recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Fāryāb** on 1. järgu haldusüksus (provints) Afganistanis. 

Provintsi elanikest enamik on usbekid. Loodesse, Türkmenistani piiri lähedale jäävad türkmeenide asualad.

Haldusjaotus
------------

|  |  |
| --- | --- |
| * Almari maakond
* Andkhvoy maakond
* Bilchiraghi maakond
* Dowlatābādi maakond
* Gurziwani maakond
* Khani Chahar Baghi maakond
* Khwaja Sabz Poshi maakond
* Kohistani maakond
* Meymanehi maakond
* Pashtun Koti maakond
* Qaramqoli maakond
* Qaysari maakond
* Qurghan maakond
* Shirin Tagabi maakond
 | Fāryābi provintsi maakonnad |

Afganistani provintsid

Badakhshān **·** Bādghīs **·** Baghlān **·** Balkh **·** Bāmyān **·** Dāykundī **·** Farāh **·** Fāryāb **·** Ghaznī **·** Ghōr **·** Helmand **·** Herāt **·** Jowzjān **·** Kabul **·** Kandahār **·** Kāpīsā **·** Khōst **·** Kunar **·** Kunduz **·** Laghmān **·** Lōgar **·** Nangarhār **·** Nīmrōz **·** Nūristān **·** Paktiyā **·** Paktīkā **·** Panjshayr **·** Parvān **·** Samangān **·** Sar-e Pul **·** Zābul **·** Takhār **·** Uruzgān **·** Wardak
**Villeneuve-d'Ascqi kanton** on kanton Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus. See moodustati 2014. aasta kantonireformiga, mis jõustus 2015. aasta märtsis. Kantoni keskus on Villeneuve-d'Ascq.

See koosneb järgmistest valdadest:

1. Forest-sur-Marque
2. Sailly-lez-Lannoy
3. Toufflers
4. Villeneuve-d'Ascq
5. Willems

Viited
------


  


Nordi departemangu kantonid

Aniche **·** Annœullin **·** Anzin **·** Armentières **·** Aulnoye-Aymeries **·** Aulnoy-lez-Valenciennes **·** Avesnes-sur-Helpe **·** Bailleul **·** Cambrai **·** Le Cateau-Cambrésis **·** Caudry **·** Coudekerque-Branche **·** Croix **·** Denain **·** Douai **·** Dunkerque-1 **·** Dunkerque-2 **·** Faches-Thumesnil **·** Fourmies **·** Grande-Synthe **·** Hazebrouck **·** Lambersart **·** Lille-1 **·** Lille-2 **·** Lille-3 **·** Lille-4 **·** Lille-5 **·** Lille-6 **·** Marly **·** Maubeuge **·** Orchies **·** Roubaix-1 **·** Roubaix-2 **·** Saint-Amand-les-Eaux **·** Sin-le-Noble **·** Templeuve **·** Tourcoing-1 **·** Tourcoing-2 **·** Valenciennes **·** Villeneuve-d'Ascq **·** Wormhout
Julius Reubke (1834–1858)
**Julius Reubke** (23. märts 1834 Hausneindorf – 3. juuni 1858 Pillnitz) oli saksa organist, pianist ja helilooja.

Elu
---

Julius Reubke sündis 23. märtsil 1834 Hausneindorfis. Tema isa Adolf Reubke valmistas klavereid ja ehitas oreleid. Tema vennad Emil (1836–1875) ja Karl (1840–1860) valmistasid koos isaga nii klavereid kui ka oreleid. Otto Reubke (1842–1913) oli nagu Julius organist ja pianist.

1851. aasta aprillis kolis Julius Reubke Berliini, kus astus oktoobris Berliini Konservatooriumi, mis oli avatud 1850. aastal Theodor Kullaki poolt, kelle juures Julius Reubke õppis klaverit. Adolf Bernhard Marxi ja Julius Sterni juures õppis ta kompositsiooni. Berliinis kohtus Julius Hans von Bülowiga, kes oli tuntud pianist-virtuoos ja dirigent. Hans von Bülow soovitas Julius Reubkel Ferenc Liszti juurde edasi õppima minna.

1856. aasta veebruarist õppis Julius Reubke Weimaris Ferenc Liszti juures kompositsiooni ja klaverit. Liszti mõjutusel kirjutas Julius Reubke 1857. aastal oma kuulsa Sonaadi 94 psalmile orelile, mille lõpetas aprillis 1857. Selle teose pühendas ta Carl Riedelile ja esiettekanne toimus Merseburgi Toomkirikus uuel Friedrich Ladegasti ehitatud orelil 17. juunil 1857.

1857. aasta detsembris kolis Reubke Dresdenisse. Seal haigestus ta kohe raskelt tuberkuloosi. 1858. aasta 3. juunil, olles Pillnitzis ravil, suri Julius Reubke 24-aastaselt tuberkuloosi. Ta maeti 7. juunil 1858 Maria am Wasseri kiriku lähedasse surnuaeda Pillnitz-Hosterwitzis.

Looming
-------

* Klaverisonaat b-moll (1857)
* Sonaat 94 Psalmile c-moll (1857)
* Trio Es-duur
* Mazurka E-duur
* Scherzo d-moll

### Kadunud teosed

* Uvertüür
* Laulud metsosopranile
* Koraalivariatsioonid "O Haupt voll Blut und Wunden".

| * v
* r
Romantism |
| --- |
| Muusika | 
Alkan **·**  Beethoven **·**  Bellini **·**  Berlioz **·**  Berwald **·**  Bizet **·**  Brahms **·**  Chopin **·**  Field **·**  Franck **·**  Glazunov **·**  Glinka **·**  Grieg **·**  Hensel **·**  Liszt **·**  Mendelssohn **·**  Mussorgski **·**  Rahmaninov **·**  Schubert **·**  Schumann **·**  Smetana **·**  Verdi **·**  Wagner **·**  Weber |
| Kirjandus | 
Blake **·**  Burns **·**  Byron **·**  Carlyle **·**  Chateaubriand **·**  Coleridge **·**  Goethe **·**  Heine **·**  Hoffmann **·**  Hölderlin **·**  Hugo **·**  Keats **·**  Krasiński **·**  Lamartine **·**  Leopardi **·**  Lermontov **·**  Macpherson **·**  Mickiewicz **·**  Nerval **·**  Novalis **·**  Oehlenschläger **·**  Poe **·**  Puškin **·**  Scott **·**  Mary Shelley  **·**  Percy Shelley **·**  Southey **·**  Słowacki **·**  Stendhal **·**  Ujejski **·**  Wordsworth |
| Kujutav kunst ja arhitektuur | 
Blake **·**  Brüllov **·**  Constable **·**  Corot **·**  Delacroix **·**  Friedrich **·**  Géricault **·**  Goya **·**  Hudsoni jõe koolkond **·**  Leutze **·**  Natsareenlased **·**  Uusgootika **·**  Palmer **·**  Turner |
| Kultuur | 
Boheemlus **·**  Ossian **·**  Rahvusromantism **·**  Maailmakirjandus |
| 

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  « | ValgustusajastuKlassitsism | Victoria ajastuRealism | »  |

 |
III korpuse peahoone (september 2014)
**G. Plehhanovi nimeline Venemaa Majandusülikool** (vene Российский экономический университет имени Г. В. Плеханова) on üks Venemaa suuremaid ja vanim majandusharidust andev kõrgkool (ülikool) Moskvas. Ülikool on nimetatud vene revolutsioonitegelase Georgi Plehhanovi järgi.

2008. aastast on ülikooli rektor Viktor Grišin.

Ülikoolis õpib 16 401 üliõpilast (2013).

Ajalugu
-------

Kõrgkooli ajalugu ulatub aastasse 1903, kui avati *Kõrgemad Kommertskursused* (vene Высшие коммерческие курсы). 19. veebruaril 1907 avati pärast kursuste ümberorganiseerimisi *Moskva Kommertsinstituut* (vene Московский коммерческий институт).

Pärast 1919. aastat nimetati kool ümber *K. Marxi nimeliseks Moskva Rahvamajanduse Instituudiks* (vene Московский институт народного хозяйства (МИНХ) имени Карла Маркса). 1924. aastal nimetati kõrgkool David Rjazanovi ettepanekul ümber *G. Plehhanovi nimeliseks Moskva Rahvamajanduse Instituudiks*.

1991. aastal nimetati kool ümber *G. Plehhanovi nimeliseks Venemaa Majandusakadeemiaks* (vene Российская экономическая академия имени Г. В. Плеханова).

Välislingid
-----------

* Kooli koduleht
Thomas Raffl (2013)
**Thomas Raffl** (sündinud 19. juunil 1986 Villachis) on Austria jäähokimängija, kes mängib Austria kõrgliigaklubis Salzburgi Red Bull ründajana vasakäärel.

Austria kõrgliigas debüteeris ta hooajal 2003/04 EC VSV meeskonnas.

Hooajal 2005/06 mängis ta Põhja-Ameerika noorteliigades United States Hockey League ja Western Hockey League. Hooaja lõpus naasis ta EC VSV-i, kus mängis kuni hooaja 2008/09 lõpuni. Hooajal 2008/09 tegi Raffl Austria kõrgliigas oma seni resultatiivseima hooaja (23+12). VSV-iga tuli ta Austria meistriks 2006. aastal.

2009. aastal liitus ta Rootsi kõrgliigaklubiga Luleå HF. Hooajal 2008/09 sai ta Rootsi kõrgliigas 45 mänguga kirja 7+8, kuid järgmise hooaja esimene pool jäi tunduvalt tagasihoidlikumaks ja hooaja 2010/11 teises pooles asus ta mängima Salzburgi Red Bullis.

2015. aasta septembris osales ta NHL-i klubi Winnipeg Jetsi treeninglaagris ning sõlmis sama aasta oktoobris klubiga lepingu. Hooajal 2015/16 sai Raffl mänguaega vaid Jetsi tütarklubis Manitoba Moose American Hockey League'is.

Alates hooajast 2016/17 on ta mänginud taas Salzburgi Red Bullis. Salzburgiga on ta tulnud Austria meistriks aastatel 2011, 2015, 2016 ja 2022.

Austria jäähokikoondise koosseisus on Raffl osalenud 2014. aasta taliolümpiamängudel ja neljadel maailmameistrivõistlustel (2011, 2015, 2019 ja 2022).

Tema noorem vend Michael Raffl on samuti jäähokimängija.

Viited
------

1. ↑  "Jets sign forward Thomas Raffl to one-year contract". nhl.com. 6.10.2015. Vaadatud 13.5.2022
2. ↑   (vaadatud 13.5.2022)

Välislingid
-----------

* Thomas Raffl hockeydb.com lehel
**Vēveri** on küla (*mazciems*) Lätis Cēsise piirkonnas Vecpiebalga vallas. 

Küla asub valla keskosas Alaukstsi järve kagukaldal. Vēveri jääb vallakeskusest Vecpiebalgast 4,7 ning Riiast 131 kilomeetri kaugusele. Aastail 2009-2021 jäi küla Vecpiebalga piirkonda.

Muinsusmälestisena on riikliku kaitse all Vēveris asuv talumeeste-käsitööliste talude grupp, sealhulgas Virolvēveri talumeeste-käsitööliste talu, Vecvēveri talumeeste-käsitööliste talu, Lielvēveri talumeeste-käsitööliste talu, Mazvēveri talumeeste-käsitööliste talu, Lejasvēveri talumeeste-käsitööliste talu, Kalnvēveri talumeeste-käsitööliste talu, Jaunvēveri talumeeste-käsitööliste talu ja Streinvēveri talumeeste-käsitööliste talu. Küla moodustab Riia vabaõhumuuseumi Vēveri filiaali.

Aastal 2007 oli külas 6 elanikku.

Lejasvēveri tare

Viited
------

1. ↑  Läti Ruumiandmete Agentuur
2. ↑  Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija. Valsts aizsargājamo nekustamo kultūras pieminekļu saraksts
3. ↑  Vietvārdu datubāze

| * v
* r
Vecpiebalga valla asulad |
| --- |
| 
Aļmi **·**  Augstlīči **·**  Baltaci **·**  Baruckas **·**  Beitēni **·**  Brekti **·**  Butlēri **·**  Cepļi **·**  Ģibuļi **·**  Greiveri **·**  Gulbji **·**  Igauņi **·**  Ilzēni **·**  Incēni **·**  Īvāni **·**  Kabulēni **·**  Kagaiņi **·**  Ķāķi **·**  Kauliņi **·**  Kleivas **·**  Kriemeļi **·**  Krievēni **·**  Kurmji **·**  Lībieši **·**  Ļūdiņi **·**  Meirēni **·**  Mūrnieki **·**  Ozoliņi **·**  Plauži **·**  Prizēni **·**  Purgaiļi **·**  Ragaiņi **·**  Rāgažas **·**  Raskumi **·**  Remeicēni **·**  Roznēni **·**  Smeiļi **·**  Smetes **·**  Spuldzēni **·**  Staņaudi **·**  Zeikari **·**  Zēniņi **·**  Tašķēni **·**  Tomuļi **·**  **Vecpiebalga** **·**  Veļķumuiža **·**  Vēveri |
Annika Uudelepp 2021. aasta Arvamusfestivalil
**Annika Uudelepp** (sündinud 14. märtsil 1978, varem **Annika Velthut**) on Eesti ametnik, riigivalitsemise ekspert.

Haridus
-------

Ta on lõpetanud 2003. aastal Tallinna Ülikooli haldusjuhtimise eriala magistriõppe (*cum laude*) ja on alates 2008. aastast selle ülikooli doktorant. Ta on teinud teadustööd Oxfordi Ülikoolis.

Töö ja ühiskondlik tegevus
--------------------------

Annika Uudelepp on töötanud Tallinna Ülikoolis.

Alates 19. novembrist 2004 kuni 20. juunini 2008 oli ta Keskkonnaministeeriumi kantsler. Seejärel asus ta tööle SA Poliitikauuringute Keskus PRAXIS juhatuse liikme ja riigivalitsemise eksperdina. Ta on tulundusühistu Tuleva asutaja.

Aastatel 2017-2021 töötas Annika Uudelepp OECDs vanemnõunikuna ja nõustas Lääne-Balkani riikide valitsusi valitsemisreformide elluviimisel.

Alates 2022. aasta algusest töötab Annika Uudelepp Confido Healthcare Groupi terviseteenuste juhi ja juhatuse liikmena.

Tunnustus
---------

* 2003 – Eesti üliõpilaste teadustöö konkursi preemia (Teaduste Akadeemia)

Viited
------

1. ↑  Claro Consulting OÜ, äriregistri päring (vaadatud 11.08.2022)
2. 1 2 3  "Annika Uudelepp CV". Vaadatud 31.08.2021.
3. 1 2  "Arenguseire nõukojaga liitus Annika Uudelepp". *Riigikogu*. 23.02.2021. Vaadatud 31.08.2021.
4. 1 2 3  Confidoga liitus Annika Uudelepp. Postimees, 5. jaanuar 2022.
5. ↑  Keskkonnaministeeriumi kantsleri ametisse nimetamine. RTL 2004, 145, 2201.
6. ↑  Keskkonnaministeeriumi kantsleri teenistusest vabastamine. RTL 2008, 50, 708.
Kaitsekasarmu mortiirpatarei põhjast (2023)
Mortiirpatarei lõunast (2011)
**Mortiiripatarei** on Kalaranna fordi maapoolse külje kaitseks aastatel 1838–1839 ehitatud reduut (orienteeruv aadress Kalaranna tänav 28, Tallinn).

Tänapäeval on reduudist maa peal säilinud ainult hoone (kaponiir), mida tuntaksegi Mortiiripatareina. Reduudi muid osasid – muldkindlustisi, vallikraavi, kontreskarpmüüri jm – on säilinud maa all.

Ajalugu
-------

Reduut ehitati aastatel 1838–1839 ühekorruselise kaponiiriga, mille katusel oli rinnatisega lahtine laskeplatvorm, mida rahuajal kattis ajutine puidust katus. 

Krimmi sõja ajal ehitati 1854–1855 kaponiiri peale teine korrus, mis kaeti uue katusega.

Nimi ja otstarve
----------------

Ehitise kasutatav nimi ja teostatud kuju on omavahel vastuolus, sest selline kaponiir ei ole mõeldud mortiiridest tulistamiseks, kuna mortiirihoonete laskeavad on mürsu lennujoone tõttu teistsuguse paigutusega. 

Võimalik, et algselt oli fleši tippu kavandatud kaponiir mortiiridest laskmiseks, sest selline lahendus on olnud kasutusel 19. sajandi alguse kivifortides. See seletaks ka ehitise nime.

Hiljem aga nihutati kaponiir fordi põhihoonetest ettepoole ja ehitati juba kahurite jaoks.

Hoone asend ülejäänud fordi ja oma otstarvete suhtes on tavatu – harilikult olid sellise kahekorruselise hoone alumise korruse laskeavad pööratud tsitadelli (südakindlustise) poole, et siis selle ründajaid tagant ja küljelt piki vallikraavi tulistada (reeverskaponiir). Ülemise korruse laskeavad on aga suunatud otse ründaja vastu. 

Praegusel hoonel on aga ülemised (hilisemad) avad lisaks ründaja vastu paigutatud ka südakindlustise poole ja ründajate selja taha, alumised on aga suunatud reduudilt otse ründajate poole, üle glassii tulistamiseks. 

Mortiiripatarei nimi ja otstarve on seega mõistatus ning sellele pole tänaseni ammendavat seletust.

Vaata ka
--------

* Kalaranna fort

Viited
------

1. ↑  "Ideaalkavatise võrdlus Kalaranna uue fordiga". // Robert Treufeldt. "Kalaranna fort ehk hilisem "Patarei" vangla". MTÜ Castellum. Tallinn 2019. Lk 19

Kirjandus
---------

* "Mortiiripatarei reduut". // Robert Treufeldt. "Kalaranna fort ehk hilisem "Patarei" vangla". MTÜ Castellum. Tallinn 2019. Lk 20–21

Välislingid
-----------

* Kaitsekasarmu mortiirpatarei kultuurimälestiste riiklikus registris
Asend Gröönimaal
Franz Josefi liustik
Zackenbergi uurimisjaama ümbrus
**Gröönimaa rahvuspark** on rahvuspark Gröönimaal, mis hõlmab saare põhja- ja kirdeosa. Pindalaga 972 000 km² on see maailma suurim rahvuspark. Loodes ulatub rahvuspark Petermanni liustikuni, kagus Kuningas Oscari fjordini ja Rypefjordini.

Rahvuspargi ala ei kuulu ühegi valla koosseisu ning piirneb lõunas Sermersooqi vallaga ja läänes Qaasuitsupi vallaga.

Rahvuspargis ei ole püsiasustust. Seal on 6 uurimisjaama, kus elab ajutiselt kokku umbes 30 inimest. Lühikesel suveperioodil liiguvad rannikul grööni kalurid ja kütid. Turistidele korraldatakse Ittoqqortoormiitist algavaid matku rahvusparki.

Uurimisjaamad ja sõjaväepostid
------------------------------

1. Daneborg (12 inimest) Siriuse patrulli peastaap
2. Danmarkshavn (8) ilmajaam
3. Station Nord (5) sõjaväepost
4. Mestersvig (2) sõjaväepost 1800 m lennurajaga
5. Zackenberg (0) suvel asustatud uurimisjaam
6. Summit Camp (4)

Ajalugu
-------

Rahvuspark asutati 22. mail 1974 Ittoqqortoormiiti valla asustamata aladest. 1988 laiendati rahvusparki 272 000 ruutkilomeetri võrra tollase Avannaa maakonna asustamata lääneosaga praeguse suuruseni. 1977. aastal lisati rahvuspark rahvusvahelisse biosfäärikaitsealade võrgustikku.

Rahvuspargi piiridesse jäävad endised Eismitte ja North Ice'i uurimisjaamad.

Kliima
------

Rahvuspargis valitseb arktiline kliima. Suurem osa rahvuspargist on kaetud igijääga. Aasta keskmine õhutemperatuur on −9,8 °C kuni −16,7 °C. Talvel võib temperatuur langeda −50 °C-ni. Suvel ei tõuse õhutemperatuur enamasti üle +5 °C. Aastane sademete hulk varieerub 100–430 mm. Sisemaal on väheste sademetega külmakõrb. Põhjarannikul asuv Peary maa on maailma põhjapoolseim jäävaba maismaa-ala.

Polaaröö kestab 2,5 kuust lõunas kuni 5 kuuni põhjas Peary maal.

Fauna
-----

Suurimetajatest elab rahvuspargis 5000–15 000 muskusveist ning rannikualadel hulgaliselt jääkarusid, ja morskasid. Lisaks elavad seal polaarrebased, lemmingid, polaarjänesed, kärbid. Põhjapõdrad surid seal välja 1900 ja hundid 1934, kuid hiljem on neid seal uuesti kohatud sisserännanutena Ellesmere'ilt.

Meres ja merejääl elavad mitmed hülgeliigid ning meres leidub mitmeid vaalalisi (narval, valgevaal).

Lindudest pesitsevad seal näiteks jääkaur, valgepõsk-lagle, lühinokk-hani, jahipistrik, lumekakk, lumepüü, hahk, kuninghahk ja ronk.

Floora
------

Rahvuspargi alal leidub üle 200 taimeliigi, nende seas arktika paju, vaevakask, kukemari, harilik drüüas ja pohl. Leidub ka endeemseid liike, nt kivirik *Saxifraga nathorstii* (Fredskild, n.d.).

Välislingid
-----------

*
Annie Girardot Veneetsia filmifestivalil (2005)
**Annie Suzanne Girardot** (25. oktoober 1931 Pariis – 28. veebruar 2011 Pariis) oli prantsuse teatri- ja filminäitleja.

1960. aastal mängis Girardot Luchino Visconti filmis "Rocco ja tema vennad", kus tema partneriteks olid Alain Delon ja Renato Salvatori. Sellele järgnesid osatäitmised filmides "Mourir d’aimer", "Les feux de la Chandeleur", "La Zizanie" jne. 2001. aastal mängis ta Michael Haneke filmis "Klaveriõpetaja" ja 2005. aastal filmis "Varjatud". 

Giradot oli abielus Renato Salvatoriga 1962–1988 kuni mehe surmani. Neil oli tütar Giulia Salvatori, kes on samuti näitleja.

2006. aastal diagnoositi Annie Girardot'l Alzheimeri tõbi. 

Annie Girardot maeti Père-Lachaise'i kalmistule.

Tunnustus
---------

Veneetsia filmifestivali auhind Volpi karikas

* 1965. aastal filmi "Trois chambres à Manhattan" eest

Césari auhind

* 1977. aastal parima naiskõrvalosatäitja kategoorias filmi "Docteur Françoise Gailland" eest
* 1996. aastal parima naiskõrvalosatäitja kategoorias filmi "Hüljatud" eest
* 2002. aastal parima naiskõrvalosatäitja kategoorias filmi "Klaveriõpetaja" eest

Välislingid
-----------

* Annie Girardot andmekogus IMDb (inglise)
**Gröönimaa leping** (täielik nimi inglise keeles *Treaty amending, with regard to Greenland, the Treaties establishing the European Communities*) oli Euroopa Majandusühenduse liikmesriikide vaheline kokkulepe seoses Gröönimaa väljaastumisega. See järgnes 1982. aastal toimunud Gröönimaa referendumile, millega valijad otsustasid ühendusest välja astuda. 1984. aasta 13. märtsil sai kaheksas ametlikus keeles leping Brüsselis kümne osapoole allkirjad. Leping jõustus 1985. aasta 1. jaanuaril ning sama aasta 1. veebruaril astus Gröönimaa ka vormiliselt ühendusest välja.

Lisaks Gröönimaa väljaastumisele parandas leping varasemaid ühenduse lepinguid ning sel kujul on tegemist ka Euroopa Liidu põhiseadusliku aluse lahutamatu osaga. Otsus ühendusest lahkuda tehti pärast seda, kui Gröönimaa oli saanud autonoomia, ning selle sammu eesmärk oli tagada Gröönimaa õigused oma kalavetele ja piirata väliseid mõjusid.

Vaata ka
--------

* Gröönimaa ja Euroopa Liidu suhted

Viited
------

1. ↑  "The Greenland Treaty of 1985" (inglise). Originaali arhiivikoopia seisuga 3.05.2011. Vaadatud 06.03.2014.
2. ↑  "TREATY amending, with regard to Greenland, the Treaties establishing the European Communities" (inglise). Originaali arhiivikoopia seisuga 13.07.2016. Vaadatud 06.03.2014.
**Ann Lennox** (sündinud 25. detsembril 1954 Aberdeenis) on šoti päritolu laulja-laulukirjutaja, poliitaktivist ja filantroop.

Aastatel 1977–1980 oli ta laulja ansamblis The Tourists, kus osales ka David A. Stewart. Pärast bändi laialiminekut asutas ta koos Stewartiga Eurythmicsi, mis saavutas rahvusvahelise tuntuse 1983. aastal välja antud albumiga "Sweet Dreams (Are Made of This)". 1990. aastatel alustas Lennox soolokarjääri.

Lisaks muusikukarjäärile on Lennox poliitiline ja sotsiaalne aktivist, kes on märkimisväärselt kogunud raha ja teinud teavitustööd HIV/AIDSi kohta, kuna see mõjutab naiste ja laste eluolu Aafrikas. 2011. aastal autasustas kuninganna Elizabeth II teda Briti impeeriumi ordu ohvitseriks löömisega tema "väsimatute heategevuskampaaniate ja humanitaarabi võitlemise eest". 

4. juunil 2012 esines ta Queen's Diamond Jubilee kontserdil Buckinghami palee esisel. 12. augustil 2012 esitas ta Londonis toimunud suveolümpiamängude lõputseremoonial (A Symphony of British Music) laulu "Little Bird".

Diskograafia
------------

### Stuudioalbumid

* "Diva" (1992)
* "Medusa" (1995)
* "Bare" (2003)
* "Songs of Mass Destruction" (2007)
* "A Christmas Cornucopia" (2010)
* "Nostalgia" (2014)

### Kogumikalbum

* "The Annie Lennox Collection" (2009)

Isiklik elu
-----------

Tema emapoolne vanaema Dora Paton töötas Balmorali lossi kuninglikes valdustes piimaneiuna ning vanaisa William Ferguson sealsamas metsavahina.

Vaata ka
--------

* Eurythmics

Välislingid
-----------

* Annie Lennox – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Yvette Chauviré (1957)
**Yvette Chauviré** (22. aprill 1917 Pariis – 19. oktoober 2016 Pariis) oli prantsuse balletitantsija, kes ühena vähestest pälvis austava nimetuse *prima ballerina assoluta*. Elas 99-aastaseks.

Pärast Pariisi Rahvusooperi Balletikooli lõpetamist võeti Chauviré 1934. aastal tantsijana Serge Lifari juhitud Pariisi Ooperi balletitruppi. 1938. aastal sai ta trupi juhtivaks solistiks ja 1941. aastal 24-aastaselt *étoile*’iks.
Ta jätkas trupis tantsimist (vaheaegadega) kuni 1963. aastani. Tema tantsupartneriks on olnud teiste seas Rudolf Nurejev. 

Lavakarjääri lõpetas Chauviré 1974. aastal Opéra Garnier' laval. Hiljem töötas ta balletipedagoogi ja koreograafina.

Tunnustus
---------

* Auleegioni komandöriklassi orden (1988)
* Ordre des Arts et des Lettresi komandöriklassi orden
* Ordre national du Mérite'i komandöriklassi orden (1994)
* Ordre national du Mérite'i suurristiklassi orden (1997)
* Auleegioni suurohvitseriklassi orden (2010)

Viited
------

1. 1 2  Décret du 13 juillet 2010 portant élévation aux dignités de grand'croix et de grand officier. legifrance.gouv.fr

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Yvette Chauviré** |
**Voŭčyn** (valgevene keeles *Воўчын*, transkribeerituna **Vovtšõn**, poola keeles *Wołczyn*) on küla (endine alev) Valgevenes Bresti oblastis Kamienieci rajoonis. Asula on Voŭčyni külanõukogu halduskeskus. Küla asub Pulva jõe kaldal, merepinnast 137 meetri kõrgusel.

Haridust annab keskkool. Voŭčynis on ka raamatukogu ja kultuurimaja.

Vaatamisväärsusteks on XIX sajandil ehitatud sünagoog ja vesiveski (hävis 2013 tulekahjus), katoliku kirik (1729–1733) ja XVIII sajandil ehitatud endine kreekakatoliku, praegune õigeusu kirik aastast 1799 ning endine katoliku kirik, lisaks veel kaks kabelit.

Ajalugu
-------

Voŭčynit on mainitud esimest korda XVI sajandil, toona oli see Bresti vojevoodkonda ja Bresti maakonda kuuluv alev. Esimesed teadaolevad omanikud olid Sołtanid.

XVII sajandi alguses läks valdus Gosiewskite kätte. Aastal 1639 ehitas Aleksander Korwin Gosiewski sinna esimese kiriku. Aastal 1708 abiellus viimane pärija Sapiehade suguvõssa, tema surma järel (1710) müüdi valdus Flemmingitele. Järgmiseks omanikuks oli Kazimierz Czartoryski. Tema tütar abiellus Stanisław Poniatowskiga. Üks nende lastest, hilisem poola kuningas Stanisław II, sündis selles alevis.

Poola jagamisel läks Voŭčyn aastal 1795 Venemaa koosseisu. Aastal 1828 läks valdus Czartoryskitelt üle Pusłowskitele, hiljem aga Marczewskitele. XIX sajandi lõpus oli asulas kaks kirikut ja heebrea palvemaja, kool, vesiveski, 24 laohoonet, alevis peeti kolm korda aastas laata.

Pärast Esimest maailmasõda kuulus Voŭčyn Poola koosseisu. Aastal 1938 maeti sinna ümber kuningas Stanisław II. 1939. aastast kuulus asula Nõukogude Liitu, ühtlasi sai Voŭčynist küla. Aastal 1995 viidi kuninga põrm Voŭčynist edasi Varssavisse.

1942. aastal hukkasid saksa sõjaväelased külas 350 juudi tsiviilisikut. Nende mälestuseks on küla servale püstitatud mälestussammas.

Ajalugu
-------

* VoŭčynVoŭčyn
* VeskiVeski
* Õigeusu kirikÕigeusu kirik
* Katoliku kiriku varemedKatoliku kiriku varemed

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 26. juuni 2015. Vaadatud 25. juunil 2015.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
2. ↑

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Voŭčyn** |

* Voŭčyn (vene keeles)
* Artikkel holokaustist Voŭčynis (inglise keeles)
* Voŭčyn Valgevene fotoentsüklopeedias
Kilpe on kaardil kujutatud oranžina
Paljanduv Fennoskandia kilp Laadoga põhjakaldal
**Kilp** on ulatuslik osa kraatonist, kus avanevad kristalse aluskorra kivimid.

Kilp on osa kraatonist, mis tähendab seda, et kilbid on tektooniliselt stabiilsed alad, kus tugevaid maavärinaid ega mäetekkeprotsesse ei ole. Kilbi kivimid on enamasti Proterosoikumi või Arhaikumi vanusega. Mandrilise maakoore paksus kilpidel on pisut väiksem kui platvormidel, mis on seletatav nii settelise pealiskorra puudumise kui ka aluskorra kivimite suurema kulutusega.

Kilpe leidub kõigil mandritel. Mõnel mandril leidub üksainus kilp (Aafrika, Antarktika, Austraalia), mõnel mitu. Meile lähim kilp on Balti ehk Fennoskandia kilp, mis paljandub näiteks Soomes.

Kilbid on viimase poole miljardi aasta jooksul tektoonilistest protsessidest, näiteks riketest ja mäetekkeprotsessidest suhteliselt vähe mõjutatud. Nende stabiilsuse tõttu on erosioon enamiku kilpidest pika aja jooksul üsna tasaseks muutnud. Siiski on nad üldiselt väga kergelt kumerad.

Tavaliselt ümbritsevad kilpe setenditega kaetud platvormid. Näiteks Eesti asub sellisel platvormil. Kilpi ümbritsevad platvormid on harilikult sama kraatoni osad mis kilpki. Kraatoni moodustavadki kilbid ja platvormid.

Kilbid ise võivad olla geoloogiliselt keeruka ehitusega. Nad võivad sisaldada suuri alasid, mis on kaetud graniitsete ja granodioriitsete gneissidega, samuti settekivimite vööndeid, mida tihti ümbritsevad rohekivimivööndid. Sageli on nendeks kivimiteks moondunud rohekilt, amfiboliit ja granuliit.

Termini "kilp" (saksa keeles *Schild*) võttis geoloogias esimesena kasutusele Austria geoloog Eduard Seuß oma kolmeköitelises teoses "Maa pale" ("*Das Antlitz der Erde*", 1885–1908).

Vaata ka
--------

* Platvorm
Koolihoone Garnisoni 16
**Garnisoni tänav** on tänav Kuressaares.

Tänav saab alguse Kohtu tänavalt, suundub itta ja lõppeb 600 meetri pärast Tallinna tänaval.

Hoonestus
---------

Kuressaare linnakooli hoone

Garnisoni 16 asuvad kaks koolihoonet. Väikeses, 18. sajandil rajatud kelpkatusega hoones (tänapäeval Garnisoni tänav 16a) asus aastatel 1805–1914 Kuressaare poeglaste elementaarkool. 19. sajandi viimasel veerandil oli kooli juhatajaks Johannes Reutz. „Reutzi koolis" õppisid teiste seas näiteks Johannes Aavik ja Oskar Kallas.

1939. aastal ehitati Garnisoni tänavale vana koolimaja kõrvale uus algkoolihoone, mille projekteeris linnaarhitekt Eugen Haamer. Hoones asus aastail 1944–1961 Saaremaa Keskkool, seejärel 4-klassiline Kingissepa Linna Algkool ja Kingissepa Töölisnoorte Keskkool ja aastail 1978–2011 Kuressaare Põhikool. Pärast Kuressaare Põhikooli sulgemist 2011 tegutsevad hoones Kuressaare Kunstikool ja Kuressaare Täiskasvanute Gümnaasium.

Ajalugu
-------

Tänav sai nime 1915. 29. oktoobril 1940 nimetati Kuressaare Linnavalitsuse otsusega Garnisoni tänav 21. juuni tänavaks.

Viited
------

1. 1 2  Garnisoni tn 16, register.muinas.ee, (vaadatud 10.02.2022)
2. ↑  Kuressaare linnakooli hoone kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 10.02.2022)
3. ↑  ENSV TEATAJA LISA nr 35, 24. detsember 1940

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Garnisoni tänav** |
**Kullamaa Ühispank** oli pank, mis tegutses aastatel 1910–1944 Läänemaal Kullamaal.

Esimesed panga asutamise mõtted tekkisid 1907. aastal, kui Kullamaa Põllumeeste Selts ühel oma koosolekul tõstatas laenu-hoiuühingu asutamise küsimuse. Märtsis 1910 saadeti panga põhikiri (millele oli alla kirjutanud 29 isikut) kinnitamiseks.

Laenu-Hoiu Ühisuse esimene koosolek kutsuti kokku 26. septembril 1910 Kullamaa leerimajja. Esimesse juhatusse valiti Henn Pärn, Heinrich Anniko ja Jüri Uustalu; nõukogusse valiti Karl Tiigenberg, Hans Riiberg, Karl Silbermann, Reinhold Laubach ja Karl Reindorf. Algaastail oli ühisus leerimajas avatud vaid laupäeviti.

1914. aastal alanud Esimene maailmasõda tõi panga tegevusse teatava seisaku. Okupatsioonipäevil pank suleti. Eesti iseseisvuse saavutamisega algas Kullamaa Ühispangas uus hoogne tegevus. Laenu-Hoiu Ühisuse tegevuse laiendamiseks muudeti 1926. aastal panga põhikirja ja ühispank hakkas tegutsema Kullamaa Ühispanga nime all. Vahepeal kolis Ühispank Heinrich Anniko majja, kus ta püsis ligi 15 aastat. Aja jooksul muutusid need ruumid kitsaks ning juhatus otsustas leida uued, sobivamad ruumid. 1930. aastal sõlmitigi Kullamaa Põllumeeste Seltsiga ostu-müügileping, mille alusel Ühispank omandas mõttelise poole osa Põllumeeste Seltsi majast ja sellele kuuluvast maast. Ühiselt jätkati toonase rahvamaja ehituse lõpule viimist. Ehitus valmis 1930. aasta sügisel ja sama aasta novembrikuus asus Ühispank oma majja.

1935. aastal oli pangal 650 liiget. Juhatusse kuulusid Heinrich Anniko, laekur Hans Preibach ja G. Kokia. Nõukogu liikmed olid esimees K. Silbermann, esimehe abi A. Einseln, sekretär A. Veinthal, R. Laubach, A. Parbo, J. Reiners, M. Tomingas, O. Lepikson ja J. Kulver.

Pank natsionaliseeriti 1940. aastal.

Viited
------

1. 1 2 3 4  "Kullamaa ühispank 25-aastane". Ühistegelised Uudised. 25.10.1935. Lk 6. Vaadatud 01.07.2018.
2. ↑  "Natsionaliseeritud ühispangad". Ühistegelised Uudised. 2.08.1940. Lk 2. Vaadatud 01.07.2018.
**Toomas Hirvoja** (sündinud 22. novembril 1966) on eesti õigeusu (MPEÕK) vaimulik.

Lõpetas 1985. aastal Tallinna 44. Keskkooli XIX lennu. Läbis kohustusliku ajateenistuse Nõukogude armees.

Pühitseti 1992. aastal diakoniks, teenis sama aasta 11. septembrist 31. detsembrini Tallinna Nõmme Ristija Johannese kogudust. Hiljem teenis diakonina Tallinna Neeva Aleksandri peakirikus.

Preestriks pühitseti ta 7. märtsil 1999. Algul teenis ta Neeva Aleksandri (Aleksandr Nevski) peakiriku eesti kogudust, hiljem Tallinna Kopli Püha Nikolause kogudust. Alates 11. juunist 2006 on ta Tallinna Nõmme Ristija Johannese koguduse esipreester.

Oli 2000. aastal üks Püha Issidori Õigeusu Kirjastusseltsi asutajaid ja juhib siiani selle tegevust. Kirjastusseltsi liikmed on tõlkinud eesti keelde arvukalt õigeusu kirjandust, koostanud ja välja andnud kirikuloolisi, hariduslikke ja palveraamatuid.

Isa Toomas Hirvoja on Moskva Patriarhaadi Eesti Õigeusu Kiriku Sinodi liige. Ta on olnud koguduste teenimise kõrval ametis ka Sinodi sekretärina ning Tallinna ja kogu Eesti metropoliit Korneliuse referendina.

Osales eesti-vene õigeusu seletava sõnastiku, eestikeelse õigeusu palveraamatu ja raamatu "Õigeusu alused" koostamises. 

Raamatute "Meie püha isa, Optina kloostri staaretsi munkpreester Leonidi elulookirjeldus" (1999), "Õigeusu hingekarjased Eestimaal" (2002), "Kiriku saladus" (2007), "Mitte sellest maailmast" (2008) ning "Seitse leiba ja pisut kalukesi" (2010) toimetaja.
**Garibaldi Kivisalu** (kuni 25. maini 1938 Garibaldi Molokov 7. november 1924 Tallinn – 21. mai 2015) oli eesti tantsija.

Ta õppis Tallinna Poeglaste Gümnaasiumis. Tantsimist õppis ta Alice Tšernova balletistuudios ja Helmi Tohvelmani juures Töölisteatri õpperühmas, aastal 1943 osales ta lavastuse "Hannibal" tantsurühmas, aastal 1946 täiendas ta ennast Moskva Suures Teatris.

Ta alustas tantsijana aastal 1943 Narva Teatris, töötas aastatel 1943–1964 teatris Estonia. Pärast teatrikarjääri oli ta aastaid Tallinna Moemaja mannekeen. Aastal 2007 oli ta Georg Otsast kõneleva filmi "Georg" konsultandiks ja Renars Kaupersi mängitud Ceasari prototüübiks.

Lavastused
----------

* 1963 Igor Morozov "Doktor Ai-ai-ai" (koos David Šuriga)

Rolle
-----

* 1950 Igor Morozov "Doktor Ai-ai-ai" (Röövel)
* 1951 Sergei Prokofjev "Romeo ja Julia" (Paris)
* 1951 Cesare Pugni/Reinhold Glier/Sergei Vassilenko "Esmeralda" (Phoebus)
* 1953 Eugen Kapp "Kalevipoeg" (Kuu)

Välislingid
-----------

* Garibaldi Kivisalu in memoriam
* Meie seast lahkus Georg Otsa parim sõber, teenekas Estonia tantsija Garibaldi Kivisalu
* "Eesti teatri biograafiline leksikon". Tallinn, 2000.
**Toomas Kaasik** (23. juuli 1873 Mustjala vald, Saaremaa – 27. märts 1929 Tallinn) oli Eesti politseinik.

Ta lõpetas Kaarma õpetajate seminari, töötas kooliõpetajana Käinas ja Kassaris. Hiljem teenis raudtee politseis kriminaalametnikuna ja vanemkordnikuna.

1925. aasta maist oli ta Kuressaare politseijaoskonna vanemkordnik, alates 1927. aastast konstaabel Orissaare politseijaoskonnas.

9. jaanuaril 1929 Uuemõisa vallas Reina asunduses toimunud haarangu käigus haavas kommunist Aleksander Ellam teda raskelt.

Saadud haavade tagajärjel suri Toomas Kaasik 27. märtsil Tallinnas haiglas. Ta toodi Tallinnast Kuressaarde ja maeti 7. aprillil 1929 Mustjala luteri kalmistule.

Viited
------

1. ↑  Saaremaa Politseiametnikkude Kogu leinateade. Rahva Hääl nr 26, 29. märts 1929. Lk 4
2. ↑  "Kommunisti ohver maeti. T. Kaasikut saatis viimsel teekonnal haruldaselt suur rahvahulk". Meie Maa nr 39, 9. aprill 1929. Lk 1

Kirjandus
---------

* Saaremaa Politseiametnikkude Kogu leinateade. Rahva Hääl nr 26, 29. märts 1929. Lk 4
* "Kommunisti ohver suri. Allkonstaabel T. Kaasiku surm saadud haavade tagajärjel". Meie Maa nr 36, 30. märts 1929. Lk 1
* "Kommunisti ohver maeti. T. Kaasikut saatis viimsel teekonnal haruldaselt suur rahvahulk". Meie Maa nr 39, 9. aprill 1929. Lk 1
**Galina Leškina** (12. oktoober 1925 – 3. oktoober 2009) oli Eesti tekstiili- ja maalikunstnik.

Ta õppis aastatel 1945–1951 Eesti Riiklikus Kunstiakadeemias, selle lõpetamise järel töötas Tallinna kunstitoodete kombinaadi kunstnikuna. Aastatel 1961–1971 oli Leškina vabriku Tekstiil peakunstnik ja seejärel 1971–1980 kunstikombinaadi Ars autoritiraažikunstnik.

Alates 1954. aastast oli ta Eesti Kunstnike Liidu liige.

Leškina looming tekstiilikunstnikuna leidis laialdast kasutamist hoonete sisekujunduses, näiteks kaunistati Leškina maalitud dekoratiivkangastega kohvik Tuljak (1970), restoran Kungla (1973) ja kohvik Kadriorg (1980). Tuntud on tema rahvuslikus stiilis kattevaibad ja linikud, käsitsi maalitud siidrätikud ja temaatilised põimevaibad. Viimastest väärivad esiletõstmist 1960. aastal koos Lea Valteriga loodud teosed "Randlased" ja "Tööstus".

Ühtlasi oli ta ajakirjade Nõukogude Naine, Kunst ja Kodu ning Käsitööalbum kaastööline.

1960. aastatel alustas Leškina tegevust ka maalikunstnikuna, viljeledes põhiliselt akvarellmaali. Ta maalis peamiselt maastikke, natüürmorte ja portreesid, mida eksponeeriti Tallinna Kunstisalongis ja Tallinna Kunstihoones korraldatud näitustel.

Kirjandus
---------

* *Galina Leškina : [nekroloog]*. – **Sirp**, nr 37, 9. oktoober 2009, lk 19.
**Toomas Algma** (kuni 1934 **Toomas Adamson**, 15. veebruar 1896 Holstre vald, Viljandimaa – 17. oktoober 1971 Tartu) oli eesti õpetaja.

Algma pooldas Johannes Käisi kooliuuenduslikke põhimõtteid, propageeris neid ajakirjanduse vahendusel ning rakendas töös õpetajana. Koostas 1930. aastatel ajaloo ja maateaduse töövihikuid ning ajaloo ja kodanikuõpetuse õpikuid.

Haridus
-------

Õppis Vastemõisa ja Kärstna ministeeriumikoolis. Lõpetas 1917. aastal Tartu Õpetajate Seminari ja 1923. aastal eksternina gümnaasiumi. Aastail 1923–1927 õppis Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas.

Teenistuskäik
-------------

Töötas aastail 1917–1918 Vastemõisa Kõrgemas Algkoolis, 1918–1919 Viljandi Linna 1. Algkoolis, 1919–1920 Viljandi Eesti Hariduse Seltsi Tütarlastegümnaasiumis ja 1920–1921 Viljandimaa Poeglaste Reaalgümnaasiumis õpetajana. Oli aastail 1921–1923 Tartu Reaalkooli võimlemisõpetaja ning 1923–1927 õpetaja mitmes Tartu algkoolis. 1926–1940 Tartumaa tagavaraõpetaja.

Oli aastail 1940–1941 Tartumaa rahvahariduse inspektor ja 1941–1942 Tartu linna metoodikakabineti ametnik. 1942–1944 viibis vangistuses Saksa koonduslaagris.

Pärast vabanemist töötas 1944. aastal lühikest aega Tartu koolide inspektorina.

1945–1946 oli Tartu 3. Keskkooli direktor. Seejärel kuni 1957. aastani Tartu Ehitustehnikumi direktor.

Ühiskondlik tegevus
-------------------

Oli Õpetajate Koja nõukogu liige aastail 1936–1940.

Tunnustus
---------

* 1939 Eesti Punase Risti V klassi teenetemärk

Isiklikku
---------

Tema vend oli Peeter Algma.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Rozental, Väinu (2019). Reveranss roosinupukestele. 100 aastat Raatuse kooli asutamisest. TORE Kirjastus
2. ↑  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 6820
Galileo termomeeter
**Galileo termomeeter** on läbipaistva vedelikuga täidetud silinder, milles on erineva ujuvusega klaaskuulid. Temperatuuri muutudes muutub põhjavajunud ja pinnale kerkinud kuulide arv. Temperatuuri näidu teadasaamiseks on kuulide küljes temperatuurinäiduga sildikesed.

Galileo termomeetri leiutas grupp Itaalia akadeemikuid ja tehnikuid, kelle hulgas oli ka Galileo Galilei õpilasi. Selle termomeetri kirjeldus avaldati 1666. aastal, 14 aastat pärast Galilei surma. Leiutajad nimetasid termomeetri oma õpetaja auks, sest termomeetri töö põhineb Galilei avastatud vedeliku soojuspaisumisel ja Archimedese seadusel. Temperatuuri tõustes vedeliku ruumala kasvab, s.t tema tihedus väheneb. Kui mingi termomeetri ujuki kaal on ühel temperatuuril täpselt võrdne selle ujuki poolt välja tõrjutud vedeliku kaaluga, siis temperatuuri langedes sama ruumalaga vedelikuhulga kaal suureneb, ujuki ujuvus paraneb ning ujuk tõuseb pinnale. Temperatuuri tõustes sama ruumalaga vedelikuhulga kaal väheneb, ujuki ujuvus halveneb ning ujuk vajub põhja. 

Ujukid valitakse termomeetris kaalu järgi nii, et nende ujuvus vastab vedeliku temperatuuri mõnekraadilistele erinevustele. Näiteks võivad viie ujukiga Galileo termomeetri ujukite ujuvused vastata temperatuuridele 18°, 20°, 22°, 24°, 26° ja 28 °C. Kui sellel termomeetril on kaks ujukit põhjas ja kolm pinnal, siis on termomeetri temperatuur vahemikus 20–22 °C.
**Orient** on Baltimaade esimene ja seni ainus festival, mis on pühendunud üksnes Aasia muusikale ja kultuurile. Keskendutakse folkloorsele ja sakraalsele muusikale, samuti traditsioonilisele klassikale. Festivali kontsertidel on esinenud Ida muusika väljapaistvaimad esindajad nagu India bambusflöödimängija Pandit Hariprasad Chaurasia, sitarimängijad Pandit Ravi Shankar ja Anoushka Shankar, Jaapani hiigeltrummide ansambel Kodō, Tõva kurgulauljate ansambel Huun-Huur-Tu, Gyuto ja Gyume Tiibeti budamungad, Türgi löökpillimängija Burhan Öçal, Armeenia dudukimängija Jivan Gasparyan, Aserbaidžaani mugaamide esitaja Alim Qasimov.

Festival toimub helilooja Peeter Vähi initsiatiivil ja kunstilisel juhtimisel alates aastast 1992. Kuni aastani 2001 oli Oriendi korraldaja Eesti Kontsert, pärast seda on korraldus läinud üle ERP-ile, kellele kuulub ka festivali kaubamärk. Aja jooksul on Eesti-kesksest festivalist kujunenud mainekas muusikaüritus kogu Läänemere regioonis: lisaks Eestile on festivali kontserdid toimunud Lätis, Soomes, Rootsis ja Peterburis.

Suur osa Oriendi esinejate kontsertidest salvestatakse, sageli ERP-i ja Eesti Rahvusringhäälingu koostöös. Taiwani, Kambodža, Vietnami, Tuva, Siberi ja Türgi muusikutega on ilmunud heliplaat "The Path to the Heart of Asia".

Lisaks kontsertidele on Oriendi raames toimunud tantsuetendusi, meistrikursuseid, teetseremoonia, filmilinastusi, kunsti-, ikebana- ja fotonäitusi, budismi- ja islamiteemalisi loenguid, religioosseid rituaale jne.

Välislingid
-----------

* Orienti koduleht
**Hendrik Nagla** (sündinud 16. juulil 1941 Võnnus) on eesti saksofonist, klarnetist ja muusikapedagoog.

Ta on õppinud Pärnu Lastemuusikakoolis klarnetit (Paavo Rahnu juhendamisel). 1963. aastal lõpetas ta Tartu Muusikakooli (Aadu Regi õpilasena) ja 1971. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi (Juhan Kaljaspooliku klassis).

Ta töötas aastatel 1963–1971 Eesti NSV Riikliku Filharmoonia estraadiorkestris, 1971–1994 Eesti Televisiooni ja Raadio estraadiorkestris ja 1994–2005 Politseiorkestris. 

2004. aastast on ta Maardu Kunstide Kooli direktor. 

Aastatel 1971–1985 oli ta Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis klarneti- ja saksofoniõpetaja, sama ametit peab ta 2000. aastast Tallinna Ülikoolis. Tema õpilaste seas on olnud Jüri Takjas, Aivo Luhaoja, Ülari Kirsipuu, Olavi Oismann.

Ta on mänginud 1984. aastast baritonsaksofoni Tallinna Saksofonikvartetis, kellega on esitanud umbes 40 uut eesti helitööd.

Isiklikku
---------

Tema abikaasa on klaveripedagoog Maire Nagla.

Tunnustus
---------

* 1985 Eesti NSV teeneline kunstnik

Kirjandus
---------

* *Eesti muusika biograafiline leksikon.* 2. köide: *N–Y.* Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2008, lk. 10.
**Total** on Prantsusmaa naftakompanii, üks kuuest suuremast mitteriiklikust energiakompaniist (inglise keeles *supermajors*). Total on töötajate arvult suurim ettevõte Prantsusmaal ja 2009. aasta seisuga üks kümnest suurimast maailmas. 2008. aasta lõpu seisuga oli Total turukapitalisatsiooni poolest eurotsooni suurim ettevõte.

Totali tegevusalad hõlmavad tootmisahela täies ulatuses, alates nafta- ja gaasiväljade uurimisest, toornafta ja maagaasi ammutamisest energiatootmise ja turustamiseni. Total tegutseb ka keemiatööstuses.

Asutati 1924. aastal. Esialgne nimi oli *Compagnie française des pétroles*.

2022. aasta detsembris saatsid MTÜd Friends of the Earth, Survie ja neli Uganda valitsusvälist organisatsiooni naftakontserni Total kohtusse ja süüdistasid seda Prantsuse suurettevõtete valvsuskohustuse seaduse rikkumises inimõiguste ja keskkonna seisukohast.

Välislingid
-----------

* Ettevõtte veebileht
* 21. oktoober 2014. *BBC News Online*. Total's CEO Christophe de Margerie dies in Moscow plane crash (*inglise keeles*)

Pariisi börsi indeksi CAC 40 ettevõtted (november 2022)

* Air Liquide
* Airbus
* Alstom
* ArcelorMittal
* AXA
* BNP Paribas
* Bouygues
* Capgemini
* Carrefour
* Crédit Agricole
* Danone
* Dassault Systèmes
* Engie
* EssilorLuxottica
* Eurofins Scientific
* Hermès International
* Kering
* Legrand
* L'Oréal
* LVMH
* Michelin
* Orange
* Pernod Ricard
* Publicis
* Renault
* Safran
* Saint-Gobain
* Sanofi
* Schneider Electric
* Société Générale
* Stellantis
* STMicroelectronics
* Teleperformance
* Thales
* Total
* Unibail-Rodamco-Westfield
* Veolia
* Vinci
* Vivendi
* Worldline



Maailma suuremad naftaettevõtted

BP
– Chevron
– ConocoPhillips
– ExxonMobil
– Royal Dutch Shell
– Total
**Hendrik Adamsoni murdeluulepreemia** on Hendrik Adamsoni auks alates 1994. aastast igal teisel aastal väljaantav murdeluuleauhind.

Peemia asutamise ettepaneku tegi kirjanik Nikolai Baturin. Aastatel 1994–2016 andis seda välja Tarvastu vald. 2018. aastast korraldab võistlust Mulgi Kultuuri Instituut.

Murdeluulevõistlusele tuleb esitada vähemalt kolmest luuletusest koosnev luuletsükkel. Kirjutada võib autori valitud murdes. Võistluse kokkuvõtted tehakse eraldi täiskasvanute ja õpilaste osas. Preemia ja tunnistus täiskasvanud luuletajale ning tunnistus parimale õpilasele antakse üle Hendrik Adamsoni sünniaastapäeval 6. oktoobril. Parimate väljakuulutamine toimub traditsiooniliselt Helme kihelkonnas Kärstnas.

Laureaadid
----------

* 1994 Mats Traat, luulekogu "Armastuse päiv"
* 1996 Ilmar Vananurm, luuletsükkel "Olõ vihm"
* 1998 Siim Kärner, luuletus "\*\*\* Piläkun põlep pird..."
* 2000 Ain Kaalep, luulekogu "Haukamaa laulu"
* 2002 Monika Hint, luuletus "Kas põllumiis on rikas..."
* 2004 Milvi Panga, luuletsükkel "Läämi kaemi"
* 2006 Nikolai Baturin, luuletsükkel "Elukillu"
* 2008 Häniläne, "Istsõ inemine suurtii veeren"
* 2010 Leila Smithson, "Miq ao inemiisil"
* 2012 Maie Perve, "Süämeval" ja "Mia laula emäkeelen"
* 2014 Ene Säinast
* 2016 Irma Järvesalu, luulevalik "Sõeru tänava suu"
* 2018 Rauno Alliksaar, tartukeelsed luuletused
* 2021 Maryliis Teinfeldt-Grins, luuletused kadrina murdes

Esimestel võistlustel pälvis pärjatud laureaat kogu tähelepanu ja tunnustuse, hiljem on laureaadi kõrval soovitud tunnustada teisigi silma paistnud autoreid. Ergutusauhinna on pälvinud Aapo Ilves (2000), Enda Naaber (2006), Jan Rahman (2010), Vello Jaska (2012) ja Elme Männi (2014). Noorte osalejate seast on silma paistnud Mari Sõrmus (2002), Helena Kesonen (2006), Anna-Liisa Vaher (2010), Merili Pappel ja Eliise Aniott (2012).

Kirjandus
---------

* Jüri Viikberg. Hendrik Adamsoni murdeluuleauhind. Oma Keel, 2015, nr 1.
* Jüri Viikberg. Hendrik Adamsoni murdeluuleauhinnast ja murdeluulest. Looming, 2015, nr 8, lk 1168–1173.
**Nikomeedia** ehk **Nikomedeia** (kreeka keeles *Νικομήδεια*) oli ajalooline linn Väike-Aasias, tänapäeval tuntud kui Türgi linn İzmit.

Nikomeedia kohale asutati Megara koloonia aastatel 712–711 eKr ning linna nimi oli algselt **Astakos** (*Αστακός*) Bitüünias. Astakose purustas Vana-Makedoonia väejuht Lysimachos (306–281 eKr)  ning selle ehitas uuesti üles 264 eKr Bitüünia kuningas Nikomedes I, kelle järgi linnale nimi pandi. Sellest ajast saadik kuulus Nikomeedia Väike-Aasia kirdeosa tähtsamate linnade hulka. Nikomeedias on sündinud ajaloolane Arrianos ning seal veetis oma viimased eluaastad Kartaago väejuht Hannibal.

Nikomeedia Rooma riigis, tetrarhia valitsusajal
Nikomeedia oli Rooma riigi ajal suurlinn, millest sai 286. aastal (Diocletianuse valitsusperioodil) impeeriumi idaosa pealinn. Aastal 330 viis Constantinus Suur pealinna lähedalasuvasse Byzantiumi, mis nimetati tema järgi Konstantinoopoliks. Constantinus suri Nikomeedia lähedases villas aastal 337. Pärast pealinna staatuse kaotamist Nikomeedia siiski ei hääbunud, sest seda läbisid Konstantinoopolisse viivad tähtsad Aasia kaubateed.

Järgnevalt kuulus linn ja alad Bütsantsi keisririiki, kuni Osmanite vallutuseni 14. sajandil.

Viited
------

1. ↑  Peter Levi (toim). *Guide to Greece By Pausanias*. Lk 232. ISBN 0-14-044225-1.
2. ↑  Cohen, Getzel M. *The Hellenistic settlements in Europe, the islands, and Asia Minor*. Lk 400. ISBN 0-520-08329-6.
3. ↑  See C. Texier, *Asie mineure* (Paris, 1839); V. Cuenet, *Turquie d'Asie* (Paris, 1894).
**Karell** on perekonnanimi.

Statistika
----------

2022. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Karell 53 inimesel: 25 mehel ja 28 naisel. Perekonnanimede levikult oli Karell meeste puhul 4807. kohal ja naiste puhul 4696. kohal.

Perekonnanimi Karell oli kõige levinum vanuserühmas 0–4 aastat, kus seda oli 10 000 inimese kohta 1,34. Nimi oli kõige sagedasem Järva maakonnas, kus sellist nime kandis maakonna 10 000 elaniku kohta keskmiselt 3,37 inimest.

19. sajandi algul pandi pärisorjusest vabastamise käigus Harjumaal Jüri kihelkonna Nabala, Viljandimaal Helme kihelkonna Vanamõisa ja Järvamaal Peetri kihelkonna Koigi ning Türi kihelkonna Laupa mõisavaldades talupoegadele nimedeks Carell, Karel ja Karell.

Nime kandjaid
-------------

* Endel Karell, Eesti vabadusvõitleja (1922–1949)
* Marii Karell, eesti ajakirjanik (1980–)
* Otto Karell, Eesti sõjaväelane (1893–1946)
* Philipp Karell, eesti arst (1806–1886)
* Ulrich Karell, eesti arst (1892–1983)

Viited
------

1. ↑  Statistikaamet: Nimede statistika (vaadatud 20.06.2022)
2. ↑  Onomastika andmebaas. Nimede panemine (algne nimekuju): Karell.

Välislingid
-----------

* Karell statistikaameti andmebaasis
**Hendrik Lettens** VR II/3 (eesnimi ka **Hindrik**; 19. jaanuar või 20. jaanuar 1888 Rutikvere vald, Põltsamaa kihelkond, Viljandimaa – 25. oktoober 1940 Adavere asundus, Põltsamaa vald) oli Venemaa ja Eesti sõjaväelane (kapral).

Lettens teenis Esimeses maailmasõjas Venemaa jalaväelasena 1916-1917. Ta sai Rumeenia rindel 24. detsembril 1916 haavata. 

Lettens mobiliseeriti 9. jaanuaril 1919 3. jalaväepolku. Võttis Vabadussõjas osa lahingutest Punaarmee ja Landeswehri vastu Lõuna-Eestis ja Põhja-Lätis. Sai 2. juulil 1919 Riia lähedal Salaspilsi (Kurtenhofi) jaama juures haavata. 

Lettens demobiliseeriti aprillis 1920. Ta tegeles edaspidi põllupidamisega ja kuulus Vabaduse Risti Vendade Ühenduse (VRVÜ) Viljandi osakonda. Hendrik Lettens suri 25. oktoobril 1940 oma talus vähki ja maeti Põltsamaa kalmistu uude ossa.

Tunnustus
---------

* 1920, 14. september Vabadusristi II liigi 3. järk
* normaaltalu (Adavere mõisast, talu nimeks sai Kadaka talu)

Viited
------

1. ↑  Hendrik Lettensi omakäeline elugu. ERA 2124-2-577. leht 544 ja 544p
2. ↑  "Eesti Vabariigi teenetemärkide kavalerid". Originaali arhiivikoopia seisuga 23. jaanuar 2022. Vaadatud 23. jaanuaril 2022.

Kirjandus
---------

* Jaak Pihlak. "Põltsamaa kihelkond ja Vabaduse Risti vennad". Viljandi Muuseumi aastaraamat 2006. Viljandi 2007. Lk 155–156

Välislingid
-----------

* Hendrik Lettens artiklis: Jaak Pihlak. "Põltsamaa kihelkond ja Vabaduse Risti vennad". Viljandi Muuseumi aastaraamat 2006