recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Lavamünd** (sloveeni: *Labot*) on turulinn Austria Kärnteni liidumaa Wolfsbergi ringkonnas.

Lavamündi hüdroelektrienergiajaam Drava jõel ja Koralpe elektrijaam asuvad Lavamündis või selle lähedal.

Vaade üle Drava
Lavamünd asub Kagu-Kärntenis Sloveenia piiri ääres (Sloveenia Kärnten). See asub Lavanti suubumiskohas Dravasse. Kirdes viib Sobothi kuru üle Koralpe mäestiku Eibiswaldi Steiermargi liidumaal. Kõrgusega 348 m on piirkond Kärnteni madalaim osa.

Omavalitsuse osad on Ettendorf, Großlamprechtsberg, Hart (*Dobrova*), Lamprechtsberg-Hartneidstein, Lavamünd, Lorenzenberg (*Šentlovrenc*), Magdalensberg, Rabenstein (*Rabštajn pri Labotu*), Weißenberg ja Wunderstätten (*Drumlje pri Labotu*).

Ajalugu
-------

Drava oru piirkond oli asustatud juba Rooma ajal. Lavanti jõe suubumiskoha valdusi on mainitud 1091. aasta kinkedokumendis, mille on äsjaloodud Pauluse kloostri kasuks välja andnud kohalik Sponheimi krahv Engelbert I. Turulinn ise tekkis 13. sajandil; seda on esmamainitud 1334. aastal. Habsburgist keiser Friedrich III andis 1461. aastal kodanikele kõrgema kohtu õigused (*Blutgerichtsbarkeit*).

Tänapäevane omavalitsus loodi 1850. aastal. Pärast 1920. aasta Kärnteni plebistsiiti läks naaberala Dravograd (*Unterdrauburg*) Jugoslaavia Kuningriigile. 96,9% Lavamündi kodanikest hääletas Austria vabariiki jäämise poolt.

Raekoda

Viited
------

1. ↑  Einwohnerzahl 1.1.2018 nach Gemeinden mit Status, Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 9.03.2019.

Wolfsbergi ringkonna vallad

* Bad Sankt Leonhard im Lavanttal
* Frantschach-Sankt Gertraud
* Lavamünd
* Preitenegg
* Reichenfels
* Sankt Georgen im Lavanttal
* Sankt Paul im Lavanttal
* Sankt Andrä
* Wolfsberg
**XXI Sajandi Orkester** on aastal 2000 asutatud projektipõhine sümfooniaorkester.

Orkestri asutaja ja dirigent on Erki Pehk.

Orkestri aktiivsem tegevusperiood kestis kuni 2011. aastani. Pärast seda on orkester üles astunud harva, peamiselt tellimuskontsertide tarvis.

Orkestri esimene esinemine oli 21. märtsil 2000 Tallinnas Mustpeade Majas toimunud Georg Otsa mälestuskontserdil. Märkimisväärsed kontserdid on toimunud koos järgmiste artistidega: viiuldaja Tatjana Grindenko (David Oistrahhi festival, 14. juuli 2000), kontratenor Max Emanuel Cencic (Tallinna Mustpeade Maja, 19. detsember 2000), flöödimängija Camilla Hoitenga (David Oistrahhi festival, 13. juuli 2002). Orkester on produtseerinud ja osalenud sellistel kontsertidel nagu "Rujaleidja" Tallinna Lauluväljakul (8. juuli 2001), heategevuslike kontsertide sari AIDS-i vastu võitlemise päeval 1. detsembril Kaarli kirikus ("Ava silmad!" 2005, "Märka inimest!" 2006, "Kingi võimalus!" 2007, "Minu inimesed!" 2008, "Oska elada!" 2009, "Uus algus" 2010), Leigo järvemuusika festivali kontsert (11. august 2007), Äripäeva korraldatud Eesti ettevõtete Top 100 ball (2005, 2006, 2007, 2008, 2012, 2014, 2015) jpt üritustel. 

Aastatel 2000–2007 osales orkester Smithbrige Productionsi (hiljem Muusikaliteater) muusikaliproduktsioonides Tallinna Linnahallis: "Vampiiride tants" (2000), "Ei-ei Nanette!" (2001), "Hüljatud" (2001), "Miss Saigon" (2002), "Oliver!" (2003), "Hull sinu järele" (2004), "Georg" (2005), "Tuhkatriinu" (2005), "Pipi Pikksukk" (2006), "Fantoom" (2007).

Orkester on osalenud Hanna-Liina Võsa CD-plaadil "Premiére" (2005), eesti meespopartistide hittide orkestratsioonide CD-l "Kaheksa" (2007) ja eesti naispopartistide analoogilisel CD-l "Üheksa" (2008). 

Orkester on salvestanud Margo Kõlari muusika Elmo Nüganeni lavastatud filmile "Nimed marmortahvlil" (2002).

Orkester on osalenud Klaudia Taevi nimelise konkursi finaalikontserdil (2001, 2003, 2005, 2007, 2009) ja korraldanud Pärnu Rahvusvahelist Ooperimuusika Festivali.

Viited
------

1. 1 2  A ja O taskuteatmik Eesti. Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2007. Lk 353
2. ↑   (vaadatud 07.12.2013)
**Saksa Klubi** (saksa keeles *Deutscher Klub*) oli aastail 1932–1933 Eestis tegutsenud rahvussotsialistlik organisatsioon.

Klubi registreeriti Kohtu- ja siseministeeriumis 24. märtsil 1932 (RTL 1932, 38), seda juhtis Emil Musso. Liikmed kuulusid saksa vähemusrahvusse, algul oli neid 90, sulgemise eel 128.

Klubi asutati kultuur-esteetiliste eesmärkidega, millest tähtsaim oli saksa vaimu värskendamine, milleks andis süüte rahvussotsialistlik liikumine Saksamaal. Klubi liikmed kohtusid kord nädalas ja vahetasid mõtteid rahvussotsialismi ideoloogia teemal. Vapsidesse suhtusid nad pooldavalt ja arvestasid nendepoolse heatahtliku suhtumisega võimuletuleku korral.

Klubi suleti ja tema varandus võeti aresti alla kuni kaitseseisukorra kestvuseni Sisekaitseülema otsusega 5. detsembrist 1933, kuna "nimetatud klubi on oma tegevliikmete kaudu arendanud viimasel ajal Eesti Vabariigi huvide vastast tegevust, õhutades ja organiseerides liikumist, mille tagajärjel Eestis on leidnud aset vähemusrahvaste poliitiliste koondiste tegevuse mõjutamine sihis, mis võib saada hädaohtlikuks ühiskondlikule julgeolekule ja juba nüüd on tekitanud seltskondlikku ärevust". Ühtlasi saadeti laiali saksa vähemusrahvuse kultuurnõukogu ja määrati selle uued valimised.

9. detsembril 1933 otsustas sisekaitseülem Emil Musso koos Victor zur Mühleni, Ernst Turmanni, Hans Schulmanni ja Otto Halleriga kaitseseisukorra piirkonnast välja saata, kuna nad "on kaitseseisukorra piirkonnas Tallinnas organiseerinud ja arendanud Eesti Vabariigi huvide vastu sihitud liikumist, mõjutanud ja õhutanud vähemusrahvuse poliitilisi koondusi tegevusele, mis tekitanud seltskondlikku ärevust, ja peale selle Otto Haller, Emil Musso ja Hans Schulmann organiseerinud seaduslikus korras registreerimata koondise "Balti Vendluse" ja võtnud osa selle konspireeritud tegevusest".

17. oktoobril 1934 otsustas Rakvere-Paide Rahukogu Emil Musso 8 kuuks vanglasse saata.

Viited
------

1. ↑  Balti natsid ja vabadussõjalased. Vaba Maa, 6. august 1933, nr. 182, lk. 2.
Deutscher Buchpreisi logo
**Saksa Raamatuauhind** (*Deutscher Buchpreis*) on tunnustus, mida antakse välja alates 2005. aastast aasta parimale saksakeelsele romaanile, üleandmine toimub oktoobris Frankfurdi raamatumessil. Auhinda annab välja Saksa Raamatukaubanduse Börsiühingu Fond, auhinna eesmärk on saksa keeles kirjutavate autorite vastu huvi äratamine ka väljaspool saksa keeleruumi, lugemise ja raamatu kui meediumi väärtustamine.

Kandidaate esitavad Saksa, Austria ja Šveitsi kirjastused, kandideerivad romaanid, mis on ilmunud ajavahemikus eelmise aasta oktoobrist auhinna andmise aasta septembrini. 7-liikmelises žüriis on 2 kirjanikku, 4 ajakirjanikku ja üks kirjastaja, žürii koosseis muutub igal aastal. Žürii paneb augusti lõpuks kokku 20 nimetusest koosneva pika nimekirja (*longlist*), septembris avaldatakse 6 nimetusest koosnev lühike nimekiri (*shortlist*) ja auhinna laureaat selgub oktoobris. Pikka ja lühikesse nimekirja satuvad sageli uued, laiale avalikkusele veel tundmatud nimed, saksakeelse kirjanduse mitmekesisust esindavad autorid.

Saksa Raamatuauhinna laureaati tunnustatakse 25 000-eurose preemiaga, ülejäänud 5 finalisti saavad 2500 eurot. Rahalisest auhinnast olulisem või samaväärne on meedia tähelepanu ja raamatu läbimüügi kasv. Enamasti jõuavad auhinna võitnud romaanid bestsellerite nimekirjadesse ja kirjaniku tuntus laieneb väljapoole saksa keeleruumi piire, sest romaane tõlgitakse teistesse keeltesse.

Saksa Raamatuauhinna laureaatidest on eesti keeles ilmunud:

* 2009 Kathrin Schmidt "Du stirbst nicht" ( "Sa ei sure" , e.k. 2010, tlk Piret Pääsuke)
* 2007 Julia Franck "Die Mittagsfrau" ("Keskpäevanaine", e.k. 2009, tlk Piret Pääsuke)
* 2011 Eugen Ruge "In Zeiten des abnehmendan Lichts" ("Kahaneva valguse aegu", e.k. 2018, tlk Piret Pääsuke)

Lingid
------

Saksa Raamatuauhinna koduleht

Viited
------

1. ↑  Kirjandusveeb
**Kostivere Lasteaed** on lasteaed Kostivere alevikus Harjumaal. Lasteaia aadress on Aruküla tee 1.

Ajalugu
-------

Kostivere lasteaed avati 1951. aastal. 

1974. aastal ehitati Kostivere Lastepäevakodu, mis töötas ööpäevase lasteasutusena. Maja projekteeriti 140-kohalisena, avamise ajal alustas tööd 1 sõime- ja 1 aiarühm. 

Kostivere lasteaed renoveeriti aastatel 2003–2005 täielikult ning lasteaiast sai tänapäeva nõuetele vastav haridusasutus. Ümberehituse käigus kahekordistus saali pindala, köök sisustati nüüdisaegse tehnikaga ning majale tehti ka juurdeehitis, kus 2013. aasta sügiseni asus Kostivere Perearstikeskus.

Maja ümbritseb aiaga piiratud õueala, igal rühmal oma liivakast ning ühine suur 2006. aastal rajatud mänguväljak. Ümber maja on asfaldile joonistatud liikluse õpperada. 2013. aasta seisuga töötab 7 rühma (Põnnipesa, Vigurvändad, Vanderpõnnid, Päikesekiired, Pesamuna, Rõõmupesa ja Lepatriinud).

Viited
------

1. ↑  "Lasteaiad - Jõelähtme Vallavalitsus". Vaadatud 19.11.2013.
2. ↑  "Kostivere Lasteaed - Lasteaiast". Originaali arhiivikoopia seisuga 19.05.2013. Vaadatud 19.11.2013.

Välislingid
-----------

* Koduleht
**Christian August** (26. juuli 1622 – 23. aprill 1708) oli Sulzbachi pfaltskrahv aastatel 1632 kuni 1708.

Elu
---

Christian August sündis Sulzbachis pfaltskrahv Augusti vanima pojana. Ta järgnes oma isale aastal 1632. Christian August oli salliv valitseja. Ta andis oma alamatele õiguse valida oma kristlik eelistus ja juurutas Simultaneumi, kus kirikus sai nii protestandi kui ka katoliku teenistust. Aastal 1666 võimaldas ta juutidel Sulzbachi hertsogkonda asuda. Tema valitsemise ajal muutus Sulzbach ka intellektuaalseks keskuseks ja piirkondlikult olulise trükitööstuse kohaks.

Tal olid lähedased suhted oma lapselapse Saksi-Lauenburgi Sibyllaga, kes oli Baden-Badeni Ludwig Wilhelmi naine ja nende poja regent. 

Christian August suri Sulzbachis ja maeti *Marienkirche*sse.

Abielu ja lapsed
----------------

Christian August abiellus 27. märtsil 1649 Nassau-Siegeni krahvi Johann VII tütre Amaliega ja nad said järgmised lapsed:

1. Hedwig (15. aprill 1650 - 23. november 1681)
2. Amalia (31. mai 1651 – 11. detsember 1721)
3. Johann August Hiel (11. detsember 1654 – 14. aprill 1658)
4. Christian Alexander Ferdinand (14. august 1656 – 9. november 1657)
5. Theodor Eustach (14. veebruar 1659 – 11. juuli 1732)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**August** | **Sulzbachi pfaltskrahv**1632–1708 | Järgnev**Theodor Eustach** |
**Leping Eesti Demokraatliku Vabariigi ja Ukraina Sotsialistliku Nõukogude Vabariigi vahel** on 25. novembril 1921 Moskvas Eesti ja Ukraina NSV vahel sõlmitud leping.

Kuna Ukraina oli Nõukogude Liidu asutamiseni formaalselt sõltumatu sotsialistlik nõukogude vabariik, ei laienenud temale Tartu rahuleping ja temaga tuli peamiselt opteerumisküsimuste lahendamiseks sõlmida eraldi kokkulepe.

Leping koosneb 18 artiklist ja on koostatud eesti, ukraina ja vene keeles. Lepingule kirjutasid alla Tõnis Vares, Ferdinand Vellner ja Juri Kotsjubinski.

Lepingu I artikli järgi lepinguosalised, loodud oma rahvaste tahtmisel, tunnustavad ilmtingimata teineteist iseseisvaks ja suveräänseks riigiks.

Ukraina NSV lipp 1919–1929
Ukraina NSV vapp 1919–1929
IV artikli järgi kumbki lepinguosalistest kohustub teise poole lippu ja vappi, kui sõprusriigi embleemi, tunnustama ja neist lugu pidama.

Lepingu juurde kuulub samal päeval sõlmitud Kokkulepe Eesti Demokraatliku Vabariigi ja Ukraina Nõukogude Sotsialistliku Nõukogude Vabariigi vahel kodakondsuse opteerimise korra kohta.

Leping ratifitseeriti Riigikogu poolt 16. detsembril 1921 ja avaldati Riigi Teatajas (RT 1922, 9/10, 6).

Vaata ka
--------

* Eesti-Ukraina suhted

Välislingid
-----------

*
*Inventio quadraturae circuli*, 1634
**Christen Sørensen** (tuntud kui **Longomontanus**, ka kui Christian Severini, Christianus Severini Lymvicus, Christianus Longicampianus, Christen Lomborg, Chresten Lemvig või Christiern Langberg; 4. oktoober 1562 Jüütimaa, Lomborgbergi talu Lemvigi lähedal – 8. oktoober 1647 Kopenhaagen) oli Taani astronoom. Ta oli Johannes Kepleri järel Tycho Brahe kuulsaim õpilane.

Elukäik
-------

### Noorus

Sündis mitte eriti jõuka talupoja peres. Isa suri, kui Christen alles hakkas haridust omandama, ning kuna emal läks talus poja töökäsi tarvis, siis edenes tal hariduse omandamine üsna aeglaselt. 1577. aastal läks ta Viborgi kirikukooli ja Kopenhaageni Ülikooli alles 1588. Magistrikraadi sai 1598. aastal Rostocki Ülikoolist.

### Tycho Brahe õpilane

Järgmisel aastal pärast ülikooli astumist soovitati Longomontanust Tycho Brahele ja aastad 1598–1597 veetiski ta viimase juures Hveeni saarel. Ka aastad 1600 ja 1601 veetis ta oma õpetaja abilisena, aga siis juba Prahas. Longomontanuse tähtsamateks ülesanneteks Tycho Brahe juures oli tähekataloogi koostamine ning Marsi orbiidi arvutamine. Viimasega hakkas varsti tegelema ka Johannes Kepler ning Longomontanuse uueks ülesandeks sai Kuu liikumise uurimine. 1601 lahkus ta Prahast ja suundus tagasi Taani. Tycho pidas lugu nii tema teravast vaatleja silmast kui ka iseloomust ning kasutas Longomontanust vahel ka erasekretärina. Mitmete biograafide arvates oleks Tycho oma vaatlusandmed pigem talle kui Keplerile pärandanud, kui ta vaid oleks Tycho surma ajal kohal olnud.

### Hilisem tegevus

Kogu oma hilisema aja oli Longomontanus Kopenhaageni Ülikooli professor. Algul sai ta ladina kirjanduse professori koha, aga kui astronoomiaprofessori tool vabanes, sai ta selle ning pidas seda ametit oma surmani. Kirjutas astronoomiaalaseid teadustöid.

Kirjandus
---------

* John Robert Christianson "On Tycho's Island", Cambridge University Press, 2003 ISBN 0-521-00884-0
**Christfried Voldemar Anton Assmuth** (15. september 1882 Tallinn – 27. juuni 1945 Brandenburg) oli baltisaksa päritolu Eesti arst.

Ta sai Haibas koduõpetust, seejärel õppis ta Schmiedti erakoolis ja Jukumi koolis Tallinnas ning lõpetas Peterburis Wiedemanni Eragümnaasiumi. Aastatel 1902–1905 õppis ta Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas, seejärel läks üle Königsbergi Ülikooli arstiteaduskonda ja lõpetas aastal 1908 Tübingeni Ülikooli arstiteaduskonna arstiastmega. Samal aastal kaitses ta ka Tübingeni Ülikooli juures doktoriväitekirja teemal "Über primäres Chorionepithelioma des Ovariums" ja sai *dr. med.* kraadi. Naasnud Venemaale, pidi ta aastal 1909 kordama arstieksameid Harkovi Ülikoolis.

Aasta 1909 esimesel poolel oli ta Tallinnas Diakonisside Asutise haigla assistent, kuid sama aasta lõpus asus ta tööle Sindi Kalevivabriku arstina, kus töötas aastani 1911. Aastatel 1911–1922 oli ta jaoskonnaarst Hallistes ja Karksis, osaledes aastatel 1914–1918 esimeses maailmasõjas. Aastatel 1922–1923 täiendas ta end Saksamaal professor Karl Schlossmanni juures Düsseldorfis lastehaiguste alal ja professor Kösserathi juures sisehaiguste alal. Aastal 1923 asus ta tööle Port Kunda tsemendivabriku arstina. Ta oli Eestimaa Arstide Abistamise Seltsi liige ja kuni aastani 1933 selle revisjonikomisjoni liige. Lisaks oli ta aastatel 1923–1933 Tallinna Tegelike Arstide Seltsi liige ja juhatuse liige laekahoidjana.

Aastal 1939 repatrieerus ta koos abikaasaga Saksamaale. Seal astus ta vabatahtlikult Saksa sõjaväkke ja töötas arstina idarindel, taganedes koos armeega Saksamaale.

Ta langes 27. juunil 1945 granaadikillu läbi Brandenburgis ja on maetud sealsele vennaskalmistule.

Isiklikku
---------

Tema isa Alexander Carl Woldemar Assmuth oli Harju-Risti ja Tallinna Jaani koguduse II pihtkonna õpetaja, vanaisa Eduard Johann Assmuth oli Torma Maarja koguduse õpetaja. Teine vanaisa Adolf Ferdinand Haller oli arst.

Kirjandus
---------

* Helbe Merila-Lattik. Eesti arstid 1940–1960. Lk. 50
*
Kostivere liukivi (august 2009)
**Kostivere liukivi** on Harju maakonnas Jõelähtme vallas Kostivere alevikus Väikeniidu maaüksusel asuv liukivi. Kivi on arvele võetud arheoloogiamälestisena.

Selliseid kive, millele inimene on kulutanud sisse ümmargused lohud, on kaitseala territooriumil 100 ringis. Lohkude tegemise komme oli meil levinud I a.t. e.Kr ning seda on seotud viljakus- ja sigivusmaagia rituaalidega. Kostivere Liukivi on Rebala muinsuskaitseala kõige suurem väikeselohuline kultuskivi (kõrgus kuni 3,5 m).

Kivil on ühtekokku 6 väikest nõgusat lohku. Kui üldiselt asetsevad lohud kivi peal, siis sellel kivil on pooled lohud külgedel (need lohud ei ole ohvriandide jaoks, sest üks neist paikneb kivi püstjal küljel).

Kivi peal on näha ka liulaskmisrenn. Selliseid niinimetatud liukive on Eestis suhteliselt vähe teada.

Kostivere Liukivil usuti olevat viljatust raviv toime. Selleks tuli õnnetul naisel palja tagumikuga kivilt alla sõita.

* Kostivere liukiviKostivere liukivi
* Kostivere liukiviKostivere liukivi
* Kostivere liukiviKostivere liukivi
* Kostivere liukiviKostivere liukivi

Viited
------

1. ↑  Kostivere liukivi  pühapaikade andmekogus (vaadatud 24.04.2015)
2. ↑  Kostivere liukivi kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 24.04.2015)
3. ↑  "KARSTIALA JA LIUKIVI". Vaadatud 06.04.2020.
4. 1 2 3 4 5  "Kostivere alevik". 31.08.2014. Vaadatud 06.04.2020.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Kostivere liukivi** |

* Kostivere liukivi  pühapaikade andmekogus
* Kostivere liukivi kultuurimälestiste riiklikus registris
Christian Adolf Ludwig Dingelstädti profiil Johann Christoph Brotze kogust 
**Christian Adolf Ludwig Dingelstädt** (28. august 1741 Gartow – 25. detsember 1790/5. jaanuar 1791 Riia) oli Eesti ja Läti vaimulik.

Ta sündis Gartowis (praeguse haldusjaotuse järgi Lüchow-Dannenbergi kreisis Alam-Saksi liidumaal). Ta käis koolis Uelzenis (Uelzeni kreisis Alam-Saksi liidumaal) ja Lüneburgis. Usuteadust õppis Helmstedti ülikoolis (immatrikuleeriti 22. aprillil 1762). Aastal 1763 töötas ta koduõpetajana Tallinnas.

Aastatel 1765–1774 oli ta Kuressaare Laurentiuse koguduse abiõpetaja ja ühtlasi kooli rektor. Aastatel 1774–1776 oli ta abiõpetaja ja 1776–1790 ülemõpetaja Riia Jakobi koguduses. Lisaks oli ta aastatel 1777–1779 Liivimaa kindralsuperintendendi kohusetäitja.

Isiklikku
---------

Tema poeg Christian Friedrich Dingelstädt oli Kuressaare Laurentiuse koguduse abiõpetaja, Anseküla ja Pärnu Eliisabeti koguduse õpetaja, teine poeg Johann Ernst Dingelstädt oli Valmiera Siimona ja Juuda koguduse abiõpetaja ja Dole koguduse õpetaja.

Viited
------

1. ↑  Die evangelischen Prediger Livlands bis 1918. Böhlau Verlag Köln, Wien 1977
**Tõivu Pedokand** (7. veebruar 1938 Mehikoorma vald, Tartumaa – 18. august 2021) oli eesti tehnikateadlane.

Elulugu
-------

Tõivu Pedokand oli talupidaja poeg.

Lõpetas 1956 Kohtla-Järve Põlevkivitöötlemise Tehnikumi, 1967 Leningradi Polütehnilise Instituudi insener-metallurgi erialal, 1972–75 samas aspirant, tehnikakandidaat (1977, samas), väitekiri käsitles magneesiumi ja tema lisandite käitumist elektrokeemilises protsessis sulatatud soolades madalatel temperatuuridel. Täiendas end 1983 Moskva Terase Instituudis. Oli 1957–61 Kohtla-Järve Põlevkivitöötlemise Kombinaadi tehnik-mehaanik, 1967–69 TPI metallide tehnoloogia kateedri õppejõud, 1969–72 ja 1975–83 TPI Kohtla-Järve filiaali lektor, aastast 1983 Jõgeva Näidissovhoosi (hiljem riigimajand) juhtivinsener ja dispetšer.

Teadustöö
---------

Uurinud magneesiumi ja tema lisandite käitumist elektrokeemilises protsessis sulatatud soolades madalatel temperatuuridel, korrosiooniprobleeme. 10 teadustrükist.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Teoseid
-------

* Термодинамическое исследование сплавов магния с цинком в твердом состоянии. // Тр. ЛПИ 348 (1976) 34
* Анодное растворение сплава MgZn2. // Изв. выш. уч. заведений. Цветная металлургия. 1. (1979) 68.

Kirjandus
---------

* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Tõhelgi** on küla Harjumaal Raasiku vallas. See on üks vanema asustusega alasid Põhja-Eestis, kust võib leida vanu märke asulakohast, kivikalmeid ja arvukalt ohvrikive. Tõhelgi kobarküla kese (hiljem Tõhelgi karjamõis ja Tõhelgi talu) asus praeguse Raasiku-Peningi-Kalesi tee kolmnurgas.

Ajalugu
-------

Esimene kaart Tõhelgi külast pärineb aastast 1690, sellele on märgitud 14 talukohta. 

1688. aasta adramaade revisjoni andmed näitavad samuti, et Tõhelgi (TelkoBy, ka Tehokyll) külas on 14 kohta. 

1782. aastal oli külas 14 talu, lisaks 5 hajatalu, 2 popsi, Palgi kõrts ning rätsepa ja kingsepa kohad ning piirkonnas elas 201 inimest (106 meest, 95 naist). 

1840. aastatel asutati endise kobarküla asemele Tõhelgi karjamõis. Paljud pered jäi toona maata ning algas massiline linna asumine, mis sai eriti ulatuslikuks 1890. aastatel. 1899. aastal oli verstalise kaardi järgi Tõhelgis 24 kohta. 

Raudtee ehitamine 1871. aastal jagas Tõhelgi küla kaheks, jättes põhjapoolse osa Antla, Arakavälja, Lammassaare, Aru ja Kaemla talude ja heinamaadega eraldi. Talude päriseksostmine algas 1908. aastal, ent 1920. aastal olid külas veel suures osas mõisamaad. Rendimaade korraldamine, mõisamaade tükeldamine ning hindamine kestsid 1930. aastate alguseni. 

Nõukogude võimu ajal Tõhelgi maad kollektiviseeriti ning 1947. aastal moodustati kolhoos "Tõhelgi Liit", mis liideti lõpuks Aruküla kolhoosiga. Küla kirdeossa rajati 1967. aastal puuvilja- ja marjakultuuride katsetamiseks sordikatsepunkt, mis tegutses 1990. aastate alguseni.

Vaata ka
--------

* Tõhelgi karjamõis
* Raasiku mõis

Viited
------

1. ↑  Statistikaamet, vaadatud 10.11.2020.
2. ↑  Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
3. ↑  "Tõhelgi küla arengukava 2019-2023". 2018. Vaadatud 02.05.2021.

Raasiku valla vapp
Raasiku valla asulad

**Alevikud:** Aruküla | Raasiku  

**Külad:** Härma | Igavere | Järsi | Kalesi | Kiviloo | Kulli | Kurgla | Mallavere | Peningi | Perila | Pikavere | Rätla | Tõhelgi
**Paul Ott** (6. veebruar 1930 Otepää vald, Tartumaa – 6. november 2010) oli eesti metsateadlane.

Elulugu
-------

Paul Ott on väiketalupidajast sepa poeg ja Ingmar Oti isa.

Lõpetas 1949 Otepää Keskkooli, 1954 EPA metsanduse ja maaparanduse teaduskonna, 1965 aspirantuuri. Täiendas end 1970 ja 1985 Moskva Metsatehnika Instituudi täienduskursustel. 

Oli 1954–62 EPA metsakasvatuse kateedri vanemlaborant, 1965–66 vaneminsener, 1966–89 assistent, 1989–92 vanemõpetaja, 1992– EPMÜ metsakasvatuse õppetooli vanemõpetaja, aastast 1996 dotsent. Pidanud loenguid botaanikast, metsanduse alustest, dendroloogiast, metsakultuuridest, -kasvatusest ja -selektsioonist, aastast 1975 metsandusteaduskonna õppe- ja menetluspraktika üldjuhendaja.

Teadustöö
---------

Uurinud kase vorme, eriti maarjakaske (karjala kaske). Töid kaseseemnete kvaliteedi, kase istutusmaterjali kasvatamise ja kase vormide leviku, kasvatamise ja kvaliteedi kohta. LUS-i ja Metsaseltsi liige.

Teoseid
-------

15 teadustrükist.

* Kase istutusmaterjali kasvatamisest. // EPA teaduslike tööde kogumik 41 (1968)
* Arukase seemnekandvusest ja seemnete kvaliteedist. // EPA teaduslike tööde kogumik 50 (1968)
* Kase morfoloogiliste vormide metsaselektsioonilisest tähtsusest. // EPA teaduslike tööde kogumik 60 (1969)
* Maarjakask Eesti NSV-s. // EPA teaduslike tööde kogumik 128 (1980)

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Kirjandus
---------

* Eesti Põllumajanduse Akadeemia õppe-teadusliku koosseisu bio-bibliograafiline teatmeteos 1951–1981. Trt, 1981, 101
* Eesti Põllumajanduse Akadeemia töötajad ja vilistlased 1981–1990. Trt, 1991, 139–140
* Eesti Põllumajandusülikool: audoktorid, töötajad ja vilistlased 1991–1995. Trt, 1996, 113
* Agraarteadus (1990) 2, 261
* Eesti Põllumajanduse Akadeemia metsandusteaduskond 1951–1958. Trt, 2001, 38

Välislingid
-----------

* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Anti Marguste** (5. august 1931 Eavere – 12. jaanuar 2016) oli eesti helilooja ja muusikapedagoog.

Anti Marguste lõpetas 1953 Tallinna Polütehnilise Instituudi majandusteaduskonna ning 1960 kompositsiooni erialal Tallinna Konservatooriumi Mart Saare ja Anatoli Garšneki klassis. 

Ta on olnud Eesti Heliloojate Liidu liige alates 1960. aastast. 

Aastatel 1959–1962 töötas ta ajalehe Sirp ja Vasar muusikaosakonna juhatajana.

Aastast 1962 õpetas helilooja Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis muusikateoreetilisi aineid.

Looming
-------

Anti Marguste helilooming põhineb suures osas regilaulul. Rahvamuusika lakoonilistest kujunditest on ta tuletanud uudseid arendusvõtteid ja tundevarjundeid. Sage on eemaldumine selgesti tunnetatavast helistikust tunglevasse kromaatikasse.

Tämbrikontrastide huvides kasutas ta ebatavalisi instrumentaalkoosseise.

Tema rohkete teoste hulka kuulub nii suur- kui ka väikevorme, nii sümfooniaid kui ka koorilaule.

Marguste teoseid on juhatanud dirigendid Roman Matsov, Eri Klas, Neeme Järvi, Paul Mägi jt. Mitmed tema koorilaulud on kõlanud ka üldlaulupidudel ning lisaks Eestile on neid esitatud Tšehhis, Soomes, Saksamaal, Itaalias ja mujal.

Tunnustus
---------

* 1983 – Eesti NSV muusika aastapreemia
* 2011 – Eesti Kultuurkapitali helikunsti aastapreemia (eesti rahvamuusika traditsioone ja rahvuskultuurilisi väärtusi kandva ning arendava loomingupärandi eest)
* 2013 – Valgetähe III klassi teenetemärk
* 2015 – Eesti Muusikanõukogu muusikapreemia

Viited
------

1. ↑  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 18788

Välislingid
-----------

* Anti Marguste Eesti muusika infokeskuses (koos fotoga)
Videokaamera sensor
**CCD-sensor** (lühend ingliskeelsest terminist *Charge-Coupled Device* – 'laengsidestusseadis') on optoelektrooniline kiirgusvastuvõtja, mis muundab optilise kujutise elektrisignaaliks. CCD-sensorit kasutatakse foto- ja videokaamerates, skannerites, teleskoopides ja mujal.

CCD-sensori valgustundlikud elemendid (ingl *photosite*) moodustavad maatriksi, s.o tasapinnalise kahemõõtmelise kogumi. Valgustundlikeks elementideks on sisemisel fotoefektil põhinevad fotodioodid. Iga diood genereerib elektrone vastavalt teda tabavate valguskvantide arvule; niisiis tekitab iga element tema valgustatusega võrdelise elektrilaengu. Elementide elektrilaengud juhitakse laengsidestuse põhimõttel samm-sammult mööda elemendiridu järjestikku sensori väljundisse, kus muudetakse laengutele vastavateks pingeteks. Nii kujunev analoogsignaal läheb pärast võimendamist analoog-digitaalmuundurisse.

Vaata ka
--------

* Laengsidestusseadis
* Pildisensor

Välislingid
-----------

* CCD-Sensoren
Anthony Rech (2015)
Anthony Rech 2022. aastal Wolfsburgi Grizzlysis mängimas
**Anthony Rech** (sündinud 9. juulil 1992 Sallanchesis) on Prantsusmaa jäähokimängija, kes mängib ründajana Saksamaa kõrgliigaklubis Wolfsburgi Grizzlys.

Prantsusmaa kõrgliigas debüteeris ta hooajal 2009/10 Dragons de Roueni meeskonnas. Hooajal 2014/15 mängis Prantsusmaa kõrgliigas Ducs de Dijoni ja aastatel 2015–2017 Rapaces de Gapi ridades. Prantsusmaa meistriks tuli ta neli korda Roueniga (2010–2013) ja ühel korral Gapiga (2017). Hooajal 2011/12 valiti Rech Prantsusmaa kõrgliiga hooaja parimaks noormängijaks. Hooaegadel 2015/16 ja 2016/17 valiti ta parimaks Prantsusmaa kõrgliigas mängivaks prantsuse mängijaks ning hooajal 2016/17 lisaks väljalangemismängude väärtuslikumaks mängijaks. Prantsusmaa kõrgliigas oli tema resultatiivseim hooaeg 2016/17, mil ta lõi 30 mänguga 15 väravat ja andis 28 väravasöötu.

Aastatel 2017–2019 mängis Rech Saksamaa kõrgliigaklubis Schwenninger Wild Wings. Alates hooajast 2019/20 on ta mänginud Wolfsburgi Grizzlysis. Saksamaa kõrgliigas on tema resultatiivseim hooaeg olnud 2019/20, mil ta sai 52 mänguga kirja 20+24.

Prantsusmaa jäähokikoondise koosseisus on Rech osalenud viitel maailmameistrivõistlustel (2015, 2017, 2018, 2019 ja 2022).

Viited
------

1. 1 2 3   (vaadatud 12.5.2022)

Välislingid
-----------

* Anthony Rech hockeydb.com lehel
Pärsia keskaegsel miniatuuril on kujutatud truudusevande andmist kaliif Abu Bakrile
**Kaliifi** all mõeldakse tavaliselt sunniitide ülemaailmse usujuhi tiitlit, mis loodi aastal 632 ja kaotati 3. märtsil 1924. See on olnud aga ka ühe šiiitide sekti (fatimiidide) valitseja ja usujuhi tiitel ning Córdobas valitses samuti oma kaliif. Tänapäeval see tiitel enam kasutusel ei ole.

Pärast Muhamedi surma oli islamikogukonnal vaja uut juhti, kes oleks nii usuline kui ka poliitiline valitseja. Nii tekkiski kaliifi (Muhamedi järglase) ametikoht. Esimeseks kaliifiks sai Abu Bakr.

Esialgu oli kaliifil väga tugev võim. Kaliifi ametis olid ühendatud nii absolutistliku riigipea kui ka universaalse usujuhi institutsioon. Siiski ei peetud kaliifi enamasti väljavalituks ega eriliseks, vaid suhteliselt tavaliseks inimeseks, kel on aga täita väga oluline ülesanne.

Esimest nelja kaliifi peavad sunniidid "Allahi poolt õigesti juhituks" (Rashidun), šiiidid aktsepteerivad aga vaid neljandat kaliifi, Ali ibn Abu Talibit. 

Kui Ali aastal 661 tapeti, sai võimule Omaijaadide dünastia. Nende ajal toimusid suurimad islamivallutused: muslimitele allutati Põhja-Aafrika, Hispaania ja Kesk-Aasia, samuti piirati mitmel korral Konstantinoopolit. Omaijaadidest kaliifid olid küll sõjaliselt ja majanduslikult edukad, kuid usu pinnal tekkis neil mitmeid vastuolusid. Seda kasutasid ära Abassiidid, kes 750. aastal kalifaadis võimu haarasid. 

Abassiidide kalifaat kestis Bagdadis 1258. aastani, Egiptuses koguni 1517. aastani, mil Osmanid tiitli üle võtsid. Abassiidide ajal toimus 9.–13. sajandil islamitsivilisatsiooni õitseng: taasavastati antiigi kultuuripärand ning loodi uusi kultuuriväärtusi ning tehti mitmeid tehnoloogilisi uuendusi. Ilmselt tuntuim kaliif, Harun ar-Rašid, pärineb samuti sellest perioodist (9. sajandi algusest). Aja jooksul Abassiidide võim aga vähenes ning reaalne poliitiline võim libises türgi hõimude kätte, kes moodustasid alates 9. sajandist kalifaadi sõjaväe põhiosa. Kõige tugevamad neist olid seldžukid, kes valitsesid kalifaadis sultanitena 11.–12. sajandil. 

12. sajandi lõpus hakkas kaliifivõim tänu seldžukkide nõrgenemisele taas tugevnema. Sellele tõmbas kriipsu peale mongolite invasioon, mis hävitas 1258. aastal kalifaadi. Kaliifid põgenesid Egiptusesse, kus nad olid pelgalt usujuhid mamelukkide sultanivõimu all kuni 1517. aastani. Siis vallutas Egiptuse Osmanite sultan Selim I Sünge ning viis kaliifi İstanbuli. Pärast mõnda aega resideerimist Osmanite riigi pealinnas lasi Selim kaliifi korruptsiooni pärast vangi heita ning võttis endale tema tiitli. Selimi poeg Suleiman Tore lasi kaliifi küll vangist välja, ent sundis teda vandega kõigist kaliifi õigustest loobuma. Seejärel oli kaliifi tiitel Osmanite sultanite käes kuni 20. sajandi alguseni. 1924. aastal sundis ilmalikku Türgi Vabariiki üles ehitav Mustafa Kemal Atatürk viimase kaliifi oma tiitlist loobuma.

Vaata ka
--------

* Kalifaat
* kaliifide loend
|  |
| --- |
|  **Poks** |
| Võistkond |  | Itaalia |
|  |
| Kuld | 1980 | I kerge-keskkaal |
| Riik |  | Itaalia |
|  |
| Hõbe | 1979 | I kerge-keskkaal |
|

**Patrizio Oliva** (sündinud 28. jaanuaril 1959 Napolis) on Itaalia endine poksija.

Oliva oli kokku vähemalt kahekordne Itaalia meister – sulgkaalus (kuni 57 kg) 1976. aastal ning kergekaalus (kuni 60 kg) 1978. aastal.

Oliva võitis I kergekeskkaalus (kuni 63,5 kg) 1980. aasta Moskva olümpiamängude poksivõistlustel kuldmedali ning tuli olümpiavõitjaks. Ta võitis finaalis Serik Qonaqbayevit (NSV Liit) ning sai sellega revaši eelmisel aastal Euroopa meistrivõistluste finaalis saadud kaotuse eest. Ta sai nendel olümpiamängudel parima tehnikaga poksijale mõeldud Val Barkeri karika.

Oliva sai I kergekeskkaalus (kuni 63,5 kg) 23. Euroopa meistrivõistlustel (Köln, 1979) hõbemedali, kaotades finaalis Serik Qonaqbayevile (NSV Liit).

Oliva poksis oktoobrist 1980 kuni juunini 1992 elukutselisena. Ta osales kokku 59 kohtumisel ning võitis neist 57 (neist 20 nokaudiga) ja kaotas 2 (neist 1 nokaudiga) kohtumist. Ta on olnud elukutseliste Itaalia ning erinevate kaalukategooriate ja poksiorganisatsioonide Euroopa ja maailmameister.

Viited
------

1. ↑  Itaalia 1976. aasta meistrivõistlused poksis. Torino 1976. Tulemused inglise keeles
2. ↑  Itaalia 1978. aasta meistrivõistlused poksis. Castelfranco Veneto 1978. Tulemused inglise keeles
3. ↑  22. suveolümpiamängude poksivõistlus. Moskva 1980. Tulemused inglise keeles
4. ↑  23. Euroopa meistrivõistlused poksis. Köln 1979. Tulemused inglise keeles

Välislingid
-----------

* Patrizio Oliva veebisaidil Olympedia Muuda Vikiandmetes
* Patrizio Oliva saidil BoxRec
**Jüri Kaasik** (17. veebruar 1891 Olustvere vald, Viljandimaa – surma aeg ja koht teadmata) oli eesti mehaanik.

Ta õppis Türi paberivabriku lukksepatöökojas, 1912. aastal võeti Vene sõjaväkke, kus teenis telegraafiroodus, õppides selgeks telefoni- ja telegraafiala, lõpetas kolmekuulised telegraafikursused, osales telegraafimehaanikuna Esimeses maailmasõjas. 

Päralt lühiajalist töötamist Türi paberivabriku lukksepatöökojas osales Jüri Kaasik sidemehaanikuna Vabadussõjas. Seejärel töötas ta Viljandis oma venna Hans Kaasiku mehaanikatööstuses, seejärel Grünbergi põllutöömasinate tööstuses. 

1928. aastal avas ta Viljandis iseseisva mehaanikatöökoja, hiljem selle juurde ka elektri- ja jahitarvete äri, mida pidas kaks aastat. 1933. aastal viis ta töökoja üle enda ehitatud majja Leola 31. Tema töökoda tegi igasuguseid peenmehaanika töid masinate remondi alal ja valmistas uusi masinaosi.

Jüri Kaasik oli Käsitööstuskoja täiskogu ja koja Viljandi esinduse juhatuse liige, Viljandi Tööstus-Ettevõtjate Ühingu juhatuse liige ja Viljandi Käsitööliste Abiandmise Seltsi revisjonikomisjoni liige.
**Patrícia Mbengani Bravo Mamona** (sündinud 21. novembril 1988 Lissabonis) on Portugali kergejõustiklane, kolmikhüppaja.

Ta võitis 2012. aasta Euroopa meistrivõistlustel Helsingis kolmikhüppes Portugali rekordiga 14.52 Olha Saladuhha järel hõbemedali.

2016. aasta Euroopa meistrivõistlustel Amsterdamis tuli Mamona rahvusrekordiga 14.58 Euroopa meistriks. Suveolümpiamängudel Rio de Janeiros püstitas ta Portugali rekordi 14.65 ja sai 6. koha.

2017. aasta Euroopa sisemeistrivõistlustel Belgradis võitis ta Kristin Gierischi järel hõbemedali. Maailmameistrivõistlustel Londonis oli ta 14.12-ga üheksas.

2019. aasta maailmameistrivõistlustel Dohas sai Mamona 14.40-ga 8. koha.

2021. aasta Euroopa sisemeistrivõistlustel Torunis hüppas ta Portugali siserekordi 14.53 ja võitis kuldmedali.Tokyo olümpiamängudel võitis ta Portugali rekordiga 15.01 maailmarekordi püstitanud Yulimar Rojase järel hõbemedali. Sellega sai Mamonast 25. naine, kes suutnud hüpata kolmikut enam kui 15 meetrit.

2022. aasta maailmameistrivõistlustel Eugene'is sai Mamona 14.29-ga 8. koha. Euroopa meistrivõistlustel Münchenis oli ta tulemusega 14.41 viies.

2023. aasta Euroopa sisemeistrivõistlustel Istanbulis oli Mamona tulemusega 14.16 Tuğba Danışmazi ja Dariya Derkachi järel kolmas.

Isiklikud rekordid
------------------

| Ala | Tulemus | Aeg | Koht |
| --- | --- | --- | --- |
| Kaugushüpe | **6.23** | 11. mai 2019 | Portugal Faro |
| Kolmikhüpe | **15.01** NR | 1. august 2021 | Jaapan Tokyo |

Isiklikku
---------

Patrícia Mamona isa on Angola päritolu.

Mamona on õppinud Clemsoni Ülikoolis meditsiini.

Viited
------

1. 1 2  "Patrícia Mamona". *www.eurosport.com*. Vaadatud 27. veebruaril 2023.

Välislingid
-----------

* Patrícia Mamona Rahvusvahelise Kergejõustikuliidu kodulehel Muuda Vikiandmetes

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Patrícia Mamona** |
**Patsy Rodenburg** (sündinud 2. septembril 1953 Suurbritannias) on Suurbritannia tunnustatud (OBE) kõneõpetaja ja kirjanik.

Ta on Guildhall School of Music and Drama hääletehnika ja kõnekunsti õppejõud ning Royal National Theatre'i pedagoog (*Head of Voice*). Ta on teinud tööd sellistes teatrites, nagu Royal Court, Royal Shakespeare Company, Cheek-by-Jowl, Shared Experience jne. Ta on olnud filmide ja telesaadete konsultant. Tema nimekamate klientide hulka kuuluvad Hugh Jackman, Nicole Kidman, Keira Knightley, Matthew Perry, Alan Rickman, Judi Dench, Johnny Depp jpt.

Elukäik
-------

Patsy Rodenburg õppis Londonis Central School of Speech and Drama's. Enne, kui ta pöördus teiste õpetamise juurde, töötas ta näitlejana. Koolis 
Guildhall School of Music and Dramas on ta õppejõud alates 1981. aastast. Samast aastast alates töötas ta ka üheksa aastat Royal Shakespeare Companys. Royal National Theatre'is pani ta aluse kõnekunsti osakonnale (töötab seal alates 1990. aastast). Ta on avaldanud neli erialast raamatut: "The Need for Words", The Right to Speak", "Acting Shakespeare" ja ainsana ka eesti keeles avaldatud "Näitleja kõneleb: hääl ja esitaja".

### Humanitaartöö

Patsy Rodenburg on töötanud psühholoogiliste häiretega vangidega, kelle kuritööd on kõige julmemat sorti. Ta on välja töötanud meetodid, kuidas ravida psüühiliselt haigeid ja vägivaldseid inimesi luule ja Shakespeare'i abil. Vangla kõige kinnisemates osakondades on ta lavastanud kinnipeetavatega Shakespeare'i näidendeid. 

Rodenburg on oma õpetusi jaganud Indias, Aafrika hõimudes. Samuti on ta õpetanud Amsterdamis prostituutidele Shakespeare'i ja kõnekunsti.

Isiklikku
---------

Rodenburg oli abielus ühe oma kolleegiga Kuninglikust Akadeemiast, aga viimase probleemid alkoholiga viisid suhte karidele. Praegu elab Rodenburg koos oma baleriinist elukaaslase Antonia Franceschiga, nende poeg Michael sündis 2003. aastal.

Viited
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
**Heino Sikk** (11. november 1933 Vana-Saaluse, Võrumaa – 28. september 1994) oli eesti kultuuritegelane.

Ta õppis 1941–1949 Vana-Saaluse 7-klassilises koolis, hiljem Võru Tööstustehnikumis. 1983. aastal lõpetas ta Võru Kaugõppekeskkooli.

Aastatel 1960–1985 töötas ta Võru Spordikomitee esimehe ja spordimetoodikuna, 1985. aastast oli Võru trükikojas Täht lametrükkija.

1989. aastal algatas ta Eesti Raamatuühingu toetusel Lõuna-Eesti kultuurilehe Viruskundra ja oli selle toimetaja kuni surmani 1994. aastal.

Tegutses koduloolasena ja kirjutas kultuuriloolisi artikleid ajalehtedele. Ta juhtis ka Võrumaa Raamatuühingut ja Võru Raamatuklubi. 1993. aastast oli ta Võru linnavolikogu liige.

Heino Sikk hukkus 1994. aasta Estonia laevaõnnetuses.

Tunnustus
---------

* 1989 Eesti NSV teeneline kultuuritegelane
* 1995 Võru linna teenetemärk (postuumselt)
* 1995 Bernard Kangro kirjanduspreemia (postuumselt)

Viited
------

1. ↑  "Võru Täiskasvanute Gümnaasiumi vilistlased". Originaali arhiivikoopia seisuga 23. oktoober 2018. Vaadatud 23. oktoobril 2018.
2. ↑  Bernard Kangro kirjanduspreemia laureaadid
3. ↑  Viruskundra ilmub jälle. Sirp, 5.3.1999
4. ↑  Võro kirändüse kodoleht. Heino Sikk
Asend Soomes
Puula järv suveõhtul
**Puula** ehk **Puulavesi** on Mäntyharju väila suurim järv Kymi jõe vesikonnas Hirvensalme, Kangasniemi ja Mikkeli vallas Soomes. 

Puula veetase on 94,7 meetrit üle merepinna, pindala on 330,76 km2  ja sügavus (Pauninselkä juures) on 60 meetrit. Iseloomulik loodesuunaline saarteahel jagab järve kaheks: Simpiä ja Karttuu.

Varem läbi Sysmä väila Päijänne järve suubunud Puula ühendati 1854. aastal 1,1 kilomeetri pikkuse Kissakoski kanali kaudu Mäntyharju väilaga, mispeale Puula veetase langes ligi 2,5 meetrit. Puula voolab Suonsalmi kaudu Liekune järve ja Kissakoski kanalit mööda Vahvajärve.

Puula "kiviseened"
------------------

Puula järve vaatamisväärsuste hulka kuuluvad seenekujulised kiviharuldused (soome keeles *raukit*), mis ilmusid nähtavale, kui 1854. aastal avatud Kissakoski kanali tõttu alanes järve pind ligi 2,5 m võrra. Soomes on selliseid pinnavorme ainult Puula ja selle lähijärve Suonne ääres, Kotka lähedal ja Ahvenamaal. Sarnaseid moodustisi esineb siiski mujalgi, näiteks Gotlandil.

Järvevesi on tuhandete aastate jooksul lihvinud need omapärased sambad porfüürsest granodioriidist, mis on graniidisarnane, kuid teralisem kivim.

Puula järves on siin-seal kokku sadakond sellist moodustist. Mõni on nähtav otse järvelt, teiste leidmiseks tuleb kaldale minna. Kõige lihtsamini on nad ligipääsetavad Puula järve idapoolses saarestikus ja Väisälänsaari lääneküljel. 

Tuntud on Puula kaitseala Alttarisaari seenekujuline Alttarikivi, mis on järvelt hästi näha, kui Soisalonselkä poole vaadata. Alttarikivi asukoha leiab Puula matkakaardilt.

Viited
------

1. ↑  "Suomen järvet yli 40 neliökilometriä". Originaali arhiivikoopia seisuga 30. september 2007. Vaadatud 30. septembril 2007.
2. ↑  Raukki on kalkkikivipaasi, muinaisten koralliriuttojen jäänne, jonka ympäriltä pehmeämpi kiviaines on kulunut pois.
3. ↑  Puulan ja Kyyveden kulkuyhteydet ja kartat[*alaline kõdulink*]
4. ↑  Puulan "kiviset sienet"[*alaline kõdulink*]
**Patt** on olukord males, kus käiguloleval poolel ei ole ühtki reeglitepärast käiku, kuid tema kuningas ei ole tules.

Patiga partii lõpeb. Selline partii loetakse viigiliseks. Sellega erineb male enamikust mängudest: tavaliselt mängija, kes ei saa teha määrustepärast käiku, on kaotanud.

Keskajal, kui malereeglid polnud veel välja kujunenud, loeti patti sageli kaotuseks, kuid mõnel pool isegi võiduks.

Olukorda, kus käiguloleval poolel ei ole ühtki reeglitepärast käiku ja tema kuningas on tules, nimetatakse matiks ja käigulolev mängija on kaotanud.

Patiks loetakse olukorda vaid siis, kui patiohus mängijal ei ole ühtegi teist malendit, millega käia või on kõik teised malendid kinni.

Teoreetiliselt on võimalik ka kaksikpatt, kus kummalgi mängijal ei ole ainsatki reeglitega lubatud käiku, kuid praktikas ei ole sellist olukorda kunagi esinenud.

Algseisust kulub patini jõudmiseks vähemalt 10 käiku (1. e3 a5 2. Lh5 Va6 3. Lxa5 h5 4. h4 Vah6 5. Lxc7 f6 6. Lxd7+ Kf7 7. Lxb7 Ld3 8. Lxb8 Lh7 9. Lxc8 Kg6 10. Le6 ½-½) ja kaksikpatini jõudmiseks vähemalt 18 käiku (1. c4 d5 2. Lb3 Oh3 3. gxh3 f5 4. Lxb7 Kf7 5. Lxa7 Kg6 6. f3 c5 7. Lxe7 Vxa2 8. Kf2 Vxb2 9. Lxg7+ Kh5 10. Lxg8 Vxb1 11. Vxb1 Kh4 12. Lxh8 h5 13. Lh6 Oxh6 14. Vxb8 Oe3+ 15. dxe3 Lxb8 16. Kg2 Lf4 17. exf4 d4 18. Oe3 dxe3 ½-½). Viimase avaldas itaallane Enzo Minerva 2007. aastal.
**Briti Rahvaste Ühenduse mängud** (inglise keeles *Commonwealth Games*) on iga nelja aasta järel korraldatav spordi suurvõistlus Rahvaste Ühendusse kuuluvate riikide sportlastele. Esimesed võistlused korraldati Briti impeeriumi mängude nime all 1930. aastal.

Briti Ühenduse mängudel on paljudele olümpiaaladele lisaks sellised alad, mis on nendes riikides soositud, nagu näiteks ragbi ja *netball*. Mängud on selle liikmesmaade sportlastele väga tähtis sündmus ning selle tähtsust teistes maades tihti ei mõisteta. Osavõtjate arvu poolest on need mängud suuruselt maailma teine spordiüritus suveolümpiamängude järel.

Briti Ühenduse mängudel võistlevad Ühendkuningriigi maad Inglismaa, Šotimaa, Wales ja Põhja-Iirimaa iseseisvate võistkondadega. Lisaks on oma võistkond ka Briti krooni sõltkondadel nagu Jersey ja Mani saarel. Kõikidel mängudel on osalenud vaid kuus maad: Austraalia, Inglismaa, Kanada, Šotimaa, Uus-Meremaa ja Wales.

Seni toimunud ja tulevased mängud
---------------------------------

### Briti impeeriumi mängud

* 1930 – Hamilton, Ontario, Kanada
* Inglismaa 1934 – London, Inglismaa
* Austraalia 1938 – Sydney, Uus-Lõuna-Wales, Austraalia
* Uus-Meremaa 1950 – Auckland, Uus-Meremaa

### Briti impeeriumi ja Rahvaste Ühenduse mängud

* 1954 – Vancouver, Briti Columbia, Kanada
* Wales 1958 – Cardiff, Wales
* Austraalia 1962 – Perth, Lääne-Austraalia, Austraalia
* Jamaica 1966 – Kingston, Jamaica

### Briti Rahvaste Ühenduse mängud

* Šotimaa 1970 – Edinburgh, Šotimaa
* Uus-Meremaa 1974 – Christchurch, Uus-Meremaa

### Rahvaste Ühenduse mängud

* Kanada 1978 – Edmonton, Alberta, Kanada
* Austraalia 1982 – Brisbane, Queensland, Austraalia
* Šotimaa 1986 – Edinburgh, Šotimaa
* Uus-Meremaa 1990 – Auckland, Uus-Meremaa
* Kanada 1994 – Victoria, Briti Columbia, Kanada
* Malaisia 1998 – Kuala Lumpur, Malaisia
* Inglismaa 2002 – Manchester, Inglismaa
* Austraalia 2006 – Melbourne, Victoria, Austraalia
* India 2010 – New Delhi, India
* Šotimaa 2014 – Glasgow, Šotimaa
* Austraalia 2018 – Gold Coast, Queensland, Austraalia
* Inglismaa 2022 – Birmingham, Inglismaa
* Austraalia 2026 – Victoria osariik, Austraalia

Välislingid
-----------

* Mängude koduleht

Rahvaste Ühenduse mängud

Hamilton 1930 **·** 
London 1934 **·** 
Sydney 1938 **·** 
Auckland 1950 **·** 
Vancouver 1954 **·** 
Cardiff 1958 **·** 
Perth 1962 **·** 
Kingston 1966 **·** 
Edinburgh 1970 **·** 
Christchurch 1974 **·** 
Edmonton 1978 **·** 
Brisbane 1982 **·** 
Edinburgh 1986 **·** 
Auckland 1990 **·** 
Victoria 1994 **·** 
Kuala Lumpur 1998 **·** 
Manchester 2002 **·** 
Melbourne 2006 **·** 
Delhi 2010 **·** 
Glasgow 2014 **·** 
Gold Coast 2018 **·** 
Birmingham 2022
**Patson Daka** (sündinud 9. oktoobril 1998 Kafues) on Sambia jalgpallur, kes mängib ründajana Inglismaa Premier League'i klubis Leicester City ja Sambia jalgpallikoondises.

Ta alustas klubikarjääri Sambias.

2017. aastal liitus ta Austria kõrgliiga klubiga Salzburgi Red Bull. Austria kõrgliigas debüteeris ta hooajal 2017–18. Aastatel 2018–2021 tuli ta Red Bulliga neljal hooajal järjest Austria meistriks. Hooajal 2019–20 lõi Daka Austria kõrgliigas 24 väravat ja oli Shon Weissmani järel liigas paremuselt teine väravakütt. Hooajal 2020–21 lõi Daka 27 väravat ning oli liiga suurim väravakütt.

2021. aasta juunis sõlmis ta viieaastase lepingu Leicester Cityga. Esimese värava Inglismaa kõrgliigas lõi ta 16. oktoobril 2021 mängus Manchester Unitedi vastu. Neli päeva hiljem lõi ta UEFA Euroopa Liiga alagrupimängus Moskva Spartaki vastu neli väravat.

Sambia jalgpallikoondises debüteeris Daka 2015. aastal. Koondisekarjääri esimese väravat lõi ta 5. septembril 2017 MM-i valikmängus Alžeeria vastu.

2017. aastal valiti Daka Aafrika aasta nooreks jalgpalluriks.

Saavutused
----------

Salzburgi Red Bull
* Austria Bundesliga: 2017–18, 2018–19, 2019–20, 2020–21
* Austria karikas: 2018–19, 2019–20, 2020–21

Viited
------

1. ↑  "Leicester sign 'exciting' striker Daka". bbc.co.uk. 30.6.2021. Vaadatud 7.8.2021
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib saarest; jäälõhkujate kohta vaata artiklit Vaigatš (jäämurdja, 1909) ja Vaigatš (jäämurdja, 1990)* |

---

Vaigatši saare asukoht
**Vaigatš** (neenetsi *Хэбиди’’ я*, vene остров Вайгач) on saar Põhja-Jäämeres, mis eraldab Barentsi ja Kara merd. Kara Värav eraldab Vaigatši Novaja Zemljast ja Jugorski Šar mandrist. Vaigatš kuulub Venemaale Neenetsi autonoomse ringkonna koosseisus.

Saare pindala on 3700 km². Saar on umbes 100 km pikk ja 45 km lai, ümara kujuga. Saare kõrgus on kuni 170 m.

Saar on moodustunud peamiselt savikiltadest, liivakivist ja lubjakivist.

Saarel on palju soid, järvi ja 20–40 km pikkusi jõgesid. Kõrgendikud jooksevad saarel pikkupidi, loode-kagu suunas.

Saare keskmine temperatuur on kõige külmemal kuul, veebruaris, –20 °C, kõige soojemal kuul, juunis, +5 °C.

Saart katab tundra. Taimedest kasvavad seal rohi, samblikud ja arktilised õistaimed. Puid üldiselt ei ole, aeg-ajalt kohtab kääbuskaski.

Vaigatšil elavad polaarrebane, jääkaru, morsk, lemming ja hülged. Loomad pole kuigi arvukad, küll aga linnud: pardid ja kurvitsad.

Kogu Vaigatš kuulub Venemaa Arktika looduskaitseala koosseisu.

Püsiasustust saarel ei ole, kuid suviti käivad seal kalurid ja jahimehed. 1950. aastal avati saarel polaarjaam.

Saare nimi tähendab neenetsi keeles savikallast. 19. sajandil oli Vaigatš neenetsite tähtis pühamu. Saarel olid mitmepäised ebajumalakujud, mida määriti pühade loomade, eriti põhjapõdra verega. Saare külastajad on tähele pannud ohvriposte, mis koosnevad ajupuidust, põdrasarvedest ning karude ja põtrade pealuudest. Hoolimata pöördumisest kristlusesse suhtuvad neenetsid nendesse ohvrikohtadesse endiselt ebausklikult.
**Puupuhkpillid** ehk **puupillid** on puhkpillid ehk aerofonid, mille algseks ajalooliseks valmistamise materjaliks on puit. Tänapäeval kasutatakse puupillide ehitamisel lisaks puidule ka metalli, elevandiluud ning tehismaterjale. 

Ehituslikult kujutab puupill endast aukudega toru. Auke sõrmede või klappidega avades ja sulgedes saab muuta helikõrgust. 

Klarnetil on ühekordne, oboel ja fagotil aga kahekordne lesthuulik. Flöödil on aukhuulik.

Klassikalise sümfooniaorkestri koosseisu kuuluvad flööt (*flauto*), oboe (*oboe*), klarnet (*clarinetto*) ja fagott (*fagotto*). Sümfooniaorkestri puupillide seas mängib kõige kõrgemalt flöödi väikeveli - pikoloflööt, madalamalt fagotipapa - kontrafagott. Nõnda on puupillide diapasoon väga lai ja katab näiteks peaaegu kogu klaveri klaviatuuril. Termin 'puupillid' iseloomustab pigem kõlavärvi, mis on omamoodi 'looduslik' sume ning liidab ja pehmendab orkestris särisevaid vaskpille ja tihedakõlalisi kellpille.

Vaata ka
--------

* Muusikainstrumentide alfabeetiline loend
* Muusikainstrumentide süstemaatiline loend
* Puhkpillid
* Puhkpillide loend
* Vaskpuhkpillid

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Puupuhkpillid** |