recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*See artikkel on arvutimängust. Teisi tähendusi vaata artiklist mud (täpsustus).*
**MUD** (inglise keeles **Multi-User Dungeon**; kõnekeeles ka *muda*) on tekstipõhine mitme mängija internetimängude liik, mis ühendab rollimänge, "hack and slash"-stiilis mänge ja jututube. Mängimiseks kasutatakse üldjuhul kas telneti klienti või mõnd muud tekstipõhist programmi, leidub ka brauseripõhiseid rakendusi. Mängijad loevad ruumide, objektide, sündmuste, teiste tegelaste (nende hulgas arvuti juhitud tegelaste ehk NPC'de) jne kirjeldusi virtuaalmaailmas. Suhtlus teiste tegelaste ja ümbrusega toimub inimkeelt meenutavaid, tavaliselt ingliskeelseid käske sisestades.

Akronüümi MUD tähenduse kohta on mitu arvamust, kolm peamist nendest on *Multi-User Dungeon*, *Multi-User Dimension*, ja *Multi-User Domain*. Arvatavasti oli esialgne variant *Multi-User Dungeon*, kuna esimene MUD oli mitmikmängija versioon PDP-10 mängust Dungeon.

MUDid olid eriti populaarsed 1990. aastate alguses, enne graafiliste mängude loomist ja nende algusajal. Tänapäeval on nende populaarsus vähenenud, kuid tänini on säilinud mitmed tol ajal loodud mängud. Mitmes suhtes olid MUDid moodsate MMORPG-de eelkäijad.

Ehkki mõnedki tuntumad MUDid põhinevad kirjandusest või filmist tuntud fantaasiamaailmadel (nt MUME põhineb J. R. R. Tolkieni teostel), segunevad enamikus MUDidest eri teoste, ulmestiilide ja ajastute motiivid. Suuremas osas MUDidest harrastatakse suuremal või vähemal määral rollimängu, kus mängijad kehastuvad oma tegelasteks, püüavad käituda ja kõnelda rollisiseselt. Samas on paljudes mängudes on vähemalt sama olulised ka seiklused, võitlus vaenulike tegelaskujudega ja ülesannete lahendamine. MUDid on mõjutanud tugevalt nii fantaasiapõhiseid kui ka arvutirollimänge, samuti ulmekirjandust ja -filme.

MUDe on kasutatud muukski otstarbeks peale mängimise, kuna olemuselt on need jututubade sarnased kommunikatsioonivahendid. Näiteks on mudasid loodud teadusuuringute tarbeks. Ka MUDe endid on teaduslikult uuritud, keskendudes peamiselt mängijate psühholoogiale ja kommunikatsioonile.

Välislingid
-----------

* Mudconnect, MUD-tüüpi mängude portaal
* Stonia, üks esimesi eesti MUDe
* MUME, Sõrmuste isanda teemaline, ka Eestis populaarne MUD
* Discworld MUD, Kettamaailma-teemaline MUD
Nikolai Kuznetsov (botaanik)
**Nikolai Ivanovitš Kuznetsov** (vene keeles *Николай Иванович Кузнецов*; 17. detsember 1864 Peterburi – 22. mai 1932 Leningrad) oli Tartus töötanud vene botaanik.

Kuznetsov lõpetas 1882 Peterburis gümnaasiumi. 1888 lõpetas ta Peterburi ülikooli füüsika-matemaatikateaduskonna kandidaadikraadiga, mis enam-vähem vastab tänapäeva bakalaureusekraadile. Pärast ülikooli lõpetamist töötas ta Peterburi Botaanikaaias konservaatorina. 1895 kaitses ta Peterburi ülikoolis magistrikraadi.

Kuznetsov oli 1895–1915 Tartu Ülikooli professor botaanika alal, 1905–11 Eesti Looduseuurijate Seltsi president. 1915–1921 oli ta Krimmis Tauria ülikooli rektor ja Nikita botaanikaaia direktor. 1921–1932 töötas ta Leningradis NSV Liidu TA Botaanikainstituudis.

Kuznetsov oli alates 1904 Peterburi Teaduste Akadeemia kirjavahetajaliige. Tartu-ajal uuris ta peamiselt Kaukaasia taimestikku (avaldas "Flora Caucasica Critica"); rajas süstemaatikakoolkonna. Ta muutis Tartu Ülikooli botaanikaaia toimetised (1900–1914) ülevenemaaliselt arvestatavaks väljaandeks.

Kirjandust
----------

* Юбилейный сборник в честь 25-летия научной деятельности профессора Николая Ивановича Кузнецова // Труды Тифлисского Ботанического Сада. - Вып. 12, кн. 2. - Юрьев, 1913

Välislingid
-----------

* Bibliograafia
* Kolmveerandfiguurportree Nikolai Kuznetsovist
* Nikolai Kuznetsovi Rinnaportree
* Nikolai Kuznetsovi Täisfiguurportree
* Väljavõte andmebaasist: Nimekad teadlased Tartu Ülikoolis
**Grigori Skulski** (vene Григорий Михайлович Скульский; 9. oktoober 1912 Mõrgorod – 12. juuli 1987 Rakovo, Valgevene) oli juudi rahvusest Ukraina ja Eesti ajakirjanik ja kirjanik, kes kirjutas vene keeles.

Skulski sündis Mõrgorodis (Poltaava kubermangus, praegu Ukraina) arsti pojana. Lõpetas aastal 1931 Kiievi rahandus-majandustehnikumi ja aastal 1937 Kiievi Pedagoogilise Instituudi filoloogiateaduskonna. Aastatel 1937–1941 töötas ta õpetaja ja teadusliku töötajana. II maailmasõja ajal oli ta aastatel 1941–1945 rindeajakirjanik. Aastatel 1949–1952 töötas ta sõjalaevastiku ajalehe На вахте toimetuses. Pärast demobiliseerimist jäi elama Eestisse.

Aastatel 1963–1964 oli ta ajalehe Sovetskaja Estonija toimetuse osakonnajuhataja, seejärel Tallinnfilmi stsenaariumikolleegiumi liige ja kutseline kirjanik. Oli filmi "Varastati Vana Toomas" (Tallinnfilm, 1970) üks stsenariste. Skulski suri 1987. aastal Valgevenes Rakovos. Ta on maetud Tallinna Metsakalmistule.

Looming
-------

* *В далекой гавани* ("Kauges sadamas")
* *Белые скалы* ("Valged kaljud")

### Eesti keelde tõlgitud looming

* *Ka ees ootavad tormid.* Jutustused ja lühiromaan. Tõlgitud vene keelest. ERK Tallinn 1964.
* *Eilne valgus.* Jutustused ja novellid. Vene keelest tõlkinud Valeeria Villandi, Virve Krimm, Remmelgas; kaaneümbris ja kaas: Uno Roosvalt

Tunnustus
---------

* 1982 Eesti NSV teeneline kirjanik

Isiklikku
---------

Üks tema tütar on kirjanik, tõlkija ja ajakirjanik Jelena Skulskaja, tütretütar Marina Skulskaja on Peterburis elav ülikooli kostüümiajaloo õppejõud ja moeajakirjanik. Teine tütar on Zoja Gabovitš, arst-homöopaat.

Viited
------

1. ↑  Eesti kirjanike leksikon. Tallinn, 2000.
Ma Yingjiu
**Ma Yingjiu** (馬英九, Mǎ Yīngjiǔ, ka **Ma Ying-jeou**; sündinud 13. juulil 1950 Hongkongis) on Hiina Vabariigi (Taiwani) poliitik, kes oli 20. maist 2008 kuni 20. maini 2016 Hiina Vabariigi president.

Ma sündis Hongkongis, mis tollal oli Suurbritannia koloonia. Tal oli 4 õde ja mitte ühtki venda. Lapsena ristiti ta katoliiklaseks, kuid enam ta katoliikluse tavasid ei järgi.

Ma lõpetas 1972 Taiwani Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna. Ta jätkas õpinguid USA-s ning sai New Yorgi ülikooli õigusteaduskonnast 1976 magistrikraadi ja Harvardi ülikooli õigusteaduskonnast 1981 doktorikraadi. Seejärel naasis ta Taiwanile, et õpetada õigusteadust.

Ta abiellus Christine Chow'ga. Neil on kaks tütart: Wei-chung sündis 1981 New Yorgis ja Yuan-chung Taiwanil. 2009. aasta seisuga õpivad mõlemad tütred USA ülikoolis. Ma Yingjiu ja ta abikaasa osalevad kristlikus programmis World Vision, mille kaudu nad toetavad El Salvadoris kasvavaid lapsi rahaga.

Ma astus Kuomintangi erakonda. 1984–1988 oli ta Kuomintangi peasekretäri asetäitja ja kuulus valitsuse komiteesse, mis tegeles suhetega Hiina Rahvavabariigiga. 1993–1996 oli ta justiitsminister ning püüdis võidelda korruptsiooniga.

1998 kandideeris ta Taipei linnapeaks valitseva linnapea Chen Shui-biani vastu. Ehkki avaliku arvamuse küsitlused näitasid, et 80% inimestest on Cheniga rahul, valiti ometi Ma linnapeaks. 2002 valiti ta tagasi, saades 62% häältest.

Alati, kui on tulnud valida poliitiline seisukoht, on Ma toetanud Kuomintangi peajoont, ehkki erakond on sageli tema tegusid kritiseerinud. Nii näiteks 2000. aasta presidendivalimistel toetas Ma erakonna esimeest Lien Chani, mitte Kuomintangist lahkunud ja sõltumatuna kandideerivat James Soongi. Soong jäi valimistel 37%-ga teiseks ja Lien 23%-ga kolmandaks. Presidendiks valiti Chen Shui-bian, kes kogus 39% häältest.

2005 valiti Ma Lieni asemele Kuomintangi esimeheks. 22. märtsil 2008 toimunud presidendivalimistel osales ta Kuomintangi kandidaadina ja valiti Hiina Vabariigi presidendiks, kogudes 58,5% häältest. 14. jaanuaril 2012 toimunud presidendivalimistel valiti ta ka teiseks ametiajaks Taiwani presidendiks.

Välislingid
-----------

* Hiina Vabariigi presidendi ametlik koduleht

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Chen Shui-bian** | **Hiina Vabariigi president**2008–2016 | Järgnev**Cai Yingwen** |
**Klikker** (ehk **plõksuti**) on väike mehaaniline treeninguvahend loomade käitumise kujundamiseks. Klikkeri metallribale vajutamisel kostab metalne klõks, mis on looma jaoks muudest häältest ja helidest hästi eristatav ja seda saab seostada positiivse kinnitajaga.

Ajaloost
--------

Klikkerite kasutamisele treeningul ehk klikkerkoolituse alusepanijaks peetakse Karen Pryorit ja tema raamatut "Klikkerkoolitus koertele". Klikkertreening järgib Burrhus Frederic Skinneri kirjeldatud operantse tingimise põhimõtteid. Põhjalikumalt käsitletakse positiivseid ja negatiivseid kinnitajaid (kasutatakse ka terminit "sarrustus") Karen Pryori raamatus "Ära koera maha lase!" .

> „Kinnitaja ei ole absoluutse, vaid suhtelise väärtusega. Vihm on partidele positiivne kinnitaja, kassidele negatiivne kinnitaja ning lehmad jätab täiesti ükskõikseks, vähemasti sooja ilmaga. Toit ei ole positiivne kinnitaja, kui sul parajasti kõht täis on. Naeratus ja kiitus võivad kinnitajana kasutud olla, kui subjekt sind parajasti välja vihastada püüab. Kinnitaja on kinnitaja ainult siis, kui valitud on midagi niisugust, mida subjekt tahab. "
> 
> 
>  – Karen Pryor raamatus "Ära koera maha lase!" ("Kinnistamine: parem kui preemia"
> 
>

Viited
------

1. ↑  "Plõksuti" (koeratreenimisvahend). Väljavõte ÕS 2006-st ja Keelenõuvakast (2004) EKI e-keelenõu veebilehel. (Vaadatud 09.09.2019.)
2. ↑  Mis on klikker ja kuidas selle abil koer hästi käituma panna? Lemmikloom.ee, 8. juuli 2016 (vaadatud 29.01.2017)
3. ↑  Karen Pryor. Klikkerkoolitus koertele. Koer.ee (vaadatud 29.01.2017)
4. ↑  "Ära koera maha lase". Tänapäev, 2008, ISBN 9789985626160

Välislingid
-----------

* Kristina Mägi koertekoolitus
Diagramm väljendab gaasi isobaarset paisumist mahult {\displaystyle V\_{A}} mahuni {\displaystyle V\_{B}}. Lõik *AB* on isobaar. Protsessi tööd väljendab pindala {\displaystyle p\times (V\_{B}-V\_{A})}
**Isobaariline protsess** on termodünaamiline protsess, mis toimub jääval rõhul; protsessi muutuvad suurused on aine temperatuur ja maht (ruumala).

Ideaalse gaasi korral on gaasi mahu {\displaystyle V} ja temperatuuri {\displaystyle T} jagatis vastavalt Gay-Lussaci seadusele konstantne: 

{\displaystyle {\frac {V}{T}}=\mathrm {const} }.
Kui temperatuuril {\displaystyle T\_{1}} on gaasi maht {\displaystyle V\_{1}} ja sama rõhu juures temperatuuril {\displaystyle T\_{2}} vastavalt {\displaystyle V\_{2}}, siis

{\displaystyle {\frac {V\_{1}}{T\_{1}}}={\frac {V\_{2}}{T\_{2}}}} ehk {\displaystyle V\_{2} \over V\_{1}}={T\_{2} \over T\_{1}}.
Seega kui rõhk protsessis on muutumatu, siis on gaasi temperatuuri- ja mahumuutused omavahel võrdelises seoses.
Gaas teeb jääval rõhul paisumisel tööd {\displaystyle W}, mida saab vastavalt termodünaamika esimesele seadusele avaldada järgmiselt:

{\displaystyle W=p\cdot \Delta V=n\cdot R\cdot \Delta T},
kus {\displaystyle p} on rõhk, {\displaystyle n} on ainehulk (moolides) ja {\displaystyle R} on universaalne gaasikonstant.

Ligikaudselt võib isobaariliseks protsessiks lugeda näiteks auru tekkimist aurukatlas.

Viited
------

1. ↑  1981. Tehnikaleksikon. Tallinn, Valgus. 656 lk
**Nikolai Aleksandrovitš Matussevitš** (vene keeles Николай Александрович Матусевич; 1. jaanuar 1852 – 23. jaanuar 1912 Sevastopol, Venemaa Keisririik) oli vene mereväelane (viitseadmiral).

Ta oli Vaikse ookeani eskaadrisse kuulunud ristlejate Admiral Kornilov (1900) ja Rjurik (1900–1903) komandör. Vene-Jaapani sõjas sai ta kaks korda haavata. 1904. aasta märtsis ülendati kontradmiraliks. Sama aasta juulis soomuslaev Tsessarevitš, millel oli Matussevitš, sai Kollases meres toimunud lahingus jaapanlastega raskelt vigastada. Matussevitš sai selle käigus põrutada. Pärast laeva interneerimist sakslaste poolt Qingdao Shis, lasti Matussevitš Saksa keisri loal Euroopasse ravile tingimusega mitte naasta Venemaale enne sõja lõppemist.

1907. aastal oli Matussevitš Balti laevastiku noorem flagman, 1908. aastal Vladivostoki sadama komandör, seejärel Vaikse ookeani merejõudude ülem. 1909. aastal ülendati ta viitseadmiraliks.

Isiklikku
---------

Tema poeg Nikolai Matussevitš oli samuti mereväelane (insener-viitseadmiral).
Soeginina pank on üks Rootsiküla lademe paljanditest
**Rootsiküla lade** on siluri ladestu Wenlocki ladestiku regionaalne kronostratigraafiline üksus (lade). Rootsiküla lademe all lamab Jaagarahu lade ja temal lasub Paadla lade.

Ladet hakkas esimesena eristama Hendrik Bekker aastal 1925. Toona nimetas ta seda Saaremaa lademe **Rootsiküla-Kaarma alamlademeks**. Lihtsama nimetuse ja lademe staatuse sai Rootsiküla lade aastal 1933. Lademe stratotüüp asub Viita paemurrus, täiendatud stratotüüp on pärit Kipi puuraugust, neostratotüüp asub aga Vesiku jõe kaldal. Üleilmses standardis vastab sellele Homeri lade. Leedu aladel eristatakse selle analoogina Géluva ladet. Lade on nime saanud Rootsiküla järgi.

Lademe vanus on 427...422,7 miljonit aastat. Litostratigraafiliselt vastavad sellele Rootsiküla kihistu, milles on eristatud Kuusnõmme, Soeginina, Vesiku ja Viita kihid, ning Sakla kihistu.

Lademe paksus Eestis on nt 20–40 m.

Lademe avamusalad on Saaremaal Atlast Kübassaareni ja Mandri-Eestis Tõstamaa juurest Selisteni. Sealt edasi ida suunas lademe kivimeid ei esine.

Lade paljandub näiteks Soeginina ja Anikaitse pangal.

Lademe kivimkoosseisus on palju dolo- ja lubjakivi.

Viited
------

1. 1 2 3 4  EE 12. köide, 2003: 486.
2. ↑  Stratigraafia terminoloogia
3. ↑  S Radzevičius - ‎2007 The genus *Pristiograptus* in Wenlock of Baltics and the Holy Cross mountains lk. 14
4. ↑  Suuroja, K. 1997. Eesti aluspõhja geoloogiline kaart mõõtkavas 1:400 000. Seletuskiri.
5. ↑   (vaadatud 16.02.2013)

Siluri regionaalsed lademed Eestis

Juuru **·** 
Raikküla **·** 
Adavere **·** 
Jaani **·** 
Jaagarahu **·** 
Rootsiküla **·** 
Paadla **·** 
Kuressaare **·** 
Kaugatuma **·** 
Ohessaare  

vanemad lademed  nooremad lademed
Nikolai Nossovile pühendatud mälestusmünt
**Nikolai Nossov** (vene Николай Николаевич Носов; 23. november (10. november vkj) 1908 Kiiev – 26. juuli 1976 Moskva) oli vene lastekirjanik.

Nikolai Nossov sündis Kiievis estraadiartisti perekonnas. Ta lapsepõlv möödus Kiievi lähedal Irpinis. 1927. aastal astus Nikolai Nossov Kiievi Kunstiinstituuti. 1929. aastal läks ta üle Moskva Kinematograafia Instituuti, mille ta lõpetas 1932. aastal. Seejärel töötas ta kuni 1951. aastani multifilmide, teadusfilmide ja õppefilmide režissööri ja lavastajana.

Lastejutte hakkas Nikolai Nossov kirjutama juba 1938. aastal, esimene lastejuttude kogumik ilmus 1947. aastal. Jutustuse "Vitja Malejev koolis ja kodus" (1951) eest sai ta 1952. aastal Stalini preemia.

Kõige suurema populaarsuse saavutas Nossov Totu–raamatutega ("Totu ja ta sõprade seiklused" (1953–1954), "Totu Päikeselinnas" (1958), "Totu Kuul" (1964–1965)).

Nikolai Nossov ei kirjutanud ainult lastele. 1969. aastal ilmus tal satiiriliste juttude kogumik "Iroonilised humoreskid". Samuti kirjutas ta mitu mälestusteraamatut.

Nikolai Nossov suri 26. juulil 1976 Moskvas. Ta on maetud Kuntsevo kalmistule.

Nikolai Nossovi teoste tõlked eesti keeles
------------------------------------------

* "Lõbus pere" (1952)
* "Vitja Malejev koolis ja kodus" (1952)
* "Elav kaabu" (1958)
* "Totu ja ta sõprade seiklused" (sisaldab ka "Totu Päikeselinnas") (1966)
* "Totu Kuul" (1969)
Lehekülg 26r käsikirjast Neidharti tekstidega
**Heidelbergi väike laulukäsikiri** (saksa keeles *Kleine Heidelberger Liederhandschrift*) on oletatavasti 13. sajandi lõpust pärinev keskülemsaksakeelne käsikiri, mis sisaldab minnesingerite tekste. Käsikiri on vanim kolmest *Minnesang* '​i alguse ja kõrgaja luule käsikirjast Manesse käsikirja ja Weingarteni laulukäsikirja kõrval. Käsikiri on hoiul Heidelbergi ülikooli raamatukogus.

Kirjeldus
---------

Käsikiri koosneb 45 pärgamentlehest mõõdus 18,7 × 13,4 cm. Tekstid pärinevad 12. sajandi lõpust ja 13. sajandi algusest ja on dateeritud ajavahemikku 1180. aastast (Heinrich von Rugge) kuni 1240. aastani (Neidhart ja vend Wernher). Tekst on kirjutatud gooti minusklis. Peamine osa, leheküljed 1–39 on kirjutatud ühe kirjutaja käega, ülejäänud lehtede sissekanded neljalt eri kirjutajalt. Laulud on kirjutatud värssideks liigendamata, rea algust näitavad paragrahvimärgid. Salmide algusi markeerivad punase ja sinise värviga kujundatud initsiaalid.

Autorid on Dietmar von Aist, Gedrut, Gottfried von Straßburg, Günther von dem Forste, Heinrich von Morungen, Heinrich von Rugge, Hartmann von Aue, Heinrich von Veldeke, Hohenburgi markkrahv Berthold von Hohenburg, Kol von Niunzen, Leuthold von Seven, Neidhart, Niune, Otto von Botenlauben, Reinmar der Alte, Reinmar der Fiedler, Reinmar von Zweter, Rubin, Rudolf von Fenis, Rudolf von Rotenburg, Ulrich von Liechtenstein, Ulrich von Singenberg, Wachsmut von Künzingen, Walther von Mezze, Walther von der Vogelweide, Wolfram von Eschenbach.

Viited
------

1. ↑  Universitätsbibliothek Heidelberg, Cod. Pal. germ. 357
2. ↑  Handschriftenbeschreibung 4927. Heidelberg, Universitätsbibl. Cpg 357. - Handschriftencensus

Välislingid
-----------

* Universitätsbibliothek Heidelberg, Cod. Pal. germ. 357 (digitaliseeritud käsikiri)
* Handschriftenbeschreibung 4927. Heidelberg, Universitätsbibl. Cpg 357. - Handschriftencensus
Vürst Schwarzenberg
**Karl Philipp zu Schwarzenberg**, ka **vürst Schwarzenberg** (15. aprill 1771 Viin, Habsburgide monarhia – 15. oktoober 1820 Leipzig, Saksimaa kuningriik) oli Austria väejuht ja diplomaat. Ta oli Kuuenda koalitsiooni sõjas liitlasvägede ülemjuhataja Napoleoni vägede vastu 1813. aastal peetud Leipzigi lahingus. 

2. detsembril 1812 nimetas Austria keiser Franz I Napoleoni õhutusel vürst Schwarzenbergi feldmarssaliks.

Elukäik
-------

Aadlisoost pärit Schwarzenberg astus 1788. aastal Austria sõjaväkke, kus ülendati 1790. aastal majoriks ja 1796. aastal koloneliks. Ta võttis osa Prantsuse revolutsioonisõdadest ja Napoleoni sõdadest. 

Pärast Tilsiti rahu sõlmimist 1807. aastal määrati ta Austria diplomaatiliseks esindajaks Peterburi. 1809. aastal naasis Schwarzenberg sõjaväeteenistusse, kus sama aasta septembris anti talle ratsaväekindrali auaste. Pärast 1810. aastal Schönbrunni rahu sõlmimist määrati ta Austria diplomaatiliseks esindajaks Pariisi. 

### 1812. aasta Prantsuse-Vene sõda

Märtsis 1812 sõlmitud Prantsusmaa ja Austria vahelise kokkuleppe kohaselt kohustus Austria sõja korral Venemaaga toetama Grande Arméed 30-tuhandelise abikorpusega. Juhtima pidi seda Napoleoni isikliku soovi kohaselt vürst Schwarzenberg. 

Napoleoni sõjakäik Venemaale algas 24. juunil 1812 kui Grande Armée' põhikorpused forsseerisid Neemeni jõe. Schwarzenberg viis Austria abikorpuse Lublinisse (1809. aastast Varssavi hertsogiriigi koosseisus) ja sealt 1. juulil forsseeris Drohiczyni (1807. aastast Venemaa keisririigi koosseisus) juures Lääne-Bugi jõe ja liikus edasi kagu suunas hõivates Brest-Litovski, Kobryni ja Janaŭ.

Tunnustus
---------

### Välisriikide autasud

* Auleegioni suurristi klassi orden (1811)
* Musta Kotka orden (1813)
* Püha Andreas Esmakutsutu orden (1813)
* Mõõgaordu suurristi klassi orden (1814)

Isiklikku
---------

Tema poegadest enam tuntum on 1867. aastal feldmarssaliks tõusnud Edmund zu Schwarzenberg (1803–1873).

Viited
------

1. ↑  Schwarzenberg, Karl Philipp. napoleon.org
2. ↑  Хроника войны день за днем: 24 июня - 1 июля 1812 года. ria.ru

Välislingid
-----------

 Karl Philipp zu Schwarzenberg – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
**Martin Levald** (7. detsember 1910 Munalaskme, Riisipere vald – 4. detsember 1999 Tallinn) oli eesti tšellist ja helilooja.

Aastatel 1934–1941 õppis tšellot Tallinna Konservatooriumi Raimond Bööcke ja August Karjuse klassis, 1943–1944 Moskva konservatooriumis Svjatoslav Knuševitski juures.

Aastatel 1936–1939 ja 1944–1973 mängis tšellot Estonia teatri orkestris, 1944–1973 oli ka tšellorühma kontsertmeister. Aastatel 1939–1941 mängis Riigi Ringhäälingu Sümfooniaorkestris, sõja-aastatel Eesti NSV Riiklikes Kunstiansamblites.

Ta on kirjutanud helipalu sümfooniaorkestrile, tšellole ja klaverile ning soololaule.

Ta on maetud Tallinna Metsakalmistule.

Tunnustus
---------

* 1965 Eesti NSV teeneline kunstnik

Isiklikku
---------

Laulja ja muusikapedagoog Tiiu Levald on tema tütar.

Viited
------

1. ↑  Martin Levald 7. XII 1910 – 4. XII 1999. Sirp, 10.12.1999
2. 1 2  Eesti muusika biograafiline leksikon. Tallinn: Valgus, 1990, lk 124
3. ↑  Kalmistute register HAUDI

Välislingid
-----------

* Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Tšellist Martin Levald
* ERR arhiiv. Martin Levald - 70 (1981)
Mälestusmärk värvilisel postkaardil umbes 1900. aastast
Martin Lutheri mälestustahvel Kumna teeristil (2020)
**Martin Lutheri mälestusmärk** (ka: *Martin Lutheri ausammas*, *Martin Lutheri mälestussammas*) oli Keila lähedal Kumna mõisa maadel olnud Martin Lutheri auks püstitatud mälestusmärk.

Martin Lutheri kuju modelleeris skulptor Peter Jakob Clodt von Jürgensburg, malmalusel kuju kõrgus oli 6,4 m. 
Mälestusmärk oli algselt ette nähtud Toompeale, praeguse Aleksander Nevski katedraali kohale, kuid luba jäi Vene võimudelt saamata ning mälestusmärk püstitati 1862. aastal Kumna mõisa maale Keila pastoraadi lähedal. See avati 2. novembril ukj 1862 (vkj 21. oktoobril – usupuhastuspühal). Selle kirjad olid eestikeelsed.

Mälestusmärk läks maksma 9000 rubla. Raha selleks andis Kumna mõisnik Georg von Meyendorff (1794–1879), kes oli Venemaa Evangeeliumi Luteriusu Kiriku Peakonsistooriumi president.

Nõukogude võimud eemaldasid kuju 3. detsembri õhtul 1949. Legendi järgi sulatati see ümber Stalini kujuks. Jutt ei vasta tõele, sest lmselt sulatati kuju siiski pronksdetailideks Ilmarise tehases Tallinnas.

Juunis 2010 avati samba vundamendil ajalootahvel ning selle ümbrus korrastati.

Viited
------

1. 1 2  Martin Lutheri mälestussammas
2. ↑  Kumna mõis

Kirjandus
---------

* "Päewauudised. "Keila Lutherus"". Päevaleht nr 244, 20. oktoober (ukj 2. november) 1912. Lk 1
* Aivar Põldvee. "Martin Lutheri mälestussambast Keilas". Sirp ja Vasar nr 51, 18. detsember 1987. Lk 13
* Peep Pillak. "Vanimad Eesti monumendid II". Eesti Päevaleht nr 5, 5. veebruar 2004. Lk 8

Välislingid
-----------

 Martin Lutheri mälestusmärk (Keila) – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
**Oskar Tolmoff** VR I/3 (ka **Oskar Tolmov**; 4. juuli 1890 Toolamaa vald, Võrumaa – 9. september 1947 Räpina) oli Eesti politseinik ja advokaat.

Ta lõpetas aastal 1913 Hugo Treffneri Gümnaasiumi. Tartu ülikoolis õppis ta aastatel 1913–1914 ajaloo-keeleteaduskonnas, aastal 1920 kaubandust, aastatel 1921–1926 õigusteaduskonnas, mille lõpetas. Ta oli Korporatsioon Fraternitas Estica vilistlane.

Ta osales Vabadussõjas (kapten), oli Tartu maakonna Politseivalitsuse politseiülem 1922–1925 ning 6. veebruarist 1925 Tallinna Linna Politseivalitsuse politseiülem ja 1925–1928 Harju maakonna Politseivalitsuse politseiülem ja Tallinna-Harju prefektuuri prefekt (esimene ülikooli haridusega prefekt Eestis).

Aastatel 1928–1935 vandeadvokaat Alfred Maureri abi, 1936–1940 vandeadvokaat Tallinnas.

Ta arreteeriti NKVD poolt 20. detsembril 1940, vabastati 24. septembril 1946.

Viited
------

1. ↑  Pealinna politsei juht lahkub. Rahvaleht, 31. detsember 1927, nr. 153, lk. 1.
2. ↑  Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944. II, lk. 111

Välislingid
-----------

* Ohvitseride andmekogu
Oskars Kalpaks
**Oskars Kalpaks** (6. jaanuar 1882 Võnnu kreis Meirāni lähistel (tänapäeva Madona piirkonna Ošupe vald) – 6. märts 1919 Kuldīga kreis Zirņi lähistel) oli Läti sõjaväelane. Teda peetakse esimeseks Läti sõjaväe ülemjuhatajaks.

Elulugu
-------

Oskars Kalpaksi isa oli Pēteris Kolpaks, ema Ilze Kolpaks (neiupõlvenimega Keveris). Tal oli vanem õde Anna (sündinud 1876) ja noorem vend Kārlis (sündinud 1884). Pärast ema surma 1891. aastal abiellus isa uuesti. 

Kooli ajal õppis poiss mängima viiulit. Pärast kooli lõpetamist tahtis sõjalise karjääri valinud Oskars astuda Pihkva sõjakooli, kuid ei saanud sinna sisse. Nii õppis ta Irkutskis. Seal sai temast alamporutšik, 1911. aastal porutšik, 1915. aastal staabikapten, 1916. aastal kapten ja 1917. aastal alampolkovnik.

Esimese maailmasõja puhkemise järel suundus ta Galiitsiasse, kus näitas Austria-Ungari vastu peetud lahinguis üles sõjalist võimekust. Lahinguis sai ta haavata ja teda autasustati Püha Anna ordeniga. Hiljem, kui moodustati Läti rahvusväeosad, soovis ta sinna astuda, ent edutult. 1915. aastal pälvis ta Püha Georgi ordeni. Pärast Oktoobrirevolutsiooni valis soldatite nõukogu ta polgu juhiks. Revolutsiooni ajal toetas Oskars Kalpaks esseere.

1917. aastal ta demobiliseeriti, 1918. aastal kolis Riiga. 31. detsembril 1918 määras Kārlis Ulmanis ta Läti kaitseministriks. Sellel postil alustas ta Landesveeri koosseisus Läti väeosade formeerimist. Kui Punaarmee alustas Läti aladel pealetungi, soovitas Kalpaks Läti valitsusel Riiast Jelgavasse kolida. Ta osales Punaarmee vastu peetavates lahingutes. 1919. aastal, kui Läti sõjaväkke astus 600 Liepājast pärit sõdurit, ülendati Kalpaks polkovnikuks.

3. märtsil asus Kalpaks tõrjuma suurt Punaarmee pealetungi Skrunda-Salduse piirkonnas. Airītē raudteejaama juures sattus tema väeosa tulevahetusse taganevate Saksa vägedega, kes pidasid tema vägesid Punaarmee üksusteks. Tulevahetuse käigus langesid kaks tähtsamat Läti väejuhti (Nikolajs Grundmanis ja Pēteris Krievs), samuti ka Kalpaksi vägede suurtükipataljoni juhtinud Landesveeri leitnant Schründer ja paljud sõdurid kolmandast taganevast, von Borchi juhitud väeüksusest. Haavata sai ka Oskars Kalpaks, kes kolm päeva hiljem suri.

1921. aastal autasutati teda postuumselt Karutapja ordeni kõigi kolme järguga.

Viited
------

1. ↑   Unāms Žanis. Es Viņu Pazīstu - LATVIEŠU BIOGRAFISKĀ VĀRDNĪCA. — Raven Printing. — Lk. 240
2. ↑   Ēvalds Mugurēvičs. Oskars Kalpaks. Pirmā pasaules kara un Latvijas Atbrīvošanas cīņu varoņa dzīves un kauju ceļš. 2. väljaanne, Jumava, 2007. ISBN 978-9984-38-392-7
3. ↑   Pavēle par apakšpulkveža A. Kalpaka iecelšanu latviešu karaspēka komandiera amatā. Rīga, 1918. a. 31. detsember
4. ↑
**Sauroni Suu** on kõrvaltegelane J. R. R. Tolkieni Keskmaa legendaariumis, Musta Isanda Sauroni teener ja saadik. 

Konkreetsemalt on temast juttu "Sõrmuste isanda" triloogia kolmanda raamatu "Kuninga tagasitulek" peatükis "Must värav avaneb". Peatükis on teda kirjeldatud halvaendelise moega ja üleni musta riietatud pika koguna, kes kandis kõrget kiivrit ning ratsutas võika välimusega suure musta hobuse seljas. Ta hobuse silmades lõõmas leek ja selle nägu sarnanes hirmuäratavale maskile, meenutades rohkem kolpa kui elavat pead.

Ajalugu
-------

### Päritolu ja asumine Sauroni teenistusse

Sauroni Suu on päritolult üks Mustadest Nuumenoorlastest, kes rajasid oma elupaigad Keskmaale Sauroni ülemvõimu aastatel ja kummardasid teda, olles võlutud tema kurjast tarkusest. Sauroni Suu õiget nime pole teada ja öeldakse, et ka ta ise on selle unustanud.

Ta asus Sauroni teenistusse Kolmandal Ajastul, kui too uuesti võimu koguma hakkas. Oma kavaluse tõttu kerkis ta kiiresti aina enam oma isanda soosingusse, teades palju Sauroni mõtetest ja saades tiitli Barad-dûri Kantsi Komandant. Samuti õppis ta musta nõiakunsti ja teda kirjeldatakse julmemana kui ükski ork.

### Sõrmuse Sõda

Sõrmuse Sõja lõpu paiku ilmus Sauroni Suu koos väikse kaaskonnaga kohtuma Musta Värava ette kogunenud Lääne rahvaste maleva ja nende juhtidega, eeskätt Gandalfi ja Aragorniga, keda ta püüdis veenda Sauronile alistuma. Vestluse käigus esitles ta võidukalt neile Frodo mithrilist rõngassärki ja sõlega haldjamantlit ning Jussi lühikest mõõka, püüdes sellega jätta muljet, et Sauron on Frodo vangistanud ja teda piinatakse Sauroni tingimustest keeldumise korral. Kui Gandalf nõudmistest siiski keeldus, kihutas Sauroni Suu vihasena tagasi ja õhutas sarvehuigetega Sauroni väed Lääne malevale kallale.

Tema ülejäänud saatuse kohta pole midagi täpset teada, kuid võib arvata, et ta langes järgnenud lahingus.

Filmides
--------

1980. aastal ilmunud animafilmis "The Return of the King" on talle hääle andnud Ameerika Ühendriikide näitleja Don Messick.

2003. aastal esilinastunud Peter Jacksoni filmis "Sõrmuste isand: Kuninga tagasitulek" kehastas Sauroni Suud Uus-Meremaa näitleja Bruce Spence. Stseen on sisse jäetud ainult filmi pikendatud versiooni, sest Jacksoni arvates polnud see kinoversiooni jaoks piisavalt psühholoogiliselt mõjuv.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Tolkien 1998, lk 152.
2. ↑  Tolkien 1998, lk 152–155.
3. ↑  Foster 2001, lk 274.

Kirjandus
---------

* Foster, Robert (2001). *Tolkien's World from A to Z: The Complete Guide to Middle-Earth*. Del Rey. ISBN 978-0345449764
* Tolkien, J. R. R. (1998). *Kuninga tagasitulek*. Tiritamm

Välislingid
-----------

* Artikkel Sauroni Suust Tolkien Gateways (inglise keeles)
**Sausnēja** on küla (*vidējciems*) Lätis Madona piirkonnas Sausnēja vallas. Küla asub valla kaguosas merepinnast 160 meetri kõrgusel. Sausnēja jääb valla keskusest Sidrabiņist 5, endisest piirkonna keskusest Ērgļist 12 ja Riiast 117 kilomeetri kaugusele.

Külas on põhikool ja raamatukogu, seal asub Sausnēja bussipeatus. Līdumi majas asub kirjanik Voldemārs Zālītise muuseum.

Küla on tekkinud Sausnēja mõisa (*Saussen*) keskuse Sausnēja valla vallamaja juurde. Aastal 1929 avati mõisa häärberis põhikool, ülejääned hooned jäid kasutuseta. Mõisa hooned hävisid teises maailmasõjas aastal 1944. Nõukogude perioodil oli külas kohaliku kolhoosi keskasula. Aastail 2006-2021 kuulus küla Ērgļi piirkonda.

Aastal 2020 oli külas 82 elanikku.

Līdumi maja

Viited
------

1. ↑  Läti Ruumiandmete Agentuur
2. ↑
3. ↑  IS Mantojums
4. ↑  Latvijas pagasti. Enciklopēdija. 2. sējums. Rīga : A/S Preses nams. 2002. 339. lk. ISBN 9984-00-436-8.
5. ↑  Latviešu konversācijas vārdnīca. XIX. sējums. Rīga : Anša Gulbja izdevniecība. 37821-37822. sleja.
6. ↑  Административно-территориальное деление Латвийской ССР 1978 год. — Рига: Лиесма, 1978. — 137 lk.
7. ↑  Vietvārdu datubāze

| * v
* r
Sausnēja valla asulad |
| --- |
| 
Kaukuri **·**  Ķurzēni **·**  Liepkalne **·**  Ramļēni **·**  Sausnēja **·**  **Sidrabiņi** |
Vecanna mõis 1904. aasta kaardil. Väljavõte kaardilt "Wegekarte des Walkschen Kreises mit den Kirchspiels- und Gutsgrenzen" (1904). Mõisa valdused on kaardil tähistatud numbriga 30
**Vecanna mõis** (saksa keeles *Knöringen*, varem *Alt-Annenhof*, läti keeles *Vecannas muiža*) oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Aluliina kihelkonnas. Tänapäeval asub Lätis Alūksne piirkonnas Anna vallas Vecanna külas.

Mõisa hoonetekompleks (laut, ait, tall-kõrts, häärberi varemed) on kohaliku kaitse all olevad muinsusmälestised.

Mõisa suurus
------------

Bienenstammi andmetel oli Aluliina mõisa ja selle kõrvalmõisade, sealhulgas ka Vecanna mõisa kogusuurus 1816. aastal 23 ja 5/8 adramaad, neile mõisadele allus kokku 2011 mees- ja 2182 naishinge.

Maareformi ajal aastal 1920 kuulus mõisale 713 hektarit maad.

Viited
------

1. ↑  Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija
2. ↑  Bienestamm, H. von. Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner, 1826, lk 279.
3. ↑  Latviešu konversācijas vārdnīcas I sējuma 571-572 slejas. Rīgā, 1927.-1928.

Aluliina kirik
Aluliina kihelkond

**Kirik**: Aluliina kirik  

**Mõisad**: Aluliina kirikumõis | Alsviķi mõis | Aluliina mõis | Ate mõis | Babecka mõis | Beja mõis | Dore mõis | Ērmaņi mõis | Jaunanna mõis | Kalnapededze mõis | Kolberģi mõis | Lāzberģi mõis | Mālupe mõis | Nēķene mõis | Rēzaka mõis | Šļukumsi mõis | Ziemeri mõis | Tūja mõis | Vecanna mõis | Vizikumsi mõis
**Viktorija** (vene keeles **Виктория**) (endised nimed **A. S. Gribojedov** – *А. С. Грибоедов*, **I. I. Šiškin** **И. И. Шишкин**) oli kahe tekiga *Rossija*-tüüpi (projekt 785) Venemaa jõereisilaev, mis on ehitatud Národný Podnik Škoda Komárno (Slovenské Lodenice n.p. Komárno) laevatehases Komárnos Tšehhoslovakkias 1958. aastal. Laeva slovakkia tüübinimetus on OL800, võimsusega 800 hj. 

Kiil pandi laevale tehasenumbriga 344 ja laev lasti vette Národný Podnik Škoda Komárno (Slovenské Lodenice n.p. Komárno) laevatehases Komárnos Tšehhoslovakkias 1958. aastal. Uus jõereisilaev A. S. Gribojedovi nime all ning samal aastal ümber nimetatud I. I. Šiškiniks anti Kama laevandusele (*Камское речное пароходство*) Permis üle ja seda kasutati alates 1959. aastast kuni 2000. aastani Permi kodusadamast, alates 1993. aastast Venemaa lipu all. Aastatel 2001–2007 kasutas OOO Anadõr (Rostov Doni ääres) laeva Viktorija nime all sõiduks Volga-, Doni- ja Neeva-äärsete linnade vahet. Varem eksisteeris juba üks Viktorija selles 785. projektis – "Kompozitor Kalinnikov" (1957)

2008. aastal unikaalse slovakkia interjööriga Viktorija moderniseeriti, ja uus omanik pani pärast Bulgarija uppumist laeva Rõbinskis müüki. Laev lammutati 2016. aastal Rõbinskis.

Vaata ka
--------

* Jõereisilaevade loend

Viited
------

1. ↑  Viktorija (vene keeles)
2. ↑  "Projekt 785 seeria III". Originaali arhiivikoopia seisuga 14. juuli 2011. Vaadatud 14. juulil 2011.
3. ↑  Projekt 785, 785А, tüüp Rossija
4. ↑  Projekti 785 laevad ja uppunute vrakid: joonised, tehnilised andmed, pildid; vt. lk. 10

Välislingid
-----------

* III seeria jõereisilaevade tehnilised andmed (vene keeles)
* Laeva tööajalugu (vene keeles)
* Viktorija pildil
* Viktorija YouTube'i saidil Video
**Viktorija Mullova** (vene Виктория Муллова; sündinud 27. novembril 1959) on vene viiuldaja.

Viktorija Mullova sündis Moskva lähedal Zukovskis ja õppis Moskva muusikakoolis, seejärel Moskva Konservatooriumis Leonid Kogani käe all.

Mullova võitis rahvusvahelise Sibeliuse-nimelise viiuldajate konkursi 1980. aastal ja rahvusvahelise Tšaikovski-nimelise konkursi 1982. aastal.

Põgenemine Nõukogude Liidust
----------------------------

Kontserdireisilt Soomes 1983. aastal otsustas Mullova Nõukogude Liitu mitte enam tagasi pöörduda. Koos oma klaverisaatja Vahtang Jordaniaga põgenes ta Yleisradio ajakirjaniku Jyrki Koulumiehe abiga Kuusamos hotellist, jättes maha Stradivari viiuli. Koulumies sõidutas põgenikud üle Rootsi piiri Haparandasse. Sealt sõitsid nad edasi Stockholmi; et oli nädalavahetus, pidid nad varjatult USA saatkonna avamist ootama. Paar päeva hiljem olid nad juba Washingtonis.

Muusikukarjäär
--------------

Viktorija Mullova on esinenud nii solistina kui ka paljude orkestrite, näiteks Philharmonia, Viini, Montréali ja San Francisco sümfooniaorkestri ning Baieri Raadio Sümfooniaorkestri koosseisus. 

Mullova on tuntud ka oma uudsete džässiinterpretatsioonide poolest. Ta on esitanud muu hulgas Miles Davise, Duke Ellingtoni ja The Beatlesi lugusid.

Ta on esinenud külalissolistina ka koos ERSO-ga.

Praegu elab Viktorija Mullova Londonis. Vahtang Jordania jäi USA-sse ja suri 2005. aastal vähki.

Plaate
------

* "JS Bach sonatas" (Onyx 4020). Ottavio Dantone; 2007
* "Vivaldi 5 violin concertos" (Onyx 4001). Il Giardino Armonico; 2005
* "Beethoven and Mendelssohn Violin Concertos" (Philips, 473 872-2). Orchestre Révolutionnaire et Romantique/John Eliot Gardiner; 2003
* "Mozart: Violin Concertos Nos. 1, 3-4" (Philips, 470 292). Orchestra of the Age of Enlightenment; 2002
* "Through the Looking Glass" (Philips, 464 184-2). Matthew Barley ja Between the Notes; 2000
* "Bartók and Stravinsky Violin Concertos" (Philips, 456 542-2). Los Angelese Filharmoonikud/Esa-Pekka Salonen; 1997
* "Brahms Violin Sonatas" (Philips, 446 709-2). Koos pianisti Piotr Anderszewskiga; 1997

Artikleid
---------

* Green, Andrew. "Footloose & fancy free: Viktoria Mullova", BBC Music Magazine, veebruar 2001, lk 24–27
* Wigmore, Richard. "Playing beyond perfection", Gramophone, november 2002, lk 24–27

Välislingid
-----------

* Ametlik koduleht.
* Põgenemisloo kajastus ajalehes Iltasanomat (soome keeles)
Cena jaamahoone
**Cena raudteejaam** on raudteejaam Lätis Riia–Jelgava raudteeliinil Jelgava piirkonnas.

Iga päev peatub seal 36 reisirongi ja tööpäeviti 45 rongi. Jaam asub Riia raudteejaamast 33,1 km kaugusel. Jaamas on kaks perrooni ja neli teed. Administratiivselt allub see Olaine raudteejaamale. Piletihinnalt kuulub jaam B-tsooni.

Aastal 1917 kanti sealne peatus kaardile nimega *Zauke*. Aastal 1931 avati ametlikult Cena peatus. Aastail 1932–1933 ehitati sinna ka jaamahoone, mis aastal 1941 põhjalikult ümber ehitati. Kuni Teise maailmasõjani järgnes jaamale Poļi raudteepeatus. Aastal 1944 ehitasid Saksa väed jaamast Garoza raudteejaama viiva raudtee, mis aga Nõukogude ajal ehitati ümber tehase Spartaks juurde viivaks kõrvalteeks. Tänapäeval on see tee demonteeritud.

Viited
------

1. ↑  "Расписание движения пригородных поездов по станции Цена". Originaali arhiivikoopia seisuga 12. august 2016. Vaadatud 23. juunil 2016.
2. ↑
3. ↑
4. ↑  T. Altbergs, K. Augustāne, I. Pētersone. Dzelzceļi Latvijā, Jumava, 2009, 46. lk
5. ↑  "Затопленный карьер завода строительных материалов "Спартакс", Бранкас". Originaali arhiivikoopia seisuga 30. juuni 2013. Vaadatud 30. juunil 2013.

Välislingid
-----------

* Infot jaama kohta; fotod (*vene keeles*)
* Jaam vanal kaardil

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Eelnev peatus** |  **Raudteepeatus liinil Riia-Jelgava** | **Järgnev peatus** |
|  Dalbe |  **Cena** | Ozolnieki  |
Kümnendlogaritmi graafik
Logaritmide tabelid
**Kümnendlogaritm** on arvu logaritm alusel 10. Matemaatilises väljenduses esitatakse arvu {\displaystyle x} kümnendlogaritmi ISO-standardi 80000-2 (2009) kohaselt kujul

{\displaystyle \lg x} või {\displaystyle \log \_{10}x}.
Seega arvu kümnendlogaritm on niisugune arv, millega tuleb astendada arvu 10, et saada antud arv. Näiteks arvu
{\displaystyle x=100} kümnendlogaritm on 2, sest {\displaystyle 10^{2}=100}.

Veel näiteid: {\displaystyle \lg \,1=0;\;\lg \,10=1;\;\lg \,1000000=6;\;\lg \,0{,}1=-1;\;\lg \,0{,}001=-3}.

Arvu kümnendlogaritmi täisosa nimetatakse karakteristikuks ja murdosa mantissiks. näiteks arvu 250 logaritmi 2,3979… karakteristik on 2 ja mantiss 0,3979… .

Enne taskuarvutite kasutusele võtmist 1970. aastail saadi arvu logaritm logaritmide tabelitest. Logaritmide kasutamine lihtsustas oluliselt tehteid (eriti suurte arvudega), sest võimaldab asendada korrutustehte liitmistehtega ja jagamise lahutamisega, samuti astendamise korrutamisega ja juurimise jagamisega.

Näiteks korrutamiseks tuleb logaritmide tabelist vaadata tegurite logaritmid, need liita ja siis vaadata tabelist, millise arvu logaritm summa on.

Kümnendlogaritmi vaadeldud omadustel põhineb ka arvutamine arvutuslükati abil.

| Tehe | Valem | Näide |
| --- | --- | --- |
| Korrutamine | {\displaystyle \lg(x\cdot y)=\lg(x)+\lg(y)} | {\displaystyle \lg(10000)=\lg(100\cdot 100)=\lg(100)+\lg(100)=2+2=4} |
| Jagamine | {\displaystyle \lg \!\left({\frac {x}{y}}\right)=\lg(x)-\lg(y)} | {\displaystyle \lg \left({\frac {1}{1000}}\right)=\lg(1)-\lg(1000)=0-3=-3} |
| Astendamine | {\displaystyle \lg(x^{p})=p\lg(x)} | {\displaystyle \lg(10000000)=\lg(10^{7})=7\lg(10)=7} |
| Juurimine | {\displaystyle \lg {\sqrt[{p}]{x}}={\frac {\lg(x)}{p}}} | {\displaystyle \lg {\sqrt {1000}}={\frac {1}{2}}\lg 1000={\frac {3}{2}}=1{,}5} |
2004. aastal välja lastud **kümnekroonine meenemünt** on puhtast hõbedast meenemünt ning sellega tähistati 120 aasta möödumist Eesti lipu õnnistamisest Otepääl.

Tegemist on kollektsionääridele mõeldud meenemündiga, mille maksimumtiraaž on 10 000 tk ning mis lasti käibele 31. mail 2004.

Münti müüdi (2007. aasta alguseks oli tiraaž läbi müüdud) Eesti Panga muuseumis, ühe mündi hind oli 275 krooni. Iga münt on plastkapslis, mis omakorda on spetsiaalses karbis ning iga mündiga käib kaasas sertifikaat, millel on mündi number.

Mündi on verminud Soome Rahapaja (Mint of Finland) *proof*-kvaliteediga.

Kujundus
--------

Tiit Jürna kujundatud hõbedane münt kaalub 28,28 grammi, läbimõõt on 3,861 sentimeetrit ning selle serv on rihveldatud.

### Avers

Mündi esiküljel on Eesti suur riigivapp, mille kohal on sõnad "EESTI VABARIIK" ja all vermimise aasta "2004".

### Revers

Mündi tagaküljel on sinise, musta ja valge emailiga Eesti lipu kujutis mille ümber legend "EESTI LIPP" ja nimiväärtus "10 krooni".

### Sertifikaat

Iga mündiga käib kaasas sertifikaat, millel on mündi mõlema külje pilt, mündi spetsifikatsioon koos mündi järjekorranumbriga ning Eesti Panga presidendi Vahur Krafti pühendus eesti ja inglise keeles.

Vaata ka
--------

* Eesti Vabariigi meenemündid
* Eesti kroon
* Eesti lipp

Viited
------

1. ↑  RTL, 26.05.2004, 66, 1106

Välislingid
-----------

* Eesti Panga presidendi määrus meenemündi käibelelaskmiseks

| * v
* r
Eesti Vabariigi meenemündid |
| --- |
| Eesti Vabariik | 
1 kroon | 5 krooni | 10 krooni (1998, 2004, 2008) | 50 krooni | 100 krooni (1998, 2008) | 500 krooni |
| Eesti Pank, Rahareform | 
5 krooni | 10 krooni | 15,65 krooni | 100 krooni (1992, 2002, 2007) |
| Laulupidu | 
1 kroon (1933, 1999) |
| Olümpia | 
10 krooni (1992, 2006, 2008) | 100 krooni (1996, 2004) |
| Tartu Ülikool | 
2 krooni | 10 krooni |
| Muu | 
100 krooni - Estonia Teatri 100 juubel |
Kalevist kattega snuukrilaud
Sindi kalevivabriku varemed
**Kalev** on tavaliselt labase või toimse sidusega täis- või poolvillane riie, mis on vildisarnase pinnaga ja tugevasti vanutatud. 

Kalevit valmistatakse kraasitud villast. 

Kalevi parema poole vilditaolisus on vanutamise tagajärg. Sidus on sellega peidetud. 

Tugeva vanutamise tulemusel tõmbub lõng nii pikuti kui ka laiuti (kuni poole võrra) kokku, mistõttu kalev on väga tihe. 

Lõnga liigi ja paksuse järgi liigitatakse kalev peeneks (peenkalev), pooljämedaks ja jämedaks, töötluse järgi karvastamata ja karvastatud kaleviks. 

Kalevist valmistatakse peamiselt talvemantleid, ülikondi ja vormiriietust. Kalevit kasutatakse ka filtrina, tihendina ja polstrina.

Eestis on kalevivabrikud tegutsenud Kärdlas, Narvas ja Sindis.

Viited
------

1. ↑  "Eesti keele seletavas sõnaraamatus"
2. ↑  Kalev (riie) Eesti entsüklopeedia veebiversioonis (vaadatud 10.08.2013)

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikisõnastiku artikkel: **kalev** |
**Kalev Härk** (sündinud 15. märtsil 1971 Valgas) on Eesti poliitik. Ta oli aastatel 2011-2017 Valga linnapea.

Alates 27. jaanuarist 2011 kuni 3. aprillini 2019 oli Kalev Härk Sotsiaaldemokraatliku Erakonna liige.

Alates 3. novembrist 2007 kuni 1. juulini 2010 oli Kalev Härk Valga maavanem. Seejärel töötas ta Valga maavalitsuses arengu- ja planeeringuosakonna juhatajana, kuni Valga linnavolikogu valis ta 11. märtsil 2011 Valga linnapeaks. 

Kui Valga üksikkompanii senine pealik nooremseersant Kaimo Vahtra pani 24. veebruaril 2011 ameti maha, et pühenduda täielikult maleva noorte juhendamisele, määrati määrati 2011. aastal Kaitseliidu Valgamaa maleva Valga üksikkompanii pealikuks Kalev Härk.

Ta on alates 2015. aastast Elroni nõukogu liige.

Tunnustus
---------

* 2022 Valgamaa teenetemärk

Viited
------

1. ↑  Kalev Härk. Erakonnad. e-Äriregister.
2. ↑  Üksikkompanii sai uue juhi. Valgamaalane, 25.02.2011. (Kasutatud 29. augustil 2011.)
3. ↑  Marge Väikenurm. Intervjuu: Kalev Härk panustab juhtimiskogemusele. Valgamaalane, 02.04.2011. (Kasutatud 29. augustil 2011.)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Ivar Unt** | **Valga linnapea**2011-2017 | Järgnev**Margus Lepik (vallavanem)** |
Kalev Kallemets 2021. aasta Arvamusfestivalil
**Kalev Kallemets** (sündinud 18. aprillil 1979 Haapsalus) on Eesti ettevõtja ja poliitik, Fermi Energia OÜ juhatuse esimees. Ta oli XII Riigikogu liige.

Ta lõpetas 1997. aastal Taebla Gümnaasiumi. 2002. aastal lõpetas ta Tallinna Tehnikaülikooli majandusteaduskonna rahvamajanduse bakalaureusekraadiga. Aastal 2008 lõpetas ta Estonian Business Schooli finantsjuhtimise magistrikraadiga. Aastast 2009 oli ta Tallinna Tehnikaülikooli doktorant (tema juhendajaks oli Üllas Ehrlich). 27. augustil 2019 kaitses ta doktoritööd "Development of Resource Regime of Oil Shale Industry: A Case of Estonia" ("Põlevkivitööstuse ressursipoliitika arendamine Eesti näitel")Ta on Vironia korporatsiooni liige.

Ta töötas aastatel 2001–2002 Justiitsministeeriumis siseaudiitorina. 2002–2003 oli Eesti Reformierakonna Noortekogu peasekretär. 2003–2008 OÜ Gutsch juhatuse liige, 2008–2011 MTÜ Eesti Tuumajaam tegevjuht, 2011–2014 töötas ta Viru Keemia Grupp AS-is.

2019. aastal asutas ta ettevõtte Fermi Energia, mille eesmärgiks on arendada võimalust võtta Eestis kasutusele uue põlvkonna väike moodulreaktor. Tal on ettevõttes 40% osalus.

Poliitiline tegevus
-------------------

Ta kuulus 12. jaanuarist 1998 kuni 2016. aastani Eesti Reformierakonda. Kandideeris 1999. ja 2005. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel Haapsalu linnavolikokku Reformierakonna nimekirjas (sai 1999. aastal kolm häält ja 2005. aastal kaks häält; kummalgi korral ei osutunud ta valituks); samuti kandideeris ta 2009. ja 2013. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel Tallinna linnavolikokku (sai 2009. aastal 62 häält ja 2013. aastal 24 häält; kummalgi korral ei osutunud ta valituks (Reformierakonna nimekirjas)). Ta kandideeris Riigikogu valimistel aastatel 2003 ja 2007 (sai 2003. aastal 245 häält ja 2007. aastal 353 häält; kummalgi korral ei osutunud ta valituks (Reformierakonna nimekirjas)). 2011. aasta Riigikogu valimistel sai ta 469 häält. Ta ei osutunud valituks, kuid pääses 18. juunist 2014 asendusliikmena XII Riigikogu koosseisu. Ta kandideeris ka 2009. aasta Euroopa Parlamendi valimistel, kuid ei osutunud valituks.

Ta kandideeris 2015. aasta Riigikogu valimistel valimisringkonnas nr 2 ja sai 423 häält, kuid ei osutunud valituks.

Viited
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑

Välislingid
-----------

* Kalev Kallemetsa osalemine valimistel 1999–2017
Grigori Perederi (maalitud 1919)
**Grigori Petrovitš Perederi** (vene keeles Григорий Петрович Передерий; 11. oktoober (vkj 29. september) 1871 Jeisk, Kubani oblast – 14. detsember 1953 Moskva) oli vene ehitusmehaanikateadlane ja sillaehitaja.

Raudteetranspordi spetsialistina sai Perederi 1943. aastal 1. järgu teede ja ehituse kindraldirektori auastme.

Haridustee
----------

Perederi lõpetas 1897. aastal Peterburi teedeinseneride instituudi. 1909. aastal sai ta Peterburi Polütehnilises Instituudis doktorikraadi väitekirjaga "К теории расчета безраскосных ферм" ("Diagonaalideta fermide arvutuse teooriast"). 1920. aastal valiti ta Petrogradi teedeinseneride instituudi professoriks. Kõrgem atesteerimiskomisjon kinnitas 1934. aastal Perederi tehnikateaduste doktori teaduskraadi ja 1936. aastal professori kutse.

Töökäik
-------

Ta töötas sildade kateedri juhatajana aastatel 1920–1941 Leningradi Raudteetranspordi Inseneride Instituudis ja 1926–1930 ühtlasi Moskva transpordiinseneride instituudis.

Perederi oli aastatel 1921–1922 Petrogradi teedeinseneride instituudi ja 1923–1927 Leningradi Tsiviilinseneride Instituudi rektor.

Sillaehitus
-----------

Perederi on projekteerinud mitukümmend silda, paljusid neist ka ehitanud.

1916. aastal korraldas Teedeministeerium piiratud osavõtuga konkursi mitmeavalise kahekorruselise konsooltala-sõrestiksilla projekteerimiseks üle Volga jõe Saratovis. Silla pikkuseks oli kavandatud 2,5 km ja suurima ava silde pikkuseks 160 m. Parimaks lahenduseks hindas komisjon professor Perederi konkursitöö. Kuigi konkursi võitja pidi saama õiguse koostada lõplik tööprojekt, seda siiski ei juhtunud. Järgnevatel aastatel oli ehitus külmutatud, 1921. aastal võttis aga Rahvakomissaride Nõukogu vastu otsuse loobuda kahekorruselise silla ehitamisest Saratovis.

1930. aastatel võttis Perederi osa Leitnant Schmidti silla rekonstrueerimisest, kus 19. sajandi keskel Stanisław Kierbedźi projekteeritud malmist kaarkandjad asendati keevitatud terastalakanduritega.

Teosed
------

Perederi kirjutas esimese raudbetoonialase õpiku Venemaal – "Курс железобетонных мостов" (1912)

Tunnustus
---------

* 1939 – NSV Liidu Teaduste Akadeemia korrespondentliikmeks valimine mehaanika alal
* 1943 – NSV Liidu Teaduste Akadeemia akadeemikuks valimine sillaehituse alal
* 1943 – Stalini preemia (teine järk)

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Передерий Григорий Петрович. isaran.ru
2. 1 2 3 4 5 6  Григорий Петрович Передерий. polymus.ru
3. ↑  **Märkus**: 1943. aastal viidi NSV Liidu raudteetranspordis sisse personaalsed auastmed ТАБЕЛЬ О РАНГАХ СССР ЧАСТЬ 1: Железнодорожный транспорт.
4. ↑  Проблемы обеспечения долговечности пятидесятилетнего моста через Волгу. cyberleninka.ru. Lk 2.