recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Ene Mihkelson
**Ene Mihkelsoni Selts** on eesti kirjaniku Ene Mihkelsoni loomingu austajate ning tema lähemate sõprade asutatud isikute vabatahtlik ühendus. Seltsi eesmärk on kirjanik Ene Mihkelsoni vaimse pärandi, temale omaste ideede ja väärtuste elavana hoidmine ja edasikandmine. Ene Mihkelsoni Selts asutati 12. mail 2018 Tartus Eesti Kirjandusmuuseumis, peatselt pärast Mihkelsoni surma 2017. aastal.

Asutajaliikmed
--------------

Seltsi 25 asutajaliikme hulka kuuluvad kirjanikud Viivi Luik, Maimu Berg, Hasso Krull, Aare Pilv, Carolina Pihelgas, kirjandusteadlased Janika Kronberg, Marin Laak, Arne Merilai, Tiina Ann Kirss, Sirje Olesk, Mart Velsker, Rutt Hinrikus, Eneken Laanes, Jaak Tomberg, Aija Sakova, Eve Pormeister, Berk Vaher, aga ka Marju Lauristin, Peeter Vihalemm, Merle Karusoo, Katrin Saukas, Aigi Rahi-Tamm, Reet Valgmaa, Lea Tooming ja Eva Velsker.

Juhatus
-------

Seltsi esimesse juhatusse valiti Ene Mihkelsoni pärandi hoidja Marju Lauristin, kirjandusteadlased Mart Velsker, Janika Kronberg, Marin Laak ja Aija Sakova. Seltsi esimeheks valiti Aija Sakova.

Ene Mihkelsoni fond
-------------------

Septembris 2018 asutas Ene Mihkelsoni Selts Tartu Kultuurkapitali juurde Ene Mihkelsoni fondi. Fondi eesmärk on edendada Ene Mihkelsoni loomingu uurimist ning temale omaste ideede ja väärtuste elavana hoidmist ning edasikandmist. Selleks kuulutab Tartu Kultuurkapital koostöös Ene Mihkelsoni Seltsiga välja Ene Mihkelsoni fondi stipendiumid uurijatele, kes soovivad süvitsi tegeleda Ene Mihkelsoni loominguga või sellega seotud uurimisküsimustega.

 *Pikemalt artiklis Ene Mihkelsoni fond*

Ene Mihkelsoni kultuurimõtestaja preemia
----------------------------------------

Augustis 2019 asutas Ene Mihkelsoni Selts Ene Mihkelsoni fondi juurde Ene Mihkelsoni kultuurimõtestaja preemia. Preemia on mõeldud Eesti kultuurimeedias ilmunud selliste silmapaistvate kirjutiste, tele- või raadiosaadete esiletõstmiseks, mis on aidanud kaasa raamatukultuuri ja kirjandusliku loomingu väärtustamisele Eesti ühiskonnas, süvitsi analüüsinud ja mõtestanud eesti keeles ilmuvat kirjasõna ning avardanud kaasaja Eesti kultuuris ja kirjanduses toimuva mõistmise ajalisi ja ruumilisi piire.

 *Pikemalt artiklis Ene Mihkelsoni kultuurimõtestaja preemia*

Viited
------

1. ↑  "Tartus asutati Ene Mihkelsoni Selts". *Postimees online*. 14.05.2018. Vaadatud 29.05.2018.
2. ↑  Pille-Riin Larm (18.05.2018). "Asutati Ene Mihkelsoni Selts". *Sirp*. Vaadatud 29.05.2018.
3. ↑  "Tartus asutati Ene Mihkelsoni Selts". *kultuur.err.ee*. 14.05.2018. Vaadatud 29.05.2018.
4. 1 2
5. ↑  Ene Mihkelsoni kultuurimõtestaja preemia. Ene Mihkelsoni Seltsi veebisait.
Ambrose Bierce
**Ambrose Bierce** (24. juuni 1842 – 11. jaanuar 1914) oli USA õuduskirjanik.

Elukäik
-------

Bierce sündis Ohio osariigis vaeses, kuid kirjandushuvilises perekonnas. Tema ekstsentrikust isa oli võtnud kinnisideeks panna kõigile oma 13 lapsele A-tähega algav eesnimi. Aastatel 1861–1864 võitles Bierce Ameerika kodusõjas. Kogetud sõjakoledused ja haavatasaamine süvendasid tema negativistlikku hoiakut. Pärast sõda kolis mees Californiasse ning temast sai teravmeelseid juhtkirju kirjutav ajakirjanik.

Bierce oli tuntud kui kibestunud mees, kes kaasinimesi eriti ei armastanud. Oma 60. eluaastatel avaldas ta "Saatana sõnaraamatu", sisuks pessimistliku alatooniga ja satiirilised sõnaseletused, mis ühtlasi annavad edasi autori arusaamu inimloomusest. Tema elu lõpp on jäänud saladuseks – ta siirdus Mehhikosse tööülesannet täitma, kus ta hukkus.

Bierce'i jutustuste teemad
--------------------------

Tema lood julmusest ja surmast on kirja pandud fantaasiarohkelt ning külmaverelise suhtumisega. Bierce'i kuulsaim jutustus "Owl Creeki silla juhtum" ilmus kogumikus "Elu keskel". See algab sõjajutustusena vangist, kes ootab enda poomist, ent äkitselt saab sellest üleloomulike sündmustega õudusjutt. Vang suudab ühtäkki ajas rännata ja ta usub, et on sellega kurvast lõpust pääsenud, ent paraku naaseb ta reaalsusesse täpselt poomise hetkel. Ajarännud on Bierce'i loomingus korduv motiiv. Novell "Corcosa elanik" jutustab mehest, kes rändab mööda kõrbe ning leiab sealt omaenese haua.
Bierce'i nägemuses oli maapealne elu õudne, ent sellele järgnev veelgi hullem. Tema lood olid kõhedust tekitavad, ent samas sisaldasid paraja annuse absurdihuumorit.

Teoseid
-------

* 1872 "The friends Delight" ("Vaenlase nauding")
* 1891 "In the Midst of Life" ("Elu keskel")
* 1906 "The Devil´s Dictionary" ("Saatana sõnaraamat")
* 1909–1912 "The Collected Works of Ambrose Bierce" ("Ambrose Bierce'i kogutud teosed")

Kirjandus
---------

* Maailmakirjanduse leksikon: 1000 kirjanikku, 10 000 teost / Tallinn: TEA Kirjastus, c2012, lk 67.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Ambrose Bierce** |
**Peši** (ka **Pešu ciems**) on küla (*vasarnīcu ciems* ehk suvilapiirkond) Lätis Lõuna-Kuramaa piirkonnas Rucava vallas. Aastani 2021 kuulus küla Rucava piirkonda.

Küla asub valla põhjaosas; sisuliselt on tegemist suvilapiirkonnaga. Seda läbib maantee A11.

Külas kasvavad jugapuud ümbermõõtudega 0,83 meetrit ja 0,72 meetrit ning Ezergali jugapuu kõrgusega 8 meetrit ja ümbermõõduga 1,91 meetrit on looduskaitse all.

Külas elab Läti ajakirjanik ja tõlkija Nora Kalna.

2006. aastal elas külas umbkaudu 30 inimest, aastal 2020 oli seal 10 elanikku.

Viited
------

1. ↑  Vietvārdu datubāze
2. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS

| * v
* r
Rucava valla asulad |
| --- |
| 
Bajāriņciems **·**  Ģeistauti **·**  Ģigas **·**  Jūči **·**  Ķāķišķe **·**  Katuži **·**  Līkuma ciems **·**  Meirišķe **·**  Mikņu ciems **·**  Nida **·**  Palaipe **·**  Pape **·**  Peši **·**  Pirkuļi **·**  **Rucava** **·**  Rucavas muiža **·**  Sviļu ciems **·**  Zīrnāja |
Zypliai mõisa peahoone
**Zypliai mõis** (*Zyplių dvaras*) on endine mõis Leedus Šakiai rajoonis Lukšiai vallas Lukšiai alevi ja Tubeliai küla piiril. Mõisa peahoone jääb Tubeliai külla.

XIX sajandi alguses andis Napoleon I sealsed maad, mis toona kuulusid Varssavi hertsogiriiki, Józef Poniatowskile. Too müüs oma valduse, mille juurde kuulus 155 küla, 1813. aastal Teresė Tyszkiewiczite suguvõsast. Toonane mõisasüda asus Zypliais. Uus omanik mõisa vastu suurt huvi ei tundnud, kuna ta elas Pariisis.

Millalgi aastatel 1845–1855 müüs Teresė mõisa Jonas Bartkovskisele. Uus omanik lasi rajada uue mõisasüdame selle praegusse asukohta. Tema surma järel päris mõisa tema kasutütar Joana Volfersaite-Kučinskiene. Too külastas oma valdust vaid kaks korda: kohaliku kiriku ehitamise alustamisel ja selle sissepühitsemisel.

Vahepeal Ljudvika Ostroskienele kuulunud mõisa ostis krahv Tomas Potocki, kes asus sinna rajama esinduslikku mõisakompleksi. Potockite suguvõsa kätte jäi mõis kuni Teise maailmasõjani.

Restaureeritud peahoone
Tomas Potocki lasi mõisakompleksi aastail 1891–1901 põhjalikult ümber ehitada. Vanale klassitsistlikule peahoonele ehitati juurde kahekorruselised tiibhooned, ka lasi ta sillutada mõisa pargis olevad alleed ja rajas pargi põhjapoolse osa. 1897. aastal süttisid aurumasinast pärit sädemest mõisa puidust kõrvalhooned ja põlesid maha; nende asemele rajas krahv uued kivist hooned.

Peahoone kuulus küll 1912. aastast Tomas Potocki lesele, aga too andis hoone 1919. aastal Sejny vaimulike seminari käsutusse ning hiljem asus hoones põllumajanduskool. Pärast võõrandamist oli hoone kasutusel haiglana, kohaliku kolhoosi kontorihoonena ja kohaliku külanõukogu administratiivhoonena. 2012. aastal alustati hoone restaureerimist ja 2014. aastast asub hoones muuseum.

Lisaks peahoonele kuuluvad mõisakompleksi veel kaks kontorihoonet, köök (oli kasutusel ka saunana), kaks lauta, teenijate maja (kasutusel ka mõisavalitseja majana), ait, hoone koertele, tõllakuur ja galeriiks ümber ehitatud tallihoone. Mõisakompleksi hoonete vahele on hiljem püstitatud mitu uusehitist.

Peahoone juures paikneb park, mille pindala on 21 hektarit. Pargis kasvavad hõbevaher ja mägivaher, harilik ja punane tamm, hõbepappel ja palsamipappel, must mänd, Euroopa ja Sukatšovi lehis, arukask ja sookask, harilik jalakas ja korgijalakas.

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 23. september 2015. Vaadatud 21. juulil 2015.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)

Välislingid
-----------

* Sissekanne Leedu mõisate veebisaidil; fotod (*leedu keeles*)
* Sissekanne Leedu mõisate veebisaidil; asendiplaan (*leedu keeles*)
* Mõisakompleks Leedu kultuuriväärtuste registris (*leedu keeles*)
* Pildid hoonest enne selle restaureerimist
**Zemīte** on küla (*vidējciems*) Lätis Tukumsi piirkonnas, Zemīte valla halduskeskus. Küla asub merepinnast 85 meetri kõrgusel, piirkonna keskusest Kandavast 14 ja Riiast 89 kilomeetri kaugusel. Zemītes asuvad lisaks vallamajale veel põhikool, rahvamaja, postkontor ja raamatukogu. Vaatamisväärsusteks on Zemīte mõisa hoonetekompleks ja Zemīte luteri kirik, mille altar pärineb 18. sajandist.

Zemīte tekkis endisaegse Zemīte mõisa (*Samiten*) keskuse juurde. Nõukogude ajal oli küla kohaliku kolhoosi keskasulaks. Aastail 1999–2021 kuulus küla Kandava piirkonda.

Looduskaitse all on külas kasvav hobukastan ümbermõõduga 3,88 meetrit, Euroopa lehis ümbermõõduga 3,46 meetrit, harilik valgepöök ümbermõõduga 3,65 meetrit ja tammed ümbermõõtudega 4,9, 4,2, 5,6 ning 6,16 meetrit.

Aastal 2018 oli külas 228 elanikku, aastal 2021 oli elanikke 231.

Zemīte vesiveski

Viited
------

1. ↑
2. ↑  Latvijas pagasti. Enciklopēdija. Rīga : A/S Preses nams. 2001—2002. ISBN 9984-00-412-0.
3. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS

| * v
* r
Zemīte valla asulad |
| --- |
| 
Grenči **·**  Jaunāmuiža **·**  Klāvciems **·**  **Zemīte** |
**Plācis** (vanasti ka **Placi**) on küla (*vidējciems*) Lätis Cēsise piirkonnas, Straupe valla halduskeskus. Küla asub merepinnast 55 meetri kõrgusel, piirkonna keskusest Stalbest 3,5 ja Riiast 72 kilomeetri kaugusel.

Külas asub mälestusmärk ümbruskonnas Lätis vabadussõja ajal kohaliku paruni Mannteuffeli juhtimisel tegutsenud jäägritele ja partisanidele. Lisaks vallavalitsusele asuvad seal veel Straupe kultuurimaja ja mitmed poed. Seal on Kraujase ja Plācise bussipeatus.

Nüüdisaegne asula kujunes nõukogude ajal, mil sinna rajati kohaliku Lenini nimelise kolhoosi keskasula. Varem asusid seal Plačakrogsi kõrts ja Baukalni poolmõisa keskus. 2021. aastani kuulus küla Pārgauja piirkonda.

Küla jääb osaliselt Gauja rahvusparki. Baukalnsi keskaegne kalmistu ja kirikuase on muinsusmälestistena regionaalse kaitse all.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Plācis** |

Viited
------

1. ↑
2. ↑  Latvijas ceļu karte. Mērogs 1:200 000. Šoseju un zemesceļu departaments. 1940. Rīga
3. ↑  "Pārgaujas novads". Originaali arhiivikoopia seisuga 6. oktoober 2017. Vaadatud 10. oktoobril 2017.
4. ↑  Latvijas pagasti. Enciklopēdija. Rīga : A/S Preses nams. 2001—2002. ISBN 9984-00-412-0.
5. ↑  Autotransporta direcija
6. ↑  Autotransporta direcija
7. ↑
8. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS
9. ↑  Baukalna viduslaiku kapsēta un baznīcas vieta

| * v
* r
Straupe valla asulad |
| --- |
| 
Brasla **·**  Mazstraupe **·**  Lielstraupe **·**  **Plācis** **·**  Raulicas **·**  Straupe **·**  Strautiņi **·**  Šņores **·**  Vārnkalni |
**Ludwig Georg Simpert Baden-Badenist** (7. juuni 1702 – 22. oktoober 1761) oli Baden-Badeni markkrahv 1707. aastast kuni surmani. Aastatel 1707–1727 oli tema ema Sibylla von Sachsen-Lauenburg Baden-Badeni regent. Tema järglaseks sai tema noorem vend August Georg. Jahikire tõttu sai ta hüüdnimeks *Jägerlouis* ("Jahimees Ludwig").

Elulugu
-------

Ta sündis Ettlingeni palees ning oli markkrahv Ludwig Wilhelmi ja Sibylla von Sachsen-Lauenburgi poeg. Baden-Badeni troonipärijana sai ta pärast oma isa surma 1707. aastal nelja-aastaselt Baden-Badeni markkrahviks. Seetõttu oli tema ema Baden-Badeni regendiks. Ta jõudis täisikka 22. oktoobril 1727.

16-aastaselt oli ta armunud Maria Leszczyńskasse, endise Poola kuninga tütresse, kuid paar ei saanud kunagi ühineda. Maria oli hiljem Prantsusmaa Louis XV abikaasa. Ludwig Georgi õde Johanna oli hiljem Prantsuse õukonna elanik ja Louis d'Orléansinaine; viimane oli nende isa vaenlase Louis XIV pojapoeg.

Vallalise vürstina reisis ta 1720. aasta suvel koos emaga Prahasse, kus tutvus Hluboká nad Vltavou palees naisega, kellest hiljem sai tema abikaasa (esimene kahest). Valitud pruut oli Schwarzenbergi vürsti Adam Franzi ja Eleonore von Lobkowitzi tütar Maria Anna. Ludwig Georgi ema reisis Viini, et saada luba keiser Karl VI-lt. Luba anti ja Ludwig Georg abiellus Maria Annaga 8. aprillil 1721 Český Krumlovi lossis. Paar sai neli last, kellest vaid üks jõudis täisikka. Pulmakingiks andis ema Ludwig Georgile oma jahimaja Fremersbergis.

Pärast Maria Anna surma 1755. aastal abiellus ta 10. juulil 1755 Maria Annaga. Naine oli keiser Karl VII ja selle naise Maria Amalia tütar. Teine abielu jäi lastetuks.

Tänu emale oli Baden-Baden taas jõukas riik, mida prantslased olid laastanud tema vanemate abiellumise ajal 1690. aastatel.

Tänu tema ema riigi rahaasjadega hoolikale ümberkäimisele ei olnud riik enam võlgu ja oli Ludwig Georgi isiklikku varandust tunduvalt suurendanud. Tema ema taandus Ettlingeni paleesse, kus ta 1733. aastal suri.

Kuulsa sõjaväekindrali poja Ludwig Georgi kirg oli jahipidamine (nagu tema kaasaegne Louis XV) ja ta sai hüüdnime *Jägerlouis* ("Jahimees Ludwig"), sõnamäng tema isa hüüdnimega *Türkenlouis* ("Türgiludwig") tänu selle kuulsatele jõupingutustele Louis XIV vastu lahinguväljal ja keisriarmee koosseisus.

Ludwig Georg oli aastatel 1707–1731 Švaabi ringkonna 4. jalaväerügemendi *kuninglik kolonel*, kuid Poola pärilussõja ajal jahtis ta Böömimaal kalleid varandusi. Ta naasis alles pärast seda, kui 1735. aastal sõlmiti Viini rahu eelrahu.

Ta suri Rastatti palees 1761. aasta oktoobris 59 aasta vanusena. Kuna tal ei olnud elusolevaid meessoost järglasi, sai tema järglaseks tema vend August Georg. Ta maeti oma esimese naise kõrvale.

Lapsed
------

1. Elisabeth Augusta (16. märts 1726, Rastatt – 7. jaanuar 1789, Freiburg)
2. Karl Ludwig Damian (25. august 1728, Rastatt – 6. juuli 1734, Karlsbad)
3. Ludwig Georg (11. august 1736, Schlackenwerth – 11. märts 1737, Rastatt)
4. Johanna (28. aprill 1737, Rastatt – 29. aprill 1737, Rastatt)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Ludwig Wilhelm** | **Baden-Badeni markkrahv**1707–1761 | Järgnev**August Georg Simpert** |
Robert Linna at Kõigi Eesti Laul in Tallinn, Estonia, 19 april 2019
**Robert Linna** (sündinud 13. septembril 1983) on eesti popmuusik.

Haridus
-------

Ta on kõrgharitud filmioperaator.

Muusika ja teater
-----------------

Ta laulab ansamblites Elephants From Neptune, KuradiSaar ja Lexsoul Dancemachine. 

2018. ja 2019. aasta suvel Narvas mängitud Ivar Põllu ja Robert Annuse koostöös valminud Tartu Uue Teatri muusikalises vabaõhuetenduses „Kremli ööbikud" mängis ta vaheldumisi Tõnis Mägi, Paap Kõlarit, Urmas Alenderit ja Ivo Linnat. 

Aeg-ajalt esineb ka koos oma isa Ivo Linnaga.

Isiklikku
---------

Tema ema on Reet Linna ja isa Ivo Linna. 
Roberti vanaisad olid helilooja Arved Haug ning muuseumitöötaja, koorijuht ja õigeusu preester Timoteus Linna. 
Robert on abielus Anna-Liisa Linnaga, kellega koos on tal kaks last, 2016. aastal sündinud poeg Albert ja 2019. aastal sündinud tütar Evi.

Viited
------

1. ↑  Intervjuu Robert Linnaga "Öö-TV-s", ERR, esmaeeter 29.08.2020.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Robert Linna** |

* Kui hästi tunnevad teineteist muusikutest isa-poeg Ivo ja Robert Linna?, Õhtuleht, 16. juuli 2014
* Muusik Robert Linnale sündis pisipoeg: rõõmutunne on üüratu!, Delfi, 17. juuni 2016
* Robert Linna: "Pidutsemise aeg on läbi. Meil on kodus oma salaselts!", Pere ja Kodu, 30. jaanuar 2017
* Robert Linna: „Isale ma pole öelnud, et mängin „Kremli ööbikutes" teda. Mainisin üksnes, et see jäägu üllatuseks.", Õhtuleht, 10. august 2018
* Ivo Linna: vaatasin „Kremli ööbikuid" suu ammuli ja olin väga uhke oma poja üle!, Õhtuleht, 24. august 2018
* Dünastia suureneb: Ivo Linna saab taas vanaisaks!, Kroonika, 15. märts 2019
* Arteri suur lugu. Robert Linna: just seda olen kogu elu taga ajanud, Postimees, 13. juuni 2019
**Siân Lloyd** (sündinud 3. juulil 1958 Walesis Maestegis) on alates 1991. aastast ITV ilmateadustaja. 

Ta on pärit õpetajate perekonnast ning saanud inglis- ja kõmrikeelse hariduse. 

1981. aastal võeti ta õpilaseks kohalikku raadiojaama.

Ta alustas 1983 telekarjääri, valmistades ette materjali saatele "BBC Wales Today". Selle koha sai ta, vastates ajalehes The Guardian ilmunud kuulutusele. 1980. aastatel oli ta kõmri- ja ingliskeelse telekanali S4C (Sianel Pedwar Cymru) teadustaja.

Vahepeal töötas ta asutuses Development Board For Rural Wales ja Cardiffis Channel 4-s.

Töötades aasta aega Londoni telejaamas Worldwide Television News (WTN), tegi ta koos ilmajaamaga mõned dokumentaalfilmid ilmast. Ilmajaamal oli parajasti tarvis ilmateadustajat ja nii sai ta 1991. aastal ITV ilmateadustajaks.

Aastal 1998 osales ta saates "Celebrity Countdown". 2003. aastal osales ta ITV saates "I'm a Celebrity... Get Me Out of Here!" ja oli seal esimene väljalangeja. Lisaks on ta esinenud Walesis mööbli telereklaamides.

Ta oli konferansjee kontserdil, millega tähistati Walesi Rahvuskogu avamist ning kus esinesid teiste seas Tom Jones, Shirley Bassey, Jonathan Pryce ja Ioan Gruffudd. 

Ta kuulub ühingusse SWS (Social, Welsh and Sexy).

Ta oli 2004. aasta juunist kihlatud Lembit Öpikuga. Nad tutvusid 2001. aastal. 15. aprillil 2006 esinesid nad koos saates "Kes tahab saada miljonäriks", kus teenisid kahekesi heategevuseks 64 000 naelsterlingit. Abielluda oli neil kavas 2005. aasta augustis, hiljem 2006. aasta oktoobris. Kuid pulmad jäid ära ja nad läksid lahku. Suurbritannia kõmuajalehes Daily Mirror põhjendas üks paari tuttav lahkuminekut sellega, et mõlemal oli liiga kiire elu ja et nad kasvasid sellepärast lihtsalt teineteisest lahku .

Lloyd abiellus 30. detsembril 2007 ärimees Jonathan Ashmaniga.

Viited
------

1. 1 2 3  "Kes? Mis? Kus?" 2008, lk 448

Välislingid
-----------

* Foto ja intervjuu SL Õhtulehele
* Foto ja intervjuu inglise keeles
* Fotod
* Foto, intervjuu inglise keeles
* Video: filmiteadustus S4C-s
* Foto: "I'm A Celebrity"
* Fotod
* Fotod
* Briti parlamendis tembutab Eesti soost pleiboi, Eesti Ekspress, 30. aprill 2008
**Christoph I** (13. november 1453 – 19. aprill 1527) oli Badeni markkrahv aastatel 1475–1515.

Elu
---

Christoph oli markkrahv Karl I ja Austria Katharina vanem poeg.

Ta sai oma isa poolt Pfalzile ja selle liitlastele kaotatud territooriumid tagasi. Christoph manööverdas neid territooriume ühendatuna oma poja ja järglase Philipp I alluvusse, kuid Prantsusmaa Louis XII nurjas tema jõupingutused. 1479. aastal viidi Badeni markkrahvkonna keskus Hohenbadeni linnusest Baden-Badeni uude lossi *(Neues Schloss)*, mille ta oli ehitanud. 

1489. aastal sai Christoph Švaabi Liidu liikmeks. See oli osa tema jõupingutustest rahumeelseks kooseksisteerimiseks oma naabritega (eriti Württembergi ning Weili ja Strasbourgi linnadega). Selle Edela-Saksamaa pakti kaitsel edendas Christoph oma valitsemisala sisemist arengut.

Christophi 1495. aasta viinamarjakasvatusseadus oli suur samm Badenis toodetud veini kvaliteedi parandamisel. Tema naine Ottilie oli kuulsast veinimeistrite perekonnast Kraichgaus, Katzenelnbogeni krahvidest.

Aastaks 1503 vastutas Christoph kõigi Badeni maade ühendamise eest, kui Baden-Sausenbergi liin hääbus. 1515. aastal, enne oma surma, jaotas ta markkrahvkonna oma poegade Philippi, Bernhardi ja Ernsti vahel. Kuid Philipp tema järglasena suri lastetuna ning tema osa läks tema vendadele Bernhardile ja Ernstile. Seega asutas Bernhard niinimetatud Baden-Badeni "Bernhardiini liini" ja Ernst asutas Baden-Durlachi "Ernestiini liini".

Abielu ja lapsed
----------------

Detail maalist, mis kujutab Christoph I
Christoph abiellus 30. jaanuaril 1469 Katzenelnbogeni krahvi Philipp I lapselapse Ottilie von Katzenelnbogeniga (u. 1451 – 15. august 1517). Nad said järgmised lapsed:

1. Ottilie (6. juuni 1470 – 1490), Pforzheimi abtiss
2. Jakob (6. juuni 1471 – 27. aprill 1511, Köln), Trieri peapiiskop
3. Maria (2. juuli 1473 – 9. jaanuar 1519), Lichtenthali kloostri abtiss
4. Bernhard III (7. aprill 1474 – 29. juuni 1536)
5. Karl (21. juuni 1476 – 7. oktoober 1510), Strasbourgi ja Trieri kanoonik
6. Christoph (21. juuli 1477 – 29. märts 1508), Strasbourgi ja Trieri kanoonik
7. Philipp (10. detsember 1478 – 17. september 1533), Baden-Sponheimi markkrahv
8. Rudolf (16. juuni 1481 – 23. september 1532), Mainzi, Kölni, Strasbourgi ja Augsburgi kanoonik
9. Ernst (7. oktoober 1482 – 6. veebruar 1553), Baden-Durlachi markkrahv
10. Wolfgang (10. mai 1484 – 24. juuni 1522)
11. Sibylle (26. aprill 1485 – 10. juuli 1518)
12. Rosine (5. märts 1487 – 29. oktoober 1554)
13. Johann (dsuri 19. juunil 1490)
14. Beatrix (22. jaanuar 1492 – 4. aprill 1535)
15. Georg (1. juuli 1493 – 16. november 1493)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev:**Karl I** | **Badeni markkrahv**1475–1515 | Järgnev:**Philipp I, Bernhard III ja Ernst** |
| Eelnev:**Philipp** | **Hachberg-Sausenbergi markkrahv**1503–1515
 |
**Keila–Paldiski raudteelõik** on 20,8 kilomeetri pikkune üheteeline laiarööpmeline raudtee Harju maakonnas Keila ja Paldiski raudteejaama vahel. Elektrifitseeritud kogu trassi pikkuses. Kuulub Eesti Raudteele.

Tänaseks Keila–Paldiski raudtee äärde rajatud 3 raudteejaama (Keila, Klooga ja Paldiski) ja 4 peatuspunkti (Niitvälja, Klooga-Aedlinn, Põllküla, Laoküla). Tulevikus kavandatakse Laoküla ja Paldiski vahele lisarongipeatust, mis jääks Paldiski Lõunasadama juurde.

Reisijatevedu on raudteel jaotatud B- ja C-tsooni vahel. Kaks peatust (Keila ja Niitvälja) jäävad B- ja ülejäänud C-tsooni.

Ajalugu
-------

Raudtee (osana Balti raudteest) Paldiski, kui olulise jäävaba Vene Keisririigi sadamalinna, ja Peterburi vahel ehitas Balti aadlikest moodustatud Balti Raudtee Selts aastatel 1868–1870.

1958. aastal alustati Keila-Klooga raudteelõigu elektrifitseerimist, millega jõuti lõpule sama aasta detsembriks. 
Kolm aastat hiljem avati pidulikult ka elektrifitseeritud Klooga Paldiski teelõik ning algas regulaarne elektrirongide liiklus.

1960. aasta suvel avati Klooga jaamast uue raudteena ehitatud ja elektrifitseeritud Klooga–Kloogaranna raudteelõik. Oktoobriks 1961 elektrifitseeriti Klooga-Paldiski 11,8 km teelõik. Liiklus Paldiskisse avati sama aasta 4.novembril. 

2010. aastaks olid kõik reisiplatvormid (perroonid) ümberehitatud Euroopa kõrgusele (550 mm).

Alates 2011. aastast on raudtee omanik Eesti Raudtee teostamas kontaktvõrgu väljavahetamist ning rööbastee kapitaalremonti, hoidmaks ja tõstmaks reisirongide kiiruse kuni 120 km/h, kaubarongidele kuni 80 km/h.

Raudteeliinid
-------------

Keila–Paldiski raudtee piires toimub reisijatevedu Tallinna–Paldiski (1961) ja Tallinna–Klooga-Ranna raudteeliinil (1960). 

Reisijatevedu liinidel teostab Elron elektrirongidega Stadler FLIRT.

Niitvälja raba Keila–Paldiski raudtee ääres

Suurenda
Niitvälja raba Keila–Paldiski raudtee ääres

Pildid
------

* Keila jaamahoone on ehitatud 1870. aastal tüüpprojekti järgi ja analoogne Paldiski hoonegaKeila jaamahoone on ehitatud 1870. aastal tüüpprojekti järgi ja analoogne Paldiski hoonega
* Niitvälja raudteepeatusNiitvälja raudteepeatus
* Klooga-Aedlinna raudteepeatusKlooga-Aedlinna raudteepeatus
* Klooga raudteejaama hooneKlooga raudteejaama hoone
* Paldiski jaamahoonePaldiski jaamahoone

Vaata ka
--------

* Balti raudtee
* Elektriraudtee AS
* Eesti raudteetransport
* Tallinna–Keila raudtee
* Tallinna–Narva raudtee

Viited
------

1. ↑  "Tehnilise Järelevalve Amet – Projektid – Raudteed". Originaali arhiivikoopia seisuga 21. veebruar 2015. Vaadatud 21. veebruaril 2015.
2. ↑  AS Eesti Raudtee raudteerajatistel teostatavad operatsioonid
3. ↑  Hillar Palamets: Ajalootund R2-s: AJALOOTUND R2-S. 135 aastat Paldiski-Tallinn-Peterburg raudteest; ERR heliarhiiv
4. ↑  "Ajalugu / Elron". Originaali arhiivikoopia seisuga 6. aprill 2020. Vaadatud 7. aprillil 2020.
5. ↑  KEILA - PALDISKI / KLOOGARAND, Eesti Raudteeajaloo Selts

Välislingid
-----------

* YouTube'i video: Tallinn-Paldiski liin
"**Baby Take Me in Your Arms**" (eestikeelse pealkirjaga "**Julge laul**") on Tony Macaulay ja John MacLeodi kirjutatud laul, mille salvestas esmalt 1968. aastal inglise ansambel The Paper Dolls albumil "Paper Dolls House". Tuntuks sai laul aga järgmisel aastal, kui selle salvestas esinejanime Jefferson all Geoff Turton. 

Eesti keeles on laul tuntud Ivo Linna esituses. Eestikeelsete sõnade autor on Heldur Karmo, või nagu Ivo Linna mäletab, siis hoopiski Vally Ojavere. Saates "Eesti otsib lemmiklaulu" oli laul žürii arvates välismaiste autorite laulude hulgas kolmanda koha vääriline. 

Nõukogude ajal oli üsna tavaline, et Lääne autorite lugude autoriks märgiti hoopis mõni Ida-Euroopa helilooja või dirigent, vahel ka üleüldse väljamõeldud nimi. Seda tehti selleks, et laulu saaks esitada ja plaadistada. Selle laulu autoriks on sedaviisi märgitud L. Komenski (Ivo Linna meenutustel) või kogunisti Tšehhi filosoof J. Komenski (kes elas aastatel 1592–1670). See nimi esineb veel 2001. aastal "Eesti kullafondi" sarjas ilmunud Ivo Linna kogumikplaadil.

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 10. juuni 2015. Vaadatud 10. oktoobril 2013.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
2. ↑   Sõnad Heldur Karmole pühendatud veebilehel
3. ↑   (alates 6:24)
4. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 10. juuni 2015. Vaadatud 10. oktoobril 2013.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
**"Bajadeer"** (saksa k. "Die Bajadere") on Imre (Emmerich) Kálmáni operett 3 vaatuses Julius Brammeri ja Alfred Grünwaldi libretole.

Faktoloogia
-----------

Esmaettekanne toimus 23. detsembril 1921 Viini Carl-Theateris. 

Rollide loojad: Louis Treumann (Radjami), Christl Mardayn (Odette), Louise Kartousch (Marietta), Ernst Tautenhayn (Napoleon). Väljatulekul väga edukas. Mängiti kõikjal operetimeelses Euroopas. Erineb tunduvalt maestro varasemast loomingust. Teoses puudub kõikjal teistes tema operettides kasutatud tšaardaš. Ungaripäraste meloodiate asemel on kasutatud tolle aja moodsat muusikat. Subretipaar tantsib *shimmy*'t, domineerivad moetantsud aeglane valss, fokstrott ja aeglane fokstrott. Tegemist on õieti klassikalise opereti paroodiaga, mis sisaldab india müstikat ja erootikat. India vürstidel ja printsidel oli koloniaalvõimu ajal kombeks käia Euroopas meelt lahutamas.

Eestis on "Bajadeeri" lavastatud kuus korda neljas teatris: Estonias 1924, 1936 ja 1957; Vanemuises 1929 ja 2001; Kandles 1930; Ugalas 1930. 

Peamised osad: Radjami von Lahore (ten), Odette Darimonde (sop), Napoleon St. Cloche (ten), Louis Philippe La Tourette (bass), Marietta La Tourette (sop), Pimprinette (buffo), kolonel Parker (buffo).

Faabula
-------

Tegevus toimub kahe maailmasõja vahel Pariisi Châtelet' teatris, prints Radjami palees ja hotelli baaris. Lahore'i troonipärija prints Radjami on Pariisis aega surnuks löönud juba 15 aastat. Ta pole südametemurdja ega seltskonnalõvi, kuid temast räägitakse meelsasti Pariisi kõrgemas seltskonnas. Prints kohtub operetistaar Odette Darimonde'iga, kelle ta tahab esialgu võita käigult, kuid see ei õnnestu. Siis võtab prints appi meheliku võlumiskunsti ja on tunduvalt edukam.

Pariisi kõrgemat seltskonda esindavad markii Napoleon St. Cloche, šokolaadivabrikant Louis Philippe La Tourette ja tema abikaasa Mariette. Nemad hoolitsevad intriigide ja lõbusa meelelahutuse eest. 
Odette pole aga tavaline primadonna, vaid laia silmaringiga daam, kes lõpuks kiindubki Radjamisse. Selgub, et Odette on hoopis Euroopasse sattunud India templitantsijanna, bajadeer Leilo Rahi. Bajadeeri ülesanne on ameti poolest lummata mehi. Prints Radjami armub Odette'i. Seejärel rullub lahti sentimentaalne armastuslugu. Lõpuks viib prints Odette'i tagasi kodumaale.

Peamised muusikalood
--------------------

* Ansambel kooriga „Das wird’ ich nicht!"

* Mariette laul kooriga „Oh, Champagner, sperrst uns auf das Himmelreich"

* Odette ja Radjami duett kooriga „Dein will auf ewig ich sein"

* Radjami laul „O Bajadere, wenn dein Bild mich berauscht"

* Radjami ja Odette'i armastuslaul „Du, du, du nur du sollat das Glück"

* Radjami laul „Lotosblume, ich liebe dich"

* Marietta ja Louis-Philippe duett „Fräulein, bitte woll'n sie Shimmy tanzen"

* Marietta ja Napoleoni duett „Dei kleine Bardot am Boulevard"

* Marietta, Napoleoni ja Louis Philippe'i tertsett „Schatzi ich möchte einen Zobel".
**Deutsche Luftstreitkräfte** (eesti keeles Saksa õhujõud) nimetust kandsid Esimeses maailmasõjas keiserliku Saksa armee (Deutsches Heer) alluvusse kuulunud õhuväeüksused. Merel tegutsenud õhujõud kuulusid keiserliku Saksa mereväe (Kaiserliche Marine) koosseisu.

Organisatsioon ja asutamine
---------------------------

Esimese sõjalennuki soetas Saksamaa 1910. aastal. 1. oktoobril 1913 moodustati viis lennupataljoni. Need Saksa keisririigi lennuväed (Die Fliegertruppen des Deutschen Kaiserreiches) liideti 8. oktoobril 1916 õhulaevade üksuste, õhutõrje ja õhukaitsega, et moodustada Luftstreitkräfte.

Juhtimine
---------

Luftstreitkräfte moodustamisel määras Saksa armee esimene peakortermeister Erich Ludendorff selle juhiks kindralleitnant Ernst von Hoeppneri. Von Hoeppner oli õhujõudude juht kuni nende laiali saatmiseni pärast sõja lõppu, 16. jaanuaril 1919.

Piloodid
--------

358 Saksa pilooti saavutasid vähemalt 5 võitu vastase õhusõidukite üle, mistõttu saab neid pidada lennuässadeks. 76 lendurit autasustati Preisimaa kõrgeima sõjaväelise autasu, Pour le Mérite ordeniga. Luftstreitkräfte ja kogu sõja edukaim piloot oli Manfred von Richthofen 80 kinnitatud võiduga, talle järgnesid Ernst Udet (62 võitu), Erich Loewenhardt (54 võitu), Josef Jacobs ja Werner Voss (mõlemal 48).

Laialisaatmine
--------------

Versailles’ rahulepinguga keelati Saksamaal igasuguste õhujõudude, sh sõjalennukite omamine, seega saadeti Luftstreitkräfte laiali ning lennukid kas anti Antandile üle või hävitati. 1919. aasta juunis enne lepingu allkirjastamist jõudis osa Saksa õhujõududest siiski osaleda Landesveeri sõjas osana Rauddiviisist.

Viited
------

1. 1 2 3  E. W. A. von Hoeppner, *Deutschlands Krieg in der Luft : ein Rückblick auf die Entwicklung und die Leistungen unserer Heeres-Luftstreitkräfte im Weltkriege*. Leipzig: Koehler, 1921.
2. ↑  E. Lawson, J. Lawson, *The First Air Campaign*. Da Capo Press, 2002, p. 96.
3. ↑  O. Ursinus: *Complete official list of fighter pilots with more than three confirmed victorious dogfights*. In: *Aviation - Illustrated technical journal for all aviation*. No. 4. Frankfurt am Main, 1919, p. 99.
4. ↑  S. T. Previtera, *Prussian Blue - A History of the Order Pour le Merite*. Winidore Press, 2005.
5. ↑  "World War I aces by victories." The Aerodrome. http://www.theaerodrome.com/aces/by\_score.php (Accessed Mar. 24, 2022).
6. ↑  Mark Felton Productions. "Germany’s Secret Air Force 1919." YouTube. https://youtu.be/TM0mHnEzOG4 (Accessed Mar. 24, 2022).
**Hiiurootslased** on Hiiumaale kolinud rootslased (rannarootslased) ja nende järeltulijad. Kaks tuntumat rühma on reigirootslased ja kärdlarootslased.

Esimesed rootslased jõudsid Hiiumaale tõenäoliselt juba 13. sajandi keskel. Suurem sisseränne toimus umbes sajandi pärast. Nad maksid ordule aastas 20 Riia marka, kuid pärisorjusest olid nad vabad.

Pikka aega oli Tahkuna poolsaar asustatud rootslastega. 

Rootslasest aadlik Jakob De la Gardie tõstis pärast 1624. aastal Hiiumaa omandamist makse ja kohustas talupoegi mõisa heaks tööd tegema. Nemad aga ei andnud alla ja vägikaikavedu mõisnikega kestis veel pärast Põhjasõdagi, kui Eesti oli juba Vene tsaaririigi koosseisus.

18. sajandil kuulusid reigirootslased Kõrgessaare mõisnikule Karl Magnus Stenbockile, kes ei tunnistanud seda, et nad ei pidanud mõisale tööd tegema. 1779. aastal kutsusid rootslased oma õigusi kaitsma saksa juristi Heinrich Ernst Stoeckeri. Kuid suurem edu jäi saavutamata. Rootslased võisid jääda Stenbocki maadele vaid 1781. aasta märtsini. Kohtusaaga hakkas silma vürst Grigori Potjomkinile, kes vastutas Musta mere ääres vallutatud alade koloniseerimise eest. Ta tegi Katariina Teisele ettepaneku reigirootslased Dnepri äärde ümber asustada ning Katariina andis välja sellekohase ukaasi.

20. augustil 1781 peeti viimane palvus Reigi koguduse õpetaja Carl Forsmanni juhatusel Ristimäel, kuhu püstitati esimene rist, seejärel alustasid reigirootslased teed Lõuna-Ukrainasse. Kokku oli minejaid 1319 (mõnedel andmetel 1200), kellest üle 350 olid lapsed. Nii jäid tolleaegsed rootslaste külad Malvaste, Mudaste, Kodeste, Kidaste, Tahkuna ja Reigi tühjaks. Järgmisel kevadel jõudsid umbes pooled küüditatud Lõuna-Ukrainasse (ülejäänud surid teel). Hiiurootslased asustati, kokku 888 hinge, Dnepri kallastele, hilisemas Hersoni kubermangus, Berõslavi linna lähedal.

Reigirootslased rajasid Ukrainas Gammalsvenskby (tõlkes *Vana Rootsiküla*). Alles 1929. aastal said väljasaadetute järeltulijad võimaluse emigreeruda Rootsi, seda kasutas umbes 800 inimest.

20. augustil 1991 avati reigirootslaste järeltulijate poolt Ristimäel väike mälestuskivi, tähistamaks väljarände 210. aastapäeva.

Hiiurootslaste vanad külad Reigi (rootsi keeles *Reike*) on Paul Ariste tõlkinud "Suitsu" ja Kärdla (rootsi keeles *Kärrdal*) "Soooru", mis ei jäta mingit kahtlust nende rootsilisele tekkele.

Vaata ka
--------

* Rannarootslased

Viited
------

1. ↑  O. Laaman, Eesti asundused Venemaal, Meie Tee, nr 3-4, 1978, lk 49

Kirjandust
----------

* Paul Ariste. "*Ortnamnen i Pühalepa och Reigi socknar på Dagö*". // *Svio-Estonica*. Akadeemilise Rootsi–Eesti Seltsi väljaanne. Vol 5, Lund, 1938, lk 5–57
Puze kirik
**Puzes muiža** (tõlkes Puze mõis, vanasti ka **Puzesmuiža** ja **Puze**) on küla (*mazciems*) Lätis Ventspilsi piirkonnas Puze valla edelaosas. Puzes muiža asub merepinnast 45 meetri kõrgusel ja jääb valla keskusest Blāzmast 6,4, piirkonna keskusest Ventspilsist 38 ja Riiast 155 kilomeetri kaugusele.

Puzes muiža on kujunenud endise Puze mõisa (*Pussen*) juurde. Kultuurimälestistest on seal riikliku kaitse all Puze kirikumõisa hooned (õpetaja maja ja majandushoone) ja Puze luteri kirik koos sealse nelja vapireljeefiga. Kohaliku kaitse all on Lejaskrogsi muinaskalmed. Puze mõisa juures kasvab ka mitu nimetut looduskaitsealust põlispuud.

Puze küla on esmamainitud 1253. aastal, mil see kuulus Vanema muinasmaakonda. Algselt kuulus see Kuramaa piiskopkonda. XVII sajandil loodi Puze kihelkond. 1797. aastaks oli Puzesse jäänud üksnes mõis, kus oli toona 52 elanikku.

Viited
------

1. ↑  Vietvārdu datubāze, vaatatud 25. 02 2018
2. ↑  Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija. Valsts aizsargājamo nekustamo kultūras pieminekļu saraksts
3. ↑  Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija. Valsts aizsargājamo nekustamo kultūras pieminekļu saraksts
4. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS

| * v
* r
Puze valla asulad |
| --- |
| 
Amele **·**  Banku ciems **·**  **Blāzma** **·**  Dandzītes **·**  Grūžas **·**  Līcnieki **·**  Nīcciems **·**  Puzenieki **·**  Puzes muiža **·**  Raibkrogs **·**  Rūmciems **·**  Speltes **·**  Stikli **·**  Viecītes |
Vladimir Simagini haud Novodevitšje kalmistul Moskvas
**Vladimir Pavlovitš Simagin** (vene keeles Владимир Павлович Симагин; 21. juuni 1919 Moskva – 25. september 1968 Kislovodsk) oli vene maletaja, rahvusvaheline suurmeister (1962). 

Simagin oli kahekordne Moskva malemeister (1947, 1959). Ta mängis seitsmel korral NSV Liidu meistrivõistluste finaalturniiril, kus parimaks saavutuseks jäi tal 1961. aastal saadud 9.–10. koht. 

1947. aasta suvel mängis Simagin Pärnu turniiril kus jäi 12. kohale.

Kui Rahvusvaheline Maleföderatsioon (FIDE) 1950. aastal võttis kasutusele rahvusvahelise meistri nimetuse, oli Simagin üks neist, kes sai selle nimetuse kohe samal aastal. Suurmeistriks sai ta 43-aastaselt 1962. aastal. 

Suurmeistrina esines ta edukalt rahvusvahelisel turniiridel: 1963. aastal Sarajevos (2.–5. koht), 1965. aastal Zinnowitzis (1.–2. koht) ja 1967. aastal Sotšis (1.–5. koht). 

Simagin osales septembris 1968 Kislovodskis rahvusvahelisel turniiril, kus jõudnud koguda 5,5 punkti, suri ootamatult südameataki tagajärjel. 25. septembril.

Kirimale
--------

Simagin jagas NSV Liidu 1. kirimale meistrivõistlustel (1948–1951) 2.–4. kohta, 6. kirimale meistrivõistlustel (1963–1964) tuli ta NSV Liidu meistriks ja 7. kirimale meistrivõistlustel (1965–1966) võitis hõbemedali.

Kirimale 6. maailmameistrivõistluste poolfinaalis (1967–1968) jagas Simagin 5.–7. kohta.

Viited
------

1. ↑  Kislovodsk 1968. 365chess.com
**Ķempji** (vanasti **Jaunķempju muiža**) on küla (*vidējciems*) Lätis Cēsise piirkonnas Līgatne vallas. Aastani 2021 kuulus küla Līgatne piirkonda.

Küla on tekkinud endise Jaunķempji mõisa keskuse juurde. Seal asub Ķempji kirik. Asula jääb Gauja rahvusparki. Tammed ümbermõõtudega 4,92 ja 4,96 meetrit, pärn ümbermõõduga 3,8 meetrit, pärn ümbermõõduga 3,98 ning kõrgusega 30,5 meetrit, Euroopa lehis ümbermõõduga 3,49 ja kõrgusega 25 meetrit, tamm ümbermõõduga 4,06 ning kõrgusega 26 meetrit, tamm ümbermõõduga 4,9 ja kõrgusega 25 meetrit, tamm ümbermõõduga 4,71 ning kõrgusega 22,5 meetrit, tamm ümbermõõduga 5,89 meetrit ja kõrgusega 23,5 meetrit, tamm ümbermõõduga 4 ning kõrgusega 25 meetrit, ja hõberemmelgas ümbermõõduga 4,31 ning kõrgusega 17,5 meetrit on looduskaitse all.

Aastal 2018 oli külas 61 elanikku. Aastal 2022 oli elanikke 57.

Ķempji kirik aastal 2000

Viited
------

1. ↑  Läti Ruumiandmete Agentuur
2. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS
3. ↑  Vietvārdu datubāze

| * v
* r
Līgatne valla asulad |
| --- |
| 
**Augšlīgatne** **·**  Ķempji **·**  Ķopas **·**  Lūsari **·**  Ramas **·**  Ratnieki **·**  Sinepes **·**  Skaļupes **·**  Vēveri **·**  Vildoga |
Sidney Jones
**Sidney (James) Jones** (17. juuni 1861 London – 29. jaanuar 1946 London) oli inglise helilooja ja dirigent. 12 opereti ja muusikalise komöödia autor, millest rahvusvaheliselt tuntuim on muusikal "The Geisha".

Elu ja tegevus
--------------

Sõjaväe kapellmeistri James Sidney Jones seeniori ja Ann Jonesi (neiuna Eycott) vanem poeg. Isa oli Suffolki sõjaväeorkestri juht ning töötas samuti Harrogate'i munitsipaalorkestri ja Leedsi Grand Theatre dirigendina. Õppis noorukina Leedsis mängima klarnetit ja klaverit. Põhjaliku muusikahariduse sai Dublini Trinity kolledžis Sir Robert Stewarti juures. Mängis esialgu Leedsi teatris isa orkestris klarnetit. Neli aastat oli Henry Leslie rändopereti dirigent. Trupp esitas nendel aastatel kõikjal Inglismaal ja Iirimaal Alfred Cellier' koomilisi oopereid "Dorothy", "Doris" ja "The Red Hussar" ("Punane husaar"). 1882–1893 töötas Gaiety Theatre'i muusikajuhina ja käis selle teatri trupiga ringreisidel Ameerikas ja Austraalias.

1893. aastal kirjutas ta burleskile "Don Juan" laulu „Linger longer, Loo", mis sai üsna populaarseks. 1893. aastal oli ta lühikest aega Prince of Wales Theatre'i dirigent ning komponeeris selle teatri jaoks ka mõne balleti muusika. Kui inglise mainekas impressaario George Edwardes avas 1993. aasta suvel Londonis uue teatri Daly's Theatre, kutsus ta Jonesi selle muusikajuhiks ning innustas kirjutama operette. Kohe esimene oopus "A Gaiety Girl" ("Lõbus tüdruk") pälvis tähelepanu. Kolm aastat hiljem esietendus Jonesi meistritööks nimetatud "The Geisha". Selles sisalduv laul "The Amorous Goldfish" ("Armunud kuldkala") kujunes 19. sajandi lõpus üle Briti impeeriumi lõputult esitatavaks lööklauluks. 

Loobus seejärel dirigendiametist ja keskendus operettide komponeerimisele. Kuid Esimese maailmasõja eelõhtul publiku maitse muutus ja Jonesi operettidele ei leidunud enam turgu. Tõmbus seejärel avalikust elust tagasi ning lõpetas ka heliloominguga tegelemise. 

Sidney Jonesi "The Geisha" vokaalpartituuri tiitelleht, 1898
Oli abielus endast kuus aastat vanema Londonist pärit näitleja Hannah Kate Linleyga. Neil oli viis last.

Komponeeris hulgaliselt lööklaule ja muusikapalu varieteeprogrammidele. "The Geisha" ("Geiša") kuulub inglise teatrite mängukava raudvara hulka tänapäevani. Aeg-ajalt on olnud Londonis ja New Yorgis etendamisel ka "A Gaiety Girl". Järgis oma teostes Arthur Sullivani ja saksa heliloojate stiili. Tema vähenõudlik ja lahe iseloom väljendub ka tema teostes. 

Aastatel 1908–1928 esitasid Eesti teatrid "Geišat" kaheksas lavastuses neljas teatris: Estonias 1908, 1913, 1918, 1928; Vanemuises 1920; Ugalas 1924, 1926 ja Endlas 1924.

Teosed (esmaettekanne Londonis)
-------------------------------

* "A Gaiety Girl" (1893)
* "An Artist's Model" (1895)
* "The Geisha" (1896)
* "A Greek Slave" (1898)
* "San Toy" (1899)
* "My Lady Molly" (1903)
* "The Medal and the Maid" (1903)
* "See, See" (koomiline ooper, koos F.E. Toursiga, 1906)
* "King of Cadonia" (koos Frederick Rossega, 1908)
* "A Persian Princess" (1909)
* "The Girl from Utah" (koos Paul Rubensiga, 1913)
* "The Happy Day" (koos Paul Rubensiga, 1916)
**Raul Siem** (sündinud 5. juunil 1973) on Eesti ettevõtja, jurist ja poliitik. Ta on Eesti Konservatiivse Rahvaerakonna liige, Eesti väliskaubandus- ja infotehnoloogiaminister (2020–2021).

Ta on lõpetanud Paikuse Politseikooli, Eesti Riigikaitse Akadeemia ja aastal 2002 Tartu Ülikooli Õigusinstituudi.

Ta on 2. augustist 2016 Eesti Konservatiivse Rahvaerakonna liige. 2017. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel kandideeris ta Eesti Konservatiivse Rahvaerakonna nimekirjas Rae vallavolikogu liikmeks, ta sai 164 häälega Rae vallavolikogu liikmeks.

Ta on septembrist 2019 Erakondade rahastamise järelevalve komisjoni liige.

2019. aastast töötas ta siseministri nõunikuna. Aprillist 2020 jaanuarini 2021 oli Eesti väliskaubandus- ja infotehnoloogiaminister.

2021. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel kandideeris ta Eesti Konservatiivse Rahvaerakonna nimekirjas Rae vallavolikogu liikmeks, ta sai 604 häälega Rae vallavolikogu liikmeks.

23. novembril 2021 valiti Raul Siem Raasiku vallavanemaks.

Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 4 (Harju- (v.a Tallinn) ja Raplamaa) 490 häält ning ei osutunud valituks.

Isiklikku
---------

Ta on abielus ja tal on kolm last.

Viited
------

1. ↑  Uus IT-minister on olnud nii võlgade sissenõudja kui ka vanglajuht. Postimees, 17.04.2020
2. 1 2 3  "Helme ERR-ile: uueks ministriks saab Raul Siem". ERR. 17.4.2020, 18:31. Vaadatud 17.4.2020, 20:12.
3. 1 2  President nimetas uue IT-ministri ametisse. ITuudised.ee, 20.04.2020
4. ↑  Fotod: Kersti Kaljulaid nimetas Raul Siemi ametisse. ERR, 20.04.2020

Välislingid
-----------

* Toomas Sildam: "Kas EKRE uus IT-minister Raul Siem võib Helmele öelda: Mart, sul pole õigus?" ERR, 1. juuni 2020
**Andres Pärl** (10. november 1903 Kabala vald, Viljandimaa – 8. juuni 1991 Tartu) oli eesti loogik ja psühholoog.

Andres Pärl oli põllutöölise poeg. Ta lõpetas 1924 Põltsamaa Ühisgümnaasiumi, 1929 Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna, kaitses 1933 väitekirjaga "Meie koolinoorsoo psüühiline laad tema õpilas-ajakirjandusliku loomingu järele" *mag. phil.* kraadi (1946 vormistati ta ümber pedagoogikakandidaadiks). Ta oli 1930–36 juhutöödel, 1936–40 haridusministeeriumis sekretär, 1940–41 hariduse rahvakomissariaadi referent, 1941–43 Punaarmees, 1943–44 Eesti NSV Rahvakomissaride Nõukogu käsutuses, 1944–45 Moskva Ülikooli stipendiaat, 1945–47 TÜ pedagoogika kateedri assistent, 1947–48 loogika ja psühholoogia kateedri vanemõpetaja, aastast 1949 dotsent, 1952–72 kateedri juhataja, 1972–78 dotsent, ühtlasi 1948–50 kaugõppeteaduskonna dekaan ja 1955–62 ajaloo-keeleteaduskonna dekaan. Ta on lugenud psühholoogia üldkursust, loogika üld- ja erikursust ning koostanud aastakümneid kasutatud ja mitmes kordustrükis ilmunud loogika õppevahendeid.

Andres Pärl oli 1932–35 "Pedagoogilise aastaraamatu" toimetajaid ja 1970 "Psühholoogia lugemiku" (Tartu) toimetajaid. Ta avaldas töid peamiselt loogika vallast. Tal oli umbes 30 teadustrükist.

Tema vend August Pärl oli Eesti NSV teeneline kultuuritegelane.

Teoseid
-------

* Esteetika. Sissejuhatus kunstiküsimustesse. Tartu, 1935
* Jüri Vilms, Eesti iseseisvuse märter. // Rahvuslikud suurmehed I. Tallinn, 1935, 2. trükk 1990
* Kutseharidus Eestis (kaasautor). Tallinn, 1938
* Loogikakursuse põhiküsimuste omandamisest. Tartu, 1961, 6. tr 1968
* Mõisteõpetuse põhiküsimusi. Tartu, 1963, 4. tr. 1969
* Otsustusõpetus ühes sissejuhatusega väiteloogikasse ja formaalloogilised mõtlemisseadused. Tartu, 1968, 2. trükk 1970
* Lektori esinemise loogilistest alustest. Tartu, 1973.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide
2. ↑  Põltsamaa Ühisgümnaasiumi 4. lennu (1924. aasta ) vilistlased
3. ↑  Heiki Raudla. Pilistvere kihelkond – Eestimaa Taani. Viljandi muuseum 2012.

Kirjandus
---------

* Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944. I–III. Trt, 1994, II, 326
* Tartu Riikliku Ülikooli õppe-teaduskoosseisu biobibliograafia nimestik 1944–1980. Trt, 1987, 44
* Tartu ülikooli ajalugu: kolmes köites. Tallinn, 1982, III, 182, 248, 251.
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Richard Kiepert** (13. september 1846 Weimar – 4. august 1915 Berliini lähistelt Zehlendorf) oli saksa geograaf ja kartograaf. Ta oli kuulsa geograafi Heinrich Kieperti poeg, kes viljeles täiendavalt kartograafiat.

Elu- ja töökäik
---------------

### Õpingud

Richard Kiepert lõpetas 1865. aastal Friedrich Werdersche Gümnaasiumi. Berliinis ja Heidelbergis uuris ta seejärel antiikkeeli, ajalugu ja geograafiat.

1870. aastal reisis ta Osmanite riigi piirkondades Palestiinas ja Anatoolias, kust naasis Prantsuse-Preisi sõtta.

1874. aastal sai Jena Ülikoolis temast filosoofiadoktor, ta uuris Vana-Makedoonia geograafiat.

### Erialane töö

Kartograafina koostas ta maakaarte andmete põhjal, millega Saksa Riigi kutselised maadeuurijad pöördusid tagasi Aafrikast. Andmete kogujate hulgas olid ka Friedrich Gerhard Rohlfs ja Heinrich Barth. Tema olulisemateks töödeks jäid "Deutscher Kolonialatlas" ja "Spezialkarte von Deutsch-Ostafrika".

Aastail 1874–1878 töötas ta Ferdinand von Richthofeni juures atlase koostamisel, mis kujutas Hiinat. Aastail 1875–1887 toimetas ta geograafiaajakirja Globus.

1877. aastast oli ta Dietrich Reimeri kartograafiainstituudi juures teadusdirektor.

1880. aastate keskpaigas astus ta Leipzigi Geograafia Ühingusse ja Lübecki Geograafia Ühingusse.

Pärast isa surma 1899. aastal jätkas ta tema tööd maakaartide koguteose "Formae Orbis Antiqui" koostamisel.

Aastail 1902–1908 töötas ta Väike-Aasia maakaardiga "Spezialkarte von Kleinasien", mis loodi mõõtkavas 1:400 000.

Berliini Geograafia Ühing tunnustas teda 1908. aastal Carl Ritteri mälestusmedaliga.

1913. aastal anti talle professori aunimetus.

### Surm

Richard Kiepert suri 68-aastaselt Fichtenhofi sanatooriumis Zehlendorfis (koht asub tänapäeval Berliini äärelinnas).

Maakaarte
---------

* Deutschland*Deutschland*
* Balkan-Halbinsel*Balkan-Halbinsel*
* Russland*Russland*

Viited
------

1. ↑

Välislingid
-----------

 Richard Kiepert – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis