recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Bob Proctor** (snd **Robert Corlett Proctor**; 5. juuli 1934 – 3. veebruar 2022) oli kanada eneseabiraamatute autor. Tema tuntuimad raamat on New York Timesi bestseller "You Were Born Rich" (*sündisid rikkana*; 1984), lisaks tegi ta kaasa filmis "Saladus" ("The Secret"; 2006). Proctori õpetuse järgi on edu saavutamiseks kriitiline positiivne minapilt, ta viitas tihti pseudoteaduslikule "tõmbeseadusele" (*law of attraction*).

Proctori tõmbeseaduse mitmete vastaste kriitika järgi võib teooria endast ohtu kujutada, sest selle järgi piisab mõtete realiseerimiseks lihtsalt aja jooksul nendele püsivalt mõtlemine, olgu need eesmärgid seaotud rikkuse või tervisega. Mõned asjatundjad on olnud mures, et inimesed võivad valida füüsilise ravi või meditsiinilise sekkumise asemel Proctori positiivse mõtlemise mudeli.

Kületõmbeseadus pärineb kvantmüstikast, kuna selle järgi saab positiivne mõtlemine muuta reaalsust. Vahel aetakse kvantmüstikat segi kvantmehaanikaga, kuid nende kahe vahel on "pigem juhuslik keeleline sarnasus kui tõeline seos".

Viited
------

1. ↑  "Robert Corlett Proctor Obituary". Vaadatud 27. veebruaril 2022.
2. ↑  McFadden, Cynthia; Sherwood, Roxanna; Weinberg, Karin (29. aprill 2007). "Science Behind 'The Secret'?". *ABC News* (inglise). Originaali arhiivikoopia seisuga 27. märts 2007. Vaadatud 23. novembril 2020.
3. ↑  "Legendary Law of Attraction Expert, Bob Proctor, Shares His Secrets on Navigating The Clickety Clack: How to Live a Peace-Filled Life in a Seemingly Toxic World". *www.ktvn.com* (inglise). Vaadatud 23. novembril 2020.[*alaline kõdulink*]
**Thomas Palm** (ka **Toomas Palm**; 9. november 1937 Tallinn – 14. detsember 2015 Portland, Oregon) oli eesti majandusteadlane, Portlandi Ülikooli majandusteaduste emeriitprofessor ja Tallinna Tehnikaülikooli audoktor.

Elulugu
-------

Toomas Palm asus 1941. aastal perekonnaga järelümberasumise käigus Saksamaale. 1942. aastal lubati tal emaga Eestisse tagasi pöörduda. 1944. aasta Suure põgenemise lainel põgenes emaga uuesti Saksamaale. Sealt läks perekond 1949. aastal edasi Ameerika Ühendriikidesse. Ta lõpetas 1957. aastal Canon City keskkooli Colorados ja 1961. aastal Colorado Ülikooli majanduse erialal; majandusmagister (1965, Michigani Ülikool), *Ph.D.* (majanduses, 1967, samas), väitekiri "The Possibility Function: On the Outlook for national Social Accounting". Ta oli aastatel 1960–1965 Michigani Ülikooli *teaching fellow*, 1965–1966 *pre-doctoral instructor* ja *staff economist*, aastast 1967 Portlandi Ülikoolis majanduse abiprofessor ja dotsent, 1977–1999 professor, aastast 1999 emeriitprofessor. 1983. aastal oli ta külalisuurija California Ülikoolis Berkeleys, 1986. aastal Stuttgardi Ülikoolis ja 1990. aastal Leningradi Ülikoolis ning Eesti kõrgkoolides külalislektor. Toomas Palm nõustas 1991. aastal Eesti üleminekuvalitsust. Ta oli Tartu Ülikooli sotsiaalteaduskonna asutajaid 1992. aastal.

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkonnad: hinnateooria, majandusteooria ajalugu, juhtimisökonoomika, keskkonnaökonoomika, investeeringud, rasside ja rahvusvähemuste majandus. American Economic Associationi, Association for Evolutionary Economicsi jt liige, Balti Teaduste Edendamise Assotsiatsiooni president (1998–2000).

Teoseid
-------

* The economics of Black America (kaasautor H. G. Vatter). Harcourt, Brace, Jovanovich, 1972
* Growth and Change. // J. of Reginal Development (1973) 4
* Private and public investment analysis (kaasautor A. Qaym). Cincinnati, 1985
* Investeeringute analüüs (kaasautor A. Qaym). Tallinn, 1991
* Ettevõtte juhtimisökonoomika alused 1–4 (kaasautor). Tallinn, 1991
* Inglise-eesti majandusterminite seletussõnastik (kaasautor). Tallinn, 1992

Viited
------

1. 1 2 3  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide
2. ↑  Thomas Palm, 1991 TTÜ

Kirjandus
---------

* Eesti entsüklopeedia 14, 355
* Teadusajaloo ja Teadusfilosoofia Eesti Ühenduse arhiiv
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Robert James Lee Hawke** (9. detsember 1929 – 16. mai 2019) oli Austraalia poliitik ning peaminister aastatel 1983–1991.

Hawke sündis Lõuna-Austraalia osariigis Border Townis. Ta õppis Lääne-Austraalia Ülikoolis ja Oxfordi Ülikoolis. 1980. aastal valiti ta Esindajatekoja liikmeks ning 1983. aastal valiti Hawke Austraalia Tööpartei juhiks. Viis nädalat pärast ametisse valituks osutumist juhtis ta erakonna föderaalvalimistel ülekaaluka võiduni. Hawke'i juhtimisel võitis erakond valimised ka 1984. 1987. ja 1990. aastal.

Hawke'i valitsus viis ellu märkimisväärseid reforme, sealhulgas mitu suurt majandusreformi, kehtestas riikliku tervisekindlustuse Medicare, lõdvendas finantssektori seadusi, rajas APECi ja seadustas "Advance Australia Fairi" Austraalia riigihümniks. 1986. aastal võeti vastu seadus, mille kohaselt polnud Suurbritannia parlamendil enam õigust kehtestada Austraalias seadusi. 

Juunis 1991 esitas tema valitsuse rahandusminister Paul Keating Hawke'ile väljakutse ning soovis tema asemel peaministriks saada, kuid Hawke võitis hääletuse. Pool aastat hiljem kaotas Hawke järgmise hääletuse Keatingule ning kaotas peaministrikoha. Hawke lahkus hiljem poliitikast ning tegutses ärivaldkonnas ja heategevuses kuni surmani 2019. aastal.

Hawke oli Tööpartei pikima ametiajaga peaminister ning Austraalia ajaloo pikkuselt kolmanda ametiajaga peaminister Robert Menziesi ja John Howardi järel. Ta on ainus Austraalia peaminister, kes on sündinud Lõuna-Austraalia osariigis.

Viited
------
Pilt: Martin Kraft (photo.martinkraft.com) Lizenz: CC BY-SA 3.0 (creativecommons.org/licenses/by-sa/3.0/de)Thomas Schmidt (2016)
**Thomas Gottfried Schmidt** (sündinud 7. märtsil 1961 Burgstädtis) on Saksamaa poliitik (Saksamaa Kristlik-Demokraatlik Liit, CDU). Ta on Saksimaa liidumaa regionaalarengu minister alates 2019. aastast. Aastatel 2014–2019 oli ta Saksimaa keskkonna- ja põllumajandusminister.

Elu ja karjäär
--------------

Lisaks keskkooli lõpetamisele õppis Thomas Schmidt põllumajandusinseneriks ja õppis 1982–1987 Halles Halle-Wittenbergi Martin Lutheri Ülikoolis põllumajandustehnika erialal. Aastatel 1987–1991 oli ta mitmesugustel juhtivatel ametikohtadel Hartmannsdorfi põllumajanduslikus tootmiskooperativis (Landwirtschaftliche Produktionsgenossenschaft, LPG) ja 1991–2014 tegevjuht ettevõttes Gruma agrar GmbH Tauscha.
Thomas Schmidt on luterlane, ta on abielus ja tal on kaks last.

Poliitika
---------

Thomas Schmidt on CDU Saksimaa liidumaa täitevkomitee liige. Alates 2004. aastast on ta Saksimaa liidumaa parlamendi otse valitud liige. Aastatel 2010–2013 oli ta Saksimaa liidumaa tulevikku suunatud tehnoloogia- ja innovatsioonipoliitika strateegiate uurimiskomisjoni esimees, kes esitas oma lõpparuande 2013. aasta esimeses kvartalis. 2014. aastal määrati ta Saksi osariigi valitsuse Keskkonna- ja Põllumajandusministriks. 2019. aastal vannutati ta Saksimaa regionaalarenguministriks.

Viited
------

* Thomas Schmidt
* Thomas Schmidt MdL

Välislingid
-----------

* Euroopa Regioonide Komitee | Euroopa Liit
* Green Transformation Summit 14.10.2020
* Ministri ametlik visiit Bulgaariasse | august 2021
Lapi ülikooli kompleks Rovaniemis.
**Lapi ülikool** (soome keeles *Lapin yliopisto*, lühend **LY**, ladina keeles *Universitas Lapponiensis*) on ülikool Soomes Rovaniemi linnas. 

Aastani 1991 oli kõrgkooli nimi *Lapin korkeakoulu*, õppeasutus asutati 1. märtsil 1979.

Ülikoolis on neli teaduskonda. Lisaks sellele kuuluvad ülikooli üksuste hulka Arktika keskus ja avatud ülikool. 

Aastal 2012 õppis ülikoolis 4685 põhiõppe üliõpilast, 346 kraadiõppurit, 127 välismaist kraadiõppurit ja 235 rahvusvahelist vahetusüliõpilast. Lisaks oli avatud ülikooli, täienduskoolituskeskuse ja väärikate ülikooli nimekirjades 6465 täiskasvanud õppijat. Aastal 2012 kaitsti Lapi ülikoolis 474 magistrikraadi ja 28 doktorikraadi. 

Kokku on Lapi ülikoolis töötajaid 647, sealhulgas 68 professorit.

Ajalugu
-------

Lapi kõrgkool (*Lapin korkeakoulu*) asutati aastal 1979 nimellä, sellesse kuulusid kasvatusteaduste teaduskond, õigusteaduskond ja raamatukogu. Kõrgkoolis asutati hiljem, aastal 1982 ühiskonnateaduste teaduskond ja aastal 1990 kunstide teaduskond. Täienduskoolituskeskus ja keelekeskus asutati aastal 1983. Aastal 1985 asutati Põhja keskkonna- ja vähemuste õiguste instituut (PYVI) ja aastal 1989 Arktika keskus, aastal 1997 liideti instituut keskusega.

Viited
------

1. ↑

Välislingid
-----------

* Lapi ülikool koduleht
Kunstniku kujutis Voyageridest ja nende uuritud planeetidest
**Voyageri programm** on Ameerika Ühendriikide kosmoseprogramm, mille raames saadeti Päikesesüsteemi uurima kaks kosmosesondi, Voyager 1 ja Voyager 2. Sondid startisid 1977. aastal, et uurida Jupiteri, Saturni, Uraani ja Neptuuni. Esialgu pidid sondid ainult planeete uurima, kuid mõlemad sondid on oodatust paremini vastu pidanud ja seetõttu on programmi kolm korda pikendatud ja esialgseid eesmärke muudetud. Voyager 1 ja 2 on tänaseni töökorras ja uurivad nüüd tähtedevahelist ruumi. NASA teadlaste arvutuste kohaselt peaksid programm kestma 2025. aastani, sest pärast seda on sondide raadiosignaalid Maale jõudmiseks liiga nõrgad. 

Andmeid uurivate teadlaste sõnul sisenes Voyager 1 25. augustil 2012 tähtedevahelisse ruumi ja on seega kaugeimale jõudnud kosmoseaparaat inimkonna ajaloos. Voyager 1 liikub Päikese suhtes kiirusega 17 km/s. Detsembris 2018 teatas NASA, et 5. novembril 2018 sisenes ka Voyager 2 tähtedevahelisse ruumi.

Voyageride pildid ja kogutud andmed on andsid uut infot kõigi nelja hiidplaneedi kohta. Jupiterist möödudes pildistasid sondid selle pilvkatet ja torme ning avastasid, et Io on vulkaaniliselt aktiivne. Saturni uurides avastati selle ümber tiirlemas väiksemad rõngakesed. Voyager 2 tuvastas Uraanil magnetvälja ja avastas kümme uut kaaslast. Neptuunist möödudes tuvastas Voyager 2, et sellel on kolm rõngast, magnetväli ja virmalised ning avastas kuus uut kaaslast. Voyager 2 on seni ainus kosmoseaparaat, mis on külastanud Uraani ja Neptuuni.

Viited
------

1. ↑  NSSDCA: Voyager Project Information
2. ↑  Fact Sheet
3. ↑  Voyager Interstellar Mission
4. ↑  VIM:Spacecraft Lifetime
5. ↑  Voyager:Fast Facts
6. ↑  JPL:Yoyager Mission Status
7. ↑  "NASA's Voyager 2 Probe Enters Interstellar Space". *JPL*. Vaadatud 28. detsember 2018.
8. ↑  "Voyager 2". *NASA*. Vaadatud 28. detsember 2018.
| Taastuvad energiaressursid |
| --- |
| BiokütusBiomassienergiaGeotermaalenergiaHüdroenergiaPäikeseenergiaLoodete energiaLaineteenergiaTuuleenergia |

Palinpinoni geotermaalelektrijaam Sitio Nasulos Filipiinidel
**Geotermaalenergia** ehk **geotermiline energia** ehk **maapõueenergia** on Maa siseenergia. See on maapõues peamiselt (80% ulatuses) looduslike radioaktiivsete elementide lagunedes tekkiv ja aegade jooksul kivimitesse salvestunud soojusenergia ning ülejäänud 20% ulatuses Maa tekkimise käigus kivimitesse salvestunud energia.

Tavaliselt kuni 200 m sügavuseni esinevat maapõueenergiat käsitletakse maapinnalähedase geotermaalenergiana. Selles sügavuses on temperatuur liiga madal, et soojust kasutada otsekütteks või elektri tootmiseks. Ümbritseva energia ammutamiseks või talletamiseks rakendatakse maasoojussüsteeme.

Geofüüsika seda haru, mis käsitleb Maa ja maakoore soojusrežiimi, nimetatakse geotermikaks.

Järjest sügavamale Maa keskpunkti poole minnes tõuseb sealsete kivimite temperatuur. Vahekaugust, mille võrra sügavamale minnes maakoore temperatuur 1 °C võrra tõuseb, nimetatakse geotermiliseks astmeks. Keskmiselt on geotermiline aste 33 m. Selle vastand on geotermiline gradient, mis näitab kivimite temperatuuri tõusukiirust Maa keskme poole liikudes. See on keskmiselt 0,03 °/m.

20. sajandil ehitati esimesed elektrijaamad, mis töötavad Maa termaalvee ehk kuuma põhjavee soojust kasutades. Termaalvee temperatuur võib ulatuda üle 200 °C ja ta on sel juhul mitte vedelas, vaid veeauruna gaasilises olekus. Termaalvee soojust elektrienergia tootmiseks ja soojusvarustuseks kasutavat elektrijaama nimetatakse geotermiliseks elektrijaamaks.

Maasisest energiat saab kasutada vaid nendes piirkondades, kus soojusvoog lähtub vähemalt mõne kilomeetri sügavuselt. Sellised tingimused on enamasti laamade äärealadel. Maasisest energiat on raske kätte saada. Termaalvett saadakse puuraukudest, samuti kasutatakse kuumade kivimite soojust sealt vett läbi pumbates. Geotermiliste elektrijaamade rajamine on suhteliselt odav ja lihtne, kuid termaalvee halbade omaduste tõttu (200 °C on suhteliselt madal temperatuur) pole nad eriti ökonoomsed. Nende rajamine on õigustatud üksnes seal, kus termaalvesi paikneb maapinnale küllalt lähedal.

Kuigi geotermaalenergiat leidub ulatuslikul alal, kasutatakse seda vaid vähestes riikides: USA-s, Islandil, Itaalias, Prantsusmaal, Jaapanis, Filipiinidel, Uus-Meremaal jm. Märkimisväärselt suur on geotermaalenergia osa Islandi energiabilansis, moodustades umbes 40%.

Geotermaalenergia on kulutõhus, usaldusväärne ja jätkusuutlik. Võrreldes fossiilkütustega, on maasisese energia kasutamise mõju keskkonnale väike. Ent jooksvad kulutused tootmisele ja transpordile on üsna kõrged, sest tarbimispiirkonnad jäävad tootmiskohtadest sageli kaugele.

Vaata ka
--------

* maapinnalähedane geotermaalenergia

Viited
------

1. ↑  Argo Jõeleht "Soojuspuuraukude mõju keskkonnale. Aruanne"[*alaline kõdulink*] 2007 (vaadatud 06.10.2014)
2. 1 2 3 4 5  Tehnikaleksikon, lk. 126
**Boris Nurmiste** (aastani 1931 **Boris Neuhaus**; 27. november (vkj 14. november) 1907 Pihkva – 13. mai 1996 Tallinn) oli eesti põllumajandusteadlane, viroloog.

Elulugu
-------

Boris Nurmiste oli teenistuja poeg.

1927. aastal lõpetas Nurmiste Tallinna Linna Poeglaste Reaalgümnaasiumi, 1932 agronoomina Tartu Ülikooli põllumajandusteaduskonna, põllumajanduskandidaat (1952, TÜ), väitekiri "Kartuli viirushaigused Jõgeva Riikliku Sordiaretusjaama kartulisortimendis ja ohtlikumate kartuliviiruste tõrjeküsimuste selgitamine". 1942–43 täiendas end Berliin-Dahlenis.

Nurmiste oli 1934–39 Taimekaitse ja Seemnekontrolli Ameti laborant-kontrolör, 1939–41 TÜ taimehaiguste katsejaama assistent, 1942–48 Jõgeva Sordiaretusjaama vanemteadur; 1948–51 Eesti Teaduste Akadeemia Põllumajanduse Instituudi nooremteadur, 1951–57 vanemteadur, 1957–62 Eksperimentaalbioloogia Instituudi vanemteadur, 1962–83 viroloogiaosakonna juhataja.

Teadustöö
---------

Boris Nurmiste oli Eesti taimeviroloogide koolkonna rajaja. Uuris peamiselt kartuliviirusi. Esitas päriliku nakkuse tekkimise, s.o viiruse ja taime genoomi liitumise idee ning lõi kartuli viirusresistentsete sortide aretuse põhialused. Leidis uue kartulit kahjustava viiruse. Üleliidulise Mikrobioloogia Seltsi, Üleliidulise Geneetikute ja Selektsionääride Seltsi liige, Eesti Taimekaitse Seltsi auliige. Eesti NSV teeneline teadlane (1976). Nõukogude Eesti preemia (1967, kollektiivis). Saanud mitmeid autasusid. Üle 70 teadustrükise, sh 1 monograafiat.

Teoseid
-------

* Kartuli kidumishaigused ENSV-s ja nende tõrje. Tallinn, 1954
* Sordi "Sulev" isetolmlemisest saadud seemikute visuaalne hinnang ja viirusesisaldus serodiagnoosi põhjal (kaasautor). // EMMI tead tööde kogumik 21 (1970)

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide, lk 24

Kirjandus
---------

* Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944. Tartu 1994, II, 487
* Eesti entsüklopeedia, 14, 330
* Agraarteadus 7 (1996) 3, 318–319

Välislingid
-----------

* Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Boris Saimre** (kuni 20. septembrini 1935 **Boris Mitt**; 25. november 1914 Velise vald, Läänemaa – 13. august 2007 Tartu) oli eesti tehnikateadlane.

Elulugu
-------

Boris Saimre oli kooliõpetaja poeg ja Teo Saimre isa.

Lõpetas 1934 Tallinna Tehnikumi ehitus- ja mehaanikateaduskonna elektrotehnika alal, 1943 TTÜ elektriinsenerina. Oli 1938–1943 TTÜ energeetikateaduskonna elektrotehnika osakonna ja kateedri abijõud ja assistent, 1943–1946 Keila energiarajooni insener ja peainsener, 1947–1949 TÜ metsatööstuse mehhaniseerimise kateedri assistent, 1947–1953 Tartu Piimakombinaadi peainsener, 1953–1963 Põllumajanduselektri Tartu võrgurajooni ülem, 1963–1964 Eesti Elektrivõrkude Ehituse Tartu Mehhaniseerimise Rändkolonni peainsener, 1964–1965 Eesti Maaehitusprojekti grupijuht, 1966–1974 Eesti NSV TA Loomakasvatuse ja Veterinaaria Instituudi erikonstrueerimisbüroo peainsener, 1974–1992 vanemmeister, aastast 1992 AS Märja projekti-peakonstruktor. Õpetanud elektrotehnikat ja masinatundmist.

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkonnad: elekterkuumutus, madal- ja kõrgepinge-elektroodkatelde loomine; loomafarmide mehhaniseerimine. Osalenud elektroodkatelde konstruktsiooni täiustamisel, kateldes lihtsama ja rõhuvaba süsteemi kasutamist võimaldava konstruktsiooniga elektroodi väljatöötamisel. Pidanud ettekandeid põllumajanduse mehhaniseerimist käsitlevatel teaduskonverentsidel. Eesti NSV riiklik preemia (1982, kollektiivis). Eesti NSV teeneline energeetik (1988). Üle 30 teadustrükise, sh 2 raamatut ja 16 brošüüri.

Teoseid
-------

* Loomafarmide mehhaniseerimine (kaasautor). Tallinn, 1970
* 2. trükk 1987
* Tartu alajaam 50. Tartu, 2002.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Kirjandus
---------

* Tartu Riikliku Ülikooli õppe-teaduskoosseisu biobibliograafia nimestik 1944–1980. Trt, 1987, 420
* Tallinna Polütehniline Instituut 1936–1986. Tallinn, 1986, 289
* Eesti NSV TA Loomakasvatuse ja Veterinaaria Instituut, 63.
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**XML-RPC** (*Extensible Markup Language Remote Procedure Call*) on kaugprotseduurikutse protokoll, milles protseduuride väljakutsed kodeeritakse XML-i abil ja edastatakse HTTP-protokolliga.

Autentimiseks saab kasutada HTTP vahendeid ning krüpteeritud ülekandeks HTTPS-i.

Andmetüübid
-----------

XML-RPCs võivad funktsiooni parameetrid ja tagastusväärtused olla järgnevate andmetüüpidega:

| Kodeeritud nimetus | Andmetüüp |
| --- | --- |
| int või i4 | Täisarv |
| double | Ujukomaarv |
| boolean | Tõeväärtus |
| string | Sõne |
| dateTime.iso8601 | Kuupäev ja kellaaeg ISO-vormingus |
| base64 | Base64-s kodeeritud binaarsed andmed |
| array | Järjend |
| struct | Assotsiatiivne massiiv (võtme ja väärtuse paarid) |

Näide
-----

### Väljakutse

Kutsutakse välja funktsioon examples.getStateName täisarvulise parameetriga, mille väärtus on 40.

```
<?xml version="1.0"?>
<methodCall>
  <methodName>examples.getStateName</methodName>
  <params>
    <param>
        <value><i4>40</i4></value>
    </param>
  </params>
</methodCall>

```

### Vastus

Vastuses on tagastusväärtuseks sõne "South Dakota".

```
<?xml version="1.0"?>
<methodResponse>
  <params>
    <param>
        <value><string>South Dakota</string></value>
    </param>
  </params>
</methodResponse>

```

Vaata ka
--------

* JSON-RPC
* SOAP
* Transpordikihi turbeprotokoll

Välislingid
-----------

* XML-RPC koduleht
**Wittenhofi suvemõis** oli Tallinna suvemõis, mis tänapäeval jääb Endla, Keemia ja Välja tänava ning Mustamäe tee juurde (mõisahoone Endla tn 77).

Wittenhofi suvemõis (*Wittenhof*) 1876. aasta Tallinna linnaplaanil, Paldiski maantee (*Strasse von Baltischport*) ääres
Mõis kandis algul nime *Meuslershof*, mis oli nimetatud perekond Meusleri järgi. 1737 ostis mõisa Suurgildi liige, Tallinna bürgermeister Jürgen Witte ja mõis nimetati **Wittenhofiks**.

19. sajandi alguses omandas mõisa Bernhard Johann Meier ja mõisa nimeks sai Meiersdorf. Seejärel omandas mõisa alampolkovnik N. Nejelev ja mõisahoones avati restoran Cap de bonne Esperence ('hea lootuse neem'). N. Nejeloffi (Nejelev) omanduses sai Wittenfofi suvemõisast kümblusasutus, mille juurde kuulus restoran. Muuhulgas oli neis võimalik võtta ravi eesmärgil kuumi ja külmi merevanne.

1842. aastal ostis endise Hea Lootuse Neeme koos selle juurde kuuluva maatükiga apteeker Ernst August Bienert. 1870. aastatel lammutati mõisa ja restorani lehtlad ja paviljonid, säiliti üksnes mõisahoone ja selle abihooned.

Mõisahoone Endla tn 77
1904. aastal ostis Albert Koba osaliselt säilinud hoonestusega Wittenhofi suvemõisa, tükeldas selle ja müüs kruntideks ning nii sai alguse Lilleküla asum.

1913. aastal rajati sinna Pumpjansky ja Levini valutöökoda, veidi hiljem naha- ja saapavabrik Eestimaa, AS Union kroomnahavabrik ja Eesti NSV ajal naha- ja jalatsitootmiskoondis Kommunaar. 

Kommunaari ajal kohandati suvemõisa hoone kortermajaks ja sinna paigutati elama Kommunaari töötajad. 21. sajandi alguses oli aladel tegutsev Polaria jalatsitööstus.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Wittenhofi suvemõis** |

Viited
------

1. 1 2  Tallinna entsüklopeedia. II köide N–Ü. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastuse AS, 2004. Lk 336
2. ↑  Josef Kats, Wittenhofi mõisa Hea Lootus, Kristiine Leht, juuli 2014
3. ↑  Josef Kats, Wittenhofi mõisa Hea Lootus, Kristiine Leht, juuli 2014
4. ↑  Jaak Juske, Tallinna suvemõisate kadunud maailm, Jaak Juske blogi (vaadatud 15.10.2020)
5. ↑  "Kristiine suvemõisad", Kristiine Leht nr 7(68), 22.06.2006
6. ↑  771. Natsionaliseerimisele kuuluvad tööstusettevõtted.[*alaline kõdulink*], Riigi Teataja, nr. 81, 26 juuli 1940
**Uuno Öpik** (ka **Uno Öpik**; 19. oktoober 1926 Tartu – 30. aprill 2005 Bath) oli eesti rahvusest Suurbritannia aatomifüüsik.

Ta lõpetas aastal 1943 Tartu 1. Gümnaasiumi. Aastal 1943 siirdus ta vanematega Saksamaale; ta on elanud Danzigis, Swinemündes, Sielbeck-Ukleis ja Hamburgis. Ta õppis aastatel 1946–1948 Balti Ülikoolis.

Aastal 1948 kolis perekond elama Põhja-Iirimaale, aastal 1950 lõpetas ta Belfasti ülikooli bakalaureusekraadiga matemaatikuna ja aastal 1951 füüsikuna, aastal 1954 kaitses ta samas tööga "Quantal investigations of certain excitation and ionization processes" doktorikraadi (PhD). Ta kuulus aastast 1950 Üliõpilasseltsi Liivika.

Ta töötas aastatel 1955–1956 teadurina Bristoli Ülikoolis, 1956–1986 õppejõuna Aberystwythi ülikoolis (Walesis), 1960–1962 Readingi Ülikoolis ja 1962–1986 Belfasti ülikoolis; lisaks töötas ta aastatel 1965–1966 Oak Ridge'i Rahvuslaboris (Tennessees USA-s).

Ta tegeles põhiliselt aatomifüüsikaga ja on avaldanud üle 20 teaduspublikatsiooni.

Ta elas Melkshami väikelinnas (Lõuna-Inglismaal). Ta laulis kooris ja mängis klaverit. Ta oli tegev Leicesteri Eesti Majas.

Isiklikku
---------

Tema isa oli astronoom Ernst Öpik, poeg on Suurbritannia poliitik Lembit Öpik.

Kirjandus
---------

* Kes on kes? Kes on kus? Kaugete maade eestlased. Lühielulood. Vello Lään. Olion 2011

Välislingid
-----------

* Uuno Öpik andmebaasis ISIK
Uurali mäestiku satelliidipilt
Uurali mäestik paikneb Ida-Euroopa lauskmaa ja Lääne-Siberi lauskmaa vahel
**Uural** ehk **Uuralid** (varem ka nimekujudel Uraal või Uraalid) on mäestik Venemaal ja osalt Kasahstanis Euroopa ja Aasia piirialal.

Uuralid moodustavad pika (umbes 2500 km, laius kuni 150 km), kuid võrdlemisi madala ning erodeeritud mäestiku Venemaa lääneosas. Geograafiliselt on tegemist Euroopa ning Aasia piiriga (mäestiku idajalamil). Mäestiku jätkuks põhja suunas on Vaigatši saar ja Novaja Zemlja saarestik. Kõrgemad tipud on Narodnaja Lähis-Polaar Uuralis (1895 m) ning Jamantau (1640 m) ja kahetipuline Iremel (1590 ja 1450 m) Lõuna-Uuralis.

Geoloogia
---------

Uuralite teke Paleosoikumis oli osa viimase hiidkontinendi Pangaea tekkest. Mäestik tekkis kolme laama – Baltika, Siberi ja Kasahstani – kollisiooni ehk kokkupõrke käigus. Hiljem Mesosoikumis toimunud Pangaea lagunemise käigus moodustus Lauraasia laam. Ent Uuralid ei olnud siis enam laama äärel, vaid selle sisemuses. Nii on see püsinud praeguseni.

Uuralite tektooniline areng algas Devonis, kui tekkisid Magnitogorski ning Tagili saarkaared (ookeanilise litosfääri subduktsioon teise ookeanilise litosfääri ploki alla). Hilis-devonis järgnes sellele mandrilise Baltika laama ning tekkinud saarkaare akretsioon. Samal ajal moodustus ookeani teisel äärel subduktsioonivöönd ka piki Kasahstani laama piiri. Karboni vältel jätkus ookeanilise basseini sulgumine ning Permi ja Triiase vältel põrkasid omavahel kokku laamade mandrilised osad, mille tagajärjel tekkis mäestik.

Keerulise geoloogilise ajaloo tõttu on Uuralis rohkesti mitmesuguseid maavarasid, eriti metallimaake. Mäetööstuslikult on kõige enam hõlvatud Kesk- ja Lõuna-Uural. Mäestiku idajalamilt algavad ulatuslikud gaasi- ja naftamaardlad.

Vaata ka
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Uural** |

* Põhja-Uural
**Urečča** (poola keeles *Urzecze*, valgevene-eesti transkriptsioonis **Urettša**) on alev Valgevenes Minski oblastis Lubańi rajoonis, Urečča külanõukogu halduskeskus. Alevit läbib Asipovičy ja Baranavičy vaheline raudtee. Urečča asub riigi pealinnast Minskist 177 kilomeetri kaugusel.

Ureččas on kaks keskkooli, kultuurimaja ja kaks raamatukogu. Seal on ka leivatehas ja piiritusevabrik. Suurimad vaatamisväärsused on õigeusu kirik aastast 1951 ja XIX sajandi lõpus ehitatud piiritusevabriku hoone.

Ajalugu
-------

Alevis valmistatud peeglite eskiisid
Asulat on esmamainitud 1635. aastal. Urečča oli toona osa Słucki vürstiriigist, mis kuulus Olelkowiczitele, seejärel aga Radziwillidele. 1734. aastal rajas Anna Katarzyna Radziwiłłowa (sündinud Sanguszko) alevisse klaasivabriku.

Poola jagamisel läks Urečča aastal 1793 Venemaa koosseisu. Seal kuulus alev Minski kubermangu ja Babrujski kreisi. Alev läks koos ümbruskonna asulatega XIX sajandi alguses Wittgensteinide valdusse. Aastal 1830 rajati sinna pruulikoda, mille seadmeid panid tööle aurumasin ja vesiratas. Aastast 1841 on teada, et alevis oli kaks manufaktuuri, kus toodeti peegleid, lehtklaasi ja klaasist sööginõusid. XIX sajandi lõpus ehitati nende asemele töökoda, kus valmistati keraamikat.

Aastal 1915 avati raudteejaam. 1919. aastal hakkas Urečča kuuluma Valgevene NSV koosseisu. Algul oli alev Słucki rajooni koosseisus, aastast 1964 kuulub Lubańi rajooni.
Pjotr Svidler (2013)
**Pjotr Veniaminovitš Svidler** (vene keeles Пётр Вениаминович Свидлер; sündinud 17. juunil 1976 Leningradis) on vene maletaja, rahvusvaheline suurmeister (1994). 

Svidler sai suurmeistriks 18-aastaselt 1994. aastal. Kolm aastat varem oli ta FIDE-lt saanud rahvusvahelise meistri nimetuse. Ta on 8-kordne Venemaa malemeister (1994, 1995, 1997, 2003, 2008, 2011, 2013, 2017). 

2000. aastal võitis ta Bieli suurmeistrite turniiri.

Svidler jõudis FIDE maailmameistrivõistlustel 2002. aastal Moskvas poolfinaali, 2005. aastal Potrero de los Funeses sai kolmanda koha ja 2007. aastal Mexicos viienda koha. MM-i pretendentide turniiridel sai ta 2013. aastal Londonis kolmanda koha, 2014. aastal Hantõ-Mansiiskis seitsmenda koha ja 2016. aastal Moskvas neljanda koha.

Koos 43 teise Venemaa tippmaletajaga allkirjastas ta avaliku kirja Vladimir Putinile, milles protesteeriti  Venemaa sissetungi vastu Ukrainasse.

Viited
------

1. ↑  'Stop the war.' 44 Top Russian Players Publish Open Letter To Putin chess.com, 20. aprill 2022

Välislingid
-----------

* Pjotr Svidler – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Pjotr Svidler FIDE andmebaasis
**Gerard Clark Bond** (20. mai 1940 Altus, Oklahoma – 29. juuni 2005 New York, Bronx, Calvary Hospital) oli USA geoloog. Tema järgi on nime saanud Bondi sündmused.

Elulugu
-------

Ta sai bakalaureusekraadi BSc ülikoolist Capital University Ohio osariigis Columbuses, kus tema isa Ralph Bond oli geoloogiaprofessor, magistrikraadi Alaska Ülikoolist ja doktorikraadi Wisconsini Ülikoolist.

Seejärel õpetas lühikest aega Williams College'is Massachusettsi osariigis Williamstownis ja California Ülikoolis Davises. 1980. aastast töötas ta Columbia Ülikooli juures observatooriumis Lamont-Doherty Earth Observatory (Palisades, New Yorgi osariik). Alates 1993. aastast oli ta seal süvamereproovide hoiupaiga juhataja.

Ta suri vähktõppe.

Looming
-------

Bond uuris algul mandrite kujunemist ning selle seost merepinna taseme muutustega.

1980ndatel juhtis ta Hudsoni jõe seismoloogilist uuringut mandrialuse süvageoloogilise ehituse kindlakstegemiseks.

1990ndatel hakkas ta koguma setteproove Atlandi ookeani põhjaosa põhjast. Koos kaasautoritega tuli ta järeldusele, et Kanada idaosast pärit jäämägede sulamisel on suhteliselt hiljuti tekkinud ebatavalised lubjakivi- ja muud setted.

Aastal 1993 ilmus ajakirjas Nature Bondi ja kaasautorite artikkel kliimatsüklite kohta. Uurides setetes sisalduvaid raualaigulisi kvartsiterasid, jõudis Bond 1400 kuni 1500 aasta tagant aset leidnud kliima soojenemine ja liustike sulamine (Heinrichi sündmused) on toonud kaasa ookeanivee jahenemise mõne kraadi võrra. Ta leidis tõendeid sellest tsüklist kuni 100 000 aasta tagusest ajast. Oma andmeid võrdles ta andmetega Gröönimaa jää kohta.

1990ndate lõpus esitas Bond hüpoteesi, mille järgi 1500-aastasi tsükleid põhjustab Päikese aktiivsuse muutumine.

Publikatsioone
--------------

* Gerald Bond jt. A pervasive millennial-scale cycle in North Atlantic Holocene and glacial climates. – *Science*, 1997, kd 278, lk 1257–1266.

Tunnustus
---------

* 2003 – Maurice Ewingi medal väljapaistvate teenete eest mereteadustes

Isiklikku
---------

Ta elas viimati Pearl Riveris New Yorgi osariigis.

Ta oli kaks korda abielus. 1992. aastast oli ta abielus oma observatooriumi hoiupaiga hoidja Rusty Lotti Bondiga. 

Temast jäi maha kaks poega ja tütar.

Välislingid
-----------

* Nekroloog New York Timesis
Gerard Deulofeu 2012. aastal Hispaania U-19 koondises
**Gerard Deulofeu Lázaro** (sündinud 13. märtsil 1994 Riudareneses) on Hispaania jalgpallur. Ta mängib Itaalia kõrgliiga klubis Udinese. Tema mängupositsioon on ründaja, kuid ta võib mängida ka äärepoolkaitsjana mõlemal äärel.

Ta alustas klubikarjääri kodumaal Barcelonas, mille noorteakadeemiaga liitus ta 2003. aastal. Debüüdi klubi esindusmeeskonnas tegi ta 2012. aastal.

2013. aasta juulis läks ta laenule Inglismaa kõrgliiga klubisse Everton. Hooajal 2013–14 lõi ta Inglismaa kõrgliigas kolm väravat. Hooaja 2014–15 veetis ta laenul Hispaania kõrgliigas Sevilla, misjärel mängis järgmise poolteist aastat taas Evertoni ridades. Hooaja 2016–17 mängis ta laenul Itaalia kõrgliigas Milan. Hooaja 2017–18 esimesel poolel mängis ta taas Barcelonas ning lõi 21. oktoobril mängus Málaga vastu oma esimese värava Barcelona ridades.

2018. aasta jaanuaris läks ta laenule Inglismaa kõrgliiga klubisse Watford. Esimese värava lõi ta klubi meeskonnas 5. veebruaril, kui Chelsea alistati koguni 4:1. 2018. aasta juunis sõlmis ta Watfordiga püsiva lepingu. Hooajal 2018–19 lõi ta Inglismaa kõrgliigas 10 väravat. 2020. aasta oktoobris läks ta üheks hooajaks laenule Udinesesse.

2012. aastal tuli Deulofeu Hispaania kuni 19-aastaste koondisega omavanuste Euroopa meistriks. Ta lõi turniiril kolm väravat ja valiti turniiri parimaks mängijaks. Debüüdi Hispaania jalgpallikoondises tegi ta 30. mail 2014 sõprusmängus Boliivia jalgpallikoondise vastu. Esimese värava lõi ta koondise särgis 28. märtsil 2017 sõprusmängus Prantsusmaa vastu.

Viited
------

1. ↑  "Agreement with Watford for Deulofeu loan move". fcbarcelona.com. 29.1.2018. Vaadatud 24.1.2019
2. ↑  "Watford sign Deulofeu from Barcelona for €13m". Goal.com. 11.6.2018. Vaadatud 24.1.2019

Välislingid
-----------

 Gerard Deulofeu – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
**Punaroheline koalitsioon** oli Norra erakondade koalitsioon, mille moodustasid 2005. aastal Norra Tööpartei, Sotsialistlik Vasakpartei ja Keskpartei. 

Koalitsioon loodi 2005. aasta parlamendivalimiste eel, et pakkuda alternatiivi Norra parempoolsele valitsusele, kuhu kuulusid Kristlik Rahvapartei, Høyre ja Venstre. Koalitsioon kestis aastani 2013 ehk kaks valitsusperioodi, mis oli tollase Norra poliitika ajaloos harv nähtus. 2013. aastal tuli võimule konservatiivide valitsus, eesotsas Erna Solbergiga. 

Peaministriks sai Tööpartei juht Jens Stoltenberg. Stoltenbergi valitsus oli Norra ajaloos esimene, mille ministrite enamiku moodustasid naised, ning mille üks ministritest oli mittelääne päritolu ja kes kuulus moslemite sekka. 

Nagu näitas ka enamik arvamusküsitlusi, võitis see koalitsioon 2005. aasta parlamendivalimised. Nad said Stortingis 87 kohta, mis on rohkem kui parempoolsed (senised valitsusparteid ja neid tingimustega toetanud Progressipartei kokku (81). Tööpartei üksinda sai rohkem kohti kui senised valitsusparteid kokku. 

Koalitsioon oli ajalooline mitmetel põhjustel. Tööpartei ei olnud kunagi osa võtnud mitme erakonnaga koalitsioonivalitsustest, välja arvatud Einar Gerhardseni vahevalitsuses 1945. aastal. Sotsialistlik Vasakpartei ei olnud kunagi osalenud valitsuses, sest ei soovinud olla koalitsioonis Tööparteiga. Keskpartei jaoks oli see esimene kord koaleeruda vasakpoolsetega. Keskpartei oli eelnevalt valitsuse moodustanud Kristlike Demokraatide (Kristlik Rahvapartei) ja Konservatiividega (Høyre).

Punarohelise Koalitsiooni kriitikud on nimetanud seda koalitsiooni sotsialistlikuks, kuigi Sotsialistlik Vasakpartei pidas neist ainsana ennast sotsialistideks. Revolutsiooniline sotsialistlik Punane Valimisliit arvas, et koalitsiooni kirjeldamiseks ei sobi punane roos, ja seepärast kasutasid nad roosat. Keskkonnapartei Rohelised leidis omakorda, et need kolm erakonda ei vääri rohelist värvi.

Koalitsiooni lahkarvamused puudutasid Euroopa Liitu astumist, mida Tööpartei on aastakümnete jooksul toetanud, teised aga mitte. Lahkarvamusi oli ka nafta ja gaasi ammutamise ning NATO liikmesusega seotud küsimustes.
Nikortsminda katedraal
Põhjafassaad
**Nikortsminda katedraal** (gruusia ნიკორწმინდის ტაძარი) on Gruusia Apostliku Õigeusu kiriku katedraal samanimelises külas (Nikortsminda) Ratša-Letšhumi ja Khvemo Svanethi piirkonnas Ambrolauri rajoonis. Läänesissepääsu kohal asuva raidkirja järgi ehitati katedraal esimese ühendatud Gruusia kuninga Bagrat III ajal aastatel 1010–1014. 

Kirikus on 17. sajandist pärinevad freskod. Katedraali fassaad on rikkalikult kaunistatud gruusia ornamentidega.

Katedraal on oma põhiplaanilt ristkuppelkirik. Kuppel toetub tamburile, millel on 12 akent arkaadivööndi ja dekoratiivse arhitraaviga.

Kultuuris
---------

Gruusia helilooja David Toradze II sümfoonia kannab pealkirja "Nikortsminda kiituseks" ja on pühendatud Neeme Järvile.

Galerii
-------

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*

Viited
------

1. ↑

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Nikortsminda katedraal** |

* Info katedraali kohta (gruusia keeles)
**Pjotr Aleksandrovitš Rumjantsev-Zadunaiski** (vene *Пётр Александрович Румянцев-Задунайский*) (4. (ukj 15. jaanuar 1725 Stroenti, Moldova või Moskva – 8. (ukj 19. detsember) 1796 Tašan, Zenkovski maakond, Väikevene kubermang) oli Venemaa riigitegelane ja sõjaväelane, aastast 1770 kindralfeldmarssal. Krahv (a-st 1744).

Krahv Rumjantsev paistis väejuhina silma neljandas (1768–1774) ja viiendas (1787–1792) Vene-Türgi sõjas. Silmapaistvate võitude eest neljandas Vene-Türgi sõjas pälvis ta nii feldmarssali tiitli kui ka austava lisanime Zadunaiski.

Tema isa Aleksandr Rumjantsev, keiser Peeter I lähikondlane, abiellus Peetri korraldusel keisri soosiku Maria Matvejevaga ja saadeti kohe Venemaa saadikuks İstanbuli. Venemaale jäänud Maria Rumjantseval sündis poeg, kes nimetati keisri auks Pjotriks. Sellepärast oli tolle aja Peterburi seltskonnas laialt levinud teadmine, et Pjotr Rumjantsev-Zadunaiski on Peeter I vallaspoeg. Pjotri ristiema oli keisrinna Katariina I.

### Auastmed

| Aasta | Kuupäev | Auaste |
| --- | --- | --- |
| 1740 | 27. oktoober | alamporutšik |
| 1741 | 10. juuni | porutšik |
| 1741 | 11. september | kapten |
| 1743 | 3. juuli | polkovnik |
| 1755 | 25. detsember | kindralmajor |
| 1758 | 7. jaanuar | kindralporutšik |
| 1762 | 9. veebruar | kindral *en chef* |
| 1770 | 2. august | kindralfeldmarssal |

Viited
------

1. ↑  Книжные подвиги незаконного внука Петра I
Vasja Pirc (1964)
**Vasja Pirc** (19. detsember 1907 Idrija, Kraini hertsogkond – 2. juuni 1980 Ljubljana, Sloveenia SV) oli sloveeni maletaja, malekohtunik ja maleliteraat, rahvusvaheline suurmeister (1953), rahvusvaheline arbiiter (1973). 

Pirc võitis 1938. aastal Bad Harzburgis rahvusvahelise turniiri, kus edestas Efim Bogoljubowit, Erich Eliskasest, Vladimirs Petrovsit ja Friedrich Sämischit.
Viiel korral (1935, 1936, 1937, 1951, 1953) tuli ta Jugoslaavia malemeistriks. Kui Rahvusvaheline Maleföderatsioon (FIDE) võttis 1950. aastal kasutusele maletajatele antavad nimetused, siis Pirc oli üks neist, kes sai rahvusvahelise meistri nimetuse. Suurmeistriks sai ta 45-aastaselt 1953. aastal (mitteametliku suurmeistri nimetuse sai ta 1938. aastal).

1948. aastal pääses Pirc mängima Saltsjöbadenis peetud esimesele tsoonidevahelisele turniirile, kus jäi jagama 11.–13. kohta.

Pirc osales Jugoslaavia võistkonna koosseisus kuuel maleolümpial (1931, 1935, 1937, 1950–1954). 1950. aastal Dubrovnikis peetud maleolümpial, kus Pirc mängis teisel laual, võitis Jugoslaavia kuldmedali (Nõukogude Liit poliitilistel põhjustel ei osalenud). 1952. aastal ja 1954. aastal võitis Pirc võistkondliku pronksmedali.

Pirc tegutses ka kohtunikuna ja avaldas mitu malealast raamatut.

Välislingid
-----------

* Vasja Pirc – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Bad Harzburg 1938. chessgames.com
**Paul Muuli** (10. mai 1931 Luunja vald (Tartu-Maarja kihelkond) – 17. august 1997) oli Eesti poliitik ja metsavend.

Elulugu
-------

14. juunil 1941 küüditati Paul Muuli perekond Siberisse. Aastal 1957 põgenes ta asumiselt Eestisse, kus varjus ja elas metsavennana 1959. aasta märtsini.

Alates 1989. aasta aprillist oli Muuli üks Tartu "Memento" algatajatest, ühtlasi ka Eesti Õigusvastaselt Represseeritute Liidu esimees. Ta oli Tartu "Memento" esimees aastatel 1990–1994. Tema idee oli mälestusmärgi "Rukkilill" algatamine ja ta oli selle realiseerimise peaorganisaator. Mälestusmärk avati 10. juunil 1990 Tartus Riia ja Pepleri tänava nurgal.

Alates 15. septembrist 1992 kuni oma surmani 1997. aastal oli Paul Muuli 1938. aasta Põhiseadusele tugineva nn Nõmme valitsuse majandusminister ja põllutööminister. 

Muuli kandideeris Riigikogu 1992. aasta valimistel Tartu linnas ja maakonnas Õigusvastaselt Represseeritute Rahvusliku Erakonna nimekirjas ja sai 163 häält.

Välislingid
-----------

* Elulugu
**Inturkė** on küla Leedus Molėtai rajoonis, Inturkė valla halduskeskus. Küla asub Galuonai järve kaldal. 

Inturkės on postkontor, kultuurimaja, põhikool ja raamatukogu. Vaatamisväärsusteks on 1868. aastal ehitatud õigeusu kirik ja 1855. aastal valminud katoliku kirik.

Elanikkond
----------

|  |  |
| --- | --- |
| * 104 (1865)
* 414 (1866)
* 123 (1923)
* 217 (1959)
* 188 (1970)
* 230 (1977)
 | * 251 (1979)
* 237 (1985)
* 282 (1989)
* 324 (2001)
* 237 (2011)
 |

Ajalugu
-------

Asulat on esmamainitud aastal 1373 Wartberge Hermanni Liivimaa kroonikas. XVI sajandil rajati sinna Leedu suurvürstide mõis. Aastal 1555 püstitati külla esimene kirik.

Aastal 1834 asutati Inturkėsse kool. Praegune kirikuhoone valmis aastal 1855. Aastal 1868 valmis ka tsaarivalitsuse raha eest ehitatud õigeusu kirik. Asula venekeelne nimekuju oli tsaariajal Интурки.

Teise maailmasõja ajal rüüstasid küla Armia Krajowa võitlejad. Saksa okupatsiooniväed hukkasid aastal 1941 Inturkė juudid. Nõukogude perioodil oli küla kohaliku kolhoosi keskasulaks.

* Inturkė koolimajaInturkė koolimaja
* Küla linnulennultKüla linnulennult
* Katoliku kirikKatoliku kirik
* Õigeusu kirikÕigeusu kirik

Viited
------

1. ↑  2011 m. surašymas
2. ↑  *Интурки*. Географическо-статистический словарь Российской империи, Kd. 2 (Дабанъ — Кяхтинское Градоначальство). СПб, 1865, 342 lk.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Inturkė** |

* Küla portaalis vietoves.Lt
**Nikopensius** on perekonnanimi.

Statistika
----------

2022. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Nikopensius 76 inimesel: 39 mehel ja 37 naisel. Perekonnanimede levikult on Nikopensius meeste puhul 2880. kohal ja naiste puhul 3360. kohal.

Nikopensius oli levinumaks nimeks vanuserühmas 60–64 aastat, kus seda oli 10 000 elaniku kohta 1,14. Perekonnanimi Nikopensius oli kõige sagedasem Põlva maakonnas, kus sellist nime kandis maakonna 10 000 elaniku kohta keskmiselt 4,09 inimest.

19. sajandi algul pandi pärisorjusest vabastamise käigus talupojale perekonnanimi Nikopensius Võrumaal Põlva kihelkonna Kähri mõisavallas.

1930. aastate nimede muutmise kampaania käigus vahetati Eestis perekonnanime Nikopensius 19 juhul - uuteks võetud nimedeks olid Koha viiel korral, Kuusiku, Niinekuru, Lumi ja Noormets kahel korral jne. Uueks perekonnanimeks ei valinud samal ajal Nikopensiust keegi.

Nime kandjaid
-------------

* Ingrid Nikopensius (Ingrid Rummo), eesti filoloog (1963–)
* Tiit Nikopensius, eesti bioloog ja molekulaargeneetik (1963–)
* Toivo Nikopensius, eesti laulja (1946–2015)
* Toivo Nikopensius, motosportlane (1959–)

Viited
------

1. ↑  Statistikaamet. Rahvastikuregister (vaadatud 06.05.2022)
2. ↑  Rahvusarhiiv. Onomastika andmebaas. Nimede panemine: (algne nimekuju): Nikopensius.
3. ↑  Rahvusarhiiv. Onomastika andmebaas. Nimede eestistamine: (vana nimekuju): Nikopensius.
4. ↑  Rahvusarhiiv. Onomastika andmebaas. Nimede eestistamine: (uus nimekuju): Nikopensius.

Välislingid
-----------

* Nikopensius statistikaameti andmebaasis
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib lääneeskimotest; nimi* Inuit *võib käia ka eskimote kohta üldse* |

---

*Inukshuk* on inuittide kividest kuhjatud skulptuur, mida arktilisel maastikul sageli orienteerumisvahendina kasutatakse
**Inuitid** ehk **lääneeskimod** on rühm rahvaid ja hõime, kelle põline asuala on Põhja-Ameerika põhjaosas Kanadas, Alaskal ja Gröönimaal.

Nimetus
-------

*Inuit* (mitmus tüvest *inu-*) tähendab grööni keeles 'inimesed'. 

Selle nimetuse otsustas 1977 kasutusele võtta inuittide rahvusvaheline organisatsioon Inuit Circumpolar Conference kõigi eskimote kohta, kuid eesti keeles soovitatakse inuittideks nimetada ainult lääneeskimoid.

Arv
---

1991. aasta hinnangul oli inuitte Kanadas 31 000 ja Gröönimaal 47 000. 

2000. aasta hinnangul oli inuitte Kanadas 45 000 ja Gröönimaal 50 000.

2016. aasta hinnangul oli inuitte Kanadas 65 000.

Keel
----

Inuitid kõnelevad inuiti keeli.

Päritolu
--------

Inuittide esivanemad on tulnud Ameerikasse Beringi väina saarte kaudu Aasiast. .

Eluviis
-------

Inuitid on elanud Põhja-Ameerika rannikul, püüdes mereimetajaid ning küttides maismaal. 

Nad elavad laialipillatult suhteliselt väikeste kogukondadena, mis on muu hulgas erinevate looduslike tingimuste tõttu kultuuriliselt erinevad, kuid paljude ühisjoontega.

Vaata ka
--------

* Iglu
Vasko Taškovski
**Vasko Taškovski** (makedoonia keeles Васко Ташковски, inglise keeles *Vasko Taskovski*; sündinud 31. augustil 1937 Edela-Makedoonias) on makedoonia maalikunstnik, sürrealismi esindaja. 

Ta maalib fantaasia-, kosmose- ja ökoloogilistel teemadel. Peale maalikunsti on ta loonud üle 300 lava- ja teledekoratsiooni. Ta on loonud ka akvarelle, viljelenud graafilist disaini ja illustreerinud raamatuid. Tema maale on eksponeeritud paljudel näitustel, sealhulgas Kairos, Pariisis, Ankaras, Viinis, Zürichis ja New Yorgis. Tema loomingust on tehtud 8 dokumentaalfilmi. 

Ta lõpetas 1958. aastal kunstikooli Skopjes ja 1964. aastal Belgradi kunstiülikooli tarbekunsti teaduskonna.

Tunnustus
---------

* 1994 – valiti Makedoonia Teaduste ja Kunstide Akadeemia korrespondentliikmeks
* 1996 – valiti Makedoonia Teaduste ja Kunstide Akadeemia täisliikmeks

Galerii
-------

* Artefaktide mässArtefaktide mäss
* Maskeeritud maastikMaskeeritud maastik
* TõusTõus
* Suur supelrandSuur supelrand
* KaarKaar

Viited
------

1. 1 2  Vasko Taskovski. fineartamerica.com

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Vasko Taškovski** |

* Vasko Taskovski. fineartamerica.com
* Vasko Taskovski - (Васко Ташковски). artodyssey1.blogspot.com
* Surreal zodiac by Vasko Taškovski. ego-alterego.com
* Vasko Taskovski – surrealism. youtube.com
* ISKONSKI DUMI VASKO TASKOVSKI. youtube.com
Romaani illustratsioon Xu Baozhuani sulest (1810–1873)
"**Punase kambri unenägu**" (hiina keele lihtsustatud kirjas: 红楼梦; traditsioonilises hiina kirjas: 紅樓夢; pinyinis: Hóng Lóu Mèng; Wade–Gilesi transkriptsioonis: Hung Lou Meng) on Hiina kirjaniku Cao Xueqini kirjutatud romaan, üks hiina neljast klassikalisest romaanist. See kirjutati Qingi dünastia ajal, 18. sajandi keskel. "Punase kambri unenägu" peetakse Hiina kirjanduse üheks tippteoseks.

Romaan levis käsikirjaliselt paljundatuna, kuni jõudis 1791. aastal esmakordselt trükki. Seda tuntakse ka pealkirjadega "Kivi lugu" ja "Jutustus kivist" (lihtsustatud kirjas: 石头记; traditsioonilises hiina kirjas: 石頭記; pinyinis: Shítóu jì). Esimesed 80 peatükki kirjutas Cao Xueqin, kuid viimased 40 peatükki lisas Gao E, kes koos oma äripartneri Cheng Weiyuaniga valmistas 1791–1792 ette romaani esimese ja teise trüki.

Arvatavasti on "Punase kambri unenägu" pooleldi autobiograafiline, kajastades loo autori Cao Xueqini enda perekonna tõusu ja langust, suuremas mastaabis aga ka terve Qingi dünastia oma. Nagu autor esimeses peatükis kirjutab, tahtis ta mälestada naisi, kes tundis oma nooruses: sõpru, sugulasi ja teenijarahvast. Romaan paistab silma mitte üksnes tohutu hulga tegelaste ja psühholoogilisse ulatuse, vaid ka 18. sajandi Hiina aristokraatia igapäevaelu ja ühiskondliku struktuuri täpse ja üksikasjaliku kujutamise poolest.
**Edgar Bernhard Ots** (9. mai 1917 Ihasalu – 2. november 1963 Tallinn) oli eesti vaimulik.

Ta õppis aastatel 1925–1931 Neeme algkoolis, aastatel 1931–1936 Tallinna Linna Poeglaste Humanitaargümnaasiumis. Ta soovinuks õppida Tartu Ülikooli usuteaduskonnas, kuid see polnud majanduslikel põhjustel võimalik. Seejärel teenis ta Eesti sõjaväes, õppis Tondi sõjakoolis ja sai lipniku auastme. 

Ta oleks võinud jääda sõjakooli õppejõuks, kuid ta otsustas tööle minna raudteele, kus ta korrigeeris rongide sõiduplaane. 1941. aastal kolis Raudteevalitsus Riiga, kuhu ka Edgaril tuli minna. Kuna töö oli pingeline, haigestus ta südamelihaste põletikku. Kui Anton Eilart 1956. aastal vangistusest vabanes ja Rannamõisa koguduse õpetajaks sai, soovitas ta Edgaril õppima asuda EELK Usuteaduse Instituuti (Edgar Ots oli seal juba vabakuulajana õppinud). Kuna tervis oli tal kehv, siis lahkus ta Raudteevalitsusest 1. aprillil 1956 omal soovil. Ja hakkas tööle Rannamõisa koguduse organistina (mängides harmooniumil). Prooviaastal oli ta Nõmme Rahu koguduses praost Georg Klausi juures. Selle kõrvalt tegutses ta Harku tänava palvemajas jutlustajana. Edgar Ots ordineeriti 27. juunil 1957 Tallinna Toomkirikus aseõpetajaks.

Kui õpetaja Kaide Rätsep läks Inglismaale õppima, määras peapiiskop Jaan Kiivit 1958. aastal Edgar Otsa Tallinna Toompea Kaarli koguduse õpetajaks, kus ta kolm aastat õpetaja Edgar Hargi kõrval teenis. Kui õpetaja Kaide Rätsep tuli Inglismaalt tagasi, tegi kirikuvalitsus Edgarile ettepaneku asuda teenima Järva-Peetri kogudust. Kuna see olnuks tema vanadest vanematest kaugel, määrati ta (aastal 1961) teenima Randvere kogudust. Ent tema tervis halvenes ja 2. novembril 1963 ta suri haiglas. Edgar Ots saadeti ära Tallinna Jaani kirikust ja ta maeti 9. novembril 1963 Jõelähtme kalmistule.

Isiklikku
---------

Tema vennapojapoeg Tanel Ots on Jüri koguduse õpetaja ja Ida-Harju praostkonna praost.

Välislingid
-----------

* 
* 
*