recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Aino Tõnisson-Sepp** (sündinud **Sepp** 15. august 1932 Paksu küla, Olustvere vald, Viljandimaa – 25. november 1996) oli eesti skulptor.

Lõpetas 1951. aastal Viljandi I Keskkooli. Õppis aastatel 1951–1957 ERKIs skulptuuri ja lõpetas kiitusega. 1959–1960 oli Paala kooli joonstusõpetaja, 1961–1963 Viljandi Pioneeride majas kunstiringi juht. 1965–1966 Jaan Kreuksi nimelise Noorsoo Kultuuripalee skulptuuriringi juhendaja. 1966–1978 tegutses vabakutselise kunstnikuna.

Alates 1978. aastast õpetas Sepp ERKIs nahkehistöö kateedris skulptuuri.

Ta lõi palju puuskulptuure, materjalidest kasutas veel dolomiiti, kipsi, tsementi, epoksüvaiku, alumiiniumi, pronksi jne. Kolm tema loodud skulptuuri ("Hülged" (1952), "Noor tehnik" (1961) ja "Laps vasikaga" (1962) asuvad Viljandis Lastepargis.

Galerii
-------

* Skulptuur "Noor tehnik"Skulptuur "Noor tehnik"
* Skulptuur "Laps vasikaga"Skulptuur "Laps vasikaga"
* Skulptuur "Laps vasikaga"Skulptuur "Laps vasikaga"
* Skulptuur "Hülged"Skulptuur "Hülged"

Viited
------

1. ↑  Omakäeline elulugu. Kunstnike kirjad, vastused ankeedile. Skulptuur A-Õ. EKMA.136.13.10/74
**Aino Siebert** (sündinud 21. juulil 1953) on Saksamaal elav ja tegutsev eesti rahvusest ajakirjanik ja pressifotograaf, kes töötab Saksamaal ka vandetõlgina.

Ajakirjanikuna alustas tegevust 1990. aastatel, avaldades esialgu artikleid väliseesti ajalehtedes Eesti Elu, Eesti Päevaleht ja Vaba Eesti Sõna. Hiljem hakkas avaldama oma kirjutisi ka Eesti väljaannetes, tehes peamiselt koostööd Delfi, Eesti Päevalehe, Postimehe, Pärnu Postimehe ja Sakalaga. Suur osa tema artiklitest käsitleb elu Saksamaal. Lisaks on Siebert kirjutanud arvustusi ja teinud intervjuusid ühiskonnategelastega. Tuntust on kogunud ka tema pressifotod, mida Siebert on esitlenud näitustel Eestiski. Keeleoskus: eesti, soome, saksa, vene ja inglise.

Isiklikku
---------

Aino Siebert on abielus ja kolme poja ema.

Välislingid
-----------

* Elu ühes päevas: Aino Siebert, Eesti Ekspress, 28. aprill 2005
* Kalev Vilgats, Aino Siebert: Olen alati olnud selline, kelle kohta öeldakse, et hästi integreerunud, Pärnu Postimees, 15. mai 2011
**Gschwandtkopf** on mägi Seefeldi suusakuurordist lõunas Austria Tirooli liidumaal. Selle kõrgus on 1495 m merepinnast. Tipus on kaks võõrastemaja: *Ötzi hütt* ja *Sonnenalm*.

Geograafia
----------

Gschwandtkopf kerkib silmatorkavalt ümbritseva Seefeldi platoo kohale mingi 300-400 m. Tipp asub umbes 1,5 km Seefeldi keskusest lõunaedelas, umbes 1,5 km Aulandi külast lääneloodes ja 2,5 km Mösernist idakirdes. Mäge ümbritsevad läänes ja loodes *Möserer Tali* org, idas ja kirdes Seefeldi platoo ning lõunas *Hoher Wand*, kõrge kaljusein Inntali kohal. Geschwandtkopfi kirdejalamil on maaliline Wildsee suplusjärv.

Talisport
---------

Talvine Gschwandtkopf kirdest vaadatuna
Geschwandtkopfi põhjapoolse nõlva jalamil on olümpia suusahüppevõistluste paik. See on ka üks mitmest Seefeldi suusapiirkonnast. Siin on samanimeline tooltõstuk Seefeldist tippu ja kaks lühemat pinnatõstukit suusaraja alumises otsas: *Olympialift* ja *Brunnenlift*. 2013. aastani kasutati veel ühte tooltõstukit, *Sessellift Reith*, Aulandist tippu jõudmiseks. Enamik laskumisi on kerged (sinised), kuid on vähemalt üks tähistatud keskmine (punane) marsruut. On ka kolm tõstukit naabruses asuvale *Brennenkopfile* (1494 m), mis ühendavad Moserni küla Geschwandtkopfi suusapiirkonnaga. Tipust Aulandi on *rodelbahn*. Ümber mäe aluse on mitu murdmaasuusarada, mis on osa ulatuslikust võrgustikust Seefeldi piirkonnas.
Anish Giri (2013)
**Anish Koemar Giri** (nepali: अनिश कुमार गिरी; sündinud 28. juunil 1994 Peterburis) on Venemaal sündinud nepali päritolu Hollandi maletaja.

Giri sai suurmeistriks 14 aasta, 7 kuu ja 2 päeva vanuselt. Ta on noorim malesuurmeister Venemaa ja Hollandi maleajaloos, kuigi 2011. aasta oktoobri seisuga on 14 inimest saanud males suurmeistriks veelgi nooremalt kui tema, esimesena neist Péter Lékó 1994. Siiski oli Giri suurmeistriks saamise päeval kõige noorem suurmeister. Suurmeistri nimetuse saamiseks vajaliku viimase kolmanda suurmeistrinormi täitis ta 2009 Wijk aan Zees peetud turniiril.

Anishi isa on nepallane Sanjay Giri ja ema venelane Olga Giri. Anishil on õed Natasha ja Ayusha. Lapsed sündisid Peterburis, kuid 2002. aastal asus perekond elama Jaapanisse ja 2008. aastal Hollandisse, kus elavad tänapäevani.

Erinevalt enamikust lapstähtedest käib Giri iga päev korralikult koolis. Seetõttu on male talle poole kohaga tegevus, mitte põhitegevus. Siiski peab ta koolist tähtsamate turniiride ajal puuduma. Giri lemmikõppeained on füüsika, matemaatika, geograafia ja ajalugu.

Lisaks vene, jaapani ja hollandi keelele räägib Giri vabalt inglise keelt ja natuke nepali keelt. Koolis on ta õppinud saksa keelt.

Viimasel ajal[*millal?*] on Giri hakanud kirjutama artikleid maleajakirjadele ja -saitidele, sealhulgas omaenese partiide analüüse.

Giri osales Hollandi meeskonnas 2010. aasta maleolümpial Hantõ-Mansiiskis. Ta mängis neljandat lauda. Holland tuli 15. kohale, aga Giri saavutas oma laual kolmanda koha (esimeseks tuli kõigi aegade noorim suurmeister Sergei Karjakin), olles Hollandi ainus maletaja, kes oma laual esikolmikusse pääses.

2011. aasta jaanuaris oli ta Elo reiting 2686, millega ta oli maailma 52. mängija.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Anish Giri** |

* Anish Giri koduleht
**Ene-Renate Pähkla** (aastani 1993 **Ene-Renate Ress**, sündinud 6. detsembril 1970 Tallinnas) on eesti arstiteadlane ja stomatoloog.

Elulugu
-------

Ene-Renate Pähkla on arsti tütar ja Rein Pähkla abikaasa.

Lõpetas 1989 Tallinna 1. Keskkooli, õppis 1989–90 Leningradi Ülikoolis vene keelt ja kirjandust, lõpetas 1995 TÜ stomatoloogia osakonna. Oli 1995–96 intern, 1996–98 Helsingi Ülikooli resident, aastast 1998 TÜ stomatoloogia kliiniku assistent ja arst-õppejõud, aastast 2006 TÜ stomatoloogia doktorant.

Teadustöö
---------

Uurinud parodontiidi ravi ja profülaktikat, patogeenide ravimiresistentsust, ravimite farmakokineetikat ja patogeenide ülekandumist perekonnas. TÜ arstiteaduskonna aastapreemia (2001). 10 teadustrükist.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Teoseid
-------

* Parodontiidi esmase ravi efektiivsuse hindamine ja patogeenide spekter (kaasautor). // Eesti Arst (2003) 11
* Metronidazole concentrations in plasma, saliva and periodontal pockets in patients with periodontitis (kaasautor). // J. Clin. Periodontol. 32 (2005) 2
* Microbiological status of patients with periodontitis in Southern Estonia after non-surgical periodontal therapy (kaasautor). // Stomatologija, Baltic Dental Maxillofacial J. 7 (2995) 2
* Suitsetamise mõju kroonilise parodontiidiga patsientide mittekirurgilise ja süsteemse antibiootilise ravikombinatsiooni efektiivsusele. // Eesti Arst (2006) 1.

Kirjandus
---------

* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

Välislingid
-----------

Ene-Renate Pähkla Eesti Teadusinfosüsteemis Muuda Vikiandmetes

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Õie Reintam** (kuni 1955 **Õie Toming**, 6. juuli 1923 Tallinn – 3. august 2011) oli eesti arstiteadlane ja füsioloog.

Elulugu
-------

Õie Reintam oli töölise tütar ja Evald Reintami abikaasa.Oli 1940.a aktiivse komnoorena üks Eesti NSV pioneeriorganisatsiooni loojatest.

Lõpetas 1941 Tallinna Tütarlaste Kommertsgümnaasiumi, 1948 TÜ arstiteaduskonna, 1952 TÜ aspirantuuri; meditsiinikandidaat (1954, Leningrad, NSVL MA Eksperimentaalse ja Kliinilise Meditsiini Instituut (NSVL MA EKMI)), väitekiri "K вопросу о особенностьях высшей нервной деятельности морских свинок", meditsiinidoktor (1974, Eesti Teaduste Akadeemia), väitekiri "Механизмы развития физических качеств локальных групп мышц и функциональное состояние центральной нервной системы в связи с физическими нагрузками у спортсменов". Täiendas end 1952–54 Leningradis NSVL MA EKMI-s. Oli 1948–49 ja 1957–61 lastearst Tartus, 1954–57 EPA füsioloogia, patofüsioloogia ja farmakoloogia kateedri vanemõpetaja ja assistent, 1962–63 TÜ kehalise kasvatuse kateedri vanemõpetaja, 1964–68 spordimeditsiini kateedri õpetaja, 1968–70 doktorant, 1975–79 TÜ Meditsiinilise Kesklabori eksperimentaalse patoloogia ja füsioloogia vanemteadur, 1980–84 Tartu Ülikooli üld- ja molekulaarpatoloogia instituudi ajuvereringe haiguste labori vanemteadur, 1979–91 füsioloogia kateedri professor.

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkond: lihasgruppide treenituse areng inimese ontogeneesi vältel, füsioloogia parameetrid seoses kehaliste võimete, psühholoogilise sättumuse, loodusliku keskkonna ning sotsiaalsete tingimustega, kromaatiline nägemine ja töökoormus, kõrgem närvisüsteem ja fülogenees. Avastanud polüfloorse mesilasmee protistotsiidsed omadused. Üle 100 teadustrükise.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Teoseid
-------

* Функциональная устойчивость хроматического зрения при утомлении. // Физиол. Җ. СССР (1960) 11
* Протистоцидные свойства полифлерного пчелиного меда и лечение трихомонадных кольпитов (kaasautor N. Žuravljova). // Акуш. и гинекол. СССР (1961) 5
* Полиграфическая регистрация двигательных и вегетативных функции (kaasautorid V. Peets, R. Raamat). // Физиол. Җ. СССР (1968) 7
* Гигиенические аспекты нормирования физических нагрузок у школьников. // Гигиена санит. (1977) 12;

Kirjandus
---------

* Tartu Riikliku Ülikooli õppe-teaduskoosseisu biobibliograafia nimestik 1944–1980. Trt, 1987, 117
* Tartu Ülikooli õppe-teaduskoosseisu biobibliograafia nimestik 1981–1995 (käsikiri), 149
* EE 8, 86
* Merila-Lattik, H. Eesti arstid 1947–1997. Tallinn, 1997, 1066.
* Tartu Ülikooli arstiteaduskond 1982–2007. Trt, 2007, 100.
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Õie Orav** (aastani 1955 **Õie Kaasik**; sündinud 16. juulil 1934 Jõelähtme vallas Harjumaal) on eesti filmiteadlane, näitleja, stsenarist ja lavastaja.

Elulugu
-------

Õie Orav on ehitusmeistri tütar. 

Ta lõpetas aastal 1954 eksternina Tallinna 2. Keskkooli, 1956 Eesti Draamateatri õppestuudio, 1964 Üleliidulise Riikliku Kinematograafia Instituudi filmidramaturgia erialal. 

Õie Orav on mänginud filmides ja telelavastustes, kirjutanud stsenaariume dokumentaalfilmidele: 

* 1965 "Tagasitulek" (portreefilm Helmi Puurist),
* 1968 "Ants Eskola" (portreefilm koostöös Lea Tormise ja Mikk Mikiveriga),
* 1975 "Sündis inimene" (film ühest imelisest hetkest – elu algusest),
* 1986 "117. hooaeg" (teatrist Vanemuine) ja
* 1988 "Hermaküla" (mõtisklus Evald Hermakülast).

Ta oli aastatel 1965–1985 Eesti Televisiooni tunnustatud filmikommentaator, koostas 100 Nõukogude Liidu ja sotsialismimaade väärtfilmist koosneva programmi. Ta on kirjutanud üle 200 maailma filmiajaloo- ja kaasajateemalise saatestsenaariumi, olles ise ka saatejuht. 

Õie Orav asutas 1992. aastal oma filmi- ja videofirma Väike Orav, kus valmisid tema autorifilmid: 

* 1992 "Miliza" (lauljatar Miliza Korjusest),
* 1993 "Tooni" (lauljatar Tooni Kroon-Laamani elust ja loomingust),
* 1994 "Leonhard" (näitleja Leonhard Merzinist),
* 1997 "Puud laulavad, kivid räägivad" (näitleja Rein Arenist) ja
* 2001 videofirmas Maurum film "Orgulas" (näitleja Jaanus Orgulasest).

Ta esines aastatel 1965–1995 Eestis üle tuhande korra vestluste, filmitutvustuste ja loengutega maailma kinost, tegi telesaateid ja pidas loenguid ka Vilniuses, Minskis, Kišinjovis, Taškendis, Leningradis (Peterburis), Moskvas jm. 
Ta on esinenud loengutega Tallinna Kultuuriülikooli filmiteaduskonnas ja olnud 1981–1989 ühiskondlikus korras teaduskonna juhataja, pidas 1982–1983 loenguid ka TPÜ-s.

Teadustöö
---------

Õie Orava uuringute põhisuund nii näitlejaid portreteerivates raamatutes kui ka filmides on olnud näitlejatöö olemuse ning selle töö erinevuste selgitamine teatris ja filmis. Aastal 2003 ilmunud kaheosalises raamatus annab ta põhjaliku ülevaate Eestis Nõukogude perioodil tehtud mängufilmidest.

Teoseid
-------

Temalt on ilmunud üle 30 teadustrükise, 5 raamatut, üle 100 aimeartikli.

* Innokenti Smoktunovski. Tallinn 1973
* Юри Ярвет. Tallinn 1977
* Кальё Кийск. Moskva 1984
* Huvitavate kohtumiste aasta. Tallinn 1984
* Юри Ярвет. Moskva 1988
* Tallinnfilmi mängufilmid I–II. Tallinn 2003

Tunnustus
---------

* 1973 Eesti Kinoliidu aasta kriitik
* 1977 Eesti Kinoliidu aasta kriitik
* 1984 üleliidulise aasta kriitikapreemia I auhind
* 2007 Eesti Kultuurkapitali audiovisuaalse kunsti sihtkapitali elutööpreemia

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Kirjandus
---------

* Eesti entsüklopeedia 14, lk 344

Välislingid
-----------

* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013, lk. 269–270

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Toomas Kokovkin** (sündinud 10. juulil 1960) on Eesti geograaf. Ta on Eesti saarte uurija ja jätkusuutliku arengu edendaja. 

Kokovkin lõpetas Tartu Riikliku Ülikooli geograafina ja sai geograafiakandidaadi kraadi Leningradi Ülikoolist.

Ta oli Lääne-Eesti saarestiku biosfäärikaitseala eestvedajaid ja seejärel ekspert UNESCO programmi Inimene ja biosfäär (MAB) alal. Ta on olnud UNESCO Eesti Rahvusliku Komisjoni nõukogu ja nõukoja liige, programmi MAB koordineerimisnõukogu (ICC) liige aastatel 2011–2015 ja 2017-2020. Kokovkin on teinud koostööd ja koordineerinud mitmeid UNESCO ja Maailma Looduse Fondi projekte inimese ja looduse tasakaalustatud arengu teemal. 

Aastatel 2014–2021 oli ta SA Hiiumaa Muuseumid juhataja. 

Kokovkin on fotograafi ja kirjastajana avaldanud mitu raamatut ning osalenud rahvusvahelistel fotonäitustel.

Teoseid
-------

* Kokovkin, Toomas. *Kohtumispaik. Biosfääri kaitsealade kogemus maailmas ja Eestis, iseäranis Hiiumaal*. Kärdla: Uurimiskeskus Arhipelaag, 2004
* Idarand / koostaja Toomas Kokovkin ; [kujundus: Mae Kivilo ; fotograafid: Clive Evans ... jt.] Kärdla : Arhipelaag, 2008
* Business from and for nature : results from the WWF "One Europe more nature" programme / texts: Charlie Avis; editor Toomas Kokovkin ; design: Jaana Ratas ; photographs: Toomas Kokovkin. Pelagis, 2009.
* Iidlaste moodi Hiiumaa : Leader-projektid Hiiumaal 2009-2010 / Toomas Kokovkin, koostaja ; kujundus: Jaana Ratas ; fotod: Toomas Kokovkin. Kärdla : Pelagis, 2011
* Vaid ühel hetkel / [luuletused:] Ave Alavainu ; [fotod:] Toomas Kokovkin. Kärdla : Pelagis, 2013
**Essentsiaalne treemor** (ladina keeles *tremor essentialis*) on püsivalt edenev neuroloogiline häire, mida iseloomustab käte või teiste kehaosade (pea, lõua, jalgade) värisemine.

Täpne esinemus on teadmata, kuid see on oletatavasti kõige levinum treemori tüüp ja ka kõige tavapärasem liikumishäire.

Põhjused
--------

Pooled juhtumitest on põhjustatud geenimutatsioonidest ja dominantselt edasi antud; neil on kaks tüüpi. Ülejäänud juhtumid on idiopaatilised. Patofüsioloogiliselt oletatakse muutusi tserebellumis.

Diagnoos
--------

Diagnoos tuvastatakse tavaliselt kliiniliselt. Treemorid võivad alata igas vanuses, alates sünnist kuni vanaduseni (seniilne treemor).

Essentsiaalne treemori tunnuseks on reeglina rütmiline (4–12 Hz) treemor, mis ilmneb siis kui haigusest haaratud lihased on töös (ehk teisisõnu, puhkeolekus treemorit ei ole). Eri liiki füüsiline või vaimne pinge kipub tegema treemorit tugevamaks, mis loob tihti vale mulje, nagu oleks tegu psühhosomaatilise probleemiga. Tüüpiline on treemori halvenemine esinemissituatsioonides, halvemaks teevad treemorit ka külm, veresuhkru taseme langus, osa antidepressante, kofeiin, nikotiin, liitiumisoolad jm. Essentsiaalse treemori korral ei ilmne treemor magamise ajal, kuid mõnedel juhtudel on patsientidel eriti tugev treemor just pärast ärkamist.

Kergematel juhtudel väljendub essentsiaalne treemor võimetuses takistada haigusest haaratud kehaosa, nt käsi, värisemast ja raskuses täpsust nõudvate liigutuste tegemisel. Halvematel juhtudel võib haigus takistada patsienti igapäevaelu tomingutes nagu söömine, riietumine jms. Enamasti on essentsiaalne treemor progresseeruv (s.t. aja jooksul halvenev, mõnel juhul kiirelt, mõnikord väga aeglaselt), halvimatel juhtudel võib põhjustada invaliidsust.

Ravi
----

Ravimitena kasutatakse trankvillisaatoreid, beetablokaatoreid või epilepsiaravimeid. Kaks kõige kasutatavamat ravimit essentsiaalse treemori sümptomite kontrolli alla saamiseks on primidoon (Mysoline) ja beetablokker propranolool (Inderal). Sageli vähendab alkohol lühiajaliselt treemorit. Enamikul juhtudest praegu tuntavad ravimid täielikku efekti ei anna.

Vähestel juhtudel võib essentsiaalset treemorit ravida füüsilise teraapiaga ja püsivalt värisevate kehaosade lihaste arendamisega.

Kirurgilised raviviisid (mida kasutatakse kõige tõsisemate juhtumite puhul) on botulismimürgi süstimine treemorist mõjutatud lihastesse, talatoomia, ja ajustimulatsioon.

Teisi potentsiaalseid treemori põhjustajaid (liigne kofeiini tarbimine, lõõgastavate ravimite kasutamine) tuleks võimalusel vältida.
**Sinilill** (*Hepatica*) on taimeperekond tulikaliste sugukonnast.

Süstemaatika, klassifikatsioon ja taksonoomia
---------------------------------------------

Umbes kuus liiki, mis kasvavad põhjapoolkeral. Sinilille on jaotatud päris mitme liigi vahel. Küsimus liikide arvust on vaidluse all. Olukorda komplitseerib laialdane hübridiseerimine. Liikide hulka kuuluvad harilik sinilill ja transilvaania sinilill. Nende kahe liigi hübriid on keskmine sinilill.

Varem on sinililled koos ülaste ja karukelladega paigutatud ülase perekonda. Sinilille perekonna esmakirjeldaja on Philip Miller (1754).

Perekonnanimi on tuletatud sõnast *hēpar* 'maks' ja tähendab 'maksa-' (sinilille peeti maksarohuks, sest juurmised lehed meenutavad maksasagaraid ning on alt maksa värvi). Sõna pärineb keskaegsest ladina keelest.

Kirjeldus
---------

Sinililled on talihaljastest püsikutest tugeva risoomiga rohttaimed. Juurmised lehed on pika raoga, kolmehõlmalised, pisut maksataolised, pealt rohelised, alt pruunikaslillad. Kõrvallehed puuduvad. Kolm ovaalset kõrglehte paiknevad tupetaoliselt. Varrel on üksik õis. Õiekate on lihtne, kroonlehetaoline, tavaliselt viie kuni kaheksa tuhmsinise, harvem roosa või valge tupplehega. Tolmukaniidid on arvukad, peaaegu valged. Vili on ovaalne, karvane pähklike lisemega (elaiosoomiga).

Kromosoomide arv: 2n=14.

Eestis kasvab looduslikult ainult harilik sinilill. Harilikul sinilillel on teisendid teravahõlmine sinilill (*Hepatica nobilis* var. *acuta*) ja ümarahõlmine sinilill' (*Hepatica nobilis* var. *obtusa*), mida varem tunti liikidena *Hepatica acutiloba* (ka *Hepatica acuta*, *Hepatica triloba acuta*) ja *Hepatica americana* (ka *Anemone hepatica*, *Hepatica hepatica*, *Hepatica triloba americana*, *Anemone americana*). Teravate hõlmadega juurmiste lehtedega harilik sinilill on levinud Euraasias, ümarahõlmine teisend Ameerikas. Esimesel teisendil on lehtede pikkus 10 cm, teisel harva üle 7 cm. Teravahõlmisel sinilillel võib olla kuni seitse hõlma, sest ka hõlmadel võivad olla hõlmad.

Teravahõlmine sinilill on inglise keeles *sharp-lobed hepatica* 'teravahõlmine sinilill'. Ümarahõlmine sinilill on inglise keeles *round-lobed hepatica* 'ümarahõlmaline sinilill' või *round-leaved hepatica* 'ümaralehine sinilill'.

Ka Aasia teisendit on peetud omaette liigiks *Hepatica asiatica*. Sinilille on jaotatud päris mitme liigi vahel. Liikide arv on vaidluse all. Olukorda komplitseerib laialdane hübridiseerumine.

Vaata ka
--------

* Harilik sinilill

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Sinilill** |

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Sinilill** |

* bio.edu.ee - Sinilill
Karsten Brüggemann 2022. aasta Arvamusfestivalil
Karsten Brüggemann esinemas kirjandusfestivalil HeadRead 26. mail 2011
**Karsten Brüggemann** (sündinud 1. detsembril 1965) on Tallinna Ülikooli ajalooprofessor.

Brüggemann õppis aastatel 1986–1999 Hamburgi ülikoolis ajalugu. Ta spetsialiseerus Venemaa ja Baltikumi ajaloole ning tema doktoritöö käsitles Eesti Vabariigi loomist 1918. aastal Venemaa kodusõja ja lagunemise kontekstis.

Seejärel oli Brüggemann õppejõud Hamburgi ülikoolis, aastatel 2002–2008 lektor ja dotsent Tartu Ülikoolis ning ka mitmes Saksa ülikoolis. 2008. aastast on ta Tallinna Ülikooli eesti ja üldajaloo professor.

1994. aastast kuulub Brüggemann Balti Ajaloo Komisjoni koosseisu, 2003. aastast oli ta selle juhatuse liige ning 2023. aastast esimees. Lisaks kuulub ta mitme Saksa ja Ida-Euroopa suhteid uuriva komisjoni koosseisu ning on ajakirja Zeitschrift für Ostmitteleuropa-Forschung (varem Zeitschrift für Ostforschung) toimetuse kolleegiumi liige. 2006. aastast on ta koos Mati Lauriga ajakirja Forschungen zur baltischen Geschichte väljaandja.

Välislingid
-----------

* Karsten Brüggemann Eesti Teadusinfosüsteemis Muuda Vikiandmetes

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Matthias Thumser** | **Balti Ajaloo Komisjoni esimees**alates 2023 | Järgnev**praegune** |
**Kalmumäe kivikalme** (ka **Ahli kivikalme** või **Kolu kivikalme**; kultuurimälestiste riiklikus registris **kivikalme "Kalmumägi"**) on muinasaegne kivikalme Lääne maakonnas Haapsalu linnas Kivikülas Kopli talu lähedal ja osaliselt Kolu külas. Kalme on arvele võetud kultuurimälestisena (nr 10097).

Muistis on dateeritud 7.-12. sajandisse.

Kirjeldus
---------

Kalmeala on kagu-loode suunas umbes 100 m pikk ja 90 m lai. Muistis asetseb põhja-lõunasuunalise paekõrgendiku kõrgemas põhjaosas. Suurte kahjustuste tõttu on kivikalme halvasti säilinud.

Kaitse alla kuulub kirjeldatud ala ja vähemalt 10 m laiune vöönd selle ümber.

Arheoloogilised uuringud
------------------------

1986. aasta suvel tehti kivikalmel arheoloogilised kaevamistööd. Sellega uuriti läbi 192 ruutmeetri suurune ala, kus on leitud 25–30 cm paksune kultuurikiht.

Arheoloogilised leiumaterjalid
------------------------------

Leiumaterjalis domineerivad peamiselt 11.-12. sajandi Lääne-Eesti kalmetele tüüpilised esemed: pronkspandlad, vöö vahelülid, naastud, noad, krapid, mitut tüüpi hoburaudsõled, mõõgatupeotsik, rõngassärgi katkend, unikaalne pronksist linnupea (arvatavasti kotkapea). Vanimaks esemeks on hõbetraadiga mässitud rõngaspeanõel (7.-8. saj). Palju leiti hõbeesemeid: kolm hoburaudsõlge, sõrmus ja 2 münti (araabia ja anglosaksi). Leidude koguarv on 500.
Leidusid säilitatakse Läänemaa Muuseumis.

Viited
------

1. ↑  Kalmumäe kivikalme kultuurimälestiste riiklikus registris
2. ↑  M. Mandel

Kirjandus
---------

* Mati Mandel. Läänemaa 5.-13. sajandi kalmed. Eesti Ajaloomuuseum. Töid ajaloo alalt 5. Tallinn 2003. Lk 61–64.

Välislingid
-----------

* Kalmumäe kivikalme kultuurimälestiste riiklikus registris
* Kivikalmest portaalis Läänemaa Arheoloogia
**Jonah Nilsson** (sündinud 26. veebruaril 1987) on Rootsi laulja, arranžeerija, helilooja, produtsent ja klahvpillimängija, kes on tuntud eeskätt *jazz fusion*'i bändi Dirty Loops lauljana.  

Nilsson laulis lapsena Stockholmis Püha Katariina kiriku poistekooris, mida juhatasid tema vanemad. Kaheksa-aastaselt alustas ta kontrabassiõpinguid ning inspireerituna Chopinist, hakkas 11-aastaselt mängima klassikalist klaverit. 17-aastaselt tutvus ta Aron Mellegardthiga ning hakkas kirjutama funk-lugusid, mis said inspiratsiooni sellistest 1980. aastate ansamblitest nagu Toto. Hiljem oli ta Rootsi laulja Danny Saucedo taustalaulja ja klahvpillimängija. 

Tänu lookirjutamisoskustele sai temast hinnatud produtsent. Ta on kirjutanud poplugusid sellistele Korea artistidele ja bändidele nagu SHINee, VIXX jt. Jonah Nilssoni vokaalsed eeskujud on olnud näiteks Brian McKnight, Stevie Wonder, Michael Jackson. Ta on osalenud Rootsi kohalikus superstaarisaates "Idol".

Viited
------

1. ↑  .jonahnilsson.com/. Vaadatud 21.01.2020.
2. ↑   Dirty Loops "About". Vaadatud 21.01.2020.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Jonah Nilsson** |

* Dirty Loopsi koduleht
* Isiklik koduleht
* Fännileht
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib dirigendist; sõjaväelase kohta vaata artiklit Kirill Raudsepp (sõjaväelane)* |

---

**Kirill Raudsepp** (5. aprill 1915 Tallinn – 5. september 2006 Haabneeme, Viimsi vald) oli eesti dirigent. 

Raudsepp lõpetas 1934. aastal Tallinna Reaalkooli ja 1939. aastal Tallinna Konservatooriumi klaveri erialal Artur Lemba klassis ning õppis konservatooriumis aastatel 1946–1949 kompositsiooni Heino Elleri klassis. Ta täiendas end dirigeerimise alal Moskva Suures Teatris ja külastas Moskva konservatooriumis dirigeerimistunde. 1941. aastal oli ta Tallinna Töölisteatris pianist, aastatel 1942–1949 Estonia pianist-repetiitor, 1944–1986 dirigent (tõi välja üle 70 lavastuse), 1951–1963 peadirigent ja 1978–1987 konservatooriumi ooperiklassi õppejõud.

Tema juhatusel on helisalvestisi mitmekümnel heliplaadil, ta oli hinnatud orkestreerija nii sümfoonia- kui ka puhkpilliorkestrile.

Tunnustus
---------

* 1949 Nõukogude Eesti preemia
* 1950 Eesti NSV teeneline kunstnik
* 1951,1952 Stalini preemia
* 1957 Eesti NSV rahvakunstnik
* 1996 Eesti Rahvuskultuuri Fondi elutöö tänuauhind

Viited
------

1. 1 2  "Raudsepp, Kirill - Eesti Entsüklopeedia". *etbl.teatriliit.ee*. Vaadatud 29. juulil 2023.
Arthur Lestal
**Arthur Alexander Lestal** (sündinud **Lesthal**; 22. mai (vkj 10. mai) 1887 Ravila mõis, Kose kihelkond, Harjumaa – august 1941 Albu, Albu vald, Järvamaa) oli eestlasest fotograaf.

Elukäik
-------

Ravila mõisa valitsejamaja
Arthur Lestal sündis Ravila mõisas mõisavalitseja Alexander Otto Lesthal'i (1847–1921) pojana. Enne fotograafiaga tegelema hakkamist töötas 12 aastat lihtametniku ja hiljem raamatupidajana Taani kaubandusagendi Peter Bornholdt'i (1842–1924) laevamaakleri äri P. Bornholdt & Ko harukontorites Tallinnas ja Peterburis. Esimese maailmasõja ajal elas ta Razdelnaja (Lissi Noss) raudteejaama lähedal Vladimirovkas, kus tegeles põllumajanduse ja fotograafiaga. Pärast Eesti iseseisvumist ja Vabadussõda tuli opteerumise korras tagasi kodumaale ja asus tööle kontoriametniku ja päevapiltnikuna.

Teise maailmasõja ajal töötas Albu vallamajas raamatupidajana ja hukati Suvesõja 
ajal Saksa okupatsioonivõimude poolt.

Looming
-------

Enamiku Lestali töödest moodustavad 1930-ndate fotod kohaliku elu sündmustest Harjumaal ja Järvamaal – kiriklikud sündmused, koolimajade ehitamised, pritsimeeste peod, taluhoonete ja talutööde jäädvustamine. Pildistamistööde hulka kuuluvad muuhulgas ka fotoseeriad Tabasalu Punase Risti laste suvekoloonia haridusministri Heinrich Baueri külaskäigu ajal ja Kehra sulfaattselluloositehase avamine 1938.

Pildistatud isikuid
-------------------

* Hugo Bernhard Rahamägi
* Hugo Annast

Isiklikku
---------

Arthur Lestali onu Karl Niggul (1852–1908) oli Cimze seminari lõpetanud Eesti Kirjameeste Seltsi liige, Audru kihelkonnakooli õpetaja ja Audru köster 1876–1891, noorem vend Paul Lestal (1889–1976) oli Eesti kindlustustegelane ja poolvend Hans Lesthal (1880–1937) farmatseut ja sanitaar-kapten, Tartu Ülikooli Lääne-Euroopa rahvaste filoloogia (aastast 1947 Lääne-Euroopa keelte) kateedri õppejõud Ralf Lesthali (1907–1990) isa.

Foto publikatsioonid
--------------------

* Ilmar Sikemäe "Kirjad Vargamäelt" 1977
* "Albu vald : fotosid läbi sajandite", koostanud Rene Viljat; Paide : Kuma, 2005, ISBN 9985956427 (Esikaas, lk. 22, 78, 79, 80, 119, 121)
* "Ambla vanadel fotodel", koostanud René Viljat; Paide : Kuma, 2006, ISBN 9789985971703 (lk. 67, 81, 86, 91, 101, 159, 173, 186)
* "Järvamaa vanadel fotodel", koostanud René Viljat; Paide : Kuma, 2008, ISBN 9789985968550 (lk. 90, 101, 112, 273, 278, 284)

Viited
------

1. ↑  Moskva Kontroll-Opteerimise Komisjon: Optantide isiklikud toimikud: Lesthal, Arthur Aleksandri p. ERA.36.2.9085
2. ↑  Tallinna Tööoskusamet ERA.1569.1.2127

Välislingid
-----------

* Eesti Fotograafid 1844–1944. Tallinna Linnamuuseumi Elulooline andmebaas
* Arthur Lestali fotode galerii
**Endel Meiusi** (7. november 1932 – 11. jaanuar 2018) oli eesti päritolu ameerika vaimulik ja evangelist. 

Endel Meiusi sündis Tallinnas. Tema vanemad kuulusid Villardi kogudusse, isa oli Priikoguduste Liidu juhatuse liige ja ajakirja „Armu Hääl" vastutav toimetaja. Suved veetis Endel Saaremaal, kus tema vanaisa oli Vanamõisa koguduse vanem.

Tallinna pommitamise järel põgenes perekond Rootsi, kus Endel lõpetas keskkooli. 1949–1953 elati Austraalias, kus Endel täiendas end elektroonika alal. Sealt siirdus ta USA-sse usuteadust õppima. 

Meiusi on teeninud pastorina kogudusi Ameerikas ja Austraalia eestlaste keskel. Oma põhikutsumust tundis ta pigem evangelistina ja on oma sõnul külastanud 76 riiki. Üliõpilasena korraldas Endel 1953. aastal esimese eestikeelse raadiosaate. Sealt alates sai tema südameasjaks raadiomisjon. Tema missiooniks oli Piiblite levitamine, kristliku raadio käivitamine ning humanitaarabi jagamine.

Eesti taasiseseisvumise ajal pühendas Meiusi aega ja energiat kodumaa heaks Eesti Kristliku Ministri (inglise keeles *Estonian Christian Ministries*) teenistuses, trükkides ja läkitades siia Piibleid. Meiusi südamesooviks oli ehitada üles vaimulik Pereraadio. See sündis novembris 1993. Selleks ajaks oli valmis ehitatud Oleviste stuudio. Samal aastal hakati saateid tegema Tallinnas ja Kuressaares, peagi ka Tartus. Raadiotööd toetas Meiusi mitmel viisil kuni oma elu lõpuni.

Endel abiellus Mairi Konsaga 1955. aastal. Paaril sündisid tütar ja kaks poega.

Välislingid
-----------

* In memoriam Endel Meiusi
* Nekroloog Eesti Kirikus
Benito Raman (2020)
**Benito Raman** (sündinud 7. novembril 1994 Gentis) on Belgia jalgpallur, kes mängib ründajana Belgia kõrgliigaklubis Anderlecht.

Ta alustas klubikarjääri kodulinnaklubis KAA Gent, debüteerides Belgia kõrgliigas hooajal 2011/12. Hooaja 2012/13 teises pooles oli ta laenul Belgia kõrgliigaklubis Beerschot ja lõi seal olles oma esimesed väravad Belgia kõrgliigas. Hooajal 2013/14 oli ta laenul Kortrijkis ja hooaja 2015/16 teises pooles Sint-Truidenses. Gentis oli tema edukaim hooaeg 2014/15, mil Raman lõi Belgia kõrgliigas kaheksa väravat ja tuli klubiga Belgia meistriks.

2016. aasta juulis sõlmis ta nelja-aastase lepingu Belgia kõrgliigaklubiga Standard Liège. 2017. aasta augustis läks ta laenule Saksamaa esiliigaklubisse Düsseldorfi Fortuna. Hooajal 2017/18 lõi Raman Saksamaa esiliigas kümme väravat ja tõusis Fortunaga Saksamaa kõrgliigasse. Hooajal 2018/19 lõi Raman ka Saksamaa kõrgliigas kümme väravat.

Aastatel 2019–2021 mängis ta Saksamaa kõrgliigaklubis Schalke, lüües seal kahe hooajaga 12 väravat, millest kuus Saksamaa kõrgliigas.

Hooaja 2021/22 eel naasis Raman Belgia kõrgliigasse, liitudes Anderlechtiga.

Aastatel 2019–2016 mängis Raman Belgia noortekoondistes. Belgia jalgpallikoondises tegi ta debüüdi 9. septembril 2019 EM-i valikmängus Šotimaa vastu.

Saavutused
----------

Gent
* Belgia kõrgliiga: 2014–15
* Belgia superkarikas: 2015

Fortuna Düsseldorf
* 2. Bundesliga: 2017–18
Kevin Akpoguma 2016. aastal Saksamaa U-21 koondises
**Kevin John Ufuoma Akpoguma** (sündinud 19. aprillil 1995 Neustadt an der Weinstraßes) on Saksamaal sündinud Nigeeria jalgpallur, kes mängib Saksamaa kõrgliigaklubis Hoffenheim.

2007. aastal liitus ta Karlsruher SC noortesüsteemiga. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta Saksamaa tugevuselt kolmandas liigas 2012. aasta novembris.

2013. aastal sõlmis ta lepingu Hoffenheimiga. Aastatel 2013–2015 mängis ta Hoffenheimi reservmeeskonnas Saksamaa tugevuselt neljandas liigas. Seejärel oli ta kaks hooaega laenul Saksamaa esiliigaklubis Düsseldorfi Fortuna. Hoffenheimi põhimeeskonnas debüteeris ta Saksamaa kõrgliigas lõpuks hooajal 2017/18. Hooaja 2018/19 teises pooles oli ta Hoffenheimist laenul Saksamaa kõrgliigaklubis Hannover 96.

Aastatel 2010–2017 mängis Akpoguma Saksamaa noortekoondistes. 2014. aastal tuli ta Euroopa omavanuste meistriks Saksamaa kuni 19-aastaste koondisega. 2020. aasta septembris otsustas ta Nigeeria jalgpallikoondise kasuks. Nigeeria koondises tegi ta debüüdi 9. oktoobril 2020 sõprusmängus Alžeeria vastu.

Tema ema on sakslanna ja isa Nigeeria päritolu.

Viited
------

1. ↑   (vaadatud 17.7.2023)
2. ↑  "AKPOGUMA COMMITS HIS INTERNATIONAL FUTURE TO NIGERIA". 28. september 2020 – via www.tsg-hoffenheim.de/en.
**Mari-Ann Hütt** (22. juuni 1943 Tallinn – 8. juuli 2014) oli eesti arhitekt.

Ta lõpetas 1961. aastal Tallinna 2. Keskkooli. Aastatel 1965–1971 õppis ta Eesti Riiklikus Kunstiinstituudi arhitektuuriteaduskonnas (õhtuses õppes), instituudi lõpetas 1971. aastal arhitekti kvalifikatsiooniga.

Aastatel 1961–1977 töötas ta Eesti Maaehitusprojektis tehnikuna ja 1977–1991 Eesti Metsainstituudi konstrueerimisbüroos. 

1991. aastast töötas ta Harju maakonna Arhitektuuriameti Projektbüroo piirkonna arhitektina, seejärel arhitektina 1995–1999 Kehra linnavalitsuses ja 1995–2007 Anija vallavalitsuses. Aastatel 2007–2012 oli ta juhtiv spetsialist Tallinna Keskkonnaametis. 2012. aastast tegutses füüsilisest isikust ettevõtjana.

Tema projekteeritud on Tartu Metsakombinaadi elamud (1974), Kuremaa sovhoostehnikumi võimla (1976), Võrtsjärve kalamajandi laululava (1977) ja Tallinna Politseiprefektuurihoone (Lubja tänav 4/6, lammutatud).

Viited
------

1. ↑

Välislingid
-----------

* Lahkunud on arhitekt Mari-Ann Hütt
**Hugo Abram** (14. aprill 1915 Tallinn – 28. september 1998 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (nooremleitnant, 1940), purilendur ja treener.

Ta lõpetas 1933. aastal Tallinna Reaalkooli, 1935. aastal Eesti kaitseväe lennukooli tagavaralendurite kursused ja 1939. aastal lennukooli ohvitseride klassi.

Teise maailmasõja ajal mobiliseeriti ta Punaarmeesse, kus ta teenis aastatel 1941–1943 Ufas lennukooli instruktorina ja sooritas 1942. aastal oma esimese langevarjuhüppe. Aastatel 1944–1946 oli ta lennueskadrilli Tasuja lendur, pärast demobiliseerimist 1946. aastal jätkas Abram oma lennunduskarjääri Eestis, olles aastatel 1946–1949 OSOAVIAHIM-i instruktor ning alates 1947. aastast Tallinna Aeroklubi mootorlendurite algväljaõppesalga komandör.

Hugo Abram alustas purilendurite väljaõpet 1949. aastal ja võttis selle ala ise aktiivselt osa, tehes regulaarselt lendusid purilennukiga. 1957. aastal toimunud Balti tsoonivõistlusel saavutas ta meeskondliku esikoha, 1961. aastal purilennus I järgu ja NSV Liidu rahvaste spartakiaadil meeskondliku 7. koha.

Ta oli aastatel 1960–1966 Eesti koondise treener ning tema õpilaste hulka kuulusid Illar Link, Ülo Keedus, Andrei Tjaptin, Eda Laan ja Ants Künnapuu.

Aastatel 1966–1980 töötas Hugo Abram ALMAVÜ purilennuinstruktorina, ta oli ka üleliidulise kategooria kohtunik.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  "Abram, Hugo - Eesti Entsüklopeedia". *entsyklopeedia.ee*. Vaadatud 23. juulil 2023.

Välislingid
-----------

* Kirjutamata memuaare
* Kirje ohvitseride andmekogus
Sergei Brin 2008. aastal
**Sergei Mihhailovitš Brin** (vene keeles Сергей Михайлович Брин; sündinud 21. augustil 1973 Moskvas) on Venemaal sündinud Ameerika arvutiteadlane ja ettevõtja. Ta asutas koos Larry Page'iga Google'i. 

Brin on Google'i emaettevõtte Alphabet Inc. president. 2018. aasta veebruari seisuga on Brin rikkuselt maailma kolmeteistkümnes inimene, hinnanguliselt on tema vara väärtus 47,5 miljardit USA dollarit.

Brin immigreerus Ameerika Ühendriikidesse koos perega Nõukogude Liidust kuueaastaselt. Ta sai bakalaureusekraadi Marylandi ülikoolis, kui oli astunud oma isa ja vanaisa jälgedes ja õppinud matemaatikat, samuti arvutiteadust. Doktorikraadi arvutiteaduse alal asus ta omandama Stanfordi ülikoolis. Seal tutvus ta Larry Page'iga, kellega hiljem sõbrunes. Nende magamistuba oli täis odavaid arvuteid ja nad rakendasid Brini andmekaevandamise süsteemi, et luua veebi otsingumootorit. Programm sai Stanfordis populaarseks ja nad katkestasid doktoriõpingud, et luua renditud garaažis Google.

Sergei isa on Marylandi ülikooli matemaatikaprofessor ja ema on NASA Goddardi kosmoselennukeskuse teadur.

Viited
------

1. ↑  "Sergey Brin profile". *Forbes*. Vaadatud 24.01.2018.
2. ↑  Malseed, Mark (veebruar 2007). "The Story of Sergey Brin". *Moment Magazine*. Originaali arhiivikoopia seisuga 21.01.2013.
3. ↑  Smale, Will (April 30, 2004). Profile: The Google founders, BBC News; vaadatud 7.01.2010.
|  |
| --- |
|  |
| Medalikohad |
| Maailmameistrivõistlused |
| **Kuld** | 2012 | jäähoki |
| **Hõbe** | 2015 | jäähoki |

**Jevgeni Nikolajevitš Birjukov** (vene keeles Евгений Николаевич Бирюков; sündinud 19. aprillil 1986 Kaslis Tšeljabinski oblastis) on Venemaa jäähokimängija, kes mängib kaitsjana KHL-i klubis Ufa Salavat Julajev.

Ta alustas klubikarjääri Magnitogorski Metallurgis, kus mängis oma profikarjääri esimesed viisteist hooaega. 2007. aastal tuli ta Metallurgiga Venemaa meistriks. Aastatel 2014 ja 2016 võitis ta klubiga Gagarini karika finaali. Hooajal 2017–18 oli Birjukov KHL-is enim lööke (100) blokeerinud mängija.

2020. aasta mais sõlmis ta üheaastase lepingu Salvat Julajeviga.

2021. aasta märtsi seisuga on ta KHL-is osalenud 682 mängus. Tema enim mänge KHL-is kirja saanud ainult Sergei Mozjakin (685 mängu).

2012. aastal tuli Birjukov Venemaa jäähokikoondise koosseisus maailmameistriks. Lisaks võitis ta 2015. aasta maailmameistrivõistlustel hõbemedali.

Viited
------

1. ↑   (vaadatud 28.5.2021)
2. ↑  Kontinental Hockey League. eliteprospects.com. Vaadatud 23.3.2021

Välislingid
-----------

* Jevgeni Birjukov KHL.ru lehel
* Jevgeni Birjukov hockeydb.com lehel
**Georg Westenberg** (ka **Georg Vestenberg**; 31. jaanuar 1902 Tallinn – 18. oktoober 1980 Stockholm) oli eesti graafik.

Ta sündis 31. jaanuaril Tallinnas postiametniku perekonnas. 1915. aasta sügisel asus õppima Tallinna Kunsttööstuskooli nahatöö ja raamatuköitmise erialale. Õpingute ajal teenis ta 1918. aasta detsembrist 1919. aasta oktoobrini vabatahtlikuna Tallinna Kooliõpilaste Pataljonis. Pärast kooli lõpetamist 1921. aastal õppis ta maalikunsti Anatoli Kaigorodovi ateljees. 

Alates 1. augustist 1921 töötas ta Riigi Trükikojas graafikuna, hiljem ka valerahaeksperdina.

Ta on kujundanud münte ja paberrahasid: 

* 100- ja 500-margase (1923, koos Günther Reindorffiga),
* 10- ja 25-margase (1922, koos G. Reindorffiga),
* 1-, 3- ja 5-margase mündi (1926),
* 25-sendise mündi (1928),
* 5-sendide mündi (1931, koos G. Reindorffiga),
* 10-sendise mündi (1931),
* 2-kroonise mündi (1932, koos G. Reindorffiga),
* 1-kroonise mündi (1933 ja 1934, koos G. Reindorffiga),
* 2-sendise mündi (1934, koos G. Reindorffiga),
* 1-sendise mündi (1939, koos G. Reindorffiga).

Ta kavandas ka postmarke, millest tuntumad on K. Päts (1936), Õpetatud Eesti Seltsi 100. juubel (1938), Tallinna sadam (1938), Pärnu kuurort 100 (1939). Ta esines akvarellide, õli- ja pastellmaalidega kunstinäitustel ning kujundas raamatuid, plakateid, loteriipileteid, rinnamärke jm. 

1944. aasta sügisel põgenes ta Saksamaale, kust tal õnnestus 1945. aasta mai algul pääseda koos Eduard Viiralti ja Aleksis Ranniti perekonnaga Rootsi Punase Risti bussiga Taani kaudu Rootsi.

1945. aasta suve veetis ta Kummelnäsi põgenikelaagris, seejärel elas ja töötas elu lõpuni vabakutselise graafilise disainerina Stockholmis. Ta kujundas raamatuid, postmarke, auaadresse jms ning korraldas näitusi Eesti posti ja postmarkide ajaloost. 

Tema õetütar oli Kaia Varrak ja õetütre tütar on Anu Kannike.

Viited
------

1. ↑  Ettevaatust! Valeraha! Esmaspäev, 25. märts 1939, nr. 12, lk. 4
2. ↑  Pekomäe, Vello (27. veebruar 1976). "Eduard Wiiraltiga sõjaseiklustes. Georg Westenberg jutustab oma sõbrast". *Välis-Eesti*.
**Aare Suss** (16. august 1946 Vana-Kasaritsa – 28. veebruar 2016) oli eesti kontrabassimängija ja pillimeister.

Ta lõpetas aastal 1964 Tallinna Muusikakooli kontrabassi erialal (õpetaja Vladimir Luht), seejärel jätkas ta aastatel 1964–1966 Vladimir Luhti juhendamisel õpinguid Tallinna Riiklikus Konservatooriumis; ta lõpetas aastal 1971 Moskvas Gnessinite-nimelise Muusikapedagoogikainstituudi (Vladimir Homenko klassis). Aastal 1973 astus ta Vladimir Homenko juurde aspirantuuri.

Ta töötas aastatel 1974–1975 (kontrabassirühma kontsertmeistrina) ja 2000–2003 ERSO-s. Aastatel 1976–1981 töötas ta Moskva Suure Teatri orkestris (mängides ka Suure Teatri sekstetis ja kammerorkestris). Aastatel 1981–1990 töötas ta NSV Liidu Riikliku Televisiooni ja Raadiokomitee Suures Sümfooniaorkestris, aastatel 1990–2000 Venemaa Rahvusorkestris (ontrabassirühma kontsertmeistri I asetäitjana), aastatel 2003–2007 Venemaa Rahvuslikus Filharmoonilises Orkestris ja aastast 2007 Moskva Riiklikus Akadeemilises Sümfooniaorkestris.

Ta on esinenud solistina koos Tallinna Kammerorkestriga (Dragonetti kontrabassikontsert, dirigent Neeme Järvi, 1968) ja ERSO-ga (Tubina kontrabassikontsert, dirigent Neeme Järvi, 1969). Lisaks on ta valmistanud viiuleid, vioolasid, tšellosid ja kontrabassi, õpingute ajal mängis omavalmistatud kontrabassil; Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis on elava mälestusena kasutusel üks tema valmistatud tšello.

Isiklikku
---------

Tema õde Liivi Tamm on muusikapedagoog, vend Väino Suss (1940–1969) oli koorijuht ja muusikapedagoog, vennapoeg Kaido Suss on fagotist. Tema poeg Paul Suss on tšellist, poeg Anton Suss on töötanud televisioonis filmioperaatorina.

Kirjandus
---------

* *Eesti muusika biograafiline leksikon.* 2. köide: *N–Y.* Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2008, lk. 332.

Välislingid
-----------

* Lahkus meie vilistlane, kontrabassivirtuoos Aare Suss (16.08.1946 – 28.02.2016)
Peakorter Bonnis
**Deutsche Telekom** on Saksamaa telekommunikatsiooniettevõte. See on suurim selle ala ettevõte Euroopa Liidus[*viide?*]. Firma peakorter asub Bonnis.

Deutsche Telekom loodi 1996. aastal Deutsche Posti erastamise käigus.

Ettevõttes on 248 000 töötajat, 2006. aasta käive oli 61,3 miljardit eurot.

Deutsche Telekomi aktsia on noteeritud Frankfurdi, Londoni ja New Yorgi väärtpaberibörsidel.

Tütarettevõtted
---------------

### Kuni 2004. aastani

* T-Com, lauatelefonioperaator
* T-Mobile, mobiiltelefonioperaator
* T-Online, Internetioperaator
* T-Systems, suurtele äriklientidele suunatud andmesidefirma

Välislingid
-----------

* Ettevõtte koduleht


Frankfurdi börsi indeksi DAX komponendid

Adidas |
Allianz |
BASF |
Bayer |
Beiersdorf |
BMW |
Commerzbank |
Continental |
Daimler |
Deutsche Bank |
Deutsche Börse |
Deutsche Lufthansa |
Deutsche Post |
Deutsche Telekom |
E.ON |
Fresenius |
Fresenius Medical Care |
HeidelbergCement |
Henkel |
Infineon Technologies |
K+S |
Lanxess |
Linde |
Merck |
Munich Re |
RWE |
SAP |
Siemens |
ThyssenKrupp |
Volkswagen Group
**"Bergamasque'i süit"** (ka **"Bergamo süit"**; originaalpealkiri **"Suite bergamasque"**) on prantsuse helilooja Claude Debussy (1862–1918) klaveriteos, mis avaldati 1905. aastal. Seda peetakse helilooja üheks kuulsamaks ja huvitavamaks teoseks.

Ülesehitus
----------

"Bergamasque'i süit" koosneb neljast osast:

* "Prelüüd"
* "Menuett"
* "Kuuvalgus" ("Clair de Lune")
* "Passepied"

Prelüüd on kontrastne, eriti efektse alguse ja lõpuga. Teine osa, "Menuett", tekitab analoogia barokksüidiga, kuid on sarnaselt "Prelüüdiga" värsketes harmooniavärvides ja leidlike meloodiatega. "Menuett" on humoorikas, kuid stiili poolest üsna keerukas. Kolmas osa on kuulus "Kuuvalgus", õrnuse ja leebuse meistriteos, mida mängitakse põhiliselt *pianissimo*'s. Viimane osa on keskaegne prantsuse tants *passepied* – "Passepied", mis on jälle lõbusas meeleolus, kuid lõpeb väga rahulikult.

"Bergamasque'i süidist" on tehtud mitu orkestriseadet André Caplet', Leopold Stokowski ja Lucien Cailliet' poolt. Peter Lynch on selle seadnud flöödile ja klaverile.

Ajalugu
-------

Debussy komponeeris "Bergamasque'i süidi" 1890. aasta paiku, olles umbes 28-aastane, kuid muutis seda oluliselt vahetult enne avaldamist 1905. aastal. Näib, et selleks ajaks, kui kirjastajal tekkis mõte nende palade avaldamisega Debussy kuulsuse pealt kasu lõigata, oli Debussy hakanud põlgama varasemat stiili, milles ta need palad oli kirjutanud.

Ei ole teada, milline osa süidist on kirjutatud 1890. ja milline 1905. aastal, aga teada on, et Debussy muutis ära vähemalt kahe osa pealkirja. Viimase osa pealkiri oli algselt "Pavaan" ja kolmas osa kandis pealkirja "Sentimentaalne jalutuskäik", mis on sarnaselt "Kuulvalgusega" pärit Paul Verlaine'i poeemist.

"Kuuvalgus"
-----------

"Kuuvalgus" on tõenäoliselt "Bergamasque'i süidi" kõige tuntum osa, eelkõige just klaveripalana. Võib arvata, et pealkirjaks sai helilooja inspiratsiooni Paul Verlaine'i poeemist "Kuulvalgus". Põhiliselt *pianissimo*'s mängitava pala tõusud ja langused koos tugevate emotsioonide ja teatud reserveeritusega moodustavad impressionistliku meistriteose.

"Kuuvalgust" on kasutatud korduvalt filmimuusikas, näiteks:

* Jean-Jaques Annaud' filmis "Seitse aastat Tiibetis" (1997), Brad Pittiga peaosas;
* orkestriseades Steven Soderberghi filmis "Oceani üksteist" (2001);
* Joe Righti filmis "Lepitus" (2007), peaosades Keira Knightley ja James McAvoy, mis võitis 2008. aastal parima filmimuusika Oscari
* Kiyoshi Kurosawa filmi "Tokyo sonaat" (2009) lõpustseenis mängib üks laps klaveril "Kuulvalguse" täies ulatuses.
* Catherine Hardwicke'i filmi "Videviku saaga" esimeses (2008) ja kolmandas (2010) osas, kus peaosades on Kristen Stewart ja Robert Pattinson.

Viited
------

1. ↑   About.com
2. ↑   Favorite Classical Composes
3. ↑   fluteplay.com
4. ↑   Biographies: Claude-Archille Debussy
5. ↑   Classic FM
6. ↑   HubPages
7. ↑   Filmiveeb
8. ↑   IMDb
9. ↑   Filmiveeb
10. ↑   Filmiveeb
11. ↑   Filmiveeb
12. ↑   Filmiveeb

Välislingid
-----------

* iTunes
**"Kääbik: Viie väe lahing"** (inglise keeles *The Hobbit: Battle of the Five Armies*) on kolmas ja viimane osa ulmefilmide triloogiast, mille režissöör Peter Jackson lavastas J. R. R. Tolkieni 1937. aastal ilmunud raamatu "Kääbik ehk Sinna ja tagasi" ainetel. 

Sellele eelnesid "Kääbik: Ootamatu teekond" (2012) ja "Kääbik: Smaugi laastatud maa" (2013). Triloogia on Jacksoni varasema filmitriloogia "Sõrmuste isand" eellugu. Film esilinastus 12. detsembril 2014.

Sisu
----

Bilbo Paunaste, Thorin Tammiskilp ja tema päkapikkude kompanii on kogemata maailma vallandanud eluohtliku jõu. Vihane Smaug valab oma viha välja Järvelinna meeste, naiste ja laste peale. Thorin Tammiskilpi tabab lohetõbi ning ta toob ohvriks sõpruse ja au, et leida üles legendaarne Laekakivi. Bilbo üritab seejärel Thorinile aru pähe panna, sest haldjad ja Järvelinna inimesed on omavahel liidu moodustanud ning Thorini appi kutsutud päkapikkude armee valab õli veel enam tulle. Samal ajal ei märka keegi peale Gandalfi, et ohtlik vaenlane on Keskmaale naasnud ja Üksildase mäe poole on teel Sauroni leegionid.
**Glāznieki** on küla (*mazciems*) Lätis Ogre piirkonna Suntaži vallas.

Küla asub valla lääneosas merepinnast 48-53 meetri kõrgusel Urdziņa jõe kaldal. Glāznieki jääb valla keskusest Suntažist 9 ja piirkonna keskusest Ogrest 12 kilomeetri kaugusele. Külla jäävad Glāznieki ja Ozoli bussipeatused.

Asula on tekkinud sinna XVIII sajandil rajatud väikese klaasitööstuse juurde. Vabriku sulgemise järel jäid sinna Glāznieki nime kandvad talud. Teise maailmasõja aegadel tegutsesid küla ümbruse soisel ja metsasel maastikul nõukogude partisanid. Partisanidele toimetati regulaarselt medikamente ja toiduaineid, mida need siis kohalikele elanikele jagasid. 19. mail 1943 langes seal võitluses sakslaste vastu partisan Mārtiņš Rudzītis.

Aastal 1988 rajati sinna Glāznieki aianduskooperatiiv, millele eraldati 45 hektarit maad. Aianduskooperatiivile rajati põhiliselt aiamajakesi, elumajaks sobilikke hooneid ehitai vähe. Aianduskooperatiivis olid põhiliselt Ogre linna kortermajade elanikud.

Aastal 2000 oli külas viis elanikku, aastal 2011 oli elanikke 27, aastal 2022 aga 49.

Viited
------

1. ↑  Autotransporta direcija
2. ↑  Autotransporta direcija
3. ↑  Jānis Strēlnieks "Ogre, Ceļvedis 2", Ogres Tūristu klubs, 1998, 150.lk ISBN 9984-9259-0-0
4. ↑  Vietvārdu datubāze

| * v
* r
Suntaži valla asulad |
| --- |
| 
Glāznieki **·**  Jugla küla **·**  Ķieģeļceplis **·**  **Suntaži** **·**  Upespils **·**  Viršņukalns |