recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Asintorf** (valgevene keeles *Асінторф*) on alevik Valgevenes Viciebski oblasti Dubroŭna rajoonis, Asintorfi külanõukogu keskus. Aastal 2001 oli asulas 950 elanikku, aastal 2009 aga 914 elanikku.

Asintorf tekkis seoses Arechaŭski elektrijaama rajamisega aastal 1939. Nõukogude Liit saatis toona umbes 1000 Poola sõjavangi soosse elektrijaama tarbeks turvast kaevandama. Suurem osa neist hukkus nälja ja suviste, talve üle elamiseks mitte sobilike barakkide tõttu.

Kui Natsi-Saksamaa piirkonna vallutas, jätkasid nad turba kaevandamist, ainult et nemad saatsid samasse soosse umbes 2000 vangi langenud Nõukogude Liidu sõdurit. Suurem osa neist hukkus samuti nälja ja talve üle elamiseks sobimatute barakkide tõttu, ainult 40 sõjavangi jäi ellu. Aastal 1942 saadeti nende asemele 2000 Ungari kodakondsusega isikut. Suurem osa neist hukkus nälja ja haiguste tõttu. Aastail 1942–1943 toodi asulasse tööle 8000 venelast. Suurem osa neist hukkus samadel põhjustel, mis juba eelnevalt esitatud.

Asulas on keskkool. Kaevandatakse turvast ja toodetakse brikette. Asintorfis on kitsarööpmeline briketitehase juurde viiv raudtee.

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 25. juuni 2015. Vaadatud 24. juunil 2015.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
**Aivar Kuusmaa** (sündinud 12. juunil 1967) on endine eesti ja Nõukogude Liidu korvpallur, poliitik ja treener, kes töötab 2020. aastast Audentese spordigümnaasiumi poiste korvpallitreenerina. Kuusmaa valiti 2020. aastal Eesti korvpalli kuulsuste halli.

Korvpallurikarjäär
------------------

### Klubiga

Aivar Kuusmaa on Tallinna Kaleviga tulnud 1991. aastal Nõukogude Liidu meistriks.

Kuusmaa on karjääri jooksul mänginud Eesti, Läti, USA, Kreeka ja Belgia klubides. Mitmekordseks Eesti meistriks tulnud ja mitu karikat võitnud Kuusmaa saavutas edu ka Kreekas, kus võitis 1996. aastal karika ning meistrivõistlustelt 1995. ja 1996. aastal teise ja 1994. aastal kolmanda koha.

### Koondisega

Kuusmaa on aastatel 1988–2002 võistelnud Eesti korvpallikoondises, kellega saavutas 1993. aasta Euroopa meistrivõistlustel 6. koha.

Treenerikarjäär
---------------

Kuusmaa on treenerina juhendanud aastatel 2005–2007 ja 2010–2012 BC Kalev/Cramot, 2007–2010 TTÜ-d ja 2014–2018 Rapla meeskonda. Ta on tulnud Kalev/Cramoga 2006. 2011. ja 2012. aastal Eesti meistriks ning võitnud 2005. ja 2006. aastal karika; saanud Eesti Korvpalli Meistriliigas Kalev/Cramoga 2007. aastal hõbeda, TTÜ korvpalliklubiga 2009. aastal pronksi ning Raplaga 2017. aastal hõbeda ja 2015. 2016. 2018. aastal pronksi.

Kuusmaa on olnud aastatel 2007–2008 ja 2019–2020 Eesti noortekoondiste peatreener ning tegutseb 2020. aastast korvpallitreenerina Audentese spordikoolis.

Saavutused
----------

### Mängijana

* Juunioride (U18) Euroopa meistrivõistluste hõbe (1986)
* NSV Liidu meister (1991)
* Kreeka meistrivõistluste hõbe (1995, 1996) ja pronks (1994)
* Kreeka karika võitja (1996)
* 7-kordne Eesti meister (1986, 1988, 1989, 1990, 1992, 1993, 1999)
* 3-kordne Eesti karika võitja (1992, 1997, 2003)
* 2-kordne Korvpalli Meistriliiga kõige väärtuslikum mängija (1999, 2003)

### Treenerina

* 3-kordne Eesti meister (2006, 2011, 2012)
* 2-kordne Eesti karika võitja (2005, 2006)
* 4-kordne Korvpalli Meistriliiga aasta treener (2006, 2011–2012, 2017)

Poliitika
---------

Aivar Kuusmaa valiti 2005. aastal Tallinna linnavolikokku Rahvaliidu esindajana. Aprillis 2009 liitus ta linnavolikogu Keskerakonna fraktsiooniga.

Isiklikku
---------

Tal on abikaasa Mariga 3 last: Getter, Gertrud ja Kaspar-Clemet.

Viited
------

1. ↑  Tarmo Paju, Salumets: "Hea töö oli!" Õhtuleht, 5. mai 2001.
2. 1 2 3 4  Biograafia ESBL-is
3. ↑  Kuusmaa liitub Keskerakonna fraktsiooniga ERR, 2. aprill 2009.
4. ↑  Aivar Kuusmaa tähistab täna 50. sünnipäeva ERR, 12. juuni 2017.

Välislingid
-----------

* Biograafia ESBL-is
**Ana de Mendoza de la Cerda y de Silva y Álvarez de Toledo** (29. juuni 1540 Cifuentes, Hispaania – 2. veebruar 1592 Pastrana, Hispaania) oli Hispaania aadlidaam.

Ta on sünnilt teine Francavilla hertsoginna, teine Melito printsess, teine Aliano krahvinna, teine Algecilla markiis. Kui ta abiellus Rui Gomes da Silvaga (hispaaniapäraselt Ruy Gómez de Silva), kes oli Portugali aadlik ja Hispaania kuninga Felipe II favoriit, sai Ana de Mendozast ka Eboli printsess, Estremera krahvinna, Pastrana hertsoginna ja Diano markiis. Suupäraselt kutsutakse teda lihtsalt Eboli printsessiks.

Ana de Mendoza põlvneb Mendozade suguvõsast, mis oli sel ajal üks jõukamaid ja mõjuvõimsamaid perekondi Hispaanias. Ta kuulus kuninglikku õukonda ja vaatamata silmaklapile peeti teda õukonna üheks kõige kaunimaks naiseks. Samuti arvati, et ta on arukas ja oma ajastust ees. Ta abiellus 1553. aastal Rui Gomes da Silvaga ja neil sündis kümme last.

Selle kohta, kuidas Ana de Mendoza paremast silmast ilma jäi, on mitu teooriat. Neist kõige levinum on silma kaotamine mõõgavõitluse tagajärjel. Noor Ana harjutas ühe teenriga mõõgavõitlust, kes torkas tal kogemata silma peast välja. Samuti arvatakse, et parem silm vaatas tal lihtsalt kõõrdi, kuid selle kohta pole leitud kindlaid tõendeid. Silmaklapist hoolimata nägi ta alati elegantne välja ja oli õukonna moeikoon.

Kui Rui 1573. aastal suri, läks Ana kloostrisse, kust ta peagi lahkus. 

1579. aastal andis kuningas Felipe II korralduse Ana de Mendoza vangistada. Teda peeti õukondlike intriigide kaasosaliseks, mis viisid Juan de Escobedo tapmiseni. Juan de Escobedo oli Juan de Austria (Felipe II poolvend, kes sündis nende isa Carlos I abieluvälisest suhtest) sekretär. Teine peasüüdlane, Antonio Pérez, põgenes vangist.

Kõigepealt oli Ana de Mendoza vangis Pinto kindlusetornis, seejärel Santorcazi kindluses (tänapäeva Torremocha kindlus). 1581. aastal viidi ta üle Pastrana hertsogipaleesse, kuid temalt võeti ära vanemlikud ja varahaldamise õigused. Talle oli pagenduses seltsiks ja tema eest hoolitses noorim tütar Ana, kes kannab sama nime nagu Eboli printsessi esimene tütargi. 

Hertsogipalee laiub Plaza de la Hora väljaku tervel küljel, mis on saanud nime printsessi järgi, kes oli palees vangis ja kellel oli lubatud päevas ühel kindlal tunnil aknale värsket õhku hingama tulla. Trellid lisati aknale 1590. aastal, kui Antonio Pérez vangist põgenes. Ana de Mendoza suri 1592. aastal ja ta on maetud abikaasa kõrvale Pastrana peakirikusse (Colegiata de Pastrana).

Ana de Mendozast on tehtud mitu filmi ja seriaali. Samuti on ta Giuseppe Verdi ooperi "Don Carlos" üks peategelasi. Verdi ooper põhineb Friedrich Schilleri samanimelisel näidendil, "milles aga nii sündmustes kui ka tegelaskujudes pole kinni peetud faktilisest tõelusest". 

Pastrana hertsogipalee

Viited
------

1. ↑   Friedrich Schiller. "Don Carlos", Tallinn: Eesti riiklik kirjastus, 1959.

Kirjandus
---------

* Manuel Fernández Álvarez. "La princesa de Éboli", Hispaania: Espasa Calpe, 2009.
**"Check out"** on Kaur Kenderi romaan, mis ilmus 2001. aastal. Teos koosneb üheksast peatükist, iga peatükk omakorda seitsmest alapeatükist. Romaan esindab nn hälbekirjandust (transgressiivsust), mõjudes skandaalse ja provokatiivsena.

Teemad
------

Romaani fookusesse tuuakse mitmed transgressiivsele kirjandusele omased teemad, nagu narkootikumide ületarbimine, tülgastavad ja vägivaldsed seksuaalsuhted ja -praktikad. Seksuaalstseene on kirjeldatud šokeeriva detailsusega, viidatud on ka pedofiiliale. Näiteks leiab teoses aset seksuaalstseen romaani peategelase ja lapsprostituudi vahel.

Teose peategelane
-----------------

Romaani peategelast, 30-aastast Tomi (täisnimega Toomas) iseloomustab ühtaegu nihilistlik, egoistlik ja materialistlik ellusuhtumine. Ta on nii majanduslikult kui ka sotsiaalselt edukas ärimees, mitme suurettevõtte omanik, multimiljonär. Tomil on tutvusi kõrgel ühiskondlikul positsioonil olevate inimestega, sealhulgas poliitikutega. Vaatamata peategelase välisele edukusele, on ta seesmiselt väga tühi ja üksildane. Inimlikule lähedusele eelistab ta antisotsiaalset isolatsiooni, tema soovis eirata ühiskondlikke norme võib näha sotsiopaatilisi kalduvusi. Sisemuses peituvate vastuoluliste ja keerukate tunnete leevendamiseks tarbibki ta narkootilisi aineid ja on pidevalt juhusuhetes prostituutidega.

Väljenduslaad
-------------

Romaani väljenduslaadi iseloomustab stiililine lihtsus, sealhulgas minimalistlik süntaks. Esineb argikeelseid sõnavorme ja mitmesuguseid lühendeid. Teose väljenduslaadile on omane provokatiivne sõnavara, vulgaarne keelekasutus. Ropu keelepruugi poolest paistavad eriti silma seksuaalstseenide kirjeldused.

Tegelased
---------

Toomas – romaani peategelane

Jürgen – Toomase parim sõber

Kaire – Toomase sekretär

Toomase vanaema ja vanaisa

Liina – Tomi üks armukestest, modell

Kateriin – Tomi endine elukaaslane

Lea (hüüdnimega Liks) – 12–15-aastane lapsprostituut

Katjuša – Tomi armuke

Juhuslikud prostituudid

Retseptsioon
------------

Jürgen Rooste on romaani arvustades öelnud muuhulgas järgmist: „Kender on just maha saanud tükiga, millest ei ole abi, mis oskamatult puistab maailma täis saasta, pidades seda mingiks filosoofiaks."  Teose tagakaanelt võib leida positiivsemaid hinnanguid. Rain Lõhmus leiab: „Kirjanikuna vaatan ma kurbusega, kuidas ajakirjanikud, kirjastajad ning teised tänapäeva mammona- ja trendijüngrid tahavad ka meie kirjandusmaastiku ümber kujundada McDonaldsi punakollaseks kiirtoitlustusketiks. See raamat aga ujub uhkelt vastuvoolu."

Viited
------

1. ↑  Rooste, Jürgen 2002. Inimene kirjanduse mõõduna. – Sirp. 01.02.2002. .
**Harta 77** (tšehhi ja slovaki keeles *Charta 77*) oli opositsiooniline rühmitus Tšehhoslovakkias aastatel 1976–1992, mis nõudis kodanikuühiskonna, demokraatia ja õigusriigi taastamist. Liikumise nimetus tulenes jaanuaris 1977 välja antud manifestist ja selle põhilised initsiaatorid olid Václav Havel, Jan Patočka, Zdeněk Mlynář, Jiří Hájek ning Pavel Kohout.

Harta 77 loodi vastusena tšehhi rokigrupi The Plastic People of the Universe arreteerimisele. Harta 77 manifest, mis koostati 1976. aasta lõpus, avaldati Lääne-Saksamaa ajalehtedes 6. jaanuaril ja see sai kohe ka ülemaailmset kajastust, kui selle trükkisid ära paljud välismaa väljaanded. Manifest kutsus Tšehhoslovakkia valitsust jälgima 1975. aasta Helsingi lepetes sätestatud inimõigusi. 1977. aasta lõpuks oli sellel enam kui 800 allkirja.

Tšehhoslovakkia kommunistlikud võimud organiseerisid vastukaaluks nn. Antiharta "Sotsialismi nimel", millele pidid alla kirjutama 76 rahvakunstnikku ja -kirjanikku, 360 teenelist kunstnikku-kirjanikku ja 7000 tiitliteta loomeinimest.

Harta 77 esines uue avaliku kirjaga samal päeval kui Mihhail Gorbatšov 1985. aastal uueks NLKP parteijuhiks valiti. 45 allakirjutanut kutsusid üles austama kodanike vabadusi ja inimõigusi: "Üksikute kodanike vabadus ja inimõigused on võtmeks rahvaste vabadusele ja enesemääramisele ning vaid sõltumatud rahvad võivad muuta Euroopa võrdsete osapoolte ühenduseks, mis ei looks globaalse tuumasõja ohtu, vaid oleks näiteks tõelisest rahumeelsest kooseksistentsist."

1989. aastal toimunud Sametrevolutsiooni järel said mitmetest allakirjutanutest uute liikumiste ja parteide (kaas)loojad. Nende seast oli tuntuim Kodanike Foorum (hiljem nime all Kodanikuliikumine). Václav Havelist sai Tšehhoslovakkia president. Harta 77 poliitiline mõju hakkas vähenema ja harta lõpetas ametlikult oma tegevuse 3. novembril 1992. Paljud selle liikmed asusid Kodanike Demokraatliku Partei ja Tšehhi Sotsiaaldemokraatliku Partei nimekirja.

Allakirjutanuid
---------------

* Vincent Cheremi
* Petr Chudožilov
* Gábor Demszky
* Jiří Dienstbier
* Anna Fárová
* Jiří Hanzelka
* Jiří Gruša
* Jiří Hájek
* Václav Havel
* Zbyněk Hejda
* Ladislav Hejdánek
* Josef Hiršal
* Jaroslav Hutka
* Vladimír Kadlec
* Eva Kantůrková
* Svatopluk Karásek
* Alexandr Kliment
* Vladimír Klokočka
* Pavel Kohout
* Jiří Kolář
* Florin Kovach
* Marta Kubišová
* Rudolf Kučera
* Vaclav Lamser
* Tomas Laslo
* Miroslav Lehký
* Milan Machovec
* Václav Malý
* Zdeněk Mlynář
* Jan Patočka
* Petr Pithart
* Jaroslav Šabata
* Anna Šabatová
* Jaroslav Seifert
* Jiřina Šiklová
* Dominik Tatarka
* Jan Trefulka
* Milan Uhde
* Petr Uhl
* Ludvík Vaculík

Viited
------

1. ↑  Vaclav Havel moreorless.au.com
2. ↑  Mariusz Szczygieł. Gottland. Tartu, 2014, lk. 131
3. ↑  Heiki Suurkask: "Sametise revolutsiooni kümme aastat" Postimees, 17. november 1999
4. ↑  "Harta 77 ja Läänemere Liit – kaks ilmekat näidet "vastupanust Tšehhi moodi"" Riigikogu Toimetised, 2007

Välislingid
-----------

* Iivi Zájedová: "Harta 77 ja Läänemere Liit – kaks ilmekat näidet "vastupanust Tšehhi moodi"" Riigikogu Toimetised, 2007
Leonid Kutšma (2019)
**Leonid Kutšma** (ukraina Леонід Данилович Кучма, sündinud 9. augustil 1938 Tšaikinos Tšernigivi oblastis) on Ukraina poliitik. Ta oli riigi peaminister (1992–1993) ja president (1994–2005).

Riigi teenistuses
-----------------

Kutšma ametiaega iseloomustasid mitmed korruptsiooniskandaalid ja ajakirjandusvabaduse piiramine. Teda on süüdistatud ajakirjanik Georgi Gongadze röövimise ja mõrva tellimises. 

### Donbassi sõja rahuläbirääkijana

Kutšma esindas Ukrainat 2014. aasta 21. juuni läbirääkimistel Donetski ja Luhanski relvastatud separatistidega, et arutada president Petro Porošenko poolt Donbassi sõja lahendamiseks välja pakutud 15-punktilist rahuplaani.

Viited
------

1. ↑  Parlamendikomisjon: president Kutšma tellis ajakirjaniku mõrva
2. ↑  www.ukrinform.ua
3. ↑  www.washingtonpost.com
4. ↑  www.washingtonpost.com

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Leonid Kutšma** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Valentõn Sõmonenko** | **Ukraina peaminister**1992–1993 | Järgnev**Juhhõm Zvjagilskõi** |
| Eelnev**Leonid Kravtšuk** | **Ukraina president**1994–2005 | Järgnev**Viktor Juštšenko** |
Aleksandǎr Malinov
**Aleksandǎr Pavlov Malinov**  (3. mai 1867 – 20. märts 1938) oli Bulgaaria peaminister kolm korda.

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Petǎr Gudev** | **Bulgaaria peaminister**29. jaanuar 1908 – 29. märts 1911 | Järgnev**Ivan Gešov** |
| Eelnev**Vasil Radoslavov** | **Bulgaaria peaminister**21. juuni 1918 – 28. november 1918 | Järgnev**Teodor Teodorov** |
| Eelnev**Andrej Ljapčev** | **Bulgaaria peaminister**29. juuni 1931 – 12. oktoober 1931 | Järgnev**Nikola Mušanov** |

Bulgaaria peaministrid

**Bulgaaria kuningriik:** Burmov | Drumev | D. Cankov | Karavelov | Ehrnrooth | *koht täitmata* | Sobolev | D. Cankov | Karavelov | Drumev | Karavelov | Radoslavov | Stoilov | Stambolov | Stoilov | Grekov | Ivančov | Petrov | Karavelov | Danev | Petrov | Petkov | Stančov\* | Gudev | Malinov | Gešov | Danev | Radoslavov | Malinov | Teodorov | Stambolijski | A. Cankov | Ljapčev | Malinov | Mušanov | Georgiev | Zlatev | Tošev | Kjoseivanov | Filov | Gabrovski\* | Božilov | Bagrjanov | Muraviev | Georgiev

**Bulgaaria Rahvavabariik:** G. Dimitrov | Kolarov | Červenkov | Jugov | Živkov | Todorov | Filipov | Atanasov | Lukanov

**Bulgaaria Vabariik:** Popov | F. Dimitrov | Berov | Indzhova | Videnov | Sofiyanski | Kostov | Sakskoburggotski | Stanišev | Borisov | Rajkov | Orešarski | Bliznaški | Borisov | Gerdžikov | Borisov | Petkov | Donev | Denkov
**Aleksei Allik** (9. oktoober 1853 Kõrkküla, Mõnnuste vald – 24. mai 1932 Rinsi, Muhu) oli eesti õigeusu vaimulik: köster-kooliõpetaja, diakon, preester, ülempreester, praost.

Eluloolisi andmeid
------------------

Ta sündis 9. oktoobril 1853 Saaremaal Kärla kihelkonnas Mõnnuste vallas Kõrkkülas vabadik Varfolomei Alliku ja Ekateriina Alliku (sünd Kohu) peres, õppis Mõnnuste kihelkonnakoolis aastatel 1863–1866, lõpetas Balti Õpetajate Seminari 16. juunil 1873 ja Riia Vaimuliku Seminari eksternina 16. juunil 1886. 

Aleksei Allik oli Muhu-Hellamaa karskusseltsi "Kevade" asutaja ja esimees aastatel 1901–1916, Muhu Põllumaaseltsi tegevliige aastatel 1908–1914, Hellamaa Tarbijate Ühisuse liige ja laekur aastatel 1908–1915. Ta on avaldanud vaimuliku sisuga brošüüre, tekste ja luuletusi, oli ka ajakirja Usk ja Elu korrespondent. Saaremaa praost aastatel 1924–1929.

Ülempreester Aleksei Allik suri 24. mail 1932 Muhumaal Rinsis ja maeti Rinsi kalmistule.

Vaimulikupühitsused
-------------------

* pühitseti diakoniks 13. juulil 1880 Võru Suurkannataja Ekaterina kirikus Riia ja Miitavi ülempiiskop Filareti poolt
* pühitseti preestriks 8. novembril 1886 Võru Suurkannataja Ekaterina kirikus Riia ja Miitavi ülempiiskop Filareti poolt
* pühitseti ülempreestriks 18. märtsil 1921 Muhu-Hellamaa Peetruse ja Pauluse kirikus Tallinna ja kogu Eesti metropoliit Aleksandri poolt

Kiriklikud autasud
------------------

* puusaehe (nabedrennik) 1892
* peaehe 1896
* kamilavka 1909
* Aleksander III hõbemälestusmedal 1907

Teenistuskäik
-------------

### Köster-koorijuhina

* Tuhalaane Jumalaema Uinumise koguduses 1873–1880

### Diakonina

* Võru Suurkannataja Ekaterina koguduses 1880–1886

### Preestrina

* pr Võnnu-Kärsa Kristuse sündimise koguduses 1886
* pr Mõnnuste Kolmainu Jumala Ilmumise koguduses 1886–1897
* pr/üpr Muhu-Hellamaa Peetruse ja Pauluse koguduses 12. märtsist 1897–1. oktoobrini 1930

Isiklikku
---------

Aleksei Alliku abikaasa oli Maria Allik (Orlova) (1857–1931), nende lapsed: Olga Bobkovskaja (sünd Allik) (1881–1948); Vladimir Allik (1883–1938); Sinaiida Podekrat (sünd Allik) (1884–1971); Konstantin Allik (1886–1958); Raissa Lirina-Hausvalter (sünd Allik) (1888–1940); Ksenja Ristkok (sünd Allik) (1890–1941); Evgenia Raavel (sünd Allik) (1892–1976); Antonina Anufriev (sünd Allik 1896).

Vaata ka
--------

* Muhu-Rinsi Neitsi Maria Kaasani pühakuju kirik

Viited
------

1. ↑  "allik-aleksei".[*alaline kõdulink*]
2. ↑  "õigeusu kiriku asutused ja kogudused/võru".
3. ↑  "õigeusu kiriku asutused ja kogudused/muhu-hellamaa".
**Aleksei Petrovitš Barannikov** (vene keeles: *Алексе́й Петро́вич Бара́нников*; 21. märts (vkj 9. märts) 1890 Zolotonoša, Poltava kubermang (tänapäeval Tšerkassõ oblast, Ukraina) – 5. september 1952 Leningrad) oli vene filoloog ja indoloog, NSV Liidus kaasaegsete india keelte õppimise koolkonna asutaja. Filoloogiadoktor, Leningradi ülikooli professor, NSV Liidu Teaduste Akadeemia akadeemik (1939), NSV Liidu Teaduste Akadeemia Orientalistika Instituudi direktor (1938–1940).

Organiseeris esimesena NSV Liidus selliste uusindia keelte õppimist, nagu urdu, hindi, marathi, bengali ja pandžabi. Avaldas hindustani (1934) ja marathi keele õpiku (1934–1935).

Kirjutas rohkelt töid India keskaegsete ja kaasaegsete keelte, vanaindia kirjanduse, aga ka mustlaste keele, eluolu, folkloori ja ajaloo kohta.

Professor Barannikovil ei õnnestunud kunagi Indiat külastada.

Temast
------


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| „ | "Nõudliku ja range õpetajana küsis ta meie esimese vestluse käigus, milliseid võõrkeeli ma valdan. Vastasin, et valdan hindit, urdut, inglise keelt ja halvemini saksa keelt. "Te peate kindlasti hästi omandama saksa keele ja õppima selgeks prantsuse keele, sest tingimata tuleb lugeda originaalis Winternitzi "India kirjanduse ajalugu", Max Mülleri teoseid ja samuti prantsuse indoloogide Garcin de Tassy ja Renou ning paljude teiste töid. Vaja on tunda sanskriti, araabia ja pärsia keele aluseid, ilma selleta on raske õiget viisi omandada hindi ja urdu keelt."" | "| Jevgeni Tšelõševi meenutustest Barannikovi kohta |

Viited
------

1. ↑  Челышев Е. П. "Душа его навсегда останется в Индии. 100 лет со дня рождения академика А. П. Баранникова"
**Burundi kuningas** oli Burundi kuningriigi valitseja. Tema tiitel oli *mwami*. 

Burundi kuningate nimed vahelduvad tsüklitena: Ntare ('lõvi'), Mwezi ('täiskuu'), Mutaga ('keskpäev'), Mwambutsa ('see, kes läheb läbi'). Ajalooliselt on teada kaks niisugust tsüklit (alates Ntare III Rushatsist). Pärimuslik valitsejate nimekiri sisaldab neli niisugust tsüklit. 

Et pärimus on vastuoluline, pole ajaloolaste seas kuningate arvu ja kronoloogia suhtes üksmeelt. Dünastia rajajaks peetakse üksmeelselt Ntare Rushatsit, kuid tema valitsemise aeg on vaieldav. Pikema kronoloogia võtsid kasutusele 19. sajandi lõpu misjonärid. Piiskop Julien Gorju võttis 1930ndatel kasutusele lühema kronoloogia. Pikem kronoloogia lisas Burundi valitsejatele prestiiži. Lühem kronoloogia põhineb olemasolevatel haudadel, võrdlusel Rwanda kuningate haudadega; ta ei välista varasemat riiklust. Lühem kronoloogia on tänapäeval tunnustatum. 

16. sajandil oli Burundi kuningriik, mille valitseja oli *mwami*, kes kuulus tutside hulka. Aristokraatia (*ganwa*) omas suuremat osa maast ning nõudis põlluharijatelt ja karjakasvatajatelt andamit.

Kui Burundi sai Saksamaa protektoraadiks ning seejärel Saksa Ida-Aafrika osaks, jäi kuningate võim suuresti tseremoniaalseks, kuid siiski mingil määral säilis. Ka Belgia säilitas kuninga institutsiooni. 1. juulil 1962 Burundi iseseisvus konstitutsioonilise monarhiana, mille riigipea oli kuningas. Viimane kuningas oli Ntare V, kelle kukutas 1966 Michel Micombero, kuulutades Burundi 28. novembril 1966 vabariigiks.

Burundi kuningate pärimuslik ja ajalooline nimekiri
---------------------------------------------------

* Ntare I Kivimira Savuyimba Semunganzashamba Rushatsi Cambarantama ehk Ntare III Rushatsi (umbes 1680 – umbes 1709; pikema kronoloogia järgi umbes 1530 – umbes 1550)
* Mwezi I (pikema kronoloogia järgi umbes 1550 – umbes 1580)
* Mutaga I (pikema kronoloogia järgi umbes 1580 – umbes 1600)
* Mwambutsa I (pikema kronoloogia järgi umbes 1600 – umbes 1620)
* Ntare II (pikema kronoloogia järgi umbes 1620 – umbes 1650)
* Mwezi II (pikema kronoloogia järgi umbes 1650 – umbes 1680)
* Mutaga II (pikema kronoloogia järgi umbes 1680 – umbes 1700)
* Mwambutsa II (pikema kronoloogia järgi umbes 1700 – umbes 1720)
* Ntare III (pikema kronoloogia järgi umbes 1720 – umbes 1750)
* Mwezi III Ndagushimiye (umbes 1709 – umbes 1739; pikema kronoloogia järgi umbes 1750 – umbes 1780)
* Mutaga III Senyamwiza Mutamo (umbes 1739 – umbes 1767; pikema kronoloogia järgi umbes 1780 – umbes 1800)
* Mwambutsa I Mbariza ehk Mwambutsa III Serushambo Butama ehk Mwambutsa III Mbariza (umbes 1767 – kuni 1796; pikema kronoloogia järgi umbes 1800 – umbes 1830)
* Ntare IV Rutaganzwa Rugamba (umbes 1796 – umbes 1850; pikema kronoloogia järgi umbes 1830 kuni umbes 1850)
* Mwezi IV Gisabo Bikato-Bijogu (umbes 1850 – 21. august 1908)
* Mutaga IV Mbikije (1908 – 30. november 1915)
* Mwambutsa IV Bangiricenge (16. detsember 1915 – 8. juuli 1966)
* Ntare V Ndizeye (1. september 1966 – 28. november 1966)

Vaata ka
--------

* Burundi riigipeade loend
|  |
| --- |
|  |
| **"Burlakid Volgal"** |
| **Ilja Repin**, 1873 |
| õli lõuendil |
| 131 × 281 cm |
| Venemaa Riiklik Muuseum, Peterburi |

**"Burlakid Volgal"** on Ilja Repini maal aastast 1873.

Maali süžee tekkis 1868. aastal jalutuskäigul piki Neeva kallast. Kunstnikku rabas pilt elegantselt riietatud jalutavast härrasrahvast ja sealsamas lotja tirivatest burlakkidest. Repin oli hüüdnud: "Missugune õudus! Inimesed loomarakmeis!" Sealsamas tegi ta ka oma esimese visandi. 

Temaga kaasa jalutanud Fjodor Vassiljevile visand meeldis, aga ta soovitas Repinil sõita Volga äärde "tõelisi burlakke vaatama". Vassiljev oligi selle reisi algataja ja korraldaja.

1870. aasta aprillis sõitis Repin koos Vassiljeviga Volga äärde, kus tegi eskiise ja etüüde kavandatavale maalile burlakkidest.

Maalil on kujutatud üksteist liival sammuvat meest, rihmad ümber rinna, kes veavad lotja mööda jõge vastuvoolu. Kõige ees on kujutatud burlakk Kaninit. Kanin meeldis Repinile kõige rohkem. Ta jättis mulje väga elutargast ja südamlikust inimesest. Repinit köitis tema nägu, liigutused ning terve tema olemus. Kanini kõrval on habemesse kasvanud Aguli Löömamees. Teisel pool Kaninit tirib lotja Ilka-Meremees. Meeste keskel on kujutatud Noor Larka, kes on haaranud kätega rihmadest, nagu tahaks ta neid endalt maha raputada. Pildil on näha ka agaralt astuvat endist soldatit, kellel ainsana on saapad jalas. Need on päris terved ning võib aimata, et sõdur pole veel burlakieluga kohaneda jõudnud. Stassov:*"Need üksteist meest, kes astuvad ühte jalga, rihmad üle rinna, ja tirivad lotja, on tugevad ja mehised – murdumatud mehed"*.

Kunstikriitik Vladimir Stassov on ka öelnud:*"Repin ei maalinud "burlakke" mitte selleks, et vaatajaid härdaks teha või kutsuda esile kaastundeohkeid. Teda vapustasid nähtud tüübid ja karakterid, temas tekkis vajadus maalida seda kauget tundmatut vene elu, ja ta maalis niisuguse stseeni, millele võrdset võib leida ehk Gogoli kõige hingestatumast loomingust."*

"Burlakid Volgal" eksponeeriti ülemaailmsel kunstinäitusel Viinis ja tõi kunstnikule üldise tunnustuse.
**Olustvere raudteepeatus** (saksa *Ollustfer*) on raudteepeatus Viljandimaal Põhja-Sakala vallas Olustveres.

Olustvere peatuses on üks madal perroon. Peatuses peatub kaheksa reisirongi päevas (pooled Viljandi ja pooled Tallinna poole). Tavarong sõidab Balti jaamast Olustverre umbes 2 tundi ja 10 minutit, kiirrong umbes 2 tundi.

Ajalugu
-------

Olustvere raudteejaam 20. sajandi alguses
Jaam rajati koos raudteeliiniga 1900. aastal Suure-Jaani kihelkonda Lõhavere mõisa maadele. Praegu on alles vaid raudteepeatus. Olustvere ja Sürgavere vahel asus liini algaastatel Tällivere raudteepeatus.

Jaamahoone
----------

Jaamahoone valmis aastal 1901. See on ehitatud tüüpprojekti järgi nagu Surju, Halliste, Võhma jmt jaamahooned. 

Puidust jaamahooneid iseloomustab ühe-kahekorruseline asümmeetriline fassaad, mille ülesehitus sarnaneb laiarööpmelise raudtee jaamahoonetega. Kitsarööpmelise raudtee jaamahoonena torkab esile aga tagasihoidlikum dekoorikasutus. Hoone keskel asub läbi maja ulatuv vestibüül, millest paremal asuvas ühekorruselises külgtiivas asus reisijate ootesaal. Vasakul asus kontori- ja postiruum koos vestibüüli avaneva piletimüügiaknaga. Teisel korrusel asus jaamaülema korter.

Hoone on säilinud algupärasel kujul ja hiljem olnud kasutusel elamuna.

1998. aastast on jaamahoone eraomanduses ja arvel kultuurimälestisena (nr 14592). Nüüdseks seisab hoone tühjalt ja on halvas seisukorras.

Õnnetused
---------

Võhma ja Olustvere vahel paiknevas niinimetatud Navesti kurvis toimus 21. oktoobril 1936 raske rongiõnnetus. Mäest laskudes sõitis reisirong liiga suure kiiruse tõttu 4 meetri kõrgusest teetammist alla. F. Krulli vedur Sk-155 paiskus külili ning sellele jooksis peale veduri järel olnud pakivagun. Järgmisena olnud teise klassi reisivagun kukkus külili ning järgnevad kaks kolmanda klassi reisivagunit jäid teetammile poolkülili pidama. Õnnetuses hukkus vedurijuht Herbert Janson. Vedurijuhi abi Voldemar Rosenberg ja rongijuht Aleksander Mustkivi said põrutada, reisijad pääsesid ehmatusega. Õnnetuspaika püstitati mälestuskivi, mis on tänaseni säilinud.

Pilte
-----

* Olustvere raudteejaam fotopostkaardilt (u 1925)Olustvere raudteejaam fotopostkaardilt (u 1925)
* Olustvere jaam fotopostkaardilt (u 1935)Olustvere jaam fotopostkaardilt (u 1935)
* Olustvere jaam umbes 1920. aastalOlustvere jaam umbes 1920. aastal
* Jaama peahooneJaama peahoone
* AbihooneAbihoone
* Jaama elamuJaama elamu

Viited
------

1. ↑  Mehis Helme "Eesti raudteejaamad" (Tänapäev 2003)
2. ↑  "Raske rongiõnnetus Navestis". *Sakala (1878-1940), nr. 122*. 23. oktoober 1936.
3. ↑  Eesti kitsarööpmelised raudteed

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Olustvere raudteepeatus** |

* Edelaraudtee müüs Olustvere ja Sürgavere jaamahoone; Sakala, 06.11.1998
* Jaama elamu kultuurimälestiste riiklikus registris
* Peahoone kultuurimälestiste riiklikus registris
* Abihoone kultuurimälestiste riiklikus registris
* Infot peatuse kohta; fotod (*vene keeles*)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Eelnev peatus** |  **Raudteepeatus lõunasuunalistel reisirongiliinidel** | **Järgnev peatus** |
|  Võhma |  **Olustvere** | Sürgavere  |
**Eesti Standardikeskus** (**EVS**) on mittetulundusühing, mille eesmärk on tagada standardite ja standardimisega seotud teabe kättesaadavus ning pakkuda võimalusi osaleda Eesti, Euroopa ja rahvusvahelises standardimises. 

Standardikeskuse eelkäija oli Eesti Standardiamet. Standardikeskus loodi Vabariigi Valitsuse 30. novembri 1999 korraldusega ja alustas tööd 1. aprillil 2000 tehnilise normi ja standardi seaduse (RT I 1999, 29, 358) alusel. Alates 1. oktoobrist 2010 on üks tegutsemise aluseid toote nõuetele vastavuse seadus.

Eesti Standardikeskuse e-poest ja klienditeenindusest Tallinnas aadressil Akadeemia tee 21/6 saab standardeid otsida ja osta. Standardikeskus avaldab 2 kord kuus oma veebilehel ametlikku väljaannet EVS Teataja, kust leiab infot standardite kohta. Peale selle korraldatakse Eesti Standardikeskuses standardeid tutvustavaid infopäevi ja koolitusi.

Vaata ka
--------

* Rahvusvaheline Standardimisorganisatsioon (ISO)
* Rahvusvahelise Elektrotehnika Komisjon (IEC)
* Harmoneeritud standard

Viited
------

1. ↑  "EVS". Originaali arhiivikoopia seisuga 14. detsember 2011. Vaadatud 9. oktoobril 2015.

Välislingid
-----------

* Eesti Standardikeskuse koduleht
* Euroopa Standardimiskomitee (CEN)
* Euroopa Elektrotehnika Standardimiskomitee (CENELEC)
* Rahvusvaheline Elektrotehnika Komisjon (IEC)
* CE mark
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel on linnast Venemaal; geoloogilise ajastu kohta vaata Perm (geoloogia); riigitegelase kohta vaata artiklit Vjatšeslav Molotov.* |

---

Tüüpiline Permi arhitektuurinäidis 20. sajandi algusest. Klimenko tänav 14a
**Perm** (vene keeles *Пермь*) on linn Venemaal, Uuralite eelmäestikus, Kama jõe ääres, Permi krai keskus. Linnas on palju rasketööstuse ettevõtteid ja Kama HEJ.

Ajalugu
-------

Linn asutati 1781 **Brjuhhanovo** küla kohale. Aastatel 1940–1957 kandis nime **Molotov**. 1916 avati Permi Riiklik Ülikool.

14. septembril 2008 kukkus Permis maandumisel alla lennufirma Aeroflot tütarettevõttele Aeroflot-Nord kuulunud reisilennuk Boeing 737-500, mis oli teel Moskvast Permi. Lennuki pardal viibis 88 inimest, kes kõik hukkusid. 

5. detsembril 2009 toimus ööklubis "Lombakas hobune" tulekahju, mille tagajärjel hukkus koha peal üle 100 inimese, koos hiljem haiglates surnutega ulatus ohvrite arv 156-ni.

Rahvastik
---------

Vaade sillalt linnale
Permi elanike arvu arengut kajastab allolev tabel:

| Aasta | Elanike arv |
| --- | --- |
| 1933 | 170 500 |
| 1939 | 306 000 |
| 1956 | 538 000 |
| 1959 | 628 000 |
| 1979 | 998 100 |
| 1989 | 1 094 100 |
| 2003 | 1 000 100 |
| 2005 | 989 500 |
| 2007 | 990 200 |
| 2008 | 987 200 |
| 2009 | 985 800 |
| 2011 | 991 900 |

Aastal 1979 sai Permist Venemaa üheksas miljonilinn, kuid 2003. aastal langes elanike arv taas alla miljoni peamiselt negatiivse loomuliku iibe tõttu (2002. aastal –4,8‰; 2006. aastal –3,7‰, 2007. aastal –3,1‰). 88,6% elanikest on venelased, 4,3% tatarlased.

Permi haldusjaotuse plaan
Linn jaguneb halduslikult 7 linnaosaks (rajooniks) ja Novõje Ljadõ aleviks.

Sport
-----

Permis tegutsevad jalgpalliklubi Permi Amkar ja korvpalliklubi Ural Great.

Viited
------

1. ↑  26. Численность постоянного населения Российской Федерации по муниципальным образованиям на 1 января 2018 года, vaadatud 23.01.2019.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Perm** |

* Permi koduleht
Zé Rafael 2017. aastal Bahia särgis
**José Rafael Vivian** (tuntud kui  **Zé Rafael**; sündinud 16. juunil 1993 Ponta Grossas) on Brasiilia jalgpallur, kes mängib ründava poolkaitsjana Brasiilia kõrgliiga klubis Palmeiras.

Ta alustas klubikarjääri Coritibas, mille noorteakadeemiaga liitus ta 2009. aastal. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta 2012. aastal. Brasiilia kõrgliigas tegi ta debüüdi 11. augustil 2013 mängus Vasco da Gama vastu. Aastatel 2015–2016 mängis ta Coritibast laenul Londrinas, kellega ta mängis esimesel aastal Brasiilia tugevuselt kolmandas liigas ja teisel aastal Brasiilia esiliigas.

2017. aasta jaanuaris sõlmis ta lepingu Brasiilia kõrgliiga klubiga Bahia. Sama aasta 14. mail lõi ta mängus Atlético Paranaense vastu oma esimese värava Brasiilia kõrgliigas.

2018. aasta novembris sõlmis ta viieaastase lepingu Palmeriasega. Üleminekusumma oli 14,5 miljonit Brasiilia reaali, millega sai Zé Rafael Bahia läbi aegade suurimaks müügiks. 2019. aasta Brasiilia kõrgliiga hooaja esimeses mängus 28. aprillil Fortaleza vastu sekkus ta Ricardo Goularti asemele mängu kaheksandal minutil ning lõi seejärel kaks väravat ja andis lisaks veel ühe väravasöödu. Kokku lõi Zé Rafael sel hooajal Brasiilia kõrgliigas viis väravat.

Saavutused
----------

Coritiba
* Campeonato Paranaense: 2012, 2013

Bahia
* Copa do Nordeste: 2017

Palmeiras
* Campeonato Paulista: 2020

Viited
------

1. ↑  "Informe sobre Zé Rafael". EC Bahia. 29.11.2018. Vaadatud 13.1.2021
2. ↑  "Zé Rafael brilha e Palmeiras goleia Fortaleza na estreia pelo Brasileiro". gazetaesportiva.com. 28.4.2019. Vaadatud 13.1.2021
**Harilik eleuterokokk** ehk **harilik ogapaanaks** (*Eleutherococcus senticosus*) on araalialiste sugukonda kuuluv taimeliik.

Levila
------

Harilik eleuterokokk on levinud Kaug-Idas, Kirde-Hiinas, Koreas, Jaapanis. Kasvab varjulistes lehtmetsades.

Morfoloogia
-----------

Eleutorokoki viljad
Harilik eleuterokokk on 2–5 m kõrgune, võimsa sammasjuurestikuga ja paljude harudega põõsas. Võrsed on püstiasendis ning nende peal kasvab tihe okastik, värvus varieerub helekollasest helehallini. Pikkadel lehevartel asetsevad sõrmjad liitlehed, mis on 5-hõlmalised, lapikud, pealt siledad ja servad on teravahambulised. Õied on väikesed ja need on kogunenud varre tippu lihtsasse varjukujulisse õisikusse. Õied on kahekojalised ja kaht värvi: tumekollane emasõis ja violetse tooniga isasõis. Viljad on mittesöödavad, ümarad, läikivad, mustad ja viie nagaga. Taim õitseb juulis-augustis, viljub septembris.

Droog
-----

Ravimiks kasutatakse arenenud taimejuuri, mida kogutakse sügisel, septembri lõpus.

Keemiline koostis
-----------------

Taimejuured sisaldavad glükosiidi rühmi, mis saab jaotada gruppideks A, B, C, D, E. Ravimiteks kasutatakse rühmi B, D ja E. Juured sisaldavad eeterlikku õli, neis võib leiduda ka flavonoide, alkaloide ja aramiini. Eleuterokoki koores on tärklist, kaltsiumit, suhkrut, polüsahhariide, valku, pektiinaineid. Kõik need omadused on sarnased ženšenni omadustega.

Toimed ja kasutamine
--------------------

Eleuterokokki ekstrakt avaldab positiivset mõju kesknärvisüsteemile ja diabeedi ravimisele, samuti tõstab töövõimet. Eleuterokokki ekstrakti valmistatakse alkoholi baasil. Preparaati võetakse 25–40 tilka enne sööki. Ravikuuri kestus on 30 päeva. Vajadusel on ravikuur pikem, kuna tinktuur on vähetoksiline. Järgmine ravikuur viiakse läbi 10–15 päeva pärast. Juurtest valmistatud tõmmis on mitmesuguste taimsete mürkide vastu, suurendab vastupidavust ja vähendab väsimust, eriti sportlastel. Seda soovitatakse kasutada ka nahahaiguste puhul.

Viited
------

1. ↑  Taimenimede andmebaas
2. 1 2 3 4 5  Seemnemaailm.ee. (2016). *Harilik eleuterokokk (harilik ogapaanaks) Eleutherococcus senticosus - Seemnemaailm*.  (Vaadatud 9. juulil 2018)
3. 1 2 3  Mplants.org.ua. (2016). *Элеутерококк колючий - лечебные свойства, рецепты*.  (Vaadatud 27. aprillil 2016)
**Košrags** (ka *Košragciems*, liivi *Kūoštrõg*) on küla (*mazciems*) Kuramaal Lätis. Küla asub Talsi piirkonnas ja Kolka vallas.

Pitragsi ja Košragsi vahel asub Pitragsi-Košragsi kalmistu.

Aastal 1680 koostatud Piltene piiskopilinnuse vakuraamatus Košragsi ei mainita, küll on seal mainitud aga üksikut talu nimega Kūkiņi. Aastal 1745 moodustas see koos Žoki taluga Košragsi küla. Aastaks 1754 oli lisandunud veel kolmaski majapidamine – Dīķi. Aastaks 1870 oli majapidamisi viis. Aastal 1826 oli külas 78 elanikku. Aastal 1832 asutati sinna kool, mis oli esimene liivlaste külakool. Küla oli ka laevaehituskeskus; suviti käisid paljud saarlased seal tööl. Kuni Läti iseseisvumiseni kuulus küla Dundaga mõisale. Sealsed liivlased olid aastaks 1923 asutanud oma laulukoori.

Küla vanem osa on riikliku kaitse all olev ehitismälestis. Külas asuv Košragsi keskaegne kalmistu ehk Katkuhauad on kohaliku mälestisena muinsuskaitse all.Kaitsealusesse kompleksi kuuluvad aastal 1931 ehitatud Valdamo elumaja ja majapidamishooned. Virgo talul on omapäraned nikerdatud puidust ümara põhiplaaniga elumaja. Filmaņist on kaitse all kaks elumaja, mis rajati aastal 1906. Anduļi on küla vanim talukoht, mis kandis aastani 1896 nime Kūkiņi. Seal on kaitse all aastal 1830 valminud ait (kuulus varem teisele talule, ent läks aastal 1930 rannavööndi jagamisel Anduļi valdusse), elumaja aastast 1909, rehi aastast 1905 ja laevavrakkide tükkidest meisterdatud suitsutuskoda. Tilmačis on kaitse all majapidamissektsiooniga 19. sajandil valminud elumaja, ait ja aastal 1902 valminud neljaosaline üürnike maja. Norpiedagis on kaitse all aastal 1906 valminud aidahoone. Silkalnis aga samal aastal valminud elumaja. Tilmačist läbi küla keskuse randa viiva tänava ääres kasvavad aastal 1912 istutatud puud. Rannas asub aastal 1938 valminud muul, mille rajas külla sadama ehitamist juhtinud Didriķis Volganskis.

1935. aasta rahvaloenduse põhjal elas külas 115 elanikku. Aastal 2010 oli elanikke 13. Aastail 2009–2021 kuulus küla Dundaga piirkonda.

Viited
------

1. ↑  Vietvārdu datubāze, vaadatud 19.02 2019
2. ↑  IS Mantojums
3. ↑  Kolkas pagasta teritorijas plānojums ar grozījumiem 2010. a lk. 27-28
4. ↑  Renāte Blumberga, Liivlaste muusikaelu, Liivlased. Ajalugu, keel ja kultuur, 2011, lk 350.
5. ↑  Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija
6. ↑  Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija
7. ↑  Kolkas pagasta teritorijas plānojums ar grozījumiem 2010. a lk. 28
8. ↑  Kolkas pagasta teritorijas plānojums ar grozījumiem 2010. a lk. 49

Välislingid
-----------

* Küla kaart

| * v
* r
Liivi külad Liivi rannas |
| --- |
|  | 
Jaunciems (Ūžkilā) **·** Kolka (Kūolka) **·** Košrags (Kūoštrõg) **·** Lielirbe (Īra) **·** Lūžņa (Lūž) **·** Mazirbe (Irē) **·** Mazirbe Dundaga valla osa **·** Melnsils (Mustānum) **·** Miķeļtornis (Pizā) **·** Pitrags (Pitrõg) **·** Saunags (Sǟnag) **·** Sīkrags (Sīkrõg) **·** Vaide (Vaid) |  |

| * v
* r
Kolka valla asulad |
| --- |
| 
**Kolka** **·**  Košrags **·**  Mazirbe **·**  Pitrags **·**  Saunags **·**  Sīkrags **·**  Uši **·**  Vaide |
**Juan Martín de Pueyrredóni departemang** (kuni 2010. aastani **Keskuse departemang**; hispaania keeles *Departamento Juan Martín de Pueyrredón*; *Departamento La Capital*) on Argentina 2. järgu haldusüksus. Asub riigi keskosas Cuyo regioonis San Luisi provintsis.

2010. aastal sai San Luisi departemang ametlikuks nimeks Juan Martín de Pueyrredóini departemang (Argentina 19. sajandi poliitiku Juan Martín de Pueyrredóni auks).

San Luisi departemang on rahvaarvult San Luisi provintsi departemangudest suurim. Departemangu elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse andmetel 204 019 (umbes 47% provintsi rahvastikust). Pindalalt on departemang provintsis kolmas (13 120 km²). 

San Luisi departemangus on kaks kohalikku omavalitsust (*municipios*): San Luis ja Juana Koslay. Lisaks on loodud mitmes paikkonnas (sealhulgas La Puntas, El Volcánis ja Potrero de los Funesis) munitsipaalkomisjonid (*comisiones municipales*).

Suuremad asulad
---------------

Märkus: Sulgudes on antud elanike arv 2010. aasta rahvaloenduse andmeil

* San Luis, linn (169 947)
* La Punta , linn (13 182)
* Juana Koslay, linn (12 467)
* El Volcán, paikkond (1775)
* Potrero de los Funes, paikkond (1698)
**Ideedeajalugu** on ajalooliste uuringute valdkond inimeste veendumuste loomisest, säilitamisest, mõjust ja arengust ning laiemalt teaduslike ideede tekkest ja edasiarendamisest. Viimasel juhul on see metateadus, mis on osa teaduse ajaloost. Ideedeajalugu sisaldab paljude teaduste ajalugu: filosoofia (eelkõige poliitiline filosoofia ja moraalifilosoofia), ideoloogia, teoloogia, politoloogia, õigusteadus, majandus ja rahvusvahelised suhted. Neid võib pidada ka ideedeajaloo osaks.

Ideedeajalugu kuulub ajaloolis-kultuuriliste distsipliinide hulka. Ideedeajalugu sisaldab tähtsamate mõtlejate järgnevuse ja vastastikuste mõjude uuringuid. Ideedeajaloos uuritakse õpetuste, doktriinide ja paradigmade teoreetilist ning metateoreetilist arengut erinevates epistemoloogilistes või kultuurilistes seostes. Ideedeajalugu põhineb üksikute ideede uurimisel, mis lõimuvad omavahel uutesse kombinatsioonidesse ja muudavad väljendusvorme, jäädes suhteliselt muutumatuks. Kasutatakse tekstilise (A. Lovejoy) ja kontekstualse (Cambridge'i koolkond; Quentin Skinner jt) uuringu meetodeid. 

Ideedeajaloo kui eraldi uurimisvaldkonna kujunemine on seotud Arthur Lovejoy töödega, eriti tema raamatuga "Great Chain of Being: A Study of the History of an Idea" (1936). A. Lovejoy arvates ideed on tsüklilised ja neis pole progressi, ideed on ajatud ja probleemid on universaalsed.

Vaata ka
--------

* Meem
* Patrick Sériot

Kirjandus
---------

* Andreas Dorschel: *Ideengeschichte.* Vandenhoeck & Ruprecht, Göttingen 2010, ISBN 978-3-8252-3314-3.
* Gunnar Eriksson, Tore Frängsmyr: *Ideedeajaloo põhijooni.* Atlex 2007, tõlkinud Katrin Tombak ja Siiri Joandi-Tomingas, ISBN 978-9985-9801-0-1
**Suurtükiväe Inspektuur** oli 1920. aastal moodustatud Eesti sõjaväe suurtukiväe uute suurtükkide katsetamise, tulemuste analüüsi ja uute relvade kasutuselevõtuga seotud küsimuste lahendamise keskasutus.

Suurtükiväe inspektor kindralmajor Hugo Kauler 
1920. aasta 10. juuli sõjaministri päevakäsuga nimetati ametisse Suurtükiväe inspektor ja järgnevalt moodustati ka Sõjaministeeriumi Suurtükiväe Inspektuur.

Suurtükiväe inspektorid
-----------------------

* kindralmajor Hugo Kauler, 1928–1938, Suurtükiväe inspektor
* kolonel Georg Leets 1939–1940, Suurtükiväe inspektor

Eesti Rahvaväe suurtukiväe keskasutus Sõjaväe Peastaabi Suurtükiväe Valitsus, moodustati 1918. aasta detsembris. 1. jaanuariks 1919 viidi läbi Peastaabi koosseisu reorganiseerimine ja Peastaabis moodustati Suurtükiväe jaoskond. 1919. aasta 23. veebruaril moodustati Sõjavägede Ülemjuhataja Johan Laidoneri Ülemjuhataja Staabi Suurtükiväe Valitsus.

Eesti Vabadussõja võiduka lõpetamise järel, 1920. aasta 26./27. märtsil kaotati Eesti Sõjavägede Ülemjuhataja institutsioon ning seoses sellega nimetati senine Ülemjuhataja Staap – Sõjavägede Staabiks, mille ülem – Sõjavägede Staabi ülem, juhtis ja koordineeris ka Kindralstaabi Valitsuse ja Korraldusvalitsuse Suurtükiväe Valitsuse tööd.

Vaata ka
--------

* Eesti Rahvavägi, Eesti sõjavägi, Eesti Kaitsevägi
* Eesti sõjaväe ja Sõjaministeeriumi organisatsioon (1939)
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel on külast Harku vallas, parvlaeva kohta vaata artiklit Suurupi (laev).* |

---

Peeter Suure merekindluse rannakaitsepatarei nr 3 helgiheitjavarjendi vare
**Suurupi** (vanemad nimekujud **Suuropi** ja **Surpe**) on küla Harku vallas Harju maakonnas, Suurupi poolsaarel. 

Külas asus Vana-Pääla mõis (Vana-Klooga mnt ääres), Vääna mõisa kõrvalmõis.

Ajalugu
-------

### Kuni 20. sajand

Suurupis oli sadam. Sadamakail oli raudteeharu, mis 1920-ndate alguses oli ühenduses Liiva–Vääna raudteega.

Külas ja lähiümbruses asub mitu Peeter Suure merekindluse peapositsiooni Rannakaitsepatarei nr 2 ja Rannakaitsepatarei nr 3, hilisema Eesti merejõudude Suuropi Komandantuuri Rannapatarei nr 6 ja Nõukogude Suurupi 130 mm patarei tulejuhtimistorni ja komandokeskuse ning Tallinna mereväebaasi 550. sidesõlm (s/o 30911) raadiosaatekeskus (*ПДРЦ*; objekt „Fregat") ja 180. sidepolügoni (s/o 98622) 1746. üksik raadiotehnilise pataljoni (s/o 31342, kutsung Radiograf) (objekt „Neptun") ehitised.

### Tänapäev

Küla pangapealset osa läbib ajalooline Vana-Klooga maantee. 

Suurupi on tuntud oma kahe (ülemise ja alumise) tuletorni poolest.

Harku valla andmetel elab 1. juuni 2012 seisuga Suurupis 878 elanikku.

Suurupi järgi on nime saanud Kunda lademe Pakri kihistu Suurupi kihistik.

Suurupis asub 2017. aastal avatud Suurupi vabadussammas.

Vaata ka
--------

* Suurupi alumine tuletorn
* Suurupi ülemine tuletorn
* Suurupi tee

Viited
------

1. ↑  Maa-amet, vaadatud 21.11.2020.
2. ↑  Statistikaamet, vaadatud 10.11.2020.
3. ↑  Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 1.03.2019.
4. ↑  Militaar.net foorumid: Ehitised: Peeter Suure merekindluse kaart, veebiviide, 10.veebruar 2013.
5. ↑  Suurupi tulejuhtimistorn Harku vallas Harjumaal, Projekt „Eesti 20. sajandi (1870–1991) sõjalise ehituspärandi kaardistamine ja analüüs". Koostajad: Ain Tähiste, Mart Mõniste. Kärdla 2016
6. ↑  Suurupi sideväeosade linnak Harku vallas Harjumaal, Projekt „Eesti 20. sajandi (1870–1991) sõjalise ehituspärandi kaardistamine ja analüüs". Koostajad: Ain Tähiste, Mart Mõniste. Kärdla 2016
7. ↑  Suurupi kihistik Eesti Stratigraafia Komisjoni andmebaasis (vaadatud 22.08.2019)
8. ↑  "Vabadussammas Suurupi pangale". *Harju Elu*. 25. august 2017. Vaadatud 26. detsembril 2022.

Harku valla vapp
Harku valla asulad

**Alevikud:** Harku | Tabasalu  

**Külad:** Adra | Harkujärve | Humala | Ilmandu | Kumna | Kütke | Laabi | Liikva | Meriküla | Muraste | Naage | Rannamõisa | Suurupi | Sõrve | Tiskre | Tutermaa | Türisalu | Vahi | Vaila | Viti | Vääna | Vääna-Jõesuu
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib Kanada saarest; Venemaa saare kohta vaata artiklit Victoria saar (Venemaa)* |

---

Victoria asendikaart
Victoria kosmosefoto
**Victoria saar** (inglise keeles *Victoria Island*; inuktituti keeles **Kiilinik**) on Kanadale kuuluv saar Põhja-Jäämeres Arktika saarestikus.

Saare pindala on 217 000 km². Ta on pindalalt Kanada teine saar Baffini maa järel ja maailma 8. saar. Ta on Suurbritannia saarest pisut suurem.

Walesi Printsi saarest läänes eraldab teda M'Clintocki väin, lõunasse jäävast Põhja-Ameerika mandrist Kuninganna Maudi laht kagus, Coronationi laht lõunas, Dolphin and Unioni väin edelas ja Amundseni laht idas, loodesse jäävast Banksi saarest Walesi Printsi väin ning põhja poole jäävast Melville'i saarest Vikont Melville'i väin. Victoria saare ranniku lähedal on palju pisisaari.

Saare rannik on liigestatud. Suurimad lahed on Prints Alberti laht ja Minto laht läänes ning Hadley laht põhjas. Suurimad poolsaared on Prints Alberti poolsaar loodes (seal asub ka Victoria kõrgeim tipp, 655 m Shaleni mägedes), Wollastoni poolsaar edelas (kõrgus kuni 516 m, Bumpusi mägi) ning Storkersoni poolsaar kirdes. Hulk Kanada Arktika saarestiku saari on Victoria saarest kõrgemad ja mõned isegi mitu korda kõrgemad. 

Saare pikim jõgi on loodes voolav Kuujjua jõgi. Liustikke saarel pole. Palju on järvi, millest suurim on saare kagurannikul Ikaluktutiakist põhjas asuv Fergusoni järv (562 km²).

Saarel valitseb arktiline kliima. Seetõttu on asustus hõre.

Administratiivselt jaguneb saar Loodealade ja Nunavuti vahel. Loodealadele kuulub saare loodeosa ehk ala, mis jääb 110° läänepikkusest lääne ja 70° põhjalaiusest põhja poole. Selle osa ainus asula on Prints Alberti lahe põhjakaldal olev Holman (400 elanikku). Saare ida- ja lõunaosa kuuluvad Nunavutile ning selle osa ainus asula on lõunakaldal asuv 1500 elanikuga Cambridge Bay ehk Ikaluktutiak. Kunagised kaubapunktid, näiteks edelarannikul asuv Fort Collinson, on ammu maha jäetud.

Saar sai nime kuninganna Victoria järgi 1839. aastal. Saarel ja selle lähedal olevad prints Alberti nimelised kohad on nimetatud tema abikaasa prints Albert Saxe-Coburg-Gotha järgi.

Juhtumisi meenutab Victoria saar kujult vahtralehte, mis on Kanada sümbol.