recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Toomas Sõmera** (17. veebruar 1945 Tallinn – 6. jaanuar 2022 Tallinn) oli 1990–1991 aastatel Eesti sideminister.

Tema esimene kokkupuude IKT-sektoriga oli juba pärast keskkooli, kui ta 1963. aasta juunis asus tööle telefonikaugejaama montööriõpilasena. Pärast sõjaväeteenistust naasis ta telefonikaugejaama juba elektromehaanikuna.

Kui Toomas Sõmera 1975. aastal lõpetas Tallinna Polütehnilise Instituudi raadiotehnika erialal, siis tehti talle ettepanek asuda sideministri asetäitja kohale. Aastatel 1990–1991 oli ta Eesti Vabariigi sideminister. Sideministeeriumis töötas ta kuni 1991. aastani, kui ministeerium likvideeriti. 

Aastatel 1991–2000 oli Sõmera Eesti Telekomi juhatuse esimees. 2002. aasta veebruaris asus ta juhtima Eesti Infotehnoloogia Sihtasutust (EITSA), kust ta sama aasta mais pensionile suundus.

Tunnustus
---------

* 2002 Riigivapi IV klassi teenetemärk
* 2013 Infotehnoloogia ja telekommunikatsiooni liidu (ITL) elutöö preemia

Viited
------

1. ↑  Tanel Saarmann (06.01.2022). "Lahkus üleminekuvalitsuse sideminister Toomas Sõmera". *Delfi Ärileht*.
2. ↑  "TTÜ lõpetajad 1918–2006". *Tallinna Tehnikaülikooli koduleht*.
**Nõudluse prognoosimine** (ingl.k. *demand forecasting*) on põhjendatud kujutluspildi (arvandmete ja/või nende graafilise esitamise) loomine tulevikus vaadeldaval perioodil toote või teenuse eeldatava nõudluse ehk selle kohta, kui palju tooteid ja/või teenuseid võidakse tulevikus klientide poolt osta. Prognoos võidakse koostada kasutades kvantitatiivseid meetodeid, kvalitatiivseid meetodeid või kombinatsiooni mõlemast meetodist ja see peaks põhinema nii välistel kui ka sisemistel teguritel. 

Nõudluse prognoosimine on varude juhtimise oluline alltegevus, mille käigus püütakse eelnenud perioodide müügiajaloo andmete abil ja teades ning tundes turul nõudlust mõjutavaid tegureid, nende mõju ulatust ja mõjuaega kogemuslikult ja/või arvutusmeetodite abil määrata eeloleva perioodi läbimüüki või teenuste tarbimist. Prognoosimistehnikatest ja -meetodite arengust hoolimata esineb turul olulisi tegureid, mis on seotud tarbijate ebaratsionaalsete otsuste, muutuvate majandusolude ja muude, enamasti ootamatult esilekerkivate mõjudega. Sel põhjusel peaks varude juhid olema oma hinnangutes ja otsustes pigem konservatiivsed kui ülemäära optimistlikud. Üldjuhul ei ole lõppevatest varudest ja toodete müügilt puudumisest tingitud mõju ettevõtte majandustulemustele sedavõrd negatiivne, kui ülemäära suurtest, realiseerimata jäänud varudest põhjustatud probleemid.       

          

1. 1 2  *Hanke- ja ostujuhtimine*. Seilecs. 2023. ISBN 9789916985205.
**Berend Hermann Otto von Wetter-Rosenthal** (venepäraselt Boris von Wetter-Rosenthal; 8. november 1874 Tallinn – 10. märts 1940 Wartheland) oli Eesti advokaat ning ettevõtja.

Ta õppis aastatel 1889–1894 Tallinnas Nikolai Gümnaasiumis. Õigusteadust õppis ta aastatel 1894–1899 Peterburi Ülikoolis ja aastatel 1898–1899 Berliini Ülikoolis.

Berend Hermann Otto von Wetter-Rosenthal oli Läänemaa Lihula ja Sipa, Oidermaa Karinõmme mõisa mõisnik.

Berend von Wetter-Rosenthal asus 1912. aastal Eestimaa Rüütelkonna teenistusse ja oli aastatel 1914–1918 Eestimaa Rüütelkonna kantselei I sekretär ja ka Eestimaa Maapäeva kreisisaadik. 1918. aastal küüditati ta eesti bolševike poolt koos juhtivate baltisaksa poliitikute ning teiste baltisakslastega Nõukogude Venemaale ning vabanes alles pärast Saksa-Vene Brest-Litovski rahulepingu sõlmimist 1919. aasta jaanuaris.

1919. aastal toimunud mõisate natsionaliseerimist Eesti valitsuse poolt jäeti B. von Wetter-Rosenthalile Oidermaa mõisasüdamik ning pärast Vabadussõja lõppu pidas B. von Wetter-Rosenthal talle kuuluvat Pärnumaa Mihkli kihelkonna Oidermaa mõisu ning tegutses ka aastatel 1925–1935 Tallinnas advokaadina.

B. von Wetter-Rosenthal oli Saksa Kultuuromavalitsuse asepresident ja asendusliikmena (Georg Rudolf Stackelbergi asemel) ka saksa elanikkonna saadik I Riigikogus 1923. aastal (10. jaanuarist 30. maini).

1935. aastal määrati ta AS Rotermanni Tehased direktoriks, oli ka Eesti suurimate kaubandusettevõtete hulka kuuluva AS Estaklandi aktsionär ja revisjonikomisjoni liige aastatel 1935–1939

1939. aastal asus Berend von Wetter-Rosenthal ümberasujana Saksamaale, Krughofi (praegu Kijaszkowo, Czernikowo valda, Toruńi maakonda, Kujawy-Pomorze vojevoodkonda Poolas), kuid suri juba järgmisel 1940. aastal. Ta on maetud Berliini.

Herman de Wetter oli tema poolvend.

Viited
------

1. ↑  Oidremaa mõisa lugu, Koonga vallaleht, 2006 nr.6 lk 3
2. ↑  Oidremaa mõisa koduleht[*alaline kõdulink*]
3. ↑  "I RIIGIKOGU koosseis". Originaali arhiivikoopia seisuga 16. september 2013. Vaadatud 7. oktoobril 2011.
4. ↑  Henning von Wistinghausen, Krahv Hermann Keyserlingi konflikt eestimaalastest rahvuskaaslastega 1917/18[*alaline kõdulink*], Tuna 2004 nr, 4
5. ↑  "I RIIGIKOGU (20. detsember 1920 – 30. mai 1923) koosseis". Originaali arhiivikoopia seisuga 16. september 2013. Vaadatud 7. oktoobril 2011.
6. ↑  Deutschbaltisches Biographisches Lexikon 1710–1960. 1970. Böhlau Verlag Köln Wien
**Tellimuspunkti meetod** *(*ingl.k. *order point system; fixed quantity inventory model)* on varude täiendamise meetod, mille korral tuvastatakse toote tellimuse vajadus ja genereeritakse ostutellimus hetkel, kui tooteartikli laosaldo on langenud kindlaksmääratud tasemele (varu positsioonile või alla selle). Tellitav kogus sõltub tarneajast, keskmisest eeldatavast läbimüügist tarneaja jooksul ja võimalikust nõudluse muutumisest tarneaja kestel. Kuna tellimuspunkti meetodi puhul võetakse aluseks kindlaksmääatud suurusega tellimiskogus, siis muudetakse vastavalt nõudluse muutumisele tellimusvahet. Nõudluse kasvades tellimusvahe lüheneb ja selle vähenedes tellimusvahe pikeneb. 

Tellimuspunkti meetodi kasutamine eeldab laosaldode pidevat jälgimist. Võrreldes tellimisperioodi meetodiga nõuab pidev jälgimine märkimisväärselt tööjõudu ja infotehnoloogilist ressurssi laosaldode tuvastamiseks, võrdlemiseks ja optimaalsel tasemel hoidmiseks. Samas tagab laosaldode sagedane jälgimine varude efektiivse juhtimise. Vajatakse väiksemat reservvaru, mistõttu saadakse hakkama väiksema hulga käibevahenditega. Seega sobib tellimuspunkti meetod eelkõige kiiresti ringlevate varude haldamiseks. 

Tellimuspunkti meetod on varude täiendamise meetoditest kõige lihtsam ja levinum. Tellitav kogus põhineb eelkõige tarneajal / tellimustsükli ajal ja reservvaru määral. Kui tellimuspunkt on välja arvutatud, jäetakse see praktikas enamasti samale tasemele kuudeks või pikemaks ajaks. Kui mõne tooteartikli nõudlus ootamatult kasvab, kahaneb või hakkab muutuma varasemast suuremas ulatuses, tuleks selle tellimuspunkt üle vaadata (arvutada) ja muuta. Ka tarneaja muutumisel arvutatakse välja uus tellimuspunkt (laosaldo). Soovitatavalt tuleks mitte harvemini kui kord aastas vaadata üle ja vajadusel muuta kõigi tootenimetuste tellimuspunktid. Samas pole alati vaja tellimuspunkti üle arvutada. Kogenud ostutöötaja võib muuta tellimuspunkti ka veidi suuremaks või väiksemaks lähtuvalt sellest, kas tooteartikli keskmine reservvaru/koguvaru on vahepeal kasvanud või kahanenud.  

1. 1 2 3  *Hanke- ja ostujuhtimine*. Seilecs. 2023. ISBN 9789916985205.
Venemaa Keisririigi sõjaväelane Jukums Vācietis
**Jukums Vācietis** (vene keeles Иоаким Иоакимович Вацетис; 23. november (11. november vkj) 1873 Jaunlutriņi, Kuramaa – 28. juuli 1938 Moskva) oli Venemaa ja NSV Liidu sõjaväelane (2. järgu armeekomandör), rahvuselt lätlane. 

Jukums Vācietis kutsuti 1891 Venemaa sõjaväkke, 1897 lõpetas Vilno sõjakooli ja 1909 Nikolai Kindralstaabi Akadeemia.

Ta võitles Esimeses maailmasõjas, oli 1915. aastast polkovnik, 1916. aasta oktoobris määrati ta 6. Zemgale läti kütipolgu komandöriks.

Oktoobrirevolutsiooni ajal läks Vācietis koos oma lätlastest koosneva polguga nõukogude võimu toetajate poolele ja vastavalt 12. armees moodustatud sõjarevolutsioonikomitee ülesandele osales Valga linna hõivamisel, mis oli Ajutise Valitsuse vägede valduses. Samuti osales ta Ajutise Valitsuse vägede Mogiljovis asunud Kõrgema Ülemjuhatuse peakorteri hõivamises ja likvideerimises, sest see ei allunud Nõukogude Venemaa Rahvakomissaride Nõukogu korraldustele.

1917. aasta detsembris sai Vācietis Kõrgema Ülemjuhatuse Peakorteri juures asuva Revolutsioonilise Välistaabi operatiivosakonna ülemaks, 1918 astus Punaarmeesse. Aprillist 1918 oli ta Läti kütidiviisi ülem, kelle juhtimisel suruti Moskvas 6.–7. juulil 1918 maha vasakesseeride ülestõus.

18. juulist kuni 28. septembrini 1918 Saksamaa Keisririigi ja Vene SFNV vahel alanud sõjategevuses oli Vācietis Idarinde juhataja, 6. septembrist 1918 8. juulini 1919 Nõukogude Vabariigi Relvajõudude ülemjuhataja (Главнокомандующий вооружёнными силами Республики).

1919. aasta juulis vahistati Vācietis kahtlustatuna osalemises valgekaartlikus vandenõus, oktoobris aga vabastati Ülevenemaalise Kesktäitevkomitee Presiidiumi otsusega, "kuna ei olnud alust kahtlustada endist ülemjuhatajat kontrrevolutsioonilises tegevuses", kuid kõrvaldati sõjaväge juhatamisest. 1919. aasta oktoobrist oli ta Revolutsioonilise Sõjanõukogu käsutuses eriti tähtsate ülesannete täitmiseks. 

1921. aastast oli Vācietis Tööliste ja Talupoegade Punaarmee Sõjaväeakadeemias (alates 1925 M. V. Frunze nimeline Sõjaväeakadeemia) sõjaajaloo õppejõud, professor ja teaduskonna vanemjuhendaja. 1934. aastast oli ta NSV Liidu Kaitse Rahvakomissariaadi käsutuses.

Vācietis vahistati 29. novembril 1937. Süüdistatuna spionaažis ja kontrrevolutsioonilises terroritegevuses mõisteti ta 28. juulil 1938 surma ja lasti samal päeval maha. Rehabiliteeriti 1957.
**Jazmin Sawyers** (sündinud 21. mail 1994 Stoke-on-Trentis) on Suurbritannia kaugushüppaja.

Sawyers võistles noorteklassides mitmevõistluses. Ta sai 2011. aasta noorte maailmameistrivõistlustel Villeneuve-d'Ascqis seitsmevõistluses 9. koha. 2012. aastal valiti ta Suurbritannia bobisõidu noortekoondisse. Ta otsustas mitmevõistlusest loobuda ja keskenduda suvehooajal kaugushüppele. 

2012. aasta noorte olümpiamängudel Innsbruckis võitis ta koos Mica McNeilliga tüdrukute kahebobil hõbemedali. Suvel võitis ta juunioride kergejõustiku maailmameistrivõistlustel Barcelonas kaugushüppes Katarina Johnson-Thompsoni ja Lena Malkuse järel pronksmedali. 

2013. aasta juunioride Euroopa meistrivõistlustel Rietis võitis ta kaugushüppes tulemusega 6.63 Malaika Mihambo järel hõbemedali.

2014. aasta Rahvaste Ühenduse mängudel Glasgow's hüppas Sawyers 6.54 ja võitis Ese Brume järel hõbemedali.

2015. aasta Euroopa U23 meistrivõistlustel Tallinnas võitis ta isikliku rekordiga 6.71 Mihambo järel hõbemedali.

2016. aasta Euroopa meistrivõistlustel Amsterdamis hüppas ta 6.86 ja võitis hõbemedali. Olümpiamängudel Rio de Janeiros pääses ta finaali ja sai tulemusega 6.69 8. koha.

2018. aasta Euroopa meistrivõistlustel Berliinis sai Sawyers tulemusega 4. koha. Ta hüppas finaalis 6.67 ja kaotas Euroopa meistriks tulnud Malaika Mihambole 8 sentimeetriga ning pronksmedali võitnud kaasmaalasele Shara Proctorile vaid 3 sentimeetriga.

2021. aastal toimunud suveolümpiamängudel Tokyos sai Sawyers tulemusega 6.80 8. koha.

2022. aasta Euroopa meistrivõistlustel Münchenis võitis Sawyers Ivana Vuleta ja Malaika Mihambo järel pronksmedali.

2023. aasta Euroopa sisemeistrivõistlustel Istanbulis võitis ta Suurbritannia siserekordiga **7.00** Larissa Iapichino ja Vuleta ees kuldmedali.

Isiklikud rekordid
------------------

| Ala | Tulemus | Aeg | Koht |
| --- | --- | --- | --- |
| Kaugushüpe | **7.00** | 5. märts 2023 | Türgi Istanbul |

Allikas: Rahvusvaheline Kergejõustikuliit

Isiklikku
---------

Jazmin Sawyersi isa on Jamaica päritolu.

Sawyers on õppinud Bristoli Ülikoolis õigusteadust.

Ta on ka laulja ja laulukirjutaja. Ta osales 2017. aastal Briti muusikasaates The Voice.

Ta on heategevusorganisatsiooni Right To Play saadik.

Viited
------

1. 1 2  Meet Jazmin Sawyers: From the Olympics to The Voice in six months. telegraph.co.uk. Vaadatud 25.12.2023
2. ↑   Play Ambassadors]. righttoplay.org.uk. Vaadatud 25.12.2023

Välislingid
-----------

* {{IAAF}} mallil puudub kood Vikiandmetes.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Jazmin Sawyers**
 |
**Vähempakkumise päring** (ingl.k. *Invitation to Tender; ITT*; *Request for Tender; RFT;*) on hankedokument ja hinnapõhine hankeliik, mille puhul on teada lahendus, nõudmised, standardid ja ajalised piirangud. See on enamasti kutse dokumendi kujul väikesele arvule võimalikele tarnijatele esitada omapoolsed pakkumused detailselt kirjeldatud (spetsifitseeritud) toodete valmistamiseks/tarnimiseks või lihtsa teenuste osutamiseks.

Potentsiaalsetele pakkujatele on teada kogu informatsioon toote või teenuse kohta peale oodatava hinnataseme. Kuna kõik pakuvad üht ja sedasama, võrreldakse ainult pakutavaid hindu. Vähempakkumise päringut kasutatakse sisuliselt hinnapakkumuse saamiseks, kuna kõik muud toote või teenuse parameetrid on kõigile osapooltele teada. Ostja teab täpselt, millist kaupa või teenust ta vajab ja otsib parimat võimalikku hinda. Vähempakkumise päringut tuleks kasutada juhul, kui on täpselt teada, mis tuleb soetada või millist teenust on vaja osta. 

1. ↑  *Hanke- ja ostujuhtimine*. Seilecs. 2023.
**Toomas Rudolf Gutmann** (*kasutusel ka nimekuju Thomas Rudolf Gutmann või lihtsalt Toomas Gutmann*) (13. (vkj)/ 25. detsember 1873 Padise vald, Harjumaa – 22. september 1936 Nõmme, Harjumaa) oli eesti kunstnik, raamatuillustraator ja karikaturist. 

Õppis Tallinna linnakoolis ja kunstnik Arthur Leopold Christoph Spreckelseni juures. 

Töötas Tallinna Immobiilpanga ametnikuna ning oli ka Nõmme alevivolinik, sekretär ja kahe linnavolikogu liige.

Looming
-------

Oma ühiskonnakriitilisi karikatuure avaldas väljaannetes Teataja Nalja Lisa (1902–1904), Teataja (1903–1904), Uudiste nalja-osas (1904–1905), Meie Mats, Meie Matsi vastane (1905), Tiiu Tasane (1906), Lendleht (1906), Ulak (1908–1909). Pseudonüümina kasutas nime Joone Jaan ja T.G. 

Illustreeris kümmekond raamatut, sh "Juhan Liivi kirjatööde kogu" (Tallinn 1904, 80 illustratsiooniga) ja "E. Bornhöhe kirjatööde kogu" (Tallinn 1905, 117 illustratsiooniga).

Isiklikku
---------

Tema poeg oli sõjaväelane Valfried Gutmann.

Viited
------

1. ↑  "Eesti karikatuuri häll. Voldemar Päts ja Toomas Gutmann meie pilkepiltide esiisad". *Uudisleht, nr. 133*. 15. juuli 1934. Vaadatud 21.08.2017.
2. ↑  "Toomas Gutmann +". *Nõmme Sõna, nr. 27*. 26. september 1936.
3. ↑  "Eesti biograafiline andmebaas ISIK". Originaali arhiivikoopia seisuga 2. veebruar 2017. Vaadatud 26. jaanuaril 2017.

Kirjandus
---------

* Rein Loodus. "Gutmann, Toomas Rudolf, karikaturist ja raamatugraafik". // Eesti kunsti ja arhitektuuri biograafiline leksikon. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Tallinn 1996. Lk 89

Välislingid
-----------

* www.geni.com – Thomas-Rudolf-Gutmann
* Eesti biograafiline andmebaas ISIK
* Eesti rahvusbibliograafia – Toomas Gutmann
* Haud Tallinna Rahumäe kalmistul
**Forestalia** on Eesti metsatöötajate meeskoor.

  

Forestalia asutati 1972. aastal. Ettepaneku koori asutamiseks tegi tolleaegne metsamajanduse ja looduskaitse minister Heino Teder. Koori tuumiku moodustasid Tartu Akadeemilise Meeskoori vilistlased.

Forestalia peadirigent ja esimene dirigent on Alo Ritsing. 10 aastat töötas koori dirigendina Ants Soots, siis Ilmari Johansson, Kadi Ritsing ja Kuno Kerge. Kontsertmeister Ruth Ernstson. 

Forestalia lauljad kogunevad proovidesse kogu Eestist kord kuus ja suvel laululaagrites, kus toimub rohkesti seltskondlikku ja sportlikku tegevust, ka lauljate peredele. Esinetakse peamiselt metsanduslikel üritustel, kuid lauldud on ka kõigil laulupidudel, meestelaulupäevadel ja piirkondlikel laulupäevadel.

Esinemisriietuseks on metsameeste roheline munder noodivõtmega lõkmel. Kuna metsameestelt enam vormiriietuse kandmist ei nõuta, siis on Forestalia jäänud ainsaks traditsiooni jätkajaks. Peakatteks on roheline sulega kaabu, mis välitingimustes, eriti rongkäikudel, on rohket tähelepanu äratanud.

Viited
------

1. ↑  40 aastat laulvaid metsamehi: Forestalia tähistab 40. juubelit. RMK arhiiv (vaadatud 30.08.2016)
2. ↑  Forestalia liikmed. Forestalia koduleht (vaadatud 30.08.2016)
3. ↑  Foto: Forestalia. Sakala, 12.10.2012 (vaadatud 30.08.2016)
4. ↑  Forestalia koduleht(vaadatud 30.08.2016)
**Lehelind** (*Phylloscopus*) on värvuliste seltsi põõsalindlaste sugukonda kuuluv lindude perekond. 

Lehelinnud on umbes varblasesuurused roheka värvusega linnud. Enamik on ülalt rohekad või pruunikad ja altpoolt valkjad või kollakad. Üldiselt on nad väga vähemärgatava ja mittekontrastse sulestikuga. Mõnel Aasia liigil on tiibadel ja sabal hele ääristus, samuti heledad laigud silmade all. Suguline dimorfism puudub täiesti, noor- ja vanalinnud näevad samuti ühtmoodi välja. Põõsalindudega võrreldes on lehelindudel lühem saba ja pikemad varbad. Nokk on peenike. Sabal on 12 suurt sulge.

Lehelindude laul on väga lihtne. Kuna nende välimus on üsna sarnane, kuid kaugele kostev laul väga erinev, tehaksegi neil tavaliselt vahet laulu järgi.

Lehelinnud elavad metsas, niihästi okas- kui lehtmetsas. Üksnes mõningaid Aasia liike kohatakse põõsastikes metsapiirist kõrgemal. Lehelinnud on üldiselt putuktoidulised. Eri liigid korjavad putukaid eri rinnetelt, alates puulatvadest kuni rohurindeni. Nad on aktiivsed linnud, liiguvad peaaegu lakkamatult ja toidu otsimise ajal lehvitavad nad sageli tiibu. Enamik liike on rangelt territoriaalsed niihästi suvel kui talvitumispaigas.

Lehelinnud teevad pesa enamjaolt maapinnale, aga mõned ka vahetult selle kohale või puudele keskmisele kõrgusele. Pesa on kerakujuline, väljast kaetud sammalde ja kõrtega. Sissepääs pessa asub küljel. Munad on kas täiesti valged või vaevumärgatavate pruunikate või punakate tähnidega.

Talveks rändavad nad Aafrikasse.

Eesti liigid
------------

* *Phylloscopus borealis* – põhja-lehelind
* *Phylloscopus proregulus* – kuld-lehelind
* *Phylloscopus inornatus* – vööt-lehelind
* *Phylloscopus humei* ssp. – tuhk-lehelind
* *Phylloscopus schwarzi* – siberi lehelind
* *Phylloscopus fuscatus* – tõmmu-lehelind
* *Phylloscopus sibilatrix* – mets-lehelind
* *Phylloscopus collybita* – väike-lehelind
* *Phylloscopus trochilus* – salu-lehelind
* *Phylloscopus trochiloides* – nõlva-lehelind ehk rohe-lehelind[*viide?*]

Viited
------



|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Lehelind** |
Kirik koloreeritud fotopostkaardil 20. sajandi algusest
2015. aastal
Ikonostaas
**Jeletsi Taevaminemise kirik** (vene keeles *собор Вознесения Геспедня*, *Вознесенский собор*) on Jeletsi linna peakirik ja Vene Õigeusu Kiriku Jeletsi piiskopkonna katedraalkirik. Lipetski oblastis asuva kiriku on projekteerinud Konstantin Thon ja see on pseudovene vene-bütsantsi stiili silmapaistev näide.

Kirjeldus
---------

Jeletsi linna keskel asuva katedraali kõrgus koos ristiga on 74 meetrit, pikkus 84 meetrit, laius 34 meetrit. Kirik ehitati aastail 1845–1889. Hoone põhiplaan on nelinurkne ja templiosa ruum on risttahukalise kujuga, millelt tõuseb kaheksanurksetele tambuuridele toetuvad viis sibulkuplit. Kiriku siseruum on nelja sambaga. Tahuka lääneküljel on refektoorium (trapeznaja) ja pooleli jäänud kellatorn. Altariruumil idas on kolm poolringikujulise põhiplaaniga apsiidi. Kiriku keldrikorrus ja alusmüürid on laotud paekivist, seinad ja kuplid tellisest.

Vene-Bütsantsi stiilis hoone välimuses on kasutatud stiliseeritult Bütsantsi ja Venemaa varasema arhitektuuri vorme, nagu kaarfriis, torujad kuupkapiteelidega sambad, kiilkaarsed kokošnikud. Karniisid ja kitsad kõrged murdfrontoonidega aknad on klassitsistlikud. Kirikus on igas löövis altar, ruumist kasutatakse teatud perioodil ainult osa: on talvekirik, suvekirik ja keldrikirik.

Kiriku sisekujunduses on kolmekorruseline puidust nikerdatud kullatud ikonostaas, mille kujundas Moskva arhitekt Aleksandr Kaminski, Thoni assistent sisekujunduses. Kiriku templiosas on üle 220 maali või ikooni, enamik Klavdi Lebedevi ja Aleksei Korzuhhini teosed. Refektooriumis on umbes 150 maali.

Ajaloost
--------

Kohal asus varem 1745. aastal ehitatud katedraalkirik. 18. sajandi lõpul oli kirik jäänud kogudusele väikeseks ega vastanud kasvava linna vajadustele. Uue kiriku ehitamise initsiatiiv tuli linna elanikelt 1800. aastal ja alustati annetuste kogumist. Esimene plaan ja fassaadijoonis tehti 1815. aastal, esimene projekt 1824. aastal. Harkivi arhitekti Fjodor Danilovi (1810–1885) "bütsantsi ja itaalia stiilis" kujundatud kiriku projekti ei kiitnud sinod heaks. Järgmise arhitekti projekti lükkas kogudus tagasi. 1842. aastal paluti kirikut projekteerima Konstantin Thon. tema projekt sai kõigi osapoolte kinnituse.

Ehitust alustati 22. augustil 1845 ja see kestis 44 aastat. Sisekujunduse, sealhulgas ikonostaasi lõi Aleksandr Kaminski.

Kellatorn oli projekteeritud peakupli ristidest 7 meetrit kõrgem. See jäi lõpuni ehitamata, samuti põhja- ja lõunauste ažuursed eeskojad ja seinamaalingud. 22. augustil 1889 katedraal pühitseti.

1934. aastal kirik suleti. Ikoonid põletati otse kirikus, kullatud riisade ja ikonostaasi väärismetall kisti maha ja koguti kokku. Kirikust tehti silohoidla. Pühakoda avati uuesti 1947. aastal.

Viited
------
**Jean-Paul Marat** (24. mai 1743 Boudry – 13. juuli 1793 Pariis) oli arst ja radikaalne ajakirjanik, kes on tuntud Prantsuse revolutsiooni aegse poliitikuna.

Aastatel 1765–1776 elas ta Suurbritannias ja alates 1776. aastal Prantsusmaal Pariisis, kus ta peamiselt töötas arstina, kuid avaldas ka filosoofilisi ja poliitilisi töid. Septembrist 1789 kuni septembrini 1792 (vaheaegadega) andis välja ajakirja L'Ami du peuple ('rahva sõber'). Kirjutas peamiselt poliitilisi avaldusi, mis kaitsesid vaeste (sankülottide) huve ja nõudsid monarhia kukutamist (Prantsusmaa kuningas oli sel ajal Louis XVI) ja põhjalikku riigikorra muutmist. 

Aastatel 1790–1792 varjas ta end kahel korral Suurbritannias, kuid pärast 10. augustit 1792, mil rahvahulk tungis Tuileries' paleesse ja kukutas monarhia ning 21. septembril, mil tuli kokku uus esindajatekoda Konvent, valiti Marat sinna. Aprillis 1793 Marat arreteeriti, kuid revolutsiooniline tribunal mõistis ta õigeks. Ta juhtis ka 31. maist kuni 2. juunini 1793 toimunud rahvaülestõusu. 13. juulil 1793 tappis žirondiine pooldav Charlotte Corday Marat'.

Jacques-Louis David "Marat' surm"
Marat' mälestuseks maalis Jacques-Louis David maali "Marat' surm" ehk "Tapetud Marat".

Marat' järgi on nimetatud muu hulgas Nõukogude Liidu soomuslaev (endine Petropavlovsk) ja 1969. aastal Tallinnas Tartu maanteel tööd alustanud trikotaaživabrik. 

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Jean-Paul Marat** |
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib mäest; saare kohta vaata artiklit Musala saar.* |

---

Vaade Musalale Jastrebetsilt
Vaade Musalalt Maritsa allikale
Talvine marsruut Musalale
Musala tipp
**Musala** on mägi Rila mägedes, Bulgaaria kõrgeim tipp. Ühtlasi on ta Balkani poolsaare ja kogu Ida-Euroopa kõrgeim tipp. 

Musala kõrgus merepinnast on 2925 m. Mäe suhteline kõrgus on 2473 m. Tema geograafilised koordinaadid on 42° 10′ N, 23° 35′ E.

1949–1962 oli mäe ametlik nimi **Stalin** Jossif Stalini järgi. Musala nimi vanabulgaaria keeles oli **TangRa**. Tänapäevane nimi tuleb türgi keelest, kus *mus Allah* tähendab umbes 'jumalale lähedal'.

Mägi koosneb vanaaegkonna graniitidest, millesse lõikuvad graniitporfüüri sooned.

Põhiliselt on Musala kaetud alpiniitudega. Mäe lõunaküljel on mägikarjamaid. Alpiniidu kohta on taimestik ja loomastik suhteliselt mitmekesised. Musala on hea paik ka linnuvaatluseks.

Musala asub Rila rahvuspargis.

Musala tipus asub ilmajaam. Seetõttu on selle piirkonna kliima hästi uuritud. Musala on Bulgaaria kõige külmem paik, selle aasta keskmine temperatuur on –2,9 °C. Kõige külmem kuu on veebruar (–12,0 °C), kõige soojem kuu august (+5,4 °C). Mäe tipus mõõdetud absoluutne maksimumtemperatuur on +18,7 °C, absoluutne miinimum on –31,2 °C. Tuul puhub valdavalt loodest. Mägi on 254 päeva aastas lumega kaetud, aga minevikus on seal olnud ka liustikud ja nende kulutustöö jälgi on veel näha.

Ilmajaam katkestas tegevuse 1984, kui see maha põles, kuid asutati uuesti 1999. Ilmajaamas jälgitakse ka õhusaastet ja kosmilist kiirgust.

Musala jalamilt algavad Bulgaaria kolm peamist jõge Iskar, Maritsa ja Mesta.

Musala asub Bulgaaria pealinnast Sofiast linnulennult vähem kui 60 km kaugusel. Seetõttu on ta levinud turismi sihtpunkt. Kõige lihtsam marsruut algab Borovetsi mägikuurordist ja kulgeb lõunasse. Selle pikkus on 10 km. Borovetsist saab köisraudteega sõita 2369 m kõrgusele Jastrebetsi ja niimoodi lühendada tõusu aega 2,5–3 tunnile. Jastrebetsist saab Musala turismibaasi, mis asub 2389 m kõrgusel, minna umbes tunniga, sealt tippu minekuks kulub veel ligi kaks tundi. Tipust paarsada meetrit madalamal, 2709 m kõrgusel, on Ida-Euroopa kõige kõrgem mägijärv ja selle kaldal asub peatuskoht Ledenoto Ezero, kus häda korral ka ööd veeta saab. Sealt hargneb rada suviseks ja talviseks marsruudiks. Talvine marsruut on tähistatud raudvaiadega, mis on omavahel ühendatud kindla trossiga.

Kuulujutu järgi saab Musala tipust selge ilmaga Vahemerd näha. See ei vasta tõele. Lõuna-Bulgaaria ja Põhja-Kreeka mäed segavad nähtavust ja isegi kui neid ees poleks, ei võimaldaks Maa kuju nii kaugel asuvaid objekte vaadelda.

Viited
------

1. 1 2  Suur maailma atlas, lk. 65
**Kõrgem Lennundus- ja Kosmoseinstituut**, mille akronüüm on **Isae-Supaéro**  on üks 204 Prantsuse 204 écoles d'ingénieurs, mis on akrediteeritud 1. september 2020 anda välja insenerikraad.

Relvajõudude ministeeriumi järelevalve alla antud Isae-Supaéro on Ensica ja Supaéro ühinemise tulemus, mis viidi läbi 2007. aastal. See annab Isae-Supaéro inseneri kraadi, inseneri kraadi õpipoisiõppe kaudu. Industrialiseerimine ja meetodid ", samuti riiklik diplom Lennundustehnika magister », erialamagistrid ja doktorikraad. Supaéro, 1909. aastal koolitamise eesmärgil loodud kool targad teadlased, juhid ja insenerid », Prantsusmaa ja Euroopa lennundustööstuse jaoks, tähistas 2009. aastal oma sajandat sünnipäeva. Supaéro koolitab üldisi ja mitmekülgseid insenere, kes on võimelised praktiseerima laias spektris tegevusi.

Viited
------

1. ↑  Regroupant les acronymes « Isae » (pour « Institut supérieur de l'aéronautique et de l’espace ») et « Supaéro » (pour « École nationale supérieure de l’aéronautique et de l'espace »).
2. ↑  Supaéro fête ses 100 ans à Toulouse, 11 septembre 2009, consulté sur site  le 30 octobre 2011

Välislingid
-----------

* Koduleht
* ISAE-SUPAERO. "HISIS - l'histoire illustrée de nos écoles". Vaadatud 23/05/2021. `{{cite web}}`: kontrolli kuupäeva väärtust: `|access-date=` (juhend)
Tallinna Vanalinna Hariduskolleegiumi esindus XI noorte laulu- ja tantsupeo rongkäigus
**Vanalinna Hariduskolleegium** (**VHK**) on 1992. aastal Kersti Nigeseni asutatud[*viide?*] munitsipaalne kristliku suunitlusega üldhariduskool Tallinnas. 

Kool üritab integreerida kultuuri ja haridust ning anda üldharidust süvendatud ajalootunnetuse ja süvendatud muusika- ja kunstiharidusega. VHK tugineb kristlikule väärtussüsteemile. VHK töötajad ja õpilased ei tohi seada kristlikke tõdesid ja väärtusi kahtluse alla, neid ignoreerida ega naeruvääristada.

Peamised struktuuriüksused
--------------------------

VHK peamised struktuuriüksused on VHK Gümnaasium (Vene tänav 22), VHK Põhikool (Vene tänav 15/Pühavaimu 8), VHK Muusikakool (Uus tänav 32-34), VHK Kunstimaja (Olevimägi 8), Vanalinna Muusikamaja (Uus tänav 16c) ja Aiake. Nendes osakondades põimub regulaarne õpe ateljeede, stuudiote ja ringide tegevusega ning kunstnike ja muusikute individuaalne ja kollektiivne loome.

Peale ülalnimetatud osakondade kindlustab VHK kui terviku tööd rida teenistusi: terviseteenistus, teabeteenistus, raamatukogu, finantsteenistus, majandusteenistus ja toitlustusteenistus. HK koolide ja majade integratsiooni tagavad ka mitmesugused HK allüksusi läbivad programmid: folkloori-, kunsti-, muusika-, ajaloo-, võõrkeelte, liikumise, tasandus- ja kompensatsiooniprogramm. Nende kaudu püütakse kooskõlastada allüksuste õppekavu, õpilaste ja töötajate arusaamu ja teadmisi.

Kooli vilistlasi
----------------

* Birgit Õigemeel
* Liis Lass
* Ott Sepp
* Lauri Pihlap
* Laura Peterson-Aardam
* Maria Peterson
* Risto Kübar
* Marta Vaarik
* Helena Pruuli
* Jarmo Reha
* Katariina Tamm
* Nero Urke
* Juss Haasma
* Priit Strandberg
* Ingmar Erik Kiviloo
* Nils Mattias Steinberg

Viited
------

1. ↑  Vanalinna Hariduskolleegium: Tutvustus
2. ↑  VHK. "VHK pedagoogiline kontseptsioon".

Välislingid
-----------

* Kooli koduleht
Bubba Smith (2009)
**Charles Aaron Smith** (enam tuntud nime all **Bubba Smith**; 28. veebruar 1945 Orange, Texas – 3. august 2011 Los Angeles, California) oli USA Ameerika jalgpallur ja näitleja. Ameerika jalgpallurina oli tema mängupositsiooniks *defensive end*.

Smith mängis kolledžijalgpalli Michigani osariigi ülikoolis. Ta valiti kahel korral Ameerika aasta parimate kolledžijalgpallurite hulka. 1988. aastal võeti ta College Football Hall of Fame'i liikmeks.

1967. aastal alustas ta karjääri Ameerika jalgpalli liigas NFL-is. Smith mängis NFL-is üheksa hooaega ja esindas kolme klubi: Baltimore Colts (1967–1971), Oakland Raiders (1973–1974) ja Houston Oilers (1975–1976). 1967. aasta NFL-i *draft* '​is valiti ta esimesena Coltsi poolt. 1969. aastal kaotas ta Coltsiga NFL-i finaalmängu Super Bowli New York Jetsile. 1971. aastal alistati aga Dallas Cowboys ja tuldi NFL-i meistriks. Ta valiti kahel korral NFL-i tähede mängule Pro Bowl (1970, 1971). Aastal 1971 valiti ta NFL-i hooaja parimate mängijate sekka (All-Pro). Vaatamata oma kogukusele (201 cm, 120 kg) oli ta üllatavalt liikuv. Ka tema noorem vend Tody Smith (eluaastad 1948–1999) oli Ameerika jalgpallur.

Pärast sportlaskarjääri lõppu hakkas ta tegelema näitlemisega. Tema kõige tuntum rolli oli seersant Moses Hightowerina filmisarjas "Politseiakadeemia" ("Police Academy"). Ta mängis "Politseiakadeemia" kuues esimeses filmis. 1991. aastal mängis ta telesarja "MacGyver" ühes osas, milles tegi kaasa ka üks teine endine Ameerika jalgpallur, Dick Butkus.

Ta leiti 2011. aastal 66-aastaselt surnuna oma kodust Los Angeleses. Tema surma põhjuseks nimetati ravimimürgistus ja südamehaigus. Tema süda kaalus normaalsest kaks korda rohkem. 2016. aastal teatati, et Smithil oli  krooniline traumaatiline entsefalopaatia (CTE) ehk krooniline ajukahjustus, mis võib tabada mitmete spordialade sportlasi, sh ameerika jalgpallureid.

Viited
------

1. 1 2  "Former Two-Time All-American Bubba Smith Passes Away At Age 66". msuspartans.com. Vaadatud 10.12.2016
2. ↑  ""Politseiakadeemia" staar leiti oma kodust surnuna". Õhtuleht. 4. august 2011. Vaadatud 10.12.2016
3. ↑  "Bubba Smith, NFL star and 'Police Academy' actor, found dead at home", *Los Angeles Times*, August 3, 2011, accessed August 3, 2011.
4. ↑  "Bubba Smith Dead — 'Police Academy' Star Dies at 66". *tmz.com*. 3. august 2011. Vaadatud 3. augustil 2011.
5. ↑  "Bubba Smith dies of drug intoxication, coroner says". *Los Angeles Times*. 2. november 2011. Vaadatud 2. novembril 2011.
6. ↑  Belson, Ken (24. mai 2016). "Bubba Smith, N.F.L. Star and Actor, Had C.T.E." *New York Times*. Vaadatud 24. mail 2016.
7. ↑  Perez, A.J (24. mai 2016). "Former NFL player Bubba Smith had brain disease CTE when he died". *USA Today*. Vaadatud 24. mail 2016.

Välislingid
-----------

* Bubba Smith andmekogus IMDb (inglise) Muuda Vikiandmetes
Kunagise Kudina mõisa peahoone
**Kudina mõis** (saksa keeles *Kudding*) oli rüütlimõis Tartumaal Maarja-Magdaleena kihelkonnas. See oli ajaloolise Kudina valla keskus.

Ajalugu
-------

Kudina mõisat on kirjalikes allikates esmamainitud 1447. aastal. XVII sajandil kuulus mõis perekond von Taubedele. Mõisa viimased omanikud enne riigistamist 1919. aastal olid Manteuffelid.

Kudina mõisa peahoone 2012. aastal

Mõisaansambel
-------------

### Park

Pargi tagumises osas on Endel Taniloo 1959. aastal loodud suur skulptuurigrupp "Leinav rahvas". Monument on pühendatud Teise maailmasõja ohvritele (NSV Liidu poolel sõdinuile).

Rahvapärimus
------------

### Hõbeväravatega järv

Rahvasuu rääkivat, et hõbeväravatega järv Kudina mõisa Tuuleveski mäe all olla järv, millel hõbe- (teisend: raudväravad) väravad ees olla. Kui need lahti teha, siis uputaks järv terve Kudina mõisa ära. Korra tahtnud üks juut neid ära osta (teisend: ära varastada), aga Kudina mõisa omanik ei ole lubanud .

### Õnnetu armastus

Üks Kudina mõisaga seotud lugudest puudutab Saare mõisa. Saare mõisa aadlipreili Olga olevat Kudina mõisa aednikku armunud. Noored olevat tahtnud abielluda ja koos ühist elu alustada, kuid Olga perekond, eriti ema, oli sellele tugevalt vastu. Suures meeleheites jalutas Olgal ühel suvehommikul Saare järve äärde, sõitis paadiga järve keskele ning lõpetas oma elu. Olga isal krahv Mannteuffelil õnnestus tütre surnukeha järvest välja tuua. Krahv rajas järve kadale metsa sisse perekonna kalmistu, kuhu on peale Olga maetud ka krahv ise, tema abikaasa ja õde.

Pildid
------

* Kudina mõisaomanike Stackelbergide ja Rosenkampffide vapidKudina mõisaomanike Stackelbergide ja Rosenkampffide vapid
* Kudina mõisaomanike Bockide ja Manteuffelite vapidKudina mõisaomanike Bockide ja Manteuffelite vapid

Viited
------

1. ↑  Kudina vennashaud
2. ↑  folklore.ee

Kirjandus
---------

* Praust, Valdo. *Tartumaa mõisad*. Tallinn: Tänapäev, 2008. Lk 150-151.
* *Tartumaa: maadeteadusline, majandusline ja ajalooline kirjeldus*. Peatoim. J. Rumma, toim. J. G. Granö, J. V. Veski. − Eesti I. Tartu: Eesti Kirjanduse Selts, 1925. Lk 277 .

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Kudina mõis** |

* Kudina mõis Eesti mõisaportaalis
* Kudina mõis muinsuskaitseameti arhiivis


Maarja-Magdaleena kihelkond

**Kirik**: Maarja-Magdaleena  

**Pastoraat**: Maarja-Magdaleena kirikumõis  

**Peamõisad**: Jõe mõis | Kaiavere mõis | Kudina mõis | Saare mõis | Vara mõis  

**Kõrvalmõisad**: Alajõe mõis | Kaarli mõis | Kuusiku mõis | Vanamõisa mõis | Ätte mõis  

**Karjamõisad**: Kadrina mõis | Kose mõis | Lilu mõis | Mäkaste mõis | Nigula mõis | Pataste mõis | Rahivere mõis | Toolamaa mõis
*Poecile montanus* 
**Põhjatihane** (*Parus montanus*, sünonüüm *Poecile montanus*) on linnuliik tihaslaste sugukonnast tihase perekonnast.

Levila
------

Põhjatihane on laialt levinud pideval areaalil Euraasia parasvöötmes Inglismaast, Šotimaast ja Norrast läbi Siberi taigavööndi kuni Mandžuuria, Jaapani, Sahhalini, Kamtšatka poolsaare ja Korjakimaani. Levila põhjaosades on põhjatihane tavaline, lõunaosades paigutisem. Kesk-Siberis on põhjatihane arvukaim tihaseliik .
Eestis on põhjatihase pesitsusaegseks arvukuseks hinnatud 70 000 – 130 000 paari, talviseks arvukuseks 300 000 – 600 000 isendit.

Välimus
-------

Põhjatihane on salutihasega väga sarnane. Tal on salutihasest suurem pea ja kohevam sulestik. Hea eristustunnus salutihase ja põhjatihase vanalindudel on põhjatihase tiiva küünrahoosulgede heledatest välisservadest moodustunud laik. Põhjatihase ja salutihase noorlinde on üksteisest raskem eristada. Kesk- ja Lääne-Euroopa alamliigid on salutihasega märksa sarnasemad.  Põhjatihase tunnuslikke häälitsusi on venitatud nasaalne karedakõlaline "*däää däää*".  Põhjatihasel on kaks erinevat laulu. Kevadlaul on heledakõlaline "*djüü-djüü-djüü*..." või "*diü-diü-diü*", mis sarnaneb vahel mets-lehelinnu kurvakõlalise lauluga. Teine laul koosneb kurinatest, viledest, vaiksetest sidinatest ja trilleritest.

Toitumine
---------

Põhjatihane eelistab toiduotsingutel põõsa- ja puhmarinnet ning puude alavõra. Toiduks on putukad, ämblikud ja teised selgrootud, talvepoolaastal toitub rohkem seemnetest ja marjadest. Kogub toidutagavarasid.

Elupaik
-------

Eestis on põhjatihane levinud igasugustes okas- ja segametsades, Lääne-Eestis ka lehtmetsades.  Skandinaavias, Euroopa idaosas ja Siberis asustab okasmetsi, sageli rabade lähedal asuvaid kuusemetsi. Lääne- ja Kesk-Euroopas eelistab lehtpuistuid. Mägedes leidub teda kuni metsapiirini.  Soomes pesitseb ka tundra kasevööndis, teda on seal korduvalt täheldatud polaarjoone taga talvitamas.

Pesitsemine
-----------

Põhjatihane rajab pesa pehkinud puutüvesse. Pesaõõne uuristavad mõlemad vanalinnud või kasutavad teiste suluspesitsejate vanu pesaõõsi, neid vajadusel laiemaks uuristades. Pesakastides pesitseb harva. Pesa koosneb kõrtest, niinest, samblast ja samblikust ning selle ehitab valmis emaslind. Täiskurnas on 5–10 muna, need on valged, punakaspruunide tähnidega. Emaslind haub umbes kaks nädalat. Pojad lendavad pesast välja 17–19 päeva vanustena. Pesitseb ühe korra aastas.

Viited
------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Põhjatihane** |

1. 1 2   Harrap, S. Quinn, D. *Tits, Nuthatches and Treecreepers*. London: Christopher Helm, 1996.
2. ↑  *Hirundo* 1:2009
3. 1 2   Jonsson, L. *Euroopa linnud*. Eesti Entsüklopeediakirjastus 2000
4. 1 2 3 4   Rootsmäe, L. Veroman, H. *Eesti laululinnud*. Tallinn: Valgus, 1974.

Välislingid
-----------

* Põhjatihane andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes
**Edy Sixten Jernberg** (6. veebruar 1929 Lima, Rootsi – 14. juuli 2012 Mora, Dalarna lään) oli Rootsi endine suusataja. Ta võitis olümpiamängudelt üheksa medalit.

Jernberg spetsialiseerus põhiliselt pikkadele distantsidele, kus ta oli 50 km kahekordne maailmameister ja kahekordne olümpiavõitja. Suurima medalisaagi sai Jernberg 1956. aasta olümpiamängudelt Cortina d'Ampezzos, kus ta sai kuldmedali 50 km, hõbemedali 15 ja 30 km ning pronksmedali 4x10 km teatesõidus.

Saavutused
----------

###  Olümpiamängudel

* 1956 Itaalia Cortina d'Ampezzos
	+ **olümpiavõitja** 50 km
	+ hõbemedal 15 km
	+ hõbemedal 30 km
	+ pronksmedal 4x10 km teatesõidus
* 1960 Ameerika Ühendriigid Squaw Valleys
	+ **olümpiavõitja** 30 km
	+ hõbemedal 15 km
* 1964 Austria Innsbruckis
	+ **olümpiavõitja** 50 km
	+ **olümpiavõitja** 4x10 km teatesõidus
	+ pronksmedal 15 km

### Maailmameistrivõistlustel

* 1954 Rootsi Falunis
	+ Pronks pronksmedal 4x10 km teatesõidus
* 1958 Soome Lahtis
	+ Kuld **maailmameister** 50 km
	+ Kuld **maailmameister** 4x10 km teatesõidus
	+ Pronks pronksmedal 30 km
* 1962 Poola Zakopanes
	+ Kuld **maailmameister** 50 km
	+ Kuld **maailmameister** 4x10 km teatesõidus

Välislingid
-----------

* Sixten Jernberg FIS-i kodulehel (inglise)
**Adolf Rohusaar** või **Adolf Voldemar Rohusaar** (7. aprill 1895 – 4. august 1974) oli eesti äri- ja ühiskonnategelane.

1920. aastal tuli ta Venemaalt Lehtsesse elama. Hiljem kolis Tapale.

1925–1928 oli Tapal müügiühistu "Muna" asutaja ja osakonna juhataja. Müügiühistu tegevuseks oli Tapa ümbruse taludes kanamunade ja vähesel määral ka kodulindude kokkuost ja nende edasimüük Tallinna eksportööridele. Sellest ärist tingituna sai ta omale rahvapärane hüüdnime "*Muna-Aadu*".

31. oktoobril 1926 asutati Adolf Rohusaare eestvedamisel Tapa Eesti Põllumajanduse Selts, mille esimeseks esimeheks ta ka valiti. Seltsi suuremateks ettevõtmisteks tuleb pidada põllumajandusnäituste korraldamisi.

Esimene Järvamaa põllumajandusnäitus Tapal toimus 10.–12. septembril 1927.

1929–1932 aastatel asutas ja hakkas ta Tapal välja andma ajalehte Tapa Sõnumed. 1932. aastal sattus Adolf Rohusaar majandusraskustesse ja 1. juulist 1932 andis oma lehe üle Jakob Loosalule.

Tegutses ka Tapa loomakaitseseltsis.

Viited
------



1. ↑  "Lehtse". *Tapa Muuseum*.
2. ↑  Harri Allandi (25. juuli 2006). "Kodulugu: Ajalehe Tapa Sõnumed ajaloost". *Virumaa-Teataja*.
Morgan Guilavogui 2024. aastal Guinea koondises
**Morgan Bono Guilavogui** (sündinud 10. märtsil 1998 Ollioulesis) on Prantsusmaal sündinud Guinea jalgpallur, kes mängib ründaja või parema äärepoolkaitsjana Prantsusmaa kõrgliigaklubis Lens ja Guinea jalgpallikoondises.

Ta on kogu klubikarjääri mänginud Prantsusmaal. Aastatel 2017–2020 mängis ta Prantsusmaa tugevuselt neljanda liiga klubis Toulon.

Aastatel 2020–2023 mängis ta Prantsusmaa esiliigaklubis Paris FC. Kui esimesel hooajal ei löönud liigas veel ühtegi väravat, siis hooajal 2021/22 11 väravat ja 2022/23 15 väravat.

2023. aasta aprillis sõlmis ta nelja-aastase lepingu Lensiga. Prantsusmaa kõrgliigas lõi ta esimese värava 26. augustil 2023 mängus Paris Saint-Germaini vastu.

Guinea jalgpallikoondises tegi Guilavogui debüüdi 12. novembril 2021 MM-i valikmängus Guinea-Bissau vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 27. märtsi 2022 Aafrika rahvaste karikavõistluste valikmängus Etioopia vastu.Ta on kuulunud Guinea koondisse 2022. ja 2024. aasta Aafrika rahvaste karikavõistlustel.

Tema vanem vend Josuha Guilavogui on samuti jalgpallur, kes on aga mänginud Prantsusmaa jalgpallikoondises.

Viited
------

1. ↑   (vaadatud 28.1.2024)
2. ↑   (vaadatud 28.1.2024)
3. ↑   (vaadatud 28.1.2024)
Kalniena mõis 1904. aasta kaardil. Väljavõte kaardilt "Wegekarte des Walkschen Kreises mit den Kirchspiels- und Gutsgrenzen" (1904). Mõisa maad on tähistatud numbriga 64
**Kalniena mõis** (saksa keeles *Alt-Kalnemoise*, läti keeles *Kalnienas muiža*) oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Zeltiņi kihelkonnas. Mõisakompleks jääb tänapäeval Gulbene piirkonna Stāmeriena valda Kalniena külla.

Mõisaansambel
-------------

Kalniena mõisa häärber
Mõisa hoonetest on kohaliku kaitse all tall-tõllakuur-kutsari elamu, pesuköök ja aedniku maja. Park ja häärber on riikliku kaitse all muinsusmälestised.

Mõisa suurus
------------

Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 23 ja 5/6 adramaad, sellele allus 1040 mees- ja 1138 naishinge.

Karjamõisad
-----------

Aastal 1816 kuulus mõisale kuus karjamõisa: Jaunkalnamuiža (*Neu-Kalnemoise*), Ate (*Ottenhof*, hilisem Ate mõis Aluliina kihelkonnas), *Aschukaln*, *Wehrschumuische*, *Uppesmuische* ja *Katharinenhof*.

Viited
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  Bienestamm, H. von. Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner, 1826, lk 277.

Zeltiņi kirik
Zeltiņi kihelkond

**Kirik**: Zeltiņi kirik  

**Mõisad**: Ādami mõis | Ilzene mõis | Jaunkalnamuiža mõis | Kalniena mõis | Zeltiņi mõis
**Viljandi Eesti Põllumeeste Selts** oli Viljandis tegutsenud põllumeesteselts (viimati MTÜ, kustutati 19. juunil 2012).

Selts asutati 1871. aastal. Seltsi presidentide hulgas olid Carl Robert Jakobson (1876–1882), Viktor Karl Paul von Helmersen (1895–1898), Joosep Kapp ja Jüri Jaakson.

VEPS hakkas aastast 1883 pidama igal aastal augusti lõpul põllumajandusnäitusi, VEPSi krundile püstitati statsionaarsed näituserajatised, mis saavutasid suure populaarsuse kogu maakonnas ja üle selle piiridegi.

1914. aastal avati Viljandi Põllumeeste Seltsi algatusel Viljandimaa Pilistvere kihelkonna Kõo mõisas esimene põllutöökool Eestis.

Viljandi Eesti Põllumeeste Seltsi hoone asub Viljandis aadressil Carl Robert Jakobsoni tänav 42/42a ja hoone on arvele võetud kultuurimälestisena.

Viited
------

1. 1 2  Ain-Andris Vislapuu (2007). *Viljandi vanadel fotodel*. Tallinn: Tänapäev. Lk 120. ISBN 978-9985-62-590-3.
2. ↑  Tiit Rosenberg, Baltisaksa põllumeesteseltside võrgustiku kujunemisest, Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus, 2013, lk 43
3. ↑  Karl Annuk. Taimekasvatuslikust katsetegevusest Eestimaal ja Põhja-Liivimaal XIX sajandil ja XX sajandi kahel esimesel aastakümnel, Agraarteadus, 11 (3), lk 9

Välislingid
-----------

* Seltsi medal
**Kempton Park** (afrikaani keeles **Kemptonpark**) on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Gautengi provintsis Ekurhuleni linnaringkonnas.

1886. aastal leiti piirkonnas kulda. Kempton Parki linn on rajatud 1903. aastal.

Alates 2000. aasta detsembrist ei ole Kempton Park enam iseseisev omavalitsus, vaid kuulub Ekurhuleni linnaringkonna koosseisu.

Kempton Parkis asub O. R. Tambo rahvusvaheline lennujaam.

Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Kempton Parki elanikest valgeid 46,85%, mustanahalisi aafriklasi 46,56%, India või Aasia päritolu inimesi 3,32%, värvilisi 2,34% ja teisi 0,93%. Afrikaani keelt pidas emakeeleks 34,96% inimesi, inglise keelt 26,21%, suulu keelt 8,64%, pedi keelt 7,82%, sotho keelt 4,32%, tsvana keelt 3,43%, koosa keelt 3,18%, tsonga keelt 2,42%, venda keelt 1,74% ja ndebele keelt 1,65%.

Galerii
-------

* 
* 
* 
* 
* 
*

Viited
------

1. ↑  History of Kempton Park South Africa kemptalk.com
2. ↑  Kempton Palk flag & coat of arms kemptalk.com
3. ↑  OR Tambo International Airport South African Government
4. ↑
Mackay-Bennett 20. sajandi alguses
Mackay-Bennetti dekk aastal 1912.
Mackay-Bennett oli kaabli ja parandus laev mis on kõige rohkem tuntud laevana mis korjas surnu kehi veest mis olid tulnud Titanicu uppumisest.

Titanicu päästepaatTitanicu päästepaat
April 15 1912 oli läinud põhja sel ajal maailma suurim laev Titanic ja sellega võttis endaga kaasa umbes 1500 inimest. Peale uppumise uudist Mackay-Bennett kutsuti otsima surnu kehi ja tooma neid tagasi maa peale, et matta maha. Mackay-Bennett lahkus Halifaxi sadamast koos jää ja kirstudega ja läks Atlanti-Ookeani poole, et leida nii palju surnu kehi kui võimalik. Probleem oli selles, et see positsioon mida Titanic oli andnud kui see läks põhja oli vale ja lained olid surnu kehad edasi ja laiani viinud. Mackay-Bennett oli leidnud mõningaid surnu kehi ja enamus olid maetud meresse, sest ei saadud kinnitada kes see surnu keha oli või sellel polnud piisavalt väärtust. Mackay-Bennett oli ka leidnud ühe Titanicu päästepaatidest mis oli ümber läinud ja nad proovisid selle kätte saada ja ära uputada kuid see ei õnnestunud.
**Siim Prank** (sündinud 9. märtsil 1953 Sindis) on Eesti õpetaja ja karikaturist.

Siim Prank on õppinud aastatel 1960–1971 Sindi Keskkoolis ja lõpetanud 1980. aastal Tallinna Pedagoogilise Instituudi[*viide?*]. 

Ta töötas aastatel 1981–2017 kunstiõpetajana ja kuni 2019. aastani tehnoloogiaõpetajana Taebla Koolis.

Tema karikatuure on avaldatud ajalehes Sirp ja Vasar ja alates 1977. aastast ajakirjas Pikker[*viide?*]. Tema karikatuure on eksponeeritud 1981. aastal karikatuurinäitustel "Mis siin naerda on!" ja Balti karikatuurinäitusel "Homo Sapiens" Vilniuses[*viide?*].

Ta on kujundanud 2004. aastal ilmunud Lehti Dorchi luuleraamatu "Mõtete lõpud..." esikaane.

Auhinnad
--------

* 1986 – Eesti NSV Vabatahtliku Karskusühingu, Eesti NSV Ajakirjanike Liidu ja ajakirja Pikker alkoholivastane karikatuurinäitus – Karskusühingu preemia
* 2008 – Marimetsa piirkonna meenete võistluse II koht

Viited
------

1. ↑  "Taebla Kool - Inimesed". Originaali arhiivikoopia seisuga 17. aprill 2018. Vaadatud 17. aprillil 2018.
2. ↑  Ester - Dorch Lehti
3. ↑  Lääne Elu, nr. 54, 10 mai 2008 - Marimetsa piirkond sai meened
**Aleksander Eduard Kütt** (9. november 1900 Tallinn – 6. detsember 1968 New York) oli Eesti ärimees ja poliitik.

Elulugu
-------

Aleksander Kütt sündis Jakob ja Miina Küti (neiuna Treier) peres. Tal oli vennad Eduard (kadus I maailmasõjas) ja Hugo, poolvend Aleksander ning poolõed Frida ja Liina.

Võttis kooliõpilasena vabatahtlikult osa Vabadussõjast. Kooliharidust sai Jakob Westholmi Gümnaasiumis, mille lõpetas 1919, misjärel õppis Tartu Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonnas kaks aastat. 1920–1928 õppis ülikoolis ka kaubandust. Ta oli üliõpilaskorporatsiooni Vironia liige.

1923–1925 oli AS Tallinna Laevaühisuse ametnik. 1925–1927 oli Põllumajandusliku Keskühisuse Estonia sekretär ning 1934–1936 sealsamas ka asjaajaja-direktor. Ta oli 1927–1934 MÜ Muna juhatuse esimees. 1936. aastal sai temast Ühistegeliku Piimaühingute Keskliidu "Võieksport" juhatuse abiesimees.

21. veebruaril 1940 andis president Konstantin Päts talle Eesti Punase Risti IV klassi teenetemärgi.

1940. aasta algul[*lisa viide*] abiellus sakslannaga, et ümberasujana pääseda Eestist Saksamaale. Vahepeal naasis Eestisse, kuid 1944. aastal emigreerus taas Saksamaale. 1947 asus Inglismaale, sealt edasi Kanadasse ja 1952 Ameerika Ühendriikidesse.

29. aprillist 1951 kuni septembrini 1953 oli ta organisatsiooni Eesti Liit Kanadas (ELK) II esinduskogu juhatuse esimees. 1952 astus Vaba Euroopa Eesti Komiteesse ning hiljem on olnud ka selle organisatsiooni esimees. Samast aastast oli ta ka tegev Euroopa Ikestatud Rahvaste Esinduskogus, Rahvuslikus Välisvõitluse Nõukogus (ELK esindajana I koosseisus 1952–1954 ning abimees, väliskomisjoni esimees ja *ex officio* liige II koosseisus 1954–1957).

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Mart Orav ja Enn Nõu, *Tõotan ustavaks jääda...: Eesti Vabariigi Valitsus 1940-1992* (Tartu: Greif, 2004), lk 1565–1566.
2. ↑  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 12435