recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Kuivajõe** on küla Harju maakonna Kose vallas Tallinna–Tartu maantee ääres.

Küla lääneosast voolab läbi Kuivajõgi.

Kuivajõe kõrtsihoone
Külas asub Kuivajõe kõrtsihoone, mis on arvatud ehitismälestiseks. 1805. aastal sai kõrtsi juures alguse Kose-Uuemõisa sõjana tuntud talurahvaülestõus.

Külas tegutses Kose-Uuemõisa ministeeriumikool, mille hoone on arvatud ajaloomälestiseks.

1962. aastast tegutseb külas Kuivajõe Meeskoor.

Viited
------

1. ↑  Maa-amet, vaadatud 21.11.2020.
2. ↑  Statistikaamet, vaadatud 10.11.2020.
3. ↑  Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
4. ↑  Kuivajõe kõrtsihoone kultuurimälestiste riiklikus registris
5. ↑  13 Kose - Uuemõisa ministeeriumikooli hoone kultuurimälestiste riiklikus registris

Kose valla lippKose valla lipp
Kose valla asulad

**Alevikud:** Ardu | Habaja | Kose | Kose-Uuemõisa | Ravila   

**Külad:** Aela | Ahisilla | Alansi | Harmi | Kadja | Kanavere | Kantküla | Karla | Kata | Katsina | Kirivalla | Kiruvere | Kolu | Krei | Kuivajõe | Kukepala | Kõrvenurga | Kõue | Laane | Leistu | Liiva | Lutsu | Lööra | Marguse | Nutu | Nõmbra | Nõmmeri | Nõrava | Ojasoo | Oru | Pala | Palvere | Paunaste | Paunküla | Puusepa | Rava | Raveliku | Riidamäe | Rõõsa | Saarnakõrve | Sae | Saula | Silmsi | Sõmeru | Sääsküla | Tade | Tammiku | Triigi | Tuhala | Uueveski | Vahetüki | Vanamõisa | Vardja | Vilama | Virla | Viskla | Võlle | Äksi
**Neeru fibrooskihn** (ladina keeles *capsula fibrosa renis*) on paljudel selgroogsetel loomadel neerule kinnituv ja seda ümbritsev sidekoekiht.

Neeru fibrooskihnu peal paikneb neeru rasvkihn (*capsula adiposa renis*). Seda omakorda ümbritseb neerufastsia ehk tihe sassiskiuline sidekude, mis seob neeru ümbritsevate organitega. 

Neeru fibrooskihnu areng, anatoomia, histoloogia ja patoloogia võivad erineda nii liigiti kui ka indiviiditi.

Süstemaatiline anatoomia
------------------------

Neeru fibrooskihn on kantud kehtivasse loomaanatoomia standardisse Nomina Anatomica Veterinaria. 

Käesoleval ajal kehtivas inimese anatoomia standardis Terminologia Anatomica kuulub neeru fibrooskihn kuseelundite süsteemi. 

Varem liigitati neeru fibrooskihn kuse-suguelundkonna kuseelundite hulka (Roosalu, 2010:128).

Imetajatel
----------

### Inimestel

Inimese neeru ristlõike illustratsioon

1. neerupüramiidid •
2. neeru-sagaratevahearterid •
3. neeruarter •
4. neeruveen
5. neeruvärat •
6. neeruvaagen •
7. kusejuha •
8. väikesed neerukarikad •
9. neeru fibrooskihn •
10. *extremitas inferior* •
11. *extremitas superior* •
12. neeru-sagaratevaheveenid •
13. nefron •
14. väikesed neerukarikad •
15. suured neerukarikad •
16. neerunäsa •
17. neerusambad

Neeru fibrooskihnu varustavad verega neeru-sagaratevahearterid ja innerveerivad sümpateetilise närvisüsteemi närvid.

Patoloogia
----------

Inimestel seostatakse neeru fibrooskihnuga mitmeid pahaloomulisi kasvajaid.

Viited
------

1. ↑  "Meditsiinisõnastik" 108:2004.
2. ↑  Sissekanne Nomina Anatomica Veterinaria-s APPARATUS UROGENITALIS. ORGANA URINARIA. REN. lk 59, 5. väljaanne, 2012

Kirjanduslikud allikad
----------------------

* Sissekanne Encyclopaedia Britannica-s
* Sissekanne Terminologia Anatomica-s A08.1.01.013: Capsula fibrosa. Neeru fibrooskihn
**Roderic H** on eesti muusikaprodutsent ja klahvpillimängija. 

Ta on mänginud klahvpille (klaverit, akordioni) üle 20 aasta ja osalenud mitmes ansamblis.

Ta mängib klahvpille pop-rokkbändis Maria Stuart.

Elektroonilise muusika produtsendina avaldas oma esimese singli "Reasons" veebruaris 2019. Sestpeale on ta eksperimenteerinud eri stiilidega ning avaldanud veel singlid "Here to stay" ja "Million ways".

29. märtsil 2019 ilmus tema *pop/dance*-stiilis laul "Mistakes". Paljud raadiojaamad üle maailma (Inglismaa, USA, Rootsi, Norra, Saksamaa, Eesti jne) laulu oma igapäevalugude esitusloendisse.[*viide?*]

10. mail 2019 ilmunud singel "On this track" on rõõmsameelne, positiivne, tempokas suvine lugu. Laul räägib kohtumisest just selle ÕIGE inimesega, keda oleme oma ellu oodanud. Räägib armumisest, armastusest ja koos käsikäes sammumisest just sellel õigel armastusest täidetud elutee rajal.

30. mail 2019 ilmus singel "Stronger". See on energiline *synhtwave*-lugu, milles on 1980.–1990. aastate tantsumuusika mõjutusi.

Diskograafia
------------

Singlid| Aasta | Pealkiri |
| --- | --- |
| 2019 | "Reasons" |
| 2019 | "Here to stay" |
| 2019 | "Million ways" |
| 2019 | "Mistakes" |
| 2019 | "On This Track" |
| 2019 | "Stronger" |
| 2019 | "Mosquito" |
| 2019 | "Nobody Knows" |
| 2019 | "Release The Energy" |
| 2019 | "Walking Accordion" |
**Voldemar Lepperk** (8. jaanuar 1913 Tallinn – 24. jaanuar 1986 Tallinn), oli eesti kergejõustiklane, sõudja ja spordikohtunik.

Õppis Jakob Westholmi Gümnaasiumis, lõpetas Tallinna kolledži. 
Käis koolivendade Ruudi Toomsalu ja Aksel Kuuse mõjutusel 1929 Kadriorus A. Rooseste-Rosenbergi kergejõustikukursustel ning osales Tallinna poistekoondises Helsingi, Pärnu ja Tartuga peetud linnavõistlustel. Võimlas püramiidide õppimisel kukkus ja vigastas end, mistõttu sportimine katkes. 

Mobiliseeriti 1941 Punaarmeesse, osales radistina Velikije Luki lahinguis. Repressiooniohvrina sattus Eesti laskurkorpusest vangilaagrisse.

Sõudmine
--------

Naasnud 1948 Tallinna, said tema meelisaladeks aerutamine ja sõudmine, 

* saavutas süstal I spordijärgu
* võitis sõudmises 1951 Eesti mv-tel kaheksapaadil (merepaatidel) hõbeda.

### Kohtunikuna

* Oli 1951–55 Tallinna sõudespordisektsiooni esimees.
* Aastast 1951 tegutses kergejõustikukohtunikuna (1963 ülel kat), valiti 1957 Tallinna kohtunikekogu esimeheks ja 1958 vab kohtunikekogu juhatusse
* 1965–78 oli juhatuse esimees.
* Pani 1958 aluse kergejõustikukohtunike tegutsemisaktiivsuse konkursile, mis tõi talle ülel tunnustuse.
* Tegutses 1958–86 kohtunikuna 2526 võistlusel.
* Kalevi auliige (1973).
* Töötas üle 25 aasta ehitusorganisatsioonides elektrikuna, aastast 1975 Kalevi kilehallis meistrina.

Isiklikku
---------

Spordikohtunikud on olnud ka tema pereliikmed:
abikaasa Alice Lepperk (1913 – 1995), 1965 vabariiklik kategooria, 2229 võistlust.
poeg Aarne Lepperk (1937–2000), 1965 vabariiklik kategooria.
tütar Ene Lepperk, hiljem Järvsalu (sündinud 1949), 1969 vabariiklik kategooria

Viited
------

1. ↑
2. ↑
Lodjakoda, droonivaade. Pildistas Tarmo Haug 2020 aastal.
Jõelaev Vanemuine uue lodjakoja juures 2021. aasta juulis
Droonivaade Emajõe vasemkaldale lodjakoja juures
Vana lodjakoda 2004. aastal, vahetult enne lodi Jõmmu vettelaskmist
**Lodjakoda** on Emajõe kaldal Tartus aadressil Ujula tänav 98 asuv laevaehituskompleks. Lodjakoda kuulub Tartu Linnale ja on rendile antud Emajõe Lodjaseltsile. Lodjakoda on Jõmmu, Turma, Koidu ja Vanemuise kodusadam. 

Lodjakoda valmis aastal 2020 ja tööd tellis Tartu Linn. Samal kohal asus enne vana Lodjakoda, mis valmis 2004. Emajõe Lodjaseltsi asutasid 2004. aasta 22. aprillil lodjaehituse ja -sõiduhuvilised, et taaselustada lodjasõidutraditsioon Emajõel Peipsi vesikonnas ja rajada Emajõe kaldale lodjapark: Lodjakoda, jõemuuseum ja ajalooliste laevade sadam.

Lodjakojas on ehitatud mitu laeva: lodi Jõmmu, viikingilaev Turm ja viikingipaat Emma. Ajutiseks, pooleteiseks aastaks mõeldud koda oli kasutuses viimaks 14 aastat ja seal valmis neli suurt alust. Uues Lodjakojas on taastatud liivapraam Koit ning on taastamisel reisilaev Vanemuine. Alates 2021 sügisest toimub Lodjakojas uue kahemastilise lodja ehitus, mis valmib aastaks 2024, kui Tartu on Euroopa Kultuuripealinn.

Uus lodjakoda
-------------

Uus lodjakoda valmis 2020. aasta augustis, arhitektuurilahenduse autorid olid Maarja Kask, Ralf Lõoke, Ragnar Põllukivi, Marja Viltrop. 2022. aastal pälvis uus lodjakoda arhitektuuripreemia.

Vaata ka
--------

* lodi Jõmmu
* viikingilaev Turm
* Sisevete Saatkond
* jõelaev Vanemuine
* Priit Jagomägi

Viited
------

1. 1 2   (vaadatud 11.06.2018)
2. ↑  Lindve, Inkari (9. august 2008). "Lahe lodjarahvas". *Eesti Naine*. Originaali arhiivikoopia seisuga 4.02.2021. Vaadatud 30.01.2021.
3. ↑  Ladva, Asso (24. august 2020). "Lodjamees Priit Jagomägi: uut lodjakoda ehitati nagu rätsepaülikonda". *Õhtuleht*. Vaadatud 30.01.2021.
4. ↑  Soe, Kerli (24. august 2021). "Uus lodjakoda kuulutati valminuks". *Tartu Postimees*. Vaadatud 29.01.2021.
5. ↑  "Eesti arhitektuuripreemiad". *Arhitektuuripreemiad*. 1.2.2022. Vaadatud 2.2.2022.
**Pangakaart** on panga väljastatud maksekaart, mis võimaldab juurdepääsu kliendi rahalistele vahenditele. Tänu pangakaardile on võimalik kiiresti sooritada pangatehinguid ning olla kursis oma rahaasjadega. Pangakaart võib olla ka kiipkaart. Tavaliselt on pangakaardil kirjas kliendi nimi, emitendi nimi ja kaardi number.

Laias laastus on pangakaarte kahte tüüpi: deebetkaart ja krediitkaart. Deebetkaart tähendab seda, et kulutada on võimalik täpselt nii palju, kui kaardil parasjagu raha on. Krediitkaardiga on võimalik aga kasutada panga antud krediiti, mis tuleb pangale tagasi maksta. Krediitkaardi saamiseks eelduseks on regulaarne ja piisav sissetulek ning tuleb olla vähemalt 18-aastane.

Ajalugu
-------

1949. aastal valmis esimene pangakaart, mille kontseptsiooni mõtles välja ja tutvustas maailmale John Biggins. See kaart oli mõeldud vaid väljavalitutele, kuna selle omamiseks oli vajalik pangakonto olemasolu Bigginsi pangas. Kaart kandis nime Charg ja selle omanikel oli võimalik sularaha välja andmata endale tooteid soetada. Poodidel tuli väljastada arve klientide ostude kohta Bigginsi pangale, misjärel tasus pank ostja kontolt raha võttes poele arve. Vaatamata sellele, et vaid vähesed said selle kaardi omanikeks, levis idee mugavast maksmisvõimalusest tohutu kiirusega. Neli aastat hiljem oldi ideega juba edasi jõutud ning Diners Club väljastas oma liikmetele maksekaarte, millega oli võimalik tasuda 27 New Yorgi restoranis toidu ja meelelahutuse eest. Esimesed pangakaardid olid trükitud papile või tselluloidile. 1950. aastal jõudis inimeste rahakotti aga tänapäeval tuttav plastkaart, mille väljastaja oli American Express.

### Pangakaartide ajalugu Eestis

Esimesena väljastati Eestis 1993. aastal ELT-kaardid, kui juba 1994. aastal väljastasid oma esimesed kaardid ka Ühispank ja Hansapank. Algul olid kasutusel magnetkaardid, kuid nüüdseks on need asendatud turvaliste kiipkaartidega. Rahvusvahelisi pangakaarte hakati Eestis väljastama aga alles 2000. aastal. 2016. aasta andmetel oli Eestis üle 800 pangaautomaadi ning 2015. aasta kolmandas kvartalis tehti Eestis väljastatud pangakaartidega 740 000 kaardimakset päevas kogusummas 12,6 miljonit eurot.
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib Johann Köleri maalist; Jeesuse ütluse kohta vaata artiklit "Tulge minu juurde kõik, kes olete vaevatud ja koormatud, ja mina annan teile hingamise!"* |

---

Kiriku sisevaade
Fresko 2015. aastal
Fresko 1920ndatel
**"Tulge minu juurde kõik, kes teie vaevatud ja koormatud olete, mina tahan teile hingamist saata"** ehk **"Kutsuv Õnnistegija"** on Tallinna Kaarli kiriku apsiidivõlvi fresko, mille maalis Johann Köler 1879. aastal. See on Köleri suurim teos ning Eesti esimene monumentaalmaal.

Ajalugu
-------

1870. aastal õnnistati ehitatav Kaarli kirik sisse, kuid siseviimistlus ja altarimaalid võtsid veel aega.

Arhitekt Otto Pius Hippius oli Itaalias rännates näinud mosaiigis tehtud Kristuse kujutusi, mis jätsid talle sügava mulje. Ta soovitas ka Kaarli kirikule tellida altaripildiks kui mitte mosaiigis, siis vähemalt freskotehnikas altarimaali. Ilmselt oli tema ka see, kes soovitas pöörduda Johann Köleri poole, sest viimane oli kiriku ehituse vastu suurt huvi üles näidanud.

Ilma piilariteta ruum võimaldas tol ajal kirikutes peaaegu ainulevinud eraldiseisva altaripildi asemel luua hoopis mõjuvama ja suurejoonelisema altaripildi seinamaalina apsiidi võlvil. Sellise lahendusega sai Hippius arvestada juba kiriku projekteerimisel.

Köler maalis fresko tasuta ning see võttis tal aega kümme päeva. Altarimaal valmis 23. juulil 1879 (vana kalendri järgi) ning selle pidulik ning rahvarohke sisseõnnistamine toimus 29. juulil.

Maalil domineerivad sinine ja punane toon. Tõenäoliselt oli Kölerile eeskujuks Kopenhaageni Jumalaema kiriku Kristuse kuju, mille oli teinud Bertel Thorvaldsen.

Köler kasutas Kristuse prototüübina Hiiumaa meest Villem Tamme, kes olevat enne surma ka Tallinna külastanud, et fresko oma silmaga ära näha.

Kultuuriloos
------------

Oma raamatus "Kolmandad mäed" on Jaan Kross võtnud teose aluseks fresko loomisprotsessi ning kirjeldanud kunstniku siseheitlust, kui ta teada saab, et Jeesus Kristuse prototüübiks valitud Ilus Villem on tegelikult õel ja kuri inimene.

Viited
------

1. ↑  "Välja ilmus haruldane maal Ilusast Villemist, Kassari Kristusest" Hiiu Leht, 7. veebruar 2014
2. ↑  Ljubov Kisseljova: "Tegelased ja nende prototüübid" Keel ja Kirjandus, juuni 2011

Välislingid
-----------

* "120 aastat eesti esimese fresko sünnist" Sulane. Tallinna Kaarli koguduse infoleht 1999
* "Kaarli kirikus restaureeritakse Köleri 130 aastat puutumata olnud freskot" Eesti Päevaleht, 5. juuni 2013
* "Kaarli kiriku apsiidimaali „Tulge minu juurde kõik" konserveerimistööde aruanne" Hilkka Hiiop 2013
* "Ilmus raamat Köleri freskomaalist „Tulge minu juurde kõik ..."" ERR, 7.05.2014
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib leekidest; male mõiste kohta vaata artiklit Tuli (male), tulirelvast laskmise kohta artiklit Tulistamine, tulede kui valgustusseadmete kohta vaata artikleid Valgusti ja Lamp, Ineši valla küla kohta vaata artiklit Tūļi.* |

---

**Tuli** on kõrgel temperatuuril põlemisel leekide moodustumisel ilmnev nähtus, mille käigus eraldub valgust ja soojust. 

Tule tekkimise eelduseks on kolme komponendi olemasolu: kütus, oksüdeerija ja piisavalt suur kuumus. Oksüdeerija võib olla näiteks õhuhapnik ning peab toimuma süttimistemperatuuri ületamine. Kuna elame õhu atmosfääris, milles kõige aktiivsem oksüdeerija on hapnik, siis enamasti ongi tule puhul tegemist hapniku ja põleva aine (täpsemalt pürolüüsi käigus tekkinud aurude) kiire omavahelise reaktsiooniga. Kuna tuli koosneb kolmest osast, siis ka tule kustutamine, tuletõrje on sihipärane tegevus selleks, et neid osasid vähendada. Tule kustutamiseks tuleb võimalusel vähendada kütuse hulka, alandada temperatuuri ja takistada hapniku juurdepääsu. Kui tule kuumus pole väga kõrge, saab tuld kustutada veega. Kuna vee keemilised sidemed vee molekulides ja molekulidevahelised 
vesiniksidemed kokku omavad küllalt palju energiat, siis neelab vesi palju soojusenergiat-soojeneb suhteliselt aeglaselt. See on põhjuseks, et vesi jahutab tule kollet, vähendades pürolüüsi. Kuna vesi katab põleva pinna, siis takistavad vee molekulid vabade hapniku molekulide juurdepääsu. Kui tule kaks komponenti on piisavalt vähendatud, siis tuli kustub. Kui aga põlemistemperatuur on piisavat kõrge, siis vee molekulid lagunevad ja kuna tekib juurde täiendavat hapnikku, siis põlemisprotsess, tuli muutub hoopis aktiivsemaks. Samuti ei tohi tuld veega kustutada voolu all elektrijuhtmete läheduses.

Suure kuumuse tõttu tekitab tuli põletusi.
Tulest alguse saanud soojusenergia kandub edasi kahel viisil. Nii aine osakeste liikumise kaudu elik konvektsiooni ja soojusjuhtivuse abil, kui ka välja kaudu - elektromagnetilise välja kiirgusena infrapunakiirguse ehk soojuskiirgusena. See on laetud oskeste liikumisest tekkiv kiirgus, mille lainepikkus on suurem kui nähtaval valgusel ja väiksem kui raadiolainetel.

Vaata ka
--------

* lõke
* plahvatus
* tuletael
* tulekahju
* tuletikk
* välgumihkel

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Tuli** |

Välislingid
-----------

* (ingliskeelne video tulest ja põhjustest, miks tuld saab veega kustutada)
Reini pfaltskrahv, Baieri hertsog, Veldenzi ja Sponheimi krahv **Georg Wilhelm** (6. august 1591 – 25. detsember 1669) oli Zweibrücken-Birkenfeldi hertsog aastatel 1600 kuni 1669.

Elu
---

Georg Wilhelmi vapp
Georg Wilhelm sündis Ansbachis pfaltskrahv Karl I vanima pojana. Ta järgnes oma isale aastal 1600 kui Sponheimi krahv. Ta oli ühisvalitseja Sponheimi kondomiiniumis koos Badeni markkrahvi Wilhelmiga, kelle vastureformatsioonilist liikumist ta vaevaliselt tõrjus. Georg Wilhelm lõpetas oma isa alustatud Birkenfeldi lossi laiendamise ja pani lossikabeli nurgakivi. Teda peetakse säästlikuks ja usaldusväärseks valitsejaks, kuigi ta ei saanud Kolmekümneaastase sõja ajal palju teha. Tema maid rünnati Kolmekümneaastase sõja ajal aastal 1635 ning samal aastal puhkes katk, tappes 416 inimest. 1666. aastal nimetas ta Günter Heyleri õukonnajutlustajaks Birkenfeldi. Georg Wilhelm suri Birkenfeldis. Ta maeti Birkenfeldi kihelkonnakirikusse; hiljem viidi tema sark Birkenfeldi lossikabelisse ja lõpuks Meisenheimi.

Abielu
------

Georg Wilhelm abiellus 30. novembril 1616 krahv Otto tütre Dorotheaga ja nad said järgmised lapsed:

1. Dorothea Amalie (30. märts 1618 – 6. august 1635)
2. Anna Sophia (12. aprill 1619 – 1. september 1680)
3. Elisabeth Juliane (28. oktoober 1620 – 28. oktoober 1651)
4. Maria Magdalena (8. august 1622 – 27. oktoober 1689)
5. Klara (14. jaanuar 1624 – 1. veebruar 1628)
6. Karl Otto (5. september 1625 – 30. märts 1671)

Georg Wilhelm abiellus 30. novembril 1641 Salm-Grumbachi Julianega. Abielu jäi lastetuks ja lahutati pärast seda, kui Juliane sünnitas lapse nii ruttu pärast pulmi, et Georg Wilhelm ei saanud olla isa.

Georg Wilhelm abiellus 8. märtsil 1649 krahv Ludwig Eberhardi tütre Anna Elisabethiga. Abielu jäi lastetuks.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Karl I** | **Zweibrücken-Birkenfeldi hertsog**1600–1669 | Järgnev**Karl II Otto** |
**Voldemar Meigas** (ka **Vladimir Meigas**; 29. jaanuar[*viide?*] 1910 Kroonlinn – 19. aprill 1984 Tallinn) oli eesti arhitekt, ehitusjuht ja Eesti NSV riigitegelane.

Ta sündis Kroonlinnas laevaehitusmeistri perekonnas. Aastal 1933 lõpetas ta Leningradis Friedrich Engelsi nimelise instituudi töölisfakulteedi ning aastal 1938 kõrgema arhitektuuri- ja ehitustehnikumi. Aastatel 1941–1944 töötas ta Siberis Suhhoi Logi paberivabriku ehitusosakonna ülemana.

Aastal 1944 asus ta Eesti NSV Rahvakomissaride Nõukogu kutsel Tallinna; oli aastatel 1944–1950 Arhitektuuri Valitsuse juhataja asetäitja. Aastatel 1950–1954 oli ta Eesti NSV kommunaalmajanduse minister; aastatel 1954–1957 Eesti NSV ehitusministri asetäitja, aastatel 1957–1961 Tallinna laulu- ja näituseväljaku ehitusdirektor. Aastatel 1961–1970 oli ta Tallinna Töörahva Saadikute Nõukogu Täitevkomitee Kapitaalehituse Valitsuse juhatajana. Aastast 1971 jäi ta pensionile.

Ta oli aastast 1945 Arhitektide Liidu liige. Aastast 1950 oli ta NLKP liige.

Ta on koostanud linnaplaane (Haapsalu generaalplaan, 1948); tähtsaim on Tallinna uue keskväljaku – Viru väljaku ideekavand (1945 toimunud kinnise võistluse võidutöö), mille põhjal projekteeris koos Otto Keppega suurte esindushoonetega linnakeskuse, mis on teostatud osaliselt muudetuna.

Voldemar Meigas suri 19. aprillil 1984 Tallinnas ja ta maeti 24. aprillil 1984 Metsakalmistule.

Tunnustus
---------

* 1949 Nõukogude Eesti preemia
* orden Austuse märk

Isiklikku
---------

Tema poeg on disainer Leonardo Meigas.

Viited
------

1. ↑

Kirjandus
---------

* Eesti kunsti ja arhitektuuri biograafiline leksikon. Tallinn 1996
* Eesti majanduse biograafiline leksikon 1951\*2000 AS Kirjastus Ilo, 2003
* "Valitud ja valitsenud..." koostanud Jaan Toomla. Tallinn 1999.
**Ühismeedia turundus** hõlmab toodete–teenuste reklaami ja müüki ühismeediakanalites (sotsiaalmeedia platvormid, veebilehed jms), kus ettevõtted saavad kujundada oma mainet ja luua vahetuid suhteid teenuste või toodete tarbijatega. Sotsiaalmeedias turundamine on ettevõtetele üks võimalus edastada oma sõnumit erinevatele huvirühmadele, sh praegustele ja potentsiaalsetele klientidele, töötajatele, ajakirjanikele, blogijatele ja üldsusele.

Turunduskampaaniaid sotsiaalmeedia platvormidel võidakse juhtida, et soodustada ettevõttele vastavalt soovitud sotsiaalmeediamaine loomist. Enamikul sotsiaalmeedia platvormidel on võimalik jälgida ja analüüsida reklaamikampaaniate kulgu, meeldivust ja vaadatavust. Efektiivse tagasiside saamiseks sotsiaalmeedias peab tarbijatele andma võimaluse kommenteerida ettevõtte turunduskampaaniat. Sotsiaalmeedia turundust võivad kasutada nii ettevõtted, mittetulunduslikud organisatsioonid kui ka riiklikud institutsioonid oma sõnumite edastamiseks või maine kujundamiseks.

Sotsiaalmeedia turundust kirjeldatakse kui ühte peamist kommunikatsiooni vahendit, mis muudab ettevõtted kättesaadavamaks ja tema tooted või teenused tarbijale nähtavamaks. See on ainus turundusvorm, mis võib vahetult mõjutada tarbija otsust.[*viide?*] Erinevalt traditsioonilisest meediast, mis on sageli väga kulukas paljudele ettevõtetele, ei nõua sotsiaalmeedia turundusstrateegia astronoomilist eelarvet. Ettevõtted kasutavad sotsiaalmeedia platvorme nagu Facebook, Twitter, YouTube ja Instagram, et jõuda laiema tarbijaskonnani peaaegu tasuta või väikese raha eest. See pakub ettevõtetele võimalust lähemalt suhelda klientidega ja kliendid saavad kohe postitada kommentaare toodete või teenuste kohta. Seega on sotsiaalmeedia turundus kujunenud oluliseks suhete ja usalduse loomisel tarbijatega.
**Voldemar Lemmik** (5. veebruar 1911 Dno küla, Dno vald, Porhovi maakond, Pihkva kubermang – 20. juuni 1999) oli eesti trompetist, dirigent ja muusikaõpetaja.

Ta lõpetas 1927. aastal Tallinna Poeglaste Kommertsgümnaasiumi. Aastatel 1928–1936 õppis Tallinna Konservatooriumis trompetit, lõpetas 1943. aastal eksternina (õpetaja Julius Vaks). 

Alates 1934. aastast töötas ta Põltsamaal puhkpilliorkestrijuhina ja aastatel 1941–1971 Põltsamaa Keskkoolis muusikaõpetajana.

Tema juhtimisel taastati 1948. aastal Põltsamaal puhkpilliorkester. Ta asutas 1955. aastal Põltsamaal Eesti esimese naispuhkpilliorkestri ja juhatas seda kuni 1965. aastani. Tema juhtimisel asutati 1959. aastal Põltsamaa Lastemuusikakool ning ta oli samas koolis aastatel 1959–1971 direktor ja aastatel 1959–1968 puhkpilliõpetaja. Tema õpilaste seas on olnud näiteks Uno Naissoo ja Hannes Altrov.

Ta juhatas estraadiorkestreid ning lavastas laulumänge ja operette. Ta juhatas puhkpilliorkestreid XIV, XV ja XVI üldlaulupeol ning oli 1969. aastal XVII üldlaulupeo üks aujuhte.

Alates 1971. aastast töötas ta Tallinnas orkestrandi ja muusikaõpetajana.

Tunnustus
---------

* 1996 Põltsamaa linna aukodanik

Kirjandus
---------

* Aleksander Kossatkin. "Voldemar Lemmik – 95". Vali Uudised, 1. veebruar 2006. Lk 4
* Ülle Lätte. "Voldemar Lemmiku 100. sünnipäev tõi Põltsamaale palju rahvast". Vooremaa, 10. veebruar 2011. Lk 6
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib liigist; perekonna kohta vaata artiklit Lunn (perekond)* |

---

 *Fratercula arctica arctica*
**Lunn** ehk **põhjalunn** (*Fratercula arctica*) on merelind lunni perekonnast alklaste sugukonnast.

Levila
------

Lunn on levinud Atlandi ookeani kesk- ja põhjaosas, sealhulgas Fääri saartel, Islandil, Teravmägedel, Koola poolsaarel, Novaja Zemlja läänerannikul ja Põhja-Ameerika kirdeosas.

Alates 19. sajandi keskelt on lunni levila tugevasti vähenenud otsese inimtegevuse tõttu.

Välimus
-------

Lunn on üks väiksemaid alklasi: üldpikkus 26–29 cm, kaal 440–590 g. Teda on teistest alklastest lihtne eristada noka järgi, mis on eredat värvi, kõrge ja kitsas, küljelt vaadates kolmnurkse kujuga. Nokal on mitu ristivagu.

Sulestik on pealt must, alt valge, peaküljed ja kurgualune hallid. Jalad on oranžid.

Lunn on vaikne lind. Ainult harva teeb ta kähisevat häält.

Elupaik
-------

Lunn asustab pesitsusajal kaljust mererannikut, kus pesitseb kolooniatena. Eriti meeldivad talle pehme turbapinnasega saared, kus on lihtne pesaurge kraapida. Ainult harva pesitsevad nad sügavates kaljupragudes. Linnulaatadel hõivavad lunnid harilikult kõige ülemise vööndi, sest seal on pinnas pehmem.

Lunnid
Pesauru kraabib lunn jalgade ja võib-olla noka abil. See on tavaliselt kaarjas, harvem sirge, 1–2 m, heades tingimustes 3 m sügavune. Vanad, korduvalt kasutatud urud muutuvad mitme kambriga labürintideks. Pesavooderdis on kasin, koosneb rohukulust ja sulgedest ning vahel vetikatest.

Toitumine
---------

Lunn toitub peamiselt kaladest (heeringas, moiva, tobias,) kuid ka koorikloomadest, zooplanktonist, limustest, vähilaadsetest ja hulkharjasussidest.

Viited
------

1. ↑

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Lunn** |
**Georg von Holst** (2. detsember 1824 Viljandi – 25. detsember 1900 Pärnu) oli Eesti vaimulik.

Õppis aastatel 1833–1842 Cēsise lähedal asuvas Berzaune Maagümnaasiumis (Livländisches Landesgymnasium zu Birkenruh bei Wenden). Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1842–1846 (sai aastal 1845 hõbeauraha). Oli aastatel 1847–1848 prooviaastal Torma Maarja koguduses Eduard Johann Assmuthi juures. Oli aastatel 1848–1849 koduõpetajaks Tormas Heinrich August Emil Hörschelmanni juures. Ordineeriti 15. jaanuaril 1850 Riias õpetajaks.

Oli aastatel 1850–1883 (introdutseeriti 29. jaanuaril 1850) Kanepi Jaani koguduse õpetaja. Elas 1. detsembril 1881 üle atentaadi, milles süüdistas varem tema ärgitusel vallandatud kooliõpetajat ja eesti rahvusliku liikumise tegelast Martin Varest. Oli aastatel 1883–1890 (kutsuti 14. mail ja introdutseeriti 18. septembril 1883) Käina Martini koguduse õpetaja. Jäi aastal 1891 emerituuri. Suri Pärnus.

Holst oli tartumurdelise Uue Testamendi teksti redigeerija. Aastal 1889 tegi ta ettepaneku piiblitõlget põhjalikult redigeerida.

Isiklikku
---------

Tema poeg Robert Heinrich von Holst oli Audru Püha Risti koguduse õpetaja, pojapoeg Walter von Holst oli Pärnu Nikolai ja Rakvere Saksa koguduse õpetaja.

Viited
------

1. ↑  Die evangelischen Prediger Livlands bis 1918. Böhlau Verlag Köln, Wien 1977
2. ↑  Liivi Aarma Põhja-Eesti vaimulike lühielulood 1525-1885 Tallinn 2007

Kirjandus
---------

* Martin Vares "Katkendid minu mälestustest II" Tuna 4/2004, lk 123–137

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Ferdinand Justius Luther** | **Käina Martini koguduse õpetaja**1883–1890 | Järgnev**Paul Plath** |
**Rahvahääletus monarhia taastamise üle** toimus Kreekas 1935. aasta 3. novembril. Ettepanek monarhia taastada kiideti heaks 97,9% valijate poolt. Geórgios II naasis eksiilist ja ennistati troonile sama aasta 30. novembril.

Tagamaad
--------

1935. aastal sai peaminister Geórgios Kondýlisest, endisest sõjaväelasest ja Elefthérios Venizélose toetajast, kõige tähtsam poliitik Kreekas. Ta sundis Panagis Tsaldárise peaministri kohalt tagasi astuma ning võttis valitsuse üle, peatades selle käigus mitme põhiseaduse sätte kehtimise. Kondýlis, kes oli liitunud konservatiividega, otsustas monarhia taastamise üle rahvahääletuse korraldada ja seda vaatamata sellele, et ta oli varem olnud just Kreeka poliitika monarhiavastaste jõudude toetaja.

Tulemused
---------

| Valik | Hääli | % |
| --- | --- | --- |
| Poolt | 1 491 992 | 97,9 |
| Vastu | 32 454 | 2,1 |
| Kehtetud/tühjad sedelid | 3 268 | – |
| **Kokku** | **1 527 714** | **100** |
| Allikas: Nohlen & Stöver |

Tagajärjed
----------

Tollased vaatlejad väljendasid tõsiseid kahtlusi seoses hääletuse seaduspärasusega. Lisaks ebausutavalt kõrgele jah-häälte arvule viidi hääletust läbi oludes, mis olid salajasest hääletamisest väga kaugel. Kui valija toetas kuninga naasmist, pidi ta laskma valimiskasti sinise paberitüki ning kui ta toetas vabariigi jätkamist, pidi ta laskma kasti punase paberi. Igaüks, kes lasi valimiskasti punase paberi ehk ütles kuninga naasmisele "ei", riskis peksa saamisega.

Veel üks anomaalia oli see, et kui 1935. ja 1936. aasta Kreeka valimistest võttis osa vastavalt ligikaudu 1 ja 1,3 miljonit valijat, siis sellel rahvahääletusel osalejate hulk oli suurem kui 1,5 miljonit.

Rahvahääletuse üheks ebatavaliseks tagajärjeks oli Kondýlise kõrvale jäämine: ta kaotas pea kogu oma poliitilise mõju ja kuna Geórgios II volitas riiki juhtima teised poliitikuid, oli ta sunnitud poliitikast lahkuma.

Viited
------

1. ↑  Nohlen, D. & Stöver, P. "Elections in Europe: A data handbook" (2010). p. 830. ISBN 978-3-8329-5609-7.
2. ↑  Nohlen & Stöver, p838
3. ↑  Miller, William (1936). "A New Era in Greece". *Foreign Affairs*. **14** (4): 654–661. JSTOR 20030766.
4. ↑   By the Grace of God. *Time*, 18.11.1935.
George Abela
**George Abela** (sündinud 22. aprillil 1948) on Malta poliitik, Malta president (2009–2014).

George Abela lõpetas Malta Ülikooli juristina ning töötas muu hulgas üle 25 aasta ametiühingute tööõiguse spetsialistina.

Aastatel 1982–1992 oli ta Malta Jalgpalliliidu president.

Ta oli aastatel 1992–1998 Tööpartei aseesimees ning 1996–1997 peaministri õigusnõunik. 
Seejärel tekkisid tal erimeelsused partei juhtidega ning 2000. aastast tegeles ta oma erapraksisega.

2008. aastal kandideeris George Abela Tööpartei esimeheks, kuid jäi valimistel alla Joseph Muscatile. 

12. jaanuaril 2009 esitas peaminister Lawrence Gonzi George Abela valitsuse presidendikandidaadiks ning 1. aprillil sai ta heakskiidu parlamendilt. Ta oli 4. aprillist 2009 kuni 4. aprillini 2014 Malta president.

Mais 2012 käis ta presidendina ametlikul visiidil Eestis.

Tunnustus
---------

* 2012 Maarjamaa Risti ketiklassi teenetemärk

Välislingid
-----------

* Ametlik koduleht

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Edward Fenech Adami** | **Malta president**2009–2014 | Järgnev**Marie Louise Coleiro Preca** |
Guggenheimi muuseum
Muuseumi aatrium
**Guggenheimi muuseum**, ametlikult **Solomon R. Guggenheimi muuseum**, (sageli lihtsalt **Guggenheim**) on tuntud kunstimuuseum Manhattani Upper East Side'is New Yorgis.

Muuseumil on suur impressionistliku, postimpressionistliku, varajase kaasaegse ja kaasaegse kunsti kollektsioon. Samuti toimub seal igal aastal mitmeid temaatilisi näitusi.

Muuseumi rajas 1939. aastal Solomon R. Guggenheimi fond, siis kandis muuseum nime Museum of Non-Objective Painting. Nime muudeti 1952. aastal, et austada muuseumi asutajat Solomon R. Guggenheimi (1861–1949).

Muuseumi esimene direktor oli kunstnik Hilla von Rebay, kes juhtis asutust kuni 1952. aastani. Pärast teda on selles ametis olnud James Johnson Sweeney, Thomas M. Messer, Thomas Krens ja Richard Armstrong.

Algusaastatel kasutas muuseum rendiruume. 21. oktoobril 1959 avati Frank Lloyd Wrighti projekteeritud muuseumihoone, millest on kujunenud üks 20. sajandi olulisemaid arhitektuurimälestisi. "Vaimu templina" kavandatud hoone on ülaosast laiem kui alaosast ja hoone keskel asub spiraalina tõusev kaldtee. Hoonele tehti 1992. aastal juurdeehitus ja seda restaureeriti 2005–2008.

Vaata ka
--------

* Bilbao Guggenheimi muuseum

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Guggenheimi muuseum** |

* Koduleht
**Georg Wilhelm Friedrich Spindler** (13. november 1793 Ahlden – 3. mai/15. mai 1838 Haljala) oli Eesti vaimulik.

Spindler sündis Alam-Saksimaal Ahldenis (Hannoveri lähedal). Ta õppis Valmieras koolis ja Tartus gümnaasiumis. Aastatel 1813–1816 õppis ta Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Pärast ülikooli lõpetamist töötas ta Eestimaal koduõpetajana. Ordineeriti 15. mail/27. mail 1821 õpetajaks.

Ta oli aastatel 1820–1838 (kutsuti 19. oktoobril/31. oktoobril 1820) Haljala Püha Mauritiuse koguduse õpetaja.

Isiklikku
---------

Tema poeg Bernhard Justus Thomas Spindler oli Lihula ja Kirbla Püha Nikolause koguduse õpetaja, teine poeg Nikolaus Friedrich Hermann Spindler oli Harju-Madise ja Harju-Risti koguduse õpetaja, pojapoeg Hermann Spindler oli Ridala Püha Maarja Magdaleena koguduse õpetaja, teine pojapoeg Friedrich Spindler oli Haapsalu Püha Johannese koguduse õpetaja, hiljem fotograaf ja ajalehe Revaler Zeitung toimetaja. Väimees (tütarde Wilhelmine ja Arminia Anna Elisabethi abikaasa) Carl August Pezold oli Märjamaa Maarja koguduse õpetaja, tütrepoeg Wilhelm Dietrich Pezold oli Lihula ja Kirbla koguduse õpetaja.

Viited
------

1. ↑  Liivi Aarma Põhja-Eesti vaimulike lühielulood 1525–1885 Tallinn 2007
**Rooside revolutsioon** oli Gruusias 2003. aasta sügisel aset leidnud veretu revolutsioon, mis kukutas president Eduard Ševardnadze.

Revolutsiooni ajendiks said 2. novembril toimunud parlamendivalimised, mille tulemusi rahvusvaheliste vaatlejate sõnul[*viide?*] võltsiti presidendimeelsete kasuks. Lävepakuküsitlused osutasid opositsiooni edule. Opositsiooniliider Mihheil Saakašvili kutsus rahvast rahumeelsele kodanikuallumatusele. Ühinenud opositsioon nõudis Ševardnadze lahkumist ja uusi parlamendivalimisi.

22. novembril üritas Ševardnadze avada uue parlamendi istungit. Meeleavaldajad tungisid hoonesse, roosid käes, katkestasid presidendi kõne ja ajasid ta põgenema. President kuulutas välja erakorralise olukorra, kuid sõjaväeüksused keeldusid valitsust toetamast. 23. novembril kohtus Ševardnadze Saakašvili ja Zurab Žvaniaga ning teatas seejärel tagasiastumisest.

Järgnenud erakorralistel presidendivalimistel 4. jaanuaril 2004 saavutas ülekaaluka võidu Saakašvili. Saakašvili toetajad said ülekaaluka enamuse ka parlamendis.
**Alfred Rebane** (9. juuli 1902 Suure-Jaani – 29. detsember 1986 Tallinn) oli eesti näitleja.

1922. aastal lõpetas ta Sõjakooli ja töötas 1940. aastani Eesti kaitseväe õppeasutustes kehalise kasvatuse juhina. 

Ta teenis Soomusrongide brigaadis, Korraldusvalitsuses ja 1. Soomusrongirügemendis kuni 1934. aastani, mil vabastati tegevteenistusest (leitnant, 1927)

Näitlejana alustas tööd 1922. aastal Valga Säde seltsi teatritrupis. Aastatel 1934–1935 oli Vanemuise, 1935–1936 Draamastuudio teatri ja 1936–1941 Tallinna Töölisteatri näitleja. 1942–1944 oli Jaroslavlis Eesti NSV Riiklike Kunstiansamblite näitetrupis. Aastatel 1944–1972 oli ta Tallinna Riikliku Draamateatri näitleja, 1950–1952 Draamateatri peanäitejuht. 1946. aastast oli ta ka Eesti NSV Riikliku Teatriinstituudi näitlejameisterlikkuse õppejõud. 

Ta on mänginud Tallinnfilmi filmides "Tagahoovis" (1956), "Perekond Männard" (1960), "Viini postmark" (1967) ja "Gladiaator" (1969), Eesti Telefilmi telemängufilmis Kolme katku vahel" (1970), aga ka Lenfilmi filmis "Mihhailo Lomonossov" (1955), A. Dovženko nimelise kinostuudio filmis "300 aastat tagasi" (1956), Mosfilmi filmisarjas "Sõda ja rahu" (1965–1967), M. Gorki nimelise kinostuudio filmis "Õhkulastud põrgu" (1967) ning NSV Liidu – Bulgaaria ühisfilmis "Varastatud rong" (1970).

Ta on maetud Tallinna Metsakalmistule.

Tunnustus
---------

* 1950 Nõukogude Eesti preemia
* 1957 Eesti NSV teeneline kunstnik
* 1960 Eesti NSV rahvakunstnik

Viited
------

1. ↑   Ohvitseride andmekogu
2. ↑  Eesti filmi andmebaas. Alfred Rebane
3. ↑  Кино-Театр.Ру Альфред Ребане (Alfred Rebane). Фильмография
4. ↑  Kalmistute register HAUDI

Kirjandus
---------

* Kalju Uibo. Eesti NSV rahvakunstnik Alfred Rebane. Eesti Raamat, 1966.

Välislingid
-----------

* Ohvitseride andmekogu
* Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Alfred Rebane, Igor Bulõtšovi ja Endel Zimmermanni isa Pavlini osas M. Gorki näidendis "Jegor Bulõtšov ja teised" (1959)
* Rahvusarhiivi fotode andmebaas. V. Kingissepa nimelise Tallinna Riikliku Akadeemilise Draamateatri näitleja Alfred Rebane Kazarini osatäitjana M. J. Lermontovi draamas "Maskeraad"
* Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Stseen A.H. Tammsaare draamast "Juudit" V. Kingissepa nim TRA Draamateatris, Olovernes – A. Rebane, tema taga Pagoas – V. Alev (1960)
* Rahvusarhiivi fotode andmebaas. V. Kingissepa nim TRA Draamateatri näitleja Alfred Rebane (1961)
* Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Rebane, Alfred – V. Kingissepa nimelise Tallinna Riikliku Akadeemilise Draamateatri näitleja (1965)
**Uue-Irboska vald** (vene keeles *Изборская волость*) on vald Venemaal Pihkva oblastis Petseri rajoonis. Valla keskus oli Uus-Irboska küla.

Vallas oli 2020. aasta alguse seisuga 1973 elanikku.

Pihkva oblasti Petseri rajooni vallad, 2009. aastal
Pihkva oblastis Petseri rajooni Irboska valda kuuluvad külad: Novõj Izborsk (Uus-Irboska), Podgramje, Iveritsõ (Iveritsa), Tšernõševo, Senno, Panikovka, Teševitsõ (Teševitsa), Zababje, Zagrivje, Lebež, Kopanitsõ (Kopanitsa), Barabanovo, Kolomno, Bolšije Miltsõ (Miltsõ-Suur küla, Suur-Miltsa), Malõje Miltsõ (Miltsõ-Väike küla, Väike-Miltsa), Zalavje, Retški, Piskoni, Gnilkino, Trostino, Vertuškino, Moškino, Zadrebje, Bobkovo, Zahnovo, Mantšihino, Mahnovo, Villo, Sokolovo, Rakovo, Trõntovo (Trõnne), Luki, Goruška, Viski küla, Letnij Borok, Zagorje, Lesitsko (Lesitska), Kalki, Varopanovo, Usadištše, Zaputje, Petški, Vidovitši..

Vaata ka
--------

* Irboska vald (Petseri rajoon)
* Irboska vald (Petserimaa)

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 28. oktoober 2020. Vaadatud 30. märtsil 2020.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
2. ↑  Irboska vald,
**Alfred Sharpe** (19. mai 1853 Lancaster – 10. detsember 1935 London) oli Suurbritannia koloniaalametnik Aafrikas.

Alfred Sharpe sündis Inglismaal Lancashire'is Lancasteris. Tema isa oli raudteeinsener ja pidi töö tõttu tihti elukohta vahetama. Alfredi lapsepõlves kolis perekond algul Walesi, hiljem Šveitsi ja sealt Prantsusmaale. Ta õppis Hertfordi lähedal Haileybury and Imperial Service College'is ja hiljem advokaadibüroos ning sai 23-aastaselt advokaadi kutse.

Aastal 1883 sõitis ta koos oma nõoga Fidži Viti Levu saarele suhkruistandust pidama. Et neil puudusid maaharimiskogemused ja ka suhkruhind oli parajasti madal, sai juba esimese aastaga selgeks, et nende ettevõtmine on ebaõnnestunud. Aastatel 1885–1886 töötas Alfred Sharpe Fidžil kohtunikuna. Seejärel ütles ta ära tööpakkumisest riigiametnikuna ja suundus hoopis Kesk-Aafrikasse.

Aastal 1887 jõudis ta Njassa järve piirkonda ja plaanis järvest lõunas asuval Shire'i platool elevante jahtida ja elevandiluuga kauplema hakata. Ta sattus aga peaaegu kohe sõjatandrile. Peamiselt järve põhjakaldal Karongas käis sõda African Lakes Company ja araabia orjakaupmeeste vahel.

Viited
------

1. ↑  R. B. Boeder, (1979) Sir Alfred Sharpe and The Imposition of Colonial Rule On The Northern Ngoni, The Society of Malawi Journal, Vol. 32, No. 1 pp. 23−24.
2. ↑  Britannica.com
Uue-Kastre linnuse territoorium
**Uue-Kastre piiskopilinnus** (saksa keeles *Warbecke, Bischofsburg Warbeck*) oli arvatavasti 14. sajandil ehitatud Tartu piiskopkonna linnus. See paiknes Emajõe vasakkaldal 12 km enne Emajõe suubumist Peipsi järve.

Ajalugu
-------

Vaade linnuse asukohale 1784. Johann Christoph Brotze
Uue-Kastre linnus oli teetõkke linnus ja tollipunkt Emajõel, mis rajati tõenäoliselt pärast 1342. aastat. Vanimaks linnuseosaks peetakse 4-tahulist tornlinnust, mis hiljem jäi flankeerivana linnuse lõuna-idapoolsesse ossa, kaitstes idaküljel paiknenud väravat.

Linnust on esmamainitud 1392. aastal.

Linnus oli ulatuslikumalt välja ehitatud 15. sajandi II veerandiks. 16. sajandi I poolel rajati linnuse väikese hoovi nurka ümar suurtükitorn laskekambritega allkorrusel. Pealinnusest läänepoolsesse kohta jäi vallikraaviga piiratud pihttaraga eeslinnus.

Uue-Kastre piiskopilinnus sai purustusi 16.–17. sajandil nii Liivimaa sõjas kui ka Poola-Rootsi sõdades, hävis lõplikult aga Põhjasõjas.

Nüüdisajal asub linnuse asukohas Emajõe-Suursoo looduskeskus.

Vaata ka
--------

* Kastre mõis
* Vana-Kastre piiskopilinnus

Viited
------

1. 1 2  (Eesti Arhitektuur, K. Alttoa)

Välislingid
-----------

* Uue-Kastre piiskopilinnus kultuurimälestiste riiklikus registris Muuda Vikiandmetes

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Uue-Kastre piiskopilinnus** |

* Anti Selart, Andres Tvauri, Alar Läänelaid (2017). Die Burg Warbeck (Kastre). *Baltic Journal of Art History*, 13 (13), 39−74. DOI: 10.12697/BJAH.2017.13.03.
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib spordipedagoogist; samanimelise väliseesti viiuldaja kohta vaata artiklit Alfred Pisuke (viiuldaja)* |

---

**Alfred Pisuke** (6. august 1929 Jõgeveste vald, Valgamaa – 17. juuni 2010) oli Eesti spordipedagoog.

Elulugu
-------

Alfred Pisuke oli talupidaja poeg ja Heiki Pisukese isa. 

Lõpetas 1948 Tõrva Keskkooli, 1953 TRÜ õigusteaduskonna ja 1957 kehakultuuriteaduskonna, 1967 aspirantuuri, pedagoogikakandidaat (1967, TRÜ), väitekiri "Mõningaid võimalusi treeningkoormuse doseerimiseks nais- ja meesjooksjail intervallmeetodi kasutamisel".

Oli 1953–58 TRÜ kergejõustikukateedri vanemlaborant, 1958–60 TRÜ spordiklubi kergejõustikutreener, 1960–61 vaneminstruktor, 1961–64 ja 1967–68 kergejõustikukateedri õpetaja, 1968–73 vanemõpetaja, 1973–84 kateedri juhataja, dotsent, 1984–92 dotsent, 1992–95 treeninguõpetuse instituudi dotsent.

Õpetanud kergejõustikku; koostanud õppevahendeid.

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkonnad: spordipedagoogika ja spordiajalugu. Olnud 7-kordne Eesti meister kergejõustikus, NSVL üliõpilasmeister 800 m jooksus (1953). TÜ spordiklubi juhatuse esimees (1972–74), Eesti NSV Kergejõustikuföderatsiooni presiidiumi liige (1972–81) ja treenerite nõukogu esimees (1972–79). Eesti NSV teeneline treener (1970). Spordiühingu Kalev auliige. Üle 90 teadustrükise, aimeartikleid.

Tunnustus
---------

* 1996–1997 Tartu Ülikooli medal

Viited
------

1. 1 2 3 4  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide
2. ↑  "Tartu Ülikooli medali kavalerid". *Tartu Ülikool*. Vaadatud 5.12.2022.

Teoseid
-------

* Kehalised võimed. Sportliku treeningu üldised alused (kaasautor). Tartu, 1974
* Võistluskäimine. Tartu, 1975
* Kesk- ja pikamaajooks. Tartu, 1975
* 2. tr: (kaasautor A. Nurmekivi). Tallinn, 1985
* Kergejõustik Tartu Kalevis möödunud sajandil. // Tartu Kalev – 100. Tartu, 2001.

Kirjandus
---------

* Tartu Riikliku Ülikooli õppe-teaduskoosseisu biobibliograafia nimestik 1944–1980. Trt, 1987, 331
* Tartu Ülikooli õppe-teaduskoosseisu biobibliograafia nimestik 1981–1995 (käsikiri), aII, 132
* Eesti spordi biograafiline leksikon, 489–490
* Tartu ülikooli ajalugu: kolmes köites. Tallinn, 1982, III, 302, 363.
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Uue-Kariste** on küla Viljandi maakonnas Mulgi vallas.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Halliste valda.

2000. a. rahvaloenduse andmeil elas külas 59 elanikku.

Külast voolab läbi Pale jõgi, millele on paisutatud Uue-Kariste järv.

Vaata ka
--------

* Uue-Kariste rahvamaja

Viited
------

1. ↑  Maa-amet, vaadatud 21.11.2020.
2. ↑  Statistikaamet, vaadatud 10.11.2020.
3. ↑  Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
4. ↑  Pale jõgi Eesti looduse infosüsteemis (vaadatud 19.08.2016)
5. ↑  Uue-Kariste järv Eesti looduse infosüsteemis (vaadatud 19.08.2016)

Välislingid
-----------

* Sissekanne eestigiid.ee veebilehel

Mulgi valla asulad

**Linnad:** Abja-Paluoja • Karksi-Nuia • Mõisaküla   

**Alevikud:** Halliste • Õisu   

**Külad:** Abja-Vanamõisa • Abjaku • Ainja • Allaste • Atika • Ereste • Hirmuküla • Hõbemäe • Kaarli • Kalvre • Kamara • Karksi • Kulla • Kõvaküla • Laatre • Lasari • Leeli • Lilli • Maru • Metsaküla • Morna • Mulgi • Muri • Mõõnaste • Mäeküla • Naistevalla • Niguli • Oti • Penuja • Polli • Pornuse • Põlde • Päidre • Päigiste • Pärsi • Pöögle • Raamatu • Raja • Rimmu • Räägu • Saate • Saksaküla • Sammaste • Sarja • Sudiste • Suuga • Tilla • Toosi • Tuhalaane • Umbsoo • Univere • Uue-Kariste • Vabamatsi • Vana-Kariste • Veelikse • Veskimäe • Äriküla • Ülemõisa
Guido Cappellini
**Guido Cappellini** (sündinud 7. septembril 1959 Lombardia maakonna Como provintsi Mariano Comense vallas) on Itaalia auto- ja veemootorisportlane.

Ta tegeles autospordiga, oli aastatel 1981–1982 kartautode võidusõidus mitme mootoriklassi Itaalia ja Euroopa meister. 1982. aastal hakkas ta sõitma Vormel 3 autoga.

Küllaltki heast autosportlasekarjäärist hoolimata loobus ta võidusõiduautodest ning alustas 1983. aastal tegelemist veemotospordiga.

Ta debüteeris 1986. aastal Vormel 1 võidusõidupaatide võistlustel. Ta tulnud Vormel 1 võidusõidupaadil kümme korda maailmameistriks (aastatel 1993–1996, 1999, 2001–2003, 2005 ja 2009) ning võitnud ka kaks hõbe- ja kaks pronksmedalit.

Nende saavutustega on ta kõigi aegade edukaim Vormel 1 võidusõidupaatide maailmameistrivõistlustel osaleja.

Pärast Vormel 1 võidusõidupaatide sarjast loobumist on ta võistelnud avamere mootorpaatide (*off-shore*) eri võistlusklassides.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Guido Cappellini** |

* Koduleht
**Alfred Tooming** (5. juuli 1907 Ülejõe, Anija vald – 5. oktoober 1977 Tallinn) oli eesti vaimulik, EELK peapiiskop 1967–1977.

Ta õppis aastatel 1916–1919 Kehra vallakoolis ning aastal 1927 lõpetas Jakob Westholmi Gümnaasiumi. Aastatel 1927–1932 õppis ta Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Kuulus korporatsiooni Fraternitas Liviensis.

Aastal 1934 oli ta Võnnu koguduse õpetaja August Eini isiklik adjunkt, 1934–1935 Käina koguduse asetäitja-õpetaja, 1935–1941 Harju-Jaani koguduse õpetaja, (1941–1945 oli mobiliseerituna Punaarmees, kaardiväe jefreitor), 1945–1949 Harju-Jaani koguduse õpetaja, 1946–1949 Jõelähtme koguduse hooldajaõpetaja, 1949–1967 Viljandi Pauluse koguduse õpetaja, 1949–1967 Viljandi praostkonna praost, periooditi hooldajaõpetaja Paistu, Kõpu, Karksi, Mõisaküla, Tarvastu, Viljandi Jaani koguduses, 1954–1967 EELK Konsistooriumi assessor.

Ta nimetati 1956. aastal Viljandi Pauluse koguduse õpetajana EELK Lauluraamatukomisjoni koosseisu.

12. oktoobril 1967 valiti pärast Jaan Kiiviti sunnitud lahkumist EELK peapiiskopiks, introdutseeriti peapiiskopiks 9. juunil 1968 Tallinna Toomkirikus, 1968–1977 oli Tallinna Toomkoguduse ülemõpetaja.

Isiklikku
---------

25. mail 1935 abiellus Senta Kikerpilliga. Neil oli neli last, kellest tütar Maare Kümnik (1936–2015) oli bibliograaf.

Alfred Toominga pojapoeg on kirikuõpetaja Ants Tooming.

Viited
------

1. ↑

Välislingid
-----------

* Vaimulike elulood
* Alfred Tooming 100


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Jaan Kiivit seenior** | **EELK peapiiskop**1967–1977 | Järgnev**Edgar Hark**



 |
**Alfred Otsa fond** on Rootsis Chalmersi Tehnikaülikooli lõpetanud eestlasest inseneri Alfred Otsa pärandist moodustatud stipendiumifond.

Fond loodi 1995. aastal Alfred Otsa sõbra professor Sven Olvingu eestvedamisel. Fondist makstakse stipendiume eesti tehnikaüliõpilastele Chalmersi Tehnikaülikoolis edasiõppimiseks. 2015. aastal määrati stipendium 79. üliõpilasele. Kokku on selleks ajaks stipendiumiteks määratud 8,9 miljonit Rootsi krooni, mistõttu see on olnud suurim eestlaste kõrgharidust toetav erafond.

2016. aastal plaanib fond anda kümme stipendiumi magistriõpinguteks, varem on toetatud litsentsiaadieksamini jõudnuid ja doktorante.

2017. aastaks oli fond välja jaganud 10 miljonit Rootsi krooni ja stipendiaate oli kokku 94. Stipendiumi põhinõue on, et taotleja on Eesti Vabariigi kodanik, elab Eestis ja on saanud Eesti ülikoolist bakalaureusekraadi.

Viited
------

1. ↑  Alfred Otsa fond Tallinnas. Eesti Päevaleht (Rootsi), 4. november 2015
2. ↑  Enno Abel. Alfred Otsa fondi poolt 650 tuhat krooni Eesti üliõpilaste hariduseks. Eesti Päevaleht (Rootsi), 7. juuni 2017
**Vâlcea maakond** on Rumeenia 1. järgu haldusüksus. Asub Olteenias. Väike põhjaosa asub Transilvaanias.

Linnad
------

* Băbeni
* Băile Govora
* Băile Olănești
* Bălcești
* Berbești
* Brezoi
* Călimănești
* Drăgășani
* Horezu
* Ocnele Mari
* Râmnicu Vâlcea

Välislingid
-----------

* Vâlcea maakonna koduleht


Rumeenia maakonnad ja keskalluvusega linn

Alba **·**  Arad **·**  Argeș **·**  Bacău **·**  Bihor **·**  Bistrița-Năsăud **·**  Botoșani **·**  Brașov **·**  Brăila **·**  Bukarest **·**  Buzău **·**  Caraș-Severin **·**  Călărași **·**  Cluj **·**  Constanța **·**  Covasna **·**  Dâmbovița **·**  Dolj **·**  Galați **·**  Giurgiu **·**  Gorj **·**  Harghita **·**  Hunedoara **·**  Ialomița **·**  Iași **·**  Ilfov **·**  Maramureș **·**  Mehedinți **·**  Mureș **·**  Neamț **·**  Olt **·**  Prahova **·**  Satu Mare **·**  Sălaj **·**  Sibiu **·**  Suceava **·**  Teleorman **·**  Timiș **·**  Tulcea **·**  Vaslui **·**  Vâlcea **·**  Vrancea