recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Henrietta Anne. Portree autor Pierre Mignard
**Henrietta Anne**, **Inglismaa printsess**, **Orléansi hertsoginna** (prantsuse keeles *Henriette d'Angleterre*) (26. juuni (vkj 16. juuni) 1644 Exeter, Devon – 30. juuni 1670 Saint-Cloud Pariisi lähedal) oli Charles I ja kuninganna Henrietta Maria tütar. Ta oli abielus Orléansi hertsogi Philippe I-ga.

Lapsepõlv
---------

Henrietta Anne sündis Exeteris Bedford House'is Inglise kodusõja ajal. Kaks nädalat pärast tütre sündi suundus kuninganna Henrietta Maria, tema ema, Falmouthi kaudu Prantsusmaale, et paluda Louis XIV-lt oma abikaasale sõjalist toetust. Oma tütre jättis ta raske ja ohtliku teekonna tõttu Exeteri leedi Villiers' hoolde. Henrietta Anne kohtus emaga taas kaks aastat hiljem. Pärast seda, kui Charles I 1649. aastal hukati, läks kuninganna koos Henrietta Anne'iga Prantsuse õukonda.

Orléansi hertsoginna
--------------------

31. märtsil 1661 abiellus Henrietta Anne oma nõo, Orléansi hertsogi Philippe I-ga. Laulatus toimus Pariisis kuningapalee kabelis. Abielu oli õnnetu, sest Philippe eelistas meessoost armukest, kes võistles Henrietta Anne'iga võimu pärast. Henrietta lasi liikvele kuulujutu, et tal on armusuhe Philippe'i venna Louis XIV-ga. Kuulujutu eesmärk oli saata Philippe'i sõber pagendusse. Philippe'i sõber plaanitses samal ajal Henrietta Anne'i kõrvaldamist.

Lapsed
------

* Orléansi Marie Louise (26. aprill 1662 – 12. veebruar 1689)
* Orléansi Anne Marie (27. august 1669 – 26. august 1728)

Louis XIV
---------

Henrietta Anne oli väga lähedane Louis XIV-ga, keda peeti tema tütarde tegelikuks isaks. Henrietta Anne'i surmajärgsel hommikul olevat Louis XIV olnud palju kurvem kui Philippe.

Hilisemad aastad
----------------

Henrietta Anne pidas tihedat kirjavahetust oma venna Charles II-ga. Ta aitas vennal korraldada läbirääkimisi, mille eesmärk oli sõlmida Inglismaa ja Prantsusmaa vahel kaitseliit (*Secret Treaty of Dover,* 1670).

Henrietta Anne suri Saint-Cloudi palees kaks nädalat pärast liidulepingu allkirjastamist. Kahtlustati, et Philippe'i armukese sõbrad olid ta mürgitanud. Lahang aga näitas, et Henrietta Anne suri kõhukelmepõletiku tõttu.
Henri Ikonen 2014. aastal Syracuse Crunchi meeskonnas
**Henri Ville Ikonen** (sündinud 17. aprillil 1994 Savonlinnas) on Soome jäähokimängija, kes mängib Soome kõrgliigaklubis Lukko ründajana vasakäärel.

Ta alustas klubikarjääri Soome klubis KalPa, mille meeskonnas debüteeris ta Soome kõrgliigas hooajal 2011/12. Aastatel 2012–2014 mängis ta Kanada noorteliiga Ontario Hockey League'i klubis Kingston Frontenacs.

2013. aastal valis Tampa Bay Lightning ta NHL-i *draft* '​is 154. valikuna. Aastatel 2014–2017 mängis Ikonen American Hockey League'is (AHL) Lightningi tütarklubis Syracuse Crunch, kuid NHL-is jäi debüüt tegemata.

2017. aasta juunis sõlmis ta lepingu KHL-i klubiga Jokerit. Seal mängis ta kokku viiel hooajal. Resultatiivseim hooaeg oli 2019/20, mil ta lõi liigas kaheksa väravat ja andis kuus väravasöötu.

28. veebruaril 2022 sõlmis ta lepingu Lukkoga.

2014. aastal tuli Ikonen Soome kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistriks.

Viited
------

1. ↑   (vaadatud 2.2.2023)

Välislingid
-----------

* Henri Ikonen hockeydb.com lehel
**35. ühendarmee** (vene keeles *35-я общевойсковая Краснознамённая армия*) on Venemaa maaväe väliarmee.

Ajalugu
-------

Armee formeeriti esmalt Teise maailmasõja ajal 1941. aasta juulis Kaug-Ida rindel 18. laskurkorpuses ning koosnes toona 35. 66. ja 78. laskurdiviisist, lisaks 109. kindlustatud rajoonist ja teistest väiksematest jala- ja suurtükiväeosadest. Enamiku sõjast veetis armee Primorje krais, valvates Nõukogude Liidu piiri Hiinaga, osaledes seejärel 1945. aasta augustis alanud NSVL-i vägede sissetungis Mandžuuriasse. Vahetult enne sõja lõppu, 1. oktoobril 1945, saadeti armee laiali.

See reformeeriti ühendarmeena senisest 29. armeekorpusest Amuuri oblastis Belogorskis 1969. aastate teisel poolel, täpsemalt 1969. aasta juunis, seoses Hiina-Nõukogude tüliga. 2010. aastal arvati armee Ida sõjaväeringkonna koosseisu.

Praegune koosseis
-----------------

* 38. üksik kaardiväe motolaskurbrigaad (Jekaterinoslavka)
* 64. üksik motolaskurbrigaad (Knjaze Volkonskoje)
* 69. üksik kattebrigaad (Babstovo)
* 107. raketibrigaad (Birobidžan)
* 165. suurtükibrigaad (Nikolskoje)
* 71. õhutõrjeraketibrigaad (Belogorsk)
**Kammerkoor Studium Vocale** on Tallinnas tegutsev kammerkoor.

Koor esitab nii vaimulikku kui ka ilmalikku muusikat, nii klassikat kui ka tänapäevast, eesti ja välisautorite heliloomingut. Repertuaari kuulub ka rahvalaule ja meelelahutuslikke lugusid. Kooris laulab keskeltläbi 20 liiget.

Alates 2000. aastast on koor osanud kõikidel Eesti laulu- ja tantsupidudel nii segakooride kui ka valiksegakooride kategoorias.
Kammerkoor on ette kandnud mitu suurvormi koostöös Üle-Eestilise Noorte Sümfooniaorkestri ja eesti parimate solistidega (Uku Joller, Iris Oja, Maris Liloson, Pirjo Püvi, Kaire Vilgats, Lea Liitmaa jt). 

* 2011. aasta detsembris ilmus koori esimene CD, millel kõlab esmakordselt Eestis Studium Vocale esitatud J. Rutteri Magnificat.
* 2013. aasta juunis võitis koor Linzis (Austria) kõrgetasemelisel A. Bruckneri nimelisel rahvusvahelisel koorikonkursil hõbediplomi.
* 2015. aasta detsembris ilmus koori teine CD, millel kõlab W. A. Mozarti Missa Brevis G-duur ja kaunid jõululaulud koos sümfooniaorkestriga.
Kammkeraamika killud, u 4000–2000 eKr (Eesti Ajaloomuuseum)
**Kammkeraamika kultuur** oli neoliitiline arheoloogiline kultuur, mida tuntakse valdavalt kammornamendiga keraamika järgi. Kammkeraamika kultuur levis Läänemere ääres Põhja-Soomest ja Karjalast kuni Läti aladeni, hõlmates ka Eestit ja Loode-Venemaad.

Kammkeraamika kultuuri esimene ajajärk, tüüpilise kammkeraamika kultuur, jõudis Eestisse umbes aastal 4000 eKr ja kestis paar sajandit. Selle kultuuri tuumikpiirkonnaks on pakutud Karjalat, kust kultuur laiematele aladele levis. Sellel ajajärgul tekkisid selged erinevused saarte ja mandri keraamika vahel.

Tüüpilise kammkeraamika kultuuri ajajärgust on Eestis teada umbes 50 asulakohta ja kaheksa matmispaika.

Umbes aastatel 3700–3600 eKr kujunes välja hilise kammkeraamika kultuur. Selles olid kammkeraamika kultuuri uued nähtused sulandunud eelnenud Narva kultuuri omadega.

Vaata ka
--------

 Osa kammkeraamikakultuuri levaialast Läänemerest Volgani, sarnaseid esemeid on leitud ka Baikali tagant ja Koreast 
* Kammkeraamika
* Narva keraamika
* Kammkeraamika teooria

Kirjandus
---------

* Kriiska, A. Tvauri. A. 2002. *Eesti muinasaeg*. Avita. ISBN 9985-2-0694-0
**Luule Viilma** (6. aprill 1950 – 20. jaanuar 2002) oli eesti arst ja parapsühholoog, mõtteraviteemalise raamatusarja "Ellujäämise õpetus" autor. 

Viilma lõpetas 1974. aastal Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna ning praktiseeris pikka aega günekoloogina algul Rapla haiglas, hiljem Haapsalus. 
Internatuuri akušöör-günekoloogina läbis ta aastatel 1974−1975 Tallinnas Pelgulinna sünnitusmajas. 

Aastatel 1975–1983 töötas Rapla rajooni keskhaiglas ja 1983–1991 Haapsalu rajooni keskhaiglas.

1991. aastast pidas ta erapraksist naistearstina. Samal aastal puutus ta esimest korda kokku parapsühholoogiaga. Ajapikku kujundas ta välja isikliku mõtteraviõpetuse, mida kirjeldas raamatusarjas "Ellujäämise õpetus". Aastate jooksul nõustas tervisehädade osas tuhandeid inimesi ja pidas sadu loenguid.

Luule Viilma hukkus autoõnnetuses 2002. aastal.

Isiklikku
---------

Sündis 1950. aastal Jõgeval pere viimase, neljanda lapsena. Abiellus Arvo Viilmaga 1971, neil sündis kaks tütart.

Välislingid
-----------

* 
* 
* 



Haapsalu inimesed
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel on pühakust; eesnime kohta vaata Luukas (eesnimi)* |

---

Evangelist Luukas. Miniatuur pärgamendil. Fulda koolkonna meister, u 840
Evangelist Luukas maalib Jumalaema ikooni. Pihkva muuseum, 16. saj
**Luukas** (surnud umbes 70) oli üks neljast Uue Testamendi evangelistist. Ta oli arvatavasti Antiookiast pärit pagan, ametilt arst, kes saatis Paulust misjonireisidel. Suri kõrges vanuses Kreekas. Teda peetakse Luuka evangeeliumi ja Apostlite tegude raamatu autoriks. Hilisantiigis sugenes legend, et ta on esimesena maalinud Jeesuslapsega Maarjat, talle omistatakse näiteks Vladimiri Jumalaema ikooni ja Częstochowa Jumalaema ikooni autorsust. Luukas muutus hiljem arstide ja kunstnike kaitsepühakuks. Kunstis on tema sümbol sõnn. Luuka atribuudid on evangeelium ja tiivuline härg.

Luukas on arstide, klaasipuhujate, klaasijate, lihunike, maalikunstnike, skulptorite ja raamatuköitjate kaitsepühak.

Viited
------

1. ↑
2. ↑  Wendy Beckett (2001). *Õde Wendy pühakuteraamat*. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus (Slovakkia). Lk 24.
3. ↑  Kristi Tarand (1995). *Pühakuteraamat : nende elulood, teod ja ikonograafilised embleemid*. Tallinn: Perioodika (Tallinna Raamatutrükikoda). Lk 126.
**Euroopa Liidu Väljaannete Talitus** (väljaannete talitus) on institutsioonidevaheline talitus, „kelle ülesanne on kirjastada parimates võimalikes tingimustes Euroopa ühenduste ja Euroopa Liidu institutsioonide väljaandeid".

Väljaannete talitus avaldab iga päev ilmuvat Euroopa Liidu Teatajat 22 keeles (23 keeles juhul, kui on nõutud ka iiri keeles avaldamine), mis on ainukordne nähtus kirjastamismaailmas.

Väljaannete talitus kirjastab või kaaskirjastab väljaandeid seoses institutsioonide teabevahetusmeetmetega.

Lisaks pakub väljaannete talitus veebipõhiseid teenuseid, mille kaudu pääseb tasuta juurde Euroopa õigusaktidele (EUR-Lex), EL-i väljaannetele (EU Bookshop), EL-i riigihangetele (TED) ja EL-i teadus- ja arendustegevusele (CORDIS).

Viited
------

1. ↑  "/.../ otsus /.../ Euroopa Liidu Väljaannete Talituse korralduse ja toimimise kohta". *eur-lex.europa.eu* (inglise ja eesti). ELT. Vaadatud 9.2.2020.`{{cite web}}`: CS1 hooldus: tundmatu keel (link)

Välislingid
-----------

* Euroopa Liidu Väljaannete Talitus
* EU-Bookshop – kõik ELi väljaanded
* EUR-Lex – juurdepääs Euroopa Liidu õigusaktidele
* CORDIS – ELi teadus- ja arendustegevuse materjalid
* Ted – Euroopa Liidu Teataja lisa
**Kannuka pank** ehk **Kannuka klindineemik** on Põhja-Eesti panga osa Ida-Viru maakonnas Narva-Jõesuu linnas ja Sillamäe linnas. Kannuka pank algab peale Sõtke klindilahest ja kulgeb kuni Pimestiku panga moodustavate klindisaarteni.

Kannuka klindineemik on läänepoolsem 2,5 km pikkune ja 1,5 km laiune osa Vaivara Sinimägedega sarnase, Sillamäe rikkevööndi, tektooniliselt rikutud keerulise ehitusega klindivööndist. Panga paeplatoo kõrgub 28...30 meetrit üle merepinna. Paeplatool avanevad õhukese moreenikihi all Kesk-Ordoviitsiumi Volhovi lademe Toila kihistu glaukoniiti sisaldavad lubjakivid.

Klindiserv on kaetud rusukalletega ning paljandid peaaegu puuduvad välja arvatud Sillamäe linnas mõned üksikud lõigud. Kannuka pank on nüüdisajal kasvanud suures osas Sillamäe linna sisse, kuid kohati on säilinud väikeste lõikudena ka pangale omast klindimetsa.

Vaata ka
--------

* Eesti pankade loend
* Meriküla pank
* Pargimäe pank
* Pimestiku pank
* Põrguaugumäe pank
* Tornimäe pank
* Utria kõrgekallas
* Udria maastikukaitseala
* Utria savikallas
* Vaivara klindilõik
* Puhkovo-Olgina klindiplatoo (Puhkovo-Vodava-Olgina klindiplatoo)
* Laagna klindisaarestik

Kirjandus
---------

* Kalle Suuroja. *Põhja-Eesti pangad*, Tallinn 2004.
Kaardimängu Küünte puhul on tegemist lihtsa kaardimänguga: Mõlemale mängijale jagatakse 5 kaarti, kaarte käiakse kordamööda ning võidab see, kes esimesena kaartidest lahti saab.

Kaartide käimisel tuleb silmas pidada, et käia saab ainult sama masti või sama numbriga / pildiga kaarti, mis maha viimasena käidi.

Erandiks on järgmised kaardid:
Ässad - Jätavad vastase käimiskorra vahele
Kuued - Annavad vastasele ühe kaardi juurde ning jätavad tema käigukorra vahele
Seitsmed - Annavad vastasele kaks kaarti juurde ning jätavad tema käigukorra vahele
Emandad - Emandat saab käia ükskõik, mis kaardile ning selle kaardiga soovitakse masti, mida vastane peab käima
Ärtu kuningas - Saab käia peale kõikidele kaartidele. Annab vastasele üles 4 kaarti ning jätab tema käimiskorra vahele

Kui mängija ei saa käia peale maas olevale kaardile, peab ta võtma maast ühe kaardi. Kui mängija ei saa ikka käia, läheb käimiskord vastasele.

Mängijal on võimalus võtta maast kaart ka oma käimiskorra ajal. Sellisel juhul läheb käimiskord vastasele.

(vint.ee)
**Kütteõlid** ehk **õlikütused** (inglise keeles *fuel oils*) on vedelkütused, mis on enamasti toodetud nafta fraktsioneeriva destillatsiooni teel. Kütteõlisid on võimalik aga toota ka näiteks põlevkiviõlist (põlevkivi kütteõli, põlevkivimasuut). Kütteõlide kaks peamist kategooriat on kerge kütteõli ja raske kütteõli, mis mõlemad omakorda jagunevad mitmesse alaliiki.

Kerged kütteõlid (ehk ahjukütus, inglise keeles *light heating oil*) on enamasti gaasiõlide hulka kuuluvad naftasaadused. Kerget kütteõli kasutatakse eramute kütteks, tööstuses, põllumajanduses ja laevadel.

Rasked kütteõlid (inglise keeles *heavy fuel oils*, kõnekeeles kasutatakse tihti ebakorrektset venekeelset laenu masuut) jagunevad tootmisviisi järgi kahte gruppi - destillaatkütused ja jääkõlidest toodetud kütused. Rasked kütteõlid on ruumitemperatuuril (ca 20 °C) suure viskoossusega vedelikud. Kuna viskoossus on raskete kütteõlide põhiline omadus mis määrab nende kasutuvaldkonna, siis on see ka aluseks nende jaotamisel markideks. Vajaliku viskoossusega raske kütteõli margi saamiseks segatakse erinevaid destillaatkütuseid ja jääkõlidest toodetud kütuseid omavahel, lisades viskoossuse näitaja täpsemaks määratlemiseks tihti ka gaasiõlisid. Raskeid kütteõlisid kasutatakse eeskätt suurtes katlamajades ja laevakütusena.
**Küttejõu** on linnaosa Kiviõli kaguosas.

Küttejõu (Eesti)Küttejõu
Asendikaart
1925. aastal alustas Kiviõli lõunaservas tööd põlevkivikarjäär, mis kaevandusaktsiaseltsi "Kütte-Jõud" järgi nimetati Küttejõu karjääriks. Karjääri juurde rajati kümmekonna majaga asula, mis sai sama nime.

1940. aastate alguses oli Küttejõu Virumaa Erra vallas asuv alevik.

1945 detsembris muudeti Küttejõu alevik töölisaleviks. Seoses maakondade ja valdade likvideerimise ja maarajoonide moodustamisega arvati Küttejõu alev 1950 septembrist Kiviõli rajooni koosseisu.

1957 detsembris liideti Küttejõu alev Kiviõli linnaga.

Viited
------

1. ↑  "Mis saab maast pärast kaevandust: Küttejõu karjääri lugu" Eesti Loodus nr 2007/9
2. ↑  Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 29. detsembri 1945 seadlus töölisalevite, linnatüüpi alevite ja kuurortalevite moodustamise kohta Eesti Nõukogude Sotsialistlikus Vabariigis. Eesti NSV Teataja, 1946, 4, 29
3. ↑  Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 26. septembri 1950 seadlus maarajoonide moodustamise kohta Eesti NSV-s. Eesti NSV Teataja, 1950, 11, 114
4. ↑  Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 28. detsembri 1957 seadlus Küttejõu töölisalevi liitmisest Kiviõli linnaga. Eesti NSV Teataja, 1958, 1, 9
**Konuvere maalinn** (nimetatud ka *Puenkalle, Paekalle*) oli muinasaegne linnus, mille asukoht jääb tänapäeval Rapla maakonna Märjamaa valla Konuvere külla. Linnamägi asub Vigala jõe paremal kaldal umbes üks kilomeeter Tallinna–Pärnu maanteesillast ülesvoolu.

Linnamäe põhjapoolseks piirdeks on kuni kuue meetri kõrgune seljaku looduslik nõlv, ida poolt piirab kolme meetri kõrgune astang; ülejäänud kaartest on piirjooned raskesti eraldatavamad. Lõunakaartest oli linnuse looduslikuks takistuseks veerohke Vigala jõgi ning ka jõkke suubuv ojake. Linnuseala suurus on umbes 2000 ruutmeetrit.

Väljakaevamisi teostati linnamäel aastail 1971–1973 arheoloog Evald Tõnissoni juhtimisel. Leiti söestunud linnusevalli jäänuseid, nelja hoone tukid ning kunagisi tulekollete (ahjude) detaile rohkete põlenud kividena. Leiti veel savinõude kilde ning pronksist ehtedetaile. Kultuurikihi paksus on 0,3–0,7 meetrit.

Varasemad üksikud leiud ulatuvad 5.–6. sajandisse. Uuemad leiud pärinevad 11.–12. sajandist. See lubab oletada, et Konuvere maalinn hävitati juba enne ristisõdijate saabumist. Seda oletust kinnitab ka Henriku Liivimaa kroonikast vihjete puudumine Konuvere linnuse kohta. Samas oma potentsiaali ja suuruse poolest võis olla tegemist kunagi tähtsa kantsiga.

Konuvere maalinn kui osa muinaskihelkonnast
-------------------------------------------

Kuni 13. sajandi esimese pooleni moodustasid hilisemad Märjamaa, Vigala ja Kullamaa kirikukihelkond ühtse muinasaegse Läänemaa hulka kuuluva muinaskihelkonna, mille nime ei ole ajaloolistest allikatest teada.

Arheoloog Evald Tõnisson ja koduloolane Mihkel Aitsam (1877–1953) on oletanud, et Konuvere maalinn oligi selle kihelkonna keskseimaks linnuseks. Lisaks on arvatud, et peale Konuvere linnuse hävimist võis kihelkond sattuda sõltuvusse edelapoolsest naabrist – Soontaganast. Sellest võib tulla ka vihjete puudumine Henriku Liivimaa kroonikast.

Kihelkonna territooriumil on teada väiksemate linnustena Kullamaa Rohumägi ja Sõtke linnus ja oletatava linnusekohana hilisem Kivi-Vigala vasallilinnuse asukoht.

Tõenäoliselt juba 13. sajandi esimesel poolel (tõenäoliselt mitte enne Saare-Lääne piiskopkonna moodustamist 1234. aastal) lagunes see kihelkond Märjamaa, Vigala ja Kullamaa kirikukihelkonnaks.

Vaata ka
--------

* Eesti linnuste loend
* Kihelkond

Välislingid
-----------

* Konuvere linnus kultuurimälestiste riiklikus registris
|  |
| --- |
|  |
| Medalikohad |
| Olümpiamängud |
| **Hõbe** | 2012 | jalgpall |

**Norberto Murara Neto** (tuntud ka kui lihtsalt **Neto**; sündinud 19. juulil 1989 Araxás) on Brasiilia jalgpallur, kes mängib väravavahina Inglismaa Premier League'i klubis AFC Bournemouth.

Aastatel 2009–2011 mängis ta Brasiiliakõrgliiga klubis Athletico Paranaense, 2011–2015 Itaalia kõrgliigaklubis Fiorentina, 2015–2017 Itaalia kõrgliigaklubis Juventus ja 2017–2019 Hispaania kõrgliigaklubis Valencia. Juventusega tuli ta kaks korda Itaalia meistriks.

Aastatel 2019–2022 kuulus ta Hispaania kõrgliigaklubi FC Barcelona ridadesse. Ta oli kolme hooaja jooksul Marc-André ter Stegeni järel teine valik Barcelona väravavahikohale ning sai kolme hooaja jooksul Barcelona meeskonnas kirja 21 mängus.

2022. aasta augustis sõlmis ta üheaastase lepingu Bournemouthiga.

2012. aasta suveolümpiamängude jalgpalliturniiril võitis Neto Brasiilia olümpiameeskonna koosseisus hõbemedali. Ta oli Brasiilia jalgpallikoondise varuväravavaht 2015. aasta Copa Américal, kuid koondisedebüüdi tegi ta 12. septembril 2018 sõprusmängus El Salvadori vastu.

Saavutused
----------

Juventus
* Serie A: 2015–16, 2016–17
* Coppa Italia: 2015–16, 2016–17
* Supercoppa Italiana: 2015
* UEFA Meistrite Liiga: Teine koht 2016–17

Valencia
* Copa del Rey: 2018–19

Barcelona
* Copa del Rey: 2020–21

Viited
------

1. ↑  "Cherries sign experienced goalkeeper Neto". AFC Bournemouth. 7. august 2022. Vaadatud 7. augustil 2022.
**Nord-Aurdali vald** on vald Norras Innlandeti maakonnas. Valla halduskeskus on Fagernes. Nord-Aurdali vald loodi 1. jaanuar 1838.

Valda teenindab Fagernesi Leirini lennujaam.

2019. aastani kuulus vald Opplandi maakonda.

Vapp
----

Valla vapp pärineb lähiajast. See kinnitati 20. detsembril 1985. Vapil kujutatakse kolme sinist erku emajuurt (*Gentiana nivalis*). Neid lilli kasvab Nord-Aurdalis külluslikult. Kolm õit esindavad valla kolme peamist asulat Aurdali, Fagernesi ja Leirat. Erk emajuur avab oma õied ainult päikesevalguses ja soojuses. Sellepärast valiti see ka valla avatust ja positiivsust sümboliseerima.

Vaade Strandefjordenile, paremal Fagernes

Viited
------

1. ↑  Area statistics for Norway 2020
2. ↑  Alders- og kjønnsfordeling i kommuner, fylker og hele landets befolkning (K) 1986 - 2022

Innlandeti maakonna vallad

* Alvdal
* Åmot
* Åsnes
* Dovre
* Eidskog
* Elverum
* Engerdal
* Etnedal
* Folldal
* Gausdal
* Gjøvik
* Gran
* Grue
* Hamar
* Kongsvinger
* Lesja
* Lillehammer
* Lom
* Løten
* Nord-Aurdal
* Nord-Fron
* Nord-Odal
* Nordre Land
* Os
* Østre Toten
* Øyer
* Øystre Slidre
* Rendalen
* Ringebu
* Ringsaker
* Sel
* Skjåk
* Søndre Land
* Sør-Aurdal
* Sør-Fron
* Sør-Odal
* Stange
* Stor-Elvdal
* Tolga
* Trysil
* Tynset
* Vågå
* Våler
* Vang
* Vestre Slidre
* Vestre Toten
**Aletschhorn** on mägi Šveitsi Alpides, Jungfrau-Aletschi piirkonnas, mis on kantud UNESCO maailmapärandi nimistusse. Mäe jalamil on Aletschi liustik.

Aletschhorn, Berni Alpide teiseks kõrgeim mägi Finsteraarhorni järel, on ainus kõrgematest tippudest, mis asub täielikult Valais' kantonis. See on aheliku kulminatsioonipunkt, mis kulgeb paralleelselt eraldava seljakuga ja mis ületab seda oma peamiste tippude kõrgusel. Seistes seega Berni Alpide peamise mäestiku ja Penniini Alpide vahel, jagab see Bietschhorni eelist, et ta asub enda ümber asuvate kõrgete tippude suhtes kesksel positsioonil. Sageli arvatakse, et Aletschhornil Alpide tippude panoraamvaadetest kõige ilusam.

Geograafia
----------

Aletschhorn (paremal) vaadatuna Oberaletschi liustikult
Põhjatiival asub Aletschfirn, mis on Aletschi liustiku osa. Edelas asub Oberaletschi liustik ja kagus asub Mittelaletschi liustik. Mõlemad on Massa jõe valgalas, mis saab alguse Aletschi liustikult ja jõuab Rhône'i jõkke. Selle kauge asukoht liustike keskel tähendab, et Aletschhorn on vaatamata oma kõrgusele harvemini külastatav ja vähem tuntud kui Jungfrau ja Eigeri tipud, mis asuvad umbes 10 km põhja pool.

Ronimisajalugu
--------------

Aletschhorni põhjakülg vaadatuna Lötschenlückelt
Aletschhornile roniti esmakordselt peaaegu 50 aastat pärast Jungfrau esmatõusu. Esmakordselt Jungfraule ronimisel kasutasid ronijad Aletschfirni baaslaagreid Aletschhorni jalamil.

Aletschhornile ronisid esmakordselt 1859. aastal Francis Fox Tuckett, J. J. Bennen, V. Tairraz ja Peter Bohren. Seltskond veetis öö mõnes kaljulõhes Mittel Aletschi liustiku kohal (mäe idaküljel) ning järgmisel hommikul, 18. juunil, alustas tõusu ja jõudis lumisele seljakule, mis ühendab Dreieckhorni peamise tipuga. Läbipääs piki seda seljakut nii varajasel aastaajal, enne kui lumi on hästi konsolideerunud, hõlmas teatavat riski ja 50° nurga all firninõlva, mis nõudis hoolt ja head sammulõikust. Kuid tippu jõuti ilma suuremate raskusteta. Nagu paljud teised mägironijad, võttis Tuckett kaasa baromeetri ja tegi teaduslikke tähelepanekuid. Ta märkis jäist temperatuuri ja väga tugevat tuult, mis tuiskas lund ja ähvardas ronijaid ümber lükata.

Aletschhorn vaadatuna Jungfraujochilt
Pärast tippu jõudmist eraldus Tuckett Bennenist ja laskus koos Bohreni ja Tairraziga põhjakülje kaudu. Ta tahtis laskuda otse Lötschentali, kuid varsti pärast nende laskumise algust algas laviin otse mägironijate jalge all. Nad läksid ettevaatlikult tagasi ja laskusid Mittelaletschile.
**Aleuaadid** (vanakreeka keeles Άλευάδαι) oli Vana-Kreeka aristokraatlik suguvõsa Tessaaliast.

Aleuaadid valitsesid Larissas ja linna ümbruses. Aristotelese ja Plutarchose järgi olevat Aleuas I (Aleuas Punane) loonud Tessaalia liidu poliitilise ja sõjalise korra. Hiljem olid mitmed suguvõsa esindajad liidu kõrgeimal ametikohal (*tagos*, *tageia*). Herodotose (7,6; 130; 9,58) järgi võtsid Aleuaadid ühendust Xerxes I-ga, et ärgitada teda Kreekasse sisse tungima. Kreeka-Pärsia sõdade ajal võitles osa suguvõsast pärslaste poolel.

Alates aastast 404 eKr määras poliitikat Tessaalias konflikt Aleuaadide ja Pherai türannide vahel. Ka selle käigus püüdsid Aleuaadid saada võõrast abi, algul pärslastelt, hiljem ka makedoonlastelt. Philippos II sekkus ajavahemikus 356–349 eKr korduvalt konflikti ning saavutas lõpuks Pherai türannide üle võidu. Hiljem aga liitis ta Tessaalia oma võimualuse maaga. Tänuks toetuse eest said paljud Aleuaadid tetrarhi ameti. Tessaalias jäi veel kauaks ajaks määravaks üksikute suguvõsade meelevaldne valitsemine.

Viited
------

1. ↑  Aristoteles, fragmendid 497–498.
2. ↑  Plutarchos, *Moralia* 492a–b = De fraterno amore 21. (Ingliskeelne tõlge veebis)
**"Puss Gets the Boot"** oli esimene film multifilmisarjast "Tom ja Jerry". See anti välja 10. veebruaril 1940 USA-s. See osa erines teistest Tom ja Jerry multikatest selle poolest, et selles multifilmis oli Tomi nimi Jasper ja Jerry nimi Jinx. Film kandideeris auhinnale "Academy Award (Oscar) for Best Short Subject: Cartoons", kuid ei võitnud seda.

Süžee
-----

Selles osas on nimeta pruun hiir põgenemas sinise kassi eest, aga too hoiab hiirt sabast kinni. Hiir pääseb põgenema ning kass joonistab musta tindiga seinale hiireaugu. Hiir tahab sisse joosta, kuid see ei õnnestu. Hiirt jälitades ajab kass ümber lillevaasi ja tema perenaine (hiljem nimetatud Mammy Two Shoes, neegrinaine (hääl Lilian Randolphi poolt)) ütleb (eesti keelde tõlgituna): "Jasper! Jasper! Sa kõlbmatu kass! Üks hetk, sa logardlik, odav karusnahkne kasukas! Vaata nüüd seda segadust, mille sa tekitasid. Nüüd, pane tähele, Jasper. Kui sa lõhud veel ühe asja, siis sa lähed siit majast välja."

Nüüd püüab hiir teha kõik, et Jasperi välja visataks. Lõpus hoiab Jasper seina ääres seistes igasuguseid kööginõusid. Siis viskab hiir ühe taldriku alla ja lõpuks lööb Jasperit jalaga, et ta kõik asjad maha pillaks. See õnnestubki ja Jasper visatakse majast välja.
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib Tallinna tänavast; Rakvere tänava kohta vaata artiklit Küti tänav (Rakvere)* |

---

‹ Kaart ajutiselt peidetud (?) ›
[[]]
**Küti tänav** on tänav Tallinnas Põhja-Tallinna linnaosas Kalamaja asumis.

Tänav algab Vana-Kalamaja tänavalt ja lõpeb Noole tänaval. Küti tänav on kagu-loodesuunaline ja ligikaudu 225 meetri pikkune.

Galerii
-------

* Küti tänavKüti tänav

Ajalugu
-------

Küti tänav sai nime 1881. aastal. Tänava nimi valiti seal paiknenud sõjaväe lasketiirus harjutanud laskurite-küttide järgi. Tänava saksakeelne nimi oli *Schützenstrasse* ja venekeelne *Стрелковая улица*.

Maneež-kiriku müürid Oda tänaval (oktoober, 2013)
Küti tänaval (praegu Noole tänav 4) asuva Soldatite maneežiga samas paekivist hoones asus ka Patarei merekindluse kompleksi kuulunud 1880ndatel aastatel ehitatud maneežihoone ja Patarei kirik, mis ametlikult kandis Nikolai kiriku nime. Kuuel päeval nädalas õpetati kirik-maneežis sõduritele ratsutamist, seitsmendal päeval viidi hobused välja, toodi ajutine ikonostaas sisse ja peeti sõjaväelastele jumalateenistust. Piirkonna detailplaneeringu järgi ehitatakse alale seitse hoonet. Alal asuva ajaloolise Patarei maneež-kiriku müürid säilitatakse ja nende vahele tuleb avalik laste mänguväljak. Ajaloolisest maneež-kiriku hoonest, millest on säilinud ainult müürid, rekonstrueeritakse Küti ja Oda tänava vahelisel alal ja ühendatakse hoonestusega. Müüride vahele rajatakse ka ühiskasutuses laste mänguväljak.

Viited
------

1. ↑
2. ↑  Aleksander Kivi. Tallinna tänavad. Tallinn, 1972, lk. 61
3. ↑  Robert Nerman, Noore riigi asutused otsisid ja leidsid sobivaid hooneid kõikjalt pealinnast, Postimees, 18. veebruar 2008
4. ↑  Kalamaja endisest maneež-kirikust saab laste mänguväljak, err.ee, 27.01.2018

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Küti tänav** |

| * v
* r
Kalamaja asumi tänavad |
| --- |
| Tänavad | 
Allveelaeva tänav · Graniidi tänav · Jahu tänav · Kalaranna tänav · Kalasadama tänav · Kalevi tänav · Kalju põik · Kalju tänav · Kalma tänav · Kesk-Kalamaja tänav · Kopli tänav · Kotzebue tänav · Kungla tänav · Kursi tänav · Köie tänav · Küti tänav · Leigeri tänav · Lennusadama tänav · Linda tänav · Malmi tänav · Miinisadama tänav · Mootori tänav · Niine põik · Niine tänav · Noole tänav · Oda tänav · Peetri tänav · Põhja puiestee · Reisijate tänav · Rumbi tänav · Salme tänav · Soo tänav · Staapli tänav · Suur-Laagri tänav · Suur-Patarei tänav · Suurtüki tänav · Telliskivi tänav · Tõllu tänav · Tööstuse tänav · Uus-Kalamaja tänav · Uus-Volta tänav · Vabriku tänav · Valgevase tänav · Vana-Kalamaja tänav · Vesilennuki tänav · Vibu tänav · Volta tänav · Võrgu tänav · Väike-Laagri tänav · Väike-Patarei tänav |
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib 1939. aastal moodustatud vallast, varasema valla kohta vaata artiklit Küti vald (Viru-Jaagupi kihelkond).* |

---

Virumaa valdade piirid enne ja pärast 1939. aasta vallareformi
**Küti vald** oli vald Viru maakonnas aastail 1939–1950. Vallamaja asus Kehala külas.

Vald moodustati senise Küti valla maa-alast, välja arvatud Karkuse küla, Meriküla mõisa järgi oleva maakoha nr. A-15, Inju-Meriküla mõisa järgi oleva Kruusiaugu nr. 16-a talu lahus-heinamaatüki ja Roela metskonna Küti metsandiku kvartaalide nr. 59–64 maa-alad; senise Porkuni valla Mütta metsavahi-koha nr. A-177, Porkuni mõisa Kadila küla talude nr. 1–18, I–V, XXII ja XXIII ning Inju-Meriküla mõisa järgi olevate talude nr. 40 ja 3 heinamaatükkide maa-aladest; senise Roela valla Roela mõisa järgi oleva Aavakannu nr. 1 talu maa-alast.

Küti valda kuulusid: Vinni küla, Pajusti küla ühes Vinni kooli ja tööliste elamutega, Vinni asundus, Koeravere, Inju, Meriküla, Aruvälja, Kehala, Väljaotsa, Saueaugu, Sooaluse, Näsu, Kirikuküla, Kannastiku, Voore, Variku, Allika, Kupna, Leo, Viru-Jaagupi, Kulina, Lähtse, Võhu, Kureküla, Uuevälja ja Aruküla külad.

Vald kuulus Riigivolikogu 70. valimisringkonda, kust valiti Karl-Eduard Pajos.

Teenetemärgid
-------------

* Aleksander Pall, vallavanem, Eesti Punase Risti V klass (20. veebruar 1939, kätte antud 5. aprillil 1939)

Viited
------

1. ↑  Maa-ameti kaardirakendused
2. ↑  Väljavõte Vabariigi Presidendi otsusest nr. 88 – 7. oktoobrist 1938 (RT 1938, 87, 776)
3. ↑  590. Viru Maavanema otsus Viru maakonna vallavolikogude valimisringkondade arvu ja nende piiride kohta. Riigi Teataja, nr. 75, 9 september 1939
Suur kanjon Ameerika Ühendriikides
Hinni kanjon Eestis
**Kanjon** on piklik, kitsas ja sügav järskude seintega org, mis on tekkinud vooluvee erodeeriva tegevuse tulemusena.

Kanjonite tekkeks on vaja, et aluspõhi koosneks suhteliselt kergesti erodeeritavatest kivimeist ehk pigem sette- kui kristalseist kivimeist. Kanjoni järskude seinte püsimiseks on oluline, et kanjoni alaosas paljanduksid pehmemad kivimid kui ülaosas. Kanjoneid tekitavad eelkõige kõrgetel platoodel või mägismaal voolavad jõed, sest nende erosioonibaas on madalal. Kanjoni moodustumist soodustab see, kui jõe erodeeriva tegevuse kiirus on suurem ümbritsevate kivimite murenemiskiirusest. Aeglane murenemine on omane eelkõige neile piirkondadele, kus on vähe sademeid.

Mõnikord tekivad kanjonid jõgedele, mis voolavad läbi tektoonilise kerke piirkondade. Jällegi peab jõe erodeeriv tegevus olema kiirem kui tektoonilise kerkimise kiirus. Selle tüüpiline näide on Brahmaputra, mis voolab läbi Himaalaja.

Kuristik erineb kanjonist selle poolest, et kanjoni põhi on täies osas jõevee all, aga kuristikus on ka kuiva maad. Sageli hõlmab suure osa kuristiku põhjast mets. Kuristik võib aja jooksul olla ka täiesti kuivaks muutunud.

Kanjon võib ka täielikult ookeani põhjas asuda, nii et merepinnal ei ole tavaliselt arugi saada, et merepõhjas kanjon asub. Niisugust kanjonit nimetatakse veealuseks kanjoniks.

Ilmselt tuntuim kanjon on Suur kanjon Ameerika Ühendriikides. Selle on moodustanud Colorado jõgi, mis voolab kõrgel platool suhteliselt kergesti erodeeritavail kivimeil ja murenemine on väheste sademete tõttu aeglane.

Maailma suurimat kanjonit ei ole õigupoolest võimalik välja selgitada, sest suurima all võidakse mõelda nii pikimat, sügavaimat kui ka suurima ruumalaga kanjonit. Mõnedki kanjonid asuvad maailma raskesti ligipääsetavates kohtades, mistõttu nende mõõtmed on veel kindlaks määramata. Kanjoni sügavust ja ruumala on lihtne kindlaks teha üksnes nendel kanjonitel, mis asuvad platoodel, sest nende põhja ja serva kõrguse erinevus on enam-vähem kõikjal ühesugune. Kui kanjon kulgeb mäestikus, ei ole tema ülemist serva võimalikki üheselt kindlaks määrata.

Brahmaputra voolab ülemjooksul läbi Tsangpo kanjoni, mis on üks maailma kõige sügavamatest kanjonitest, sest tema sügavus on 5,5 kilomeetrit. See kanjon on pikem ka Suurest kanjonist.

Kesk-Nepalis olev Kali Gandaki kuristik, mis asub samanimelisel jõel, eraldab 8167 m kõrgust Dhaulagiri ja 8091 m kõrgust Annapurna mäge. Nende vahel on jõe põhi 2520 m kõrgusel merepinnast, mis teeb kanjoni sügavuseks 5571 m. Mõnel hinnangul on see maailma kõige sügavam kanjon.

Eestis kannavad kanjoni nime Hinni kanjon Rõuge vallas Võrumaal, Orasoja kanjon ja Tõrvajõe kanjon Narva-Jõesuu linnas Ida-Virumaal.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Kanjonid** |
|  |
| --- |
| Osa artiklitest teemal |
| Emotsioonid |
|  |
| 
* Ahastus
* Alandus
* Apaatia
* Armastus
* Armukadedus
* Aukartus
* Ekstaas
* Empaatia
* Enesekindlus
* Entusiasm
* Erutus
* Eufooria
* Frustratsioon
* Haletsus
* Himu
* **Hirm**
* Huvi
* Häbelikkus
* Häbi
* Igavus
* Iha
* Imestus
* Julgus
* Kadedus
* Kannatus
* Kahetsusvalu
* Kirg
* Kahetsus
* Kibestumus
* Kindlameelsus
* **Kurbus**
* Kiindumus
* Lein
* Lootus
* Masendus
* Meeleheide
* Muretsus
* Nauding
* Ootusärevus
* Pettumus
* Paanika
* Piinlikkus
* Põlgus
* Raev
* Rahulolu
* Rõõm
* Süütunne
* *Saudade*
* *Schadenfreude*
* Šokk
* Tänulikkus
* Tüütus
* Uhkus
* Usaldus
* Usaldamatus
* Uudishimu
* Vaenulikkus
* **Vastikus**
* **Viha**
* Vihkamine
* Õudus
* **Õnnelikkus**
* Äng
* Ärevus
* Üksindus
* **Üllatus**

 |
| * v
* r
 |

**Kannatus** on ebameeldiv, piinav või valus emotsioon
ja tundmus. Kannatuse põhjused võivad olla nii kehalist ehk füüsilist laadi kui ka vaimsed ehk hingelised, samuti võivad kannatused olla lühiajalised või kauakestvad. Kannatuse vastand on rõõm või nauding.

Kannatuse aspekte käsitletakse psühholoogias ja meditsiinis, aga ka paljudes filosoofiates ja religioonides.

Filosoofia
----------

Hedonism on mõtteviis, mille kohaselt on nauding ainus tõeline hüve ning selle saavutamiseks tuleb vältida kannatusi. Stoitsismi kohaselt tuleks lähtuda mõistusest ja voorusest ning võtta kannatusi ja naudinguid võrdselt. Schopenhauer soovitab pigem kannatusi vältida kui naudinguid otsida.

Budism
------

 *Pikemalt artiklis Dukkha*
Budistliku käsitluse kohaselt on kannatuse põhjuseks kiindumine illusoorsesse endasse. Kannatusest vabanemiseks on kaheksaosaline tee.

Kristlus
--------

Kristluses on kesksel kohal Jeesuse kannatused ja märtrisurm ristil, millega ta lunastas kogu inimkonna kannatused.

Viited
------
Andris Vaņins (2011)
**Andris Vaņins** (sündinud 30. aprillil 1980 Ilūkstes) on endine Läti jalgpallur (väravavaht).

Ta alustas klubikarjääri 1997. aastal Läti klubis FK Ventspils. Aastatel 2003–2005 mängis ta Venemaal FK Moskva reservmeeskonnas. 2006. aastal naasis ta Ventspilsis. Aastatel 2006–2008 valiti ta kolmel hooajal järjest Läti kõrgliiga parimaks väravavahiks.

Aastatel 2009–2016 mängis Vaņins Šveitsi kõrgliiga klubis FC Sion. Sioni meeskonnas tegi ta mitmeid häid esitusi ning aastatel 2010–2011 valiti ta kahel hooajal järjest Šveitsi kõrgliiga hooaja parimaks väravavahiks ja aastatel 2010–2013 neljal hooajal järjest Sioni hooaja parimaks mängijaks.

Aastatel 2016–2020 mängis ta Šveitsi kõrgliiga klubis FC Zürich.

Vaņins on võitnud Šveitsi karika kahel korral Sioniga (2010–11 ja 2014–15) ja ühe korra Zürichiga (2017–18).

Vaņins tegi Läti jalgpallikoondises debüüdi 2000. aastal mängus Slovakkia vastu. Alates 2007. aastast oli ta koondise esiväravavaht. 10. oktoobril 2019 pidas ta koondises oma 100. mängu. See jäi ka tema koondisekarjääri viimaseks mänguks.

Vaņins on viis korda valitud Läti aasta jalgpalluriks (2008, 2013, 2015–2017).

2020. aastal alustas ta Sioni jalgpalliklubi juures tööle väravavahtide treenerina.

Saavutused
----------

Ventspils
* Virsliga (3): 2006, 2007, 2008
* Läti karikas (1): 2007

Sion
* Šveitsi karikas (2): 2010–11, 2014–15

Zürich
* Challenge League: 2016–17
* Šveitsi karikas: 2017–18
**Andrus Aavik** (sündinud 22. jaanuaril 1960 Kuressaares) on eesti tehnikateadlane.

Haridus
-------

Õppis aastatel 1967–1970 Kingissepa algkoolis, aastatel 1970–1978 Viktor Kingissepa nimelises Kingissepa 1. Keskkoolis (aastatel 1975–1978 matemaatika-füüsika eriklassis), aastatel 1978–1983 Tallinna Polütehnilise Instituudi ehitusteaduskonnas autoteede erialal, ehitusinsener (*cum laude*). Aspirantuuris oli TPIs 1986–1989 (juhendaja professor Wladimir Segercrantz); doktorantuuris TTÜs 1999–2003 (juhendaja professor Peep Sürje).Täiend

Täiendanud end TPI kõrgkoolipedagoogika kursusel 1988–1989; Minnesota Ülikoolis (USA) 1994–1995 ja USA Rahvuslikus Maantee Instituudis 1995.

Tehnikateaduste magister 1991; tehnikateaduste doktor 2003; ehitusinsener 1983; Eesti volitatud insener 1999; euroinsener 1999.

Teenistus
---------

TTÜs 1983–1991: autoteede ja liikluse labor, insener 1983–1984; nooremteadur 1986; autoteede kateeder, assistent 1990–1991. Maanteeameti uurimissektori juhataja 1991–1992, tehnopoliitika osakonna juhataja 2001–2003; Maanteeameti Tehnokeskuse / ASi Teede Tehnokeskus arendusdirektor 1991–1996, teadusdirektor 1996–2000, juhatuse liige 2000.

Oli 2003–2005 TTÜs teedeinstituudi teetehnika õppetooli dotsent, professor 2005–2015; instituudi direktor 2003–2015; teetehnika õppetooli juhataja 2005–2016, dotsent 2015-2016. Alates 2017. aastast ehituse ja arhitektuuri instituudi dotsent.

Teadustegevus
-------------

Tema teadustöö põhisuundadeks on teekonstruktsioonide tugevuse ja seisukorra hindamine ning hindamismetoodikad, teekatendite dimensioneerimismetoodikad, tee-ehitustehnoloogiad. Teede ehitus ja korrashoid, teekatendid.

* 2006−2013 Transportation Research Board of National Academies (USA) esindaja TTÜs
* 1999−2015 PIARCi (Maailma Teede Liidu) tehnilise komitee "Teekatted" liige
* 2006-... Vilniuse Gediminase Tehnikaülikooli eelretsenseeritavate ajakirjade Transport ja Baltic Journal of Road and Bridge Engineering toimetuskolleegiumi liige
* Riia Tehnikaülikooli teadustoimetiste Construction Science toimetuskolleegiumi liige
* 2007−... Standardimise Teedeala tehnilise komitee EVS/TK31 liige
* TTÜ teadusraamatukogu teadusnõukogu liige; ehitusteaduskonna nõukogu liige, õppekavakomisjoni liige; teedeinstituudi nõukogu esimees, direktor.

Viited
------

* Andrus Aavik // Tallinna Tehnikaülikooli professorid läbi aegade. Tallinn, 2008. Lk 16–17
* ETIS
**Olev Avaste** (18. veebruar 1933 Tallinn – 18. juuli 1991 Tartu) oli eesti geofüüsik.

Olev Avaste lõpetas Tartu Riikliku Ülikooli geofüüsikuna 1956. aastal. Aspirantuuris oli formaalselt Füüsika ja Astronoomia Instituudis (FAI), kandidaadiväitekiri "Pilvitu taeva lühilaineline kiirgusväli" valmis Leningradis professor Kussiel Šifrini juhendamisel 1961. aastal. Edasi töötas FAI-s vanemteadurina ja teadussekretärina. Doktoritöö "Lühilaineline kiirgusväli Maa atmosfääris" kaitses 1975. aastal Leningradis Geofüüsika Peaobservatooriumis.

1982. aastal avati Tartu ülikoolis Avaste initsiatiivil geofüüsika kateeder ning ta läks selle juhatajaks, lugedes ise ka enamikku programmis olnud üld- ja erikursusi. Geofüüsika kateedrit juhtis ta kuni surmani.

Olev Avaste teaduslik haare oli väga lai, hõlmates atmosfääri kiirgusvälja, pilvisuse, kiirguslevi, aerosooli kaugseire ja globaalse jaotuse, helkivate ööpilvede ning merepinna heleduse uurimusi. Ta oli esimesi satelliidiandmestiku kasutajaid atmosfäärifüüsikas.

Olev Avastel olid väga laialdased rahvusvahelised teadusalased kontaktid. Ta kuulus Rahvusvahelise Meteoroloogia ja Atmosfäärifüüsika Assotsiatsiooni Täitevkomiteesse, Rahvusvahelise Atmosfääri Kõrgemate Kihtide Meteoroloogia ja Füüsika komisjoni. Hea inglise keele oskajana juhtis ta korduvalt Nõukogude Liidu teadusdelegatsioone välismaal.

Olev Avastel jätkus jõudu ja aega ka Tartu purjespordi presiidiumi juhtimiseks, regattidel kohtunikuna tegutsemiseks, aimeartiklite kirjutamiseks.

Olev Avaste suri 18. juulil 1991 Tartus, maetud Tartus Raadi kalmistule.

Tunnustus
---------

* 1977 Nõukogude Eesti preemia
* 1981 Tööpunalipu orden
* 1985 Eesti NSV riiklik preemia

Viited
------

1. ↑  Astrofüüsika ja Atmosfäärifüüsika Instituut. Olev Avaste 18.02.1933–18.07.1991

Välislingid
-----------

* Olev Avaste lühielulugu koos fotoga
**Jüri Kulasalu** (sündinud 28. jaanuaril 1940 Tartus) on Eesti insener, muinsuskaitsja ja kultuuritegelane.

Insenerina on Kulasalu töötanud peamiselt restaureerimise valdkonnas. 1971. aastast töötas ta Vabariiklikus Restaureerimisvalitsuses. Esimene suurem objekt oli 1973. aastal Vargamäel. Hävinud Vargamäe Põhja talu hoonete piiride tuvastamiseks tuli tegema väljakaevamisi. Praegu[*viide?*] juhib ta ettevõtet ARC Projekt. Tema osalusel või juhatusel on koostatud näiteks Tartu Jaani kiriku, Tartu toomkiriku restaureerimis- ja konserveerimisprojektid, aga ka Tartu Ülikooli peahoone, Tartu raekoja, Mooste mõisa, Pilistvere kiriku, Sangaste lossi, Vana-Nursi mõisa valitsejamaja, Kambja kiriku, Võrus asuva Kreutzwaldi majamuuseumi restaureerimisprojektid jne

1970. ja 1980. aastatel oli Jüri Kulasalu ka aktiivne mälumängur, mälumängude korraldaja ja kohtunik. Ta oli toonaste asutustevaheliste kilvaturniiride üks korraldajaid, küsimuste koostajaid, mängujuhte ja sagedane peakohtunik. Tema eestvedamisel kujunes Nõukogude ajal Tartu kultuurihoones ülelinnaliste mälumängude traditsioon, mis on Tartus katkematult kestnud üle 40 aasta. Ta on korraldanud asutuste ja linnade vahelisi võistlusi (nt Tartu-Tallinna mängud).

Ta on olnud ka aktiivne koorielu korraldaja, koorilaulja ning mitme koori asutajaliige ja eestvedaja. Ta on olnud laulukoori Tarbatu üks asutajaid ja presidente ning segakoori Heli kroonik ja president. Alates 1963. aastast on ta olnud mitme Tartus peetud laulupeo tseremooniameister ja liikumisjuht.

Tunnustus
---------

* 2015 – Tartu Tähe kavaler
* 2020 – Valgetähe V klassi teenetemärk

Viited
------

1. 1 2  Hanson, Raimu. Riigi teenetemärgi saamise uudis tabas Jüri Kulasalu tema 80. sünnipäeval. Tartu Postimees, 28. jaanuar 2020.
2. ↑  Jüri Kulasalu. Tartu linna veebisait.
3. 1 2  Hanson, Raimu. Tartlase juubel: Jüri Kulasalu 75. Tartu Postimees, 28. jaanuar 2015.
4. ↑  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 19990
Pesumasina energiamärgis (alates 2021. a märtsist)
**Euroopa Liidu energiamärgis** on Euroopa Liidu direktiivide alusel kindlaks määratud dokument, mis tõendab toodete ja ehitiste vastavust energiatõhususe miinimumnõuetele. Energiatõhusust hinnatakse energiaklassidega. Seadme energiatõhususe klassi määramisel võetakse arvesse selle aastast elektritarbimist (kWh/a) standardprogrammi järgi töötamise korral. Energiamärgise andmed esitatakse tootele vastaval etiketil.

Energiaklassid
--------------

Energiatõhususe klasse tähistatakse tähtedega A kuni G (USA kooli hindesüsteemi eeskujul). Tõhusaimad (kõige väiksema energiatarbega) on A-klassi seadmed, kõige suurem on energiakulu G-klassi korral (ehitiste puhul lisaklass H). Peale energiakulu võidakse klassifitseerida ka muid kasutusomadusi. Kõigepealt kehtestati energiatõhususe klassid kõige rohkem energiat tarbivatele kodumasinatele, seejärel autodele ja ehitistele.

Seoses kodumasinate energiatõhususe paranemisega muutis Euroopa Parlament 2010. aastal nende seadmete energiaklasside tähistust, lisades tõhususe suunas klassid A+, A++ ja A+++ ning jättes ära klassid E, F ja G.

Alates 2021. aasta 1. märtsist kasutatakse energiamärgistel ainult klasse A kuni G, mitte A+++ kuni D, nagu varem tehti. Seda uut klassifitseerimissüsteemi kasutatakse järgmiste tooterühmade puhul: külmikud, sügavkülmikud, kliimaseadmed, telerid, kuvarid, pesumasinad, nõudepesumasinad, tolmuimejad) ja mõnda muud liiki seadmetel.

Esialgu jääb tühjaks A-klass. See jäetakse tulevastele, veelgi energiatõhusamatele mudelitele. Praeguste tehnoloogiate järgi kõige energiatõhusamad tooted on edaspidi klassides B või isegi C. 
See tähendab näiteks, et külmikust, millel on praegu A +++ silt, võib saada C-kategooria, ehkki külmik on sama energiatõhus kui varem.

Ehitiste energiaklassid
-----------------------

Ehitise energiamärgis tõendab projekteeritava või olemasoleva hoone või selle osa (nt korteri) vastavust energiatõhususe miinimumnõuetele. Energiaklass kajastab kütmisele või jahutamisele ning vee soojendamisele, õhuvahetusele ja valgustusele aastas kuluva energia hulka. Energia piirmäärad energiaklassides määratakse sõltuvalt hoone liigist (väikeelamud, korterelamud, ühiskondlikud hooned jms).

Vaata ka
--------

* Energiatõhusus
* Euroopa Liidu rehvimärgis

Viited
------

1. ↑  Energiamärgis (Euroopa Liidu ametlik veebisait)
2. ↑  Uued energiamärgistused alates 01.03.2021
3. ↑  Nõuded energiamärgise andmisele ja energiamärgisele
4. ↑  "Hoonete energiatõhusus". Originaali arhiivikoopia seisuga 11. jaanuar 2021. Vaadatud 5. aprillil 2021.
5. ↑  Energiamärgis (TEA)
Nēķene mõis 1904. aasta kaardil. Väljavõte kaardilt "Wegekarte des Walkschen Kreises mit den Kirchspiels- und Gutsgrenzen" (1904). Mõisa valdused on kaardil tähistatud numbriga 36
**Nēķene mõis** (saksa keeles *Nötkenshof*) oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Aluliina kihelkonnas. Tänapäeval asub mõisasüda Lätis Alūksne piirkonnas Alsviķi vallas Nēķene külas. Mõisa hoonetekompleks (tall, küün, magasiait-sepikoda, staarostimaja ait ja moonakamaja) on muinsusmälestistena kohaliku kaitse all.

Mõisa suurus
------------

Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal neli adramaad, sellele allus 230 mees- ja 241 naishinge.

Maareformi ajal aastal 1920 kuulus mõisale 1137 hektarit maad.

Karjamõisad
-----------

Aastal 1816 kuulus mõisale üks karjamõis: *Kokeskalns*. Hiljem kuulus sellele veel Buliņise karjamõis. Buliņise hoonetekompleks (magasiait, tall, kelder, mõisavalitseja maja, laut, ait ja elumaja) on muinsusmälestistena kohaliku kaitse all.

Viited
------

1. ↑  Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija
2. ↑  Bienestamm, H. von. Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner, 1826, lk 280.
3. ↑  Latviešu konversācijas vārdnīcas I sējuma 318-320 slejas. Rīga: 1927.-1928
4. ↑  Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija

Aluliina kirik
Aluliina kihelkond

**Kirik**: Aluliina kirik  

**Mõisad**: Aluliina kirikumõis | Alsviķi mõis | Aluliina mõis | Ate mõis | Babecka mõis | Beja mõis | Dore mõis | Ērmaņi mõis | Jaunanna mõis | Kalnapededze mõis | Kolberģi mõis | Lāzberģi mõis | Mālupe mõis | Nēķene mõis | Rēzaka mõis | Šļukumsi mõis | Ziemeri mõis | Tūja mõis | Vecanna mõis | Vizikumsi mõis
Proosa kivikirstkalme
Proosa tarandkalme
**Proosa kivikalmistu** (ka *Saha-Loo kivikalme*) on Pirita jõe paremkaldal Loo alevikus kunagise Proosa talu maadel olev kivikalmete rühm.

Seal on läbi uuritud üks kivikirstkalme, tarandkalme ja kivivarekalme. Kivikirstkalme oli rajatud hilispronksiajal, sealsed järelmatused pärinesid aga ka eelrooma ja rooma rauaajast. Tarandkalme oli ühe tarandiga, küljepikkusega 7,35 m ja rikkalike panustega. Surnud olid maetud enamasti põletatult. See tarandkalme oli kasutuses aastatel 300–450. Kivikirstkalme ja tarandkalme on näidisena taastatud.

Ebakorrapärasest pae- ja raudkivide lasust koosneva kivivarekalme mõõtmed olid 40x35 m ning surnuid sängitati sinna põletatult ja rikkalike hauapanustega. Ajaliselt eristub kaks kivivarekalme kasutamise etappi: esimene rahvasterännuajal, teine hilisrauaajal.

Viited
------

1. ↑  *Eesti entsüklopeedia.* 12. köide: *Eesti A–Ü.* Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2003, lk 421.
2. 1 2  Proosa kivikalmistu. Eesti Entsüklopeedia
3. ↑  Valter Lang. Baltimaade metalliaeg. Õppematerjale. Tartu, 2003. Lk 56
4. ↑  Valter Lang 2003, lk 87–88