recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Järveküla tee. Vaade Vironia kaubanduskeskuse kõrvalt spordikooli suunas
**Järveküla tee** on Kohtla-Järve Järve linnaosa peatänav.

Tänav on ligikaudu 5 km pikk. Lõik Kalevi ja Outokumpu tänava ristmikust kuni veetornini on eraldusribaga ja neljarealine, mujal on tänav kaherealine.

Aastatel 1972–1992 kandis tänav nime Narva maantee.

Hooned ja vaatamisväärsused
---------------------------

Aadressil Järveküla tee 3 asub Issanda Muutmise kirik.

Aadressil Järveküla tee 28 ja 30 asus Kohtla-Järve Linnakohus.

Aadressil Järveküla tee 36 asub Ida prefektuuri Kohtla-Järve konstaablijaoskond.

Aadressil Järveküla tee 44 asuvad Kohtla-Järve Spordikeskus ja spordikeskuse siseujula.

Kohas, kus 1916. aastal kaevandati esimene kogus tööstuslikuks kasutamiseks mõeldud põlevkivi, asub vagonett-mälestusmärk (Järveküla tee 44a). Mälestusmärk avati 1966. aastal, selle autor on Viktor Salmre. Tegelikult asus esimene kaevandamiskoht küll sellest mõnevõrra eemal.

Aadressil Järveküla tee 50 asub Vironia kaubanduskeskus (kauplus Maxima XX, Ehituse ABC, Kohtla-Järve postkontor jmt).

Aadressil Järveküla tee 64a asub 1950. aastatel ehitatud kaevurilampi meenutav veetorn.

Aadressil Järveküla tee 68 asub Kohtla-Järve Selver.

Aadressil Järveküla tee 75 asub Tallinna Tehnikaülikooli Virumaa Kolledž. Kuni 2005. aastani asus see aga aadressil Järveküla tee 35.

Aadressil Järveküla tee 87 asub kaubanduskeskus Prestone. 

Aadressil Järveküla tee 125a asub kultuurimälestiseks arvatud 19. sajandist pärinev, praeguseks lagunenud Järve mõisa tuuleveski.

Pildid
------

* Issanda Muutmise kirikIssanda Muutmise kirik
* Vagonett-mälestusmärkVagonett-mälestusmärk
* Järve mõisa tuuleveski varemedJärve mõisa tuuleveski varemed
* Kohtla-Järve veetornKohtla-Järve veetorn

Viited
------

1. ↑  Kohtla-Järve linna teede, tänavate ja haljasalade seisundi analüüs, lk 13.
2. ↑  Kohtla-Järve veetorni eksperthinnang, lk 3.
3. ↑  Järve mõisa tuuleveski kultuurimälestiste riiklikus registris
Munad
**Järvekaur** (*Gavia arctica*) on kaurlaste sugukonda kuuluv keskmise suurusega veelind. Rahvasuus nimetatakse teda ka **kakerdajaks** (tema järgi on saanud nime Kakerdaja raba).

Levila
------

Järvekaur pesitseb Euraasia ja sageli Alaska lääneosas. Talvitub merel või suurtel järvedel, talvituslevila pesitsuslevilast hoopis laiem.

Eestis on ta väga haruldane haudelind, kelle pesitsusaegset arvukust hinnatakse 3–10 paarile; talvist arvukust 200–1000 isendile.

Välimus
-------

Järvekauri on hõlbus eristada, kui ta on hundsulestikus. Puhkesulestikus võib teda teiste kauridega segi ajada. Sulestikus domineerivad valged ja mustad toonid.

Linnu üldpikkus on 58–73 cm ja tiibade siruulatus 110–130 cm.

Eluviis
-------

Järvekaurid on väga head sukeldujad. Peamiselt söövad nad väikeseid kalu.

Viited
------

1. ↑
2. ↑  Jonsson, L. *Euroopa linnud*. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus. 2000, lk 32–33

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Järvekaur** |

* Järvekaur andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes

  

* Järvekaur YouTube'is
**Sobiesław I** (poola: *Sobiesław I Gdański*, kašuubi: *Subisłôw I*) (suri 1177/79) oli esimene ülestähendatud Samboriidide (*Sobiesławice*) dünastia liige, kes valitses Pomereeliat (*Pomorze Gdańskie*).

Tema põlvnemist pole lõplikult kindlaks tehtud, seos Pomereelia hertsogi Świętopełk I (1109–1113), Poola Piastide dünastiaga või Pommeri Greifide dünastiaga on ebakindel. Tema esivanemad olid tõenäoliselt määratud Pomereelia kubernerideks pärast seda, kui Poola hertsog Bolesław III Krzywousty need alad 1116. aastal vallutas. Sobiesławile omistatakse Püha Katariina kiriku annetamine Gdańskis ja tsistertslaste ordu Oliwa kloostri asutamist 1180. aasta paiku, mida on varem omistatud tema pojale Sambor I-le.

Sobiesław abiellus enne 1150. aastat. Tema lapsed olid: 

* Sambor I
* Mestwin I

Kuna eluloolised allikad on viletsad, on traditsioonilises ajalookirjutuses viidatud tema pojale Sambor I kui Samboriidide dünastia esivanemale.

Vaata ka
--------

* Pommeri hertsogkonnad ja hertsogid
* Gryfici (Świebodzice)
**Alltekst** on mingis teoses või situatsioonis (tekstis) ((tekstilõigus) ) tegelaste käitumises ja kujutatud olukordades nii-öelda ridade vahel peituv mõte. Kirjanduses jäävad tihti just kõige olulisemad mõtted otseselt välja ütlemata. Need kätkevad kujundikoes, teatavais eriliselt rõhutatud struktuuri- ja sisuelementides. Lugeja tajub teose allhoovusi enamasti intuitiivselt.

Alltekstil oli täita tähelepanuväärne roll 1970.-1980. aastate eesti kirjanduses. Näiteks:
  

*Tuulelapsed   

Must Vari käib akna taga, kes mullu ka lagedel käis.   

Ta uitab siin alati. Aga tuulelapsi me tuba on täis.   

Täna pilluvad pilvepalli nad mu sängi ka puiesteelt.   

Nad on lapsed ja nad lihtsalt ei salli, et vihm räägib ladina keelt.   

Las ta räägib! Ta sõnad on rängad. Juba mõistan ma mõndagi neist,   

kui katusel koputab kaua ja kõneleb koljateist.   

Ikka kutsub ta kuhugi kaasa - kuid lukus on vööruse uks.   

Mu toit on voodi ees toolil. Ma jäängi vist jalutuks.*    

(Betti Alver)

Alltekste on oma loomingus kasutanud Anton Tšehhov, Franz Kafka.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Alltekst** |
**Anna Maria Cecilia Bonnevie** (sündinud 26. septembril 1973 Västeråsis) on Norra-Rootsi näitleja.

Maria Bonnevie sündis Rootsis, kuid ta lapsepõlv möödus Norras Oslos. Tema ema Jannik Bonnevie on Norra näitleja ja isa Per Waldvik Rootsi näitleja. Hariduse sai ta Rootsi Riiklikus Miimika- ja Näitekunstikoolis (Teaterhögskolan i Stockholm), mille lõpetas 1997. aastal. 

Esimese tähtsama teatrirolli tegi ta Hrafn Gunnlaugssoni tükis "Den Hvite Viking" ("Valge viiking"). Samal aastal debüteeris ta ka Rootsi Draamateatris (Dramaten), kus mängis Ingmar Bergmani lavastuses "Yvonne".[*viide?*]

Esimese filmirolli tegi ta 1991. aastal Ola Solumi filmis "Kvitebjørn Kong Valemon", kuid läbimurdeks osutus 1997. aastal valminud film "Jeruusalemm". Sellele järgnesid filmid "Insomnia", "Øyenstikker" ("Kiil", 2001) ja "Syndare i Sommarsol" (2001).

Peaosa eest 2002. aastal valminud filmis "Jeg er Dina" ("Mina olen Dina") pälvis Bonnevie Montréali rahvusvahelisel filmifestivalil auhinna parima võõrkeelse filmi peaosa kategoorias. Samal aastal nimetati ta ka Euroopa filmide tõusvaks täheks.[*viide?*]

1999. aastal mängis Bonnevie Olgat filmis "13. sõdalane", 2004. aastal Simon Staho rootsikeelses filmis "Dag och natt" ("Öö ja päev") ning 2007. aastal naisjuhti vene filmis "Pagendus".

Valik filme
-----------

| Aasta | Originaalpealkiri | Pealkiri | Roll | Märkused |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1991 | "Den Hvite Viking" |  | Embla |  |
| 1991 | "Kvitebjørn kong Valemon" |  | Princess |  |
| 1996 | "Jerusalem" | "Jeruusalemm" | Gertrud |  |
| 1997 | Insomnia |  | Ane |  |
| 1999 | "The 13th Warrior" | "13. sõdalane" |  |  |
| 1999 | "Tsatsiki, morsan och polisen" |  | Elin |  |
| 2001 | "Øyenstikker" | "Kiil" |  |  |
| 2001 | "Syndere i sommersol" |  | Maria |  |
| 2002 | "Jeg er Dina" | "Mina olen Dina" | Dina |  |
| 2003 | "I Am David" |  | Davidi ema |  |
| 2003 | "Reconstruction" |  | Simone/Aimee |  |
| 2004 | "Dag og natt" |  | Sarah |  |
| 2007 | "Изгнание" | "Pagendus" | Vera |  |

Auhinnad
--------

* Amanda filmiauhind (2002) – parima peaosatäitja auhind Dina rolli eest filmis "Mina olen Dina"
* Montréali filmifestivali auhind (2002) – parima peaosatäitja auhind Dina rolli eest filmis "Mina olen Dina"

Viited
------

*Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:Maria Bonnevie seisuga 10.04.2009*.

Välislingid
-----------

* Maria Bonnevie andmekogus IMDb (inglise)
Andalo järv
**Andalo** (saksa: *Andel*) on vald *(comune)* Trento provintsis Põhja-Itaalias, aastal 2010 elas seal 1050 inimest.

Geograafia
----------

Andalo mägede talvepanoraam
Linn asub Paganella tasandikul, Piz Galini (2442 m) ja Paganella (2125 m) mägede vahel, ja selle territoorium on Adamello-Brenta looduspargi osa.

Ajalugu
-------

Piirkond asustati esmakordselt keskajal ja kasutas jaotust 13 asunduseks nimega "masi" (Bortolon, Cadin, Casanova, Clamer, Dos, Fovo, Ghezzi, Melchiori, Monech, Pegorar, Perli, Pont ja Toscana), mis lõpuks üheks linnaks liideti. Seda jaotust on ikka veel märgata, eriti kõige isoleeritumas masis (näiteks Pegorar).

20. sajandi teises pooles muutus küla üheks kõige kuulsamaks turismisihtkohaks Trento provintsis, peamiselt suusaradade tõttu.

Majandus
--------

Kohalik majandus, kunagi põllumajandusest sõltuv, on nüüd peaaegu täielikult keskendunud turismile (nii suvel kui ka talvel, vastandina mõnele muule ümbruskaudsele linnale), peamiselt linna asukoha tõttu Dolomiitides. Turismi tulemusena on Andalo rikkaimate linnade seas provintsis ja riigis.

Välislingid
-----------

* Linna koduleht
* Andalo saidil Visittrentino.it
**Nelk** on vürts, mis koosneb nelgipuu kuivatatud õiepungadest.

Vürtsiks mõeldud nelgipuu õiepungad korjatakse enne puhkemist, kui nad on punaka värvusega. Õienuppude kogumine on käsitsitöö, kõige väärtuslikumaks hinnatakse taime tipmistelt õisikutelt saadud pungi. Saaki kogutakse kaks korda aastas. Ühelt suurelt puult võib aastas saada 2–4 kilo õiepungi.

Kogutud pungad kuivatatakse kas lehtedega kaetult päikesesoojuses või nõrgas kuumuses. Oluline on kuivatustemperatuuri ja
-tingimuste täpne jälgimine, sest liigne soojus põhjustab eeterlike õlide lendumist ja vürtsi kvaliteedi halvenemist. Kuivatamine kestab seni, kuni pungade painutamine viib nende murdumisele iseloomuliku praksatusega. Kuivanult muutuvad õiepungad kas punakaspruuniks või suisa mustaks ning nende elastsus taastub. 

Meil on nelk tuntud maitseaine eelkõige hõõgveinide vürtsisegudes, piparkookides ja marinaadides. Eestis kasutatakse seda köögivilju (peamiselt kõrvitsat) marineerides, Skandinaavias on see levinud heeringamarinaadides. Masstoodangus võib nelki kohata nii vorstide kui lihakonservide maitsestamiseks mõeldud vürtsisegudes.

Nelki lisatakse mitmetele alkohoolsetele jookidele, eeskätt likööridele, samuti Aasia regioonis levinud karastusjookidele, näiteks nelgilimonaadile. Et alkoholis lahustuvad hästi just nelgi mõrumaitselised ühendid, annab nelgilisand likööridele omapärase mõrkja meki. Ergutava toimega jookidest on maailmas tuntud nii nelgilisandiga kohv kui ka tee. 

Nelk kuulub kohustusliku osana mitmete rahvuslike vürtsisegude hulka, näiteks India karri, Prantsuse neljavürtsisegu, Hiina viievürtsisegu või Maroko maitseainete koostises. Suur kogus nelki leiab kasutamist ka tubaka lisandina, eriti just Indoneesias, kus nelgilisandiga sigarette tuntakse nimetusega "kretek".

Vaata ka
--------

* Vürtsisaared

Allikas
-------

* Urmas Kokassaar Külma aja kuum vürts. Aialeht, 6. jaanuar 2013
**Plunge kihistik** (inglise *Plunge Member*) on ordoviitsiumi ladestu Oandu lademe Mosseni kihistusse kuuluv kihistik. Eestis esineb seda maa lõunaosas.

Seda hakkas esimesena eristama Juozas Paškevičius aastal 1994. Kihistik koosneb mustast argilliidist, milles on musta mergli ja lubjakivi vahekihid. Leedus eristatakse kihistut maa loodeosas ja Nemunase madalikul, kus selle kõrval esineb ka Alvitase kihistu. Selle suurim paksus on Leedus 5 meetrit.

Kihistik on saanud nime Plungė linna järgi. Kihistiku stratotüüp on Žarėnai-1 puurauk, kus kihistiku kivimid esinevad 1857–1859,8 meetril.

Viited
------

1. ↑  Plunge kihistik Eesti geokogude infosüsteemis (vaadatud 16.08.2019)
2. ↑  *Facies and stratigraphy of the middle Caradoc mixed siliciclastic-carbonate sediments in Eastern Baltoscandia* Leho Ainsaar, Tõnu Meidla, 2000
3. ↑  LIETUVOS SILŪRO, ORDOVIKO, KAMBRO, EDIAKARO SISTEMŲ STRATIGRAFINĖ KLASIFIKACIJA, 2015, lk. 24

Välislingid
-----------

* Plunge kihistik Eesti geokogude infosüsteemis
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel on Läti ettevõttest; Läti korvpalliklubi kohta vaata artiklit Riia VEF.* |

---

**VEF** (lühend läti fraasist Valsts Elektrotehniskā Fabrika 'riiklik elektrotehnikavabrik') on Lätis Riias asuv ettevõte, mis toodab elektrotehnikatooteid. Ettevõte loodi aastal 1919. Enne Teist maailmasõda tootis tehas palju erinevaid kaupu, nende hulgas ka Minoxi – maailma väiksemat kaamerat. Pärast sõda oli tehas juhtiv sidetehnikaettevõte Nõukogude Liidus ja suurim tehas Läti NSVs.

Ettevõte oli noteeritud Riia börsil alates 16. juulist 2001 kuni 12. juulini 2023.

Ajalugu
-------

Tänavavaade VEFi vanimatest majadest
VEF loodi aastal 1919 posti- ja telegraafiosakonna töökojana. Selle nimi oli (läti keeles *Pasta un telegrāfa virsvaldes galvenā darbnīca*) (PTVGD). Aastal 1924 koliti tehast esimest korda ja aastal 1928 koliti tehast jälle, selle praegusse paiknemiskohta. Kvartalisuurune tehasekompleks ehitati 19. sajandi lõpus ja 20. sajandi alguses. Enne Esimest maailmasõda kuulusid hooned 1887. aastal loodud tehasele UNION. Ettevõte sai nimeks VEF aastal 1932.

Nõukogude ajal spetsialiseerus VEF elektroonikale. VEF oli osa Läti elektroonikatööstusest, mis tootis Nõukogude Liidu sõjaväe sideseadmeid ja elektroonikat. Tippajal, aastal 1991, töötas VEFis 20 000 inimest. Kõige tuntumad tooted olid telefonid, telefonikeskjaamad ja raadiod.

Aastal 1999 tehas erastati ja organiseeriti ümber.

Tootevalik
----------

Ettevõttes on toodetud muu hulgas telefone, raadioid, raadiovastuvõtjaid, arvuteid, fotoaparaate.

### Kaamerad

VEF Minox väikekaamera
* Minox

### Arvutid

Personaalarvuti VEF-MIKRO 1024 (1985)
* VEF ORMIKA
* VEF-1022
* VEF-MIKRO 1024
* VEF-MIKRO 1025

### Lennukid

Lennuk VEF I-12
* VEF Irbītis I-11
* VEF Irbītis I-12
* VEF Irbītis I-14
* VEF Irbītis I-15
* VEF Irbītis I-16
* VEF Irbītis I-17
* VEF Irbītis I-18
* VEF Irbītis I-19
* VEF JDA-10M

Viited
------

1. ↑  Normunds Rikards. "Ieskats VEF vēsturē" (läti).
2. ↑  "Delisting of AS „VEF" shares from the Baltic Secondary List". 11. juuli 2023.
3. ↑  Jāzeps Ločmelis. "Pirms 75 gadiem" (läti).
**Ämmaemand** (Nõukogude ajal ka **akušöör**, palju varem **ämmamoor**) on pereplaneerimise ja seksuaaltervise spetsialist. Tema ülesanne on jälgida ja nõustada naisi raseduse ajal, võtta vastu sünnitusi ja õpetada naisi vastsündinut hooldama. Ämmaemandate erialaga seotud valdkonda nimetatakse ämmaemanduseks.

Rahvusvaheline Ämmaemandate Konföderatsioon (ICM), Rahvusvaheline Sünnitusabi- ja Naistearstide Föderatsioon (FIGO) ja Maailma Tervishoiuorganisatsioon (WHO) kiitsid aastatel 1990–1992 heaks rahvusvahelise ämmaemanda definitsiooni. Selle kohaselt on ämmaemand isik, kes osaledes regulaarselt konkreetses riigis seaduslikult heaks kiidetud ämmaemandate koolituses, on nimetatud koolituse edukalt sooritanud ning saanud sel viisil nõutava pädevuse selleks, et tema võib kanda ämmaemandate registrisse ja/või anda talle seaduslik luba praktiseerida ämmaemandana.

Ämmaemand nõustab naisi ja peresid raseduse, sünnituse ja sünnitusele järgneval (mille kohta vanasti kasutati sõna "lapsevoodi") ajal. Ta võib sünnitusi omal vastutusel vastu võtta, hooldada vastsündinut ja väikelast, samuti abistada hädaolukordades, kui arstiabi pole kättesaadav. Ta võib praktiseerida ämmaemandana haiglates, nõuandlates, tervisekeskustes, kodustes oludes jms.

Ämmaemandal on õigus töötada iseseisvalt nii ämmaemanda kui ka õena. Eestis väljastatud tegevusloaga ämmaemandad on kantud tervishoiutöötajate registrisse.

Õendusala erialade arengukava järgi 2002. aastast on ämmaemandate optimaalne suhtarv eriarstidega 4 ämmaemandat 1 günekoloogi kohta, ämmaemandate optimaalne vajadus Eestis aga 5,5 ämmaemandat 10 000 elaniku kohta ehk absoluutarvuna 772.

Eesti ämmaemandaid ühendab 1927. aastal rajatud ja 1992. aastal taasloodud Eesti Ämmaemandate Ühing, mis on ämmaemanda kutse andja ja ametiühing, korraldab 2007. aastast saati iga-aastaseid konverentse ja annab 2000. aastast välja ka aasta ämmaemanda aunimetust.

Venemaal alustati ämmaemandate ettevalmistamist 18. sajandil, Eestis 19. sajandi algul. Esimene eestikeelne käsiraamat oli Otto Reinhold von Holtzi "Lühhike öppetus Eestima Tallorahwa Ämmadele" (1812). Tänapäeval saab Eestis ämmaemandaks õppida Tallinna Tervishoiu Kõrgkoolis ja Tartu Tervishoiu Kõrgkoolis.

Viited
------

1. ↑
2. 1 2
3. ↑  Õendusala erialade arengukavad,
4. ↑
5. ↑
6. ↑
7. ↑
8. ↑

Kirjandus
---------

* Elina Eelmäe "Ämmaemandate küsimus läbi ajaloo". Tallinna Meditsiinikooli tasemeõppe osakonna diplomitöö.[*viide?*]

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Ämmaemand** |

* Eesti Ämmaemandate Ühing
* Ämmaemanda kutseandmise kord (2009)
* ICM-i ämmaemandate eetikakoodeks
* ICM-i ämmaemandate põhipädevused
* Ämmaemanduse eriala Tallinna Tervishoiu Kõrgkoolis
* Ämmaemanduse eriala Tartu Tervishoiu Kõrgkoolis
* Made Laas "Ämmaemand tuleb appi" Pere ja Kodu, 3. november 2007
* Madis Jürgen "Saage tuttavaks, ämmaemand Evelin Ilves!" Eesti Ekspress, 26. september 2009
* "Svetlana Nilbe – hingelt ämmaemand" Tartu Ülikooli kliinikumi leht, 16. juuni 2010
* Pille Teesalu "Ämmaemanda töö on eriline" Õpetajate Leht, 13. jaanuar 2012
**Laoküla raudteepeatus** on raudteepeatus Harju maakonnas Lääne-Harju vallas Laoküla külas. Peatus avati 1962. aastal.[*viide?*]

Peatuskoht asub laiarööpmelise Keila–Paldiski raudtee ääres 43,5 km kaugusel Balti jaamast. Peatus jääb Põllküla ja Paldiski raudteejaama vahele. Nõukogude ajal kontrolliti Laokülas Paldiski linna sõitjate dokumente.

Alates 2010. aasta märtsist on peatuses kasutusel uus 55 cm kõrgune perroon pikkusega 30 meetrit. Rongi siseneda ja väljuda saab seal seega ainult läbi rongi C-ala. Enne uue perrooni ehitust oli kasutusel umbes 200 meetri pikkune ja 110 cm kõrgune perroon, mis lammutati 2010. aastal. Piletihinnalt kuulub Laoküla IV tsooni.

Laokülas peatuvad AS Elroni Tallinnast Paldiskisse sõitvad elektrirongid.

Viited
------

1. ↑  "Tallinna ja Harjumaa elektriraudtee: Laoküla". Originaali arhiivikoopia seisuga 17. detsember 2005. Vaadatud 4. jaanuaril 2010.
2. ↑  AS Eesti Raudtee raudteerajatistel teostatavad operatsioonid
3. ↑  "Elroni blogi". Originaali arhiivikoopia seisuga 28. september 2015. Vaadatud 27. septembril 2015.
4. ↑

Välislingid
-----------

* Infot peatuse kohta; fotod (*vene keeles*)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Eelnev peatus** |  **Raudteepeatus läänesuunalistel reisirongiliinidel** | **Järgnev peatus** |
|  Põllküla |  **Laoküla** | Paldiski  |
Hindustani poolsaar
Hindustani poolsaare satelliidipilt
**Hindustani poolsaar** ehk **Hindustan** ehk **India poolsaar** on poolsaar Euraasia lõunaosas Lõuna-Aasias. Poolsaare tinglikuks piiriks loetakse Induse suudme ja Gangese suudme vahelist joont, tema kaldaid uhuvad Araabia meri läänes ja Bengali laht idas. Hindustani poolsaarest lõunas asub Sri Lanka saar. 

Hindustani poolsaare pinnamood on lõunaosas mägine ja põhjaosas tasane. Läänerannikul paiknevad Lääne-Ghatid, idarannikul Ida-Ghatid. Nende vahele jääb tasane Dekkani platoo. Hindustani poolsaare keskosas asuvad Vindhya mäed, Satpura mäed ja Chota-Nagpuri platoo. Hindustani poolsaare põhjaosa ulatub Induse-Gangese madalikule.

New Delhi kliimadiagramm
Kogu Hindustani poolsaare territooriumil valitseb mussoonkliima. Talv on kuum ja kuiv, suve on kuum ja niiske. Aasta jooksul sajab ebaühtaselt, kõige suurem sademete hulk on suvel ja kõige vähem sajab talvel. 

Hindustani poolsaar on tekkinud India laama, millel asub Hindustani poolsaar, kokkupõrkel Euraasia laamaga. Nende kahe laama piirialal kulgevad Induse-Gangese madalikku põhjakaarest piiravad mäestikud. 

Riikidest jäävad Hindustani poolsaarele India ning osa Bangladeshist ja Pakistanist.

Vaata ka
--------

* indoloogia
**"Hingake sügavalt"** (esialgne pealkiri **"Neli valget särki"**) on 1967. aastal valminud Riia Filmistuudio mängufilm. Filmi stsenaarium põhineb Gunārs Priede näidendil "Trīspadsmitā" ("Kolmeteistkümnes"). Filmis esitatavate laulude tekstid on kirjutanud luuletaja Māris Čaklais.

Sisu
----

Noor telefonimontöör Cēzars Kalniņš tegeleb vabal ajal muusikaga. Ansambel "Optimisti" esitab tema kirjutatud laule. Ansambli esinemist juhtub nägema kultuuritöötaja Anita Sondore, kelle meelest mõningate laulude tekstid on liiga "frivoolsed" ja ta kirjutab ansambli kohta kaebekirja. Kui Sondore Cēzars Kalniņšiga isiklikult tuttavaks saab, siis tema suhtumine ansamblisse muutub, kuid ta ei suuda enam peatada ansambli vastast kampaaniat. Lisaks tekivad konfliktid isepäise ja trotsliku Cēzarsi ning ülejäänud ansambli liikmete vahel.

Osatäitjad
----------

* Uldis Pūcītis – Cēzars Kalniņš
* Dina Kuple – Anita Sondore
* Līga Liepiņa – Bella
* Arnolds Liniņš – Miervaldis Tralmaks
* Pauls Butkēvičs – Ralfs
**Boriss** Jefimovitš **Jefimov** (vene *Борис Ефимович Ефимов*; sünnipärane nimi **Boriss** Haimovitš **Fridljand** (vene *Борис Хаимович Фридлянд*); 11. oktoober (vkj 28. september) 1900 Kiiev, Venemaa Keisririik – 1. oktoober 2008 Moskva, Venemaa) oli Vene graafik ja karikaturist. 

Ta sündis Kiievis juudi peres perekonnanimega **Fridljand** (Läänes kasutatakse ka nimekuju *Friedland*). Peagi kolis perekond Białystokki. Esimese maailmasõja ajal tuli pere Kiievisse tagasi. Aastal 1917 alustas juuraõpinguid Kiievi ülikoolis, kuid need jäid pooleli. 

Esimese poliitilise karikatuuri avaldas ta 1919. aastal. 1920–1921 töötas ta Agitpropi heaks. 1924. aastal ilmus tema esimene raamat "Poliitilised karikatuurid", millele kirjutas eessõna Lev Trotski.

Jefimov sai tuntuks Teise maailmasõja ajal oma karikatuuridega Hitlerist ja teistest Natsi-Saksamaa juhtidest. Pärast sõda sõitis ta Nürnbergi, kus joonistas karikatuure Nürnbergi protsessi süüalustest.

Ta pälvis Stalini preemia 1950 ja 1951. Ta tegi kaastööd ajalehele Pravda 1980ndateni.

Boriss Jefimov elas Moskvas. Alates 2007. aastast oli ta ajalehe Izvestija peakarikaturist.

Boriss Jefimovi vend oli Nõukogude Liidu 1920.–1930. aastate esipublitsist Mihhail Koltsov.

Tunnustus
---------

* 1932 – Vene SFNV teeneline kunstitegelane
* 1967 – NSV Liidu rahvakunstnik
* 1975 – NSV Liidu Kunstide Akadeemia akadeemik

Viited
------

1. ↑  Boris Friedlandi sünniarvestus Kiievi rabinaadi metrikirjas 1900. aastal (ЦГИАК Украины. Ф. 1164. Оп. 1. Д. 454. Л. 435об—436.). (vene)
2. ↑  Mitmed allikad viitavad sünnipäevale, 28. september 1899 või 1900.

Välislingid
-----------

* EE: "Just nii, seltsimees Stalin!" – Eesti Päevaleht, 23.11.2000
* Ровесник XX века принимает поздравления (Uudistelõik 107. sünnipäeva puhul) – NTV, 28.09.2007 (*vene keeles*)
* Suri legendaarne Nõukogude karikaturist Jefimov – DELFI, 1.10.2008
**Tallinna Raadio-Elektroonika Konstrueerimisbüroo** (TREKB) oli tehase Punane RET konstrueerimisbüroo baasil 1959. aastal moodustatud elektroonsete mõõtevahendite ja raadiovastuvõtjate projekteerimise ja eksperimentaalse ehk katsetootmise ettevõte.

Algselt Eesti NSV Rahvamajanduse Nõukogu alluvuses oleva ettevõttena sai TREKB sellise NSV Liidu keskvõimust ja ministeeriumidest suhteliselt sõltumatu ettevõttena tegutseda vaid umbes 10 aastat. Üleliiduliste ministeeriumide alluvusele põhinevale korrale tagasiminekul ühendati TREKB uuesti tehasega RET, kuigi vormiliselt nüüd Tallinna Tootmiskoondise RET koosseisus. 

TREKB oli Koondise RET jaoks põhiline uute toodete väljatöötaja, kuigi üksikute toodete väljatöötajateks olid ka mõned teised Üleliidulise Sidevahendite Tööstuse Ministeeriumi (MПCC) projekteerimisasutused. Selline olukord püsis kuni Eesti taasiseseisvumiseni. 

TREKB direktorid olid Viktor Ett ja Harry Põdra. Peainsenerid olid Enn Parve ja Vello Klanberg.

Osakonnajuhatajad olid Valev Kukk, Sergejev, Rein Kalmin, Osvald Sulu jt.

TREKB-s on töötanud sellised Eesti insenerid, leiutajad ja teadlased nagu Toom Pungas (vahelduvpinge täppismuundurid ja mõõtedetektorid), tehnikateaduste doktor Leonid Volgin, Rein Kipper (alalispinge mikrovoltmeeter), Olev Märtens, Mehis Pilv, Jüri Raudsepp (radioolad) jpt.[*viide?*]

Maksimaalne töötajate arv oli üle 500.

Alates 1960. aastatest oli TREKB põhiline partner TPI-s läbi viidud elektroonika ja raadiotehnika alaste uurimistööde osas, eriti aga just siis loodud elektrotehnika teaduskonna kateedritele nende poolt lepingulistel alustel teostatud teaduslike uurimistööde ja arendustööde osas. Sellel koostööl oli oma osa TREKB poolt uute transistoridel ja mikroskeemidel põhinevate toodete väljatöötamise juures. 

Koostööd soodustas asjaolu, et paljud TREKB töötajad olid saanud erialase hariduse TPI-s. See koostöö nõrgenes, kui Tootmiskoondis RET hakkas seda ise kureerima, lähtudes tootmiskoondise huvidest.

TREKB likvideeriti 1990. aastate keskel majanduslikel põhjustel pärast Koondise RET peaettevõtte – tehase RET tegevuse lõppemist.
Vaipade koopiaid võib näha ka filmis "Apteeker Melchior"
**Tallinna rae piltvaibad** on Tallinna raekojale aastal 1547 kootud seina- ja pingivaibad. Vaibad on kootud looduslike tekstiilivärvidega värvitud villasest lõngast. Need valmistati Madalmaades Enghieni linnas. Piltvaipadel on kujutatud piiblist tuntud kuningas Saalomoni loo motiivid. Kõigile vaipadele on tellija tunnusena sisse kootud kolm Tallinna vappi, vappide kohal on kudumise aasta 1547. Alates 1937. aastast kuuluvad vaibad Tallinna Linnamuuseumi varade hulka.

Tallinna piltvaipade 9-meetrist originaali säilitatakse Tallinna Linnamuuseumi tekstiilihoidlas. Viie ja poole sajandi vanused vaibad on nii hinnalised, et neid ei lubata paljaste kätega puudutada. Raekoja kodanikesaalis on aga eksponeeritud keskaegse vaiba koopia, mis valmistati 2004. aastal Tallinna raekoja 600 aasta juubeliks Inglismaal Oxfordi ettevõttes Hines of Oxford. Vaipade tegemisel juhinduti linnamuuseumis hoitavate piltvaipade tagaküljelt võetud pleekimata lõnganäidistest ja fotodest.

20. sajandil oli kaks juhust, kui Tallinn oleks võinud oma hinnalistest piltvaipadest ka ilma jääda. 1909. aastal, kui linnavalitsuses oli tolle aja kohta, kus Eesti kuulus Vene tsaaririiki, väga palju eestlasi, arvati, et vaibad võiks maha müüa, kuna eelarveaugud vajasid täitmist. Mõeldi, et saadud raha eest saaks ehitada linna haigla või kooli vms. Siiski astus üldsus vahele. Ilmus väga palju artikleid, isegi Riia ja Peterburi lehtedes. Niisiis jäid vaibad müümata. I maailmasõja ajal viidi kuulus vaip Moskvasse lahingute eest varjule. See oleks võinud nagu näiteks Tartu Ülikooli varad, sinna jäädagi. Jaan Poska oskas aga Tartu rahulepinguga vaibad koos muu hinnalisega Venemaalt tagasi nõuda.

Vaipade mõõtmed
---------------

* 1,4 × 8,6 m
* 1,4 × 8,3 m
* 1,1 × 7,7 m
* 1,1 × 7,4 m
* 1,1 × 6,2 m
* 1,1 × 5,6 m
* 1,1 × 4,1 m

Viited
------

1. ↑
2. ↑  , viimati külastatud 09-07-2013

Kirjandus
---------

* Urve Mankin, tõlkinud Kristi Tarand. (2004). "Tallinna rae piltvaibad. Tallinn Town Council's tapestries" Tallinna Linnamuuseum 2004
* Raisma Mariann (2004). "Tallinna raekoda. Tallinn Town Hall." Tallinn: Kunst ISBN 9949-407-25-7.
**Jüri Rästas** (15. detsember 1934 – 17. august 2010) oli eesti meremees, riigiametnik ja kirjanik.

Ta sündis Kiltsis paljulapselises politseiniku perekonnas. 

14. juunil 1941 perekond küüditati, 13. juulil jõuti Novosibirski oblasti Kolpaševski rajooni Kolomenskije Grivõ külla. 1944. aastal hakkas seal õppima esimeses klassis, 1954 astus Tomski metsatehnika kooli ja töötas laadijana. 1955. aastal sai metsatööde mehaaniku kutse ning asus tööle metsatööde traktoristide brigadirina. 

1958. aastal tuli tagasi Eestisse ning astus Tallinna Merekooli laevajuhtimise osakonda. 

1961 lõpetas merekooli ja hakkas madrusena tööle tüürimehele vajaliku praktika kogumiseks. 

1962 sai lähisõidu tüürimehe töödiplomi.

1964 sai kaugsõidu tüürimehe töödiplomi.

1965 astus Leningradi Makarovi nimelise kõrgema merekooli kaugõppesse laevajuhtimise erialal. 

1970. aastal sai üleviimise Odessa Merelaevastiku Instituuti.

Töötas Eesti Kalatööstuse Tootmiskoondise Ookean osakonnajuhatajana.

1987–1998 oli vabariigi tööhõiveameti juhataja.

1998. aastast oli ta Eesti Merehariduskeskuse õppejõud. 

Pirita Olümpiapurjespordikeskuse ehitamise ajal osales ehituse juhtimise komitees, sai selle eest olümpiamängude aumedali. 

Jüri Rästas on kirjutanud vene keeles arvukalt üksikasjalikke memuaare, elust Siberis, tööst Eesti merenduse ja kalalaevastiku ettevõtetes ning õpingutest meretööga seoses. 

Mahukas valik Rästase kogutud tekste on kättesaadav "Ookeani" veteranide veebiportaalis

Viited
------

1. ↑  "Sahharovi keskuse koduleht". *Sahharovi keskus*. Vaadatud 21.01.2021.
2. ↑  "Samizdat". *Samizdat*. Originaali arhiivikoopia seisuga 28.01.2021. Vaadatud 21.01.2021.
3. ↑  "JüriKalur". *Ookean-estrybprom*. Originaali arhiivikoopia seisuga 21.01.2021. Vaadatud 21.01.2021.

Välislingid
-----------

* "Kirjutamata memuaare. Ants Rästas. 90 on iga mälestusi rääkida" – isa Ants Rästase mälestused, saatejuht Lembit Lauri Eesti Raadio, 1991
|  |
| --- |
|  |
| Medalikohad |
| Aasia meistrivõistlused |
| Esimene koht | 2015 |  |

**Massimo Corey Luongo** (sündinud 25. septembril 1992 Sydneys) on Austraalia jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Inglismaa esiliiga klubis Sheffield Wednesday ja Austraalia jalgpallikoondises.

2011. aastal liitus ta Inglismaa klubiga Tottenham Hotspur, kuid klubi põhimeeskonnas tal liigadebüüti teha ei õnnestunud. Hooaja 2012–13 esimesel poolel mängis ta laenul Inglismaa esiliiga klubis Ipswich Town. Seejärel liitus ta League One'i klubiga Swindon Town, kus mängis lisaks hooajad 2013–14 ja 2014–15, kuuludes mõlemal hooajal Swindon Towni põhikoosseisu. Hooajal 2014–15 valiti ta League One'i sümboolsesse koosseisu.

2015. aasta mais liitus Luongo Queens Park Rangersiga. 2018. aastal valiti ta Queens Park Rangersi aasta mängijaks. 2019. aastal siirdus ta Sheffield Wednesdaysse.

Debüüdi Austraalia jalgpallikoondises tegi Luongo 6. märtsil 2014 mängus Ecuadori vastu. Samal aastal kuulus ta Austraalia koondisse maailmameistrivõistlustel. 2015. aasta Aasia meistrivõistluste esimeses mängus Kuveidi vastu lõi ta koondisekarjääri esimese värava. Austraalia jõudis finaali, kus kohtuti Lõuna-Korea vastu. Luongo viis Austraalia esimese poolaja lõpus juhtima, Austraalia võitis kogu kohtumise 2:1 ja tuli Aasia meistriks. Luongo valiti turniiri sümboolsesse koosseisu ja kogu turniiri parimaks mängijaks. 

Tema isa on Itaalia päritolu ja ema Indoneesia päritolu.

Välislingid
-----------

 Massimo Luongo – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis

| * v
* r
Austraalia koondis  –  2014. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused |
| --- |
| 

* 1 Ryan
* 2 Franjic
* 3 Davidson
* 4 Cahill
* 5 Milligan
* 6 Spiranovic
* 7 Leckie
* 8 Wright
* 9 Taggart
* 10 Halloran
* 11 Oar
* 12 Langerak
* 13 Bozanic
* 14 Troisi
* 15 Jedinak (c)
* 16 Holland
* 17 McKay
* 18 Galekovic
* 19 McGowan
* 20 Vidošić
* 21 Luongo
* 22 Wilkinson
* 23 Bresciano
* Treener: Postecoglou

 | Austraalia |

| * v
* r
Austraalia koondis  –  2018. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused |
| --- |
| 

* 1 Ryan
* 2 Degenek
* 3 Meredith
* 4 Cahill
* 5 Milligan
* 6 Jurman
* 7 Leckie
* 8 Luongo
* 9 Juric
* 10 Kruse
* 11 Nabbout
* 12 Jones
* 13 Mooy
* 14 Maclaren
* 15 Jedinak (c)
* 16 Behich
* 17 Arzani
* 18 Vukovic
* 19 Risdon
* 20 Sainsbury
* 21 Petratos
* 22 Irvine
* 23 Rogic
* Treener: Van Marwijk

 | Austraalia |
**Riina Pill** (sünninimi **Udu**; sündinud 9. jaanuaril 1964 Rakveres) on treener, sporditegelane ja endine ratsasportlane. 

Lõpetas 1982 Rakvere 1. keskkooli. Ratsasporti hakkas harrastama 1975 E. Vilde nimelise kolhoosi ratsaspordibaasis Silvi Keskküla juhendamisel, hiljem (1980–1982) treenis Tiit Sireli ja Mihhail Fadejevi (1983–1985) suunamisel. Saanud 1982 Eesti meistrivõistlustel takistussõidus hõbemedali ja olnud 1985 Jõu võistkonnas Nõukogude Liidu maaspordimängude võitjaid. Kuulunud 1984–1985 Eesti takistussõidukoondisse. Meistersportlane (1985). Ratsutamistreeneri 7. kutsetase (2016). Rahvusvahelise Ratsaspordiföderatsiooni (FEI) I taseme treener (2007). Töötanud 1982–1991 E. Vilde nimelises kolhoosis treenerina, 1991–1997 Ratsaspordiliidus, 1997–2001 Kalevi ratsaspordikoolis ja aastast 2001 ratsaklubis Ruila Tall treenerina. 

Õpilasi: Hanno Ellermann, Jüri Sokolovski, Kätlin Helena Sehver, Katrin Pill, Catlin Vatsel, Renek Rosenberg, Linda Randpere. 

Eesti parim ratsutamistreener 2010, 2011, 2013, 2015 tunnustati parimaks takistussõidu treeneriks. Olnud 1993–97 Ratsaspordiliidu büroojuhataja, 1997–1999 juhatuse liige, 1999–2001 peasekretär, aastast 2001 spordidirektor ja aastast 2009 takistussõidu mänedžer. Aastast 1993 MK etappide, rahvaste karikavõistluse etappide ja rahvusvahelise võistluse Tallinn International Horse Show korraldajaid. 2013 Kultuurkapitali Harjumaa ekspertgrupi aastapreemia. Avaldanud kirjutisi ajakirjas Oma Hobu, veebilehel hobumaailm.ee.

Väljaandeid
-----------

* Pidepunkte ratsaspordi kajastamiseks meedias (kaasautorid Siim Nõmmoja, Madeleine Tults)
* Ratsutamise ja ratsastamise õpetus (kaastoimetajad Raigo Kollom, Merle Männik)

Isiklikku
---------

Abikaasa Rein Pill, neil on tütar Katrin Pill ja poeg Raido Pill.
|  |
| --- |
|  |
| Medalikohad |
| Aafrika rahvaste karikavõistlused |
| **Pronks** | 2019 | jalgpall |

**Samuel Kalu Ojim** (sündinud 26. augustil 1997 Abas) on Nigeeria jalgpallur, kes mängib äärepoolkaitsjana Inglismaa Premier League'i klubis Watford ja Nigeeria jalgpallikoondises.

Aastatel 2016–2017 mängis ta Slovakkia kõrgliiga klubis AS Trenčín ja 2017–2018 Belgia kõrgliiga klubis Gent. 2018. aasta augustis sõlmis ta viieaastase lepingu Prantsusmaa kõrgliiga klubiga Bordeaux' Girondins.

2022. aasta jaanuaris sõlmis Kalu kolme ja poole aasta pikkuse lepingu Watfordiga.

Nigeeria jalgpallikoondises debüteeris Kalu 8. septembril 2018 Aafrika rahvaste karikavõistluste valikmängus Seišellide vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi sama aasta 13. oktoobril mängus Liibüa vastu. 2019. aasta Aafrika rahvaste karikavõistlustel saavutas ta Nigeeria koondisega kolmanda koha.

Viited
------

1. ↑  "Official: Hornets Sign Kalu". www.watfordfc.com. 26.1.2022. Vaadatud 27.1.2022
2. ↑   (vaadatud 27.1.2022)
Samuel P. Huntington (2004)
**Samuel Phillips Huntington** (18. aprill 1927 – 24. detsember 2008) oli USA politoloog, Harvardi ülikooli professor.

Huntingtoni tuntuimad tööd pärinevad rahvusvaheliste suhete alalt, nn tsivilisatsioonide kokkupõrke teemal. 1993. aastal avaldas ta ajakirjas Foreign Affairs mõjuka ja sageli tsiteeritud artikli "The Clash of Civilizations?", mis kontrasteerus teise mõjuka politoloogilise käsitlusega – Francis Fukuyama "ajaloo lõpu" kontseptsiooniga. Hiljem laiendas Huntington oma artikli raamatuks, mis ilmus 1996.

Huntingtoni käsitluse pearõhk on kultuurierinevuste tähtsustamisel konfliktide allikana.

Teosed
------

* "Tsivilisatsioonide kokkupõrge ja maailmakorra ümberkujundamine". Tartu: Fontes, 1999. ISBN 9985-9194-4-0
* "Kultuur on tähtis" (koos Lawrence E. Harrisoniga). Pegasus 2002, ISBN 9985933745

Välislingid
-----------

* Lawrence E. Harrison, Samuel P. Huntington "Kultuur on tähtis. Kuidas väärtushinnangud kujundavad inimarengut" Eesti Ekspress, 28. november 2002
* Alo Raun. Suri maailma kaheksaks jaganud teadlane Postimees, 28. detsember 2008
* Andres Herkel. Järelehüüe Huntingtonile, 28. detsember 2008
* Heiki Suurkask. Tsivilisatsioonide kokkupõrke isa Samuel Huntington on surnud EPL, 29. detsember 2008
* Priit Simson. Kas Huntington oli prohvet? EPL, 30. detsember 2008
Lõhavere linnamäe nõlv
**Nõlv** on üle 20kraadi kallakuga maapind.

Nõlv on reljeefielement, mille kallak võib palju varieeruda ja olla isegi suurem kui 90°. Sel juhul on tegemist negatiivse kalde ehk nn rippuva pinnaga.

Nõlvast räägitakse tavaliselt positiivsete pinnavormide puhul. Oru külgi nimetatakse oruveeruks. Nõlv on üldisem nimetus ja hõlmab ka oruveeru. Tihtipeale ei olegi võimalik mäe nõlva oru veerust eristada. 

Tähtsaim nõlva iseloomustav parameeter on kaldenurk. Kaldenurga suuruse järgi jaotatakse nõlvad:

* 2–5° väga lauged
* 5–15° lauged
* 15–35° keskmiselt järsud
* 35–40° järsud
* 45–60° väga järsud
* 60–80° varingulised
* 80–90° vertikaalsed
* >90° rippuvad

Nõlvad võivad kujuneda nii endo- kui ka eksogeensete protsesside tulemusel. Endogeensed on protsessid, mille liikumapanevaks jõuks on Maa siseenergia. Eksogeenseid protsesse hoiab käigus Päike.
Nõlvade kulutus ehk denudatsioon on põhiline reljeefi kujundav tegur. Eksogeensete protsesside tulemusel tekkinud nõlvad on kulutuslikud ehk denudatsioonilised või kuhjelised ehk akumulatiivsed. Alati ei ole protsess siiski nii selge ning tuleb eristada ka kolmandat liiki nõlvu, milleks on kulutus-kuhjelised ehk denudatsioonilis-akumulatiivsed nõlvad. Näiteks luited ja rannavallid on tekkelt küll kuhjelised, kuid satuvad tuulte meelevalda ning on seetõttu ka kulutuslikud. Ka voored on tüüpilised kulutus-kuhjelised pinnavormid. Nad on n-ö voolitud liustiku poolt.

Enamiku nõlvade kalded on koondunud teatud kitsastesse vahemikesse, näiteks 4–10°, 19–21° ja 43–45°. Sellele huvitavale nähtusele ei ole rahuldavat seletust.

Vaata ka
--------

* Nõlvaprotsessid
* Veer
**Jüri Georg Kimmel** (11. mai/23. mai 1899 Palamuse – 18. juuli 1982 Põlva) oli eesti vaimulik

Kimmel õppis Mõisamaa vallakoolis, Palamuse köstrikoolis ja Kaarepere ministeeriumikoolis. Aastal 1914 astus ta Hugo Treffneri Gümnaasiumi, ent sõjaolukorra tõttu oli ta sõjaolukorra tõttu sunnitud õppima Riia Nikolai I Gümnaasiumis. Samuti võttis ta osa Vabadussõjast Kuperjanovi jalaväepataljoni koosseisus. Hugo Treffneri Gümnaasiumi lõpetas ta aastal 1920. Tartu ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1920–1927. Ülikooli ajal oli ta Akadeemilise Usuteadlaste Seltsi asutajaliige ja esimees aastal 1923, Eesti Kristliku Üliõpilasühingu abiesimees ja Eesti Üliõpilaste Seltsi liige. 

Juba aastal 1922 töötas ta usuõpetajana. Kimmel tegutses koos Tallmeistri, Kuljuse ja Tennmanniga Protestantlikus Ühingus. Prooviaastale läks ta aastal 1924 Viru-Nigula kogudusse Aleksander Alveri juurde. Ent kõigest kaheks kuuks. Lahkumise põhjuseks toob ta "tollekordsed hingelised vastuolud ja pettumused". Aleksander Alver (6. augustil 1924) kirjutas tema kohta: "Tal paistab umbrohtu ja nisu mõlemaid hinges hästi palju olevat – ja on raske teada, kumb ülekaalu viimaks oma kätte võtab". Kimmel töötas vahepealse aja mitmes koolis usuõpetajana, aastal 1933 jätkas ta prooviaastat Tartu Peetri kogudus Gustav Rutopõllu juures. 2. septembril 1934 ordineeriti ta Tallinna Toomkirikus õpetajaks.

Aastatel 1934–1937 oli ta Tartu praostkonna vikaarõpetaja, aastatel 1937–1939 oli ta Tartu Ülikooli koguduse õpetaja Johan Kõpu isiklik adjunkt. Aastatel 1940–1945 oli ta Tartu Ülikooli ja Tartu Jaani koguduse õpetaja, aastal 1946 oli ta Tartu Ülikooli koguduse hooldajaõpetaja. Aastatel 1945–1982 oli ta Põlva Püha Neitsi Maarja koguduse õpetaja, hooldades aastal 1945 Kanepi Jaani kogudust. Ta oli aastatel 1944–1949 Lõuna-Eesti kirikuelu korraldaja ja aastatel 1945–1949 konsistooriumi assessor.

Alates sügisest 1937 kuni kevadeni 1940 ta arendab nende Evald Saagi abil heebreakeelse ja kreekakeelse Piibli seletamist, "et saaks jumalasõnale lähemale". Talle anti tegeliku usuteaduse alal magistrikraad. Ta oli aastatel 1941–1949 Usuteaduse Instituudi dotsent.

Jüri Kimmel suri 18. juulil 1982 Põlva kirikus, kui ta valmistus pühapäevaseks jumalateenistuseks.

Viited
------

1. ↑  Konrad Veem Eesti Vaba Rahvakirik Dokumentatsioon ja leksikon EVR Stockholm 1988

Välislingid
-----------

* 
* 


KategooriaKuperjanoi jalaväepataljoni koosseis
Männi-käbilinnu muna
**Männi-käbilind** (*Loxia pytyopsittacus*) on linnuliik vintlaste sugukonnast käbilinnu perekonnast.

Levila
------

Männi-käbilinnu areaal piirdub Euroopa ja Lääne-Siberiga, kus ta on levinud Skandinaavia poolsaarel, Soomes, Eestis, Lätis ja Venemaal kuni Uuralini. Väike asurkond on Šotimaal. Eestis on männi-käbilind hajusalt levinud väikesearvuline haudelind, tema pesitsusaegseks arvukuseks hinnatakse 1000–3000 paari, talviseks arvukuseks 2000 – 15 000 isendit.

Sarnaselt teiste käbilindudega sooritab ta toiduikalduse aastatel invasioone.

Välimus
-------

Männi-käbilinnu üldpikkus on 18 cm. Sulestiku poolest sarnaneb ta väga kuuse-käbilinnuga, aga tal on tolle omast suurem pea, tugevam ja ühtlasemalt jäme nokk ning alanoka tipp pole külgvaates enamasti nähtav. Ka häälitsused ja käitumine on sarnased. Sellepärast on neid liike raske eristada. Parim eristamisalus on häälitsus, mis männi-käbilinnul on sügav ja vali "tšuup" või "tjuup". Isaslinnud kipuvad olema punakad või oranžid, emaslinnud kollakad või rohekad, aga väljakujunenud värvuskombinatsiooni männi-käbilinnul ei ole.

Elupaik ja pesitsemine
----------------------

Männi-käbilind elab okasmetsas, eelistades männikuid. Ta pesitseb suhteliselt hõredalt ja tema arvukus on aastati kõikuv.

Pesa võib ta ehitada nii männi kui ka kuuse otsa. Pesa paikneb enamasti kõrgel, oksa tipus, tüvest eemal. Kurnas on 2–5 muna. Pesa on paksu seinaga ning koosneb raagudest, kõrtest, samblast ja samblikest. Pesalohk on vooderdatud karvade ja sulgedega. Pesa ja munad on samasugused kui kuuse-käbilinnul.

Toitumine
---------

Männi-käbilind sööb kuuse- ja männiseemneid, harva ka marju, näiteks mustikaid, millest nokib välja ainult seemned.

Viited
------

1. 1 2  "Loomade elu", 6. kd. lk. 412
2. ↑
3. ↑  L. Jonsson, "Euroopa linnud". Eesti Entsüklopeediakirjastus, Tallinn 2000, lk. 521
4. ↑  O. Renno. "Eesti linnuatlas". Tallinn, Valgus 1993
5. 1 2  L. Rootsmäe, H. Veroman. "Eesti laululinnud". Tallinn, Valgus 1974

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Männi-käbilind** |

* Männi-käbilind andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes
Vaade Sadama asumile, Vanasadamale, keskosas Admiraliteedi basseinile ja Ahtri tänavale (2011)
**Admiraliteedi bassein** on Tallinna lahe kagusopis Tallinna reidi ranniku ääres asuv veekogu. Veekogu on nime saanud selle järgi, et 1714. aastal olid sinna Venemaa keisri Peeter I korraldusel asutatud Venemaa laevastiku admiraliteedi töökojad.

1860. aastal nimetati senised Tallinna sõjasadama Tallinna Admiraliteedi töökojad ümber Tallinna Sadamatehasteks. Tallinna Admiraliteedi töökojad oli rajatud Tallinnas baseeruva purjelaevade eskaadri remondiks ja koos purjelaevade osa vähenemisega 19. sajandi keskel vähenes ka Admiraliteedi töökodade tähtsus. Aastatel 1899–1901 ehitati senine kitsas merre suunduv kanal ümber Admiraliteedi basseiniks.

Sadama piirkond, 1879. aasta kaardil
Tallinna sadam ja Admiraliteedi bassein, 1930/1940
Admiraliteedi bassein 1970. aastal
Sadama piirkond ja Tallinna sadama kaart, 1914
Veekogu ääres tegutsesid 19. sajandil Tallinna Sadamatehased ja Eesti NSV ajal, Ahtri, Merepuiestee ja Sadama tänava vahelisel alal Mere puiestee 10, Eesti Kalalaevaremondi Tootmiskoondise „Estremrõbflot" Tallinna Laevamehaanika Tehase Laevamehhanismide remondi tsehh ja Tallinna Laevaremonditehas[*viide?*]. Seetõttu on kirjanduses veekogu nimetatud ka Laevaremonditehase basseiniks. Eesti NSV ajal tegutses Admiraliteedi basseini ääres ka 36. laevaremonditehas.

Tänapäeval asub veekogu ääres AS Tallinna Sadama Vanasadama Jahisadam.

Admiraliteedi basseini kanalile rajati 2021. aastal Vanasadama A- ja D-terminaliga külgnevaid alasid ühendav pöördavatav sild – Admiralisild.

Vaata ka
--------

* Tallinna Sadamatehased
* Tallinna sõjasadam

Viited
------

1. ↑  Jaak Juske, Tallinna merevärava lugu muinasajast tänaseni, reisijuht.delfi.ee, 09.07.2016
Lucas Cavallini 2015. aastal Kanada koondises
**Lucas Daniel Cavallini** (sündinud 28. detsembril 1992 Torontos) on Kanada jalgpallur, kes mängib ründajana Kanada jalgpallikoondises.

Cavallini sündis Kanadas argentiinlasest isa ja kanadalannast ema perekonnas.

Ta alustas klubikarjääri Uruguay klubis Nacional, millega liitus 2010. aastal. Uruguay kõrgliigas debüteeris ta hooajal 2012/13, mil oli laenul Juventudis. 25 mänguga lõi ta sel hooajal kümme väravat. Suurem osa aastatest 2013–2015 mängis ta Uruguay kõrgliigaklubis Fénix. Tema edukaim hooaeg oli Uruguays 2014/15, mil ta lõi 14 väravat.

2017. aasta jaanuaris sõlmis ta lepingu Uruguay kõrgliigaklubiga Peñarol. 2017. aasta augustis läks ta laenule Mehhiko kõrgliigaklubisse Puebla, kellega sõlmis aasta hiljem püsiva lepingu. 75 mänguga lõi Cavallini Mehhiko kõrgliigas 29 väravat.

Aastatel 2020–2022 mängis Cavallini Major League Socceri (MLS) klubis Vancouver Whitecaps FC. Kolme hooajaga lõi ta MLS-is 18 väravat.

Kanada jalgpallikoondises debüteeris Cavallini 15. augustil 2012 sõprusmängus Trinidadi ja Tobago vastu. Koondisekarjääri kaks esimest väravat lõi ta 8. septembril 2018 CONCACAF-i Rahvuste Liiga valikmängus USA Neitsisaarte vastu. Cavallini on kuulunud Kanada koondisse 2017. 2019. ja 2021. aasta CONCACAF Gold Cup'il. 2019. aasta CONCACAF Gold Cup'il lõi ta viis väravat, sh tegi viimases alagrupimängus Kuuba vastu kübaratriki.

Viited
------

1. ↑  "Lucas Cavallini: An Argentinian-Canadian Mix".

| * v
* r
Kanada koondis  –  2022. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused |
| --- |
| 

* 1 St. Clair
* 2 Johnston
* 3 Adekugbe
* 4 Miller
* 5 Vitória
* 6 Piette
* 7 Eustáquio
* 8 Fraser
* 9 Cavallini
* 10 Hoilett
* 11 Buchanan
* 12 Ugbo
* 13 Hutchinson (c)
* 14 Kaye
* 15 Koné
* 16 Pantemis
* 17 Larin
* 18 Borjan
* 19 Davies
* 20 David
* 21 Osorio
* 22 Laryea
* 23 Millar
* 24 Wotherspoon
* 25 Cornelius
* 26 Waterman
* Treener: Herdman

 | Kanada |
**Lucas Tolentino Coelho de Lima**  (mängijanimega **Lucas Paquetá**; sündinud 27. augustil 1997 Rio de Janeiros) on Brasiilia jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Inglismaa kõrgliigaklubis West Ham United ja Brasiilia jalgpallikoondises.

Ta alustas klubikarjääri kodumaal Flamengos, mille noorteakadeemiaga liitus ta 2007. aastal. Flamengo esindusmeeskonda jõudis ta 2016. aastal. 2018. aastal valiti ta Brasiilia kõrgliiga hooaja sümboolsesse koosseisu.

2019. aasta jaanuaris liitus ta Itaalia kõrgliigaklubiga Milan. Arvatav üleminekusumma oli 35 miljoni eurot.

2020. aasta septembris siirdus ta 20 miljoni euro eest Prantsusmaa kõrgliigaklubisse Lyoni Olympique, kellega sõlmis viieaastase lepingu. Hooajal 2020–21 lõi ta Prantsusmaa kõrgliigas üheksa väravat ja valiti samal hooajal liiga sümboolsesse koosseisu.

2022. aasta augustis sõlmis ta viieaastase lepingu West Ham Unitediga. West Ham Unitedi jaoks oli tegu klubi rekordostuga.

Debüüdi Brasiilia rahvuskoondise meeskonnas tegi ta 8. septembril 2018 sõprusmängus USA vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 23. märtsil 2019 sõprusmängus Panama vastu. Ta võitis Brasiilia koondisega 2019. aasta Copa América.

Saavutused
----------

Flamengo
* Campeonato Carioca: 2017

Viited
------

1. ↑  "West Ham sign Lyon's Paqueta for club record fee". *BBC Sport*. 29. august 2022. Vaadatud 30. augustil 2022.

Välislingid
-----------

 Lucas Paquetá – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis

| * v
* r
Brasiilia koondis  –  2022. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused |
| --- |
| 

* 1 Alisson
* 2 Danilo
* 3 Thiago Silva
* 4 Marquinhos
* 5 Casemiro
* 6 Alex Sandro
* 7 Paquetá
* 8 Fred
* 9 Richarlison
* 10 Neymar
* 11 Raphinha
* 12 Weverton
* 13 Dani Alves
* 14 Militão
* 15 Fabinho
* 16 Alex Telles
* 17 B. Guimarães
* 18 Antony
* 19 Gabriel Jesus
* 20 Vinícius Jr.
* 21 Rodrygo
* 22 Bremer
* 23 Ederson
* 24 Martinelli
* 25 Pedro
* 26 Éverton Ribeiro
* Treener: Tite

 | Brasiilia |
|  |
| --- |
|  |
| Medalikohad |
| Euroopa U-21 meistrivõistlused |
| **Hõbe** | 2019 | jalgpall |

**Gian-Luca Waldschmidt** (sündinud 19. mail 1996 Siegenis) on Saksamaa jalgpallur, kes mängib ründajana Saksamaa kõrgliigaklubis 1. FC Köln.

Ta alustas klubikarjääri Eintracht Frankfurtis, mille noorteakadeemiaga liitus ta 2010. aastal. 2014. aastal sõlmis ta klubiga oma esimese profilepingu. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta Saksamaa kõrgliigas 25. aprillil 2015 mängus Dortmundi Borussia vastu.

2016. aasta juunis sõlmis ta lepingu Hamburger SV-ga. 20. mail 2017 lõi Waldschmidt mängus VfL Wolfsburgi vastu oma esimese värava Saksamaa kõrgliigas.

2018. aasta mais siirdus ta SC Freiburgi. Hooajal 2018–19 lõi Waldschmidt Saksamaa kõrgliigas üheksa väravat.

2020. aasta augustis siirdus ta 15 miljoni euro eest Portugali kõrgliigaklubisse Lissaboni Benfica, kellega sõlmis viieaastase lepingu, kuid juba aasta hiljem naasis ta Saksamaa kõrgliigasse, kui sõlmis nelja-aastase lepingu VfL Wolfsburgiga. 2023. aastat juulis läks ta Wolfsburgist üheks hooajaks laenule 1. FC Kölni.

2019. aastal võitis ta Saksamaa kuni 21-aastaste koondisega omavanuste Euroopa meistrivõistlustel hõbemedali. Seitsme väravaga oli Waldschmidt turniiril suurim väravakütt. Saksamaa jalgpallikoondises tegi ta debüüdi 9. oktoobril 2019 sõprusmängus Argentina vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 7. oktoobril 2020 sõprusmängus Türgi vastu.

Viited
------

1. ↑  "Nationalstürmer verpflichtet". *VfL Wolfsburg*. 23. märts 2022.