recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |
| --- |
|  **Poks** |
| Riik |  | Eesti |
|  |
| 2. ring | 1936 | Sulgkaal |
|  |
| 1. ring | 1934 | Sulgkaal |
|

**Evald Seepere** (kuni 11. mai 1937 **Evald Seeberg**; 21. aprill (vkj)/ 4. mai 1911 Tammiku küla, Salla vald, Simuna kihelkond, Virumaa – 22. veebruar 1990 Tallinn) oli eesti poksija.

Ta hakkas poksimisega tegelema 1929. aastal Tallinna Poksiklubis, tema treener oli Nigul Maatsoo. Aastatel 1929–1943 pidas ta 267 võistlust ja võitis neist 202. 

Seepere oli Eesti meister kukk-kaalus (kuni 119 naela ehk 54 kg) 1932. aastal ning kahekordne Eesti meister sulgkaalus (kuni 126 naela ehk 57,2 kg) 1936. ja 1937. aastal. Ta oli ka kolmekordne Balti meister aastatel 1935–1937. Ta kuulus 14 korda rahvusmeeskonda.

Seepere osales sulgkaalus (kuni 126 naela ehk 57,2 kg) 1936. aasta Berliini olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas 2. ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.

Seepere osales sulgkaalus (kuni 126 naela ehk 57,2 kg) 4. Euroopa meistrivõistlustel (Budapest, 1934), kuid kaotas 1. ringis oma kohtumise hilisemale kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Otto Kästnerile (Saksamaa) ning jäi edasisest medaliheitlusest välja.

Seepere alustas 1947. aastal treeneritööd Kalevis ja Spartakis. Tema kasvandike hulka kuulusid teiste hulgas ka seitsmekordne Eesti NSV meister Uno Vunk ning neljakordsed Eesti NSV meistrid Toivo Laitamm ja Enno Aruniit.

Tunnustus
---------

* 1970 spordiühing Kalevi auliige

Isiklikku
---------

Tema abikaasa Alide vend oli poksija Reginald Jürgens.

Viited
------

1. ↑  EELK Simuna koguduse personaalraamat XXI, 1907-1940. Eesti Rahvusarhiiv, RA EAA.1229.1.195
2. ↑  11. suveolümpiamängude poksivõistlus. Berliin 1936. Tulemused inglise keeles
3. ↑  4. Euroopa meistrivõistlused poksis. Budapest 1934. Tulemused inglise keeles

Kirjandus
---------

* Henn Saarmann, Erlend Teemägi. "Eesti spordi biograafiline leksikon". Eesti Entsüklopeediakirjastus. Tallinn 2001
* Rein Pajur. "Poksi lugu". Tallinn 2009. Lk 398 ja 601

Välislingid
-----------

* Evald Seepere saidil Olympedia Muuda Vikiandmetes
* Biograafia ESBL-is
* Evald Seepere sporditulemusi
* Haud Tallinna Metsakalmistul
Evan Rodrigues 2015. aastal Rochester Americansi mängijana
**Evan Rodrigues** (sündinud 28. juulil 1993 Etobicoke's Ontario provintsis) on Kanada jäähokimängija, kes mängib ründajana NHL-i klubis Colorado Avalanche.

Aastatel 2011–2015 mängis ta Bostoni Ülikooli jäähokimeeskonnas.

2015. aasta aprillis sõlmis ta lepingu NHL-i klubiga Buffalo Sabres. Suurem osa hooajast 2015/16 mängis ta American Hockey League'is (AHL) Sabresi tütarklubis Rochester Americans. NHL-is debüteeris Rodrigues Sabresi meeskonnas põhihooaja lõpus. Debüütmäng oli 8. aprillil 2016 Columbus Blue Jacketsi vastu. Järgmisel päeval lõi ta hooaja viimases mängus New York Islandersi vastu oma esimese värava NHL-is, lisaks andis ta selles mängus väravasöödu. Sabresis jäi Rodriguesi edukaimaks hooajaks 2018/19 (9+20).

2020. aasta veebruaris kaubeldi Rodrigues koos Conor Shearyga Dominik Kahuni vastu Pittsburgh Penguinsile. 2020. aasta augustis kaubeldi Rodrigues Toronto Maple Leafsi, kellega tal aga lepingut sõlmida ei õnnestunud, mistõttu naasis ta Penguinsi. 2021/22 tegi Rodrigues NHL-is oma seni edukaima hooaja, kui lõi 19 väravat ja andis 24 väravasöötu. 2. jaanuaril 2022 sai ta 8:5 võidumängus San Jose Sharksi vastu kirja oma esimese kübaratriki NHL-is.

2022. aasta septembris sõlmis Rodrigues üheaastase lepingu valitseva Stanley karika võitja Colorado Avalanche'iga.

Viited
------

1. ↑  "Buffalo Sabres sign BU forward Evan Rodrigues to entry level contract". *nesn.com*. NESN. 22. aprill 2015. Vaadatud 22. detsembril 2017.
2. ↑  "Gionta scores twice to lead Sabres over Islanders". *Yahoo! Sports*. 9. aprill 2016. Originaali arhiivikoopia seisuga 13. aprill 2016. Vaadatud 9. aprillil 2016.
3. ↑  "Penguins acquire Sheary and Rodrigues from Sabres in exchange for Kahun". Pittsburgh Penguins. 24. veebruar 2020. Vaadatud 24. veebruaril 2020.
4. ↑  "Stanley Cup champion Colorado Avalanche sign Evan Rodriques". ESPN. 12. september 2022. Vaadatud 12. septembril 2022.
5. ↑  "Avalanche signs Evan Rodrigues". Colorado Avalanche. 12. september 2022. Vaadatud 12. septembril 2022.

Välislingid
-----------

* Evan Rodrigues NHL.com lehel
* Evan Rodrigues hockeydb.com lehel

| * v
* r
Colorado Avalanche |
| --- |
| 
**Väravavahid**: Pavel Francouz **·** Aleksandr Georgijev |
| 
**Kaitsjad**: Bowen Byram **·** Samuel Girard **·** Brad Hunt **·** Erik Johnson **·** Jack Johnson **·** Kurtis MacDermid **·** Cale Makar **·** Josh Manson **·** Devon Toews |
| 
**Ründajad**: Andrew Cogliano **·** J. T. Compher **·** Lars Eller **·** Darren Helm **·** Gabriel Landeskog **·** Artturi Lehkonen **·** Nathan MacKinnon **·** Denis Malgin **·** Ben Meyers **·** Alex Newhook **·** Matt Nieto **·** Valeri Nitšuškin **·** Logan O'Connor **·** Mikko Rantanen **·** Evan Rodrigues |
Sergueï Gouriev (2013)
**Sergueï Gouriev** (vene keeles Сергей Маратович Гуриев *Sergei Maratovitš Gurijev*; osseedi keeles Гуыриаты Мараты фырт Сергей; sündinud 21. oktoobril 1971 Ordžonikidzes) on osseedi päritolu Prantsusmaa majandusteadlane. 

Gouriev sündis tehnikateadlase perekonnas. Tema isa Marat Gurijev (sündinud 1945) on infotehnoloogia professor, tehnikadoktor. 1993. aastal lõpetas Sergueï Gouriev kiitusega Moskva Füüsika-Tehnika Instituudi. 1994. aastal sai füüsika-matemaatikakandidaadi kraadi (kaitses väitekirja "Некоторые математические модели формирования инвестиций и сбережений"). Aastatel 1997–1998 oli järeldoktor Massachusettsi Tehnoloogiainstituudi majandusteaduskonnas. 1998. aastal asus tööle Venemaa Majanduskooli. 2001. aastal sai majandusdoktori kraadi (kaitses doktoriväitekirja "Неденежные формы расчёта в российской экономике"). Aastatel 2003–2004 oli külalisprofessor Princetoni Ülikooli majandusteaduskonnas ja 2004–2013 Venemaa Majanduskooli rektor. 

2013. aastal oli Gouriev sunnitud poliitilistel põhjustel Venemaalt lahkuma. Ta emigreerus Prantsusmaale, kus töötab Pariisi Poliitikauuringute Instituudis majandusprofessorina. Peab loenguid inglise keeles. Tema abikaasa Ekaterina Zhuravskaya on Pariisi Majanduskooli professor.

Välislingid
-----------

* Sergueï Gouriev – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Sergei Guriev. sciencespo.fr
**Kadrioru Plaza** on äri- ja eluhoone Tallinnas aadressil Vesivärava tänav 50. 

Hoone asub linna ühe elavaima liiklussõlme kõrval ning oluliste teenindusettevõtete ja valitsusasutuste lähedal. Plaza kõrval asuvad ka Kadrioru Saksa Gümnaasium, Torupilli Selver, Kadrioru park.

Ehitus
------

18. juunil 2018 sõlmiti ASi Merko Ehitus Eesti ja Bariot Group OÜ vahel ehitusleping Kadrioru Plaza kahe maa-aluse ja üheksa maapealse korrusega elu- ja ärihoone monoliitse raudbetoonkarkassi projekteerimiseks ja ehitamiseks. Lepingu maksumus oli üle kolme miljoni euro, millele lisandus käibemaks. Ehitus kestis 2018. aasta juunist 2019. aasta sügiseni. Hoone projekteeris arhitektibüroo Künnapu & Padrik Architects.

Hoone
-----

Kadrioru Plazal on 3193 m2 kohta 9 korrust ja 2 korrust maa-alust parklat. Ehitise viis korrust (8095 m2) on eluruumide päralt, kokku on hoones 95 korterit. Samuti ei puudu Plazast äripinnad, mis asuvad hoone neljal korrusel, kokku 6190 m2. Parkimiskohti on 155 autole, millest 133 on maa-aluses parklas ja 22 väliparklas. 

Kadrioru Plazas on funktsionaalsus ühendatud elegantse stiiliga. Äripindade suured vaateaknad annavad ruumidele avaruse ja valguse ning suurepärase võimaluse toodete väljapanekuks. Korterites on kõrged laed ja merevaade alates kaheksandast korrusest. Peasissekäik asub Gonsiori tänaval, hoones on ruumikas fuajee ja avar nelja korruse kõrgune aatrium. Korteriomanikele on kolm privaatset trepikoda, kuhu pääseb nii tänavalt kui ka maa-alusest parklast. Hoonesisestel aatriumi korteritel on rõdud, kust avanevad vaated vana- ja südalinnale ning suurele laste mängualale, mis asub 5. korrusel. 9. korruse katusekorteritel on terrassid, kust avaneb panoraamvaade Tallinnale.

Kadrioru Plaza arhitektuuri on kirjeldatud kui taasavastatud vana, juugendarhitektuuri ja voolujoonelise *art déco* stiili tänapäevast interpretatsiooni, tsentraalse aatriumi ja päikese kuplitega katusel. Kadrioru Plazas on elektriautode laadimispaik ja jalgrataste parkla. Samuti on majas ööpäev läbi osutatav portjeeteenus, koristusteenus korteriomanikele ja rentnikele, restoran, kohvik ja toidu otse korterisse või kontorisse tellimise teenus. Samas hoones tegutsevad tervise- ja heaolukeskus ning erakliinikud (hambaarst, ilukliinik ja füsioteraapia).

Viited
------

1. ↑  "Merko sõlmis ehituslepingu Kadrioru Plaza betoonitööde teostamiseks Tallinnas". *Adaur.ee: kinnisvaraturg peopesal*. 26.06.2018.
2. 1 2
Õitsev taim
Põldkannike (*Viola arvensis* Murr.; rahvakeeli käoorvik, annasilm, vaeselapsesilmavesi, põlluvõõrasema) on kannikeseliste sugukonda kuuluv ühe- kuni kaheaastane rohttaim. Ta on Eesti looduslikest kannikestest kõige tavalisem võõrasema sugulane, sest kasvab enamasti põldudel. Teda peetakse pigem umbrohuks kui silmailuks. 

Tema õitsemisaeg on kannikeseliste seas pikim, jäädes aprilli ja septembri vahele.

Botaaniline kirjeldus
---------------------

### Juur

Põldkannikene on kaheiduleheline rohttaim ja seetõttu on tal sammasjuurestik, kus peajuurest haruneb rohkesti lisajuuri.

### Vars

Varred on nõrgad, on tõusvas kuni püstises asendis ja kaetud lühikeste karvadega. Varsi on nii harunenud kui harunemata.

### Leht

Lehed on õrnalt karvased lihtlehed, mille serv võib olla nii täkiline kui peaaegu terve. Leht on umbes 6 cm pikk ja 2 cm lai. Alumistel lehtedel on pikemad rootsud kui ülemistel. Põldkannikese võib hõlpsasti ära tunda selle järgi, et tal on tavaliste lehtede all abilehed, mis on kuni poole väiksemad ja ilma rootsuta. Need on sulgjalt lõhestunud ja täkilise servaga.

### Õis

Õied on ühekojalised ja kahesugulised, sügomorfsed ning tagasihoidliku välimusega. Nad sarnanevad ehituselt aedkannikese õiega, erinedes vaid suuruse ja värvi poolest. Põldkannikese õied on 1–1,5 cm suurused kahvatukollased kuni valged, varieerudes lillakate kannusega. Tupplehed on süstjad ja teritunud, olles õielehtedega samas suuruses.

### Vili

Vili on munajas ja karvadeta kupar, umbes 1 cm suurune. Seemnete valmides lähevad järsu krõpsatusega viljad lahti ja seemned paisatakse laiali. Seemnete valmimisaeg on juunis-juulis.

Kasvukohad
----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Põldkannike** |

Põldkannike kasvab peamiselt umbrohuna põllul, aga teda leidub ka söötidel, karjamaadel, teeservadel ja kraavide nõlvadel. Kuna ta eelistab kuivemat kasvukohta, võib leida teda liivastel aladel, näitaks rannavallidel.

Kasutamine
----------

Põldkannikest saab kasutada ka ravimtaimena. Droogina kasutatakse juurt – seda kogutakse siis, kui bioloogiliselt aktiivsete ainete sisaldus on suurim. Kuivamise soodustamiseks tükeldatakse juured ja jäetakse need seisma varjulisse, sooja ja hea õhuvahetusega kohta. Manustatakse nii sees- kui ka välispidiselt. Tee soodustab köha korral röga eritumist, samuti on tal organismi puhastav toime. Välispidiselt määritakse põldkannikesest tehtud teed või salvi haavadele, et vähendada paistetust.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6  "Põldkannike". Vaadatud 19.04.2018.
2. ↑  Katrin Luke (01.06.2016). "Kannikesi ja sireliõisi kasutatakse ka ravimtaimena". Vaadatud 19.04.2018.
3. ↑  "Herba". Vaadatud 19.04.2018.

Välislingid
-----------

* Põldkannike andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes
**Valgejõgi** on Lahemaa suurim ja pikim jõgi. Pikkus 89,5 km, valgla 452 km².

Jõgi saab alguse Pandivere kõrgustikult Porkuni järvest, voolab läbi Kõrvemaa põhjaosa ning suubub Loksal Hara lahte.

Suudmest 19 km kaugusel asub jõel Nõmmeveski juga ja pais. Aastatel 1923–1927 sinna rajatud Nõmmeveski hüdroelektrijaam hävis tulekahjus 1964. aastal ning on praegu varemeis. Samuti on hüdroelektrijaam varem töötanud Kotkal (9 km suudmest).

Nõukogude ajal toimus jõe oluline reostus Tapa linna, seal paiknenud sõjaväeosade ning nende harjutusväljakute poolt.

Jõe lõhilaste potentsiaalsed kudupaigad kaardistati nelja mehe (Marek Vahula, Virko Sirkel, Hannes Sirkel, Sass Sirkel) poolt augustis 1995. Ametlik ettepanek jõe avamiseks Kotka paisul kalatrepi abil tehti nende poolt sügisel 1995.[*viide?*] Tulvavete ja looduse jõul purunes pais 9. augustil 2016 ja jõgi avanes kaladele hoopiski looduse jõul.

Valgejõe järgi on nimetatud Loobu kihistu Valgejõe kihistik.

Elustik
-------

Suurtaimedest on tuvastatud 55 taksonit, sh 6 makrovetikat ja 9 sammalt. Soontaimedest on levinumad väikeseviljane jõgitakjas ja voldine parthein.

Suurselgrootutest on registreeritud 166 taksonit. Arvukamad on jõe kirpvähk, harilik ojapäevik ja
kihulased. Kiililistest leidus rohe-vesihobu.

Kalasid esineb 22 liiki. Enamikule liikidest on rändetõkkeks Nõmmeveski juga, mida ületavad vaid lõhe, meriforell ja suuremad jõeforellid. Kogu jõe ulatuses on levinud ojasilm, haug, lepamaim, luukarits. Trulling ja luts elavad Vahakulmust suudmeni (72 km), harjus ja võldas Tapalt suudmeni (66 km). Eri jõeosades võib kohata veel särge, ahvenat, linaskit, hinki. Jõesilmule on rändetõkkeks Kotka paisuvare (9 km suudmest).

Valgejõe org
------------

Osa Valgejõe orust on arvele võetud ürglooduse objektina.

Orus asub Nõmmeveski paljand.

* Valgejõgi (talv 2016)Valgejõgi (talv 2016)
* Valgejõgi Lahemaal Kotka küla lähedalValgejõgi Lahemaal Kotka küla lähedal
* Nõmmeveski juga Valgejõel (november 2008)Nõmmeveski juga Valgejõel (november 2008)
* Valgejõgi Kotka küla lähedal, 11 km suudmest ülesvooluValgejõgi Kotka küla lähedal, 11 km suudmest ülesvoolu
* ValgejõgiValgejõgi
* Valgejõgi Loksa linnasValgejõgi Loksa linnas

Viited
------

1. ↑  Valgejõgi keskkonnaportaalis, vaadatud 5.12.2019.
2. 1 2 . Eesti jõed. Koostanud Henn Timm, Peeter Pall, Rein Järvekülg, Sirje Vilbaste. Tallinn 2019, lk 170
3. ↑  Kotka pais Valgejõel purunes tulvavees, hea uudis lõhelistele. ERR, 9. august 2016
4. ↑  Valgejõgi Eesti geokogude infosüsteemis, vaadatud 24.08.2019
5. ↑  Ürglooduse objekt: Valgejõe org Eesti looduse infosüsteemis, vaadatud 02.05.2013.

Välislingid
-----------

 Valgejõgi – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib kalaliigist; perekonna kohta vaata artiklit Valgeamuur (perekond)* |

---

**Valgeamuur** (*Ctenopharyngodon idella*) on karpkalalaste sugukonda kuuluv kala.

Morfoloogia
-----------

Valgeamuuri keha on pikenenud ja tüse, justkui torpeedokujuline. Kala kehapikkus võib ulatuda 1 meetrini, kaal kuni 30 (mõnede allikate väitel 40 kg).
Küljejoonel on 40...42 soomust. Tema anaaluim on mõnevõrra lähemal sabauimele kui enamikul teistel karpkalalastel. 

Valgeamuur sööb peaaegu eranditult ja suures koguses veetaimi. On arvutatud, et päevas sööb ta kaaluliselt umbes kolm korda rohkem taimi, kui ise kaalub.

Pärismaine Kaug-Idas, levinud ka idapoolsetele aladele. Eestis kasvatatakse vähesel määral kalakasvatustiikides, väljaspool neid võõrliigina.

Viited
------

1. ↑   Abakumov, V. A. jt. Loomade elu 4. köide – kalad. 1979. Tallinn:Valgus, lk 212
2. ↑   Miller, P. J ja Loates, M. J. Euroopa kalad. 2006. Eesti Entsüklopeediakirjastus.

Välislingid
-----------

 Valgeamuur – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Valgeamuur andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes
**Juhan Telgmaa** (sündinud 3. jaanuaril 1946 Juurus) on Eesti põllumajandustegelane, poliitik, ühiskondliku looduskaitse edendaja. Juhan Telgmaa on Eesti Rooma Klubi liige.

Elulugu
-------

Lõpetanud 1964. aastal Kehra Keskkooli ja 1969. aastal Eesti Põllumajanduse Akadeemia põllumajanduse mehhaniseerimise erialal. Aastatel 1969–1970 teenis aega Nõukogude armees, demobiliseerus seersandina.

Töötas aastatel 1969–1972 Eesti Põllumajanduse Akadeemias vanemteadurina. Aastatel 1972–1976 oli ta Kuremaa sovhoostehnikumi peainsener ja direktori asetäitja tootmise alal, 1976–1990 oli Torma sovhoosi direktor, 1988–1990 Jõgeva Maakonna volikogu esimees.

Aastatel 1999–2013 oli Eesti Looduskaitse Seltsi esimees, seejärel kuni 2020 jaanuarini nõunik, ELKS auliige. 

2001. aastal algatas ta Rooma Klubi Eesti ühenduse, Eesti Rooma Klubi, loomise ja on ise ERK juhatuse liige.

Poliitika
---------

Aastatel 1990–1992 oli ta Eesti Vabariigi Ülemnõukogu liige, aastast 1991 maaelukomisjoni esimees. 

20. augustil 1991 ei hääletanud ta Eesti iseseisvuse taastamise poolt, sest viibis Ülemnõukogu poolt lähetatuna Iirimaal ENPA Põllumajanduskomitee koosolekul. 

Aastatel 1990–1992 ja 1995–1999 oli ta Eesti parlamendi esindaja ENPA-s (Euroopa Nõukogu Parlamentaarne Assamblee).1992. aasta Riigikogu valimistel kandideeris Juhan Telgmaa valimisliidu Kindel Kodu nimekirjas ja sai 1485 häält, kuid ei osutunud valituks. 

Aastatel 1995–1999 oli ta VIII Riigikogu liige (1995. aasta Riigikogu valimistel kandideeris ta valimisliidu Koonderakond ja Maarahva Ühendus nimekirjas ja sai 3783 häält). 

1999. aasta Riigikogu valimistel kandideeris Koonderakonna nimekirjas ja sai 312 häält, kuid ei osutunud valituks. 

Aastatel 1969–1990 oli ta NLKP liige, on olnud Eesti Maaliidu aseesimees ja Eestimaa Rahvaliidu liige. 2000. aastast on ta parteitu, kuna parteilisus ei sobinud kokku ELKS esimehe positsiooniga.

Tunnustus
---------

* 2006 Valgetähe IV klassi teenetemärk

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Juhan Telgmaa** |
**Juhan Reigo** (kuni 1937 **Johannes Reinart**; 4. jaanuar 1906 Vardi vald, Harjumaa – 4. oktoober 1945 Tallinn) oli Eesti Vabariigi Rahvuskomitee liige. 

Ta lõpetas 1925. aastal Tallinna Poeglaste Kommertsgümnaasiumi. Seejäreö õppis Tartu Ülikoolis aastatel 1925–1940 õigusteaduskonna majandusosakonnas ja majandusteaduskonnas (lõpetas) ning aastatel 1940–1941 õigusteaduskonnas. Kuulus üliõpilasseltsi Liivika.

Töötas 1926. aastast Tallinnas Põllupidajate Ühispanga ametnikuna, 1937. aastast oli raamatupidaja-osakonnajuhatajana.

Teise maailmasõja ajal
----------------------

Ta oli 1940. aasta Riigivolikogu valimistel 13. valimisringkonnas (Harjumaal) Eesti Töötava Rahva Liidu vastaskandidaat.

Töötas Saksa okupatsiooni ajal Eesti Tarvitajateühisuste Keskühisuse (ETK) finantsosakonna juhatajana ja hiljem peainspektorina Tallinnas. 

Ta oli alates 1942. aastast rahvusliku vastupanuorganisatsiooni "Vaba Eesti Võitlusrühm" (VEVR) liige. Ta oli märtsis 1944 Eesti Vabariigi Rahvuskomitee (EVR) asutajaliige ja sekretär. Pärast haaranguid aprillis 1944 varjas ta end, hankis valedokumendid ja hakkas elama Tallinnas Suur-Karja 18, märtsipommitamisel osaliselt purustatud Laenupanga majas. Tema juures salakorteris hakkasid koos käima vabadusse jäänud EVR-i liikmed. 

Septembris 1944 oli ta Otto Tiefi valitsuse sisekaitseülem. 

Arreteeriti 22. novembril 1944. Mõisteti Erinõupidamise otsusega surma ja hukati.

Kirjandus
---------

* "Tõotan ustavaks jääda... Eesti Vabariigi Valitsus 1940–1992". Koostanud ja toimetanud Mart Orav ja Enn Nõu; eessõna Lennart Meri. Eesti Kirjanduse Selts. Tartu 2004

Välislingid
-----------

* *Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944*
**Juhan Tekkel** (ka **Johan Tekkel**; 24. detsember 1890 Vana-Suislepa, Viljandimaa – 22. detsember 1988 Rootsi) oli Eesti kohtunik.

Juhan Tekkeli kunagine sekretär Heinrich Mark kirjutas tema nekroloogis:

"Tal ei olnud juriidilist haridust, kuid oma intuitiivse õigustunde ja loogilise terve mõistuse tõttu täitis ta kogu iseseisvuse aja jooksul jaoskonna kohtuniku ülesandeid Tartus. Ta oli oma kolleegide ja ka kõrgemate kohtuinstantside poolt väga hinnatud kohtunik, kelle otsused peaaegu alati ka edasikaebamiste puhul püsima jäid. Tema kohtuistungid kulgesid väga kiires tempos, nii et mõnikord advokaadid temaga sammu pidada ei suutnud."

Ta oli Tartu 3. jaoskonna (Ülejõe) kohtunik. Paguluses Rootsis töötas Juhan Tekkel Eesti Komitee sekretärina, hiljem pensionärina aeda harides. Oma pika elu jooksul säilitas Juhan Tekkel niivõrd hea tervise, et ei pidanud kunagi arsti abi tarvitama.

Viited
------

1. ↑  Heinrich Mark. Juhan Tekkelit mälestades. *Teataja*, 28. jaanuar 1989, nr 2, lk 12.
2. ↑  Heinrich Mark. Juhan Tekkelit mälestades. *Teataja*, 28. jaanuar 1989, nr 2, lk 12.

Kirjandus
---------

* Heinrich Mark. Juhan Tekkelit mälestades. *Teataja*, 28. jaanuar 1989, nr 2, lk 12.
**Narva-Jõesuu Nikolai kirik** oli luterlik kirik Virumaal, Narva-Jõesuus, mis hävis Teises maailmasõjas 1944. aastal.

Narva-Jõesuu kui kuurordi väljaehitamise tulemusel tekkis tarvidus pidada kohapeal ka jumalateenistust. Alates 1888. aastast peeti jumalateenistusi kohalikus palvemajas, kirikuhoone saigi alguse 1897. aastal ning lõppes uue kiriku pühitsemisega Nikolai kirikuks 15. juulil 1900. Kirikuhoone oli gooti stiili sugemete ja teravatipulise paekivist torniga. 

Narva-Jõesuu kiriku koguduse liikmed olid Jõesuu ja Auga supeluskohtade suvitajad ja Kudruküla ja Riigiküla elanikud. Kogudus oli nii eesti- kui ka saksakeelne. 1920. aasta kogudusenõukogu koosoleku protokollis on märgitud koguduse suuruseks üle 2000 hinge.

Kogudus
-------

1903. aastal moodustati iseseisev kogudus, mille esimene õpetaja oli Jakob Jalajas, kes oli ametis kuni 1910. aastani. Aastatel 1910–1917 oli õpetaja J. Schmidt, 1917–1919 Egon Leonhard Pallon ja seejärel 9 aasta jooksul Georg Frithjof Slöör. 1931. aastast kuni kiriku hävimiseni 1944 oli koguduse õpetaja Oskar Pastik.

 *Pikemalt artiklis Narva-Jõesuu Niguliste kogudus*
1906. aastal algatas kiriku eestseisus koguduse üldkogus toimunud hääletuse põhjal koguduse palvemaja platsile Narva-Jõesuus, Koidu tänav 19 kooli ehitamise. Platsil olnud vana lagunenud palvemaja lammutati ja ehitatakse koos koolihoonega selle külge iseseisva osana uus palvemaja. Valminud koolihoone anti 1907. aastal Narva-Jõesuu Kooliseltsi palvel neile 12 aasta peale rendile. Koolijuhina tegutses Ernst Martinson.

Narva-Jõesuu Nikolai kirik (1944)
Narva-Jõesuu kirikuhoone sai teises maailmasõjas kannatada, kirikuhoone lammutati 1954. aastal ning kive kasutati Narva Kreenholmi hoonete taastamiseks.

Vaata ka
--------

* Narva-Jõesuu Niguliste kogudus, Narva-Alutaguse praostkonnas

Viited
------

1. ↑  Liina Piirisalu, Narva-Jõesuu Niguliste kogudus pidas aastapäeva, maaleht.delfi.ee, 10.05.2013

Välislingid
-----------

* Liina Piirisalu, Narva-Jõesuu Niguliste kogudus pidas aastapäeva, maaleht.delfi.ee, 10.05.2013
* Narva-Jõesuu kogudusemaja lugu
**"Naruto"** (ナルト; *Naruto*) on Masashi Kishimoto joonistatud manga, mille põhjal on tehtud ka animesari.

Selle peategelaseks on Naruto Uzumaki, poiss-ninja, kelle unistus on saada hokageks – oma küla peaks ja kõige tugevamaks ninjaks. Selle unistuse täitmiseks tuleb tal läbida mitmeid takistusi.

Manga esimene peatükk anti välja 1999. aastal kirjastusega Sueisha ajakirjas Shounen Jump, nüüdseks on ilmunud 50 köidet. Sellest on tehtud ka samanimeline animesari. Seda näidati telekanalil TV Tokyo alates 3. augustist 2002. Selle esimeses osas oli 220 seeriat ning ta oli lõpetatud, kuid alates 15. veebruaist 2007 kantakse üle animesarja teist osa, kusjuures uued sarjad tulevad välja peaaegu iga nädal. Sarja juures Studio Pierrot on teinud 5 täispikka animafilmi ja mitu OVA-t.

Manga ja anime said populaarseks nii Jaapanis, kui ka sellest väljast. Sealjuures Jaapanis oli 2008. aasta lõpuks müüdud üle 89 miljoni eksemplari. USA-s manga oli litsentseeritud, kirjastusega VIZ Media.



* Naruto Shippuden
9,5-millimeetrise filmi fragment
**9,5-millimeetrine film** on vanim kitsasfilmi formaat.

Formaadi võttis 1922. aastal kasutusele Pathé firma, et valmistada odavaid filmikoopiaid kodukasutajatele, kuid hiljem leiutati ka vastav kaamera.

Erinevalt teistest filmiformaatidest on 9,5-millimeetrisel filmil perforatsiooniaugud filmi keskel kaadrite vahel, mitte äärtes. Niisugune paigutus võimaldab filmilindi laiust paremini kasutada (9,5-millimeetrise filmi kaader on peaaegu sama lai kui 16-millimeetrisel filmil), kuid kaasneb suurem kriimustuste oht.

Filmi laius valiti selline, sest 35-millimeetrisest filmist saab pärast perforeeritud äärte eemaldamist valmistada kolm 9,5-millimeetrist filmilinti. 

Pärast Teist maailmasõda 9,5-millimeetrise filmi populaarsus vähenes 1960. aastail miinimumini odavama, kuid tunduvalt halvema pildikvaliteediga 8-millimeetrise filmi konkurentsi tõttu ning seda jäid kasutama vaid vähesed entusiastid. Väike pühendunud 9,5-millimeetrise filmi kogukond eksisteerib tänaseni (2023).

Välislingid
-----------

* 
*
**Irja Saar** (sündinud 6. märtsil 1973 Nõo vallas Tartumaal) on eesti mükoloog.

Elulugu
-------

Irja Saar on traktoristi tütar. 

Saar lõpetas 1991 Luunja Keskkooli, 1995 Tartu Ülikooli bioloogiaosakonna, oli 1995–1997 TÜ magistrant ja 1997–2003 TÜ doktorant. 

1997 kaitses ta Tartu Ülikoolis teadusmagistri kraadi botaanikas ja mükoloogias väitekirjaga "Eesti pisisirmikud (Cystoderma)". 

Aastast 2002 on ta Tartu Ülikooli botaanika ja ökoloogia instituudi teadur. 

2012 sai ta Tartu Ülikoolis doktorikraadi botaanikas ja mükoloogias väitekirjaga "The taxonomy and phylogeny of the genera Cystoderma and Cystodermella (Agaricales, Fungi)".

Teadustöö
---------

Irja Saare peamised uurimisvaldkonnad on seenesugukonna *Tricholomataceae* (*Agaricales*) taksonoomia ja fülogenees ning haruldaste, riikliku kaitse all olevate ja Eesti punase raamatu seeneliikide levik ja kaitse Eestis. Ta osales teaduslikel ekspeditsioonidel 1998, 1999 ja 2003 Soomes, 1998 Rootsis, 1998 ja 2000 Norras. Saar on Looduseuurijate Seltsi liige (aastast 1994) ja Looduseuurijate Seltsi Mükoloogiaühingu sekretär (alates 2003).Eesti Mükoloogiaühingu esimees (2007–2014).

Teoseid
-------

* "Red list of Estonian Fungi" (kaasautor). // "Conservation of fungi in Europe" Siena, 1998
* "Distribution maps of Estonian fungi. Eesti seente levikuatlas. 2. Protected species and species of the Estonian Red Data Book. Kaitsealused ja Eesti punase raamatu liigid" (kaasautor). Tartu, 1999
* "Nuclear DNA content and spore dimensions in some species of the genus Cystoderma" (kaasautor B. Kullman). // Folia Cryptog. Estonica 36 (2000)
* "The genera Cystoderma and Cystodermella (Tricholomataceae) in temperate Eurasia" // Mycotaxon 86 (2003)
* "Mycobiota of the Naissaar Nature Park (Estonia)" (kaasautor K. Kalamees). // Folia Cryptog. Estonica 42 (2006)

Viited
------

1. 1 2 3 4  "Eesti teaduse biograafiline leksikon", 3. köide

Kirjandus
---------

* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013, märksõna ""Saar, Irja""

Välislingid
-----------

* Irja Saar Eesti Teadusinfosüsteemis Muuda Vikiandmetes

  

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Irina Sergejevna Pegova** (vene keeles Ирина Сергеевна Пегова; sündinud 18. juunil 1978 Võksas Gorki oblastis Nõukogude Liidus) on vene näitleja (teatri- ja filminäitleja), Venemaa teeneline kunstnik.

Ta lõpetas 2001. aastal Moskvas GITIS-es Pjotr Fomenko näitekunsti ja režii kursuse. Aastatel 2001–2006 töötas ta Fomenko teatris. Alates 2006. aastast on ta Tšehhovi-nimelise Moskva Kunstiteatri näitleja. Ta on teinud koostööd ka teiste teatritega; on mänginud mitmes Tabakovi teatristuudio lavastuses. 

Pegova on mänginud enam kui 60 mängufilmis (2002–2018).

Venemaa rahvuslik teatriauhind Kuldne Mask

Tunnustus
---------

* 2004 – Kuldne Kotkas parima filmirolli eest (Aleksei Utšiteli filmis "Jalutuskäik")
* 2005 – Kuldne Mask parima naisrolli eest draamalavastuses
* 2008 – Kuldne Mask parima naisrolli eest draamalavastuses
* 2012 – Venemaa Föderatsiooni teeneline kunstnik

Viited
------

1. 1 2 3 4  Ирина Пегова. kino-teatr.ru

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Irina Pegova** |

* Koduleht
* Ирина Пегова. kinopoisk.ru
**Iringa piirkond** on 1. järgu haldusüksus (piirkond) Tansaanias.

Iringa piirkonna pindala on 35 503 km². Elanike arv 2002. aastal oli ligi 1,5 miljonit.

Piirkonna halduskeskus on Iringa.

Iringa piirkonna lõunaosa läbib Kipengere mäeahelik.

Piirkonnas asub Ruaha rahvuspark.

Iringa piirkond jaguneb kuueks ringkonnaks:

* Iringa maaringkond
* Iringa linnaringkond
* Kilolo ringkond
* Ludewa ringkond
* Makete ringkond
* Mufindi ringkond

Varem Iringa piirkonda kuulunud Njombe ringkond viidi 2012. aastal uue Njombe piirkonna koosseisu.

Viited
------

1. ↑  Sub-Divisional Population Projection for Year 2016 and 2017 Based on 2012 Population and Housing Census. National Bureau of Statistics, vaadatud 16.08.2019

Tansaania piirkonnad

Arusha **·** Dar es Salaam **·** Dodoma **·** Geita **·** Iringa **·** Kagera **·** Katavi **·** Kigoma **·** Kilimanjaro **·** Lindi **·** Lõuna-Pemba **·** Lõuna-Sansibar **·** Lääne-Sansibar **·** Manyara **·** Mara **·** Mbeya **·** Morogoro **·** Mtwara **·** Mwanza **·** Njombe **·** Pwani **·** Põhja-Pemba **·** Põhja-Sansibar **·** Rukwa **·** Ruvuma **·** Shinyanga **·** Simiyu **·** Singida **·** Songwe **·** Tabora **·** Tanga
**Süürlased** (ka: *aisoorid*) on rahvas Ees-Aasias. Paiknevad rühmiti hajali Iraagis (8% rahvastikust), Iraanis, Türgis, Süürias, Liibanonis, Armeenias jm. Kõnelevad aramea keelest lähtuvat uus-aramea keelt, mida tuntakse ka assüüria või kaldea keelena. 

Usult kristlased, ühe maailma vanema, nestoriaanliku süüria kiriku ja teiste Idakirikute liikmed. Seisid vastu araablaste ekspansioonile Lähis-Itta. Ei võtnud neilt vastu islami usku ega segunenud araablastega.
Peavad end ise muistsete assüürlaste järglasteks.

Arv
---

Rahvaarv 1 600 000 (kaasa arvatud diasporaa).

Iraagis 800 000, Süürias 500 000, Ameerika Ühendriikides 187 000, Rootsis 116 000, Austraalias 27 000, Saksamaal 23 000, Prantsusmaal 15 000, Venemaal 14 000, Iraanis 10 000, Kreekas 8000, Belgias 8000, Kanadas 7000, Jordaanias 7000, Liibanonis 5000, Türgis 5000, Hollandis 5000, Suurbritannias 5000, Armeenias 3500, Gruusias 3300, Ukrainas 3200, Uus-Meremaal 1200.

Välislingid
-----------

* Assüürlased
* Genotsiid assüüria kristlaste vastu Iraagis
* Assyrian International News Agency (*inglise keeles*)
* Assüüria linke (*inglise keeles*)
**Eesti kohanimeraamat** on Eesti Keele Instituudi, Võru Instituudi ja Eesti Kirjandusmuuseumi koostöös 2016. aastal Eesti Keele Sihtasutuse väljaandel ilmunud toponüümiline teatmeteos, mis sisaldab artikleid Eesti asulanimede ja loodusnimede kohta.

Raamat sisaldab 6211 nimeartiklit, mille koostajateks on Marja Kallasmaa (3096 artiklit), Evar Saar (903), Peeter Päll (745), Marje Joalaid (315), Arvis Kiristaja (281), Enn Ernits (269), Mariko Faster (175), Fred Puss (168), Tiina Laansalu (88), Marit Alas (79), Valdek Pall (72), Marianne Blomqvist (59), Marge Kuslap (40), Anželika Šteingolde (5), Karl Pajusalu (1) ja Urmas Sutrop (1). Raamatu toimetajad on Peeter Päll ja Marja Kallasmaa.

Kaardid
-------

Raamatus on 1056 lehekülge teksti, millele järgneb 54 lehekülge kaarte. Kaardid katavad kogu Eesti ilma Narva jõe taguse alata, kuid koos Petserimaaga. Eraldi kaardid on Leivu, Lutsi ja Kraasna piirkonna kohta. Kaartide mõõtkava on 1:175 000, mis on palju suurem kui Suure maailma atlase Eesti kaartidel (1:500 000). Kaartidel on maanteid vähem kui suures maailma atlases, aga asulanimesid rohkem: suures maailma atlases on kõik ametlikud külanimed, kohanimeraamatus on ka mitteametlikke. Pisisaarte seas leidub nii neid, mis on suures maailma atlases, aga mitte kohanimeraamatus (Manijast lõunas asuv Anilaid ja Abrukast lõunas asuv Kirjurahu) kui neid, mis on kohanimeraamatus, aga mitte suures maailma atlases (Kihnust loodes asuvad Sjõll-laid, Küll-laid, Urgõ, Ülträ ja Iedikrava).

Viited
------

1. ↑  Eesti kohanimeraamat, lk 5

Välislingid
-----------

* Eesti kohanimeraamatu veebiversioon
**Sandi Morris** (sündinud 8. juulil 1992 Downers Grove'is Illinoisi osariigis) on Ameerika Ühendriikide teivashüppaja.

Morris tegi täiskasvanute tiitlivõistluste debüüdi 2015. aasta maailmameistrivõistlustel Pekingis, kui oli tulemusega 4.70 neljas.

2016. aasta sisemaailmameistrivõistlustel Portlandis võitis Morris koondisekaaslase Jennifer Suhri järel hõbeda. Rio de Janeiro suveolümpiamängudel oli ta kreeklanna Ekateríni Stefanídi järel teine. Kuigi Morris ületas võitjaga võrdse 4.85, andis tema ebaõnnestunud katse kõrgusel 4.70 eelise Stefanídile. Sama aasta septembris toimunud Brüsseli Teemantliiga etapil püstitas ta isikliku rekordi **5.00**. Sellega sai temast Jelena Issinbajeva ja Suhri järel kolmas naine, kes suutnud teivashüppes ületada 5 meetrit.

2017. aasta maailmameistrivõistlustel Londonis võitis ta Stefanídi järel hõbemedali.

2018. aasta sisemaailmameistrivõistlustel Birminghamis võitis Morris sisemaailmameistrivõistluste rekordiga 4.95 kuldmedali. 

2019. aasta maailmameistrivõistlustel Dohas oli ta Anželika Sidorova järel tulemusega 4.90 taas teine.

Tokyo suveolümpiamängudel piirdus Morris kvalifikatsioonis 4.40-ga ning finaali ei pääsenud.

2022. aastal tuli ta sisemaailmameistriks 4.80-ga. Samal aastal toimunud maailmameistrivõistlustel Eugene'is sai ta kaasmaalase Katie Nageotte'i järel karjääri kolmanda MM-hõbeda. Kuigi Morris ületas teisel katsel võitjaga võrdse 4.85, andis kõrguse esimesel katsel ületamine eelise Nageotte'ile.

Sisetingimustes on Morrise isiklik rekord **4.95**, mis on hüpatud 12. märtsil 2016 Portlandis.

Viited
------

1. ↑

Välislingid
-----------

* Sandi Morris Rahvusvahelise Kergejõustikuliidu kodulehel Muuda Vikiandmetes

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Sandi Morris** |
Sara Khadem 2015. aastal
**Sārāsādāt Khādemashshari‘eh**, ka **Sara Khadem**, (pärsia keeles سارا سادات خادم‌الشریعه; sündinud 10. märtsil 1997 Teheranis) on iraani maletaja, naiste suurmeister (2013).

Khadem tuli 2009. aastal Antalyas noorte maailmameistriks neidude U12-vanuseastmes.

Ta on 2016. aasta Iraani naiste malemeister. 2017. aastal mängis ta naiste maailmameistrivõistluste turniiril (64 osavõtjat), kuid 32 parema hulka ei pääsenud.

Khadem sai FIDE-lt 2011. aastal naiste rahvusvahelise meistri, 2013. aastal naiste suurmeistri ja 2015. aastal rahvusvahelise meistri nimetuse. 

2022. aastal mängis ta kiirmale MM-il hidžaabita, et näidata toetust Iraanis toimuvatele meeleavaldustele. Selle tõttu elab ta koos abikaasa ja pojaga Hispaanias eksiilis, sest kodumaale naasmisel võetaks ta vahi alla.

Viited
------

1. ↑  "MM-il katmata peaga mänginud naismaletaja ei saa kodumaale naasta" ERR, 15. veebruar 2023

Välislingid
-----------

* Sārāsādāt Khādemashshari‘eh – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Sārāsādāt Khādemashshari‘eh FIDE andmebaasis
**DEA** (akronüüm fraasist "digiteeritud eesti ajalehed") on kolme Eesti raamatukogu projekt, mille käigus koostatakse vanade eesti ajalehtede andmebaasi, mis sisaldab nende ajalehtede digitaalseid pildifaile. Andmebaasist on leitavad paljud eesti ajalehed, mis ilmusid 1821–1944, samuti mitmed väliseesti ajalehed, mis on ilmunud või ilmusid alates 1944.

Projekti koordinaator on Eesti Rahvusraamatukogu. Projektis osalevad ka Eesti Kirjandusmuuseumi Arhiivraamatukogu ja Tallinna Pedagoogikaülikooli Akadeemiline Raamatukogu.

Projekti algas 2002. 2018. aasta lõpu seisuga oli projektis avalikult kättesaadavaks muudetud 474 nimetust (ligi 1,33 miljonit lehekülge), mille maht koos varukoopiatega oli ligi 4,3 TB. Töötaja poolelt oli DEA maht aga 554 nimetust ja 1 455 324 lehekülge, sest nimekirja haldamislihtsuse huvides oli peamiselt välja jäetud lühiajaliselt (1–2 numbrit) ilmunud väljaandeid.

Rahvusraamatukogu sulges DEA 2020. aasta aprillis pärast selle sisu ümbertõstmist andmekogusse DIGAR.

Projekti on toetanud Kultuuriministeerium, samuti Sorosi Fond. Projekti juhib Krista Kiisa.

Viited
------

1. 1 2 3 4   (vaadatud 27.11.2018)
2. ↑   (vaadatud 01.12.2018)
3. ↑  DIGITEERITUD EESTI AJALEHED (DEA) ELNET (vaadatud 9. juunil 2023)
4. ↑  "KRISTA ARU ⟩ Kultuuripärandi talletamine on digiajastu «isamaa kohus»" Postimees, 
KRISTA ARU ⟩ Kultuuripärandi talletamine on digiajastu «isamaa kohus»

Välislingid
-----------

* dea.digar.ee
Hornádi nõo asukoht Slovakkias (tähistatud punasega)
Vaade nõole Spiši lossist
**Hornádi nõgu** (Slovaki *Hornádska kotlina*) on maastikurajoon Slovakkia keskosas, mis on osa Lääne-Karpaatidest ja ühtlasi on see ka osa Fatra-Tatra piirkonnast. Selle regiooni kõrgeim tipp on Kačelák (677 m), madalaim koht asub Hornádi jõe ääres (400 m).

Nõgu on Spiši ajaloolise piirkonna keskuseks, seal asuvad Spišská Nová Ves, Levoča, Spišské Podhradie ja Spišské Vlachy. Suurim jõgi on Hornád. Nõgu on Slovakkia olulisim travertiini esinemispaik, selle kaitseks on moodustatud kuus kaitseala. Nõo edelaosa jääb osalt Slovaki Paradiisi rahvusparki.

Nõos eristatakse nelja alampiirkonda. Podhradie nõgu paikneb Spišské Podhradie ümbruses ja seal esineb rikkalikult travertiini, madalaim koht (440 m) asub nõo lõunaosas. Piirkond Levoča ümbruskonnas kannab nime Medvedie chrbty. Vikartovce alang on kitsas Hornádi oru lõik, mis eraldab Kozie chrbty ja Madal-Tatra mäestikke, idas ka Spiši-Gemeri karsti. Selle madalaim koht asub Hornádi jõe ääres (520 m).

Nõo keskne osa kannab nime Hornádske podolie, mis jaguneb omakorda kolmeks väiksemaks nõoks. Spišská Nová Vesi ümbruskonnas paikneb Nová Vesi nõgu, madalaim koht (420 m) asub Hornádi ääres. Spišské Vlachy ümbruskonnas asub Vlachy nõgu. Kolmas on Kluknava nõgu, mis on ka Hornádi nõo madalaim piirkond.

Asend
-----

Hornádi nõgu piirneb järgmiste geograafiliste piirkondadega:

* Idast piirab seda Branisko
* lõunast piiravad seda Voloveci mäestik ja Spiši-Gemeri karst
* läänest piiravad seda Madal-Tatra ja Kozie chrbty
* põhjast piirab seda Levoča mäestik
* loodest piirab seda Podtatranská nõgu

Viited
------

1. ↑  Mazúr, E. Lukniš, M. 1986: *Geomorfologické členenie SSR a ČSSR. Časť Slovensko.* Slovenská kartografia, Bratislava
2. ↑  Mazúr, E. Lukniš, M. 1986: Geomorfologické členenie SSR a ČSSR. Časť Slovensko. Slovenská kartografia, Bratislava
3. ↑  KOČICKÝ, Dušan; IVANIČ, Boris. Geomorfologické členenie Slovenska [online]. Bratislava : Štátny geologický ústav Dionýza Štúra, 2011

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Hornádi nõgu** |
17. sajandi Agathenburgi loss, mis nüüd on muuseum ja kultuurikeskus
**Horneburg** on vald Hamburgist edelas Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Stade kreisis. Valla pindala on 17,13 km². 31. detsembril 2017 elas seal 6170 inimest.

Ajalugu
-------

Horneburg kuulus vürstlikku Bremeni peapiiskopkonda. 1648. aastal muudeti vürstlik peapiiskopkond Bremeni hertsogkonnaks, mida valitseti esmalt personaalunioonis Rootsi ja 1715. aastast Hannoveri krooniga. 1823. aastal hertsogkond kaotati ja selle territooriumist sai Stade regiooni osa.

Koonduslaager
-------------

Teise maailmasõja ajal rajati Horneburgi koonduslaager. See oli Neuengamme koonduslaagri alamlaager. 1944. aasta oktoobrist 1945. aasta veebruarini sunniti umbes 200 ungari juudi naist ja 50 Hollandi naist töötama Philips-Valvo-Röhrenwerke jaoks ventiile tootes. Hollandi naisi sunniti ka töötama Horneburgi sadamas. Ungari naised tulid Auschwitz-Birkenau laagrist, hollandi naised toodi Ravensbrücki koonduslaagrist. 1945. aasta veebruari keskpaigas küüditas SS naised Porta Westfalica alamlaagrisse. 300 ungari naist, kes tulid Groß-Roseni alamlaagrist ja Auschwitzist, toodi Horneburgi 24. veebruaril 1945. Need naised viidi Bergen-Belsenisse 8. aprillil 1945, kuhu nad saabusid 11. aprillil.

Memoriaal
---------

22. oktoobril 1997 paigaldati Horneburgis Vordamm/Auedamm tänavaristile laagri asukohta mälestustahvliga kivi.

Transport
---------

Metroosüsteem S-Bahn Hamburg — rongidega liinil S3 — ja piirkondlik raudtee teenindavad Horneburgi raudteejaamas.

Viited
------

1. ↑  Alle politisch selbständigen Gemeinden mit ausgewählten Merkmalen am 31.12.2018 (4. Quartal), vaadatud 10.03.2019.
2. ↑  Register of German municipalities (4th quarter 2022), vaadatud 12.02.2023.

Välislingid
-----------

* www.horneburg.de


Stade kreisi vallad

* Agathenburg
* Ahlerstedt
* Apensen
* Balje
* Bargstedt
* Beckdorf
* Bliedersdorf
* Brest
* Burweg
* Buxtehude
* Deinste
* Dollern
* Drochtersen
* Düdenbüttel
* Engelschoff
* Estorf
* Fredenbeck
* Freiburg/Elbe
* Großenwörden
* Grünendeich
* Guderhandviertel
* Hammah
* Harsefeld
* Heinbockel
* Himmelpforten
* Hollern-Twielenfleth
* Horneburg
* Jork
* Kranenburg
* Krummendeich
* Kutenholz
* Mittelnkirchen
* Neuenkirchen
* Nottensdorf
* Oederquart
* Oldendorf
* Sauensiek
* Stade
* Steinkirchen
* Wischhafen
**Eesti Näitemänguagentuur** (ENA) oli aastatel 1994–2007 tegutsenud osaühing, mille asutasid üheksa Eesti riigiteatrit ja mille osanikud olid Eesti riik ja Tallinna linnavalitsus. Eesti Näitemänguagentuur vahendas avalikule esitamisele tulevate näidendite autoriõigusi ja nõustas nii teatreid ja projektijuhte/lavastajaid kui ka autoreid ja tõlkijaid teatritekstide autoriõiguste küsimustes.

Algselt tegutses Eesti Näitemänguagentuur aktsiaseltsina, kuida 1996. aastal muudeti aktsiaselts osaühinguks. 

Eesti Näitemänguagenturi autoriõiguste oste finantseeris riik, tegevuskulud kaeti vahendustasudest.

Aastast 1995 korraldas Eesti Näitemänguagentuur iga kahe aasta tagant näidendivõistlusi. Aastal 2007 jätkas näidendivõistluste korraldamist Eesti Teatri Agentuur, mis lood samal aastal Eesti Näitemänguagentuuri ja Eesti Teatriliidu Teabekeskuse ühinemisel ja mis võttis üle kahe asutuse töökohustused, sh Eesti Näitemänguagentuuri sõlmitud lepingud. Eesti Teatri Agentuur jätkab ka Eesti algupärandite tõlgete tellimist.

Vaata ka
--------

* Eesti Teatri Agentuur
* Eesti Teatri Agentuuri näidendivõistlus

Viited
------

1. 1 2  Ajalugu. Eesti Teatri Agentuuri veebisait.
2. ↑  Visnap, Margot. Teatrikaardile on tekkinud uus agentuur. Sirp, 25. jaanuar 2008.
NSV Liidu relvajõudude minister Nikolai Bulganin (1947–1949), hilisem valitsusjuht (1955–1958)
**NSV Liidu Relvajõudude Ministeerium** (vene keeles *Министерство Вооруженных Сил СССР*) oli aastatel 1946–1950 Nõukogude Liidu relvajõudude keskne riigijuhtimisorgan; kuulus ministeeriumina NSV Liidu Ministrite Nõukogu koosseisu. 

NSV Liidu Rahvakomissaride Nõukogu määrusega 25. veebruarist 1946 liideti NSV Liidu Kaitse Rahvakomissariaat ja sõjalaevastiku rahvakomissariaat ning neist moodustati **NSV Liidu Relvajõudude Rahvakomissariaat** (*Народный Комиссариат Вооружённых Сил СССР*). Rahvakomissari ametikoht jäi NSV Liidu Rahvakomissaride Nõukogu esimehe Nõukogude Liidu generalissimus Jossif Stalin kätte. 

NSV Liidu valitsusorganite reformimise käigus muudeti relvajõudude rahvakomissariaat juba 15. märtsil 1946 NSV Liidu Relvajõudude Ministeeriumiks.

Relvajõudude ministrid
----------------------

* 1946–1947 Jossif Stalin
* 1947–1949 Nikolai Bulganin
* 1949–1950 Aleksandr Vassilevski

Relvajõudude ministri esimesed asetäitjad
-----------------------------------------

* 1946–1947 Nikolai Bulganin
* 1948–1949 Aleksandr Vassilevski
* 1949–1950 Vassili Sokolovski

Relvajõudude ministri asetäitjaid
---------------------------------

* 1946–1946 Georgi Žukov, NSV Liidu relvajõudude maavägede ülemjuhataja
* 1946–1950 Ivan Konev, NSV Liidu relvajõudude maavägede ülemjuhataja

* 1946–1948 Aleksandr Vassilevski, NSV Liidu Relvajõudude Kindralstaabi ülem
* 1946–1949 Konstantin Veršinin, NSV Liidu õhuväe ülemjuhataja
* 1948–1950 Sergei Štemenko, NSV Liidu Relvajõudude Kindralstaabi ülem
* 1946–1947 Nikolai Kuznetsov, NSV Liidu Sõjalaevastiku ülemjuhataja
* 1947–1950 Ivan Jumašev, NSV Liidu Sõjalaevastiku ülemjuhataja

Relvajõudude ministeeriumi ümberkujundamine
-------------------------------------------

25. veebruaril 1950 kujundati NSV Liidu relvajõudude juhtorgan ümber NSV Liidu Sõjaministeeriumiks (*Военное министерство СССР*) ja NSV Liidu Sõjalaevastiku Ministeeriumiks (*Военно-морское министерство СССР*).
**NSV Liidu Keskmise Masinaehituse Rahvakomissariaat** (vene keeles Народный комиссариат среднего машиностроения СССР) oli aastatel 1939–1946 eksisteerinud riigiorgan Nõukogude Liidus; kuulus rahvakomissariaadina NSV Liidu Rahvakomissaride Nõukogu koosseisu.

Masinaehituse rahvakomissariaat
-------------------------------

Aastatel 1937–1937 eksisteeris **NSV Liidu Masinaehituse Rahvakomissariaat**, mis moodustati 22. augustil 1937 rasketööstuse rahvakomissariaadi ümberkujundamise tulemusena. Seda juhtisid Valeri Mežlauk (1937), Aleksandr Bruskin (1937–1938), Mihhail Davõdov (kohusetäitja 1938) ja Viktor Lvov (1938). Kolm esimest rahvakomissari represseeriti ja hukati).

Veebruaris 1939 masinaehituse rahvakomissariaat likvideeriti. Selle baasil moodustati kolm uut rahvakomissariaati:

* NSV Liidu Raskemasinaehituse Rahvakomissariaat
* *NSV Liidu Keskmise Masinaehituse Rahvakomissariaat*
* NSV Liidu Üldise Masinaehituse Rahvakomissariaat

Keskmise masinaehituse rahvakomissarid
--------------------------------------

* Ivan Lihhatšjov (1939–1940)
* Vjatšeslav Malõšev (1940–1941)
* Stepan Akopov (1941–1946)

Ümberkujundamine
----------------

Veebruaris 1946 kujundati keskmise masinaehituse rahvakomissariaat ümber NSV Liidu Autotööstuse Rahvakomissariaadiks.
**NSV Liidu Ministrite Nõukogu juures asuv Esimene Peavalitsus** (vene keeles Первое главное управление при Совете Министров СССР) oli aastatel 1945–1953 eksisteerinud riigiorgan NSV Liidu Ministrite Nõukogu alluvuses.

Esimene peavalitsus loodi tuumaprojektiga seotud teadusuuringute, projekteerimis- ja inseneriorganisatsioonide ning tööstusettevõtete otseseks juhtimiseks.

Esimene peavalitsus loodi algselt 20. augustil 1945 NSV Liidu Riikliku Kaitsekomitee juurde alluvusega riikliku kaitsekomitee juures asunud erikomiteele. 

Pärast riikliku kaitsekomitee likvideerimist septembris 1945 allutati esimene peavalitsus NSV Liidu Rahvakomissaride Nõukogule. Pärast rahvakomissaride nõukogu ümberkujundamist ministrite nõukoguks (märtsis 1946) asus esimene peavalitsus ministrite nõukogu struktuuris.

Märtsis 1953 ühendati kaks peavalitsust (esimene ja teine) üheks.

Peavalitsuse ametlikud nimetused
--------------------------------

* NSV Liidu Riikliku Kaitsekomitee juures asuv Esimene Peavalitsus (augustist septembrini 1945)
* NSV Liidu Rahvakomissaride Nõukogu juures asuv Esimene Peavalitsus (1945–1946)
* NSV Liidu Ministrite Nõukogu juures asuv Esimene Peavalitsus (1946–1953)

Juhtimine
---------

* Boriss Vannikov (peavalitsuse ülem 1945–1953)
* Mihhail Pervuhhin (peavalitsuse ülema esimene asetäitja 1947–1949; ametikoht loodi seoses Boriss Vannikovi pikaajalise haigusega)

Esimese peavalitsuse kaotamine
------------------------------

Samal päeval kui arreteeriti Lavrenti Beria (26. juunil 1953) moodustati esimese ja kolmanda peavalitsuse baasil NSV Liidu Keskmise Masinaehituse Ministeerium.

Vaata ka
--------

* Ülevenemaaline Eksperimentaalfüüsika Teadusinstituut
* Kurtšatovi instituut
* NSV Liidu Ministrite Nõukogu juures asuv Kolmas Peavalitsus
* NSV Liidu Ministrite Nõukogu juures asuv Teine Peavalitsus
* NSV Liidu Ministrite Nõukogu juures asuv Erikomitee