recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Shenouda III
**Shenouda III** (kopti keeles Ⲡⲁⲡⲁ Ⲁⲃⲃⲁ Ϣⲉⲛⲟⲩⲟϯ ⲡⲓⲙⲁϩ ϣⲟⲩⲙⲧ; sünninimi **Nazeer Gayed Roufail**; 3. august 1923 Asyūţ – 17. märts 2012 Kairo) oli kopti kiriku kõrgeim vaimulik, Aleksandria paavst alates 1971. aastast kuni surmani.

Nazeer Gaued Roufail sündis kaheksalapselises peres noorima lapsena. Tal oli kaks venda ja viis õde. Ema suri pisut pärast Nazeeri sündi ja põhiliselt kasvatas poissi vanem vend Rouphael. Pere kolis Alam-Egiptusesse, kus Nazeer käis Darmanhuris kopti algkoolis, seejärel lõuna pool, kuid siiski Niiluse deltas Banhas põhikoolis ja lõpuks kolis ta Kairo eeslinna Shubrasse, kus käis keskkoolis.

1943. aastal astus Nazeer Kairo ülikooli õppima inglise keelt ja ajalugu. Suved veetis ta Süüria kloostris, mis asub Niiluse läänekalda lähedal kõrbes. Ülikooli ajal läbis ta ka sõjaväelise väljaõppe ja sai Egiptuse armee reservväelaseks. 1947. aastal lõpetas ta ülikooli bakalaureusekraadiga ajaloo erialal.

Juba enne ülikooli lõpetamist, 1946. aastal hakkas ta õppima Kopti Teoloogilises Seminaris. Tavaliselt tohtisid seal õppida üksnes ülikooliharidusega inimesed, aga dekaan arhidiakon Habib Girgis tegi talle erandi. Nazeer lõpetas seminari 1949. aastal.

Pärast ülikooli lõpetamist hakkas Nazeer sealsamas õpetama inglise keelt ja ajalugu. Pärast teoloogilise seminari lõpetamist sai ta ka seal õppejõuks. 1950. aastal lõpetas ta kõik ilmalikud ametid ja oli üksnes teoloogiliste asutuste palgal, samuti toimetas ta pühapäevakooli kuukirja.

1954. aastal hakkas Nazeer Süüria kloostris mungaks. 1956–1962 elas ta erakuna kloostrist 11 km kaugusel koopas. 1958. aastal pühitseti ta vaimulikuks.

30. septembril 1962 määras paavst Cyril VI Nazeeri piiskopiks ja Kopti Teoloogilise Seminari dekaaniks. Sellest ajast kasutas Nazeer nime Shenouda. Selle nime sai ta arhimandriidi ja Valge kloostri abti püha Shenoute (surnud 466) järgi. Shenouda dekaaniks oleku ajal seminari õpilaste arv kolmekordistus. Kuid 1966. aastal tagandas Cyril Shenouda dekaani kohalt, sest Shenouda nõudis kopti kirikus rohkem demokraatiat ja vaimulike valimist – põhimõte, mida ta paavstiks saades järgima hakkas. Cyril ja Shenouda leppisid hiljem siiski ära.

9 kuud pärast Cyril VI surma, 14. novembril 1971 valiti Shenouda uueks kopti paavstiks. Ta oli kolmas Shenouda-nimeline paavst, varasemad olid Shenouda I (859–880) ja Shenouda II (1047–1077).

Shenouda valitsemise ajal muutus kopti kirik ülemaailmseks organisatsiooniks. Tema võimuletuleku ajal oli Põhja-Ameerikas kõigest 4 kopti kogudust, surma ajal aga Ameerika Ühendriikides 214, lisaks Kanadas 38 ja Mehhikos 1. Shenouda määras esimesed kopti piiskopid Euroopasse, Austraaliasse ja Lõuna-Ameerikasse. Egiptuseski muutus kopti kirik nähtavamaks. Kiriku sellise laienemise ja Shenouda pika, 40 aastat kestnud valitsusaja tõttu kuulub Shenouda kopti kiriku läbi aegade kõige väljapaistvamate paavstide sekka.

3. septembril 1981 oli ta sunnitud eksiili minema. 2. jaanuaril 1985 lubas Egiptuse president Ḩusnī Mubārak tal Egiptusesse tagasi tulla.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Shenouda III** |

* Ametlik koduleht
**Aleksander Friedrich Raukas** (25. märts 1900 Uderna vald, Järvamaa – 3. jaanuar 1988 Saltsjöbaden, Rootsi) oli eesti metsateadlane, metsakaitse ja -korralduse asjatundja.

Elulugu
-------

Aleksander Friedrich Raukas oli talupidaja poeg.

Lõpetas 1921 Orenburgi kubermangus Orski Reaalgümnaasiumi ja 1929 TÜ metsaosakonna. Oli 1927–31 Voltveti Metsakooli õpetaja, 1931–32 Avinurme metskonna abimetsaülem, 1932–34 Kohtla metskonna revident-metsaülem, 1934–41 metsainspektor ja 1941–44 Pärnu revident-metsaülem. Asunud 1944 Rootsi, töötanud 1945–63 Riigimaade- ja metsadevalitsuses (rootsi keeles *Domänverket*) metsakorraldajana.

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkond: metsakasvatus, metsandusajalugu, metsakaitse. Rootsis uurinud ja kaardistanud Visingö tammikuid. Illustreeris ajakirja "Eesti Metsamees Eksiilis". Umbes 40 teadustrükist.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Teoseid
-------

* Pärnumaa talumetsad. TÜ Metsaosakonna Toim 19 (1930)
* Külmaseen. // EM (1936) 2, 3
* Metsamajandus. // Konjunktuur (1937), 3/4
* Märkmeid külmaseente kohta. // EM (1937) 1
* Kilde vanast Avinurmest. // EME (1963) 41, (1964) 42, 43, (1965), 44, 45, (1966) 46
* Eesti metsameestest ja metsadest Teise Maailmasõja aastatel. // EME (1971) 55, (1972) 56, (1975) 59.

Kirjandus
---------

* Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944. I–III. Trt, 1994, II, 260
* Raukas, A. Mälestusteraamat: Minu sugukonna järglastele Rootsis ehk reisimärkmeid ühe ränduri elust. Huddinges, 1980
* Aleksander Raukas 50-aastane. // EME (1950) 4, 19–20
* Kohh, E. Aleksander Raukas 60.-a. // EME (1960) 31, 32–33
* Margus, M. Eesti metsaülemate saatustest. Tallinn-Tartu, 1995, 72–73
* Margus, M. Meikar, T. TÜ Põllum-teaduskonna metsaosakond 80. Tartu, 2000, 50–51.
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
| aste | intervall | C-duur |
| --- | --- | --- |
| VIII = I | Oktav | c |
| VII | Suur septim | h |
| VI | Väike sekst | as |
| V | Puhas kvint | g |
| IV | Puhas kvart | f |
| III | Suur terts | e |
| II | Suur sekund | d |
| I | Priim | c |

**Harmooniline mažoor** ehk **harmooniline duur** on mažoorne altereeritud helirida, mille tunnuseks on võrreldes loomuliku mažooriga **madaldatud VI** aste.

Harmoonilise mažoori kõrgusastmik on toonide vahekaugustega

```
                           1 - 1 - ½ - 1 - ½ - **1½** - ½ 
Harmooniline mažoor c-st c   d   e   f   g   as   h   c
```

```
1   2   3   4   5   6   7   8
  T – T – P – T – P – **PT** – P
```

Helifaili info KUULA HARMOONILIST MAŽOORI ÜLES i ja Helifaili info ALLA i

  

Kuna harmoonilises mažooris madaldatakse VI astet, siis on ülemises tetrahordis suurendatud sekund ja subdominantkolmkõla muutub minoorseks.

Harmooniline mažoor erineb harmoonilisest minoorist ainult III astme poolest.

c, d, e, f, g, **as**, h, c (harmooniline mažoor)
c, d, es, f, g, as, h, c (harmooniline minoor)
Harmoonilist mažoori tähistatakse tähtedega **h M**.

Intervallid harmoonilises mažooris
----------------------------------

Harmoonilise mažoori madaldatud VI astme tõttu tekivad nende astmetega seoses iseloomulikud intervallid:

* suurendatud sekund VI astmelt
* vähendatud septim VII astmelt
* suurendatud kvint VI astmelt
* vähendatud kvart III astmelt

Vaata ka
--------

* Diatooniline helirida

  

  


|  |
| --- |
| Mažoor • Mažoorne helirida |
| Loomulik mažoor ·
Harmooniline mažoor ·
Meloodiline mažoor |
| Minoor • Minoorne helirida |
| Loomulik minoor ·
Harmooniline minoor ·
Meloodiline minoor |

  



| * v
* r
Diatooniline helirida ja helistik |
| --- |
| 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| KvindiringKvindiring | 

|  | Bemoll | Diees |
| --- | --- | --- |
| Mažoor | Minoor | Mažoor | Minoor |
| 0 | **C** | **a** | **C** | **a** |
| 1 | **F** | **d** | **G** | **e** |
| 2 | **B** | **g** | **D** | **h** |
| 3 | **Es** | **c** | **A** | **fis** |
| 4 | **As** | **f** | **E** | **cis** |
| 5 | **Des** | **b** | **H** | **gis** |
| 6 | **Ges** | **es** | **Fis** | **dis** |
| 7 | **Ces** | **as** | **Cis** | **ais** |

 |
| *Suure algustähega on duurid ehk mažoorid, väikese algustähega on mollid ehk minoorid.* |

 |
**Aleksander Hansson** (29. oktoober 1913 Helme kihelkond – 13. august 1983 Melbourne) oli eesti vaimulik.

Aleksander Hansson lõpetas Tõrva ühisgümnaasiumi. Ta teenis allohvitserina sidekompaniis. Hansson lahkus 1944. aastal Saksamaale, elas Lübecki laagris ja oli seal laagrijuhi abi. Ta jõudis Melbourne'i 29. septembril 1948, kust siirdus töökohale Adelaide'i. Aastal 1962 sai temast Adelaide'i koguduse juhatuse esimees. Tal tuli ka kirikus jutlustada. Ta hakkas ka usuteadust õppima dr. Hermann Sasse juures, kes oli Adelaide'is Lõuna-Austraalia Immanueli Seminari õppejõud. Immanueli Seminari (praegu Australian Lutheran College) lõpetas ta aastal 1968, seejärel oli ta Johannes Aariku abiliseks Adelaide'i koguduses. Ordineeriti õpetajaametisse peapiiskop Konrad Veemi nõusolekul Austraalia luteri kiriku presidendi dr. L B Gropei poolt 6. juunil 1982.

Introdutseeriti Melbourne'i Pauluse koguduse õpetajaks koguduse kasutada olevas St. Mark'si kirikus 12. juunil 1983. Ent 13. augustil 1983 suri ta äkitselt.

Viited
------

1. ↑  Eesti Kirik nr 3. 1982
2. ↑  Eesti Kirik nr 3. 1983
3. ↑  Eesti Kirik nr 4. 1983
Nikolai Kolomeitsev
**Nikolai Kolomeitsev** (vene Николай Николаевич Коломейцев, mõnedes allikates ka Коломийцев või Коломейцов) (16. juuli 1867 Peterburi (?) – 1944 Pariis) oli vene meremees (viitseadmiral) ja polaaruurija. 

Aastatel 1900–1902 oli ta kuunari "Zarja" kapten ja Eduard von Tolli ekspeditsiooni liige.

1902. aastast oli ta jäälõhkuja "Jermak" komandör.

Osales Vene-Jaapani sõjas. Tsushima lahingus oli ta miinilaeva "Buinõi" komandör ja päästis viitseadmiral Zinovi Rožestvenski koos staabiga eskaadrisoomuslaevas "Knjaz Suvorov" Jaapani ristlejate tule alt. Selle eest sai ta IV järgu Püha Georgi ordeni.

Pärast sõda oli ta "Andrei Pervozvannõi" lahingulaeva vanemohvitser, hiljem 1. järgu kapten. Kolomeitsev oli lahingulaeva "Slava" komandör.

1910 abiellus ta Niina Nabokovaga. 1913. aastal sai kontradmiraliks.

Esimese maailmasõja alguses sai ta Läänemerel ristlejate brigaadi juhatajaks.

Aleksandr Koltšak kutsus teda ehitama jäälõhkujat "Taimõr".

1917. aastal, kaks nädalat enne Oktoobrirevolutsiooni sai ta viitseadmiraliks. 1917. aasta lõpus Kolomeitsev arreteeriti ja pandi Petropavlovski kindlusesse.

1918. aasta lõpus põgenes ta Soome üle Soome lahe jää, selles aitas teda polaarkogemus. Ta sai valgekaartlaste laevastiku jäälõhkujate rühma juhiks Mustal merel.

Hiljem põgenes Nikolai Kolomeitsev Prantsusmaale ja suri 1944 Pariisis.

Kolomeitsevi nimi kaardil
-------------------------

Nikolai Kolomeitsevi auks said nime Kolomeitsevi saared ja Kolomeitsevi laht Kara meres, Kolomeitsevi mägi ja Kolomeitsevi jõgi ning 1972. aastal ehitatud laev.

Viited
------

1. ↑  "Кавад Раш. ЛЕДОВЫЕ ЛОЦМАНЫ СВЯТОЙ РУСИ". Originaali arhiivikoopia seisuga 25. oktoober 2007. Vaadatud 25. oktoobril 2007.
2. 1 2  Русская Полярная Экспедиция. "Заря". 1900
3. ↑  Dieter E. Zimmer. Nabokov Family Web
Kaagjärve jaamahoone
**Kaagjärve raudteejaam** oli raudteejaam Valga–Mõniste–Ape–Aluksne–Gulbene raudteel Valga maakonnas Valga valla aladel Pugritsa külas. Jaam asus Valga raudteejaamast 9,2 kilomeetri kaugusel.

1919. aastal pärast Eesti ja Läti vahelise piiri paikapanekut jäi raudteest Eestisse Žuldiņi ja Hopa raudteejaama vaheline lõik. 1923. aastal ehitati uus Eestist Valga raudteejaamast algav Valga–Koikküla raudteelõik, millel asus ka Kaagjärve raudteejaam. Toonase haldusjaotuse järgi jäi see Kaagjärve valda. Teise maailmasõja ajal demonteeriti Lätit läbiv teeharu ja kasutusele jäi vaid Kaagjärve jaama läbiv teelõik.

Kaagjärve raudteejaam suleti koos Mõnistesse viiva raudteega 2. juunil 1970.

Viited
------

1. ↑  T. Altbergs, K. Augustāne, I. Pētersone. Dzelzceļi Latvijā. R: Jumava, 2009, 115. lk.
2. ↑  Eesti kitsarööpmelised raudteed

Välislingid
-----------

* Jaam vanal kaardil

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Eelnev peatus** | **Endine raudteepeatus**  | **Järgnev peatus** |
|  Valga |  **Kaagjärve** | Lepa  |
Nikolai Karatšentsov (1990)
**Nikolai Karatšentsov** (vene keeles Николай Петрович Караченцов; 27. oktoober 1944 Moskva – 26. oktoober 2018) oli vene filmi- ja teatrinäitleja ning laulja. 

Aastal 1963 asus ta õppima Moskva Kunstiteatri stuudiokoolis, mille lõpetas 1967. aastal. 
Samal aastal sai temast Leninliku Komsomoli nimelise teatri (aastast 1991 Ленком) näitleja.

Tänu 1974. aastal mängitud Thijl Ulenspiegeli – narri, huligaani ja mässaja – rollile kujunes temast nõukogude noorte kumiir. Mark Zahharovi lavastust „Thijl" mängiti selles teatris kuni 1992. aastani.

Ülemaalise kuulsuse saavutas Karatšentsov mängides peaosa Aleksei Rõbnikovi rokkooperis "Junona ja Avoss", mille esietendus toimus 1981. aastal ja mida mängitakse siiani. Sellest kujunes Lenkomi teatri visiitkaart. 

Filminäitlejana alustas Karatšentsov 1967. aastal ja 1970. aastate teisel poolel kujunes temast üks hõivatumaid nõukogude näitlejaid, kusjuures kõik keerukad kaskadööritikid tegi ta alati ise. 

Ta mängis enam kui sajas filmis. 
Muuhulgas on ta dubleerinud vene keelde kümneid Prantsuse näitleja Jean-Paul Belmondo rolle ja helindanud mitmeid multifilme.

Ööl vastu 28. veebruari 2005 sattus tema juhitud Volkswagen Passat B5 Moskvas Mitšurini prospektil autoõnnetusse, mille tagajärjel sai ta tõsise aju- ja koljutrauma ning ta oli 26 päeva koomas. 
Alles 2007. aasta mais tõusis ta uuesti oma koduteatri lavale, et osaleda galakontserdil, kus esitleti CD-plaati tema lauldud lauludega.

2011. aasta kevadel tegi ta läbi kahekuulise ravi ühes Iisraeli haiglas, mille järel tema kõnevõime paranes.
2013. aastal raviti teda veel ühes Pekingi haiglas. 

26. oktoobril 2014 tähistati Lenkomi teatris pidulikult Karatšentsovi 70. juubelisünnipäeva.

27. veebruaril 2017 sattus ta jälle autoõnnetusse, seekord oma Moskva-lähedase suvila juures. 
Haiglast kirjutati ta välja 3. märtsil 2017.

Septembris 2017 diagnoositi näitlejal kopsuvähk, oktoobris 2018 viidi ta ravile Moskva Onkoloogiahaiglasse, kus ta suri üks päev enne oma 74. sünnipäeva. 
Hüvastijätt näitlejaga toimus 29. oktoobril 2018 Lenkomi teatris. 
Ta on maetud Moskvasse Trojekurovo kalmistule.

Oma 40 aasta pikkuse karjääri jooksul esitas Karatšentsov üle 200 laulu, talle kirjutasid laule heliloojad Gennadi Gladkov, Maksim Dunajevski, Vladimir Bõstrjakov jt.

Tunnustus
---------

* 1977 – Vene NFSV teeneline kunstnik
* 1989 – Vene NFSV rahvakunstnik
* 1997 – Austuse orden
* 2003 – Venemaa Föderatsiooni riiklik preemia
* 2009 – orden "Teenete eest isamaa ees", 4. järk
* 2011 – Andrei Mironovi nimeline näitlejapreemia Figaro
"**Sámi soga lávlla**" (ligikaudne tõlge 'Saami rahva laul') on saami ühiskonnategelase Isak Saba kirjutatud luuletus, mis 1906 ilmus ajalehes Saǥai Muittalægje. 1986. aasta saami konverentsil valiti luuletus saami hümniks. Luuletuse viisistas Arne Sørli.

Hümni lauldakse näiteks saamide rahvapühal ehk 6. veebruaril.

Hümni sõnad põhjasaami keeles
-----------------------------

Guhkkin davvin Dávggáid vuolde
sabmá suolggai Sámieanan.
Duottar leabbá duoddar duohkin,
jávri seabbá jávrri lahka.
čohkat čilggin, čorut čearuin
allanaddet almmi vuostái.
Šávvet jogat, šuvvet vuovddit,
cáhket ceakko stállenjárggat
máraideaddji mearaide.
Dálvit dáppe buolašbiekkat,
muohtaborggat meariheamit.
Sámisohka sieluin mielain
eahccá datte eatnamiiddis:
Mátkálažžii mánuheabit,
giđđudeaddji guovssahasat, -
ruoškkas, ruovggas rođuin gullo,
juhca jávrriin, jalgadasain,
geresskálla máđiid miel.
Ja go geassebeaivváš gollut
mehciid, mearaid, mearragáttiid,
golli siste guollebivdit
suilot mearain, suilot jávrriin.
Gollin čuvget čáhcelottit,
silban šovvot sámieanut,
šelgot čuoimmit, šleđgot áirrut,
luitet olbmát lávllodemiin
geavgŋáid, guoikkaid, goatniliid.
Sámieatnan sohkagoddi –
dat lea gierdan doddjokeahttá
goddi čuđiid, garrogávppiid,
viehkes vearrevearroválddiid.
Dearvva dutnje, sitkes sohka!
Dearvva dutnje, ráfi ruohtas!
Eai leat doarut dorrojuvvon,
eai leat vieljain varat vardán
sámi siivo soga sis.
Máttarádját mis leat dovle
vuoitán vearredahkkiid badjel.
Vuostálastot, vieljat, miige
sitkatvuođain soardiideamet!
Beaivvi bártniid nana nálli!
Eai du vuoitte vašálaččat,
jos fal gáhttet gollegielat,
muittát máttarmáttuid sáni:
Sámieatnan sámiide!

Hümni sõnad soome keeles (Otto Mannise seades)
----------------------------------------------

Kaukaa alta seitsentähden
Lapin kulma kuumottavi
aava Turjan tunturisto
järvi järven tuolla puolen,
valtahiset harjat, huiput
kohoo kohti ilman kantta,
joet joikaa, korvet kaikaa,
niemet pystyt, rautarinnat,
työntyy tyrskymerta päin.
Tuimat tääl' on talven viimat,
tuulet, tuiskut määrättömät,
Saamen suku sieluin, mielin
silti rakastavi maitaan;
kulkijalle kuudan hohtaa,
roihuavat pohjanpalot,
poro pärskyy koivikossa,
melu täyttää järvet, jängät
pulkankolke talvitiet.
Taas kun kesäpäivän kehrä
kultaa metsät, meret, rannat,
kalamiehet meren, järven
kultakimalteessa keinuu,
kultasotkat soutaa, soiluu
hopeoina Lapin virrat,
välkkyy airo, vilkkuu sauvoin,
miehet laskee lauleskellen
kosket, könkäät, suvannot.
Sortumatta Saamen heimo
kestänyt on vainolaisten
tapporetket, kirokaupat,
viekkaat väärän veron viejät.
Terve, sitkeä sa heimo,
Terve, rakas rauhan juuri,
veljesriidan raastamaton,
veljesveren vuotamaton
Saamen heimo hiljainen!
Saivat esi- isät ammoin
voiton väärintekijöistä.
Veljet, mekin torjukaamme
sitkeästi sortajamme!
Suku vankka Päivän poikain,
ei sua voita vainolainen,
kultakieltäs jos vain vaalit,
taattojen jos neuvot muistat
Saamien on Saamen maa!
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib tuulest; kirjastuse kohta vaata artiklit Harmattan (kirjastus)* |

---

Harmattanihämu Abuja Riikliku Mošee ümber Abuja linnas Nigeerias
**Harmattan** on Lääne-Aafrikas esinev kuiv tugev kirde- või põhjatuul, mis puhub novembri lõpust märtsi keskpaigani Sahara kõrbest Guinea lahte. Harmattani temperatuur võib langeda kuni 3 °C. Nimi tuleneb akani keelest.

Üle kõrbe kulgedes haarab harmattan endaga kaasas palju peent tolmu (osakeste läbimõõt 0,5–10 mm) ja toimetab seda suurtesse kaugustesse (ookeanil kuni mitmesaja kilomeetri kaugusele).

Mõju
----

Mõnes Lääne-Aafrika riigis piirab harmattaniga kaasneva tolmu hulk tõsiselt nähtavust ja varjutab päikese mitmeks päevaks samamoodi kui tihe udu. Tugev tuul võib isegi kuivi männitüvesid murda. Tuules kanduvat tolmu- ja liivapilve nimetatakse harmattani hämuks, igal aastal põhjustab see tühistatud ja ümber suunatud lendude tõttu lennufirmadele miljonite USA dollarite suurusi kahjusid. Samuti on harmattan oluline risk rahvatervisele, selle mõjul sageneb haigestumine meningiiti ning kuna õhuniiskus võib langeda isegi 15 protsendini, põhjustab see ninaverejookse. Harmattan kahjustab ka viljapõlde. Harmattani ja monsuuni koosmõju tekitab tornaadosid.

Viited
------

1. 1 2  "Harmattan". Encyclopædia Britannica. Chicago: Encyclopædia Britannica, Inc. 2007.
2. ↑  "Harmattan" Merriam-Webster, Inc. 2012.
3. ↑  "Tuareg unrest". *BBC, via Temoust*. 07.09.2007. Originaali arhiivikoopia seisuga 30.12.2007. Vaadatud 08.10.2007.
4. ↑  "Nigerian Civil Aviation warns pilots, airlines of Harmattan haze"
5. 1 2  Valdmanis, Richard (08.02.2012). "Giant dust cloud chokes west Africa". Reuters. Originaali arhiivikoopia seisuga 11.02.2012. Vaadatud 09.02.2012.
6. ↑  Terazono, Emiko and Blas, Javier (19. jaanuar 2012). "Saharan wind stirs cocoa market". *Financial Times*. Vaadatud 28. jaanuar 2012.`{{cite news}}`: CS1 hooldus: mitu nime: autorite loend (link)
**Aleksander Bobkovski** (1854 Põltsamaa – 24. oktoober 1912 Rinsi) oli Eesti õigeusu preester.

Ta sündis 1854. aastal Põltsamaal õigeusu diakoni Andrei Bobkovski peres. 

Ta õppis Riia Vaimulikus Seminaris, lõpetas selle 1875. aastal. 

Aastatel 1875–1879 oli ta köster-kooliõpetaja Kastolatsi Neitsi Maarja Rõõmukuulutamise koguduses. 29. augustil 1879 pühitseti ta nii diakoniks kui ka preestriks ülempiiskop Filareti poolt.

Ta oli aastatel 1879–1912 preester Muhu-Rinsi Neitsi Maria Kaasani Pühakuju koguduses, lisaks hooldas ta aastatel 1885–1886 Muhu-Hellamaa Peetruse ja Pauluse kogudust.

Isiklikku
---------

Ta oli abielus Olga Bobkovskajaga (neiuna Borodkina), neil oli kaks poega ja viis tütart. Tütar Ljubovi mees Herman Aav oli õigeusu preester Lelles, Vändras ja Mustjalas, pärast lesestumist sai temast Karjala ja kogu Soome peapiiskop.

Tunnustus
---------

* 1885 puusaehe
* 1895 peaehe
* 1902 teenistuskübar
* 1911 rinnarist

Välislingid
-----------

* Aleksander Bobkovski Eesti Õigeusu Vaimulike andmebaasis
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel on taimetaksonist; perekonnanimi kohta vaata artiklit Kirsipuu (perekonnanimi)* |

---

Kirsipuu sügisel
Maguskirss "Ene"
Kirsipuust saetud plangu pind
**Kirsipuu** (*Cerasus* Mill.) on roosõieliste sugukonna ploomipuuliste alamsugukonna toompuu perekonna alamperekond.

Kirsipuud kasvavad põhjapoolkera parasvöötmes: 2 liiki Põhja-Ameerikas, 3 Euroopas ja ülejäänud Aasias. Kirsipuud kasvavad metsikult enamikus Euroopas ja isegi Põhja-Aafrikas. Tänapäeval on kirsipuu sisse viidud ka Lõuna-Austraaliasse.

Kirsipuud eristab teistest toompuudest see, et nende õied ei kasva taimel üksikutena, vaid moodustavad väikese pöörise. Nende vili on sile ja üksnes ühel küljel on väike renn, kui sedagi. Mõnikord käsitletakse kirsipuud ka eraldi perekonnana. Kirsipuu vili on kirss.

Herodotose andmetel armastas Assüüria kuningas Sargon II, kes valitses 8. sajandil eKr, väga kirsiõite magusat lõhna. Sel ajal tehti kirssidest siirupit, mida pärast veega lahjendamist joodi või kasutati küpsetiste maitse parandamiseks. Talvekülmade ajaks kaitsti kirsipuid vildiga.

Kirsipuu kultiveerimise esimene kirjalik mainimine pärineb aastast 72 eKr, kui Lucius Licinius Lucullus laskis kirsipuu Põhja-Anatooliast Musta mere lõunarannikult Rooma tuua. Kahtlemata polnud see esimene kirsipuu ümberistutamise juhtum.

2007. aastal toodeti maailmas üle 2 miljoni tonni kirsse. Umbes 40% sellest saadi Euroopast ja 13% USA-st. Kõige suuremad kirsikasvatajad olid Türgi (398 100 tonni), USA (260 700 tonni), Iraan (225 000 tonni), Itaalia (145 100 tonni), Venemaa (100 000 tonni), Süüria (75 000 tonni), Hispaania (72 600 tonni), Ukraina (68 200 tonni), Rumeenia (65 200 tonni) ja Kreeka (62 800 tonni). Müügiks kasvatatakse kirsse ka põhja pool, isegi Baltimaades ja Lõuna-Skandinaavias.

Kirsid on ühed esimestest valmivatest viljadest. Nad valmivad Lõuna-Euroopas ja USA-s juunis, Kanadas ja Suurbritannias juulis, põhja pool hiljem.

Jaapanis on kirsipuud tähtsad ilupuud. Neid kasvatatakse õite pärast.

Liike
-----

* *Prunus avium* – magus kirsipuu
* *Prunus cerasus* – hapu kirsipuu ehk harilik kirsipuu
* *Prunus mahaleb* – lõhnav kirsipuu
* *Prunus fruticosa* – stepi-kirsipuu
* *Prunus tometosa* – vilt-kirsipuu
* *Prunus besseyi* – liiv-kirsipuu
* *Prunus erythrocarpa* – punaviljaline kirsipuu
* *Prunus glandulosa* – näärmeline kirsipuu
* *Prunus incisa* – hambuline kirsipuu
* *Prunus japonica* – jaapani kirsipuu
* *Prunus maximowiczii* – Maximowiczi kirsipuu
* *Prunus microcarpa* – väikeseviljaline kirsipuu
* *Prunus pensylvanica* – pensilvaania kirsipuu
* *Prunus pumila* – põõsas-kirsipuu
* *Prunus sargentii* – sahhalini kirsipuu
* *Prunus serrulata* – peensaagjas kirsipuu
* *Prunus subhirtella* – lühiharjaseline kirsipuu

Vaata ka
--------

* 'Drogani kollane'
* 'Leningradi must'

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Cerasus** |

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Kirsipuu** |
**Ka üks minut** oli huumori- ja satiiriajakiri, mis ilmus 1924. aastal Tallinnas. 

Ajakirja väljaandja oli Emil Elstein ja vastutav toimetaja H. Kuuskmann. 

Ajakirja ilmus kaks numbrit: nr 1 (7. aprillil 1924) ja nr 2 (24. mail 1924). Hinnaks 5 marka. 

Toimetus asus Tallinnas aadressil Pikk tänav 55-6. Ajakirja trükiti Tallinna trükikojas H. Murr & A. Toom.

Huvitavaid fakte
----------------

Ajakirja andis välja restorani Kontsertaed kelner Emil Elstein, kes 24. mail ilmunud ajakirjas kirjutas kõmulise artikli "Minister ja pudel". See kirjeldas, kuidas siseminister Theodor Rõuk käis restoranis Kontsertaed ja soovis kahe õllepudeliga ilma maksmata lahkuda. Selle artikli peale kirjutas minister Rõuk kaitsepolitseile, et viidaks läbi vastav juurdlus. Tallinna kaitsepolitsei ülema abi Julius Eiskopi korraldatud juurdlusel selgus, et isik, kes oli end Kontsertaias siseministriks nimetanud, oli tegelikult parun von Ungern-Sternberg, kes sai oma teo eest trahviks ühe nädala aresti. 

Ilmselt lõpetas just selle kõmulise loo tagajärgede pärast ajakiri tegevuse.

Viited
------

1. ↑  ESTER - Ka üks minut
2. ↑  "ERB "Ka üks minut"". Originaali arhiivikoopia seisuga 10. aprill 2017. Vaadatud 9. aprillil 2017.
3. ↑  Kaja, nr. 308, 15. november 1924 tr. 1

Välislingid
-----------

* Tõnis Erilaid, Kuidas õllepudelivargast minister lehte sattus. Õhtuleht, 7. mai 2014
Harm Wiersma
**Harmen Wiersma** (sündinud 13. märtsil 1953 Leeuwardenis) on Hollandi kabetaja, 6-kordne maailmameister rahvusvahelises kabes.

Harm Wiersma (1967)
Harm Wiersma (2006)
Harm Wiersma hakkas kabet mängima 9-aastaselt Leeuwardeni kabeklubis. Aasta pärast mängis ta juba Friisimaa noorte meistrivõistlustel. 13-aastaselt tuli ta juba Hollandi noorte meistriks, ning 1967. aastal tegi debüüdi täiskasvanute meistrivõistlustel, kus tuli koguni kolmandaks. Maailmameistrivõistlustel debüteeris ta 1968. aastal.
Samal aastal sai ta ka rahvusvahelise meistri nimetuse, kaks aastat hiljem aga anti talle juba nii Hollandi (kõigi aegade noorimana) kui ka rahvusvahelise suurmeistri nimetus.

Esimest korda tuli ta Hollandi meistriks 1972. aastal. Seda saavutust kordas ta ka aastatel 1974, 1975, 1976, 1977, 1992, 1998 ja 2001. 

1975. aastal püstitas ta maailmarekordi simultaankabes, tehes seda 187 laual, selle ületas hiljem Jannes van der Wal.

Tema tähetund saabus 1976. aastal, kui ta võitis ülivõimsalt maailmameistrivõistlused, seejuures võitis ta omavahelistes partiides kõiki NSV Liidu suurmeistreid (Vjatšeslav Štšegolevi, Anatoli Gantvargi ja Iser Kupermani). 

1978. aasta maailmameistrivõistlustel Arco di Trentos jagas ta koos Anatoli Gantvargiga esikohta, kuid järgmisel (1979) aastal sealsamas peetud kaotas 6-partiilise järelmatši ta kaotas. Veel samal aastal võitis ta aga tiitli tagasi alistades Utrechtis peetud täispikas matšis Gantvargi tulemusega 22:18 (+4 =14 -2). 

Sama lugu kordus veelkord. 1980. aasta maailmameistriturniiri Bamakos võitis taas Gantvarg, kuid 1981. aastal peetud matšis oli taas parem Wiersma, ka sellel korral lõppes matš tulemusega 22:18 (+2 =18 -0). 1983. aastal krooniti ta maailmameistriks koguni kahel korral: algul võitis ta Amsterdamis turniiri ning seejärel alistas ta tiitlimatšis ka Jannes van der Wali 21:19 (+1 = 19 -0).

1984. aastal kaitses Wiersma tiitlit matšis Vadim Virnõiga, matš lõppes küll viigiga 20:20 (+1 = 18 -1), kuid tiitlikaitsjana säilitas ta tiitli.

Selle tiitlivõidu järel tõmbus ta tippkabest tagasi ja pühendus ärile. Wiersma on abielus ja tal on 3 last (poeg ja 2 tütart). Pojale pani ta esimese kosmonaudi Juri Gagarini järgi nimeks Joeri.

Uuesti proovis ta tippu tagasi jõuda 1992. aastal ja sinna ta peaaegu et ka jõudis, ületamatuks jäi siiski Aleksei Tšižov, kes edestas teda nii mm-turniiril kui ka hiljem kolmes riigis (Venemaal, Eestis ja Hollandis) peetud matšis tulemusega 22:18 (+2 = 18 -0).

Ka 1994. aastal jõudis Wiersma tiitlipretendentide hulka, kuid toona tõkestas pretendentide matšides talle tee Aleksandr Baljakin.

Kuid üks tippsaavutus on pärit ka veel 1999. aastast. Nimelt Hoogezand-Sappemeeris tuli Wiersma Euroopa meistriks.

Seejärel sukeldus Wiersma aga poliitikasse. Pim Fortuyni partei nimekirjas kandideerides jõudis 15. mail 2002 valituks ka Hollandi parlamendi teise kotta (*Tweede Kamer der Staten-Generaal*).
**Tõrs** on suur silindriline või ülalt pisut ahenev laudnõu.

Saarte murdes ja läänemurdes on nimetatud ka sõnaga "tann", Lõuna-Eesti murretes *tõrike*, võru murdes *tõrdu*.

Kirjeldus
---------

Tõrs oli vanasti Eesti suurim laudnõu või ummik, suuremate tõrte (õlletõrte) kõrgus ja läbimõõt pealt kõikus 1 meetri ümber, allosa võis olla kõrgusest kuni 20 cm laiem. Tõrred olid harilikult jalgade ja kaaneta, eraldi tõrrejalal (raejalgadel) seisvad ning nende maht oli tavaliselt 200–300 liitrit. 

Tõrres hoiti soolvees liha, säilitati kapsaid, teravilja, tehti õlut, leotati pesu, pargiti nahka, vanutati riiet, tallis või laudas hoiti vett jne.

Vaata ka
--------

* aam
* ankur
* lass
* pütt
* tünn
* vaat

Viited
------

1. 1 2  Eesti rahvakultuuri leksikon (3. trükk). 2007. Koostanud ja toimetanud Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastus. lk 321
2. ↑  Tõrs. Eesti keele seletav sõnaraamat, vaadatud 21. veebruar 2022.
3. ↑  Tõrs. Väike murdesõnastik, vaadatud 18. veebruar 2022.
4. ↑  Eesti etnograafia sõnaraamat. Koostanud Arvi Ränk, toimetanud Õie Ränk. Tallinn 1995. lk 210

Kirjandus
---------

* Ants Viires. "Eesti rahvapärane puutööndus". Tallinn, Eesti Riiklik Kirjastus, 1960

Välislingid
-----------

* Taaritõrs, tõrs ehk tõrdu. Eesti Rahva Muuseum
* Tõrs. Eesti Põllumajandusmuuseum
**Kausatiivverb** on tegusõna, mis väljendab tegevuse põhjustamist – üks tegevus kutsub esile teise. Vrd näiteks: 

*Supp jahtub rõdul –* supp jahtub omasoodu 

*Jahutan suppi* – tegija põhjustab, kutsub esile supi jahtumise. 

Kausatiivverbid on sihilised.

Eesti keel
----------

Kausatiivverbid on enamasti tuletatud sihitutest tegusõnadest: *ma*-lõpust on saanud *tama*-lõpp: *harju**ma** > harju**tama***; *kadu**ma** > kao**tama***. Kuna tuletamise käigus muutub sihitu tegusõna sihiliseks, siis saab tuletusaluse verbi subjektist kausatiivverbi objekt: ***Puu*** (tegevussubjekt) *kõigub > Kõigutan **puud*** (tegevusobjekt).

Kirjandus
---------

* **Argus, Reili 2012.** Kausatiivsuse omandamisest eesti keeles. Eesti Rakenduslingvistika Ühingu Aastaraamat, 8.
* **Erelt, Mati, Reet Kasik, Helle Metslang, Henno Rajandi, Kristiina Ross, Henn Saari, Kaja Tael, Silvi Vare 1993.** Eesti keele grammatika II. Süntaks. Lisa: Kiri. Tallinn: Eesti Teaduste Akadeemia Keele ja Kirjanduse Instituut.
Kongla Anni mälestuskivi Viru-Nigulas, suvi 2011.
**Kongla Ann** (surnud 1640) oli naisterahvas, kelle üle peeti 1640. aastal Viru-Nigulas Pada mõisas kohtuprotsess, milles ta mõisteti surma süüdistatuna nõidumises. Kuna nõida ei lubatud kirikaeda matta, maeti ta aia taha.

Pada mõisnik Hermann Billingshausen kaebas kubernerile, et Kongla Ann, kelle tütar oli tema lapse amm, olla lapse nõiakunstiga surma saatnud. Ann külastanud õhtul tütart lapse kambris, öösel laps haigestunud ja hommikul surnud.

2. mail 1640 tuli kohus kuberneri käsul Pada mõisa Kongla Anni üle kuulama. Ann tunnistas, et pärast tütre juurest lahkumist naasnud ta kambrisse nähtamatu koerana ning teinud lapse surmatõbiseks, puudutades teda kolm korda sauaga. Samuti kinnitas Ann, et oli ka libahundiks käinud. Tuulispasa kujul olla ta süüdanud Varudi mõisa. Protokollile on alla kirjutanud muude tunnistajate kõrval ka Nigula õpetaja magister Grenzien.

Kongla Anne protsessi kirjeldust nõiaprotsessi protokollist Tallinna raearhiivis vahendas Viru-Nigula pastor Otto Wilhelm Masing oma "Marahwa Näddala-Lehes" 1825. aastal. Koduloouurija Helmut Elstroki teatel pole Kongla Anni lugu rahvasuus säilinud.

Protsessi 350. aastapäeval, 20. mail 1990 avati Viru-Nigula kirikaia taga Kongla Anni mälestuskivi Viru-Nigula Muinsuskaitse Seltsi, Viru-Nigula roheliste, noortaaralaste klubi Tõlet, Viru-Nigula kolhoosi ja rahvamaja koostöös.

2006. aasta 2. mail põletasid SA Virumaa Muuseumid koos EELK Viru-Nigula koguduse ja Viru-Nigula vallaga sümboolselt õlgedest naise kujutise, tähistades lepingu sõlmimist, millega Viru-Nigula muuseumi haldamine anti üle sihtasutusele Virumaa Muuseumid. Maausulisi ühendav Maavalla Koda nimetas seda "kohaliku maa-arsti symboolseks kordusmõrvaks" ning saatis järelepärimised Kaitsepolitseiametile, Kultuuriministeeriumile ja EELK peapiiskopile. Juuni alguses avaldas Virumaa Muuseumite juht Ants Leemets vabanduse.

Viited
------

1. 1 2 3  "Viru-Nigula Kongla Ann", monument.ee (vaadatud 5. septembril 2011)
2. 1 2 3 4  Helmut Elstrok "Pilguheit meie kodurajooni süngesse sajandisse" Punane Täht, 8. juuli 1986 (vaadatud 5. septembril 2011)
3. ↑  Rainer Kerge, Kaja Roomets"Eesti nõid on tarvilike oskustega spetsialist" Õhtuleht, 30. aprill 2010 (vaadatud 5. septembril 2011)
4. ↑  "10.06.10219 (2006) Virumaa Muuseumid vabandas tulimõrva kordamise eest" Maavalla Koda, 10.06.2006 (vaadatud 5. septembril 2011)

Välislingid
-----------

* "Viru-Nigula Kongla Ann", monument.ee
* Kongla Ann Maavalla Koja kodulehel
* Ott Heinapuu "Jätaks õige nõidade põletamise järele?" Virumaa Teataja, 15.06.2006
* Helmut Elstrok "Pilguheit meie kodurajooni süngesse sajandisse" Punane Täht, 8. juuli 1986
**Tanel Joamets** (sündinud 14. septembril 1968) on eesti pianist ja pedagoog.

Haridus
-------

Tanel Joamets on õppinud klaverit Vassili Vesselovi ja Anu Antzoni juures Tartu I Lastemuusikakoolis ja Tartu Muusikakoolis (praegu Heino Elleri Muusikakool) ning professor Valdur Rootsi juures Eesti Muusikaakadeemias. 1998. aastal täiendas end Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis.

Pianistikarjäär
---------------

1993. ja 1994. aastal võitis preemiad üle-eestilisel Griegi konkursil ja vabariiklikul konkursil. Kahel rahvusvahelisel Skrjabini konkursil Venemaal 1995 ja 2000 jõudis finaali, esimesel pälvis diplomi, teisel tuli laureaadiks. 1996. aastal võitis eripreemia improvisatsiooniansambli Ekstemporistid koosseisus Düsseldorfi Moodsa Kultuuri Konkursil. 2010. aastal pälvis Tanel Joamets Eesti Kultuurkapitali helikunsti sihtkapitali interpreedi aastastipendiumi. Tanel Joamets on ka Eesti Interpreetide Liidu 2010. aasta stipendiaat. 

### Kontserdid

Andnud soolokontserte Soomes, Saksamaal, Inglismaal, Austraalias ja Kanadas. Pärast preemiavõitu Moskvas 2000. aastal on esinenud sageli paljudes Venemaa linnades. Kontserdid on ulatunud üle terve Venemaa enam kui 50 linna Murmanskist Kislovodskini, Kaliningradist Kamtšatkani, ka suurlinnadesse nagu Moskva, Kaasan, Rostov, Ufaa, Perm, Jekaterinburg, Omsk, Novosibirsk, Krasnojarsk, Irkutsk, Habarovsk, Vladivostok. Ta on esitanud Skrjabini, Rahmaninovi, Mozarti, Raveli, Griegi ja Schnittke klaverikontserte mitme Eesti ja Venemaa orkestriga. Lisaks klassikalisele repertuaarile esineb Joamets tihti ka improviseerijana, nii vabas kui ka džässistiilis. 

Joamets oli 2000–2006 Tartus toimunud festivali IMPROVIZZ kunstiline juht. 

Ta töötab Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias ning Heino Elleri Muusikakoolis, kus õpetab klaveri eriala ja improvisatsiooni.

Tunnustus
---------

* 2015 Tartumaa kultuuripärl

Isiklikku
---------

Tema vennad Lasse Joamets ja Andres Joamets on samuti muusikud.

Viited
------

1. ↑  Päring inforegister.ee[*alaline kõdulink*]
2. ↑  Raimu Hanson: "Muusikahuvi kandub põlvest põlve" Tartu Postimees, 12. juuni 2006

Välislingid
-----------

* Tanel Joametsa koduleht
* Tanel Joamets H. Elleri nim. Tartu Muusikakooli veebilehel
* Танел Йоаметс: «В музыке главное – живое прикосновение…» Абакан (Abakani linna nädalaleht), 25. märts 2009 *(vene keeles)*
* Tanel Joamets Eesti Muusika Infokeskuse lehel
* Tanel Joamets Eesti Interpreetide Liidu lehel
Klassikaline **kaabliteooria** püüab matemaatiliste mudelite abil kirjeldada elektrivoole ja potentsiaalide vahesid passiivsetes närvikiududes (neuriitides), eriti dendriitides. Selleks vaadeldakse närvikiude lihtsustatult järjestikuste ühesuguse ehitusega silindriliste segmentidena. Iga niisuguse segmendi seina moodustab aksonimembraani lipiidide topeltkiht, mille elektrilisi omadusi saab kirjeldada takisti (takistus {\displaystyle r\_{m}}) ja kondensaatori (mahtuvus {\displaystyle c\_{m}}) rööplülitusena. Närvikiu mahtuvus {\displaystyle c\_{m}} tuleb elektrostaatilistest jõududest, mis toimivad erineva laengute jaotuse tõttu rakuvälises ruumis ja rakusiseruumis üle plasmamembraani väga õhukese lipiidide topeltkihi. Närvikiu pikisuunas tekib vastupanu tõttu, mida tsütosool elektrilaenguga osakestele avaldab, pikitakistus {\displaystyle r\_{l}}.

Ajalugu
-------

Kaabliteooria ulatub tagasi 1850ndatesse, mil William Thomson (hiljem tuntud kui lord Kelvin) hakkas välja töötama matemaatilisi mudeleid signaali kahanemise kohta merealustes telegraafikaablites. Need mudelid sarnanesid osatuletistega diferentsiaalvõrranditega, mille abil Joseph Fourier oli kirjeldanud soojusjuhtivust tahketes kehades. 

Umbes 1870 püüdis Ludimar Hermann esimesena välja töötada aksoni elektrotoonusse mudelit, kasutades analoogiat soojusjuhtivusega. Entalles J. L. Hoorweg avastas 1898 sarnasuse Kelvini veealuste kaablitega. Närvikiudude kaabliteooria töötasid välja 20. sajandi alguses teineteisest sõltumatult Hermann ja Cremer.

Uued kaabliteoorial põhinevad matemaatilised teooriad erutuse juhtimise kohta närvikiududes töötasid välja Cole ja Alan Lloyd Hodgkin (1920–1930), Offner jt (1940) ning Rushton.

Viited
------

1. ↑  J. L. Hoorweg. Über die elektrischen Eigenschaften der Nerven. – *Arch. J. d. ges. Physiologie*, kd 71, 1898, lk 141–142; viite allikas: *Pflüger's Archiv für die gesamte Physiologie des Menschen und der Tiere*, kd 133, Bonn 1910.
2. ↑  J. J. Lussier, W. A. H. Rushton. The relation between the space constant and conduction velocity in nerve fibers of the A group from the frog's sciatic, *The Journal of Physiology*, 1951, kd 114, lk 399–409. Veebiversioon.[*alaline kõdulink*]
3. ↑  W. A. H. Rushton. A theory of the effects of fibre size in medullated nerve. – *The Journal of Physiology*, 1951, kd 115, lk 101–122. Veebiversioon.[*alaline kõdulink*]
**Kongregatsioon** on katoliiklusest pärinev mõiste, mis tähendab religioosset liitu või ühendust.

Katoliiklus
-----------

Katoliku kiriku kanoonilise õiguse kohaselt on kongregatsioon vaimulike ühendus, mille liikmed (preestrid, vennad, õed) annavad niinimetatud lihtsad tõotused. Tegu on lihtsustatud variandiga orduliikmete antavatest pühalikest tõotustest, milles nad lubavad olla vaesed, kasinad ja kuulekad.

Enamik pärast 16. sajandit katoliku kirikus asutatud vaimulike ühendusi on kanoonilise õiguse järgi just kongregatsioonid, mitte ordud.

Katoliiklikus kontekstis võib kongregatsioon tähendada ka kloostrite liitu. Sellises tähenduses on see sõna näiteks kasutusel Püha Benedictuse Ordus, mis koosneb peamiselt geograafilistel põhimõtetel välja kujunenud kongregatsioonidest ehk kloostriliitudest.

Samuti nimetatakse kongregatsioonideks Rooma kuuria allüksusi. Tänapäeval eksisteerib üheksa kongregatsiooni: usudoktriini, idakirikute, jumalateenistuse, piiskoppide, katoliikliku hariduse, pühakuks kuulutamise, vaimulikkonna, evangelisatsiooni ning pühitsetud elu institutsioonide kongregatsioon.

Muud usundid
------------

**Kongregatsioon** võib ka muudes usundites tähendada vaimset liitu või ühendust, õpetusliini, koolkonda, vennaskonda vmt.
**Kaagjärve raamatukogu** on rahvaraamatukogu Valga vallas. Aastast 2018 tegutseb Valga Keskraamatukogu haruraamatukoguna.

Raamatukogu aadress on Kaagjärve küla, 68115 Valga vald.

Ajalugu
-------

Kaagjärve Rahvaraamatukogu Selts asutasid 12. novembril 1913 ärksamad põllupidajad. Eestvedajad olid Johannes Tuvikene, Johannes Sööt ja J. Rebane. Asutajaliikmeid oli 68. Tegevusluba saadi 1914. aastal. 1920. aastal oli kogus 244 raamatut, lugejaid 78 ja laenutusi 1673. Raha raamatute ostmiseks saadi liikmemaksudest, pidude sissetulekutest ja korjandustest. Seltsi esialgseks põhiülesandeks oli raamatute soetamine ja laenutamine. 

1939. aastaks oli raamatukogu jõudnud heale järjele, sisaldades tol ajal ilmunud klassika paremiku.

Pärast teist maailmasõda taasavati Kaagjärve raamatukogu 7. detsembril 1944. Raamatukogu tegutses rahvamaja agitpunkti punases nurgas. Kultuurimaja ruumidesse jäi raamatukogu 1985. aastani. Tema kasutada oli 60 m².

Sõjajärgsel ajal valdav osa Kaagjärve Raamatukogu Seltsi raamatutest hävitati kui poliitiliselt sobimatud. 

Nõukogude ajal praktiseeriti palju raamatukoguvälist teenindust. Keskmiselt oli Kaagjärve raamatukogul 3 rändraamatukogu ja vähemalt 1 laenutuspunkt. Kaagjärve algkooli juures teenindati lugejaid aastani 1987. 

Lugejate värbamiseks organiseeriti kirjanduse kojukannet. 

Lugejate ja külastuste arv suurenes oluliselt pärast kolimist keskuse 3-toalisesse ahiküttega korterisse (47 m2) 1985. aastal. 1994. aasta kolimine viis raamatukogu 4-toalisse mugavustega korterisse (78 m2) majas, kus asusid veel side, arstipunkt ja kommunaalteenuste kontor. 2004. aasta kolimisel saadi sama suur pind nagu ennegi (78 m2) aga külakeskusest kaugemal. 

2005. aastal saadi esimene arvuti ja avati avalik internetipunkt (AIP), mille külastatavus oli väga suur, sest tegemist oli küla ühe esimese arvutiga. Kasutusel on raamatukoguprogramm RIKS. Elektroonilisele laenutusele mindi üle 2009. aastal.

Juhatajad
---------

* Helene Pents 1924–1928
* Peeter Kivi 1928–?
* Vladimir Põder
* Eugenie Tompel 1944–1971
* Eha Toit 1971–1985
* Mare Lillemets 1985–2007
* Anne Markvart 2007
* Kaja Vanags alates 2007

Statistika
----------

Statistika 2014. aasta seisuga:

Kogud: 7727

Kasutajad: 138

Külastused: 1157

Laenutused: 4102

Töökohad: 1

Vaata ka
--------

* Lüllemäe raamatukogu

Kirjandus
---------

* Valgamaa rahvaraamatukogud 1920–2010. Valga, 2010
* Valga Keskraamatukogu arhiiv. Valga rajooni/maakonna raamatukogude aastaaruanded 1956–2014

Välislingid
-----------

* Valga valla raamatukogud
Õru valla lipp
**Õru valla lipp** on Valga maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Õru valla lipp.

Lipp kinnitati 19. veebruaril 1997 Õru Vallavolikogu määrusega nr. 5.

Lipu autor on kunstnik-heraldik Priit Herodes.

Lipu kirjeldus
--------------

Õru valla ruudukujuline vapilipp on jagatud vertikaalselt kolmeks laiuks, valge-sinine-valge. Sinisel väljal on valge kannel ja selle kohal valge kroon. Lipu normaalmõõtmed on 105x105 cm, laiuse ja pikkuse suhe 1:1. Lipuvarras on sinine.

Põhjendus
---------

Lipuvärvid viitavad Valgamaale. Sinine laid tähistab ka vallamaade paiknemist Väike-Emajõe orundi ja Valga nõo piires. Kannel märgib selle paikkonna elanike läbi sajandite kestnud laululembust ja vaimuerksust. Samuti osutab kannel Fr. Kuhlbarsile, kelle loomingus on kandlel keskne koht. Kroon sümboliseerib muistset "Kungla aega" ja ka seda, et valda kunagi "Vürstivallaks" kutsuti.

Lipu kasutamise kord
--------------------

Lippu kasutati järgmise korra alusel:

1. Valla lipp heisatakse samadel alustel mis riigilipp, jälgides rangelt lipu asukohta teiste lippude suhtes.
2. Lippu kasutatakse valla pidupäevadel ja tähtsündmustel.
3. Lipp on pidevalt heisatud hoonel, milles asub vallavalitsus.
4. Valla lipupäevad määrab vallavalitsus.

Vaata ka
--------

* Õru valla vapp
* Valga maakond

Välislingid
-----------

* Õru valla sümboolika Riigikantselei kodulehel
* Õru valla sümbolid valla kodulehel
**Õudusulme** ehk **õudusžanr** ehk **õudusfiktsioon** (inglise keeles *horror*, *horror fiction*) on ulme alamžanr.

Nagu ulme üldse, käsitleb ka õudusulme maailma sellisena, nagu see tavapäraste arusaamade järgi ei ole. Erinevalt teadusulmest ja imeulmest pole õudusulme eesmärk ulmelist maailma teaduslikult seletada ega seda romantiliselt või müstiliselt põhistada, vaid pigem rõhutakse meie suutmatusele maailma põhistuseni või selle seletusteni jõuda ning esitatakse inimest üleloomulike, õudust tekitavate ja kurjade jõudude meelevallas olevana.

Klassikaline õudusulme võte on siduda inimesele tavapärane reaalsus üleloomulike dimensioonidega, mille kaudu puutuvad inimesse kõikvõimalikud õudusolendid ja -nähtused (vaimud, hinged, vampiirid, iseseisvalt eksisteerivad inimkeha osad, zombid, libahundid, pimeduse jõud ja kurjus — inimese sisemine kurjus, looduse kurjus, saatuse kurjus jne).

Õudusulmelised kirjandusteosed on tihti kirjutatud skeptiku või neutraalse kõrvaltvaataja perspektiivist, millega püütakse teose ulmelise sisu käsitlemist alustada üldiselt aktsepteeritavalt positsioonilt, ning alles hiljem, teose käigus sundida lugejat tasapisi loobuma oma üldtunnustatud mõistlikest arusaamadest ja põhjendustest üleloomulike põhjenduste kasuks.

Õuduskirjandust on tugevalt mõjutanud E. T. A. Hoffmann, Ann Radcliffe, Horace Walpole, Mary Wollstonecraft Shelley, John William Polidori, Bram Stoker, Edgar Allan Poe, H. P. Lovecraft, Stephen King.

Õuduskirjandusele ja -filmidele on mõnikord üsna sarnased hirmukirjandus ja -filmid. Teoste jagamine nende kahe žanri vahel ei käi selle järgi, millist emotsiooni nad tekitavad, vaid kas nad on ulmelised või ei. Piltlikult öeldes, kui romaani peategelane võitleb kurjade inimrobotitega kosmosest, siis kuulub see õuduskirjanduse alla, aga kui enam-vähem samasuguses teoses käib võitlus sadistlike kurjategijatega, siis hirmukirjanduse alla.[*viide?*]

Vaata ka
--------

* Fiktsioon

Kirjandus
---------

* Andrus Org. Õudusfiktsiooni narratiivsed tehnikad (pdf). – *Keel ja kirjandus*, 2008, nr 6, lk 421–440.
* Märt Väljataga. Luule- ja pärislugude eristus teoorias ja praktikas. I-III. (Fiktsionaalsusest kirjanduses.) Keel ja Kirjandus 2009, nr. 6, lk 401–411; 7, lk 505–526; 11, lk 818–829. I osa ; II osa ; III osa
**Kongo kriis** (prantsuse keeles *Crise congolaise*) oli aastatel 1960 kuni 1965 Kongo vabariigis (tänapäeva Kongo DRV-s) aset leidnud poliitiline kriis ning sõjaline konflikt. Kriis sai alguse Kongo iseseisvumisega Belgia koosseisust ja lõppes, kui Mobutu Sese Sekol õnnestus kogu riik enda kontrolli alla saada. Kongo kriis oli lisaks kodusõjale ka varisõda külma sõja osapoolte Nõukogude Liidu ja Ameerika Ühendriikide vahel. Kriisi käigus kaotas elu umbes 100 000 inimest.

Kriis sai alguse, kui Belgia Kongo iseseisvuslastel õnnestus 30. juunil 1960 oma eesmärk saavutada. Iseseisvunud riigis oli lahendust vajavaid probleeme palju: käärima hakkasid suhted nii provintside kui ka hõimude vahel. Juuli esimesel nädalal puhkes armees mäss, vägivald lahvatas ka musta- ja valgenahaliste vahel. Belgia otsustas riiki oma väed saata, et kaitsta riigist põgenevaid eurooplasi. Belglaste abil kuulutasid iseseisvuse välja Katanga ja Lõuna-Kasai. Aina pingelisemaks muutuva olukorra leevendamiseks saatis ÜRO Kongosse rahuvalvajad, kuid peasekretär Dag Hammarskjöld keeldus neid Léopoldville's asunud keskvalitsuse toetamiseks kasutamast. Kongo peaminister Patrice Lumumba pöördus abi saamiseks Nõukogude Liidu poole, NSVL saatis kriisitsooni eksperte ning muud abi.

Nõukogude Liidult abi palumine tekitas valitsuse lõhenemise ning vastuolu peaminister Lumumba ja president Joseph Kasa-Vubu vahel. Mobutu, kes juhtis riigi kaitsejõude, otsustas patiseisu ära kasutada ning korraldas riigipöörde, saatis NSVL-i abi riigist välja ja pani kokku uue valitsuse, mis *de facto* temale allus. Lumumba pandi vangi ning hukati 1961. aastal. Lumumba toetajad panid riigi idaosas asuvas Stanleyville' linnas kokku oma valitsuse ("Kongo vaba vabariik"), mida juhtis Antoine Gizenga. Hoolimata NSVL-i toetusest, oli Gizenga valitsus sunnitud 1962. aastal kapituleeruma. ÜRO karmistas enda suhtumist separatistidesse 1961. aasta lõpus, kui peasekretär Hammarskjöldi lennuk Kongo kohal alla lasti. Rahuvalvajate abiga õnnestus Léopoldville'l 1963. aasta alguseks Katanga ja Lõuna-Kasai alistada.

Pärast separatistide alistamist võeti kompromissina vastu uus põhiseadus ning eksiili läinud endine Katanga juht Moïse Tshombe kutsuti kuni uute valimisteni ajutist valitsust juhtima. Enne uusi valitsusi toimus Ida-Kongos maoistlik ülestõus, mille korraldajad nimetasid ennast "Simbadeks". Simbadel õnnestus märkimisväärne osa riigist enda kontrolli alla saada ning nad kuulutasid Stanleyville's välja kommunistliku Kongo rahvavabariigi. Keskvalitsus hakkas järk-järgult kaotatud territooriumi tagasi vallutama, 1964. aasta novembris sekkusid konflikti Belgia ja USA, et vabastada Simbade võetud vange. Simbade ülestõus oli 1965. aasta novembriks lõplikult maha surutud. Märtsis 1965 toimunud valimistega kujunes välja uus poliitiline patiseis Tshombe ja Mobutu vahel. Mobutu korraldas sama aasta novembris uue riigipöörde ning sai Kongo DV ainuvalitsejaks. Mobutu jäi Kongo, mis nimetati 1971. aastal Zaire'ks, diktaatoriks kuni kukutamiseni 1997. aastal.