recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Charlie Adam (2015)
**Charles Graham Adam** (sündinud 10. detsembril 1985 Dundees) on Šotimaa jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Šotimaa kõrgliiga klubis Dundee ja on klubi meeskonna kapten.

Lisaks Dudeele on ta klubikarjääri jooksul mänginud Šotimaa klubides Rangers (2003–2009), Ross County (laenul Rangersist 2004–2005) ja St Mirren (laenul Rangersist 2005–2006) ning Inglismaa klubides Blackpool (2009–2011), Liverpool (2011–2012), Stoke City (2012–2019, millest kuus hooaega Inglismaa kõrgliigas) ja Reading (2019–2020). Hooajal 2009–10 lõi ta Blackpooli meeskonnas Inglismaa esiliigas 16 väravat ja valiti samal hooajal liiga sümboolsesse koosseisu. Hooajal 2010–11 lõi ta Blackpooli meeskonnas Inglismaa kõrgliigas 12 väravat.

Dundeega liitus ta 2020. aasta septembris. Hooajal 2020–21 aitas Dundeel tagasi Inglismaa kõrgliigasse pääseda ja valiti samal hooajal liiga hooaja parimaks mängijaks.

Šotimaa jalgpallikoondises mängis Adam aastatel 2007–2015 kokku 26 korda.

Viited
------

1. ↑  "Charlie Adam: Dundee sign former Scotland midfielder on two-year contract". BBC Sport. BBC. 15.9.2020. Vaadatud 9.7.2021

Välislingid
-----------

 Charlie Adam – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Kasahhid jurtas (u. 1910)
**Kasahhid** (endanimetus *қазақтар*) on turgi rahvas Kasahstanis ja teistes riikides. Kõnelevad turgi keelte kõptšaki-nogai rühma kuuluvat kasahhi keelt. Usklikud on islamiusulised (sunniidid). Kasahhide üldarv on ligikaudu 18 miljonit. Kasahstanis elab kasahhe 12 800 600, Hiinas 1 400 000–2 000 000, Usbekistanis 800 000–1 200 000, Venemaa Föderatsioonis 647 732, Mongoolias 140 152, Türkmenistanis 40 000–90 000, Kõrgõzstanis 33 200, Afganistanis 21 000, Türgis 19 000–25 000 ja Iraanis 10 000–15 000.

Eestis elas 2000. aasta rahvaloenduse andmetel 127 kasahhi ja 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 107 kasahhi (neist 55 Tallinnas).

Kasahhi rahvas kujunes pärast Kuldhordi lagunemist Kesk-Aasia steppides 15.–16. sajandil liitunud turgi hõimudest, kelle hulka teataval määral sulandus ka mongoli hõime. Tol ajal rajati Kasahhi khaaniriik. Arvatavasti 17. sajandil jagunes Kasahhi khaaniriik kolme suure hõimurühmitise alusel Vanemaks, Keskmiseks ja Nooremaks hordiks ehk žuziks. Vene riigiga ühendati Kasahstani ala aastatel 1731–1846.

Traditsiooniliselt olid kasahhid tüüpilisimad Kesk-Aasia rändkarjakasvatajad. Nad tegelesid põhiliselt lambakasvatusega, vähemal määral veise-, hobuse- ja kaamelikasvatusega. Maaviljelusega hakkasid kasahhid laialdasemalt tegelema alles 19. sajandi teisel poolel. Tsaariajal ja nõukogude võimu algaastatel nimetati kasahhe ekslikult kirgiisideks.

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 6. september 2018. Vaadatud 20. septembril 2014.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
2. ↑  Statistikaameti koduleht
3. ↑  Statistikaameti koduleht
**Anastass Ivanovitš Mikojan** (vene Анастас Иванович Микоян; armeenia Անաստաս Հովհաննեսի Միկոյան; 25. november/vkj 13. november 1895 Sanahin Thiblisi kubermang – 21. oktoober 1978 Moskva) oli armeenia päritolu Nõukogude Liidu riigitegelane.

1935–1966 oli ta Nõukogude Liidu Kommunistliku Partei Keskkomitee Poliitbüroo liige. Külastas suvel 1965 Eestit ja viibis aukülalisena üldlaulupeol. 

Mikojani noorem vend Artjom Mikojan oli lennundusinsener, kes koos Mihhail Gurevitšiga rajas 1939. aastal Mikojan-Gurevitši lennukikonstrueerimisbüroo. 

Anastass Mikojan, Jossif Stalin ja Grigori Ordžonikidze (1924)
Sarjas Loomingu Raamatukogu ilmus 1980. aastal 14. numbrina Anastass Mikojani raamat "Mälestusi Leninist" Jüri Ojamaa tõlkes.

Tunnustus
---------

* 1928 Punalipu orden
* 1936, 1943, 1945, 1955, 1965, 1975 Lenini orden
* 1943 Sotsialistliku töö kangelane
* 1970 Oktoobrirevolutsiooni orden

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Leonid Brežnev** | **NSV Liidu Ülemnõukogu Presiidiumi esimees**1964–1965 | Järgnev**Nikolai Podgornõi** |
|  |  |
| --- | --- |
|  | **See artikkel on esitatud kustutamiseks.**
Lisateavet võid leida arutelu- või ajalooleheküljelt. Vaata ka: Vikipeedia:Artiklite kustutamise kord. Kustutamisettepaneku saad vaidlustada arutelulehel. |

Tereki Tšetšeenia Vabariigi lipp
**Tereki Tšetšeenia Vabariik** rajasid 3. juunil 1994 Džohhar Dudajevi vastased taipid (Eesti mõistes klann). Seoses Kodusõjaga (taipidel oli oma armee) toimus Itškeerias Doku Zavgajevi riigipöörde katse, venelaste ebaõnnestunud atentaat Dudajevile ja Venemaa invasioon Tereki jõeni. See ala kuulus siis Tereki Tšetšeenia Vabariigi alla. Sellest riigist sai hiljem Venemaa vasallriik venelaste okupeeritud piirkonnas. Vallutati ka Groznõi ja "riigil" oli ka oma lipp. 9. detsembril 1996 loobus riigipea Doku Zavgajev ametikohast ja Tereki Tšetšeenia Vabariigi lipud langetati ning riik saadeti laiali.

Riigipead
---------

* 3. juuni 1994 – 3. jaanuar 1995 — Umar Avturhanov, ajutise ülemõukogu esimees
* 3. jaanuar 1995 – 23. oktoober 1995 — Salambek Hadžijev, rahvusliku taassünni valitsuse esimees
* 24. oktoober 1995 – 9. detsember 1996 — Doku Zavgajev, riigipea

Vaata ka
--------

* Tšetšeeni Vabariik
**Endurance** oli kolmemastiline barkantiin, millel seilas Sir Ernest Shackleton koos 27 meeskonnaliikmega aastatel 1914–1917 toimunud ekspeditsioonil Antarktikasse.

Alus lasti vette 1912. aastal Norras Sandefjordis Framnæsi laevatehases, kus ehitati ka paljud teised polaaruuringutes osalenud laevad. Laeva projekteeris Ole Aandrerad Larsson. Laeva pikkus oli 43,9 meetrit, laius 7,6 meetrit, kaal 350 tonni ja kiirus auru jõul 10,2 sõlme (18,9 km/h). Laev valmis 17. detsembril 1912. Laeva ehituseks kasutati Antarktika jääolude talumiseks männi-, tamme- ja ühe väga tugeva troopilise puu puitu.

Endurance'i kapteniks valiti enne Shackletoni ekspeditsiooni algust kogenud meresõitja Frank Worsley.

Shackletoni juhitud ekspeditsioon sai Endurance'i pardal alguse 6. augustil 1914 Inglismaalt Plymouthist. 18. veebruaril 1915 jäi laev Antarktise mandri lähedal Weddelli merel paakjäässe lõksu. Laev triivis jääpangal mitu kuud, kuni see jääsurve all purunes ja 1915. aasta novembris uppus. Kogu meeskond jäi ellu. Ekspeditsiooni edasises osas kasutati Endurance'i päästepaate, sealhulgas päästepaati nimega James Caird teekonnal Elephanti saarelt Lõuna-Georgiale. James Caird paikneb nüüd Inglismaal Dulwich College'i muuseumi kollektsioonis.

Endurance'i „märkimisväärselt heas seisukorras" vrakk leiti 2022. aasta märtsikuu esimesel nädalavahetusel 3008 m sügavuselt merest.

Endurance 1915. aasta novembris osaliselt uppununa

Vaata ka
--------

* Mrs Chippy – Endurance'i laevakass

Viited
------

1. ↑  Fountain, Henry (9. märts 2022). "At the Bottom of an Icy Sea, One of History's Great Wrecks Is Found". *The New York Times* (inglise). ISSN 0362-4331. Vaadatud 9. märts 2022.
2. ↑  Amos, Jonathan (9. märts 2022). "Endurance: Shackleton's lost ship is found in Antarctic". *BBC News* (inglise). Vaadatud 9. märts 2022.
3. ↑  "Endurance: 'Finest wooden shipwreck I've ever seen'". *BBC News* (inglise). 9. märts 2022. Vaadatud 9. märts 2022.
**Ene-Mai Luur** (snd Vares, 12. november 1942 – 6. august 2021) oli eesti keraamik ja portselanimaalija, alates 1977. aastast Eesti Kunstnike Liidu liige.

Elukäik
-------

Ta sündis Viljandis 1942. aastal Viljandi linavabriku elektriku Helmut Varese ja eesti keele õpetaja Maria Varese peres. 1964. aastal asus ta õppima Eesti NSV Riiklikku Kunstiinstituuti keraamika eriala. Pärast instituudi lõpetamist 1969. aastal asus ta kunstnikuna tööle Tallinna Kunstitoodete Kombinaadi ARS monumentaalkunsti ateljeesse.

Looming
-------

Näitustel osales ta alates 1970. aastast nii Eestis kui ka välismaal, sealhulgas aastatel 1979–1988 I–IV Baltimaade tarbekunstitriennaalidel Tallinnas. Tema isikunäitused toimusid 1978. aastal Tallinna Kunstisalongis, 1988. aastal Adamson-Ericu Muuseumis, 1991. aastal Haapsalu Linnagaleriis ja 1992. aastal Tallinna Raemuuseumis.

Aastatel 1970–1974 võttis ta osa NSV Liidu keraamikute loomingulise töögrupi sümpoosionist Dzintaris Lätis ja 1992. aastal rahvusvahelisest portselanisümpoosionist Kaunases Leedus. Tema teoseid on Eesti Tarbekunsti- ja Disainimuuseumi ja Eesti Kunstnike Liidu kunstikogus ning paljudes erakogudes.

Isiklikku
---------

Tema abikaasa August Luur oli ajakirjanik ning kirjastuse Kunst peatoimetaja ja direktor.

Viited
------

1. ↑  "Suri keraamik ja portselanimaalija Ene-Mai Luur". *ERR*. 12.08.2021.

Välislingid
-----------

* Haud Tallinna Metsakalmistul
**Ene Pikk** (aastani 1945 **Ene Ravaraja**; 8. aprill 1925 Tallinn – 22. juuni 2015) oli eesti raamatugraafik.

Ta sündis aastal 1925 Tallinnas teenistuja perekonnas. Ta õppis aastatel 1933–1938 Tallinna 14. algkoolis, lõpetas aastal 1944 Tallinna tütarlaste kommertskooli. Asus samal aastal õppima Tallinna Riiklikku Tarbekunsti Instituuti, lõpetas selle aastal 1950.

Ta töötas aastatel 1950–1953 Kunstitoodete Kombinaadi dekooriateljees, 1952–1959 Eesti Riiklikus Kirjastuses ja Ajalehtede-Ajakirjade Kirjastuses (mittekoosseisulise kunstnikuna) ning 1960–1981 ajakirja Täheke toimetuses. Aastast 1981 tegutses vabakunstnikuna. Ta oli aastast 1961 Eesti Ajakirjanike Liidu ja aastast 1967 Eesti Kunstnike Liidu liige.

Ta on illustreerinud elurõõmsate dekoratiivsete joonistustega lasteraamatuid:

* 1966 Heljo Mänd "Suur-Laisk ja Väike-Laisk"
* 1970 Olivia Saar "Suve ajal metsarajal"
* 1972 Vladimir Bragin "Metsa aidad"
* 1975 Iko Maran "Pikk päev"
* 1980 Maimu Linnamägi "Piparkoogipühad"
* 1981 Peeter Valdes "Linnurahva kalender"

Kirjandus
---------

* Eesti kunsti ja arhitektuuri biograafiline leksikon. Tallinn 1996
**Ene Roosma** (aastani 1968 **Kees**; 1. märts 1946 Põltsamaa – 22. juuli 1996 Tartu) oli eesti bioloog.

Elulugu
-------

Ene Roosma oli teenistujate tütar.

Lõpetas 1964 C. R. Jakobsoni nimelise Viljandi 1. Keskkooli ja 1969 TÜ bioloogiateaduskonna; bioloogiakandidaat (1987, Moskva, K. I. Skrjabini nimelise Helmintoloogia Teadusliku Uurimise Instituudi), väitekiri "Влияние функционального состояния пастения/хозяина на развитие клеверной цистообразующей немотоды (Heterodera trifolii Goffart, 1932) развитию". Aastast 1969 Zooloogia ja Botaanika Instituudis: 1969–1977 vanemlaborant, 1977–1988 nooremteadur, 1988–1990 teadur, 1990–1995 teadussekretär, 1994 teadusdirektor kohusetäitja.

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkond: taimede nematoloogia, nematoodide arengu sõltuvus taimede juurte füsioloogilis-biokeemilistest omadustest, parasiitsete nematoodide ja taimede suhete teoreetilised ja praktilised küsimused. 13 teadustrükist.

Teoseid
-------

* Метод песчаных культур для проведения опытов с фитопаразитическими немотодами (kaasautor A. Riispere). // Методические рекомендации по проведению исследований в фитогельминтологии. ВАСХНИЛ, Москва (1988).

Viited
------

1. 1 2 3 4  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Kirjandus
---------

* ZBI, 73.
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Ene Kangron** (sündinud 8. novembril 1947 Riisiperes Harjumaal) on eesti koorijuht ja muusikapedagoog.

Ta lõpetas 1967. aastal Tallinna Muusikakooli koorijuhtimise eriala Laine Karindi klassis ja 1972. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi koorijuhtimise eriala Gustav Ernesaksa klassis.

Aastatel 1975–1986 oli ta Tallinna Pedagoogilise Instituudi koorijuhtimise õppejõud, 1986. aastast Tallinna Riikliku Konservatooriumi muusikapedagoogika õppejõud, hiljem dotsent. Alates 2000. aastast on ta Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia täienduskoolituskeskuse juhataja.

Ta on juhatanud mitmeid koore. Aastatel 1974–1983 oli ta TPI Akadeemilise Naiskoori dirigent, 1983–1996 peadirigent.

Ta on Tallinna Meestelaulu Seltsi Türnpu Meeskoori peadirigent.

Ta on Eesti Muusikaõpetajate Liidu üks asutajaid, aastatel 1990–1995 esimehe asetäitja, 1995–2002 esimees, nüüd juhatuse liige.

Aastatel 1995–1999 oli ta Eesti Muusikanõukogu asepresident.

Tunnustus
---------

* 1984 – Eesti NSV teeneline kunstitegelane
* 2004 – Riho Pätsi Koolimuusika Fondi stipendium
* 2021 – Valgetähe V klassi teenetemärk

Isiklikku
---------

Tema abikaasa on koorijuht Tõnu Kangron.

Viited
------

1. ↑  Eesti muusika biograafiline leksikon. Tallinn: Valgus, 1990
2. ↑  Tallinna Tehnikaülikooli Akadeemiline Naiskoor 60
3. ↑  Rahvakultuuri Keskus. Koorilaul. Tõnu Kangron
4. ↑  TMS Türnpu Meeskoor. Koori liikmed
5. ↑  Eesti Muusikaõpetajate Liit – 20-aastane
6. ↑  Eesti Muusikanõukogu. Varasemad juhatuse koosseisud
7. ↑  "Riho Pätsi Koorimuusika Fond – Laureaadid". Originaali arhiivikoopia seisuga 29. märts 2018. Vaadatud 31. märtsil 2016.
8. ↑  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 20114
**Õie Fleig-Tamm** (sünninimi **Õie Tamm**; 1. abielus 1939–1948 **Õie Nurmet**; 2. abielus **Õie Fleig-Tamm** või **Õie Fleig**; 4. juuni 1921 Orava vald, Vastseliina kihelkond, Võrumaa – 19. oktoober 1981 Langnau im Emmentali vald, Berni kanton, Šveits) oli väliseesti tegelane Šveitsis.

Ta õppis aastatel 1943–1944 Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas. Ta oli ka õppinud näitlemist ja etlemist Liina Reimani juures Tallinnas.

Teise maailmasõjas toimunud Suure põgenemise ajal läks ta Saksamaale. Ta oli tegev Geislingeni eesti sõjapõgenike laagris ja Geislingeni Eesti Teatris. 

Ta abiellus 1948. aastal uuesti ning asus koos ajakirjanikust abikaasaga elama Londonisse, hiljem aga Šveitsi. Ta tutvustas Šveitsis Eesti ajalugu ja olukorda Nõukogude võimu all ning kultuuri ja kirjandust. Ta pidas loenguid ja seminare Zürichi ja Schaffhauseni rahvaülikoolides, Rotary klubides ja Balti Abistamise Komitees. 1974. aastal oli ta aktusekõneleja Zürichi Kongressihallis, kus pühitseti ühiselt kolme Balti vabariigi aastapäevi. Õie Fleigi julge poliitiline kõne anti osaliselt edasi ka Zürichi TV uudistesaates.

Marie Under ja Henrik Visnapuu olid tema lemmikluuletajad juba koolipõlvest, Visnapuuga oli ta aastatel 1946–1948 ka ise lähedalt seotud. Ta tutvustas mitmel pool nende elukäiku ja esitas nende loomingut, ka Šveitsist väljaspool. 

Ta oli Šveitsi Eesti Seltsi aseesimees 1960. aastatest kuni 1973. aastani ja esimees aastatel 1973–1975.

Isiklikku
---------

Õie esimene abikaasa oli Eesti ohvitser William Nurmet ja nende tütar on Irja Cilluffo (sündinud 1941), kellest sai 2006. aastal Eesti aukonsul Portsmouthis New Hampshire'i osariigis Ameerika Ühendriikides.

Tal olid aastatel 1946–1948 Geislingeni põgenikelaagris lähedased suhted Henrik Visnapuuga, kes ise pidas Õiet 1940. aastate lõpul oma muusaks (Visnapuu kasutatud nimi "Hõde"). Visnapuu pühendas mitu luulekogu Õiele ning ta tütrele Irjale.

Õie teine abikaasa alates 1948. aastast oli Šveitsi ajakirjanik Hans Fleig. 

Õie Fleig-Tamm on koos abikaasa Hansuga maetud Luganos Šveitsis.

Viited
------

1. ↑  Liidia Tuulse. "Õie Fleigi mälestuseks" (nekroloog). Vaba Eesti Sõna, 12. november 1981. Lk 11
2. ↑  Livia Viitol. "Henrik Visnapuud otsimas". Teater. Muusika. Kino 3/2010. Lk 105–107

Kirjandus
---------

* Liidia Tuulse. "Õie Fleigi mälestuseks" (nekroloog). Vaba Eesti Sõna, 12. november 1981. Lk 11

Välislingid
-----------

* *Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944*
* Õie ja Hans Fleigi haud Luganos (Šveits). Karl Ristikivi Seltsi koduleht
Malaja Kokšaga ehk Izi Kakšani jõgi Joškar-Olas
**Joškar-Ola** (mari *Йошкар-Ола* ('punane linn')) on linn Venemaal, Marimaa pealinn. Linn asub Malaja Kokšaga jõe ääres, 50 km kaugusel selle suudmest Volgasse.

Linna haldusalasse kuulub ka Semjonovka vald.

Ajalugu
-------

Linn on asutatud pärast maride alistamist venelaste poolt 1584. aastal kindlusena, linnaõigused sai 1781. aastal.
1919. aastani kandis nime **Tsarjovokokšaisk** (*Царёвококшайск*), 1919–1927 **Krasnokokšaisk**.

Loodus
------

### Kliima

Joškar-Olas on mandriline kliima külma talve ja sooja suvega. Kõige külmema kuu, jaanuari keskmine õhutemperatuur on –13,9 °C, kõige soojema kuu, juuli keskmine õhutemperatuur on +18,7 °C. Sademeid on keskmiselt 548 mm aastas.

Rahvastik
---------

Elanikest on venelasi 68%, marisid 24% ja tatarlasi 4%. 
1. jaanuaril 2010 oli linna elanike arv 248 700, koos Semjonovka vallaga 260 300.

| Aasta | Elanike arv |
| --- | --- |
| 1897 | 1 658 |
| 1939 | 27 179 |
| 1959 | 88 744 |
| 1970 | 166 073 |
| 1979 | 201 371 |
| 1989 | 241 601 |
| 2002 | 256 719 |
| 2010 | 248 782 |

Transport
---------

Joškar-Olas on raudteejaam ja lennujaam.

Kultuur ja haridus
------------------

Linnas on Mari Riiklik Ülikool, Mari Riiklik Pedagoogikainstituut, Mari Riiklik Tehnikaülikool ja mitu teatrit.

Viited
------

1. ↑
2. ↑  Venemaa Hüdrometeoroloogiakeskus
3. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 12. august 2011. Vaadatud 13. veebruaril 2011.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Joškar-Ola** |

* Joškar-Ola linnavalitsuse ametlik veebileht (*vene keeles*)
* Joškar-Ola plaan
Virumaa valdade piirid enne ja pärast 1939. aasta vallareformi
**Järve vald** (saksa keeles *Türpsal*) oli vald Jõhvi kihelkonnas Viru kreisis ja Viru maakonnas, aastatel 1866–1939.

Valla pindala oli 92 km² ja elanikke oli 3768 (1922. aasta seisuga).

Vallas oli 445 talundit ja need kasutasid 7109 ha maad. Vallamaja asus Kohtla-Järvel.

Vallas asus Järve küla, samuti Riigi Põlevkivitööstuse kaevandused ja õlitehas.

1891. aastal liideti Järve vallaga Kukruse, Ontika, Peeri ja Saka vald.

1939. aasta vallareformiga moodustati Kohtla ja Järve vallast, Kohtla vald.

Viited
------

1. 1 2  Järve vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917 (vaadatud 20.02.2016)
2. ↑  *Eesti nõukogude entsüklopeedia.* 4. köide: *IST–KONI.* Tallinn: Valgus, 1989, lk 167.
3. 1 2 3  *Eesti Entsüklopeedia.* 4. köide: *Jaapan–Käolina.* Tartu: Loodus, 1934, lk 204.
4. ↑  Maa-ameti kaardirakendused
5. ↑  Väljavõte 776. Vabariigi Presidendi otsus nr. 88. Riigi Teataja, nr. 87, 14 oktoober 1938

Välislingid
-----------

* Järve vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917
**Snudy järv** ehk **Snudõ järv** (valgevene keeles *Возера Снуды*, vene keeles *Снуды* (Snudõ)) on järv Valgevenes Viciebski oblastis Brasłaŭ rajoonis. Järv asub merepinnast 130 meetri kõrgusel, selle valgala on 113 km². Snudy kuulub Brasłaŭ järvestikku, asudes Brasłaŭ järvestiku rahvuspargi territooriumil. Lisaks rahvuspargile asub järvel veel ornitoloogiline kaitseala, Snudy ja Strusta järvede vahel asub aga maastikukaitseala

Kaldajoone pikkus on 34,4 kilomeetrit. Järves asub 11 saart kogupindalaga 1,6 km². Madala veetaseme korral võivad mitmed madalikud kuivale jääda, sellisel juhul kasvab saarte arv Snudy järves kuueteistkümneni. Suuremad saared on kõrgem osa Snudy järve läbivast oosist. Järve kaldad on üldiselt madalad, kohati liivased. Järve idakallas on kõrgem, selle moodustab metsaga kaetud oos.

Snudy järve vesi voolab Strusta järve. Kaht järve ühendab 80 meetrit lai ja 3 meetrit sügav väin. Strusta järve vesi voolab omakorda 40 meetrit laia ja 3-4 meetrit sügava väina kaudu Vojsa järve.

Järve põhi on valdavalt liivane, kohati ka savine või kivine. Järve madalamas osa kasvab harilik pilliroog, kohati ka järvkaisel. Kuni viie meetri sügavuses vees kasvavad penikeeled, samuti ka mändvetikad.

Vee läbipaistvus on 6,6 meetrit. Tähtsamad kalad Snudy järves on rääbis, ahven, haug, angerjas, linask ja särg. Leidub ka säinast ja viidikat, teistest veekogudest on Snudy järve elama asunud hõbekoger, karpkala ja valgeamuur.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Snudy järv** |

* Järv Valgevene kalapüügiportaalis
**Sobitustrafo** on transformaator, mille ülesandeks on elektriahelate impedantside sobitamine eesmärgiga saavutada võimsuse maksimaalne ülekanne ühest ahelast teise. Tavaliselt on tegemist signaaliallika väljundtakistuse sobitamisega koormusahela või -komponendi sisendtakistusega. Näiteid kasutusaladest: 

* võimendusastmete väljund- ja sisendtakistuste sobitamine;
* lampvõimendi suure väljundtakistuse sobitamine kõlari väikese sisendtakistusega;
* lainetakistuste sobitamine antenni ja koaksiaalkaabli vahel või erineva takistusega koaksiaalkaabelliinide vahel;
* väikese mikrofonipinge ülestransformeerimine;
* signaalide sümmetreerimine, nt mikrofoni ja ühenduskaabli vahel;

Sobitustrafot kasutatakse ühtlasi signaaliahelate galvaaniliseks eraldamiseks toitevooluahelatest;

Sobitustrafod konstrueeritakse nii, et sekundaarpinge sõltuvus primaarpingest oleks võimalikult lineaarne ning seega signaalid kanduksid edasi võimalikult väikeste moonutustega.

Vaata ka
--------

* Transformaator
* Allika ja koormuse sobitamine
Dmitri Andreikin (2013)
**Dmitri Vladimirovitš Andreikin** (vene keeles Дмитрий Владимирович Андрейкин; sündinud 5. veebruaril 1990 Rjazanis) on vene maletaja, rahvusvaheline suurmeister (2007). 

Andreikin sai suurmeistriks 17-aastaselt 2007. aastal. Ta on kahekordne Venemaa malemeister (2012, 2018). Ta tuli 2010. aastal Chotowas juunioride maailmameistriks.

Ta mängis edukalt 2013. aastal Tromsøs maailmakarikavõistlustel (128 osavõtjat, nokautsüsteem), kus ta jõudis finaali. Kaotas seal eksmaailmameister Vladimir Kramnikule tulemusega 1½:2½, kuid turniiri kaks paremat pääsesid 2014. aastal Hantõ-Mansiiskis 8 osavõtjaga pretendentide turniirile. Andreikin sai seal 5. koha. FIDE Grand Prix 2014–2015 sarjas sai ta 16 osavõtja seas 9. koha.

Andreikin võitis Venemaa võistkonna koosseisus 2013. aastal pronksmedali Euroopa võistkondlikel meistrivõistlustel ja 2019. aastal Astanas kuldmedali võistkondlikel maailmameistrivõistlustel.

Välislingid
-----------

* Dmitri Andreikin – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Dmitri Andreikin FIDE andmebaasis
Djibouti hümn USA mereväeorkestri esituses
**Djibouti** [džib'uuti] on riik Aafrika idaosas. Djiboutil on maismaapiir kolme riigiga: Eritreaga põhjas, Etioopiaga läänes ning Somaaliaga kagus. Djiboutist kirdesse ning läände jäävad Bab el Mandebi väin Punases meres ning Adeni laht. 20 km kaugusel teisel pool Bab El Mandebi väina on Aasia maailmajaos asuv Jeemen.

19. sajandil rajas Prantsusmaa Djibouti alale Prantsuse Somaalimaa protektoraadi. 1967 pandi sellele nimeks *Afar ja Issa*. 27. juunil 1977 riik iseseisvus ja võttis nimeks Djibouti.

Keeled
------

Elanike emakeelteks on valdavalt somaali keel (500 tuhandel) ja afari keel (300 tuhandel). Riigikeeli on kaks – araabia keel ja prantsuse keel.

Loodus
------

Suurimad järved on Assali järv ja Abbe järv (kuulub osaliselt Etioopiale).

Haldusjaotus
------------

Riik jaguneb viieks piirkonnaks ja pealinnaringkonnaks (Djibouti). Piirkonnad on:

* Ali Sabiehi piirkond
* Arta piirkond
* Dikhili piirkond
* Obocki piirkond
* Tadjourahi piirkond
* Djibouti pealinnaringkond

Piirkonnad omakorda jaotatakse 15 ringkonnaks.

* KaartKaart
* Djibouti piirkonnadDjibouti piirkonnad

Viited
------

1. ↑  Maailmapanga andmebaas, vaadatud 8.04.2019.
2. ↑  Maailmapanga andmebaas, vaadatud 22.10.2018.
3. ↑  Maailmapanga andmebaas, vaadatud 27.05.2019.

Aafrika maad

**Iseseisvad riigid:** Alžeeria | Angola | Benin | Botswana | Burkina Faso | Burundi | Djibouti | Egiptus | Ekvatoriaal-Guinea | Elevandiluurannik | Eritrea | Etioopia | Gabon | Gambia | Ghana | Guinea | Guinea-Bissau | Kamerun | Keenia | Kesk-Aafrika Vabariik | Komoorid | Kongo Vabariik | Kongo Demokraatlik Vabariik | Lesotho | Libeeria | Liibüa | Lõuna-Aafrika Vabariik | Lõuna-Sudaan | Madagaskar | Malawi | Mali | Maroko | Mauritaania | Mauritius | Mosambiik | Namiibia | Niger | Nigeeria | Roheneemesaared | Rwanda | Sambia | São Tomé ja Príncipe | Senegal | Seišellid | Sierra Leone | Somaalia | Sudaan | Svaasimaa | Zimbabwe | Tansaania | Togo | Tšaad | Tuneesia | Uganda  

 **Sõltuvad alad:** Briti India ookeani ala | Ceuta | Chafarinase saared | Kanaari saared | Madeira | Mayotte | Melilla | Peñón de Alhucemas | Peñón de Vélez de la Gomera | Réunion | Saint Helena  

 **Tunnustamata riigid ja okupeeritud alad:** Edela-Somaalia | Jubaland | Lääne-Sahara | Puntland | Somaalimaa

 **Aafrika maad** | Aasia maad | Austraalia ja Okeaania maad | Ameerika maad | Euroopa maad
Audre Lorde (1980)
**Audre Lorde** (kodanikunimega **Audrey Geraldine Lorde**; 18. veebruar 1934 – 17. november 1992) oli Ameerika luuletaja, romaanikirjanik, feminist ja aktivist, kes pühendas oma karjääri rassismi, seksismi, klassismi, heteroseksismi ja homofoobia vastu võitlemisele. Tema luule ja proosa väljendab raevu ebaõigluse vastu, mida ta oma elu jooksul koges ja pealt nägi ning tegeleb peaasjalikult kodanikuõiguste, feminismi, lesbilisuse, haiguse ja puuete ning afroameerika identiteedi teemadega.

Lorde oli esimene, kes juhtis tähelepanu intersektsionaalsuse puudumisele feministlikus liikumises. Teoses "Autsaiderist õde: esseed ja kõned" (*Sister Outsider: Essays and Speeches*, 1984) rõhutab Lorde marginaliseeritud ühiskonnagruppide kogemuse kommunikeerimise ja nende probleemide nähtavaks tegemise vajadust ühiskonnas. Tema järgi peaksid erinevad grupid (näiteks valged ja afroameerika naised) tunnistama ja aktsepteerima oma erinevusi ning kasutama neid ühise keele leidmiseks võõrandumise asemel. Ta toonitab kogukonna olulisust ühiskonnas ning käsitleb seda, kuidas konstruktiivselt kanaliseerida rõhumise tekitatud raevu ja viha. Kogumikus ilmunud essees "Vanus, rass, klass ja sugu", mille ta kirjutas "49-aastase mustanahalise lesbilise feministliku sotsialisti, kahe lapse (kellest üks on poiss) ema ja rassidevahelise partnerlussuhte ühe osapoole" positsioonilt, tõi ta välja, et "valged naised ei saa aru oma kaasasündinud privileegist olla valged ja määratlevad naiseks olemist üksnes omaenda kogemusest lähtudes."

Viited
------

1. ↑  Audre Lorde (1984). *Sister outsider: essays and speeches*. Trumansburg, NY: Crossing Press.
2. ↑  Hall, Donald. E. (2015). Soo- ja queer-teooria. Simon Malpas ja Paul Wake (koost.) Kriitilise teooria käsiraamat. Tallinn: TLÜ Kirjastus, lk 165–184.
|  |
| --- |
|  |
| Medalikohad |
| Maailmameistrivõistlused |
| **Kuld** | 2018 |  |

**Djibril Sidibé** (sündinud 29. juulil 1992 Troyes's) on Prantsusmaa jalgpallur, kes mängib paremkaitsjana Kreeka kõrgliigaklubis Ateena AEK.

Ta alustas klubikarjääri kodulinna klubis Troyes AC. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta hooajal 2009–10 Prantsusmaa tugevuselt kolmandas liigas. Aastatel 2010–2012 mängis ta klubiga Prantsusmaa esiliigas.

Aastatel 2012–2016 mängis ta Prantsusmaa kõrgliigaklubis Lille.

2016. aasta juulis sõlmis ta viieaastase lepingu Prantsusmaa kõrgliigaklubiga Monaco. Hooajal 2016–17 tuli ta Monacoga Prantsusmaa meistriks ja valiti samal hooajal Prantsusmaa kõrgliiga hooaja sümboolsesse koosseisu. Hooajal 2019–20 mängis ta Monacost laenul Inglismaa kõrgliigaklubis Everton.

2022. aasta septembris sõlmis ta kaheaastase lepingu Ateena AEK-ga.

Prantsusmaa jalgpallikoondises tegi Sidibé debüüdi 1. septembril 2016 sõprusmängus Itaalia vastu. Koondisekarjääri esimese ja ainsa värava lõi ta 13. juunil 2017 sõprusmängus Inglismaa vastu. 2018. aastal tuli ta Prantsusmaa koondisega maailmameistriks. Prantsusmaa koondises mängis ta aastatel 2016–2018 kokku 18 korda.

Ta on Mali päritolu ja on moslem.

Saavutused
----------

Monaco
* Ligue 1: 2016–17

Välislingid
-----------

 Djibril Sidibé – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis

| * v
* r
Prantsusmaa koondis  –  2018. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused |
| --- |
| 

* 1 Lloris (c)
* 2 Pavard
* 3 Kimpembe
* 4 Varane
* 5 Umtiti
* 6 Pogba
* 7 Griezmann
* 8 Lemar
* 9 Giroud
* 10 Mbappé
* 11 Dembélé
* 12 Tolisso
* 13 Kanté
* 14 Matuidi
* 15 Nzonzi
* 16 Mandanda
* 17 Rami
* 18 Fekir
* 19 Sidibé
* 20 Thauvin
* 21 Hernández
* 22 Mendy
* 23 Areola
* Treener: Deschamps

 | Prantsusmaa |
**Tallinna Aleksander Nevski kalmistu** on 1775. aastal rajatud õigeusuliste kalmistu, mis moodustab tänapäeval ühe osa Tallinna Siselinna kalmistust. Kalmistu on pühitsetud Vene Õigeusu Kirikus pühakuna austatavale suurvürstile Aleksander Nevskile.

Aleksandr Nevski kalmistu nn punane kabel
Aleksandr Nevski kalmistu nn punane kabel
Tänapäeval on Aleksander Nevski kalmistu Tallinna vanim kasutatav surnuaed. Kalmistu pindala on 13,01 hektarit ning sinna on maetud mitmed silmapaistvad kiriku-, kultuuri- ja ühiskonnategelased.

Aleksander Nevski kalmistu, 1928. aasta kaardil 
Algselt oli kasutusel peamiselt sõjaväekalmistuna, mistõttu leidub seal rohkelt 18.–19. sajandi Venemaa armee ohvitseride haudu.

Aastatel 1856–1944 paiknes kalmistul Tallinna Aleksander Nevski kalmistu kirik, mis hävis 9. märtsil 1944 aset leidnud Tallinna pommitamises Nõukogude Liidu õhuvägede poolt. Säilinud on kiriku juurde kuulunud punastest tellistest kabel.

Silmapaistvate isikute kalmud
-----------------------------

### Kirikutegelased

* Árpád Arder (eesti baptisti vaimulik)
* piiskop Issidor
* piiskop Joann
* piiskop Pavel
* Konstantin Kokla
* Nikolai Päts
* Mihhail Ridiger (Moskva ja kogu Venemaa patriarhi Aleksius II isa)
* Dionissi Samon
* Christofor Vink

### Kirjanikud

Igor Severjanini haud Aleksander Nevski kalmistul
* Ott Arder
* Jaan Lõo
* Igor Severjanin
* Arvi Siig

### Muusikud

* Jaan Arder
* Maria Laidoner

### Näitlejad

* Nil Merjanski
* Vladimir Sapožnin

### Sõjaväelased

* Dimitri Lebedev
* Georg Leets
* Aleksandr Manevski
* Aleksei Spiridov
* Aleksei Vandam

### Ühiskonnategelased

* Erast Hiatsintov
* Jaan Poska
* Jaan Raamot
* Sergei Soldatov

Vaata ka
--------

* Siselinna kalmistu

Viited
------

1. ↑  8140 Al. Nevski kalmistu nn. punane kabel, 19.-20. saj. • Mälestised

Kirjandus
---------

* Nii kaob maailma hiilgus... Esmaspäev, 1. juuli 1939, nr. 26, lk. 4.
Erwin Rommel
**Erwin Rommel** (õieti **Erwin Johannes Eugen Rommel**; 15. november 1891 Heidenheim Württemberg – 14. oktoober 1944) oli Saksamaa sõjaväelane, kindralfeldmarssal.

Elukäik
-------

Rommel sündis neljalapselise pere teise pojana. Ta ristiti 19. novembril 1891. Rommeli isa nimi oli samuti Erwin Rommel, isa suri 1913. aastal. Ema nimi oli Helena Luz, suri 1940.

Noor Rommel tahtis saada inseneriks, kuid isa oli sellele vastu ja 1910. aasta märtsis astus ta 19-aastaselt 124. Saksa jalaväerügementi Weingartenis. Siit algas tema järjepidev karjääriredelil tõusmine. Pärast rügementi astumist saadeti ta peatselt Danzigi kadettide ja ohvitseride kooli, kus ta 1911. aastal tutvus oma tulevase abikaasa Lucia Maria Molliniga, kes oli tollal vaid 17-aastane.

Esimese maailmasõja puhkemisel oli Rommel leitnant. Esimesed sõjakogemused sai ta Prantsusmaal, Itaalias ja Rumeenias võideldes. 1915. aastal autasustati teda Raudristiga. Sõja lõppedes ülendati ta kapteniks. 

1916. aastal abiellus Rommel Luciaga. 1928. aastal sündis neil poeg Manfred, kes oli hiljem Stuttgardi meer.

Pärast sõda oli Rommel pataljoniülem, hiljem Dresdeni jalaväekooli õpetaja (1929–1933). Aastatel 1929–1933 õpetas ta Potsdami Sõjaakadeemias. Enne Teist maailmasõda avaldas Rommel mitu õppematerjali.

Teine maailmasõda
-----------------

Rommel juhatas 1940–1943 Saksa ekspeditsioonikorpust Põhja-Aafrikas ning paistis sealsetes kõrbetes silma osava väejuhina, mistõttu teda nimetati **Kõrberebaseks**. 1943. aastal pidid sakslased aga ülekaalukate liitlasvägede ees taanduma, Hitleri lubatud abi Rommelile ei saabunud õigel ajal. Seejärel määrati Rommel Prantsusmaal asuvate vägede juhatajaks, ent 1944. aastal toimus Juulivandenõus luhtunud katse lasta Hitler pommiga õhku, ning sellega seotuses hakati kahtlustama ka Rommelit. Talle anti kaks võimalust: kas minna häbistatult sõjakohtu alla, kus ta oleks ilmselt süüdi mõistetud, või teha enesetapp ja päästa oma maine. Rommel valis teise võimaluse.

Kirjandus
---------

* Desmond Young, "Kõrberebane Rommel". Tõlkinud Olev Luhaveer, eessõna: C. J. Auchinleck. Olion, Tallinn 1996 .
* Maurice Philip Remy, "Rommeli müüt". Saksa keelest tõlkinud ja järelsõna: Toomas Huik. Tänapäev, Tallinn 2005.
* Peter Haining, "Rommeli kulla saladus. Legendaarse natsivaranduse jälgedel". Tõlkinud Maaris Aas. Kirjastus Alderston Grupp, 2008.

  


| * v
* r
Saksamaa kindralfeldmarssalid ja suuradmiralid aastail 1933–1945 |
| --- |
| Kindralfeldmarssalid | 
Werner von Blomberg | Fedor von Bock | Eduard von Böhm-Ermolli | Walther von Brauchitsch | Ernst Busch | Hermann Göring | Robert Ritter von Greim | Wilhelm Keitel | Albert Kesselring | Paul Ludwig Ewald von Kleist | Günther von Kluge | Georg von Küchler | Wilhelm Ritter von Leeb | Wilhelm List | Erich von Manstein | Erhard Milch | Walter Model | Friedrich Paulus | Walther von Reichenau | Wolfram von Richthofen | Erwin Rommel | Gerd von Rundstedt | Ferdinand Schörner | Hugo Sperrle | Maximilian von Weichs | Erwin von Witzleben |
| Suuradmiralid | 
Karl Dönitz | Erich Raeder |
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel külast Kose vallas; teiste samanimeliste kohta vaata Kolu.* |

---

**Kolu** on küla Harju maakonna Kose vallas.

Küla läbib Tallinna–Tartu–Võru–Luhamaa maantee.

Külas elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 97 inimest. Kõik olid eestlased.

Kolu piires asuvad mitu muinsuskaitsealust kultuskivi.

Külas tegutseb AS Klaasimeister, mis on üks Kose valla suuremaid tööstusettevõtteid.

Vaata ka
--------

* Kolu kõrts

Viited
------

1. ↑  Maa-amet, vaadatud 21.11.2020.
2. ↑  Statistikaamet, vaadatud 10.11.2020.
3. ↑  Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
4. ↑  Statistikaameti andmebaas

Kose valla lippKose valla lipp
Kose valla asulad

**Alevikud:** Ardu | Habaja | Kose | Kose-Uuemõisa | Ravila   

**Külad:** Aela | Ahisilla | Alansi | Harmi | Kadja | Kanavere | Kantküla | Karla | Kata | Katsina | Kirivalla | Kiruvere | Kolu | Krei | Kuivajõe | Kukepala | Kõrvenurga | Kõue | Laane | Leistu | Liiva | Lutsu | Lööra | Marguse | Nutu | Nõmbra | Nõmmeri | Nõrava | Ojasoo | Oru | Pala | Palvere | Paunaste | Paunküla | Puusepa | Rava | Raveliku | Riidamäe | Rõõsa | Saarnakõrve | Sae | Saula | Silmsi | Sõmeru | Sääsküla | Tade | Tammiku | Triigi | Tuhala | Uueveski | Vahetüki | Vanamõisa | Vardja | Vilama | Virla | Viskla | Võlle | Äksi
**Martin Viilep** (sündinud 23. mail 1981 Tallinnas) on endine Eesti ujuja. 1999. aastal lõpetas ta Tallinna reaalkooli ja 2006. aastal keskkonnatehnika erialal TTÜ magistriõppe. 

Viilep hakkas harrastama ujumist 1987. aastal Vilma Eskola õpilasena. Aastatel 1988–1995 treenis ta Kalevi Tallinna ujumiskoolis ja 1995–2002 TOP-i Ujumisklubis Heidi ja Ain Kaasiku ning 2002–04 Keila Swimclubis Tõnu Meijeli juhendamisel.

1998. aastal tuli ta kahekordseks Põhjamaade juunioride meistriks seliliujumises. Ta on tulnud 26 korda 50 m basseinis (1998–2004) ja 27 korda 25 m basseinis (1997–2003) vaba-, selili-, rinnuli-, kompleks- ja teateujumises Eesti meistriks. Viilep on ületanud 7 korral Eesti rekordi, seal hulgas 2 korral teateujumises. Parimad tulemused: 25-m ujulas vabaltujumises 50 m 23,99 (2003), 100 m 51,82 (2003), 200 m 1.55,77 (2001), seliliujumises 50 m 25,57, 100 m 54,67, 200 m 1.59,28 (kõik 2002), rinnuliujumises 50 m 29,36 ja 100 m 1.03,04 (2001), kompleksujumises 100 m 56,57 (2002), 200 m 2.05,31 (2001), 400 m 4.30,09 (2002); 50-m ujulas vabaltujumises 50 m 24,48, 100 m 53,84, seliliujumises 50 m 26,76, 100 m 57,69 (kõik 2003), 200 m 2.05,19 (2001), rinnuliujumises 50 m 29,62 ja 100 m 1.04,61 (2001). Ta on kuulunud aastatel 1996–2004 Eesti koondisse. Harjumaa parim meessportlane 2003. aastal.

Ta on Hele Viilepi ja Toivo Viilepi poeg ja Margit Viilepi vend.
Kalmistu värava lääneserv (2015)
Kalmistu kabeli läänekülg (2015)
Kalmistu kabeli torn (2015)
**Albu mõisa kalmistu** on kalmistu Järva-Madise kihelkonnas Järvamaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Albu külas Järva vallas Järva maakonnas.

Ajalugu
-------

Kalmistu rajas Albu mõisa tollane omanik Alexander von Lilienfeld 1884. aastal ning esimene teadaolev matus toimus 31. detsembril (vkj) 1884. Kalmistule maetud inimeste arv ei ole teada.

Kirjeldus
---------

Kalmistu jääb mõisa südamest linnulennult umbes ühe kilomeetri kaugusele põhjakirdesse. See on piiratud nelinurkse põllukivimüüriga. Värav paikneb kalmistu lõunaküljel, kuid pole teada, millised olid selle lehed.

Kalmistu kabel
--------------

Kalmistu põhjaservas paikneb torniga kabel. Seal olevat ka pühapäeviti peetud jutlust. See praegu on varemetes ning kõrvaloleva karjääri tõttu osaliselt ka varisenud.

Kalmistule maetuid
------------------

* 1884, 31. detsember (vkj) - Helene Jeanette Elisabeth von Lilienfeld (19. juuni (vkj) 1867 – 25. detsember (vkj) 1884), Alexander von Lilienfeldi tütar

Viited
------

1. ↑  Asjalised mälestised -Järva-Madise kirik. Kogunud Elfriede Änilane 1930. aastal. Eesti Kultuurilooline Arhiiv

Kirjandus
---------

* Ester Valdvee. "Kabelimägi". - Järvamaa pärandkultuurist. Paide 2008. Lk 20-21

Välislingid
-----------

* Albu mõis ja selle kalmistu Eesti mõisaportaalis
* Pärandkultuuri objekt: "Kabelimägi" (129:KBM:001) Eesti looduse infosüsteemis
* Ketlin Sirge. Eesti mõisakalmistud. // Magistritöö Tartu Ülikooli usuteaduskonna võrdleva usuteaduse õppetoolis. Tartu 2013
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib titaanist; Mauretaania kuninga kohta vaata artiklit Atlas (kuningas)* |

---

 Atlas ja Herakles Vana-Kreeka vaasil
**Atlas** on vanakreeka mütoloogias üks titaanidest.
Algselt oli Atlas tuntud taevast toetavate sammaste valvurina, kuid hiljem seostati teda taeva enda hoidmisega. 

Ta etendas olulist osa Titanomahhias – kümneaastases sõjas titaanide ja olümposlaste vahel. Atlasest sai titaanide juht, kui Kronos lahingutest väsis. Kuigi Atlase püüdis titaanide jõude koondada, said Zeusi juhitud olümposlased lõpuks oma paremate relvade ja koletu jõuga vanadest jumalatest võitu. Atlase venda Menoitist tabas lahingus välgunool ja ta langes Tartarosse. Enamik ellujäänud titaanidest heideti Tartarose sügavikku, kus neid valvasid sajakäelised koletised hekatonheirid.

Titaanide väejuhile Atlasele määrati karmim karistus: ta pidi igavesti oma õlgadel taevavõlvi kandma. See müüt seletas, miks taevas maale ei lange. 

Ühe legendi järgi tekkisid tema järgi nime saanud Atlase mäed Põhja-Aafrikas, kui Perseus näitas Atlasele gorgo Medusa pead ning Atlas muutus kiviks. Pärast seda jaksas Atlas taevast toetada.

Hesperiidide õunad
------------------

Üheteistkümnenda vägitööna käskis kuningas Eurystheus Heraklesel tuua kolm õuna Hera kuldselt õunapuult, mis kasvas aias Atlase mäe nõlvadel. Puu eest hoolitsemine oli usaldatud Atlase kolmele tütrele, hesperiididele. Kui Hera avastas, et näitsikud olid seda usaldust reetnud ja õunu varastasid, pani ta puu eest hoolitsema valvsa draakoni Ladoni. Heraklesele anti nõu ise mitte õunu noppida, vaid paluda seda teha Atlasel. Olles imelise puuvilja leidnud, lasi Herakles Ladoni noolega maha ja pakkus, et hoiab taevast, kuni titaan õunu korjab. Atlas rõõmustas, et vabaneb oma koormast tunniks ajaks, ning anus Heraklest, et see lubaks tal endal õunad Eurystheuse kätte toimetada. Herakles nõustus, kuid tüssas Atlast, paludes tal korraks koormat kanda, kuni tema midagi pehmenduseks pea peale paneb. Kui kergeusklik Atlas koorma võttis, võttis Herakles õunad ja kõndis minema.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Atlas (mütoloogia)** |

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Atlas (mütoloogia)** |
Koldjas selaginell (Niitvälja soo)
**Koldjas selaginell** (*Selaginella selaginoides*) on selaginelliliste sugukonda kuuluv samblataoline sõnajalgtaim. 

Sarnane taim on harilik sookold.

Ta on Eestis arvatud II kaitsekategooriasse (seisuga 2019).

Levik
-----

Koldjas selaginell on levinud põhjapoolkera põhjaosas ja parasvöötme mägedes. Euraasias on tema levikuala Fennoskandias, Islandil, Alpides, Kaukasusel, Karpaatides, Briti saarte põhjaosas ja Venemaa põhjaosas. Põhja-Ameerikas Alaskal, Kanadas ja USA-s.

Kasvukohad
----------

Koldjas selaginell on levinud märgaladel, kus esinevad stabiilselt jahedad ilmastikutingimused. Kasvukohtade hulka kuuluvad sammaldunud jõe-, oja- ja järvekaldad, rabad, märjad rusunõlvad jms, kus kasvupinnas on neutraalse või aluselise reaktsiooniga.

Eestis võib neid harva leida maa põhja- ja loodeosas kasvamas soodes ja märgadel niitudel.

Viited
------

1. ↑  Bonnie Heidel ja Joy Handley (27.06.2006). "Selaginella selaginoides (L.) Beauv. ex Mart. & Schrank (club spikemoss): A Technical Conservation Assessment" (pdf). Department 3381, 1000 E. University Avenue Laramie, WY 82071: University of Wyoming. Vaadatud 14.06.2019.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: koht sisaldab numbrit (link)
2. ↑  "Selaginella selaginoides(L.) P.Beauv. ex Schrank & Mart". *elurikkus.ee*.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Koldjas selaginell** |

* Koldjas selaginell andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes
**Kolberģis** on küla (*vidējciems*) Lätis Alūksne piirkonnas, Jaunalūksne valla halduskeskus. Küla asub merepinnast 190 meetri kõrgusel Alūksne järve kagukaldal, piirkonna keskusest Alūksnest 5 ja Riiast 205 kilomeetri kaugusel merepinnast. 

Lisaks vallamajale asuvad külas veel rahvamaja, raamatukogu, postkontor ja lasteaed Pūcīte, seal asuvad Ozoliņi ja Kolberģise bussipeatus.

XVI sajandil rajati küla kohale Kolberģise (*Goldberg*) mõis. XX sajandi alguses rajati selle juurde modernne õlletehas ja raamatukogu. Mõisa hoonetekompleks (ait, küün ja häärber) on muinsusmälestistena kohaliku kaitse all.

Teise maailmasõja järel sai külast Alūksne sovhoosi keskasula, aastast 1971 ka külanõukogu halduskeskus. Nõukogude perioodil kandis asula nime **Jaunalūksne**.

2015. aastal oli külas 286 elanikku, 2017. aastal 279 ja 2019. aastal 267.

Viited
------

1. ↑  Läti Ruumiandmete Agentuur
2. ↑  Autotransporta direcija
3. ↑  Autotransporta direcija
4. ↑  Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija
5. ↑  Административно-территориальное деление Латвийской ССР 1978 год. — Рига: Лиесма, 1978. — 137 lk.

| * v
* r
Jaunalūksne valla asulad |
| --- |
| 
Adrakaši **·**  Beja **·**  Bērzukalns **·**  Bundzene **·**  Garasimi **·**  Garjuri **·**  Igaunīši **·**  Jurenski **·**  Kanaviņas **·**  **Kolberģis** **·**  Lāčudārzs **·**  Lāzberģis **·**  Lejasšķiņķi **·**  Mārtiņi **·**  Matisene **·**  Murjāņi **·**  Ploskums **·**  Putāni **·**  Rečiņi **·**  Saļņi **·**  Sauliķi **·**  Siseņi **·**  Skujas **·**  Stocene **·**  Struņķene **·**  Supes **·**  Tereški **·**  Vecputrene **·**  Vēverkalns **·**  Visikums |
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib hirmu sisendavast olendist; filmi kohta vaat artiklit Koletis (film)* |

---

Kimäär, Château de Pierrefonds, Oise, Prantsusmaa
**Koletis** ehk **koll** ehk **monstrum** on iga väljamõeldud olevus, kes on mõningal määral hirmsa väljanägemisega ning võib oma välimuse või tegevusega põhjustada füüsilisi vigastusi või hirmu. Sageli esineb neid legendides, õuduskirjanduses ja -filmides. Sõna monstrum tuleneb ladinakeelsest sõnast *monstrum*.

Tavaliselt seostuvad koletised millegi väära või kurjaga. Koletis on tavaliselt halb, inetu ja ebaloomulik. Sõna kasutatakse ülekantud tähenduses ka tavatult ebamoraalse inimese kohta.

Müütilisi koletisi esines Mesopotaamia, vanakreeka, vanarooma, keldi, semiidi, vanapõhja, hiina ja teisteski mütoloogiates ja rahvaluules. Kuulsamate sekka kuuluvad näiteks Kerberos, Scylla ja Charybdis, kimäär, draakon, kükloop, lohe Fafnir, Lerna hüdra, Midgardrimadu, Minotauros, gorgo Medusa, Morrigan ning titaanid. Tänapäeva rahvaluulest on tuntud Loch Nessi koletis ja jeti.

Kirjandusest ja filmidest on tuntud sellised koletised nagu Frankensteini koletis, golem, libahunt, vampiir (sh Dracula), Godzilla, mäekoll ja Cthulhu.

Samas suhtutakse uuemas popkultuuris koletistesse ambivalentsemalt ja iroonilisemalt. Sõbralike koletiste seas on Chewbacca ja Elmo, kangelastest koletised on Shrek ja Hulk. Ka Frankensteini koletist ja King Kongi on arvatud kannatavat valestimõistmise all.

Arvukalt nii traditsioonilisi kui ka uusi koletisi on kirjeldatud fantaasiapõhistes rollimängudes, kus mõnikord võivad neid kehastada ka mängijad.

Tihti peetakse koletisteks ka väidetavasti reaalselt eksisteerivaid, kuid teadusele seni tundmatuks jäänud loomi, keda uurib teaduse ja pseudoteaduse piirialale jääv distsipliin krüptozooloogia.

Vaata ka
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Koletis** |

* Deemon
* Ogre
* Tulnukas
Kolberģi mõis 1904. aasta kaardil. Väljavõte kaardilt "Wegekarte des Walkschen Kreises mit den Kirchspiels- und Gutsgrenzen" (1904). Mõisa valdused on kaardil tähistatud numbriga 29
**Kolberģi mõis** (saksa keeles *Goldbeck*, läti keeles *Kolberģa muiža*) oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Aluliina kihelkonnas. Tänapäeval asub mõisasüda Lätis Alūksne piirkonnas Jaunalūksne vallas Kolberģise külas.

Mõisa hoonetekompleks (ait, küün ja häärber) on kohaliku kaitse all olevad muinsusmälestised.

Mõisa suurus
------------

Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 3 ja 1/4 adramaad, sellele allus 307 mees- ja 316 naishinge.

Maareformi ajal aastal 1920 kuulus mõisale 1166 hektarit maad.

Karjamõisad
-----------

Aastal 1816 kuulus mõisale kaks karjamõisa: Vizikumsi karjamõis (*Wissekum*, hilisem Vizikumsi mõis) ja *Ploskum*.

Viited
------

1. ↑  Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija
2. ↑  Bienestamm, H. von. Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner, 1826, lk 280.
3. ↑  Latviešu konversācijas vārdnīcas I sējuma 2036 sleja. Rīga: 1927.-1928

Aluliina kirik
Aluliina kihelkond

**Kirik**: Aluliina kirik  

**Mõisad**: Aluliina kirikumõis | Alsviķi mõis | Aluliina mõis | Ate mõis | Babecka mõis | Beja mõis | Dore mõis | Ērmaņi mõis | Jaunanna mõis | Kalnapededze mõis | Kolberģi mõis | Lāzberģi mõis | Mālupe mõis | Nēķene mõis | Rēzaka mõis | Šļukumsi mõis | Ziemeri mõis | Tūja mõis | Vecanna mõis | Vizikumsi mõis
**Koletsüstiit** ehk **sapipõiepõletik** ehk **K81** (ladina keeles *cholecystitis*) on sapipõie akuutne või krooniline haiguslik seisund inimestel.

Tihti kulgeb haigus asümptomaatiliselt, kuid ägeda sapipõiepõletikku haigestumise korral muutub sapipõis mitmete patoloogiliste (sh ka põletikuliste) protsesside tulemusel sümptomaatiliseks ja ka valulikuks.

Klassifikatsioon
----------------

Rahvusvahelises haiguste klassifikatsioonis (RHK-10) tähistab sapipõiepõletikku kood K81, mida vajadusel täpsustatakse vastavate alamjaotistega:

* K81.0 – Äge koletsüstiit
* K81.1 – Krooniline koletsüstiit
* K81.8 – Muu koletsüstiit
* K81.9 – Täpsustamata koletsüstiit

Põhjused
--------

Sapipõiepõletiku tekkepõhjused on erinevad, kuid enamasti seostatakse haiguslikku seisundit sapikivide (koleliit) põhjustatud sapijuhapõletiku, sapikivitõve (kolelitiaas), sapipõiekivitõve, aga ka hea- ja pahaloomuliste kasvajate, bakternakkuste ja/või sapphapete metabolismi häirumisega jms.

Levinumateks põhjusteks peetakse ka rasestumisvastaseid hormoonpreparaate, suhkurtõbe, tsöliaakiat, maksatsirroosi ja pankreatiiti.

Eristusdiagnoos
---------------

Sapipõiepõletiku korral kurdavad patsiendid pistvat valu kas vasakul või paremal roidekaare all, mis võib kanduda ka seljapiirkonda. Selleks, et valude põhjus selguks ja teised haigused välistuksid, tuleb panna eristusdiagnoos:

* kõhugripp (oksendamise ja kõhulahitsusega)
* akuutne pankreatiit
* neerukivid
* akuutne soolesulgus
* haavandid
* song
* jämesoolepõletik
* Crohni tõbi
* sapikivitõbi
* sapijuhapõletik
* ühissapijuhakivitõbi
* sapiteedevähk
* sapipõievähk.

Diagnostilised protseduurid
---------------------------

Diagnostilised protseduure tuleks kaaluda, kui on sapipõiepõletiku kahtlus (vereanalüüs on paljudel patsientidel sapipõie haiguslike seisundite puhul normväärtustele vastav):

* ultraheli (sapikivide ja/või hüdropsi avastamine jms)
* röntgenipilt (sapikivide ja/või hüdrops avastamine jms)
* kolangiograafia
* endoskoopiline retrograade kolangiograafia
* perkutaanne transhepaatiline kolangiograafia
* sapipõie röntgenkontrastuuring.

Ravi
----

Kui sapipõiepõletiku põhjus saab tuvastatud, siis teostatakse kas medikamentoosset ravi või soovitatakse sapipõis kas avatud lõikuse või laparaskoopiameetodil eemaldada.

Vaata ka
--------

* Kolangiograafia
* Kolesterool
* Koletsüstektoomia
* Sapipõiepõletik (loomadel)

Viited
------

1. ↑  *"Meditsiinisõnastik"*, tõlkijad Katrin Rehemaa, Sirje Ootsing, Laine Trapido, lk 355, 2004, ISBN 9985-829-55-7

Välislingid
-----------

* *Professional Guide to Diseases*, 9th Edition, lk 317-320, 2008, Lippincott Williams&Wilkins, ISBN 0 7817-7899-9,*Professional Guide to Diseases*, Google'i raamat veebiversioon (vaadatud 25.10.2013)
* Terviseportaal INIMENE.EE © 2013, *Sapiteede vähk ja sapipõie vähk*, veebiversioon (vaadatud 25.10.2013)