recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel on lastejutust; filmi kohta vaata Nukitsamees (film); teiste tähenduste kohta vaata Nukitsamees (täpsustus).* |

---

**"Nukitsamees"** on Oskar Lutsu lastejutt, mis ilmus esimest korda 1920. aastal.

Loo Nõukogude perioodil ilmunud trükkidest oli osa repliike välja jäetud (metsamoori suu läbi kõlav vihje sotsiaaldemokraatidele, kes nõuavad sarnaselt Kustiga lühemat tööpäeva) ning selle lõpp oli ümberkirjutatud (viide köstrile, kes paneb Nukitsamehele nime).

Teost on seni illustreerinud neli kunstnikku: 1945. aastal Richard Kaljo, 1957. aasta trüki pildid pärinevad Vive Tollilt, 1973. aasta trüki illustreeris Edgar Valter ja 2007. aasta trüki Epp Marguste.

Sisu
----

"Nukitsamees" on lugu sellest, kuidas Kusti ja Iti metsas marjul olles ära eksivad. Metsamoor leiab lapsed ja viib nad endale koju ja paneb tööle: Kusti ja Iti peavad sigu toitma, hagu ja vett tassima, peenraid rohima ja väikest Nukitsameest hoidma. Metsamoori majakeses elavad veel ta pojad Mõhk ja Tölpa ning vanaätt.

Kustil ja Itil õnnestub metsamajast põgeneda, kui väike linnuke toob Kustile teate selle kohta, et Mõhk ja Tölpa on leidnud rahapaja ning ilmselt tõttab kollipere üheskoos seda ära tooma, nii et lapsed jäävad omapäi. Nii lähebki ning Nukitsamees võetakse kaasa kodukülla. Kusti ja Iti vanemad harjuvad Nukitsamehega tasapisi, kuid mehike on esialgu väga kasvatamatu ja teeb koledaid tempe. Väike metsaelanik aga harjub uue eluga, ta saab nimeks Ants ja läheb koos teiste lastega kooli.

Trükid
------

* *Nukitsamees*. Noor-Eesti, 1920.
* *Nukitsamees*. Ilukirjandus ja Kunst, 1945.
* *Nukitsamees*. Eesti Riiklik Kirjastus, 1957.
* *Nukitsamees*. Eesti Raamat, 1973.
* *Nukitsamees*. Perioodika, 1986.
* *Nukitsamees*. Tiritamm, 1997. ISBN 9985-55-050-1
* *Nukitsamees*. Tiritamm, 2004. ISBN 9985-55-189-3
* *Nukitsamees*. TEA Kirjastus, 2007. ISBN 9789985716342

Dramatiseeringud
----------------

"Nukitsamehe" ainetel on lavastatud kaks filmi ja mitu teatritükki. Omakorda Olav Ehala muusikalis "Nukitsamees" on kasutatud valdavalt sama muusikat, mille helilooja kirjutas filmile "Nukitsamees".

### Filmid

* *Metsamuinasjutt*. Elbert Tuganovi nukufilm, Nukufilm, 1960.
* *Nukitsamees*. Helle Karise mängufilm, Tallinnfilm, 1981

### Teatrilavastused

* *Nukitsamees*. Oskar Luts, muinasjutt lastele 4 pildis, Vanemuise näitelava, 1923.
* *Nukitsamees*. Roland Saarnik, Tartu Lasteteater, 1995.
* *Nukitsamees*. Olav Ehala muusikal, mugandus samanimelisest mängufilmist. Estonia, 1998.
* *Nukitsamees*. Andres Dvinjaninovi nukulavastus, Nukuteater, 2004.
* *Nukitsamees*. Olav Ehala muusikal. Vanemuine 2010.

Pealkiri muudes keeltes
-----------------------

* *Мальчик с рожками* (vene; 1978)
* *Der gehörnte Junge* (saksa; 1987)
* *Bumpy* (inglise; 1987)
* *Ragainitis* (läti; 2003)

Viited
------

1. ↑  
	* Tambet Kaugema. "Otsi lolli, kes ei kardaks kolli".(Film "Nukitsamees" kui algmaterjal ja sama muusikaga teatrietendus.) – Postimees 28.01.1999

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Nukitsamees** |

* Alo Põldmäe. ""Nukitsamees" Vanemuises. Muljeid ootamatu järeldusega."  – Sirp 26. märts 2010
**Ernst-Voldemar Nurk** (3. juuni (vkj 21. mai) 1902 Püssi vald, Virumaa – 23. mai 1977 Tallinn) oli eesti põllumajandusinsener.

Elulugu
-------

Ernst-Voldemar Nurk oli talupidaja poeg.

1932. aastal lõpetas Nurk Tallinna Tehnikumi mehaanikaosakonna. Täiendas end 1937 Saksamaal ja Inglismaal ning 1939 Rootsis. 

Töötas Tallinna masinaehitustehases ja raudteel, oli aastatel 1926–1935 Masinatarvitajate Ühingute Liidu põllutöömasinate instruktor, 1935–1940 Põllutöökoja põllutöömasinate eriteadlane. Aastatel töötas 1940–1945 Maanteevalitsuses, 1945–1951 oli Tartu Riikliku Ülikooli põllumajandusteaduskonna mehaanikakateedri juhataja ja dotsent, 1952–1957 põllutöömasinate ja elektrifitseerimise kateedri dotsent põllutöömasinate ja ohutustehnika alal, 1957–1977 EMMI vanemteadur ja konsultant. Oli tegev ka põlevkivituha- ja mineraalväetisekülviku konstrueerimisel ja ehitamisel, korraldas põllutöömasinate katsetusi.

Tunnustus
---------

* Eesti NSV teeneline leiutaja (1964).

Teoseid
-------

* Viljapeksumasinad: nende ehitus ja käsitsemine. Tallinn, 1935, 21951
* Adrad: nende ehitus ja käsitsemine. Tallinn, 1936
* Traktori kütteainete võrdlusproovid. // Põllumajanduse Uurimise ja Katseasjanduse Komitee Toimetised 104 (1940)
* Täielikkude viljapeksumasinate töötamisviis ja käsitamine. Tallinn, 1951

Viited
------

1. 1 2 3 4  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide, lk 24

Kirjandus
---------

* Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide
* Tartu Riikliku Ülikooli õppe-teaduskoosseisu biobibliograafia nimestik 1944–1980. Tartu, 1987, 407
* Eesti Põllumajandusülikool: audoktorid, töötajad ja vilistlased 1991–1995. Tartu, 1996, I, 141
* Tartu ülikooli ajalugu: kolmes köites. Tallinn, 1982, III, 317
* Põllumajanduse Akadeemia (1977) 9. VI

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Adolphe** (sünninimi **Adolph Wilhelm Carl August Friedrich**; 24. juuli 1817 – 17. november 1905) oli viimane Nassau hertsog aastail 1839–1866 ja Luksemburgi suurhertsog 1890. aastast kuni surmani.

Tema isa oli Nassau hertsog Wilhelm (1792–1839) ja tema ema oli Wilhelmi esimene naine, Saksi-Hildburghauseni printsess Luise. Adolphe'i poolõde Sophia abiellus Rootsi kuninga Oscar II-ga.

Pärast oma isa surma sai Adolphe 20./30. oktoobril 1839 Nassau hertsogiks.

Suurhertsog Adolphe
Ta toetas Austria–Preisi sõjas Austriat. Seetõttu annekteeris Preisimaa pärast Austria lüüasaamist Nassau ja Adolphe jäi troonist 20. septembril 1866 ilma.

1890 sai Adolphe Luksemburgi suurhertsogiks. Seni olid Luksemburgi suurhertsogiteks olnud Madalmaade kuningad, kuid 1890 suri Madalmaade kuningas Willem III ilma meessoost pärijata. Hollandi kuningannaks sai tema ainus tütar Wilhelmina, kuid Luksemburgis kehtiv Saali õigus keelas naisel trooni pärida. Selletõttu läks Luksemburgi suurhertsogi tiitel Adolphe'ile, kes oli Willemi kauge sugulane meesliinis.

Esimest korda abielus ta 31. jaanuaril 1844 Venemaa suurvürstinna Jelizaveta Mihhailovnaga, kes oli Nikolai I lelletütar. Naine suri vähem kui aasta hiljem sünnitusel, kui tõi ilmale surnud tütre.

Teist korda abiellus ta 23. aprillil 1851 17-aastase Adelheid Mariega, kelle isa oli Anhalt-Dessau vürst Friedrich. Neil oli 5 last, kellest ainult 2 elasid vähemalt 18-aastaseks. Trooni päris nende vanim poeg Wëllem IV.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Wëllem III** | **Luksemburgi suurhertsog**1890–1905 | Järgnev**Wëllem IV** |
| Eelnev**Wilhelm** | **Nassau hertsog**1839–1866 | Järgnev**Riik annekteeritud Preisimaa poolt** |
**Tundrakaur** (*Gavia adamsii*) on kaurlaste sugukonda kauri perekonda kuuluv veelind.

Eestis on tundrakaur peaaegu iga-aastane haruldane läbirändaja.

Taksonoomia
-----------

Esimesena kirjeldas tundrakauri teaduslikult George Robert Gray 1859. aastal Alaskalt kogutud isendi põhjal. Tema perekonnanimi *Gavia* tähendab ladina keeles merikajakat ja esines juba Plinius Vanema teostes. Liiginimi *adamsii* on pandud briti mereväekirurgi ja loodusteadlase Edward Adamsi (1824–1856) auks, kes joonistas ja kogus Arktikas palju linnuliike ning oli kolm aastat varem Sierra Leones tüüfusse surnud. Just tema oligi hankinud selle isendi, mille põhjal Gray tundrakauri uue liigina kirjeldas.

Tundrakaur on monotüüpne liik ehk teisisõnu tal ei eristata alamliike, kuigi ta on levinud suurel alal kogu Holarktises.

Tundrakaur on lähedalt sugulane jääkauriga. Nad sarnanevad nii sulestiku kui ka käitumise poolest ja mõnikord ühendatakse nad samasse ülemliiki. Mõlemad arvatakse pärinevat järvekauri asurkondadest, mis kaotasid läbikäimise teiste asurkondadega ja seejärel koloniseerisid kogu Arktika.

Levila
------

Tundrakaur pesitseb Põhja-Jäämeres kuni 78. põhjalaiuseni, näiteks Venemaal, Kanadas ja USA-s.

Ta talvitub peamiselt Vaikse ookeani ja Norra varjulistel rannikutel tavaliselt kuni 50. põhjalaiuskraadini, aga Jaapanis kuni 35. põhjalaiuseni. Eksikülalisena on teda kohatud paarikümnes riigis, sealhulgas isegi Hispaanias ja Mehhikos.

Pesitseda eelistab tundrakaur mageveetiikidel ja -järvedel, kuid võib seda teha ka jõekaldal, deltas või mererannikul. Metsa ta väldib.

Välimus
-------

Tundrakaur on 76–97 cm pikk ja 4–6,4 kg raske. Tema tiibade siruulatus on 135–160 cm. Niisuguste näitajate poolest on ta kauride perekonna suurim liik.

Pulmasulestikus täiskasvanud linnud on musta peaga. Keha alapool on valge ja ülapool musta-valgekirju. Muul ajal on sulestik kahvatu, lõug ja kaela eesosa valged.

Tundrakaur erineb jääkaurist peamiselt pikema ja õlgkollase noka poolest. Nokk tundub olevat kergelt ülespoole suunatud.

Eluviis
-------

Tema põhiliseks toiduks on kalad. Kuid ta sööb ka koorikloomi, molluskeid ja rõngusse. Toitu jälitades suudab ta sukelduda.

Tundrakaur asub pesitsema juuni alguses, aga see sõltub sellest, kas lumi on selleks ajaks juba sulanud. Nagu teisedki kaurid, ehitab ta pesa taimsest materjalist veele väga lähedale. Emaslind muneb sinna kaks muna.

2010. aastas muutis Rahvusvaheline Looduskaitseliit tundrakauri seisundi ohulähedaseks, arvestades seda, et tema arvukus väheneb "mõõdukalt kiiresti". Peamiseks ohuks nimetas looduskaitseliit pesarüüstamist inimeste poolt.

Viited
------

1. 1 2  L. Jonsson. "Euroopa linnud". Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2000

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Tundrakaur** |

* Tundrakaur andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes
* Tundrakaur YouTube'is
**Lauri Malsroos** (sündinud 7. veebruaril 1986 Tallinnas) on eesti orienteeruja.

Haridus
-------

Lõpetas 2005. aastal Saue Gümnaasiumi ja 2010. aastal Eesti Lennuakadeemia.

Sporditulemused
---------------

Harrastab 1993. aastast orienteerumisjooksu ja 2004. aastast rattaorienteerumist. 

Noorte ja juunioride vanuseklassides võitis orienteerumise Eesti meistrivõistlustel aastatel 2000–2006 kokku 7 kulda, 7 hõbedat ja 8 pronksi. 2005. ja 2006. aastal osales orienteerumisjooksu juunioride MMil.

2007. aastast kuulub rattaorienteerumises Eesti koondisse.

Rattaorienteerumise Eesti meistrivõistlustel võitnud 6 kulda (2014 tavarajal, 2015 lühirajal ja tavarajal, 2016 tavarajal, 2017 lühirajal ja tavarajal), 3 hõbedat ja 3 pronksi. Orienteerumisjooksu Eesti meistrivõistlustel võitis 2017. aastal pronksi segateatesprindis SK Saue Tammed võistkonnas.

2009. aasta rattaorienteerumise Euroopa meistrivõistlustel Taanis võitis teatevõistlusel hõbemedali Eesti teatemeeskonna liikmena koos Margus Halliku ja Tõnis Ermiga. 2011. aasta EMil sprindis 7. ja lühirajal 9. koht. 2015. aasta rattaorienteerumise Euroopa meistrivõistlustel Portugalis tuli ta Euroopa meistriks Penha Garcia vanalinnas toimunud sprindidistantsil. 2017. aasta rattaorienteerumise Euroopa meistrivõistlustel Prantsusmaal Orléansis võitis ta kaks hõbemedalit (sprindis ja lühirajal). 2019. aasta rattaorienteerumise Euroopa meistrivõistlustel Poolas Wrocławis tuli ta Euroopa meistriks sprindidistantsil. 2023. aasta rattaorienteerumise Euroopa meistrivõistlustel Portugalis Algarves võitis ta sprindidistantsil pronksmedali.

2013. aastal võitis ta Eestis Lääne-Virumaal toimunud rattaorienteerumise maailmameistrivõistlustel hõbemedali sprindis (Tapal) ja pronksi teatevõistlusel (Rakveres) Eesti teatemeeskonnas (koos Margus Halliku ja Tõnis Ermiga). 2014. aastal tuli ta Poolas toimunud rattaorienteerumise MMil maailmameistriks Eesti teatemeeskonnas (koos Margus Halliku ja Tõnis Ermiga) ning sai sprindis 5. koha. 2015. aasta rattaorienteerumise MMil Tšehhis võitis ta sprindis pronksmedali. 2016. aasta rattaorienteerumise MMil Portugalis sai ta lühirajal 5. koha ja tavarajal 8. koha. 2017. aasta rattaorienteerumise MMil Leedus ja 2022. aasta MMil Rootsis ning ka 2023. a Tšehhis võitis ta sprindis pronksmedali.

Aastatel 2007–2022 osalenud ka rattaorienteerumise Maailma Karika etappidel, parimad tulemused sprindis 2013 2. 2014 1. ja 3. 2015 1. ja 3. 2016 2. 2017 2. ja 3. 2019 1. ja 3. 2022 3. lühirajal 2016 1. ja 2. 2017 2. 2018 2. tavarajal 2016 1. koht.

Tunnustus
---------

* 2013, 2014 Harjumaa parim meessportlane
* 2014, 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2022 Eesti parim rattaorienteeruja
* 2014 Eesti Orienteerumisliidu aasta tegija (rattaorienteerumise meeskonnas)
* 2016 Eesti Vabariigi spordipreemia

Viited
------

1. 1 2  Eesti Spordi Biograafiline Leksikon. Malsroos, Lauri
2. 1 2  ESBL sporditulemused. Lauri Malsroos
3. ↑  "Kultuuriministeerium. Spordipreemiate laureaadid". Originaali arhiivikoopia seisuga 18. august 2016. Vaadatud 14. veebruaril 2016.

Välislingid
-----------

* Eesti Spordi Biograafiline Leksikon. Malsroos, Lauri
**Nagib Mahfuz** (11. detsember 1911 – 30. august 2006) (araabia نجيب محفوظ) oli egiptuse kirjanik, Nobeli kirjandusauhinna laureaat. Ta oli esimene araabia kirjanik, kes pälvis selle auhinna.

1996. aastal asutati temanimeline kirjandusauhind araabia kirjanike tunnustamiseks.

Ta on avaldanud 35 romaani ja jutukogusid.

Teoseid
-------

* "Kairo triloogia" (1956-1957)
* ليالى ألف ليلة : "Tuhande öö ööd" (1981, eesti keeles 2004 Kalle Kasemaa tõlkes) ISBN 9985-3-0781-X
* "Kahe palee vahel" (eesti keeles Tallinn 2019, Eesti Raamat, sari Nobeli laureaat)

Nobel
Nobeli kirjandusauhinna laureaat

1901 Prudhomme • 1902 Mommsen • 1903 Bjørnson • 1904 F. Mistral, Echegaray • 1905 Sienkiewicz • 1906 Carducci • 1907 Kipling • 1908 Eucken • 1909 Lagerlöf • 1910 von Heyse • 1911 Maeterlinck • 1912 Hauptmann • 1913 Tagore • 1915 Rolland • 1916 von Heidenstam • 1917 Gjellerup, Pontoppidan • 1919 Spitteler • 1920 Hamsun • 1921 France • 1922 Benavente • 1923 Yeats • 1924 Reymont • 1925 Shaw • 1926 Deledda • 1927 Bergson • 1928 Undset • 1929 Mann • 1930 Lewis • 1931 Karlfeldt • 1932 Galsworthy • 1933 Bunin • 1934 Pirandello • 1936 O'Neill • 1937 du Gard • 1938 Buck • 1939 Sillanpää • 1944 Jensen • 1945 G. Mistral • 1946 Hesse • 1947 Gide • 1948 Eliot • 1949 Faulkner • 1950 Russell • 1951 Lagerkvist • 1952 Mauriac • 1953 Churchill • 1954 Hemingway • 1955 Laxness • 1956 Jiménez • 1957 Camus • 1958 Pasternak • 1959 Quasimodo • 1960 Perse • 1961 Andrić • 1962 Steinbeck • 1963 Seféris • 1964 Sartre • 1965  Šolohhov • 1966 Agnon, Sachs • 1967 Asturias • 1968 Kawabata • 1969 Beckett • 1970 Solženitsõn • 1971 Neruda • 1972 Böll • 1973 White • 1974 Johnson, Martinson • 1975 Montale • 1976 Bellow • 1977 Aleixandre • 1978 Singer • 1979 Elýtis • 1980 Miłosz • 1981 Canetti • 1982 García Márquez • 1983 Golding • 1984 Seifert • 1985 Simon • 1986 Soyinka • 1987 Brodski • 1988 Mahfuz • 1989 Cela • 1990 Paz • 1991 Gordimer • 1992 Walcott • 1993 Morrison • 1994 Ōe • 1995 Heaney • 1996 Szymborska • 1997 Fo • 1998 Saramago • 1999 Grass • 2000 Gao • 2001 Naipaul • 2002 Kertész • 2003 Coetzee • 2004 Jelinek • 2005 Pinter • 2006 Pamuk • 2007 Lessing • 2008 Le Clézio • 2009 Müller • 2010 Vargas Llosa • 2011 Tranströmer • 2012 Mo • 2013 Munro • 2014 Modiano • 2015 Aliaksijevič • 2016 Dylan • 2017 Ishiguro • 2018 Tokarczuk • 2019 Handke • 2020 Glück • 2021 Gurnah • 2022 Ernaux • 2023 Fosse
**Aleksander Möldroo** (7. jaanuarini 1944 **Aleksander Mölder**; 6. august 1902 Narva – 16. september 1991 Tallinn) oli eesti graafik ja teatrikunstnik.

Elulugu
-------

Aleksander Möldroo sündis Narvas ja omandas alghariduse Narva linavabriku algkoolis ja 1912–1919 kommertskoolis. Kunstiõpinguid alustas 1920. aastal Tallinna Kunsttööstuskoolis, kus õppis dekoratsioonmaali. Kunsttööstuskoolis õppis Möldroo kaks aastat, seejärel täiendas end aastatel 1922–1923 kunstikoolis Pallas Konrad Mäe ja Ado Vabbe ateljeedes. Sellele järgnes õppereis Pariisi.

Möldroo töötas nii Eesti (Endla 1926–1928; 1928–1930 Draamastuudio Teater; Ugala 1936–1946) kui ka välismaa (Kaunase Riigiteater 1924–1925; Belgradi Riigiteater 1930–1931) teatrites. 1946–1952 oli ametis Tallinna Kultuurhariduslike Asutiste Komitee peakunstnikuna.

5. detsembril 1934 mõisteti 1,5 aastaks vangi. 1934–35 oli vangis.[*viide?*]

Aastatel 1952–1957 oli ta Venemaal Taišeti lähedal sunnitöölaagris.

Temast on Norma Jõekalda ja Anne Tuuling teinud telesaate "Väikeses kollases majas" (ETV,1990,40 min.)

Looming
-------

Möldroo lavakavandid, teostatud temperas või monotüüpias, mõjuvad terviklike kunstiteostena. Varasemad, eriti Hommikuteatrile tehtud kujundused, on ekspressionistlikud, hiljem saab valdavaks realistlikum, väljendusrikast detaili toonitav käsitlus.

Graafikatehnikatest viljeles ta enim linoollõiget, puugravüüri ja monotüüpiat. Loonud ka õlimaale (maastiku- ja linnavaateid) ja akvarelle. Teinud sisekujundustöid, muuhulgas kavandas 1933–1934 Kadrioru lossi kardinad.

Möldroo varasemad teosed, eriti linoollõiked, näitavad selgeid ekspressionismi mõjutusi. Neist tõuseb esile sari teatritegelaste portreid, millest on säilinud "A. Bachmann" (1922), "Aleksander Teetsov" (1928) ja "Priit Põldroos" (1929). Möldroo monotüüpiate temaatika pärineb tihti reisidelt, näiteks "Vana Belgrad" (1931), "Mostar" (1932), "Jaroslavl".

Viited
------

1. ↑
2. 1 2  Rein Loodus, Kunstisalongis - Sirp ja Vasar, 27.08.1982.

Välislingid
-----------

* Aleksander Möldroo looming EKM Digikogus
**Parim lihaveisekarjakasvataja** on Maaelu Edendamise Sihtasutuse poolt 2006. aastast antav aunimetus inimesele, kes aasta jooksul on saavutanud häid tulemusi lihaveisekarja kasvatamisel. Aunimetuse väljaandmise eesmärk on tunnustada innovaatilist ja efektiivset tootmist ning avaldada tunnustust inimestele, kelle panus lihaveisekarjade kasvatamisel on olnud arvestatav kogu Eesti ulatuses.

Aunimetuse kandidaadi lihaveisekarjas peab olema vähemalt 10 ammlehma ja kari peab olema olnud jõudluskontrollialune vähemalt 5 aastat. Võitja väljaselgitamisel arvestatakse lisaks karja suurusele veel söötmis- ja pidamistingimuste nõuetele vastavust, puhtatõulise pulli olemasolu loomade paaritamisel, tõuloomade müüki teistesse lihaveisekarjadesse, keskkonna- ja loodussõbralikkust karja kasvatamisel, talu/ettevõtte arengut ja innovaatilisust, jätkusuutlikkust, näitustel ja konkurssidel osalemist ja selle abil veisekasvatuse propageerimist.

Parima lihaveisekarjakasvataja aunimetuse andmiseks võivad kandidaate esitada Eesti Tõuloomakasvatajate Ühistu, Veterinaar- ja Toiduamet, Eesti Põllumajandusloomade Jõudluskontrolli AS, Eesti Maaülikooli veterinaarmeditsiini ja loomakasvatuse instituut, Eesti Põllumajandus-Kaubanduskoda, Eestimaa Talupidajate Keskliit.

Aunimetuse laureaadid
---------------------

* 2006 Leino Vessart
* 2007 Arne Tamm
* 2008 Andrus Sepp
* 2009 Meelis Marmor
* 2010 Margus Keldo
* 2011 Kalmer Visnapuu
* 2012 Aldo Vaan
* 2013 Jane Mättik
* 2014 Reet Pikkmets ja Targo Pikkmets
* 2015 Arti Silm
* 2016 Silja Trahv
* 2017 Vallo Kruusimägi
* 2018 Tiina ja Ivo Tomson
* 2019 Andres Vaan
* 2020 Mariliis Vahar

Viited
------

1. 1 2 3 4  "Parima lihaveisekarjakasvataja aunimetuse andmise kord". Maaelu Edendamise Sihtasutus. Originaali arhiivikoopia seisuga 7.10.2017. Vaadatud 07.10.2017.
2. ↑  Selgusid 2018. aasta parim piimakarja- ja lihaveisekarjakasvataja põllumajandus.ee, 20.02.2019.
**Jäärja mõis** (saksa keeles *Saarahof*) oli rüütlimõis Saarde kihelkonnas Pärnumaal. Tänapäeval jääb kunagine mõis Saarde valda Pärnu maakonnas.

Ajalugu
-------

Jäärja mõisa on esmamainitud 1442. aastal.

Jäärja mõis on kuulunud näiteks Mengdenite, Bussenite, Ditmarite, Engelhardtide ja Grünewaldtide suguvõsale.

Viimane võõrandamiseelne omanik oli Johannes von Ungern-Sternberg.

Mõisakompleks
-------------

Ühekorruseline puust härrastemaja rajati 19. sajandi alguses. Hoone on säilinud ümberehitatud kujul ning algsest mõnevõrra lühemana. Kunagises mõisa peahoones paikneb praegu Jäärja metskonna keskus.

Säilinud on mitu kõrvalhoonet. Huvitavamad neist on kaaravadega ait ja tall-tõllakuur.

Vaata ka
--------

* Eesti mõisate loend

Kirjandus
---------

* Hagemeister, Heinrich von; F. von Bulhovden (1836). *Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands T. 1–2*. Riga: E. Frantzen. Lk 162.

Välislingid
-----------

* Jäärja mõisast Eesti mõisaportaalis

Saarde kirik
Saarde kihelkond

**Kirik**: Saarde  

**Mõisad**: Jäärja mõis | Kilingi mõis | Kärsu mõis | Laiksaare mõis | Pati mõis | Tali mõis | Tuuliku mõis | Voltveti mõis
Virumaa valdade piirid enne ja pärast 1939. aasta vallareformi
**Piiri vald** (1939. aastani *Kose vald*) oli vald Virumaal Vaivara kihelkonnas Narva jõe idakaldal aastail 1939–1945. Vald moodustati senise Kose valla piires. Piiri vald koos Raja valla ja Narva vallaga moodustasid Narva-taguse. Vallamaja asus Krivasoo külas.

Kose vald (vene keeles Козельскaя) eksisteeris alates 1920. aastast kuni 1939. aastani Narva jõest ida pool asunud maa-alal, mis pärast Eesti Vabadussõja edukat lõppu oli liidetud Tartu rahulepingu alusel Viru maakonnaga.

Vald kuulus Riigivolikogu 66. valimisringkonda, kust valiti Aleksander Ossipov, ja Vasknarva põllumeeste konvendi tegevus- ja valimispiirkonda.

Piiri valla riigimõisad: Dundukovi mõis, Gromovo mõis, Marinskaja mõis, Urakonda mõis, Uue-Rantovka mõis, Vana-Rantovka mõis.

Ajalugu
-------

1939. aastal toimunud haldusreformiga moodustati Kose vallast selle senistes piirides Piiri vald.

Rahvastik
---------

1922. aastal oli Kose vallas 113 eestlast (8,7%), 1194 venelast (91,1%) ja muid rahvusi 3 (0,2%) – kokku 1310 elanikku.

1934. aastal oli Kose vallas 145 eestlast (11,3%), 1135 venelast (88,2%) ja muid rahvusi 7 (0,5%) – kokku 1287 elanikku.

1. aprillil 1939 oli vallas 1202 elanikku.

Asustus
-------

Piiri valda kuulusid külad: Kossari (vene k. *Косари*), Pustoi Konets, Skorjatina Gora, Ust-Žerdjanka, Suur-Žerdjanka, Romanovštšino, Nižõi, Krjuša Lukina-Gora, Krjuša, Kivikonda, Kljušna puustus, Vlasovo puustus, Dolgaja-Niva, Kasekonda, Uusna.

Viited
------

1. ↑  Maa-ameti kaardirakendused
2. ↑  776. Vabariigi Presidendi otsus nr. 88. Riigi Teataja, nr. 87, 14 oktoober 1938
3. ↑  Piiri vald,
4. ↑  Tuletõrje kuldmedal elupäästjale, Uus Eesti Narva Uudised nr 155, 15 juuli 1939

Kirjandus
---------

* "Kogu vald võitleb karskuse eest, kuid viina juuakse ikkagi". Lääne Elu nr 119, 16. oktoober 1939. Lk 2.
**Põldpisikas** (*Centunculus minimus*) on nurmenukuliste sugukonda kuuluv rohttaim, pisika perekonna ainuke liik Eestis. Perekonda kuulub maailmas sõltuvalt liigimahust 1–3 liiki.

Taksonoomia
-----------

Pisika perekonna kirjeldas Carl von Linné 1753. aastal ning perekonna tüüpliik on põldpisikas. Uuemal ajal on põldpisikas loetud ka varsapõlve perekonda, sel juhul teadusliku nimega *Anagallis minima* või ka metsvitsa perekonda, *Lysimachia minima*. Eesti botaanilises traditsioonis on põldpisikat seni käsitletud omaette perekonnas.

Kirjeldus
---------

Pisikas on tavaliselt 2–4 cm (harva kuni 7 cm) kõrgune paljas rohttaim. Munajad lehed on 3–5 mm pikad ja varrel paiknevad vahelduvalt. Õied on neljatised (harva viietised), üksikult lehtede kaenlas, 2-2,5 mm pikkused. Kupar sisaldab rohkesti pisikesi tumepruune seemneid. Taim meenutab väliskujult kõige enam pisikest liivkanni või rannikat.

Levik maailmas ja Eestis
------------------------

Maailmas levinud Euroopas ja Ameerikas. Eestis oma levila kirdepiiril, haruldane. Kasvab savikatel või niisketel liivastel kasvukohtadel, näiteks põlluservadel, kraavikallastel ja jäätmaadel. 

Esimesed tõendatud leiuandmed Eestist pärinevad 19. sajandi keskpaigast Tartu ümbrusest. Võib arvata, et üheaastase, avatud kasvukohti tahtva taime leiukohad pole kauakestvad, ent Vormsil Hullo lähedalt põldudelt on teda leitud 1930. ja 1990. aastatel. Ilmselt on leiukohti Eestis rohkem, kui seni teada, sest taim jääb väiksuse tõttu kergesti tähelepanuta. Eesti taimede uue levikuatlase andmetel leitud viimati 2017. aastal Hiiumaalt Tilga karjäärist.

Põldpisikas (*Centunculus minimus*)

Viited
------

1. 1 2  Kuusk, Vilma (1971). *Eesti NSV floora 8. kd*. Tallinn: Valgus. Lk 492.
2. ↑  "Centunculus minimus". *The Plant List*. Originaali arhiivikoopia seisuga 10. august 2019.
3. ↑  "Centunculus minimus". *Catalogue of Life*.
4. ↑  Kukk, Toomas (2019). *Eesti vähetuntud taimed*. Tallinn: Varrak. Lk 182.
5. ↑  "Centunculus minimus — põldpisikas". *Eesti taimede uue levikuatlase tööversioon*. 2019.
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel on luteri kirikust; Randivälja külas asuva õigeusu kiriku kohta vaata Tori õigeusu kirik* |

---

Tori kirik septembris 2011
Droonivideo Torist ja kirikust 2023. aasta aprillis
**Tori kirik** on Pärnu maakonnas Toris asuv kirik. 

Kirik ehitati 1852–1854 vana kiriku asemele. Hoone põles 1944 ja 1989 algas taastamine. Kirikut taastab MTÜ Tori Kiriku Taastajate Ühendus. 

Kirikus toimuvad EELK Tori Püha Jüri koguduse korrapärased jumalateenistused taas 1994. aastast.

2011. aastal pühitseti kirik Eesti sõjameeste mälestuskirikuks. Tori kiriku seinale on paigaldatud mälestustahvlid Eesti iseseisvuse eest võidelnutele.

Tori kiriku juures asub Mati Karmini skulptuur "Püha Jüri võitlus lohega", mis avati 20. augustil 2003. Skulptuur püstitati selleks, et tähistada Eesti võitu Vabadussõjas ja Eesti taasiseseisvumist. Tegemist on Eesti esimese ratsamonumendiga.

* Eesti sõjameeste mälestuskirik TorilEesti sõjameeste mälestuskirik Toril
* 
* Tori kiriku altar veteranipäeva jumalateenistusel (2013)Tori kiriku altar veteranipäeva jumalateenistusel (2013)
* Tori kirik 2023. aasta aprillisTori kirik 2023. aasta aprillis
* Tori kirik 2023. aasta kevadelTori kirik 2023. aasta kevadel

Viited
------

1. ↑  Eesti sõjameeste mälestuskirik on peaaegu valmis. Eesti Kirik, 5. oktoober 2010.
2. ↑   (vaadatud 01.03.2018)
3. ↑  Link, Eno-Gerrit. PILDID ⟩ Eesti esimene ratsamonument läks remonti. Pärnu Postimees, 25. august 2020.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Tori kirik** |

* Tori kirik kultuurimälestiste riiklikus registris Muuda Vikiandmetes
* Infoleht kiriku kohta
* Postimees: Tori kirikus peeti veteranipäeva jumalateenistust

Tori kirik
Tori kihelkond

**Kirik**: Tori  

**Pastoraat**: Tori kirikumõis  

**Peamõisad**: Sindi mõis | Suigu mõis | Taali mõis | Tori mõis  

**Karjamõisad**: Pustuski mõis | Põlendmaa mõis | Wöhrmannshofi mõis
**Btrfs** (ligikaudne hääldus 'better ef ess') ehk *B-tree file system* on GNU üldise avaliku litsentsiga (GPL), faili koopia muutmisel kasutajale isiklikku eksemplari loov (*copy-on-write*) failisüsteem, mis on saadaval Linuxi ja ReactOS-i operatsioonisüsteemidele. Btrfs-i loomist alustas 2007. aastal Oracle Corporation.

Btrfs loodi kavatsusega vähendada failiühenduste puudulikkust, kaadreid, kontrollsummasid ja integreerida mitme seadme kasutamist Linuxi failisüsteemides. Need omadused on üliolulised, kuna Linuxi kasutus suurtes ettevõtetes kasvab ja on vaja aina suuremaid andmehulkasid salvestada. Skaleerimine ei ole ainult andmete talletamise adresseerimine, vaid see tähendab ka võimet administreerida ning hallata neid tegevusi puhta kasutajaliidesega, mis võimaldab inimestel näha, mis on kasutuses, ning see teeb selle töökindlamaks.

Btrfs 1.0 originaal materdati maha tema hilise 2008. aasta väljaande pärast, kuid isegi 2010. aasta seisuga ei olnud see ikka veel kasutusvalmis. Siiski oli ta vastu võetud 2.6.29-rc1 kernelisse testimiseks. Mitmed Linuxi versioonid (sh RHEL 6) on hakanud pakkuma Btrfsi kui valikut juurfailisüsteemiks installimise ajal. Btrfs on olnud mobiiltelefoni MeeGo operatsioonisüsteemi vaikefailisüsteem.

| * v
* r
Failisüsteemid |
| --- |
| Ketta | 

|  |
| --- |
| 
AdvFS  • Btrfs  • CrossDOS  • exFAT  • ext (ext2  • ext3  • ext3cow  • ext4)  • FAT (FAT12  • FAT16  • FAT16B  • FAT32)  • Files-11  • HFS Plus  • Minix  • Next3  • NILFS (NILFS2)  • NSS  • NTFS  • NWFS  • OneFS  • PFS  • QFS  • QNX4FS  • ReFS  • ReiserFS (Reiser4)  • Reliance  • Reliance Nitro  • SpadFS  • UBIFS  • Unix File System  • Veritas File System (VxFS)  • VFAT  • XFS  • Xsan  • ZFS |
| Optiline andmekandja | 
HSF  • ISO 9660  • ISO 13490  • UDF |
| Välkmälu / Pooljuhtketas | 
FAT  • exFAT  • CHFS  • TFAT  • FFS2  • F2FS  • JFFS  • JFFS2  • LogFS  • NVFS  • YAFFS  • UBIFS |
| Jagatud | 
Coda  • CXFS  • GFS2  • Google Failisüsteem  • OCFS2  • QFS  • Xsan |

 |
| Spetsialiseerunud | 

|  |
| --- |
| 
cramfs  • FUSE  • SquashFS  • UnionFS |
| Pseudo ja virtuaalsed | 
configfs  • devfs  • procfs  • specfs  • sysfs  • tmpfs  • WinFS |
| Krüpteeritud | 
EncFS  • EFS  • ZFS |

 |
**Marti Soosaar** (sündinud 3. detsembril 1977) on eesti kergejõustiklane ja keskkonnaaktivist.[*viide?*]

Ta õppis Tartu Ülikoolis kehakultuuriteaduskonnas, mille lõpetas 2000. aastal liikumis- ja sporditeaduste erialal; 2002. aastal lõpetas sealsamas kehalise kasvatuse õpetajakoolituse. Treenis Tiina Toropi juhendamisel.[*viide?*]

FitQ Studio OÜ tegevjuht.

Töötanud varasemalt Eesti Firmaspordi Liidu ja SportID (Stebby) tegevjuhina.[*viide?*]

Ta kuulub Roheliste erakonna juhatusse.[*viide?*]

Sporditegevus
-------------

2000. aastal kogus ta kümnevõistluses 7012 punkti. 2001. aastal kogus ta Tartus kümnevõistluses punktisumma 7031 ja seitsmevõistluses 5320 punkti. Ta osales 2001. aastal Pekingis 21. universiaadil, kus saavutas kümnevõistluses 12. koha. 2002. aastal tuli ta Eesti mitmevõistluse meistrivõistlustel Villu Sepa ja Ranel Rünga järel 6854 punktiga kolmandaks. Kahekordne Eesti meister teatejooksudes (4×110 m tõkketeatejooksus ja 4×400 m teatejooksus) Tartu Ülikooli Akadeemilise Spordiklubi koosseisus.[*viide?*]

Soosaar on osalenud ka üliõpilaste ujumis- ja veepallivõistlustel ning paljudel rahvaspordivõistlustel jooksmises, rattasõidus, rulluisutamises, triatlonis. Mängis 2008/2009 aastal saalihokit Eesti II liigas Tartu Valla Tormi koosseisus ning 2005. aastal jäähokit Eesti harrastajate liigas HC Cosmose koosseisus.[*viide?*]

2013. aastal 20-võistluses maailmameister M35 vanuseklassis.
2013. aastal Eesti meistrivõistlustel pronksmedal Tartu Ülikooli ASK 4×110 m tõkketeatejooksus.[*viide?*]

### Isiklikud rekordid

* Kümnevõistlus – 7031 (Tartu 2001)
* Seitsmevõistlus – 5320 (Tallinn 2001)
* 100 m jooks – 11,0
* kaugushüpe – 7.02
* kuulitõuge – 12.33
* kõrgushüpe – 2.00
* 400 m jooks – 50,31
* 110 m tõkkejooks – 14,9
* kettaheide – 37.49
* teivashüpe – 4.50
* odavise – 53.03
* 1500 m jooks – 4.16,7
* maraton – 3:13 (Tallinn 2012)[*viide?*]

Poliitiline tegevus
-------------------

Ta kandideeris 2023. aasta Riigikogu valimistel, kus kogus valimisringkonnas nr 10 (Tartu linn) 77 häält ning ei osutunud valituks.

Viited
------

1. ↑  Valimisringkond nr 10 valimised.ee (andmed seisuga 07.03.2023 19:45)

Välislingid
-----------

* Foto
* Tööalane profiil Linkedinis
Peasissekäik oktoobris 2009
**Nõmme turuhoone** on müügimaja Nõmme turul.

Esialgne turuhoone oli puidust. Selle projekteeris arhitekt Robert Natus ning see valmis 1930. aastal.

Hoone restaureeriti 2009. aastal. Originaaljooniste järgi taastatud hoone sai uue katuse, aknad, uksed ning voodri. Ehitaja oli Raketis Grupp OÜ. Taastamine maksis umbes 3,5 miljonit krooni. Uuenduskuuri läbinud turuhoone avati 10. oktoobril 2009.

Nõmme turuhoone tunnistati 2009. aasta parimaks restaureeritud puitehitiseks Tallinnas.

Turuhoones tegutses 2010. aasta alguses üle 30 ettevõtja, kes müüsid eelkõige lihatooteid ja köögivilju. Teisel korrusel oli väike kohvik. Turuhoone keskel oli väike kivist purskkaev.

29. aprilli hilisõhtul 2010 hoone süttis ning põles umbes tunni ajaga peaaegu maani maha.

Nõmme Heakorra Selts algatas hoone taastamise rahastamiseks korjanduse.

Turuhoone oli kindlustatud firmas ERGO Kindlustus viiele miljonile kroonile.

Hoone taastamisel säilitati selle välisilme, kuid konstruktsioon muudeti tulekindlamaks. Taastatud turuhoone avati 27. novembril 2010.

Pilte
-----

* 
* 
* 
* 
* Turuhoone enne restaureerimistTuruhoone enne restaureerimist

Viited
------

1. 1 2 3
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑  Nõmme turuhoone taastatakse juba sel aastal

Välislingid
-----------

* Tuli hävitas Nõmme turuhoone, Tallinna Postimees, 29. aprill 2010
* Nõmme turuhoone taastatakse juba sel aastal, err.ee, 3. mai 2010


|  |  |
| --- | --- |
|  | ***Portaal Nõmme***  |

* Nõmme turuhoone kultuurimälestiste riiklikus registris
Hruševskõi noorpõlvepilt
**Mõhhailo Hruševskõi** (ukraina keeles Михайло Сергійович Грушевський; 29. september (vana kalendri järgi 17. september) 1866 Chełm – 26. november 1934 Kislovodsk) oli ukraina ajaloolane ja poliitik.

Hruševskõi oli Ukraina mõjukamaid ajaloolasi, üks rahvusliku ajalookirjutuse rajajatest. Tema kirjutatud "Ukraina-Vene ajalugu", mis ulatus 1660. aastani, käsitles esmakordselt Vana-Vene riiki kui ukrainlaste ja mitte venelaste oma. Ka Bogdan Hmelnõtski mässus Poola vastu nägi ta rahvuslikke põhjuseid. 

Enne Esimest maailmasõda aitas Hruševskõi rajada Ukraina teaduslikke organisatsioone nii Austria-Ungarile kuulunud aladel kui ka Venemaal. 1920. aastatel tegutses ta õpetlasena Ukraina NSV-s, olles mõjukamaid figuure Ukraina NSV Teaduste Akadeemias.

Poliitikuna asus Hruševskõi tegutsema 19. sajandi lõpus. Ta tegi seda peamiselt Austria-Ungaris, kus olud selleks olid vabamad, võttes sõna poolakate domineerimise ja russiinide partikularismi vastu Galiitsias. 1905. aasta revolutsiooni ajal tegutses ta ka Venemaal, esitades idee autonoomsest Ukrainast demokraatliku Venemaa koosseisus. Vaadetelt oli ta sotsialist ning üks mõjukamaid Ukraina sotsialiste-revolutsionääre (esseere).

1917. aastal, kui tuli kokku Ukraina Keskraada, valiti ta selle esimeheks ja peagi kuulutas see välja iseseisva Ukraina Rahvavabariigi. Nõnda võib Hruševskõid lugeda esimeseks tänapäevase Ukraina riigipeaks. Kuid 1918. aastal, kui bolševike ja valgete vahel algas kodusõda, langes Ukraina kaosesse: see jagunes hetman Pavlo Skoropadski, anarhistide, keda juhtis Nestor Mahno, Matvei Grigorjevi rohelise armee ja teiste rühmituste vahel. Hruševskõi läks eksiili ja jätkas seal nii akadeemilist kui ka poliitilist tegevust. Kui bolševikud olid Ukraina vallutanud, tahtis Hruševskõi koos teiste ukraina esseeridega sinna naasta, lootes kommunistidega koostööd teha. 1924. aastal võimaldatigi tal Ukrainasse tagasi tulla, kuid poliitiline tegevus välistati täielikult. Nii keskendus ta akadeemilisele tööle, eriti oma Ukraina üldajaloo kirjutamisele.

1931. aastal sundisid kommunistid Hruševskõi aga Ukrainast lahkuma (algul Moskvasse, hiljem Kaukaasiasse), tema ja teiste Ukraina intelligentide vastu algatati stalinistlik laimukampaania ja tema teoste avaldamine keelati. Ta paigutati OGPU range järelevalve alla ja 1934. aastal suri ta ootamatult, võimalik, et ta tapeti. 

Kui Ukraina riik 1991. aastal taastati, tõsteti ka Hruševskõi taas au sisse. Tema portree on Ukraina 50-grivnasel rahatähel. Kiievis asub ka tema mälestusmärk.
**Richard Devid** (ka **Richard Deevid**; 30. aprill 1893 Kärdlas – 5. juuni 1942 Sevurallag, Sverdlovski oblast) oli Eesti ärimees.

Richard Devid oli Tallinnas Harju tänaval asunud Eesti eliithotelli ja restorani Kuld Lõvi omanik ning Tallinna Rotary Klubi liige.

Olles pärit Kärdlast, kinkis ta Kärdla kirikule 1920. aastate lõpul uue kella.

Talle kuulunud hotell natsionaliseeriti 1940. aastal. Ta ise vahistati 14. juunil 1941 ning küüditati NSV Liidu sisemaale, kus talle tribunali otsusega 21. märtsil 1942 määrati surmanuhtlus. Otsus viidi täide 5. juunil 1942.

Tema tütar on Vive Devid.

Viited
------

1. ↑  Tallinna Pühavaimu kogudus (1877-1926). V personaalraamat, A-M. Lk 1-303.; TLA.1463.1.34; 1913-1935.
2. ↑  EELK Pühalepa kogudus. Personaalraamat VII (eesti ja saksa pihtkonnad); EAA.3168.1.27; 1895-1903.
3. ↑  "Kärdla kiriku ehituslugu". Originaali arhiivikoopia seisuga 18. märts 2011. Vaadatud 26. septembril 2011.
4. ↑  "Võõrastemaja või avalik maja?"[*alaline kõdulink*] Postimees, 1999
5. ↑  okupatsioon.ee
**Leonhard Vahter** (14. märts 1896 Kalvi mõis, Virumaa – 12. veebruar 1983 New York) oli Eesti poliitik ja advokaat, I Riigivolikogu liige.

Ta lõpetas 1923. aastal eksternina Tallinna Reaalkooli, õppis aastail 1924–1927 (lõpetas *cum laude*) Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas, mag. jur. 1931 (Osavõte Eesti kriminaalseadustiku järele).

Osales Vabadussõjas, kuni 1928. aastani teenis 1. Jalaväerügemendis (leitnant). 1929–1931 vandeadvokaat J. Kuuski, 1931–1934 Alfred Osmani abi, 1934–1940 vandeadvokaat Narvas. 1938. aastal valiti ta I Riigivolikogu liikmeks (65. valimisringkonnast). 1939. aastal oli ta Eesti Evangeeliumi Luteriusu Kiriku Hooldusnõukogu liige. 

Saksa okupatsiooni ajal 19.augustist 1941 kuni märtsini 1942 oli ta Narva linnapea, seejärel taas vandeadvokaat Narvas ja Tallinnas. 

Põgenes 1944 Saksamaale, sealt siirdus USA-sse. Ta oli Baltic Review toimetaja, Vaba Eesti Komitee esimees, Ülemaailmse Eesti Kesknõukogu liige.

Kirjutisi
---------

* Kuhu viib demokraatia kriis. Mag. Leonh. Vahteri mõtteid. Eesti Päevaleht, 21. aprill 1971, nr. 31, lk. 6.
* Leonhard Vahter. Lõhkujad meie hulgas. Eesti Päevaleht, 3. august 1977, nr. 58, lk. 6.
* Leonhard Vahter. Üks pahatahtlik faktide pea peale pööramine. Vaba Eesti Sõna, 8. veebruar–15. veebruar 1962, nr. 6–7.

Ta on propageerinud eesti keeles Oswald Spengleri ajaloofilosoofilisi ideid.

Välislingid
-----------

* Ohvitseride andmekogu
* TÜ üliõpilased
**Augeias** (kreeka keeles 'särav') oli vanakreeka mütoloogias Heliose poeg ja Peloponnesosel asuva Elise kuningas, kellel olid tohutud veisekarjad (mitu tuhat veist). Tema naise nimi oli **Epikaste**. Augeiase tallide puhastamine ühe päevaga oli Heraklese viies vägitöö (Antiigileksikoni järgi kuues).

Augeiase kari oli jumalate kingitus ja immuunne mistahes haiguste vastu. Sellepärast ei viitsinud Augeias oma talli koristada ja sõnnikut oli sinna mitmekümne aasta jooksul väga palju kogunenud.

Eurystheus andis talle selle ülesande, et Heraklest rahva silmis alandada: kõik eelmised vägitööd olid Heraklesele ainult kuulsust toonud. Ent Herakles ei hakanud sõnnikut kühveldama, juhtides läheduses voolavad Alpheiose ja Peneiose jõe läbi talli ja need uhtusid kogu sõnniku minema.

Augeias oli lubanud Heraklesele kümnendiku oma karjast, kui see ülesande täidab, olles kindel, et Herakles seda ei suuda. Kui Herakles tööga siiski toime tuli, keeldus Augeias tasu maksmast. Herakles vihastas ja lõi Augeiase maha. Uueks Elise kuningaks sai Augeiase poeg Phyleos.

Eurystheus ei tahtnud seda vägitegu lugeda, tuues põhjenduseks, et Herakles leppis Augeiasega tasu suhtes kokku, aga oleks pidanud tegema tasuta. Teine vägitegu, mis talle ei kõlvanud, oli Lerna hüdra tapmine, ja nii pidi Herakles esialgu kokku lepitud 10 kangelasteo asemel 12 sooritama. Siin on nähtud kompromissi osas Heraklese-legendides esinenud 10 ja osas olnud 12 vägiteo vahel.

Selle mälestuseks lõi Zeus Kaljukitse tähtkuju. Nimelt Päike (meenutagem, et Augeiase nimi tähendas säravat) on Kaljukitse tähtkujus kõige vähem näha (ehk teisisõnu on tallis). Nime "Kaljukits" andsid tähtkujule alles roomlased; vanad kreeklased kutsusidki seda tähtkuju Augeiase talliks.
**Riia Kunstnike Grupp** (läti keeles *Rīgas mākslinieku grupa*) oli Läti kunstnike rühmitus, mis tegutses selle nime all aastail 1920–1938 ja esindas oma suundumustes avangardistlikke kunstivoole.

Ajalugu
-------

Aastail 1914–1915 moodustas rühm Lääne-Euroopa uusimatest kunstisuundadest huvitatud noori kunstnikke rühmituse nimega Zaļā puķe. 1919. aastal esines osa neist Läti kunsti ülevaatenäitusel Ekspressionistide rühma (*Ekspresionistu grupa*) nime all, kuid et see nimi ei kirjeldanud piisavalt täpselt kunstnike tegelikke loomingulisi taotlusi, sai uueks nimeks 1920. aastal Riia Kunstnike Grupp. Riia Kunstnike Grupis lühemat või pikemat aega tegutsenud kunstnikud olid erinevate kunstnikukäekirjadega, ent neid ühendas kuulumine enam-vähem ühte põlvkonda ja huvi modernismi vastu kunstilises väljenduslaadis. Enamikul rühma liikmetest puudus akadeemiline kunstiharidus, nad olid alustanud kunsti õppimist omal käel või Riia eraateljeedes, samuti Venemaa kunstiõppeasutustes. Tänu sellele hariduslikule mitmekülgsusele olid kunstnikud oma loomingus võimelised paindlikult kokku sulatama erinevaid mõjusid, sealhulgas uusima avangardse kunsti jooni.

Riia Kunstnike Grupp andis tõuke sarnase eesmärgiga Eesti Kunstnikkude Rühma moodustamiseks. 1924. aastal toimus Tallinnas ja Tartus Riia Kunstnike Grupi ja Eesti Kunstnikkude Rühma ühisnäitus pealkirjaga "Esimene Balti-riikide kunstinäitus".

Looming
-------

Oma tegevuse esimestel aastatel keskendus Riia Kunstnike Grupp impressionistliku maalimislaadi ning laiemas mõttes natuuri järgimise kriitikale, soovitades selle asemel kunstniku eneseväljendust oma isiksusest lähtudes, kasutades fovismi, futurismi, kubismi ja teiste avangardistlike kunstivoolude pakutavaid väljendusvahendeid. Hilisemad suundumused on seotud pöördumisega taas natuurist lähtumise poole ja erinevate stiilide sünteesiga. 

Riia Kunstnike Grupiga on seotud üks suuremaid maailmavaatelisi ja põlvkondlikke vastasseise Läti kunstielus, rühmituse tegutsemise algfaasis said kunstnikud sageli ebaadekvaatse kriitika osaliseks. Ajapikku pälvisid Riia Kunstnike Grupi näitused püsiva tunnustuse, ehkki 1930. aastate teisel poolel kõlas juba kriitikat kunstnike sisseharjunud motiivideringi ning värvi-, vormi- ja tekstuurikesksete valikute teemal.

Riia Kunstnike Gruppi kuulunud kunstnikud
-----------------------------------------

* Romans Suta
* Aleksandra Beļcova
* Uga Skulme
* Oto Skulme
* Marta Skulme
* Ģederts Eliass
* Leo Svemps
* Jānis Liepiņš
* Emīls Melderis
* Sigismunds Vidbergs
* Konrāds Ubāns
* Valdemārs Tone
* Jāzeps Grosvalds
* Jēkabs Kazaks
* Niklāvs Strunke
* Erasts Šveics
* Jānis Cielavs

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 4. detsember 2018. Vaadatud 26. novembril 2018.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
2. ↑
3. ↑  Päewaleht, nr. 312, 17 november 1936

Välislingid
-----------

* 1915.–1940. aastate läti kunstirühmitused (läti keeles)
**Veskitaguse** on küla Eestis Harju maakonna Rae vallas.

### Ajalugu

Veskitagust on esmamainitud 1931. aastal, kui Veskitagusest kirjutati ajalehe Lääne Hääl artiklis "Hoolimatus talupidajate vastu". Artikkel rääkis, kuidas põllutööministeerium otsustas süvendada Pirita jõge, mis jookseb tänapäevani läbi Veskitaguse. Süvendades jõge ei arvestanud põllutööministeerium Veskitaguse elanikega, kelle jaoks oli jõe madalam koht ülekäiguks. Põllutööministeerium pidas silla ehitamist liiga kalliks ning seega jätkati jõe süvendamist, mille tõttu kirjutasid Veskitaguse elanikud 35 allkirjaga nõudekirja maavalitsusele, kus nõudsid silla ehitamist.

Elanike arv
-----------

**Veskitaguse küla elanike arv**| Aasta | 2003 | 2008 | 2009 | 2010 | 2012 | 2014 | 2015 | 2019 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Elanike arv | 28 | 42 | 52 | 52 | 57 | 71 | 93 | 96 |

Viited
------

1. ↑  Maa-amet, vaadatud 21.11.2020.
2. ↑  Statistikaamet, vaadatud 10.11.2020.
3. ↑  Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
4. 1 2  Lääne Hääl (14. veebruar 1931). "Lääne Hääl: maarahva häälekandija". Vaadatud 07.04.2020.
5. ↑  Rae vallavalitsuse koduleht

Rae valla vapp.
Rae valla asulad

**Alevikud:** Assaku | Jüri | Lagedi | Peetri | Vaida  

**Külad:** Aaviku | Aruvalla | Järveküla | Kadaka | Karla | Kautjala | Kopli | Kurna | Lehmja | Limu | Pajupea | Patika | Pildiküla | Rae | Salu | Seli | Soodevahe | Suuresta | Suursoo | Tuulevälja | Urvaste | Uuesalu | Vaidasoo | Vaskjala | Veneküla | Veskitaguse | Ülejõe
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib Valdgale valla külast; Abava valla küla kohta vaata artiklit Valgale* |

---

**Valdgale** (vanasti ka **Valgale** või **Talsu Valgale**) on küla (*vidējciems*) Kuramaal Lätis Talsi piirkonnas Valdgale valla lõunaosas.

Küla asub merepinnast 75 meetri kõrgusel ja jääb valla keskusest Pūņasest 9,4, piirkonna keskusest Talsist 4,5 ning Riiast 122 kilomeetri kaugusele.

Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Valdgale mõisa keskus (sealhulgas juustutorn, ait, tuulik ja ait-lusthoone). Kohaliku kaitse all on Valdgale mõisa teenijatemaja, kutsari- ja aednikumajake. Looduskaitse all on kaks Valdgale ümbruses kasvavat nimetut põlist tammepuud.

Valdgale on tekkinud endise Valdgale mõisa (*Waldegahlen*) keskuse juurde. Külla rajati Stende-Ventspilsi väliraudtee Valdgale raudteejaam.

Aastal 2017 oli Valdgales 75 elanikku.

Valdgale mõis juustutorn

Viited
------

1. ↑  Vietvārdu datubāze, vaadatud 29.03 2020
2. ↑  Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija. Valsts aizsargājamo nekustamo kultūras pieminekļu saraksts
3. ↑  Valsts aizsargājamo nekustamo kultūras pieminekļu saraksts
4. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS
5. ↑  Latvijas pagasti. Enciklopēdija. Rīga : A/S Preses nams. 2001—2002. ISBN 9984-00-412-0.


|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Valdgale** |

| * v
* r
Valdgale valla asulad |
| --- |
| 
Cīruļi **·**  Gambija **·**  Ģibzde **·**  Lielsalas **·**  Pobuži **·**  **Pūņas** **·**  Valdgale **·**  Vecpūņas |
**Igor Pšenitšnikov** (sündinud 25. juunil 1957 Tallinnas) on Eesti arstiteadlane ja kardioloog.

Elulugu
-------

Igor Pšenitšnikov on arsti poeg.

Ta lõpetas aastal 1974 Tallinna 19. Keskkooli, 1983 Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna, meditsiinikandidaat (1996; Venemaa Kardioloogia Teaduskeskus, Moskva), väitekiri "Межболевая ишемия миокарда в оценкe тяжести функцонального состояния и прогноза больных со стабильной стенокардиeй". Oli aastatel 1983–1984 Tallinna Pelgulinna Haigla intern, 1984–1987 Narva Kreenholmi Polikliiniku jaoskonna terapeut, ühtlasi 1986 Tšornobõli tuumaelektrijaama avarii likvideerimise pataljoni ordinaator, 1987–1989 Tallinna Vabariikliku Haigla kardioloogia kliiniline ordinaator, 1989–1994 Eesti Kardioloogia Instituudi nooremteadur, 1994–2003 teadur, 2003–2006 vanemteadur, 2007– Tartu Ülikooli telemeedikumi kardioloogiakeskuse erakorraline teadur.

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkonnad: müokardi isheemia; müokardi elektriline ebastabiilsus, biosignaalide interpreteerimine. Üle 60 teaduspublikatsiooni.

Teoseid
-------

* Significance of silent myocardial ischemia in patients with coronary heart disease for disease gravidity evaluation (kaasautor). // Терап. архив (1994) 9
* Müokardi valutu isheemia tähtsus südame isheemiatõve prognoosi määramisel (kaasautor). // Eesti Arst (1997) 3
* Vasaku vatsakese hüpertroofia ning hilispotentsiaalide kliiniline ja prognostiline väärtus kõrgvererõhktõvega haigetel (kaasautor). // Eesti Arst (1999) 4
* Echocardiographic assessment of the different left ventricular geometric pattern in middle-aged men and women in Tallinn (kaasautor). // Blood Pressure 12 (2003)
* Kandesartaani efektiivsus ja turvalisus: selle kasutamise kogemused arteriaalset hüpertooniat põdevate haigete ravimisel Eestis (kaasautor). // Eesti Arst (2006) 11.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Kirjandus
---------

* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

Välislingid
-----------

* Igor Pšenitšnikov Eesti Teadusinfosüsteemis Muuda Vikiandmetes

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*