recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib jõest; departemangu kohta vaata artiklit Doubs' departemang; linna ja valla kohta vaata artiklit Doubs (linn)* |

---

**Doubs** [duu] on jõgi Prantsusmaal ja Šveitsis, Saône'i vasakpoolne lisajõgi.

Doubs' pikkus on 453 km, valgla pindala 7710 km². Jõe allikas asub 937 ja suue 170 m kõrgusel merepinnast, nii et jõe langus on 767 m ja lang 1,68 m/km.

Doubs voolab Prantsusmaa kaguosas ja Šveitsi lääneosas ning moodustab umbes 40 km ulatuses nende piiri.

Jõe lähe on Juura mägedes Franche-Comté piirkonnas. Algul voolab ta põhja, Pontarlieri linnas pöördub kirdesse, läbib Monteau, kulgeb siis Šveitsi Neuchâteli ja Jura kantoni piiril, pöördub seejärel läände, aga Pont-de-Roide'is taas põhja, kuid Montbéliardis edelasse, läbib Baume-les-Dames'i ja departemangu keskuse Besançoni, Dole'i ja Tavaux', ületab siis Burgundia piiri ja suubub vasakult Saône'i. Tavaux's suubub temasse vasakult ainus suur lisajõgi Loue. Saône'i kaudu jõuavad Doubs' veed lõpuks Vahemerre.

Saône on laevatatav Dole'i ja Montbéliardi vahel, kus ta moodustab põhiosa Saône–Reini veeteest.

Suurvesi on talvel detsembrist märtsini, madalvesi juulist septembrini. Keskmine vooluhulk on 176 m³/s, suurim registreeritud vooluhulk (1990) 1400 m³/s, vähim registreeritud vooluhulk 21 m³/s.

1910. aastal toimus suurim teadaolev Doubs' üleujutus, ainult selle vooluhulka ei mõõdetud. Üleujutuse põhjustasid nähtavasti rängad vihmasajud Juura mägedes, millele lisandus temperatuuri tõus, mis põhjustas lume sulamise mägedes. Jõe veetase tõusis Besançonis 18. veebruaril peaaegu 7 meetrit tavalisest tasemest kõrgemale, 20. jaanuaril juba 8,68 m ja 21. jaanuaril rekordilise 9,57 m tavatasemest kõrgemale. Katkes elanikkonna elektri ja majapidamisgaasiga varustamine ning kõik sillad suleti. Põhiosa linnast ujutati üle ja tänavatel sõideti paadiga. Besançonis ei olnud ühtegi inimohvrit, aga väljaspool linna oli vähemalt üks surmajuhtum.

Viited
------

1. 1 2  Suur maailma atlas, lk. 56, 58, 59
**ANOBA** on Põhjamaade ja Balti riikide animatsioonifestivale ühendav organisatsioon, mis asutati 2005. aastal. Organisatsiooni eesmärgiks on koostöö arendamine ja kogemuste vahetamine.

Organisatsioon annab 2006. aastast välja ANOBA auhinda, mille on kolm korda võitnud Eesti animafilmitegijad. Aastal 2007 võitis ANOBA auhinna Mati Küti "Une instituut", aastal 2009 Olga ja Priit Pärna joonisfilm "Elu ilma Gabriella Ferrita". Aastal 2010 võitis ANOBA auhinna Kaspar Jancise animafilm "Krokodill".

Anoba võrgustikku kuuluvad järgmised animafilmifestivalid:

* Animated Dreams, Eesti
* Animatricks animafilmide festival, Soome
* Cosmic zoom filmifestival, Taani
* Fredrikstadi animafilmide festival, Norra
* Tindirindis animafilmide festival, Leedu
* Odense filmifestival, Taani
* Rahvusvaheline animatsiooni foorum FIA, Rootsi
* Eksjö animafilmide festival, Rootsi

Viited
------

1. 1 2  ANOBA auhind Olga ja Priit Pärnale, Sirp, 7.10.2009
2. ↑  Kaspar Jancise animafilm "Krokodill" sai ANOBA 2010 auhinna, Eesti Filmi Sihtasutuse koduleht
**Loit Lepalaan** (sündinud 23. aprillil 1951 Kullamaal) on eesti muusik ning muusika- ja kultuurielu edendaja.

Ta on õppinud Silla 8-klassilises Koolis, Lihula Keskkoolis, Tallinna Riiklikus Konservatooriumis ning Peterburi Nikolai Rimski-Korsakovi nimelises Muusikakoolis.

Loit Lepalaan on tuntud kui soolotrompetist, mitmekülgne džässmuusik ja arranžeerija. Ta on töötanud Eesti Riikliku Sümfooniaorkestri trompetistina ja rühma kontsertmeistrina üle 10 aasta. Loit Lepalaan on olnud Pärnu Linnaorkestri asutaja ja dirigent, puhkpilliorkestri Tartu dirigent, Tartu Junior Big Bandi juhataja ning korraldanud aastaid Haapsalu kuursaali suvist kontserdisarja Promenaadi Sümfonietid.

Alates 2004. aastast on Loit Lepalaan Kullamaa kultuurimaja juhataja ning valla kultuuri- ja muusikaelu eestvedaja. 

Loit Lepalaan on õpetanud muusikat Ülenurme Muusikakoolis, Pärnu Muusikakoolis, Pärnu Koidula Gümnaasiumis, Pärnu Vanalinna Põhikoolis ja Haapsalu Muusikakoolis.

Tunnustus
---------

* 2005 Eesti Muinsuskaitse Seltsi teenetemedal
* 2006 Läänemaa kultuuripärl
* 2012 Valgetähe V klassi teenetemärk

Viited
------

1. 1 2 3 4  *Eesti muusika biograafiline leksikon*, I köide, lk 412 ja 413, Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2008
2. 1 2  Tartu: Postimees, 23.04.2001, lk 6
3. ↑  Sirp, 23.12.2005, lk 18
4. ↑  Kaire Korpe, *Rahutu hingega Loit Lepalaan armastab Haapsalut ja džässi*, Lääne Elu, 25.08.2001, lk 5
5. ↑  Rahvakultuuri andmekogu
6. ↑  Tartu: Postimees, 28.02.2001, lk 6
7. ↑  Maire Kõrver, *Kullamaa kultuurijuht Loit Lepalaan pälvis Läänemaa Kultuuripärli preemia*, Nädaline, 30.01.2007, lk 2
8. ↑  Toomas Velmet (08.05.2014). "*Võimatu missioon*". *Sirp*.[*alaline kõdulink*]
9. ↑  Ivar Soopan (23.04.2011). "*Loit Lepalaan tähistas juubelit suursuguse kontserdiga*". *Läänlane*. Originaali arhiivikoopia seisuga 13.09.2014.
10. ↑  Kaie Ilves, *Kultuuripärli preemia sai Loit Lepalaan Kullamaalt*, Lääne Elu, 23.12.2006, lk 3
11. ↑  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 18642

Välislingid
-----------

* Muusikaline visiitkaart Rahvusringhäälingu arhiivis
**Pindalakaart** on kaart, millel kaardi objekti iseloomustav arvväärtus on avaldatud selle objekti pindala kujul.

Rangelt võttes ei ole tegu kaardiga, kuna pindalakaart ei esita geograafilist ruumi, vaid hoopis muudab reaalsete objektide suurusi üksteise suhtes. 

Levinud on kaks põhilist pindala kaardi tüüpi: pidev ja katkestatud pindalakaart. Katkestatud pindalakaardi puhul on rikutud kaardi topoloogiat: objektid, mis muidu piirnevad üksteisega, ei pruugi enam üksteisega piirduda. Katkestatud pindalakaardi eelis on aga see, et objektide kuju ei pea moonutama. 

Esineb kahte tüüpi katkestatud pindalakaarte, kattuvaid ja mittekattuvaid. Esimese korral ei ole objektide tsentroide nihutatud see aga tingib selle, et osa kaardist jääb teise kaardikihi alla, mis teeb selle meetodi ebapopulaarseks. Teisel juhul on objektid oma õigelt kohalt nihutatud, kuid kuna objektidevahelist katvust ei esine on kogu kaardipind nähtav. 

Pidevad kaardid on arvuti poolt genereeritud kasutades üsna keerukaid algoritme. Nende eelis on see, et kaardil ei ole nn valgeid laike ega häirivat fragmenteeritust, puuduseks on aga tugevad kujumoonutused.

Mõningail juhtudel on üldse loobutud objekti kuju edasiandmisest ja kasutatud nende asemel sama pindalaga ruute, ringe vms. Allpoololev kaart on katkestatud mittekattuv pindalakaart, mida võib nim. ka kartogrammiks, kuna pindalakaart on kartogrammi üks alaliike. 

Katkestatud mittekattuv pindalakaart
**Hans Eduard Gottfried Martinson** (26. juuni 1885 Rakvere – 17. veebruar 1975 Lünen) oli baltisaksa päritolu Eesti arst.

Ta sündis Rakveres ametniku pojana. Tema keskhariduse omandamise koht pole teada, kuid arstiteadusliku hariduse sai ta Würzburgi ülikoolis Saksamaal, promoveerudes samas ka aastal 1911 meditsiinidoktoriks. Samal aastal sooritas ta nõutavad arstieksamid Kiievi ülikooli juures, et omada õigust Venemaal töötamiseks.

Ta töötas Venemaal mitmel pool arstina, Vene sõdades ka sõjaväearstina. Aastal 1919 Eestisse opteerudes esitas oma ohvitseritunnistuse aastast 1913. Ta asus juulis 1919 Kuressaarde, saades Saare maakonna arstiks ja tervishoiuosakonna juhatajaks. Aastal 1939 oli ta Saare maakonnahaigla ülemarst. Ta avas Kuressaares ka ertapraksise naistehaiguste ja sünnitusabi erialal.

Aprillis 1940 repatrieerus ta koos abikaasaga Saksamaale. Ta töötas arstina mitmel pool Saksamaal ja jäi pensionile Lünenis. Lünenis ta ka suri.

Kirjandus
---------

* Helbe Merila-Lattik. Eesti arstid 1940–1960. Lk. 86.
Logo
**Rootsi äriauhind** on Rootsi Eksportnõukogu, Rootsi suursaatkonna ja Swedbanki algatatud tunnustus vastutustundlikele ja jätkusuutlikele Baltikumi ettevõtetele.

Auhinna idee sai alguse Leedust 2006. aastal. Eestis ja Lätis hakati äriauhindu andma 2009. aastal. Igal aastal on kategooriad veidi erinevad. Võitjad valib rahvusvaheline žürii. Auhinnad antakse üle oktoobris toimuval konverentsil.

Võitjad Eestis
--------------

2009. aastal valiti kiireima kasvuga Rootsi osalusega Eesti ettevõtteks Netlead OÜ, innovaatilisimaks Eesti ettevõtteks Reklaamilahenduse OÜ ja ühiskondlikult vastutustundlikuks ettevõtteks ABB AS.

2010. aastal sai kiireima kasvuga Rootsi ettevõtte auhinna AQ Lasertool, parima sotsiaalselt vastutustundliku projekti auhinna Advokaadibüroo Sorainen ja aasta noore ettevõtja auhinna Anni Arro.

2011. aastal valiti parimaks jätkusuutlikuks ettevõtteks Põltsamaa Felix, parimaks sotsiaalselt vastutustundlikuks projektiks Eesti Energia ettevõtlusprogramm Entrum ja aasta nooreks ettevõtjaks moekunstnik Lilli Jahilo.

2012. aastal sai jätkusuutliku kasvu auhinna Palmse Mehaanikakoda OÜ, sotsiaalselt vastutustundliku ettevõtte auhinna Rimi Eesti Food AS, aasta noore ettevõtja tiitli Indrek Rebane firmast Hedgehog OÜ ja keskkonnahoiu auhinna KOKO Arhitektid OÜ.

2013. aastal Eesti keskselt auhindu ei antud. Küll valiti aga Baltikumi-ülesed võitjad. Nendeks olid Trelleborg jätkusuutliku kasvu osas, Swedbank sotsiaalse vastutuse osas ning TeliaSonera sotsiaalse progressi toetamise eest tehnoloogiliste vahendite abil.

2014. aasta jätkusuutliku kasvu auhinna sai Greencarrier Freight Services Estonia, sotsiaalselt vastutustundliku ettevõtte auhinna ISS Eesti ja noore ettevõtja auhinna ZeroTurnaroundi asutaja Jevgeni Kabanov.

2015. aasta jätkusuutliku kasvu auhinna sai ETS NORD, sotsiaalselt vastutustundliku ettevõtte auhinna Microsoft Eesti, tehnoloogilise innovaatori auhinna Skeleton Technologies ja noore ettevõtja auhinna Gerli Veermäe.

Viited
------

1. ↑  Rootsi Äriauhindade võitjad on selgunud
2. ↑  Rootsi Äriauhind 2011 - konverents ja autasustamine 18. oktoobril
3. ↑  Rootsi Äriauhinna 2011 võitjad
4. 1 2 3  Hall of Fame Swedish Business Awards
5. ↑  Täna Tallinnas Kumus toimunud konverentsil kuulutati välja Rootsi Äriauhinnad 2014 võitjad

Välislingid
-----------

* Äriauhinna Baltimaade ühine sait
***Piṇḍapāta*** on munkade toidu-almuste kogumine theravaada budismi maades. 

Mungad ehk bhikkhud (algses tähenduses 'kerjused') elavadki üksnes annetustest. Igal hommikul, päikesetõusu ajal, lähevad pühitsetud mungad almuste kogumise ringile (*pindacara*) ning võimaldavad ilmalikel järgijatel annetada toitu (*piṇḍapāta*). Mahajaana maades on see traditsioon enamasti kadunud.

Piṇḍapātale minnakse kas üksinda või üheskoos, reeglina paljajalu. Kui mungad lähevad koos, siis kõnnivad nad ühes reas, üksteise järel, järjestatuna staatuse (vanuse) järgi. Nende järel võivad tulla noormungad ehk (saamaneerad) ning kõige lõpus ilmikjärgijad (upasakad). Almuseid kogutakse vaikides, silmi tõstmata, kellelegi otsa vaatamata ja peatudes vaid selleks, et annetajad saaksid munga kerjakaussi toitu asetada.

Mungad almuste kogumisel.
Munkadele toidu annetamine on kohalikele budistidele suur rõõm ja au. Buddha on öelnud, et almustoidu annetamine mungale toob inimesele pärast uuestisündi viis omadust, milleks on pikk eluiga, kaunis välimus, õnn, elujõud ja arukus. Tais, Myanmaris, Sri Lankal ja teistes theravaada maades võib näha, kuidas kohalikud inimesed hommikuti ootavad munkade saabumist, olles valmis pannud parimad toidud, mis neil on pakkuda.

Igapäevase toidu annetamine mungale on ilmikjärgija jaoks ülimalt oluline tegevus, kuna ta teab, et mungad võivad süüa vaid nende annetatud sööki. Mungale sobilikud kingid on söök, vesi, rüü, sõiduk, vanik, lõhnasalv, ravimid, peavari, istumis- ja magamistarbed, valgusti ning eluase puhkamiseks ja meele arendamiseks.

Munkadele annetatakse üksnes söömiseks valmis toitu, mitte tooreid toiduaineid. Annetatava toidu hulgas võib olla ka liha ja muid loomseid produkte, samuti poepakendis kompvekke, küpsiseid, šokolaadi vmt. 

Annetamisel laskutakse võimaluse korral põlvili, et olla madalamal ja näidata oma austust. Pärast annetuse tegemist tänatakse munkasid selle võimaluse eest.

Mungad teel kloostrisse
Kogu *piṇḍapātal* käimine võib kesta tund või kauemgi, sõltuvalt kohalikest oludest. Pärast kloostrisse või eraklasse naasmist süüakse kogutud toit ühiselt hommikusöögiks. Reeglina see ongi munkade ainuke toidukord päeva jooksul. Toidu ülejääke ei hoita alles, vaid antakse koduloomadele või -lindudele või kompostitakse väetiseks. Buddha on lubanud toiduülejääke panna ka voolavasse vette.

Vaata ka
--------

* Annetamine
* Vihaara

Viited
------

1. ↑  [ 
Buddhism and Daily Living – Mangala Vihara Dhamma Fellowship (MVDF) Blog: What is Pindapata?]
2. ↑  Wisdom Library
3. 1 2  Auväärne Ṭhitañāṇa (Andrus Kahn) (2018). *Virgumise tee - nii nagu õpetas Buddha*. Tallinn: Eesti Theravaada Sangha. Lk 123.
**Hans August Fleig** (4. november 1916 Basel – 19. veebruar 1988) oli Šveitsi ajakirjanik. 

Ta õppis Baseli, Fribourgi ja Londoni ülikoolides. Ta kaitses 1942. aastal Baseli Ülikooli filosoofia-ajalooteaduskonnas doktorikraadi.

Aastatel 1948–1950 oli ta Zürichi päevalehe Tat korrespondent Londonis, alates 1951. aastast oli ta sama ajalehe välistoimetaja. Ta oli alates 1961. aastast nädalalehe Zürcher Woche välistoimetaja. Ta kirjutas ka teistele väljaannetele ning oli tegev Šveitsi ja Lääne-Saksamaa raadios ja televisioonis.

Ta oli aastatel 1954–1961 tuntud kui Šveitsi ringhäälingu ekspert Nõukogude Liidu alal (saksa keeles *Russland-Kommentator*). Ta oli esimesi ajakirjanikke, kes hakkas tutvustama Eesti ajalugu ja tollast hetkeolukorda televisioonis ja raadios nii Šveitsis kui ka Lääne-Saksamaal.

Teoseid
-------

* 1942 – *Die Schweiz im Schrifttum der deutschen Befreiungszeit 1813–1817* (Šveits Saksa vabastusperioodi (1813–1817) aegses kirjanduses). Doktoriväitekiri Baseli Ülikooli filosoofia-ajalooteaduskonnas. Helbing & Lichtenhahn. Basel 1942
* 1965 – *Die Schweiz und die arabischen Staaten* (Šveits ja araabia riigid). // Schriften des Schweizerisch-Arabischen Dokumentationzentrums Zürich. Zürich 1965

Isiklikku
---------

Tema abikaasa oli alates 1948. aastast väliseesti tegelane Šveitsis Õie Fleig-Tamm.

Hans on koos abikaasa Õiega maetud Luganosse Šveitsis.

Välislingid
-----------

* *Munzinger Online/Personen - Internationales Biographisches Archiv*. Saksa keeles
* Õie ja Hans Fleigi haud Luganos (Šveits). Karl Ristikivi Seltsi koduleht
Martin Marinčin (2014)
**Martin Marinčin** (sündinud 18. veebruaril 1992 Košices) on Slovakkia jäähokimängija, kes mängib kaitsjana Tšehhi kõrgliiga klubis Třineci Oceláři.

2010. aastal valis Edmonton Oilers ta NHL-i *draft* '​is 46. valikuna. Seejärel suundus ta mängima Põhja-Ameerikasse. Ta mängis esmalt Western Hockey League'i klubides Prince George Cougars ja Regina Pats ning American Hockey League'i (AHL) klubis Oklahoma City Barons. Oilersi meeskonnas tegi ta oma NHL-i debüüdi hooajal 2013–14.

2015. aasta juunis liitus ta NHK-i klubiga Toronto Maple Leafs. Hooajal 2017–18 mängis ta põhiliselt Leafsi noorteklubi Toronto Marliesi rivistuse AHL-is. Ta tuli sel hooajal Marliesiga AHL-i meistriks.

2021. aasta juunis sõlmis ta üheaastase lepingu Třineci Ocelářiga.

Ta on kuulunud Slovakkia jäähokikoondisse 2014. aasta taliolümpiamängudel ja kolmedel maailmameistrivõistlustel (2014, 2016 ja 2019). 2019. aasta maailmameistrivõistlustel lõi Marinčin kaitsemängijatest enim väravaid (3).

Viited
------

1. 1 2   (vaadatud 19.1.2022)

Välislingid
-----------

* Martin Marinčin NHL.com lehel
* Martin Marinčin hockeydb.com lehel
**Oskar Leopold von Törne** (31. juuli / 12. august 1826 Tallinn – 5. jaanuar / 18. jaanuar 1912 Tallinn) oli Eesti vaimulik.

Ta õppis aastatel 1838–1846 Tallinna Kubermangugümnaasiumis. 1847–1848 õppis ta filoloogiat Peterburi Ülikoolis, 1849–1853 filoloogiat ja usuteadust Tartu Ülikoolis. 1853–1855 töötas Peterburis usuõpetajana. Prooviaastal oli ta Peterburi Jaani koguduses Cornelius Laalandi juures. Ordineeriti 21. augustil / 2. septembril 1855 Peterburis õpetajaks.

Oli 1855–1862 Bessaraabias Klöstitzi (praeguste nimede ja haldusjaotuse järgi Vesela Dolina Tarutino rajoonis Odessa oblastis) koguduse õpetaja. 1862–1863 oli ta Häädemeeste ja Tahkuranna koguduse vikaarõpetaja, 1863–1870 oli ta (introdutseeriti 13. oktoobril / 25. oktoobril 1863) samade koguduste õpetaja. 1870–1877 oli ta (introdutseeriti 6. septembril / 18. septembril 1870) Kuressaare Laurentiuse koguduse abiõpetaja, olles samaaegselt ka kohalikus gümnaasiumis ja tütarlastekoolis usuõpetaja. 1877–1898 oli ta (introdutseeriti 7. augustil / 19. augustil 1877) Martna Püha Martini koguduse õpetaja. Jäi aastal 1898 emerituuri, emerituuris olles elas Tallinnas.

Isiklikku
---------

Tema poeg Johannes von Törne oli Tartu Maarja koguduse adjunktõpetaja. Tema abikaasa vend Andreas Friedrich Lezius oli Tõstamaa ja Nõo Püha Laurentsiuse koguduse õpetaja.

Viited
------

1. ↑  Die evangelischen Prediger Livlands bis 1918. Böhlau Verlag Köln, Wien 1977
2. ↑  Erik Amburger "Die Pastoren der evangelischen Kirchen Rußlands" vom Ende des 16. Jahrhunderts bis 1937 Ein biographisches Lexikon Institut Nordostdeutsches Kulturwerk Martin Luther Verlag 1998
**Ping** on arvutivõrgu võrguühenduse diagnostikaprogramm, mille abil IP-võrgus hinnatakse hosti (serveri või muu võrguseadme) ligipääsetavust programmi käivitanud arvutist, samuti pakettide edastamiseks kuluvat aega. Programmi autor on Michael John Muuss.

Tööpõhimõte
-----------

Pingi töö põhineb ICMP-protokollil. Sihtseadmele saadetakse ICMP *echo request*'i pakett, millele oodatakse vastavat vastuspaketti *echo response*. Enamasti teostatakse päringut korduvalt. Ping arvutab saadetud ja vastuseks saadud pakettide ajaintervallide ja saadud pakettide sageduse alusel pakettide edastamiseks kulunud aja ja kaoprotsendi. Programmi töö lõppemisel kuvatakse ka kokkuvõttev statistika. Saadetud päringutele ei pruugi mitmel juhul vastust tulla, näiteks puudub töötav võrguühendus seadmeni, seade on välja lülitatud, seadmes on keelatud päringutele vastata või on võrguseadmetel keelatud ICMP-päringuid vahendada.

Päringu vastuse vormi selgitus
------------------------------

|  |
| --- |
| 
```
C:\Users>ping /?

C:\Users>ping et.wikipedia.org

Pinging rr.knams.wikimedia.org [91.198.174.2] with 32 bytes of data:

Reply from 91.198.174.2: bytes=32 time=63ms TTL=49
Reply from 91.198.174.2: bytes=32 time=69ms TTL=49
Reply from 91.198.174.2: bytes=32 time=71ms TTL=49
Request timed out.

Ping statistics for 91.198.174.2:
    Packets: Sent = 4, Received = 3, Lost = 1 (25% loss),
Approximate round trip times in milli-seconds:
    Minimum = 63ms, Maximum = 71ms, Average = 67ms

```

---

* Näide osaliselt õnnestunud pingimisest MS Windows Vistas
* Näide on sihilikult seatud osaliselt ebaõnnestuma
 |

Päringu vastus sõltub programmi käivitamise platvormist ja programmi käivitamise parameetritest. Vastuse üks võimalik vorming on:

1. milliselt IP-aadressilt vastuse pakett saadi;
2. saadetud baitide arv;
3. päringu saatmisest kuni vastuse saamiseni kulunud aeg millisekundites;
4. paketi eluiga (TTL – *Time To Live*) ehk ruuterite andmeülekandmiste iteratsioonide arv, mille ületamisel kuulub pakett mahakandmisele.

Vaata ka
--------

* IP
* Sonar
* Traceroute

Välislingid
-----------

* The Story of the PING Program(archive.org)] – autori kirjutis programmi Ping loomise kohta
Oskolki kaanepilt aastast 1911
**Oskolki** (vene keeles *Осколки*, 'killud') oli ajakiri, mis ilmus Venemaal Peterburis aastail 1881–1916. Ajakiri ilmus korra nädalas ning oli liberaalse hoiakuga kirjanduslik-kunstiline huumoriajakiri.

Esimene peatoimetaja oli Roman Golike. Aastal 1882 sai peatoimetajaks Nikolai Leikin, kes oli selles ametis aastani 1906. Seejärel oli kaks aastat peatoimetaja Viktor Bilibin. Viimased peatoimetajad olid K. Barantsevitš ja K. Mihhailov.

Ajakiri oli algselt üks liberaalsemaid huumoriajakirju Venemaal. Ajakirja illustreerisid kunstnikud Aleksei Afanasjev ja Nikolai Tšehhov. Kaastööd tegid Aleksandr Amfiteatrov, Vladimir Giljarovski, Pjotr Gneditš, Liodor Palmin ja Aleksei Budištšev.

Ajakirjale tegi oma loomeperioodi alguses kaastööd ka Anton Tšehhov. Aastail 1882–1887 avaldas ajakiri üle 270 Tšehhovi teose. Aastal 1884 ilmus seal ka esimene Tšehhovi jutukogu "Melpomene muinasjutud". Hiljem avaldas ta ajakirjas neli jutustust veel aastal 1892.

Viited
------

1. ↑   Венгеров С. А. Будищев, Алексей Николаевич // Энциклопедический словарь Брокгауза и Ефрона.
2. ↑  Осколки // Русская периодическая печать (1702—1894): Справочник. — М.: Госполитиздат, 1959. — lk. 629.

Välislingid
-----------

* Artikkel kirjandusentsüklopeedias
**Pindi mõis** (saksa keeles *Bentenhof*) oli rüütlimõis Rõuge kihelkonnas Võrumaal. Nüüdisajal jääb mõis Võru maakonda Võru valda.

Mõis asutati 16. sajandil. Mõis nimi tuleb suguvõsa Benteni järgi, kelle esindajad olid keskajal mõisa omanikud. Enne 1919. aasta maareformi kuulus mõis Georg Ferdinand von zur Mühlenile.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Pindi mõis Eesti mõisaportaalis (vaadatud 25.01.2016)
2. ↑  "Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften". 1929. Vaadatud 23.09.2022.

Välislingid
-----------

* Pindi mõis Eesti mõisaportaalis

Rõuge kirik
Rõuge kihelkond

**Kirik**: Rõuge Püha Neitsi Maarja kirik  

**Mõisad**: Rõuge kirikumõis | Haanja mõis | Juba mõis | Krabi mõis | Kõrgepalu mõis | Kõrgessaare mõis | Leevi mõis | Luutsniku mõis | Mäesaare mõis | Otsa mõis | Pindi mõis | Plaani mõis | Rogosi mõis | Rõuge kirikumõis | Sänna mõis | Tsooru mõis | Uue-Saaluse mõis | Vana-Kasaritsa mõis | Vana-Nursi mõis | Vana-Roosa mõis | Vana-Saaluse mõis | Vastse-Kasaritsa mõis | Vastse-Nursi mõis | Viitina mõis |
Murat Zjazikov
**Murat Magometovitš Zjazikov** (sündinud 10. septembril 1957 Ošis Kõrgõzstanis) on Inguši Vabariigi endine president.

Zjazikov on töötanud KGB-s ja FSB-s, hiljem Inguššia julgeolekunõukogus. Tal on kindralleitnandi auaste.

Inguššia presidendiks valiti Zjazikov 2002. aastal. Ta paistis silma lojaalsusega Venemaa keskvõimule, kuid muutus Inguššias kiiresti ebapopulaarseks. Tema valitsusajal halvenes vabariigi sotsiaalmajanduslik olukord, valitsus ei suutnud taltsutada pead tõstvaid relvastatud mässulisi, lahendamata püsisid Prigorodnõi rajooni põgenike probleemid. Mässuliste ja opositsiooni mahasurumiseks tarvitati ebaseaduslikku vägivalda, jõustruktuuride poolt äraviidud jäid mõnigi kord teadmata kadunuks. Opositsioon süüdistas Zjazikovi ka korruptsioonis ja onupojapoliitikas.

Zjazikov vabastati presidendiametist 30. oktoobril 2008. Sündmusele eelnevad kaks kuud olid Inguššias tavapärasest rahutumad seoses Magomed Jevlojevi tapmisega 31. augustil. Pärast sugulase surma kuulutas Jevlojevite klann Zjazikovile veritasu. Rünnakuid Zjazikovidele oli Inguššias toimunud ka 2006. ja 2007. aastal, mil presidendi tagasiastumist ja lunaraha nõudnud tundmatud võtsid Zjazikovi kaks hõimlast pantvangi. 2008. aasta sügisel sai mitu Zjazikovi rünnakutes vigastada, vähemalt üks hukkus. Pole teada, kas tegu oli veritasu või islamimässuliste ettevõtmisega.

Zjazikovi sõnul lahkus ta presidendiametist vabatahtlikult, seoses siirdumisega teisele tööle Moskvas.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Murat Zjazikov** |

* "Medvedev vahetas välja Inguššia presidendi" Kalev.ee, 31. oktoober 2008
* Jaanus Piirsalu. "Veritasu Inguššias: üks tapmise ja sugulaste kättemaksu lugu" Eesti Päevaleht, 27. detsember 2008
* "Inguššias rünnati ekspresident Zjazikovi kodu" Postimees, 4. märts 2009

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Ruslan Aušev** | **Inguši Vabariigi president**2002–2008 | Järgnev**Junus-bek Jevkurov** |
Pingekontsentraator esineb võllidel järskude ülemineku kohtadel. Selle vältimiseks tuleb järsud üleminekud faasida või ümardada.
**Pingekontsentratsioon** on tugevusõpetuses, pingete ebasoodus ümberjaotumine ristlõikes koos kohalike maksimumide tekkega, mis on tingitud pingekontsentraatorite (avade, teravapõhjaliste soonte, keerme, ristlõike järskude üleminekute jms.) mõjust. pingekontsentratsiooni puhul esineb võlli põikpinna või pikipinna piirjoone järsk muutus. Pingekontsentratsiooni mõju arvestatakse kontsentratsiooniteguriga, mis määratakse kas katseliselt või teoreetiliselt elastsusõpetuse meetoditega.

Pingekontsentratsiooni mõju arvestamine
---------------------------------------

Pingekontsentratsiooni mõju võetakse arvesse järgmistel juhtudel:

* Staatiliste koormuste mõjumisel väheplastsetele, haprale purunemisele kalduvatele materjalidele.
* Vahelduva koormuse mõjumisel igasugustele materjalidele (arvutus väsimustugevusele).

Pingekontsentratsiooni vähendamiseks tuleb vältida lõikepindade järske muutusi ja kasutada astmelise varda puhul võimalikult suure raadiusega üleminekukõveraid.
Mikrolainetel (12‒18 GHz) kasutatav VCO
**Pingega tüüritav ostsillaator**, lühend **VCO** (inglise k sõnadest *Voltage-Controlled Oscillator*) on ostsillaator, mille tekitatava võnkumise sagedus on muudetav lülituse sisendisse rakendatava pinge suurusega. Seda pinget nimetatakse tüürpingeks või seadepingeks.

Skeemid
-------

VCO skeem valitakse lähtutavalt töösagedusest ja vajalikust sageduse reguleerimise ulatusest.

Kõrgetel sagedustel on levinud ostsillaator (siinuspinge generaator), mille sagedust määravas võnkeringis on mahtuvusdiood. Selle mahtuvust saab dioodile rakendatava alalispingega muuta ja niiviisi reguleerida ostsillaatori võnkesagedust umbes kolmekordses ulatuses (*f*max/*f*min ≈ 3). 

Operatsioonvõimenditega VCO.  
Väljundpinge *U*a sagedus on võrdeline sisendisse antava alalispingega *U*e
Väga kõrgetel sagedustel (mikrolainete alas) kasutatakse pingega tüüritavas ostsillaatoris sagedust määrava elemendina võnkeringi asemel erilist YIG- (Yttrium Iron Garnet) resonaatorit, mille resonantsisagedust tüüritakse magnetväljaga. Selleks muudetakse voolu resonaatorit ümbritsevas poolis.

Madalate sageduste jaoks on välja töötatud mitmesuguseid, peamiselt operatsioonvõimenditel põhinevaid skeeme, üks neist kõrvaloleval joonisel. Nendega on saavutatav suur reguleerimispiirkond (kuni mitme suurusjärgu ulatuses).

Kasutamine
----------

Pingega tüüritav ostsillaator kuulub raadiovastuvõtja segustuslülituse koosseisu. Ostsillaatori võnkeringi häälestussagedust muudetakse siin mahtuvusdioodile rakendatava alalispingega.

VCO on üks faasiluku põhielemente, mis annab tagasisideahela kaudu faasidetektorile reguleerivat sagedust ja faasi. 

Elektroonilises muusikas kasutatakse VCO-lülitusi helide sünteesimiseks (vt süntesaator).

Harmoonilisi võnkumisi (siinusvõnkumisi) genereerivate VCOde kõrval kasutatakse ka pingega tüüritavaid impulsigeneraatoreid, mis võivad toota ristküliku-, kolmnurga- ja saehambakujulisi impulsse.

Välislingid
-----------

* Voltage controlled oscillator
* Voltage Controlled Oscillator VCO Design for PLLs
Oskari Jauhiaise kujundatud Kiiminki vapp
**Heikki Oskari Jauhiainen** (31. oktoober 1913 Kiiminki – 20. jaanuar 1990 Helsingi) oli soome skulptor.

Ta valmistas eelkõige monumentaalskulptuure, kuid kujundas ka medaleid ja vappe.

Oskari Jauhiainen oli pärit vaesest perest, kus käsitööoskused olid au sees. Lapsena karjas käies armastas ta voolida puukujukesi, mida õnnestus isegi müüa. Avalikult esil oli tema kätetöö esimest korda 1928. aastal Oulu põllumajandusnäitusel, kus tema valmistatud karukuju äratas laiemat tähelepanu.

1936. aastal valmistas Jauhiainen kivist Vesaise mälestusmärgi Ylikiiminkis ja 1937 monumendi "Liekki" Yppäris.

Aastatel 1938–1941 õppis ta kunstiakadeemia eelkäijaks olnud kunstnike ühenduse joonistuskoolis näiteks Felix Nylundi käe all.

Ta osales Talvesõjas ja Jätkusõjas. Aastast 1947 kuulus ta Soome ekspressionistide moodustatud Oktoobri rühma. Pärast sõda valmistas ta kümme sõjamälestusmärki.

Aastal 1952 valmis Jauhiaise esimene suurem töö, Mikael Agricola monument Turus. See tegi ta laiemalt tuntuks. Samal aastal püstitati ka langenute mälestusmärk Oulus. Aastatel 1956–1965 õpetas ta kunstiakadeemias skulptuuri.

Aastal 1954 võitis Jauhiainen koos Aimo Tukiaisega Mannerheimi ratsamonumendi võistluse, kuid koostöö katkes 1956. aastal, kui Jauhiainen erimeelsuste tõttu osalusest loobus.

Tal oli ateljee Helsingis Jollases, kuid suved veetis ta Kiiminkis. 

Aastal 1956 sai ta Pro Finlandia medali. President Urho Kekkonen andis Jauhiaisele 1968. aastal professori nimetuse. Aastal 1977 määrati talle kunstnikupension ning 1982 anti akadeemiku aunimetus.

Kiiminkis avati 1997. aastal Oskari Jauhiaise muuseum.

Oskari Jauhiaise tööde seas on "Nahkurit" (Hämeenlinna, 1958), "Kalasääski ja lohi" (Oulu, 1960), Werner Söderströmi monument (Porvoo, 1960), "Ruuhkanpurkajat" (Joensuu, 1962), "Ahtaajat" (Kotka, 1964), "Paperintekijät" (Tervakoski, 1966), Meremeeste mälestusmärk (Helsingi, 1968), Teuvo Pakkala monument (Oulu, 1973), "Niittäjät" (Liminka, 1977), "Vanhat vaeltajat" (Muhos, 1984) ja "Haravatyttö" (Kiiminki).

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  "Arto Kouri, Kuvanveistäjä-akateemikko Oskari Jauhiaisen elämästä ja työstä". Originaali arhiivikoopia seisuga 31. august 2011. Vaadatud 18. aprillil 2012.
2. ↑  Pekka Rönkkö: Oskari Jauhiainen (1913–1990) ARS Nordica 5, Pohjoinen, 1994. ISBN 951-749-207-3, lk 119–126

Välislingid
-----------

* Oskari Jauhiaise muuseum
**Murati järv** (läti keeles *Murata ezers* ehk *Murats*) on järv Võrumaal Rõuge vallas Murati külas Haanja kõrgustiku lõunaosas Läti piiri ääres.

Järv on tugevasti soostunud ja valdavalt mudase põhjaga. Järve kaldad on lausad.

Murati järve pindala on 65,8 ha. Veekogu on kirde-edelasuunaline ja kujult piklik. 9,5 ha järve pindalast kuulub Läti riigile. Järve absoluutne kõrgus on 171,9 m, keskmine sügavus 3,6 m, pikkus 1800 m ja laius 700 m. Veekogu kaldavööde on valdavalt liivane, ida- ja lõunaosas esineb ka mudast või turbast pinnakihti. Murati järve kaldal endise Murati mõisa kohal, on säilinud ka üksikud põlised taimed, mis kuuluvad looduskaitse alla.

Järvest itta jääb Murati soo.

Elustik
-------

Taimestik on liigirikas: esineb 23 liiki makrofüüte.

Kaladest domineerib latikas, mõnevõrra vähem leidub särge, ahvenat, haugi, roosärge, kiiska, kokre ja linaskit.

Viited
------

1. ↑  Mäemets, Aare (1977). *Eesti NSV järved ja nende kaitse*. Tallinn: Valgus. Lk 46.

Välislingid
-----------

* Murati järv Eesti looduse infosüsteemis
Pingbetooni koormusdiagramm
**Pingbetoon** on raudbetoon, milles valmistamise ajal sarrus eelpingestatakse. Sellega tagatakse betoonile eelsurve, mis annab võimaluse vähendada pragude tekkimist betooni tõmbetsoonis ja seeläbi suurendada tarindi jäikust. Sarrusena kasutatakse kõrgtugevaid terasvardaid või -traati. Pingbetooni kasutatakse eelkõige painde- ja tõmbeelementides. Pingbetoonist rajatakse suureavalisi tarindeid, näiteks sildu, tööstushoonete suureavalisi monoliitseid talasid ja raame, hoonete kattekonstruktsioone, vedelike mahuteid ja muid sarnaseid objekte.

Ajalugu
-------

Pingbetooni kasutamise teoreetilised alused tekkisid 19. sajandi kaheksakümnendatel aastatel. Esimesena tutvustas seda ideed P. H. Jackson 1886. aastal, kaks aastat hiljem C. Doehring. Ideed praktikas rakendada ei õnnestunud kummalgi, kuna terase kvaliteet oli selleks liiga madal. Esimese pingbetoontarindi ehitas I. Lund 1905. aastal. Selleks sai betoonõõnesplokkidest vahelagi, mis sarrustati eelpingestatud armatuurvarrastega. Kuid ei Lund ega järgmised pingbetooni edendajad Ch. Riekhoff, E. Mörisch, M. Koenen, Ch. Rabut ja mõned teisedki, ei toonud uue materjali arengusse kardinaalset pööret.
Kahe maailmasõja vahelisel perioodil oli pingbetooni areng seotud peamiselt insener Eugène Freyssinet' nimega, kes töötas välja uusi betooni pingestusvõtteid ja vastavaid seadmeid. Tema projekteeritud olid ka pingbetoonist pais Alžeerias ja Luzancy sild üle Marne'i. Lisaks Freyssinet'le paistis silma Franz Dischinger. 1940. aastate lõpus sai silmapaistvaks pingbetooni rakendajaks belglane Gustave Mangel, kes arendas pingbetooni teooriat ja ehitas arvukalt pingbetoontarindeid.

Viited
------

1. 1 2  Hubert Matve *Ehitus läbi aegade*. Tallinn: Kirjastus "Valgus", 1976, lk 183–185
**Koroonakriis** on 2019.–2021. aasta koroonapandeemia mõjul tekkinud kriitiline olukord majanduses, poliitikas, kultuuris, hariduses ja enamikus teistes ühiskondliku elu valdkondades. Kriis on globaalne ning sellel eeldatakse olevat pikaajaline mõju.

Börsikrahh
----------

 *Pikemalt artiklis  2020. aasta börsikrahh*
Börsid reageerisid koroonapandeemiale 20. veebruaril ja enamik börse teatas 24. veebruari ja 28. veebruari vahel suurimast langusest pärast 2008. aasta majanduskriisi. Turgusid on tabanud märtsis järjestikused langused ning iseloomustanud volatiilsus. Kuigi majanduslangust võis suurematel turgudel märgata juba 2019. aasta hilissügisel, siis koroonapandeemia on seda intensiivistanud ning oma karantiinimeetmetega muutnud selle otseselt kõigisse riikidesse puutuvaks.

Kriis eri riikides
------------------

### Eesti

 *Pikemalt artiklis Koroonakriis Eestis*
Eesti Pank on ennustanud majanduse kahanemist 6–14 protsenti sõltuvalt sellest, kas kriis leeveneb kevadel või hilissuvel.

### Läti

Läti keskpank alandas märtsi lõpus SKT kasvuprognoosi: kui seni oodati 2020 SKT kasvu 2,6%, siis nüüd oodatakse SKT langust 6,5%, oodatav inflatsioonimäär on 0,5%.

Keskpanga hinnangul avaldab koroonakriis mõju paljudele majandussektoritele. Väheneb ka tootmine, algul häirete tõttu tarneahelates ja hiljem vähenenud nõudluse tõttu. Üksnes mõnedes kitsastes niššides võib nõudlus hoopis suureneda. Eeldatakse toodete nõudluse globaalset taastumist aasta teises pooles, muuhulgas kriisi ajal ära kasutatud laovarude taastamise vajaduse tõttu.

Liikumispiirangute tõttu avaldab kriis kiiret mõju majutus-, meelelahutus- ja toitlustussektorile.

Transpordisektorit mõjutab rahvusvahelise reisiliikluse sisuline lakkamine Euroopas. Täiendavate kontrollimeetmete kehtestamine ning kaubamahtude vähenemine mõjutab ka kaubatranspordisektorit.

Oodatakse väiksemat töötusemäära kasvu kui see oli 2007.–2008. aasta finantskriisi ajal. Aasta kokkuvõttes oodatakse palgakasvu peatumist, 2019. aastal kasvasid palgad Lätis 7%.

### Sloveenia

Sloveenia keskpanga märtsi lõpus avaldatud analüüsi järgi võib riigi SKT 2020. aasta jooksul langeda 6–16%.

Vaata ka
--------

* 2020. aasta börsikrahh
* Rahvusvaheline kaubandus
* Rahvusvaheline korporatsioon
* Üleilmastumine
* Koroonapandeemia Eestis

Viited
------

1. 1 2  Taavi Minnik (3. aprill 2020). "Milline on elu pärast koroonakriisi – professor Urmas Varblase prognoosid". *Delfi Forte*.
2. ↑  Kommunikatsiooniosakond (16. märts 2020). "Kaljulaid arutas naaberriikide kolleegidega koroonakriisi arenguid". *Eesti Vabariigi Presidendi veebisait*.
3. ↑  Mait Ots (29. märts 2020). "Euroopa Komisjon muudab koroonakriisi tõttu eelarvekava". *ERR*.
4. ↑  Viljar Rääsk (25. märts 2020). "Majanduslangus kujuneb eeldatavasti suuremaks kui 6%". *Eesti Pank*.
5. 1 2 3 4 5 6  Bank of Latvija: On macroeconomic forecasts by Latvijas Banka, 26. märts 2020
6. ↑  Slovenian economy to pay a high price in the fight against coronavirus, 31. märts 2020

Välislingid
-----------

* "Maive Rute: valitsuse majandusmeetmed ei tohi olla lühinägelikud" ERR, 12. aprill 2020
Pinetop Perkins (2008)
**Pinetop Perkins** (õieti **Joseph William Perkins**; 7. juuli 1913 Mississippis Belzonis – 21. märts 2011 Texases Austinis) oli USA bluusimuusik.

Pinetop Perkins alustas kitarristina, kuid oli käevigastuse tõttu sunnitud kitarri klaveri vastu vahetama. 1950. aastatel esines ta koos Earl Hookeriga, 1970. aastatel mängis Muddy Watersi bändis.

Oma hüüdnime sai ta Clarence Smithi järgi, kelle hüüdnimi oli Pinetop Smith ja kes kirjutas laulu "Pine Top's Boogie Woogie". Perkins esitas seda laulu alates 1950-ndatest korduvalt. Kuna Smith ise lasti juba 24-aastaselt maha ja see oli Smithi ainus tuntud laul, siis teda eriti ei teatud ja rahvas hakkas arvama, et Perkins ongi ise selle laulu kirjutanud.

Kuigi Perkins tegi kaasa paljude kuulsate muusikute arvututes salvestustes, siis ikka taustamuusikuna, mitte solistina. Esimese sooloalbumi "After Hours" avaldas ta alles 1988, kui ta sai 75-aastaseks.

Aastal 2003 kanti Pinetop Perkins bluusi kuulsuste halli.

2004 juhtis 91-aastane Perkins autot, kui sai Indianas La Portes rongilt löögi. Autost sai vrakk, aga Perkins ei saanud raskelt viga.

Aastal 2005 sai ta elutöö Grammy. Ta oli siis 91-aastane ja jagas koos George Burnsiga (1896–1996) kõigi aegade vanimana Grammy pälvinu nimetust. 2008 pälvis ta teise Grammy parima traditsioonilise bluusi albumi kategoorias aasta varem ilmunud albumi "Last of the Great Mississippi Delta Bluesmen: Live in Dallas" eest. Selle plaadi olid 2004 salvestanud neli bluusilegendi, kellest kõige noorem oli 89-aastane. Ühtlasi sai Perkins kõigi aegade vanimaks Grammy pälvinuks. 2010 salvestas ta albumi "Joined At the Hip", mis pälvis jällegi Grammy parima traditsioonilise bluusi albumi kategoorias. Perkins oli siis 97-aastane.

Perkins jätkas esinemisi kuni oma surmani. Pärast surma tuli tühistada tema rohkem kui kakskümmend esinemist, mille ta oli kokku leppinud.
Alissa Freindlihh
**Alissa Freindlihh** (vene keeles **Алиса Бруновна Фрейндлих**, saksa keeles kasutatud ka *Alissa Freundlich*; sündinud 8. detsembril 1934 Leningradis) on vene ja saksa päritolu vene filmi- ja teatrinäitleja ning laulja.

Ta sündis aastal 1934 Leningradis. Ta asus aastal 1941 õppima Leningradi 239. kooli, ta oli Leningradis ka blokaadi ajal. Aastatel 1945–1948 elas ta Tallinnas, kuhu oli elama asunud koos ema ja mereväeohvitserist võõrasisaga; ta elas Toom-Rüütli tänaval ja õppis Tallinna Linna 18. Algkoolis aadressil Lai tänav 25. Seejärel läks ta tagasi Leningradi ja lõpetas aastal 1953 Leningradi 239. kooli.

Aastast 1983 kuni tänaseni töötab Tovstonogovi-nimelises Suures Draamateatris.

Isiklikku
---------

Tema isa oli saksa rahvusest Vene filmi- ja teatrinäitleja Bruno Freindlihh (1909–2002).

Tunnustus
---------

* Vene NFSV teeneline kunstnik (1965)
* Vene NFSV rahvakunstnik (1971)
* Vene NFSV riiklik preemia (1976)
* NSV Liidu rahvakunstnik (1981)
* kolmekordne Vene Föderatsiooni riikliku preemia laureaat (1996, 2001, 2008)
* Peterburi aukodanik (2001)
* Teatrifestivali Kuldne Mask teatripreemia au ja väärikuse eest (2001 ja 2006)
* Rahvusvaheline auhind "Usk ja ustavus" (2008)
* Vene Föderatsiooni valitsuse riiklik preemia (2010)
* kolmekordne ordeni Teenete eest Isamaa ees kavaler (2004, 2009, 2019)
* Austuse orden (2014)
* Sõpruse orden (1994)
* Tööpunalipu orden (1986)

Välislingid
-----------

* Üle Nõukogude Liidu kuulus Tallinna tüdruk Alissa Freindlihh
**Oskari Wilho Louhivuori** (18. september 1884 – 1. juuli 1953) oli Soome poliitik ja haritlane. Eesti ajaloole on Louhivuori oluline, sest ta oli Vabadussõja-aegse Eesti Abistamise Peakomitee esimees.

Haridustegevus
--------------

Ta sündis Kuopios, õppis Helsingi ülikoolis ja sai doktorikraadi 1911. aastal. Samal aastal astus ta kindlustusseltsi Salama teenistusse ja oli selle direktor kuni 1936. aastani. 1938. aastal valiti ta Helsingi Kaubandusülikooli rahvamajanduse ja statistika professoriks ja 1945. aastal sama ülikooli kantsleriks.

Poliitiline tegevus
-------------------

Louhivuori oli iseseisvussenaator ehk selle parlamendi koosseisu liige, kes koostas 4. detsembril 1917 Soome iseseisvusdeklaratsiooni.

#### Louhivuori ja Eesti

Eesti Vabadussõja ajal oli prof. Louhivuori Soome abi üks esimesi organiseerijaid Helsingis ja tegutses seejärgi Eesti abistamise peatoimkonna esimehena. Ta teenete eest anti talle Vabadusrist 1. järk, Kotkaristi teenetemärk ning ta valiti Kaitseliidu Tallinna maleva auliikmeks.

Eesti esimese iseseisvuspäeva tähistamisel Tallinnas 24. veebruaril 1919 seisis senaator Louhivurori pea- ja sõjaminister Konstantin Pätsi kõrval. Mitteametlikust positsioonist hoolimata esitleti teda pressis kui Soome valitsuse ja rahva esindajat. Järgmistel aastatel oli Louhivuori riikide olulistel kohtumistel keskne külaline. Ta valiti ka 1935. aasta aprillis asutatud Soome-Eesti Kaubandusühenduse esimeheks. Järgmisel aastal, veebruaris 1936 oli senaator Louhivuori ka Soome-Eesti Seltsi asutamise juures ja valiti enesestmõistetavalt sellegi juhtkonda.

Louhivuori suri Helsingis 1. juuli hommikul lühikese haiguse järel 69-aastaselt.

Viited
------

1. 1 2 3  "O. W. Louhivuori surnud". *Teataja : poliitika, kultuuri, ühiskonna- ja noorteprobleemide häälekandja*. 12.07.1953.
2. 1 2  "Oskari Wilho Louhivuori". *Estofiilia*. Vaadatud 17.03.2022.
**Bernhard** ehk **Bernd von Smerten** oli Liivi ordu liige ja viimane Järva foogt.

Tema vanemad olid Klaus von Smerten ja Vredecke. Ta pärines Osnabrücki lähedalt Quakenbrückist. Tema suguvõsa põlvnes Oldenburgi ministeriaalidest.

Millal Smerten ordusse astus, pole teada, kuid 1540. aastal oli ta Viljandis linnusekomtuuriks (*Hauskomtur*). 1542. aastal sai temast Rēzekne foogt ja 1551. aastal Järva foogt.

1554. aastal käis Smerten ordu saadikuna Rootsi kuninga Gustav Vasa juures, et paluda tal Moskva vastu sõda alustada.

1558. aasta suvel, kui Vene väed Järvamaale jõudsid, lahkus Smerten Paide ordulinnusest ja ilma Caspar von Oldenbockumi otsustava tegutsemiseta oleks see tõenäoliselt venelaste kätte langenud. Smertenit foogti kohalt ametlikult siiski ei tagandatud, kuid tegelikuks Järvamaa haldajaks sai Oldenbockum. 1562. aasta juunis vangistasid Smerteni rootslased, kes viisid ta Rootsi. Mõni aeg hiljem Smerten vabastati ning ta asus elama Tallinna, kus peagi ka suri.

1555. aastal ostis Smerten 3500 marga eest raehärra Diderich Muntzilt Uus-Pärnusse kivist elumaja koos kahe aiaga. Lisaks ostis ta 9. mail 1559 ordumeister Wilhelm von Fürstenbergilt vabalt pärandatavaks niinimetatud "Järva maja" Uus-Pärnus Pika ja Pühavaimu tänava nurgal, mis oli juba 1538. aastast alates Järva foogtide kasutada olnud.

Smerteni kirjutajana töötas aastatel 1556–1558 kroonik Johann Renner.

Viited
------

1. ↑  Russow, lk 98
2. ↑  Põltsam-Jürjo, lk 105

Kirjandus
---------

* *Ritterbrüder im livländischen Zweig des Deutschen Ordens*. Köln: Böhlau, 1993. nr 818 (lk 602–603).
* Balthasar Russow, "Liivimaa kroonika". Hotger, Tallinn 1993 lk 129
* Inna Põltsam-Jürjo. "Liivimaa väikelinn Uus-Pärnu 16. sajandi esimesel poolel". Argo. 2009. lk 105


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Gerhard von der Brüggen** | **Rēzekne foogt**1542–1550 | Järgnev**Werner Schall von Bell** |
| Eelnev**Heinrich von Thülen** | **Järva foogt**1551–1558/1561/1562 | Järgnev**Caspar von Oldenbockum (kohusetäitja)**

 |
Olli Ungvere aastatel 1926–1930
**Olli Ungvere** (sünninimi **Olga Birk**, 1935–1936 **Olga Ungerson**; 17. juuni 1906 Lüütja mõis, Setumaa – 12. detsember 1991 Pärnu) oli eesti näitleja.

1924. aastal lõpetas ta Räpina Ühisgümnaasiumi. Aastatel 1931–1934 õppis Tartu Kõrgemas Muusikakoolis laulmist. 

1931. aastast laulis Vanemuise teatri operetikooris. Aastatel 1934–1935 oli ta Ugala operetisolist ja draamanäitleja. 1935–1937 töötas taas Vanemuises. 1937–1948 oli ta Draamateatri näitleja ja 1948–1986 Endla teatri näitleja.

Ta on mänginud filmides "Keskpäev", "Suletud ring" ja "Mardipäev".

Ta on maetud Pärnu Metsakalmistule.

Tunnustus
---------

* 1966 – Eesti NSV teeneline kunstnik

Viited
------

1. ↑  Eesti filmi andmebaas. Ulli Ungvere
2. ↑  Kalmistute register HAUDI

Kirjandus
---------

* Leida Talts. Olli Ungvere. Teatriteed. Eesti Raamat, 1981

Välislingid
-----------

* Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Stseen O. Kooli näidendist "Musta kassi öösel ei näe" L. Koidula nim. Pärnu Draamateatris. Taali - Olli Ungvere ja Mari - Lii Tedre (1984)
* Eesti Teatri- ja Muusikamuuseumi virtuaalnäitus "Kummaline mrs Ungvere..."
* ERR arhiiv. Olli Ungvere - 75 (1981)
|  |
| --- |
|  **Poks** |
| Riik |  | Rootsi |
|  |
| Veerand-finaal | 1936 | Raskekaal |
|  |
| Kuld | 1937 | Raskekaal |
| Kuld | 1939 | Raskekaal |

**Olof Peder (Olle) Tandberg** (12. oktoober 1918 Stockholm – 26. detsember 1996 Nacka) oli Rootsi poksija.

Tandberg oli kokku viiekordne Rootsi meister raskekaalus (üle 175 naela ehk 79,4 kg) aastatel 1936-1940.

Tandberg osales raskekaalus (üle 175 naela ehk 79,4 kg) 1936. aasta Berliini olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas veerandfinaalis oma kohtumise hilisemale 4. koha saajale Ferenc Nagy'ile (Ungari) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.

Tandberg võitis raskekaalus (üle 175 naela ehk 79,4 kg) kuldmedali ja tuli Euroopa meistriks 5. Euroopa meistrivõistlustel (Milano, 1937) ja 6. Euroopa meistrivõistlustel (Dublin, 1939).

Tandberg poksis jaanuarist 1941 kuni augustini 1949 elukutselisena. Ta pidas kokku 30 kohtumist, millest võitis 23 (neist 11 nokaudiga) ja kaotas 6 (neist 1 nokaudiga) kohtumist ning 1 kohtumine jäi viiki. Ta on olnud elukutseliste nii Rootsi kui ka Euroopa meister.

Viited
------

1. ↑  "Rootsi meistrivõistlused poksis. Tulemused rootsi keeles". Originaali arhiivikoopia seisuga 18. veebruar 2011. Vaadatud 5. veebruaril 2012.
2. ↑  11. suveolümpiamängude poksivõistlus. Berliin 1936. Tulemused inglise keeles
3. ↑  5. Euroopa meistrivõistlused poksis. Milano 1937. Tulemused inglise keeles
4. ↑  6. Euroopa meistrivõistlused poksis. Dublin 1939. Tulemused inglise keeles

Välislingid
-----------

* Olof Tandberg veebisaidil Olympedia Muuda Vikiandmetes
* Olof (Olle) Tandberg lehel *BoxRec*. Inglise keeles
**Bernhard von zur Mühlen** (7. detsember 1903 Järva-Peetri – 7. aprill 1984 Berliin) oli Eesti vaimulik.

Õppis Tallinna Toomkoolis. Aastatel 1926–1931 õppis Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Täiendas end Bethelis, Tübingenis, Erlangenis ja Leipzigis. Ordineeriti õpetajaametisse 3. juunil 1934.

Oli aastal 1934 Järva praostkonna vikaarõpetaja, 1934–1937 Saksa praostkonna vikaar ja 1938–1939 Paldiski Nikolai koguduse vikaar. Aastatel 1937–1939 töötas Vanadekodu juhatajana Paldiskis. Oli aastal 1939 Tallinna Niguliste koguduse 1. pihtkonna asetäitja õpetaja.

Põgenes aastal 1939 Saksamaale, kus aastatel 1939–1940 oli pastor Nordheimis. 1940–1945 oli Buschdorfis (1943–1945 Wehrmachtis ja sõjavangis). 1946–1947 oli pastor Reitwein-Oderbruchis (Brandenburgi liidumaa idaosas Märkisch-Oderlandi kreisis Oderi jõe ääres). Aastatel 1947–1971 teenis pastorina Berliinis Heilandskirches. Emerituuri jäi 1. jaanuaril 1971.

Isiklikku
---------

Tema isa oli praost Konrad von zur Mühlen. Vaimulik oli ka õemees Walter von Holst.

Esivanemad
----------


|  |
| --- |
|  **Bernhard von zur Mühleni esivanemad**  |
| **Bernhard von zur Mühlen(1903–1984)** | Konrad von zur Mühlen(1868–1945) | Gottwald von zur Mühlen(1825–1907) | Christian Ferdinand von zur Mühlen(1788–1837) |
| Pauline von Müller(1789–1871) |
| Anna von Grünewaldt(1837–1914) | Johann von Grünewaldt(1796–1862) |
| Alexandra von Engelhardt(1801–1874) |
| Sara von Gernet(1868–1945) | Friedrich von Gernet(1824–1909) | Johann von Gernet(1776–1857) |
| Hedwig Elisabeth von Patkul(1792–1867) |
| Katharina von Grünewaldt(1833–1909) | Johann von Grünewaldt(1796–1862) |
| Alexandra von Engelhardt(1801–1874) |

Viited
------

1. ↑  Konrad Veem Eesti Vaba Rahvakirik Dokumentatsioon ja leksikon EVR Stockholm 1988
2. ↑  Lexicon deutschbaltischer Theologen seit 1920, Bearbeitet von Wilhelm Neander
**Saurieši raudteejaam** on raudteejaam Lätis Riia–Ērgļi–Madona–Lubāna–Kārsava raudteel. Jaam jääb Ropaži piirkonda ja Stopiņi valda Saurieši külla.

Jaam asub Riia jaamast 16,2 km kaugusel Jaamas on kolm teed ja kaks platvormi, mis pole aga kasutusel.

Jaam avati 1935. aastal. Puidust jaamahoone teisaldati sinna Daugavpilsi–Rītupe raudteeliinilt. Peagi pärast jaama rajamist rajati veel kahe kilomeetri pikkune kitsarööpmeline raudtee, mis teenindas sealset kipsitööstust. Teise maailmasõja ajal valmis selle baasil kitsarööpmeline raudtee, mis viis Salaspilsi raudteejaama. 1965. aastal võeti kitsarööpmeline raudtee üles ja kipsikarjäärini rajati 1,5 km pikkune laiarööpmeline raudtee. 2007. aastal suleti sealne jaam reisirongiliikluseks, ühtlasi kujunes Saurieši raudtee lõppjaamaks.

Viited
------

1. ↑  T. Altbergs, K. Augustāne, I. Pētersone. Dzelzceļi Latvijā. R: Jumava, 2009, 174. lk. ISBN 978-9984-38-698-0

Välislingid
-----------

 Saurieši raudteejaam – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Infot jaama kohta; fotod (*vene keeles*)
* Jaam vanal kaardil

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Eelnev peatus** | **Endine raudteepeatus**  | **Järgnev peatus** |
|  Acone |  **Saurieši** | Cekule  |