recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Hengsberg** on vald *(Gemeinde)* Austrias Steiermargi liidumaal Leibnitzi ringkonnas.

Hengsberg asub Grazist lõuna pool Buchkogeli jalamil.

Ajalugu
-------

Esimene ajalooline sissekanne pärineb 892. aastast (Hengistburg/Hengistfeldon), mis tähendab "Hengisti linnus".

Hengsbergi peetakse vana "Hengistburgi" kõige tõenäolisemaks asukohaks. Hengistburg oli varakeskaegse niinimetatud Kärnteni margi keskus. See oli samal ajal tänapäevase Steiermargi liidumaa süda. Hengistburgi täpne asukoht on endiselt Steiermargi varase ajaloo üks peamisi küsimusi. Linnus hävitati 1053. aastal ungarlaste poolt. Teiste võimalike asukohtade hulka kuuluvad Graz, St. Margarethen bei Lebring, Wildoni linnusemägi, samuti St. Lorenzen am Hengsberg. Kuid on mitmeid olulisi argumente, et "*castrum Heingist*" asus Hengsbergis.

1045. aastal annetas kuningas Heinrich III Gottfriedsi markkrahvkonnas ja Sausali metsas asuva kuningliku domeeni Leitersdorf an der Laßnitz peapiiskop Balduinile *(predium quale visi sumus Liutoldasdorf habere, in comitatu Gotefridi marchionis et foresto Susel iuxta litus Losnicae fluminis situm).* Mõisakorra kaotamine toimus 1848. aastal. Sel ajal tekkis vald autonoomse organina. See oli 1850. aastal. Pärast Austria annekteerimist 1938. aastal kuulus vald "Reichsgau Steiermarki" koosseisu. Aastatel 1945–1955 kuulus see Suurbritannia okupatsioonitsooni Austrias.

Hengsbergi piirkonna ajaloolised kaardid
"Hengstberg": Josephinici mõõdistus, u 1790.
Franzisco-Josephinici mõõdistus, u 1910.

Religioonid
-----------

Hengsberg oli algne kihelkond umbes 9. sajandi esimesest poolest, seejärel emakihelkond alates umbes 13. sajandist koos Wundschuh', Wildoni, Predingi, Langi ja Sankt Margaretheni kihelkonnaga. Hengsbergi kihelkond hõlmab nüüd kõiki Hengsbergi valla külasid ning ka Lichendorfi küla Weitendorfi vallas ja Lambergi küla Zwaring-Pölsi vallas.

Pärast protestantliku kalmistu rajamist ja kellatorniga surnud maja ehitamist rajati protestantlik kabel Christus-Kirchleins ja pühitseti sisse 5. juunil 1933.

Sport
-----

USV Hengsberg: Hengsbergis on üks ametlik jalgpalliklubi. Selle asutasid 1968. aastal endine president Hans Oswald ja sektsiooni juht Anton Thomann.

Viited
------

1. ↑  Dauersiedlungsraum der Gemeinden Politischen Bezirke und Bundesländer - Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 10.03.2019.
2. ↑  Einwohnerzahl 1.1.2018 nach Gemeinden mit Status, Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 9.03.2019.

Leibnitzi ringkonna vallad

* Allerheiligen bei Wildon
* Arnfels
* Ehrenhausen an der Weinstraße
* Empersdorf
* Gabersdorf
* Gamlitz
* Gleinstätten
* Gralla
* Großklein
* Heiligenkreuz am Waasen
* Heimschuh
* Hengsberg
* Kitzeck im Sausal
* Lang
* Lebring-Sankt Margarethen
* Leibnitz
* Leutschach an der Weinstraße
* Oberhaag
* Ragnitz
* Sankt Andrä-Höch
* Sankt Georgen an der Stiefing
* Sankt Johann im Saggautal
* Sankt Nikolai im Sausal
* Sankt Veit in der Südsteiermark
* Schwarzautal
* Straß in Steiermark
* Tillmitsch
* Wagna
* Wildon
**Albert John Lutuli** (ka **Luthuli**; u 1898 Bulawayo – 21. juuli 1967 Stanger) oli Lõuna-Aafrika Vabariigi õpetaja ja poliitik. Ta oli Aafrika Rahvuskongressi juht aastatel 1952–1967. 1960. aastal sai ta Nobeli rahuauhinna oma tegevuse eest vägivallatus võitluses apartheidi vastu. Ta oli esimene isik väljastpoolt Euroopat ja Ameerikat, kes selle auhinna sai.

Nobel
Nobeli rahuauhinna laureaat

1901 Dunant, Passy • 1902 Ducommun, Gobat • 1903 Cremer • 1904 IDI • 1905 Suttner • 1906 Roosevelt • 1907 Moneta, Renault • 1908 Arnoldson, Bajer • 1909 Beernaert, d'Estournelles de Constant • 1910 IPB • 
1911 Asser, Fried • 1912 Root • 1913 La Fontaine • 1917 Punane Rist • 1919 Wilson • 1920 Bourgeois • 1921 Branting, Lange • 1922 Nansen • 1925 Chamberlain, Dawes • 1926 Briand, Stresemann • 1927 Buisson, Quidde • 1929 Kellogg • 1930 Söderblom • 1931 Addams, Butler • 1933 Angell • 1934 Henderson • 1935 Ossietzky • 1936 Lamas • 1937 Cecil • 1938 Nanseni Pagulasbüroo • 1944 Punane Rist • 1945 Hull • 1946 Balch, Mott • 1947 FSC ja AFSC (kveekerid) • 1949 Boyd Orr • 1950 Bunche • 1951 Jouhaux • 1952 Schweitzer • 1953 Marshall • 1954 UNHCR • 1957 Pearson • 1958 Pire • 1959 Noel-Baker • 1960 Lutuli • 1961 Hammarskjöld • 1962 Pauling • 1963 Rahvusvaheline Punase Risti Komitee ja Punase Risti Seltside Liiga • 1964 King • 1965 UNICEF • 1968 Cassin • 1969 ILO • 1970 Borlaug • 1971 Brandt • 1973 Kissinger, Lê (keeldus auhinnast) • 1974 MacBride, Satō • 1975 Sahharov • 1976 B. Williams, Corrigan • 1977 AI • 1978 as-Sādāt, Begin • 1979 Ema Teresa • 1980 Esquivel • 1981 UNHCR • 1982 Myrdal, García Robles • 1983 Wałęsa • 1984 Tutu • 1985 IPPNW • 1986 Wiesel • 1987 Arias • 1988 ÜRO Rahuvalvejõud • 1989 XIV dalai-laama • 1990 Gorbatšov • 1991 Suu Kyi • 1992 Menchú • 1993 Mandela, de Klerk • 1994 ‘Arafāt, Peres, Rabin • 1995 Pugwashi konverentsid, Rotblat • 1996 Belo, Ramos Horta • 1997 ICBL, J. Williams • 1998 Hume, Trimble • 1999 MSF • 2000 Kim • 2001 ÜRO, Annan • 2002 Carter • 2003 ‘Ebādī • 2004 Maathai • 2005 IAEA, al-Barāda‘ī • 2006 Grameen Bank, Yunus • 2007 Gore, IPCC • 2008 Ahtisaari • 2009 Obama • 2010 Liu • 2011 Sirleaf, Gbowee, Karmān • 2012 Euroopa Liit • 2013 Keemiarelvade Keelustamise Organisatsioon • 2014 Satyarthi, Yūsafzay • 2015  Tuneesia rahvusliku dialoogi nelik • 2016  Juan Manuel Santos  • 2017  ICAN  • 2018  Murad, Mukwege • 2019  Ahmed • 2020 Maailma Toiduprogramm • 2021 Ressa, Muratov • 2022 Alies Bialiacki, Memorial, 
Kodanikuvabaduste Keskus
**Henn Aavola** (kuni 1937. aastani **Leo Adler**; 20. november 1909 Kooraste vald, Võrumaa – surmaaeg ja -koht teadmata) oli Eesti sõjaväelane (nooremleitnant, 1936).

Oli talupidaja Koorastes Ilumäe talus. Ta teenis Kaitseliidu Võrumaa malevas, oli Kaitseliidu Kooraste kompanii pealik. 24. veebruaril 1938 autasustati teda Kotkaristi kuldristiga. Oli aktiivne liige paljudes kohalikes seltsides: Kaagjärve karskustoimkonna üks asutajaid ja juhatuse liige, Kaagjärve lugemisringi juhatuse liige, Kooraste vabatahtliku tuletõrjeühingu juhatuse liige ja Isamaaliidu Kooraste osakonna juhatuse liige.

Pärast Eesti taasokupeerimist elas ta illegaalselt. Arreteeriti 19. veebruaril 1953, oli vangistuses Komi ANSV Intalagis. Vabastati 16. augustil 1955.

Tunnustus
---------

* Kotkaristi kuldrist, 1938
* Raudristi II klass

Kirjandus
---------

* "Lõuna-Eesti tegelaste biograafiad", Toimetanud A. Leetmaa ja J. Andreller, Kirjastus "SÕNA" Pärnus, 1938

Välislingid
-----------

* Ohvitseride andmekogu
**Juhan Ennulo** (sünninimi **Johannes Orik**; 22. detsember 1897 (vkj)/ 3. jaanuar 1898 Vana-Võidu vald, Viljandimaa – 27. veebruar 1982 Tallinn) oli eesti arstiteadlane.

Lõpetas 1918. aastal Hugo Treffneri Gümnaasiumi. Samal aastal astus ta Tartu Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonda, kust ta samal aastal läks üle arstiteaduskonda, kuid õpingud katkesid, kuna ta võttis osa Vabadussõjast; meditsiiniõpingud jätkusid aastal 1919 ja 1925. aastal lõpetas ta Tartu Ülikooli arstiteaduskonna. 

Peale ülikooli lõpetamist täiendas ta end Pariisis nina- ja kurguhaiguste arstina. 1932. aastal kaitses Tartu Ülikoolis arstiteaduse doktori kraadi väitekirjaga "Mõningate keemiliste ainete fikseerumisest erütrotsüütidega".

1928. aastast töötas Tartu Ülikooli haavakliiniku assistendina. 1931. aastast töötas Võru linnaarstina.

1923. aastal oli lühikest aega (2. märts – 12. märts 1923, asendusliikmena) I Riigikogu liige. Oli ESDTP liige.

Aastatel 1945–1948 töötas ta TRÜ hospitaalkirurgia kateedri juhatajana (dotsendina). Seejärel asus tööle Tallinna Kivimäe sanatooriumisse kopsukirurgina. Aastatel 1949–1951 ja 1954–1957 oli ta Eesti NSV Tervishoiu Ministeeriumi Õpetatud Nõukogu teadussekretär ja samaaegselt aastatel 1951–1957 Tallinna tuberkuloosidispanseri kirurgiaosakonna juhataja. Aastast 1956 töötas ta Eksperimentaalse ja Kliinilise Meditsiini Instituudis, seejuures aastast 1957 tuberkuloosisektori juhatajana; instituudis töötas ta aastani 1964, mil ta jäi pensionile.

Teoseid
-------

* Кавернотомия в хирургии туберкулеза легких. Таллинн: Академия наук Эстонской ССР, Институт экспериментальной и клинической медицины, 1964
* Kirurg meenutab. Tallinn: Valgus, 1976. 132 lk

Viited
------

1. ↑  Hugo Treffneri Gümnaasium. 1918 a lend
2. ↑  E-kataloog ESTER. Ennulo, Juhan. Mõningate keemiliste ainete fikseerumisest erütrotsüütidega: väitekiri arstiteaduse doktori astme omandamiseks. Tartu: Tartu Ülikool, bakterioloogia instituut, 1932
3. ↑  J. Ennulo – arstiteaduse doktor. Postimees, 5. mai 1932
4. ↑  Siseminister protesteeris Võru linnaarsti valimise pärast. Ringi ümber kodumaa. Postimees, 4. veebruar 1932
5. ↑  "Meie parlament ja aeg. I Riigikogu liikmed". Originaali arhiivikoopia seisuga 26. jaanuar 2018. Vaadatud 15. oktoobril 2015.
6. ↑  I Riigikogu liikmed

Välislingid
-----------

* *Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944*
* Eesti ohvitserid 1918-1940
* Haud Tallinna Metsakalmistul
* Arstiteadlase Juhan Ennulo hauakivi Metsakalmistul. Foto: Karl Laane, juuli 1982. Rahvuisarhiivi Filmiarhiiv, EFA.683.0.202335
**Henn Kuuskme** (kuni 15. juulini 1936 **Heinrich Kuuskmann** ja kuni 29. juulini 1936 **Henn Kuuskmann**; 25. aprill 1905 Parasmäe küla, Jõelähtme vald, Harjumaa – 28. aprill 2000 Hamilton, Ontario, Kanada) oli Eesti poksija ja politseinik.

Ta lõpetas 1926. aastal Tallinna Linna Ühisgümnaasiumi reaalharu ja läks sama aasta sügisel kaitseväkke. Ta teenis sidepataljonis telefonistina. Ta teenistusaeg sai läbi kevadel 1928, tema auaste oli reamees.

Poksijana
---------

Ta hakkas poksima, kui ta õppis aastatel 1917–1924 Tallinna Reaalkoolis. Kaitseväes hakkas ta korralikult treenima ja ta tuli 1927. aastal kaitseväe meistriks poolraskekaalus (kuni 175 naela ehk 79,4 kg). 

Ta oli Eesti meister raskekaalus (üle 175 naela ehk 79,4 kg) 1928. aastal. Ta sai Eesti meistrivõistlustel keskkaalus (kuni 160 naela ehk 72,6 kg) 2. koha aastatel 1924, 1925 ja 1927 ning 3. koha 1923. aastal.

Ta osales kaks korda Eesti-Soome maavõistlustel poksis: 1926. aastal keskkaalus (kuni 160 naela ehk 72,6 kg) ja 1927. aastal poolraskekaalus (kuni 175 naela ehk 79,4 kg) ning kaotas mõlemad oma kohtumised.

Hilisem elukäik
---------------

Kuuskme elas 1929–1932 välismaal ja töötas peamiselt meremehena. Ta töötas 1934. aastast poliitilises politseis Tallinnas ning 1939. aastast Haapsalus. 

Teda oli kavas küüditada 14. juunil 1941, kuid teadmata põhjusel seda ei tehtud. Küll aga küüditati tema abikaasa Hulda-Alice Kuuskme (sündinud Leiten, eestistatuna Leetaru, 1912–1988).

Ta põgenes hiljem Soome ja astus Soome sõjaväkke 17. septembril 1943. Oli väljaõppel Jalkalas 200. jalaväerügemendis. Oli rindel Rajajoel 47. jalaväerügemendis, osales lahingutes Karjala kannasel, Viiburi lahel ja Vuokse jõel. Vabastati teenistusest Soome sõjaväes 18. septembril 1944.

Kirjandus
---------

* Rein Pajur. "Poksi lugu". Tallinn 2009

Välislingid
-----------

* (Heinrich Kuuskmanni) sporditulemused
**Erich Karl Wilhelm Schoenberg** (27. detsember 1882 Varssavi – 23. jaanuar 1965 Brannenburg) oli astronoom.

Erich Schoenberg oli Varssavi gümnaasiumi kreeka ja ladina keele õpetaja poeg. Ta õppis Tartu Ülikoolis 1905–1907, enne seda tudeeris ka Varssavi ja Strasbourgi ülikoolis astronoomiat ja matemaatikat. 1907–1913 töötas ta Tartu Ülikoolis tähetorni assistendina, kaitses 1912. aastal Kieli ülikoolis doktoritöö ja töötas seejärel Tartu tähetorni astronoom-vaatlejana 1913–1918, 1915–1918 ühtlasi direktori kohusetäitjana (direktor Konstantin Pokrovski evakueerus Esimese maailmasõja eest Permi). 

1918. aasta sügisel osales Schoenberg Landesuniversitäti organiseerimisel. Pärast selle sulgemist sai Schoenbergist Eesti sõjaväe peastaabi topograafiaosakonna astronoom-geodeet. 1919. aasta maist kuni 1920. aasta augustini juhatas ta Tallinna mereobservatooriumi ja lahkus seejärel Soome, kus juhatas geodeetilisi töid Eesti põhjarannikul. 1925–1926 oli ta professor ja tähetorni juhataja Greifswaldi ülikoolis, 1934–1945 Breslau Ülikoolis ja kuni 1955 Müncheni Ülikoolis.

E. Schoenberg uuris Tartu perioodil seniitteleskoobi abil geograafiliste laiuskraadide muutumist ja mõõtis selleks otstarbeks spetsiaalselt konstrueeritud mikrofotomeetri abil ühe esimesena maailmas heleduse jaotust Saturni rõngastel. Sellealane töö ilmus Esimese maailmasõja tõttu alles 1922.

Viited
------

1. ↑  *Suomalaisen Tiedeakademia Toimituksia. Annales Academiae Scientiarum Fennicae. Sarja A. T. XVI*. Helsinki. 1922.
**Kuzma Abramov** (ersa keeles *Абрамовонь, Кузьма Григорьевичесь*; 30. oktoober / 12. november 1914 Mordva – 4. august 2008 Saransk) oli ersa-mordva kirjanik.

Ta sündis Starõi Naimani külas (tollase haldusjaotuse järgi Ardatovi maakonnas Simbirski kubermangus, praeguse haldusjaotuse järgi Bolšije Berjozniki rajoonis Mordvas). Pärast keskkooli lõpetamist astus 1933. aastal Mordva pedagoogilisse instituuti, kus õppis aasta aega. Ta osales II maailmasõjas, langes Gluhhivis (asub Sumõ oblastis) sakslaste kätte vangi ja viibis kolm aastat Nürnbergi vangilaagris. 1954. aastal lõpetas ta Mordva pedagoogilise instituudi.

Ta tuli kirjandusse 1940. aastal luulekoguga. Hiljem ilmusid näidendid ja jutustused, kogumik "Ruuged juuksed" (1961), romaanitriloogia "Naiman" ("Mets pole lakanud kohisemast" 1957, "Inimesed said lähedaseks" 1961 ja "Suits maa kohal" 1964), romaanid "Oma kandam ei rõhu" (1967), "Külatüdruk" (1980), "Stepan Erzja" (romaan ersa kunstnikust Stepan Erzjast, 1980) ning ajaloolised romaanid "Purgaz" (1988; eesti keeles 2014) ja "Vabaduse eest" (1989), mis käsitlevad ersade muistset iseseisvusvõitlust. 

Ta on tegutsenud ka publitsisti ja ersa keele uurijana. Ta andis 2002. aastal välja ersa keele seletava sõnaraamatu "Валонь ёвтнема валкс".

Isiklikku
---------

Tema poeg on mordva ajaloolane Vladimir Abramov.

Tunnustus
---------

* 1977 NSV Liidu riiklik preemia
* 1985 Mordva rahvakirjanik
* 2000 Mordva Vabariigi aukodanik
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib kuni 2017. aastani eksisteerinud vallast, varasema valla kohta vaata artiklit Palupera vald (Otepää kihelkond).* |

---

**Palupera vald** oli vald Valga maakonna põhjaosas.

2017. aastal jagunesid Palupera valla maad Eesti omavalitsuste haldusreformi käigus Otepää ja Elva valla vahel.

Lõunas ja läänes piirnes Valga maakonna valdadega. Lõunas oli selleks Otepää vald ja läänes Puka vald. Palupera vallast põhja poole jäid Tartumaa Rõngu, Nõo ja Kambja vald. Itta jäi Põlvamaa Valgjärve vald.

Palupera valla sõprusvald oli Vihti vald Soomes.

Palupera valla viimane vallavanem oli Terje Korss.

Asustus
-------

### Külad

Vallas oli 14 küla – Nõuni, Hellenurme, Palupera, Päidla, Neeruti, Lutike, Makita, Räbi, Urmi, Mäelooga, Atra, Pastaku, Astuvere, Miti.

Makita küla eraldus Lutike külast 2007. aasta novembris.

Vaata ka
--------

* Hellenurme raamatukogu
* Nõuni raamatukogu

Viited
------

1. ↑  Maakatastri statistika, vaadatud 17.10.2018.
2. ↑  Statistikaamet, vaadatud 30.05.2017.
3. ↑  Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator
4. ↑  Siseministeerium: Kohalike omavalitsuste juhid 2014. a. jaanuari seisuga, vaadatud 17. oktoober 2014
NGTS
**Next-Generation Transit Survey (NGTS)** on Euroopa Lõunaobservatooriumi koosseisu kuuluva Paranali observatooriumi rajatis, mille eesmärgiks on otsida eksoplaneete.

NGTS asub Atacama kõrbes Tšiilis ning see paikneb umbes kahe kilomeetri kaugusel Väga Suurest Teleskoobist ja poole kilomeetri kaugusel VISTA-st.

NGTS koosneb 12 0,2-meetrise peegliga robotteleskoobist ning selle eesmärgiks on avastada super-Maasid ja Neptuuni suuruseid eksoplaneete, kasutades transiidimeetodit. Next-Generation Transit Survey kasutatavate süsteemide prototüüpe katsetati eelnevalt aastatel 2009-2010 Roque de los Muchachose observatooriumis ning aastatel 2012-2014 Genfi observatooriumis. NGTS alustas tööd 2015. aastal.

Viited
------

1. ↑  "The Next Generation Transit Survey (NGTS)". *Monthly Notices of the Royal Astronomical Society*. Vaadatud 26. juulil 2020.
2. ↑  "About NGTS". *NGTS*. Originaali arhiivikoopia seisuga 31. mai 2015. Vaadatud 26. juulil 2020.
3. ↑  "NGTS facility achieves first light". *ESO*. Vaadatud 26. juulil 2020.
|  |
| --- |
|  |
| Soomusauto C15TA
Sõdur ja soomustatud veok (1947) |
|  |
| Pikkus | 4,75 m |
| Laius | 2,34  m |
| Kõrgus | 2,31  m |
| Kaal | 4,5  t |
| Kiirus | maastikul 65 km/h |
| Käiguvaru | maanteel km |
| Suurtükk | – |
| Kuulipildujad | – |
| Soomus | 6–14 mm |
| Mootor | GMC 6-silindriline bensiinimootor |
| Mootori võimsus | 100 hj |
| Meeskond | 2 + 8 inimest |

**Soomusauto C15TA** (inglise keeles *C15TA Armoured Truck*) oli Kanadas Teise maailmasõja ajal toodetud neljarattaveoga soomustatud sõiduk.

Ajalugu
-------

Soomusauto C15TA töötas välja General Motors Kanada USA M3 Scout Cari eeskujul. Soomusauto põhines Chevrolet' C15 CMP veokil. Aastatel 1943–1945 toodeti Oshawas Ontarios 3961 sõidukit. Soomuskered tootis Hamilton Bridge Company.

C15TA-d kasutasid Briti ja Kanada üksused Loode-Euroopas soomustransportööride ja kiirabiautodena. Pärast sõja lõppu jäid paljud sõidukid Euroopasse ja sattusid vabastatud riikide relvajõududesse. Soomusautosid said Belgia, Holland (vähemalt 396 masinat), Norra ja Taani (**M6 Mosegrise** nime all). Lisaks müüs Kanada Hispaaniale 150 masinat. Inglaste poolt Vietnami jäetud sõidukid võttis algul üle Prantsusmaa, kes kasutas neid Indohiinas, ja hiljem võttis need üle Lõuna-Vietnam. Malaisia Föderatsiooni politseijõud kasutasid mitmeid masinaid. Portugal sai 1955. aastal hulga sõidukeid (nimega "Granadeiros") ja kasutas neid Aafrika sõdades.

Mõned masinad jäid kasutusele 1960. aastateni.

Kirjandus
---------

* И. Мощанский – *Бронетанковая техника Великобритании 1939–1945 часть 2*, Моделист-Конструктор, Бронеколлекция 1999–02

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Soomusauto C15TA** |

* Made in Canada – Canadian Military Pattern vehicles
* C15TA A.K.A. MOSEGRIS
* OTHER KANGAROO VEHICLES
**Lääne-lontmudil** (*Proterorhinus semilunaris)* on väike ahvenaliste seltsi mudillaste sugukonda kuuluv kala.

Pärismaisena elab ta Musta merre suubuvates jõgedes ning Egeuse mere suubuvates Maritsa ja Struma jõgedes. Invasiivse liigina on ta levinud Põhja-Ameerikas Suure järvistu piirkonnas.

Eesti vetest leiti lääne-lontmudil 2020. aastal võõrliigina Sillamäe sadama lähistelt. Varem on teda Läänemeres kohatud ühel korral 2007. aastal Venemaa vetes.

Kirjeldus
---------

Täiskasvanud kala pikkus tavaliselt 9-10 cm. Keha on pruun ja laiguline, tavaliselt külgedel 5 tumedamat triipu. Ninasõõrmed on torukujulised ning ulatuvad üle alahuule. Esimesel seljauimel samuti tumedamad triibud. Vaagnauim meenutab iminappa.

Toitumine
---------

Lääne-lontmudil on segatoiduline, kes tarbib laias valikus põhjaselgrootuid, vahest ka kala- ja putukavastseid
, kalamarja ja usse.

Elukoht ja levila
-----------------

Asustab mitmesuguseid aeglase vooluga või paigalseisva veega veekogusid alates suudmest kuni väikeste aeglase vooluga ojadeni; tavaliselt tihedas taimestikus või jämedates kivimites ning sageli väga rohkesti tagaveekogudes ja järvedes. Pesitseb ka veehoidlates ja kanalites. Lääne-lontmudil on invasiivne Doonau ja Reini jões, kus väidetavalt oli leviku põhjuseks peamise jõe ja veehoidlate kanalisatsioon või hüdroelektrijaamade tekitatud aeglaselt voolav vesi. Eelistab makrofüütide poolest rikkaid alasid, kuid teda on leitud ka liivase põhjaga aladelt.

Paljunemine
-----------

Esimest korda koeb 1-2 aastaselt, tavaliselt ainult 1-2 korda, aprillist augustini. Emased võivad kudeda rohkem kui üks kord sigimisaja jooksul ja isased valvavad õõnsustesse ladestunud mune. Vastsed ja noorloomad on põhjaelanikud.

Viited
------

1. ↑  ERR (1. oktoober 2020). "Eesti sai uue kalaliigi võrra rikkamaks". *ERR*. Vaadatud 25. mail 2023.
2. ↑  "Tubenose goby | ontario.ca". *www.ontario.ca* (inglise). Vaadatud 25. mail 2023.
3. ↑  French, John R. P.; Jude, David J. (1. jaanuar 2001). "Diets and Diet Overlap of Nonindigenous Gobies and Small Benthic Native Fishes Co-inhabiting the St. Clair River, Michigan". *Journal of Great Lakes Research* (inglise). **27** (3): 300–311. DOI:10.1016/S0380-1330(01)70645-4. ISSN 0380-1330.
4. ↑  "Tubenose Goby | Wisconsin Sea Grant" (Ameerika inglise). 20. november 2018. Vaadatud 3. mail 2023.
5. ↑  "Freshwater Tubenose Goby (Proterorhinus semilunaris) - Species Profile". *USGS Nonindigenous Aquatic Species Database* (inglise). Vaadatud 3. mail 2023.
6. ↑  "Proterorhinus semilunaris, Western tubenose goby". *fishbase.mnhn.fr*. Vaadatud 30. aprillil 2023.
**Erich Jaakson** (ka **Jakson**; 7. juuni 1891 Koonga vald, Pärnumaa – 7. juuli 1950 Stockholm) oli eesti keemik.

Haridus
-------

Alghariduse omandas Järvakandis, lõpetas Pärnu Aleksandri Gümnaasiumi 1911. aastal, samal aastal astus Tartu Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonda, õppis keemiaosakonnas aastatel 1911/1912–1917 ja 1920–1922 (õpingud katkestas osavõtt Vabadussõjast 1918–1919), lõpetas Tartu Ülikooli keemia erialal 1922.

Teaduskraad ja kutse
--------------------

*Cand. chem.* 1923 (Tartu Ülikool). (Kaltsiumbikarbonaadi lagunemise ja süsihappe eraldumise kiirus veest Kanko aparaadis. Uus meetod vaba süsihappe ja bikarbonaat-süsihappe määramiseks huumushappeid sisaldavais vetes).

Teenistuskäik
-------------

Üliõpilasaastail töötas matemaatika-, füüsika- ja keemiaõpetajana Viljandi ja Tallinna koolides, Tartu Õpetajate Seminaris, Tartu Ülikooli Füsioloogia Instituudis; Tallinna Linna Keskhaigla mikrokeemia laboratooriumi juhataja 1924–1936, keemik-konsultant 1936–1943.

Tallinna Tehnikaülikoolis 1923–1928, 1936–1944: TT õppejõud (õppeaine: analüütiline keemia) 1923–1928; anorgaanilise ja analüütilise keemia erakorraline professor 1936–1940, laboratooriumi juhataja 1936–1940; füüsikalise keemia laboratooriumi juhataja kt 1937–1938; anorgaanilise ja füüsikalise keemia kateedri professor 1940/1941; orgaanilise ja biokeemia laboratooriumi juhataja 1941–1944; keemia-mäeteaduskonna sekretär 1938/1939, dekaan 1940/1941–1944.

Põgenes 1944. aastal Rootsi, töötas Stockholmi Kuninglikus Tehnikaülikoolis ning Tsemendi ja Betooni Instituudis 1944–1950.

Teadustöö põhisuunad
--------------------

Kohaliku mineraal- ja allikavee keemilise koostise uurimine, Kopli–Paljassaare savide omadused ja tööstuslik kasutamine, algatas ja juhendas diatomiidiuuringuid.
Avaldas artikleid ja raamatu "Anorgaanilise keemia põhijooni" (1937).

Teadusorganisatoorne ja erialane tegevus
----------------------------------------

Oli Eesti Keemia Seltsi asutajaid 1919, esimees 1924–1928, 1933; Loodusvarade Instituudi anorgaanilis-keemilise tehnoloogia sektsiooni juhataja 1937–1940; Eesti Loodusuurijate Seltsi liige 1939–1940, 1942–1944; Geoloogilise Komitee liige; Insenerikoja nõukogu ja keemiasektsiooni liige.
Eesti Teadusliku Seltsi Rootsis asutajaid; korp! Sakala vilistlane.

Kirjandus
---------

* EE 2000, 14.
* ETBL 2000, 1.
* Välis-Eesti (Rootsi), 1950, 30. juuli. (Nekroloog).
* Tallinna Polütehniline Instituut 1936–1986. Tln, 1986, lk 53–55, 70, 83, 85, 264, 267, 271, 274, 276.
* Tehnika ja Tootmine, 1991, nr 9/10, lk 43–44.
* Mägi, V. Maapõuevarade lahtimuukijas Erich Jaakson // Minerva rüütlid. 2005, lk 186–191.
**Lääne oblast** oli aastatel 1917–1918 Valgevene lääneosas Venemaa vabariigi koosseisu kuulunud haldusüksus. 

Esimese maailmasõja käigus Saksamaa keisririigi vägede poolt vallutati Valgevene lääneosa ning pärast vaherahu sõlmimist Nõukogude Venemaa ja Saksamaa keisririigi vahel Brest-Litovskis moodustati Venemaa võimu alla jäänud Ida-Valgevene kubermangudest (Venemaa poolt vaadates Lääne-Valgevene kubermangudest), Ülevenemaalise Nõukogude Nõupidamise otsusega 1917. aasta märtsis nõukogude võimu toetav haldusüksus.

1918. aasta septembris nimetati Lääne oblast Lääne Kommuuniks.

Riik ja riigivalitsemine
------------------------

### Lääne oblasti juhtkond

Karl Lander (1883-1937)
Aleksandr Mjasnikov
* 1917. aasta septembrist - 30. detsembrini 1917, Aleksandr Mjasnikov, VSDT(b)P Lääne oblastikomitee esimees, (kes valiti VSDT(b)P Loodeoblasti I parteikonverentsil 15.09.1917-18.09.1917)
* 27. oktoobrist 1917 - 11. septembrini 1918, Aleksandr Mjasnikov, Lääne oblasti Sõja-Revolutsioonikomitee esimees;
* 26. oktoobrist 1917 - jaanuarini 1918, Karl Lander, Lääne oblasti Rahvakomissaride Nõukogu esimees;
* 26. oktoobrist 1917 - 17. jaanuarini 1918, Nikolai Rogozinski, Lääne oblasti Täitevkomitee Presiidiumi esimees;
* 26. oktoobrist 1917 - jaanuarini 1918, Karl Lander, Lääne oblasti ja Läänerinde Sõja-Revolutsioonikomitee esimees;
* 17. jaanuar 1918 - 11. september 1918, Aleksandr Mjasnikov, Lääne oblasti Täitevkomitee esimees;
* jaanuar 1918 - 10. aprill 1918, Moissei Kalmanovitš (*Калманович Моисей Иосифович*), Lääne oblasti Rahvakomissaride Nõukogu esimees;

### Lääne oblasti territoorium

Lääne oblasti pealinn oli 1917. aasta juunist kuni 19. veebruarini 1918 Minsk; pärast seda aga viidi pealinn üle Smolenskisse, kus oblasti pealinn asus kuni oblastist Lääne Kommuuni moodustamiseni septembris 1918. aastal.

Lääne oblasti koosseisu kuulusid moodustamisel:

* Vilno kubermang, keskusega Vilno linn;
* Vitebski kubermang, keskusega Vitebski linn;
* Mogiljovi kubermang, keskusega Mogiljovi linn;
* Minski kubermang, keskusega Minski linn.

1917. aasta novembris alanud Venemaa kodusõja käigus vallutati osa nõukogude võimu kontrolli all olnud kubermange nõukogude võimu vastaste vägede poolt ning 27. novembriks 1917 oli Lääne oblasti nõukogude võimuorganite kontrolli all ainult: 

* Vilno kubermang, Vilno linnaga ja
* Minski kubermang, Minski linnaga.

12. märtsil 1918 vallutati Mogiljovi kubermang Poola vägede poolt.

1918. aasta aprillis liideti Lääne oblastiga Nõukogude Punaarmee poolt vallutatud Smolenski kubermang.
**Paluküla kihistu** (inglise keeles *Paluküla Formation*) on ordoviitsiumi ladestu Haljala lademe kihistu. Seda hakkas esimesena eristama Kalle Suuroja aastal 1991. Kihistu on nime saanud Paluküla küla järgi.

Kihistu stratotüüp on Soovälja K-1 puurauk, kus kihistu kivimid paljanduvad 189..301.2 meetril.

Kihistu kivimid esinevad Kärdla meteoriidikraatris ja on tekkinud meteoriiditabamuse kaudsel tagajärjel perioodil, mil kraatrisse kandus ohtralt selle nõlvade materjali. Kihistu koosneb lubjakivist, mille koostises on ohtralt kraatri nõlvadest pärit purdmaterjali. Kihistu sügavamas osas on suurem turbitiitide ja purdmaterjali osakaal, seal esineb ohtramalt savi ja konglomeraati. Kihistu ülemises osas on valdavad kabonaatsed kivimid.

Viited
------

1. ↑  Paluküla kihistu Eesti geokogude infosüsteemis (vaadatud 17.08.2019)
2. ↑  Kihistust Eesti Stratigraafia Komisjoni andmebaasis (vaadatud 17.08.2019)
3. ↑  Kalle-Mart Suuroja *Geology and lithology of the early palaeozoic marine impact structures Kärdla and Neugrund (Estonia)*, 2008

Välislingid
-----------

* Kihistust Eesti Stratigraafia Komisjoni andmebaasis
Eileen Brennan 1990. aastal
**Verla Eileen Regina Brennan** (sünninimi **Verla Eileen Regina Brennen**; 3. september 1932 Los Angeles – 28. juuli 2013 Burbank) oli USA filminäitleja.

Filmidebüüdi tegi 1967. aasta filmis "Abielulahutus Ameerika moodi" ("Divorce American Style"). Sellele järgnesid rollid Peter Bogdanovichi filmis "Viimane kinoseanss" (1971) ja Jerry Schatzbergi filmis "Hernehirmutis" (1973).

Aastal 1980 kandideeris ta naiskõrvalosatäitja Oscarile rolli eest filmis "Reamees Benjamin". Filmi põhjal valmis ka telesari, mille eest Brennan võitis 1981. aastal Kuldgloobuse ja Emmy auhinna.

Osaline filmograafia
--------------------

| aasta | pealkiri | eestikeelne pealkiri |
| --- | --- | --- |
| 1967 | "Divorce American Style" | "Abielulahutus Ameerika moodi" |
| 1971 | "The Last Picture Show" | "Viimane kinoseanss" |
| 1973 | "Scarecrow" | "Hernehirmutis" |
| 1973 | "The Sting" |  |
| 1974 | "Daisy Miller" | "Daisy Miller" |
| 1975 | "At Long Last Love" |  |
| 1975 | "Hustle" |  |
| 1976 | "Murder by Death" |  |
| 1977 | "The Great Smokey Roadblock" |  |
| 1978 | "The Cheap Detective" |  |
| 1980 | "Private Benjamin" | "Reamees Benjamin" |
| 1995 | "Reckless" |  |
| 2001 | "Jeepers Creepers" |  |
| 2005 | "Miss Congeniality 2: Armed and Fabulous" |  |
| 2009 | "The Kings of Appletown" |  |

Välislingid
-----------

* Eileen Brennan andmekogus IMDb (inglise)
**Korrutamisreegel** on üks kombinatoorika kahest põhipostulaadist, mis ütleb, et kui ühte objekti saab valida *m*-il erineval viisil ja teist objekti saab valida *n*-il esimesest valikust sõltumatul viisil, siis nii esimese kui teise objekti valimiseks on täpselt *mn* erinevat võimalust.

Näiteks kui valida üks liige hulgast {A, B, C} ja üks liige hulgast {X, Y}, siis on võimalikud variandid selleks {AX, AY, BX, BY, CX, CY}. Esimese hulga liikmete arv (3) tuleb korrutada teise rühma liikmete arvuga (2), tulemuseks on erinevate võimaluste arv (6).

Reegel on tõlgendatav lõplike hulkade otsekorrutise võimsuse leidmise eeskirjana. Korrutamisreegli üldistus objektide suvalise lõpliku hulga juhule on sõnastatav järgnevalt:

Suvaliste lõplike hulkade {\displaystyle H\_{1},H\_{2},\ldots ,H\_{n}} korral avaldub nende otsekorrutise elementide arv korrutisena
{\displaystyle |H\_{1}\times H\_{2}\times \ldots \times H\_{n}|=|H\_{1}|\times |H\_{2}|\times \ldots \times |H\_{n}|.}

Vaata ka
--------

* Liitmisreegel
Piemontiit tüüplokatsioonist Prebornazi kaevandusest Itaalias
**Piemontiit** on monokliinne silikaatne epidoodi rühma kuuluv mineraal. Piemontiidi idealiseeritud keemiline valem on Ca2(Al,Mn3+,Fe3+)3(SiO4)(Si2O7)O(OH). Valemist nähtub, et kristallstruktuuris toimuvad mitmesugused asendumised. Et asenduvate ioonide valentsid on 2 või 3, siis toimub tavaliselt ühe ioonidepaari asendumine teisega, et säiliks neutraalne kogusumma.

Tüüpiliselt leidub piemontiiti rohekildas ja amfiboliidis; kuigi tüüpiliselt esineb seda mineraali moondekivimites, võib seda ette tulla ka moondeprotsessides osalenud tardkivimites. Piemontiiti võib esineda ka mangaanimaagis. Piemontiiti leidub mitmel pool maailmas - Itaalias, Rootsis, Jaapanis, Indias, Austraalias, Lõuna-Aafrika Vabariigis ja USA California, Arizona, Nevada, Colorado ning Pennsylvania osariikides. Teisi esinemiskohti: Uus-Meremaa, Prantsusmaa, Šotimaa, Valgevene (Minski linnas).

Mineraal on tavaliselt punane, aga värv võib olla ka must. Mineraalile on omane klaasjas helk. Piemontiidi kõvadus Mohsi skaalal on 6-6,5. Selle tüüplokatsiooniks on Valle d'Aostas Saint-Marcelis asuv Prabornazi kaevandus. Mineraali eristas esimest korda aastal 1757 Cronstedt, aastal 1790 aga Napone. Napone oli ka esimene, kes mineraali keemiliselt analüüsis. Mineraalile andis aastal 1853 nime Kenngott. Vahel nimetatakse eksikombel piemontiidiks ka punaseid epidoodikristalle, mis on piemontiidikristallidest palju sagedasemad.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Piemontiit** |

Viited
------

1. ↑
2. ↑  "Il magico mondo di minerali & gemme Guida pratica per scoprirli e collezionarli", De Agostini (1993-1996), Novara
3. ↑
**Korsika keel** (korsika keeles *lingua corsa*, *corsu*) on Korsikal ja Sardiinia põhjaosas kõneldav keel, mis kuulub romaani keelte lõunarühma ning sarnaneb itaalia keele Toscana murdega. 

Korsika keelel on alates 1974. aastast Prantsusmaa regionaalkeele staatus. 

Keelt räägivad korsiklased. 

1768. aastani, mil Korsika läks Prantsusmaa valdusse, oli korsika keel ainus saarel kõneldav keel. 1990. aasta seisuga oskasid mingil määral korsika keelt umbes pooled Korsika elanikud ehk 125 000 inimest ning põhikeelena kasutas korsika keelt neist omakorda arvatavalt viiendik.

Korsika keel jaguneb mitmeks murdeks. Bastias ja Cortes räägitakse põhjamurret ning Sartenes ja Porto-Vecchios lõunamurret. Murret, mida räägitakse Ajaccios, peetakse kahe eelmise üleminekumurdeks. Calvis ja Bonifacios räägitakse aga murret, mis meenutab Genovas kõneldavat liguuri keelt.

UNESCO järgi on korsika keel on potentsiaalselt ohustatud keel.

Vaata ka
--------

* korsikakeelne Vikipeedia

Viited
------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Korsikakeelne Vikipeedia** |

1. ↑  *Corsican in France*. Euromosaic. Kasutatud 22.02.2010 (inglise, prantsuse)
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib Cosimo de' Medici pojast, teiste samanimeliste kohta vaata: Piero de' Medici* |

---

**Piero di Cosimo de' Medici** ehk **Piero il Gottoso** (Luuvalu-Piero; 1416 – 2. detsember 1469) oli Firenze pankur ja Firenze tegelik valitseja aastatel 1464–1469.

Piero oli Cosimo de' Medici ja Contessina de' Bardi vanim poeg. Isa eluajal tal erilist mõjuvõimu ei olnud, kuid temast kujunes osav diplomaat ja pankur. Piero oli ka viimane Medici, kes (1461. aastal) valiti linna *gonfaloniere'*ks. Paraku päris Piero oma isalt toda viimastel eluaastatel raskelt vaevanud podagra, sellest tulenes ka tema hüüdnimi, ning oli seetõttu sageli peaaegu halvatud. 

Firenze Vabariik, 1494
Isa surma järel päris Piero nii panga kui ka mõjuvõimu Firenze üle. Medicite võim polnud siiski veel kuigivõrd kindlustunud, suur osa Firenze eliidist oli eriti Cosimo viimastel valitsusaastatel muutunud rahulolematuks ning tema surma järel proovisid nad Mediceid kukutada. Asja komplitseeris veelgi aga see, et Piero oli Medicite pangale asunud Firenze kaupmeestelt nende pikaajalisi võlgu sisse nõudma, mis paljud pankrotti ajas. Seega tekkis vandenõulastele laiem toetuspind, mida nad püüdsid ka ära kasutada. 1466. aastal alustasid nad Piero äraolekul linnast Veneetsia toetusel riigipöördekatset. Linnas levivatest ärevatest meeleoludest teada saades kiirustas Piero ratsasalgaga Firenze poole, kuid oleks peaaegu linnaväravate ees olnud varitsuse ohvriks lagenud. Teda jõudis selle eest hoiatada aga tema poeg Lorenzo, keda aitasid kohalikud talupojad. Järgnevalt suutsid Medicite pooldajad Firenzes rahutused maha suruda, samuti löödi tagasi Veneetsiast lähtuv invasioonikatse. Kuid juba 1467. aastal puhkes uus sõda Veneetsiaga. Piero suutis sõlmida aga laiaulatusliku liidu, kuhu peale Firenze kuulusid veel Milano, Kirikuriik ja Napoli. Nende ülekaalukate vägede ees pidi Veneetsia taanduma ning Itaalias valitses taas rahu.

Nagu oma isa, toetas ka Piero kunsti, tellides hulga töid mitmetelt toonastelt tippkunstnikelt. Ta kogus ka haruldasi raamatuid ning isegi flaami ja Flandria kunsti. Pankurina oli ta samuti küllaltki edukas, Medicite varanduslik seis püsis tema ajal endiselt hea. 

Piero suri 53-aastaselt podagra ja kopsuhaiguse tõttu. Ta maeti tema noorema venna Giovanni kõrvale San Lorenzo, Medicite kaitsepühaku kirikusse; ka ta vend oli surnud podagrasse. Pärast Piero surma sai Firenze valitsejaks ning Medicite panga omanikuks tema poeg Lorenzo.

Kirjandus
---------

* Paul Strathern. *Medicid: renessansi ristiisad*. Tallinn: Kunst, 2006.
Korstnapühkija Tartus
**Korstnapühkija** on isik, kelle ametiks on korstnate ja lõõride puhastamine tahmast. 

Tuleohutuse seadus §11 lõige 5: üks kord viie aasta jooksul peab ahju, kaminat või pliiti ning nende korstnat ja ühenduslõõri puhastama korstnapühkija **kutsetunnistusega isik**, kes väljastab küttesüsteemi tehnilise seisukorra ning ohutuse kohta korstnapühkimise akti.

Korterelamutes, ühiskondlikes hoonetes, ettevõtete hoonetes jne peab küttesüsteemi puhastama kutsetunnistusega korstnapühkija vähemalt **üks kord aastas**.

Kasutusel olevat ahju, kaminat või pliiti ning nende korstnat ja ühenduslõõri peab puhastama vastavalt vajadusele, kuid mitte harvemini, kui nende dokumentatsioonis on ette nähtud. Kui dokumentatsioon puudub või kui dokumentatsioonis ei ole ette nähtud muud sagedust, siis tuleb neid puhastada vähemalt üks kord aastas.

Tuleohutuse seadus §11 lõige 8: Ahju, kamina või pliidi ning korstna ja ühenduslõõri puhastamise käigus avastatud tuleohutusnõude rikkumisest ja tuleohust peab korstnapühkija kirjalikult teavitama valdajat ja Päästeametit kümne päeva jooksul alates puhastamise päevast.

  

**Korstnapühkija tööd:**

* puhastab küttesüsteemid, ventilatsioonisüsteemid, korstnalõõrid ja ühenduslõõri ning annab hinnangu küttekollete seisukorrale. Vajadusel likvideerib korstnapühkija ummistused korstnas ja vahetab tahmatopsid.
* dokumenteerib teostatud tööd ja annab kliendile vajalikud aktid.
* teavitab klienti ja päästeteenistuse tuleohutusjärelevalve ametnikke puudusega ja ohtlikest seadmetest.

  

Küttesüsteemide regulaarne hooldus ja kontroll on olulised mitmel põhjusel:

* **Tuleohutus:** Korstnapühkimine eemaldab tahma, pigi ja muud setted, mis võivad süttida ja põhjustada tulekahju. Regulaarne puhastamine vähendab tuleohtu ja aitab tagada teie kodu turvalisuse.

* **Süsinikmonooksiidi mürgistuse vältimine:** Kütteseadmete korraliku hoolduse ja ventileerimisega välditakse süsinikmonooksiidi kogunemist eluruumides, mis on eluohtlik gaas.

* **Energiatõhusus:** Puhastatud ja hooldatud kütteseadmed töötavad tõhusamalt, vähendades kütusekulusid ja keskkonnamõju. See tähendab madalamat energiatarbimist ja säästetud raha.

* **Kütteseadmete pikem kasutusiga:** Korrapärane hooldus ja kontroll pikendavad teie kütteseadmete kasutusiga, hoides neid töökorras ja vähendades vajadust kulukate remontide järele.

  

 **Kokkuvõte:** 

Korstnapühkimine ja kütteseadmete hooldus on kriitilise tähtsusega igale kodule, mis kasutab kütteseadmeid, nagu ahjud, kaminad või puuküttega pliidid. Korsnapühkijal peab olema taseme kutsetunnistus, et tagada teie kodu ohutus ja energiatõhusus.

Viited
------

1. ↑  Tuleohutuse seadus, Riigi Teataja, Vastu võetud 05.05.2010

Välislingid
-----------

* Korstnapühkimistööde juhend, MTÜ Eesti Korstnapühkijate Koda, vaadatud 16. mai 2015
* Korstna.ee, Kuldne Korsten OÜ, vaadatud 17. juuni 2023

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Korstnapühkija** |
Raamatu tiitelleht
**"Az zenth Paal leueley magyar nyeluen"** (ladina keeles *EPISTOLAE Pavli lingva Hvngarica donatae*; tänapäeva ungari keeles *a Szent Pál levelei magyar nyelven*, eesti keeles 'püha Pauluse kirjad ungari keeles') oli esimene ungarikeelne trükitud raamat. See ilmus Krakówis 1533. aastal. Raamat sisaldab Uue Testamendi Pauluse kirju. Tõlgete autor on Benedek Komjáti, kes tõlkis need 1532. aastal Királyházas (tänapäeval Korolevo).

Kirjandusajaloolaste arvates ei ole tegemist täielikult Komjáti oma tõlkega. Ta on kasutanud varasemaid tõlkeid ja mõned peavad tema tõlget ka plagiaadiks.

Allikad
-------

* Molnár–Simon: Magyar nyelvemlékek. Tankönyvkiadó, Budapest, 1980. ISBN 963-17-4738-7
* Epistolae Pauli lingua Hungarica donatae : az Zenth Paal leueley magyar nyeluen. ford. Komjáti Benedek, szerk. Mezey András, eredeti szöveg átírása, jegyzetek, szójegyzék, történeti bevezető Pelczéder Katalin, Kocán Béla. Idea Fontana - Magyarok Nagyasszonya Ferences Rendtartomány, Budapest, 2013. ISBN 978-963-89772-0-5
**Aguaruna keel** on hibaro keelkonda kuuluv keel.

Aguaruna keele alternatiivsed nimed on **Aguajún**, **Ahuajún**, **Awajún**. Aguaruna keelt räägitakse Peruus. Keele kasutus on jõuline, suulise ja kirjakeele kasutus aktiivne. Keelt räägivad igas vanuses inimesed. Aguaruna keelt hakatakse õpetama algklassidest ning järk-järgult lisatakse juurde hispaania keelt. L1 tasemel valdajaid on 60-100%, kirjaoskajaid tasemel L2 50-75%. Õpetatakse põhikoolides.

Täpsem piirkond, kus aguaruna keelt kõneldakse
----------------------------------------------

Peruu - Potro, Mayo ja Cahuapanase jõgede äärsed alad, Marañóni jõe läänepoolseimad alad.

Kõnelejate arv
--------------

38 300 ning suureneb.

Arvsõnad
--------

* 1 – bakichik
* 2 – jimaj
* 3 – kampatum
* 4 – ipaksumat
* 5 – uweja amua
* 6 – juin uwejan bakichik ijaku
* 7 – juin uwejan jimajan ijaku
* 8 – juin uwejan kampatum ijaku
* 9 – juin uwejan ipaksumat ijaku
* 10 – mai uwejan amuau

Aguaruna keeles pole palju sõnu, mis väljendavad numbrit – neid on vaid 4. Kui soovitakse kasutada numbreid, mis on suuremad kui 5, eelistatakse hispaaniakeelseid arvsõnu, et vältida liiga pikki liitsõnu.

Keele struktuur
---------------

### Fonoloogia

Häälikute arv: 21

Konsonandid| Konsonandid | Bilabiaalne | Alveolaarne | Alveolaarne-palataalne | Velaarne | Glotaalne |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Helitu | p | t | - | k | ɂ |
| Afrikatiiv | - | C | Č | - | - |
| Frikatiiv | - | S | š | - | - |
| Helilised | B | D | - | - | - |
| Nasaalsed | M | N | - | ᶇ | - |
| Poolvokaalid | W | - | Y | - | H |

Vokaalid| Vokaalid | Eesvokaal | Keskvokaal | Tagavokaal |
| --- | --- | --- | --- |
| Pikk | ˦ | ӻ | u |
| Lühike | - | a | - |

Keele sõnajärje tüpoloogia on SOV – subjekt-objekt-verb.

Keelenäide
----------

Semagku – krokodill

Namaka - kuldkala

tsájam uwéj "dedo de la mano"
(tähendab sõrm ja käsi)

Kirjaviis
---------

Aguaruna keel kasutab Ladina kirjaviisi.

Keeleteaduslikult huvitavat
---------------------------

Aguaruna keel on hispaania keelega üsna sarnane. Mõnede materjalide põhjal võib väita, et see keel on teinud läbi suuri muutusi kiire ajaga, näiteks on selle keele sõnade järjestus fraasides muutunud vaid 100 aastaga vastupidiseks varasemale: 1909 oli võimalik ainult järjekord omadussõna-nimisõna, 1992 tavaliselt omadussõna-nimisõna, kuid oli võimalik ka nimisõna-omadussõna, 2005. aastaks oli ainuvõimalik variant nimisõna-omadussõna.

Viited
------

1. ↑
2. ↑  [
3. ↑  [
4. ↑  [
5. ↑  [
6. ↑  [
7. ↑  [
8. ↑  [
9. ↑  [
10. ↑  [
11. ↑  [
12. ↑  [
**Agu Pihelga** (1936. aastani **August-Gottfried Pihlendorf** või **Piilendorf**; 3. august 1910 Keelva – 5. jaanuar 1998) oli eesti maalikunstnik.

Elukäik
-------

Ta sündis taluniku perekonnas. Õppis aastatel 1928–1934 Riigi Kunsttööstuskoolis dekoratiivmaali eriala. Tema õpetajateks olid August Jansen ja Roman Nyman. Pärast ajateenistust jätkas õpinguid 1936–1939 Helsingis Soome Kunstiühingu koolis (kus tema õpetajaks oli William Lönnberg). Teise maailmasõja ajal mobiliseeriti Pihelga Punaarmeesse, Eestisse naasis 1946. aastal. Seejärel töötas kuni 1980. aastani ERKIs õppejõuna (aastast 1961 dotsendina).

Alates 1956. aastast oli ta Eesti Kunstnike Liidu liige.

Agu Pihelga suri 5. jaanuaril 1998 ja ta maeti 8. jaanuaril 1998 Rahumäe kalmistule.

Looming
-------

Pihelga maalis peamiselt impressionistliku värvilaadiga maastikke ja linnavaateid, viimaste seas on palju Tallinna vanalinna kujutisi.

Tunnustus
---------

* 1989 Konrad Mäe preemia

Isiklikku
---------

Agu Pihelga oli abielus Kristjan Raua tütre, metallikunstnik Helge Pihelgaga.

Viited
------

1. ↑

Välislingid
-----------

* Foto: Maalikunstnik Agu Pihelga Pühajärve ääres maalimas. 1970
**Genik Israeljan** (sündinud 23. detsembril 1938 Hmelnitski oblastis) on Eesti ajakirjanik ja poliitik.

Ta sündis Šepetovkas Hmelnitski oblastis sõjaväelase perekonnas. Ta lõpetas aastal 1956 Tallinna 33. Keskkooli, õppis aastatel 1961–1962 TPI-s, lõpetas aastal 1968 Leningradi Ülikooli ajakirjandusteaduskonna ja aastal 1972 Leningradi Kõrgema Parteikooli trükindusosakonna.

Ta töötas aastatel 1956–1958 Tallinna Masinaehitustehases treialina, aastatel 1961–1963 Tallinna Elektrotehnika Tehases katseelektrikuna. Aastatel 1963–1968 töötas ta ELKNÜ Keskkomitees instruktori ja sektorijuhatajana, aastatel 1968–1970 tootmiskoondises "Ookean" kapteniabina. Aastatel 1972–1991 töötas ta EKP Tallinna Linna Kalinini Rajooni Komitees ja EKP Tallinna Linnakomitees.

Aastatel 1990–1992 oli ta Eesti Vabariigi Ülemnõukogu liige. Kuni augustiputšini kuulus ta saadikurühma *"Kommunistlik fraktsioon"* (pärast augustiputši otsustasid saadikurühmad "Virumaa", "Võrdsete õiguste eest", "Koostöö" ja "Kommunistlik fraktsioon" minna laiali).

Ta oli aastatel 1962–1991 NLKP liige.

Kirjandus
---------

* "Kes on kes Eesti poliitikas", Eesti Entsüklopeediakirjastus 1992
**Colt Detective Special** on kuuelasuline tsüaneeritud raami ja 2- või 3-tollise rauaga Ameerika Ühendriikide revolver. See oli üks esimestest lühikese rauaga revolveritest (*snubnose revolver*) ning seda tootis Colt's Manufacturing Company. Nagu nimest aimata võib (inglise keelest *uurija eri*), oli Detective Special mõeldud tavariietes politseinikele, kes said seda lihtsasti peita.

Relva hakati tootma aastal 1927 ning see kasutas väikestest mõõtmetest hoolimata võimsat laskemoona, nagu .38 Special. Detective Specialiraam on veidi väiksem Colt Official Police'i ja Smith & Wesson Model 10 omadest, kuid suurem Smith & Wesson Model 36, Smith & Wesson Bodyguardi ja Smith & Wesson Centennialidest.

Detective Special oli turule tulles ülimalt populaarne, kuid peaaegu 70 aasta jooksul menu jahtus ning 1996. aastal selle tootmine lõpetati.

Vaata ka
--------

* Colt Cobra
* Smith & Wesson Model 36

Viited
------

1. ↑  Ayoob, Massad (15. märts 2010). "The Colt Detective Special". *Massad Ayoob's Greatest Handguns of the World*. Iola, wisconsin: Gun Digest Books. Lk-d 55–63. ISBN 978-1-4402-1458-5.[*alaline kõdulink*]
2. ↑   Gun Review: Colt Detective Special revolver in .38 Spl

Välislingid
-----------

* The Snubnose Files
* Ballistics By The Inch tests including the Colt Detective Special
**Staraja Kupavna** on linn Venemaal Moskva oblastis Noginski rajoonis. Asub Šalovka jõe ääres, Moskvast 23 km idas.

Kupavnat on mainitud juba 14. sajandil. Linnaõigused sai 2004. aastal.

2010. aasta rahvaloenduse andmetel oli elanike arv 21 900.

Viited
------

1. ↑
2. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 30. august 2011. Vaadatud 20. augustil 2011.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)

Välislingid
-----------

* Staraja Kupavna meelelahutusportaal

Moskva oblasti vapp
Moskva oblasti linnad

Aprelevka  | Balašihha  | Beloozjorski  | Bronnitsõ  | Dedovsk  | Dmitrov  | Dolgoprudnõi  | Domodedovo  | Drezna  | Dzeržinski  | Dubna  | Elektrogorsk  | Elektrostal  | Elektrougli  | Frjazino  | Golitsõno  | Himki  | Hotkovo  | Istra  | Ivantejevka  | Jahroma  | Jegorjevsk  | Kašira  | Klin  | Kolomna  | Koroljov  | Kotelniki  | Krasnoarmeisk  | Krasnogorsk  | Krasnozavodsk  | Krasnoznamensk  | Kubinka  | Kurovskoje  | Likino-Duljovo  | Ljubertsõ  | Lobnja  | Lossino-Petrovski  | Luhhovitsõ  | Lõtkarino  | Možaisk  | Mõtištši  | Naro-Fominsk  | Noginsk  | Odintsovo  | Orehhovo-Zujevo  | Ozjorõ  | Pavlovski Possad  | Peresvet  | Podolsk  | Protvino  | Puškino  | Puštšino  | Ramenskoje  | Reutov  | Rošal  | Ruza  | Sergijev Possad  | Serpuhhov  | Solnetšnogorsk  | Staraja Kupavna  | Stupino  | Šatura  | Štšolkovo  | Zaraisk  | Zvenigorod  | Žukovski  | Taldom  | Tšehhov  | Tšernogolovka  | Vereja  | Vidnoje  | Volokolamsk  | Voskressensk  | Võssokovsk
**Azawadi Rahvuslik Vabastusliikumine** (tamašeki: ⵜⴰⵏⴾⵔⴰ ⵏ ⵜⵓⵎⴰⵙⵜ ⴹ ⴰⵙⵍⴰⵍⵓ ⵏ ⴰⵣⴰⵓⴷ, *Tankra n Tumast ḍ Aslalu n Azawd*; araabia: الحركة الوطنية لتحرير أزواد, *al-Ḥarakat al-Waṭaniyat Litaḥrīr ʾĀzawād*; prantsuse: *Mouvement national de libération de l'Azawad*, **MNLA**; inglise: *National Movement for the Liberation of Azawad*), varem **Azawadi Rahvuslik Liikumine** (prantsuse: *Mouvement national de l'Azawad*, **MNA**) on Mali põhjaosas asuvas Azawadis tegutsev poliitiline ja sõjaline grupeering.

Lõviosa liikumise liigetest moodustavad tuareegid, kellest osad võitlesid tõenäoliselt 2011. aasta Liibüa kodusõjas Liibüa sõjaväes (samas mõned MNLA tuareegid osalesid sõjas Rahvusliku Üleminekunõukogu poolel ja naasid pärast sõda Malisse). MNLA asutati 2011. aasta oktoobris, asutamisel lubati kaasata teisigi Sahara rahvaid.

Mali valitsus on liikumist süüdistanud suhetes al-Qaedaga islamistlikus Magribis (AQIM), MNLA on süüdistused tagasi lükanud. 2012. aasta 1. aprilliks oli MNLA ja islamistliku Ansar Dine kontrolli all põhimõtteliselt kogu Mali põhjaosa, kaasa arvatud suuremad linnad nagu Kidal, Gao ja Timbuktu. Pinged MNLA ja Ansar Dine vahel kulmineerusid Gao lahingus, millega tuareegid kaotasid Põhja-Mali linnad islamistlikele liikumistele Ansar Dine ja Ühtsuse ja Džihaadi Liikumine Lääne-Aafrikas (MOJWA).

Viited
------

1. ↑  "Images et témoignage exclusifs du nord du Mali: un colonel du MNLA dévoile son arsenal militaire" (French). France24. 21. juuni 2012. Vaadatud 18. jaanuar 2013.`{{cite news}}`: CS1 hooldus: tundmatu keel (link)
2. ↑  Pflanz, Mike (1. aprill 2012), "Mali rebels seize Timbuktu", *The Telegraph*, London  
*Tuareg rebellion sparks crisis in Mali*, Al Jazeera English, 18. veebruar 2012
3. ↑  "Mouvement National de Liberation de l'Azawad" (prantsuse). Mnlamov. Vaadatud 9. aprill 2012.
4. ↑  Vogl, Martin (31. jaanuar 2012). "Tuareg rebels attack 6th town in Mali". *Google News*. Associated Press. Vaadatud 4. veebruar 2012.
5. ↑  Stephen,, Tankel,. *With us and against us : how America's partners help and hinder the war on terror*. New York. ISBN 9780231547345. OCLC 1037351563.`{{cite book}}`: CS1 hooldus: üleliigsed kirjavahemärgid (link)
6. ↑  "Mali government official says al-Qaida fighters among those attacking northern towns". *The Washington Post*. 27. jaanuar 2012. Originaali arhiivikoopia seisuga 5. juuni 2019. Vaadatud 4. veebruar 2012.

Välislingid
-----------

* Ametlik koduleht (prantsuse keeles)