recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |
| --- |
|  |
| KV-7 |
|  |
| Pikkus |  m |
| Laius |   m |
| Kõrgus |   m |
| Kaal |   t |
| Kiirus | maastikul ? km/h  km/h |
| Käiguvaru | maanteel ? km  km |
| Suurtükk | 76 mm kahur ja  kaks 45 mm kahurit |
| Kuulipildujad |  padrunit |
| Soomus | mm |
| Mootor | tankidiisel |
| Mootori võimsus | hj |
| Meeskond | inimest |

**KV-7** oli Nõukogude Liidu liikursuurtükk. 

KV-7-l oli pöörleva tankitorni asemel oli sellel esiosas kaldus seintega neljakandiline soomuskast, mille eesotsas olid kahurid. Neist esimesel katsemasinal, mis valmis 1942. aasta alguses, olid esikilbis üks 76 mm kahur ja kaks 45 mm kahurit. Idee järgi pidi selline masin vastase mürsurahega üle külvama. Mürsuvaru oligi soliidne 93 mürsku 76 mm kahurile ja 200 mürsku 45 mm kahuritele; laskekiirus kolme kahuri peale oli 12 lasku minutis. Kuid katselaskmised näitasid, et sellise kolmeraudse liikursuurtüki kõlbmatust. Osutus, et kogupaukudega ta ühe sihiku järgi tulistada ei saa, kuna kahuritel on erinev ballistika ja mürsud lendavad erinevatele kaugustele. Lisaks selgus, et ühest 45 mm kahurist, mis paiknesid kahel pool 76 mm kahurit, läks horisontaaltasapinnas sihik paigast ära.

Teise katsemasina KV-7 esikilpi pandi kõrvuti kaks 76 mm kahurit ZIS-5. Nende ballistika oli võrdne ja seetõttu sai neist lasta ka paaris paukudega; katselaskmine neist toimus 1942. aasta aprillis. Osutus, et paarissuurtüki laskekiirus kuni 15 lasku minutis, ka kaasaveetav laskemoona varu oli soliidne – 150 mürsku. Kuid uue KV-7 tõsisem katsetus näitas, et tankikahurite ZIS-5 efektiivsus soomusmasinate vastu on väike ning väikest läbilöögijõudu ei kompenseerinud ka suur laskekiirus. Seetõttu ei läinud seeriatootmisse ka see masin.

| * v
* r
 Nõukogude Liidu sõjatehnika Teises maailmasõjas |
| --- |
| Kergetankid | 
BT-2 **·**  BT-5 **·**  BT-7 **·**  MS-1 **·**  T-26 **·**  T-27 **·**  T-37A **·**  T-38 **·**  T-40 **·**  T-50 **·**  T-60 **·**  T-70 **·**  T-80 |
| Keskmised tankid | 
T-24 **·**  T-28 **·**  T-34/57 **·**  T-34/76 **·**  T-34/85 **·**  T-44 |
| Rasketankid | 
IS-1 **·**  IS-2 **·**  IS-3 **·**  KV-1 **·**  KV-2 **·**  KV-8 **·**  KV-13 **·**  KV-85 **·**  T-35 |
| Liikursuurtükid | 
ISU-122 **·**  ISU-152 **·**  SG-122A **·**  SU-76 **·**  SU-76I **·**  SU-85 **·**  SU-85I  **·**  SU-100 **·**  SU-122 **·**  SU-152 **·**  ZIS-30 **·**  ZSU-37 |
| Soomusautod | 
BA-3 **·**  BA-6 **·**  BA-9 **·**  BA-10 **·**  BA-11 **·**  BA-20 **·**  BA-64 **·**  FAI |
| Improviseeritud soomusmasinad | 
IZ tank **·**  KhTZ-16 **·**  NI Tank |
| Eksperimentaalmasinad | 
AT-1 **·**  KV-3 **·**  KV-6 **·**  KV-7 **·**  SU-100Y **·**  SU-101 **·**  SU-102 **·**  SMK **·**  Tankett PPG **·**  T-17 **·**  T-19 **·**  T-21 **·**  T-23 **·**  T-33 **·**  T-34M **·**  T-34/100 **·**  T-41 **·**  T-43 **·**  T-100 **·**  TG |
| Kavandid | 
KV-4 **·**  KV-5 |
| 
Kategooria: Sõjatehnika |
Mari Moora 2018. aastal Tartu Ülikooli botaanikaaias
**Mari Moora** (neiupõlvenimega **Toomiste**; sündinud 19. märtsil 1966) on eesti ökoloog.

Hariduskäik
-----------

Ta on lõpetanud 1984. aastal Nõo Keskkooli. 1989. aastal lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli bioloogia-geograafiateaduskonna geneetika erialal. 

1998. aastal kaitses ta Tartu Ülikoolis taimeökoloogia ja ökofüsioloogia erialal doktoritöö "Arbuskulaar-mükoriisse sümbioosi mõju lubjarikka niidu taimeliikide konkurentsile ja kooseksisteerimisele".

2000. aastal oli ta järeldoktor Helsingi Ülikooli Viikki Biokeskuses.

Töökäik
-------

1983. aastal töötas ta Eesti Loomakasvatuse- ja Veterinaaria Instituudis laborandina, seejärel aastatel 1989–1992 Eesti Agrobiokeskuses nooremteadurina. Tartu Ülikooli botaanika ja ökoloogia instituudis oli ta esialgu vanemlaborant, siis doktorant taimeökoloogia õppetooli juures.

Pärast doktoritöö kaitsmist 1998. aastal sai temast teadur taimeökoloogia õppetooli juures ja novembris 2003 sai temast Tartu Ülikooli botaanika ja ökoloogia instituudi taimeökoloogia vanemteadur. Alates septembrist 2020 on ta Tartu Ülikoolis koosluse ökoloogia professor. 2017-2020 oli ta Tartu Ülikooli loodus- ja täppisteaduste valdkonna teadus-arendusprodekaan. 2022-2023 oli ta Tartu Ülikooli nõukogu liige. Alates 1. augustist 2023 on ta Tartu Ülikooli teadusprorektor.

Teadustöö
---------

Ökoloog Mari Moora räägib eksperimendi ettevalmistusest ja eksimustest
Moora kuulub Tartu Ülikooli koosluseökoloogia töögruppi ja tema teadustöö keskendub liigirikkusega seotud küsimustele:

* biootiliste interaktsioonide mõju taimekoosluste kujundajana
* taimede konkurents ja vastastikune kasu koosluste kujundajatena.
* arbuskulaarse mükoriisa (AM) mõju taimedevahelistele suhetele ja taimekooslustele
* AM seenekoosluste liigirikkuse varieeruvus lokaalselt ja globaalselt
* AM ja taimede seoseid üldisemas kontekstis – millised taimed on mükoriissed ja millised mitte, kas taimede ökoloogilised liigigrupid pakuvad oma juurtes eluaset mükoriisaseentele, millist rolli mängib mükoriisne sümbioos taimeliikide levikus ja võõrliikide invasioonis.

Kuulub oma valdkonnas maailmas enim viidatud teadlaste hulka.

Tunnustus
---------

* 1998 Eesti Vabariigi teaduspreemia geo- ja bioteaduste alal (kollektiivi liige)
* 1998 Río Cuarto ülikooli auliige
* 2016 Eesti Vabariigi teaduspreemia geo- ja bioteaduste alal (kollektiivi liige)
* 2016 Tartu Ülikooli aumärk
* 2023 Alma Tomingase medal (Eesti Teaduste Akadeemia)

Viited
------

1. 1 2  Mari Moora Eesti Teadusinfosüsteemis
2. ↑
3. ↑  "Maailma mõjukaimate kolleegide sekka jõudis üheksa Eesti teadlast" ERR Novaator, 19. november 2019
4. ↑  "Tartu Ülikooli aumärgi kavalerid". *Tartu Ülikool*. Vaadatud 9.12.2022.
5. ↑  "Selgusid Ostwaldi, Tomingase ja teaduste akadeemia medalite laureaadid". *Tartu Postimees*. 15. november 2023. Vaadatud 15. novembril 2023.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Mari Moora** |

* Mari Moora Eesti Teadusinfosüsteemis
**Chałopieničy** (ka **Halopenitšõ**, poola keeles *Chołopienicze*) on alev (endine linn) Valgevenes Minski oblastis Krupki rajoonis, Chałopieničy külanõukogu halduskeskus.

Chałopieničys asuvad keskkool ja muusikakool. Alevis on kultuurimaja ja kaks raamatukogu. Chałopieničys on masinaehituse ja toiduainete töötlemisega tegelevad ettevõtted, ka asub seal lastekodu. Vaatamisväärsusteks on aastal 1863 ehitatud õigeusu kirik ja aastal 1798 ehitatud dominiiklaste klooster.

Ajalugu
-------

Chałopieničy asulat (*Хлопавічы*) on esimest korda mainitud aastal 1451. Aastast 1610 kuulus see Dorohostajskitele, aga aastast 1620 Nonnartitele. Samal aastal hakkas asula (selleks ajaks juba alev) kuuluma Mikołaj Mleczkole, jäädes tema valdusse aastani 1644. Mikołaj Mleczko lasi aastal 1638 alevisse ehitada katoliku kiriku; ka rajas ta sinna kloostri.

Aastal 1670 omandas Chałopieničy Mikołaj Ciechanowiecki, aga peagi läks see Chaleckite valdusse. Aastal 1703 rajas Marcian Dominic Chalecki sinna dominiiklaste kloostri ja aastal 1713 lasi ta sinna ehitada õigeusu kiriku. 1730. aastatel läks asula Chreptowiczite suguvõsa valdusse, aga aastani 1748 kuulus osa sellest veel Antoni Chaleckile.

Poola jagamisel sai Chałopieničyst aastal 1772 linn, kuna senine piirkonna keskus Orša hakkas kuuluma Venemaa Keisririigi koosseisu. Chałopieničys avati kool, seal hakati regulaarselt pidama laata. Aastal 1783 andis Joachim Chreptowicz linna põgenenud talumeestele vabaduse; sinna asusid elama ka Venemaa mõisatest põgenenud pärisorjad. See tõi järgmisel aastal kaasa Vene vägede rünnaku linnale, kui nad seal põgenikke jahtisid.

Chałopieničy kiriku varemed
Chałopieničy läks Venemaa koosseisu teisel Poola jagamisel aastal 1793. 1812. aastal rüüstasid linna Prantsuse väed. Aastal 1839 sulgesid Venemaa võimud kloostri. Aastal 1840 asutati linna piiritusevabrik. Kohalikud katoliiklased said alles aastal 1844 loa avada katoliku kirik. Sellest aastast on ka teateid linnas tegutsenud sünagoogi kohta, lisaks oli linnas tellisevabrik. Aastal 1667 sai asula omaniks Rudolf Wilken. Aastal 1898 võeti kasutusele auru jõul tegutsev veski. Sel ajal peeti linnas kaks korda aastas laata.

Aastast 1919 kuulus Chałopieničy Valgevene NSV koosseisu. Aastal 1938 sai Chałopieničyst alev.

Tuntud elanikke
---------------

* Adam Bahdanovič – Valgevene folklorist ja koduloolane
* Jakov Gurevitš – Moldova ajakirjanik

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Chałopieničy** |

* Asula ajaloost (*poola keeles*)
* Alev YouTube'is
Et Death Note.
**Death Note** (jaapani keeles デスノート (*Desu Nōto*) on jaapani mangasari, mille autorid on koomiksikirjanik Tsugumi Ōba ja illustraator Takeshi Obata. 

Sari on umbes keskkooliõpilasest geenius Tokyos nimega Light Yagami kes sügavalt häbistatud ebaõigluse ja kuritegevuse vaevavad maailma, otsustab vabastada maailma kurjast, kasutades üleloomulikku märkmikku, mis tapab igaühe, kelle nimi ja nägu on objekti omanikule teada ja nimi kirjutatakse sellele tuntud kui "Death Note" (sõna otseses mõttes *Surmamärkmik* inglise keeles) kurjategijate ülemaailmse massimõrva alustamiseks. Märkmik kuulus algselt *Shinigami* (surmajumalad Jaapani mütoloogias), kes, püüdes peatada oma igavust, viskab märkmiku maale lootuses, et keegi leida ja püüda teda, mis toob endaga märkmiku leitud Light, seega antud kaudselt teda, nimega Ryuk. Sarja keskmes on Light katsed luua ja valitseda ebaausat maailma, mis on puhtaks tehtud kurjusest kui Jumalast, kasutades märkmikku ja rahvusvahelise tuntud detektiivi, mis on tuntud lihtsalt kui L, et lõpetada ja teda vahutada.

  

Mangasarja järgi on tehtud anime "Death Note" ja selle järg.
**Pearl Jam** on Seattle'ist pärit ameerika rokk- ja grungeansambel, mis on asutatud 1990. aastal.

Ansamblisse kuuluvad Eddie Vedder (vokaal, kitarr), Jeff Ament (basskitarr), Stone Gossard (rütmikitarr) ja Mike McCready (kitarr). Praegune trummar Matt Cameron mängis enne 1998. aastat Soundgardenis. Ansambliga teeb nii laval kui stuudios koostööd klahvpillimängija Boom Gaspar.

Pearl Jam kuulub Seattle'i ansamblite "suurde nelikusse" Nirvana, Alice In Chainsi ja Soundgardeni kõrval. Ta on neist ka ainuke, kes tänapäevani tegutseb ja albumeid välja annab. Pearl Jami albumeid on maailmas müüdud üle 60 miljoni.

1993. aastal pälvisid nad MTV aasta muusikavideoauhinna loo "Jeremy" muusikavideo eest. 1996. aastal said nad Grammy parima *hard rock*'i loo kategoorias (loo "Spin the Black Circle" eest).

2000. aastal sai Taanis Roskilde festivalil Pearl Jami kontserdi ajal 9 inimest rüseluses surma. Kaheksa inimest hukkus kohapeal ja üks suri hiljem haiglas rinnapiirkonda saadud vigastustesse. Põhjuseks loetakse mitmete kehvade asjaolude kokkulangemist. Kontsert oli just lõppenud ja teine algamas, nii et suuremad rahvamassid olid liikvel. Surma otseseks põhjuseks peetakse tagant peale pressinud rahvamassi ning *crowd*-surfamist, mis surus mitmed inimesed pikali, mille tagajärjel nad lämbusid. Tragöödias süüdistati ka ansamblit. Pearl Jami liikmed kaalusid selle tõttu isegi laialiminekut, kuid otsustasid tegevust jätkata ja andsid hiljem välja singli "Love Boat Captain", milles on otsesed vihjed sellele tragöödiale.

2017. aastal võeti ansambel Rock'n'rolli Kuulsuste Halli liikmeks.

Diskograafia
------------

* "Ten" (1991)
* "Vs." (1993)
* "Vitalogy" (1994)
* "No Code" (1996)
* "Yield" (1998)
* "Live on Two Legs" (1999)
* "Binaural" (2000)
* "Riot Act" (2002)
* "Lost Dogs" (2003) (B-poolte kogumik)
* "Rearviewmirror" (2004) (Greatest Hits)
* "Pearl Jam" (2006)
* "Lightning Bolt" (2013)
* "Gigaton" (2020)
* "Dark Matter" (2024)

Viited
------

1. ↑  "Pearl Jam, Tupac Shakur and Joan Baez Will Join the Rock and Roll Hall of Fame". The New York Times. 20. detsember 2016. Vaadatud 21.12.2016

Välislingid
-----------

* Ametlik koduleht
* Mart Niineste. Pearl Jami läbimurdeplaat ilmub uuesti. Melu.ee, 17. detsember 2008.
**Jalgrattamonarhia** (*bicycle monarchy*) on termin Skandinaavia ja Madalmaade kuningaperede vaoshoituma stiili kohta.

Algselt oli "jalgrattamonarhia" mõneti halvustav termin, millega vihjati nende kuningakodade väiksemale pidulikkusele ja tseremooniale võrreldes Briti krooniga. Tänapäeval ei ole see enam halvustav termin, vaid ka mõneti positiivne, mida kasutavad peamiselt need, kes on vastu Briti kuningakoja tseremoniaalsele aspektile, aga samas ei toeta monarhia kaotamist.

Termini päritoluks on väidetud, et see võib tulla kas Hollandi või Taani kuningakojalt:

Hollandi versiooni kohaselt pärineb see kuninganna Juliana armastusest jalgrattasõidu vastu, isegi oma valitsusajal, kuid ta oli kuulsaim tema sagedaste, korraldamata esinemistega avalikkuses; ka tema tütar, hilisem kuninganna Beatrix, sõitis tihti jalgrattaga, mis säilitas "jalgrattamonarhia" kuvandit.

Taani versiooni kohaselt pärineb see Saksa okupatsioonist Taanis, kui aastail 1940-1943 tegutses Taani valitsus tavapärasel kujul, mis kutsus esile kollaboratsioonisüüdistused, mispeale hakkasid solidaarsusest rahvaga kroonprints Frederik (tulevane kuningas Frederik IX) ja abikaasa Ingrid sõitma jalgrattaga läbi Kopenhaageni.

Igaljuhul ei olnud termini allikaks vaesus või pōhiseadusliku võimu puudumine - näiteks Hollandi monarhil on täielikud kuninglikud eesõigused ja perekonna vara väärtuseks hinnati 2003. aastal 250 miljonit dollarit.

Ka Saksamaa viimase keisri Wilhelm II pojapoeg ja toonane Preisi kuningliku perekonna pea Louis Ferdinand avaldas ajakirjanik C. L. Sulzbergerile 1977. aastal antud intervjuus tugevat imetlust Skandinaavia, Hollandi ja Belgia "jalgrattamonarhia" ja "kroonitud vabariigi" stiili üle, kuidas ka autod, milles sõitis kuningas või kuninganna, jäid valgusfooride taga seisma. Ta teatas, et kui tema eluajal Saksamaal taastataks Hohenzollernite monarhia, kavatseks ta seda stiili järgida.

1. ↑  "Archive news from the The Northern Echo". *www.thenorthernecho.co.uk*. Vaadatud 14. veebruaril 2024.
2. ↑  "Lib Dems see off monarchy vote call" (Briti inglise). 21. september 2003. Vaadatud 14. veebruaril 2024.
3. ↑  "Bicycling monarchy: Getting on yer bike" (Briti inglise). 9. aprill 2001. Vaadatud 14. veebruaril 2024.
4. ↑  "Dutch royalty denies billionaire status" (Briti inglise). 23. juuni 2003. Vaadatud 14. veebruaril 2024.
5. ↑  Sulzberger, C. L. (1977). *The Fall of Eagles* (inglise). Crown Publishers. Lk-d 384–393.
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib piirkonnast Los Angeleses; Florida linna kohta vaata artiklit Hollywood (Florida)* |

---

Kuulus Hollywoodi silt
**Hollywood** on piirkond Los Angelese linnas California osariigis Ameerika Ühendriikides. See asub Los Angelese kesklinnast lääneloodes. Kuna see ümbruskond on filmistuudiote ja filmitähtede ajalooline keskus, nimetatakse Hollywoodiks tihti Ameerika Ühendriikide filmitööstust tervikuna. 

Hollywoodile ja sealsele filmitööstusele viitavad ka hüüdnimed StarStruck Town ja Tinseltown. Tänapäeval on suur osa filmitööstusest valgunud naabruskondadesse nagu Westside, ent oluline osa tugitööstusest – montaaži-, eriefektide, butafooria-, järeltöötlus- ja valgustusfirmad – püsib endiselt Hollywoodis, nii nagu ka filmiettevõtte Paramount Pictures välistuudiod.

Los Angelese linnas ei ole kombeks piirkondade piire täpselt määratleda, ent hiljuti sai Hollywoodist erand. 16. veebruaril 2005 esitasid California parlamendiliikmed Jackie Goldberg ja Paul Koretz seaduseelnõu, mille kohaselt peaks California osariik pidama Hollywoodi suhtes samasugust arvestust nagu juhul, kui see oleks iseseisev. Sel põhjusel fikseeriti Hollywoodi piirid. Eelnõu toetasid üksmeelselt Hollywoodi kaubanduskoda ja Los Angelese linnanõukogu. Piir asetseb ligikaudu Lääne-Hollywoodist idas, lõunas Mulholland Drive'ist, Laurel Canyonist, Cahuenga Boulevardist ja Barham Boulevardist ning Burbanki ja Glendale'i linnast, põhjas Melrose Avenuest ning läänes Golden State Freewayst ja Hyperion Avenuest. See hõlmab ka Griffith Parki ja Los Felizi – kaht ala, mida enamik linlasi on seni Hollywoodist eraldi asuvaks pidanud. 

Koos Los Feliziga oli Hollywoodi piirkonnas 2000. aasta rahvaloenduse andmeil 123 436 elanikku ning leibkonna mediaansissetulek oli 1999. aastal 33 409 USA dollarit. Hollywoodi pindala on 64,6 km2 ning rahvastiku tihedus 1909,3 elanikku ruutkilomeetri kohta.

Kuna Hollywood paikneb Los Angelese linna piires, pole sel omavalitsust. Omal ajal määras Hollywoodi kaubanduskoda ametniku, kes kandis tseremoniaalsetel eesmärkidel aunimetust "Hollywoodi linnapea". Johnny Grant oli selles ametis 1980. aastast oma surmani 9. jaanuaril 2008. Pärast seda pole talle aga järglast määratud.

Vaata ka
--------

* Hollywood and Highland Center
* Hollywoodi kuulsuste allee

Välislingid
-----------

* Elizabeth Aubrey. Hollywood in turmoil as 150,000 backstage workers vote to go on strike: ‘It would shut everything down’. The Independent, 5. oktoober 2021 (inglise ja hispaania keeles)
**Otto Taanist** (umbes 1310 – pärast 1350) oli Taani kuningakoja liige, kuningas Christoffer II poeg ja Valdemar Atterdagi vanem vend.

Otto ema oli Euphemia Pommerist. Lisaks Valdemarile, kes oli kuningapaari noorim laps, oli Ottol veel üks vend, Erik (1307–1331), ja kolm õde: Margrete, Agnes ja Heilwig. 

Otto noorus langes Taani riigi lagunemise aega. Pärast tema isa surma 1332. aastal polnud riigil 8 aasta jooksul kuningat ning otto veetis 7 aastat vangistuses Holsteinis, Segebergi lossis. Otto, kes oli troonipärimise järjekorras esimene, loovutas selle õiguse oma vennale Valdemarile. 

Ta oli tihedalt seotud ka Põhja-Eesti (Eestimaa hertsogkonna) minekuga Saksa ordule, olles Eestimaa hertsog ja Valdemari ning ordu läbirääkimiste vahendaja. Pärast Põhja-Eesti minekut Saksa ordu kätte 1346. aastal ning selle valitsemisõiguse loovutamist Liivimaa ordule 1347. aastal astus Otto ka ise Riias Liivi ordu liikmeks. 1350. aasta paiku sai ta Liivimaa ordu Karksi foogtiks. Tema edaspidise elu kohta pole aga paraku midagi teada.

Viited
------

1. ↑  By Stefan Pajung and Mihkel Mäesalu, The story of Prince Otto of Denmark – or The Benefits of International Cooperation and the Exchange of Knowledge in Historical Research, Carlsberg fellowship 3

Kirjandus
---------

* *Ritterbrüder im livländischen Zweig des Deutschen Ordens*. Köln: Böhlau, 1993. Nr. 646 (lk 493–494).

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Detmar** | **Karksi foogt**umbes 1350 | Järgnev**Robin von Eltz**

 |
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel on mõisast; linnuse kohta vaata artiklit Vigala vasallilinnus.* |

---

**Kivi-Vigala mõis** (saksa keeles *Stein-Fickel*) oli rüütlimõis Läänemaal Vigala kihelkonnas. Tänapäeval asub mõisasüda Rapla maakonnas Märjamaa vallas Naravere külas.

Ajalugu
-------

### Varasem ajalugu

Kõige varasem teade Uexküllide poolt rajatud mõisast on XIII sajandii 2. poolest. Esimesed kindlad teated mõisa kohta pärinevad 1420. aastast, mil ühtlasi mainitakse vesiveskit. Vigala vasallilinnust nimetatakse allikais mõnevõrra hiljem; see hävis 1581. aastal Liivi sõjas ja 1645. aastal olid alles vaid varemed. Vigala kujunes Läänemaa Uexküllide vasallisuguvõsa keskseimaks mõisaks, mille kõrgaeg langes XVI ja XVII sajandisse. XVIII sajandil viidi Uexküllide peamõis Vana-Vigalasse ja Kivi-Vigala mõisast sai Vigala kirikumõis. Lõplikult jäi mõis kiratsema pärast häärberi põlengut 1786. aastal.

### Tänapäev

Tänapäeval on vanas mõisasüdames Enge jõe vasakul kaldal Märjamaa valla hooldekodu ja perearstikeskus.

Mõisa suurus
------------

1568. aastal oli mõisa suurus 80 adramaad. Kaugeimad alad olid Loodna piirkonnas. 1774. aastal oli mõisamaad 35,75 adramaad.

Mõisa nimest
------------

Mõisa tunti varem Vigala (*Fickel*) nime all. Pärast mõisa jagunemist tuli käibele nimi Suur-Vigala (*Groß Fickel*). XVIII sajandil hakati mõisa kunagise kivilinnuse järgi kutsuma Kivi-Vigalaks (*Stein Fickel*).

Mõisaansambel
-------------

Vana puidust häärber põles 1786. aastal. Seejärel ehitati kirikumõisa südamesse tagasihoidlik ühekorruseline palkmaja, mida on hiljem ümber ehitatud. Viimane suurem ümberehitustöö toimus 1990. aastate lõpus.

Vaata ka
--------

* Eesti mõisate loend

Välislingid
-----------

* Kivi-Vigala mõis Rahvusarhiivi Kinnistute registris


Vigala kirik
Vigala kihelkond

**Kirik**: Vigala  

**Mõisad**: Vigala kirikumõis | Hallivere mõis | Jädivere mõis | Kivi-Vigala mõis | Konuvere mõis | Nõlva mõis | Palase mõis | Päärdu mõis | Vaguja mõis | Vana-Vigala mõis | Velise mõis
**Airi Alnek** (sündinud 29. detsembril 1963) on eesti orienteeruja.

Töö
---

Ta on töötanud AS Ilves-Extra müügijuhina. 2016. aastast on ta Paletti Eesti AS hooldemüüja.

Sporditulemused
---------------

Eesti meistrivõistlustel orienteerumisjooksus on ta võitnud teatevõistlusel OK Ilves naiskonna koosseisus 2 pronksmedalit (1994 ja 1997).

2014. aasta veteranide MMil orienteerumisjooksus võitis tavarajal N50 klassis pronksmedali. 2016. aasta veteranide MMil orienteerumisjooksus tuli sprindis N50 klassis maailmameistriks.

Osales 2006. aastal laskeorienteerumise MMil, parim tulemus tavarajal 19. koht.

2005. aasta rogaini Euroopa meistrivõistlustel Nõval võitis naiskondade arvestuses koos Riina Laevaga hõbemedali. 2014. aasta rogaini EMil Oraval võitis naisveteranide klassis koos Lea Leppikuga hõbeda (naiskondade arvestuses 5. koht). 2017. aasta rogaini maailmameistrivõistlustel Raunas võitis ta naisveteranide klassis koos Lea Leppikuga pronksi. 2020. aasta rogaini EMil Tukumsis võitis ta naisvõistkondade arvestuses koos Marje Viirmanniga pronksmedali.

Tunnustus
---------

* Võrumaa parim veteransportlane 2012, 2013, 2014
* Elva parim veteransportlane 2009 ja 2012

Viited
------

1. ↑  "ISC. Kontakt". Originaali arhiivikoopia seisuga 3. jaanuar 2015. Vaadatud 6. jaanuaril 2015.
2. ↑  Paletti. Meist
3. ↑  "Teatejooksu ajalugu" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 4. märts 2016. Vaadatud 6. jaanuaril 2015.
4. ↑  "Eesti Orienteerumisliit. Uudised. Eestlastele veteranide MM-ilt 7 medalit! 09.11.2014". Originaali arhiivikoopia seisuga 12.02.2015. Vaadatud 6.01.2015.
5. ↑  "Eesti Orienteerumisliit. Uudised. Eestile veteranide MM-i sprindist 3 kulda! 09.08.2016". Originaali arhiivikoopia seisuga 18.08.2016. Vaadatud 11.08.2016.
6. ↑  "ESBL sporditulemused, Airi Alnek". Originaali arhiivikoopia seisuga 6. märts 2016. Vaadatud 6. jaanuaril 2015.
7. ↑  Võrumaa spordiliit. Võrumaa spordiaasta lõpetamine 2012[*alaline kõdulink*]
8. ↑  Võrumaa spordiliit. Võrumaa spordiaasta lõpetamine 2013[*alaline kõdulink*]
9. ↑  Männilinn pärgas parimad sportlased 29.01.2010
10. ↑  Elva tunnustas eelmise aasta parimaid sportlasi. Tartu Postimees. 24.01.2013
**Kogemusintervjuu** (inglise k *experiential interview*) on ajakirjandusliku uudisintervjuu alatüüp, mille puhul on intervjueeritava rollis tavakodanik, kes on olnud mingi sündmuse tunnistajaks, ohvriks või ellujääjaks ja kes jagab oma isiklikku arvamust või emotsioone.

Intervjuu 2011. a Texases suure metsapõlengu käigus kodu kaotanud naisterahvaga. 
Kogemusintervjuudes võib ajakirjanik intervjueeritavalt küsida vahetuid emotsioone stiilis „Kuidas see sulle tundus?" või „Mida sa hetkel tunned?" . Selliseid intervjuusid võib sageli näha õnnetuste, katastroofide jt negatiivsete sündmuste järel, kus pealtnägija ühest küljest kirjeldab reportaaži vormis toimunut, kuid teisalt lisab sellele oma emotsioonid ja tunded, jutustades enda personaalset lugu . Ajakirjaniku esitatud küsimused on enamasti lühikesed ja lihtsad konstruktsioonid ning ajakirjanik käsitleb vastaja vastuseid kui isiklikke seisukohti, seadmata neid kahtluse alla. Vastajalt ei eeldata toimunu kohta süvateadmisi ega asjatundmust, ka ei ole ta kohustatud juhtunu kohta selgitusi ja edasist tegevusplaani jagama, sest teda pole intervjuud andma kutsutud eksperditeadmiste ega institutsionaalse vastutuskohustuse tõttu.

Viited
------

1. ↑  Allan, Stuart (august 2014). "Witnessing in crisis: Photo-reportage of terror attacks in Boston and London". *Media, War & Conflict* (inglise). **7** (2): 133–151. DOI:10.1177/1750635214531110. ISSN 1750-6352.
2. ↑  Montgomery, Martin (aprill 2008). "THE DISCOURSE OF THE BROADCAST NEWS INTERVIEW: A typology1". *Journalism Studies* (inglise). **9** (2): 260–277. DOI:10.1080/14616700701848303. ISSN 1461-670X.
3. ↑  Schultz, Jeffrey (jaanuar 1976). "LANGUAGE IN THE INNER CITY: STUDIES IN THE BLACK ENGLISH VERNACULAR, William Labov, Philadelphia: The University of Pennsylvania Press, 1972. 396 pp. No Price Indicated". *Urban Life*. **4** (4): 490–492. DOI:10.1177/089124167600400410. ISSN 0098-3039.
4. ↑  Nilsson, Maria (15. märts 2020). "An Ethics of (not) Showing: Citizen Witnessing, Journalism and Visualizations of a Terror Attack". *Journalism Practice* (inglise). **14** (3): 259–276. DOI:10.1080/17512786.2019.1623708. ISSN 1751-2786.
Liliʻuokalani
**Liliʻuokalani** (sündinud **Lydia Liliʻu Loloku Walania Wewehi Kamakaʻeha**, tuntud ka nimega **Lydia Kamakaʻeha Paki**, hiljem kasutatud ka nimekuju **Lydia Dominis**; 2. september 1838 – 11. november 1917) oli Hawaii Kuningriigi viimane monarh ja ainus valitsev kuninganna. 

16. septembril 1862 abiellus ta John Owen Dominisiga, kes sai O'ahu ja Maui saarte kuberneriks. Neil oli kolm lapsendatud last, kellel ei olnud aga pärimisõigust; lihaseid lapsi neil ei olnud. Abielu lõppes 27. augustil 1891 Dominisi surmaga. Liliuokalani ei abiellunud uuesti.

Liliuokalani nimetas oma pärijaks oma õetütre Victoria Kaʻiulani, kes aga suri 6. märtsil 1899 23-aastaselt vallalise ja lastetuna. Pärast tema surma ei nimetanud Liliuokalani uut pärijat ning rohkem õelapsi tal polnud ka. Niisiis suri koos Liliuokalaniga välja kogu Havai kuningasugu.

17. jaanuaril 1891 päris Liliuokalani trooni oma vennalt Kalākaualt, kellel polnud lapsi.

Liliuokalani kukutati riigipöördega 14. jaanuaril 1893. Riigipöörde korraldas rühm eurooplasi ja ameeriklasi, keda pahandas kuninganna soov muuta põhiseadust, et anda havailastele tagasi hääleõigus. 1. veebruaril kuulutas endine USA saadik Hawaiil endise Hawaii kuningriigi USA protektoraadiks.

Riigipöörde järel palus Liliuokalani USA presidendilt Grover Clevelandilt, et see taastaks Hawaii iseseisvuse. President möönis, et riigipööre polnud seaduslik, kuid ei taastanud Hawaii iseseisvust.

Moodustati komisjon, kes uuris riigipööret. 26. veebruaril 1894 avaldati Morgani aruanne, mille kohaselt olid kõik riigipöörde osapooled, välja arvatud kuninganna Liliuokalani, käitunud seaduspäraselt ja vabad vastutusest.

4. juulil 1894 kuulutati välja Hawaii Vabariik, mille presidendiks sai Sanford Dole, üks esimesi, kes kutsus üles keelustama Hawaiil monarhiat ja kuulutama välja vabariiki.

16. juunil 1895 leiti Liliuokalani kodust käsitulirelvi. Kuninganna väitis, et ei teadnud nende olemasolust, kuid ta mõisteti riigipöördekatse eest 5 aastaks sunnitööle. Hiljem muudeti see karistus 1 aastaks koduarestiks.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Liliuokalani** |

* Elulugu
**Maran** on perekonnanimi.

Indias oli perekonnanime Maran kandjaid 2014. aastal ligi 3900 isikut. Indoneesias oli sellenimelisi isikuid üle 3400, Itaalias üle 3100 ja Myanmaris ligi 2500.

Statistika Eestis
-----------------

2023. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Maran 150 inimesel: 75 mehel ja 75 naisel. Perekonnanimede levikult oli Maran meeste puhul 1223. kohal ja naiste puhul 1379. kohal. Kõige levinum oli perekonnanimi Maran vanuserühmas 80–84, kus neid on 10 000 elaniku kohta 1,92. Nimi oli kõige sagedasem Põlva maakonnas, kus sellist nime kandis maakonna 10 000 elaniku kohta 8,28 inimest.

19. sajandi algul pandi pärisorjusest vabastamise käigus talupoegadele Harjumaal Rapla kihelkonna Lellapere mõisavallas, Viljandimaal Helme kihelkonna Jõgeveste mõisavalla ja Võrumaal Rõuge kihelkonna Vastse-Nursi mõisavallas 3 korral nimeks Marahn ja Marran (normaliseeritult Maran).

Nimede eestistamisel võeti perekonnanimi Maran aastatel 1935–1940 20 korral kasutusele isikute poolt, kes kandsid varem nime Blockmann (2), Hüts, Madison, Maanik (2), Marranik, Martinson, Mauer, Maur, Maurer (2), Michelson (3), Mihkelson (2), Müller ja Muri (2).

Nime kandjaid
-------------

* Elfriide Maran, eesti skulptor (1905–1998)
* Iko Maran, eesti kirjanik (1915–1999)
* Kaur Maran, eesti teadusajakirjanik (1989–)
* Kätlin Maran, eesti ettevõtja (1970–)
* Rein Maran, eesti filmilavastaja ja -operaator (1931–)
* Tiit Maran, eesti zooloog (1959–)
* Timo Maran, eesti zoosemiootik ja luuletaja (1975–)

Viited
------

1. ↑  Maran Surnames. Vaadatud 8. veebruar 2024.
2. ↑  Statistikaamet: Nimede statistika. Maran. Vaadatud 8. veebruar 2024.
3. ↑  Onomastika andmebaas. Nimede panemine: Maran.
4. ↑  Onomastika andmebaas. Nimede eestistamine: (uus nimekuju): Maran.

Välislingid
-----------

* Maran statistikaameti andmebaasis
Marje Viirmann
**Marje Viirmann** (sündinud 12. septembril 1960 Kehras; aastatel 1983–1995 **Marje Idavain**) on eesti orienteeruja, rogainija ja suusataja.

Haridus
-------

Lõpetas 1978. aastal Kehra Keskkooli.

Töö
---

Töötab 2006. aastast OÜ Fere müügihaldurina.

Sporditulemused
---------------

Harrastab orienteerumist 1971. aastast, tema treenerid on olnud Maire Lahtmets ja Tõnu Raid.

Noorte ja juunioride klassides võitis Eesti meistrivõistlustel orienteerumises kokku 11 medalit (6 kulda, 3 hõbedat, 2 pronksi). Aastatel 1977–2008 võitis Eesti meistrivõistlustel orienteerumises 19 kulda (neist 9 orienteerumisjooksus ja 10 suusaorienteerumises), 20 hõbedat ja 13 pronksi.

Aastatel 1982–1991 võitis NSV Liidu meistrivõistlustel orienteerumisjooksus 2 kulda (1986 tavarajal ja 1990 teates Eesti naiskonna koosseisus), 4 hõbedat ja 3 pronksi. 1991. aastal võistles NSV Liidu koondises orienteerumisjooksu MMil ning sai lühirajal 36. koha ja tavarajal 40. koha.

Veteranide MMil võitnud suusaorienteerumises 2 kulda (2003, 2006) ja pronksi (2014) ning orienteerumisjooksus 2 kulda (2016), 5 hõbedat (1997, 2006, 2007, 2011, 2013) ja 5 pronksi (2003, 2008, 2010, 2012, 2015).

Murdmaasuusatamises võitnud Eesti meistrivõistlustelt 2 pronksi, 1991. aastal 20 km distantsil ja 1992. aastal teatesõidus Lääne-Virumaa „Jõud" naiskonnas.

Rogaini Euroopa meistrivõistlustel võitis ta 2007. aastal koos Eduard Pukkoneni ja Mati Preitofiga segavõistkondade arvestuses pronksi ning 2020. aastal koos Airi Alnekiga naisvõistkondade arvestuses pronksi. Veteranide segavõistkondade arvestuses võitnud rogaini maailmameistrivõistlustel 2008 kulla (koos Eduard Pukkoneni ja Mati Preitofiga) ja 2013 hõbeda (koos Eduard Pukkoneniga), rogaini EMil koos Eduard Pukkoneni ja Mati Preitofiga 2 kulda (2007, 2009) ning koos Eduard Pukkoneniga hõbeda (2011) ja 2 pronksi (2005, 2012).

Viited
------

1. 1 2  "ESBL sporditulemused. Marje Viirmann". Originaali arhiivikoopia seisuga 24. september 2015. Vaadatud 6. jaanuaril 2015.
2. 1 2 3  Eesti spordi biograafiline leksikon. Idavain, Marje

Välislingid
-----------

* Eesti spordi biograafiline leksikon. Idavain, Marje
* ESBL sporditulemused. Marje Viirmann
* WMOC2008. Who is who. Marje Viirmann. Interview by Manuel Dias
**Mastogloiameri** on mõnikord eristatav periood Läänemere arengus alates Antsülusjärve ja ookeani vahele ühenduse tekkimisest Taani väinade kohal (umbes 8300–8200 a eKr) kuni kogu Läänemere nõo vee soolaseks muutumiseni (umbes 7000 a eKr).

Nime sai Mastogloiameri ränivetikate perekonna *Mastogloya* järgi.[*viide?*]

Tänapäeval ei peeta põhjendatuks Mastogloiamere eraldi väljatoomist. Mastogloiameri on üleminekufaasiks Antsülusjärve ja Litoriinamere vahel. Teda peetakse Litoriinamere kõige varasemaks staadiumiks.[*viide?*]

Mastogloiameri tekkis seetõttu, et ookeani taseme tõustes ujutati Dana jõgi üle, moodustades Suur-Beldi ja Kadetrinneni väina, kustkaudu soolane vesi pääses Läänemerre.[*viide?*]

Viited
------

1. ↑  Aivar Kriiska (2004). Aegade alguses. 15 kirjutist kaugemast minevikust. Tallinn. Lk 165

Läänemere arengustaadiumid alates viimase jääaja lõpust

Balti jääpaisjärv · Joldiameri · (Ehheneismeri) · Antsülusjärv · (Mastogloiameri) · Litoriinameri · Läänemeri (Müüameri)

Vaata ka: Holsteini meri · Eemi meri
**Jaan Oks** (28. veebruar 1884 Pärsama vald – 25. veebruar 1918 Tallinn) oli eesti kirjanik.

Elukäik
-------

Jaan Oks oli pärit Saaremaalt Ratla külast Pärsamaa vallast.
Ta lõpetas 1902. aastal Kaarma seminari. Töötas aastatel 1905–1911 kooliõpetajana. Massu vallakooli juhatajana asus ta tööle 1905. aastal. 1907. aastal sõitis ta Samaara kubermangu kösterkooliõpetajaks. Oli tubli koolmeister, aga alkoholiprobleemide tõttu vallandati pärast paari tööaastat.

1912. aastal saadeti ta ilma kindla töö- ja elukohata sundkorras kodukohta Saaremaale, kus tegeles peamiselt füüsilise tööga. 1914. aastal mobiliseeriti Oks sõjaväkke, kuid tervislikel põhjustel teda rindele ei saadetud ning ta viibis Petrogradi sõjaväehospidalis, 1915. aastast Tallinnas merekindluse ehitustöödel. Mais 1917 paigutati luutuberkuloosi põdev Jaan Oks Tallinna Linnade Liidu haigemajja, oktoobris Tallinna priihospidali, kuid haiguse ravimine oli lootusetult hilinenud.

Looming
-------

Kirjutas (eriti aastatel 1906–1910) rohkesti proosat, luulet ja kirjanduskriitikat ning publitsistikat – enamik on hävinud. Lisaks kirjutas ka arvustusi, mida iseloomustavad järsud maitseotsustused ja otseütlemised.
Oksa üksikud tööd ilmusid Noor-Eesti albumeis ja ajakirjas, enamik jäi avaldamata. Oks saatis neid ise laiali ajalehetoimetustesse, kuhu need jäidki. Friedebert Tuglase sõnul, kes Oksaga kümmekond aastat kirjavahetuses oli, "on Oks kirjutanud ühes luuletustega mitu- ja mitusada tööd."

Teoseid
-------

### Lühiproosakogud

* "Tume inimeselaps" (1918)
* "Neljapäev" (1920)

### Poeem

* "Kannatamine" (1920)

### Kriitikakogu

* "Kriitilised tundmused" (1920)

Viited
------

1. ↑  Vaino Vahing, *E me ipso* (Tallinn, kirjastus Eesti Raamat, 1990), lk 17.
2. ↑  Vaino Vahing, *E me ipso* (Tallinn, kirjastus Eesti Raamat, 1990), lk 33-34.
3. ↑  Eesti kirjarahva leksikon. Tallinn, 1995. Lk. 385
4. 1 2  Jaan Oks, *Vaevademaa* (Tallinn, kirjastus Perioodika, 1967), lk 186.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Jaan Oks** |

* Jaan Oks Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
* Tõnis Erilaid. Kirjanik Jaan Oks: hull, punkar või geenius? Õhtuleht, 27. veebruar 2021
Laktoosi struktuur
Laktoosi kristallid mikroskoobi all. Maxim Bilovitskiy foto
**Laktoos** (*lac* 'piim' ladina keeles + "-oos", mis on suhkrute tunnus) ehk **piimasuhkur** on üks suhkrutest. Ta kuulub madalmolekulaarsete liitsuhkrute ehk oligosahhariidide hulka.

Piimas leidub seda 2–8 massiprotsenti. See hulk sõltub liigist ja isendist. Laktoosi eraldatakse vadakust.

Laktoosi lõhustamiseks seedimisel on vajalik ensüüm laktaas. Laktaas lõhustab laktoosi lihtsaks suhkruks glükoosiks ja galaktoosiks, mis kehas imenduvad.

Laktoosi avastas piimas 1619 Fabriccio Bartoletti. Suhkruna identifitseeris selle esimesena 1780 Carl Wilhelm Scheele.

Igal aastal toodetakse mitu miljonit tonni laktoosi piimatööstuse kõrvalsaadusena. 6,5% piimast töödeldakse vadakuks ja laktoos moodustab sellest keskeltläbi 4,8%. Vadak ehk piimaplasma tekib piima kalgendamise ja kurnamise järel näiteks juustu tootmisel. Laktoosi puhastatakse etanooli lisamisega. Laktoos ei lahustu etanoolis ja langeb põhja, aga ülejäänud vadaku komponendid lahustuvad. Niimoodi saadakse protsessi saagiseks 65%.

Imetajate toidus esineb laktoos peamiselt piimas, mida päris pisikesena tarbivad kõik, aga täiskasvanuna seda üldiselt ei tehta. Sellepärast on imetajatele tüüpiline, et laktaasi tekib nende kehas järjest vähem, kuni täiskasvanuks saades on laktaasi moodustumine kehas lõppenud.

Inimesed kuuluvad väheste imetajaliikide hulka, kellele on omane laktaasi moodustumine kogu elu jooksul. Eriti tüüpiline on see Euroopas, Lääne-Aasias, Indias ja Ida-Aafrikas, kus rohkem kui 70% inimestest suudab täiskasvanunagi piima juua, seevastu Lääne- ja Lõuna-Aafrikas, Ida- ja Kagu-Aasias ning Okeaanias on selliseid inimesi vähem kui 30%. Inimestel, kelle kehas laktaasi pole, laktoos ei lagune kehas, vaid tekitab röhitsusi, kõhutuult ja seedehäireid.

Vaata ka
--------

* Laktoositalumatus
Vasakult paremale Bombacci, Mussolini, Petacci, Pavolini ja Starace surnukehad Piazza Loretol, 29. aprill 1945.
**Piazzale Loreto** on linnaväljak Itaalias Milanos.

Päritolu
--------

*Loreto* nime kasutatakse ka laiemas tähenduses, viidates väljakut ümbritsevale linnaosale. Nimi "Loreto" tuleneb vanast pühapaigast, mis oli pühendatud Loreto Jumalaemale (linn Ancona provintsis).

Ajalugu
-------

10. augustil 1944 hukkasid Saksa okupatsioonivõimud väljakul avalikult 15 Milano tsiviilisikut, kättemaksuks partisanide rünnaku eest Saksa sõjaväekonvoile. Hukatud jäeti mitmeks päevaks väljakule.  Sündmust hakati nimetama "Piazzale Loreto veresaunaks" ja hukatuid "Piazzale Loreto märtriteks". Väidetavalt ütles Mussolini pärast seda sündmust prohvetlikult: "Piazzale Loreto vere eest maksame kallilt".  Mõnda aega kandis väljak hukatud auks nime **Piazza Quindici Martiri** (Viieteistkümne Märtri Väljak).  

Seejärel toimus Piazzale Loreto üks tuntumaid sündmusi Itaalia kaasaegses ajaloos, nimelt Benito Mussolini surnukeha avalik väljapanek 29. aprillil 1945. Päev varem olid Mussolini, tema armuke Clara Petacci ja mõned teised olulised fašistid Como järve lähedal Giulinos partisanide poolt vangistatud ja maha lastud. Nende surnukehad viidi Milanosse ja riputati peaalaspidi Esso tankla katusele.

29. aprillil 1945 tundsid valitsusväed ära ja arreteerisid Milanos elanud fašistliku partei *gerarca* Achille Starace. Ta viidi väljakule ja talle näidati Mussolini surnukeha, mida ta tervitas enne tema enda hukkamist. Starace'i surnukeha riputati seejärel Mussolini keha kõrvale.

Viited
------

1. ↑  "Mailand" (saksa). Gedenkorte Europa 1939–1945. Vaadatud 11.09.2018.
2. ↑  Bosworth, R. J. B. (2014). *Mussolini*. Bloomsbury Publishing. Lk-d 332–333. ISBN 978-1-84966-444-8.
3. ↑  *Time*, 7. mai 1945
4. ↑  De Paolis, Daniele (10.12.2006). "10 agosto 1944: i 15 martiri di piazzale Loreto" [10 August 1944: The 15 martyrs of Loreto square]. *Patria Indipendente* (Italian). Vaadatud 27.04.2021.`{{cite web}}`: CS1 hooldus: tundmatu keel (link)
5. ↑  "Death of the Father-Mussolini & Fascist Italy: the 'infamous' exhibit". Cornell Institute for Digital Collections. 1999.
Illustratsioon Alfred Edmund Brehmi raamatust "Brehms Tierleben", 1884.
**Vesiämblik** (*Argyroneta aquatica*) on vee-eluline ämblik *Cybaeidae* (või teise süsteemi järgi *Dictynidae*) sugukonnast, perekonna *Argyroneta* ainuliik.

Vesiämblik on levinud Palearktises, hõlmates nii Euroopa, Põhja-Aasia ja Aafrika põhjaosa. 

Vesiämbliku eluiga on umbes 2 aastat. 

Vesiämblikud söövad kõike, isegi enda liigikaslasi kui toitu napib. 

Tema keha on karvane ja pruunikas, kuna ta "kannab" endaga kaasas õhumulli, näib ta vees hõbedana. Ehkki tavaliselt on emased ämblikud suuremad kui isased, siis vesiämblikel on vastupidi. Isaste kehapikkus on kuni 15 mm, emastel 10 mm.

Eestis on vesiämblik suhteliselt laialdaselt levinud.

Viited
------

1. ↑  Greenhalgh, M. & Ovenden, D. (2008). *Euroopa magevee-elustik* (toim. Timm, H.). Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 206

*Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:Diving bell spider seisuga 22.08.2008*.

Välislingid
-----------

* Vesiämblik andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes
**Kalamaja Põhikool** asub Tallinnas Vabriku 18 asuvas majas. 

Kooli hoone anti Tallinna linnale üle 1915. aastal, hoone arhitekt oli Georg Hellat.

2008. aastal ehitati koolihoone arhitekt Andres Põime projekti järgi põhjalikult ümber ning korrastati.

Direktorid
----------

* 1996–2017 Marko Rööpson
* 2017– Piret Rõõmussaar

Ajalugu
-------

Tallinna 9. Algkooli maja Vabriku tn 10 (1930. aastad)
**Tallinna Linna IX Poeglaste ja Tütarlaste Algkooli** kolmekorruseline uusklassitsistlikus stiilis hoone valmis 1915. aastal. Projekti järgi paiknesid soklikorrusel garderoobid, duširuumid, köök, söökla, keskkütte ruum üksikud abiruumid. I korrusel paiknesid kolm klassiruumi, kantselei, õpetajate tuba ja omaette väljapääsuga kooli juhataja korter. II ja III korrusel paiknesid viis klassiruumi ja postidega eraldatud võimla II korrusel ja aula III korrusel. Mansardkorrusel paiknesid kaks käsitööklassi. Tallinna linnavalitsuse otsusega 16. juulist 1915 asutati Vabriku tänav 10 Tallinna Linna 9. Algkool. Esimese maailmasõja ajal 1916. aastal õppetöö katkes ja hoone anti Balti laevastiku käsutusse. 1917. aastal novembri lõpus jätkas kool tööd Harju tänav nr. 48 hoones. Õppetöö jätkus Vabriku tänaval 1918. aastal. Ka 1944. aastal paigutati hoonesse sõjavägi. 

Tallinna 9. Algkool nimetati 1944. aastal ümber **Tallinna 15. Mittetäielikuks Keskkooliks**, 1955. aastal **Tallinna 18. Kooliks**, 1958. aastal **Tallinna 18. Keskkooliks**. 1962/1963. õppeaastal tehti koolimajas kapitaalremont ja ehitati juurde aiamaja. 1964. aastal sai keskkoolist **Tallinna 18. 8.-klassiline Kool**. Aastatel 1972–1987 asus hoones **Tallinna Kaugõppekeskool**. 1988. aastal nimetati kool **Tallinna 18. 9-klassiliseks Kooliks** ja 1990. aastal **Tallinna Kalamaja Kooliks** ning 1997. aastal **Kalamaja Põhikool**iks.

Viited
------

1. ↑  "Ajalugu". Kalamaja Põhikool. 2014. Originaali arhiivikoopia seisuga 19. märts 2016. Vaadatud 28. juulil 2014.
2. ↑  Vabriku tänava koolimaja kroonika, 1915 - 1965. Vabriku tänaval asuva koolimaja valmimise lugu, lk 6
3. ↑  Tallinna koolide asutamiste ajad ja endised nimed, www.tallinn.ee (vaadatud 04.06.2019)

Välislingid
-----------

* Kooli koduleht
* Kultuurimälestis nr 8832, "Koolihoone Vabriku t. 18, 1913. a."
**Anna Marie Kukk** VR II/3 (kuni 1922 **Anna Marie Vares**; 7/20. detsember 1901 Pahuvere mõis, Tuhalaane vald, Viljandimaa – 26. august 1987 Viljandi) oli Eesti sõjaväelane (reamees). 

Ta teenis Vabadussõjas 1. ratsapolgus, kasutades sõjaväes nime **Peeter Ronk**. Paistis silma 20. märtsil 1919 Munamäe lahingus, mille eest teda autasustati Vabaduseristi II liigi 3. järguga. 

Küüditati 25. märtsil 1949 Venemaale, tagasi Eestisse jõudis 1958. aastal. 
1. oktoobril 1970 valiti ta Viljandi Pauluse kiriku koristajaks.

Tunnustus
---------

* 1920 – Eesti Vabaduse Risti II liigi 3. järk
* 1946 – Emamedali II järk

Kirjandus
---------

* 1920 – "Naissõdur Wadaduse-Risti saanud". Kaja, 3. september 1920. Lk 1
* 1934 – "Wabadusristi õde". Kaja, 12. mai 1934. Lk 5
* 1938 – "Peeter Ronk". Esmaspäev, 11. aprill 1938. Lk 5
* 2008 – Jaak Pihlak, "Viljandi kihelkond ja Vabaduse Risti vennad" Viljandi Muuseumi aastaraamat 2008, lk 200
* 2016 – Anneli Aasmäe. "Kolme linnunimega sõjakangelanna". Elukiri 7/2016 (Eesti ajaloo erinumber). Lk 64-71
**Georg Hugo Vestel** VR I/2 (ka **Georg Westel**; 11. november (ukj) (30. oktoober) 1882 Saadjärve vald – 5. veebruar 1933 Tallinn) oli Eesti poliitik, ettevõtja ja sõjaväelane (kapten).

Elulugu
-------

Georg Vestel õppis Tartu I algkoolis ja reaalkoolis aastail 1892–1900 ning Riia polütehnikumi kaubandusosakonnas aastail 1900–1905. Ta kuulus korporatsiooni Vironia, oli selle esimees aastal 1904 ja hiljem vilistlaskogu esimees. 

Vestel teenis sõjaväes aastail 1904–1905 ja läks reservi suurtükiväelipniku auastmes.

Ta oli Gustav Narusbeki kaubanduskooli õpetaja Tallinnas aastail 1906–1908, Tallinna Vastastikuse Krediidiühisuse (Tallinna Krediitpanga) ärijuhi abi aastail 1909–1912. 

Vestel teenis sõjaväes Esimese maailmasõja ajal aastail 1914–1917. Ta teenis 13. raskesuurtükiväebrigaadi patareiülemana aastail 1916–1917. 

Vestel kuulus aastal 1917 Eesti Sõjaväelaste Ülemkomiteesse. Ta vangistati Saksa okupatsiooni ajal novembris 1918. 

Alates 11. detsembrist 1918 teenis Georg Vestel sõjaväes. Ta oli Eesti Vabadussõjas 2. kindluse raskesuurtükiväe divisjoni ülem 24. jaanuarist 1919 kuni aastani 1920. Sai kapteni auastme ja läks reservi 22. märtsil 1920.

Ta oli Eesti Olümpiakomitee liige.[*viide?*]

Tegevus poliitikas
------------------

Georg Vestel oli Eesti Panga direktor aastail 1920–1921.

Ta oli Eesti rahaminister ja riigivanema asetäitja aastail 1921–1924 Konstantin Pätsi esimeses valitsuses, Juhan Kuke valitsuses ja Konstantin Pätsi teises valitsuses. Oli Eesti kaubandus- ja tööstusminister novembrist 1922 augustini 1923.

Georg Vestel oli oma majandusvaadetelt veendunud inflatsionist. Seega tõi tema ametiaeg kaasa ohjeldamatu paberraha emiteerimise, millega anti laenu, lootuses, et see toob kaasa uute ettevõtete loomise. Tegelikkuses tõi aga tema tegevus kaasa majanduskriisi.

Äritegevus
----------

Georg Vestel oli Tallinna Eesti Kirjastus-Ühisuse asutaja 1908 ning juhatuse liige, samuti Tallinna Laenu- ja Hoiuühisuse (Laenu Panga) nõukogu esimees.

Ta asutas koos Konstantin Pätsi, Madis Jaaksoni, Konstantin Koniku ja August Peediga 1919. aasta augustis Harju Panga. Samal aastal asutas koos Pätsi ja Jaaksoniga kindlustusaktsiaseltsi Eesti Lloyd. Eesti Lloydi juhatuse liige oli Georg Vestel aastail 1924–1933.

Georg Vestel oli Tallinna Krediitpanga direktor juulist 1924 ja Tallinna pankade nõukogu esimees septembrist 1925 ning Eesti Panga nõukogu liige jaanuarist 1928 kuni aastani 1933.

Viited
------

1. ↑  Juhan Kukk, *Otto Strandman majanduspoliitikuna*, Vaba Maa 30. 11. 1935
2. ↑  Jaak Valge. Eesti Panga rahakraanide kallal[*alaline kõdulink*]. Tuna 2002, nr 3, lk 28–39.

Välislingid
-----------

* Eesti biograafiline andmebaas ISIK
* G. Westel pandi kirstu. Päewaleht, nr. 38, 8 veebruar 1933
**Pürenee poolsaare esiaeg** on periood esimeste inimese perekonna esindajate saabumisest Pürenee poolsaarele (üle miljoni aasta tagasi) kuni kirjalike tekstide ilmumiseni Foiniikia, Vana-Kreeka ja Vana-Rooma kolonisaatorite kohalolu tõttu (alates umbes 1100. aastast eKr) poolsaare idaosas (Hispaania Levant) ja lõunaosas.

Pürenee poolsaarel on hominiinide vanimad jäänused Euroopas, *Homo antecessor* '​i jäänused, kõige rohkem heidelbergi inimese fossiile, vähesel määral neandertallase jäänuseid ning muidugi *Homo sapiens* '​i jäänused. See viimane on meile jätnud mõned maailma kaljukunsti parimatest näidetest.

Arvukad megaliidid ning eneoliitikumi Los Millarese kultuur ja Vila Nova kultuur ning pronksiaja Argari kultuur on selged näited Pürenee poolsaare kultuurilisest arengust neoliitikumis ja metalliajal, mis tipnes Tartessose ja ibeeride varaajaloo algusega.

 Gran Dolina leiukoha väljakaevamised. Tasandilt TD-10, kus on suurem osa väljakaevajaid, on leitud keskmise paleoliitikumi tööriistu. Altpoolt, tasandilt TD-6, on leitud vanema paleoliitikumi tööriistu

Looduslikud tingimused
----------------------

Pürenee poolsaar on kolmest küljest ümbritsetud merega (Atlandi ookeani ja Vahemerega, mis on vahendanud vastastikuseid mõjusid teiste maadega. Püreneed on looduslik piir ülejäänud Euroopaga ning on oma isoleeriva toimega aidanud kaasa Pürenee poolsaare kultuuriliste eripärade kujunemisele. Oma asendi tõttu on Pürenee poolsaar sild Euroopa ja Aafrika vahel. 

Poolsaare pinnamood on keeruline, paljude mäestikega, ning kliima on mitmekesine ja muutlik. Jõed olid kunagi veerikkamad, mistõttu tekkisid jõeterrassid, mis olid inimrühmadele sobivad elupaigad. Oli ka vulkaaniline aktiivsus, mille tagajärjed on näha La Garrochas (Gerona provints). 

Mägede pinnamood tuleneb suuresti liustike toimest; Kvaternaari kõige külmematel perioodidel katsid need poolsaare kõrgeid alasid. Püreneedes olid need kuni 30 km pikkused ja kuni 400 m paksused. Taganedes jätsid need maha tsirkusorge, järvi ja ruhiorge..

Rannajoon muutus mere veetaseme muutumise tõttu jääaegade ja jäävaheaegade toimel. Hispaania Levandis on teada 80-meetrine transgressioon ja 120-meetriseid regressioone. Need viimased tõid kaasa Mallorca ja Menorca saare liitumise ning Vahemere rannajoone nihkumise kümneid kilomeetreid mere poole. Poolsaare pindala siiski märkimisväärselt ei kasvanud..

Mammuti rekonstruktsioon

Viited
------

1. ↑  Juan Luis Arsuaga. *El collar del Neandertal. En busca de los primeros pensadores*, Barcelona: Random House Mondadori 2004, 3. trükk, ISBN 84-9759-298-0, lk 160–162.
2. ↑  Eiroa García, Jorge Juan. *Prehistoria del mundo*, Barcelona (1. trükk): Sello Editorial SL 2010, ISBN 978-84-937381-5-0, lk 131–133.
3. ↑  Juan Luis Arsuaga. *El collar del Neandertal. En busca de los primeros pensadores*, Barcelona: Random House Mondadori 2004, 3. trükk, ISBN 84-9759-298-0, lk 174–191.