recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |
| --- |
|  **Kreeka-Rooma maadlus** |
|  |
| 9. koht | 2000 Sydney | Kreeka-Rooma maadlus |

**Toomas Proovel** (sündinud 29. septembril 1973 Tartus ) on Eesti maadleja ja treener.

Ta lõpetas 1991. aastal Lähte Keskkooli, 1995. aastal maadlustreenerina Tartu Ülikooli kehakultuuriteaduskonna, 2003. aastal Šveitsis Baseli Ülikooli spordiinstituudi ja 2005. aastal Saksamaal Bad Säckingenis füsioteraapia erakooli.

Saavutused
----------

9-kordne Eesti meister Kreeka-Rooma maadluses (1993, 1995, 1996, 1998, 1999, 2000, 2001, 2004, 2006)

Tuntumad konkurendid – Hamza Yerlikaya, Thomas Zander.

Olümpiamängud
-------------

2000. aasta suveolümpiamängud Austraalia Sydneys – 9. koht (85 kg).

### OM valikturniir

2004 Novi Sad Serbia – 12. koht;

2004 Taškent Usbekistan – 13. koht

Maailmameistrivõistlused Kreeka-Rooma maadluses
-----------------------------------------------

1997 Wrocław Poola – 21. koht (85 kg);

1998 Gävle Rootsi – 13. koht (85 kg);

1999 Athena Kreeka – 6. koht (85 kg);

2001 Patras Kreeka – 14. koht (85 kg);

2003 Créteil Prantsusmaa – 36. koht (96 kg);

2005 Budapest Ungari – 17. koht (96 kg).

Euroopa meistrivõistlused Kreeka-Rooma maadluses
------------------------------------------------

1995 BesançonPrantsusmaa – 18. koht (82 kg);

1996 Budapest Ungari – 16. koht (82 kg);

1998 Minsk Valgevene – 11. koht (85 kg);

1999 Sofia Bulgaaria – 9. koht (85 kg);

2000 Moskva Venemaa – 15. koht (85 kg);

2001 Istanbul Türgi – 4. koht (85 kg);

2004 Haparanda Rootsi – 10. koht (96 kg).

Üliõpilaste maailmameistrivõistlused
------------------------------------

2000. aasta Jaapan – 1. koht (85 kg);

Rahvusvahelised turniirid
-------------------------

Põhjamaade meistrivõistlused

1993. aasta Taani – 1. koht (juunior);

2000. aasta Rootsi – 2. koht;

2005. aasta Norra – 1. koht.

Grand Prix of Germany Saksamaa

1998. aasta – 5. koht;

2003. aasta – 5. koht;

2005. aasta – 5. koht.

Läänemere mängud Tallinn Eesti

1993. aasta – 1. koht.

Kristjan Palusalu mälestusvõistlused Eesti

1996. aasta – 1. koht;

1999. aasta – 1. koht;

2008. aasta – 3. koht.

Georg Lurichi mälestusvõistlused Eesti

1996. aasta – 2. koht;

1998. aasta – 1. koht;

2005. aasta – 3. koht;

2006. aasta – 7. koht.

Klubid
------

Treener – Jakob Proovel

EPMÜ

TuS Adelhausen

Isiklikku
---------

Tema isa oli Vahur Proovel (1946–2018), onu Jakob Proovel.

Välislingid
-----------

* Biograafia ESBL-is
* Toomas Proovel saidil Olympedia Muuda Vikiandmetes
**Ihamaru** on Põlvamaal Kanepi vallas asuv küla.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Kõlleste valda.

Küla lähistel paikneb Ihamaru Palojärv ja Väikene Palojärv ning voolab Ihamaru oja. Küla lähedal asub 154 ha suurune Ihamaru ürgmetsa kaitseala, mis loodi 1981.

Ajalugu
-------

Kunagine Tartu–Võru postitee Ihamaru lähedal
Ihamaru esmamainiti (juba külana) 1617 kujul *Ehamah*. Edaspidi mainiti nimekujusid *Ihammar kylla* (1684), *Ihamar* (1723), *Ihhoma Körtsi Peter* (1783) ja *Ihama* (1798). Küla kuulus Karaski mõisale. 19. sajandil taanduski Ihamaru külanimi Karaski nime ees ja Ihamaruks kutsuti üksnes Ihamaru kõrtsi lähiümbrust. Näiteks 1839. aasta Rückeri kaart esitab Ihamaru kohal suure hulga väikekülasid, tänapäeva mõistes talurühmi nende nimedega. 1861 nimetati *Ehamarro* kõrtsitalu. Alles 1930. aastatel sai Ihamaru taas ametlikuks külanimeks.

Ihamaru peamised oma nimega kohad on Juusa, Runi, Täikülä, Valgõmõisa ja Viia. 1977 liideti Ihamaruga Täikülä, mis varem oli Hilba osa, Viia, mis seni oli omaette küla, ning Varbuse mõisa väikekülad Lukatsi ja Sõra.

Nime päritolu
-------------

Läbi aegade on külanime kirjutatud kahel kujul: *Ihama* ja *Ihama + aro*. Tänapäevane külanimi tuleb neist viimasest. Ihama on läänemeresoome isikunimi, mida karjalased kasutasid veel 16. sajandil. Keskajal on eestlastelt ja liivlastelt teada selle nime s-lõpuline vorm: Ihamas, Jamas, Yemas.

Nimevariandis Ihamaru on liitunud sõna "aru" ("*aro*"), mis tänapäeval tähendab kuiva rohumaad, aga veel Wiedemanni ajal lihtsalt viljakat kuiva maad. Seda järelosa esineb eriti Põlva ja Kanepi vahelistes kohanimedes sageli.

Viited
------

1. ↑  Maa-amet, vaadatud 21.11.2020.
2. ↑  Statistikaamet, vaadatud 10.11.2020.
3. ↑  Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
4. 1 2 3 4  Eesti kohanimeraamat, lk. 109–110

| * v
* r
Kanepi valla asulad |
| --- |
| Alevikud | 

* Kanepi

 |
| Külad | 

* Abissaare
* Aiaste
* Erastvere
* Hauka
* Heisri
* Hino
* Hurmi
* Häätaru
* Ihamaru
* Jõgehara
* Jõksi
* Kaagna
* Kaagvere
* Karaski
* Karilatsi
* Karste
* Koigera
* Kooli
* Kooraste
* Krootuse
* Krüüdneri
* Lauri
* Maaritsa
* Magari
* Mügra
* Närapää
* Palutaja
* Peetrimõisa
* Piigandi
* Piigaste
* Pikajärve
* Pikareinu
* Prangli
* Puugi
* Põlgaste
* Rebaste
* Saverna
* Sirvaste
* Sulaoja
* Sõreste
* Tiido
* Tuulemäe
* Tõdu
* Valgjärve
* Varbuse
* Veski
* Vissi
* Voorepalu

 |
**Toomas Ordlik** (sündinud 26. novembril 1953 Tallinnas) on eesti tehnikateadlane.

Elulugu
-------

Toomas Ordlik on kooliõpetaja poeg.

Lõpetas 1972 Tallinna 47. Keskkooli, 1977 TPI elektrotehnikateaduskonna, tehnikamagister (1992, TPI), väitekiri "CAD-süsteemid ehitusprojekteerimisel". Oli 1977–88 TPI arvutuskeskus vaneminsener, 1988–92 TTÜ Informaatikainstituudi täiendusõppe osakonna vanemõpetaja, 1992–97 dotsent, 1997– Eesti Panga infotehnoloog. Osales TPI-s uue instrumentaaltarkvara süsteemi PARES loomises, süsteem leidis üleliidulist rakendamist NSV Liidu Teadus- ja Tehnikakomitee süsteemis.

Teadustöö
---------

Põhiteadusalaks informaatika, uurinud ehitusala raalprojekteerimist ja andmebaase. Olnud Eesti Informaatika Seltsi juhatuse liige. 20 teadustrükist, sh õppevahendid.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Teoseid
-------

* Структуризация и описание коммуникационных даных в системе ПАРЕС. // TPI Toimetised 558 (1983)
* Kujunduspakett News. // EMI loengumapp 1–2. Tallinn, 1988
* Üldist joonestuspaketist AutoCAD. // Arvutustehnika ja andmetöötlus. Tallinn, 1989
* Esmatutvus personaalarvutiga. Tallinn, 1993
* Tekstiredaktor MS Word for Windows 7.0. // TTÜ täiendõpe. Tallinn, 1996, 2. trükk 1998

Kirjandus
---------

* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Igors Gunārs Graps-Grāfs**; 3. september 1925 Liepāja – 18. märts 2013 Cēsis) oli Läti dirigent, tšellist ja muusikapedagoog, kes 1940. aastate lõpust kuni 1963. aastani elas Eestis.

Ta teenis Teise maailmasõja aja Saksa sõjaväes muusikuna ja seetõttu oli tal pärast sõda keelatud elada Riias. Ta läks seepärast millalgi 1940. aastate lõpus hoopis elama Eestisse, tuli 1950. aastal Tartusse ja õppis Tartu Muusikakoolis.

Ta oli 1950. aastatel Tartu Riikliku Ülikooli sümfooniaorkestri dirigent ja hiljem Vanemuise orkestri tšellist. 

Ta kolis 1956. aastal Tallinna ja mängis 1957–1961 Eesti Raadio Estraadiorkestris tšellot ja trompetit. Džässansamblis Elektron mängis ta trompetit koos Eri Klasi (trummid), Ants Toominga (bass), Gennadi Tanieli (altviiul), Tiit Vartsi (tenor- ja altsaksofon) ja Hans Hindperega.

1963. aastal oli poliitiline olukord juba muutunud ning Graps kutsuti Riia ooperisse teise kontsertmeistri kohale. Hiljem töötas ta Cēsises, mängides mitmes ansamblis ja sümfooniaorkestris ning andes 40 aasta vältel tšellotunde kohalikus muusikakoolis. 1981. aastal asutas ta Vidzeme Kammerorkestri.

Tartu Uue Teatri rokkmuusikalis "Raudmees. Odysseuse eksirännakud" kehastas Igors Grapsi Evald Aavik.

Isiklikku
---------

Ta abiellus 1951. aastal Tartus Salme Pluumiga (1925–2008). Nende poeg oli rokkmuusik Gunnar Graps ja tütar Gaida Mägi (sündinud Graps; 1954–2008). Abielu lahutati 1967. aastal, kui Graps elas juba Riias ja abikaasa elas Tallinnas. 

Ta elas hiljem Vecpiebalga piirkonnas Ineši vallas.

Viited
------

1. ↑  "Grapsi sünnipäevad". Originaali arhiivikoopia seisuga 27. november 2011. Vaadatud 17. septembril 2012.
2. ↑  CIEMOS PIE IGORA GRAPA
3. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 14. jaanuar 2014. Vaadatud 17. septembril 2012.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
4. 1 2 3  Jüri Laulik. "Raudmees elu martäänahjus". Eesti Naine. Elu lood. Sügis 2015. Lk 6–19
5. ↑  Marju Himma. "Tartu Ülikool loob sümfooniaorkestri". Postimees, 1. september 2009
6. ↑
7. ↑  [ "Vastab Hans Hindpere" Teater. Muusika. Kino
8. ↑  *Šodien Cēsīs atzīmē Vidzemes kameroķestra 30. jubileju*
9. ↑

Välislingid
-----------

* Roald Johannson. "Rokikuningas Grapsi isa elab tänini Läti laante vahel". ERR, 16. november 2011
* Elulugu. Läti keeles
**Viivis** on rahasumma, mille tasumist võlausaldaja saab võlgniku käest nõuda, juhul kui viimane viivitab rahalise kohustuse täitmisega. Viivis on üks õiguskaitsevahenditest. 

Viivist ei ole lubatud arvestada intressivõlalt (VÕS § 116 lg 6). Eesti kohtupraktika on seda piirangut toetanud, kuigi ratsionaalne alus selliseks piiranguks puudub. Samuti rikub selline piirang Põhiseaduse §-i 32 põhimõtet, et "Igaühe omand on [...] võrdselt kaitstud." St omandi kaitse ei peaks sõltuma sellest, kas võlausaldajale kuulub viivituses olev põhinõue (viivis lubatud), leppetrahvinõue (viivis lubatud), kahjunõue (viivis lubatud) või intressinõue (viivis pole lubatud).

Viivist aetakse sagedasti segamini intressiga, kuid need on erinevad mõisted. Maksukorralduse seadus kasutab mõistet intress, kuigi see kuulub arvestamisele kohustuse rikkumise korral. St maksõiguse intress on tegelikult viivis.

Eesti
-----

Võlaõigusseaduse § 113 lõike 1 kohaselt on viivise määr poolaasta kaupa Euroopa Keskpanga põhirefinantseerimisoperatsioonidele kohaldatav viimane intressimäär enne iga aasta 1. jaanuari ja 1. juulit, millele liidetakse 8 %. Seadusest tulenevast viivisemäärast võib lepinguga kõrvale kalduda.
Viive-Riina Ruus esinemas TEDxTallinn konverentsil 2009. aastal
**Viive-Riina Ruus** (sündinud **Pruuli**; 3. september 1936 Tallinn – 11. juuli 2018) oli eesti kasvatusteadlane.

Elulugu
-------

Viive-Riina Ruus oli riigiametniku ja lasteaedniku tütar.

Ta lõpetas 1955. aastal Tallinna 17. Keskkooli ja 1960. aastal Tartu Riikliku Ülikooli eesti filoloogia erialal. Aastatel 1967–1970 oli TRÜ aspirant; pedagoogikakandidaat (1982, TRÜ), väitekirjas käsitles õppeteksti kasvatuslikku efektiivsust. 

Töötas 1960–1967 eesti keele ja kirjanduse õpetajana Märjamaa, Tallinna 46. ja 7. keskkoolis. 

Aastatel 1970–1988 oli ta Eesti NSV Pedagoogika Teadusliku Uurimise Instituudi teadur, 1988 Eesti Hariduse Arenduskeskuse dotsent, 1988–1989 valitsuse hariduskonsultant, 1989–1990 taas Eesti Hariduse Arenduskeskuse dotsent, 1991–1992 Tallinna Pedagoogikaülikooli haridusuuringute instituudi didaktika sektori juhataja, 1992–1994 üldhariduse õppekava aluseid väljatöötava TPÜ projektirühma juht, 1994–1995 TPÜ õppekava uuringute osakonna juhataja, 1995 Haridusministeeriumi hariduspoliitika osakonna juhataja kohusetäitja, 1996–1997 TPÜ kasvatusteaduskonna didaktika õppetooli dotsent, 1997–2002 koolipedagoogika õppetooli professor, alates 2002. aastast emeriitprofessor. Hiljem jätkas tegevust õppetöös, teadusprojektides, rahvusvahelise ekspertkomisjoni liikmena ning väitekirjade juhendajana.

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkond: õppekava teooria, hariduspoliitika, õpetaja professionaalsus, pedagoogika diskursus. Saanud kasvatusteaduse alal riiklikke preemiaid, Eesti Akadeemilise Pedagoogika Seltsi liige. Üle 20 teadustrükise.

Teoseid
-------

* Õppekava, identiteediprobleemid ja teadmiskäsitus. // Quo vadis, eduational science. Tallinn 1999
* Distsipliin ja vabadus: etüüd hariduse käibivast ja utoopilisest diskursusest. // Kõnelev ja kõneldav inimene. Eesti erinevate eluvaldkondade diskursus. Tallinn 2000
* Changes in Estonian School Curricula 1987–1999 and Thoughts about the Future (kaasautor E.-S. Sarv). // Challenge and Change in Education: the Experience of the Baltic States in the 1990's. Nova Science Publishers. New York 2000
* Haridus, kultuur, vabadus // Kasvatusteadused muutuste ajateljel. Tallinn 2004
* Õpetaja professionaalsuse ning õpetajahariduse kaasaegsed arengusuundumused. Tallinn 2006

Tunnustus
---------

* 2011 Valgetähe IV klassi teenetemärk
* 2013 Tallinna Ülikooli teenetemärk

Isiklikku
---------

Tema abikaasa oli filmikriitik Jaan Ruus (1938–2017).

Viited
------

1. 1 2 3 4  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Kirjandus
---------

* *Eesti entsüklopeedia.* 14. köide: *Eesti elulood.* Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2000, lk 441.
* Tallinna Pedagoogikaülikool läbi aegade, 112
* Uusi teaduse kandidaate. Viive Ruus. // Nõukogude Õpetaja, 11. detsember 1982

Välislingid
-----------

* Suri kasvatusteadlane Viive-Riina Ruus
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Viiu Rebane** (30. juuni 1946 Mõisaküla – 3. veebruar 2019 Tallinn) oli eesti orienteeruja. 

Ta oli orienteerumisklubi Orion liige. Oli tuntud ka kui orienteerumis- ja liikumisharrastuse treener.

Haridus
-------

1964. aastal lõpetas Viljandi 2. Keskkooli, aastal 1970 Tallinna Polütehnilise Instituudi ühiskondliku toitlustamise tehnoloogia ja organiseerimise erialal. 1975. aastal lõpetas Tallinna Pedagoogilise Instituudi.

Töö
---

Töötas (orienteerumis)spordi valdkonnas. Aastail 1973–1980 töötas Viiu Rebane Vaida sovhoosis spordimetoodikuna, 1980–1983 Noorte Turistide Majas metoodikuna, 1983–1997 TPI/TTÜ spordikeskuses treenerina, 1997–2001 Tallinna Kalevis juhtiva spetsialistina. Aastatel 2001–2007 töötas ta orienteerumisklubis Orion tegevdirektorina, aastatel 2007–2010 Nõmme Spordikeskuses spordiinstruktorina. Ta töötas ka TTÜ-s õppejõuna.

Sporditegevus
-------------

Viiu Rebane võitis orienteerumise Eesti meistrivõistlustel aastatel 1966–1986 kokku 20 kuld- (12 orienteerumisjooksus ja 8 suusaorienteerumises), 24 hõbe- ja 15 pronksmedalit.

Ta harrastas ka lauatennist ja matkamist.

Viiu Rebane arendas algajate orienteerumisõpet, lõi õppevideoid  ja oli üks esimesi Eestis, kes võttis kasutusele nööriraja, mis toetab lapsi kaardi järgi orienteerumisel.

Ta oli ka Eesti NSV Orienteerumisspordi Föderatsiooni presiidiumi liige.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6  "ESBL".
2. ↑  TTÜ lõpetajad 1918–2006
3. ↑  "Viiu Rebane annab 4 videoklipiga algteadmised orienteerumisest".

Välislingid
-----------

* Orienteerumisklubi Orion
* Sporditulemused
* Biograafia ESBL-is
**EXPO 2020 Dubai Eesti paviljon** tähendab Eesti paviljoni Dubais toimuval maailmanäitusel EXPO 2020 (mis on koroonapandeemia tõttu edasi lükatud 2021.–2022. aastale).

Eesti osalemise maailmanäitusel Dubais otsustas Vabariigi Valitsus 22. novembrisl 2018. 

Eesti läheb Dubai maailmanäitusele esimest korda ajaloos riigi ja ettevõtete koostöös. Maailmanäitusel osalemist korraldab Sihtasutus EXPO 2020 Dubai Eesti Esindus, mis on asutatud 25. veebruaril 2019. Sihtasutuse asutasid: 

* Eesti Infotehnoloogia ja Telekommunikatsiooni Liit
* Eesti Kaitsetööstuse Liit
* Smart City Lab
* Digitaalehituse klaster
* Personalised Medicine Association
* Eesti Tööandjate Keskliit

Eesti rendib korraldajatelt kahekorruselise hoone, mille kummalgi korrusel on 400 m2 põrandapinda. 

Esimene korrus on avatud kõikidele külastajatele ning sealse ekspositsiooni selgroog on e-Eesti edulugu. Riiki ja ettevõtteid tutvustav ekspositsioon on jagatud kolme ossa: digitaalsed lahendused, nutikad lahendused ja loodusega kooskõlas elamine. Esimesel korrusel on avatud ka tänavatoitu pakkuv kohvik. 

Paviljoni teisel korrusel asub ärikeskus, kus tutvustatakse kõiki osalevaid ettevõtteid. Lisaks on teisel korrusel seminariruum sajale inimesele ning kaks väiksemat ruumi kohtumisteks ja koosolekuteks. Eesti paviljoni hoone fassaadi ja paviljoni ekspositsiooni loob arhitektuuribüroo KOKO Arhitektid OÜ koos visuaalse kommunikatsiooni bürooga Motor.

Mais 2020 otsustas Maailmanäituste Büroo (BIE) koroonapandeemia tõttu maailmanäituse ühe aasta võrra edasi lükata: uus toimumisaeg on 1. oktoobrist 2021 kuni 31. märtsini 2022. Ürituse nimi EXPO 2020 Dubai jääb kehtima ka uue ajakava puhul.

Välislingid
-----------

* EXPO 2020 Dubai koduleht
* EXPO 2020 Dubai Eesti paviljoni koduleht
* Bureau International des Expositions (BIE) Maailmanäituste büroo veebileht
Kunstnik portfoolioga
**Portfoolio** on isiku või organisatsiooni töid tutvustav mapp.

Portfoolio võib olla füüsilisel või elektroonilisel kujul (e-portfoolio). Ajalooliselt on portfoolio olnud vahend visuaalsete kunstide viljelejatele. Tänapäeval kasutavad portfooliot erinevate ametite esindajad, kui oma oskuste tõestusmaterjali usalduse tekitamiseks kliendis või tööandjas.

Portfoolio sotsiaalmeedias
--------------------------

Personaalse, ametialase või ka ettevõtte toodete ja teenuste esitlemiseks portfooliona on sotsiaalmeedias mitmeid võimalusi. LinkedIn pakub võimalusi luua isikliku avaliku või peidetud CV ja portfoolio. Pinteresti portfooliosse saab lisada materjale peamiselt visuaalsel kujul, lisaks saab kasutada slaidide üleslaadimiseks SlideShare'i, video-CV'ks Youtube'i või Vimeot.

Viited
------

1. ↑  Miks luua profiil ja portfoolio LinkedIn-i - Liisi Toom, persoonibrand.ee
2. ↑  Kuidas luua portfoolio kasutades Pinteresti. - Liisi Toom, persoonibrändi blogi

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Portfoolio**
 |

* Eestikeelne õpetus e-portfoolio loomise kohta
**Viivi Maanso** (neiupõlvenimi Viivi Telliskivi; 12. jaanuar 1929 – 11. aprill 2021) oli eesti pedagoogikateadlane, eesti keele õpetamise asjatundja ja eesti keele õpivara autor, Tallinna Ülikooli emeriitdotsent. 

Ta lõpetas 1952. aastal Tartu Riikliku Ülikooli ning kaitses 1970. aastal samas väitekirja "Ortograafiaoskus ja selle seos lugemisoskusega 5.–8. klassis".

Aastatel 1952–1953 oli Viivi Maanso Teaduste Akadeemia Keele ja Kirjanduse Instituudi teadur, aastatel 1953–1961 Tallinna 16. keskkooli eesti keele ja kirjanduse õpetaja, 1960. aastast Eesti NSV Pedagoogika Teadusliku Uurimise Instituudi teadur ja aastatel 1973–1989 emakeelesektori juhataja, 1989. aastast Tallinna Pedagoogilise Instituudi (hiljem Tallinna Pedagoogikaülikooli ja Tallinna Ülikooli) õppejõud, 2009. aastast emeriitdotsent.

Ta oli Eesti Emakeeleõpetajate Seltsi asutaja- ja auliige, Emakeele Seltsi, Eesti Akadeemilise Pedagoogika Seltsi ja Eesti Keeletoimetajate Liidu auliige ning Ühiskondliku Pedagoogika Uurimise Instituudi emakeeledidaktika sektsiooni kauaaegne juht.

Ülevaate Viivi Maanso elutööst leiab raamatust "Emakeel südames. Pühendatud dotsent Viivi Maansole 85. sünnipäeval" (Tallinna Ülikool, 2013). Seal avaldatud Viivi Maanso bibliograafia sisaldab 321 nimetust. Tema viimane suur töö oli 2014. aastal ilmunud "Hariduse ja kasvatuse sõnaraamat" , mille koostamise projekti juht ta oli aastatel 2008–2013. Sõnaraamatu koostajad pälvisid 2015. aastal kasvatusteaduslike tööde riikliku konkursi eripreemia 2015. Sama konkursi tänukirjaga tunnustati teda 2009. aastal kogumike "Keele- ja koolimees Johannes Valgma. Artikleid ja bibliograafia" ja "Nikolai Remmel eesti keelele ja koolile. Artikleid ja bibliograafia" koostamise eest ning Veronika Mittingu magistritöö „Muusika eesti keele ja kirjanduse metoodika rikastajana" eduka juhendamise eest.

Tunnustus
---------

* 2001 Valgetähe V klassi teenetemärk
* 2004 Ferdinand Johann Wiedemanni keeleauhind
* 2009 Kasvatusteaduslike tööde riikliku konkursi tänukiri
* 2011 Vabariigi Presidendi hariduspreemia
* 2013 Eesti Keeletoimetajate Liidu auliige
* 2015 Kasvatusteaduslike tööde riikliku konkursi eripreemia (koos Helin Puksandi, Tiiu Erelti, Inger Kraavi, Mari Kadaka, Ulve Kala-Arvisto, Eva Tamme ja Inge Undiga)

Viited
------

1. ↑  In Memoriam: Viivi Maanso (12.01.1929–11.04.2021), Tallinna Ülikool, 14. aprill 2021
2. ↑  Educational dictionary. EKI veebisait.
3. ↑  Varasemad konkursid. Hariduslike tööde riiklik konkurss. Eesti Teadusagentuuri veebisait.
4. ↑  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 3652
5. ↑  Kasvatuslike tööde riiklik konkurss 2009. Tulemused. Eesti Teadusagentuuri veebisait.
6. ↑  Kasvatuslike tööde riiklik konkurss 2015. Tulemused. Eesti Teadusagentuuri veebisait.

Välislingid
-----------

* Krista Kerge, Viivi Maanso 90. Õpetajate Leht, 11. jaanuar 2019
**Avilys** on järv Leedus Zarasai rajoonis. Järv asub Zarasaist 8 kilomeetrit läänes. Avilys kuulub Daugava vesikonda. Järve kaldad on enamasti madalad ja soostunud (põhjakaldal asub 8 ha suurune Imbradase soo), kohati ka künklikud ja metsased.

Avilys asub merepinnast 154 meetri kõrgusel jää kujundatud moreenmaastikul. Ka järve põhja katab moreen ja põhi on künklikule moreenmaastikule omaselt ebatasane. Kallaste ääres katab järve põhja liiv ja kruus.

Kaldajoon on looklev, selle pikkus on saartega koos 75 kilomeetrit, ilma saarteta aga 43,81 kilomeetrit. Pindala on koos saartega 2,683 km² (ilma saarteta aga 12,372 km²). Järves on kokku 31 saart. Samanė pindala on 5,16 ha, Vilkinė pindala 2,18 ha, Erelinė oma aga 2,09 ha. Ülejäänud saared on nimetud, nende pindalad on 6,62 ha, 3,76 ha, 3,12 ha, 2,19 ha, 0,68 ha, 0,6 ha, 0,48 ha, 0,48 ha, 0,38 ha, 0,38 ha, 0,36 ha, 0,34 ha, 0,34 ha, 0,29 ha, 0,28 ha, 0,26 ha, 0,24 ha, 0,16 ha, 0,12 ha, 0,08 ha, 0,05 ha; lisaks asub seal veel 6 saarekest pindaladega ligi 0,01 ha).

Avilysist saab alguse Avilė jõgi, mida loetakse Laucesa jõe alguseks, sinna suubuvad Izita, Imbradėlė, Kiaulinis ja veel 28 oja. Kaladest elavad järves ahven, särg, roosärg, koger, turb, nurg, haug, latikas, luts, angerjas ja linask. Küladest asuvad järve kaldal Aviliai, Mozūrėliai, Jazdaičiškės, Jovydžiai, Ažuraisčiai, Rutuliškės, Maršoniškės, Ščiūriai, Kervelinė, Pdtkūnai, Brasta ja Astrava. Järve lõunakaldal asub Mukuliai mõisa hoonetekompleks.

Järve nimi tuleneb tõenäoliselt indoeuroopa algkeelest, kus *\*aulo-s'* tähendab piklikku lohku, toru, eesliide *\*av* aga allikat, lätet.

Viited
------

1. ↑  Kazimieras Bieliukas. *Avilys (ežeras)*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, Kd. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. 151 lk.
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. 53lk. – Vilnius: Mokslas, 1981.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Avilys** |
Avinurme valla vapp
**Avinurme valla vapp** on Ida-Viru maakonna endise Eesti haldusüksuse Avinurme valla vapp.

Vapp kinnitati riigisekretäri poolt 20. mail 1992. Vapi autor on Priit Herodes.

Vapi kirjeldus
--------------

Kuuselõikeliselt põigiti poolitatud kilbi rohelisel ülaosal hõbedane havi, hõbedasel alaosal roheline kuusnurkne täht.

Põhjendus
---------

Valla vapp väljendab ilmekalt piirkonna eripära. Motiivide valik tuleneb valla nimest (havi nurmel), nimelt suurvee ajal satuvad sageli nurmedele havid. Jõekaldaid ääristavad ja vees peegelduvad metsad on Avinurme sajanditevanuse puutöötraditsiooni alustalaks. Kuusnurkne täht vapi allääres viitab Tartumaale, mille koosseisu Avinurme kant ajalooliselt kuulus, samuti valla kuuele vanimale külale, mille esmamainimise aastaks annab Poola II revisjon 1599.

Vapi kasutamise kord
--------------------

Valla vapi kujutist kasutati:

1. Valla vapipitsatil, mis oli hoiul vallasekretäri käes.
2. Vallavolikogu ja vallavalitsuse dokumendiblankettide, trükiste ning embleemide kujunduselemendina.
3. Valitsuse otsusel valda läbivate suuremate maanteede ääres valla piire tähistavatel märkidel.
4. Muudel juhtudel valitsuse loal.

Valla vapi kujutis peab mõõtmetest olenemata vastama etalonkujutisele.

Vaata ka
--------

* Avinurme valla lipp
* Ida-Viru maakond

Välislingid
-----------

* Avinurme valla sümboolika valla kodulehel
* Omavalitsuste sümbolid Riigikantselei lehel - Avinurme vald.
**Avitsennia** (*Avicennia*) on troopikas ja subtroopikas levinud puude ja põõsaste perekond avitsennialiste sugukonnast (varem paigutati raudürdiliste sugukonda).

Süstemaatika ja evolutsioon
---------------------------

Avitsennia on ainuke perekond avitsennialiste sugukonnas. Avitsennialiike on praegu teada umbes 15 (arv ei ole kindel, sest liike avastatakse tõenäoliselt veel juurde). On evolutsiooniliselt suhteliselt noor ja ühtne perekond.

Morfoloogilised erijooned
-------------------------

Madalad, laia võraga puud, noorena põõsad. Lehed sageli kaetud soolakirmega (eritab lehtede kaudu soolade ülejääke; mahla soolasisaldus umbes 10% ookeanivee omast). Lehed suhteliselt väikesed, vastakud. Juurestik tugev ja lai. Moodustab pintselja tipuga hingamisjuuri (pneumatofoore), mis ulatuvad korrapäraste vahemaade järel välja hapnikuvaesest mudast ja kasvavad enamasti ka üle veepinna. Õisikud väikesed ja piklikud. Seemned idanevad puul ja langevad alles hiljem vette, et juurduda.

Levila
------

On levinud kõigi mandrite rannaaladel (v.a Antarktis), peamiselt troopikas, eriti ekvatoriaalses piirkonnas. Kõige arvukamad on Lõuna-Aasias ja Kesk-Aafrikas, põhjapoolseim leviala ulatub USA lõunaosariikideni.

Ökoloogia
---------

On üheks neljast peamisest mangroovi perekonnast, kasvab mangroovisoodes troopiliste ja subtroopiliste ookeanide ja merede kaldapiirkonnas, samuti jõgede suudmealadel. Moodustab enamasti kaldale lähima vööndi, mis ainult tõusu maksimumi ajal üle ujutatakse. Avitsenniad kuuluvad kõige kõrgemaid soolakontsentratsioone taluvate taimede hulka. On pesitsuskohaks paljudele linnuliikidele, juurte vahel elutsevad mitmesugused krabiliigid ja limused. On tundlik keskkonna saastatusele, eriti ohustatud on Lähis-Ida piirkonnas ulatusliku naftareostusega aladel. Erinevalt muudest mangrooviliikidest on ka suhteliselt külmataluv.

Majanduslik tähtsus
-------------------

Kasutusel tarbepuiduna paljudes troopikamaades, puit vastupidav termiitidele ja laevaoherdile. Mõnel pool kasutatakse lehti ka naha parkimisel, samuti kütteks. Floridas kasvatatakse kohati tiikides ilutaimena.

Kultuurilooline tähtsus
-----------------------

Omab tähtsust eriti Lõuna-Aasia rannikuhõimude elus.Troopikamaade arheoloogias ja geoloogias on õietolmuanalüüsi kaudu oluliseks abiliseks esemate ja kihtide vanuse määramisel.

Avitsennialiike
---------------

* *Avicennia africana*
* *Avicennia alba*
* *Avicennia bicolor*
* *Avicennia eucalyptifolia*
* *Avicennia germinans*
* *Avicennia integra*
* *Avicennia marina*
* *Avicennia nitida* – harilik avitsennia
* *Avicennia officinalis*
* *Avicennia rumphiana*
* *Avicennia schaueriana*
**Jacob Frank** (1726 – 10. detsember 1791) oli judaismis valemessiaseks peetav juudi usujuht, kes lõi lahku judaismist ning lõi uue pooljudaistliku, poolkristliku usundi, mida tuntakse **frankismi** nime all. 

Frankismi kujunemine sai võimalikuks tänu hiljem müstitsismiks mandunud juudi messianistlikule liikumisele pärast Smyrna valemessia Sabbatai Zevi ilmumist ning Poola juutide sotsiaalsele ja majanduslikule tõusule. 

Messianistlik liikumine (1660–1670) leidis aset pärast juutide rüüstamist ja tapmist hetman Bogdan Hmelnõtskõi ülestõusu päevil. Sajad varemetes külad, kus peaaegu igas perekonnas oli lein, ootasid Taevalt abi. Nad kaldusid Ukraina tapatalgutes nägema Messia-eelseid kannatusi ning Sabbatai Zevi's tõotatud Messiast. Zevi langemine ning pöördumine islamisse võõritasid temast enamiku järgijaid, end harimatumad juudid säilitasid kauaks usu Sabbatai Zevi müstilisse missiooni. 

17. sajandi lõpuks oli messianism kaotanud poliitilise iseloomu ning omandanud müstilise värvingu, muutudes salasektiks. Türgis tekkis Sabbatai Zevi järgijate pool-juudi, pool-islami sekt. Poolas, eriti Podoolias ja Galiitsias kujunesid arvukad Sabbatai Zevi järgijate salaühingud. Oodates suurt messiaanlikku pööret, loobusid nende liikmed, juudi printsiipidest ning heitsid kõrvale juudi käsuõpetuse ja kombed. Nende müstilises kultuses oli nii asketismi kui ka sensuaalsuse elemente: mõned kahetsesid pattu ennast piinates ning "leinates Siioni pärast"; teised ei pidanud kinni judaismi rangetest kasinusnõuetest ning andusid liiderlikkusele. Poola rabid püüdsid Lembergi kogul (1722) ja mujal "Sabbatai ketserlust" kõrvaldada, ent see elas edasi peamiselt vabamüürlusetaolise korraldusega salajastes ringides. 

Müstitsismi levikut soodustas Podoolia ja Galiitsia juutide raske sotsiaalne ja majanduslik olukord 18. sajandi esimesel poolel, kui Poola käis alla ning haidamakkide liikumised tegid lõpu isiku- ja varapuutumatusele paljudes juutide keskustes. Seetõttu käisid alla ka rabiinlikud koolid ja intellektuaalne tegevus, mille tagajärjeks oli soodne pinnas müstiliste õpetuste arenguks aina koletumatute vormide suunas. 

Nendest Sabbatai Zevi järgijate salaringidest tuli ka frankistide sekti rajaja Jacob Frank, kes sündis Podoolias Korolovkas umbes 1726 Jacob Leibowitz'ina. Tema isa heideti kogukonnast välja, sest ta kuulus zeviitide salaühingusse. Isa kolis 1730 Valahhiasse Tšernovitši. Seal oli Türgi sabbatailaste mõju tugevalt tunda. Juba koolipoisina tundis Frank vastumeelsust Talmudil põhineva juudi õpetuse vastu ning nimetas end hiljem sageli "lihtsaks meheks" või "õpetamata meheks". Rõivaste ja kalliskivide rändkaupmehena käis ta sageli Türgis. Seal nimetati teda "Frank", nagu üldse iga eurooplast. Türgis elas ta temaaegsete sabbatailaste keskustes Saloníkis ja İzmiris.
Robert Hooke
**Robert Hooke** (18. juuli 1635 – 3. märts 1703) oli Inglise füüsik ja loodusteadlane, kes mängis tähtsat rolli 17. sajandi teadusrevolutsioonis.

Elulugu
-------

Korgitamme rakud ja mimoosilehed mikroskoobi all. Illustratsioon Robert Hooke'i raamatust "Micrographia" (1665).
Hooke'i paelus teadus, eriti bioloogia, juba varajases lapsepõlves. Tema isa John Hooke oli vaimulik. Kolme vanema venna eeskujul pidi ka Robertist saama oma isa kirikus töötav vaimulik. Kuna aga teda vaevasid õpingute ajal sagedased peavalud, kartsid vanemad, et Robert ei jõua täiskasvanuikka, ja lõpetasid tema õpetamise.

Aastal 1653 hakkas ta Oxfordi Christ Churchi kiriku koorilauljaks. Sel ajal kohtus ta keemiku ja füüsiku Robert Boyle'iga, kes värbas ta oma õpilaseks. On arvatud, et Boyle'i seaduse tõestas tegelikult Robert Hooke, kuna Boyle ei olnud matemaatik.

Teadustöö
---------

Hooke'i mikroskoop. Illustratsioon raamatust "Micrographia" (1665).
Kirp mikroskoobi all. Illustratsioon raamatust "Micrographia" (1665).
Aastal 1660 avastas Hooke tahke keha elastse deformatsiooni seaduse (Hooke'i seadus).

1662. aastal kutsuti ta Londoni Kuningliku Seltsi eksperimentide kuraatoriks (*Curator of Experiments*), kellena ta vastutas seltsile saadetud ideede tõestamise eest.

Hooke täiustas ka mikroskoopi ja avastas sellega taimede rakulise ehituse. Oma tähelepanekud mikroskoobiga avaldas ta 1665. aastal ilmunud raamatus "Micrographia".

Mälestuse jäädvustamine
-----------------------

Hooke'i järgi on muu hulgas nimetatud asteroid 3514 Hooke (1971 UJ), Robert Hooke'i Teaduskeskus Londonis, Hooke'i medal, Hooke'i kraater Kuul ja Marsil.

Viited
------

1. ↑  *AstroLink Planetenkunde*, Veebiversioon (vaadatud 03.10.2013) (saksa keeles)
**Colombia 1. mai 2023 lennuõnnetus** on väikelennukiga Cessna 206 Amazonase džunglis juhtunud õnnetus. Lennuki pardal olid piloot ja kuus pärismaalasest reisijat - ema nelja lapsega ja kohaliku põlisrahva juht. Kõik kolm täiskasvanut hukkusid, aga lapsed vanuses 11 kuud ning 4, 9 ja 13 aastat jäid ellu.

Lennuk startis 1. mai hommikul Colombia Araracuara lennuväljalt. Varsti teatas piloot mootoririkkest ning seejärel ühendus lennukiga katkes. Lennuki rusud leiti kaks nädalat pärast õnnetust, aga lapsi ei olnud sündmuskohal. Otsingusse kaasati 150 päästjat ja 200 vabatahtlikku. Lapsed leiti elusana neli nädalat hiljem, lapsed leidis otsingukoer. Lapsed olid veetnud 40 päeva tihedas ja pimedas džunglis, kus kasvavad selle piirkonna kõige kõrgemad puud, elavad maod, jaaguarid ja sääsed,

Lapsed olid kasvanud Lõuna-Colombia põlisrahva huitoto hulgas ning vanemad lapsed, 13- ja 9-aastane olid omandanud juba mitmeid džunglis hakkamasaamise oskusi. Huitotod õpivad jahtimist, kalapüüki ja korilust juba lapseeas ning on metsiku loodusega kohanenud. Nad teavad, missuguseid puuvilju tohib süüa ja missugused on mürgised. 13-aastane tüdruk oskas titte hooldada.

Nelja lapse ellujäämine 40 päeva kestel metsikus džunglis on erakordne.

Viited
------

1. ↑  Matt Murphy & Daniel Pardo. How children survived 40 days in Colombian jungle. BBC News 12.06.2023.
**Andrei Zvjagintsev** (vene keeles Андрей Петрович Звягинцев; sündinud 6. veebruaril 1964 Novosibirskis) on vene filmirežissöör, näitleja ja stsenarist.

Zvjagintsevi esimene täispikk mängufilm "Tagasitulek" ("Возвращение") võitis 2003. aastal Veneetsia filmifestivalil peaauhinna Kuldlõvi. Tema neljas täispikk mängufilm "Leviathan" ("Левиафан") nimetati 2014. aasta Londoni filmifestivali parimaks filmiks. 2015. aastal pälvis see Ameerika Ühendriikide filmi- ja teleauhinna Kuldgloobuse parima võõrkeelse filmi kategoorias. Tema seni viimane film "Armastuseta" ("Нелюбовь") võitis 2017. aastal Cannes'i filmifestivalil žürii auhinna. 

2017. aasta suvel külastas režissöör Tallinna. 22. augustil toimus Vene Kultuurikeskuses tema loominguline õhtu. Režissöör püüdis oma loengus vastata kohtumise põhiküsimusele: kuidas luua filmi mitte ekraanil, vaid vaataja peas? Kuidas teha vaatajast looja? Sest Andrei Zvjagintsev väidab, et film algab siis, kui ekraanil hakkavad jooksma lõputiitrid. 23.–25. augustil kinos Sõprus toimunud Arvo Pärdi Keskuse filmiõhtutel näidati tema sama aasta kevadel Cannes’i filmifestivalil esilinastunud mängufilmi "Armastuseta" ja 2007. aastal valminud mängufilmi "Pagendus" ("Изгнание"). Zvjagintsev kõneles oma filmidest, muusikast ja Arvo Pärdi loomingu mõjust tema teostele.

Filmograafia
------------

* 2000 "Чёрная комната" (kolmeosaline telesari)
* 2003 "Возвращение" ("Tagasitulek")
* 2007 "Изгнание" ("Pagendus")
* 2008 "Апокриф" (lühifilm)
* 2011 "Тайна" (lühifilm)
* 2011 "Елена" ("Jelena")
* 2014 "Левиафан" ("Leviathan")
* 2017 "Нелюбовь" ("Armastuseta")

Viited
------

1. ↑  Andrei Zvjagintsevi Suur loominguline õhtu Piletilevi.ee (vaadatud 23.08.2017)
2. ↑  Filmiõhtud 2017 Arvo Pärdi Keskuse veebilehel (vaadatud 23.08.2017)

Välislingid
-----------

 Andrei Zvjagintsev – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Koduleht (*inglise ja vene keeles*)
* 19. oktoober 2014. *Yahoo News*. 'Leviathan' named best picture at London Film Fest (*inglise keeles*)
* Jaanus Piirsalu, Mittearmastus. Diagnoos lapsevanematele ja Venemaale Postimees, 21. august 2017
**Colini**, ka **Vojen Wilhelm Cech-Colini**; kodanikunimega **Vojen Wilhelm Čech** (1924 Kolín, Tšehhoslovakkia – 2010) oli Tšehhi maalikunstnik. Colini töötas välja unikaalse stiili, millise kaubamärgiks tänapäeval on Colini. Tema piltidel loodud maagilist maailma on hakatud nimetama Colini kummastavaks maailmaks (*Haunting World of Colini*).

Pärast teist maailmasõda elas Colini Šveitsis, Prantsusmaal ja Venezuelas. Venezuelast emigreerus ta Kanadasse, kus toimus tema esimene maalinäitus Torontos. Hiljem kolis Colini Ameerika Ühendriikidesse, kus elas pikemat aega New Yorgis, kuid igal aastal külastas ta Euroopat, et eksponeerida seal oma loomingut. Selle elukestva reisi jooksul puutus Colini kokku paljude kultuuride ja keeltega, mistõttu tema maalid sisaldavad rikkalikult sümbolismi. Tema kodulehel on väidetud, et "He brings to visual art, what Umberto Eco brings to literature" ("on toonud kujutavasse kunsti sama, mille Umberto Eco on toonud kirjandusse").

Välislingid
-----------

* Welcome to Colini’s Gallery colini.net (inglise)
**Robert Heinrich Ploschkus** (4. veebruar 1792 Tallinn – 27. jaanuar 1858 Märjamaa) oli eesti kirikuõpetaja.

Elulugu
-------

Ta õppis 1812–1815 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas ja oli õpingute ajal üks innukamaid liikmeid aastatel 1812–1816 tegutsenud eesti keelt harrastavate üliõpilaste ringikeses.

Ta oli Bernard Kangro arvates sünnipäraselt eestlane. Ta ei luuletanud küll Kristjan Jaak Petersonilikult "Kas siis selle maa keel...", vaid hüüdis saksa keeles:

"Ich bin ein Este!
Ha, deutsche Bosheit, höhne nur!
Kennst du der Esten Freiheitssinn,
Kennst du den Kampf auf unsrer Flur?"
Kuni umbes 1820. aastani töötas ta koduõpetajana. Ta ordineeriti pastoriametisse 21. augustil 1821.

Ploschkus oli 1821–1858 Märjamaa Maarja Koguduse õpetaja (introdutseeriti 11. septembril 1821). Alates 22. märtsist 1851 oli ta Maa-Lääne praost.

Looming
-------

Ülikooli ajal kirjutas ta eestikeelseid luuletusi.

Isiklikku
---------

Tema isa oli pastor Franz Friedrich Ploschkus.

Vaata ka
--------

* Ploschkus

Viited
------

1. ↑  Bernard Kangro "Universitas Tartuensis" EKK Lund 1970
2. ↑  Album Academicum der Kaiserlichen Universität Dorpat. Dorpat. Verlag von C. Mattiesen. 1889
3. ↑  Liivi Aarma Põhja-Eesti vaimulike lühielulood 1525–1885, Tallinn 2007
Vürst **Andrei Volkonski** (vene keeles *Андрей Михайлович Волконский*; 14. veebruar 1933 Genf – 16. september 2008 Aix-en-Provence) oli vene helilooja ja klavessinist. 

Ta oli üks silmapaistvamaid klavessiinimängijaid Nõukogude Liidus ning oluline vanamuusika propageerija. Ta oli vanamuusikaansambli Madrigal asutaja 1965. aastal.

Minnes vastuollu tolleaegse ideoloogiaga, emigreerus ta 1972. aastal kõigepealt Šveitsi ja seejärel Prantsusmaale. 

Teda ühendasid Eestiga poeg ja abielu ning loomingulised sidemed mitmete kultuuriinimestega. 

Andrei Volkonski sulest pärineb väidetavalt esimene dodekafooniline muusikateos Nõukogude Liidus, "Musica Stricta" klaverile. 

Tema abikaasa on olnud kirjanik Helvi Jürisson ja nende poeg on eesti näitleja, luuletaja ja muusik Peeter Volkonski. Tema isa oli laulja Mihhail Volkonski.

Sugupuu
-------


|  |
| --- |
|  **Vürst Andrei Volkonski esivanemad**  |
| **Vürst Andrei Volkonski(1933–2008)** | Vürst Mihhail Volkonski(1891–1961) | Vürst Pjotr Volkonski(1861–1948) | Mihhail Sergejevitš Volkonski (1832–1909) |
| Jelizaveta Grigorjevna Volkonskaja (1838–1897) |
| Vürstinna Jekaterina Šahhovskaja(1867–?) | Aleksei Ivanovitš Šahhovskoi (1821–1900) |
| Sofja Aleksandrovna Olsufjeva (1830–1882) |
| Vürstinna Kiira Petkevitš | Georgi Petkevitš |  |
|  |
| Vera Petkevitš |  |
|  |
**Maniwalde** (*Manivalde*, tõlgendatud ka kui *Vanevalde*, *Vanevald*; surnud 21. septembril 1217) oli muinaseestlaste vanem.

Ta esineb Henriku Liivimaa kroonikas vaid ühel korral, nimelt Madisepäeva lahingus, kus ta koos Lembitu, Wottele ja teiste Sakala vanematega langeb: 

> Letti quoque, in sinistro cornu dimicantes, audacter una cum Theuthonicis suos adversarios invadebant, contra quos ordinati erant Sackalanenses simul cum Lembito et ceteris senioribus suis. Qui multos de Lettis vulnerantes et quosdam interficientes fortiterque pugnantes diuque restiterunt. Sed videntes turbam mediam a Theuthonicis in fugam conversam terga verterunt et ipsi. Et persequuti sunt eos Letti et multos occiderunt ex eis, et ceteri fugerunt. Et cognovit Veko, frater Roboam, Lembitum et persequutus est eum, tollens vestimenta eus, et ceteri caput eius amputantes detulerunt secum in Lyvoniam. Et ceciderunt ibidem alii seniores de Sackala, Wottele, Maniwalde cum aliis quam plurimis.
> 
> 
> 

> Ka lätlased, võideldes vasakul tiival, ründasid julgesti koos sakslastega oma vastaseid, nende vastu olid seatud sakalased ühes Lembito ja oma muude vanematega. Haavates paljusid lätlaste hulgast ja mõningaid tappes ja vapralt võideldes, panid nad kaua vastu. Kuid nähes, et sakslased olid keskmise väesalga põgenema pööranud, pöörasid nad ka ise selja. Ja lätlased ajasid neid taga ja tapsid neist paljud ning muud põgenesid. Ja Veko, Roboami vend, tundis Lembitu ära ja ajas teda taga ja tappis ta, võttes ta riided, teised aga, võttes tema pea maha, viisid endaga kaasa Liivimaale. Ja langesid seal ka teised Sakala vanemad, Wottele, Maniwalde koos õige paljude teistega.
> 
> 

Maniwalde nimi on arvatavalt germaani päritolu (*Manowald*, *Manowaldus*), kuid Julius Mägiste on oletanud, et Läti Henrik tegi tema nime ülestähendamisel kirjavea ja et tema tegelik nimi oli Vanevald või Vanevalde.

Ilukirjanduses ja filmis
------------------------

Maniwalde tegelaskuju esineb ka Karl August Hindrey romaanides "Loojak I–II", kus teda kujutatakse manatargana. 

Filmis "Malev" kujutatakse Maniwaldet Harjumaa kõige leidlikuma vanemana. Kaadritagune jutustaja kommentaar mainib, et tema hüüdnimi olla leidlikkuse pärast olnud **Harju Loogiline**.

Viited
------

1. 1 2  Heinrici Chronicon Livoniae = Henriku Liivimaa kroonika. 1982. Traductionem paravit Richard Kleis, Enn Tarvel textum curavit et commentatus est. Tõlkinud Richard Kleis, toimetanud ja kommenteerinud Enn Tarvel. Eesti Raamat, Revalie = Tallinn, XXI 3, lk 179–181.
2. ↑  Heinrici Chronicon Livoniae = Henriku Liivimaa kroonika. 1982. Traductionem paravit Richard Kleis, Enn Tarvel textum curavit et commentatus est. Tõlkinud Richard Kleis, toimetanud ja kommenteerinud Enn Tarvel. Eesti Raamat, Revalie = Tallinn, lk 181, kommentaar 14.
**Manivald Heinam** (kuni 1936. aastani **Friedrich Emmanuel Manivald Heiman**; 1. veebruar 1894 Rabivere, Hageri kihelkond – 30. mai 1969 Vancouver) oli eesti vaimulik.

Ta sündis Hageri kihelkonnas Rabivere koolimajas kihelkonnakooli juhataja pojana. Ta lõpetas Tallinna Nikolai Gümnaasiumi aastal 1914 hõbeaurahaga. Aastail 1914–1916 ja 1920–1922 õppis ta Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. 1916–1920 teenis Vene ja Eesti sõjaväes, võttis osa Vabadussõjast. Oli prooviaastal Tartu Pauluse ja Tartu Ülikooli koguduses, ordineeriti õpetajaks 29. jaanuaril 1923.

Manivald Heinam oli Kanepi Jaani koguduse õpetaja aastail 1923–1944, Võru praostkonna abipraost 1930–1931 ja praost 1933–1944.

Põgenes Saksamaale 1944. aastal, teenis DP laagrites ja oli Lübeckis laagri kooli usuõpetaja. Läks 1950. aastal Kanadasse, oli Vancouveri ja Victoria eesti koguduse asutaja õpetaja 1950–1963. Lisaks pidas ta aastal 1953 teenistusi Dunsani ja Victoria koguduses saksa keeles ning Nanaimo koguduses inglise keeles.

Viited
------

1. ↑  Konrad Veem Eesti Vaba Rahvakirik Dokumentatsioon ja leksikon EVR Stockholm 1988

Välislingid
-----------

* Meenutusi praost Manivald Heinamist
*
**Collage** oli Eesti ansambel. See tegutses aastatel 1965–1979.

Ansambli asutas 1965. aastal  Raivo Dikson toonase Tallinna Riikliku Konservatooriumi üliõpilastest, kellele hiljem lisandus liikmeid Tallinna Muusikakoolist ja Tallinna Pedagoogilise Instituudi muusikaosakonnast. 

Collage'i repertuaari valiti paljudes stiilides muusikat: oli nii klassikalise instrumentaalmuusika seadeid, suurte džässorkestrite partituure kui ka eesti heliloojate originaalloomingut. Peagi avardus ansambli repertuaar eesti rahvamuusika suunas.

1970. aastatel kujunes bändi vaimseks juhiks Aarne Vahuri, kelle seades kõlavad ka kõik Collage'i rahvaviiside töötlused. Collage oli esimesi Eesti ansambleid, kes kasutas levimuusikas regilaulu elemente.

Diskograafia
------------

* "Collage" (1971)
* "Kadriko" (1974)
* "Käokiri" (1978)
* "Parimad lood 1970–76" (2002)

Viited
------

1. 1 2  EE 12. köide, 2003: 39.
2. ↑  Aarne Vahuri artikkel "Collage" CD-albumi „Parimad lood 1970-76" plaadiraamatus. (hyper.records, 2002, Tallinn)
3. ↑  Margo Pajuste „Aarne Vahuri elutöö jõudis kaante vahele" 3. august 2002, Õhtuleht. Link (vaadatud 05.11.14)
Arpshofeni suguvõsa vabahärravapp
Vabahärra **Andrei von Arpshofen** (24. oktoober 1875 Varssavi – 1932 Rumeenia) oli baltisaksa päritolu Venemaa keisririigi sõjaväelane.

Elulugu
-------

Andrei von Arpshofen sündis Venemaa sõjaväelase Karl Woldemar von Arpshofeni (1832–1890) pojana.

Pärast paažikorpuse lõpetamist 1895 teenis ta 1. kaardiväe suurtükiväebrigaadis. 1904 lõpetas ta Nikolai kindralstaabi akadeemia ja ülendati 1907 kapteniks. Ta teenis IX korpuse staabis (Mandžuuria armee), Izmailovo kaardiväepolgus ja Irkutski sõjaväeringkonna staabis.

Andrei von Arpshofenit autasustati Georgi mõõgaga.

Ta osales Esimeses maailmasõjas 61. Vladimiri jalaväepolgu ülemana ja ülendati kindralmajoriks. Ta osales Vene kodusõjas, olles 13. juulist 1919 kuni 1920. aasta märtsini 2. Kubani kasakadiviisi staabiülem.

Pärast kaotust Vene kodusõjas ja koos Peter von Wrangelli vägede jäänustega Krimmist evakueerumist elas Arpshofen Rumeenias, kus ka suri 1932. aastal.

Sõjaväeline karjäär
-------------------

| Aasta | Kuupäev | Auaste | Märkused |
| --- | --- | --- | --- |
| 1895 | 12. august | alamporutšik |  |
| 1899 | 12. august | porutšik |  |
| 1903 | 12. august | kaardiväe staabikapten | Nimetati ümber kindralstaabi staabikapteni auastmeks |
| 1907 |  | kapten |  |
| 1914 | 6. detsember | polkovnik |  |
| 1917 |  | kindralmajor |  |

Perekond
--------

Andrei von Arpshofen abiellus 1907. aastal Valentina Romanenkoga (1887–1916), kes oli alampolkovnik Vladimir Romanenko ja Maria Rjumini tütar. Abielust sündisid:

* Vladimir von Arpshofen (sündis 1910)
* Anastassija von Arpshofen (sündis 1913)

Sugupuu
-------


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  **VabahärraAndrei von Arpshofen(1875–1932)**  | Vabahärra Karl Woldemar von Arpshofen(1832–1890) | Vabahärra Gerhard Heinrch von Arpshofen(1795–1854) | Vabahärra Karl Georg von Arpshofen (1742–1804) |
| Dorothea Elisabeth Gnospelius (1764–1841) |
| Olga Henriette Elisabeth Warneck(1807–1883) | ... |
| ... |
| Sophie Vučetić von Bieliz (1855−?) | Stephan Vučetić von Bieliz | ... |
| ... |
| Larissa Ssinelnikow | ... |
| ... |

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  Georgi ordeni kavalerid Eestis. Mitte-eestlaste elulood.
2. ↑  "Genealogisches Handbuch der estländischen Ritterschaft, Teil 2, 3: Estland Bd.: 3". Görlitz. 1930. lk. 284
3. ↑  "Genealogisches Handbuch der estländischen Ritterschaft, Teil 2, 3: Estland Bd.: 3". Görlitz. 1930. lk. 285

Välislingid
-----------

* Andrei Vladimirovitš von Arpshofeni eluloolised andmed
**Ernst Tamberg** (7. aprill 1902 Tallinn – 6. detsember 1925 Tallinn) oli eesti poksija ja kaitsepolitseinik. 

Ta võttis vabatahtlikuna osa Vabadussõjast. Ta alustas poksimist pärast Vabadussõda 1921. aastal Arkadi Harlampijevi juures Tallinna Kalevis.

Ta osales kaitsepolitseinikuna 1. detsembri mässu mahasurumises. Ta sai 5. detsembril 1924 Iru vallas Suur-Tupsa talu juures toimunud tulevahetuses mässajatega vasakust käest haavata, kuid paranes ja tuli poksiringi tagasi.

Tamberg oli kokku kolmekordne Eesti meister poolraskekaalus (kuni 175 naela ehk 79,4 kg) aastatel 1923–1925.

Ta osales ühe korra Eesti ja Läti maavõistlusel poksis. Et 1924. aasta maavõistlus toimus turniirisüsteemis ja mõlemal riigil oli eri kaalukategooriates mitu esindajat, sattusid võistluse absoluutkaalu kohtumises vastamisi Tamberg ja Erwin Klausner. Tamberg võitis selle kohtumise nokaudiga.

Isiklikku
---------

Ernst Tamberg hukkus õnnetuse läbi 6. detsembril 1925 ja maeti 10. detsembril Tallinna Rahumäe kalmistule.

Viited
------

1. ↑  Harald Tammer. "Ernst Tamberg". // Nekroloog. Eesti Spordileht nr 47, 17. detsember 1925. Lk 9
2. ↑  Eesti kalmistute register

Kirjandus
---------

* Rein Pajur. "Poksi lugu". Tallinn 2009
**Andrei Prii** (5. oktoober 1938 Mäla küla Muhu saar – 25. detsember 2022) oli eesti poliitik ja majandusjuht.

Ta on lõpetanud Liiva Algkooli, seejärel Tallinna Kalatööstusliku Merekooli laevajuhtimise erialal ning Tallinna Polütehnilise Instituudi tööstuse juhtimise ja planeerimise erialal.

Ta töötas aastani 1961 kalalaevadel tüürimehena ja aastatel 1961–1972 kaptenina. Ta on olnud Hiiu Kaluri ja Kalandusliidu aseesimees ning laevatehase direktor, ka Angola kalandusministri nõuandja.

Aastatel 1989–1990 oli ta Saare maavolikogu ja selle eestseisuse liige, astus tagasi seoses Eesti Vabariigi Ülemnõukogu (1990–1992) liikmeks valimisega, ta oli selle keskkonnakomisjoni liige. Aastatel 1968–1988 oli ta NLKP liige, aastast 1990 kuulus ta Eesti Kristlik-Demokraatlikku Liitu. Aastast 2012 kuulus ta Isamaa ja Res Publica Liitu ja Isamaasse.

Tunnustus
---------

* 2002 – Riigivapi V klassi teenetemärk
* 2006 – Riigivapi III klassi teenetemärk

Viited
------

1. ↑  Saarte Hääl. 28. detsember 2022, lk. 6
2. ↑  Kes on kes Eesti poliitikas 1988–1992. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Tallinn 1992
3. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 21. oktoober 2013. Vaadatud 14. augustil 2012.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)