recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Christoph Kramer** (sündinud 19. veebruaril 1991 Solingenis) on Saksamaa jalgpallur, kes mängib kaitsva poolkaitsjana Saksamaa kõrgliiga klubis Mönchengladbachi Borussia.

1999. aastal liitus ta Leverkuseni Bayeri noorteakadeemiaga. Aastatel 2006–2008 kuulus ta Fortuna Düsseldorfi noortesüsteemi, seejärel naasis Leverkuseni. Aastatel 2011–2013 mängis Kramer Leverkusenist laenul Saksamaa esiliiga klubis VfL Bochum ja 2013–2015 Mönchengladbachi Borussias. Leverkuseni meeskonnas debüteeris ta Saksamaa kõrgliigas alles hooajal 2015–16.

2016. aasta juunis sõlmis Kramer viieaastase lepingu Mönchengladbachi Borussiaga.

Kramer mängis Saksamaa jalgpallikoondises aastatel 2014–2016 kokku kaksteist korda. 2014. aastal tuli ta Saksamaa koondisega maailmameistriks.

Välislingid
-----------

 Christoph Kramer – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* "Christoph Kramer — the man who cannot remember his part in Germany’s World Cup final win". The Times. 1.6.2018.

| * v
* r
Saksamaa koondis  –  2014. aasta maailmameister (4. korda) |
| --- |
| 

* 1 Neuer
* 2 Großkreutz
* 3 Ginter
* 4 Höwedes
* 5 Hummels
* 6 Khedira
* 7 Schweinsteiger
* 8 Özil
* 9 Schürrle
* 10 Podolski
* 11 Klose
* 12 Zieler
* 13 Müller
* 14 Draxler
* 15 Durm
* 16 Lahm (c)
* 17 Mertesacker
* 18 Kroos
* 19 Götze
* 20 Boateng
* 21 Mustafi
* 22 Weidenfeller
* 23 Kramer
* Treener: Löw

 | Saksamaa |
**Eneken Laanes** (sündinud 4. mail 1972) on eesti kirjandusteadlane. 

2002. aastal kaitses ta Tartu Ülikoolis magistritöö "Jutustamise tematiseerimine Thomas Manni "Doktor Faustuses" ja Jaan Krossi "Keisri hullus"" ja sai magistrikraadi. 2009. aastal sai ta doktorikraadi väitekirjaga "Lepitamatud dialoogid: subjekt ja mälu nõukogudejärgses eesti romaanis". Ta on õppinud võrdlevat kirjandusteadust ka Bologna ülikoolis, Berliini Vabas Ülikoolis ning on töötanud teadurina Yale'i Ülikoolis ja stipendiaadina Helsingi Ülikoolis.

Ta on Tallinna Ülikooli võrdleva kirjandusteaduse professor.

Kirjandus
---------

* *Lepitamatud dialoogid: subjekt ja mälu nõukogudejärgses eesti romaanis.* Tallinn: Underi ja Tuglase Kirjanduskeskus, 2009. ISBN 978-9985-865-29-3

Viited
------

1. ↑  Eneken Laanes ETIS (vaadatud 2. mail 2022)
2. ↑  Eneken Laanes Tallinna Ülikool (vaadatud 2. mail 2022)

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Eneken Laanes** |

* Eneken Laanes ETIS
**Laagriõlu** ehk **põhjakääritamisega õlu** on õlleliik, mille valmistamisel jäetakse õlu pärast põhjakääritamist laagerduma (sellest tulebki nimetus).

Laagriõlled on heledama värvusega, suure gaasisisaldusega, keskmise kuni tugeva humalamaitsega ning 3–5-protsendise alkoholisisaldusega.

Laagriõlu on maailma populaarseim õlleliik. Seda hakati Saksamaal pruulima umbes 500 aastat tagasi. 

Laagriõllede hulka kuulub näiteks pilsen.

Ajalugu
-------

16. sajandil (või isegi varem) oli Baieri õllepruulijatel kohustus õlut pruulida vaid aasta jahedamatel kuudel. Et õlu oleks suvekuudel kättesaadav, hoiti seda koobastes ja kivikeldrites. Aastatel 1820–1830 reisis Baieri õllepruulija Gabriel Sedlmayr II noorem Euroopas eesmärgiga täiustada oma pruulimisoskust. Pärast naasmist lõi ta stabiilsema ja tervikliku laagriõlle, mille retsept levis kiiresti üle Euroopa. 

Kasutades teistsugust linnast ja kohalikku vett, lõi Baieri õllepruulija Josef Groll 1842. aastal Plzeňis kuldse värvusega õlle, mis sai tuntuks pilsnerina.

Välislingid
-----------

* Kuidas õlut liigitatakse?, Saku.ee
**Robert Klinkhammer** (sündinud 12. augustil 1986 Lethbridge'is Alberta provintsis) on Kanada jäähokimängija, kes mängib KHL-i klubis Moskva Dinamo ründajana vasakäärel.

Aastatel 2003–2007 mängis ta Wester Hockey League'is. 2007. aastal liitus ta American Hockey League'i klubiga Norfolk Admirals, kus mängis ühe hooaja. Seejärel liitus ta Rockford IceHogsiga, kus mängis kolm hooaega.

NHL-is tegi Klinkhammer debüüdi Chicago Blackhawksi ridades 10. detsembril 2010 mängus Dallas Starsi vastu, kuid see jäi tema ainsaks mänguks Blackhawksis. 2011. aasta detsembris liitus ta Ottawa Senatorsiga. NHL-is on ta mänginud veel Phoenix/Arizona Coyotesis, Pittsburgh Penguinsis ja Edmonton Oilersis.

Alates 2016. aastast on Klinkhammer mänginud KHL-is. Esimesel kahel hooajal mängis ta Minski Dinamos. Hooaja 2017–18 esimeses poolese liitus ta Kaasani Ak Barsiga. Samal hooajal võitis ta klubiga Gagarini karika. Finaalseerias alistati mängudega 4:1 Moskva CSKA. Finaalseeria viimases viiendas mängus võitis lõi Klinkhammer Barsi võiduvärava. Hooajal 2019–20 mängis ta Omski Avangardis, seejärel naasis üheks hooajaks Minski Dinamosse. 2021. aasta juulis sõlmis ta üheaastase lepingu Moskva Dinamoga.

2018. aasta taliolümpiamängudel võitis Klinkhammer Kanada jäähokikoondise koosseisus pronksmedali.

Välislingid
-----------

* Robin Klinkhammer KHL.ru lehel
* Robin Klinkhammer NHL.com lehel
* Robin Klinkhammer hockeydb.com lehel
**Kahkva mõis** asus Räpina kihelkonnas Võrumaal, 1914. aastal oli mõisa kaugus Võrust 34 km. Mõis asus Mädajõe kaldal.

Kahkva nime on ajalooallikais mainitud 1558. aastal (*Kachtkiwa*). 1582 oli see (*Chochowa*) Räpina mõisa osa. Mõis eraldati Räpina mõisast 1738. ja 1744. aasta vahel, oli sellest ajast Räpina kõrvalmõisa staatuses.

18. sajandi algupoolel kuulus Räpina mõis Löwenwolde suguvõsale. 1741. aastal Räpina ja sellele kuuluvad mõisad konfiskeeriti, kuid Katariina II andis need 1766 vabahärra Adam Friedrich von Löwenwolde lastele tagasi. Poolvennad vabahärrad Karl Magnus von Löwenwolde ja Johann Gustav von Löwenwolde jagasid 22. aprillil 1787 valdused ära: Karl Magnus sai Meeksi, Kahkva, Luke ja Ilmatsalu mõisa, Johann Gustavi omandusse läks Räpina mõis.

Karl Magnus von Löwenwolde sünniaeg ei ole teada. Tal oli majori aukraad. Suri 1799. aasta maikuus. Ta oli abielus vabapreili Augusta Luisa von der Pahleniga. Sellest abielust sündis kuus last. 10. veebruaril 1802 jagati valdused ära. Kaardiväeleitnant vabahärra Friedrich Karl Johann von Löwenwolde sai Luke ja Ilmatsalu, kaardiväeleitnant vabahärra Joachim Dietrich Kasimir von Löwenwolde Meeksi ja vabahärra Otto Gustav Ferdinand von Löwenwolde Kahkva mõisa.

Vabahärra Otto Gustav Ferdinand von Löwenwolde sündis 15. märtsil 1783. Ta suri novembris 1812. Kuna tal järeltulijaid ei olnud (ka tema vanemad vennad surid lastetult), siis siirdus Kahkva mõis tema noorema õe vabapreili Friederike Carolina Luisa von Löwenwolde kätte, kes oli sündinud 5. juunil 1778. Ta abiellus kindralmajor Otto von Knorringuga.

1826 sai Kahkva iseseisvaks rüütlimõisaks.

Kindraliproua Friederike Carolina Luise käest läks Kahkva – nagu ka Meeksi, Ilmatsalu ja Luke mõis – tema pojale polkovnik Karl von Knorringile. Mõis kirjutati tema nimele päriseks Liivimaa õuekohtu resolutsiooniga 5. juunil 1841. 28. aprillil 1867 sai Kahkva omanikuks tema poeg Arthur von Knorring, kes maksis selle eest 150 000 rubla. Arthur von Knorring sai hiljem kreisisaadikuks. Pärast teda sai Kahkva mõisnikuks G. von Knorring, keda on mõisaomanikuna märgitud 1892/1893.

1909 oli Kahkva mõisnikuks Woldemar von Knorring, kes oli ka viimane omanik enne 1919. aasta maareformi.

Kahkva rüütlimõisale kuulus 2 karjamõisa: Lepiku (*Leppiko*) ja Võika (*Woitka*).

Kirjandus
---------

* Hagemeister, Heinrich von; F. von Bulhovden (1836). *Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands T. 1–2*. Riga: E. Frantzen. Lk 45.

Räpina kirik
Räpina kihelkond

**Kirik**: Räpina kirik  

**Mõisad**: Kahkva mõis | Meeksi mõis | Mägiotsa mõis | Naha mõis | Palo mõis | Rahumäe mõis | Raigla mõis | Räpina mõis | Toolamaa mõis | Veriora mõis | Võõpsu mõis
Francesco Algarotti portree (1745, Jean-Étienne Liotard) Hollandi Rijksmuseumis
**Francesco Algarotti** (11. detsember 1712, Veneetsia – 3. mai 1764) oli Itaalia filosoof, kunstikriitik ja graveerija. Krahv.

Algarotti sündis Veneetsias rikka kaupmehe perekonnas. Ta õppis aasta aega Roomas ja seejärel Bolognas loodusteadusi ja matemaatikat. 20-aastaselt siirdus ta Pariisi, kus sõbrunes Voltaire'iga ning kirjutas optikaalase töö "Neutonianismo per le dame" ("Njutoniaanlus daamidele"). Voltaire hüüdis teda "cher cygne de Padoue" ('kallis Padova luik'). Kaks aastat hiljem oli ta Londonis, kus temast sai Londoni Kuningliku Seltsi liige ning ta sattus elavasse biseksuaalsesse armukolmnurka poliitik John Hervey ja leedi Mary Wortley Montaguga. Hiljem pühendas Algarotti kuus oma kirjadest raamatus "Viaggi di Russia" Herveyle.

Francesco Algarotti portree tema raamatust "Esseed kaunitest kunstidest" (1823). Kunstnik Giovanni Boggi
Naasnud reisilt Venemaale, kohtus Algarotti Friedrich Suurega, kes tegi temast 1740. aastal Preisimaa krahvi ja 1747. aastal õuekantsleri; öeldavasti oli neil armuafäär. Ka Poola kuningas Augustus III andis talle nõunikutiitli. 1754. aastal, pärast seitset aastat osalt Berliinis ja osalt Dresdenis, naasis ta Itaaliasse. Algul elas Algarotti Veneetsias ja hiljem Pisas, kus ka suri. Friedrich Suur püstitas tema mälestuseks monumendi Camposanto Monumentale surnuaiale Pisas. Algarotti oli "oma aja üks esimesi *beaux esprits*'sid", laiade teadmistega mees, asjatundja kunstis ja muusikas ning enamiku tollaste tähtsamate kirjanike sõber.

Algarotti hauamonument Pisas Campo Santo surnuaial
Tema peamine kunstialane töö oli "Saggi sopra le belle arti" ("Esseed kaunitest kunstidest"). Teiste Algarotti raamatute sekka kuuluvad "Luuletused", "Reisid Venemaal", "Essee maalikunstist" ja "Kirjavahetus".

Algarotti oli üks peamisi kunstikogujaid Augustus II kogu jaoks Dresdenis. Tema töödevalik peegeldab uusklassitsistliku ajastu entsüklopeedilisi huvisid: Algarottit ei huvitanud ühtse stiiliga kollektsiooni arendamine, vaid ta kujutles moodsat muuseumi, mis oleks eri aegade ja stiilide kataloog. Kaasaegsete tellimuste jaoks koostas ta nimekirja teostest, mida soovitas tellida. Selles olid ajaloomaalid Tiepololt, Pittonilt ja Piazzettalt, loomastseenid Castiglionelt ja veduudid varemetest Panninilt. Ta soovis ka *"suggetti graziosi e leggeri"* Balestralt, Boucherilt ja Donato Cretilt.

Teosed
------

*Saggi*, 1963
* Kirjavahetus Friedrich Suurega
* "Il newtonianismo per le dame", 1737. The International Centre for the History of Universities and Science (CIS), University of Bologna

Kirjandus
---------

* Haskell, Francis (1993). "Chapter 14". Patrons and Painters: Art and Society in Baroque Italy. 1980. Yale University Press. pp. 347–360.
* Laura Favero Carraro. "Francesco Algarotti". The Literary Encyclopedia. Ed. Robert Clark, Emory Elliott and Janet Todd.

Välislingid
-----------

* Francesco Algarotti raamatukogudes (kataloog WorldCat)

*Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:Francesco Algarotti seisuga 27.05.2010*.
**Haabneeme** on alevik Harju maakonnas Viimsi vallas, u 9 km Tallinna kesklinnast, Tallinna lahe idakaldal.

Haabneeme on elanike arvult (5634 elanikku 2011. aasta rahvaloenduse andmetel) Viimsi valla suurim asula. 2021. aasta rahvaloenduse järgi elas seal 7265 inimest, millega see on suurima elanike arvuga alevik Eestis.

Haabneemet on esmamainitud 1271. aastal nimega *Apones*. XVII sajandi algusest pärinevad esimesed andmed Haabneeme (saksa *Habbinem*) mõisa kohta. 1763. aastal müüs Fabian von Tiesenhausen Haabneeme mõisa koos Lubja mõisaga krahv Karl Magnus von Stenbockile, kes oli ka naabruses asuva Viimsi mõisa omanik. Sellest ajast alates olid Haabneeme, Lubja ja Viimsi mõisal samad omanikud, mistõttu mõisasüdamena kasutati ainult Viimsit, Haabneeme ja Lubja jäid kõrvalmõisateks.

Asulast jäävad lõunasse Miiduranna ja Viimsi, itta Lubja ja põhja Pringi.

Asulat läbib põhja–lõunasuunaliselt Viimsi–Rohuneeme tee ja selle edelanurka läbib Viimsi–Randvere tee. Haabneeme aedlinn, mis paikneb mõlemal pool Rohuneeme maanteed, tekkis 1960. aastatel. Aedlinnast idas paiknes S. Kirovi nimelise näidiskalurikolhoosi keskus. Aedlinna territooriumile jääb Viimsi alumine tulepaak.

Haabneemes asuvad Viimsi Kool ja Viimsi Raamatukogu. Seal tegutsevad veel näiteks Viimsi haigla ja SPA Viimsi Tervis. Asula lõunaosas paikneb Viimsi staadion.

Asulani ulatub Haabneeme klindiastangu maastikukaitseala ja mere ääres asub kaitsealune Viimsi sanglepik.

* Haabneeme lahtHaabneeme laht
* Haabneeme randHaabneeme rand
* Haabneeme klindiastangHaabneeme klindiastang
* Viimsi sanglepikViimsi sanglepik
* Viimsi Vabakoguduse kirikViimsi Vabakoguduse kirik

Vaata ka
--------

* Põhjakonna trepp

Viited
------

1. ↑  Maa-amet, vaadatud 21.11.2020.
2. ↑  Statistikaameti statistika andmebaas, vaadatud 22.12.2023.
3. ↑  Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
4. ↑  "RL21004: NUMBER AND SHARE OF ESTONIANS BY PLACE OF RESIDENCE (SETTLEMENT), 31 DECEMBER 2021". *Statistika andmebaas*.

| * v
* r
Viimsi valla asulad |
| --- |
| Alevikud | 

* Haabneeme
* Viimsi

 |  |
| Külad | 

* Idaotsa
* Kelnase
* Kelvingi
* Laiaküla
* Leppneeme
* Lõunaküla
* Lubja
* Lääneotsa
* Metsakasti
* Miiduranna
* Muuga
* Pringi
* Pärnamäe
* Püünsi
* Randvere
* Rohuneeme
* Tagaküla
* Tammneeme
* Väikeheinamaa
* Äigrumäe

 |
**Marvin Bracy-Williams** (sündinud 15. detsembril 1993 Orlandos) on USA sprinter.

Ta võitis 2014. aasta sisemaailmameistrivõistlustel Sopotis 60 meetri jooksus ajaga 6,51 Richard Kilty järel hõbemedali.

2016. aasta suveolümpiamängudel Rio de Janeiros pääses Bracy 100 meetri jooksus USA koondisse, kuid sai oma poolfinaalis 6. koha ja jäi finaalist välja. 

2020. aastal naasis Bracy pärast kolme vaheaastat kergejõustikuvõistlustele. Ta püstitas 2021. aastal 100 meetri jooksus isikliku rekordi 9,85 ja oli üks favoriite Tokyo olümpiamängudel. Reievigastuse tõttu ebaõnnestus ta kodustel katsevõistlustel ja ei pääsenud USA koondisse.

2022. aasta sisemaailmameistrivõistlustel Belgradis võitis Bracy Marcell Jacobsi ja Christian Colemani järel pronksmedali isikliku rekordiga 6,44. Maailmameistrivõistlustel Eugene'is võitis ta 100 meetri jooksus hõbemedali, kaotades maailmameistriks tulnud Fred Kerleyle kahe sajandikuga ja edestades pronksmedali võitnud Trayvon Bromelli vaid kahe tuhandiksekundiga. 4×100 m teatejooks jooksis ta USA meeskonnas viimast vahetust ja võitis koos Colemani, Noah Lylesi ja Elijah Halliga Kanada järel hõbemedali.

Ameerika jalgpall
-----------------

Enne kergejõustikule keskendumist mängis Bracy ka Ameerika jalgpalli. Ta kuulus ülikoolijalgpallis Florida State Seminolesi meeskonda ja oli *wide receiver'*i positsioonil üks hinnatumaid noori mängijaid, pääsedes ka ülikooliliiga tähtede mängule.

2017. aastal, viis aastat pärast tema viimast ametlikku mängu ülikooliliigas, naasis Bracy ameerika jalgpalli juurde. Ta sõlmis lepingu NFLi meeskonnaga Indianapolis Colts, kuid klubi otsustas temast vähem kui kuu aega hiljem loobuda.

2018. aastal liitus ta kahel korral Seattle Seahawksiga, kuid mõlemad lepingud lõpetati enne hooaja algust. 

2019. aastal siirdus Bracy AAFi klubiga Orlando Apollos. Ta sai debüütmängus õlavigastuse ning rohkem väljakule ei pääsenud. Apollos lõpetas temaga kuu aega hiljem lepingu.

Isiklikud rekordid
------------------

Välisrekordid

| Ala | Tulemus | Aeg | Koht |
| --- | --- | --- | --- |
| 100 m jooks | **9,85** | 5. juuni 2021 | Ameerika Ühendriigid Miramar |
| 200 m jooks | **20,55** | 26. aprill 2014 | Ameerika Ühendriigid Clermont |

Siserekordid

| Ala | Tulemus | Aeg | Koht |
| --- | --- | --- | --- |
| 60 m jooks | **6,44** | 19. märts 2012 | Serbia Belgrad |

Isiklikku
---------

Marvin Bracy nõbud Simeon Thomas ja Kermit Whitfield on ameerika jalgpallurid ning mänginud NFLis.

Viited
------

1. ↑  "Bracy ready for short trip to UA Game". *www.espn.com*. Vaadatud 9. aprillil 2024.

Välislingid
-----------

* {{IAAF}} mallil puudub kood Vikiandmetes.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Marvin Bracy**
 |
Ivan Jefremov aastal 1910
**Ivan Nikolajevitš Jefremov** (*Иван Николаевич Ефремов*; 6. jaanuar 1866 – 1945) oli Vene aadlik, suurmaaomanik ja poliitik.

Jefremov sündis Harkivis ning põlvnes vanast Doni kasakate aadlisuguvõsast, talle kuulus 825 dessatiini maad.

Ta lõpetas gümnaasiumi kuldmedaliga ning aastatel 1885–1891 õppis Moskva Ülikooli füüsika-matemaatikateaduskonnas (kuulas loenguid, aga keeldus riigieksami tegemisest). Kodukanti naasnult osales ta põllumajandusseltside asutamises ja rahvahariduse korraldamises ning kirjutas mitu artiklit kasakate probleemidest.

1906. aastal valiti Riigiduuma liikmeks, kuulus Rahumeelse Uuenemise Partei ja hiljem progressistide juhtkonda ning arendas suhteid teiste riikide parlamentidega.

1913. aastal osales ta Stockholmis rahvusvahelisel rahukongressil, tulles välja algatusega luua rahvusvaheline vahendustegevuse instituut, eesmärgiga lahendada rahvusvahelisi konflikte rahumeelselt. Maailmasõja puhkedes töötas Punase Risti salgas Austria rindel.

1917. aasta veebruarirevolutsiooni ajal valiti Riigiduuma Ajutise Komitee liikmeks ning oli hiljem Ajutises Valitsuses kohtuminister ja riikliku hoolekande minister.

Jefremov oli üks Peterburis toimunud kasakate kongresside peakorraldajatest ning Venemaa Radikaaldemokraatliku Partei juhtidest.

1917. aasta sügisel määrati Venemaa saadikuks Šveitsis. Ta ei jõudnud oma volikirju enne bolševike võimuletulekut üle anda, kuid oli Šveitsi valitsuse poolt de facto tunnustatud, saavutades selle, et Vene SFNV täievoliline esindaja saadeti riigist välja.

Eksiilis viibides jätkas poliitilist tegevust vene emigrantlikes ringkondades, pidas loenguid rahvusvahelistest suhetest Prantsusmaa ja Šveitsi ülikoolides ning tegutses 1926. aastast alates Vene küsimuste eksperdina Šveitsi valitsuse juures.
**Margi Ein** (sündinud 8. detsembril 1950 Põltsamaal) on Eesti poliitik.

Ta on lõpetanud 1968. aastal Põltsamaa Keskkooli ja 1974. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi ehitusinsenerina. 

1974–1992 töötas ta Jõgeva KEKi Põltsamaa ehitusjaoskonnas meistri ja vaneminsenerina, hiljem projektigrupi juhatajana. 1993. aastal kutsuti Ein Põltsamaa abilinnapeaks, aastatel 1996–2003 oli ta Põltsamaa linnapea.

Novembris 2009 valiti Ein Põltsamaa linnavolikogu esimeheks. Ta töötab Põltsamaa vallavalitsuses ehitusnõunikuna.

2003. aastal kandideeris Ein Rahvaliidu nimekirjas Riigikogu X koosseisu ja sai 1881 häälega ringkonnamandaadi. Riigikogus tegutses peamiselt sotsiaalkomisjonis ja oli korruptsioonivastase seaduse kohaldamise erikomisjoni esimees. Kandideeris Riigikokku ka 2007. aastal, kuid parlamenti ei pääsenud.

Tunnustus
---------

* 2002 – Valgetähe V klassi teenetemärk
* 2017 – Põltsamaa linna aukodanik

Viited
------

1. ↑  ""Naine, kes saab hakkama keeruliste asjadega". Virumaa Nädalaleht, 19. jaanuar 2007". Originaali arhiivikoopia seisuga 17. veebruar 2007. Vaadatud 31. detsembril 2015.
2. ↑  Margi Ein Põltsamaa vallavalitsuse kodulehel Vaadatud 31.12.2015
3. ↑  Teenetemärkide kavalerid. Vaadatud 26.06.2012
4. ↑  "Tänavune Põltsamaa linna aukodanik on põline põltsamaalane Margi Ein" Vooremaa, 18.02.2017

Välislingid
-----------

* Riigikogulane Margi Ein peab raha andmist enda teeneks SLÕhtuleht, 2. veebruar 2007
* "Margi Ein vahetas Rahvaliidu Keskerakonna vastu" Delfi, 1. detsember 2010
Klooster vaatega järve poole
**Hajravankhi klooster** (armeenia keeles Հայրավանք) on 9.-12. sajandil ehitatud klooster Sevani lõunakaldal, Hajravankhi külast kirdes, Gegharkhunikhi maakonnas Armeenias. Kloostrikompleksis on kirik, kabel ja *gavith*.

Kloostri ümbruses kalmistul leidub arvukalt hatškareid ja hauakive. Kloostrist loodes on pronksiaegse ja keskaegse asula müüriasemed ja kindlustused. Asulast ja lähikonnast on leide varasest pronksiajast ja rauaajast, nõusid, relvi ja tööriistu, savikujusid; avastatud on tuleasemeid ja haudasid.

Ehitised
--------

### Kirik ja kabel

Hajravankhi kirik ehitati 9. sajandi lõpul ja on neliksiirukujulise siseruumiga tsentraalehitis. Neli poolringikujulist apsiidi lõikuvad omavahel nelitise ümber, moodustades neli nurgatrompi, millele toetud kaheksanurkne tambuur ja kooniline katus. 10. sajandil lisati kirikule väike kabel, millesse pääseb kiriku kagunurgast. Kirikusse viib narteksist (*gavith*, ehitatud 12. või 13. sajandil) üksainus portaal; teine sissepääs kirikusse asub lõunaküljel. Praegune nelitisekatus ja tambuur pärinevad aastaist 1977–1989, mil taasehitati kiriku täielikult kokku varisenud osad.

### Narteks

Narteks (*gavith*) on ehitatud kirikust lääne poole arvatavasti 12. sajandil. Selle lääneportaalil on silluse kohal raidkirjaga tümpanon. Teine portaal viib kotta lõunaseinast. Ehitise kuplit ja seda toetavaid kaari hoiavad kaks jämedat sammast ruumi keskel ja kaks poolsammast selle idaseinas. Kuppel koosneb madalast kaheksanurksest tambuurist ja kaheksanurksest koonilisest katusest, millel on kaldruudulise mustriga kiviladu. Mustri moodustavad punakad ja heledamad hallid tuffplaadid ja tegemist on varaseima polükroomse dekoratiivse müürilaoga, mis sai Armeenia arhitektuuris hiljem tavaliseks. Kupli tipus asuv *oculus* valgustab ruumi mõnevõrra.

Pildid
------

* Kirik ja gavithKirik ja *gavith*
* Vaade järve pooltVaade järve poolt
* Raidkiri eeskoja tümpanonilRaidkiri eeskoja tümpanonil
* Eeskoja sisevaadeEeskoja sisevaade
* Kiriku sisevaadeKiriku sisevaade

Viited
------
Dorothy Parker
**Dorothy Parker** (neiupõlvenimega **Rotschild**; 22. august 1893 West End, New Jersey – 7. juuni 1967, New York) oli Ameerika Ühendriikide proosakirjanik ja luuletaja, kes sai tuntuks teravmeelsete ütluste ja lühijuttudega. Tal oli mitu hellitusnime, näiteks **Dot** ja **Dottie**.

Elukäik
-------

Dorothy ema suri, kui tüdruk oli nelja-aastane. Ta kasvas üles Upper West Side'is ning õppis rooma-katoliku algkoolis vaatamata sellele, et isa oli juut ja kasuema protestant. Dorothy kasuema, keda tüdruk kunagi omaks ei võtnud, suri, kui Dorothy oli üheksa-aastane. Hiljem asus Dorothy õppima Miss Dana's Schooli. 13-aastaselt lahkus ta koolist ning sellega lõppes ka tema ametlik hariduskäik.

Tema onu Martin Rotschild hukkus 1912. aastal reisilaeva Titanic katastroofis. Aasta hiljem suri ka isa. 

1917. aastal abiellus Dorothy Wall Streeti börsimaakleri Edwin Pond Parkeriga. Esimese maailmasõja tõttu pidi Edwin teenima Ameerika sõjaväes ning kui kodumaale naasis, oli temast saanud morfiinisõltlane. Nende abielu purunes, hiljem Dorothy väitis, et abiellus ainuüksi perekonnanime muutmiseks.

Aastail 1916–1920 töötas ta kirjandus- ja teatrikriitikuna, töö kõrvalt teenis raha ka klaverisaatjana tantsukoolis. 1917. aastal müüs ta esimese luuletuse ajakirjale Vanity Fair, mõni kuu hiljem sai temast sama ajakirjaettevõtte Condé Nast väljaande Vogue toimetaja. 

1919. aastal tutvus ta Robert Benchley ja Robert E. Sherwoodiga. Nad hakkasid koos Algonquini hotellis lõunatama ning neid hakati nimetama ümarlaudkondlasteks. Hiljem ühinesid ümarlauaga ka ajalehe kolumnistid Franklin Pierce Adams ja Alexander Woollcott, kes aitasid Parkeri iroonilisi märkusi avaldada. Parker oli ümarlaudkondlaste seas ainus naine. 

1920. aastal vallandati Parker ajakirjast Vanity Fair terava keele tõttu. 

Parker sai kuulsaks kõlvatute humoorikate lühiluuletustega, millest paljudes oli kajastatud tema ebaõnnestunud armusuhteid ja paljusid enesetapukatseid.

Lisaks luuletustele ja lühijuttudele kirjutas ta kaasautorina ka kaks näidendit ja kaasstsenaristina kaheksa mängufilmi stsenaariumi. Kuid palju enam on hiljem loodud tema isikust ja isiksusest inspireeritud popkultuuriteoseid.

Parker suri 74-aastaselt Volney hotellis südameatakki. Tema testamendiga läks kogu ta vara Martin Luther Kingi Fondile.

Tunnustus
---------

* 1959 – valiti Ameerika Kunstide ja Kirjanduse Akadeemia liikmeks

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Dorothy Parker** |
**Maret Käbin** (15. september 1929 Tartu – 16. detsember 2014) oli eesti toimetaja ja tõlkija.

Maret Käbin sündis Reinhold ja Hilda Käbina pere esimese lapsena. Hiljem sündisid õde Mall ja vend Tiit Käbin.

Pere elas Puka postimajas kuni 1940. aastani, mil põgeneti küüditamise hirmus Harjumaale Nõmmele. Maret oli Pukas lõpetanud algkooli, Nõmmel hakkas ta õppima keskkoolis, mille lõpetas 1947. aastal.

Seejärel õppis ta Tartu Riiklikus Ülikoolis ajaloo-keeleteaduskonna loogika-psühholoogia osakonnas, mille lõpetas 1952. aastal. 

Seal tutvus ta Erast Parmasto ja hiljem Jüri Veimanniga, kellega abiellus.
Koos asuti elama Kasahhi NSV-sse, kus kirurgist abikaasale lubati oma haiglat. Enne esimese lapse Mari Käbini sündi koliti tagasi Eestisse, kus Maret Käbin asus tööle toimetajana kirjastuses Eesti Raamat.

Ta tõlkis vene ja inglise keelest, oli tuntud vene kirjaniku Ivan Bunini teoste tõlkija.

Liikmesus
---------

* 1983 Eesti Kirjanike Liit
* Eesti Ajakirjanike Liit

Viited
------

1. ↑  Postimees, 20. detsember 2014, lk. 18 (surmakuulutused)
2. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 30. juuli 2018. Vaadatud 10. novembril 2018.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Maret Käbin** |

* Tõlkijad. Maret Käbin. Intervjuusaade Eesti Raadios 18. aprillil 1992, küsitleb Vilma Jürisalu
* Toimetaja ei saa tõlkija tööd ära teha ega ära rikkuda. Intervjuu Krista Kaerale. Tõlkija Hääl I, Eesti Kirjanike Liidu tõlkijate sektsiooni aastaraamat. Eesti Keele Sihtasutus, 2014, lk 70-79
* Eesti Kirjanike Liidu järelehüüe
**"Nõel"** (vene keeles "Игла") on 1988. aastal valminud Nõukogude Liidu mängufilm. Filmi peaosas oli muusik Viktor Tsoi.

1989. aastal linastus film Eesti kinodes pealkirjaga **"Süstla ori"**.

Sisu
----

Film algab peategelase Moro (Viktor Tsoi) saabumisega Almatõsse, et võlgu sisse nõuda. Ta külastab oma endist tüdruksõpra Dinat (Marina Smirnova) ja avastab, et too on morfiinisõltlane. Kuna Morol pole kusagil mujal elada, jääb ta Dina juurde. Samal ajal üritab ta kätte saada raha, mille võlgneb talle Spartak (Aleksandr Baširov). 

Kord otsustab Moro Dina mõneks ajaks linnast välja Araali mere äärde viia, et ta sõltuvusest võõrutada, ent pärast nende linna naasmist probleemid jätkuvad. Võlgade sissenõudmise ja Dina narkosõltuvusega tegeledes sattub Moro konflikti narkovõrgustikku juhtiva arstiga (Pjotr Mamonov), kes korraldab filmi lõpuks Moro mõrvamise.

"Nõel Remix"
------------

2010. aastal valmis Viktor Tsoi 20. surma-aastapäevaks filmi uusversioon "Nõel Remix" ("Игла Remix"). Uues versioonis kasutati avaldamata stseene ja animatsiooni. Filmi muusika salvestamiseks tuli uuesti kokku Tsoi ansambel Kino.

Viited
------

1. ↑  Sergei Anaškin. [www.digar.ee/arhiiv/et/download/187198 Postmodernism või "uus eklektika"] Teater. Muusika. Kino, 1991, nr. 5.
2. ↑  Friigiprogramm toob ekraanile ansambli Kino filmi «Nõel» uusversiooni Elu24, 26. august 2011.

Välislingid
-----------

* Nõel andmekogus IMDb (inglise)
* Nõel Remix andmekogus IMDb (inglise)
Petseri maakonna valdade piirid enne ja pärast 1939. aasta vallareformi
**Järvesuu vald** (varasema nimega *Lobotka vald*) oli vald Eesti Petseri maakonnas 1945. aastani ja Eesti NSV-s Võrumaal aastail 1945–1949, 8. juunil 1949 liideti Saatse vallaga. Vallamaja asus Värska külas.

Järvesuu vald on saanud nime Värska orglahe järgi.

1939. aasta valdade reformiga jäid varasema valla piirid muutmata.

Järvesuu valda kuulusid külad: Värska, Kostkova, Ersava, Kremesova, Lobodka, Võpolsova, Tonja, Mäsovitsa, Verhulitsa, Väike-Rõsna, Petseri Põhjalaager, Suure-Kuliska, Väike-Kuliska, Kesksaare, Suure-Põrste, Väike-Põrste, Võõlaste, Jastrova, Velna, Saarepää, Podmotsa, Popovitsa, Gorodištše, Jatsmanni, Jaamiste, Lutepää, Lõpolje, Suure-Trestki, Väike-Trestki, Suure-Netsaja, Väike-Netsaja, Võporsova, Kuuleski

18. jaanuaril 1945 avaldatud seadlusega viidi valla kirdeosa üle Pihkva oblasti koosseisu. Järvesuu valla koosseisu jäid Treski, Podmetsa, Netsaja, Värska, Rõsna, Slobodka, Tonja, Popovitsa, Kremesova, Velna, Väike-Rõsna, Väike-Treski, Suure-Treski, Verhuulitsa, Ersova, Määsovitsa, Kostkova, Väike-Netsaja, Suure-Netsaja, Lutepää ja Järvesuu küla.

13. septembril 1945 moodustati valla territooriumil Järvesuu ja Verhuulitsa külanõukogu.

Viited
------

1. ↑  Maa-ameti kaardirakendused
2. ↑  Väljavõte Vabariigi Presidendi otsusest nr. 88 – 7. oktoobrist 1938 (RT 1938, 87, 776)
3. ↑  598. Petseri Maavanema otsus Petseri maakonna vallavolikogude valimisringkondade arvu ja nendejpiiride kohta. Riigi Teataja, nr. 75, 9 september 1939
4. ↑  Elmar Elisto, Akadeemilise Emakeele Seltsi juhatuse keelelisi otsuseid ja seletusi, Eesti Keel, 1936 nr 5, lk 159
**Reinhold von Liewen** (1650. aastad – 1701/1704) oli Rootsi sõjaväelane ja vabahärra, kes teenis Põhjasõjas.

Elulugu
-------

Reinhold von Liewen sündis 1650. aastate paiku Reinhold von Lieweni ja Hedvig von Wartenslebeni peres. Lapsepõlves oli ta ühe aasta Rootsi kuninga Karl XI teener ning hiljem kolm aastat kammerteener.

1671. aastal sai ta lipnikuks ning loa reisida Arensburgi, kus ilutulestiku tegemist õppida. 1678. aastal naasis ta Rootsi ning sai ihukaitse ratsarügemendis rittmeistriks. 1696. aastal asus ta rittmeistrina Eestimaa aadlilipkonna teenistusse, kus saavutas 1700. aastaks ooberstleitnandi auastme.

Kui venelased Peeter I juhtimisel 1700. aastal Narvat ründasid, moodustas Liewen oma 200 aadlilipkonna sõduriga Purtse jõe ääres kaitseliini.

1702. aasta jaanuaris võitles ta oma üksusega Erastvere lahingus, mille ajal ta ka väidetavalt uppus. Teiste andmete järgi langes ta hoopis vangi ning suri 1704. aastal Moskvas.

Viited
------

1. 1 2  "Karl XII:s officerare. Biografiska anteckningar". Vaadatud 11.05.2023.
2. 1 2  "Von Liewen nr 45". Vaadatud 11.05.2023.
3. ↑  Kelch, Christian (2009). *Liivimaa kroonika järg*. Lk 103–104.
**Ilmari Justus Andreas Manninen** (2. september 1894 Viiburi – 14. juuni 1935 Helsingi) oli soome etnograaf. Teda peetakse eesti etnograafiaalase uurimis- ja muuseumitöö alusepanijaks.

Manninen õppis aastatel 1912–1916 Helsingi ülikoolis ja sai 1922. aastal doktorikraadi väitekirjaga "Die dämönistischen krankheiten im finnischen volksaberglauben" ("Deemonlikud haigused soome rahvausundis"). 

Kuna Eestis ei olnud tol ajal etnograafilise eriharidusega inimesi, kutsus arheoloogiaprofessor Aarne Michaёl Tallgren Mannise Eestisse, et Eesti Rahva Muuseumi töö uutele teaduslikele alustele viia ja alustada Tartus eestikeelset etnograafiaalast õppetööd. 

1922. aastal Eestisse kolinud Manninen õppis kiiresti ära eesti keele ning töötas aastatel 1922–1928 Eesti Rahva Muuseumi direktorina, kus ta algatas senise kvantitatiivse vanavara kogumise asemel muuseumi kollektsioonide plaanipärase täiendamise nii sisuliste kui ka geograafiliste lünkade likvideerimiseks, avaldas 1925. aastal esimese erialase sõnastiku („Etnograafiline sõnastik") ning alustas samal aastal ka Eesti Rahva Muuseumi aastaraamatu väljaandmist. Muuseumi töös pidas ta oluliseks peaasjalikult ainelisele kultuurile keskendumist, milleks materjali kogumisel tuli lisaks esemetele endile koguda ka nende detailseid etnograafilisi kirjeldusi.

Aastatel 1924–1928 töötas Manninen lisaks muuseumile ka Tartu ülikoolis etnograafiadotsendina, kus tema käe all õppis Eestis esimene põlvkond etnograafe (Helmi Kurrik, Aliise Moora, Ferdinand Linnus, Gustav Ränk, Eerik Laid jt). Kui ta Eestist 1928. aastal lahkus, jäi etnograafia õppetooli juhi koht 1930. aastate lõpuni vakantseks.

1929. aastast töötas Manninen Soome Rahvusmuuseumi etnograafiaosakonna juhatajana ja aastatel 1929–1931 ka Helsingi ülikooli soome-ugri rahvateaduse professori kohusetäitjana.

Ilmari Manninen on maetud Helsingi Hietaniemi kalmistule.

Teoseid
-------

* Etnograafiline sõnastik (1925)
* Eesti kannud (1926)
* Eesti kindad (1927)
* Eesti rahvariiete ajalugu (1927, kordustrükid 2009 ja 2017)
* Soome sugu rahvaste etnograafia (1929)
* Die Sachkultur Estlands I-II (1931–1933)

Viited
------

1. 1 2  Esivanemate varandus. [Rahvateaduslik teatmik]. 1993. Toimetanud A. Vaserik. Tartu. Lk 146
2. ↑  "Ilmari Manninen". *Estofilia*. Tallinn: Soome suursaatkond. 2018. Vaadatud 04.05.2018.
3. ↑  "Kes oli Ilmari Manninen?". *Eesti Rahva Muuseum*.
4. 1 2  Indrek Jääts ja Marleen Metslaid 2018. Eesti etnograafia ja eesti rahvuslus. *Keel ja Kirjandus*, 1-2, lk 118-135.
5. ↑  "Ajalugu ja tänapäev". *TÜ etnoloogia osakond*. Originaali arhiivikoopia seisuga 4. detsember 2019.
"**Rooside sõda**" on telesaade: koguperemäng, kus võistkonnad peavad arvama ära küsimuste kõige populaarsemad vastused. Inglise keeles on selle saateformaadi nimi "Family Feud". Eestis on selles formaadis telesaadet tootnud Teet Margna alates 2004. aastast. Esimene aasta näitas seda TV3 ja hiljem Kanal 2 aastatel 2005–2007, 2008–2009, 2010–2011 ja 2012-2019. 2019. aastast näitab saadet taas TV3. Saatejuht on Kristjan Jõekalda.

Saate ülesehitus
----------------

Saate esimeses pooles arvavad kaks eesti kolme- või neljaliikmelist perekonda ära eesti rahva poolt pakutud kõige populaarsemaid vastuseid küsimustele. Esimese küsimuse puhul arvatakse ära kuut, teisel viit ja kolmandal nelja populaarsemat vastust. Teisele küsimusele õigesti vastanud perekond saab endale auhinnaks kiirloterii. Teises saatepooles läheb enim punkte teeninud perekond lõpumängu.

### Lõpumäng

Lõpumängu pääsenud perekonnal on võimalik kettaga keerutada 1000, 2000, 3000, 5000 või 10 000 eurot. Peale seda peab kaks liiget perekonnast vastama lõpumängus viiele küsimusele. Võitmiseks peab perekond 10 vastusega täis saama 200 punkti. Võitmise korral liidetakse kettaga keerutatud võidusummale eelneva mängu jooksul kogutud raha.

Välislingid
-----------

* [{{Netiviide |url= |pealkiri=Rooside sõda |vaadatud=2024-04-09 |arhiivimisaeg=2015-11-06 |arhiivimisurl= |url-olek=ei tööta "Rooside sõda"] Teet Margna kodulehel
New Yorgi osariik 1800. aasta Low's Encyclopaedia kaardil
**Empire State** ('impeeriumiosariik') on Ameerika Ühendriikide New Yorgi osariigi hüüdnimi, mida hakati kasutama 19. sajandil.

Etümoloogia
-----------

Arvatavasti on nime Empire State ristiisa George Washington
Arvatakse, et selle grandioosse väljendiga tuli esmalt lagedale George Washington, viidates ilukirjanduslikult osariigile kui "Ameerika tulevase impeeriumi aujärjele". Samuti on ta sellele viidanud kui "käigurajale impeeriumisse" (võimalik, et ta mõtles Põhja-Ameerikas võimu taotlenud ookeanitagusele Suurbritannia kuningriigile).

Nimetus oli New Yorgile ka kohane, sest osariik võttis enda haardesse imperiaalse hiilguse Euroopast ning peegeldas selle otseseid mõjutusi oma seljatagusele mandrile. Uue Maailma nii-öelda eesrindlikku sõlmjaama kogunes Vana Maailma ehk Euroopa keiserlik luksus ja kapital. Osariigi linnu ilmestab samas ka pompoosselt historitsistlik Euroopa-pärane arhitektuur, näiteks Šotimaalt lähtunud uusparunistiil või Kontinentaalse Euroopa *beaux-arts*'i stiilielementidega uusbarokk. Sisekujunduses andis stiilitooni jõukust ilmestav uusrokokoo.

Hüüdnime täpne päritolu pole teada. Kõigest hoolimata määrati riiki valitsevaks pealinnaks hoopis Washington, nii et New Yorgist sai kujuneda kalli kinnisvaraga ja turistirohke rahandus-, kultuuri- ja meelelahutuskeskus. See suurlinn on tänapäevalgi nii Euroopa värav Põhja-Ameerikasse kui ka viimase heidetud visiitkaart esimesele.

Nime kasutusnäiteid
-------------------

* 1891. aastal avati New York Central Railroadi raudteeliin Empire State Express.
* 1931. aastal valmis kuulsusrikas Empire State Building kui kõrgeim *art déco* stiilis pilvelõhkuja maailmas.
* 1971. aastal asutati SUNY Empire State College, mis asub Saratoga Springsis.
* 1976. aastal valmis Empire State Plaza haldushoonete kompleks osariigi pealinnas Albanys.
* 1978. aastal loodud Empire State Games on New Yorgi harrastussportlaste tähtsaim spordivõistlus.
* 2001. aastast kasutatakse märget "Empire State" ametlikult New Yorgi osariigi mootorsõiduki numbrimärkidel.
* 2003. aastal liitusid osariigi üheksa raamatukogu ühisesse võrgustikku Empire State Library Network.
* 2004. aastal asutati Empire State Bank.
* 2009. aastal avaldas Alicia Keys koostöös Jay-Z-iga singli "Empire State of Mind".
* 2013. aastal esilinastus märulifilm "Empire State".
* 2017. aasta alguses pandi alus rahvaalgatusele Empire State Indivisible, et võidelda Donald Trumpi administratsiooni vastu New Yorgi linnaosades.
* Iga aasta veebruaris toimuvad Lace Placedis talimängud Empire State Winter Games.

Vaata ka
--------

Empire State Building
* New Yorgi suurlinnapiirkond
* USA osariikide hüüdnimed
* Ameerika imperialism
* Uusrikkus
* Keisririik
Gerry Rafferty (1980)
**Gerry Rafferty** (õieti **Gerald Rafferty**; 16. aprill 1947 Paisley – 4. jaanuar 2011 Upton, Dorset) oli šoti päritolu laulja, laulukirjutaja, kitarrist ja produtsent.

Tema esituses on tuntuks saanud laulud "Baker Street", "Right Down the Line" ja "Stuck in the Middle".

Rafferty sündis Glasgow eeslinnas Paisleys töölisklassi peres. Tema isa ja vanaisa olid mõlemad kaevurid. Isa Joseph Rafferty oli sündinud Iirimaal. Ta oli vägivaldne alkohoolik, kes suri, kui Gerry oli 16-aastane. Ema Mary (sündinud Skeffington) oli iiri ja šoti päritolu. Gerryl oli kaks venda Jim ja Joe (Joe suri 1995).

Ema õpetas Gerryle nii iiri kui šoti rahvalaule. Lisaks rahvalauludele mõjutasid Gerryt The Beatles ja Bob Dylan. Juba noorelt hakkas ta kirjutama ka omi laule.

Rafferty alustas karjääri tänavamuusikuna Londonis. 1969 liitus ta folk-popansambliga "The Humblebums", kuid lahkus sealt 1970 ning salvestas oma esimese sooloalbumi. 1972 moodustas ta koos Joe Eganiga ansambli Stealers Wheel, mis lagunes 1975. Rafferty jätkas soolokarjääri ja tema teine album "City to City", mis ilmus 1978, osutus ülimenukaks, tõustes USA albumimüügiedetabeli tippu. Samalt albumilt pärinev singel "Baker Street" tõusis USA singlimüügiedetabelis 2. kohale ja Suurbritannias 3. kohale. Edu saatis ka järgmist albumit "Night Owl", kuid 1980. aastatel hakkas ta populaarsust kaotama, sest ta ei tahtnud kontserte anda. Ta oli kriitiline teatud muusikatööstusega kaasnevate nähtuste suhtes ega soovinud olla staar.

Rafferty kohtus 1965 tantsusaalis 15-aastase juuksuriõpilase Carla Ventillaga. Ventilla oli itaalia päritolu ja elas Glasgow eeslinnas Clydebankis. Nad abiellusid 1970 ja said tütre Martha. Algul elasid nad Šotimaal, 1970. aastate lõpus kolisid Lõuna-Inglismaale, kus neil oli kodu Londonis Hampsteadis ja lisaks talu Kenti ja Sussexi piiri lähedal.

Rafferty hakkas juba noorena alkoholi kuritarvitama, aga palju aastaid ei paistnud see õieti välja. Omaenese suurest viinajoomisest rääkis ta mitmes oma noorpõlve laulus. Ajapikku hakkas alkoholism tema pereelu segama ja 1990 tema abielu lahutati, kuigi ta jäi oma naisega lähedaseks. 2005. aasta aprillis kukkus ta purjuspäi oma kodus trepist alla ja sai raske peavigastuse. Rafferty suri oma kodus alkoholismist tingitud maksapuudulikkuse tagajärjel.

Stuudioalbumid
--------------

* "Can I Have My Money Back" (1972)
* "City to City" (1978)
* Night Owl (1979)
* Snakes and Ladders (1980)
* Sleepwalking (1982)
* North and South (1988)
* On a Wing and a Prayer (1993)
* Over My Head (1994)
* Another World (2000)
**Anett Tamm** (sündinud 8. augustil 1997) on eesti džässmuusik, kes on tuntud oma mitmekülgse tegevuse poolest laulja, helilooja ja arranžeerijana.

Karjäär
-------

Tamm on ansambli Alfa Collective liige ja asutaja. 2017. aastal alustanud kollektiiv on tuntud oma eklektilise muusikastiili poolest, mis kombineerib jazzmuusikat, neo-souli ja progressiivset funk'i. Kollektiivi kuuluvad lisaks Tammele ka Johannes Laas (elektrikitarr), Taaniel Pogga (elektriklaver), Robert Nõmmann (kontrabass ja basskitarr) ja Martin Petermann (trummid). Lisaks põhikoosseisule on Alfa Collective'i muusikasse panustanud ka tuntud Eesti muusikud nagu kitarrist Erki Pärnoja ja laulja Marianne Leibur.

Tamm laulab ka 2019. aastal loodud ansamblis The Nonconceptual Art Club, mis on esinenud mitmetel muusikafestivalidel, sealhulgas Tudengijazz ja Valka Jam. Peale Tamme musitseerivad seal ka Ilja Gussarov (flööt, taustvokaal), Triin Metshein (klahvpillid, taustvokaal), Monika Erdman (basskitarr) ja Jeremia Kangas (trummid).

2019. aastast esineb Tamm koos bassist Karl Tammaruga ansamblina TamTam. 

2024. aastal andis Tamm välja debüütsingli artistinime Alonette all.

Tunnustus
---------

* Noor jazzitalent (Eesti Jazziliit, 2022)

Viited
------

1. ↑  ERR (15. märts 2019). "Alfa Collective: väärtustame üksteist - nii on ka ühine muusika kerge sündima". *ERR*. Vaadatud 26. veebruaril 2024.
2. ↑  ERR (15. märts 2019). "The Nonconceptual Art Club: meie inspiratsiooniks on inimese põhjatu hing". *ERR*. Vaadatud 26. veebruaril 2024.
3. ↑  ERR, Sigrid Leppmets | (18. veebruar 2021). "TUJA 2021 | TamTam: õhulise koosseisuga täisväärtuslik muusika". *ERR*. Vaadatud 26. veebruaril 2024.
4. ↑  ERR (13. jaanuar 2024). "Anett Tamm uuest singlist: mul pole ükski protsess nii lihtsalt käinud". *ERR*. Vaadatud 26. veebruaril 2024.
**Émilien Jacquelin** (sündinud 11. juulil 1995 Grenobles) on Prantsuse laskesuusataja, maailmameister (2020). 

Ta on kuulunud Prantsusmaa meeskonda maailma karikasarjas alates 2017.-2018. hooajast. 2020. aasta laskesuusatamise maailmameistrivõistlustel Anterselvas tuli ta maailmameistriks 12,5 km jälitussõidus.

Esimese rahvusvahelise võistluse tegi Jacquelin 2014. aastal noorte maailmameistrivõistlustel, kus ta võitis individuaalvõistlusel pronksmedali. 2015. aasta juunioride maailmameistrivõistlustel võitis ta teatevõistluses pronksmedali. Pärast juunioride aastat debüteeris ta hooajal 2015-2016 IBU karikasarjas ja saavutas oma esimese võidu sellel tasemel 23. novembril 2017 Sjusjoen3 10 km sprindis. Seejärel liitus Émilien Jacquelin Prantsusmaa koondisega 2017-2018. aasta laskesuusatamise maailma karikasarja etapiks Östersundis ja seejärel Hochfilzenis.

Jaanuaris 2018. aastal Anterselvas peetud võistlusnädalal, õnnestus tal sprindis olla viies ja jälitussõidus kuuendal kohal, mis lubas tal esimest korda maailma karikasarjas osaleda 15 km ühisstardiga sõidus. Ta tegi distantsil seitse möödalasku ja oli lõpuks 28. kohal. Ta oli üks Pyeongchangi 2018. aasta olümpiamängudele valitud Prantsuse laskesuusatajatest; OM-il sai ta individuaaldistantsil 77. ja teatevõistluses 5. koha. Hooaja lõpus nimetas IBU ta aasta parimaks algajaks.

Maailma karikasarja hooaja 2019-2020 alguses jõudis Émilien Jacquelin esimest korda maailma karikasarja etapil poodiumile, saavutades Hochfilzeni jälitussõidus kolmanda koha, tabades 20 märgist 20, võistluse võitis Johannes Thingnes Bø. Järgmisel nädalal saavutas ta oma parima tulemuse, finišeerides ühisstardiga sõidus ühe möödalasuga teisena Johannes Thingnes Bø järel.

18. jaanuaril 2020 võitis ta oma esimese maailma karikasarja võistluse Saksamaal Ruhpoldingi 4x7,5 km teatevõistluses. Ta võitis nädal hiljem Sloveenias Pokljukas toimunud segapaarisvõistluse koos Anais Bescondiga.

2020. aasta maailmameistrivõistlustel Anterselvas tõusis ta sprindis kuuendaks ja tuli 16. veebruaril jälitussõidus maailmameistriks (ja võitis ka individuaalarvestuses maailma karika) veatu laskmise ja kiire suusatamisega, kus ta edestas finišis Johannes Thingnes Bød 0,4 sekundiga.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Émilien Jacquelin** |
Johannes Kühn 2024. aasta
**Johannes Kühn** (sündinud 19. novembril 1991 Passaus) on Saksamaa laskesuusataja. Pärast kolme juunioride maailmameistriks tulekut debüteeris ta maailma karikasarjas 2012. aastal. Alates 2017. aastast kuulub ta Saksamaa MK-sarja koondisse ja 2021. aasta detsembris sai seal ka esimese etapivõidu. Kühn osales 2018. aasta taliolümpiamängudel Pyeongchangis ja 2022. aastal Pekingis.

WSV Reit im Winkli klubi liige Johannes Kühn alustas karjääri edukalt 2009. aastal Euroopa noorte olümpiafestivali teatevõistluse kuldmedaliga. 2010. aastal tuli ta maailmameistriks sprindis ja teatesõidus. Aasta hiljem tuli ta juunioride maailmameistriks jälitussõidus ja teatesõidus, seejärel tuli 2012. aasta Euroopa meistriks Osrblies teatesõidus koos Daniel Böhmi, Matthias Bischli ja Erik Lesseriga.

MK-võistluste debüüdi tegi ta 2012. aasta detsembris Pokljukas, kus kogus oma esimesed MK-punktid 17. kohaga sprindis. Esikümnesse jõudis ta kümnenda kohaga Hantõ-Mansiiski sprindis 2015. aastal.

Pärast Anterselva ühisstardis saavutatud MK-etapi viiendat kohta osales sakslane 2018. aasta taliolümpiamängudel, kus sai eraldistardiga sõidus 58. koha. Oma esimesele poodiumikohale jõudis ta 2018-2019 hooaja esimesel MK-etapil 6. detsembril Pokljukas, kus tuli teiseks 20 km eraldistardiga sõidus, jäädes võitjast Martin Fourcadest maha 4 sekundit. Oma teisele individuaalsele poodiumikohale jõudis Kühn 2020. aasta jaanuaris Saksamaal Oberhofis sprindis kolmanda kohaga 2019-2020 hooajal, kus ta saavutas oma parima üldarvestuse 13. kohaga.

Ta sai 2021. aasta EM-võistlustel pronksmedali sprindis, kusjuures tema talve parim individuaalne tulemus MK-sarjas oli 18. koht.

10. detsembril 2021 sai Kühn MK-etapil karjääri esimese individuaalvõidu, võites Hochfilzeni sprindis rootslase Martin Ponsiluoma ja valgevenelase Anton Smolski ees. Järgmisel päeval oli sakslasel võimalus jälitussõidus anda topeltlöök, kuid olles läbinud kolm esimest lasketiiru puhtalt, tegi ta viimases püstitiirus kolm viga ja sai alles 15. koha.

### Maailma karikasarja etapivõidud

| Jrk-nr | Kuupäev | Võistluspaik | Võistlusala |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. | 10. detsember 2021 | Austria Hochfilzen | 10 km sprint |

Välislingid
-----------

* Johannes Kühni ametlik koduleht
* Johannes Kühn IBU veebilehel
* Johannes Kühn Rahvusvaheline Suusaföderatsiooni veebilehel
* Johannes Kühn Saksamaa koondise veebilehel
* Johannes Kühn Olympedia veebilehel
* Johannes Kühn Biathlon.com.ua veebilehel
* Johannes Kühn Zoll-Ski-Teami veebilehel (saksa k)
Vladimir Svet Uue Maailma tänavafestivalil  
Foto: Ave Maria Mõistlik, 7. september 2019
**Vladimir Svet** (sündinud 11. märtsil 1992) on Eesti poliitik, aastast 2021 Tallinna abilinnapea. 

Ta lõpetas aastal 2011 Tallinna Humanitaargümnaasiumi ning aastal 2015 Tartu Ülikooli Õigusinstituudi bakalaureuseõppes, aastal 2017 Õigusinstituudi magistriõppes.

Ta kuulub Keskerakonda.

Alates 24. novembrist 2017 kuni 4. märtsini 2020 oli Svet Kesklinna linnaosa vanem. Ta loobus ka Riigikogu liikme kohast 2019. aasta kevadel, et linnaosa vanemana jätkata. 

Pärast Andres Vääni tagasiastumist esitati Svet uueks Lasnamäe linnaosa vanema kandidaadiks. Lasnamäe linnaosa vanem oli ta 10. märtsist 2020 kuni 26. novembrini 2021. 

Pärast 2021. aasta sügisel toimunud omavalitsuse valimisi sai temast 26. novembril 2021 Tallinna abilinnapea. 

Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 2 (Tallinna Kesklinna, Lasnamäe ja Pirita linnaosad) 1868 häält ning osutus valituks, kuid loobus mandaadist, et jätkata abilinnapeana.

Viited
------

1. ↑  Kesklinna vanem on Vladimir Svet[*alaline kõdulink*]
2. ↑  Keskerakondlane Vladimir Svet loobus riigikogu kohast, Delfi, 3. aprill 2019
3. ↑  "Ootamatult ameti maha pannud Vääni asemel saab Lasnamäe etteotsa Svet" ERR, 4. märts 2020

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Vladimir Svet**
 |