recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Pasvalys** (Helifaili info leedu i) (poola *Poswol* või *Pozwol*) on linn Leedu põhjaosas. Linn on Pasvalysi rajooni ja Pasvalysi valla halduskeskus. Pasvalys asub merepinnast 55 meetri kõrgusel Lėvuo, Pyvesa ja Svalia jõe kallastel. Neist viimase järgi on linn ka nime saanud.

Linnas on raamatukogu ja kultuurimaja. Haridust annavad gümnaasium, kaks põhikooli, muusikakool, spordikool ja internaatkool erivajadusega lastele. Lėvuo kaldal asuvad mineraalveeallikad (sisaldavad kaltsiumsulfaati); allikate juures asub väike sanatoorium. Pasvalysi sõpruslinn on Liévin.

Vaatamisväärsusteks on veskikivide muuseum, looduskaitsealune Pasvalysi tamm, katoliku kirik, mis ehitati aastal 1787, ja selle XVIII sajandil ehitatud kellatorn ning Leedu sügavaim koobas Žalsvasise allikas.

Elanikkond
----------

|  |  |
| --- | --- |
| * 1699 (1868)
* 4800 (1966)
* 5641 (1970)
* 7200 (1976)
* 7370 (1979)
 | * 9071 (1989)
* 8709 (2001)
* 7523 (2011)
* 7288 (2013)
 |

2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Pasvalysi elanikest leedulasi 98,42%, venelasi 0,74% ja teiste rahvaste esindajaid 0,84%.

Ajalugu
-------

Pasvalys tekkis semgalite alale. Asulat on esmamainitud 1494. aastal, mil sinna ehitati esimene kirik. Linnaõigused sai Pasvalys 1546. aastal. 1557. aasta 14. septembril sõlmiti seal Posvoli leping (Pasvalysi leping). Aastal 1586 kinnitas Stefan Batory Pasvalysi linnaõigused uuesti.

XIX sajandi lõpuks oli Pasvalysist saanud alev. Knygnešystė ajal oli alev üks ühe tähtsama salakaubavedaja Jurgis Bielinise baasidest. Aastal 1916 avati alevit läbiv kitsarööpmeline raudtee. Pasvalysist hargnesid liinid Biržai, Panevėžysi ja Joniškėlise suunas. Linnaõigused sai Pasvalys taas 1946. aastal. Aastaks 1983 olid linna läbivad raudteeliinid suletud.

Pilte
-----

* Pasvalysi tammPasvalysi tamm
* Veskikivide muuseumVeskikivide muuseum
* Pasvalysi kirikPasvalysi kirik
* Kiriku kellatornKiriku kellatorn
* Žalsvasise allikasŽalsvasise allikas

Tuntud elanikke
---------------

* Petras Avižonis – Leedu oftalmoloog ja poliitik
* Kazys Saja – Leedu kirjanik
* Gediminas Baravykas – Leedu arhitekt
* Vladas Braziūnas – Leedu luuletaja
* Wiktor Szostalo – Leedu skulptor
* Algirdas Bagdonavičius – Leedu tenor

Viited
------

1. ↑  Resident population by city / town at the beginning of the year, vaadatud 12.02.2023.
2. ↑
3. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 2. aprill 2015. Vaadatud 28. novembril 2015.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
4. ↑
5. ↑

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Pasvalys** |

* Linn portaalis vietoves.Lt
* Ametlik koduleht

| * v
* r
Pasvalysi rajooni haldusjaotus |
| --- |
| 
Daujėnai vald **·**  Joniškėlise vald **·**  Joniškėlise linnavald **·**  Krinčinase vald **·**  Namišiai vald **·**  Pasvalysi vald **·**  Pasvalysi linnavald **·**  Pumpėnai vald **·**  Pušalotase vald **·**  Saločiai vald **·**  Vaškai vald |
**Krimmi Autonoomse Vabariigi Ülemnõukogu** (ukraina keeles Верховна Рада Автономної Республіки Крим, vene keeles Верховный Совет Автономной Республики Крым, krimmitatari keeles Qırım Muhtar Cumhuriyetiniñ Yuqarı Radası, Къырым Мухтар Джумхуриетининъ Юкъары Радасы) oli Ukraina koosseisu kuulunud Krimmi Autonoomse Vabariigi parlament.

Ülemnõukogu oli ühekojaline ja koosnes 100 liikmest.

Ülemnõukogu kasutas Autonoomse Vabariigi Ülemnõukogu hoonet Simferopoli kesklinnas.

Krimmi autonoomia eksisteerimise ajal Ukraina koosseisus kandis parlament erinevaid nimesid:

* 1991–1992 Krimmi Autonoomse Nõukogude Sotsialistliku Vabariigi Ülemnõukogu
* 1992–1995 Krimmi Vabariigi Ülemnõukogu
* 1995–2014 Krimmi Autonoomse Vabariigi Ülemnõukogu

Õiguslik staatus
----------------

Ülemnõukogu õiguslik staatus on reguleeritud 1998. aasta Krimmi Autonoomse Vabariigi konstitutsiooniga ja Ukraina seadusega "Krimmi Autonoomse Vabariigi Ülemnõukogust" 1998. aastast.

Ülemnõukogul puudub seadusandliku initsiatiivi õigus. Ta saab nimetada Krimmi Autonoomse Vabariigi Ministrite Nõukogu esimeest ainult Ukraina presidendi nõuandel ja nõusolekul. 

2014. aasta Krimmi kriisi käigus keeldus Krimmi Autonoomse Vabariigi Ülemnõukogu tunnistamast Kiievis võimule tulnud valitsust ja presidendi kohusetäitjat. 15. märtsil 2014 saatis Ukraina Ülemraada Ülemnõukogu laiali. Pärast Krimmi ebaseaduslikku iseseisvusreferendumit otsustas Krimmi Autonoomse Vabariigi Ülemnõukogu 17. märtsil nimetada end **Krimmi Vabariigi Riiginõukoguks**.

Valimiskord
-----------

Alates 1998. aasta valimistest valitakse Ülemnõukogu majoritaarse süsteemi järgi, mis ei näe ette rahvusvähemuste proportsionaalset esindatust.

Poliitika
---------

Ülemnõukogu praegune koosseis on valitud 2010. aasta valimistel. 

Kohad jaotuvad parteide ja fraktsioonide vahel järgmiselt:

* Regioonide Partei 82
* Qurultai-Ruhh 4
* Partei "Sojuz" 4
* Ukraina Kommunistlik Partei 3
* Vene Ühtsus 3
* sõltumatuid saadikuid 3

Välislingid
-----------

* Ülemnõukogu koduleht
* Krimmi Autonoomse Vabariigi konstitutsioon
* Ukraina seadus "Krimmi Autonoomse Vabariigi Ülemnõukogust
**Vastseliina lahing** toimus 1. juunil 1343 Vastseliina lähedal Pihkva ja Liivi ordu vägede vahel.

Taust
-----

1341. aastal oli alanud Liivimaa-Pihkva sõda, mille käigus toimus mitu vastastikku rüüsteretke.[*viide?*] 1343. aasta aprillis puhkenud Jüriöö ülestõusu tõttu viis ordu oma väed Pihkva piirilt ära Harjumaale, kus nad harjulaste üle võidu saavutasid. Ülestõusnud saatsid aga Pihkvasse teate, et nüüd on neil soodus aeg maa enda kätte haarata.

Pihkva sõjakäik ja lahing
-------------------------

Pihkvast korraldatigi sõjakäik, olgu siis harjulaste kutsel või lihtsalt omapoolse vasturetkena. Renneri kroonika räägib Tartu piiskopkonda ja Otepää alla tunginud 5000-mehelisest väest, kes röövis ja tappis seal nii kuis suutis. Parasjagu Kirumpääl viibinud Riia komtuur Diderich von Rambouw kogunud kokku hulga mehi, sealhulgas Põltsamaa foogti Hildebrand von Lenteni ning Karksi ja Sakala foogtid. Riia komtuur liikunud oma väega vaenlasele vastu ja pidanud lahingu, kus üle 1000 venelase hukkunud, ülejäänud aga põgenenud. Sakslaste pool olevat langenud isand Johan von Levenwolde Tartu piiskopkonnast, Kursi komtuur Johan de Witte, veel kaks orduvenda ja 14 sakslast. Vene leetopisside teatel algas vürst Ivani, vürst Ostafi ja possaadnik Volodtsa juhitud pihkvalaste ja irboskalaste sõjakäik Saksa maade vastu 26. mail. Otepää ümbruses rüüstatud viis päeva ja tagasi pöördudes peetud 1. juunil Vastseliinast kahe versta kaugusel lahing neile järgnenud sakslastega. Pihkvalased kaotanud 17 meest, kuid jäänud lahinguväljale seisma ja tulnud hiljem võidukalt koju tagasi. Novgorodi kroonika järgi osales sõjakäigul 5000 meest, retk kestis 8 päeva ja ööd ning lahing toimus Ostretšina järve ääres. Sulev Vahtre hinnangul ei saavutanud kumbki lahingu pool otsustavat ülekaalu. Tema arvates oli sel sõjakäigul suur mõju sündmustele Eestis, sest sakslased pidid taas viima oma väed venelaste vastu, luues soodsad tingimused ülestõusu jätkamiseks.

Viited
------

1. ↑  Tiina Kala (2000/2012). Vana-Liivimaa sisesündmused 14. sajandil. Jüriöö ülestõus. *Estonica*
2. ↑  Sulev Vahtre (1980). Jüriöö. Tallinn: Eesti Raamat, 1980, lk 75
3. ↑  Sulev Vahtre 1980, lk 75–76
**Vesse** (suri veebruaris 1344) oli saarlaste juht Jüriöö ülestõusu ajal 1344. aasta alguses Saksa orduga peetud lahingus.

Liivimaa ordu ja Saare-Lääne piiskopi valduses olnud Saaremaal algas ülestõus hiljemalt 1343. aasta juulis. Mässajad tapsid saarel olnud sakslased ja said enda kätte Pöide linnuse. 1344. aasta veebruaris jõudis Saaremaale Saksa ordu vägi, mis asus ründama ülestõusnute linnust ja lõpuks vallutas selle. Marburgi Wigandi kroonika teatab, et "enne seda olid saarlased valinud endale oma soost kuninga, nimega Wesse, kes sealsamas vangi võeti ja kõvasti kinniseotuna küünarnukke pidi üles poodi". Hiljem on Sulev Vahtre arvanud, et kroonikas kasutatud sõna osutab hoopis jalgupidi ülespoomisele ja seda seisukohta jagab ka Ain Mäesalu. Wartberge Hermanni Liivimaa kroonika kohaselt poodi ta piiramismasina külge koos jalgade väljaväänamisega. Mõnikord on sellest aru saadud nii, et jalad väänati välja enne poomist, Ain Mäesalu hinnangul toimus aga protsess tõenäoliselt nii, et Vesse seoti jalgupidi alla tõmmatud piiramismasina lingu otsa, mis seejärel lahti lasti. Nii võisid tal järsu ülestõmbe mõjul liigesed lahti tulla. Mäesalu arvates oli eesmärgiks Vesse hukata hoiatusena ja piinarikkalt. Vesse surmaga Saaremaa ülestõus siiski veel ei lõppenud, see suruti maha 1345. aasta alguses uue ordu sõjakäigu tulemusena.

Vesse järgi on nimetatud Tallinna Vesse tänav.

Vaata ka
--------

* Vesse põik
* Vesse raudteepeatus
* Vesse tänav

Viited
------

1. ↑  Sulev Vahtre (1980). *Jüriöö [1343. aasta ülestõus]*. Tallinn: Eesti Raamat. Lk 79
2. ↑  Enn Tarvel (2005). Saarlaste jaagupilaupäeva ülestõus 1343. aastal[*alaline kõdulink*], *Tuna*, nr 2
3. ↑  Sulev Vahtre (2006). Jaagupipäeva asjus. Tuna, nr 1
4. ↑  Sulev Vahtre 1980, lk 82–83
5. ↑  Sulev Vahtre 1980, lk 85
6. ↑  Ain Mäesalu (2006). [Eesti lugu: EESTI LUGU 105. Heitemasinad. Vikerraadio
7. ↑  Sulev Vahtre 1980, lk 86
8. ↑  Sulev Vahtre 1980, lk 86–87
9. ↑  Robert Nerman, Leho Lõhmus (2013). Tallinna asumid ja ametlikud kohanimed. Tallinn, lk. 302.
Martin Garrix Logo 2015
**Martijn Gerard Garritsen** (esinejanimega **Martin Garrix**; sündinud 14. mail 1996 Amsterdamis) on Hollandi DJ ja produtsent. 

Tema tuntuim lugu on "Animals", mis oli edetabelite esikümne hitt rohkem kui 10 riigis. Lugu on saavutanud esikoha Belgia ja Suurbritannia edetabelis ning kolmanda koha Iirimaal. Tema singel "Wizard", mille ta tegi koos Jay Hardwayga, oli edukas paljudes riikides 2014. aastal. Garrix saavutas 2013. aastal 40. koha Top 100 DJ ja 2014. aastal oli ta 4. kohal.

Karjäär
-------

Garrix hakkas muusikast huvituma, kui nägi 2004. aastal Tiestot olümpiamängudel mängimas. Ta sai põhilist inspiratsiooni loost "Traffic". Sestpeale hakkas Martin Garrix tegelema lugude remiksimise ja loomisega. Garrix on lõpetanud Herman Broodi Akadeemia produtsentide kooli Utrechtis.

### 2012

Garrixi menu hakkas kasvama looga "BFAM", mille ta kirjutas koos Julian Jordaniga. 2012. aastal võitis ta SLAM! FM DJ aasta talendi nimetuse. Tema remiks "Your Body" anti 2012. aastal välja Christina Aguilera *deluxe*-albumil "Lotus". Tänu loole "Error 404" sõlmis Garrix 2012. aastal lepingu Spinnin' Recordsiga. 

### 2013–2014

2013. aastal tõi Garrixile kuulsust lugu "Animals". Laulu avaldas 2013. aasta 16. juunil Hollandi plaadifirma Spinnin' Records. Hitt sai maailmas palju esikohti ja peagi sai Martin Garrixist esimene noormuusik, kes on saavutanud esikoha Beatportis. Lugu on avaldatud ka Hardwelli albumis "Revealed Volume 4", mis ilmus 30. septembril 2013. Garrix avaldas remiksi "Project T" Sander Van Doorn, Dimitri Vegas and Like Mike'ilt, mis sai kiiresti esikohahitiks Beatportis. Garrix ilmus DJ Mag's top 100 DJs listis 2013. aastal uustulnukana ja saavutas 40. koha. 

2014. aastal saavutas ta DJ Mag's top 100 DJ edetabelis 4. koha. 2013. aasta novembris sõlmis Garrix lepingu Scooter Brauni plaadifirmaga. 2013. aasta detsembris avaldas ta loo "Wizard" koos Dj Jay Hardwayga. Lugu sai 6. koha Belgias ja 17. koha Hollandis. Martin Garrixi koostöö Firebeatziga – "Helicopter" – hoidis 2 nädalat esikohta Beatporti esisajas. Hiljem esines ta 2014. aasta Ultra Music Festivalil, kus ta esitas palju varem välja andmata lugusid, mis on valminud koostöös Dillon Francis, Hardwelli ja Afrojackiga. 2014. aastal avaldas ta loo "Proxy" tasuta allalaaditavana oma fännidele, sest tal oli 2013. aastal edukas aasta. Ta avaldas koos MOTiga loo "Virus (How About Now)", millele järgnes lugu "Turn Up the Speakers" koostöös Afrojackiga.

### 2015. Koostöö teiste artistidega

2015. aasta alguses avaldas Garrix loo "Forbidden Voices". 17. märtsil 2015 avaldas Garrix oma laulu "Don't Look Down" koostöös Usheriga. Laul on kirjutatud Garrixi, James "JHart" Abraharti ja Busbee koostöös. 2015. aasta 4. mail avaldas Martin koostöös Tiëstoga loo "The Only Way Is Up". 22. mail 2015 avaldas Dj Avicii sõnadega video laulust "Waiting for love", mille Garrix aitas kirjutada.

Isiklikku
---------

Alates 2016. aasta detsembrist on Garrix suhtes Hollandi modelli Charelle Schriekiga.

Välislingid
-----------

* Martin Garrixi koduleht
**Vesta Uuetoa** (sündinud 15. veebruaril 1952 Tallinnas) on eesti muusikatoimetaja ja kultuuriajakirjanik.

1955–1959 laulis ta ansamblis Eda Neideri laululapsed. Klaveriõpinguid alusta Taivo Lesta juures eratundides. 1959–1968 õppis ta lastemuusikakoolis (õpetaja Anne Metsala). Aastal 1970 lõpetas ta Tallinna 20. Keskkooli ning aastal 1974 E. Vilde nimelise Tallinna Pedagoogilise Instituudi kultuurhariduse ja koorijuhtimise erialal (Laine Karindi klassis).

1974–1999 töötas ta Eesti Televisiooni muusika- ja meelelahutussaadete toimetuses. 

Toimetaja, autori või saatejuhina on ta teinud palju muusikasaateid, näiteks sarjad "Kontserdistuudio", "Tähesadu", "Tallinna muusikapildid" (sellest Kesktelevisiooni sarjast muu hulgas saated "Veljo Tormise laulud", "E. Mägi partiita "Vanalinn"", portree Lembit Saarsalust "Ma valisin džässi"), "Sooviekraan", "Stuudiojazz", "Muusikamagnet","Eesti levimuusika varasalvest", lauluvõistlus "Pop Tipp". 

Koos kolleegidega on ta teinud muusikafestivalide ja muude kultuuriürituste (nt džässipanoraam "Jerevan 86", esimene "Rock Summer" Tallinnas (1988), "Dinosaurock" (1989 ja 1990 Soomes Mikkelis), "Kuopio Tanssi ja Soi" (1989) ja Imatra bigbändide festival Soomes Imatral (1989 ja 1990)) ülevaatesaateid.

1996–1999 oli ta festivali Jazzkaar toimetaja, hiljem on ta teinud seal pressitööd. 

1999–2002 oli ta rahvusooperi Estonia pressitoimetaja ja 2004–2005 Harku valla avalike suhete juht. 

Ta on teinud kaastööd Eesti Entsüklopeediakirjastusele, samuti avaldanud artikleid ajalehtedes (Sirp, Postimees) ja ajakirjades (Teater. Muusika. Kino, Kodukolle, Nädal). 

Aastast 1974 on ta Eesti Ajakirjanike Liidu liige.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  Eesti muusika biograafiline leksikon (2008) 2. köide. Lk 475
**Martin Carl Philipp Gropius** (11. august 1824 Berliin – 13. detsember 1880 Berliin) oli saksa arhitekt.

Ta oli Preisi Teaduste Akadeemia ja Austria Teaduste Akadeemia liige, Ungern-Sternbergi palee arhitekt.

Elukäik
-------

Ta õppis Berliini Ehitusakadeemias (Berliner Bauakademie).

1862. aastal tegi ta esimesed reisid Kreekasse ja Itaaliasse, kus tutvus antiikarhitektuuriga.

1865. aastast õpetas Martin Gropius Berliini Ehitusakadeemias, 1866. aastal sai ta seal professoriks. 1866. aastasse jäi ka ühise büroo avamine koos Heino Schmiedeniga, kellega koos valmisid mitmed suuremate avalike ehitiste projektid.

Looming
-------

Gropiust on peetud klassitsistlikku stiili esindanud Karl Friedrich Schinkeli töö parimaks jätkajaks.

Tema esimeste tööde sekka kuulusid Berliini linnavillad, millest aga ühtegi säilinud pole. 1860. aastate algusse jäid ka mitmed renessanss- ja barokkstiilis losside ümberehitused.

1865. aastal valmis tema käe all Ungern-Sternbergi palee (tänapäeval Eesti Teaduste Akadeemia maja Tallinnas) projekt.

Gropiuse peateosteks võib pidada Berliini Kunstikäsitöömuuseumi hoonet ja Berliini Friedrichshaini haiglakompleksi. Samuti on kõrgelt hinnatud Kieli Ülikooli raamatukogu ja sealne zooloogiamuuseumi hoone.

* Ungern-Sternbergi palee TallinnasUngern-Sternbergi palee Tallinnas
* Berliini Kunstikäsitöömuuseumi hoone ehk Martin-Gropius-Bau Berliini Kreuzbergi linnaosasBerliini Kunstikäsitöömuuseumi hoone ehk Martin-Gropius-Bau Berliini Kreuzbergi linnaosas
* Friedrichshaini haiglaFriedrichshaini haigla
* Greifswaldi ülikooli raamatukoguGreifswaldi ülikooli raamatukogu
* Kieli Ülikooli zooloogiamuuseumKieli Ülikooli zooloogiamuuseum
* Schmiedeni ja Gropiuse projekteeritud Biesdorfi loss Berliini Marzahn-Hellersdorfi linnarajoonisSchmiedeni ja Gropiuse projekteeritud Biesdorfi loss Berliini Marzahn-Hellersdorfi linnarajoonis
* Gropiuse haud, mille ta ise kavandasGropiuse haud, mille ta ise kavandas

Isiklikku
---------

Tema vanemad olid Carl Gropius (1781–1854) ja Berta Wahnschaffe (1799–1873).

Tema esimene abikaasa oli teoloog Hermann Altgelti tütar Elisabeth Altgelt (1828–1863) ja teine abikaasa Julie de Greiff (1837–1889). Neist kahest abielust oli Martin Gropiusel seitse tütart. Tema tütar Käthe Gropius (1870–1911) abiellus kunstnik Martin Körtega ja tütar Frieda Gropius (1873–1963) klassikalise filoloogi Alfred Körtega.

Tema nõbu Karl Wilhelm Gropius (1793–1870) oli maalikunstnik. Gropius oli ka Bauhausi rajaja Walter Gropiuse (1883–1969) vanaonu.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Martin Gropius** |
Magnetomeetriga varustatud lennuk aeromagneetilist mõõdistust teostamas
**Aeromagneetiline mõõdistus** on geofüüsikaline uurimismeetod, milles kasutatakse õhusõiduki külge või järele kinnitatud magnetomeetrit. Aeromagneetiline mõõdistus sarnaneb jalgsi või laevaga tehtavale magnetilisele uurimisele, kuid antud olukorras kasutatakse õhusõidukeid. Õhus tehtud mõõtmised hõlmavad suuri maa-alasid ning seetõttu võimaldavad kiiresti saada palju infot uuritava maastiku kohta. Lennates järgitakse võrgutaolist mustrit, mille kõrgus ja tihedus määrab andmete täpsuse.

Metoodika
---------

Lennuki lendamise ajal mõõdab ja salvestab magnetomeetri sensor magnetvälja intensiivsust, mis on kombinatsioon Maad ümbritsevast magnetväljast, pidevalt muutuvast päikesetuule mõjust ja lennuki magnetväljast. Eristades Maalt kiirgava magnetvälja, päikesetuule ja lennumasina mõju, koostatakse aeromagneetiline kaart, millelt on võimalik näha magnetiliste mineraalide ruumilist jaotust ja suhtelist arvukust maakoore ülemistes kihtides. Kuna kivimitüübid erinevad magnetiliste mineraalide sisalduse poolest, siis võimaldab aeromagneetiline kaart visualiseerida maakoore ülemiste kihtide geoloogilist struktuuri.

Ajalugu
-------

Esimesed aeromagneetilised uuringud tehti Teise maailmasõja ajal, et tuvastada allveelaevu. Selleks kasutati magnetiliste anomaaliate detektorit, mis kinnitus õhusõiduki külge. Tänapäeval kasutatakse seda meetodit mereväe patrull-lennukitel miinide ja allveelaevade otsimiseks.

Kasutus
-------

Aeromagneetilist mõõdistamist kasutatakse laialdselt geoloogiliste kaartide väljatöötamisel ning saadud andmete abil on võimalik otsida otseseid või oletatavaid maavarade maardlaid, sealhulgas naftat. Vahel on maavarade ladestus seotud magnetiliste mineraalide hulga suurenemisega või vähenemisega ning aeg-ajalt võib uuritav maavara ise olla magnetiline (nt rauamaagi hoiused), mistõttu magnetomeetri kasutamine annab soovitud tulemuse.

### Aeromagneetiline mõõdistus mehitamata õhusõidukiga

21. sajandil on aeromagneetiliste uuringute teostamise lahutamatuks osaks saanud mehitamata õhusõidukid, eelkõige droonid. Kõrgtehnoloogilisi ja väga võimekaid droone kasutatakse paljudes valdkondades üha enam, sealhulgas geofüüsikaliste uuringute teostamiseks. Eriti kasulikud on magnetomeetriga varustatud droonid lõhkemata laskemoona sisaldavate objektide tuvastamisel.

Vaata ka
--------

ÄHüdrograafialaev

Magnetic survey (archaeology)

* Mäeinsener

Magnetic anomaly detector

Kirjandus
---------
**Vesneri mõis** (saksa keeles *Wesslershof*) oli rüütlimõis Tartu-Maarja kihelkonnas Tartumaal. Tänapäeval jäävad mõisakompleksi jäänused Tartu maakonna Tartu valla Vesneri küla territooriumile.

Ajalugu
-------

Mõisat on esimest korda mainitud 16. sajandi keskel, kui selle omanik oli Marccus Vesler. Tema järgi sai mõis ka nime.

Mõisa viimane omanik enne 1919. aasta mõisate võõrandamist oli Ernst Oskar Heinrich von Stryk.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Vesneri ja Haava mõis - 1395 Eesti Ajalooarhiivi fondiloendis (vaadatud 15.11.2015)

Kirjandus
---------

* Maiste, Juhan. Nutt, Nele. *Tartumaa mõisad*. Näituse "Kaotatud paradiis" kataloog. − Eesti Põllumajandusülikool. Maastikuarhitektuuri eriala toimetised II. Balti villa rustica II. Tartu: 2005. Lk 106.
* Stryk, Leonhard von. *Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands*. Erster Teil. Der estnische District. Dorpat: Druck von C. Mattiesen, 1877. Lk 49-51 .
* *Tartumaa: maadeteadusline, majandusline ja ajalooline kirjeldus*. Peatoim. J. Rumma, toim. J. G. Granö, J. V. Veski. − Eesti I. Tartu: Eesti Kirjanduse Selts, 1925. Lk 441-442 .

Välislingid
-----------

* Vesneri mõisast Eesti mõisaportaalis
* Vesneri ja Haava mõis - 1395 Eesti Ajalooarhiivi fondiloendis

Tartu-Maarja kihelkond

**Kirik**: Tartu Maarja kirik  

**Mõisad**: Haage mõis | Haava mõis | Ilmatsalu mõis | Jaama mõis | Kaarli mõis | Kabina mõis | Karlova mõis | Kavastu mõis | Lemmatsi mõis | Luunja mõis | Maarjamõisa mõis | Maramaa mõis | Piiskopi mõis | Pilka mõis | Põvvatu mõis | Raadi mõis | Ropka mõis | Räni mõis | Sirgu mõis | Taabri mõis | Tammistu mõis | Tordi mõis | Vahi mõis | Vanamõisa mõis | Vasula mõis | Veibri mõis | Vesneri mõis | Vorbuse mõis | Ülenurme mõis
**Eduard Poolakene** (16. jaanuar 1914 Perila – 15. august 2003) oli eesti viiuldaja ja muusikapedagoog.

Ta lõpetas 1933. aastal Tallinna Linna Gustav Adolfi Gümnaasiumi ja 1936. aastal viiuli erialal Tallinna Konservatooriumi (Johannes Paulseni klassis). Täiendas end aastatel 1937–1940 Budapesti Muusikaakadeemias (juhendaja Ede Zathureczky).

Ta mängis aastatel 1933–1937 ja 1940–1945 Eesti Raadio Sümfooniaorkestris; 1945–1987 mängis Vanemuise teatri orkestris ja 1945–1983 oli samas kontsertmeister; esines ka solistina.

Ta töötas muusikapedagoogina aastatel 1940–1945 Tallinna Konservatooriumis ja 1945–1968 Tartu Muusikakoolis. Tema õpilased olid Elmar Värv, Paul Purga, Hillar Taamal ja Kalle Loona. Ta oli aastast 1959 Eesti Teatriliidu liige.

Isiklikku
---------

Tema tütar Krista Vogelberg on Tartu Ülikooli inglise filoloogia professor.

Tunnustus
---------

* 1965 Eesti NSV teeneline kunstnik

Kirjandus
---------

* *Eesti muusika biograafiline leksikon.* 2. köide: *N–Y.* Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2008, lk. 115.
**Eestimaa Kindlustuse Aktsiaselts** (ka **Eestimaa Kinnituse Aktsiaselts**, lühendatult **EKA**) oli 1920-1940 tegutsenud kindlustusselts. EKA peahoone asus Tallinnas aadressil Vabaduse väljak 7 (praegune Tallinna linnavalitsuse hoone). Eestimaa Kinnituse Aktsiaseltsi asutajad olid: Hermann Georgi poeg Koch, Gerhard Karli poeg Kress, Kurt Heinrichi poeg Hanson, Harry Georgi poeg Koch, Rupert Karli poeg Domberg.

EKA maja (veebruar 1932), Vabaduseväljak 7
EKA asutati 20. märtsil 1920. Esimesel tegutsemisaastal oli EKA üksnes tulekindlustusselts. Hiljem tegevus laienes.

Eestimaa Kindlustusaktsiaselts "Eka" natsionaliseeriti 1940. aastal

Viited
------

1. 1 2 3  Sissekanne Rahvusarhiivi infosüsteemis: Eestimaa Kindlustuse Aktsiaselts (vaadatud 14.11.2018)
2. ↑  Eestimaa Kinnitus-aktsiaseltsi põhikiri. Riigi Teataja, nr. 55-56, 17 aprill 1920
3. ↑  807. Natsionaliseerimisele kuuluvate kindlustusseltside nimestik. Riigi Teataja, nr. 85, 28 juuli 1940

Välislingid
-----------

* Sissekanne Rahvusarhiivi infosüsteemis: Eestimaa Kindlustuse Aktsiaselts
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib helipuldi kvaliteedimäärajatest.*  |

---

**Helipuldi kvaliteedimäärajad** on teatud tehnilised komponendid, mis aitavad helipulte liigitada amatöör- ja tippklassi. Nendeks komponentideks on eelvõimendid, protsessor ja arvuti. Samas ei mõjuta ainult tehnilised tegurid helipuldi kvaliteeti, vaid ka kasutajasõbralikkus, vajalike funktsioonide paigutus ja kättesaadavus ning klientuuri- ja turuhinnang. Viimast hinnatakse kõige enam lihtsuse ja minimaalse õppimiseks kuluva aja baasil.

Analoog- ja digitaalpuldid
--------------------------

On olemas kahte sorti helipulte - analoog ja digitaal. Digitaalsete helipultide suureks eeliseks on "tagasivõtmine" ehk iga liigutust on võimalik helipuldi mällu salvestada ja seda hiljem hõlpsasti "tagasi kutsuda". Analoogpuldil peab iga nupuliigutuse eraldi dokumenteerima, et vajadusel puldi seisu hiljem taastada. Samas helilise poole pealt, võrreldes digitaalsega, on analoogehitusel(traat, raud, elektrilised komponendid) iseäralikum ja pehmem helikeel.

Amatöörklassi *live*-helipuldid
-------------------------------

* Behringer X32
* Roland M200i
* Yamaha 01V96i

Tippklassi *live*-helipuldid
----------------------------

* MIDAS PRO1
* DigiCo SD12
* SSL - L200

Kirjandus
---------

* 
*
**Eestimaa Kommunistliku Partei Keskkomitee Partei Ajaloo Instituut** (lühendid **EKP KK Partei Ajaloo Instituut** ja **EKP KK PAI**) oli aastatel 1947–1990 tegutsenud asutus. 

Instituudi direktor oli aastatel 1947–1949 Johannes Käbin, asetäitja Joosep Saat. Aastatel 1949–1956 oli direktor Joosep Saat, 1956–1960 Adolf Päss, 1960–1984 Aleksander Panksejev, 1985–1989 Erich Kaup, kes selles asutuses töötas aastast 1952. 

1990. aastal muudeti instituudi nimi **Eestimaa Kommunistliku Partei Teaduskeskuseks**. 1991. aastal lõpetas keskus tegevuse. 

Asutuse peategevusi oli Eestimaa Kommunistliku Partei ajaloo ja kaasaja uurimine, mille kohta avaldati ka publikatsioone. 

Asutusel oli ka tõlkeosakond ja parteiarhiiv. Parteiarhiiv on praegu Eesti Riigiarhiivi filiaal.

Instituut asus parteilises hierarhias tipust arvates teisel tasemel, osale töökohtadele tavatseti suunata kõrgemal halvasti toimetulnud isikuid. Hierarhias alla ja üles liikumise sõlmkohana valitses instituudis pingeline konkurentsimeeleolu. Aastatel 1984–1986 direktori kohusetäitja olnud Aare Laanemäe on oma mälestuste põhjal kirjutanud raamatu "Ussipesa Tõnismäel ja teisi meenutusi." Raamatu kirjutamise ajendist kirjutab ta nii: "Vajadus ... kirjapanekuks tulenes tollal läbi elatud alandusest ja häbist, mis mulle PAI-s osaks sai."

Instituut asus Tallinnas aadressil Tõnismägi 16. Viiekorruselises hoone projekteeris Aleksandr Vladovski, selles pidi olema 11 korterit arstidele. Hoone sai valmis Nõukogude okupatsiooni alguses juulis 1940, sinna majutati väikeste ümberehituste järel partei- ja administratiivasutused. Ideoloogiliste asutuste majutamiseks kasutati hoonet ka Saksa okupatsiooni ajal ja pärast sõda.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6  EE 12. köide, 2003: 70.
2. ↑  Aare Laanemäe (1915). *2015. Ussipesa Tõnismäel ja teisi meenutusi. Tallinn: Argo*. Tallinn: Argo.
3. ↑  Aare Laanemäe (2015). *Ussipesa Tõnismäel ja teisi meenutusi.*. Tallinn: Argo. Lk 10.
4. ↑  "Tõnismäe kodu maja".
5. ↑  Külli Niidassoo „Majas Tõnismägi 16. Jalutuskäik läbi aja" (Tuna, 2004, nr 3)

Välislingid
-----------

* EKP Keskkomitee Partei Ajaloo Instituut (1945 - 1991), The National Archives of Estonia
**Priit Prillup** (aastani 1935 **Boris Prillup**; 1. aprill 1909 Narva – 17. oktoober 1986 Lilyfield Austraalia) oli eesti näitleja.

Ta lõpetas 1928. aastal Narvas gümnaasiumi. 

Ta mängis 1930. aastatel Narva teatris ja Rakvere näiteringis ning töötas ametnikuna Rakvere linnavalitsuses. Aastatel 1940–1944 oli ta Rakvere Teatri näitleja.

Põgenes 1944. aastal Saksamaale, oli Schwarzenbeki ja Geislingeni Eesti rahvuskoondise teatri rajajaid. 

Läks 1949. aastal Austraaliasse, mängis 1951. aastast Sydney Eesti Teatris.

Rolle
-----

* 1940 Tammsaare / Andres Särev "Andes ja Pearu" (Indrek ja Juss)
* 1942 Eduard Vilde "Side" (Jaak Grünberg)
* 1943 Tammsaare / Andres Särev "Karin ja Indrek" (Sutt ja Rönee)
* 1943 Maria Jotuni "Mehe küljeluu" (Yrjö Kallio)
* 1947 Agapetus "Patuoinas" (Koikkalainen)
* 1948 Tennessee Williams "Klaasmenažerii"
* 1948 ja 1952 **A. Sepp** "Kuldsed väravad" (Oja)
* 1955 August Mälk "Mees merelt" (Laas Räimes)

Isiklikku
---------

Ta oli 1937. aastast abielus Elli Vartsiga. Neil on poeg Peeter Prillup, kes emigreerus Eestist Austraaliasse 1989. aastal.
**Helimoonutus** on audiosignaali soovimatu muutus, mis avaldub lineaarmoonutusena ja mittelineaarmoonutusena.

Lineaarmoonutus
---------------

Lineaarmoonutus väljendub selles, et elektroakustika seadise (nt mikrofoni) või elektroonikaseadme (nt võimendi) amplituudi-sagedustunnusjoon pole kogu talitlussagedusala ulatuses sirgjooneline (lineaarne). Signaali amplituudi sagedussõltuvuse ehk sageduskäigu ebaühtlust väljendatakse piirsageduste juures detsibellides. Näiteks 20 Hz – 20 kHz, –3 dB tähendab, et võimendus võib olla märgitud piirsagedustel 3 dB võrra väiksem kui sagedusel 1000 hertsi.

Tekkinud lineaarmoonutust on võimalik sageduskäigu hilisema korrigeerimisega teatud piires vähendada.

Mittelineaarmoonutus
--------------------

 *Pikemalt artiklis  Mittelineaarmoonutus*
Seda moonutust põhjustab elektriahela või võimenduselemendi ülekandefunktsiooni mittelineaarsus, mispuhul elemendi väljund- ja sisendsuuruse amplituudide vahel esineb mittelineaarseos. Näiteks võimendi korral hakkab siis väljund- ja sisendpinge vahelist sõltuvust väljendav tunnusjoon erinema sirgjoonest seda enam, mida suurem on sisendpinge. Seejuures lisanduvad väljundis siinussignaalile sagedusega *f*0 sellega kordsed ehk harmoonilised sagedused 2*f*0, 3*f*0 jne, mille osatähtsust väljendab harmoonmoonutustegur. Lisandunud harmoonilised sageduskomponendid moodustavad kombinatsioontoone, s.o uusi, seejuures ka mitteharmoonilisi võnkumisi, mida väljendab ristmodulatsioonoonutus.

Viited
------

1. ↑   ENE, 6. kd, 1992, lk 403

Allikad
-------

* Ilmar Eiskop, Aleksander Sillart. Akustika ja helitehnika. Tallinn, Valgus, 1988
* Eerik Lossmann. Helitehnika ja akustika: Mürad, häired ja moonutused. (Loenguslaidid)
**Alma Tomingas** (15. september 1900 Rakvere – 29. jaanuar 1963 Tartu) oli eesti farmatseut, Tartu Ülikooli professor, Eesti NSV Teaduste Akadeemia liige (1946).[*viide?*]

Ta oli Eesti esimene naisprofessor.[*viide?*]

Ta uuris ravimtaimi, neist valmistatud drooge ja nende keemilist koostist, arendades farmakognoosia keemilist suunda.

Elulugu
-------

Ta lõpetas aastal 1928 Tartu ülikooli, oli seal seejärel õppejõud ning aastast 1940 farmakognoosiakateedri juhataja. 
Ta oli farmaatsiadoktor (1933) ning esimene eestlasest Tartu Ülikooli naisprofessor (1940). 

Aastail 1952–1955 oli ta Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna dekaan. 

Eesti NSV Teaduste Akadeemia moodustamisel 1946. aastal valiti ka akadeemikuks farmakoloogia alal.

Ta on maetud Tartusse Raadi kalmistule.

Tunnustus
---------

* 1945 – Eesti NSV teeneline teadlane

Tema 80. sünniaastapäeval avati Rakveres tema sünnikohas (Malmi 13) mälestuskivi.

Ülemiste ärilinnakus on tema järgi nimetatud hoone (Tominga maja aadressil Sepise 7).

Isiklikku
---------

Keeleteadlane Tiit-Rein Viitso oli tema vennapoeg ja Rudolf Laanes õepoeg.

Viited
------

1. 1 2  Rakvere Alma Tomingas Eesti monumentide e-kataloog
2. ↑  "Viru Sõna", 24. juuli 1945 (saidil monument.ee)
3. ↑  Alma Tomingas Ülemiste City

Välislingid
-----------

* Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944
* Alma Tomingas - esimene naisprofessor Tartu Riiklikus Ülikoolis Ringvaade "Nõukogude Eesti" nr 3 (1941)
**Ullo Toomi** (1935. aastani **Ulrich-Aleksander Taumi**; 14. september 1902 – 26. november 1983) oli eesti rahvatantsupedagoog ja tantsujuht.

Ta oli I Eesti mängude (15.–17. juunil 1934) liikumise üldjuht.

Töökäik
-------

Ullo Toomi kogus ja kirjeldas rahvapärimuslikke tantse. Näiteks 1939. aastal sõitis ta mootorrattal läbi kaheksa maakonna ühtekokku 2182 kilomeetrit ning pani kirja 9 rahvatantsu koos viisidega, 11 rahvatantsukatkendit, 41 rahvatantsuviisi, 32 rahvalauluviisi, 26 rahvalaulu ning muid mitmesuguseid muistendeid ja andmeid kokku üle 125. Erinevalt varasematest kogumisretkedest saadi selle kogumise käigus Ingerist üks pikem seitsmetuuriline tants ja mitmed muud omapärased tantsud (nt "Kadreli", "Ümberiko" ja Wiron Weräja ehk Viru värav); varem ei olnud Ingerist rahvatantse kogutud. Viljandimaal pandi kirja "Ringvalts", Saaremaal "Mustjala paadimees", "Keigapere tants", "Varese tants", "Massaka Minni polka" jt.

Aastal 1945 ilmus tema koostatud "Valimik eesti rahvatantse". Aastal 1950 ilmus Ullo Toomi raamat "Eesti rahvatantsud", mida kutsutakse "tantsupiibliks" ning mis on siiani esimeseks õppematerjaliks tantsujuhtidele. Ullo Toomi on loonud mitmeid rahvapärimisel põhinevaid tantse (näiteks Kosjatants, Kolhoositants, Tuisuline).

Aastatel 1951–1961 oli Ullo Toomi Tööjõureservide Peavalitsuse, hilisema Kutsehariduse Komitee tantsurühma juhendaja. Tantsurühma noorema rühma baasil arenes Ullo Toomi tantsija Ilma Adamsoni juhendamisel välja tänapäevani tegutsev tantsuansambel Sõprus.

Alates 1987. aastast annab Ullo Toomi Fond välja Ullo Toomi nimelist rahvatantsustipendiumi.

Isiklikku
---------

Tema abikaasa oli muusika- ja rahvatantsupedagoog Vilja Toomi.

Tunnustus
---------

* 1947 – Eesti NSV teeneline kunstnik
* 1957 – Eesti NSV rahvakunstnik

Viited
------

1. ↑  Mälestuseks, Eesti Päevaleht, 14. september 1999
2. ↑  "Vanavara jälgedel mootorrattaga. Ullo Toomi 2200-kilomeetriline retk läbi kaheksa maakonna. Rikkalikult uusi rahvatantse, -laule ja teisi muistendeid". *Esmaspäev: piltidega nädalleht*. 22.07.1939. Vaadatud 29.07.2019.

Välislingid
-----------

* Ullo Toomi Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
**Priit Pihlik** (sündinud 13. oktoobril 1972 Tartus) on eesti mesindusteadlane.

Elulugu
-------

Priit Pihlik on teenistuja poeg.

Lõpetas 1990 Tartu 1. Keskkooli, 2001 Eesti Põllumajandusülikooli loomakasvatuse erialal, põllumajandusmagister (2004, EPMÜ), väitekiri "Mesilasemade kasvatamisest" Oli 2002–2004 EPMÜ loomakasvatuseinstituudi aretusosakonna vanemlaborant, 2004– EPMÜ/EMÜ veterinaarmeditsiini ja loomakasvatuse instituudi doktorant.

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkond: mesindus. Töid mesilasemade aretamisest, mesilasrassidest, mesilaste ja mesilate hooldamisest. Tartu Aianduse ja Mesinduse Seltsi ja Akadeemilise Põllumajanduse Seltsi liige. 10 teadustrükist.

Teoseid
-------

* Mesilasema kui tulukuse tõstja. // Tõuloomakasvatus 5 (2002) 4
* Tervete mesilastega mesila. // Maamajandus (2003) 6
* External features of bees and the use of them inselection for reproduction of queens. // Animal breeding in the Baltics. Tartu, 2004
* Mesilasrassidest ja nende ristanditest (kaasautor I. Nõmmisto). // Maamajandus (2005) 6.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Kirjandus
---------

* EPMÜ teatmik (2004) 46.
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Tagasijooks** (*reflux*) on keeva vedeliku aurude jahtumisel saadava kondensaadi osaline või täielik tagasivool süsteemi.

Kui kogu kondensaat suunatakse tagasi keedukolbi, siis nimetatakse seda ka **tagasikeetmiseks** ehk püstjahutiga keetmiseks (*reflux*). Laboratoorseid tagasivoolujahuteid nimetatakse tavaliselt püstjahutiteks.

Tagasijooksu kasutatakse laialdaselt niisugustes tööstustes, kus kasutatakse palju destillatsioonikolonne ja fraktsioneerivat destillatsiooni, näiteks naftatööstus, keemiatööstus ja maagaasi töötlemisettevõtted.

Näiteid
-------

Laboratoorne lihtne tagasikeetmise seade
* Reaktsioonisegu pikaajaline soojendamine solvendi tagasikeetmisega. Lihtne laboriseade selleks otstarbeks on kujutatud parempoolsel skeemil, kus 1 – vesi jahutist välja, 2 – vesi jahutisse sisse, 3 – kolb reagentide ja solvendiga, 4 – veevann, 5 – soojusallikas. Temperatuuri kolvis määrab praktiliselt solvendi keemistemperatuur. Keemisega kaasneb kolvis oleva vedeliku segamine;
* vedelate ainete kuivatamine tagasikeetmisel sobiva tahke agendiga (CaCl2, Na, P2O5 jm). Seade on analoogne eeltooduga;
* ekstraktsioon solvendi tagasivoolutamisega süsteemi, näiteks Soxhleti ekstraktor;
* aseotroopne destillatsioon vedelikus oleva vee (niiskuse) või reaktsioonis tekkiva vee väljatoomiseks, näiteks Deani-Starki aparaat;
* destillatsioonikolonnide (fraktsioneeriv destillatsioon ja rektifikatsioon) tagasijooksu nimetatakse flegmaks.

Kondensaatori temperatuuri kontrollimise abil saab tagasijooksuga destillaatorit kasutada selleks, et eraldada erineva keemistemperatuuriga aineid ning kõrgema keemistemperatuuriga komponendid, millel on reeglina suurem molekulmass, tagastada anumasse, aga madalama keemistemperatuuriga komponendid teisaldada mujale.

Seda kasutatakse näiteks alkohoolsete jookide valmistamisel, kus etanooli sisalduse suurendamiseks eraldatakse destilleerimise teel kõrgemal temperatuuril keev vesi ja kõrgemad alkoholid. Eriti puhta viina saamiseks korratakse seda protsessi mitu korda, et lähteainetest ei satuks valmistootesse soovimatud lisandeid. Vahepeal võivad etanooliaurud läbida ka aktiivsöefiltrid. Seda meetodit kasutatakse ka pärast destilleerimist maitsestatud alkohoolsete jookide saamisel. Nende jookide saamisel, mis peavad sisaldama lähtematerjali lõhna ja maitset, on üleajamisprotsessidel oma spetsiifika.

Vaata ka
--------

* Keemine
* Keetmine
* Keemistemperatuur
* Aurustumissoojus
* Aurustumine
* Destillatsioon
* Rektifikatsioon
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib liigist; perekonna kohta vaata artiklit Sultantihane (perekond)* |

---

**Sultantihane** (*Melanochlora sultanea*) on maailma suurim tihaslane.

Levila
------

Ta on levinud Indohiina poolsaarel ja Lõuna-Hiinas (Hainani saarel ja paiguti Yunnani, Guangxi Zhuangi ja Fujiani provintsides) lääne suunas läbi Birma ja Kirde-India kuni Nepalini.

Välimus
-------

Pikkus 20,5 cm.   
Isaslinnu pealagi, tutt ja suurem osa alapoolest on erekollased; selg, tiivad, kurgualune ja puguala on mustad. Emaslind ja noorlind on tuhmimad. 
Sultantihasel eristatakse mitut alamliiki. Erinevalt teistest on Annami mägedes elava alamliigi *gayeti* isas- ja emaslinnu pealagi ja tutt mustad. 
Tegutseb paaride ja väikeste salkadena tavaliselt kõrgel puuvõras, kus vaatamata oma suurusele ja eredale välimusele jääb tihti märkamatuks.
Laul koosneb umbes viiest vilesilbist ja kõlab kui *chiu-chiu-chiu-chiu-chiu* või *piu-piu-piu-piu-piu*. Üks laulufraas kestab poolteist kuni kaks sekundit.

Elupaik
-------

Elab tasandike ja mäenõlvade laialehistes metsades, bambustikes ja võsastikes kuni 1900 m kõrguseni. Eelistab servaelupaiku.

Pesitsemine
-----------

Sultantihase pesitsemise kohta on vähe teada. Pesitsusperiood on levila erinevates piirkondades aprillist juulini. 
Pesa ehitab puuõõnsusse või koorelõhesse. Kurnas on 5-7 muna.

Toitumine
---------

Toiduks on putukad, puuviljad ja seemned.

Viited
------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Sultantihane** |

* Harrap, S. Quinn, D. *Tits, Nuthatches and Treecreepers*. Christopher Helm, London 1996

1. ↑  BirdLife International (2004). *Melanochlora sultanea*. *2006 IUCNi punane nimistu*. IUCN 2006. Vaadatud 1 November 2006. Database entry includes justification for why this species is of least concern
2. ↑  Hodgson, B.H. (1837). "Indication of some new forms belonging to the Parianae. (part 1)". *India Rev*. **2** (1): 30–34.
3. ↑   Harrap, S. Quinn, D. *Tits, Nuthatches and Treecreepers*. Christopher Helm, London 1996
4. ↑   Robson. C. *Birds of South-East Asia*. New Holland, 2005
**Eestimaa Ajutine Revolutsioonikomitee** (*Временный Ревком Эстонии*) oli Nõukogude Venemaal Petrogradis 15. oktoobril 1918 VK(b)P Eesti Osakondade Keskkomitee poolt moodustatud organiseerimisgrupp.

Petrogradis moodustatud Eestimaa Ajutise Revolutsioonikomitee ülesandeks oli ette valmistada ja koordineerida Eesti bolševike tegevust Nõukogude Venemaal vastavate maailmarevolutsiooni levikut ettevalmistvate ametkondadega, eesmärgiga Nõukogude vägede poolt läbiviidava interventsiooni tulemusena (taas)kehtestada iseseisvunud Eestis kommunistlik riigikord.

Vastavalt Nõukogude Liidu Kommunistliku Partei Keskkomitee Poliitbüroo juhistele valmistas komitee ette Punaarmee ja Eestis asunud illegaalsete eesti kommunistlike organisatsioonide koostööd Eesti vallutamisel. Eestis asusid põrandaalusel illegaalsel õõnestustegevusel R. Vakman, R.Vennikas, J.Rästas, M.Likemets, V. Kingissepp, M.Koolmeister, A. Koni, R. Majak, H. Vennikas jt. 17. oktoobril 1918 sõitis Eestimaa Ajutise Revolutsioonikomitee tuumik Eesti piiri äärsesse Jamburgi, kust liiguti koos Punaarmee vägedega Eestimaale, kus 28. novembril 1918 kuulutati välja Eesti Töörahva Kommuun.

Pärast EARK tuumiku lahkumist Petrogradist, jäi sinna EARK Petrogradi büroo, kuhu kuulusid: Jaan Sihver, Jaan Ikmelt ja G. Vaino. Pärast Eesti Töörahva Kommuuni väljakuulutamist liitusid ka nemad revolutsioonikomitee ülejäänud liikmetega. Eesti Töörahva Kommuuni Nõukogu liikmete Ikmelti ja Vaino ülesanneteks oli sidepidamine Põhjapiirkondade Kommuuni valitsusasutustega ja sealse juhtiva parteiorganiga, täpsemalt Petrogradis asunud ÜK(b)P Petrogradi komitee juhi Grigori Zinovjeviga.

Eestimaa Ajutine Revolutsioonikomitee lõpetas oma tegevuse pärast eesmärgi osalist saavutamist ning Eesti Töörahva Kommuuni väljakuulutamist Punaarmee ja Eesti kommunistlike kütipolkude poolt hõivatud Narva linnas 29. novembril 1918.

Liikmed
-------

Eestimaa Ajutisse Revolutsioonikomiteesse kuulusid VK(b)P Eesti Osakondade konverentsil Moskvas 13.–15. juulil 1918 valitud Keskkomitee liikmed:

* Jaan Anvelt, EARK esimees
* Johannes Heintuk
* Rudolf Vakmann
* Aleksander Jea
* Jaan Sihver
* Hans Pöögelmann
* Jaan Ikmelt
* Max-Alfred Trakmann
* Eduard Teiter - Trakmani asetäitja
* G. Vaino
* J. Kasemets

* Jaan AnveltJaan Anvelt
* Jaan SihverJaan Sihver
* Hans PöögelmannHans Pöögelmann

Vaata ka
--------

* Eestimaa Sõja-Revolutsioonikomitee

Kirjandus
---------

* Eesti Nõukogude Vabariik. 50 aastat Töörahva Kommuuni. Eesti Raamat. Tallinn 1968. R. Majak. Eestimaa Ajutise Revolutsioonikomitee tegevusest 1918. aasta novembris, lk 49–60

| * v
* r
Nõukogude okupatsioonid Eestis |
| --- |
| 
1918–1919 **·** 1940–1941 **·** 1944–1991 |  |
**Łukomli järv** või **Łukomskaje järv** (valgevene keeles *Возера Лукомскае*, vene keeles *Лукомское озеро*) on järv Valgevenes Viciebski oblastis Čašniki rajoonis. Järv asub merepinnast 164,5 meetri kõrgusel, selle valgala on 179 km². Łukomli järv on pindalalt neljas järv Valgevene territooriumil.

Kaldajoone pikkus on 36,4 kilomeetrit. Kaldad on enamasti madalad, kõrgem on vaid loodekallas. Järves on kokku viis saart, mille kogupindala on 0,7 km². Łukomli järve idakaldal asub Novałukomli linn, seal asub järve kaldal ka soojuselektrijaam, mille jahutusvee reservuaariks järv ka on.

Järve põhi on enamasti kas liivane või savine, kohati ka turbane, sügavamas osas katab järve põhja sapropeel. Vee läbipaistvus on 3,1 meetrit. Veetaimestikus on valdavad penikeeled ja kardhein. Łukomli järv on eutroofne järv.

Järves elab kakskümmend liiki kalu, nende seas särg, haug, kiisk, angerjas, koha, latikas, ahven, säga, pakslaup, nurg, siig ja koger. Järvest on tabatud ka pruuni kärpsäga.

Välislingid
-----------

 Łukomli järv – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Järv Valgevene kalapüügiportaalis
**"Antiigileksikon"** on 1983. aastal kirjastuses Valgus ilmunud entsüklopeediline teatmeteos, mis käsitleb antiikaega. Eesti keeles on see ilmunud nii kahe- kui ka üheköitelisena (vastavalt 1983 ja 1985).

"Antiigileksikon" on tõlgitud saksa keelest. Originaal ilmus 1979. aastal Leipzigis ("Lexikon der Antike", VEB Bibliographisches Institut).

"Antiigileksikoni" on tõlkinud Lalla Gross, Marje Jõeste, Astrid Kurismaa, Anne Lill, Jüri Maadla, Tiiu Mikenberg, Maila Nemsitsveridze, Kaja Noodla, Mari-Ann Palm, Lembit Roots, Epp Tamm, Enn Tarvel, Helme Tõevere, Koidu Uustalu ja Rutt Veskimeister. Ladinakeelsed tekstinäited on tõlkinud Jaan Unt. Tõlke eritoimetaja oli Richard Kleis.

"Antiigileksikon" annab antiikajast objektiivse ülevaate, pöörates siiski rohkem tähelepanu Saksamaa tähtsusele antiikkultuuri uurimisel ja säilitamisel. Mainitud on saksa kunstnikke, keda on antiikkultuur inspireerinud, ja saksa muuseume, kus asuvad muistised, ent vähemalt sama olulised mittesaksa kunstnikud ja muuseumid on sageli mainimata jäetud.

Tõlget on täiendatud artiklite lõpus eestikeelse kirjanduse loeteluga ja viidetega antiikautorite tõlkeile eesti keelde; kohati on mainitud ka eesti kunstnikke, kes on mingit teemat käsitlenud.
**Łódźi vojevoodkond** on vojevoodkond (1. järgu haldusüksus ja omavalitsuspiirkond) Poola keskosas.

Praegustes piirides moodustati see 1998. aasta haldusreformiaktiga 1. jaanuarist varasema Łódźi vojevoodkonna, endiste Sieradzi vohevoodkonna, endiste Piotrkówi vojevoodkonna, Skierniewice vojevoodkonna ja osast Płock vojevoodkonna territooriumile. Vojevoodkond kannab oma suurima linna Łódźi nime.

Haldusjaotus
------------

Vojevoodkond jaguneb kolmeks maakonna õigustega linnaks:

1. Łódź
2. Piotrków Trybunalski
3. Skierniewice

ja 21 maakonnaks:

1. Bełchatówi maakond (keskus Bełchatów)
2. Brzeziny maakond (Brzeziny)
3. Kutno maakond (Kutno)
4. Łaski maakond (Łask)
5. Łęczyca maakond
6. Łódźi maakond
7. Łowiczi maakond
8. Opoczno maakond
9. Pabianice maakond
10. Pajęczno maakond
11. Piotrków Trybunalski maakond
12. Poddębice maakond
13. Radomsko maakond
14. Rawa Mazowiecka maakond
15. Sieradzi maakond
16. Skierniewice maakond
17. Zduńska Wola maakond
18. Zgierzi maakond
19. Tomaszów Mazowiecki maakond
20. Wieluńi maakond (Wieluń)
21. Wieruszówi maakond

Viited
------

1. ↑

Poola vapp
Poola vojevoodkonnad

Alam-Sileesia | Kujawy-Pomorze | Łódź | Lublin | Lubusz | Lääne-Pomorze | Masoovia | Opole | Podkarpacie | Podlaasia | Pomorze | Sileesia | Suur-Poola | Święty Krzyż | Väike-Poola | Warmia-Masuuria
Homerose büst
**Antiikkirjanduseks** nimetatakse Vana-Kreeka ja Vana-Rooma ühiskonnas kujunenud kirjandust, mille algust tähistavad Homerose eeposed "Ilias" ja "Odüsseia" 8.–7. sajandist eKr ning mis sirutub välja hilisantiiki 4.–6. sajandil pKr.

Vanakreeka kirjandus on Euroopa vanim ja ainus täiesti iseseisvalt arenenud kirjandus. Vanimad vanakreeka kirjanduslikud mälestised pärinevad 8.–7. sajandist eKr. Vanakreeka kirjandus ei tugine teiste kirjanduste kogemusele. Vanakreeka kirjanduse tähtsaimad autorid on Homeros, eleegia viljelejad Tyrtaios, Solon, Archilochos, meelika žanri esindajad Alkaios ja Sappho ning antiiktragöödiameistrid Aischylos, Sophokles ja Euripides.

Vanarooma kirjandus hakkas arenema 3. sajandil eKr. Vanarooma kirjandus on suuresti mõjutatud vanakreeka kirjandusest. Siiski ei ole vanarooma kirjandus puhtalt koopia vanakreeka originaalist, vaid tal on ka omad eripärad ja spetsiifilised jooned. Olulisemad kirjanikud on Plautus, Terentius, Seneca, Marcus Porcius Cato, Marcus Tullius Cicero, Julius Caesar, Vergilius, Quintus Horatius Flaccus ja Publius Ovidius Naso.

Antiikkirjanduses saavutati kunstiliste kujundite ja stilistiliste võtete suur mitmekesisus. Vanakreeka ja vanarooma kirjanduses eksisteerisid juba peaaegu kõik uusaja kirjanduse žanrid. Paljude žanride (eepos, idüll, tragöödia, komöödia, ood, eleegia, hümn, satiir, epigramm, dialoog) nimetusedki pärinevad antiikkirjandusest.

Vaata ka
--------

* Antiikaeg
* Antiikkultuur
* Vanakreeka kirjandus
* Vanarooma kirjandus
"Võitlev Sõna" suunab siia. Kohviku kohta vaata artiklit Võitlev Sõna (kohvik).
**Järva Teataja** on Eesti kohalik ajaleht, mis ilmub Järva maakonnas ja kajastab maakonna sündmusi. Ajalehe väljaandja on AS Eesti Meedia.

Järva Teataja asutati 1926. aastal põllumeeste ja asunike häälekandjana, kuid muutus mõne aastaga kogu Järvamaa häälekandjaks. 

Lehest saab lugeja aimu Järva maakonna inimestest, majandusest, poliitikast, kultuurist, koolielust, spordisaavutustest. Ajaleht ilmub kolm korda nädalas: teisipäeval, neljapäeval ja laupäeval. 

Ajalehe toimetus asub Paides. Ajalehe peatoimetaja on Tiit Reinberg.

Nimed
-----

Lehel on aegade jooksul olnud mitmeid nimesid:

* 1926–1940 Järva Teataja
* 1941 Töötav Järvalane
* 1941–1944 Järva Teataja
* 1944–1945 Uus Järvalane
* 1945–1950 Järvalane
* 1951–1956 Stalinlik tee
* 1956–1989 Võitlev Sõna
* aastast 1989 Järva Teataja

Viited
------

1. ↑  EE 2003. 12. köide. Lk 181

Välislingid
-----------

* Järva Teataja veebiväljaanne (vaadatud 19.01.2013)
* AS Eesti Meedia koduleht