recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel on poolmõisast; rüütlimõisa kohta vaata artiklit Meriküla mõis (Viru-Jaagupi).* |

---

**Meriküla mõis** (saksa keeles *Merreküll*) oli poolmõis Virumaal Vaivara kihelkonnas.

Ajalugu
-------

1796. aastal on nimetatud Meriküla küla. 1861. aastal eraldas Laagna ja Mustajõe mõisnik Iwan von Brevern mõned maatükid ja müüs need Narva raehärrale William Richard Gendtile (1823−1877); nendest aladest moodustati poolmõis. Pärast Gendti surma päris mõisa tütar Gertrude Emilie Gendt (1849−1916). 

1901. aastal ostis selle tema käest vabahärra Reinhold (Roman) von Tiesenhausen (1843−1934). Ehkki ta oli ühtlasi rüütlimõisa omanik, Meriküla poolmõisa tema käest 1919. aasta maareformiga ei võõrandatud. 

1920. aastal omandasid selle temalt kuus eestlast: Peeter Lemming, Friedrich Buksmann, Peeter Lellep, Arnold Paul Schulbach (aastast 1935 Süvalep) (1888−1968), Johannes Schulbach (1870−?) ja Reinhold Jaakson; Lemming sai mõisast 2/7, ülejäänud igaüks 1/7 osa. 1930. aastal omandas terve mõisa Peeter Lellep. 1934. aastal läks aga valdus oksjonile ja selle omandas Pärislaenu Pank.

Vaata ka
--------

* Meriküla

Viited
------

1. ↑   (vaadatud 27.01.2016)
2. ↑  Meriküla poolmõis, www.virumaa.ee (vaadatud 19.11.2023)
3. ↑  Uustalu, Märt. Ida-Virumaa mõisad. Omandisuhted 1241−1919. Lisaköide. Magistritöö. Tartu: 2010, lk 456-458; allmärkus lk 459.

Kirjandus
---------

* Uustalu, Märt. *Ida-Virumaa mõisad. Omandisuhted 1241−1919*. Lisaköide. Magistritöö. Tartu: 2010. Lk 456-458.

Välislingid
-----------

* Meriküla mõis (Vaivara) Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris

Vaivara kihelkond

**Kirik**: Vaivara kirik  

**Mõisad**: Arumäe mõis | Auvere mõis | Hanelu mõis | Hermamäe mõis | Jaama mõis | Joala mõis | Juhkentali mõis | Kudruküla mõis | Laagna mõis | Meriküla mõis | Mustajõe mõis | Olgina mõis | Perjatse mõis | Puhkova mõis | Pähklimäe mõis | Repniku mõis | Siivertsi mõis | Suur-Soldina mõis | Tuulukse mõis | Türsamäe mõis | Uus-Sõtke mõis | Vaasovi mõis | Vaivara kirikumõis | Vaivara mõis | Vallisaare mõis | Vana-Sõtke mõis | Vasknarva mõis | Väike-Soldina mõis
**Tiina Torop** (1969. aastani Tiina Kampus) (sündinud 21. juunil 1950 Tartus) on eesti kergejõustiklane, treener ja spordipedagoog.

Haridus
-------

Ta lõpetas 1968. aastal Tartu 1. Keskkooli, 1972. aastal Tartu Riikliku Ülikooli kehakultuuriteaduskonna ning 1980. aastal Tartu Riikliku Ülikooli aspirantuuri.

Sportlaskarjäär
---------------

Tiina Torop alustas kergejõustikutreeninguid 1960. aastal. Tema treeneriteks olid eri aegadel Milvi Haljasmaa, Endel Eedla, Hans Torim, Valter Kalam, Fred Kudu ja Arvo Lillestik. Ta tuli viiel korral Eesti meistriks (1971. ja 1973. aastal 100 m jooksus ning 1971. 1974. ja 1980. aastal kaugushüppes), samuti neljakordseks meistriks 4x100 m teatejooksus. Torop on tulnud ka viiekordseks sisekergejõustiku Eesti meistriks (1971. 1973. ja 1979. aastal 60 m jooksus ning 1971. ja 1972. aastal kaugushüppes).

Torop on võistelnud 13 korda Eesti koondises. Tema isiklikud rekordid on 60 m jooks 7,63 sek; 100 m jooks 12,1 sek; kaugushüpe 6,10 cm.

Treeneri- ja pedagoogitöö
-------------------------

Tiina Torop on töötanud TRÜ Spordiklubi treenerina, on olnud TRÜ kergejõustikukateedri õppejõud ja Tartu Ülikooli kehakultuuriteaduskonna spordikeskuse õpetaja, hiljem ka Tallinna Ülikooli lektor. Tema õpetatavad ained on peamiselt kiir- ja tõkkejooks, kaugushüpe ning mitmevõistlus. Torop on koostanud rohkesti kergejõustikualaseid õppematerjale ja kirjutanud teadusartikleid, teinud kaastööd ajakirjandusele. 

Tiina Torop on olnud Eesti koondise hüppajate vanemtreener ning on Tartu Ülikooli Akadeemilise Spordiklubi treener (kutsenimetus: kergejõustiku meistertreener, 2016. aastast), lisaks on töötanud kergejõustikutreenerina Soomes. 2012. aastal pälvis Torop Euroopa Kergejõustikuliidu (EAA) treeneritöö auhinna.

Ta on kuulunud Eesti Kergejõustikuföderatsiooni presiidiumi ja Eesti Spordiselts Kalevi treenerite nõukogu eestseisusse, lisaks on olnud 2005.–2009. aastal Kergejõustikuliidu kutsekomisjoni esimees ja 2009.–2017. aastal Eesti Olümpiakomitee kergejõustikutreenerite kutsekomisjoni liige.

Tema juhendamisel on teiste seas treeninud või treenivad Taimi Kõnn, Ene Jürisma, Virge Viss, Liivi Kukk, Annely Ojastu, Urmas Treiel, Rene Oruman, Diana Suumann, Õilme Võro.

Isiklikku
---------

1969. aasta septembris abiellus ta Peeter Toropiga. Neil sündis kaks last, Liisi (1991) ja Kaarel (1992).

Viited
------

1. ↑  100 m jooksu medalivõitjad
2. ↑  Kaugushüppe medalivõitjad
3. 1 2  ESBL
4. ↑  Spordiregister
5. ↑  "Paar: Tiina ja Peeter Torop", Anne & Stiil, 07.06.2005 (vaadatud 07.07.2023)

Kirjandus
---------

* Tuuled Toomelt. Koostanud Olev Türn. Kirjastus Eesti Raamat. Tallinn, 1971, lk 185–186.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Tiina Torop** |

* Tartu medali kavaler Tiina Torop.
* Tiina Torop - 70 Eesti Kergejõustikuliit
* Tiina Torop pälvis tunnustuse. Tartu Postimees, 15.oktoober 2012.
**Vardo** (algul **Vårdö**) oli Saaremaa Laevakompanii parvlaev. Oli esimene Saaremaa ja Hiiumaa vahelise liini parvlaev.

Ajalugu
-------

Vårdö ehitati 1962. aastal Soomes Valkos Rauma-Repola tehases. 

Sõitis algul liinil Prästö-Töftö-Vargata Ahvenamaal. Alates 1981. aastast oli varulaevaks.

Vårdö oli esimene parvlaev, mis alustas Saaremaa Laevakompanii käsutuses 1995. aastal Saaremaa ja Hiiumaa vahelisel Triigi–Sõru (algul Triigi-Orjaku) liinil reisijate ja sõidukite vedu. Esimesel kahel aastal rentis firma laeva Soomest, kuid hiljem ostis laeva endale ja see sai nime **Vardo**. 

Vardo jäi Triigi–Sõru liini jaoks väikeseks ja 2005. aastal lõpetas liinisõidud. Vardo asemel pandi liinile suurem Kõrgelaid. Laev müüdi seejärel vanarauaks BLRT Grupile.

Põhiandmed
----------

* Pikkus 27,05 m
* Laius 8,11 m
* Süvis 2,70 m
* Mahutavus 122 brutoregistertonni.
* Peamasinad Scania 291 kW.
* Kiirus 9 sõlme
* Reisijaid 47
* Meeskond 3
* Autosid kuni 17

Välislingid
-----------

* Laevakompanii müüs kaks vana parvlaeva vanarauaks
* faktaomfartyg.se MS Vardo
|  |
| --- |
| **Ansamblid** |
| Duo/duett
Trio/tertsett
Kvartett
Kvintett
Sekstett
Septett
Oktett
Nonett |

**Ansambel** (prantsuse keeles *ensemble*, 'koos') on muusikas vähemalt kaheliikmeline rühm koos esinevaid pillimängijaid või lauljaid. Kuigi ka iga orkester on ansambel, kasutatakse muusikapraktikas ansambli sõna eelkõige kuni kümneliikmeliste kammermuusikakoosseisude ja väiksemate kammerorkestrite tähistamiseks.

Ooperis nimetatakse ansambliks vähemalt kahest lauljast koosnevat koosseisu.

Hinnanguna kasutatakse sõna 'ansambel', kui soovitakse kirjeldada koos musitseerivate instrumentalistide või lauljate ühist stiilitunnetust, rütmilist ajastatust, kõlalist tasakaalu ning võimekust sulatada inimeste individuaalsused üheks tervikuks.

Ansamblid liigitatakse vokaalansambliteks, instrumentaalansambliteks ja vokaal-instrumentaalansambliteks. 

Suuremaid ansambleid nimetatakse orkestriteks või koorideks.

Levimuusikas nimetatakse ansambleid ka bändideks.

Vaata ka
--------

* Nüüdismuusikaansambel
* Vanamuusikaansambel
**Vääneljalalised** ehk **vääneljalgsed** (*Cirripedia*) on vähkide hõimkonda (või alamhõimkonda) kuuluv üksnes mereloomade klass. Uuemais süstemaatikais paigutatakse nad aerjalgsete (*Maxillopoda*) klassi, andes neile siis alamklassi staatuse.

"Loomade elu" arvab nad lülijalgsete hõimkonda lõpuslülijalgsete alamhõimkonda vähkide ehk koorikloomade klassi aerjalgsete alamklassi.

Eesti rannikuvetes elab üks selle taksoni esindaja: riimvettki taluv tavaline tõruvähk (*Balanus improvisus*). Troopilistes ja subtroopilistes meredes on ühed tavalisimad nuivähi (*Lepas*) perekonna esindajad.

Väliselt ei meenuta vääneljalalised üldse vähke. Täiskasvanud isendid on kinnitunud kõikmõeldavate veealuste esemete külge. Vääneljalalise keha ümbritseb tugev lubikoda. See koosneb plaatidest, millest osa on omavahel liikuvalt ühendatud. Vähk saab neid laiali ajada ja tekkinud pilust välja sirutada rindmikujalgu, millega toitu haarab.

Tugev lubikoda ja kinnistunud eluviis tekitasid pikka aega segadust vääneljalaliste süstemaatilise kuuluvuse määramisel. Cuvier paigutas nad limuste hulka. Lamarck käsitles neid üleminekurühmana usside ja limuste vahel. Nende kuuluvus vähkide hulka tõestati alles 1830. aastail, kui õpiti tundma vääneljalaliste vastseid, kes sarnanevad teiste vähkide vastsetega.

Viited
------

1. ↑  "Loomade elu", 2. kd. lk. 6
2. 1 2  "Loomade elu", 2. kd. lk. 313

Välislingid
-----------

* Vääneljalaliste kirjeldus TÜ Loodusteadusliku hariduse keskuse interaktiivses õpikeskkonnas; bio.edu.ee
Reet Hiiemäe 2021. aasta Arvamusfestivali teadusalal
**Reet Hiiemäe** (sündinud 24. märtsil 1974) on eesti folklorist.

Elukäik ja töö
--------------

Lõpetas 1999. aastal Tartu Ülikooli germaani filoloogia ja folkloristika alal. Sai teadusmagistri kraadi folkloristikas (1999) ja kutsemagistrikraadi kirjalikus tõlkimises (2004). 2017. aastal kaitses ta doktorikraadi tööga "Folkloor kui mentaalse enesekaitse vahend: usundilise pärimuse pragmaatikast".

Töötanud kuni 1999. aastani assistendina, edasi teadurina ja alates 2018. aastast vanemteadurina Eesti Kirjandusmuuseumi folkloristika osakonna rahvajuttude ja -usundi töörühmas. 

Tema artikleid on ilmunud rahvusvahelise levikuga eelretsenseeritavates teadusajakirjades. Ta on mitme teadusliku või populaarteadusliku monograafia (sealhulgas raamatute "Eesti katkupärimus" (1997), "Kaitsemaagia eesti rahvausundis" (2012), "Ended ja ennustamised eesti rahvausundis" (2013), "Armastus eesti rahvapärimuses" (2015), "Usundid ja vaimsed õpetused Eestis" (2019), "Pärimuslikud märgid ja sümbolid Eestis" (2022)) autor, lisaks on ta kirjutanud populaarteaduslikke artikleid, pidanud sadu populariseerivaid ettekandeid. 

Oluline on Hiiemäe roll koostöö edendamisel Saksa kultuuriruumi humanitaarteadlastega, mille väljunditeks on Jürgen Beyeriga kahasse toimetatud artiklikogumik "Folklore als Tatsachenbericht" (2001), artiklikogumik "Mis on Gilgamešil ühist geeniuurimisega? Käsitlusi kultuurist ja usundist" (2012), Reet Hiiemäe ja Leander Petzoldti ühisteosed "Väike deemonite ja vaimolendite leksikon" (2003, täiendatud kordustrükk 2010) ja "Maagia. Tekkelugu, maailmapilt, uskumused, rituaalid" (2015). 

Hiiemäe uurimistöö keskmes on rahvausundi ja -juttude psühholoogiline aspekt, nt hirmude, vägivalla ja epideemiatega kaasnevad stereotüüpsed käitumismudelid ja nende kajastumine pärimuses, pärimuslikud kaitsemehhanismid.

Lisaks on Hiiemäe tegelenud sotsiaalhoolekande edendamisega (lähisuhtevägivalla peatamisega seotud teenused ja ennetus) ja tõlkimisega.

Tunnustus
---------

* 2001 Eesti Kultuurkapitali rahvakultuuri sihtkapitali aastapreemia (raamatute "Eesti katkupärimused" ja "Folklore als Tatschenbericht" koostamine)
* 2009 Eesti Punase Risti V klassi teenetemärk
* 2017 Eesti folkloristika aastapreemia

Viited
------

1. ↑  "Reet Hiiemäe – Teenetemärkide kavalerid". *Vabariigi President*. Vaadatud 22. märtsil 2024.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Reet Hiiemäe** |

* Reet Hiiemäe Eesti Teadusinfosüsteemis Muuda Vikiandmetes
Nikolai Langebraun
**Nikolai Heinrich Wilhelm Langebraun** (19. mai 1877 Tallinn – 1960 Schliersee, Saksamaa) oli Eesti ärimees, Nikolai Langebrauni portselanitööstuse rajaja.

Elulugu
-------

Nikolai Heinrich Wilhelm Langebraun sündis Tallinnas 19. mail 1877 eestlasest kaupmehe Carl Gustav (Karel Kustav) Langebrauni ja tema naise Marie Sophie Elisabeth (neiuna Lieberg) pere viienda lapsena. Carl Gustav Langebraun kuulus III üldlaulupeo peotoimkonda.

Aastatel 1888–1892 õppis ta Tallinna Kubermangugümnaasiumis, kuid kool jäi lõpetamata.

Töömeheteed alustas ta Theodor Kaarmannile kuuluvates raua- ja majapidamispoodides müüjana. Neis poodides müüdi ka kallihinnalist Eestisse sisse toodud portselani ning võib arvata, et sealt sai Langebrauni idee hakata kohapeal tootma odavamat dekoreeritud portselani.

1924. aastal ostis ta Tallinnas Ahju tänaval asuva kinnistu, et rajada sinna portselanimaalimisega tegelev ettevõte. Portselanimaali töökoda alustas kolme töölisega tegevust 1928. aasta oktoobris – sellest algas ka Eesti portselanimaali traditsioon.

Äri edenes hästi ja 1932. aastal ostis Nikolai Langebraun Vene tänaval veel teisegi töökoja.

1934. aastal avas Nikolai Langebraun klaasi- ja kristallilihvimistöökoja, kus kaunistati väikestes kogustes nii Johannes Lorupi kristallitööstuses loodud kui ka Eestisse imporditud klaas- ja kristallesemeid. See ettevõte ei osutunud aga eriti edukaks ja suleti 1939. aastal.

1940. aastal müüs Nikolai Langebraun oma ettevõtte heale sõbrale Helmar Gerrentzile ning siirdus koos abikaasaga Elleniga (sünd Tiits) Saksamaale. Väga odav müügihind (12 000 krooni) lubab oletada, et Nikolai Langebraun kavatses olude paranedes naasta ja tootmise taas üle võtta, kuid Eestisse ta enam tagasi ei tulnudki.

Portselanitööstus riigistati peatselt ja ühendati 1940. aastal Rene Veberi väikese portselanimaalimise töökojaga Ultra. Moodustatud ettevõttest Keraama kasvas 1948. aastal välja Tallinna Kunstitoodete Kombinaadi keraamikaateljee.

Viimastel eluaastatel viibis Nikolai Langebraun Müncheni lähedal hooldekodus, kus ta 1960. aastal suri. Ta on koos abikaasa Elleniga maetud Schliersee kalmistule.

Praegu asub Nikolai Langebrauni ostetud hoonetes Vene tänaval Katariina Gild. Teise tehase hooned on hävinud.

Vaata ka
--------

* Eesti keraamika
* Langebrauni portselan
* Nikolai Langebrauni portselanitööstus

Välislingid
-----------

* Eesti Ekspress. Langebraun lauale!
Sarnaselt teiste meredega on ka Läänemeres probleemiks mereprügi.

Viimane Läänemere üldiseid rannaprügi koguseid hinnanud ülevaade on võtnud analüüsiks 2016–2021. aasta rannaprügi kogused ning selle järgi on piiriväärtuse (20 eset 100 m kohta) ületanud 11 piirkonda 16-st. Domineerivaks rannaprügi elemendiks oli erinevat tüüpi plastikprügi suurusega vähemalt 2,5 cm, millest enamik on seotud ühekordsete plastikesemete kasutusega.

Eestis on riiklikul tellimusel ja süsteemselt kaardistatud makroprügi leidumist rannas alates 2012. aastast. Viimased tulemused, aastast 2021–2022 näitavad, et prügi kogused randades on suurenenud. Seire läbiviijate hinnangul on selle põhjuseks koroonapandeemia ajal kehtinud piirangud ning hiljem nende piirangute kaotamine. Pandeemia kaudseteks mõjudeks olid mh näiteks sagedasem toidu kaasa ostmine, rohkem värskes õhus (sh rannas) viibimine ja välitingimustes einestamine, hügieeni-, meditsiini- ja puhastustarvikute laialdasem kasutamine, toidu- ja esmatarbekaupade täiendav pakendamine. Need tegevused omakorda aga tekitavad rohkem prügi, mistõttu on need kõik ka tõenäolised põhjused, miks 2021. aasta sügiseks rannale ladestunud prügiesemete kogus kasvas ning kasv oli eriti märgatav plastist ja vahtplastist esemete kategoorias.

Viited
------

1. ↑  HELCOM. Beach Litter (vaadatud 10.02.2024).
2. ↑  Hoia Eesti Merd MTÜ. 2023. Merelise prügi seire Eesti rannikualadel 2021–2022.
Tekstinäide Voynichi käsikirjast
**Voynichi käsikiri** on ebaselge päritoluga, tundmatus keeles ja kirjas käsikirjaline illustreeritud raamat, mida peetakse pärinevaks 15. või 16. sajandist. Paljud krüptoloogid on püüdnud selle sisu seni tulemusteta dešifreerida. Käsikiri on nime saanud Poola päritolu Ameerika raamatukaupmehe Wilfrid M. Voynichi järgi, kes selle 1912. aastal ostis. Praegu asub manuskript Yale’i ülikooli raamatukogus.

Illustratsioonide järgi otsustades arvati, et käsikiri pärineb Euroopast ajavahemikust 1450–1520. 2011. aastal käsikirja pärgamendile tehtud radiosüsiniku analüüs näitas, et see pärineb vahemikust 1404–1438. Esimesed teated sellest pärinevad 17. sajandist, mil manuskript kuulus salapärasele Praha alkeemikule Georg Bareschile. 1870. aastal ilmus käsikiri välja Itaalias jesuiitliku Collegio Romano ülikooli raamatukogus, kust see 1912. aastal rahapuuduse tõttu müüki pandi ja Voynichi kätte sattus. Käsikirja autoriteks on oletatud Roger Baconit, John Deed, Edward Kelleyd, Jacobus Sinapiust, Anthony Achami, Antonio Averlinot ja isegi Voynichit ennast.

 Illustreeritud lehekülg botaanika jaotisest
Käsikiri koosneb 240 õhukesest pärgamendilehest; mõned lehed on ilmselt aja jooksul kaotsi läinud. Tekst koosneb rohkem kui 170 000 kirjamärgist, mis moodustavad umbes 35 000 sõna meenutavat rühma. Kirjamärgid ei vasta ühelegi maailmas teada olevale kirjasüsteemile, kuid näivad pärinevat 20–30-märgilisest "tähestikust". Ilmseid kirjavahemärke ei ole, kuid mõnes kohas on lõigu algus märgistatud punkti või tärniga. Märgid ja neist moodustatud "sõnad" näivad järgivat teatud loomulikule keelele iseloomulikke seaduspärasusi. Käekirjaekspertide väitel näitab analüüs, et tekst on kirjutatud püsiva sujuva hooga, ilma et autor oleks pidanud enne iga tähte või sõna mõtlemiseks peatuma.

Käsikiri koosneb kuuest osast, mis ilmselt käsitlevad eraldi teemasid – botaanikat, astronoomiat, bioloogiat, kosmoloogiat, farmaatsiat ja retsepte. Seda on peetud keskaegseks alkeemia- või meditsiinikäsiraamatuks, kuid ebaõnnestumised käsikirja dešifreerimisel on viinud ka oletusteni, et tegu on mõttetu märgijadaga. 

 Dešifreerimise hõlbustamiseks on käsikirjas kasutatud märke püütud viia vastavusse ladina tähestikugaEnamik krüptolooge lähtub oletusest, et tegu on mõnes Euroopa keeles kirjutatud mõtestatud tekstiga, mis on keeruka šifri abil teisendatud väljamõeldud tähestikku. On aga ka pakutud, et tekst on mõnes Aasia keeles (hiina, tiibeti, vietnami, tai vms).

Viited
------

1. ↑  Experts determine age of book 'nobody can read
2. ↑  Voynichi käsikiri jääbki dešifreerimata? , Elu24.ee, 26. mai 2011

Välislingid
-----------

* Skaneeritud leheküljed käsikirjast
* Voynichi käsikirja dešifreerimine
* Salapärane Voynichi käsikiri on heebreakeelne, arvavad seda tehisintellekti abil analüüsinud teadlased, forte.delfi.ee, 30. jaanuar 2018.
Alexander Karl Abraham von Üxküll-Güldenband (1907)
**Alexander Karl Abraham von Uexküll-Güldenband** (ka **Üxküll-Gyllenband, Yxkull-Gyllenband**; vene Александр Александрович Икскуль фон Гильденбандт; 20. veebruar 1840 Peterburi – 10. juuli 1912 Peterburi) oli baltisaksa päritolu Venemaa riigitegelane, vabahärra. 

Ta oli suurvürstinna Jelena Pavlovna õuemeister (1866–1872), kammerhärra (1868), Liivimaa asekuberner 11. veebruarist 1872 kuni 6. detsembrini 1874 ja Liivimaa tsiviilkuberner 6. detsembrist 1874 kuni 6. novembrini 1882.

Harkovi (24. mai 1884–30. jaanuar 1886) ja Pihkva (30. jaanuar 1886–2. märts 1888) tsiviilkuberner, senaator (1888).

Venemaa Evangeeliumi Luteriusu Kiriku Peakonsistooriumi president (1891–1896), siseministri abi (1896–1899), alates 1899 Riiginõukogu liige, tõeline riiginõunik (1901), tõeline salanõunik, Briljantidega Püha Aleksander Nevski ordeni kavaler

Talle kuulus Soome suurvürstiriigis Viiburi lähedal Pikiruukkis *Augustenhof*'i mõis.

Perekond
--------

Tema vanemad olid kindralleitnant ja Poltaava kadetikorpuse direktor, vabahärra Alexander von Uexküll-Güldenband (1799–1880) ja Emilie Peretz (1815–1878). Tema noorem vend Julius Karl (1853–1918) oli samuti Venemaa riigitegelane (senaator, tõeline salanõunik ja riigisekretär).

Ta abiellus 1863 Lina von Adelsoniga (1843–1911), kes oli meditsiinidoktori ja tõelise riiginõuniku Joseph von Adelsoni ja Johanna Benjamini tütar. Abielust sündis:

* Alexander Johann (1864–1923 Helsingi), tõeline riiginõunik, abiellus 1894 näitleja Ida Aalbergiga (1858–1915) ja 1919 Inge Helene Nordbergiga.

Viited
------

1. ↑  Генерал-губернаторства
2. ↑  Stackelberg, Otto Magnus von, Alexander Karl Abraham von Üxküll-Güldenband (1840–1912) Genealogisches Handbuch der estländischen Ritterschaft. 1, Görlitz: Verl. für Sippenforschung und Wappenkunde Starke, 1931, seite 505
3. ↑  Valeri Fedortšenko (Валерий Иванович Федорченко): *Дворянские роды, прославившие Отечество : энциклопедия дворянских родов*, Москва: ОЛМА-Пресс, 2003, ISBN 5786700569 lk.169
4. ↑  ХРОНОС: Икскуль фон Гильденбанд Юлий Александрович

Välislingid
-----------

* Alexander von Uexküll-Güldenband veebisaidil "BBLD - Baltisches biografisches Lexikon digital"

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Julius von Cube** | **Liivimaa asekuberner**1872–1874 | Järgnev**Parun Eduard Alexis von Krüdener** |
| Eelnev**Parun Michael von Wrangell** | **Liivimaa tsiviilkuberner**1874–1882 | Järgnev**asekuberner Hermann von Tobiesen** |
| Eelnev**Viktor Vassiljevitš Kalatšjov** | **Harkovi tsiviilkuberner**1884–1886 | Järgnev**Aleksandr Ivanovitš Petrov** |
| Eelnev**Mihhail Borissovitš Prutšenko** | **Pihkva tsiviilkuberner**1886–1888 | Järgnev**Konstantin Ivanovitš Paštšenko** |
Mohamed Elyounoussi 2017. aastal FC Baseli särgis
**Mohamed Amine Elyounoussi** (sündinud 4. augustil 1994 Al Hoceimas) on Marokos sündinud Norra jalgpallur, kes mängib ründaja või äärepoolkaitsjana Taani kõrgliigaklubis København ja Norra jalgpallikoondises.

Ta alustas klubikarjääri Norra klubis Sarpsborg, mille meeskonnas debüteeris ta Norra kõrgliigas 2011. aastal.

Aastatel 2014–2016 mängis ta Norra kõrgliigas Molde ridades. 2014. aastal tuli ta Moldega Norra meistriks.

2016. aasta juulis sõlmis ta nelja-aastase lepingu Šveitsi kõrgliigaklubiga FC Basel. Hooajal 2016–17 tuli ta Baseliga Šveitsi meistriks. Aastatel 2016–2018 lõi Elyounoussi kahe hooaja jooksul Šveitsi kõrgliigas 22 väravat.

2018. aasta juunis siirdus ta 16 miljoni naelsterlingi eest Inglismaa kõrgliigaklubisse Southampton, kellega sõlmis viieaastase lepingu. Hooajal 2018–19 ta Inglismaal läbimurret teha ei suutnud, kui ei löönud hooaja jooksul 19 mänguga ühtegi väravat.

Aastatel 2019–2021 mängis ta Southamptonist laenul Šotimaa kõrgliigaklubis Celtic. Hooajal 2019–20 tuli ta Celticuga Šotimaa meistriks.

Hooajal 2020–21 naasis ta Southamptoni. 25. augustil 2021 tegi ta liigakarika mängus Newport County vastu kübaratriki. Kolm päeva hiljem lõi ta mängus Newcastle Unitedi vastu oma esimese värava Inglismaa kõrgliigas.

2023. aasta juulis sõlmis ta nelja-aastase lepingu Københavniga.

Norra jalgpallikoondises tegi Elyounoussi debüüdi 18. jaanuaril 2014 mängus Poola vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 13. juunil 2017 sõprusmängus Rootsi vastu.

Tema nõbu Tarik Elyounoussi on samuti jalgpallur.

Saavutused
----------

Molde
* Tippeligaen: 2014
* Norra karikas: 2014

Basel
* Šveitsi Super League: 2016–17
* Šveitsi karikas: 2016–17

Celtic
* Scottish Premiership: 2019–20
* Scottish Cup: 2019–20
* Scottish League Cup: 2019–20

Viited
------

1. ↑  "Newcastle 2–2 Southampton". BBC Sport. 28.9.2021. Vaadatud 5.11.2021
2. ↑  "Mohamed Elyounoussi is the new No.10 at F.C. Copenhagen". *FC Copenhagen*. 27. juuli 2023. Vaadatud 27. juulil 2023.
Esseni mõis. Johann Christoph Brotze kogust
**Esseni mõis** (läti keeles *Esena muiža* või *Lielā muiža*, vanasti ka *Spilves muiža* või *Gotāna muiža*, saksa keeles *Gothanshof*, *Essenhof* või *Drelings hof*) oli mõis Riia kreisis Piņķi kihelkonnas. Selle peahoone oli Riia linnas Spilve asumis aadress Kleistu iela 131A.

Esseni mõisa esimene omanik oli Riia raehärra Kaspar Dreling. Tema tütar abiellus raehärra Andreas Gothaniga. Mõisa tänapäevane nimi on tulnud järgmisest suguvõsast, kelle valdusse mõis kuulus. Aastal 1774 omandas mõisa Immanuel Just Essen, Riia toomkiriku pastor. Mees oli kirglik autogrammide koguja, kelle kogus olid nii Voltaire kui ka Diderot' autogrammid.

Mõis jäi Essenite kätte 19. sajandi teise pooleni, mil selle ostis vene kaupmees Popov. Popovide kätte jäi mõis kuni aastani 1940.

Lisaks ilmselt 18. sajandi ehitatud peahoonele on säilinud väike park ja aed. Kõrvalhoonetest on säilinud halvas seisukorras olev kelder.

Välislingid
-----------

* Sissekanne Riia mõisate veebisaidil; fotod (*läti keeles*)
**Aleksander Tõnisson** (24. juuni 1883 Leebiku vald, Helme kihelkond – 16. juuni 1958) oli Eesti ettevõtja.

Tõnisson õppis Leebiku vallakoolis seejärel Tallinna õhtukeskkoolis ning tehnilistel kursustel.

1914. aastal omandas ta P. Uusmanniga mehaanika- ja lukksepatöökoja Tallinnas, 1919 koliti ettevõte aadressile Harju tänav 44. Hiljem asus firma kontor aadressil Rüütli tänav 28-30[*viide?*]. Ajapikku kujundati töökojast A. Tõnisson & Ko, mis tegeles sanitaartehnika müügi ja malmivaluga, sh valmistas kanalisatsioonitorusid, kaevuluuke ja keskkütteseadmestikku. Ettevõtte järgi hüüti omanikku Toru-Tõnissoniks. Lisaks sanitaartehnikafirmale kuulus Tõnissonile ka Söötevälja talu Lilli külas Anija vallas Harjumaal (talu ostis ta kahe peale sõbra, ehitusettevõtja Villem Hansteiniga).

Aleksander Tõnisson oli Väike- ja Kesktööstusettevõtete Ühingu üks asutajaid ja kauaaegne esimees, Tööstusnõukogu ja Riigi Majandusnõukogu liige, samuti üks Kaubandus-Tööstuskoja asutajaist, juhatuse ja suurtööstuse sektsiooni büroo liige (1929–37), Eesti Panga diskontokomisjoni liige, Eesti Töösturite Ühingu esimees ning Tallinna Tehnikumi asutajaliige. Ta oli ka Omakaitse asutajaliige.

1940. aastal ostis ta Sammuli talu Viljandi vallas Viljandi järve kaldal, mis oli suurim talu Viljandimaal, üle 100 hektari, ostuhind 40 000 krooni.

Tõnisson arreteeriti ja küüditati Eestist koos kindral Nikolai Reegi abikaasaga. Teistel andmetel suri ta 16. juunil 1958 74-aastaselt kõhunäärmevähki.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  "Tõnisson, Aleksander (tööstur)" EE (vaadatud 05.07.2013)
2. ↑  Gertrud Kaljuvee "Lilli mälestustepäeval esines kirjanik ERIK TOHVRI" Sõnumitooja,27.07.11 (vaadatud 05.07.2013)
3. ↑  "Lilli küla arengukava 2010-2015" 2010 (vaadatud 05.07.2013)
4. ↑  Tallinna meeste asjad Viljandimaal. Rahvaleht, 31. jaanuar 1940, nr. 26, lk. 5.
5. ↑  "Nõukogude okupatsioonivõimu poliitilised arreteerimised Eestis", köide 3. Koostanud Leo Õispuu. Tallinn, 2005
6. ↑  Ants Miidla "Lilli küla ajalugu" Lilli küla koduleht, 2006 (vaadatud 05.07.2013)

Kirjandus
---------

* "A. Tõnisson 50-aastane" Postimees, 23. juuni 1933
**Ott Raun** (sündinud 19. juulil 1940 Tallinnas) on eesti proosakirjanik, luuletaja ja ajakirjanik.

Õpingud ja töö
--------------

* 1948–1955 Tallinna 27. 7-klassiline kool
* 1955–1959 Tallinna 22. Keskkool
* 1959–1962 Tallinna Kalanduse Tehnikum
* 1960–1962 Tallinna Kalakombinaat, kalatöötleja
* 1965–1969 Tallinna Pedagoogiline Instituut, eesti keele ja kirjanduse õpetaja eriala
* 1969–1975 ajalehe Nõukogude Õpetaja toimetus, koolikorralduse osakonna korrespondent, alates 1971 osakonnajuhataja
* 1975–1998 ajakirja Looming publitsistikaosakonna juhataja
* 1998–2023 ajakirja Tuna peatoimetaja

Looming
-------

Raun on välja andnud kuus luulekogu ("Hobusel on täna sünnipäev" 1973, "Silmlill" 1996, "Kaheks saa" 2002, "Kummelilõhn kirikus" 1991, "Alraun" 2005, "Iseenese väljanäitus" 2010), kolm romaani ("Kõrvaltegelased" 1990, "Kuningas, kes tahtis olla narr" 1995, "Test" 2000), artiklivalimiku "Vaikne eestlane" (1998), muinasjuturaamatu "Kass nimega Inimene" (2015) ning mälestusteraamatud "Vaimu vend" (2015), "Tuba number kaheksa" (2016) ja "Tunaeile. Meenutusi kaheksakümnendatest tunaeilseni" (2019).

Liikmesus
---------

Ta on Eesti Kirjanike Liidu liige 1992. aastast, Eesti Arhivaaride Ühingu liige ning kirjandusrühmituse Wellesto liige ja üks selle asutajaid.

Tunnustus
---------

* 2003 – Valgetähe IV klassi teenetemärk

Isiklikku
---------

Ott Raun on filmimees Mart Rauni ja arhitekt Anu Rauni isa. 

Ta on bibliofiil Vallo Rauna vend.

Viited
------

1. ↑  Kirjandusrühmitus Wellesto 21 aastat tagasi – Sirp, 14. august 2009 (vaadatud 29.03.2013)
**Katalin Éva Veresné Novák** (sündinud 6. septembril 1977 Szegedis) on Ungari poliitik, kes oli 10. maist 2022 kuni 10. veebruarini 2024 Ungari president. 

Ta on õppinud majandust Budapesti Corvinuse ülikoolis ja 1999–2004 Szegedi Teadusülikoolis õigusteadust. 

2017–2021 oli Novák Fideszi aseesimees. 

2001–2003 töötas ta välisministeeriumi referendina ja 2010–2012 välisministri nõunikuna ning 2014–2020 kantslerina inimressursside ministeeriumis. 

2018–2022 oli ta parlamendi liige ja 2020–2021 portfellita perekonnaminister. 

10. märtsil 2022 valis Rahvuskogu (parlament) Nováki 137 poolthäälega riigi presidendiks. 

Katalin Novák astus 10. veebruaril 2024 presidendiametist tagasi, kuna tuli avalikuks tema 2023. aastal tehtud otsus anda armu lastekodu direktori asetäitjale, kes aitas asutuse endisel direktoril pedofiiliakuritegusid varjata.

Novák on abielus, tal on kolm last.

Viited
------

1. ↑  Matti Aivar Lind: Ungari president astus rahva pahameele tõttu tagasi Delfi, 10. veebruar 2024. Vaadatud 11. veebruaril 2024

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**János Áder** | **Ungari president**2022–2023 | Järgnev**László Kövér (k.t.)** |
Portree autor Nikolai Jarošenko
Peeter I kuulab üle tsareevitš Aleksei Petrovitšit Peterhofis (1871)
**Nikolai** Nikolajevitš **Ge** (vene keeles Николай Николаевич Ге; prantsusepäraselt **Gay** 27. veebruar (15. veebruar vkj) 1831 Voronež – 13. juuni (1. juuni vkj) 1894 Ivanovsk, Tšernihivi oblast) oli prantsuse päritolu vene maalikunstnik. 

Nikolai Ge oli peredvižnikute ühingu üks asutajaliige.

Elukäik
-------

Sündis Voronežis. Tema vanaisa emigreerus Prantsusmaalt 18. sajandi lõpus. 

Aastal 1841 kolis perekond elama Kiievisse, kus ta õppis Kiievi esimeses gümnaasiumis. Gümnaasiumi lõpetamise järel asus õppima Kiievi ülikooli matemaatika-füüsikateaduskonda, hiljem läks matemaatika-füüsikateaduskonda Peterburi ülikoolis. 

Aastal 1850 asus ta õppima Peterburi Kunstide Akadeemias. Õpingute jooksul anti talle tehtud tööde eest väike kuldmedal (1855) ja suur kuldmedal (1857). Suure kuldmedaliga kaasnes välismaal edasiõppimise võimalus. 

Nikolai Ge elas ja töötas 12 aastat Itaalias (1857–1869). Aastast 1870 elas Peterburis. Aastal 1875 siirdus elama Ukrainasse.

Looming
-------

Nikolai Ge maalis portreid ja Vene ajaloo ainelisi teoseid. Alates 1860. aastate algupoolest pühendus religioossele temaatikale, maalis ekspressiivseid ja sügavalt psühholoogilisi stseene Uuest Testamendist.

Viited
------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Nikolai Ge** |

1. ↑  Mai Levin, Aleksandra Murre (2006). *Vene valitsejad*. Tallinn: Eesti Kunstimuuseum. Lk 269.
**Tiina Ristimäe** (aastani 1987 **Tiina Teesalu**, alates 2008 **Tiina Uuetoa**) (sündinud 19. mail 1965 Kuressaares) on eesti arstiteadlane ja kardioloog.

Elulugu
-------

Tiina Ristimäe on Rein Teesalu tütar.

Lõpetas 1982 Tartu 10. Keskkooli, 1990 Tartu Ülikooli arstiteaduskonna, 1991 samas internatuuri, 1997 doktorantuuri ja 2001 residentuuri kardioloogias; meditsiinidoktor (1998, TÜ), väitekiri "Heart rate variability in patients with coronary artery disease". Oli 1991–1992 Tartu Ülikooli üld- ja molekulaarpatoloogia instituudi kliinilise füsioloogia labori vanemlaborant, 1993 TÜ kardioloogia kliiniku assistent, 1996–1998 samas vanemlaborant, 1998–2001 TÜ kardioloogia kliiniku teadur ja resident, aastast 2002 samas vanemteadur ja Tartu Ülikooli Kliinikumi kardioloogia kliiniku kardioloog, 2004–2005 ka TÜ farmakoloogia instituudi erakorraline dotsent, aastast 2005 dotsent. Mitmeid Eesti Teadusfondi grante, rahvusvaheliste töörühmade liige. Eesti ja Euroopa Kardioloogide Seltside liige, Eesti Hüpertoonia Ühingu president (2004).

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkond: südame-veresoonkonna haigused ja nende kliiniline farmakoloogia. Üle 20 teaduspublikatsiooni.

Teoseid
-------

* Heart rate variability in patients with mild heart failure secondary to coronary artery disease: comparisation of patients with and without prior myocardial infarction (M. Thetloff, R. Teesalu). // J. Electrocardiol. 29, Suppl (1996)
* Heart rate dynamics in patients with stable angina pectoris and utility of fractal and complexity measure (kaasautor). // American J. Cardiol. 81 (1998) 1
* Homocysteine and red blood cell gluthatione as indices for middle-aged untreated essential hypertension patients (kaasautor). // J. Hypertens. 21 (2003) 12
* The relationship between inflammation and arterial stiffness in patients with essential hypertension (kaasautor). // International J. Cardiol. 112 (2006) 1.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Kirjandus
---------

* Eesti Arst (1999) 2, 184
* Tartu Ülikooli Kliinikum 200. Trt, 2004, 133, 135
* Tartu Ülikooli arstiteaduskond 1982–2007. Trt, 2007, 93, 94, 238, 240.
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Poeetika** on õpetus sellest, kuidas kunstiteost tehakse, millistele reeglitele tekstid alluvad. Eripärane teksti koostamise võtete süsteem.

Poeetika kitsamas mõttes tähendab vaid luulekunsti teooriat. Laiemas mõttes on kirjandusteooria, õpetus kirjanduse olemusest, vormidest ja vahenditest.

Klassikalistest poeetikakäsitlustest on tuntuimad Aristotelese "Poeetika" ehk "Luulekunstist" (eesti keeles ilmunud Jaan Undi tõlkes) ja Horatiuse "Ars poetica". Üks tuntumaid eestikeelseid teoreetilisi teoseid selles vallas on Jaak Põldmäe "Eesti värsiõpetus".

Kaasaegse poeetika põhiülesanneteks on kunstiteose seesmise struktuuri kirjeldamine, kunsti tüpoloogiline analüüs ja kunsti funktsioneerimise uurimine üldises kultuurimehhanismis.

Kirjandus
---------

* Aristoteles (2003). *Luulekunstist (poeetika)*. Keele ja kirjanduse raamatusari. Jaan Unt (tõlk), Ain Kaalep (toim). Tallinn: Keel ja Kirjandus. ISBN 978-9985-9079-2-4. Digitaalselt

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Poeetika** |
Afantaasiaga inimene ei suuda uinumise kiirendamiseks isegi mõttes lambaid loendada**Afantaasia** (vanakreeka k: *ἀ-* 'ilma' ja *φαντασία* 'kujutlus') on neurokognitiivne eripära, mida iseloomustab võimetus luua mõttes kujutluspilte. Teisisõnu on see pildilise kujutlusvõime puudumine.

Afantaasiaga inimene ei suuda kujutleda midagi, mida ta parajasti reaalselt ei näe.
Seisundit kirjeldas esimesena Francis Galton 19. sajandil , ent vastava erialatermini pakkus välja Adam Zeman koos kolleegidega alles 2015. aastal.

Afantaasia on harvaesinev neuroloogiline fenomen; seda ei peeta haiguslikuks seisundiks, vaid neuroloogilise variatsiooni ilminguks: suurem osa afantaasiaga inimesi elab tavapärast ja täisväärtuslikku elu.

Vaata ka
--------

* Neurodiversiteet

Viited
------

1. ↑  afantaasia. Eesti Keele Instituut, Sõnaveeb 2023. 
https://sonaveeb.ee/search/unif/dlall/dsall/afantaasia/1
2. 1 2 3  Zeman, Adam; Dewar Michaela; Della Sala, Sergio 2015. Lives without imagery – Congenital aphantasia. – Cortex, 73.
3. ↑  Galton, Francis 1880. Statistics of Mental Imagery. Mind. os–V (19): 301–318. doi:10.1093/mind/os-V.19.301
Traianuse silla samba jäänus (foto 2009)
**Traianuse sild**, ka **Apollódorose sild üle Doonau jõe**, (ladina keeles: *Pons Traianus*; serbia keeles: Трајанов мост; rumeenia keeles: *Podul lui Traian*) oli puitsild üle Doonau jõe 2. sajandil. See oli esimene püsisild Doonau alamjooksul. 

Sild jäi Raudväravast umbes 14 km allavoolu. Tänapäeval on selles asukohas jõe põhjakaldal Rumeenia linn Drobeta-Turnu Severin ja vastaskaldal Serbia linn Kladovo.

Apollodorose Doonau silla avade (35 m) ulatus püsis ületamatuna 16 sajandit.

Silla rajamine
--------------

Traianuse silla tarindus (illustratsioon Encyclopædia Britannicas, 1911)
Püsisilla üle Doonau projekteeris ja ehitas keiser Traianuse käsul Apollodoros Damaskusest aastatel 103–105 Daakia sõjakampaania vajadusteks. 

Sild oli puidust kivist sillasammastega. Tarinduselt paljuavaline kaarsõrestiksild ülalasuva sõiduteega. Silla otstes olid väravaehitised ja äärmised kitsamad avad olid kivivõlvtarinduses. 

Kivist jõesambaid rajati kokku 20. Sammastele toetusid puidust kaarjad avaehitised sildeavadega 35 m (teistel andmetel 52 m ja 57 m). 

Silla kogupikkus oli 1135 m, laius 14,55 m ja kõrgus 18,6 m.

Mälestuse jäädvustamine
-----------------------

Roomas keiser Traianuse sõjaliste võitude auks 113. aastal püstitatud Traianuse sambal on bareljeef, mis kujutab Traianuse silda.

Viited
------

Traianuse sild (tänapäevane rekonstruktsioon)

1. 1 2 3 4  Bridge of Apollodorus over the Danube. structurae.net
2. 1 2  Hubert Matve. "Sillad läbi aegade". Valgus: Tallinn, 1978. Lk 17
3. ↑  Modern expertise builds bridge to ancient marvel. princeton.edu
4. 1 2  Podul Lui Traian De La Drobeta. promehedinti.ro
5. ↑  Trajan's Bridge. britannica.com

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Traianuse sild** |

* The only remains of the bridge
* Trajan's Bridge
* Trajan's Bridge. Video. vimeo.com
**Neurodiversiteet** tähendab puude sotsiaalsest mudelist lähtuvat ja meditsiinilisele mudelile vastanduvat neuroloogiliste
erinevustega inimeste võrdsuse ja võrdõiguslikkuse printsiipi. Mõiste "puude sotsiaalne mudel" tähendab seda, et ükskõik millise puude korral ei ole inimesel endal midagi "puudu" (kui on, siis selles ei seisne puude olemus) ja ta ise pole seeläbi puudulik, vaid puudu on piisav ühiskonnapoolne tugi sellele, teistest ühes või teises suhtes erinevale inimesele. Termini "neurodiversiteet" (inglise keeles neurodiversity) leiutajaks peetakse Austraalias elanud antropoloogia- ja sotsioloogiatudengit Judy Singerit, kes vahetas selle sõnaga välja tema ja tema mõttekaaslaste poolt algselt kasutatud väljendi "neuroloogiline pluralism". Neurodiversiteedi pooldajate liikumine sai alguse 1990ndail aastail. Selle pooldajate meelest ei kujuta autism, nagu ka mitmed teised neuroloogilised või kognitiivsed erinevused (nt düsleksia, bipolaarsus, Tourette’i sündroom jne) endast patoloogilist kõrvalekallet normist (sellise vaatenurgaga kaasneb sageli automaatselt ka häbimärgistamine ning sotsiaalne tõrjumine), vaid pigem inimgenoomi loomulikust variatiivsusest tingitud teistega võrdväärset väljenduslaadi, oma unikaalsuse tõttu iseenesest väärtuslikku olemisviisi, mida paljudel põhjustel tuleks aktsepteerida ja väärtustada samamoodi, nagu juba aktsepteeritakse mitmeid teisi vähemusi.

Viited
------

1. ↑  Kaarel Veskis (2018). *"Autismi olemus: neuroloogilise mitmekesisuse kaitseks"*. Tallinn: Pilgrim. Lk 181.
See artikkel See artikkel räägib Suurbritannia telekanalist.  Aserbaidžaani avalik-õigusliku televisiooni kohta vaata artiklit İctimai Televiziya.  

---

**ITV1** on Suurbritannia kommertstelekanal; ühtlasi suurim ja populaarseim Suurbritannia telekanal, samuti riigi vanim kommertskanal. Kanal kuulub samanimelisele telekommunikatsiooniettevõttele ITV.

Kanal asutati Independent Television Authority eestvõttel 1955. aastal nimega **Independent Television**, et pakkuda BBC-le konkurentsi.

1990. aastal rahvusringhäälingu seadusega kanali nimeks Channel 3, et vaatajad eristaksid seda teistest tolleaegsetest analoogkanalitest (BBC 1, BBC 2 ja Channel 4). Kanali nimetamisel Channel 3-ks oli ka teine eesmärk: kanal asus kanalite nimekirjas kolmandal kohal. Nii oli ka vaatajatel lihtsam seda kanalit puldiga valida.

Aastatel 2001–2013 kandis kanal nime **ITV1**.

Viited
------

1. ↑  "Commercial Television: A Guide to the constitution and working of the new service". *Times*. 19. august 1955. Vaadatud 18.01.2013.
Alhambra siseõu
**Mauri arhitektuur** on arhitektuuristiil, mis valitses keskajal Põhja-Aafrikas ja osal Hispaania ja Portugali aladel (Al-Andalus), mida 711.–1492. aastatel valitsesid maurid.

Parimad säilinud näited mauri arhitektuurist on Córdoba mošee (La Mezquita), Alhambra palee Granadas (1338–1390) ja Giralda Sevillas (1184). Märkimisväärsete näidete hulka kuuluvad veel varemeis linn Medina Azahara (936–1010), endine mošee praegune San Cristo de la Luzi kirik Toledos, Aljafería Saragossas ja supelasutused Rondas ja Alhamas Granadas.

Neo-*mudéjar*-stiilis interjöör Püha Peetri kirikus Teruelis Aragonis Hispaanias
Alates 711. aastal toimunud Jerez de la Frontera lahingust kuni Granada langemiseni 1492. aastal kuulus suur osa Hispaaniast araablaste võimu alla. Mauri-islami mõju Õhtumaa traditsioonilisele kristlikule kunstile tingis hispaania romaanikas ja gootikas iseloomuliku eriarengu. 

Romaani ja mauri elementide segunemist (10. ja 11. sajandil) nimetatakse mosaraabia stiiliks, gooti ja mauri elementide segu (õitseaeg 14. ja 15. sajandil) *mudéjar*-stiiliks. 15. sajandi lõpus lisandus veel platereskne stiil, segu *mudéjar*-stiilist, hilisgootikast ja itaalia renessansist. 

Mauride valitsemise algusaastaid iseloomustab tüüpiliste islami arhitektuuri vormide ülevõtmine, nagu avatud õuemošeed, minaretid ja kindlusetornid, hoburaudkaar, stalaktiitvõlv jne. Hiljem arenes välja erakordselt rikkalik ornamentika (seinadekoor värvitud ja ažuursest stukist, *azulejo*, moreskid) ning kõrgetasemeline kunstkäsitöö. Mauri ilmaliku kunsti kuulsaim näide on Alhambra (araabia keeles "punane linnus") Granadas, mille ruumid asetsevad idamaise kombe kohaselt ümber sammastega siseõue.

Viited
------

1. ↑  Maurische Architektur. Die Architektur Stil. – HiSoUR Kunst Kultur Ausstellung
2. ↑  Kunstileksikon. Kirjastus "Kunst", Tallinn 2000. Lk 343.

Vaata ka
--------

* Uusmauri stiil

Välislingid
-----------

 Mauri arhitektuur – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Mäed Yunnani loodeosas
**Yunnan** on provints Edela-Hiinas. Yunnan piirneb idas India ja Myanmariga, lõunas Laose ja Vietnamiga. Põhjas ja läänes piirneb ta Sichuani, Guizhou ja Guangxi provintsiga.

Loodus
------

Yunnan on mägine. Põhjas asuv Moirigkawagarbo mägi Hengduan Shani ahelikus ulatub 6740 meetri kõrguseni. Lõuna ja ida pool on maastik madalam ja tasasem. Yunnani läbib palju jõgesid, mis algavad Tiibeti kiltmaalt. Neist suurimad on Jangtse, Mekong ja Hồng Hà. Provintsi madalaim koht asub Hồng Hà jõe orus ja on 76 meetrit üle merepinna.

Haldusjaotus
------------

Provints koosneb 8 ringkonna õigustega linnast ja 8 autonoomsest ringkonnast. Need jagunevad 129 maakonna tasemel haldusüksuseks ja 1565 vallaks.

### Ringkonna õigustega linnad

* Baoshan Shi (保山市)
* Kunming Shi (昆明市)
* Lijiang (丽江市)
* Lincang (临沧市)
* Pu'er (普洱市)
* Qujing (曲靖市)
* Zhaotong (昭通市)
* Yuxi (玉溪市)

### Autonoomsed ringkonnad

* Chuxiongi Jii autonoomne ringkond
* Dali Bai autonoomne ringkond
* Dehongi Tai-Tsingpo autonoomne ringkond
* Dêqêni Tiibeti autonoomne ringkond
* Honghe Hani-Jii autonoomne ringkond
* Nujiangi Lisu autonoomne ringkond
* Wenshani Tšuangi-Miao autonoomne ringkond
* Xishuangbanna Tai autonoomne ringkond

Rahvastik
---------

Yunnan on Hiina kõige mitmekesisema etnilise koostisega provints. Hiinlased moodustavad rahvastikust 66,2%. Suurimad vähemusrahvad on jiid (11%), baid (3,6%), hanid (3,4%), tšuangid (2,7%), taid (2,7%), hmongid (2,5%) ja hueid (hiinlastest moslemid; 1,5%). Ametlikult on vähemusrahvaid kokku 25.

Enamik rahvaid räägib hiina keelte edelamandariini murdeid. Need on lähedased naaberprovintsides Sichuanis ja Guizhous kõneldavatele. Vähemusrahvad kõnelevad tiibeti-birma keeli (jiid, baid ja hanid ning tiibetlased), tai keeli (tšuangid, taid), hmongi keelt ja teisi miao-jao keeli.

Ajalugu
-------

1. mail 1965 avastati Yunnanist *Homo erectus*'e säilmed (kaks hammast). Lähedusest leiti tööriistu. Nende vanuseks hinnatakse 1,7 miljonit aastat ja see on vanim inimese eellase leid Hiinas.

Välislingid
-----------

* Provintsi koduleht (*hiina ja inglise keeles*)
* Kivimets Shilinis 60 km Kunmingist Idas

| * v
* r
Hiina Rahvavabariigi provintsid, keskalluvusega linnad, autonoomsed ja erihalduspiirkonnad |
| --- |
| Provintsid | 
Anhui • Fujian • Gansu • Guangdong • Guizhou • Hainan • Hebei • Heilongjiang • Henan • Hubei • Hunan • Jiangsu • Jiangxi • Jilin • Liaoning • Qinghai • Shaanxi • Shandong • Shanxi • Sichuan • Zhejiang • Yunnan |  |
| Autonoomsed piirkonnad | 
Guangxi • Ningxia • Sise-Mongoolia • Tiibet • Xinjiang |
| Keskalluvusega linnad | 
Beijing Shi • Chongqing Shi • Shanghai Shi • Tianjin Shi |
| Erihalduspiirkonnad | 
 Macau •  Hongkong |
Ernst Johann von Biron
**Ernst Johann von Biron** (õigemini **Ernst Johann von Bühren**; läti keeles *Ernsts Johans Bīrons*; vene keeles *Эрнст Иоганн Бирон*; 23. november 1690 Kalnciems – 29. detsember 1772 Jelgava) oli Kuramaa hertsog.

Ernst Johann von Bühren sündis Kuramaal väikeaadliku peres. Ta käis Königsbergi ülikoolis, kuid visati sealt vääritu käitumise pärast välja. 1714. aastal siirdus Bühren Venemaale, kus tema nime hakati kirjutama prantsuspärasemalt – Biron. Ta tegutses Peeter I poja Aleksei Petrovitši abikaasa Charlotte Christine õukonnas, hiljem sidus end aga Kuramaa hertsoginna Anna Ivanovnaga. Kui too 1730. aastal Venemaal võimule sai, muutus Biron üheks Venemaa keisririigi mõjuvõimsaimaks meheks.

1737. aastal suri Kettlerite dünastia Kuramaal välja ning Poola kuningas August III, kelle vasall Kuramaa hertsogiriigi valitseja oli, nimetas Bironi Venemaa keisrinna (1730–1740) Anna Ivanovna nõusolekul uueks Kuramaa hertsogiks. Biron, kes juba oli endale hankinud tohutu varanduse, jätkas seda ka Kuramaa hertsogina. Ta laskis rajada suurejoonelise Jelgava ja Rundale palee ning tema eluviisi kadestasid koguni Prantsusmaa kuninga õukonna liikmed. 

1740. aastal keisrinna Anna suri, ning ehkki Biron määrati seejärel Venemaa keisririigi regendiks, ei kestnud tema ülemvõim kaua. Juba kolm nädalat hiljem võttis Burchard Christoph von Münnich ta vahi alla ning esialgu mõisteti ta surma. Hiljem muudeti karistus aga eluks ajaks asumisele saatmiseks Siberisse. 

1762. aastal aga, kui võimule sai Peeter III, kutsuti vana Biron tagasi keisri õukonda. Aasta hiljem määras Katariina II ta uuesti Kuramaa hertsogiks. 1769. aastal loobus ta troonist oma poja Peteri kasuks ja suri kolm aastat hiljem oma luksuslikus Jelgava palees.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Ernst Johann von Biron** |

Autasud
-------

* Püha Andreas Esmakutsutu orden (1. oktoober 1730, võeti ära 8. november 1740, ennistati 24. märts 1762)

* Rundāle loss 2008. aastal. Vaade pargi pooltRundāle loss 2008. aastal. Vaade pargi poolt
* Vaade Rundāle lossi peasissepääsuleVaade Rundāle lossi peasissepääsule
**Vladimir Drake** (vene keeles *Владимир Людвигович Драке*; 8. september 1874 Vilno – 13. oktoober 1932 Kohila) oli Venemaa keisririigi sõjaväelane ja hiljem Eesti kindralmajor. 

Vladimir Drake lõpetas 1894. aastal Paažide Korpuse ja 1910. aastal ohvitseride suurtükiväekooli.

Oli alates 1898. aastast suurvürst Mihhail Nikolajevitši adjutant kuni suurvürsti surmani 1909. aastal ning 1910. aastast suurvürst Mihhail Mihhailovitši adjutant. 

Osales Esimeses maailmasõjas ja teenis mitmes rindelõigus. 26. veebruarist 1917 kindralmajor, 24. aprillist 1917 oli 46. armeekorpuse suurtükiväe inspektor. 

1919. aastal vabatahtlikult Judenitši Loodearmees, Pavlovski linna komandant.

Jäi Eestisse, oli 16. oktoobrist 1920 Eesti sõjakooli teenistuses. 1921. aastast õpetas kursusi kõikides sõjaväelistes õppeasutustes, sealhulgas Kindralstaabi kursustel. Viimased aastad oli Kohila paberivabriku teenistuses.

Tunnustus
---------

* Püha Stanislavi orden 2. järk (1909)
* Püha Anna orden 2. järk (6. detsember 1912)
* Georgi mõõk (1915)

Isiklikku
---------

Tema isa oli kindralleitnant Ludwig von Drake. Ema Maria Skorinskaja oli pärit Vene pärusaadlist, perekond oli aadliseisusse tõstetud keisrinna Jelizaveta Petrovna poolt, kuna esivanem teenis tema ihukutsarina. Ka Vladimir Drake vanaisa, kes samuti kandis nime Ludwig von Drake, oli Vene keiserriigi sõjaväelane, jalaväekindral. Vanavanaisa James Lawrence Drake oli Londonist pärit suurkaupmees, Briti konsul Memelis. 

Abikaasa Tatjana (sündinud Iljina; 1889–1942).

Viited
------

1. ↑  EAA.4918.1.363 genealoogilised materjalid, surmakuulutus *Rev.Zeitung* 14.10.1932 ja *Postimees* 305:4, 31.12.1932 Surmavikati lõikus kaitseväes ... kindral-major Wladimir Drake, sõjaväe tehnikakooli suurtüki osakonna ülem uinus igavesele unele 13. oktoobril
2. ↑  ERA.14.12.2736 Kodakondsuse küsimused, 1926-1932