recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Valdur-Olev Ohakas** (26. detsember 1925 Tallinn – 16. veebruar 1998 Tallinn) oli eesti maalikunstnik.

Elukäik
-------

Õppis Tallinna 21. Algkoolis, Tallinna II Progümnaasiumis, Tallinna Kaubanduskoolis ja Tallinna Õhtutehnikumis. Aastatel 1942–1943 õppis ta Tallinna Kujutava ja Rakenduskunsti Koolis Eerik Haameri ja Johannes Greenbergi käe all. Aastatel 1943–1944 oli ta mobiliseerituna Saksa sõjaväes. 1944–1948 õppis Tartu Riiklikus Kunstiinstituudis Johannes Võerahansu ja Elmar Kitse juhatusel, kuid kool jäi lõpetamata, kuna 1949. aastal ta arreteeriti koos rühma kunstitudengitega ja saadeti Kasahhi NSV-sse Karagandõ oblastisse Vorkuta vangilaagrisse. Ta vabanes sealt 1956. aastal.

Näitustel esines alates 1946. aastast, alates 1959. aastast oli Eesti NSV Kunstnike Liidu liige.

Valdur Ohakas osales 1960ndate eesti kunsti uuenemisprotsessis ning suhtles tihedalt Ülo Soosteri ja paljude Tartu ning Tallinna kunstnikega. Kunstniku loomingu kõrgajaks olid 1960–1970ndad, mil tema mitmekülgses loomingus olid kesksel kohal romantilised maastikuvisioonid.

Looming
-------

* 1950. aastate lõpu loomingut iseloomustab nn "karm stiil" ("Pirita", 1959).
* 1960. aastate alguses viljeles peamiselt natüürmorti, kus muutub üha olulisemaks koloriit ja heleda-tumeda kontrast ("Natüürmort kaladega", 1965; "Vanad asjad", 1968).
* 1960. aastate lõpust küündis geometriseeriv laad sageli abstraktse või sürrealistlikuni ("Natüürmort kannuga", 1970; "Linn", 1973; "Antiik", 1974).
* 1960. ja 1970. aastail olid kesksel kohal romantilised maastikuvisioonid ("Mütoloogiline maastik" 1971; "Järvede org sügisel", 1978; "Tee", 1982).

Isiklikku
---------

Kunstnik Raoul Kernumees oli Valdur Ohaka ema vend.

Allikas
-------

* Eesti entsüklopeedia. Kd.14 : Eesti elulood. Lk. 335

Viited
------

1. ↑
2. 1 2 3 4
3. 1 2 3

Välislingid
-----------

* Raimu Hanson: "Kunstnik hoiab sõbra teoseid kunstihuviliste tähelepanu all" Tartu Postimees, 15. jaanuar 2018
**Valdur Paakspuu** (16. aprill 1934 Kuressaare – 31. jaanuar 1991 Tallinn) oli eesti ornitoloog ja looduskaitsja.

Elulugu
-------

Valdur Paakspuu lõpetas 1958. aastal Tartu Riikliku Ülikooli bioloogia osakonna. Ta oli aastatel 1958–1965 ja 1968–1972 Matsalu Riikliku Looduskaitseala vanemteadur, 1965–1968 juhataja ning aastast 1972 teadusdirektor.

Teadustöö
---------

Ta on uurinud vee- ja rannikulindude rännet, pesitsemist ja sulgimist. Ta oli aastast 1971 ilmuma hakanud Matsalu Riikliku Looduskaitseala teadustööde kogumiku "Loodusvaatlusi" koostaja (1971–1972) ja kaasautor, Eesti Looduse toimetuskolleegiumi liige (aastast 1985), üks Eesti Looduskaitse Seltsi asutajaliikmetest (1966) ja Lihula osakonna juhataja, Eesti TA Looduskaitse Komisjoni liige (1971–1974) ning Rahvusvahelise Veelindude Uurimise Büroo (IWRB) töörühma liige. Valdur Paakspuu on välja andnud üle 60 teadustrükise.

Teoseid
-------

* Hallhane ökoloogiast Matsalu lahel. // Loodusuurijate Seltsi aastaraamat 56 (1964)
* Matsalu Riikliku Looduskaitseala haudelinnustikust aastail 1963–1969. // Loodusvaatlusi 1971 (1972)
* Kajaklaste kolooniate dünaamikast Matsalu Riiklikul Looduskaitsealal. // Matsalu maastik ja linnud. Ornitoloogiline kogumik VI (1973)
* Matsalu roostikes, randadel ja vetel. Tallinn, 1980
* Matsalu looduskaitseala zooloogiast 3 (1982)
* Matsalu loodusest. // Eesti NSV riiklike looduskaitsealade tead tööd 4 (1984)
* Lindude ränne Matsalu alal (kaasautor T. Kastepõld). // Matsalu – rahvusvahelise tähtsusega märgala. Tallinn, 1985
* Hanede arvukusest Väinamere saartel 1958–1992 (kaasautorid E. Mägi, T. Kastepõld). Loodusvaatlusi 1992 (1993)

Viited
------

1. 1 2 3  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Kirjandus
---------

* Eesti entsüklopeedia 14, 349
* V. Paakspuu ornitoloogiline bibliograafia (koost L. Rootsmäe). // Loodusvaatlusi 1991 (1993), 99
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
|  |
| --- |
|  |
| Medalikohad |
| Maailmameistrivõistlused |
| **Kuld** | 2014 |  |
| **Hõbe** | 2015 |  |

**Viktor Vassilijevitš Tihhonov** (vene keeles Виктор Васильевич Тихонов; sündinud 12. mail 1988 Riias) on Lätis sündinud Venemaa jäähokimängija, kes mängib keskründajana KHL-i klubis Ufa Salavat Julajev.

Hooajal 2006–07 debüteeris ta Venemaa kõrgliigas Tšerepovetsi Severstali ridades. Klubi põhikoosseisus kindlus ta koha järgmisel hooajal.

2008. aastal valis Phoenix Coyotes ta NHL-i *draft* '​is 28. valikuna. 2008. aasta juunis sõlmis ta Coyotesiga kolmeaastase lepingu. Hooajal 2008–09 sai ta NHL-is kirja kaheksa väravat ja kaheksa väravasöötu.

Hooaja 2009–10 alguses asus ta mängima American Hockey League'is Coyotesi noorteklubis San Antonio Rampage. 2009. aasta novembris naasis ta Tšerepovetsi Severstali. Kogu hooaja 2010–11 mängis ta vaid Rampage'is.

Aastatel 2011–2015 mängis Tihhonov neli hooaega KHL-is Peterburi SKA ridades. Hooajal 2012–13 oli ta Petri Kontiola kõrval kümne väravaga Gagarini karika väljalangemismängude suurim väravakütt ning valiti liiga hooaja sümboolsesse koosseisu. 2014. aastal valiti Tihhonov KHL-i tähtede mängule.

2015. aasta juulis sõlmis ta üheaastase lepingu NHL-i klubiga Chicago Blackhawks. Sama aasta detsembris liitus ta taas Coyotesiga.

Aastatel 2016–2020 mängis Tihhonov jällegi Peterburi SKA-s. Aastatel 2015 ja 2017 võitis ta SKA-ga Gagarini karika. 2019. aasta novembris siirdus ta Kaasani Ak Barsi. 2021. aasta mais sõlmis ta kaheaastase lepingu Ufaga.

2008. aasta juunioride maailmameistrivõistlustel võitis Tihhonov Venemaa kuni 20-aastaste koondisega pronksmedali. Tihhonov valiti turniiri parimaks ründajaks ja turniiri sümboolsesse koosseisu. 2014. aastal tuli Tihhonov Venemaa jäähokikoondise koosseisus maailmameistriks. 2014. aasta maailmameistrivõistlustel oli ta resultatiivseim mängija (8+8) ja suurim väravakütt. Ta valiti turniiri parimaks ründajaks ja turniiri sümboolsesse koosseisu. 2015. aasta maailmameistrivõistlustel võitis ta hõbemedali ning kuulus Venemaa koondisse ka 2014. aasta taliolümpiamängudel.

Tema vanaisa Viktor Tihhonov oli Nõukogude Liidu jäähokimängija ja -treener.

Viited
------

1. ↑   (vaadatud 2.5.2021)

Välislingid
-----------

 Viktor Tihhonov (sündinud 1988) – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Viktor Tihhonov KHL.ru lehel
* Viktor Tihhonov NHL.com lehel
* Viktor Tihhonov hockeydb.com lehel
**Joseph Poelaert** (21. märts 1817 Brüssel – 13. november 1879 Brüssel) oli Belgia arhitekt.

Tuntuimad tema projekteeritud hooned on Brüsseli kohtumaja (*Palais de Justice de Bruxelles*; 1866–1883) ja Laekeni Jumalaema kirik (1854–1909). Ta on ka Brüsseli Kongressi väljaku servas asuva Kongressi ausamba (1850–1859) autor.

Elukäik ja looming
------------------

Joseph Poelaert sündis 1817. aastal Brüsselis jõukas kunstilembeses perekonnas. Tema isa oli tuntud arhitekt Philippe Poelaert (1790–1875). Ta alustas arhitektuuriõpinguid isa käe all ning jätkas lühikest aega Brüsseli Académie Royale des Beaux-Artsis arhitekt Tilman-François Suysi juhendamisel. Seejärel suundus ta Pariisi õppimaks École des Beaux-Artsis, kus tema juhendajaks sai Louis Visconti, ja paralleelselt Jean-Nicolas Huyot' ateljees. 

Poelaerti esimesed projektijoonised jäävad tema kahekümnendatesse eluaastatesse. Pärast kooli lõpetamist töötas ta algul arhitekti ja hoonete ülevaatajana, seejärel Brüsseli kommunaalarhitektina, kuni nimetati 1855. aastal Brüsseli linnaarhitektiks. 1850. aastatel kavandas ta Kongressi ausamba (1850), projekteeris Püha Katariina kiriku (1854) ning töötas välja La Monnaie teatri (1855) uuenduskava.

1860. aastal kuulutas kuningas Léopold I välja konkursi uue kohtuhoone ehitamiseks. Pärast mitme konkursi nurjumist pakkus toonane justiitsminister Victor Tesch välja aastatega aina enam mõjukust kogunud Poelaerti nime. Projekt oli kaalukas, sest hoone pidi hakkama asuma suurel alal ja linnapildis domineerima. Poelaert pakkus välja klassitsistlikus stiilis ja oma täiendustega nägemuse. Kuna hoone ehitamise tõttu lammutati ümbruskonnas palju hooneid ja kolima sunnitud elanikele maksti küsitavatel põhjustel eri suurusega hüvitisi, hakati teda rahvasuus kutsuma nimetusega *schieven architect* ('häbiväärne arhitekt').

Poelaert on maetud Laekeni kalmistule.

Viited
------

1. ↑  *Académie royale de Belgique. Bulletin de la Classe des beaux-arts, tome XXV, 1943, 10–12*. Bruxelles. 1945. Lk 136.
2. ↑  "Joris Snaet, Elisabeth Van Besien. Le Palais de Justice de Bruxelles. Un tour de force monumental". *Bruxelles Patrimoines*. 2012. Lk 79.
3. ↑  "Palais de justice de Bruxelles (place Poelaert)". *La Régie des Bâtiments*. Originaali arhiivikoopia seisuga 24. veebruar 2011. Vaadatud 23. novembril 2021.
4. ↑  Frédéric Solvel (30. oktoober 2020). "Noteworthy Cemeteries in Brussels". *Brusselslife.be*. Vaadatud 23. novembril 2021.
Valdur Lahtvee (2018)
**Valdur Lahtvee** (sündinud 19. jaanuaril 1958 Antslas) on Eesti keskkonnaspetsialist ja poliitik. 

Ta on lõpetanud 1981. aastal Eesti Põllumajanduse Akadeemia metsamajanduse insenerina.

Töö
---

Valdur Lahtvee on töötanud üle 30 aasta keskkonnakaitsega seotud ametikohtadel nii mittetulundus-, riigi- kui ka erasektoris strateegilise planeerimise, keskkonnamõju hindamise, keskkonnaauditite, säästva tootmise ja tarbimise, keskkonnajuhtimise süsteemide rakendamise alal ning keskkonnahariduse ja -teadlikkuse arendamise heaks, sh Eesti Energia keskkonnajuhina ja Säästva Eesti Instituudi direktorina. 2017. aastast töötab Läänemeremaade Nõukogu alalises sekretariaadis poliitikanõunikuna. On MTÜ Eesti Rooma Klubi liige.

Poliitiline tegevus
-------------------

Valdur Lahtvee oli erakonna Eesti Rohelised liige. Kandideeris 1995. aastal VIII Riigikogusse Eesti Roheliste ja Eesti Rojalistliku Partei moodustatud valimisliidu Neljas Jõud nimekirjas, kuid ei osutunud valituks.

Roheliste taastulekul poliitikasse oli Rohelise erakonna algatusgrupi (REAG) juhatuse liige. Ta on olnud Erakonna Eestimaa Rohelised eestkõneleja. 

Lahtvee kandideeris 2007. aasta Riigikogu valimistel, sai 475 häält ning osutus valituks.

XI Riigikogu koosseisus oli ta Erakonna Eestimaa Rohelised fraktsiooni esimees ja Riigikogu väliskomisjoni liige. 

Ta kandideeris 2011. aasta Riigikogu valimistel, sai 457 häält ega osutunud valituks.

Tunnustus
---------

* 2004 – Valgetähe V klassi teenetemärk
* 2007 – Hispaania Teeneteordeni nummerdatud komandöririst

Viited
------

1. ↑  Riigikogu valimine. 5. märts 1995. Vabariigi valimiskomisjoni koduleht. (Kasutatud 14. aprillil 2010.)
2. ↑  "Kes? Mis? Kus?" 2008, lk. 125

Välislingid
-----------

* Tutvustus SEI lehel
* Tutvustus Euroopa Rohelise Partei lehel
* Tutvustus Läänemeremaade Nõukogu sekretariaadi lehel
* Publikatsioonid Eesti Teadusinfosüsteemi lehel
* Meediakaja
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib Saksa-Rooma keisrist; Konstantinoopoli patriarhi kohta vaata Joseph II (Konstantinoopoli patriarh).* |

---

Joseph II. Anton von Maron
**Joseph II** (13. märts 1741 Schönbrunni loss, Viin – 20. veebruar 1790, Viin) oli esimene Habsburgi-Lotringi soost Saksa-Rooma keiser ja Austria ertshertsog. Tema vanemad olid Franz I Stephan ja Maria Theresia. Ise sai ta tuntuks kui üks edukamaid valgustatud monarhe.

Pärast oma isa surma sai Josephist järgmine Saksa-Rooma keiser. See tiitel tolleks ajaks küll erilist tähtsust enam ei omanud, kuid samal aastal (1765) sai temast ka Austria asevalitseja koos tema ema Maria Theresiaga. Ta polnud kuigi rahul oma ema tema arvates liialt ettevaatlike ning piiratud reformidega ning nii asus ta Austria tegelikuks valitsejaks saades 1780 teostama ilmselt radikaalseimaid reforme, mida kunagi üks monarhi läbi viinud. Joseph kaotas pärisorjuse, allutas kiriku riigile, deklareeris usuvabadusi ning andis rahvale niivõrd palju kodanikuvabadusi, et see võimaldas tal Prantsuse revolutsiooni algul välja antud Isiku- ja Kodanikuvabaduste Deklaratsiooni nimetada tema seaduste plagiaadiks. Joseph valitses ilmselt tõelise valgustatud monarhi ideaali vääriliselt, kuid enamik toonasest eliidist tema vaimustust valgustusideede osas ei jaganud ning ka lihtrahvas ei mõistnud neid. Tugevalt pahandatud oli ka katoliku kirik. Kuigi juba ta ema ajal oli ametlikuks asjaajamiskeeleks saksa keel, tõid Josephi reformid kaasa tugeva tsentraliseerituse ja saksapärastamise. Joseph deklareeris, et tahab Austriast teha täielikult saksa riigi ("Ma olen Saksa keiser, kes peab valitsema Saksa riiki!"), mille peale algasid mitmel pool vastuhakud. Lõuna- ehk Austria Madalamaad (hilisem Belgia) kuulutasid end 1790. aasta jaanuaris koguni iseseisvaks. Joseph jõudis veel deklareerida, et Madalmaad on ta tapnud, enne kui ta veebruaris tõepoolest suri.

Joseph austas väga Preisimaa valgustatud monarhi Friedrich Suurt, kuid poliitiline tegelikkus viis nad tihti rivaalidena üksteise vastu. Joseph soovis saada samasuguseks väejuhiks kui Friedrich, kuid tema Türgi-vastane sõjakäik kukkus läbi ning keiser pääses sealt vaevu eluga. Kuid reformide ulatuse osas Josephile valgustatud monarhide seas vastast ei olnud.

Viited
------

1. ↑  Votruba, Martin. "Emperor Joseph II, The Law on the German Language in Administration. 18 May 1784" (PDF). *Slovak Studies Program*. University of Pittsburgh. Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 5. juuni 2010. Vaadatud 9. mail 2012.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Franz I Stephan** | **Saksa-Rooma keiser**1765–1790 | Järgnev**Leopold II** |
| Eelnev:**Maria Theresia** | **Austria ertshertsog**(1765–1780 koos Maria Theresiaga)  1780–1790 | Järgnev:**Leopold II** |
| **Milano hertsog**(1765)1780–1790
 |
**Viktor Anatolijovõtš Skrõpnõk** (ukraina keeles Віктор Анатолійович Скрипник; sündinud 19. novembril 1969 Novomoskovskis) on Ukraina endine jalgpallur.

Mängijakarjäär
--------------

Enne profikarjääri algust mängis Skrõpnõk aastatel 1987–1988 Nõukogude Liidu kõrgliiga reservmeeskondade turniiril Dnipropetrovski Dnipro ridades. Aastatel 1989–1994 mängis Skrõpnõk Zaporižžja Metallurgi meeskonnas, kust siirdus 1994. aastal kaheks hooajaks tagasi Dnipropetrovski Dniprosse. Sealt suundus ta 1996. aastal Bremeni Werderisse, kus mängis kuni mängijakarjääri lõpuni 2004. aastal. Hea tsenderdusoskuse pärast hüüti teda Ukraina Beckhamiks. 2004. aastal võitis ta Werderiga Bundesliga ja Saksamaa karikasarja.

Treenerikarjäär
---------------

Skrõpnõk sai Bremeni Werderi reservmeeskonna peatreeneriks 2013. aastal. 2014. aasta 25. oktoobril määrati ta Bremeni Werderi põhimeeskonna peatreeneriks, kui eelmise peatreeneri Robin Dutti juhitud meeskond oli langenud Bundesliga tabeli lõppu. 2014/2015 hooaja lõpuks oli Skrõpnõk juhtinud meeskonna Bundesliga tabeli esimesse poolde. Bremeni Werderi peatreeneri kohalt vallandati ta 2016. aasta septembris.

Aastatel 2018–2019 oli ta Läti kõrgliiga klubi Riga peatreener.

Viited
------

1. 1 2
**Peep Jõgi** (4. märts 1965 Tartu – 4. detsember 2017) oli Eesti ja Nõukogude Liidu korvpallur. 

Ta lõpetas 1983. aastal Tallinna Spordiinternaatkooli. Ta oli sportlasena 202 cm pikk ning treenis Harri Russaku, Märt Kermoni ja Jaak Salumetsa juhendamisel. 

Tuli 1981. aasta kadettide Euroopa meistriks ja 1984. aastal juunioride Euroopa meistriks Nõukogude Liidu koondise koosseisus.

Oli aastatel 1983–1987 Eesti NSV esindusvõistkonna liige, kuid alkoholiprobleemide tõttu loobus spordist; üritas naasta 1990. aastate keskel.

Teda on peetud läbi aegade kõige andekamaks Eesti korvpalluriks.

Tunnustus
---------

* 1981 – NSV Liidu meistersportlane
* 1984 – NSV Liidu rahvusvahelise klassi meistersportlane

Viited
------

1. ↑  Siim Kera. Peep Jõgi – terane ja tundlik natuur, kelle elu lõpetas kodutrepp Õhtuleht, 7. detsember 2017

Kirjandus
---------

* Ats Kuldkepp, Karl Juhkami. "Puhka rahus, Peep Jõgi!". Õhtuleht, 7. detsember 2017. Lk 23

Välislingid
-----------

* Biograafia ESBL-is
* Peep Jõe sporditulemused
* Gunnar Press. ARHIIVIST | Peep Jõgi: "Kes sul keelab? Joo ka kolm päeva ja viska siis 20 punkti!" Õhtuleht, 6. detsember 2017
* Siim Kera. Peep Jõgi – terane ja tundlik natuur, kelle elu lõpetas kodutrepp Õhtuleht, 7. detsember 2017
**Peeter Koval** (16. november 1956 Kergu alevik, Vändra rajoon) on eesti endine mootorrattasportlane.

Ta lõpetas 1974. aastal autoremondilukksepana Linnakutsekooli nr 19 Tallinnas.

Sportlasena
-----------

Mootorispordiga tutvus Viljandi auto-motoklubis ja võistles 1970. aastal sealkandis esimest korda motokrossis.

Tuli aastatel 1978–1991 16 korda ringrajasõidus ning moto- ja talimotokrossis Eesti NSV meistriks.

Sai noorte 125 cm3 masinaklassis 1974. aastal NSV Liidu motokrossi meistrivõistlustel pronksmedali. 1975–1977 esindas Nõukogude sõjaväes aega teenides Leningradi SKA võistkondi. NSV Liidu ringrajasõidu meistrivõistlustel võitis aastatel 1981–1991 125 cm3 ja 250 cm3 A-klassis 14 medalit: 6 kuld-, 4 hõbe- ja 4 pronksmedalit. Sai 1981. aastal Kalevi auto-motoklubi meeskonnas NSV Liidu talikrossil esikoha.

Ta sai 1988. aastal mootorrataste ringrajasõidus Ida-Euroopa kommunistlike riikide Sõpruse karika sarjas 125 cm3 A-klassis esikoha ja karika. Aastatel 1984 ja 1989 sai ta 2. koha 125 cm3 masinaklassis.

Tunnustus
---------

* 1965 NSV Liidu meistersportlane
* 1984 NSV Liidu rahvusvahelise klassi meistersportlane

Viited
------

1. ↑  Biograafia ESBL-is (vaadatud 14. märts 2023)

Välislingid
-----------

* Biograafia ESBL-is
**Jarosław Aleksander Kaczyński** (sündinud 18. juunil 1949 Varssavis) on Poola poliitik. 

Jarosław Kaczyński sündis inseneri, Armia Krajowa veterani ja Varssavi ülestõusust osavõtnu Rajmund Kaczyński (1922–2005) ja filoloogi Jadwiga Kaczyńska (1926) peres. Tal oli identne kaksikvend Lech Kaczyński (1949–2010).

Aastal 1962 mängis ta koos kaksikvennaga peaosa Poola lastefilmis "Kaks, kes varastasid kuu".

Kaczyńskid kuulusid konservatiivsesse erakonda Õigus ja Õiglus. See erakond saavutas 2005. aasta valimistel korruptsioonivastase võitluse loosungite all Poola saimi valimised. Valimiste edu oluliseks põhjuseks peeti väikest valimisaktiivsust. Jarosław Kaczyński moodustas koos kahe väikeerakonnaga uue valitsuse ja sai ise peaministriks.

Ta oli juulist 2006 kuni 5. novembrini 2007 Poola peaminister ja kuni Donald Tuski valitsuse ametisse astumiseni 16. novembril 2007 peaministri kohusetäitja.

Tema vend Lech Kaczyński oli Poola president, kes hukkus 10. aprillil 2010 Smolenski lennuõnnetuses.

Kaczyńskid ajasid tugevalt rahvuslikku poliitikat, mis rikkus suhteid teiste Euroopa Liidu maadega, sealhulgas naabermaadega. Nad loobusid ka plaanist Poola euroalasse viia. .

2007. aasta oktoobris toimusid Poolas seimi erakorralised valimised. 13. augustil 2007 tegi Kaczyński lõpu koalitsioonivalitsusele, tagandades kahte väiksemasse koalitsiooniparteisse kuulunud ministrid. Sama aasta 30. augustil vahistati äsja vallandatud siseminister, kes oli süüdistanud Kaczyńskit poliitiliste vastaste järel salateenistuste abil nuhkimises .

Erakorralistel valimistel oli Poola kohta harukordselt suur valimisaktiivsus (56%) ja need võitis Kodanikeplatvorm, kes sai endale peaaegu pooled kohad seimis. Kodanikeplatvormi liider Donald Tusk moodustas uue valitsuse. Kodanikeplatvormi üks juhte Bronisław Komorowski kutsus üles moodustama laiapõhjalist koalitsiooni kõigi erakondadega, kes soovisid Seaduse ja Õigluse võimult kõrvaldamist. 

Jarosław Kaczyński kandideeris 2010. aasta presidendivalimistel. 20. juunil peetud esimeses voorus sai ta 36,74% häältest Bronisław Komorowski 41,22% vastu. 4. juulil peetud teises voorus valiti presidendiks Komorowski, kes sai 53,01% häältest.

Vaata ka
--------

* Jarosław Kaczyński valitsus
* "Vennad Kaczyńskid" (Citizens K.), film kaksikvendadest

Viited
------

1. ↑  "Biografia i ciekawostki z życiorysu Jarosława Kaczyńskiego" (Mall:Pl). Vaadatud 2. november 2016.`{{cite web}}`: CS1 hooldus: tundmatu keel (link)
2. 1 2 3  "Kes? Mis? Kus?" 2008, lk. 286
3. ↑  "Kes? Mis? Kus?" 2008, lk. 282
4. ↑  "Kes? Mis? Kus?" 2008, lk. 283

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Kazimierz Marcinkiewicz** | **Poola peaminister**2006–2007 | Järgnev**Donald Tusk** |
**Marko Torm** (sündinud 2. märtsil 1980 Kohtla-Järvel) on Eesti endine poliitik, XIV Riigikogu koosseisu liige.

Haridus
-------

Lõpetas 1998. aastal Kohtla-Järve Järve Gümnaasiumi.

Aastatel 1998–2002 õppis Sisekaitseakadeemias.[*viide?*] Magistrikraad Tallinna Ülikoolist riigiteaduste erialal[*viide?*]. Ta on täiendanud end Tartu Ülikoolis sotsiaaltöö alal[*viide?*] ning lühematel koolitustel Islandil, Soomes ja Taanis.

Töökäik
-------

Lääne-Virumaa kriminaalpolitsei inspektor 2002, G4S Lääne-Virumaa teenindusjuht 2003–2005, Rakvere linna sisekontrolör 2006–2010, Rakvere abilinnapea 2010–2011, Rakvere linnavolikogu esimees 2013–2014, Lääne-Viru maavanem 2014–2017, Rakvere linnapea 2017–2019.

Poliitiline tegevus
-------------------

Reformierakonna liige 2010–2023. Seoses Riigikogu liikme Taavi Rõivase tagasiastumisega 15. detsembril 2020 sai temast päev hiljem asendusliikmena XIV Riigikogu liige.

Muu tegevus
-----------

Eesti Ööjooksu ja muude tervisespordiürituste algataja ja korraldaja.[*viide?*] Tema eestvedamisel[*viide?*] on Rakveres algatatud liikumissari "Terve Rakvere liigub". 
Ta on Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku Rakvere Kolmainu koguduse liige.

Viited
------

1. 1 2  Elektrooniline Riigi Teataja. Vabariigi Valitsuse 10.10.2014 korraldus nr 451 "Lääne-Viru maavanema ametikohale nimetamine". Avaldamismärge: RT III, 14.10.2014, 5.
2. ↑  Elektrooniline Riigi Teataja. Vabariigi Valitsuse 26.10.2017 korraldus nr 298 "Maavanemate teenistusest vabastamine kohaliku omavalitsuse volikogu liikmeks valimise tõttu ja Vabariigi Valitsuse 21. septembri 2017. a korralduse nr 260 „Maavanemate teenistusest vabastamine" muutmine". Avaldamismärge: RT III, 28.10.2017, 1.
3. ↑  Elektrooniline Riigi Teataja. Riigikogu juhatuse 15.12.2020 otsus nr 152 "Riigikogu liikme volituste lõppemine ja asendusliikme asumine Riigikogu liikmeks". Avaldamismärge: RT III, 17.12.2020, 1.

Välislingid
-----------

* Märksõna "Marko Torm" Virumaa Teatajas
**Viktor Trasberg** (sündinud 9. veebruaril 1961) on Eesti majandusteadlane.

Viktor Trasberg on alates 1999. aastast töötanud peamiselt Tartu Ülikoolis, kuid olnud ka West Virgina Ülikooli (USA) majandusteaduskonna külalisõppejõud (2012), teaduslikul tööl Birminghami Ülikooli Suurbritannia majandusteaduskonnas (1993), ja Södertörn Högskola (Baltic and Eastern European Graduate School) külalisõppejõud (jaanuar–juuni 2003). 

Viktor Trasberg on töötanud Optiva panga[*viide?*] ja ICI Trusti fondijuhina[*viide?*]. Alates 2005. aastast on ta Tartu Ülikooli majandusteaduskonna makroökonoomika dotsent. 

Viktor Trasberg on avaldanud artikleid ja kommentaare (nt Vikerraadio päevakommentaar) majandusteemadel.

Viited
------

1. ↑  Eesti Teadusinfosüsteem. Viktor Trasberg. (vaadatud 15.12.2017)

Välislingid
-----------

* Eesti maksusüsteem on jõudnud ummikusse. Sirp, 8. detsember 2017
* Viktor Trasberg: lõpetagem kõrghariduslik bolševism. ERR, 3. oktoober 2017
* Viktor Trasberg: võltskasinuse hullusärk ja majanduslik stagnatsioon. ERR, 19. september 2017
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib Montenegro poliitikust; samanimelise jalgpalluri kohta vaata artiklit Marko Radulović (jalgpallur).* |

---

Marko Radulović
**Marko Radulović** (15. detsember 1866 Montenegro, Pazici küla – 2. november 1932) oli Montenegro kohtunik ja riigimees. 

Ta lõpetas põhikooli Zdrebaoniki kloostris, kolm klassi keskkooli Belgradis, kolm klassi Zajecaris (Serbia) ja õigusteaduskonna Belgradis 1892.

Ta oli Montenegro justiitsministri assistent ning vastutas suhete eest kohtuorganite ja justiitsadministratsiooniga 1893–1896, Danilovgradi piirkonnakohtu president 1896–1903, Podgorica regionaalkohtu president 1903–1905, Podgorica parlamendi liige 1905–1906, pea- ja välisminister 11. novembrist 1906 19. jaanuarini 1907. Ta avas Cetinjes 1910 õigusbüroo, oli ülemkohtu liige alates 1913, justiitsminister ja haridusministri esindaja 20. detsembrist 1915 29. aprillini 1916. 1916 interneeriti ta Ungarisse ja Alam-Austriasse, kust naasis 1918. 1919–1924 oli ta advokaat ja Radikaalse Partei liige, alates 14. oktoobrist 1924 Podgorica Ülemkohtu president. Ta valiti senaatoriks 3. jaanuaril 1932 ja 3. veebruaril 1935.
**Joseph Paxson Iddings** (21. jaanuar 1857 Baltimore, Maryland, USA – 8. september 1920 Brinklow, Montgomery maakond, Maryland) oli Ameerika Ühendriikide geoloog ja petroloog.

Aastail 1880–1895 osales ta mitmel väliuuringul (Nevadas, Kaskaadides, Suures kanjonis ja Yellowstone'i jõe ülemjooksul), mille tulemusel andis ta välja monograafia Yellowstone'i rahvuspargi kohta. Aastail 1895–1908 oli ta Chicago ülikoolis geoloogiaprofessor.

Iddings oli oma aja juhtivaid spetsialiste vulkaanilise tekkega kivimite alal. Ta arendas polarisatsioonimikroskoobi kasutamist geoloogias, määratles uusi kivimitüüpe (näiteks bandaiit, šosoniit, kohalaiit, absarokiit, banakiit ja havaiit). 1889. aastal võttis ta kasutusele termini "fenokristall".

Tunnustus
---------

Joseph Paxson Iddings oli Ameerika Filosoofiaseltsi liige, kuulus USA Teaduste Akadeemiasse, Londoni ja Ameerika Geoloogiaühingusse; lisaks oli ta Christiania Teadusühingu liige ja Prantsuse Mineraloogia Seltsi auliige. Tema auks on nimetatud mineraal iddingsiit, trilobiitide perekond *Iddingsia*, trilobiidiliik *Peachella iddingsi* ja käsijalgsete liik *Orthis iddingsi*.

Teoseid
-------

* *Microscopical Physiography of the Rock-Making Minerals: An Aid to the Microscopical Study of Rocks*, 1888
* *Rock Minerals*, 1906
* *Igneous Rocks*, 1909–13
* *Problems of Volcanism*, 1914

Välislingid
-----------

* Joseph Paxson Iddings (*rootsi keeles*)
**Peenstruktuuri konstant** on füüsikaline konstant (tähis {\displaystyle \alpha }, dimensioon 1), mis väljendab elektromagnetilise vastastikmõju tugevust. Selle konstandi tõi sisse 1916. aastal Arnold Sommerfeld vesiniku aatomi spektrijoonte peenstruktuuri teoreetilises selgituses. Seetõttu nimetatakse seda ka Sommerfeldi peenstruktuuri konstandiks.

Sommerfeld defineeris selle algselt Bohri vesinikuaatomi põhiolekus elektroni orbitaalkiiruse ja valguse kiiruse suhtena.

Kvantelektrodünaamikas näitab peenstruktuurikonstant tugevust, millega elektromagnetilist vastastikmõju vahendav footon sidestub elektriliselt laetud elementaarosakesega, näiteks elektroniga. Seega võib seda konstanti käsitada elektromagnetilise sidestuskonstandina, mis määrab, kui tugevad on elektriliselt laetud osakeste vahelised (tõuke- või tõmbejõud ja kui kiiresti toimuvad elektromagnetiliselt indutseeritud protsessid, näiteks valguse spontaanne kiirgus.

Teaduse ja Tehnoloogia Andmekomitee soovitatud väärtus on

{\displaystyle \alpha \ =7{,}297\,352\,569\,3(11)\cdot 10^{-3}\ =\ {\frac {1}{137{,}035\,999\,084\,(21)}},}
kus sulgudes olevad numbrid näitavad mõõtemääramatust väärtuse viimastes numbrikohtades. See määramatus esitab hinnangulist standardhälvet tegelikust arvväärtusest.

Seni kõige täpsem väärtus (täpsus {\displaystyle 2\cdot 10^{-10}}) määrati 2018. aastal aatominterferomeetria abil:

{\displaystyle {\frac {1}{\alpha }}=137,035\,999\,046(27)\,}.
Viini Tehnikaülikoolis tehtud Halli kvantefekti mõõtmised andsid tulemuseks väärtuse

{\displaystyle {\frac {1}{\alpha }}=137.035\,999\,206(11)\,}.
Peenstruktuuri konstant on seotud elementaarlaengu {\displaystyle e}, Plancki konstandi {\displaystyle h}, valguse kiiruse c ja elektrilise konstandiga {\displaystyle \varepsilon \_{0}} järgmiselt:

{\displaystyle \alpha \ =\ {\frac {1}{2c\,\varepsilon \_{0}}}\;{\frac {e^{2}}{h}}=\ {\frac {1}{4\pi \,\varepsilon \_{0}}}\;{\frac {e^{2}}{\hbar \cdot c}}.}
Konstantidel {\displaystyle e,h} ja c on rahvusvahelises mõõtühikute süsteemis (SI) fikseeritud väärtused. Seetõttu on peenstruktuuri konstant otseselt ja vastava mõõtemääramatusega seotud elektrilise konstandiga {\displaystyle \varepsilon \_{0}}.
Ķengaragsi asendikaart
**Ķengarags** on asum Lätis, Riia linna Latgale eeslinna osa pindalaga 5,190 km². Asub Maskavas forštatest kagus, Šķirotavast edelas ja Rumbulast loodes Daugava paremal kaldal. Asumit ühendab Katlakalnsiga Lõunasild. 53 352 elanikku (2010). 

Ķengaragsi asumi kõige kõrgem punkt ulatub 13 meetrit üle merepinna. Kuna veel kõrgemad kohad on Riias Läänemere eri arengustaadiumite rannavallid, siis on Ķengaragsi ala kõige varasem vee alt vabanenud piirkond Riias.

Ķengaragsi alad asusid vanasti Riia linnasarases. Need piirid seadis paika juba Wilhelm Modenast. Asumi territooriumil asus siiski Mõõgavendade ordule kuulunud **vend Bertoldi veski**, mis ehitati tõenäoliselt aastal 1208. Kivist hoonet kasutati ka kindlusena; on teada, et vesiveskil oli ka kaitsetorn või siis asus selline torn veski juures. Riia linna ja ordu vaheliste konfliktide ajal ründasid Riia väed korduvalt veskit – ja mitte alati edukalt. 14. sajandil kaotas veski oma sõjalise tähtsuse, kuid jäi siiski edasi tegutsema.

Veskit kasutati 16. sajandini. Hilisematel aegadel jahvatati seal lisaks viljale ka pipart. Hiljem kasutati veski seadmeid vase töötlemisel ja kangaste valmistamisel. 1656. aastal ründasid veskit Vene väed, aga edutult. 

Nimi Ķengarags (*Kengeragge*) kujunes 16. sajandi teisel poolel. Toona elas Daugava kaldal Ķengade perekond. Pere elas paigas, kus Daugava kaldal paljandus dolomiit, mida nad Mazā Jumpravmuiža mõisa jaoks murdsid.

18. ja 19. sajandil oli Ķengaragsis sadam ja lootsipunkt. Asumisse ehitati Blieki mõis. Toona hakkas asumisse tekkima ka tööstus. Esimesed ettevõtted olid saekaatrid, mida käitati Hollandi tuulikute abil. 19. sajandi algul lisandusid suhkruvabrik ja telliselööv. 1871. aastal ostis vene ärimees Sidor Kuznetsov vend Bertoldi veski ning rajas selle asemele portselani- ja fajansivabriku. Asumisse tekkis ka teine fajansitootmine. 1860. aastal rajati Daugava kaldale linatööstus.

Suurem osa asumist liideti ametlikult Riiaga 1924. aastal. Ķengarags jäi tööstuspiirkonnaks kuni Nõukogude võimu tulekuni. 1950. aastatel hakati asumisse ehitama paneelelamuid ja Ķengaragsist sai korterelamute piirkond.

* ĶengaragsĶengarags
* Ķengaraga ielaĶengaraga iela
* Aglonas ielaAglonas iela
* Talvine ĶengaragsTalvine Ķengarags

Viited
------

1. ↑

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Ķengarags** |

* Ķengaragsi koduleht (*läti keeles*)

| * v
* r
Latgale eeslinna asumid |
| --- |
| 
Avotu iela **·**  Centrs **·**  Dārzciems **·**  Dārziņi **·**  Grīziņkalns **·**  Ķengarags **·**  Maskavas forštate **·**  Pļavnieki **·**  Rumbula **·**  Salas **·**  Šķirotava |
**Peep Kalv** (25. november 1934 Tallinn – 1. jaanuar 2002 Tallinn) oli eesti astronoom.

Elulugu
-------

Ta sündis inseneri peres.

Lõpetas 1955 Tallinna 20. Keskkooli, 1960 TPedI füüsika-matemaatikaosakonna ja 1964 FAI aspirantuuri.

Töökohad:

* 1960–1992 AAI Tallinna Tähetornis insener, nooremteadur, vanemteadur
* 1964–1992 Tallinna Tähetorni juhataja
* 1993–1994 TTÜ teoreetilise astrofüüsika sektori vanemteadur
* 1995– TTÜ füüsika instituudi vanemteadur

Teadustöö
---------

Füüsika-matemaatikakandidaadi väitekirja astrofüüsikas "Valitud pikaperioodiliste varjutuslike kaksiktähtede uurimine fotoelektriliste vaatluste teel", juhendaja Izold Pustõlnik, kaitses Kalv 1980 AAI-s Tõraveres.

Ta tegeles muutlike tähtede ja varjutusmuutlike kaksiktähtede fotograafilise ja fotoelektrilise astrofotomeetriaga, on uurinud üksteist tugevasti mõjutavate komponentidega lähiskaksiktähtedes toimuvaid protsesse.

Luges TPÜ-s ja TTÜ-s astrofüüsika üldkursust.

Oli Rahvusvahelise Amatöör- ja Professionaalse Fotoelektrilise Fotomeetria Ühingu Eesti osakonna koordinaator.

Avaldanud üle 30 teadustrükise ja umbes 300 aimekirjutist.

Publikatsioone
--------------

* P Kalv, Photoelectric investigation of RX Cassiopeiae. W. Struve Tartu Astrophysical Observatory (1979)
* Kalv, Peep; Veismann, Uno, Photoelectric Photometry in Estonia. Advances in Photoelectric Photometry, 1984.
* Peep Kalv, Väino Milt, Leo Talve, Vello Sarv. Vööndiaeg ja energeetika. Edasi 1988 nr. 66, 20.03.1988.
* Roche, P.; Larionov, V.; Tarasov, A. E.; Fabregat, J.; Clark, J. S.; Coe, M. J.; Kalv, P.; Larionova, L.; Negueruela, I.; Norton, A. J.; Reig, P. Observations of the recent disc loss in X Persei: photometry and polarimetry. Astronomy and Astrophysics, v.322, p.139–146, 1997.
* Rein Veskimäe, Peep Kalv (koostajad, toimetajad). Universum. OÜ Reves Grupp, Tallinn 1997.

Viited
------

1. 1 2  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 1. köide

Välislingid
-----------

* "Raadiohommik: Peep Kalv"

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
Joseph Plateau 1843 
**Joseph Antoine Ferdinand Plateau** (14. oktoober 1801 Brüssel – 15. september 1883 Gent) oli Belgia füüsik.

Ta lõpetas Liège'i ülikooli füüsika- ja matemaatikateaduste doktorina 1829. 1835 määrati ta Genti ülikooli eksperimentaalfüüsikaprofessoriks.

Ta tegeles eelkõige kapillaarsuse ja pindpinevuse uurimisega. Ta sõnastas Plateau seadused, mis kirjeldavad vahtu moodustava seebikile struktuuri.

Ta sõnastas probleemi, millele anti tema nimi: leida vähima pindalaga pind, mis on piiratud antud suletud kontuuriga ruumis. Ta soovitas ka selle probleemi lahendamiseks kasutada seebikilet.

Plateau leiutas 1836. aastal algelise stroboskoobi, mida nimetas fenakistiskoobiks. See stroboskoop koosnes kahest võrdse läbimõõduga kettast, mis olid jagatud võrdseks arvuks sektoriteks. Ühe ketta sektoritel olid avad, teise ketta sektoritel pildid. Kui kettad kindla kiirusega pöörlema panna ja vaadata läbi ühes kettas olevate avade teisel kettal olevaid pilte, tekitas see animatsiooni efekti. Seda tüüpi katsetega tegelemine viis lõpuks kino leiutamiseni.

Teda huvitas silma võrkkesta reageerimine valgusele ning ta tegi 1829 katseid enda peal, vaadates 25 sekundit järjest üksisilmi päikest. Selle tulemusel kaotas ta nägemise. Kui ta mitu päeva järjest pimedas toas veetis, tuli nägemine pikkamööda tagasi. Kuid 1842 jäi ta lõplikult pimedaks.
Ķīpsala asendikaart
**Ķīpsala** on asum Lätis, Riia linna Kurzeme rajooni osa pindalaga 1,975 km². Asub Ķīpsala jõesaarel Dzirciemsist idas. 823 elanikku (2010).

Asumit piirab idast Daugava jõgi; üle selle viib rippsild. Läänes eraldab Ķīpsalat Dzirciemsi asumist kitsas jõe haru – **Zunda kanal**. 

XVII sajandi teisel poolel kandis saar veel *Žagarsala* nime. Praeguse nime sai ta kas seal elanud mehe järgi või siis vanast alamsaksa keele sõnast *kip*, mis tähendas nahka köidetud kaubapalle.

XVIII sajandil rajati Daugava kaldale tamm, mis ühendas Ķīpsalaga ka kaks väiksemat naabersaart – Maza Klīversala ja Burkānu sala. Kuigi saarel elas juba ammustest aegadest mõni kaluripere, algas aktiivsem ehitustegevus saarel alles XX sajandi algul. Esimesed asukad olid mere ja sadamaga seotud – lootsid, meremehed, kaubalaadijad. Vastavad olid ka asumi tänavate nimed. Saare peatänavaks oli tammile rajatud **Balasta dambise** tänav. Saar on piisavalt omanäoline, et olla osaks UNESCO maailmapärandi nimistusse kuuluvast Riia linna alast. Eriti hinnaliseks teeb paiga see, et seal on säilinud veel XVII ja XVIII sajandil ehitatud puitmaju.

XIX sajandi lõpus hakati saarele ehitama tellistest hooneid. Toona rajati ka aastal 1863 avastatud kriidilademe kohale kipsivabrik. Aastal 1878 asutatud Riia jahtklubi hooned asuvad samuti Ķīpsalas, need püstitati saare lõunatippu aastal 1893.

* ĶīpsalaĶīpsala
* Ķīpsala muulĶīpsala muul
* Ogļu ielaOgļu iela
* Balasta dambisBalasta dambis
* Balasta dambise ja Āzenes iela nurkBalasta dambise ja Āzenes iela nurk

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Ķīpsala** |

* Ķīpsala koduleht (*läti keeles*)

| * v
* r
Kurzeme rajooni asumid |
| --- |
| 
Āgenskalns **·**  Bolderāja **·**  Daugavgrīva **·**  Dzirciems **·**  Iļģuciems **·**  Imanta **·**  Kleisti **·**  Ķīpsala **·**  Rītabuļļi **·**  Spilve **·**  Voleri **·**  Zasulauks |
Joseph Kosuth (vasakul) 2011. aasta Veneetsia biennaalil
**Joseph Kosuth** (sündinud 31. jaanuaril 1945 Toledos Ohio osariigis) on mõjukas[*viide?*] USA kontseptuaalkunstnik.

Haridus
-------

Joseph Kosuth õppis kunsti New Yorgis School of Visual Arts'is.

Looming
-------

Kosuth maalis definitsioone entsüklopeediatest. Tema tuntuim teos on "Üks ja kolm tooli" (1965), mis kujutab endast tavalist vabrikus valmistatud tooli, fotot sellest toolist ja fotosuurendust tooli definitsioonist. Seda Kosuthi teos näib vaatajalt küsivat, mis annab paremini edasi tooli olemust. Kas ese, sellest tehtud foto ja eseme definitsioon on samaväärsed?

1965. aastal hakkas ta looma taieseid, milles pani kokku neoontorud, fotod ja sõnad. 1969. aastast võis tema teostes näha reklaamtahvleid ja ajalehtede reklaamilehekülgedelt pärit lausekatkeid.

1969. aastal ilmus tema raamat "Kunst pärast filosoofiat" (*Art after Philosophy*), milles ta võttis kokku kontseptualistliku kunsti põhimõtteid.

Arvamus kunstist
----------------

Kosuthi arvates peab kunsti defineerimine olema tautoloogiline, sest kunst peab ennast ise tõestama.

Tsitaate
--------

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| „ | Materjalis on alati midagi lootusetult realistlikku, olgu see siis korrastatud või mitte. | "|  |

Vaata ka
--------

* Kontseptuaalkunst

Välislingid
-----------

* Intervjuu Joseph Kosuthiga
* Thomas Dreher: Joseph Kosuth - "Zero & Not" 1985-86
**Ķirbiži** on küla (*mazciems*) Lätis Limbaži piirkonnas Viļķene vallas. Küla asub piirkonna keskusest Limbažist 24 ja valla keskusest Viļķenest 19,11 km kaugusel.

Küla asus algselt Riia peapiiskopkonna maadel, Lemsalust Salatsi jõe äärde viiva tee ääres Metsapoole muinasmaakonna aladel. Teede ristmikule Vitrupe jõe kaldale kujunes ka Lemsalu piiskopilinnusele alluv Ķirbiži mõis, mis aastal 1638 läks Fabian von Aderkase valdusse. Aastal 1634 asus külas ka üks Riia ja Pärnu vahelise postimaantee kuuest hobupostijaamast. Ķirbižis on Ķirbiži bussipeatus.

Aastal 1879 avas vennastekogudus küla lähistel Brīdagas palvemaja. Selle juurde rajati ka ühe hektari suurune kalmistu. Tänapäeval on palvemaja hoone kasutusel kalmistu kabelina, kalmistul asub ka Aderkaside suguvõsa rahula.

Ķirbižis asub aastal 1989 sealse mõisa aidas avatud metsandusmuuseum.

Ķirbiži, sild üle Vitrupe jõe

Viited
------

1. ↑
2. ↑  Autotransporta direcija
3. ↑   Viļķenes pagasts. Baznīcas Viļķenē
4. ↑

| * v
* r
Viļķene valla asulad |
| --- |
| 
Āboltiņi **·**  Āstere **·**  Blome **·**  Brīdaga **·**  Ķirbiži **·**  Lapsiņas **·**  Rūkas **·**  Rūstuži **·**  Šķirstiņi **·**  Vaigaži **·**  **Viļķene** **·**  Vitrupe **·**  Voldes |
Joseph Kabila
**Joseph Kabila Kabange** (sündinud 4. juunil 1971) on Kongo Demokraatliku Vabariigi poliitik, aastatel 2001–2019 president.

Pärast keskkooli lõpetamist teenis Joseph Tansaanias sõjaväes ja õppis Ugandas Makarere ülikoolis. 1996. aasta oktoobris alustas tema isa Laurent-Désiré Kabila kampaaniat Mobutu Sese Seko kukutamiseks ja Joseph lõi selles kohe kaasa. Ta juhtis kurikuulsat lapssõdurite väeüksust, mis osales tähtsates lahingutes teel pealinna Kinshasa suunal. Vabastusarmee sai logistilist ja sõjalist abi Angolalt, Rwandalt, Zimbabwelt ja Ugandalt. Mobutu Sese Seko režiim varises kiiresti kokku ja Laurent-Désiré Kabila sai uueks presidendiks.

Joseph Kabila jätkas õpinguid Rahvavabastusarmee Riigikaitseülikoolis Pekingis. Pärast sealt naasmist 1998 anti talle kodumaal kindralmajori auaste ja ta määrati Kongo DV relvajõudude staabiülema asetäitjaks. 2000 määrati ta Kongo DV maavägede staabiülemaks.

Ta sai presidendiks pärast oma isa tapmist 26. jaanuaril 2001. Temast sai maailma esimene 1970. aastatel sündinud valitsusjuht. Ta jäi maailma noorimaks valitsusjuhiks mitmeks aastaks, kuni 8. jaanuaril 2004 sai Dominica peaministriks Roosevelt Skerrit, kes oli sündinud 8. juunil 1972.

28. märtsil 2003 toimus Kinshasas riigipöördekatse, mis samal päeval maha suruti. 11. juunil 2004 toimus teine riigipöördekatse, mida juhtis major Eric Lenge. Lengel õnnestus isegi riigiraadio kaudu teatada, et valitsus saadetakse laiali, aga siiski surusid valitsusele ustavad väed sellegi mässu kiiresti maha.

Pärast seda, kui aastate viisi olid liikunud kuulujutud Kabila peatsest abiellumisest, teatati 1. juunil 2006 Kabila saabuvatest pulmadest. 17. juunil 2006 abiellus Kabila oma kauaaegse sõbratari Olive Lembe di Sitaga. Abielupaaril on 2001 sündinud tütar Sifa, kes sai nime Kabila ema järgi.

15. novembril 2006 toimunud presidendivalimistel saavutas Kabila võidu ja valiti tagasi. Ta kogus 58% häältest vastaskandidaadi Jean-Pierre Bemba 42% vastu. 

2021. aasta oktoobris kaitses Joseph Kabila Johannesburgi ülikoolis magistritöö ning sai riigiteaduste ja rahvusvaheliste suhete magistrikraadi.

Viited
------

1. ↑  "Kes? Mis? Kus?" 2008, lk. 238

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Laurent-Désiré Kabila** | **Kongo Demokraatliku Vabariigi president**2001–2019 | Järgnev**Félix Tshisekedi** |

Välislingid
-----------

* Slaidiesitlus Joseph Kabila pulmadest.
Vaade punker nr 599 vahelesaetud osale
Vaade läbi punkri tehisjärve poole
**Punker nr 599** (ametlikult **Jaovarjend nr 599**) on varjend Hollandi keskosas Gelderlandi provintsis (vastu Utrechti provintsi piiri) Culemborgi vallas Culemborgi linnast läänes. 

Varjend asub Diefdijkist põhja pool ning maanteest Utrechti ja ’s-Hertogenboschi vahel umbes 150 meetrit lõuna pool.

Ajalugu
-------

Hollandil oli 1930. aastatel kava teha võimaliku Saksamaa sissetungi puhul réduit umbkaudu Lõuna-Hollandi, Põhja-Hollandi keskosa ja Utrechti provintsi alale, mille kindlustamiseks kasutati ka ära 19. sajandi algul rajatud Uut Hollandi Veeliini. Sinna ehitati novembrist 1939 kuni märtsini 1940 muuhulgas ka umbes 700 jaovarjendit (hollandi keeles ametlikult *Groepsschuilplaats Type P*).

See varjend valmis 1940. aasta algul. See oli mõeldud 10–12 sõjaväelase (ühe jao) majutamiseks.

Osa maastikuarhitektuuri ansamblist
-----------------------------------

2010. aastal saeti varjendi keskelt teemanttross-saega välja 1 meetri paksune ristlõige. Töö võttis aega 40 päeva. Tekkinud kurust viidi läbi laudtee, mida pikendati kõrvaloleva tehisjärve kohale. 

Projekti autorid olid kunstnik Erick de Lyon ja maastikuarhitekt Ronald Rietveld.

Tekkis ansambel, mille moodustavad paksud raudbetoonseinad, pikk laudtee ning varjendist avanev vaade tehisjärvele ja järve kohalt laudteelt avanev vaade varjendile ja maanteele. Ansambel on saanud nimekaid auhindu ning sellest on tekkinud populaarne pildistamiskoht maantee ääres.

### Auhinnad

* 2011 Dutch Design Award – Best Exterior
* 2013 AR Emerging Architecture Award

Mälestisena
-----------

Alates 2014. aastast on Punker nr 599 arvatud Hollandi kultuurimälestise nr 531727 koosseisu.

Punker nr 599 on alates 17. augustist 2011 objekti "Uue Hollandi veeliin" koosseisus UNESCO maailmapärandi nimistu objekti kandidaat.

Viited
------

1. ↑  Linie Zuidfront Vesting Holland. Hollandi keeles. Vaadatud 28. juuni 2019
2. ↑  Rose Etherington. "Winners of 2011 Dutch Design Awards announced". 22. oktoober 2011. Inglise keeles. Vaadatud 28. juuni 2019
3. ↑  "Joint Winner – Bunker 599 by RAAAF & Atelier de Lyon". Inglise keeles. Vaadatud 28. juuni 2019
4. ↑  Mälestis nr 531727. Hollandi keeles. Vaadatud 28. juuni 2019
5. ↑  Nieuwe Hollandse Waterlinie (Uus Hollandi veeliin), maailmapärandi objekti kandidaat nr 5631. UNESCO maailmapärandi koduleht. Inglise keeles. Vaadatud 28. juuni 2019

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Punker nr 599** |

* Punker nr 599 RAAAFi kodulehel
* Punker nr 599 Atelier de Lyoni kodulehel
**August Merits** (18. oktoober 1887 Võisiku vald, Viljandimaa – 12. jaanuar 1942 Unžlag, Gorki oblast, Venemaa) oli Eesti riigiametnik ja ärimees.

Elulugu
-------

Lõpetas Võisiku kaheklassilise ministeeriumikooli ja Sindi ministeeriumikooli juures tegutsenud pedagoogikaklassi. 1905. aastal sooritas eksternina reaalkooli lõpueksami ja sai Udeva vallakooli õpetajaks Järvamaal. 1909. aastal läks õpetajaks Uudeküla vallakooli, kus töötas kuni 1916. aastani.

Aastatel 1911–1914 õppis suvekuudel Strelitzi tehnikumis Saksamaal. 1916. aastal asus elama Peterburi, töötas konstruktorina Siemens-Schuckerti vabrikus elektrijaamade sisseseade osakonnas ning õppis töö kõrvalt Peterburi tsiviilinseneride instituudis arhitektuuri osakonnas. 1918–1919 oli õpetaja Moloskovitsa eesti asunduses Peterburi kubermangus.

1919. aastal tuli tagasi Eestisse ja 19. juunist alates oli Riigikontrolli tsiviilosakonna kontrolör, hiljem peakontrolör, tsiviilosakonna juhataja, riigikontrolli nõukogu liige ja riigikontrolöri asetäitja. 

Lõpetas töö kõrvalt 1925. aastal Tartu Ülikooli, kus oli õppinud õigusteadust. Oli EÜS Põhjala liige.

1. oktoobrist 1929 sai Meritsast majandusministri abi ja ühtlasi riigi statistikanõukogu liige. 1930. aastal määrati riigiettevõtte Böckeri tehased direktoriks ja seejärel oli ta kuni 1940. aastani a/s Eesti Kiviõli peadirektor.

Ta oli kaubandus-tööstuskoja nõukogu liige, konjunktuuriinstituudi majandussektsiooni nõukogu esimees, loodusvarade instituudi liige, Eesti-Poola kaubanduskoja esimees ja Poola aukonsul Tallinnas. 

Arreteeriti NKVD poolt 14. juunil 1941, küüditamise ajal. Mõisteti tagaselja surma, kuid surmaotsus asendati kümneaastase vangistusega. Suri vangilaagris. Abikaasa Salme Eleonore küüditati.

Välislingid
-----------

* Portreefoto andmekogus Fotis
* Andmed küüditamise kohta
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel on Liechtensteini endisest peaministrist. Teise samanimelise Liechtensteini poliitiku kohta vaata artiklit Markus Büchel (poliitik); Šveitsi piiskopist räägib artikkel Markus Büchel (piiskop).* |

---

**Markus Büchel** (14. mai 1959 – 9. juuli 2013) oli Liechtensteini poliitik ja jurist, Progressiivse Kodanikepartei liige. 26. maist 1993 kuni 15. detsembrini 1993 oli ta Liechtensteini valitsusjuht. 

Markus Büchel lõpetas õigusteaduse alal Šveitsis Berni Ülikooli ja Saksamaal Müncheni Ülikooli. Pöördunud tagasi kodumaale, praktiseeris ta juristina ning esindas Liechtensteini pangateenuste alastel kõnelustel Euroopa Ühendusega.

Poliitilist karjääri alustas ta rahandusministrina Hans Brunharti valitsuses. Pärast Progressiivse Kodanikepartei valimisvõitu veebruaris 1993 valiti ta peaministriks ja võttis sama aasta mais võimu üle viisteist aastat riiki valitsenud Hans Brunhartilt. Traditsiooniliselt kuulusid tema valitsusse nii Progressiivse Kodanikepartei kui ka Isamaalise Liidu liikmed. Büchelit saatsid aga süüdistused autoritaarses valitsemisstiilis ning juba septembris 1993 avaldas Liechtensteini Maapäev talle umbusaldust, sest väidetavalt keeldus ta teiste ministritega koostööd tegemast

Umbusaldusavalduse tõttu vürst Hans Adam II poolt välja kuulutatud ja oktoobris 1993 toimunud ennetähtaegsetel parlamendivalimistel saatis edu taas Isamaalist Liitu. Sama aasta detsembris oli Büchel sunnitud pärast seitsmekuulist võimuperioodi valitsusjuhi ameti üle andma Mario Frickile.

Markus Büchel oli ka Venemaa aukonsul Liechtensteinis.

Ta kuulus mitme konsultatsiooni-, investeerimis- ja telekommunikatsiooniettevõtte juhatusse. Ta oli investeerimisettevõtte Swiss Global Brokers nõunik ja 2000. aastast internetipangandusega tegeleva ettevõtte Winners Internet Network üks direktoreid.

  



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Hans Brunhart** | **Liechtensteini valitsusjuht**1993 | Järgnev**Mario Frick** |

Liechtensteini valitsusjuhid

 Ospelt | Feger\* | Gubelmann\* | Schädler | Prints Alfred Roman\* | Hoop | Frick | Batliner | Hilbe | Kieber | Brunhart | Büchel | Frick | Hasler | Tschütscher | Hasler | Risch 

  
\* valitsusjuhi kohusetäitja