juunil 1924. 5. detsembril maeti kalmistule 1. detsembri riigipöördekatses Eesti Vabariigi eest langenud kadett Aleksander Teder. Kalmistule püstitati 1926. aastal Vabadussõja mälestusmärk Lõuna-Eesti vabastajatele. Mälestusmärk lammutati 1940. aastate lõpus.

Nõukogude okupatsiooni ajal maeti kalmistule ka Tartus teeninud Nõukogude sõjaväelasi. Kalmistu kavatseti 1987. aastal rekonstrueerida pargiks, kuid seda kava ei jõutud teostada. Vabadussõja mälestusmärk taastati 1988–1991, kusjuures kasutati vana mälestusmärgi maasse peidetud osasid.

Kalmistu tunnistati 1997. aastal kultuurimälestiseks (mälestis nr 4323). Kalmistul asub II maailmasõjas hukkunute ühishaud, mis tunnistati 1998. aastal eraldi kultuurimälestiseks (mälestis nr 4352).

Kirstumatuseid sellele kalmistule lähedalasuvate kaevude tõttu enam ei tehta. Sõjaväekalmistule on rajatud urnimatuste ala.

Vaata ka
--------

* Raadi kalmistu

Viited
------

1. ↑  Raimu Hanson 2003. Kalmistukitsikust leevendavad Tuigo ja tuhastus. *Postimees* 24. nov.[*alaline kõdulink*]

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Tartu sõjaväekalmistu** |

* Tartu sõjaväekalmistu kultuurimälestiste riiklikus registris Muuda Vikiandmetes
* Sõjaväekalmistu Tartu kultuuriväärtusega asjade ja -mälestiste registris
* Tartu Sõjaväekalmistu lehel *Tartu-Jurjev-Dertp*. Vene keeles
**Eesti Evangeelsete ja Vabakoguduste Liit** (lühend **EEVL**) on mittetulunduslik usuline ühendus (koguduste liit), mis koondab kristlikke täisevangeelseid ja vabakogudusi Eestis. Ta esindab, nõustab ja abistab liikmeskogudusi ning koordineerib nende tööd.

EEVL õpetuslikuks aluseks on Piibli kui Jumala Sõna autoriteedi tingimusteta tunnistamine. EEVL tunnistab Apostellikku usutunnistust ja Nikaia usutunnistust.

Organisatsioon asutati 24. aprillil 1995.

EEVL juhatus asub Tallinnas aadressil Raua 32. Juhatuse esimees on Heigo Ausmees, esimehe asetäitja Mart Metsala.

10. septembril 2004 võttis üldkogu Rapla vallas Laane talus vastu EEVL usutunnistuse.

Kogudused
---------

Seisuga 19. mai 2005 kuulus liitu kuus kogudust:

* Antsla Täisevangeelne Kristlik Kogudus
* EEVL Haapsalu Kogudus
* EEVL Tallinna Missio Kogudus
* EEVL Valguse Tee Vabakogudus
* EEVL Tallinna Evangeelne Uue Elu Kogudus
* EEVL Kogudus Tõe Sammas

Eesti Evangeelne Allianss
-------------------------

EEVL osaleb Eesti Evangeelse Alliansi töös. Janek Pallase kuulub selle organisatsiooni eestseisusse.

Välislingid
-----------

* EEVL koduleht
**Pierre-Simon Laplace** (23. märts 1749 – 5. märts 1827) oli prantsuse astronoom, füüsik ja matemaatik.

Ta koostas viieköitelise teose "Mécanique Céleste" ("Taevamehaanika") (1799–1825), milles võttis kokku oma eelkäijate töö alates Isaac Newtonist ja arendas seda edasi teaduslikuks determinismiks. Ta rakendas gravitatsiooniseadust keerulistes juhtumites nagu kolme keha probleem.

Aastal 1796 avaldatud teoses "Exposition du systeme du monde" sõnastas ta Päikesesüsteemi tekkimise teooria, mis tänapäeval on tuntud nebulaarhüpoteesina.

1799 oli ta lühikest aega Prantsusmaa siseminister, seejärel senati liige ja 1803. aastast asepresident, mis tegi ta rikkaks meheks. Aastal 1816 sai ta Akadeemia liikmeks, 1817 anti talle markii aadlitiitel.

Ta oli ka hiljem enda järgi nime saanud võrrandi avastaja.

Laplace'i deemon
----------------

Laplace uskus rangelt põhjuslikku determinismi. Seda väljendab järgmine tsitaat tema "Esseede" sissejuhatusest.

> „Me võime arvestada, et universumi olevik on mineviku tulemus ja tuleviku põhjus. Oletagem, et eksisteerib intellekt, mis teab kindlal ajahetkel kõiki jõude, mis looduses esinevad, ja iga osakese asukohta, millest loodus koosneb. Kui selline intellekt oleks piisavalt võimas, et kõiki neid andmeid hetkega analüüsida, siis suudaks ta üheainsa valemiga hõlmata nii universumi suurimate kehade kui ka väikseimate aatomite liikumise. Sellisele intellektile ei oleks miski teadmata ja tulevik, täpselt nagu minevikki, oleks avatud tema silme ees."
> 
> 
>  – Pierre Simon Laplace, "Filosoofiline essee tõenäosustest"
> 
> 

Sellist intellekti nimetatakse Laplace'i supermeheks või Maxwelli deemoni eeskujul Laplace'i deemoniks. Laplace ise talle nime ei andnud.

Selle mõttekäigu ebatõesus sai selgeks Heisenbergi määramatuse printsiibiga, mille järgi pole võimalik samaaegselt teada ühegi keha täpset asukohta ja täpset kiirust.

Tunnustus
---------

* 1771 – valiti Prantsuse Teaduste Akadeemia liikmeks
* 1789 – valiti Londoni Kuningliku Seltsi liikmeks
* 1802 – valiti Peterburi Keiserliku Teaduste Akadeemia välisliikmeks
* 1806 – valiti Rootsi Kuningliku Teaduste Akadeemia välisliikmeks
* 1808 – valiti Baieri Teaduste Akadeemia korrespondentliikmeks
* 1822 – valiti Ameerika Kunstide ja Teaduste Akadeemia välisliikmeks

Vaata ka
--------

* Laplace'i operaator
* Laplace'i võrrand

Viited
------

1. ↑  Laplace, Pierre Simon, "*A Philosophical Essay on Probabilities*" , Dover Publications (New York, 1951) pp.4

Kirjandus
---------

* Peeter ja Taisi Müürsepp, "Kuulsaid XVIII–XIX sajandi matemaatikuid. Etüüde prantsuse matemaatikute elust". Valgus, Tallinn 1978, lk 18–32
**Gergely Siklósi** (sündinud 4. septembril 1997 Tapolcas) on Ungari epeevehkleja, maailmameister (2019).

2019. aasta vehklemise maailmameistrivõistlustel Ungaris Budapestis võitis Siklósi kuldmedali meeste epees.

Sportlaskarjäär
---------------

2014. aastal võitis ta Ungari meeste epeekoondisega Jeruusalemmas kadettide vehklemise Euroopa meistrivõistlustel pronksmedali. Aasta hiljem Baselis juunioride võistkondlikul maailmameistrivõistlustel tõusis ta koos meeskonnakaaslastega (Zsombor Bányai, Sándor Cho Taeun, Patrik Esztergályos) poodiumi kõrgeimale astmele. 

2016. aastal võitis ta meeskonnaga Novi Sadis kadettide ja juunioride Euroopa meistrivõistlustelt kuldmedali ning kuu hiljem maailma karikavõistlustel koos Bálint Bakos, Zsombor Bányai ja Patrik Esztergályos hõbemedali.

Läbimurre täiskasvanute seas tuli 21-aastaselt, 2019. aastal. Ta võitis epeemeeskonna koosseisus juunis Düsseldorfis toimunud Euroopa meistrivõistlustel pronksmedali ja kuu aega hiljem Budapestis toimunud maailmameistrivõistlustel tuli esimest korda individuaalselt maailmameistriks. Võistluspäeva jooksul alistas ta poolfinaalis Aasia meistri, 2016. aasta olümpiavõitja Pak Shangyongi, olümpia- ja Euroopa meistrivõistluste hõbemedali võitja Andrea Santarelli ning finaalis 15-14 Euroopa meistri, venelase Sergei Bida. 

Ta võitis 2020. aasta jaanuaris Heidenheimis peetud karikavõistlustel maailma karika. 2021. aasta vehklemise maailmameistrivõistlustel Kaasanis võitis ta individuaalselt hõbemedali.

Välislingid
-----------

* Gergely Siklósi
Tartu valla lipp
**Tartu valla lipp** on Eesti haldusüksuse Tartu valla lipp.

Lipp on kinnitatud 2. juunil 1994 (Tartu Vallavolikogus 26. mail 1994).

Lipu kirjeldus
--------------

Valla lipuks on ristkülikukujuline vapilipp. Valgel kangal kuue lehega rukkililleõis, mis on lipu keskpunktist veidi kõrgemale nihutatud. Õie südamik on kollane. Lippu läbib õiest allpoolt horisontaalne sinine laineline laid.

Rukkilille kuus õielehte viitavad kuuele endisele vallale: Raadi, Sootaga, Tammistu, Tartu, Vesneri ja Äksi, millest on kujunenud praegune Tartu vald. Nende valdade inimeste töö ja vaimne looming moodustavad Tartu valla jõukuse ning on osa Eesti kultuurist, sellele osutabki rukkililleõie kollane südamik. Sinine laineline laid sümboliseerib valla piires asuvat Amme jõge ja Saadjärve. 

Lipu normaalmõõtmed on 100x150 cm ning laiuse ja pikkuse suhe 6:9 (2:3).

Lipu kasutamise kord
--------------------

Tartu valla lippu kasutatakse valla pidupäevadel, avalikel üritustel ja suhtlemisel teiste omavalitsusüksustega. Kui valla lipp heisatakse koos Eesti riigilipu või mõne teise riigi lipuga, asub Tartu valla lipp lippude poolt vaadatuna Eesti riigilipust ja teiste riikide lippudest vasakul. Alaliselt on valla lipp heisatud Tartu vallamaja ees lipuväljakul.

Vaata ka
--------

* Tartu valla vapp
* Tartu maakond

Välislingid
-----------

* Tartu valla sümboolika Riigikantselei kodulehel
**John McTaggart Ellis McTaggart** (sünninimi *John McTaggart Ellis*; 3. september 1866 London – 18. jaanuar 1925 London) oli briti filosoof, üks briti idealistidest. 

Tema vanemad olid Francis ja Caroline Ellis. Tema emapoolse vanaonu Sir John McTaggarti päranduse tingimuse järgi võttis perekond perekonnanimeks "McTaggart". Aastal 1870 isa suri. 

Ta õppis ja õpetas Cambridge'i Ülikoolis. 

Ta oli 20. sajandi alguses juhtiv Hegeli uurija Inglismaal ning Bertrand Russelli ja George Edward Moore'i õpetaja. 

Hiljem arendas ta välja omaenda väga originaalse metafüüsikasüsteemi, mille ta avaldas kaheköitelises teoses "The Nature of Existence" (1921, 1927). Kõige kuulsam osa sellest süsteemist on argument aja mittereaalsuse kasuks, kuid ta eitas ka materiaalsete objektide ja ruumi reaalsust. Lähtudes hegellikust absoluutsest idealismist, jõudis ta õpetuseni, mille järgi kogu reaalsus on vaimne (spirituaalne), hing on surematu ning hingede vahel on otsesed armastussuhted.

Aja mittereaalsus
-----------------

Oma kuulsas artiklis "The Unreality of Time" (1908) väitis ta, et me tajume aega illusoorselt ning aeg on ainult ideaalne. 

Ta võttis kasutusele aja a-seeria ja aja b-seeria mõiste kahe erineva viisi kohta, kuidas aega saab korrastada. Aja a-seeria vastab meie tavaarusaamale minevikust, olevikust ja tulevikust. Aja a-seeria alla käivad sellised väited nagu "X leidis aset minevikus", "X leiab aset praegu", "X leiab aset tulevikus". Seevastu aja b-seerias asetatakse sündmused kronoloogilisse järjekorda, lähtudes suhetest "X leidis aset enne Y-i", "X leidis aset Y-iga samal ajal" ja "X leidis aset pärast Y-i". 

McTaggart väitis, et ükski täielik ajateooria ei saa läbi ilma aja a-seeriata, kuid aja a-seeria sisaldab vastuolu.

Teosed
------

* "Some Dogmas of Religion" ("Mõned religioonidogmad"; 1906)
* "Studies on the Hegelian Dialectic" ("Uurimused Hegeli dialektikast"; 1896)
* "The Unreality of Time" ("Aja mittereaalsus"; artikkel; 1908)
* "The Nature of Existence" ("Eksistentsi loomus", 2 köidet 1921, 1927)

Kirjandus
---------

* John McTaggart Ellis McTaggart. Aja ebareaalsus. – *Akadeemia*, 2003, nr 5, lk 939–957, tõlkinud Anto Unt.
* Veiko Palge. McTaggarti ajaparadoksist ja selle tõlgendustest. – *Teaduslugu ja nüüdisaeg* IX, 1994, lk 194–204.

Välislingid
-----------

 John McTaggart Ellis McTaggart – alliktekstid Vikitekstides
### Teosed veebis

* Studies in the Hegelian Logic (1896)
Pierre Arditi (2012)
**Pierre Arditi** (sündinud 1. detsembril 1944 Pariisis) on prantsuse näitleja, kahe Césari laureaat.

Lisaks teatrirollidele on ta mänginud paljudes filmides. 1972. aastal mängis ta nimiosa Roberto Rossellini filmis "Blaise Pascal" ja 1974. aastal Napoleon Bonaparte'i osa Guy Lessertisseur' filmis "Amoureuse Joséphine". 1998. aastal mängis ta neljaosalises teleseriaalis "Le Comte de Monte Cristo" prokurör Villeforti. Arditi tegi kaasa Alain Resnais' 9 filmis, neist kahe filmi rollid tõid talle Prantsusmaa tähtsaima filmiauhinna Césari.

Arditi on rohkesti lugenud dokumentaalfilmidele peale jutustavat teksti, sealhulgas Frédéric Lepage'i ja Laurent Frapat' dokumentaalsarjadele koondnimetusega "Les Chroniques de la terre sauvage" ('Metsiku maa kroonikad').

Tunnustus
---------

* 1987 – filmiauhind César, parim meeskõrvalosa (roll filmis "Mélo")
* 1994 – filmiauhind César, parim meespeaosa (roll filmis "Smoking/No Smoking")

Viited
------

1. ↑  Pierre Arditi. allocine.fr

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Pierre Arditi** |

* Pierre Arditi IMDB filmibaasis
* Documentaire Animalier Chroniques de l'Asie Sauvage DVD 3/3. Režissöör Laurent Frapat. Teksti loeb Pierre Arditi. youtube.com
**John Napier** (1550 Edinburgh – 1617 Edinburgh) oli Šotimaa matemaatik.

Napier võttis matemaatikas kasutusele logaritmid. Naturaallogaritmide alust *e* nimetatakse ka Napieri arvuks.

Ta sündis Archibald Napieri ja Šotimaa parlamendi liikme tütre Janet Napieri (sündinud Bothwell) pojana Merchistoni lossis. Isa oli Johni sündimise ajal 16-aastane.

Nagu tollal kombeks, ei läinud John kooli enne 13-aastaseks saamist. Ta ei jäänud siiski kooli kauaks ja usutakse, et ta langes sealt välja. Tema järgmistest eluaastatest pole midagi teada, kuid 5. detsembril 1560 kirjutas onu Adam Bothwell, kes oli vaimulik, isale kirja, milles soovitas saata poiss kooli Prantsusmaale või Flandriasse, sest kodumaal polevat tal midagi kasulikku õppida, ja usutavasti Johni vanemad selle nõuande järgi käisid.

Napier naasis Šotimaale 21-aastaselt 1571. 1572 abiellus ta Elizabeth Stirlingiga ja ostis 1574 Gurthnessis lossi. Abielust sündis 2 last, enne kui Elizabeth 1579 suri. Seejärel abiellus Napier Agnes Chisholmiga ja sellest abielust sündis veel 10 last. Pärast isa surma 1608 kolis perekond sünnikoju Merchistoni lossi, kus elas kuni oma surmani.

Napieri peateos "*Mirifici Logarithmorum Canonis Descriptio*" ilmus 1614. See sisaldas 90 lehekülge naturaallogaritmidega seotud arvude tabeleid ja 57 lehekülge selgitusi. Raamatus on ka väljapaistev arutlus sfäärilise trigonomeetria teoreemidest, mida tavaliselt tuntakse Napieri reeglitena ringi osade kohta. Tema leiutatud logaritmid võeti kiiresti kasutusele Greshami kolledžis.

1615 külastas Napieri tollase Inglismaa üks parimaid matemaatikuid Henry Briggs. Muu hulgas arutasid nad Napieri logaritmide ümberarvutamist ja teisendamist ning sealjuures tekitas suuri praktilisi raskusi see, et naturaallogaritmi aluse väärtus oli veel täpselt teadmata. Napier tegi Briggsile ülesandeks tabeli uue versiooni väljaarvutamise.

Astmetele ja astendajatele vastanduvate logaritmide kasutuselevõtt pakkus võimalust käsitsiarvutused palju lihtsamaks muuta. Niimoodi avanes uus tee astronoomia, dünaamika ja füüsika ning ka astroloogia arenguks.

Napier jätkas oma teadustööd. Ta täiustas Simon Stevini kümnendnotatsiooni. Korrutamise, milleks varem tarvitati Leonardo Fibonacci kasutusele võetud araabia võret, tegi Napier mugavamaks, leiutades Napieri pulgad. See korrutamise abivahend koosnes hulgast nummerdatud varrastest.

Napier töötas suuresti üksinda, aga oma sõbra John Craigi kaudu oli ta sidemetes Tycho Brahega. Kindlasti teatas Craig 1590. aastatel Brahele logaritmide avastamisest. On oletatud, võib-olla alusetult, et Craig oli Napierile teatanud, et Brahe õpilane Longomontanus töötas ise umbes samas suunas.
Kirovi tehase hooneid (enne 2010)
**Kirovi tehas** (vene keeles Кировский завод; varasema nimega **Putilovi tehas** (vene Путиловский завод); aastail 1922–1934 **Krasnõi Putilovets** (vene Красный путиловец)) on Venemaal Peterburis asuv masinaehitusettevõte (tehas), üks suuremaid Peterburi ettevõtteid[*viide?*]. 

Tehas valmistab traktoreid Kirovets ja muid põllumajandusmasinaid, soomusautosid (Onega, Ladoga), gaasiturbiine jm. Tehas on tootnud vedureid ja vaguneid, tramme (Putilovi tehase trammid), autosid (L-1), tanke, tunnelipuurimismasinaid metroo ehitamiseks, lüüside lukke, tuumaallveelaevade jõuseadmeid, tuumaelektrijaamade energiaplokke.

Tehas asutati 1801. aastal. 

Aastatel 1930–1936 oli tehase direktor Karl Ots.

1939. aastal töötati tehases välja KV-tank ja hakati seda tootma. Ka Venemaa tänapäevase põhilise lahingutanki T-80 arendus algas Kirovi tehases.

Tehases töötab umbes 8000 töölist (2000. aastate seisuga).

Välislingid
-----------

* Tehase koduleht
**John Raleigh Mott** (25. mai 1865 Livingston Manor, Sullivani maakond, New Yorgi osariik – 31. jaanuar 1955) oli Noorte Meeste Kristliku Ühingu (YMCA) juht.

1946. aastal sai ta Nobeli rahuauhinna kristlike noorteorganisatsioonide asutamise ja arendamise eest.

Nobel
Nobeli rahuauhinna laureaat

1901 Dunant, Passy • 1902 Ducommun, Gobat • 1903 Cremer • 1904 IDI • 1905 Suttner • 1906 Roosevelt • 1907 Moneta, Renault • 1908 Arnoldson, Bajer • 1909 Beernaert, d'Estournelles de Constant • 1910 IPB • 
1911 Asser, Fried • 1912 Root • 1913 La Fontaine • 1917 Punane Rist • 1919 Wilson • 1920 Bourgeois • 1921 Branting, Lange • 1922 Nansen • 1925 Chamberlain, Dawes • 1926 Briand, Stresemann • 1927 Buisson, Quidde • 1929 Kellogg • 1930 Söderblom • 1931 Addams, Butler • 1933 Angell • 1934 Henderson • 1935 Ossietzky • 1936 Lamas • 1937 Cecil • 1938 Nanseni Pagulasbüroo • 1944 Punane Rist • 1945 Hull • 1946 Balch, Mott • 1947 FSC ja AFSC (kveekerid) • 1949 Boyd Orr • 1950 Bunche • 1951 Jouhaux • 1952 Schweitzer • 1953 Marshall • 1954 UNHCR • 1957 Pearson • 1958 Pire • 1959 Noel-Baker • 1960 Lutuli • 1961 Hammarskjöld • 1962 Pauling • 1963 Rahvusvaheline Punase Risti Komitee ja Punase Risti Seltside Liiga • 1964 King • 1965 UNICEF • 1968 Cassin • 1969 ILO • 1970 Borlaug • 1971 Brandt • 1973 Kissinger, Lê (keeldus auhinnast) • 1974 MacBride, Satō • 1975 Sahharov • 1976 B. Williams, Corrigan • 1977 AI • 1978 as-Sādāt, Begin • 1979 Ema Teresa • 1980 Esquivel • 1981 UNHCR • 1982 Myrdal, García Robles • 1983 Wałęsa • 1984 Tutu • 1985 IPPNW • 1986 Wiesel • 1987 Arias • 1988 ÜRO Rahuvalvejõud • 1989 XIV dalai-laama • 1990 Gorbatšov • 1991 Suu Kyi • 1992 Menchú • 1993 Mandela, de Klerk • 1994 ‘Arafāt, Peres, Rabin • 1995 Pugwashi konverentsid, Rotblat • 1996 Belo, Ramos Horta • 1997 ICBL, J. Williams • 1998 Hume, Trimble • 1999 MSF • 2000 Kim • 2001 ÜRO, Annan • 2002 Carter • 2003 ‘Ebādī • 2004 Maathai • 2005 IAEA, al-Barāda‘ī • 2006 Grameen Bank, Yunus • 2007 Gore, IPCC • 2008 Ahtisaari • 2009 Obama • 2010 Liu • 2011 Sirleaf, Gbowee, Karmān • 2012 Euroopa Liit • 2013 Keemiarelvade Keelustamise Organisatsioon • 2014 Satyarthi, Yūsafzay • 2015  Tuneesia rahvusliku dialoogi nelik • 2016  Juan Manuel Santos  • 2017  ICAN  • 2018  Murad, Mukwege • 2019  Ahmed • 2020 Maailma Toiduprogramm • 2021 Ressa, Muratov • 2022 Alies Bialiacki, Memorial, 
Kodanikuvabaduste Keskus
Pierre François Lacenaire
**Pierre François Lacenaire** (20. detsember 1803 Lyon – 9. jaanuar 1836 Pariis) oli prantsuse kurjategija.

Lacenaire sündis kaupmehe perekonnas. 1829. aastal deserteerus sõjaväest. 1831. aastast püüdis teenida elatist kirjandusliku tegevusega, kuid suurema eduta. 1830. ja 1833. aastal istus vangis varguse eest. 1834. aastal sooritas koos kaasosalisega röövkallaletungi, mille käigus tappis kaks inimest. Veebruaris 1835 võeti kinni. Kohtus keeldus ta kaitsjast. Viimasel kohtuistungil talle antud viimases sõnas pidas tunnipikkuse kõne. Kohtuotsuse peale apellatsiooni ei esitanud, vaid andis kirjastajale üle oma memuaaride käsikirja. Kaks kuud enne hukkamist külastasid teda vangis frenoloogid, keda paelus tema kõrge laup. Lacenaire giljotineeriti jaanuaris 1836. Samal aastal ilmusid Pariisis postuumselt tema memuaarid ja luuletused "Mémoires, révélations et poésie de Lacenaire".

Lacenaire oli Stendhali romaani "Lamiel" ühe tegelaskuju prototüüp. 

1945. aastal tuli linale 19. sajandi Pariisi näitlejate elu käsitlev Marcel Carné mängufilm "Ülemise rõdu lapsed" (stsenaarium Jacques Prévert), kus Lacenaire'i kehastas Marcel Herrand.

Välislingid
-----------

 Pierre François Lacenaire – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
**Ilme Pilv** (5. detsember 1928 Koeru, Järvamaa – 28. september 2016) oli eesti arstiteadlane ja pediaater.

Elulugu
-------

Ilme Pilv oli arsti tütar.

Lõpetas 1947 Väike-Maarja Keskkooli, 1953 Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna, 1960–1964 Moskva Pediaatria Instituudi aspirant, meditsiinikandidaat (1965, samas), väitekiri "К вопросу o бельково-аминокислотном обмене при ревматизме у детей" Oli 1953–1956 Tallinna Vabariikliku Haigla lasteosakonna ordinaator, 1956–1960 Haapsalu ja Tallinna lastehaiglates pediaater, 1964–1968 Eksperimentaalse ja Kliinilise Meditsiini Instituudi (EKMI) laste reumatoloogia sektori nooremteadur, 1968–1971 Eesti NSV Pedagoogika Teadusliku Uurimise Instituudi (PTUI) koolijõudluse sektori vanemteadur, 1971–1977 Eesti NSV Tervishoiuministeeriumi peapediaater, 1977–1991 EKMI töökorralduse ja metoodika osakonna vanemteadur, uurimisgrupi juhataja, 1991–1994 TPÜ tervisekasvatuse osakonna teadur, aastast 1995 Tallinna Pedagoogika Seminari vanemõpetaja.

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkonnad: laste reuma, laste meditsiinisotsioloogilised uuringud, terviseõpetus ja tervisekasvatuse süsteem. Aastast 1977 juhendas Eesti terviseõpetuse programmide väljatöötamist ja teadusuuringuid, aastast 1993 programmi "The European Network of Health Promoting Schools" koordinaator Eestis. 65 teadustrükist.

Teoseid
-------

* Imiku ja väikelapse ABC (kaasautor H. Sarapuu). Tallinn, 1972
* Haigete laste dispanseerimine (kaasautor). Tallinn, 1986
* Terviseõpetuse programmide projektid: I–XII klass (kaasautor). Tallinn, 1989
* Health Education in Estonian Schools (kaasautor L. Karu). // XIV World Conf. on Health Education. Helsinki, 1991
* Materjale tervisekasvatusest lasteaias (kaasautor). Tallinn, 1997
* Tervisekasvatus. Tallinn, 1998.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Kirjandus
---------

* Eksperimentaalse ja Kliinilise Meditsiini Instituudi teaduskaader 1947–1987. Tallinn, 1987, 32
* Merila-Lattik, H. Eesti arstid 1947–1997. Tallinn, 1997. 904.
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Ilmaütlev kääne** ehk **abessiiv** (lühend **ABE**, **ABESS**) ehk **karitiiv** ehk **privatiiv** (lühend **PRIV**) on kääne, mis väljendab käändsõna referendi puudumist.

Eesti keel
----------

Eesti keeles on ilmaütleva käände lõpp *-ta*. Ilmaütlevas käändes sõnale lisatakse eriti kõnekeeles eessõna *ilma*.

Omadussõnaline täiend käändes ei ühildu (jääb omastavasse käändesse: *suurema kärata*). Ka määruste rinnastamisel jäetakse ilmaütlevasse käändesse tavaliselt ainult viimane fraas (*kisa ja kärata*; võimalik ka *kisata ja kärata*). 

Ilmaütlev kääne on ka *ma*-tegevusnimel (*-mata*).

Ersa keel
---------

Ersa keeles on ilmaütleva käände lõpp -втомо.

Inari saami keel
----------------

Inari saami keeles on abessiivi lõpp *-táá*.

Tegusõnadel on abessiivse tähendusega vorm lõpuga *-hánnáá*, *-hinnáá* või *-hennáá*.

Koltasaami keel
---------------

Koltasaami keeles on abessiivi lõpp *-tää*.

Tegusõnadel on abessiivse tähendusega vorm lõpuga *-ǩâni* või *-kani*.

Mokša keel
----------

Mokša keeles on ilmaütleva käände lõpp -фтома.

Soome keel
----------

Soome keeles on ilmaütleva käände lõpp vastavalt vokaalharmooniale *-tta* või *-ttä* (*rahata* 'rahata'). 

Käänet kasutatakse käändsõnadel vähe, selle asemel kasutatakse partitiivi koos eessõnaga *ilman* (*ilman rahaa* 'ilma rahata').

Mõnes murdes on abessiivi lõpp *-ti*. Selle lõpuga on moodustatud kirjakeele sõnad *huoleti* ja *ääneti*.

Omadussõnaline täiend ühildub käändes. 

Ilmaütlev kääne on ka III infinitiivil (*-matta*, *-mättä*; *laulamatta* 'laulmata').