recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Kuu-võtmehein** (*Botrychium lunaria*) on maokeeleliste sugukonda võtmeheina perekonda kuuluv sõnajalgtaim.

Kuu-võtmehein kasvab põhjapoolkeral nii Euraasias, Alaskal kui Gröönimaal, lisaks kasvab ta Lõuna-Ameerikas ja Austraalias. Ta kasvab parasvöötmes ja tundras, Lääne-Gröönimaal kuni laiuseni 69° 30' ja Ida-Gröönimaal kuni laiuseni 72°, Islandil, kogu Skandinaavias, Kolgujevi saarel, Malozemelskaja ja Bolšezemelskaja tundras, Polaar-Uraalis ning Obi ja Kolõma alamjooksul. Lõunas ulatub levila Venemaa ja Mongoolia vahelise piiri, Mandžuuria ja Kesk-Jaapanini. Taime võib kohata ka Kesk-Aasia ja Himaalaja mägedes. Põhja-Ameerikas kulgeb levila lõunapiir mööda USA territooriumi.

Eestis esineb taim hajusalt, kuid on siin kõige levinum võtmehein. Eestis võib teda kohata kuivadel niitudel, ka puisniitudel. Nagu mujal levilas, nii ka Eestis on kuu-võtmehein tavaline, kuid mitte kusagil sage.

Kuu-võtmeleht on kuni 30 cm kõrge. Taim koosneb lehest, millel on kaks osa: viljatu ja viljakas. Viljatu leheosa on püstine või kuni 12 cm pika varrega, 4–10 lehehõlma paariga. Viljakas leheosa on haraline sporangium 5–10 cm pikkusel varrel. Sporangiumi tipp ulatub üldjuhul maapinnast kõrgemale kui lehetipp. Eosed valmivad juunis-juulis. Leht ilmub kevadel ja sureb suve teisel poolel. Kuu-võtmehein on diploidne taim, millel on 90 kromosoomi.

Võtmeheinad paljunevad väga vaevaliselt: selleks, et eosest areneks taim, kulub kümmekond aastat, kusjuures see enamikul juhtudest hoopis ebaõnnestub, kui ei leita sobivat mükoriisa-partnerit. Võtmeheinte arvukus kõigub aastati, sest mõnel aastal maapealne osa ei arene, taimed jäävad puhkeolekusse.

Viited
------

1. 1 2 3  Kurbel, R. 2011. Kadunud võtmeheinad. Eesti Loodus, 5.

Välislingid
-----------

Kuu-võtmehein andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes
**Ülo Pärnits** (28. juuni 1936 Kudina vald – 21. detsember 2016) oli eesti ettevõtja ja ärijuht. 

Ta oli Mainori eestvedaja ja Ülemiste City looja. Asutas koos Rootsi meediakontserniga Bonnier 1989. aastal ajalehe Äripäev (1997. aastal müüs oma osaluse).

Ta lõpetas aastal 1951 Järve 7-klassilise kooli. Seejärel õppis ta Tartu Elektromehaanika Tehnikumis ja lõpetas aastal 1954 Kohtla-Järve Põlevkivitöötlemise Tehnikumi tahkete kütuste tehnoloogina. Aastal 1963 lõpetas ta Tallinna Polütehnilise Instituudi keemia-mäeteaduskonna keemilise tehnoloogia erialal. Aastal 1970 lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli psühholoogina.

Ta töötas aastatel 1963–1970 Maardu Keemiakombinaadis meistri, jaoskonna juhataja ja tsehhijuhatajana. Aastatel 1970–1972 töötas ta Ehitusmaterjalide tehases "Männiku" tsehhijuhatajana. Aastatel 1972–1979 töötas ta Eesti NSV Kergetööstuse Ministeeriumi Töö- ja Juhtimise Teadusliku Organiseerimise Keskuses Mainor osakonnajuhatajana, aastatel 1979–1990 samas direktorina.

Tunnustus
---------

* 1970 medal "Vapra töö eest"
* 2006 Valgetähe IV klassi teenetemärk
* 2008 Eesti Kaubandus-Tööstuskoja I klassi aumärk

Isiklikku
---------

Ülo Pärnits oli abielus, ta oli poja ja tütre (Signe Suurväli) isa. Poeg Guido Pärnits on insener ja ettevõtja, minia Kadi Pärnits on jurist, poliitik ja ametiühingujuht.

Vaata ka
--------

* Mainor

Viited
------

1. ↑  21. detsember 2016 17:54 , Äripäev meenutab Ülo Pärnitsat
2. ↑  TTÜ lõpetajad 1918–2006
3. ↑  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 5047
4. ↑  Perekond keelab Ülo Pärnitsal töötajate palka tõsta?, Eesti Ekspress, 1. august 2013

Välislingid
-----------

* "Ülo Pärnits – 21. sajandi Robin Hood" Äripäev, 21. detsember 2016
* "Suri Ülo Pärnits" Äripäev, 21. detsember 2016
Lifti kiirusepiiraja
**Lifti püüdursüsteem** on ohutusseade, mis takistab lifti allakukkumist rikke korral. Vastavalt EVS-EN 81-20 standardile on püüdursüsteem nõutud kõigil sõiduliftidel, mis sõidavad kiiremini kui 0,15 m/s.

Püüdurid aktiveerib kiirusepiiraja, kui lift liigub liiga kiiresti. Enamik püüdursüsteeme on ehitatud liftišahti ülaosas asuva hõõrdratta ümber. Kiirusepiiraja tross jookseb liftišahti ülaosas üle kiirusepiiraja hõõrdratta ja šahti alaosas üle kiirusepiiraja trossi pinguti plokiratta. Mõlemad trossi otsad on kinnitatud lifti kabiini küljes oleva püüduri hoova külge. Kiirusepiiraja pöörlemiskiirus sõltub lifti kiirusest.

Kui kiirusepiiraja pöörlemiskiirus suureneb, liigutab tsentrifugaaljõud kiirusepiiraja sees olevaid lendraskusi väljapoole, ületades vedrude tõmbejõu. Kui liftikabiin liigub piisavalt kiiresti, on tsentrifugaaljõud piisavalt tugev, et suruda lendraskuste otsad kuni kiirusepiiraja välisservadeni. Selles asendis keereldes haaravad lendraskuste konksuga otsad kinni hammasvööst, mis on kinnitatud hõõrdratast ümbritseva statsionaarse korpuse külge. Kui kiirusepiiraja on rakendunud, siis kiirusepiiraja tross ei saa liikuda.

Kiirusepiiraja trossi otsad on ühendatud püüduri hoova külge, mis on ühendatud liftikabiini külge. Kui kiirusepiiraja tross saab vabalt liikuda, jääb hoob liftikabiini suhtes samasse asendisse. Seda hoiavad paigal pingutusvedrud. Kui kiirusepiiraja hõõrdratas end lukustab, tõmbab kiirusepiiraja tross püüdurmehhanismi hoova üles, ning rakenduvad püüdurid, mille tõttu lift seiskub.

Viited
------

1. ↑  "Liftide valmistamise ja paigaldamise ohutuseeskirjad. Inimeste ja kaupade transpordiks mõeldud liftid. Osa 20: Sõidu- ja kaubaliftid". Eesti standardimis- ja akrediteerimiskeskus. Vaadatud 14.05.2022.
2. ↑  "Safety Systems: Safeties". *Howstuffworks*. Vaadatud 12.05.2022.
**Lietta Sander de Barrero** (1930 – 1. märts 2015 Malmö) oli eesti ühiskonnategelane Rootsis.

Lietta Sander oli 14-aastane, kui ta koos perega sügisel 1944 Rootsi põgenes. Ta vanaisa August Sander oli kadetina osalenud Vabadussõjas ja hiljem töötanud Valgas kompaniiülemana.

Rootsis lõpetas Lietta Sander Kalmari gümnaasiumi ja Stockholmis riikliku õdedekooli. Abiellumise järel kolis pere 1958. aastal Colombiasse Cartagenasse, peres sündis kolm last.

Pärast lesestumist kolis Lietta Sander de Barrero 1970ndail Rootsi tagasi. Ta töötas Malmös meditsiiniõena ning ka hispaania ja eesti keele tõlgina. Ta astus Ida-Euroopa Solidaarsuskomiteesse ja mitmesse eesti organisatsiooni. 1978. aastal valiti ta Rootsi Eestlaste Esinduskogu saadikuks.

Lietta Sander de Barrero korraldas mitmesuguseid aktsioone, et Eesti olukorrale tähelepanu juhtida. Üks enim Rootsi meedias tähelepanu leidnuid oli kolmepäevane näljastreik Malmö kesklinnas 1978. aastal seoses Rootsi kuningapaari ametliku visiidiga Nõukogude Liitu. Ta piketeeris Pärnumaa rahvarõivastes Molotovi-Ribbentropi pakti aastapäevadel või inimõiguste kaitseks ning vangistatud teisitimõtlejate Mart Nikluse, Enn Tarto, Lagle Pareki ja Heiki Ahoneni vabastamiseks.

Lietta Sander de Barrero osales Euroopa Julgeoleku- ja Koostöökonverentsi Helsingi lõppakti järelkonverentsil 1986. aastal Viinis ja Andrei Sahharovi konverentsil 1987. aastal Amsterdamis, samuti esmaspäevamiitingutel Stockholmis.

Viited
------

1. ↑  Mai Raud-Pähn. Vabadusvõitleja Lietta Sander de Barrero mälestuseks. Eesti Päevaleht (Rootsi), 25. märts 2015
|  |
| --- |
|  |
| Medalikohad |
| Suveolümpiamängud |
| **Hõbe** | 2020 | jalgpall |

**Pau Francisco Torres** (sündinud 16. jaanuaril 1997 Villarrealis) on Hispaania jalgpallur, kes mängib keskkaitsjana Inglismaa kõrgliiga klubis Aston Villa ja Hispaania jalgpallikoondises.

Torres liitus 2002. aastal Villarreali noorteakadeemiaga. Aastatel 2016–2018 mängis ta klubi reservmeeskonnas Hispaania tugevuselt kolmandas liigas. Villarreali põhimeeskonnas debüteeris ta 2016. aasta detsembris Hispaania karikavõistlustel. Hispaania kõrgliigas debüteeris ta 26. novembril 2017 mängus Sevilla vastu. Hooajal 2018–19 mängis ta laenul Hispaania esiliiga klubis Málaga. Villarreali põhikoosseisu on ta kuulunud alates hooajast 2019–20. Hooajal 2020–21 võitis ta Villarrealiga UEFA Euroopa Liiga ning samal aastal valiti ta ka Euroopa Liiga hooaja sümboolsesse koosseisu.

Suvel 2023 liitus ta ligi 33 miljoni euro eest Aston Villaga.

Hispaania jalgpallikoondises debüteeris ta 15. novembril 2019 EM-i valikmängus Malta vastu ja lõi selles mängus ka värava. Ta kuulus Hispaania koondisse 2021. aasta Euroopa meistrivõistlustel. 2020. aasta suveolümpiamängude jalgpalliturniiril võitis ta Hispaania olümpiavõistkonnaga hõbemedali.

| * v
* r
Hispaania koondis  –  UEFA Euro 2020 |
| --- |
| 

* 1 De Gea
* 2 Azpilicueta
* 3 D. Llorente
* 4 P. Torres
* 5 Busquets (c)
* 6 M. Llorente
* 7 Morata
* 8 Koke
* 9 Gerard
* 10 Thiago
* 11 F. Torres
* 12 García
* 13 Sánchez
* 14 Gayà
* 16 Rodri
* 17 Fabián
* 18 Alba
* 19 Olmo
* 20 Traoré
* 21 Oyarzabal
* 22 Sarabia
* 23 Simón
* 24 Laporte
* 26 Pedri
* Treener: Luis Enrique

 | Hispaania |

| * v
* r
Hispaania koondis  –  2022. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused |
| --- |
| 

* 1 Sánchez
* 2 Azpilicueta
* 3 García
* 4 P. Torres
* 5 Busquets (c)
* 6 Llorente
* 7 Morata
* 8 Koke
* 9 Gavi
* 10 Asensio
* 11 F. Torres
* 12 Williams
* 13 Raya
* 14 Balde
* 15 Guillamón
* 16 Rodri
* 17 Pino
* 18 Alba
* 19 Soler
* 20 Carvajal
* 21 Olmo
* 22 Sarabia
* 23 Simón
* 24 Laporte
* 25 Fati
* 26 Pedri
* Treener: Luis Enrique

 | Hispaania |
**Gyalzen Norbu**, ka **Gyalzen Norbu Sherpa**, (surnud 11. mail 1961 Langtangis Nepalis) oli šerpa rahvusest Nepali alpinist.

Ta oli esimene mägironija, kes vallutas kaks kaheksatuhandelist mäetippu.

Ta on üks neljast Ang Tharkay, Tenzing Norgay ja Pasang Dawa Lama kõrval väljapaistvamaid šerpasid 20. sajandil.

Tipputõusud kaheksatuhandelistele
---------------------------------

Kaheksatuhandeline Manaslu, mille esmavallutaja (koos Toshio Imanishiga ) on Gyalzen Norbu
Ta võttis osa 1955. aastal Prantsuse Himaalaja ekspeditsioonist Makalule (8485 m) sirdarina (šerpadest kandjate juht).. Tugeva mägironijana kaasati ta tipumeeskonna koosseisu ja 16. mail 1955 tõusis ta koos prantslastega mäe tippu. Päev varem olid ekspeditsiooni liikmed Jean Couzy ja Lionel Terray teinud esmatõusu. 

Ta osales ka 1956. aastal Jaapani Himaalaja ekspeditsioonis Manaslule (8163 m) ja tõusis 9. mail seongus Toshio Imanishiga selle tippu. See oli esmatõus sellele mäele.

Hukkumine
---------

1961. aasta mais võttis ta osa Jaapani ekspeditsioonist Himaalajas Langtang Lirungile (7234 m), kus hukkus 11. mail koos kahe jaapanlasega III vahelaagris, mis mattus lumelaviini alla.

Viited
------

1. ↑  First Ascent By Stephen Venables. books.google.ee
2. 1 2  Alpine Notes. alpinejournal.org.uk
3. 1 2  10 great Sherpa mountaineers. markhorrell.com
4. ↑  Mein Freund, der Sherpa. austria-forum.org

Välislingid
-----------

* Gyalzen Norbu Ajalooline foto: Gyalzen Norbu ülestõstetud alpikirkaga Mansalu tipus 9. mail 1956
* Hauaplaat. alain-collet.com
György Kurtág
**György Kurtág** (sündinud 19. veebruaril 1926 Lugojs, Rumeenias) on ungari helilooja ja pianist. Ta on rahvusvaheliselt edukaim Ungari sõjajärgne helilooja György Ligeti ja Péter Eötvösi kõrval.

Kurtág sündis ungarikeelsete juudi päritolu vanemate peres Lugojs, Rumeenias. Ta õppis klaverit mängima viieaastaselt oma ema käest. Gümnaasiumis käis ta Timișoaras. Ta kolis Ungarisse elama pärast Teist maailmasõda, ületades ebaseaduslikult Ungari-Rumeenia piiri. 

Kurtág tahtis õppida muusiikat Béla Bartóki juhendamisel, kuid Bartók suri leukeemiasse septembris 1945. Aastast 1946 õppis Kurtág Ferenc Liszti muusikaakadeemias heliloomingut Sándor Veressi ja Ferenc Farkasi juhendamisel, klaverit Pál Kadosa ja kammermuusikat Leó Weineri juhendamisel. Ta lõpetas muusikaakadeemia klaveri eiralal 1951. aastal ja kompositsiooni erialal 1955. aastal.

1957. aastal õppis Kurtág Pariisis Darius Milhaud' ja Olivier Messiaeni juures.

Ta oli 1947. aastast abielus pianist Márta Kurtágiga (suri 2019). 2001. aastast elab ta Prantsusmaal Saint-André-de-Cubzacis ja tal on ka Prantsusmaa kodakondsus.

Tunnustus
---------

* Kossuthi auhind (1973 ja 1996)
* Herderi auhind (1993)
* Ernst von Siemensi muusikaauhind (1998)
* Budapesti aukodanik (2001)
* Léonie Sonningi muusikaauhind (2003)
* Grawemeyeri auhind (2006)
* Kuldlõvi (2009, elutöö eest)
* Wihuri Sibeliuse auhind (2012)
* Royal Philharmonic Society kuldmedal (2013)
* Rolf Schocki auhind (2020)

Viited
------

1. ↑  Lexikon Neue Musik, Stuttgart/Kassel 2016, lk. 497
**Petturi sündroom** on psühholoogiline seisund, kus inimene kahtleb oma oskustes, võimetes ja saavutustes. Ta kardab pidevalt, et teised saavad teada, et ta tegelikult teeskleb asjatundlikkust, et ta on petis, ta saavutused on vaid õnnelik juhus, mitte tema enda pingutuste või andekuse tulemus.

Mõiste tõid käibele 1978. aastal USA psühholoogid Pauline R. Clance ja Suzanne A. Imes oma artiklis "The Impostor Phenomenon in High Achieving Women: Dynamics and Therapeutic Intervention". Algne artikkel keskendus naistele, kuid hilisem uurimine näitas, et seda esineb ka meestel.

Petturi sündroomi all kannatav inimene on reeglina elus kaugele jõudnud, ametialaselt edukas. 70% inimestest kogeb vähemalt korra elus perioodi, mil tal see sündroom esineb. Lühema perioodi korral ei pruugi ulatuslikku kahju tekkida, kuid pikemalt püsiva häire tagajärjel võivad kujuneda depressioon ja ärevushäired. Sündroomi all kannatav inimene leiab, et teda hinnatakse üle, ta alavääristab end, on oma töösooritusega rahulolematu, ei pea end kõrgema palga vääriliseks, tõrjub kiitust ja komplimente.

Petturi sündroomiga inimene võib hakata ise oma edu pidurdama, ta kardab, et tema petturlus paljastatakse ja selle hirmus loobub püüdmast.

Ametis võib petturi sündroomiga inimene olla hea kolleeg, kuna püüab oma kujuteldavaid puuduseid kompenseerida meeldivuse, koostöövalmiduse ja empaatilisusega.

Vaata ka
--------

* Dunningi-Krugeri efekt
* alaväärsuskompleks
* valehäbi

Viited
------

1. ↑  Pauline R. Clance and Suzanne A. Imes (sügis 1978). "The Impostor Phenomenon in High Achieving Women: Dynamics and Therapeutic Intervention" (PDF). *Pshychotherapy*. Vaadatud 6.3.2022.
2. 1 2 3  Margit Adorf (9.9.2018). "KOLUMN | Margit Adorf: eestlasi kimbutab petturi-epideemia". *EPL*. Vaadatud 6.3.2022.
3. ↑  Priit Pärnapuu (13.2.2017). "Kaks ja pool kooli ning sooline lõhe informaatikaolümpiaadil". *TÜ teaduskool*. Vaadatud 6.3.2022.
4. ↑  "Neurootilise pettuse sündroom: mis ohud võivad selle taga peituda, kui juht ennast petisena tunneb". *Director*. Originaali arhiivikoopia seisuga 14.06.2016. Vaadatud 6.3.2022.
5. ↑  Alice Klein (7.12.2021). "Petturi sündroomiga inimesed on meeldivamad ja paremad töötajad". *New Scientist, Postimees*. Vaadatud 6.3.2022.
***Tetracheilostoma carlae*** (sünonüüm *Leptotyphlops carlae*) on ahassuumadulaste sugukonda kuuluv madu, keda praegu peetakse maailma väikseimaks maoks.

Liik leiti Barbadose saarelt, mis on 431 km² suur. Usutakse, et ta on endeem ja mujal üldse ei ela. Barbados on väga tihedalt inimasustatud ja mets on saarelt suuresti maha raiutud ning nähtavasti ei ole maole sobivat elukeskkonda rohkem kui mõni ruutkilomeeter. Maod elavad Barbadose keskel, saare kõrgeimas osas (saar kerkib 340 meetri kõrguseni merepinnast).

Suurima isendi pikkuseks on mõõdetud 10,4 cm. Keskmine pikkus on 10,0 cm.

Nagu ülejäänud ahassuumadulased, nii ka *Leptotyphlops carlae* toitub peamiselt termiitidest ja sipelgavastsetest. Madu pole mürgine.

Madu arenes välja metsas ja eeldatavasti vajab ta eluspüsimiseks metsakeskkonda. Ürgmetsa ei ole Barbadosel säilinud. Mao ökoloogiast, levikust ja arvukusest on vähe teada. Ahassuumao perekonnas on hulk liike, mis on kõik eluviisilt sarnased, küllap on samasugune ka *Leptotyphlops carlae*.

Emasmadu muneb ühe muna, millest kooruv poeg on poole lühem kui täiskasvanud madu. Madu ei saagi oluliselt väiksem olla, sest on teatud mõõtmed, millest väiksem madu ei leia endale sobivat toitu ja see paneb piirid ka täiskasvanud maole, mille sisse vastava suurusega muna peab ära mahtuma. Juuresoleval pildil on madu kujutatud USA veeranddollarilisel, mille läbimõõt on 24,26 mm.

Madu avastati 2008. Alles hiljem selgus, et maailma muuseumides on selle mao kaks varasemat eksemplari, mis pärinevad aastatest 1889 ja 1963, aga need olid määratud ekslikult kuuluvana teise ahassuumaoliiki, mis elab üksnes naabersaarel Martinique'il.

Esimesena määratles mao eraldi liigina ja andis tema teadusliku kirjelduse Pennsylvania Osariigi Ülikooli bioloog S. Blair Hedges, kes nimetas mao oma abikaasa Carla Ann Hassi järgi.

Viited
------

1. 1 2  S. Blair Hedges (4. august 2008). "At the lower size limit in snakes: two new species of threadsnakes (Squamata: Leptotyphlopidae: Leptotyphlops) from the Lesser Antilles" (PDF). *Zootaxa*. **1841**: 1–30.

Välislingid
-----------

* S. Blair Hedges, *At the lower size limit in snakes: two new species of threadsnakes (Squamata: Leptotyphlopidae: Leptotyphlops) from the Lesser Antilles.*, Zootaxa, n. 1841, lk 1–30, 2008 Veebiversioon (vaadatud 05.10.2013) (inglise keeles)
Linnuse asendiplaan 19. sajandist.   
Autor: Carl Faehlmann
Linnuse vaade idast 19. sajandil.   
Autor: Carl Faehlmann
Droonivideo Kiviloo piiskopilinnusest 2021. aasta kevadel
**Kiviloo piiskopilinnus** (saksa keeles *Fegefeur, Fegwevr*) asub Harjumaal, Raasiku vallas Jõelähtme jõe ääres.

Linnus rajati pärast seda, kui seni Jägala jõe ääres Kaunissaares olnud Tallinna piiskopi residents viidi 1413. aastal Jõelähtme jõe äärde Kiviloole.

Kiviloo piiskopilinnust - Fegefeuer (puhastustuli) on esmamainitud 1474 Kiviloo lossina, mil piiskop oli Simon von der Borch. See oli L-kujuline väikelinnus, mille 50×85 ruutmeetri suurune maa-ala oli vallikraaviga piiratud. Sellel paiknes kahekorruseline paekivist linnus, mille kirdenurgas kõrgus ümar suurtükitorn ja kogu lõunakülje võttis enda alla saal. Nende vahele jäi muid ruume, võlvitud mantelkorsten-köök teiste hulgas.

Liivi sõjas ründasid Vene väed 12. septembril 1560 Kiviloo linnust, mida kaitses 11 sakslast. Linnus vallutati ja põletati maha. Sestpeale on ta varemetes.

Praegu on linnus koos Kiviloo mõisahoonega eravalduses.

Kirjandus
---------

* Ilmar Arens: *Schloss und Amt Fegefeuer (estnisch "Kiviloo") : 1558-1570*, teavik Kiviloo piiskopilinnus E-kataloogis ESTER

Välislingid
-----------

* Kiviloo piiskopilinnus kultuurimälestiste riiklikus registris Muuda Vikiandmetes
**Jaan-Eik Tulve** (sündinud 30.septembril 1967 Tallinnas) on ansambli Vox Clamantis kunstiline juht ja dirigent.

Haridus
-------

Jaan-Eik Tulve lõpetas aastal 1991 Tallinna Riikliku Konservatooriumi koorijuhina ning 1993 Pariisi Rahvusliku Kõrgema Muusika ja Tantsu Konservatooriumi Gregoriuse laulu koori dirigeerimise erialal. Seejärel sai temast professor Louis-Marie Vigne'i assistent. Ta on osalenud pedagoogina ka gregooriuse laulu kursustel, muu hulgas Prantsusmaal, Belgias, Itaalias, Norras, Fääri saartel, Leedus, Soomes ja Eestis.

Tegevus
-------

Alates aastast 1996 on Jaan-Eik Tulve gregooriuse laulu õppejõud Eesti Muusikaakadeemias. Aastal 1999 osales ta eksperdina Soome vanade käsikirjadega seotud Sibeliuse Akadeemia projektis "Gregoriana Fennica". 

Ta on töötanud koos mitme kloostrikooriga ning teinud koostööd Dom Daniel Saulnier'ga Solesmes'i benediktlaste kloostrist Prantsusmaal. 

Alates 1992. aastast juhatab Jaan-Eik Tulve Pariisi Gregoriuse laulu koori Le Choeur Grégorien de Paris'd, millega ta on esinenud nii Euroopas kui ka näiteks Liibanonis ja Marokos ning saanud plaadistuste eest preemiaid. Ta on dirigeerinud heliplaadi jaoks ka Sant'Antimo kloostri munkade koori Itaalias ja Eesti Rahvusmeeskoori. 

1993. aastal asutas Jaan-Eik Tulve Pariisis ansambli Lac et Mel, mis Gregoriuse laulu kõrval tegeleb ka varajase polüfooniaga; 1994. aastal asutas ta Le Choeur Grégorien de Paris' naisharu ning 1996. aastal Tallinnas ansambli Vox Clamantis.

Tunnustus
---------

* 2007 Valgetähe V klassi teenetemärk
* 2011 Eesti Kultuurkapitali helikunsti sihtkapitali aastapreemia (koos Vox Clamantisega)
* 2013 Eesti Vabariigi kultuuripreemia
* 2016 stipendium "Ela ja sära"
* 2018 aasta muusik

Isiklikku
---------

Tema abikaasa on helilooja Helena Tulve.

Viited
------

1. ↑  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 5451
2. ↑  Kuulutati välja aasta muusik 2017

Välislingid
-----------

* Jaan J. Leppik. Sursu, kes olnuks Aleksander, kuid on Jaan-Eik (Jutuajamine Jaan-Eik Tulvega) muusika.kul.ee. (Viite veebiarhiivi kontrollitud 16. jaanuaril 2018)
* Abbaye Sainte-Anne de Kergoran Kasutatud 03.09.2012.
**Jacob Johann Anton Hirschhausen** (31. märts 1773 Tallinn – 29. mai 1837 Kuusalu) oli Eesti vaimulik.

Õppis Tallinna toomkoolis. Immatrikuleerus Jena Ülikooli 27. septembril 1791, oli kohal ülikoolis veel aastal 1794. Pärast ülikooli lõpetamist töötas koduõpetajana. Ordineeriti õpetajaks 28. juunil 1803.

Oli Jõelähtme Püha Neitsi Maarja koguduse õpetaja aastatel 1803–1809. Kuusalu Laurentsiuse koguduse õpetaja oli ta aastatel 1809–1837 (introdutseeriti 18. aprillil 1809). Konsistooriumi assessoriks sai ta 27. juunil 1819. Aadlitiitli sai ta aastal 1835.

Oli üks 1822 Peterburis ilmunud Piibli väljaande redigeerijaid. Keeleuurijana publitseeris Gresseli kalendris eesti rahvakommetest ja uskumustest, tegi kaastööd Rosenplänteri "Beiträge"'dele (avaldas seal Stahli eesti-saksa paralleeltekstiga jutluseraamatu "*Leyen Spiegel*" kohta käsitluse, milles kiitis teose rikkalikku sõnavara). Vaidles Otto Wilhelm Masinguga eesti keele ortograafia üle. Kirjutas artikli *Ueber Vorschläge zur Verbesserung der Estnischen Orthographie* (1821) ja raamatu *Ausführliche Anzeige und Beurteilung der Schrift: Beiträge zur Ehstnischen Orthographie von O.W.Masing* (1827). Talt ilmus *Jutluse Ramat* (1823), ta koostas aastal 1826 Dullo eestikeelse kalendrilisa, mida Masing teravalt kritiseeris.

Isiklikku
---------

Tema isa oli Jõelähtme Püha Neitsi Maarja koguduse õpetaja Isaac Heinrich Hirschhausen, poeg oli Järva-Madise Püha Matteuse koguduse õpetaja August Heinrich von Hirschhausen, pojapoeg Richard Georg von Hirschhausen.

Viited
------

1. ↑  Liivi Aarma Põhja-Eesti vaimulike lühielulood 1525-1885 Tallinn 2007

Välislingid
-----------

* 
* Jacob Johann Anton Hirschhausen Eesti vanema kirjanduse digitaalses tekstikogus EEVA

* ID puudub saidil "BBLD - Baltisches biografisches Lexikon digital"
|  |
| --- |
| Dieter Kottysch 1975. aasta Paraguay margil |
|
|  **Poks** |
| Riik |  | Lääne-Saksamaa |
|  |
| 2. ring | 1968 | II kerge-keskkaal |
| Kuld | 1972 | I keskkaal |
|  |
| 1. ring | 1967 | II kerge-keskkaal |
| Veerand-finaal | 1971 | I keskkaal |

**Dieter Kottysch** (30. juunil 1943 Gleiwitz (praegu Gliwice, Sileesia vojevoodkond, Poola) – 9. aprill 2017 Hamburg, Saksamaa) oli Lääne-Saksamaa poksija.

Kottysch oli kokku kuuekordne Lääne-Saksamaa meister – II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) aastatel 1964–1968 ning I keskkaalus (kuni 71 kg) 1972. aastal.

Kottysch võitis I keskkaalus (kuni 71 kg) 1972. aasta Müncheni olümpiamängude poksivõistlustel kuldmedali ja tuli olümpiavõitjaks. Ta oli esimene ja ka ainus Lääne-Saksamaa poksija, kes on olümpiamängudel võitnud kuldmedali ja tulnud olümpiavõitjaks. Ta osales II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) 1968. aasta México olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas 2. ringis hilisemale pronksmedalivõitjale Volodõmõr Mussalimovile (NSV Liit) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.

Kottysch osales II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) 17. Euroopa meistrivõistlustel (Rooma, 1967), kuid kaotas 1. ringis hilisemale kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Bohumil Němečekile (Tšehhoslovakkia) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja ning I keskkaalus (kuni 71 kg) 19. Euroopa meistrivõistlustel (Madrid, 1971), kuid kaotas veerandfinaalis hilisemale pronksmedalivõitjale Ion Gyorfile (Rumeenia) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.

Viited
------

1. ↑  Lääne-Saksamaa meistrivõistlused poksis 1949–1989. Tulemused inglise keeles
2. ↑  20. suveolümpiamängude poksivõistlus. München 1972. Tulemused inglise keeles
3. ↑  19. suveolümpiamängude poksivõistlus. México 1968. Tulemused inglise keeles
4. ↑  17. Euroopa meistrivõistlused poksis. Rooma 1967. Tulemused inglise keeles
5. ↑  19. Euroopa meistrivõistlused poksis. Madrid 1971. Tulemused inglise keeles

Välislingid
-----------

* Dieter Kottysch veebisaidil Olympedia Muuda Vikiandmetes
**Uuskeinsism** (ka **neokeinsism**) on koolkond majandusteaduse teooriad, mis on edasi arendatud John Maynard Keynesi ideedest (keinsism), kuuluvad osaliselt ka uusklassikaliste teooriate hulka, kuid mida ei peaks segi ajama postkeinsismiga, mis arendas keinsismi mudeleid edasi. Uuskeinsism sidus majandusteadust teiste sotsiaalteadustega ehk põhjendas mikroökonoomika baasil makroökonoomikat.

Uuskeinsism tekkis seoses 1970. aastate majanduskriisi ajal tehtud kriitikaga keinsismile.

Algul täiendas John Hicks keinsismi mudelit, kuidas poliitikaga saab kontrollida majandust, IS/LM-mudeliga, mida kasutades on võimalik jälgida reaalse poliitika ja majanduse omavahelist sõltuvust ja leida tasakaalupunkti, arvesse võttes ka reaalset raha pakkumist ja SKP-d.

Teine keinsismi põhimõte oli Phillipsi kõver, mis sidus sõltuvussuhtesse töötuse ja inflatsiooni. 1970. aastatel leiti, et korraga võivad suureneda nii töötus kui ka inflatsioon.

Leiti, et vanad mudelid enam ei toimi ja otstarbekas oleks kombineerida omavahel biheiviorismi, mänguteooriaid ja monetarismi.
Muutused NSV Liidu lagunemise tagajärjel ja majanduse üldisel globaliseerumisel ei võimaldanud enam klassikalise majandusteooria mudeleid kasutada, kuna hinnad ei muutnud nii kiiresti ja otseselt, nagu muutus nõudluse ja pakkumise vahekord. Majandusteadlane Paul Krugman ütles selle kohta, et "töötab väga hästi praktikas, aga teoorias halvasti". Joseph Stiglitz leidis, et olukorras, kus ratsionaalse valiku teooria arvestab, et kõigil on olemas kogu informatsioon, ei vasta tegelikule olukorrale ja pigem on oluline on tegeleda riskide juhtimisega.

Robert Lucas kritiseeris uuskeinsiste leides, et ratsionaalne valik on esmajärgulisem, kui ükskõik milline fiskaalpoliitika või rahanduspoliitika. Uuskeinsistid aga väitsid, et ratsionaalne valik toimib vaid teatud tasakaalutingimusel täieliku tööhõive olukorras.

Viited
------

1. ↑  Krugman, Paul. "There's something about macro". Vaadatud 2.01.2008.

Kirjandus
---------

* Gregory Mankiw, David Romer: „New Keynesian Economics" (Cambridge, MA und London, MIT Press, 1991).

Makroökonoomika koolkonnad

Keinsism | Monetarism | Neoklassikaline koolkond | Uuskeinsism | Austria koolkond | Postkeinsism
Hólmar Örn Eyjólfsson (2010)
**Hólmar Örn Eyjólfsson** (sündinud 6. augustil 1990 Sauðárkrókuris) on Islandi jalgpallur, kes mängib keskkaitsja või kaitsva poolkaitsjana Norra kõrgliiga klubis Rosenborg ja Islandi jalgpallikoondises.

2007. aastal debüteeris ta Islandi kõrgliiga klubis HK.

2008. aasta juulis sõlmis ta lepingu Inglismaa kõrgliiga klubiga West Ham United. Klubi põhimeeskonda ei pääsenud ta hooaja sees kordagi, kuid mängis klubi reservvõistkonnas. Hooajal 2009–10 oli ta laenul Inglismaa tugevuselt neljanda liiga klubis Cheltenham Town ja Belgia kõrgliiga klubis Roeselare.

2011. aasta juunis sõlmis ta kolmeaastase lepingu Saksamaa esiliiga klubiga VfL Bochum.

2014. aasta augustis liitus ta Rosenborgiga. Aastatel 2015 ja 2016 tuli ta klubiga Norra meistriks.

2016. aasta detsembris sõlmis ta lepingu Iisraeli kõrgliiga klubiga Maccabi Haifa. Aastatel 2017–2020 mängis ta Bulgaaria kõrgliiga klubis Sofia Levski.

2020. aasta septembris naasis Rosenborgi, sõlmides klubiga kolmeaastase lepingu.

Islandi jalgpallikoondises tegi Eyjólfsson debüüdi 30. mail 2012 sõprusmängus Rootsi vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 15. jaanuaril 2020 sõprusmängus Kanada vastu. Ta kuulus Islandi koondisse 2018. aasta maailmameistrivõistlustel.

Tema isa Eyjólfur Sverrisson on endine jalgpallur ja jalgpallitreener.

Saavutused
----------

Rosenborg
* Norra kõrgliiga: 2015, 2016
* Norra karikas: 2015, 2016

| * v
* r
Islandi koondis  –  2018. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused |
| --- |
| 

* 1 Halldórsson
* 2 Sævarsson
* 3 Friðjónsson
* 4 A. Guðmundsson
* 5 Ingason
* 6 R. Sigurðsson
* 7 J. Guðmundsson
* 8 Bjarnason
* 9 Sigurðarson
* 10 G. Sigurðsson
* 11 Finnbogason
* 12 Schram
* 13 Rúnarsson
* 14 Árnason
* 15 Eyjólfsson
* 16 O. Skúlason
* 17 Gunnarsson (c)
* 18 Magnusson
* 19 Gíslason
* 20 Hallfreðsson
* 21 Traustason
* 22 Böðvarsson
* 23 A. Skúlason
* Treener: Hallgrímsson

 | Island |
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib jõe sängist; singli kohta vaata artiklit Jõesäng (singel)* |

---

Ahja jõe säng
**Jõesäng** ehk **säng** ehk **voolusäng** on jõeoru sügavaim osa, milles voolab vesi.

Jõesängi veeri (külgi) nimetatakse jõekallasteks. Harilikult nimetatakse neid vasakuks ja paremaks kaldaks. Kui seista keset jõge või jõe kohal ja vaadata jõevoolu suunas ehk allavoolu, jääb vasak kallas vasakule ja parem kallas paremale.

Looklevatel ehk meandeerunud jõgedel saab eristada põrkeveeru (põrkekallast) ja selle vastaskaldal asuvat laugveeru. Coriolisi jõu tõttu uhuvad põhjapoolkeral jõed rohkem paremat kallast, lõunapoolkeral vasakut.

Põrkeveeruga külgnevat ala nimetatakse sängisüvikuks, jõesängi sirget ja madalamat osa aga põikmadalaks. Jõesängi pikiprofiilis need kaks vahelduvad.

Kui jõe vooluhulk allavoolu järjest suureneb, siis suureneb jõesängi laius märksa rohkem kui jõe sügavus. Vooluhulk suureneb sellepärast, et jõkke suubuvad lisajõed, mis oma vee kaasa toovad. Sageli avanevad jõesängis allikad, mistõttu jõevool võib allavoolu suureneda isegi siis, kui ühtki lisajõge juurde ei voola ja vooluhulga suurenemise põhjust ei paista.

Suurvee või tulva ajal võib vesi jõesängist välja tulla ja ujutada üle ümberkaudsed alad. Suurvee ajal võib vesi voolata ka lammi pidi ja sellist jõesängi võib kutsuda **suurveesängiks**. Ala, mida enam-vähem igal aastal mõnikord üle ujutatakse, kutsutakse lammiks. Nähtust, kus jõgi oma sängi ära ei mahu, nimetatakse üleujutuseks. Kuna jõe kaldad on eri kohas eri kõrgusega, siis veehulk, mis ühes kohas üleujutuse tekitab, ei pruugi kõigest mõne kilomeetri võrra üles- või allavoolu seda enam teha.

Kuiva kliimaga aladel võib jõesäng kuivada. Seal voolab jõgi ainult osa aastast, eriti pärast vihmasadusid või -perioode. Neid vooluveekogusid nimetatakse näiteks vadideks ja kriikideks.

Jõesäng säilib ka siis, kui jõgi täielikult kaob, nii et sängis enam kunagi vett ei voola. Veel enamgi, jõesäng säilib hästi isegi siis, kui see täielikult setete alla mattub, nii et väljastpoolt midagi näha pole. Nimelt koosnevad kaldad harilikult veele vastupidavatest kivimitest, seevastu jõesängi täitvad setted on märksa pehmemad ja pudedamad. On juhtunud, et mattunud jõesängi tekib maa-alune jõgi.

Viited
------

1. ↑  Tehnikaleksikon (1981). Tallinn: Valgus. Lk 59.
2. ↑  Maastik, A. 2008. Hüdroloogia ja hüdromeetria (lühikursus). Eesti Maaülikool, Metsandus- ja maaehitusinstituut, Veemajanduse osakond, Tartu. 108 lk.
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel on Jõhvi kihelkonna rüütlimõisast; Kadrina kihelkonna rüütlimõisa kohta vaata artiklit Jõetaguse mõis (Kadrina)* |

---

**Jõetaguse mõis** (saksa keeles *Jöhntack*) oli rüütlimõis Jõhvi kihelkonnas Virumaal.

Mõisast on teateid alates 1586.

Viited
------

1. 1 2  Jõetaguse mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris (vaadatud 20.04.2016)

Välislingid
-----------

* Jõetaguse mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris

Jõhvi Mihkli kirik
Jõhvi kihelkond

**Kirik**: Jõhvi kirik  

**Mõisad**: Amula mõis | Apandiku mõis | Atsalama mõis | Dubniku mõis | Edivere mõis | Edise mõis | Ereda mõis | Illuka mõis | Järve mõis | Jõetaguse mõis | Jõhvi mõis | Jõhvi kirikumõis | Kalina mõis | Kiikla mõis | Kohtla mõis | Konju mõis | Kukruse mõis | Kurtna mõis | Mäetaguse mõis | Ohakvere mõis | Ontika mõis | Oru mõis | Paate mõis | Pagari mõis | Peeri mõis | Päite mõis | Pühajõe mõis | Rutiku mõis | Sompa mõis | Tammiku mõis | Tarakuse mõis | Toila mõis | Vaivina mõis | Voka mõis | Võhma mõis
**Jõetaguse mõis** (saksa keeles *Jöhntack*) oli eramõis Kadrina kihelkonnas Virumaal, tänapäeva Jõetaguse küla lähedal Kadrina vallas Lääne-Virumaal.

Mõis rajati 1709 Neeruti mõisast eraldatud alast.

Viited
------

1. 1 2  Jõetaguse mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris (vaadatud 24.09.2016)
2. ↑  Ilumäe krvms, www.eki.ee

Välislingid
-----------

* Jõetaguse mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris

Kadrina kirik
Kadrina kihelkond

**Kirik**: Kadrina  

**Mõisad**: Arbavere mõis | Eigu mõis | Hulja mõis | Hõbeda mõis | Imastu mõis | Ilumäe mõis | Jõepere mõis | Jõetaguse mõis | Kadrina kirikumõis | Kihlevere mõis | Kolu mõis | Kruusimäe mõis | Kõrve mõis | Lante mõis | Lasila mõis | Liblika mõis | Liigvere mõis | Lepiku mõis | Loksu mõis | Muike mõis | Muusi mõis | Mõndavere mõis | Neeruti mõis | Oonurme mõis | Pala mõis | Pakitu mõis | Palmse mõis | Polli mõis | Pressi mõis | Päri mõis | Saksi mõis | Sakussaare mõis | Sinnepali mõis | Soomukse mõis | Tuimõisa mõis | Tõdva-Kõnnu mõis | Udriku mõis | Undla mõis | Uku mõis | Vandu mõis | Vasivere mõis | Vatku mõis | Vohnja mõis | Võduvere mõis | Võsu mõis
**Guam** on Ameerika Ühendriikidele kuuluv saar Vaikse ookeani lääneosas.

Saare põlisasukad on tšamorrod, kes asustasid saare umbes 3500 aastat tagasi. Nad räägivad tšamorro keelt.

Guami majanduse aluseks on turism, eriti Jaapanist, ja saarel paikneva USA sõjaväebaasi (*Andersen Air Force Base*; hõlmab kolmandiku saarest) teenindamine.

Saare kuberner on 2019. aastast Lou Leon Guerrero.

Ajalugu
-------

Eurooplastele avastas saare Fernão de Magalhães 1521. aastal. Hiljem sai saarest vahepeatust võimaldav baas teel Filipiinidelt Mehhikosse.

Hispaania-Ameerika sõja tulemusena läks Guam 1898. aastal Ameerika Ühendriikidele ja sai baasiks USA laevadele, mis kurseerisid USA lääneranniku ja samuti USA-le läinud Filipiinide vahel.

1941. aastal vallutasid saare Jaapani väed, kes 1944. aastal toimunud Guami lahinguga sealt lahkuma sunniti.

1960. aastate alguses said saare põliselanikud tšamorrod USA kodakondsuse.

Sport
-----

Guami ROK-i kood on GUM.

Vaata ka
--------

* Guami Ülikool

Viited
------

1. ↑  2020 United States Census, vaadatud 17.03.2022.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Guam** |

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikisõnastiku artikkel: **Guam** |

* Guami koduleht

| * v
* r
Ameerika Ühendriikide poliitiline jaotus |
| --- |
| Osariigid | 
Alabama **·** Alaska **·** Arizona **·** Arkansas **·** California **·** Colorado **·** Connecticut **·** Delaware **·** Florida **·** Georgia **·** Hawaii **·** Idaho **·** Illinois **·** Indiana **·** Iowa **·** Kansas **·** Kentucky **·** Louisiana **·** Lõuna-Carolina **·** Lõuna-Dakota **·** Lääne-Virginia **·** Maine **·** Maryland **·** Massachusetts **·** Michigan **·** Minnesota **·** Mississippi **·** Missouri **·** Montana **·** Nebraska **·** Nevada **·** New Hampshire **·** New Jersey **·** New Mexico **·** New York **·** Ohio **·** Oklahoma **·** Oregon **·** Pennsylvania **·** Põhja-Carolina **·** Põhja-Dakota **·** Rhode Island **·** Tennessee **·** Texas **·** Utah **·** Vermont **·** Virginia **·** Washington **·** Wisconsin **·** Wyoming |  |
| Liiduringkond | 
Columbia ringkond |
| Sõltuvad alad | 
Ameerika Samoa **·** Guam **·** Põhja-Mariaanid **·** Puerto Rico **·** USA Neitsisaared |
| Hajasaared | 
Bakeri saar **·** Howlandi saar **·** Jarvise saar **·** Johnstoni atoll **·** Kingmani riff **·** Midway atoll **·** Navassa saar **·** Palmyra atoll **·** Wake'i saar |

Austraalia ja Okeaania maad

**Iseseisvad riigid:** Austraalia | Belau | Cooki saared | Fidži | Kiribati | Marshalli Saared | Mikroneesia Liiduriigid | Nauru | Paapua Uus-Guinea | Saalomoni Saared | Samoa | Tonga | Tuvalu | Uus-Meremaa | Vanuatu  

 **Sõltuvad alad:** Ameerika Samoa | Baker | Guam | Hawaii | Howland | Jarvis | Johnston | Kingman | Midway saared | Niue | Norfolk | Palmyra | Pitcairn | Prantsuse Polüneesia | Põhja-Mariaanid | Tokelau | Uus-Kaledoonia | Wake | Wallis ja Futuna

 Aafrika maad | Aasia maad | **Austraalia ja Okeaania maad** | Ameerika maad | Euroopa maad
**Liivia-Maria Laasimer** ([väidetavalt passijärgsed eesnimed **Livia-Maria**], aastani 1935 **Reinberg**, aastatel 1935–1943 **Reinomägi**; 21. juuni 1918 Tartu – 26. veebruar 1988 Tartu) oli eesti botaanik (geobotaanik) ja taimesüstemaatik, bioloogiadoktor (1965).

Ta lõpetas aastal 1936 Eesti Noorsoo Kasvatuse Seltsi Tütarlaste Gümnaasiumi ja aastal 1941 Tartu Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonna botaanika alal *cum laude*, aastal 1942 kaitses ta mag sc nat kraadi (mis aastal 1951 kinnitati bioloogiakandidaadi kraadiks). Aastal 1964 kaitses ta bioloogiadoktori kraadi. 1969. aastast Eesti NSV teeneline teadlane

Ta tähtsaim töö oli "Eesti NSV taimkate", mis võttis kokku Eesti taimkatte kaardistamise tulemused ja andis esimesena põhjaliku ülevaate Eesti taimekooslustest ja nende levikust.

Isiklikku
---------

Tema abikaasa oli Jüri Laasimer.

Teoseid
-------

* Laasimer, Liivia 1965. *Eesti NSV taimkate* Tallinn: Valgus
* Liivia Laasimer "Herbaarium - teaduslik kultuurivara" Eesti Loodus 3/1970, lk 141-145

Viited
------

1. ↑  Kukk, T. 1999. Eesti taimestik. Tartu, Tallinn, Teaduste Akadeemia Kirjastus, lk 5
2. ↑   Art 80 Eesti NSV teenelise teadlase aunimetuse andmise kohta. Laasimer, Liivia Richardi t. — bioloogiadoktor, Eesti NSV Teaduste Akadeemia Zooloogia ja Botaanika Instituudi sektorijuhataja. Eesti Nõukogude Sotsialistliku Vabariigi Ülemnõukogu ja Valitsuse Teataja, 7. veebruar 1969 Nr. 7 (172)

Välislingid
-----------

* Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib Oonurme mõisast Kadrina kihelkonnas; Iisaku kihelkonna mõisa kohta vaata Oonurme mõis.* |

---

**Oonurme mõis** (saksa keeles *Onorm*) oli Tõdva-Kõnnu mõisa karjamõis Kadrina kihelkonnas Virumaal. tänapäeva Mõndavere küla lähedal Kadrina vallas Lääne-Virumaal.

Viited
------

1. ↑  Oonurme mõis (Kadrina) Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris (vaadatud 08.05.2020)
2. ↑  Oonurme krjms, www.eki.ee

Välislingid
-----------

* Oonurme mõis (Kadrina) Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris

Kadrina kirik
Kadrina kihelkond

**Kirik**: Kadrina  

**Mõisad**: Arbavere mõis | Eigu mõis | Hulja mõis | Hõbeda mõis | Imastu mõis | Ilumäe mõis | Jõepere mõis | Jõetaguse mõis | Kadrina kirikumõis | Kihlevere mõis | Kolu mõis | Kruusimäe mõis | Kõrve mõis | Lante mõis | Lasila mõis | Liblika mõis | Liigvere mõis | Lepiku mõis | Loksu mõis | Muike mõis | Muusi mõis | Mõndavere mõis | Neeruti mõis | Oonurme mõis | Pala mõis | Pakitu mõis | Palmse mõis | Polli mõis | Pressi mõis | Päri mõis | Saksi mõis | Sakussaare mõis | Sinnepali mõis | Soomukse mõis | Tuimõisa mõis | Tõdva-Kõnnu mõis | Udriku mõis | Undla mõis | Uku mõis | Vandu mõis | Vasivere mõis | Vatku mõis | Vohnja mõis | Võduvere mõis | Võsu mõis
**Oolu Rõõs** (25. november 1933 Väätsa vald, Türi kihelkond, Järvamaa – 14. oktoober 2014) oli eesti mullamikrobioloog.

Elulugu
-------

Oolu Rõõs oli talupidaja poeg.

Lõpetas 1952 Türi 1. Keskkooli ja 1957 Eesti Põllumajanduse Akadeemia agronoomina; 1960–63 Eesti NSV TA Eksperimentaalbioloogia Instituudi (EBI) aspirant; bioloogiakandidaat (1966, Eesti Teaduste Akadeemia), väitekiri "Mõningate mullas vabalt elunevate õhulämmastikusidujate bakterite ökoloogilis-geograafilisest levikust Eesti NSV muldades".

Töötas 1957–60 Põllumajandusministeeriumi Maakorralduse Valitsuses. Oli 1963–69 EBI nooremteadur, 1969–70 vanemteadur, 1970–90 mikrobioloogia sektori juhataja, 1990–92 mikrobioloogia osakonna juhataja, 1992–95 juhtivteadur ja taimefüsioloogia osakonna mullaökoloogia labori juhataja, 1995 EPMÜ maaviljeluse ja taimesaaduste tehnoloogia instituudi vanemteadur.

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkond: mullabakterite ökoloogilis-geograafiline levik, orgaaniliste ja mineraalväetiste mõju mullabakterite, -seente ja -vetikate arvukusele, mulla ensümaatilisele aktiivsusele ja lämmastikuühendite muundumisprotsessidele mullas, mullabakterite, -seente ja -vetikate sesoonne dünaamika ja seda põhjustavad tegurid, erinevate kompostide mõju mullaelustikule. 1975–91 mulla biodünaamika-alaste uuringute koordinaator NSVL-s ja 1963–81 Eesti Mikrobioloogia Seltsi juhataja, aseesimees ja 1981–91 esimees. Üle 20 teadustrükise.

Teoseid
-------

* Mullas vabalt elunevate õhulämmastikuseondajate bakterite levikust Eesti kamar-leetmuldades. // Teaduste Akadeemia Toim. Biol 12 (1963) 3
* Основные направления современных исследований по почвенной биодинамике. // Микробиологические основы повышения плодородия почвы. Tallinn 1978
* Микробиологические процессы в почве при орошении жидкой фракцией свиного навоза. // TА Toim. Biol 38 (1989) 4
* Influence of composts of semicoke, oil, shale, peat and liquid manure on soil biota (kaasautor T. Pungas). // Trans. Est. Academic Agricultural Society I (1996)

Viited
------

1. 1 2 3 4  *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

Kirjandus
---------

* EE 14. Lk 442
* Eesti NSV TA Eksperimentaalbioloogia Instituut 40, 17, 92-93

Välislingid
-----------

* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013
* Haud Tallinna Liiva kalmistul

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Oode** (ka *vahepaluke*, Saaremaal *kannatis*, läänemurdes *põlas*) on kerge eine (enne tugevamat söögikorda).

Ajaloost
--------

Eriti Lõuna- ja Ida-Eesti taludes oli sügisel varahommikuti tavaks pärast öist rehepeksu ja lina harimist püstijalu süüa *suurust* ehk *pruukosti*, milleks oli veidi leiba lihatükiga või soolatud räime ehk *silguga*. Peale rüübati hapupiima või taari. Hiljem hakati varajast oodet sööma ka suvisel heinateol või viljalõikusel. Kevaditi vastas sellele linnupette võtmine.

Üsna tavaline oli raskete suviste tööde (sõnnikuvedu, heinategu, lõikus) ajal õhtuoote söömine. Lõunaoodet võeti seevastu juhuslikult ning see levis alles 19. sajandi lõpul, põhiliselt Lõuna- ja Ida-Eestis.

Talvel söödi peamiselt vaid hommiku- ja õhtueinet, oodet anti keskpäeval ainult lastele.

Vaata ka
--------

* hommikusöök
* lõunasöök

Viited
------

1. ↑  Eesti keele seletav sõnaraamat vaadatud 22.05.2020
2. 1 2  Eesti rahvakultuuri leksikon (3. trükk). 2007. Koostanud ja toimetanud Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 193
**Airbus ZEROe (Airbus zero emission)** on programm, kus Airbus töötab välja innovaatilisi õhusõidukeid ning uusi tehnoloogiaid õhusõidukitele, millega lennates ei eraldu Heitgaase (ingl. *zero emission*), mis satuks atmosfääri. Programmi eesmärk on välja töötada 2035. aastaks heitgaasi vabu õhusõidukeid kommertslendudeks.

Hübriid-vesinikmootor
---------------------

Õhusõidukite energiaallikateks on modifitseeritud gaasiturbiinmootorid, kus põletatakse vesinikku. Vedelvesinikku kasutatakse kütusena, põletades seda hapnikuga. Lisaks toodavad vesiniku kütuseelemendid elektrienergiat, mis täiendab gaasiturbiini. Selle abil saavutatakse efektiivne hübriid-elektriline tõukejõusüsteem. Kõik eelmainitud tehnoloogiad täiendavad üksteist ning on iseseisvalt edasiarendatavad.

ZEROe õhusõidukid
-----------------

Airbusil on kolm käimasolevat õhusõiduki programmi. Kõik kolm ZEROe ideed on hübriid-vesinikõhusõidukid.

### Turboventilaatormootoriga õhusõidukid

Turboventilaatormootoriga õhusõidukil on kaks hübriid-vesinikturboventilaatormootorit, mis tagavad tõukejõu õhusõidukile. Vedelvesiniku hoiu- ja jaotussüsteem asub tagumise suruvaheseina taga, lennuki kere tagaosas. Lennuk mahutab kuni 200 reisijat ning lennuulatus on umbes 2000 meremiili (3704 km).

Aastal 2022 käivitas Airbus ZEROe programmi, mille eesmärk on testida vesiniku põlemise tehnoloogiat A380 lennuki peal. Airbus otsustas kasutada turboventilaatormootorõhusõiduki testimiseks just A380 mudelit seetõttu, et õhusõiduki olemasolu hoiab märkimisväärselt kokku raha, mida oleks vaja uue õhusõiduki väljatöötamisel, ning koroonapandeemia ajal on niivõrd suure reisijamahutavusega õhusõidukid otstarbetud. A380 lennukil on palju ruumi lennuki keres, kuhu saab paigaldada erinevaid seadmeid, millega jälgida uute mootorite sooritusvõimet ning palju teisi andmeid, lisaks saab hübriid-vesinikmootorit paigaldada hõlpsasti lennuki kere tagumisele osale lennuki kere peale.

### Turbopropellermootoriga õhusõidukid

Õhusõidukil on kaks hübriid-vesinikturbopropellermootorit (8-teralise propelleriga), mis tagavad tõukejõu. Vedelvesiniku hoiu- ja jaotussüsteem asub tagumise suruvaheseina taga lennuki kere tagaosas. Õhusõiduki reisijate mahutavus on kuni 100 ning lennuulatus 1000 meremiili (nm) ehk 1852 kilomeetrit (km).

### Segatud tiivakerega õhusõiduk

Eriliselt lai interjöör annab mitmeid võimalusi vesiniku hoiustamiseks ning laiali jaotamiseks. Vedelvesiniku mahutid on paigaldatud tiibade alla. Lennukil on kaks hübriid-vesinikturboventilaatormootorit, mis tagavad tõukejõu lendamiseks. Lennuk suudab kanda 200 reisijat ning lennuulatus on umbes 2000 meremiili (3704 km).

Viited
------

1. ↑  S. Dempsey, U. Schliwa, T. Schroeter, ja D. Schulz. (2021) „Aircraft electrical system for carbon free flight–Technology review" VDE (vaadatud 22. märtsil 2022).
2. 1 2 3 4  Airbus. "ZEROe"[*alaline kõdulink*] Airbus (vaadatud 22. märtsil 2022)
3. ↑  T. Boon. "Why Has Airbus Chosen The A380 For ZEROe Hydrogen Engine Tests?" Simpleflying (vaadatud 3. märtsil 2022)
WMAPi ülesvõte kosmilisest mikrolaine-taustkiirgusest
**Kosmiline mikrolaine-taustkiirgus** ehk **reliktkiirgus** on Universumi algusaegadest pärinev kiirgus kosmoses. Kiirguse avastasid 1964. aastal Arno Penzias ja Robert Wilson. Saadud teadmised võimaldasid tõendada teooriat, et Universum oli kunagi väga tihe ja kuum, andes faktilist tuge Suure Paugu kosmoloogiale. Penzias ja Wilson said avastuse eest 1978. aastal Nobeli füüsikaauhinna.

Taustkiirgus tekkis hinnanguliselt 380 000 aastat pärast Suurt Pauku, mil Universumis algas temperatuuri langemise tõttu aatomite moodustumine. Varasem mateeria oli aatomite tekkeks liiga kuum, temperatuuriga suurusjärgus 109 K, ning oli enamasti plasmaolekus. Kiirgus oli ainega soojuslikus tasakaalus. Tekkinud "külmad" aatomid, mille temperatuur oli suurusjärgus 3×103 K, ei suutnud enam kiirgust neelata, seetõttu hakkasid kiirguse footonid ilmaruumis laiali levima. Universum muutus senise läbipaistmatu "gaasikera" asemel läbipaistvaks (nähtavaks).

Reliktfootonid on Universumis jaotunud praktiliselt homogeenselt, iga cm3 kohta ligi 400. Reliktkiirguse energia vastab absoluutselt musta keha kiirguse energiale temperatuuril 2,7 K. (Võrdluseks: 2,7 kelvinit on väga madal temperatuur. See on sama, mis -270.45 kraadi C.)

Viited
------

1. ↑  "Cosmic Microwave Background: Remnant of the Big Bang". *Space.com*. Vaadatud 26. jaanuar 2019.
2. 1 2  "Cosmic Anniversary: 'Big Bang Echo' Discovered 50 Years Ago Today". *Space.com*. Vaadatud 26. jaanuar 2019.
3. ↑  "Recombination and the formation of the CMB". *Caltech*. Vaadatud 26. jaanuar 2019.
4. ↑  "Cosmic Microwave Background Radiation". *NRAO*. Originaali arhiivikoopia seisuga 26. jaanuar 2019. Vaadatud 26. jaanuar 2019.

Välislingid
-----------

* Planck reveals an almost perfect universe
**Terje Matsik** (28. detsember 1976 Haapsalu – 14. juuli 2007 Ridala vald) oli eesti kergejõustiklane (vasara- ja kettaheitja). 

Koolipäevil harrastas ta vehklemist Pille Raudsepa ja Helen Prinitsa õpilasena. Ülikoolis harrastas ta Mart Paama õpilasena ketta- ja vasaraheidet. 

Ta tuli aastatel 1999–2006 kolm korda Eesti meistriks vasaraheites ja sai veel lisaks 5 hõbemedalit. Ta sai Eesti meistrivõistlustel kettaheites 3 hõbe- ja 3 pronksmedalit. 

Ta uuendas aastatel 1999–2002 Eesti naiste vasaraheiterekordit kokku 14 korda.

Hariduskäik
-----------

* 1984–1992 Ridala Põhikool
* 1992–1995 Haapsalu 1. Keskkool
* 1995 Tartu Ülikooli kehakultuuriteaduskond (lõpetamata)

Töökäik
-------

* 1999–2007 Tartu Kalevi kergejõustikukool (treener)

Välislingid
-----------

* Terje Matsik Eesti spordi biograafilises leksikonis
* Terje Matsiku sporditulemused
* Gunnar Press, Ants Põldoja. "Vasaraheitja Terje Matsik elas spordile, kuid alistus haigusele". Õhtuleht, 17. juuli 2007
* Haud Ridala uuel kalmistul