recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Ninasi postijaamahoone 1930. aastatel
Ninasi hobupostijaam 1930–1940

Ninasi postijaam (Eesti)Ninasi postijaam
Asendikaart
**Ninasi postijaam** (saksa keeles *Poststation Nennal*; vene keeles *Нинасиская (конно-)почтовая станция*) oli aastail 1772–1877 Peterburi–Narva–Tartu–Riia postimaanteel tegutsenud postijaam Torma kihelkonnas Tartumaal), tänapäevase haldusjaotuse järgi Ninasi külas Mustvee vallas Ida-Viru maakonnas. Kuna Ninasi kohta on varem kasutatud ka nime Nina, on postijaama nimetatud ka Nina postijaamaks.

Postijaamas peatumist on oma reisimärkmetes maininud prantsuse kirjanik Honoré de Balzac (1843). On mainitud veel ka Katariina II (1764), Robert Schumanni, Elias Lönnroti, Ferenc Liszti jt peatumist selles postijaamas.

Postijaam on seotud dekabristide tegevusega 1825. aastal. Vürst Mihhaili ülesanne oli Ninasil kinni pidada kogu Peterburist tulev kirjavahetus, kuni Varssavis paikneva Liivimaa valitseja suurvürst Konstantin võimust loobumise manifesti saabumiseni.

1881. aasta märtsis sai tulevane Venemaa keiser Aleksander III Ninasil teate oma isale, keiser Aleksander II korraldatud atentaadist.

Postijaama peahoone
-------------------

Ninasi postijaama kivist peahoone ehitati 1824. aastal.

Leprosoorium
------------

Aastatel 1892–1916 tegutses postijaama hoonetes leeprahaigete ravimiseks kohandatud Ninasi leprosoorium.

Kool
----

Aastal 1919 avati peahoones Kalmaküla algkool, mis tegutses 1966. aastani. Peahoonel asuval tahvlil on kirjas, et algkool tegutses seal aastail 1913–1966.

Piirivalvekordon
----------------

Aastatel 1992–2007 asus samas hoones Eesti Piirivalve Ninasi kordoni peahoone.

Hilisem käekäik
---------------

Alates 2011. aastast tegutseb Ninasi postijaama peahoones MTÜ Virumaa Koolituskeskus. Juhatuse esimehe Ivo Okase sõnul planeeritakse hoone välisilme taastada kujul, nagu see nägi välja 1834. aastal – kavatsetakse taastada ka majaesised kaaristud.

* Ninasi hobupostijaamNinasi hobupostijaam
* Ninasi hobupostijaamNinasi hobupostijaam
* Tahvel Ninasi hobupostijaamahoonelTahvel Ninasi hobupostijaamahoonel

Viited
------

1. ↑  "Ninasi" Eesti Kohanimede Andmebaasis
2. ↑  Leonid Mihhailov. Peipsimaa asulad. Absurdum Art. Tallinn 2008, lk 77, ISBN 9789949159406
3. ↑  "Почтовая станция Нинаси". // hot.ee. Originaali arhiivikoopia seisuga 9. november 2014. Vaadatud 16. jaanuar 2012. `{{cite web}}`: tundmatu tühi parameeter: `|datepublished=` (juhend)
4. ↑  "Воспоминания Михаила Павловича". // www.hrono.ru. Vaadatud 16. jaanuar 2012. `{{cite web}}`: tundmatu tühi parameeter: `|datepublished=` (juhend)
5. ↑  "Здание кордона в Нинаси может превратиться в музей". // uudised.err.ee. Vaadatud 16. jaanuar 2012. `{{cite web}}`: tundmatu tühi parameeter: `|datepublished=` (juhend)
6. 1 2  "Hobupostijaama koduleht". Originaali arhiivikoopia seisuga 15. oktoober 2013. Vaadatud 17. jaanuaril 2014.
7. ↑  "Ниназиская конная почтовая станция обрела деятельного хозяина". // Северное побережье, Кюлли КРИЙС. Vaadatud 17. jaanuar 2011. `{{cite web}}`: tundmatu tühi parameeter: `|datepublished=` (juhend)

Välislingid
-----------

* Ninasi (hobu)postijaam Eesti Rahvusarhiivi Ajalooarhiivis
**Piilse kihistik** (inglise *Piilse Member*) on ordoviitsiumi ladestu Rakvere lademe Rägavere kihistusse kuuluv kihistik. Seda hakkas esimesena eristama Viktor Kõrvel aastal 1962. Kihistik on nime saanud Piilse küla järgi.

Kihistiku stratotüübiks on Piilse külas asuv Oandu ehk Purtse jõe kaldapaljand. Seal paljandub madala veeseisuga 10 cm ulatuses Piilse kihistu lubjakivi. sealne paljand püsib looduslikult, kuigi varasemate kirjelduste põhjal olevat see olnud tublisti kõrgem (ligi 140 cm).

Piilse kihistik on Rägavere kihistu Rakvere lademesse kuuluva osa keskmine kihistik, Ida-Eestis ka alumine kihistik. See lamab kas Kiideva või Tõrremäe kihistikul ja sellel lasub Tudu kihistik. Kihistiku moodustab püriiti sisaldav madala liivasisaldusega hele- kuni kreemikashall sinaka tooniga lubjakivi. Kihistiku põhja moodustab selgesti eristuv suure püriidisisaldusega katkestuspind.

Viited
------

1. ↑  Piilse kihistik Eesti geokogude infosüsteemis (vaadatud 12.08.2019)
2. ↑  Stratigraafia terminoloogia
3. ↑  Eesti stratotüüpsed paljandid
4. ↑  K. Suuroja, E. Morgen, T. Mardim, K. Kaljuläte, M. Shtokalenko. Eesti geoloogilisebaaskaardi Kohila (6332) leht. Seletuskiri. Eesti Geoloogiakeskus. Kaardistamise osakond, Tallinn, 2012.
5. ↑  K. Suuroja, T. All, T. Mardim, E. Morgen, M. Otsmaa, K. Ploom, T. Vahtra ja A. Veski. Eesti geoloogilise baaskaardi Kadrina (6433) leht. Seletuskiri. Eesti Geoloogiakeskus. Kaardistamise osakond, Tallinn, 2005.

Välislingid
-----------

* Piilse kihistik Eesti geokogude infosüsteemis
Sten Oja
**Sten Oja** (sündinud 28. augustil 1991 Põltsamaal) on eesti rallikrossisõitja.

Ta õppis 1998–2000 Põltsamaa Ühisgümnaasiumis ja 2000–2007 Võru Kesklinna Gümnaasiumis. 2007–2010 õppis ta Põltsamaa Ametikoolis autotehniku erialal. 2011-2014 Tallinna Tehnikakõrgkoolis.

Sten Oja on esimene eestlasest rallikrossisõitja, kes on tulnud Põhja-Euroopa meistriks (2010, 2011). Lisaks on Sten mitmekordne Eesti meister.

Võistlemist alustas ta 2004. aastal Lada Samaral. Aastal 2006 tuli esimest korda Eesti meistriks. Aastal 2010 tuli Sten Oja Põhja-Euroopa meistriks klassis NEZ-1600. Aastal 2011 tuli ta Põhja-Euroopa meistriks juba nelikveoliste autode masinaklassis NEZ-4WD.

Ta on esimene eestlane, kes on startinud MM-karussellis supercar klassis rallikrossis. 2014 Canada WRX. Mitteametlikult esimene inimene, kes olnud ühel MM-etapil nii sõitja kui ka mehaanik.

Välislingid
-----------

* Eili Koitla, Sten Oja – kahekordne Eesti meister ja Põhja-Euroopa meister, Vooremaa, 14. oktoober 2010
ERSP esimees Jüri Vilms
**Eesti Radikaal-Sotsialistlik Partei** oli 1917. aastal moodustatud erakond.

Partei asutamiskongressil manifesteeriti erakonna toetust nii vaimset kui ka füüsilist tööd tegevale inimesele ning töö ja töötamise väärtustamist. Eesmärgiks seati moodustada osariigina Venemaa föderaalvabariiki kuuluv Eesti demokraatlik vabariik. Tööerakondlased kritiseerisid föderatiivse Venemaa loomise vastu olnud bolševikke ja kadette. 

Eestimaa Kubermangu Ajutise Maanõukogu valimise järel toimus Tallinnas Estonia teatrisaalis 15. juulil (2. juuli vkj) 1917. aastal Tallinna Eesti Liidu ja Eesti Keskliidu korraldatud[*viide?*] Eesti Rahvuskogu kongress kus saadikuteks olid maaelanikkonda esindavad Maanõukogu valijamehed ning linnavolikogude, ühiskondlike organisatsioonide ja Eesti nõukogude esindajad. Üldpoliitilistes küsimustes ilmnesid kokkutulnute vahel suured erimeelsused ja sotsialistliku ja kommunistliku meelsusega saadikud, kes moodustasid 800 kohalolijast ligi poole, ja sotsialistid-enamlased, vähemlased ja Eesti sots.-revolutsionäärid, radikaal-sotsialistid ja tööerakondlased lahkusid saalist. Kohalejäänud väljendasid soovi kindlustada õiguskorda ja vastustada võimu taotlevaid tööliste ja saadikute nõukogusid. 16.–17. juulil (3.–4. juulil vkj) toimus Tallinnas Estonia kontserdisaalis Eesti rahvuskongressi kogunemine. Kongressil võeti vastu otsus „Eestimaa tulevase korralduse kohta", milles taotleti rahvastele enesemääramisõigust, Venemaal demokraatliku föderatiivse vabariigi loomist.

Eesti Radikaal-Sotsialistlik Partei moodustati 1917. aasta kevadel, kuid juba 1917. aasta 30. septembrist 2. oktoobrini toimunud kongressil muudeti partei Eesti Tööerakonnaks.

Erakonna juhttegelased olid Jüri Vilms, Otto Strandman ja Ants Piip.

Vaata ka
--------

* Eesti Tööerakond

Viited
------

1. ↑  Eestimaa kubermangu rahwakongress, Sakala (1878-1940), nr. 75, 5 juuli 1917
**Helmut Veem** VR I/3 (19. juuli 1896 Jenissei kubermang, Venemaa keisririik – 23. aprill 1941 Pirita-Kose, Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (kapten) ja riigiametnik.

Sündis 19. juulil 1896 Kamennõi Brodi külas Jenissei kubermangus Venemaal, mis on tänapäeval tuntud kui Krasnojarski krais asuv Ülem-Suetuk.

Osales I maailmasõjas. Sai Galiitsias Brody linna all haavata paremasse jalga ja külge; kuul peatus selgroos, kust seda ei saanud eemaldada.

Eesti Vabadussõjas oli staabikapten Helmut Veem alates 21. novembrist 1918 Operatiivstaabi teadete kogumise osakonna ülema abi. Selle tegevuse eest anti talle Vabadusrist I/3.

Helmut Veem oli esimene Kaitsepolitsei ülem 1920. aastal , hiljem töötas Kindralstaabis ja kriminaalpolitseis, Kriminaalpolitsei Paide jaoskonnas.

Arreteeriti Eesti NSV Siseasjade Rahvakomissariaadi poolt 8. septembril 1940, mõisteti sõjatribunalis surma ja hukati.

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 2. aprill 2015. Vaadatud 4. jaanuaril 2014.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
2. ↑   Omakäeline elulookirjeldus Saagas
3. ↑
4. ↑  Nimetused. Riigi Teataja, nr. 147-148, 11 september 1925

Välislingid
-----------

* Ohvitseride andmekogu
Magnetväli stellaraatoris
**Stellaraator** on seade, mida kasutatakse kuuma plasma hoidmisel magnetväljas selleks, et säilitada kontrollitud tuumaühinemisreaktsiooni. Seda nimetatakse plasma sulustamiseks.

Stellaraator on üks maailma vanimaid tuumareaktsioonide kontrollimise seadmeid. Esimese stellaraatori projekteeris Lyman Spitzer 1950 ja see valmis järgmisel aastal USA-s Princetoni Ülikooli plasmafüüsika laboratooriumis. Stellaraator sai nime selle järgi, et ta kasutab energia saamiseks sama jõuallikat mis tähedki (*stella* tähendab ladina keeles 'täht').

Stellaraatorid olid levinud senikaua, kuni 1970. aastatel töötati välja tokamak-meetod, millega saavutati palju paremaid tulemusi. Kuid 1990. aastatel hakati stellaraatoreid uuesti ehitama, sest nende konstruktsiooni õnnestus märgatavalt parandada, samas kui tokamak-meetodi puudusi ei läinud korda kõrvaldada. Uued stellaraatorid ehitati Saksamaale ja Jaapanisse. Ka Princetoni Ülikooli hakati ehitama uut stellaraatorit, aga see projekt katkestati 2008 suure maksumuse ja projekti ülekulu tõttu.

Sulustamiseks vajaliku magnetvälja nii toroidne kui poloidne komponent tekitatakse vaakumkambrit ümbritsevate elektromagnetitega. Võrreldes tokamakiga kaob nii ära suur kuluartikkel elektrivoolu tekitamiseks ja hoidmiseks plasmas, samuti risk, et vool võiks katkeda ja seadmele suuri kahjustusi põhjustada. Samas on keerulisema topoloogiaga magnetvälja nii teoreetiline kui eksperimentaalne käsitlemine oluliselt tülikam, samuti komplitseerub magnetite ja energeetiliste sõlmede disain.
**Grafiitmääre** on must hõbedase läikega kaltsiummääre süntees- või silindriõli baasil, sisaldab umbes 10% grafiiti. Kasutatakse raskelt koormatud lahtiste hammasülekannete, vintsilaagrite ja lehtvedrude määrimiseks.

Mootoriõli
Õlid ja määrded

Aparaadiõli | Avioõli | Baasõli | Destillaatõli | Diestrid |
Diisliõli | Elektroreoloogiline vedelik | EM-määre | Emulsioon | Fluoritud õli | Grafiitmääre | Hüdroõli | Hüpoidõli | Immutusõli | Isolatsiooniõli | Jääkõli | Kaabliõli | Karastusõli | Kastoorõli | Kellaõli | Kolloidne grafiit | Kompaundõli | Kompressoriõli | Kondensaatoriõli | Kondiõli | Konserveerimismääre | Konstaliin | Külmutiõli | Kütteõli | Ligroiin | Lihvõli | Linaõli | Loputusõli | Magnetvedelik | Manusteta õli | Masinaõli | Metallitöötlusõli | Mineraalõli | Mittelenduv õli | Molübdeensulfiid | Mootoriõli | Määrdeõli |Naatriummääre | Oliiviõli | Parafiin | Petrolaatum | Petrooleum | Polüglükoolõli | Põlevkiviõli | Rafineeritud õli | Rapsiõli | Rasketööõli | Rasv | Rasvõli | SHC-õli | Silikoonõli | Silindriõli | Solaarõli | Solidool | Spindliõli |Sööbekindelõli | Sünteetiline määre | Sünteetiline õli | Taimeõli | Talveõli | Tavott | Teljeõli | Tihendusmääre | Trafoõli | Transmissiooniõli | Trossimääre | Tseresiin | Turbiiniõli | Tööstusõli | Vaakumõli | Valgeõli | Tehniline vaseliin | Vaseliinõli | Värtnaõli | Õmblusmasinaõli | Üldmasinaõli |
**Helmut Vaag** (29. mai 1911 Juuru vald – 8. juuli 1978 Tallinn) oli eesti näitleja ja lavastaja. 

Vaag õppis aastatel 1927–1931 Tallinna Töölisteatri õppestuudios.

Aastatel 1931–1933 kuulus Tallinna Töölisteatri tantsurühma, töötas aastatel 1933–1940 Tallinna Töölisteatri näitlejana. Aastatel 1940–1951 ja 1961–1975 oli ta Tallinna Draamateatri näitleja.

Nukuteatri näitlejana töötas Vaag aastatel 1952–1953, aastatel 1952–1961 oli ta ENSV Riikliku Filharmoonia estraadinäitleja. Selle kõrvalt oli Helmut Vaag veel ka 1940–1951 Tallinna Draamateatri nukutrupi näitejuht, 1944–1947 Eesti NSV Riikliku Noorsooteatri lavastaja ning 1951–1961 Tallinna Pioneeride Palee teatri juht.

Filmirollid
-----------

Helmut Vaag on mänginud ka filmides.

* "Mäeküla piimamees" (1965)
* "Keskpäevane praam" (1967) – kaardimängija
* "Viimne reliikvia" (1969) – kõrtsmik
* "Mehed ei nuta" (1969) - vetelpäästejaama ülem
* "Посол Советского Союза" (1970)
* "Tuuline rand" (1971)
* "Noor pensionär" (1972) – Leopold
* "Maaletulek (1973) – Ella mees

Tunnustus
---------

* 1969 Eesti NSV teeneline kunstnik

Välislingid
-----------

* Helmut Vaag andmebaasis IMDd
**Eesti NSV Vabariiklik Kaitsekomitee** oli 1941. aastal, Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi, Eesti NSV Rahvakomissaride Nõukogu ja EK(b)P Keskkomitee 11. juulil 1941 ühise otsusega loodud organ, mis kuulutati kogu võimu kandjaks Eesti NSV-s.

Eesti NSV Vabariiklik Kaitsekomitee korraldas koos Punaarmee 8. armee juhtkonnaga hävituspataljonide tegevust, majanduse viimist vastavusse sõjaolukorraga, sõjaväe ja elanike varustamist, inimeste ja materiaalsete varade evakueerimist. 

24. juunil 1941 oli Eestis moodustud EK(b)P KK otsusel partei-, nõukogude ja sõjaväeliste organisatsioonide töö koordineerimiseks sõjaolukorras
vabariiklik operatiivstaap. Vabariiklik operatiivstaapi kuulusid EK(b)P KK I sekretär Karl Säre, Eesti NSV Rahvakomissaride Nõukogu esimees Johannes Lauristin, Eesti NSV riikliku julgeoleku rahvakomissar Boris Kumm ning rahvakomissari
asetäitjad Aleksei Škurin ja Venjamin Gulst, Eesti NSV siseasjade rahvakomissar Andrei Murro, NSV Liidu siseasjade rahvakomissariaadi NSV Liidu Piirivalve Eestis asunud Balti piirivalvevalitsuse ülem kindralmajor Konstantin Rakutin, Eesti NSV sõjakomissar polkovnik Pavel
Ljusin ja Tallinna garnisoni komandant Konõšev. 30. juunil 1941 moodustati Moskvas NSV Liidu Riiklik Kaitsekomitee ja Eesti NSV-s, 11. juulil 1941 Eesti NSV Vabariiklik Kaitsekomitee.

Vabariiklik operatiivstaap reorganiseeriti Eesti NSV Vabariiklikuks Kaitsekomiteeks, mille koosseisu kuulusid:

* EK(b)P KK I sekretär Karl Säre,
* ENSV RKN-i esimees Johannes Lauristin,
* EK(b)P KK II sekretär Nikolai Karotamm,
* ENSV riikliku julgeoleku rahvakomissar Boris Kumm,
* ÜK(b)P KK ja Nõukogude Liidu RKN-i volinik ENSV-s Vladimir Botškarjov jt

Eesti NSV Vabariiklik Kaitsekomitee tegevus lõppes Eesti NSV juhtkonna evakueerumise järel Eestist 25. augustil 1941.

Viited
------

1. ↑  ENSV Vabariiklik Kaitsekomitee (1941 - unknown), The National Archives of Estonia
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib Elvis Presley elukohast; Paul Simoni albumi kohta vaata artiklit Graceland (album), selle albumi nimilaulu kohta vaata artiklit Graceland (laul)* |

---

Elutuba
Jungle Room
**Graceland** on 14 aakri suurune valdus Memphises Tennessee osariigis aadressiga 3734 Elvis Presley Boulevard (teistel andmetel 3764 Elvis Presley Boulevard).

Gracelandi valdus rajati algselt Ameerika Ühendriikide kodusõja (1861–1865) ajal farmiks ajalehe Memphis Daily Appeal kirjastaja S. E. Toofi poolt. Nime valdusele pani ta oma tütre või mõne teise Grace'i-nimelise sugulase järgi. Gracelandi-nimeline mõisahoone on ehitatud 1939. aastal dr Thomas ja Ruth Moore'i poolt. Ruth Moore oli S. E. Toofi sugulane. Hoone oli kasutusel kirikuna, kui dr Thomase ja Ruth Moore'i tütar Ruth Marie selle 1957. aasta märtsis 102 500 dollari eest Elvis Presleyle müüs. Alates sellest ajast on see olnud Elvis Presley kodu.

1977. aasta 16. augustil suri Elvis Gracelandi hoone sissekäigu kohal asuvas vannitoas. Esialgu maeti ta küll Forest Hilli kalmistule oma ema kõrvale, kuid 2. oktoobril maeti nende mõlema surnukehad Gracelandi valduses asuvasse meditatsiooniaeda. Kahe aasta pärast, 1979. aastal, maeti sinna ka pärast oma surma Elvise isa Vernon ning 1980. aastal vanaema Minnie Mae. Elvise testamendi kohaselt kuulub Graceland praegu Elvise tütrele, Lisa Marie Presleyle.

1982. aasta 7. juunist avas Elvise eksabikaasa Priscilla Presley Gracelandi turistidele, et kompenseerida hoone ülalpidamise kulutusi. Valduse ümbruskonda on lisandunud veel mitmeid atraktsioone, sealhulgas Elvise kaks lennukit, automuuseum ja palju muud. Vaid hoone teisele korrusele turiste ei lubata, sest see on alati olnud Elvise privaatne elupaik.

Graceland on Valge Maja järel Ameerika Ühendriikide kõige külastatavam hoone 700 000 külastajaga aastas.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Graceland** |
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel on veega ümbritsetud maismaast; Eestis pärismaise puu kohta vaata artiklit Harilik saar; taimeperekonna kohta vaata Saar (perekond); muude tähenduste kohta vaata Saar (täpsustus).* |

---

**Saar** on täielikult veega ümbritsetud maismaa. 

Saare mõiste alla ei mahu kivid ja mandrid. Seega otsustab suurus, kas tegemist on saarega või mitte. Kindlat suuruse alammäära ei saa siiski anda. Ülempiiriks on väikseim manner Austraalia.

Enamasti mõeldakse saarte all meresaari, kuid ka jõe- ja järvesaared on saared.

Väikseid saari nimetatakse laidudeks, rahudeks, nasvadeks, mäkkideks, kivideks, kuivadeks jne.

Üksteisele lähedal asuvad saared moodustavad saarestiku.

Klassifikatsioon
----------------

Saared jaotatakse mandrilisteks ja ookeanilisteks. Mandrilised saared asuvad mandrilisel maakoorel, ookeanilised saared on aga vulkaanilisel teel ookeani põhjast üle merepinna kerkinud. Kõik järve- ja jõesaared on mandrilised, kui nad just ei asu ookeanilisel saarel. 

Mandrilised saared võivad tekkida väga mitmel moel: eelmainitud järve- ja jõesaared; mandriga ühenduse kaotanud endised mandri osad nagu Suurbritannia; riftistumise tõttu mandrist eraldunud mandrilise maakoore plokid ehk mikrokontinendid nagu Madagaskar; isostaatilise maakerke tagajärjel merest kerkinud saared nagu Saaremaa; setete kuhjumise teel tekkinud barjäärsaared, mida võib leida näiteks Mehhiko lahe kaldal; skäärid, mis on tekkinud pealetungiva liustiku kulutatud kristalsest aluskorrast; veest välja ulatuvad liustikutekkelised voored, näiteks Naissaar; merepinnast kõrgemale ulatuvad liustiku kunagist servaasendit märkivad otsamoreenid, millest tekkinud saari võib leida Väinameres. Meteoriidi kukkumisel madalasse merre võivad tekkinud kraatri vallid samuti üle merepinna ulatuda. Nii oli see sadu miljoneid aastaid tagasi, kui merre kukkus meteoriit, mille jälge tunneme tänapäeval Kärdla kraatrina. Saarte tekkimiseks on võimalusi teisigi.

Ookeanilised saared on ümbritsetud ookeanilisest maakoorest. Keset ookeani asuvad saared on enamasti tekkinud seetõttu, et nende all on suure vulkaanilise aktiivsusega piirkond, nn kuum täpp. Nii on tekkinud näiteks Kanaari saared. Et kuum täpp püsib ühe koha peal paigal, tema kohal asuvad laamad aga liiguvad, tekib mõnikord terve vulkaaniliste saarte ahelik, nagu näiteks Hawaii saared. Mõned kuuma täpi kohal asuvad saared paiknevad lisaks veel ookeani keskahelikus, mis suurendab nende vulkaanilist aktiivsust. Sellised on näiteks Island ja Jan Mayen. Vulkaanilise saare ümber võib sobivate tingimuste korral tekkida korallriff. Kui saar vajub erosiooni tõttu merepinnast allapoole, peavad korallid vajumistempoga sammu, kasvatades riffi kõrgemaks. Seetõttu tekivad valdavalt ümarad korallrahud ehk atollid.

Vaata ka
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Saar** |

* Väikesaar
* Püsiasustusega väikesaar
* Ookeaniline saar
* Eesti saarte loend
* Välismaa saarte loend
* Saarte loend suuruse järjekorras
* Tehissaar
**Lampėdžiai** on Kaunase linnaosa, mis asub linna lääneosas Vilijampolė valla territooriumil. Lampėdžiai asub Nemunase kaldal, see piirneb idas Veršvaiga ja põhjas Romainiaiga. Lampėdžiail on oma seltsimaja ja raamatukogu. Linnaossa jääb endisesse kruusakarjääri moodustunud kolme kilomeetri pikkune ja 300 m laiune Lampėdise järv, seal asub ka suur metsapark.

Ajalugu
-------

Aastal 1391 ehitasid ristisõdijad praeguse linnaosa aladele Nemunase saarele Ritterswerderi lossi. Hiljem rajas sellesse lossi oma peakorteri Vytautas. Aastal 1392 saabus lossi Płocki piiskop Henryk Mazowieczki, sõlmimaks Vytautase ja Jogaila vahel rahu. Hiljem põletas Vytautas lossi maha. Aastal 1394 üritasid ristisõdijad lossi taastada, ent edutult. Aastal 1404 peatus saarel ordumeister, saates sealt teele mitu kirja, ent neis pole juttu sellest, et saarel oleks olnud toona mingeid ehitisi.. Saar on tänapäevaks kadunud, sellest on säilinud küngas Nemunase põhjakaldal.

Asustus tekkis linnaosa aladele I maailmasõja paiku. Algselt kandis see paik nime **Antraisiai Veršvai** ehk siis tõlkes *Teine Veršvai*. Hiljem hakati piirkonda Lampėdise järve järgi nimetama Lampėdžiaiks. Üldiselt arvatakse nii linnaosa kui järve nime tulenevat sõnadest *klampus* (veniv, viskoosne) ja *pėda* (labajalg), ent keeleteadlane Aleksandras Vanagas väidab, et kuna järve varasem nimekuju oli *Laūmpėdis*, siis tuleneb nimi pigem sõnadest *Laumė* (tegelaskuju Läti ja Leedu mütoloogias) ning *pėda*.

Aastal 1946 liideti piirkond Kaunasega. Aastal 1997 valmis Via Baltica osana Lampėdžiaid ja Marvelė linnaosa ühendav sild.

Loodusmälestised
----------------

Sealses metsapargis kasvavad mitmed looduskaitsealused puud. Pušys Sesės ehk Sõsarmännid on kaks kokku kasvanud mändi, mille kõrgus on 18 meetrit.Esimese männi ümbermõõt on 2 meetrit, teise oma aga 1,86 meetrit.

Teine looduskaitsealune põlispuu on aadressil Romuvos g. 57 kasvav pärn Gražuolė. Puu kõrgus on 23 meetrit, ümbermõõt 720 cm.

* LampėdžiaiLampėdžiai
* GražuolėGražuolė
* Pušys Sesės aastal 2012Pušys Sesės aastal 2012
* LampėdisLampėdis

Viited
------

1. ↑  Sužiedėlis, Simas, ed. (1970–1978). "Ritterswerder". Encyclopedia Lituanica. IV. Boston: Juozas Kapočius. lk. 502. LCC 74-114275
2. ↑  Ivinskis, Zenonas (1978). Lietuvos istorija iki Vytauto Didžiojo mirties. Rome: Lietuvių katalikų mokslo akademija. lk. 308. LCC 79346776
3. ↑  Ivinskis, Zenonas (1953–1966). "Ritterswerder". Lietuvių enciklopedija. XXV. Boston: Lietuvių enciklopedijos leidykla. lk. 348. LCC 55020366
4. ↑  Aleksandras Vanagas. „Lietuvos miestų vardai"
5. ↑
6. ↑  Alkas.lt.
**Roheneemesaarte lipp** on Cabo Verde Vabariigi ametlik lipp.

Riigi- ja rahvuslipp
--------------------

 ? Roheneemesaarte riigi- ja rahvuslipp. Proportsioonid 3:5.
Uus riigi- ja rahvuslipp võeti kasutusele 22. septembril 1992. Selle eeskujuks olid Euroopa Liidu ja Ameerika Ühendriikide lipp. Uus, minevikupärandist lahti öelnud lipp ei rõhuta pelgalt vaese saarestikuriigi tahet, vaid sümboliseerib ka lõplikku loobumist kunagisest plaanist luua ühisriik Guinea-Bissauga. 

Üle sinise kanga jooksevad kolm horisontaalset laidu: valge, punane, valge (6+1+1+1+3). Lipu keskelt veidi varda poole on paigutatud ringina 10 kollast viisnurkset tähte, 5 tähte ülevalpool ja 5 allpool punast laidu.

Sinine sümboliseerib merd ja taevast.

Kollased tähed tähistavad saarestiku kümmet asustatud saart, tähtedest ring aga saarestiku rahvast ja nende ühtsust.

Valge-puna-valged triibud näitavad teed tulevikku ning Roheneemesaarte asukohta lennu- ja laevateede ristumiskohas.

Valge on rahu ja punane rahva ühise jõu värv.

Roheneemesaarte ajaloolised lipud
---------------------------------

Varasem lipp (1975-1992)
Aastatel 1975–1992 oli Roheneemesaarte lipuks PAIGC-i (*Partido Africano da Independência da Guinê e Cabo-Verde*) partei lipp. Sellel olid panaafrika värvid: horisontaalsed kollane ja roheline ning varda pool vertikaalne punane laid. Punasel laiul oli Aafrika vabastamise must täht, mille alla olid lisatud maisivihk ja teokarp, mis sümboliseerisid maa põhilisi tegevusalasid põllumajandust ja kalapüüki.

Vaata ka
--------

Roheneemesaarte vapp

Välislingid
-----------

* Cabo Verde lipp andmebaasis *Flags of the World* (*inglise keeles*)
**Ninaõõs** (ladina keeles *cavum nasi*) on paljude selgroogsete hingamisteede valdavalt paariline algusosa. Ninaõõnel eristatakse ninaesikut ja pärisninaõõnt.

Ninaõõne anatoomia, morfoloogia, tsütoloogia, füsioloogia ja patoloogia erinevad nii liigiti kui ka indiviiditi.

Nina vahesein
-------------

Ninaõõs jaguneb vaheseina varal kaheks sümmeetriliseks pooleks. Nina vaheseina ja karbikute vahele jääb ühine ninakäik.

Ninakarbikud
------------

 *Pikemalt artiklis ninakarbikud*
Ninaõõne külgmisel seinal on kummalgi pool kolm luulist ninakarbikut: 

* ülemine ninakarbik (*concha nasalis superior*),
* keskmine ninakarbik (*concha nasalis media*),
* alumine ninakarbik (*concha nasalis inferior*) (selle all avaneb pisarakanal).

Ninakäigud
----------

 *Pikemalt artiklis ninakäigud*
Ninakäigud, mis paiknevad ninakarbikute all, jagavad ninaõõne omakorda kolmeks:

* ülemine ninakäik,
* keskmine ninakäik,
* alumine ninakäik.

Ninaõõne sisesein
-----------------

Ninaõõne näärmeterikas ripsepiteeliga limaskest sisaldab rohkesti limanäärmeid ja veresooni. Limaskest on paks ja tursub kergesti ärritajate mõjul (keemilised ained, infektsioon jne).

Ninaõõne tagaosa siseseinal paikneb haistmisepiteel.

Roomajatel
----------

### Madudel

Veelise eluviisiga madudel paiknevad ninaõõne ees ninasõõrmed, mis on varustatud isesuletavate ringiliste klappidega ja klapilaadeste kilbistega (veemadulased), mis sulgevad nii nina kui ka suu kui nad vee all ujuvad. Lisaks paiknevad merevees elavatel madudel ninaõõnes ninanäärmed (inglise keeles *salt glands*), mille kaudu liigne sool väljutatakse.

Inimesel
--------

### Asend

Eest on ta avatud ninasõõrmetega, tagant toimub tagasõõrmete ehk koaanide kaudu ühendus neelu ninamise osaga. Ninaõõne kohale jääb eesmine koljuauk, alla suuõõs, külgmiselt asuvad silmakoopad ja ninakõrvalurked.

Ninaõõs on ühendatud koljuluude (ülalõua-, otsmiku-, kiil- ja sõelluus) õhkusisaldavate urgetega. Ninakõrvalurked on limaskestaga kaetud õhuruumid mis osalevad sissehingatava õhu soojendamises ja on ka hääle resonaatoriteks.

Vaata ka
--------

* nina
* ninahaigused
* ninaõõne histoloogia

Viited
------

1. 1 2  Meeli Roosalu. *Inimese anatoomia*, Kirjastus Koolibri, lk 121, 2010, ISBN 978-9985-0-2606-9.

Välislingid
-----------

* Henry Gray, "Anatomy of the Human Body". 1918. *1b. The Organ of Smell Organon Olfactorius; The Nose*, Veebiversioon (vaadatud 29.11.2013) (*inglise keeles*)
* Malcolm Peaker, J. L. Linzell,*Salt Glands in Birds and Reptiles*, 1975, Cambridge University Press, ISBN 0 521 206294, Google'i raamat veebiversioon (vaadatud 29.11.2013) (*inglise keeles*)
* Johannes Lang,*Clinical Anatomy of the Nose, Nasal Cavity and Paranasal Sinuses*, 1989, Georg Thieme Verlag, ISBN 3 13 7384 01, Google'i raamat veebiversioon (vaadatud 29.11.2013) (*inglise keeles*)
**"Ninja taassünd: Jubei kättemaks"** (originaali pealkiri "Makai Tenshō: Jigoku-hen") on kaheosaline animafilm, mille režissöör on Yasunori Urata. Film põhineb Futaro Yamada novellil "Makai Tenshō". See verine ja kohati meeletu film on tehtud paljudele tuntud „Ninja manuskripti" väljapeetud stiilis, ent siin on kõik veel jubedam ja halastamatum. Filmis on lõputuna näivat verevalamist, laibamägesid ja mõõgaga raiutud päid, sekka hulk kuulsate jaapani samuraide laipu, kelle saatanakummardajad on ellu äratanud.
„Ninja taassünd" on julm vaatepilt, mida nõrganärvilistele ei soovitata. Ilmselt avaldas ekraanil toimuv omal ajal õõvastavaid emotsioone ka stuudiobossidele, kuna filmi lõpuni valmis ei tehtudki. 
Olenemata sellest, et "Ninja Taassünd: Jubei kättemaks" põhineb samal materjalil nagu „Ninja manuskriptki", ei ole see nimetatu järg. Sõdalane Yagyù Jùbei on „Ninja manuskripti" tegelase nimekaim, kuid mitte midagi enamat.

---

* **Režissöör:** Yasunori URATA
* **Stuudio:** Phoenix Entertainment Corporation
* **Originaalpealkiri:** Makai Tenshõ
* **Filmi žanr:** Animafilm; action, seiklus, draama, õudus, üleloomulik
* **Teemad:** ajalooline, ninja, religioon, samurai
* **Pikkus:** 80 minutit
* **Esilinastus:** 1997
* **Osi:** 2

Süžee
-----

Jubei aitab Jaapani valitsusel linna üle kontrolli saada, mis oli kunagi kristlaste juhtimise all olnud. See oli juhatatud Amakusa Shiró Tokisada poolt, kes võis asju näha nagu uus Jeesus. Pärast oma surma on ta nüüd uuesti sündinud, aga mitte nagu uus Jeesus, vaid nagu Kurat ise. Simabari ülestõusu liidri Amakusa Shirō rahutu hing (olles ise juba mõrvatud), pöördub nüüd tagasi kätte maksma tema langenud kaaslaste eest, lootes vastu võidelda valitsuse väele. Messiase surmamine ja tema saatanlikus vormis uuestisündinud kehaga võitlemine seisab ees sõdalasel Yagyù Jùbeil, kellel tuleb teha lõpp sellele saatanlikule pealetungile, enne kui maailma tabavad suured tapatalgud.

Tuntus Põhja-Ameerikas
----------------------

See aminafilm oli petlikult turustatud Põhja-Ameerikas, nagu oleks see anime "Ninja manuskripti" järg, ehkki need kaks animafilmi on tehtud erinevates stuudiotes. Sellele animele anti sarnane ingliskeelne pealkiri ja logo ning see andis soodsa juhuse peategelast mõlemas filmis nimetada Jubeiks. Sellega on aga "Ninja taassünd: Jubei kättemaks" tekitanud pahameele ja kujundanud kehva maine Ameerika animafilmide fännide seas. Samas stilistiliselt sarnasus "Ninja manuskriptiga" ja selle laialdane levitamine on toonud rahalise edu Ameerika Ühendriikidesse.

Välislingid
-----------

* 

*
City of New York
**City of New York** (tavaliselt teatud kui **New York**) oli Suurbritannia ja Iirimaa Ühendkuningriigis ehitatud reisilaev, mis kuulus Inman Line'ile. See oli kavandatud olema Atlandi ookeani suurim ja kiireim liinilaev. Kui see augustis 1888 teenistusse asus, oli see esimene kahe sõukruviga ekspresslaev. Kuigi laev ei saavutanud läänesuunalisel ookeaniületusel Sinist Linti, kuulus sellele lõpuks, augustist 1892 kuni maini 1893, idasuuna rekord kiirusega 20,11 sõlme. City of New Yorki ja selle sõsarlaeva City of Parist peetakse ilusateks laevadeks ning olid kogu oma karjääri jooksul konkurentideks White Star Line'i laevadele Teutonicule ja Majesticule. Veebruaris 1893 liideti Inman Line kompanii American Line'iga ja Kongressi aktiga kanti ümbernimetatud laev Ameerika Ühendriikide lipu alla. Laev oli kompanii omanduses kuni 1920. aastani.

1923. aastal laev lammutati Genovas Itaalia kuningriigis.

Hispaania-Ameerika sõja ajal teenis see *Harvard*-i nime all Ameerika Ühendriikide mereväes ja *Plattsburg*-i nime all Esimeses maailmasõjas. Samuti mäletatakse seda seetõttu, et oleks peaaegu kokkupõrganud Titanicuga.

Vaata ka
--------

* City of Paris
**Rohemeeter** on Tartu Ülikooli ökoloogia ja maateaduste instituudi makroökoloogia töörühma ning maastike elurikkuse töörühma välja töötatud rakendus, mis aitab keskkonnatingimusi, maastikustruktuuri ning ökoloogilisi indekseid arvestades hinnata maastiku tuge elurikkuse säilimisele.

Professor Meelis Pärteli juhitav makroökoloogia töörühm uurib elurikkust erinevatel skaaladel - nii Eestis kui ka üleilmselt, nii täna kui ka tuhat aastat tagasi, nii maa peal kui ka all. Maastike elurikkuse töörühm loob vanemteaduri Aveliina Helmi eestvõttel elurikkuse taastamiseks ja püsimiseks vajalikke teadmisi ning uurib, kuidas tagada muutuvas maailmas nii inimese kui ka teiste liikide heaolu.

  

Rohemeetri abil saad teada, kui loodussõbralik on Sind ümbritsev maastik ning mida saad ümbruskonna elurikkuse heaks teha.

  

Rakendus hindab iga Eesti maismaal asetseva punkti ümber 500 meetri raadiuses erinevaid maastikuparameetreid, kasutades Tartu Ülikoolis välja töötatud algoritmi. Rohemeeter tuvastab ja seejärel visualiseerib maastikus olevad elurikkust vähem või rohkem toetavad piirkonnad 100x100 meetri suuruste analüüsiruutude kaupa ning annab 0-100 vahel varieeruva Rohemeetri koondindeksi vaadeldud asupunkti kohta arvestades ümbritsevat 500-meetrise raadiusega maastikku. Madalad koondindeksi väärtused näitavad, et maastikustruktuur ning maastikus toimunud muutused ei ole vaadeldud piirkonna elurikkusele soodsad, kõrged väärtused näitavad elurikkuse seisukohast kõrgekvaliteedilisi ja heas seisus maastikke.

  

  

  

Iga 100x100 meetrise analüüsiruudu keskmine väärtus on arvutatud arvukate andmekihtide parameetrite põhjal. Iga 100x100 meetrise vaatlusruudu väärtuse tuvastamiseks kasutatakse 15-40 andmekihti, mille alusel kuvatav väärtus on tuvastatud. Kokku kasutab rakendus üle 70 andmekihi. Rohemeetri varalised õigused kuuluvad Tartu Ülikoolile. 

  

**Loe veel:**

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*
|  |
| --- |
|  |
| Medalikohad |
| Maailmameistrivõistlused |
| **Hõbe** | 2013 | jäähoki |
| **Hõbe** | 2018 | jäähoki |

**Nino Niederreiter** (sündinud 8. septembril 1992 Churis) on Šveitsi jäähokimängija, kes mängib NHL-i klubis Winnipeg Jets ründajana paremal äärel.

Ta alustas klubikarjääri Šveitsi klubis HC Davos. Hooajal 2009–10 suundus ta mängima Põhja-Ameerikasse, liitudes Western Hockey League'i klubiga Portland Winterhawks. 2010. aastal valis New York Islanders ta NHL-i *draft* '​is viienda valikuna. NHL-is tegi ta debüüdi 9. oktoobril 2010, saades Islandersi ajaloo noorimaks mängijaks NHL-is. Esimese värava lõi ta 13. oktoobril 2010 mängus Washington Capitals. 18 aasta ja 35 päeva vanuselt sai ta Islandersi noorimaks skoorijaks läbi aegade ja viiendaks noorimaks NHL-is pärast 1967. aastat. Sama aasta oktoobris naasis ta Winterhawksi. 2011–12 pääses ta NHL-is väljakule 55 mängus, kuid kogus neis vaid ühe punkti. Kogu hooaja 2012–13 mängis ta American Hockey League'i klubis Bridgeport Sound Tigers.

2013. aasta juunis liitus Niederreiter Minnesota Wildiga. Klubi põhikoosseisu liikmena lõi ta hooajal 2013–14 14 väravat ja kogus 36 punkti. Wildi meeskonnas mängis ta kokku kuuel hooajal ning edukaimaks jäi 2016–17, kui ta lõi 25 väravat ja kogus 57 punkti.

2019. aasta jaanuaris liitus ta Carolina Hurricanesiga, kus mängis neli hooaega.

2022. aasta juulis sõlmis ta kaheaastase lepingu Nashville Predatorsiga. Vaatamata sellele, et Niederreiter oli tegemas enda kohta head hooaja, ähvardas Predatorsi hooajal 2022/23 väljalangemismängudes eemale jäämine. 2023. aasta veebruaris kaubeldi ta Predatorsist Winnipeg Jetsi.

2013. ja 2018. aasta maailmameistrivõistlustel on ta Šveitsi jäähokikoondise koosseisus võitnud hõbemedali.

Viited
------

1. ↑  "Niederreiter becomes youngest Islander scorer". NHL.com. 13.10.2010. Vaadatud 22.5.2019
2. ↑  "Hurricanes acquire Niederreiter from Wild". The Sports Network. 17.1.2019. Vaadatud 22.5.2019
3. ↑  "Predators Sign Nino Niederreiter to Two-Year, $8 Million Contract". *nhl.com*. 21. juuli 2022. Vaadatud 21. juulil 2022.
4. ↑  "Jets acquire forward Nino Niederreiter from the Nashville Predators". *nhl.com*. 25. veebruar 2023. Vaadatud 25. veebruaril 2023.

Välislingid
-----------

* Nino Niederreiter NHL.com lehel
* Nino Niederreiter hockeydb.com lehel

| * v
* r
Winnipeg Jets |
| --- |
| 
**Väravavahid**: Connor Hellebuyck **·** David Rittich |
| 
**Kaitsjad**: Kyle Capobianco **·** Dylan DeMelo **·** Brenden Dillon **·** Josh Morrissey **·** Neal Pionk **·** Dylan Samberg **·** Nate Schmidt **·** Logan Stanley |
| 
**Ründajad**: Mason Appleton **·** Morgan Barron **·** Kyle Connor **·** Pierre-Luc Dubois **·** Nikolaj Ehlers **·** Sam Gagner **·** David Gustafsson **·** Axel Jonsson Fjällby **·** Karson Kuhlman **·** Adam Lowry **·** Saku Mäenalanen **·** Vladislav Namestnikov **·** Nino Niederreiter **·** Cole Perfetti **·** Mark Scheifele **·** Kevin Stenlund **·** Blake Wheeler |
**Ninasi leprosoorium** oli leeprahaigete haigla (leprosoorium) vanas postijaamas Torma kihelkonnas Tartumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Ninasi külas Mustvee vallas Ida-Viru maakonnas. Kuna Ninasi kohta on varem kasutatud ka nime Nina, siis on ravilat nimetatud ka Nina leprosooriumiks.

Asutus rajati 15. novembril (vkj) 1892. See asus küll Jõhvi-Tartu maantee (vana Peterburi tee) ääres, kuid kauguste tõttu (umbes 50 versta kaugusel Tartust ja 7 versta kaugusel Mustveest) ning asukoha pärast Peipsi kaldal oli see üsnagi isoleeritud paik ja sobiv leeprahaigete koduks. 

Ninasi leprosoorium (Eesti)Ninasi leprosoorium
Asendikaart

Hoone
-----

Leprosooriumi 1824. aastal püstitatud peahoone on kivist. Koridor jagas allumise korruse kaheks osaks - ühel pool olid mehed, teisel naised. Teisel korrusel oli apteek, arsti kabinet ja teised tööruumid. Asutusse mahtus 80–100 haiget.

Patsiendid
----------

Haigete vanus kõikus 12–80 aasta vahel. Armulaualiste registri järgi aastatest 1894–1896 oli 74 inimese hulgas haigeid mitmest piirkonnast. Nii on mainitud inimesi, kes pärinesid Ansekülast – 4 korral, Kihelkonnalt – 6 korral, Tallinnast – 6 korral, Tartust – 8 korral. Näiteks 13. märtsil 1910 olid armulaualised haiged pärit Tartust, Hallistest, Laiuselt, Kursist ja mujalt. Haigeid oli ka Eestimaa kubermangust (näiteks Tallinnast). 

Saarlastest haiged viidi ära 1904. aastal vastavatud Audaku leprosooriumisse Viidu külas Saaremaal. Haigete liikumise tabel on puudulik ja lünkadega, kuid Ninasil on teadaolevalt leidnud varjupaiga 382 leeprahaiget.

Sulgemine
---------

Aastad 1904–1908 olid majanduslikult rasked. Alates 1915. aastast I maailmasõja tõttu leeprahaigeid Peipsi äärde enam ei toodud ning leprosoorium suleti 1916. aastal. Leprosooriumi arhiiv on suuresti hävinud, mistõttu Eesti meditsiiniajaloos on Ninasi leprosooriumi väga vähe käsitletud.

Kool
----

1919. aastal asutati sinna kool, kes hooldas aias kasvavaid unikaalseid puid ja põõsaid. 1966. aastal suleti ka kool, mistõttu aed metsistus ja hävis.

Viited
------

1. ↑  "Ninasi" Eesti Kohanimede Andmebaasis
2. ↑  Anne Sarv. "Nina leprosoorium". Hippokrates 39/ 2002. Lk 710–713
|  |
| --- |
|  |
| Medalikohad |
| Olümpiamängud |
| **Kuld** | 2012 | jalgpall |
| CONCACAF Gold Cup |
| **Kuld** | 2015 | jalgpall |
| **Kuld** | 2019 | jalgpall |
| Panameerika mängud |
| **Kuld** | 2011 | jalgpall |
| Juunioride maailmameistrivõistlused |
| **Pronks** | 2011 | jalgpall |

**Diego Antonio Reyes Rosales** (sündinud 19. septembril 1992 Méxicos) on Hispaania jalgpallur, kes mängib keskkaitsjana Mehhiko kõrgliiga klubis Tigres UANL ja Mehhiko jalgpallikoondises.

Ta alustas klubikarjääri Mehhiko klubis Club América, mille põhimeeskonnas debüteeris ta Mehhiko kõrgliigas 2010. aastal. 2013. aastal liitus ta Portugali kõrgliiga klubiga Porto. Porto põhikoosseisu tal kahe esimese hooajaga murda ei õnnestunud, mängides samadel hooaegadel samuti Porto duublemeeskonnas Portugali esiliigas. Hooajal 2015–16 mängis ta laenul Hispaania kõrgliiga klubis Real Sociedad ja hooajal 2016–17 RCD Espanyol. Hooajal 2017–18 mängis ta taas Portos, tulles klubiga sel hooajal Portugali meistriks.

2018. aasta augustis sõlmis ta kolmeaastase lepingu Türgi kõrgliiga klubiga Fenerbahçe. 2019. aasta jaanuaris suundus ta laenule Hispaania esiliiga klubisse Leganés.

2019. aasta augustis naasis Reyes Mehhikosse, sõlmides nelja-aastase lepingu Tigres UANL-iga.

2011. aastal võitis Reyes Mehhiko kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistrivõistlustelt pronksmedali. Samal aastal tegi ta debüüdi Mehhiko jalgpallikoondises. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 28. märtsil 2017 MM-i valikmängus Trinidadi ja Tobago vastu.

Ta on Mehhiko koondisega võitnud 2015. ja 2019. aasta CONCACAF Gold Cupi. Ta on kuulunud Mehhiko koondisse veel ka 2011. aasta Copa Américal, 2013. aasta FIFA konföderatsioonide karikaturniiril, 2014. aasta maailmameistrivõistlustel, 2016. aasta Copa América Centenariol ja 2017. aasta FIFA konföderatsioonide karikaturniiril. Lisaks võitis ta 2012. aasta suveolümpiamängude jalgpalliturniiril Mehhiko olümpiameeskonnaga kuldmedali.

Saavutused
----------

América
* Liga MX: Clausura 2013

Porto
* Primeira Liga: 2017–18

UANL
* CONCACAF-i Meistrite Liiga: 2020

| * v
* r
Mehhiko koondis  –  2014. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused |
| --- |
| 

* 1 Corona
* 2 Rodríguez
* 3 Salcido
* 4 Márquez (c)
* 5 Reyes
* 6 H. Herrera
* 7 Layún
* 8 Fabián
* 9 Jiménez
* 10 dos Santos
* 11 Pulido
* 12 Talavera
* 13 Ochoa
* 14 Hernández
* 15 Moreno
* 16 Ponce
* 17 Brizuela
* 18 Guardado
* 19 Peralta
* 20 Aquino
* 21 Peña
* 22 Aguilar
* 23 Vázquez
* Treener: M. Herrera

 | Mehhiko |
**Stelmužė Püha Risti kirik** (leedu keeles *Stelmužės Viešpaties Jėzaus Kryžiaus bažnyčia*) on kirik Leedus Zarasai rajooni Imbradase vallas Stelmužė külas. See kuulub katoliiklastele ja jääb Panevėžysi piiskopkonda. Kirik ja selle kellatorn on osa Stelmužė mõisa hoonetekompleksist.

Ajalugu
-------

Kirik ehitati 1704. aastal. Toona kuulus see Ilūkste kihelkonda. Aastal 1713 ehitasid kohalikud mõisnikud Fölkersahmid kiriku ümber ja muutsid selle kalvinistide kirikuks. Tollest ajast pärineb ka kiriku interjöör. 

Aastal 1808 sai sealsest kirikust katoliku kirik. XIX sajandi keskpaiku oli sealseks kirikuõpetajaks kirjanik ja tõlkija Juozapas Silvestras Dovydaitis, kes asutas kiriku juurde ka kooli. Aastal 1880 rekonstrueeriti kirikut taas.

Aastal 1945 kirik suleti. Aastal 1963 rajati sinna skulptuuride näitus ja sellest sai Rokiškise muuseumi kirikliku kunsti filiaal. XX sajandi üheksakümnendatel aastatel tagastati kirik katoliku kogudusele. Aastail 1980-1981 ja 2008 viidi kirikus läbi restaureerimistööd.

Kirikuhoone
-----------

Tegemist on vanima puidust kirikuhoonega Leedus. Hoone valmis aastal 1650 ja on ehitatud puidust, kuid asub maakividest ja punastest tellistest soklil. Ka eraldiseisev kellatorn on puidust ning on pärit kirikuhoonega samast ajajärgust.

Hoone on nelinurkse põhiplaaniga, selle juures on kasutatud klassitsismi elemente. Ühelööviline kirikuhoone lõpeb idas presbüteeriumiga, mis asub kolmnurkses apsiidis. Kolmnurkse frontooniga portikust ääristavad mõlemal küljel kolm sammast, sealt pääseb eeskotta. Portikuse kohal on sepistatud rauast rist, metallist rist kaunistab ka apsiidi kohale rajatud puitkarkassiga tornikest. Lääneküljel asub kirikus oreli ja koori tarbeks rajatud rõdu. Kirikut katab sindelkatus. Nii altar kui kantsel on baroksed, nikerdatud puitskulptuuridega. Kiriku all asub kinni müüritud kelder, kuhu on maetud kohalikud mõisnikud.

Kirikuhoovi lääneservas seisab XVII sajandil ehitatud nelinurkse põhiplaaniga ja ruudukujulise torniga kellatorn. Ka kellatorn on rajatud kivist soklile. Hoonet restaureeriti aastail 1959 ja 1980.

Kirikuaia idaservas asub muinsuskaitsealune Esimese maailmasõja aegne saksa sõjaväe kalmistu.

Pildid
------

* Vaade kirikule kirdestVaade kirikule kirdest
* Vaade kellatornile ja kirikuleVaade kellatornile ja kirikule
* KellatornKellatorn
* SõjaväekalmistuSõjaväekalmistu

Viited
------

1. ↑  Grzegorz Rąkowski: Ilustrowany przewodnik po zabytkach kultury na Litwie. Warszawa: Burchard Edition, 1999-10-16, lk. 260-261. ISBN 83-87654-07-8.
2. ↑  "Kultūros vertybių registras". Vaadatud 20. juunil 2020.
3. ↑  Stelmužės bažnyčia. Tarybų Lietuvos enciklopedija, Kd. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. 102 lk.
4. ↑  "Kultūros vertybių registras". Vaadatud 20. juunil 2020.
5. ↑  "Kultūros vertybių registras". Vaadatud 20. juunil 2020.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Stelmužė kirik** |
**Tõnumaa** on küla Märjamaa vallas Jädivere–Silla maantee ääres Velise jõe parempoolsel kaldal.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Vigala valda.

Üldkirjeldus
------------

Külast saab alguse kohalik tee Vänglasse. Tõnumaa küla idapoolne osa loetakse Kesk-Vigala paikkonda kuuluvajs. Tõnumaad ja Ojapere küla ühendab üldkasutatav rippsild.

Endise Peru kooli asukoha juurde on paigutatud mälestuskivi. Endine magasiait on ümber ehitatud kultuurimajaks. Vana-Vigalast ulatuvad Tõnumaale katkendlikult lehisealleed, kust lehis on levinud ka ümbruskonna metsadesse. Tõnumaa piiresse jääb Kesk-Vigala bussipeatus.

Ajalugu
-------

Vanimad teated Tõnumaa ('Tambeke') kohta pärinevad 1420. aastast. Ala on kuulunud Kivi-Vigala mõisale ning hiljem Vana-Vigala mõisale.

Pärast Vana-Vigala valla loomist 18. sajandi lõpus rajati Tõnumaale (Kesk-Vigalasse) vallamaja. Seejärel hakkas Tõnumaast kujunema Kivi-Vigala ja Vana-Vigala kõrval piirkonna üks kesksemaid asulaid. Hiljem liitusid piirkonna väikevallad Vigala vallaks, mille keskus jäi ikka Tõnumaale. Vallavalitsuse likvideerimise järel 1950. aastal kaotas küla suure osa tähtsusest. Endise Vigala valla vallamaja asub Kivi-Vigalas. 

1929.–1969. aastani tegutses küla piiril Polsti männikus Peru kool.

Aastail 1977–1996 oli Tõnumaa külaga liidetud Vanamõisa küla.

Kuni 1980. aastateni töötas Tõnumaa lääneosas Mölli karjäär.

Vaata ka
--------

* Tõnumaa raba
* Kesk-Vigala
* Eesti külade loend

Viited
------

1. ↑  Maa-amet, vaadatud 21.11.2020.
2. ↑  Statistikaamet, vaadatud 10.11.2020.
3. ↑  Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.

| * v
* r
Märjamaa valla asulad |
| --- |
| Alev | 

* Märjamaa

 |  |
| Külad | 

* Alaküla
* Altküla
* Araste
* Aravere
* Aruküla
* Avaste
* Haimre
* Hiietse
* Inda
* Jaaniveski
* Jõeääre
* Jädivere
* Kaguvere
* Kangru
* Kasti
* Kausi
* Keskküla
* Kesu
* Kiilaspere
* Kilgi
* Kirna
* Kivi-Vigala
* Kohatu
* Kohtru
* Kojastu
* Koluta
* Konnapere
* Konuvere
* Kunsu
* Kurevere
* Kõrtsuotsa
* Kõrvetaguse
* Käbiküla
* Käriselja
* Laukna
* Leevre
* Leibre
* Lestima
* Lokuta
* Loodna
* Luiste
* Läti
* Lümandu
* Maidla
* Manni
* Metsaääre
* Metsküla
* Moka
* Mõisamaa
* Mõraste
* Mäliste
* Männiku
* Naistevalla
* Napanurga
* Naravere
* Nurme
* Nurtu-Nõlva
* Nõmmeotsa
* Nääri
* Oese
* Ohukotsu
* Ojapere
* Ojaäärse
* Orgita
* Paaduotsa
* Paeküla
* Paisumaa
* Pajaka
* Palase
* Paljasmaa
* Pallika
* Purga
* Põlli
* Päädeva
* Päärdu
* Pühatu
* Rangu
* Rassiotsa
* Riidaku
* Ringuta
* Risu-Suurküla
* Russalu
* Rääski
* Sipa
* Sooniste
* Soosalu
* Sulu
* Suurküla
* Sõmeru
* Sõtke
* Sääla
* Teenuse
* Tiduvere
* Tolli
* Tõnumaa
* Urevere
* Vaguja
* Vaimõisa
* Valgu
* Valgu-Vanamõisa
* Vana-Nurtu
* Vana-Vigala
* Varbola
* Velise
* Velisemõisa
* Velise-Nõlva
* Veski
* Vigala-Vanamõisa
* Vilta
* Võeva
* Vängla
* Ülejõe

 |
Sushi päritolu
--------------

Sushi pärineb Kagu-Aasiast, mida tuntakse tänapäeval "soolatud kala" nime all. Riisi kääritatakse, riisi lakto-käärimine takistas kalade riknemist, enne kala tarbimist kõrvaldatakse riis. Jaapani tarbijatele sai see kohe oluliseks valguallikaks. Mõiste sushi pärineb vananenud grammatilisest vormist, mida ei kasutata enam teistes kontekstides, ja sõna-sõnalt tähendab "hapu maitsmist".

Erinevad maitsed
----------------

Osaka stiilis sushit nimetatakse ka "Oshi-zushi" või "hako-sushi". Maitse parandamiseks hakati Murasiši perioodil (1336–1573) lisama äädikat Narezushi valmistamisele. Lisaks riisi hapukuse suurendamisele suurendas äädikas oluliselt roogade säilivust, põhjustades käärimisprotsessi lühendamist ja lõpuks loobumist. Algupärast sushit arendatakse edasi Osaka, kus mitme sajandi jooksul sai sellest oshi-zushi või "hako-zushi"; selles valmistises pressiti mereannid ja riis kuju (tavaliselt bambusest).

Sushi levimine
--------------

Alles Edo perioodil (1603-1868) serveeriti värsket kala. Tänapäeva nigirisushi eriline stiil sai populaarseks Edos (kaasaegne Tokyo) 1820. või 1830. aastatel. Üks levinud lugu nigirizushi päritolust on kokk Hanaya Yohei (1799-1858), kes leiutas või täiustas tehnikat 1824. aastal oma kaupluses Ryōgoku linnas. Nõu sai algselt nimetuse Edomae sushi, kuna ta kasutas värskelt püütud kala Edo-maelt (Edo või Tokyo laht); terminit Edomae nigirisushi kasutatakse ikka veel kvaliteetse sushi kõrvale, olenemata selle koostisosade päritolust.

Sushi nime päritolu
-------------------

Oxfordi inglise sõnaraamatus on ekslikult täheldatud varaseima kirjaliku mainega sushit inglise keeles 1893. aasta raamatus „Jaapani interjöör", kus ta mainib sushit kui „külma riisi rull kala, mererohuga või mõne muu maitseainega". Siiski on James Hepburn'i jaapani-inglise sõnastikus juba varem mainitud sushit ja 1879. aasta artiklit Jaapani kokandusest ajakirjas Notes and Queries.

Viited
------

1. ↑  read on 03.04.2019
2. ↑  [on 03.04.2019]
3. ↑  []
4. ↑  []