recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| * v
* r
Khālid ibn al-Walīdi sõjakäigud |
| --- |
| 
**Muḩammadi alluvuses**  Hudaybiyyah • Mu'tah • Nakhla • Banu Jadhimah • Ta'if • Hunayn • Meka • Tabuk • I Dumatul Jandal • II Dumatul Jandal • Najran  **Ridda sõjad**  Buzakha • Ghamra • Yamama • Zafar • Dawmat al-Jandal • Naqra  **Pärsia vallutamine**  Sallasil • Jõe • Walaja • Ullais • Hira • al-Anbar • Ayn al-Tamr • Muzayyah • Saniyy • Zumail • Firaz  **Levandi vallutamine**  Firaz • Marj Rahit • al-Qaryatayn • Sanita-al-Uqab • Bosra • Yarmuk • Marj al-Saffar • Damaskus • Maraj-al-Debaj • Fahl • I Emesa • Jeruusalemm • II Emesa • aaa • Hazir • Aleppo  **Vallutused Aafrikas**  Bahnasa • Kürenaika  **Armeenia ja Anatoolia**  Raudsild • Armeenia • Germanicia |

**Khālid bin Walīd** ehk **Khalid ibn al-Walid** (araabia keeles خالد بن الوليد, ka **Sayf-Allāh** ehk *Jumala Mõõk*; 584–642) oli esimene suur Araabia väejuht islami leviku algusaegadel.

Khalid sündis Mekas ning oli esialgu moslemitevastane. Ta võitles mitmes lahingus moslemite vastu, kuid pärast Hudaybiyya lepet astus ta islami usku. Seejärel sai temast Muhamedi tähtsaim väejuht.

Khalidist sai peagi moslemivägede ülemjuhataja ning esimeste kaliifide Abu Bakri ja Umar ibn al-Khattabi ajal vallutas ta Süüria ning tegi edukaid retki Pärsia vastu. Nii kujunes tast esimene suur püha sõja ehk džihaadi elluviija. 632 surus ta maha ka beduiinide mässu (*fitna*) islami vastu, näidates üles halastamatust usutaganejate suhtes.

Khalid ibn Walid suri Süürias oma voodis, mis talle suure pettumuse valmistas, sest ta oli tahtnud langeda usumärtrina lahinguväljal.
Sillamäe Linnavolikogu
======================

**Sillamäe Linnavolikogu** on Sillamäe linna kohalik omavalitsus.

Asukoht
-------

Sillamäe Linnavolikogu aastal 2008
Sillamäe Linnavalitsuse hoone asub Sillamäe linnas, keskväljaku vastas, aadressil Kesk 27. Hoone kuulub linnaväljaku juurde ning on ehitatud stalinistlikus uusklassitsistlikus stiilis.

Hoone
-----

Ehitusprojekt valmis 1950. aastal A. Popovi poolt, tol ajal rajati uusi halduskeskusi ka teistesse Eesti linnadesse. Linnavolikogu hoone algupärane idee oli mõjuda esindusliku võimuhoonena, sellest tuleneb hoone kõrgus. Ehitis võib tunduda kirikuna, kuid tegelikult ei ole hoones kunagi kirikut olnud. Nõukogude arhitektuuripoliitikute veendumuse järgi pidi maja mõjuma kui kirik linnapildile, mis asendas linnas raekoda.

Algselt oli hoone puhul tegemist administratiivhoonega, milles asus Sillamäe täitevkomitee, tänapäeval tegutseb ehitises Sillamäe linnavolikogu ja linnavalitsus.

Vaata ka
--------

* Sillamäe
* Sillamäe Eesti Põhikool
* Sillamäe Kalevi staadion
* Sillamäe muuseum
* Sillamäe rand
* Sillamäe Vanalinna Kool

Viited
------

1. ↑  "Sillamäe Linnavolikogu ja linnavalitsuse hoone". *Sillamäe*. Esimene, teine lõik. Vaadatud 05.06.2020.
2. ↑  "Sillamäe Linnavolikogu ja linnavalitsuse hoone". *Sillamäe*. Esimene lõik. Vaadatud 05.06.2020.
**Sillamäe narkorehabilitatsioonikeskus** asub Sillamäel Tervise tänav 8.

Narkorehabilitatsioonikeskus alustas tööd 8. septembril 2005.

Narkorehabilitatsioonikeskuse peamine eesmärk on aidata uimastisõltuvusega täiskasvanutel vabaneda sõltuvusprobleemidest ja toetada nende tööle minekut. Ravikuuri pikkus on 1–2 aastat. 

2008. aasta seisuga metadoonasendusravi narkorehabilitatsioonikeskuses ei kasutata.

Keskuses osutatakse ravi statsionaari tingimustes.

Ravi võib jagada kahte ossa:

* Võõrutusseisundi ravi
* Sotsiaalse lõimumise kujundamine

Võõrutusseisundi ravi
---------------------

Kuna enamik patsiente saabub ravile regulaarse narkootikumi tarvitamise perioodil, siis narkootikumi ärajätmisel areneb neil võõrutusseisund. Selleks, et leevendada tekkivaid võõrutusnähte, rakendatakse:

* Unehäirete regulatsiooni
* Valuvaigistust

Sotsiaalne lõimumine
--------------------

Patsiendi sotsialiseerumise tagamiseks toimub töö peamiselt kahes suunas:

* Töösättumuse säilitamine või arendamine.
* Uue elustiili kujundamine.
Einar Vallbaum (2015)
**Einar Vallbaum** (sündinud 9. oktoobril 1959 Rakveres) on Eesti majandustegelane ja poliitik. Ta oli XIII Riigikogu liige 9. aprillist 2015 12. juunini 2017.

Ta lõpetas 1978. aastal Rakvere Kaugõppekeskkooli ja 2007. aastal Mainori Kõrgkooli ärijuhtimise erialal.

Einar Vallbaum on AS-i Lajos (registrikood 10132895 esmakande aeg 1996, Kunda linn, Lääne-Viru maakond) asutaja ja ainuomanik, tema poeg Erko Vallbaum on nõukogu liige.

Einar Vallbaum oli kuni 7. oktoobrini 2009 Eesti Rahvusvaheliste Autovedajate Assotsiatsiooni (ERAA) president. Lääne-Viru maavanemaks määrati ta 14. septembril 2009.

Poliitiline karjäär
-------------------

Einar Vallbaum kuulus Eesti Keskerakonda 12. veebruarist 2002 kuni 28. augustini 2009. Kuulus Eesti Reformierakonda 17. maist 2010 kuni 14. juuni 2013.

Pärast Hanno Pevkuri asumist sotsiaalministriks Andrus Ansipi kolmandas valitsuses sai Einar Vallbaum asendusliikmena XII Riigikogu liikmeks, kuid astus tagasi ning tema asendusliikmeks sai Paul-Eerik Rummo alates 7. aprillist 2011.

Vallbaum kandideeris 2015. aasta Riigikogu valimistel Isamaa ja Res Publica Liidu nimekirjas valimisringkonnas nr 6 (Lääne-Viru maakonnas), sai 1044 häält, kuid valituks ei osutunud. Ta pääses Riigikokku keskkonnaministri kohale asunud Marko Pomerantsi asendusliikmena ning lahkus Riigikogust 12. juunil 2017 pärast Marko Pomerantsi ministriametist vabastamist.

Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 6 (Lääne-Virumaa) 293 häält ning ei osutunud valituks.

Muud
----

11. jaanuaril 2011 kinnitati Einar Vallbaum Kaitseliidu Viru maleva tegevliikmeks. Ta on Viru maleva kuuesajas tegevliige.

Viited
------

1. ↑  Sissekanne Riigikogu valimiste kodulehel
2. ↑  Sissekanne KOV Volikogu valimiste kodulehel
3. ↑  Rivo Sarapik, *Lajos investeeris 30 miljonit uude logistikakeskusse*, 10.08.2009, veebiversioon (vaadatud 19.06.2013)
4. ↑  Mariliis Pinn, *Vallbaum: kurb on, et Venemaale ei ole midagi vedada*, 16.01.2009, veebiversioon (vaadatud 19.06.2013)
5. ↑  Lajos, Äriregistri teabesüsteemi veebiversioon (vaadatud 19.06.2013)
6. ↑  Siim Sultson, *Vallbaum taandub autotransiidist*, 24.09.2009, veebiversioon (vaadatud 19.06.2013)
7. ↑  Eesti meistrid autoringrajavõidusõidus läbiaegade sissekanne veebisaidil www.ringrada.ee (vaadatud 19.06.2013)
8. ↑  Siim Sultson, *Vallbaum taandub autotransiidist*, 24.09.2009, veebiversioon (vaadatud 19.06.2013)
9. ↑  Äriregistri päring. (Kasutatud 6. aprillil 2011)
10. ↑
11. ↑
12. ↑  Kristel Kitsing. Einar Vallbaum on Viru maleva kuuesajas liige[*alaline kõdulink*], Kaitseliidu Viru maleva koduleht, 21. jaanuar 2011.
**Alfred Josef Ferdinand Jodl** (10. mai 1890 Würzburg – 16. oktoober 1946 Nürnberg) oli Saksa sõjaväelane ning Relvajõudude ülemjuhatuse esimehe asetäitja. Mõisteti Nürnbergi tribunali poolt surma.

Surm
----

Alfred Jodl oli olnud Hitleri üks lähimaid sõjalisi nõuandjaid, mistõttu otsustasid Nürnbergi kohtunikud, et ta peab surema. Jodl poodi üles 16. oktoobril 1946. aastal. Hukkamisel viibinud Ameerika Ühendriikide ajakirjanik Howard K. Smith kirjeldas sündmust nii: "Surmaprotsessioonis üheksas oli Alfred Jodl. Tema Wehrmachti mundris krae turritas, nagu oleks ta selle kiirustades selga pannud, ja ta astus märkimisväärselt närviliselt surmamajja. Ta niisutas pidevalt oma huuli ja tema nägu oli mõtteis ja piinatud, kui ta läks astmeist üles võllapuu juurde märksa vähem kindlamate sammudega kui Keitel. Tema hääl oli rahulik, kui ta sõnus oma viis viimast sõna maailmale: "Ma tervitan sind, minu Saksamaa." Kell 02.34 langes Jodl tapalava musta auku."

Seitse aastat peale hukkamist muutis Saksa kohus surmaotsust, sest leiti, et Jodl nõustas Adolf Hitlerit siiski kõigest operatiivasjades.

Isiklikku
---------

Tema vend Ferdinand Jodl oli Wehrmachti ohvitser.

Jodli kenotaaf Fraueninselil (Jodli perekonnahaud).



1. 1 2  Rasch, Ebbe (2022). "Hukkamised Nürnbergis". *Imeline Ajalugu* (5/2022 trükk). Tallinn: Äripäev. Lk 45.
**Šamorín** (ungari keeles *Somorja*, saksa keeles *Sommerein*) on linn Slovakkias Trnava maakonnas Dunajská Streda ringkonnas. Šamorín asub Doonau vasakul kaldal Ungari piiri ääres, Bratislava kesklinnast ligikaudu 20 km kagus.

Asulat on esmamainitud 1285. aastal. Saksa kuningas ja Saksa-Rooma keiser Sigismund andis Šamorínile vaba kuningalinna õigused 1405. aastal. Kuningalinna privileegid kaotas Šamorín 1589. aastal, mil läks eravaldusesse.

Slovakkia 2021. aasta rahvaloenduse andmetel oli Šamoríni elanikest ungarlasi 49,55%, slovakke 41,11%, tšehhe 0,61%, ukrainlasi 0,25% ja mustlasi 0,18%. Rahvus oli teadmata 7,35%-l elanikest.

Sõpruslinnad
------------

* Ungari Mosonmagyaróvár, Ungari
* Austria Hainburg an der Donau, Austria
* Rumeenia Gheorgheni, Rumeenia
* Holland Leiderdorp, Holland

Viited
------

1. ↑  Sčítanie obyvateľov, domov a bytov 2021 na Slovensku
2. ↑  Šamorín slovensko.sk. Vaadatud 22. aprillil 2023
3. ↑  Number of population by ethnicity in the municipality Šamorín at 1. 1. 2021 Sčítanie obyvateľov, domov a bytov 2021. Vaadatud 21. aprillil 2023
**Eino Alt** (18. juuli 1921 Narva – 5. november 1980 Tallinn) oli eesti näitekirjanik.

Ta õppis Narva I Progümnaasiumis ja hiljem alates 1939. aastast Tallinna Tehnikumis masinaehitusosakonnas. Alt tegutses mitmetel tehnilistel aladel ning tema hobiks oli tehnikaalaste teoste tõlkimine.

1941. aastal võeti Alt Punaarmeesse. Ta sai Velikije Luki lahingus haavata ning suunati tööle Jegorjevski õppekombinaati. 1944. aastal töötas ta Moskvas projekteerijana, hiljem Tallinnas töökaitseinspektorina ja Eesti NSV Ministrite Nõukogu Asjadevalitsuses. 1945. aastal lõpetas Alt Tallinna Elektromehaanika Tehnikumi.

1962. aastal lavastati Eesti Draamateatris tema draama "Pime-mees", mida peeti tolle aja parimaks algupärandiks. Seda on lavastatud ka Lätis, Venemaal ja Moldovas. 

Eino Alt on maetud Pärnamäe kalmistule.

Teosed
------

* "Pime mees" (1962)
* "Sõprus" (1963)
* "Võõras" (1963)
* "Marta" (1966)
* "Armastuse nimel" (1970)
* "Kuidas sünnivad inimesed" (1976)

Viited
------

1. 1 2  18. juuli Päev ajaloos. virumaa.ee (vaadatud 19.03.2012)
2. 1 2  [*alaline kõdulink*]

Välislingid
-----------

* Foto
Intel 4004 oli esimene üldkasutuseks mõeldud mikroprotsessor
Mikroprotsessor Intel 80486DX2 
Protsessori Intel Core 2 struktuuriskeem
**Protsessor** on elektroonikalülitus, milles toimuvaid aritmeetika- ja loogikatehteid juhitakse protsessorisse antavate masinakäskudega. Protsessori põhilised struktuurielemendid on aritmeetika-loogikaüksus, juhtüksus ja register (mäluüksus).

Protsessorit tuntakse eelkõige funktsionaalüksusena arvuti kesktöötlusseadmes.

Ajaloost
--------

Esimesed protsessorid valmistati üksikosadest (transistoridest, takistitest) trükkplaadil. Kui 1960. aastail toimus üleminek integraallülitustele, koostati protsessor mitmest komponendist (nn kivist). Lülituse elementide mikrominiaturiseerimise käigus sai 1971. aastal võimalikuks paigutada protsessori kõik elemendid ühele räniplaadikesele – kiibile. Niisugust elektroonikakomponenti hakati nimetama mikroprotsessoriks. Kui edaspidises kasutuses kõneldakse lihtsalt protsessorist, siis mõeldakse alati mikroprotsessortehnika lülitust või komponenti.

Protsessorituumad
-----------------

 *Pikemalt artiklis Mitmetuumaline protsessor*
Tänapäeva protsessorites on mitu protsessorituuma, kusjuures iga tuum on suuresti omaette andmetöötlusüksus.

Protsessorite liike
-------------------

* Graafikaprotsessor – kuva moodustamise lülitus.
* Digitaalsignaali protsessor, signaaliprotsessor – spetsiaalne mikroprotsessor, mis tegeleb digitaalsignaali töötlusega (lühend DSP, *Digital Signal Processor*).
* Pildiprotsessor – spetsiaalne protsessor, mis sisaldab riistvaralist platvormi ning programme keeruliste pilditöötlustoimingute kiireks sooritamiseks.
* Heliprotsessor – kasutatakse helistuudiotes ja raadiojaamades.
* Võrguprotsessor – tegeleb võrgutoimingute töötlemisega.

Suhteliselt lihtsad protsessorid on näiteks pesumasinates, piletiautomaatides, DVD-mängijates jm seadmetes paiknevate manussüsteemide mikrokontrollerid.

Käsustiku arhitektuuri (ülesehituse) alusel eristatakse järgmisi protsessoreid:

* CISC-protsessor (*Complex Instruction Set Computer*) – mitmekülgse käsustikuga protsessor;
* RISC-protsessor (*Reduced Instruction Set Computer*) – vähendatud käsustikuga protsessor;
* ARM-protsessor (*Advanced RISC Machines*) – RISCi edasiarendus, laialdaselt kasutusel mobiilseadmetes.

Viited
------

1. ↑  VSL
2. ↑  Sõnaveeb

Välislingid
-----------

* Mis on ARM protsessorid?
**Auhind "Elutöö geneetikuna"**, ka **Eesti Inimesegeneetika Ühingu elutööpreemia**, on Eesti Inimesegeneetika Ühingu iga-aastane teadusauhind.

Elutööpreemia asutati 2008. aastal ja seda antakse väljapaistavale Eesti geneetikule, kelle panus on olnud oluline ja nähtav Eesti geneetikateaduses. Auhinda määrates käsitletakse geneetikat kui laiaulatuslikku eriala, mis hõlmab peale inimesegeneetika ka meditsiinigeneetikat, molekulaargeneetikat, neurogeneetikat, geneetilist epidemioloogiat, looma- ja bakterigeneetikat ning teisi lähedasi erialasid. Auhinna statuudis on öeldud, et kandidaadi puhul peaks saama väita, et ta elutöö on juba enamasti tehtud.

* 2008 – Mart Viikmaa
* 2009 – Henni-Heidi Kallak
* 2010 – Tiina Talvik
* 2011 – Aavo-Valdur Mikelsaar
* 2012 – Ain Heinaru
* 2013 – Richard Villems
* 2014 – Mari Sitska
* 2015 – auhinda välja ei antud
* 2016 – Toomas Veidebaum
* 2017 – Riina Žordania
* 2018 – Andres Metspalu
* 2019 – ?
* 2020 – Mart Saarma

Viited
------

1. ↑  Elutööpreemia. estshg.ebc.ee
2. ↑  Tatrik, Katre 2017. Inimgeneetika Eestisse tooja pälvis elutööpreemia. Novaator 21. nov.
**Alfred Kasepalu** (kuni 1938 **Alfred Treiberg**; 21. märts 1927 Käända, Koluvere vald, Läänemaa – 14. september 2013 Tallinn) oli eesti põllumajandusteadlane ja kodu-uurija.

Õppis Leevre ja Maidla algkoolis, lõpetas Soonistes 7. klassi. 1956. aastal lõpetas ta Eesti Põllumajanduse Akadeemia maakorraldusinsenerina.

Seejärel töötas ta 1993. aastani Eesti TA Majanduse Instituudis.

Ta on muu hulgas Eesti maakondade lõikes uurinud põllumajandusettevõtete võrgu kujunemist ja arengut.

Teoseid
-------

"Mis peremees jätab, selle mets võtab. Maa kasutamine Eesti külas". Tallinn 1991

Viited
------

1. 1 2 3 4  Eesti entsüklopeedia. 14. köide: Eesti elulood. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2000, lk 641
2. ↑  "Raplamaa kirjarahvas". Rapla Keskraamatukogu. Originaali arhiivikoopia seisuga 31.01.2018. Vaadatud 30.01.2018.

Kirjandus
---------

* Priit Kasepalu. "Minu isa Alfred Kasepalu". // Aastaraamat 2013. Eesti Kodu-uurimise Selts, Eesti Muinsuskaitse Selts, Eesti Genealoogia Selts. Tallinn 2014. Lk 12–13
**Auhind** on mälestusese (nt karikas), aumärk (nt medal), diplom, raha vms, mis antakse tunnustuseks saavutuste eest. Auhindu antakse tihti näiteks võistlustel ja konkurssidel, eelkõige spordis ja kultuuris. Auhinda nimetatakse ka **preemiaks** (ladina *praemium* 'eelis', 'tasu'), kuigi sõnal *preemia* on teisigi tähendusi. Maailma tuntumate teadusauhindade seas on Nobeli auhind, spordis on tuntuimad olümpiamedalid. Üks tuntumaid filmiauhindu on Oscar ehk Ameerika Filmikunsti ja -teaduste Akadeemia auhind.

Auhinna saajaid nimetatakse tihtipeale laureaatideks.

Kõnekeeles on *auhind* sünonüümne terminiga *autasu*, mida võidakse aga auhinnast ka eristada. Selles tähenduses antakse auhind saavutuste, autasu aga teenete eest, mis ei pruugi olla tehtud võistluse või konkursi käigus ning võivad seisneda pikaajalises üldises tegevuses, mitte üksikutes tegudes. Samas kõneldakse siiski laialdaselt ka *elutööauhindadest*, mida antakse mingis valdkonnas tehtud elutöö eest tervikuna.

Vaata ka
--------

* Auhindade loend
* Preemia
* Laureaat

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Auhind** |

Viited
------

1. ↑  Eesti kirjakeele seletussõnaraamat, 2009.  (vaadatud 05.09.2013)
**AS Õhtuleht Kirjastus** on Eesti üks suuremaid meediaettevõtteid, mille tooteportfellis on ajalehed, ajakirjad, veebiportaalid ja ristsõnad.

Õhtuleht Kirjastus koondab enda alla senise SL Õhtuleht AS-i väljaanded ning Ajakirjade Kirjastus AS-i ümberkorralduse tulemusel liidetud ajakirjad. Ettevõte annab välja Eesti suurima tiraažiga päevalehte Õhtuleht ning nädalalehte Linnaleht. Tooteportfellis on veebiportaalid Õhtuleht, Vecherka ja Toidutare. Samuti kirjastab Õhtuleht Kirjastus paljusid ajakirju nagu näiteks Naisteleht, Kodukiri, Nipiraamat ja Ristiku ristsõnad.

Ettevõttes töötab üle 200 töötaja. AS Õhtuleht Kirjastus kuulub võrdsetes osades Ekspress Grupile ja Alexelale.

Väljaanded
----------

Õhtuleht Kirjastuse tooteportfellis on üle kakskümne väljaande. Nende hulgas:

* Õhtuleht (ajaleht ja veebiportaal)
* Linnaleht
* Naisteleht
* Teleleht
* Kodukiri
* Nipiraamat
* Käsitöö
* Kalale
* Basketball
* Toidutare
* Vecherka
* Ristik ristsõnad

Välislingid
-----------

* Ettevõtte koduleht
Jean-Baptiste Sabatier-Blot. Louis Daguerre'i portree. Dagerrotüüpia, 1844
**Louis-Jacques-Mandé Daguerre** (18. november 1787 – 10. juuli 1851) oli prantsuse kunstnik ja keemik, kes sai tuntuks dagerrotüüpia kui esimese praktikas kasutuskõlbliku fotografeerimisviisi leiutamisega.

### Noorusaeg

Louis-Jacques-Mandé Daguerre sündis Cormeilles-en-Parisis Val-d'Oise'is Prantsusmaal. Ta hakkas tööle kui arhitekti õpipoisina ning juba 16. eluaastaks oli ta Pariisi teatri lavakujundaja assistent. Ta oli eriti leidlik valguse suunamise ja -efektidega ning abistas veel teisigi teatreid Pariisis.[*viide?*]

Ta lõi "muljetavaldavate illusioonide teatri", mille ta nimetas Dioramaks. See oli näitus suurtest piltidest, mis olid tehtud kuulsates kohtades koos muutuvate valgusefektidega.[*viide?*]

### Dagerrotüüpia avastamine

Daguerre kasutas maalimisel abivahendina tavaliselt *camera obscura*'t. 1826. aastal tutvus ta Nicéphore Niépce'i tööga, keda peetakse esimese jääva foto loojaks. 4. jaanuaril 1829 ühendasid nad jõud.[*viide?*]

Nende koostöö jäi lühikeseks, kuna Niépce suri 1833. aastal. Daguerre jätkas eksperimenteerimist üksi ning tegi oma suuravastuse täiesti kogemata. 1835. aastal pani ta ilmutatud plaadi oma keemiakappi ning mõni päev hiljem märkas ta üllatusega, et varjatud kujutis oli ilmunud. Daguerre järeldas, et see sai juhtuda katkisest kraadiklaasist eritunud elavhõbedaaurude mõjul. See avastus oli väga tähtis, kuna nüüd oli võimalik pilte ilmutada kaheksa tunni asemel vaid poole tunniga.[*viide?*]

Kuigi ta teadis nüüd, kuidas neid pilte teha, siis alles 1837 oli ta võimeline neid parandama. Uue protsessi nimeks sai dagerrotüüpia.[*viide?*]

### Dagerrotüüpia maailmale

Daguerre hakkas oma leiutisele otsima sponsoreid, kuid keegi ei olnud eriti huvitatud. Ta pöördus Prantsuse Teaduste Akadeemia sekretäri Francois Arago poole, kes nägi leiutises potentsiaali kunsti ja teaduse arenguks ning teatas sellest leiutisest akadeemia töökoosolekul juba 7. jaanuaril 1839. Arago pakkus, et Prantsuse riik ostab leiutise ja kingib selle õigused kogu maailmale; Daguerre’ile määrati eluaegne pension.[*viide?*]

Avastus avalikustati laiemalt 19. augustil 1839, kui Prantsuse valitsus ostiski endale dagerrotüüpia õigused, teadmata, et Daguerre oli patenteerinud protsessi Inglismaal ja Walesis 14. augustil – ainult viis päeva varem.[*viide?*]

### Surm

10. juulil 1851 suri Daguerre oma kodus Bry-sur-Marne'is (12 km kaugusel Pariisist) südamerabanduse tagajärjel. Sinna on ta ka maetud.[*viide?*]

Vaata ka
--------

* dagerrotüüpia
* Nicéphore Niépce

Allikad
-------

* (1787–1851) and the Invention of Photography, Metropolitan Museum of Art
* A History of Photography, by Robert Leggat: Daguerre, Louis Jacques Mande
**Geotektoonika** on geoloogiline teadusharu, mis uurib Maa välisosa suuremõõtmelist ehitust, arengut ja teket.

Mis on Maa välisosa ehk kust jookseb piir Maa sees, millest allpool toimuvad protsessid ei kuulu geotektoonika valdkonda, pole üheselt selge. Tihti tõmmatakse piir 670 km sügavusele, sest sellest allpool ei esine maavärinate koldeid. Sellest piirist kõrgemal asuvat kihti nimetataksegi tavaliselt tektonosfääriks.

Geotektoonika on tihedais seoseis struktuurigeoloogiaga. Erinevalt struktuurigeoloogiast on geotektoonika uurimisobjektiks regionaalse või planetaarse ulatusega geoloogilised struktuurid. Seega võib öelda, et geotektoonika on suuremõõtmeliste struktuuridega tegelev struktuurigeoloogia. Kahe distsipliini vahel ei ole siiski teravat piiri. Struktuurigeoloogiat peetakse geotektoonika osaks.

Tänapäevasele geotektoonikale ja geoloogilisele paradigmale paneb aluse laamtektoonika teooria, mis loodi 20. sajandi 60. aastatel. Geotektoonika oli olemas ka enne laamtektoonika loomist, kuid tolleaegsed teadmised on nüüdisajaks ajale jalgu jäänud. Et laamtektoonika kui mõiste on geotektoonikast tuntum, arvatakse mõnikord ekslikult, et laamtektoonika on teadusharu, mis käsitleb geotektoonilisi küsimusi.

Vaata ka
--------

* Struktuurigeoloogia
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib üldmõistest; Lennart Meri samanimelise filmi kohta vaata Šamaan (film).* |

---

Altai šamaan 1910. aastatel
**Šamaan** on traditsionaalkultuuris inimene, kellel usutakse olevat võime meelerännakuteks ning väe ja teadmiste toomiseks, et neid enda ja teiste heaks kasutada. Sõna "šamaan" on pärit Siberis kõneldavast evengi keelest ja tähendab 'teadjat'.

Šamaanid suudavad transiseisundis ühendust võtta vaimudega, vaimude maailma elavate maailmaga ühendada. Nad suudavad endasse vaime koguda ja ise vaimudeks kehastuda. 

Abivahenditena teadvuse seisundi muutmisel kasutavad šamaanid šamaanitrummi, kõristit, hallutsinogeenseid aineid jne.

Vaata ka
--------

* Lovi
* Šamanism

Kirjandus
---------

* Eliade, Mircea. *Shamanism: archaic techniques of ecstasy.* Bollingen 2004. ISBN 0-691-11942-2 (katkendid)
* Harner, Michael. *Šamaani töö: väe ja tervendamise õpetus.* Tallinn 1999.
* Hoppál, Mihály. *Šamaanid Aasias ja Euroopas.* Tallinn: Varrak 2003. ISBN 9985-3-0679-1
* Vitebsky, Piers. *Šamaan. Hingerännud, transs, ekstaas ja tervistamine Siberist Amazonaseni.* Tallinn: Olion 2002.
Louis Napoléon
Louis Napoléon osalemas oma isikliku Bugatti Type 57-ga 1938. aastal Šveitsis peetud autovõidusõidus
**Louis Bonaparte**, ka **Louis Napoléon**, ka **Louis-Napoleon Bonaparte** (23. jaanuar 1914 Brüssel – 3. mai 1997 Genolier, Vaud' kanton, Šveits) oli Bonaparte'i dünastia pea (1926–1997), seaduslik pretendent prantslaste keisri (*Empereur des Français*) tiitlile, keiser Napoleon I venna Jérôme Bonaparte'i lapselapselaps. Paljude bonapartistide jaoks ka kui **Napoleon VI**. 

Louis Napoléoni viisakustiitel oli prints Napoleon (*prince Napoléon*).

Louis Napoléoni vanaisa oli Napoléon-Jérôme Bonaparte (1822–1891) ja isa oli Victor Napoléon (1862–1926). 

Louis Napoléon õppis sotsiaalteadusi Šveitsis Université catholique de Louvainis ja Lausanne'i Ülikoolis.

Teise maailmasõja puhkedes (1939) esitas Louis Napoléon Prantsusmaa peaministri Édouard Daladier'le oma soovi astuda Prantsuse armeesse. Saanud äraütleva vastuse astus ta Louis Blanchardi pseudonüümi all Prantsuse Võõrleegioni, mis sõdis Põhja-Aafrikas. 1941. aastal demobiliseerus sealt ja liitus Prantsuse vastupanuliikumisega.

1950. aastatel kolis Louis Napoléon perega Šveitsist Pariisi, kus tegeles ettevõtlusega. Šveitsi kodu jäi ka alles. Meelisspordialad olid alpinism, suusasport, akvalangiga sukeldumine ja autosport. 

Mais 1997 Louis Napoléon suri 83. aasta vanuses oma Šveitsi kodus.

Pärast Louis Napoléoni surma peab osa bonapartiste Bonaparte'i dünastia uueks peaks tema vanemat poega Charles Bonaparte'i (sündinud 1950), kuid suurem osa bonapartiste leiab, et dünastia uus pea on Louis Napoléoni pojapoeg Jean-Christophe Napoléon (sündinud 1986).

Tunnustus
---------

* Croix de guerre 1939–1945
* Médaille de la Résistance
* Léopoldi ordu suurristi klassi orden
* Auleegioni komandöri klassi orden (1990)

Välislingid
-----------

* Louis Napoléon – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
**LAMBERT-EST** on Eestis kasutusel olev kaardiprojektsioon.

LAMBERT-EST põhineb Lamberti kahe lõikeparalleeliga koonilisel konformsel kaardiprojektsioonil. Kaardiprojektsiooni koonilisus tähendab, et kaardiprojektsiooni siirdepind on koonus. Koonus lõikab referentsellipsoidi kahes kohas. Neis kohtades ehk lõikeparalleelidel ei ole kaardil moonutusi. LAMBERT-ESTi lõikeparalleelide valikul on arvestatud, et moonutus oleks kõigis Eesti punktides võimalikult väike. LAMBERT-EST on peamine Eestis kasutusel olev kaardiprojektsioon. Selles projektsioonis koostatakse näiteks Eesti põhikaarti.

1. lõunapoolne lõikeparaleel
BL=58°00′ põhjalaiust;
2. põhjapoolne lõikeparaleel
BP=59°20′ põhjalaiust;
3. telgmeridiaan
L0=24°00′ idapikkust;
4. referentsellipsoid
GRS-80
5. Geodeetiline referentssüsteem
ETRS-89

L-EST
-----

Projektsioonil põhineb ristkoordinaatsüsteem L-EST, mille viimane versioon kannab tähist L-EST97. Tuleb tähele panna, et x- ja y-telg on vahetuses võrreldes nende tähendusega matemaatikas. Seega näitab x0 lähteparalleeli kaugust lõuna pool asuvast nullpunktist.

### L-EST97

L-EST97 on tasapinnaliste ristkoordinaatide süsteem, mille koordinaadid arvutatakse ETRS-89 geodeetilistest koordinaatidest kasutades kaardiprojektsiooni LAMBERT-EST ja rahvusvahelist referentsellipsoidi GRS80. L-EST97 koordinaatsüsteemi EPSG kood (SRID) on 3301. Koordinaatide süsteemi parameetrid:

1. lähtepunkti koordinaadid: 
B0=57°31′03.19415″ põhjalaiust;
L0=24°00′ idapikkust;
2. lähtepunkti tasapinnalised ristkoordinaadid:
x0=6 375 000 m;
y0=500 000 m;
3. ETRS-89 koordinaadid ja WGS84 koordinaadid loetakse identseteks

Välislingid
-----------

1. ↑  "Tasapinnaliste ristkoordinaatide süsteem". 01.01.2018. §6.

* Maa-ameti koordinaatide konverteerija (geodeetilised koordinaadid ja L-EST)
* Maaamet:L-EST koordinaatsüsteemi iseloomustus
* EPSG registri õigele leheküljele ei ole hetkel võimalik otselingiga viidata, andmete saamiseks tuleb registri esilehel otsida koodi järgi.
* spatialreference.org 3301
Louis Antoine de Bougainville**Louis Antoine, Bougainville'i krahv** (12. november 1729 Pariis – 31. august 1811 Pariis) oli prantsuse sõjaväelane (viitseadmiral) ja meresõitja, esimese prantsuse ümbermaailmareisi juht.

 *Traité du calcul intégral*, 1754
Bougainville sündis notari pojana. Nooruses õppis ta õigusteadust, kuid loobus varsti sellest elukutsest. 1753 astus ta musketäride üksusse. 1754 avaldas ta artikli integraalarvutuse kohta, mis täiendas Guillaume de l'Hôpitali 1696 ilmunud raamatut "Lõpmata väikeste suuruste analüüs kõverate mõistmiseks". 1755 saadeti ta Londonisse Prantsusmaa saatkonda sekretäriks ja seal sai ta Kuningliku ühingu liikmeks.

Aastal 1764 asutas ta Falklandi saartel prantsuse koloonia Les nouvelles Malouines ('Uus-Malviinid'). See oli Prantsusmaa valitsuse projekt selle saarestiku koloniseerimiseks. Sellegipoolest rahastas ta põhiosa selle koloonia tegevusest ise. Esialgu koosnes koloonia ühest asulast, mis oli nimetatud Bougainville'i enese järgi ja kandis nime Port St. Louis. Kuigi selle rahvaarv ei ületanud kunagi 150 elanikku, tekitas see ometi Suurbritannias kadedust ja Hispaanias hirmu. Hispaania valitsus kartis, et Falklandi rajatakse mereväebaas, kust hakatakse ründama Peruust Hispaaniasse kulda vedavaid laevu. 31. jaanuaril 1767 müüs Bougainville Prantsuse valitsuse käsul saarestiku Hispaaniale ja Hispaania maksis talle selle eest 603 000 naela. Ühtlasi likvideeris Prantsusmaa valitsus asula, ehkki Hispaania valitsus mehitas selle kohe uuesti ja nimetas Puerto Soledadiks.

Aastatel 1766–1769 sooritas ta Prantsusmaa valitsuse käsul laeval "La Boudeuse" ümbermaailmareisi. See oli läbi aegade Prantsusmaa esimene ja kogu maailma 14. ümbermaailmareis. Selle reisi eesmärk oli tõsta Prantsusmaa mainet pärast kaotust Seitsmeaastases sõjas. See oli ühtlasi esimene ümbermaailmareis, mille tegid kaasa teadlased, nii loodusteadlased kui geograafid, teiste seas Philibert Commerçon, Jeanne Baret ja astronoom Pierre-Antoine Véron.

Louis Antoine de Bougainville'i järgi on nimetatud Bougainville'i saar ja taimeperekond *Bougainvillea*.

Välislingid
-----------

* Vapp
**L. Dee Fink** (sündinud 2. septembril 1940) on Ameerika Ühendriikide kõrghariduskonsultant ja õppimist mõtestavate raamatute autor.

Akadeemiline tegevus
--------------------

L. Dee Fink töötas Oklahoma ülikoolis ja tema põhiteemad on õpetaja/õppejõu areng, kursuse nn pöördplaneerimine (inglise keeles *Backwards Design*), mõtestatud või olulise (tähendusliku) õpikogemuse loomine (inglise keeles *Creating Significant Learning Experience*) ja tiimiõpe (inglise keeles *Team-Based Learning*) aktiivõppe vormina. Ta on rahvusvaheliselt tunnustatud esineja seminaridel ja konverentsidel. L. Dee Fink on käinud ka Eestis.

> „Kõrghariduskonsultant L. Dee Fink (Oklahoma ülikool, USA) tõi konverentsi lõppettekandes välja küsimused, mida ta soovitab õppejõul oma õpetamist hinnates iseendalt küsida: kas mu ainekursus on andnud üliõpilastele olulisi õpikogemusi? Kas ma suhtlen oma üliõpilastega? Kas ma peaksin oma õpetamises midagi muutma?"
> 
> 
>  – Larissa Jõgi, Tallinna ülikool ja Mari Karm, Tartu ülikool 
> 
>

Publikatsioone
--------------

* Creating Significant Learning Experiences (*Jossey-Bass 2003; täiendatud 2013*)
* Listening to the Learner: An Exploratory Study of Personal Meaning in College Geography Courses (University of Chicago Geography Research Papers) (1977)

Viited
------

1. ↑  L. Dee Fink haridus ja töö. (vaadatud 13.11.2016)
2. ↑  Õppejõudude õpetamisoskusest. Sirp, 07.02.2013 (vaadatud 13.11.2016)

Välislingid
-----------

* Fink Consulting

* Dee Fink Keynote Presentation: 5 High-Impact Teaching Practices

* Dee Fink: Transformative Practices

* International Higher Education Teaching and Learning Association. Creating Significant Learning Experiences: An HETL Interview with Dr. Dee Fink
* A Self-Directed Guide to Designing Courses for Significant Learning - kuidas kursust koostada, kas ja kuidas hinnata.
* Tähenduslik õppimine: kuidas muuta õppe kvaliteeti ja kvantiteeti?
**Šalva Natelašvili** (gruusia: შალვა ნათელაშვილი; sündinud 17. veebruaril 1958 Dušetis) on Gruusia poliitik, Gruusia Leiboristliku Partei (eesti ajakirjanduses ka Gruusia Tööpartei, Gruusia Töölispartei) juht ja asutaja.

Lõpetanud Thbilisi Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna, õppinud Nõukogude Liidu Välisministeeriumi Diplomaatide Koolis. Töötanud Gruusia peaprokuratuuris.

Gruusia parlamendi liige aastatel 1992–1999 ja alates 2008. aastast. 1995. aastal asutas Leiboristliku partei, millest sai tollane peamine Eduard Ševardnadzele vastanduv opositsioonijõud.

2003. aastal Ševardnadze võimult tõuganud Roosirevolutsiooni päevil toetas Natelašvili Ševardnadzet ja jätkas edaspidi uueks presidendiks tõusnud Mihheil Saakašvili tulise vastasena. 2004. aasta presidendivalimisi Natelašvili partei boikoteeris.

2007. aasta valitsusvastaste rahutuste päevil süüdistas prokuratuur Natelašvilit spionaažis ja vandenõus valitsuse kukutamiseks. Natelašvili süüdistas Saakašvili valitsust katses teda tappa ja palus Ameerika Ühendriikidelt oma pereliikmetele poliitilist varjupaika. Mõne päeva pärast võeti süüdistused spionaažis tagasi ja Natelašvili sai kandideerida 2008. aasta presidendivalimistel, kus kogus ametlikel andmetel umbes 6,5% häältest ja jäi neljandaks.

Abielus, kaks last.
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib Prantsusmaa kuningast, samanimelise Orléansi hertsogi kohta vaata: Louis-Philippe I (Orléans)* |

---

Louis-Philippe I
**Louis-Philippe I** (6. oktoober 1773 – 26. august 1850) oli Orléansi dünastiasse kuuluv Prantsusmaa kuningas aastatel 1830–1848.

Louis-Philippe oli Orléansi hertsogi Louis-Philippe II ehk Philippe Egalité poeg. Tema isa paistis silma küllaltki radikaalsete nõudmistega Prantsuse revolutsiooni alguses, kuid hukati 1793. aastal. Noor Louis-Philippe tegi alates 1791. aastast karjääri Prantsuse sõjaväes ning paistis silma isikliku vaprusega. Ka tema vaated olid sarnaselt isaga küllaltki liberaalsed. Kuid 1793. aastal oli ta segatud Charles François Dumouriez' vandenõusse kukutada jakobiinid ning taastada 1791. aasta konstitutsioon. Seetõttu pidid tema ja Dumouriez põgenema Austria vägede juurde. Kuni 1815. aastani elas Louis-Philippe eksiilis. Aastatel 1794–1797 viibis ta Ameerikas, peamiselt Ameerika Ühendriikides.

1815, pärast Bourbonide restauratsiooni, naasis ta Prantsusmaale, kus ta sai tagasi ka Orléansi hertsogi tiitli. Tema suhted Louis XVIII olid halvad, Charles X-ga veidi paremad, kuid tema liberaalne meelsus ei meeldinud valitsevale dünastiale sugugi. Louis-Philippe'st sai peagi liberaalse opositsiooni üks juhte. 1830. aastal, pärast Juulirevolutsiooni, tõusis ta Louis-Philippe I nime all Prantsusmaa troonile, kus valitses esialgu küllaltki edukalt. Oma poliitikas toetus ta jõukale keskklassile ning teenis seetõttu ära hüüdnime "kodanlasest kuningas". Tema valitsusaega nimetatakse tavaliselt Juulimonarhiaks.

1847. aastal tabas maad aga majanduskriis ning kuninga valitsuse autoriteet langes kiiresti. Järgmise aasta alguses puhkesid mitmel pool, eriti Pariisis, mässud ning kuningas põgenes Suurbritanniasse, loobudes troonist oma pojapoja (Philippe VII) kasuks. Tolle võimu parlament aga ei toetanud ning peagi kuulutati välja Prantsusmaa Teine Vabariik. Louis-Philippe elas aga kuni elu lõpuni eksiilis Suurbritannias.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Henri V** | **Prantsusmaa kuningas**1830–1848 | Järgnev**Teine Vabariik** |
Gerard De Geer
**Gerard Jakob De Geer** (20. november 1858 Stockholm – 24. juuli 1943 Stockholm) oli Rootsi geoloog. 

1884. aastal oletas ta, et sarnaselt puude aastarõngastega on viirsavi varvid tekkinud ühe astronoomilise aasta jooksul. Ta oli ka esimene, kes väitis, et kliimatingimused mõjutavad varvide paksust ja koostist. Näiteks mida rohkem sulab liustik, seda rohkem on setteid ja seda paksem varvikiht. De Geeri järgi nimetatakse aastakihte varvideks. Enne seda nimetati varvideks heledamaid ja tumedamaid kihte eraldi. De Geer oli varvokronoloogia rajaja ning 1910. aastal avaldas ta esimese varvokronoloogia, mis hõlmas kogu Rootsit.

Viited
------

1. ↑   De Geer, G. 1940. Geochronologia Suecica, Principles. Kungliga Svenska Vetenskapsakademiens Handlingar.
2. ↑   Pirrus, E. Saarse, L. 1979. Tekstuurid jääpaisjärvesavide tekketingimuste peegeldajana. Eesti NSV saarkõrgustike ja järvenõgude kujunemine. Valgus, Tallinn.
3. ↑   Björck, S. Cato, I. Brunnberg, L. Strömberg, B. 1992. The clay-varve based Swedish time scale and its relation to the Late Weichselian radiocarbon chronology. The last deglaciation: Absolute and radiocarbon chronologies. Springer-Verlag, Berlin.
**Flumeri** on vald (*comune*) Itaalias Campania maakonnas Avellino provintsis. Halduskeskus asub Flumeris.

638 meetri kõrgusel merepinnast asuva Flumeri asustustihedus on keskmiselt 88 inimest ruutkilomeetri kohta. 

Flumeri piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Ariano Irpino, Castel Baronia, Frigento, Grottaminarda, San Nicola Baronia, San Sossio Baronia, Sturno, Villanova del Battista, Zungoli.

Flumeri halduspiirides asuvad järgmised fraktsioonid: Arcolento, Candelaro, Corridoio, Corvarana, Difesa, Laghi-Valle, Lagni, Murge, Pastinelli, Pilone, San Pietro, San Vito, Scampata, Tierzi, Tre Torri.

Viited
------

1. ↑  DiPI Online - Dizionario di Pronuncia Italiana (Vaadatud 31. oktoober 2013)
2. ↑  AA. VV. *Dizionario di toponomastica. Storia e significato dei nomi geografici italiani*, Milano, GARZANTI, 1996, p. 276.
3. ↑  Popolazione Residente al 1° Gennaio 2018, vaadatud 16.03.2019.

Välislingid
-----------

 Flumeri – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Koduleht (itaalia keeles)
Liiga embleem
**Punase Risti Seltside Liiga** (inglise keeles International Federation of Red Cross and Red Crescent Societies, lühend IFRC) on rahvusvaheline humanitaarabiorganisatsioon, mille liikmeteks on 192 Punase Risti seltsi eri maades. See asutati 1919. aastal.

Liiga kuulub Rahvusvahelise Punase Risti liikumisse.

1963. aastal pälvis Liiga koos Rahvusvahelise Punase Risti Komiteega Nobeli rahuauhinna töö eest inimõiguste kaitsel Punase Risti 100-aastase ajaloo vältel.

Nobel
Nobeli rahuauhinna laureaat

1901 Dunant, Passy • 1902 Ducommun, Gobat • 1903 Cremer • 1904 IDI • 1905 Suttner • 1906 Roosevelt • 1907 Moneta, Renault • 1908 Arnoldson, Bajer • 1909 Beernaert, d'Estournelles de Constant • 1910 IPB • 
1911 Asser, Fried • 1912 Root • 1913 La Fontaine • 1917 Punane Rist • 1919 Wilson • 1920 Bourgeois • 1921 Branting, Lange • 1922 Nansen • 1925 Chamberlain, Dawes • 1926 Briand, Stresemann • 1927 Buisson, Quidde • 1929 Kellogg • 1930 Söderblom • 1931 Addams, Butler • 1933 Angell • 1934 Henderson • 1935 Ossietzky • 1936 Lamas • 1937 Cecil • 1938 Nanseni Pagulasbüroo • 1944 Punane Rist • 1945 Hull • 1946 Balch, Mott • 1947 FSC ja AFSC (kveekerid) • 1949 Boyd Orr • 1950 Bunche • 1951 Jouhaux • 1952 Schweitzer • 1953 Marshall • 1954 UNHCR • 1957 Pearson • 1958 Pire • 1959 Noel-Baker • 1960 Lutuli • 1961 Hammarskjöld • 1962 Pauling • 1963 Rahvusvaheline Punase Risti Komitee ja Punase Risti Seltside Liiga • 1964 King • 1965 UNICEF • 1968 Cassin • 1969 ILO • 1970 Borlaug • 1971 Brandt • 1973 Kissinger, Lê (keeldus auhinnast) • 1974 MacBride, Satō • 1975 Sahharov • 1976 B. Williams, Corrigan • 1977 AI • 1978 as-Sādāt, Begin • 1979 Ema Teresa • 1980 Esquivel • 1981 UNHCR • 1982 Myrdal, García Robles • 1983 Wałęsa • 1984 Tutu • 1985 IPPNW • 1986 Wiesel • 1987 Arias • 1988 ÜRO Rahuvalvejõud • 1989 XIV dalai-laama • 1990 Gorbatšov • 1991 Suu Kyi • 1992 Menchú • 1993 Mandela, de Klerk • 1994 ‘Arafāt, Peres, Rabin • 1995 Pugwashi konverentsid, Rotblat • 1996 Belo, Ramos Horta • 1997 ICBL, J. Williams • 1998 Hume, Trimble • 1999 MSF • 2000 Kim • 2001 ÜRO, Annan • 2002 Carter • 2003 ‘Ebādī • 2004 Maathai • 2005 IAEA, al-Barāda‘ī • 2006 Grameen Bank, Yunus • 2007 Gore, IPCC • 2008 Ahtisaari • 2009 Obama • 2010 Liu • 2011 Sirleaf, Gbowee, Karmān • 2012 Euroopa Liit • 2013 Keemiarelvade Keelustamise Organisatsioon • 2014 Satyarthi, Yūsafzay • 2015  Tuneesia rahvusliku dialoogi nelik • 2016  Juan Manuel Santos  • 2017  ICAN  • 2018  Murad, Mukwege • 2019  Ahmed • 2020 Maailma Toiduprogramm • 2021 Ressa, Muratov • 2022 Alies Bialiacki, Memorial, 
Kodanikuvabaduste Keskus
**Louis Leroy** (11. juuli 1812 Pariis – 30. juuli 1885 Pariis) oli prantsuse ajakirjanik, kunstikriitik, graveerija, maalikunstnik ja näitekirjanik, kuid ajalukku on ta läinud eelkõige oma satiirilise retsensiooniga väljaandes *Le Charivari*, milles ta kritiseeris impressionistide esimesest näitusest, andes niimoodi kogemata sellele kunstivoolule nime.

Leroy kirjutas oma näitust mahategeva retsensiooni vaatajatevahelise dialoogi vormis. Pilgates nõnda ühe tollel ajal tundmatu kunstniku maali, pani ta artiklile pealkirjaks "Impressionistide näitus". Leroy kuulutas, et Claude Monet' "Impressioon. Tõusev päike" (*Impression, soleil levant*) on parimal juhul visand ning seda saab vaevalt pidada lõpetatud kunstiteoseks.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| „ | *Impressioon – ma olin selles kindel. Ma just ütlesin endale: et see avaldas mulle muljet, pidi selles olema mingi mulje (...) ja milline vabadus, milline töötluse kergus! Embrüonaalses seisundis tapeet on lõpetatum kui see meremaal.* | "| Louis Leroy*Le Charivari*, 25. aprill 1874 |

Näitus ise (*Exposition des Impressionnistes*) peeti fotograaf Nadari salongis ja oli organiseeritud *Société anonyme des peintres, sculpteurs et graveurs*'i (Anonüümse maalijate, skulptorite ja graveerijate seltsi) poolt. Ühendusse kuulusid Camille Pissarro, Claude Monet, Alfred Sisley, Edgar Degas, Pierre-Auguste Renoir, Paul Cézanne, Armand Guillaumin ja Berthe Morisot.

Kunstnikud võtsid termini kiiresti omaks ja nüüdseks on sellest kujunenud nimetus ühele kunstiajalugu enim mõjutanud voolule.

Välislingid
-----------

* "The Exhibition of the Impressionists" – Leroy retsensioon ingliskeelses Vikitekstides
* Lõik Leroy kommentaarist Pissarro töö "Gelée Blanche" kohta (inglise keeles)
**Tšuktši mägismaa** (vene keeles Чукотское нагорье) on mägismaa Euraasia kirdeosas Venemaal.

Koosneb mitmest mäeahelikust ja mäemassiivist (sealhulgas Šelagski ahelikust kõrgusega 1105 m, Ekiatapski ahelikust (1522 m), Pegtõmelski ahelikust (1810 m)) ning Amguema jõest ida pool kõrgustikest ja seljakutest kõrgusega 500–1000 m. Mägismaa pikkus on umbes 450 km. Põhjaahelikud koosnevad peamiselt liivakivist ja kiltkivist graniidi intrusioonidega, lõunaosas on vulkaanilised setted.

Tšuktši mägismaal on Põhja-Jäämere ja Beringi mere vesikondade jõgesid.

Kliima on karm, talv on pikk (7–8 kuud), suvi on lühike ja jahe. Jaanuari keskmine õhutemperatuur on alates −15 °С kaguosas kuni −30 °С loodeosas, juuli keskmine õhutemperatuur on alates +3 °С põhjaosas kuni +10 °С lõunaosas. Sademete hulk on 250–400 mm aastas. Mägismaa idaosas esineb tihti udu. 

Rannikualadel on levinud niisked tarna ja tupp-villpeaga mätlikud tundrad ja madalsood, mäenõlvade alaosas on mägitundrataimestik. Nõlvade ülaosas on igilume ja -jää vöönd.

Tšuktši mägismaal on tina, elavhõbeda ja kivisöe leiukohti.
Timo Soini (2007)
**Timo Juhani Soini** (sündinud 30. mail 1962 Raumas) on Soome poliitik. Ta oli alates 29. maist 2015 kuni 6. juunini 2019 Juha Sipilä valitsuse välisminister.

Timo Soini oli Põlissoomlaste partei esimees 1997–2017. Ta on olnud Euroopa Parlamendi liige ja Espoo linnavolikogu liige.

Soini on Soomes tuntud populistliku poliitikuna. Ta oli (2008. aastal) ka Soome Euroopa Liidu liikmesuse vastu.

Soini oli põlissoomlaste presidendikandidaat 2012. aasta presidendivalimistel. Ta tuli 1. voorus 4. kohale, kogudes 9,4% häältest.

Religioon ja arvamused
----------------------

Soini on katoliku kiriku liige aastast 1988. Ta on samasooliste abielu, nendevaheliste suhete registreerimise, abordi ja surmanuhtluse vastu. Ta hindab paavsti antikommunismi ja ateismi eiramist.

Tunnustus
---------

* 2019 Maarjamaa Risti II klassi teenetemärk

Isiklik elu
-----------

Soini ja tema perekond elavad Espoos. Soini on alates 1996. aastast abielus arst Tiina Maarit Soiniga. Neil on poeg Toivo (sündinud 1997) ja tütar Silja (sündinud 1999).

Viited
------

1. ↑  Timo Soini. City, 1/2008.
2. ↑  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 19897

Välislingid
-----------

* Timo Soini koduleht
* Tutvustus Eduskunna lehel
* YLE Elävä arkisto: Timo Soini Arto Nybergi jutusaates sügisel 2008 (soome keeles)
* Timo Juhani Soini, Soome Vabariigi välisminister, Eesti-Soome suhete edendaja, Vabariigi Presidendi otsusega antud Maarjamaa Risti II klassi teenetemärk.
**Toomas Hussar** (sündinud 1. mail 1962 Tallinnas) on eesti näitleja, lavastaja, näitekirjanik ja režissöör.

Ta lõpetas 1980. aastal Tallinna 16. Keskkooli. Seejärel õppis ta aastatel 1980–1981 Tartu Riikliku Ülikooli matemaatikateaduskonnas, 1981–1983 EELK Usuteaduse Instituudis usuteadust ning 1986–1988 Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedris näitlemist, kuid ei lõpetanud. 

1988–1996 oli ta Gregori Trupi juht ja lavastas 11 enda kirjutatud näidendit (neist nelja on etendatud teatrifestivalil Baltoscandal). 1994–1996 töötas Hussar Rakvere Teatri kirjandusala juhatajana. Samal perioodil kirjutas ja lavastas ta koos Ervin Õunapuuga näidendid "Ilma sisulise mõtteta riiklik püha" ja "Immelmanni sõlm". 1. jaanuaril 1998 jõudis ekraanile tandemi teledraama "Linnapea ehk Hirmu põhivormid" (nimiosas Arvo Kukumägi). 

Hussar on Eesti Lavastajate Liidu liige (1994).

Toomas Hussar on kirjutanud ja lavastanud näidendeid ja teledraamasid, tema jutustusi on ilmunud mitmes novellikogumikus. 

Esimeseks filmitööks režissöörina oli Tallinnfilmis valminud lühifilm "Mis juhtus, Waldemar?" (1990, Peeter Sirge diplomitöö Moskva filmikoolis, peaosas Mait Lepik). 

2012. aastal lavastas Hussar täispika mängufilmi "Seenelkäik", mille eest pälvis Eesti Filmiajakirjanike Ühingu aasta filmi auhinna Neitsi Maali (kahasse Sulev Keeduse dokumentaalfilmiga "Varesesaare venelased").

Lavastusi
---------

* 1989 Hussar, Saarepera "Viimane öö"
* 1990 "Roike taust"
* 1991 "Lågmälda"
* 2012 Tammsaare "Uurimise all"

Filme
-----

* 1990 "Mis juhtus, Waldemar?"
* 1990 "Mis juhtus msj. Waldemariga"
* 1994 "Tulivesi" (tudeng)
* 2012 "Seenelkäik"
* 2016 "Luuraja ja luuletaja"

Tunnustus
---------

* 1997 Eesti Näitemänguagentuuri näidendivõistluse III preemia ("Tule minuga lendama", koos Ervin Õunapuuga)
* 1999 Eesti Näitemänguagentuuri näidendivõistluse I preemia telenäidendite kategoorias ("Romanss trompetile", koos Ervin Õunapuuga)
* 2012 Eesti Kultuurkapitali audiovisuaalse kunsti sihtkapitali aastapreemia (koos Piret Tibbo-Hudginsiga; aasta menufilm "Seenelkäik")
**Reimo Raivet** (sündinud 1973. aastal) on Eesti politseiametnik.

2000. aastate keskel andis ta panuse läbirääkimismeeskonna loomisel Eesti Politseis. 1. oktoobril 2014 liideti Politsei- ja Piirivalveameti Põhja prefektuuris seksuaalkuritegude uurimise ja laste väärkohtlemise uurimise üksus, mille juhiks määrati Reimo Raivet.

2015. aastal anti talle Kotkaristi V klassi teenetemärk. 2015. aasta seisuga on ta töötanud kriminaalpolitseinikuna üle 20 aasta, keskendudes põhiliselt isikuvastastele kuritegudele.

Tema politseiline auaste oli 2015. aastal leitnant. Tema politseiline auaste oli 2017. aasta oktoobri seisuga kapten.[*viide?*]

Viited
------

1. 1 2 3  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 19294
2. 1 2  "Presidendilt teenetemärgi saanud politsei läbirääkimismeeskonna looja: filmides teeb läbirääkija ära töö üksinda, tegelikult nõuab see koostööd" delfi.ee 4. veebruar 2015
3. ↑  "Talituste liitmine muudab lastevastase vägivalla uurimise veelgi tõhusamaks" – Digiteeritud Eesti Ajalehed (DEA; dea.nlib.ee). Eesti Päevaleht, nr. 130, 9 juuli 2014

Välislingid
-----------

* "Politsei läbirääkija – amet, kus alla anda pole võimalik" postimees.ee, 8. juuli 2017
**Toomas Ehrpais** (15. juuli 1947 Nissi vald, Harjumaa – 31. juuli 2002) oli Eesti metsaülem ja metsandustegelane.

Töö ja tunnustus
----------------

Toomas Ehrpais töötas 1967. aastast Vardi metskonnas. Alustas seal tööd metsnikuna Jõgeva metsamajanduse tehnikumi (praegune Luua Metsanduskool) metsatehniku diplomiga lõpetamise järel ning oli 1978. aastast kuni elu lõpuni oli Vardi metsaülem. 

Toomas Ehrpaisi tegevus oli mitmekülgne. Töö kõrvalt lõpetas ta 1981. aastal Eesti Põllumajanduse Akadeemia (praegune Eesti Maaülikool) metsandusteaduskonna metsainseneri kvalifikatsiooniga ning jätkas teadustegevust magistriõppes. Oli Eesti Metsaseltsi juhatuse liige. Asutas Nissi koolimetskonna ja juhendas seda. Korrastas Varbola maalinna, algatas Varbola puupäevad  ja puuskulptuuride võistlused, asutas kodukandis mitu looduskaitseala, oli mitme seltsi liige.

Toomas Ehrpaisi on autasustatud Valgetähe V klassi teenetemärgiga.

Isiklikku
---------

Ehrpaisid on üks vanemaid metsameeste suguvõsasid Eestis.  Vanim teadaolev metsavahi ametit pidanud suguvõsa liige on 1715. aastal sündinud Vahi Ott. Toomas Ehrpaisi ema Marta Ehrpais oli Saksa valitsuse ajal Sutlema metskonna metsavaht, pärast II maailmasõda jätkas metsavahina abikaasa Rudolf. Marta Ehrpaisi isa ja vanaisa olid mõisa metsavahid. Toomas Ehrpais võttis Vardi metsaülema töö üle vend Jüri Ehrpaisilt. Pärast Toomas Ehrpaisi surma sai Vardi metsaülemaks tema poeg Tanel Ehrpais, kes pärast metskondade reorganiseerimist on RMK Läänemaa metsaülem. Poeg Taavi Ehrpais on Eesti raiekoondise liige  ja Vardi erametsaseltsi juhatuse esimees. 

Ka Toomas Ehrpaisi ema Marta Ehrpais on Valgetähe ordeni kavaler (1938. aastast).

Viited
------

1. ↑  Kaupo Ilmet. Mitmekülgne metsamees - Toomas Ehrprais 15.07.1947 - 31.07.2002. Eesti Mets 3/2002. (vaadatud 28.09.2016)
2. ↑  Viio Aitsam.Metsamees Toomas Ehrpaisi mälestuseks valmis pink. Maaleht, 12. august 2012 (vaadatud 28.09.2016)
3. ↑  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 4003
4. ↑  Ehrpaisid põlvkondade kaupa metsaga seotud. Äripäev, 05.11.2004 (vaadatud 28.09.2016)
5. ↑  Läänemaa metskond (vaadatud 28.09.2016)
6. ↑  Eesti raiekoondis 2014. (vaadatud 28.09.2016)
7. ↑  Vardi Erametsaselts.
8. ↑  Ehrpaisid põlvkondade kaupa metsaga seotud. Äripäev, 05.11.2004 (vaadatud 28.09.2016)

Välislingid
-----------

* "Osoon: Eesti mets 4. Kiirguskaitse turvalisemaks" Eesti metsa hoidmisest ja kasutamisst, ökoloogilisest raidest ja sertifitseerimise vajadusest tulevikus. Andres Onemar (Eesti metsanduse arenguprogrammi peakoordinaator), Toomas Ehrpais (Vardi metskonna metsaülem) ja eestlastest metsaomanikud ning töötlejad.
* "Iga pink räägib loo". ETV.. Vardi linnuses avatakse Toomas Ehrpaisile püstitatud mälestuspink.