recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Heino Parik** (16. aprill 1929 Võisiku vald Viljandimaal – 25. märts 2015) oli eesti põllumajandusteadlane.

Elulugu
-------

Heino Parik oli talupidaja poeg.

Ta lõpetas 1949 Olustvere Põllumajandustehnikumi, 1961 EPA agronoomiateaduskonna, 1967 aspirantuuri Leningradi Põllumajanduse Instituudis, põllumajanduskandidaat (1967, samas). 

Parik oli 1949–1953 Viljandimaa TSN TK põllumajandusosakonna agronoom, 1953–1963 Eesti NSV Põllumajandusministeeriumi vanem- ja peaagronoom ning peaagronoom-tehnoloog, 1967–1969 Saku näidissovhoosi direktori asetäitja, 1969–1993 Tartu näidissovhoosi direktor.

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkond: taimekasvatus. 11 teadustrükist, sh 2 brošüüri.

Tunnustus
---------

* Tööpunalipu orden 1973
* Eesti NSV teeneline agronoom 1975
* NSV Liidu riiklik preemia 1975
* Lenini orden 1981, 1987
* sotsialistliku töö kangelane 1987

Teoseid
-------

* Hübriidkaalikas on väärtuslik söödakultuur. Tallinn 1962
* Turba väetusväärtuse suurendamisest. Tallinn 1963

Viited
------

1. 1 2 3 4  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide
2. ↑

Kirjandus
---------

* Eesti Loomakasvatuse ja Veterinaaria Teadusliku Uurimise Instituudi teaduskoosseisu biobibliograafia 1947–1990. Tallinn 1992, 43, 129
* Eesti majanduse biograafiline leksikon. Tallinn 2000, 357

Välislingid
-----------

* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013
* Foto: Tartu näidissovhoosi direktor Heino Parik

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Heino Kuivjõgi** (12. mai 1915 Lümanda vald, Saaremaa – 4. november 1987 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (nooremleitnant) ja purjetaja ning selle harrastuse innustaja kirjanikuna. Teenis Aegna saare komandantuuris. Spordiselts Kalevi auliige aastast 1971.

Ta lõpetas 1934. aastal Saaremaa Ühisgümnaasiumi ja 1940. aastal sõjakooli mereväeohvitserina.

Purjetamist hakkas harrastama gümnaasiumipäevil Saaremaa Merispordi Seltsis. Alates 1935. aastast teenis sõjalaevadel. 1941. aastal mobiliseeriti ta Punaarmeesse, kus võttis suurtükiväe pataljonikomandörina osa Teisest maailmasõjast. Aastatel 1946–1950 oli ta Vabatahtliku Jahtklubi ülem ja ühtlasi treener ning 1952–1978 Tallinna Spordilaevade Eksperimentaaltehases tsehhiülem. Kuulus Purjespordiföderatsiooni presiidiumi ja juhtis alates 1963. aastast föderatsiooni kohtunikekogu, tegutses regattidel ka peakohtunikuna. Osales 1980. aasta olümpiamängude purjeregatil eksperdina. 

Heino Kuivjõgi oli Muhu väina regati algatajaid. Ta on teinud kaastööd ajakirjale Kehakultuur ja Spordilehele ning olnud üks mereleksikoni autoreid. 

Alates 1972. aastast oli ta spordiseltsi Kalev auliige.

Teosed
------

* 1965 "Pagisid meie purjedes"
* 1966 "Väikemees hakkab purjetama" - Optimist ja laste purjetamine
* 1976 "Spordi kuulsuseks" (üks autoreid)
* 1979 "Rahvaregattidest olümpiaregatini: purjetamisest Tallinnas läbi sajandi" 
	+ Des régates populaires aux régates olympiques
	+ From folk regattas to the olympics
	+ Kansanregatoista olümpiaregattaan : purjehduksesta Tallinnassa vuosisadan ajan
	+ Von Volksregatten zur Olympischen

Isiklikku
---------

Tema abikaasa oli helirežissöör Asta Kuivjõgi.

Viited
------

1. ↑  
allikas: ESS Kalev veeb
url:
2. ↑  Vilistlased. Kuressaare Hariduse Kooli veebisait.

Välislingid
-----------

* Biograafia ESBL-is
**Arseni** (vene keeles Арсений; kodanikunimega **Aleksandr Brjantsev**, Александр Дмитриевич Брянцев; 8. september 1839 (ukj) Smolenski kubermang – 11. mai 1914 (ukj) Harkov) oli Venemaa õigeusu kiriku piiskop (1903–1914 peapiiskop). 

17. mail 1882 pühitseti ta piiskopiks.

Aastatel 1887–1897 oli ta Riia ja Miitavi piiskop. Arseni valitsemisajal, pühitses valitseja Arseni 7. septembril 1889 sisse Jumalaema Sündimise kiriku Alajõel, Peipsi järve kaldal, 17. augustil 1893 püha Vladimiri kiriku Narva-Jõesuus (mis hävines Teises maailmasõjas), 13. augustil 1895 Jumalailmumise kiriku Jõhvis ja paljud teised. Üldse püstitati tema valitsusajal 22 pühakoda, kogu Riia piiskopkonnas aga kuni 70. Koos Eestimaa kuberneri, vürst Sergei Šahhovskoiga oli Arseni 1891. aastal avatud Kuremäe Jumalaema Uinumise nunnakloostri rajamise eestvedajaks. 

Aastatel 1903–1914 oli ta Harkovi ja Ahtõrski piiskopkonna (vene keeles Харьковская и Ахтырская епархия) peapiiskop.
Heino Müller koos Tõnu Lauguga
Heino Müller oma taiesega 1988. aastal
Holokausti ohvrite mälestusmärk Klooga koonduslaagri kunagises asukohas (arhitekt Rein Luup, kunstnik Heino Müller)
**Heino Müller** (2. september 1935 Tallinn – 9. august 2012 Tallinn) oli eesti metallikunstnik.

Heino Müller sündis Tallinnas kullassepa perekonnas. Ta lõpetas 1952. aastal Tallinna 21. keskkooli ja 1962. aastal Tartu Kunstikooli. 1962–1964 oli kultuuritöötaja laeval Johannes Vares ning õppis aastatel 1964–1969 Eesti Kunstiakadeemias. 

Pärast ülikooli lõpetamist töötas ARSis ja AS Ars-Sepas. 1991. aastast töötas Kunstiakadeemias metalliosakonnas õppejõuna.

Aastast 1980 kuulus ta Eesti Kunstnike Liitu ning oli aastast 2009 Kunstnike Liidu auliige.

Müller on sepistanud tuulelipu Pika jala väravatornile, kus asus aastakümneid tema ateljee.

Osa 1971–1988 loodud suurejoonelistest sepistest on valminud koostöös Tõnu Lauguga. Muu hulgas valmisid Laugu ja Mülleri ühistööna Tallinna Suur-Karja 8 hoone sepisvärav (1979), Pirita kloostri sepistatud väravad (1980), Lühike jalg 9 akna- ja väravavõred (1983), Niguliste kiriku Antoniuse kabeli väravate võred (1982), Edise mõisa "Valge Hobu" trahteri sepised (1982), Karja Keldri interjöörisepised (1972), Karika baari interjöörisepised (1978), Soome firma Puolimatka Kirkkonummi nõupidamissaali valgustid (1984) ning Narva Hermanni kindluse valgustid ja kaminad (1986).

Lisaks tarbesepistele lõi Heino Müller koostöös arhitektidega ka monumentaalteoseid. Muu hulgas on tema loodud Tallinna vanalinnas Mündi baari sepissilt (1968), diplomitööna Taani kuninga aia "Kuningas" (1969), restorani Gloria rippsilt (1988). 1994. aastal püstitati Kloogale Eestis hukatud juutide mälestusmärk, mille Heino Müller lõi koos arhitekt Rein Luubiga. Tema viimane suurem töö oli 2000. aastal koos arhitekt Tiit Kaljundiga valminud Sinimägede memoriaalkompleksi mälestusrist.

Tunnustus
---------

* 1995 Eesti Vabariigi kultuuripreemia (1994. aastal Kloogale püstitatud Eestis hukatud juutide mälestusmärgi eest (arhitekt Rein Luup))

Viited
------

1. ↑  Valk, Heinz."Tallinna sepad." *Kultuur ja Elu*, 1987/1, 28–32.
2. ↑  Vilbaste, Marju (koostaja). 2000. "Tallinna Linnamuuseumi kodu-uurimise ringi biograafiline teatmik." 102–103. (ISBN 9985-78-044-2)
**Heino Mölder** (20. jaanuar 1935 Tallinn – 4. aprill 2018) oli eesti insener, tehnikateadlane ja professor.

Haridus
-------

Lõpetas Tallinna 21. Keskkooli 1950; Tallinna Arhitektuuri- ja Ehitustehnikumi cum laude 1954;TPI ehitusteaduskonna sanitaartehnika eriala cum laude 1959, aspirant 1962–1966. 

Tehnikateaduste kandidaat (Исследование работы аэротенков с низконапорной аэрацией и применение их для очистки сточных вод целлюлозно-бумажного производства), V. Kuibõševi nim Moskva Ehitusinseneride Instituut, 1967, kinnitus 1968; tehnikadoktor 1992; dotsent 1971; professor 1992.

Töökäik
-------

RPI Eesti Projekt vaneminsener 1959–1961, grupijuht 1961–1962;
TTÜs 1964–2018: sanitaartehnika ja hüdraulika kateedri tunnitasuline õppejõud 1964–1965, assistent 1966–1968; TPI vastuvõtukomisjoni ehitusteaduskonna vastutav sekretär 1966–1967; sanitaartehnika kateedri vanemõpetaja 1968–1969, dotsent 1969–1992; keskkonnatehnika instituudi veetehnika professor ja õppetooli juhataja 1992–2000, keskkonnatehnika instituudi direktor 1992–1995, 1997–2000; ehitusteaduskonna dekaan 1995–1997; emeriitprofessor 2000–2018.
Külalislektor Rootsi Kuninglikus Tehnikaülikoolis (KTH) 1994, Lappeenranna Tehnikaülikoolis 1994, Helsingi Tehnikaülikoolis 1994.

Teadustöö
---------

Tööstus- ja kommunaalreovee puhastamine (peamiselt biokeemilisel meetodil); biogeensete ainete eraldamine reoveest, jääkmuda käitlus.
Avaldanud üle 140 teaduspublikatsiooni, omab 7 autoritunnistust. Tema juhendamisel on kaitstud 8 kandidaadi- ja 5 magistritööd. 

NSV Liidu-Soome vahelise Soome lahe vetekaitse alalise töörühma liige 1975–1988; ühingu Teadus lektor 1980–1989; Eesti Veeühingu juhatuse esimees 1993–2000, auliige 2002; AS Tallinna Vesi nõukogu liige 1995–1998; Kutsekoja Energeetika, Mäe- ja Keemiatööstuse Kutsenõukogu liige alates 1995; Ettevõtluse Arendamise Sihtasutuse mittekoosseisuline ekspert alates 1999; TTÜ keskkonnatehnika ja hüdraulika doktorinõukogu teadussekretär 1992–2000; kandidaadiväitekirjade kaitsmise erialanõukogu teadussekretär 1977–1991; TTÜ nõukogu liige 1993–1997; Rahvusvahelise Vee Kvaliteedi Assotsiatsiooni (IAWQ, International Association of Water Quality) ja Euroopa Reoveekvaliteedi Reguleerimise Assotsiatsiooni (EWPCA, European Water Pollution Control Association) nõukogu liige 1993–2000; Tallinna linnavolikogu keskkonnakomisjoni liige 1993–1996; TTÜ Muinsuskaitse Klubi liige alates 1987.

Tunnustus
---------

* 1972 Nõukogude Eesti preemia (bioloogiliste väikepuhastite väljatöötamise ja juurutamise eest, kollektiiv)
* 1986 NSV Liidu Rahvamajanduse Saavutuste Näituse pronksmedal.

Harrastused
-----------

Fotograafia, filateelia

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Tallinna Tehnikaülikooli professorid läbi aegade. Tallinn : Tallinna Tehnikaülikool, 2008, lk. 275-276
**Arsenius** (1697 Volodõmõr – 28. veebruar 1772 Tallinn) oli Rostovi metropoliit aastatel 1742–1763.

Eluloolist
----------

Ta sündis preestri perekonnas ja sai omaaegse hea vaimuliku hariduse. Ta sai pärast mungaks pügamist 1716. aastal nime Arsenius (vene keeles Арсений). Teda eristatakse ajalookäsitlustes teistest samanimelistest isikutest tema ilmaliku perekonnanime Maciejewicz järgi.

Ta asus 1715. aastal õppima Kiievi vaimulikus akadeemias (Киевская Духовная академия), kus ta 1716. aastal pöeti mungaks, 1723. aastal pühitseti ta diakoniks ja pärast akadeemia lõpetamist jäeti vaimulikku akadeemiasse jutlustajaks.
Aastail 1728–1729 teenis ta Kiievi koobaskloostri peakirikus ning suunati tegema misjonitööd Siberis Tobolskis. 1733. aastal reisis ta läbi Siberi ning veenis naasma õigeusku Solovetsi kloostris olevaid vanausulisi, 1734–1737 osales Kamtšatka ekspeditsioonil.

Pärast seda määrati ta Peterburis Teaduste Akadeemia juures asuva Maismaa Šlahta Kadetikorpuse õppejõuks.

Ta tegutses Venemaal aktiivselt õigeusu kaitsmisel teiste usutunnituste (juutide) ja ususalgajate vastu, nõudes neile karistuseks ka surmanuhtlust.

1741. aastal määrati ta Siberi metropoliidiks. 1742. aastal määrati Arsenius Rostovi piiskopkonna metropoliidiks ja Pühima Valitseva Sinodi liikmeks. Ta protestis Venemaa keisrinna Katariina II käsul teostatavate kirikumaade riigistamise ja üldse riigi sekkumise vastu kirikuasjadesse (nõudis Peeter I reformidele eelnenud olukorra taastamist, ilmalike isikute kõrvaldamist sinodist) ning nimetas avalikult keisrinna Katariina II tema liiderlike elukommete pärast "Paabeli hooraks" (vene keeles вавилонская блудница). Ta eemaldati ametist 1763. aastal ning saadeti karistuseks asumisele Arhangelski kubermangu Nikolski kloostrisse, kus ta aga jätkas ilmaliku võimu ja vaimuliku võimu lahususe propageerimist ning viidi 1767. aastal **Andrei Vrali** nime all Tallinna, kus paigutati Harjuvärava torni vangistusse. Seal ta ka 28. veebruaril 1772 suri. Ta maeti Tallinna Nikolai kirikusse.

2000. aastal kuulutas Vene Õigeusu Kirik ta piiskopmärtrina pühakuks. 2004. aastal kanoniseeriti ta Kiievi Patriarhaadi Ukraina Õigeusu Kiriku poolt pühakuks.

Ilukirjanduses
--------------

Metropoliit Arseni ja Katariina II vastasseis on Loone Otsa näidendi "Keisrinna hull ehk Mees, kes rääkis tõtt" (lavastaja Anne Velt, esietendus 27. veebruaril 2010 Kiek in de Kökis, pärimusteater LOOMINE) põhisüžeeks.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Arseni (Maciejewicz)** |

Kirjandus
---------

* Vang Harjuvärava kasematis. Vaba Maa, 9. ja 14. veebruar 1935, nr 35 ja 39

Välislingid
-----------

* БЛАГО МНЕ, ЯКО СМИРИЛ МЯ ЕСИ... (Пс. 118; 71)
**Heino Kuusik** (18. oktoober 1931 Säknalohu küla Mooste vald – 9. veebruar 2007) oli eesti põllumajandustegelane, koolijuht ja omavalitsustegelane.

Õppis Mooste algkoolis. 1957. aastal lõpetas ta Väimela loomakasvatusetehnikumi ja 1970. aastal Eesti Põllumajanduse Akadeemia zootehnika eriala.

Töökarjääri algaastatel töötas ta Võru TSN TK põllumajandusosakonnas, Võru masina-traktorijaamas, Lembitu kolhoosis ja Rõuge sovhoosis. 1961. aastast töötas Väimelas. Aastatel 1964–1992 oli ta Väimela Näidissovhoostehnikumi direktor.

Aastatel 1979–1984 oli ta NSV Liidu Ülemnõukogu saadik.

Aastatel 1993–2002 oli ta Võru vallavolikogu esimees.

2016. aasta oktoobris avati Võru vallamaja ees talle mälestuspink.

Tunnustus
---------

* 1982 Lenini orden
* 2007 Valgetähe IV klassi teenetemärk

Viited
------

1. ↑  Suri Valgetähe teenetemärgi kavaler Heino Kuusik. Postimees, 10. veebruar 2007
2. ↑  "Aeg antud elada. Võru Valla Teataja, märts 2007". Originaali arhiivikoopia seisuga 11. august 2016. Vaadatud 23. oktoobril 2016.
3. ↑  Rein Raudvere. Võrumaa legendaarne majandijuht Heino Kuusik saab mälestuspingi. Maaleht, 18. oktoober 2016
4. ↑  Urmas Paidre. Piirkondlik edendaja Heino Kuusik sai mälestuspingi. LõunaLeht, 20. oktoober 2016
**Johann Christoph Schwabe** (27. juuli 1682 Tallinn – 24. jaanuar 1742 Ambla) oli Eesti vaimulik.

Johann Christoph Schwabe õppis aastani 1704 Tallinna Gümnaasiumis.

25. augustil 1704 immatrikuleeriti ta Jena Ülikooli, sama aasta lõpus Leipzigi Ülikooli.

Jaanuaris 1711 kutsuti Ambla Maarja koguduse õpetajaks, samal aastal ordineeriti õpetajaks.

13. augustil 1721 valiti Johann Christoph Schwabe Eestimaa konsistooriumi assessoriks (andis vande 8. veebruaril 1722).

28. jaanuaril 1728 valiti ta Järva praostkonna abipraostiks, samal aastal sai ta praostiks. Oli pietistide ja hernhuutlaste poolehoidja.

Aastal 1727 avaldas ta tänu Anton Thor Hellele eestikeelse Piibli tõlkimise töö edendamise eest, valdas ise heal tasemel eesti keelt (täitis kirikuraamatuid eesti keeles).

Isiklikku
---------

Tema emapoolne vanaisa Peter Koch oli Tallinna Püha Vaimu koguduse õpetaja, tema poeg Johann Heinrich Schwabe oli Kose Püha Nikolause koguduse õpetaja, pojapoeg Joachim Gottlieb Schwabe oli Lihula ja Kirbla koguduse ning Kadrina Katariina koguduse õpetaja, vend Peter Schwabe oli Paide ja Türi Püha Martini koguduse õpetaja. Tema tütrepoeg Johann Christoph Henckel oli Risti ja Harju-Madise koguduse õpetaja, väimees Johann Heinrich Henckel oli Järva-Jaani Ristija Johannese koguduse õpetaja.

Viited
------

1. ↑  Liivi Aarma Põhja-Eesti vaimulike lühielulood 1525–1885 Tallinn 2007
Arsenti Bastrakovi mälestusmärk Auvere raudteejaamas
**Arsenti Bastrakov** (vene keeles *Арсентий Михайлович Бастраков*; 13. märts 1919 Kirovi oblast, Mironovtsõ küla – 17. veebruar 1944 Narva) oli Nõukogude Liidu kangelane, Nõukogude kaardiväe vanem.

Sündis talupoja perekonnas. Pärast algkooli lõpetamist töötas "Majaki" kolhoosis, ta valiti komsomoli allorganisatsiooni sekretäriks.

1939. aastal võeti Punaarmeesse. Osales Suures Isamaasõjas alates 1941. aasta juunist. Kaitses Leningradi, osales Leningradi blokaadi läbimurdes ja likvideerimises. 

Oli Leningradi rinde 64. laskurdiviisi 191. laskurpolgu 2. kuulipildujate roodu jaokomandör.
1944. aasta veebruaris osales 64. laskurdiviisi koosseisus Narva pealetungis. Ta hukkus väidetavalt 17. veebruaril 1944 Narva raudteejaama pärast toimunud lahingus. 

5. oktoobril 1944 anti talle postuumselt Nõukogude Liidu kangelase aunimetus.

Arsenti Bastrakov maeti Vaivara vallas Sinimäe kalmistule.

Arsenti Bastrakovi järgi on nimetatud tänavad Narvas (Arsenti Bastrakovi tänav), Belaja Holunitsas ja Poloje külas, Ivantsevo keskkool. Sapjornoje alevis on Bastrakovi mälestussammas.

Viited
------

1. ↑  Герои страны
**Arseni Sajankin** (sündinud 13. mail 1947 Varnjas, praegu Peipsiääre vald, Tartumaa) on eesti poksija ja poksitreener. 

Sajankin poksis aastatel 1961–1975 Kohtla-Järve Kalevis, tema treener oli Hans Kaiva.

Sajankin oli kergekaalus (kuni 60 kg) kolmekordne Eesti NSV meister (1970, 1971 ja 1974). Ta sai X Roman Kuura mälestusvõistlustel esikoha (1971). Ta sai II ja V Nigul Maatsoo mälestusvõistlustel esikoha (1969 ja 1972) ja IV võistlusel II koha (1971). Ta oli 1971. aasta Eesti NSV parim poksija. 

Sajankin sai NSV Liidu meistrivõistlustel (NSV Liidu rahvaste spartakiaadi raamides) kergekaalus (kuni 60 kg) III koha (1969). Ta sai 1969. aastal Nõukogude Liidu meistersportlaseks.

Sajankin töötas hiljem Sillamäel poksitreenerina, 1996. aastast töötab Ida-Eesti Päästekeskuse Sillamäe tugikomandos päästjana.

Kirjandus
---------

* Rein Pajur. "Poksimeistrid maailmas ja Eestis 1719–2000". Revelex. Tallinn 2005.
* "Sillamäe pritsimehed saavad elupäästja medalid". *Põhjarannik* 06.09.2006
**Maia Mathiesen** (kuni 1944 **Maia Sinberg**; 24. august 1919 Tallinn – 10. juuni 2013 Stockholm) oli eesti kunstiteadlane ja eesti kultuuri edendaja Rootsis.

Ta lõpetas 1938. aastal Lenderi tütarlaste gümnaasiumi ja plaanis järgmisel aastal alustada arhitektuuriõpinguid Helsingi Tehnikaülikoolis, kuid see osutus sõja tõttu võimatuks. Selle asemel hakkas ta õppima ehitustehnikat Tallinna Tehnikaülikoolis.

Ta oli Eesti Naisüliõpilaste Seltsi liige.

Kunstiõpingud ja töö
--------------------

Ta põgenes 1944. aastal Soome kaudu Rootsi. Ta elas Höganäsis, Malmös ja jälle Höganäsis, siis kolis ta 1964. aastal Västeråsi.

Västeråsi perioodil alustas ta ülikooliõpinguid kunstiajaloo ja esteetika alal ning kaitses filosoofiakandidaadi väitekirja. On uurinud Eduard Wiiralti loomingut.

Pärast kolimist Stockholmi 1977. aastal jätkas ta ka õpinguid esteetika doktorandina Uppsala Ülikoolis. Ta kutsuti tööle Eesti Kultuuri Koondisse, kus ta korraldas aastakümnete jooksul kunstinäitusi, kontserte ja kirjandusõhtuid.[*viide?*]

Ta suri 10. juuni 2013 Stockholmis ning maeti 20. aprillil 2014 Brunnby kirikuaeda Höganäsi vallas Skåne läänis.

Isiklikku
---------

Tema isa Toomas Sinberg pärines Krimmi asunike kolmandast põlvkonnast ja töötas Tallinnas Asundusameti juhatajana. Ema Maria (sündinud Orgo) oli pärit Sillamäelt Orgode talust.

Maia Sinberg abiellus Mihkel Mathieseniga 24. juunil 1944. Seejärel põgenes Soome Raumasse ning sealt edasi Põhja-Rootsi. Abikaasa jäi esmalt maha, aga temal õnnestus koos vanematega Kihnu ja Ojamaa kaudu tulla Lõuna-Rootsi järele. Mathiesenid said varakevadel 1945 tööd Höganäsis ning elasid pärast nii Malmös kui jällegi Höganäsis, enne kui elutee neid 1964. aastal Västeråsi ja 1977. aastal Stockholmi viis. 

Neil sündisid pojad Toomas Indrek (1946), Mait Mihkel (1949–2005) ja Tiit Ilmar (1957).

Viited
------

1. 1 2 3  "Maia Mathiesenit mälestades". Eesti Päevaleht, 21. august 2013
2. ↑  "Maia Mathiesen 90-aastane – õnnitleme!". Eesti Päevaleht nr 32, 19. august 2009. Lk 13

Kirjandus
---------

* "Maia Mathiesen 90-aastane – õnnitleme!". Eesti Päevaleht nr 32, 19. august 2009. Lk 13

Välislingid
-----------

* Haud Brunnby kirikuaias
**MAI SKIZO** on Eesti ansambel.

Ansambel asutati 2008.

Koosseis
--------

### Aktiivsed liikmed

* Arvi – laul, trummid, elektroonika
* Abskin – bass
* Ivo – kitarr
* Ohu – trummid
* Pronto – kitarr

### Passiivsed liikmed

* Mai – laul
* Alar – kitarr

Ajalugu
-------

### 2008–2011

Esimese rivistuse moodustasid Arvi (Arvi Aigro) ja Alar (Alar Aigro) kellega peatselt liitusid Abskin ja Mai. See periood lõppes kuna Mail ei olnud enam bändi tegevuses võimalik osaleda ning asuti otsima uut lauljat. Muusika oli valdavalt eestikeelne.[*viide?*]

### 2012–2013

2012 ühendas MAI SKIZO jõud 2008 aastal "Eesti otsib superstaari" saate võitnud Janaga (Jana Kask) ning sellest tekkinud ühendus kandis nime Jana Kask & MAI SKIZO. Ansambel toimis kui Jana taustabänd ja selle perioodi jooksul üllitatud lood olid valdavalt võõrkeelsed.[*viide?*]

### 2014–2019 (paus)

Pärast seda kui Jana otsustas keskenduda oma sooloprojektidele selgus, et ka muudel ansambli liikmetel on tekkinud täiendavad kohustused ja nõnda vajus ansambel aastateks varjusurma.[*viide?*]

### Alates 2020

2019 aastal soojendasid Pronto ja Arvi üles ühe aastate eest riiulile tolmu koguma jäänud projekti. Ajapikku selgus, et koostöö sujub oodatust paremini ning esialgu plaanitud ühest loost sai kaks, seejärel kolm ning neljanda loo juures võeti vastu otsus, et asi tuleb bändiks vormida. Kuna sellele oli vaja nime, siis pärast erinevate variantide kaalumist otsustati jätkata MAI SKIZO-na, seda enam, et vanast koosseisust liitus ettevõtmisega Abskin. Uue Skizo helipilt oli mõneti erinev varasematest inkarnatsioonidest, aga samas on see paljuski tagasitulek juurte juurde; enamik lugudest on eestikeelsed (märkimisväärseks erandiks on kaver Ramonesi palale "I Don't Want You"). Esimese singlina avaldati 12. aprillil 2020 "Ma ei tea".

Diskograafia
------------

### Albumid

* 2009 – "Mai Skizo"
* 2012 – "Skizo Fairytale" (Jana Kask & MAI SKIZO)

### Singlid

* 12.04.2020 – "Ma ei tea"
* 26.05.2020 – "Võida kõik"
* 21.07.2020 – "I Don't Want You"
* 20.10.2020 – "Me ees"
* 26.08.2021 – "Need siin ei loe"

Viited
------

1. 1 2 3   (vaadatud 04.12.2018)
2. ↑  "Meist". *Koduleht*.
3. 1 2  "MAI SKIZO - I Don't Want You". *YouTube*. 21. juuli 2020.
4. 1 2  "MAI SKIZO - Ma ei tea". *YouTube*. 12. aprill 2020.
5. ↑  "MAI SKIZO - Võida kõik". *YouTube*. 26. mai 2020.
6. ↑  "MAI SKIZO - Need siin ei loe". *YouTube*. 26. august 2021.

Välislingid
-----------

* Ansamblist allstarz.ee andmebaasis
* Koduleht
* Facebook
* YouTube kanal
**Johann Clodt** (surnud 28. septembril 1529) oli Liivi ordu liige ja Järva foogt.

Johanni vanemad olid Johann Clodt zu Nateln ja Elisabeth von Langen. Ta sündis Vestfaalis Natelnis Soesti lähedal. Tema suguvõsa oli Marki krahvkonnas küllaltki olulisel positsioonil, ka ta isa oli linnusepealik. Tal oli ka vähemalt kaks venda, Johann noorem ja Rolf. Rolfi kohta on arvatud, et ta võis rajada Clodtide Liivimaa haru. Kuid selle vastu räägivad asjaolud, et Liivimaa Clodtidel oli temast erinev vapp ja Rolf viibis enamuse ajast Vestfaalis, sattudes Liivimaale ainult puhuti.

Clodt astus Liivi ordusse tõenäoliselt 15. sajandi lõpul või 16. alguses. 1507. aastal oli ta Viljandis linnusekomtuur (*Hauskomtur*), 1514 sai Vindavi komtuuriks, 1517. aastal oli aga Pärnu komtuur. 1520. aastal sai Clodt Järva foogtiks, tõustes seega orduladvikusse. Selles amnetis oli ta kuus aastat, kuid seejärel kaotas ta mingil põhjusel koha ja 1529. aastal on teda mainitud Kursi komtuurina, mis tähistas tema sisulist errusaatmist. Samal aastal Clodt ka suri.

Kirjandus
---------

* *Ritterbrüder im livländischen Zweig des Deutschen Ordens*. Köln: Böhlau, 1993. Nr. 148 (lk 162–163).


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Wolter von Loe** | **Vindavi komtuur**1514 | Järgnev**Johann von der Hoeve** |
| Eelnev**Simon von Rietberg** | **Pärnu komtuur**1517 | Järgnev**Rolf von Bardewisch või Adolf von Fürstenberg (võis olla ka enne Clodti)** |
| Eelnev**Rupert de Grave** | **Järva foogt**1520–1526 | Järgnev**Heinrich von Thülen** |
| Eelnev**Hermann Ovelacker von Wischlingen** | **Kursi komtuur**1529 | Järgnev**Wilhelm von Etzbach**



 |
**Johann Eckard Löffler** (ka **Johann Eckhard**, **Joes Eckart** või **Joan Eckart**; sündis Treysas Nassaus; suri pärast 1680. aastat Kölnis) oli saksa graafik, kes viljeles vasegravüüri ja oforti.

Kuna Johann Eckardi noorem vend Johann Heinrich Löffler, kes oli samuti graafik, signeeris oma teosed Löffler noorema nimega, kutsutakse esimest vahel ka **Löffler vanemaks**. Ta signeeris oma teoseid mitmeti: JEL, IEL, EL, L, Löffler senior, Joes Eckart Löffler fecit ja Joan Eckart Löffler.

Tema aktiivne tööperiood Kölnis kestis aastatel 1630–1675.

Teoseid
-------

### "Thesaurus philopoliticus"

Johann Eckard Löffler tegi kaastööd Frankfurdi kirjastaja Eberhard Kieseri (1583–1631) ja luuletaja Daniel Meisneri (1585–1625) koostöös välja antud populaarsele linnavaadete seeriale "Thesaurus philopoliticus".

#### Galerii

* Buarcos, PortugalBuarcos, Portugal
* Teramo, ItaaliaTeramo, Itaalia
* Ziegenhain, SaksamaaZiegenhain, Saksamaa

### "Flores seraphici"

"Flores seraphici" tiitelleht
Vendade Löfflerite suurimaks tööks peetakse 1640. ja 1642. aastal ilmunud kaheköitelise "Flores seraphici" gravüüride valmistamist. "Flores seraphici" kujutas endast aastail 1525–1612 elanud 723 kaputsiini munga biograafiate kogumikku.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Johann Eckard Löffler** |
**Heino Lehepuu** (eesnimi ka **Heinrich**; 6. juuni 1907 Tartu – 20. aprill 1942 Sevurallag, Sverdlovski oblast) oli eesti kunstnik (illustraator ja karikaturist).

Heino Lehepuu kujundatud ajakirja Maret 1936. aasta esikaas ja nimi1925. aastal lõpetas ta Hugo Treffneri Gümnaasiumi.. Ta õppis aastatel 1925–1933 Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas. Akadeemiliselt kuulus ta Eesti Üliõpilaste Seltsi.

Tema joonistuslaadi iseloomustab natuuritruu joonistus. Tema karikatuure avaldati aastatel 1925–1927 , Sädemetes ja Üliõpilaslehes. 1927. aastal tegi ta koostööd Theodor Lutsuga ja oli filmi "Noored kotkad" kunstnik.. Samuti avaldati tema karikatuure Postimehes. 

Alates 1928 töötas ta Tartus tarbegraafikuna. Ta on kujundanud paljude raamatute ja ajakirjade esikaasi. Kirjakunstnikuna oli ta väga andekas ehisinitsiaalide meister, tema loodud on ka ajakirja Maret stiliseeritud pealkiri.

1930. aastate teisel poolel tegi ta reklaamkuulutusi Tartu Alexander Frederkingi seebivabrikule, tubakafirmadele, pudu- ja pesuärile "Vennad Lepp" ja paljudele teistele. Tema reklaame avaldati ajakirjades Tants, film ja mood (1926), Eesti Naine, Huvitav Žurnaal, Maret, Taluperenaine ja Teater Vanemuine.

1938. aastal kuulus ta Tartu Rotary klubisse.

Heino Lehepuu vangistati 14. aprillil 1941 Tartus ja saadeti Sevurallagi Sverdlovski oblastisse, kus erinimekirja alusel 20. märtsil 1942 süüdistati teda antirevolutsioonilises liikumises §58-13 järgi. Talle määrati surmanuhtlus, otsus viidi täide 20. aprillil 1942.

Isiklikku
---------

Tema isa oli kaupmees Hans Lehepuu ja ema oli Pauline Lehepuu.

Viited
------

1. ↑  Hugo Treffneri Gümnaasium - Lennud
2. ↑  Lehepuu, Heino (end Lehepuu, Heinrich) Hansu p. - õigusteadlane (foto)
3. ↑  Eesti Filmi andmebaas
4. ↑  Talvik, Merle (2010). "Ajakirjagraafika 1930. aastate Eestis: stereotüübid ja ideoloogia : analüütiline ülevaade". *Tallinna Ülikool*.
5. ↑  "Eesti rahvusbibliograafia Heino Lehepuu". Originaali arhiivikoopia seisuga 6. märts 2017. Vaadatud 6. märtsil 2017.
6. ↑  "ERB - Tants, film ja mood". Vaadatud 21.03.2020.[*alaline kõdulink*]
7. ↑  Eesti kunstnikud ajakirjandusgraafikas 1930. aastail
8. ↑  Tartu Rotary klubi

Välislingid
-----------

* Lehepuu, Heino (end Lehepuu, Heinrich) Hansu p. - õigusteadlane (foto)
* *Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944*
* Eesti kommunismiohvrid 1940–1991
**Heino Puuste** (sündinud 7. septembril 1955 Lagedil) on eesti treener ja endine odaviskaja.

Ta on lõpetanud 1975. aastal Tallinna Ehitus- ja Mehaanikatehnikumi. Eesti NSV-s tegutses Eesti NSV Ministrite Nõukogu juures asuva Kehakultuuri- ja Spordikomitee instruktorina.

Tema õpilaste seas on olnud Andrus Värnik, Donald-Aik Sild ja Tanel Laanmäe.

2018. aastal valiti Heino Puuste aktsiooni "Sajandi 100 arukülalast" raames toimunud rahvaküsitluse tulemusel saja meeldejäävama arukülalase hulka.

Saavutused
----------

### Olümpiamängudel

* 1980 Moskvas
	+ 4. koht **86.10**

### Maailmameistrivõistlustel

* 1983 Helsingis
	+ 4. koht **84.56**

* Euroopa meistrivõistlustel 1982 hõbemedal; 1986 5. koht
* NSV Liidu meistrivõistlustel 1979–1983 1 kuld, 1 hõbe, 2 pronksi
* Talvistel meistrivõistlustel 1983 kuld ja 1986 hõbe
* Eesti meister 1975, 1979, 1981

### Tunnustus

* 1982, 1983, 1986 – aasta sportlane
* 2005 – aasta treener
* 2006 – Valgetähe IV klassi teenetemärk
* 2006 – Eesti Vabariigi spordipreemia (tulemusliku töö eest treenerina Andrus Värniku ettevalmistamisel kergejõustiku maailmameistrivõistlusteks Helsingis 2005. aastal)

Isiklikku
---------

Tema abikaasa on nahaarst ja kosmeetik, endine korvpallur Oksana Puuste. Tema äi Ilmar Kullam oli endine korvpallur ja korvpallitreener (treenis ka Kalevit) ning Tartu Ülikooli kehakultuuriteaduskonna sportmängude (korvpall) dotsent.

Viited
------

1. ↑  Biograafia ESBL-is
2. ↑  Koppelmaa, Külli (5. september 2018). "Aruküla Kultuuriseltsi EV100 kingitus – kogumik „Sajandi 100 arukülalast"". *Sõnumitooja*. Vaadatud 25.04.2020.
3. ↑  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 5043

Välislingid
-----------

* Biograafia ESBL-is
Diatomiit California lõunaosast.
**Diatomiit** (rahvakeeles *pigilöör*) on peamiselt ränivetikate (diatomeed) kodadest koosnev settekivim.

Diatomiit on enamasti valget värvi pehme pudenev kerge kivim, mis meenutab mõnevõrra kriiti, kuid on sellest pehmem ning kergem. Diatomiit moodustub veekogude põhja settinud opaalist kojaga fütoplanktonist. 

Diatomiidil on palju erinevaid tööstuslikke rakendusi. Näiteks kasutatakse seda täite- ja isolatsioonimaterjalina ehituses ja kuumandusahjudes ning sorbendina keemiatööstuses.

Eestis on diatomiiti kaevandatud Narva jõe äärest Tõrvalast, kus asub 50 km² suurune maardla.

Viited
------

1. 1 2  Tõrvalasse avatakse kaevandus. Uus Eesti Narva uudised. Nr 1, 21.05.1936
2. ↑  "Eest maavarad". Originaali arhiivikoopia seisuga 4. märts 2016. Vaadatud 13. augustil 2015.
3. ↑  21.04.2014 Eesti entsüklopeedia veebiversioonis
4. ↑  Töid diatomiidi kaevanduses (1937) Eesti Kultuurfilmi ringvaade nr 125, 5/7

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Diatomiit** |
Fatmir Besimi
**Fatmir Besimi** (makedoonia keeles Фатмир Бесими; sündinud 18. novembril 1975 Tetovos) on albaania rahvusest Põhja-Makedoonia poliitik. Ta on olnud kaks korda Põhja-Makedoonia majandusminister (aastatel 2004–2006 ja 2008–2011). Aastatel 2011–2013 oli ta Põhja-Makedoonia kaitseminister. Aastatel 2013–2016 oli ta Põhja-Makedoonia asepeaminister eurointegratsiooni alal. 30. augustist 2020 on ta Põhja-Makedoonia rahandusminister.

Ta sündis 1975. aastal Tetovos, kus ta lõpetas ka keskkooli. Seejärel lõpetas ta 1998. aastal Pühade Kirilluse ja Metoodiuse nimelise Skopje Ülikooli majandusteaduskonna. Doktoriväitekirja kaitses ta 2007. aastal Staffordshire ülikoolis.

17. detsembrist 2004 kuni 28. juulini 2006 oli ta Põhja-Makedoonia majandusminister, teist korda oli ta Põhja-Makedoonia majandusminister 28. juulist 2008 kuni 28. juulini 2011. 28. juulist 2011 kuni 18. veebruarini 2013 oli ta Põhja-Makedoonia kaitseminister. 18. veebruarist 2013 kuni 5. aprillini oli ta Põhja-Makedoonia asepeaminister eurointegratsiooni alal.

30. augustist 2020 on ta Põhja-Makedoonia rahandusminister.

Isiklikku
---------

Fatmir Besimi on abielus, lapsi ei ole. Usutunnistuse poolest on ta muslim. Tema emakeel on albaania keel, ta räägib suurepäraselt inglise, makedoonia, horvaadi ja serbia keelt ning lisaks ka saksa keelt.
**Maia Sandu** (sündinud 24. mail 1972 Risipenis) on Moldova poliitik ja riigitegelane, alates 24. detsembrist 2020 Moldova president. Ta oli 8. juunist kuni 14. novembrini 2019 Moldova peaminister.

Sandu sündis aastal 1972 Fălești rajoonis Risipenis. Ta õppis aastatel 1989–1994 Moldova Majandushariduse Akadeemias. Aastatel 1995–1998 spetsialiseerus ta Chișinăus Avaliku Juhtimise Akadeemias rahvusvaheliste suhete valdkonnale. Aastal 2010 täiendas ta ennast Harvardi Ülikooli juures olevas John F. Kennedy Valitsuse Koolis.

Ta töötas aastatel 2010–2012 Maailmapanga tegevdirektori nõunikuna. 24. juulist 2012 kuni 30. juulini 2015 oli ta Moldova haridusminister.

8. juunil 2019 valis Moldova parlament Sandu uueks peaministriks ja ta astus oma valitsusega ka samal päeval ametisse. Samal päeval kuulutas Moldova Konstitutsioonikohus tema valimise seadusevastaseks.

Novembris 2020 kandideeris ta presidendivalimistel. Valimiste teises voorus 15. novembril valiti ta 57,7%-ga häältest riigi uueks presidendiks.

Viited
------

1. ↑  November 2020 Rulers.org (vaadatud 17.11.2020)

Välislingid
-----------

* Moldova’s Prime Minister Wants A Foreign Prosecutor General. The President Disagrees. - Hromadske International, 11.07.2019
**Heino Moldau** (23. detsember 1934 – 12. detsember 2021) oli eesti taimefüsioloog.

Elulugu
-------

Ta sündis väiketaluniku peres Lüganuse vallas Virumaal. 1959. aastal lõpetas ta Tartu Ülikooli geofüüsiku diplomiga.

Töötas 1959–1963 Füüsika ja Astronoomia Instituudis (FAI) insener-meteoroloogina, vaneminsenerina, nooremteadurina. 1963–1966 oli FAI aspirant ning 1966–1992 FAI (hiljem Astrofüüsika ja Atmosfäärifüüsika Instituut (AAI)) nooremteadur, vanemteadur, juhtiv teadur. 1992 läks AAI biofüüsika labori koosseisus Tartu Ülikooli Molekulaar- ja Rakubioloogia Instituuti, kus oli erakorraline professor, dotsent, erakorraline teadur aastani 2001. Edasi TÜ Botaanika ja Ökoloogia Instituudi erakorraline teadur.

Füüsika-matemaatika-kandidaadi väitekirja "Taimelehtede hajutamisomadused" kaitses 1966 Tartu Ülikoolis. Doktoritöö taimefüsioloogias "Taime produktsiooniprotsessi autoregulatsioon vee defitsiidi korral" kaitses Taimefüsioloogia Instituudis Moskvas 1985. aastal.

Tema uurimusvaldkonnaks on olnud taimkatte produktsiooniprotsessi matemaatiline modelleerimine, taimede veerežiim ja hingamine ning produktsiooniprotsess vee- ja osoonistressi tingimustes.

Ta oli Eesti Taimefüsioloogide Seltsi esimees 1989–1993 ning TÜ Molekulaar- ja Rakubioloogia Instituudi bakalaureusetööde kaitsmise komisjoni esimees 1996–1999.

2010. aastal pälvis ta koos Hannes Kollisti ja Triin Vahisaluga Eesti Vabariigi teaduspreemia geo- ja bioteaduste alal uurimuste tsükli "Taimede stressitaluvus" eest.

Tunnustus
---------

2015 Tartu Ülikooli suur medal

Viited
------

1. ↑  Eesti Vabariigi teaduspreemiad Haridus- ja Teadusministeerium
2. ↑  "Tartu Ülikooli suure medali kavalerid". Vaadatud 3.12.2022.

Välislingid
-----------

* Heino Moldau Eesti Teadusinfosüsteemis Muuda Vikiandmetes
**Aleksander Aren** (2. september 1885 Pivarootsi Lihula vald, Läänemaa – 20. juuni 1945 Tallinn) oli Eesti politseinik.

Aleksander Aren õppis 1897–1900 Riia vaimulikus seminaris.

Ta oli aastail 1901–1912 köster-kooliõpetajana Harju- ja Järvamaal: õigeusu Leesi Püha Nikolai koguduses 1903–1911, Kikevere Jumalaema Uinumise koguduses 1911–1912, Rakvere Jumalaema Sündimise koguduses 1911–1924, 1912–1916 Rakveres ja Virumaal. 

1917. aastal oli ta Rakvere miilitsaülem, 1918–1925 vaheaegadega Virumaa miilitsa- ja politseiülem (karistati korduvalt distsiplinaarkorras), seejärel juhutööline. 

20. novembril 1918 määrati ta Virumaa Kaitseliidu ülemaks.

Tegutses koorijuhina Haapsalu Maria Magdaleena koguduses 1924–1933 ja köstrina Tallinna Püha Siimeoni ja Naisprohvet Hanna koguduses 1933–1936.

Arreteeriti NKVD poolt 30. juulil 1940, sai vanglas halvatuse. 1941. aastal jäeti ta Eestisse ja vabanes. 

Ta on maetud Tallinna Aleksander Nevski kalmistule.

Viited
------

1. ↑  Odette Kirss, 100 aastat Kaitseliitu Virumaal ehk Kaitseliidu Viru maleva sünnilugu, Kaitse Kodu!: Kaitseliidu ajakiri, Number 8, November 2018

Välislingid
-----------

* AREN ALEKSANDER MIHAIL/MIHKLI P, www.eoc.ee
**Heino Liimets** (aastani 1936 **Heino Liebert**; 22. jaanuar 1928 Vana-Antsla vald – 30. aprill 1989 Tallinn) oli eesti kasvatusteadlane, loogika- ja psühholoogiaõppejõud. Ta oli eesti esimene kasvatusteadlasest akadeemik.

Aastail 1947–1952 õppis ta Tartu Riiklikus Ülikoolis eesti keele ja kirjanduse ning loogika ja psühholoogia õpetajaks. 1959 kaitses ta pedagoogikakandidaadi väitekirja "Koolisisese metoodilise töö süsteem".

Aastail 1956–1975 oli ta Tartu ülikooli pedagoogikaõppejõud (aastast 1963 pedagoogikakateedri juhataja, aastast 1966 dotsent). Aastatel 1975–1989 oli ta TPedI pedagoogika- ja psühholoogiaõppejõud (aastast 1985 professori kohusetäitja ja kateedrijuhataja).

Uurimistöö
----------

Liimets tegeles kasvatusteooria, didaktika, kasvatusfilosoofia ja sotsiaalpedagoogikaga. 

1950. ja 1960. aastatel esitas ta raskestikasvatatavate lastega tegeldes esitas ta koos L. I. Novikova ja A. T. Kurakiniga kasvatuse ja õpetamise süsteemse ja kompleksse käsituse idee.

Eduka õppetegevuse eeldus on Liimetsa järgi õpetaja ja õpilase vastastikune mõju ja vastastikune rikastamine (1967). Kasvatus on kasvandiku ja kasvataja vaheline vastastikune toime, mis loob soodsad tingimused õpilase isiksuse juhtimiseks. 

Kogu elutegevust tuleb uurida inimese arengu kontekstis. Lähtudes sellest tehti 1970. ja 1980. aastatel Eesti vanemate klasside õpilaste representatiivne uuring. 

Pedagoogika on Liimetsa järgi integratiivne teadus, mis põhineb psühholoogial, sotsioloogial, füsioloogial ja teistel teadmisvaldkondadel. 

Ta töötas välja rühmatöö kontseptsiooni, mis on suunatud iga õpilase isiksuse arengule. Ta püüdis orienteerida õpetajat isiksuslikule lähenemisele. Ta töötas välja integraalse didaktika kontseptsiooni. Ainult intellektuaalsele arengule orienteeritud didaktikateooria ei peegelda tervikliku isiksuse kujunemise protsessi täielikult. Ainult õppetegevus loob tingimused ellu lülitumist võimaldavate integraalsete isiksuseomaduste kujunemiseks. 

Liimets korraldas psühholoogide, pedagoogide, filosoofide ja meedikute sümpoosione ja suvekoole. Ta oli 1972. aastast kuni elu lõpuni Ühiskondliku Pedagoogika Uurimise Instituudi direktor. Ta oli ka NSV Liidu Psühholoogide Seltsi Eesti osakonna kauaaegne esimees.

Tunnustus
---------

* 1967 NSV Liidu Pedagoogikaakadeemia akadeemik (asutajaliige)
* 1982 Helsingi ülikooli audoktor
* 1985 Tampere ülikooli audoktor
* 1985 Eesti NSV teeneline teadlane

Isiklikku
---------

Airi Liimets oli tema tütar. Enn Koemets oli tema onu.

Kirjandus
---------

* "Liimetsa Heino – umast aost iin olnu Karula miis", Eksta Viivi, Uma Leht 146, 2008.

Välislingid
-----------

* Nekroloog ajakirjas Voprossõ Psihhologii
* Artikkel venekeelses pedagoogikaentsüklopeedias
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib inimese ja loomade elundist; isasloomade elundi kohta vaata artiklit Isasemakas; taimede elundi kohta vaata artiklit Emakas (botaanika)* |

---

**Emakas** ehk **uterus** (ladina *uterus*) on enamiku emaste imetajate (sealhulgas naise) ja mõningate teiste selgroogsete paaritu suguelund, milles loode tiinuse (raseduse) korral areneb.

Emakas allub organismi hormonaalsele talitlusele, teda mõjutavad munasarja, neerumanuse (inimestel neerupealis), raseduse ajal ka platsenta hormoonid.

Emaka areng, anatoomia, morfoloogia, histoloogia ja patoloogia võivad erineda nii liigiti kui ka indiviiditi.

Roomajatel
----------

### Madudel

Emastel madudel paikneb paaritu emakas munajuhade lähedal. Munajuhade kaudu liiguvad viljastatud munad enne väljutamist emakasse.

Imetajatel
----------

### Emasloomadel

Emasloomadel koosneb emakas emakasarvedest, emakakehast ja emakakaelast. Emakasarvi on kaks vasak ja parem emakasarv (*cornu uteri: sinistrum et dextrum*)- nende ning emakakaela vahel paikneb emakakeha.

Verevarustuse tagavad sisemisest häbemearterist lähtuv emakaarter. Emakaarteriga anostomoseeruvad munasarjaarter ja tupearteri emakaharu. 

Lümfivoolu tagavad mediaalsed niudelümfisõlmed ning aordi-nimmelümfisõlmed.

Emaka närvivarustuse hulka loetakse loomadel vaagna-, emaka-tupe ja munasarjapõimiku närvikiud.

### Naistel

Naistel asub suurim silelihas emakas väikevaagnaõõnes kusepõie ja pärasoole vahel. Emaka ülemine osa on emakapõhi (*fundus uteri*), keskmine emakakeha (*corpus uteri*) ja alumine osa emakakael (*cervix uteri*).

Munajuhad suubuvad emaka ülemistesse nurkadesse.

Emaka suurus ja tema seina morfoloogia sõltuvad naise vanusest ja ka funktsionaasest faasist. 

Harilikult loetakse emaka kaaluks 50 grammi, raseduse lõppfaasis aga kuni 1 kilogramm.

#### Histoloogiline ehitus

Emakasein koosneb kolmest kestast: 

* sisemine limaskest ehk emakasisekest ehk emakalimaskest ehk endomeetrium
* keskmine lihaskest ehk müomeetrium
* välimine serooskest - kõhukelme ehk perimeetrium.

Vaata ka
--------

* Endomeetriumi retseptiivsus

Viited
------

1. 1 2  Enn Ernits, Esta Nahkur,"Koduloomade anatoomia", Eesti Maaülikool, Tartu, Halo Kirjastus, lk 255–256, 2013, ISBN 978-9949-426-28-8.
2. ↑  Meeli Roosalu. "Inimese anatoomia", Kirjastus Koolibri, lk 134, 2010, ISBN 978-9985-0-2606-9.
3. ↑  W.Nienstedt, O.Hänninen, A.Arstila, S.-E.Björkqvist, "Inimese füsioloogia ja anatoomia", Medicina, lk 456, 2011, ISBN 9985-829-36-0
4. ↑  Hussar, P.; Hussar, Ü.; Kärner, J.; Suuroja, T (2005). *Histoloogia*. Tartu: OÜ Halo Kirjastus. Lk 300.`{{raamatuviide}}`: CS1 hooldus: mitu nime: autorite loend (link)

Välislingid
-----------

* Sissekanne Terminologia Anatomicas A09.1.03.001: Uterus. Emakas
* Dong-Wook Park ja Kwang-Moon Yang, Hormonal regulation of uterine chemokines and immune cells, Clin Exp Reprod Med. detsember 2011; 38(4): 179–185. doi: 10.5653/cerm.2011.38.4.179, PMCID: PMC3283074, veebiversioon (vaadatud 24.11.2014.a.) (*inglise keeles*)
**Mai Talvest** (sünninimi **Klara-Mai Saviauk**, aastatel 1947–1967 kodanikunimi **Klara Lumet**; 17. märts (vkj 4. märts) 1909 Peterburi – 22. september 2001) oli eesti näitekirjanik.

Mai Talvest sündis Peterburis Putilovi tehase mudelsepa perekonnas, kasvas Pargolovo asulas Peterburi lähedal. Alates 1916. aastast elas Jõgeva ümbruses. Õppis Saduküla algkoolis 1919–1924 ja lõpetas 1929. aastal Tartu Tütarlaste Gümnaasiumi. Alates 1929. aastast töötas Tartus, esialgu müüjana, hiljem peamiselt raamatupidajana. 

1941–1944 oli ta evakuatsioonis Tatari ANSV-s, Stalingradi oblastis ja Moskvas, kus töötas peamiselt raamatupidajana. 1944–1946 oli tööl kaubanduses Tartus. Töötas 1946–1947 Rahva Hääle korrespondendina Tartus ja 1947–1949 toimetuses Tallinnas. 1950. aastal oli Nõukogude Õpetaja vastutav sekretär. Alates 1950. aastast oli kutseline kirjanik Tallinnas. NLKP liige oli ta aastatel 1949–1991, Kirjanike Liidu liige alates aastast 1950 ning Eesti Teatriühingu liige aastast 1957. Oli aastatel 1950–1965 Tallinna linnanõukogu saadik. Aastatel 1963–1984 oli Kirjanike Liidu ametiühingu esimees.

Mai Talvest on tuntud eelkõige näitekirjanikuna, tema komöödiad olid populaarsed ka rahva hulgas, neil oli oluline koht rahvateatrite repertuaaris. Raamatutena ilmus Talvesti näidenditest "Sookollid" (1954), kolme teost sisaldav "Lühinäidendeid" ("1957"), muusikaline komöödia "Tüli tühja asja pärast" (1960) ja kaheksat teost koondav "Näidendeid" (1969). Mai Talvest on avaldanud ka lühiproosat, tema näidendeid on tõlgitud mitmetesse võõrkeeltesse.

Viited
------

1. ↑  Eesti kirjarahva leksikon. Tallinn, 1995, lk. 573
2. ↑  Mai Talvest 17. 03. 1909 – 22. 09. 2001 Sirp, 28. september 2001

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Mai Talvest** |
**Aleksander Arder** (19. september 1894 Kirna küla, Lähtru vald, Martna kihelkond – 29. september 1966 Tallinn) oli eesti laulja (bariton) ja viljakas laulupedagoog.

Ta lõpetas aastal 1914 Riia Vaimuliku Seminari. Laulmist õppis aastatel 1919–1923 Milanos A. Disconzi ja Roomas Georges Cunelli juures ning Stockholmis professor Karl August Nygren-Klosteri erastuudios, kus teisel aastal töötas kaasõppejõuna. Oli aastatel 1923–1931 Estonia teatri solist. Ta on esinenud ka kontsertlauljana, populariseerides eesti heliloojate soololaule ja seda ka väljaspool Eestit.

Arder võitis tunnustuse laulupedagoogina, töötades aastatel 1928–1941 Tallinna Konservatooriumis (1935–1940 lauluosakonna juhataja) ja aastatel 1944–1966 Tallinna Riiklikus Konservatooriumis (1949–1962 laulukateedri juhataja, 1951. aastast professor). Aastatel 1942–1944 kuulus ta Eesti NSV Riiklikesse Kunstiansamblitesse.

Õpilasi
-------

Marta Rungi, Elsa Maasik, Tiit Kuusik, Ott Raukas, Evald Tordik, Ivo Kuusk, Hendrik Krumm, Ludmilla Issakova, Uno Kreen, Enno Sein, Henn Pai, Kalju Karask, Georg Ots, Kalmer Tennosaar jt.

Osi
---

* Olav (Evald Aav "Vikerlased")
* Boriss (Modest Mussorgski "Boriss Godunov")
* Figaro (Gioachino Rossini "Sevilla habemeajaja")
* Deemon (Anton Rubinstein "Deemon")
* Igor (Aleksandr Borodin "Vürst Igor")

Tunnustus
---------

* 1942 – Eesti NSV teeneline kunstnik
* 1964 – Eesti NSV rahvakunstnik

Isiklikku
---------

Tema isa oli Väike-Lähtru Jumalaema Sündimise kiriku (õigeusu) köster. Oli abielus Jaan Poska tütre Tatjanaga. Sellest suhtest sündis poeg Arpad Arder, kellest sai baptistijutlustaja. Teist korda oli abielus Marta Rungiga (aastast 1932). Pojapoeg Ott Arder oli luuletaja ja tõlkija. Pojapoeg Jaan Arder oli muusik (ansamblid Apelsin, Hortus Musicus jt).

Viited
------

1. ↑  EE 14. köide lk 24
2. ↑  EE 14. köide lk 439

Välislingid
-----------

* Ligadi-logadi - Polka - Aleksander Arder - 1931 YouTube
* Laisa-Tooma polka - Aleksander Arder - 1935 YouTube
Kundl
**Kundl** on linn ja vald (*Gemeinde*) Austrias Tirooli liidumaal Kufsteini ringkonnas. Vald asub 526 m kõrgusel merepinnast. Valla pindala on 21,9 km², 1. jaanuaril 2016 elas seal 4202 inimest.

Asend
-----

Kundl paikneb 7,70 km Wörglist läänes ja 18,30 km Kufsteinist edelas, Innist lõunas ja koosneb 4 osast, nimeliselt Kundl, Liesfeld (põhjas), Saulueg (lõunas) ja St. Leonhard (läänes).

### Naabervallad

Breitenbach am Inn, Radfeld, Wörgl, Wildschönau

Ajalugu
-------

Kundlist idas on leitud mõned põletusmatused koos muude jäänustega, mis pärinevad La Tène kultuurist, ja on nüüd avalikult eksponeeritud Landesmuseum Ferdinandeumis Innsbruckis.

Kundlit on esmamaininud kataloogis piiskop Arn Salzburgist 788. aastal nimega *ad Quantalas*, mis tähendab 'valge jõe ääres'. See peaks olema ka linna praeguse nime algupära. 1213. aastal asus Kundli kindluses aadliliin Kummersbrucker, kindlusest on vaid varemed järgi. 15. ja 16. sajandil omandas kaevandamine tähtsust ja mõned praegused tänavanimed (näiteks *Hüttstraße*, *Schieferrollstraße*) tõendavad seda veel.

1658. aastal asutas Bartlmä Plank pruulikoja, mis tootis Kundler Bier. See pruulikoda muudeti 1946. aastal farmaatsiaettevõtteks Biochemie Kundl, tänapäeval Sandoz.

Teise maailmasõja ajal hoiti Kundli koopas keiser Maximilian I pronkskuju, mida nüüd näidatakse Hofkirches.

Tänapäev
--------

Mitmete firmade ümberasumise tõttu 1950. aastatel muutus küla pendeldajate kogukonnaks. Kundli tuntumad ettevõtted on arvatavasti farmaatsiaettevõte Sandoz (endine: *Biochemie*), traktoritehas Lindner ja puidutehas Pfeifer.

Suviti külastab Kundlit palju turiste, kes jalutavad läbi maalilise Kundli kuristiku (saksa keeles *Kundler Klamm)*, mis ühendab Kundlit Wildschönau oruga.

* Kundl, kirik: Katholische Pfarrkriche Mariä Himmelfahrt Kundl, kirik: Katholische Pfarrkriche Mariä Himmelfahrt
* St. Leonhardi kirik.St. Leonhardi kirik.
* Kundl, jõgi (Inn) sillaltKundl, jõgi (Inn) sillalt

Viited
------

1. ↑

Välislingid
-----------

* Kundli veebileht
* Kundli turismiinfo

Kufsteini ringkonna vallad

* Alpbach
* Angath
* Angerberg
* Bad Häring
* Brandenberg
* Breitenbach am Inn
* Brixlegg
* Ebbs
* Ellmau
* Erl
* Kirchbichl
* Kramsach
* Kufstein
* Kundl
* Langkampfen
* Mariastein
* Münster
* Niederndorf
* Niederndorferberg
* Radfeld
* Rattenberg
* Reith im Alpbachtal
* Rettenschöss
* Scheffau am Wilden Kaiser
* Schwoich
* Söll
* Thiersee
* Walchsee
* Wildschönau
* Wörgl
**Jakov Sannikov** (vene keeles Яков Авраамович Санников, 1780 Ust-Jansk – pärast 1812) oli vene kütt (küttis polaarrebast) ja Uus-Siberi saarte uurija. 

Avastas ja kirjeldas Stolbovoi saart (1800) ja Faddejevi saart (1805). Hiljem osales ta kaupmees Sõrovatski korraldatud reisil, mille käigus nägi nad Suurt Maad, mille hiljem Hedenström nimetas Uus-Siberi saareks. Samuti peetakse teda Bunge maa avastajaks.

Aastatel 1809–1811 osales Matthias von Hedenströmi korraldatud ekspeditsioonil. 

Aastal 1809 läbis Hedenströmi käsu järgi mitu korda Hedenströmi lahte, mõõtis selle laiust (7–30 versta) ja selgitas, et see on laht, mitte väin.

Aastal 1809 ja 1810 uuris ta Uus-Siberi saart. Saarel Sannikov avastas jõgi, mis voolas Derevjannije gorõ mäestikust kirde suunas. 1810. aasta sügisel uuris ta Kotelnõi saart.

1811. aastal uuris ta poja Andreiga Faddejevi saart. Pärast uuris ta ka Kotelnõi saart.

Oma reiside käigus nägi ta Uus-Siberi saartest, näiteks Kotelnõi saarest põhja pool mingit suurt maad (Sannikovi maa). 

Sannikovi auks on nimetatud:

* Sannikovi väin Väike-Ljahhovi ja Kotelnõi saarte vahel;
* Sannikovi tänav Moskvas.

Viited
------

1. ↑  Jakuudi Vikipeedia järgi sündis ta 1749 või 1750 ning suri umbes 1825
2. ↑  ""100 великих путешественников". Санников Яков". Originaali arhiivikoopia seisuga 20. oktoober 2008. Vaadatud 1. augustil 2009.