recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Dōgen
**Dōgen** (jaapani keeles 道元; 26. jaanuar 1200 – 22. september 1253) oli jaapani budismi õpetaja ja filosoof, *sōtō* koolkonna rajaja.

Mungaks astudes ühines ta kõigepealt *tendai* koolkonnaga, kuid pettus selles ja hakkas õppima *zen*’i.

1223 rändas Dōgen Hiinasse, kus õppis *caodong*’i munkade juures.

1227 Jaapanisse naasnult hakkas ta nende eeskujul propageerima *shikantaza* meeleharjutust. *Sōtō* teooria järgi võib sel teel jõuda budasuseni, mis on igas olendis varjatud kujul algupäraselt olemas.

Dōgeni põhiteos on "Tõelise seadmusesilma varamu" (jaapani keeles *shōbōgenzō*), milles ta annab oma meetodile filosoofilise põhjenduse.

Dōgeni filosoofia kohaselt on aeg sama mis olemine. Inimene täidab iseendaga kogu maailma ja selle maailma igat üksikut asja. Igas hetkes on korraga olemas kogu maailm. Ajal ja olemisel tegelikult vahet ei ole. Nii nagu aja, nii on ka olemise loomuses muutumine, üleminek või jätkuvus.

> „ Kevade jätkuvus jätkub tingimata läbi kevade. Jätkuvus ei ole kevades eneses, kuid kuna kevad on olemas oma jätkuvuses, siis läheb jätkuvus ka selles praeguses kevades täide. 
> 
> 
> Küttepuud muutuvad tuhaks ning uuesti küttepuudeks saada pole neil võimalik. Ometi ei või väita, et küttepuud on algne ja tuhk tulenev. Tuleb mõista, et küttepuud eksisteerivad oma küttepuude seisundis ning algne ja tulenev on seal olemas korraga. Ja kuigi on olemas nii enne kui pärast, ei ole nad järjepidevad. Tuhk on tuhk tuha seisundis, kus on nii tulenev kui algne. Ja täpselt nagu küttepuud ei või pärast tuhaks muutumist küttepuudeks saada, nii ei või ka inimene pärast surma enam sündida. Elu on ainult üks seisund, mis kestab teatava aja; surm on ainult üks seisund, mis kestab teatava aja. See on nagu talv ja kevad. Keegi ei mõtle, et talv muutub kevadeks ega ütle, et kevadest saab suvi."
> 
> 
> 

Tõmbunud koolkondadevaheliste vastuolude tõttu pealinnast Kyōtost eemale, rajas Dōgen Echizeni mägedes Eiheiji templi, kus veetis oma ülejäänud elupäevad.

Viited
------

1. ↑  Raud, Rein. "The Existential Moment: Re-reading Dōgen's theory of time". Philosophy East and West, vol.62 No.2, April 2012.
2. ↑  Rein Raud. Aja mõiste idas ja läänes. Ööülikooli loeng 26.01.2019, 39:22-40:22

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Ida mõtteloo leksikoni" materjale.*
**Mozilla Foundation** (Mozilla sihtasutus) on Ameerika Ühendriikides tegutsev kasumitaotluseta ettevõte, mille eesmärk on avatud lähtekoodiga Mozilla tarkvara arendamiseks vajalike rahaliste vahendite leidmine. Lisaks kooskõlastab sihtasutus arendusüksuste tööd ning on Mozilla kaubamärkide ja teabeomandi omanik.

Mozilla Foundationil on kaks tulutaotlevat tütarettevõtet: Mozilla Corporation ja Mozilla Messaging. Sihtasutusega on seotud kolm iseseisvat organisatsiooni, mis aitavad kaasa Mozilla toodete levitamisele: Mozilla Europe, Mozilla Japan ja Mozilla China.

Ajalugu
-------

Mozilla Foundationi eelkäijaks oli Mozilla Organization, mille Netscape rajas 23. veebruaril 1998. Netscape'i tütarettevõttena oli organisatsiooni ülesandeks Mozilla Suite'i arenduse koordineerimine. 15. juulil 2003 eraldus ettevõte Netscape'ist. Iseseisev ettevõte alustas tegevust mittetulunduslikuna ning sai nimeks Mozilla Foundation.

Tütarettevõtted
---------------

### Mozilla Corporation

Mozilla Corporation loodi 3. augustil 2005. Ettevõtte eesmärgiks on Mozilla Firefoxi ja Mozilla Thunderbirdi arendamine ja turustamine. Ettevõtte kasumiga rahastatakse Mozilla projekti.

### Mozilla Messaging

Mozilla Messaging loodi 19. veebruaril 2008. Ettevõte tegeleb Mozilla Thunderbirdi arendamisega.

Rahastamine
-----------

Sihtasutuse põhitulu moodustab leping Google'iga, mille põhjal on Mozilla Firefoxis vaikeotsingumootoriks Google ning vaikekoduleheks otsingumootori koduleht, millel on Firefoxi kujundus. 2006. aastal sai Mozilla selle lepingu järgi Google'ilt 56,8 miljonit USA dollarit, mis moodustas 85% sihtasutuse kogusissetulekust.

Lisaks võtab sihtasutus vastu annetusi. Mozilla Foundationi loomisel 2003. aastal annetas Netscape'i emaettevõte AOL ettevõttele algkapitaliks 2 miljonit dollarit.

Välislingid
-----------

* Mozilla Foundation
* Mozilla Corporation
* Mozilla Messaging
* Jim Hamerly and Tom Paquin with Susan Walton, Freeing the Source, The Story of Mozilla "O'Reilly Online Catalog ISBN 1-56592-582-3
**Proxima Centauri b** (või **Proxima b**), mida mõnikord nimetatakse **Alpha Centauri Cb**, on eksoplaneet, mis tiirleb punase kääbuse Proxima Centauri elamiskõlblikus tsoonis, mis on Päikesele lähim täht ja osa suuremast kolmiktähesüsteemist Alpha Centauri. See asub Maast umbes 4,2 valgusaasta (1,3 parseki) kaugusel Kentauri tähtkujus, mistõttu on see ja Proxima d koos praegu vaidlusaluse Proxima c-ga Päikesesüsteemile lähimad teadaolevad eksoplaneedid.

Proxima Centauri b tiirleb ümber oma ematähe ligikaudu 0,04856 aü (7,264 miljoni km) kaugusel tiirlemisperioodiga ligikaudu 11,2 päeva. Selle teisi omadusi pole kuigi palju teada, kuid arvatakse, et see on potentsiaalselt Maa-sarnane planeet, mille minimaalne mass on vähemalt 1,07 Päikese massi (M🜨) ja mille raadius on vaid veidi suurem kui Maa oma. Planeet tiirleb oma ematähe elamiskõlblikus tsoonis, kuid pole teada, kas sellel on atmosfäär. Proxima Centauri ja selle planeetide läheduse tõttu on aastate jooksul planeeritud neid uurida, näiteks Breakthrough Starshot abil.

Euroopa Lõunaobservatoorium (ESO) teatas 24. augustil 2016, et on leidnud kindlaid tõendeid Proxima Centauri b olemasolust. Päikesesüsteemile lähimast tähest elamiskõlblikul kaugusel asuva planeedi Proxima Centauri b avastamine oli planetoloogias suur avastus ja on äratanud huvi Alfa Centauri tähesüsteemi kui terviku vastu, mille liige Proxima Centauri b on.

Viited
------

1. ↑  "Proxima b, the closest exoplanet we know, may be even more Earth-like than we thought". *Space.com*. Vaadatud 17. märtsil 2024.
2. ↑  "Planet Found in Habitable Zone Around Nearest Star". *European Southern Observatory*. Vaadatud 17. märtsil 2024.
**Rahvusvaheline Kinnismälestiste Nõukogu** (prantsuse keeles *Conseil international des monuments et des sites*; inglise keeles *International Council on Monuments and Sites*; lühend **ICOMOS**) on ekspertidest koosnev nõukogu, kes tegeleb kinnismälestiste, arhitektuursete ansamblite ja ajalooliste paikade säilitamise, kaitse ja väärtustamisega.

ICOMOSi nime on eelkõige inglise keelest eesti keelde tõlgitud mitmeti, näiteks ICOMOSi Eesti komitee kasutas 1992. aastal oma asutamisdokumentides nime "Rahvusvaheline Mälestusmärkide ja Ajalooliste Paikade Nõukogu", kuid juba põhikirja kinnitamisel 22. jaanuaril 1993 kasutati toortõlke asemel sisulist tõlget "Rahvusvaheline Kinnismälestiste Nõukogu". 

ICOMOS asutati 1965. aastal Varssavis. 1973. aastal toimus ICOMOSi rahvusvaheline kollokvium Vilniuses, 1985. aastal aga suuremahuline rahvusvaheline kollokvium Tallinnas, millel osales ka ICOMOSi tollane president Michel Parent. Veebruaris 2010 toimus Tallinnas ICOMOSi Põhjamaade rahvuskomiteede väljasõiduistung.

ICOMOSi peakorter asub Pariisis, töökeeled on prantsuse ja inglise keel, ametlikud keeled on veel hispaania ja vene keel.

ICOMOS on UNESCO üks ametlikke eksperdiorganisatsioone, mis tegutseb kultuuripärandi kaitsel koostöös ICOMi, ICCROMi, UNESCO Maailmapärandi Komitee, TICCIHi jt organisatsioonidega. ICOMOSi tegevus põhineb peamiselt enda allorganisatsioonide (rahvuslike komiteede ja rahvusvaheliste teaduskomiteede) rahvuslikul, regionaalsel ja rahvusvahelisel koostööl.

ICOMOS Eestis
-------------

 *Pikemalt artiklis  ICOMOSi Eesti komitee*
Eestis tegutseb rahvusliku komiteena alates 1992. aastast ICOMOSi Eesti komitee. Selle asutamise üks algatajaid oli Kaur Alttoa, kes 1990. aastatel ka komitee tööd esimehena juhtis (toona nimetati ICOMOSi Eesti Rahvuskomiteeks).

Viited
------

1. ↑   (vaadatud 14.10.2015)
2. ↑  ICOMOS icomos.ee

Kirjandus
---------

* 2010 Riin Alatalu. "ICOMOS – Rahvusvaheline Monumentide ja Muinsusväärtuste Nõukogu". // Muinsuskaitse aastaraamat 2009. Lk 104-105
* 2012 Riin Alatalu. "ICOMOS Eestis". // Muinsuskaitse siirdeühiskonnas 1986-2002: rahvuslikust südametunnistusest Eesti NSV-s omaniku ahistajaks Eesti Vabariigis. Doktoritöö Eesti Kunstiakadeemias. Tallinn 2012. Lk 97–102

Välislingid
-----------

* ICOMOSi koduleht. Inglise keeles
* ICOMOSi Eesti komitee koduleht
Ines Aru 1993. aastal
**Ines Aru** (aastani 1969 **Ines Parker**; sündinud 1. juulil 1939 Tallinnas) on eesti näitleja. 

Ta lõpetas 1957. aastal Tallinna Kultuurhariduskooli ja 1961. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri I lennu. 

Ines Aru töötas aastatel 1961–1963 Ugala teatris, 1963–1964 Vanemuise teatris, 1964–1965 Filharmoonias, 1965–1973 Rakvere Teatris ja 1980–1994 Vanalinnastuudios. Alates aastast 1994 on ta olnud vabakutseline näitleja.

Aastatel 1973–1980 oli Tallinna Pedagoogilise Instituudi lavakõne õppejõud. 

Ta on kehastanud muu hulgas Elisabeth Jõhvit.

Rollid Ugalas
-------------

#### 1960–1961

* Vika esimene ball (Edit)

#### 1961–1962

* Elavad õied (Galja)
* Vaaraod (Odarka; Katerina)
* Lõpp-peatus (Greta)

#### 1962–1963

* Kajakad saadavad (Laime Jonikite)
* Orpheus laskub põrgusse (Carol Cutrere)

#### 1991–1992

* Rohukannel (Dolly Talbo)

#### 1993–1994

* Peame elama, mutikesed! (Netty)

Filmides
--------

* Vihmas ja päikeses (1960)
* Keskpäevane praam (1967)
* Viini postmark (1968)
* Nukitsamees (1981)
* Karge meri (1981)
* Karoliine hõbelõng (1984)
* Metsluiged (1987)
* Jüri Rumm (1994)

Tunnustus
---------

* 1985 – Eesti NSV teeneline kunstnik
* 1988 – Eesti Teatriliidu naispeaosatäitja auhind
* 1995 – Meie Mats
* 2002 ja 2014 – Raadioteatri näitlejaauhind
* 2013 – Valgetähe IV klassi teenetemärk

Isiklikku
---------

Ines Aru isa Martin Johannes Parker (1906–1941) ja ema Leena Laid-Parker (1902–1942) olid kommunistlikud aktivistid. Nad mõlemad arreteeriti 1920. aastatel Eesti Vabariigis töölisliikumisest osavõtjatena ning mõisteti sunnitööle, millest vabanesid 1938. aasta amnestiaga. Pärast vabanemist vanemad abiellusid ning neil sündis veel enne sõja algust tütar, kes sai nime Inez Inessa Armandi järgi. Teise maailmasõja ajal evakueeriti Ines koos ema ja vanaemaga 1941. aasta juulis Venemaale Samara oblastisse Kinelisse Uurali mägedesse. Sama aasta augustis järgnema asunud isa hukkus evakueerimislaeval. Järgmise aasta talvel suri ema 40-aastaselt vanglas saadud tuberkuloosi. Vanaema koos Inesega naasis Tallinna.

Ines abiellus 1969. aastal Kaarel Aruga. Neil on kaks last: tütar Assol ja poeg Käärt.

Viited
------

1. ↑  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 18793

Välislingid
-----------

* Ines Aru Eesti filmi andmebaasis Muuda Vikiandmetes
* Priit Pullerits. Ines Aru, hingeelu urgitseja paanika instituudist Elu24.ee, 27. juuni 2009
**Janis Rozentāls** (18. märts (6. märts vkj) 1866 – 8. jaanuar 1917 (26. detsember 1916 vkj) Helsingi) oli läti maalikunstnik.

Janis Rozentāls alustas kunstiõpinguid Riias saksa kaubanduskoolis. 1888. aastast oli ta vabakuulaja Peterburi Kunstiakadeemias, seejärel jätkas õpinguid samas Vladimir Makovski käe all. Õpingute ajal tegutses koos teiste lätlastest üliõpilastega kunstiringis Rūķis (Kääbus). 1894. aastal valmis diplomitööna maal "Kirikust". Lõpueksami sooritas 1896. aastal.

Pärast õpinguid elas vaheldumisi Peterburis ja Lätis, reisis palju Euroopas. Aastast 1901 elas Riias, kus aastail 1905–1906 töötas kunstiõpetajana B. Blumi erakunstikoolis ja 1906–1910 Riia kunstikoolis.

Tuba Jānis Rozentālsi ja Rūdolfs Blaumanise muuseumis
Janis Rozentāls oli 1903. aastast abielus soome laulja Elli Forsselliga. Neil oli kolm last: Laila, Irja ja Miķelis. Majas aadressil Alberta iela 12, kus aastail 1904–1914 kunstnik perega elas, asub nüüd Jānis Rozentālsi ja Rūdolfs Blaumanise muuseum. 

Rozentāls suri Soomes Helsingis, kuhu ta oli perega 1915. aastal elama asunud. 1920. aastal viidi ta põrm kodumaale ja maeti Riia metsakalmistule.

1936. aastal püstitati rahvuskunstimuuseumi ette Rozentālsi mälestusmärk (skulptor Burkards Dzenis). Tema mälestusmärk on ka Salduses.

Looming
-------

Janis Rozentāls oli väga mitmekülgne. Tema loomingusse kuuluvad maastiku- ja olustikumaalid, portreed. Ta viljeles ka graafikat, illustreeris raamatuid ja ajakirju.

### Galerii

* "Autoportree" (1900)"Autoportree" (1900)
* 
* "Kunstniku ateljees" (1896)"Kunstniku ateljees" (1896)
* "Printsess ja ahv" (1913)"Printsess ja ahv" (1913)
* "Ema ja laps" (1904)"Ema ja laps" (1904)
* "Kirikust" (diplomitöö, 1894)"Kirikust" (diplomitöö, 1894)
* "Rūdolfs Blaumanise portree" (1908)"Rūdolfs Blaumanise portree" (1908)
* "Malvīne Vīgnere-Grīnberga" (1916)"Malvīne Vīgnere-Grīnberga" (1916)

Vaata ka
--------

* Akadeemiline kunst

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 20. veebruar 2020. Vaadatud 25. märtsil 2015.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
2. 1 2  Latvian Art Classic (vaadatud 27.03.2015)
3. ↑  Vilhelms Purvītis ja Riia Linna Kunstikool, Sirp.ee (vaadatud 27.03.2015)
4. ↑
5. ↑  Kansallistunteen herättäjä, hameensanomat.fi (vaadatud 27.03.2015)

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Janis Rozentāls** |
**Padula raudteepeatus** on raudteepeatus Harju maakonnas Saue vallas Laagri aleviku ja Koidu küla piiril. Peatuse nimi on pandud kunagi naabruses asunud Padula kõrtsi ja talu järgi.

Padula raudteepeatus asub laiarööpmelise Tallinna–Keila raudtee ääres 15 km kaugusel Balti jaamast, jäädes Urda ja Saue raudteepeatuse vahele. Raudtee äärde kummalegi poole on rajatud 30 meetri pikkune perroon, kust rongi siseneda ja sealt väljuda saab ainult rongi C-ala kaudu. Raudteepeatus avati 23. detsembril 2008. Piletihinnalt kuulub peatus II tsooni.

Tööpäevadel peatub raudteepeatuses kokku 24 elektrirongi.

Peatuskoha rajamist Laagri ja Saue vahele Padula paikkonda kavandati juba nõukogude perioodil. Peatus pidi teenindama naabrusse rajatavat aianduskooperatiivi. Nii kooperatiiv kui ka peatus jäid siis rajamata.[*viide?*]

Padula raudteepeatust kasutavad peamiselt Koidu küla elanikud. Tulevikus võib lisanduda ka töötajaid Pärnu maantee äärde kavandatavatest tehnoparkidest. 2012. aastal valmis kergliiklustee, mis ühendab peatuse Koidu küla, Laagri aleviku ja Saue linnaga.

Viited
------

1. ↑  Rongipeatuste nimekonkursil jäid sõelale urda ja Padula. Koduvald, nr 4, aprill 2007.
2. ↑  Padula peatuskoht avatakse 23. detsembril. E24.ee, 22. detsember 2008
3. ↑
4. ↑  "Sõiduplaan, Elron".
5. ↑  6.7 Ühistransport ja selle arenguvajadused. Majanduskeskkond. Saue valla arengukava 2009–2013 (2026) vastuvõtmine. Saue Vallavolikogu 22. jaanuari 2009. a määrus nr 1. Elektrooniline Riigi Teataja

Välislingid
-----------

 Padula raudteepeatus – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Infot peatuse kohta; fotod (*vene keeles*)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Eelnev peatus** |  **Raudteepeatus läänesuunalistel reisirongiliinidel** | **Järgnev peatus** |
|  Urda |  **Padula** | Saue  |
Babüloni rippaiad, tagaplaanil Paabeli torn. Martin Heemskercki gravüür 16. sajandist
Assüüria kujutis Babüloni rippaedadest
**Semiramise rippaiad** ehk **Babüloni rippaiad** koos Babüloni linnamüüriga on üks vanaaja Seitsmest maailmaimest. Nii aiad kui müür arvatakse olevat ehitatud kuningas Nebukadnetsar II käsul umbes 600 eKr.

Legendi kohaselt olevat kuningas Nebukadnetsar lasknud aiad ehitada oma koduigatsust tundvale naisele Amitale. Amita oli Meedia kuninga Kyaxarese tütar, kes oli Babüloonia kuninga Nabopolassari pojale Nebukadnetsarile naiseks antud, kindlustamaks Meedia ja Babüloonia liitu. Amita kodumaa oli roheline ja mägine, Babülon aga päikesekuum tasandik. Nii otsustas pärast isa surma Babüloonia kuningaks saanud Nebukadnetsar ehitada oma kuningannale kunstliku mäe koos roheliste aedadega.

Veel varasem legend omistab neid aedu Assüüria kuninga Šamšiadad V Babülooniast pärit naisele Šammuramatile, kelle kreekapärastatud nimi on Semiramis ja kes valitses oma alaealise poja Adadnirari III regendina 809–782 eKr.

Rippaedu on kirjeldanud vanakreeka ajaloolased, sealhulgas Herodotos, Klesias, Strabon ja Diodoros Siculus, kuid muud materjali nende kohta on vähe. 

Kirjeldustes arvatakse aedade pindala ligi 1200 ruutmeetrile. Aiad asusid kuningapalee kirdeosas Ištari väravate lähedal laial neljaastmelisel terrassil. Igat korrust kandsid tugevad põletatud tellistest võlvkaared, mis toetusid kõrgetele kivisammastele. Terrasside platvormid olid ehitatud võimsatest pealt kõrkjakihi ja asfaldiga kaetud kiviplaatidest. Nendel lasus kipsiga ühendatud telliskividest vahekiht ja tinast plaadid, mis takistasid vee valgumist alumistele astmetele. Kõige peal oli paks mullakiht, mis võimaldas seal kasvatada ka suuri puid. 

Terrasse ühendasid roosad ja valged lihvitud kivist trepid. Nende kõrvale oli paigutatud keerdpumbad, mille abil orjad pumpasid aedade kastmiseks vahetpidamata Eufratist vett. 

Aiad ei olnud tõenäoliselt sõna otseses mõttes rippuvad; see nimetus tuleneb ilmselt kreekakeelsest sõnast *kremastos*, mis tähendab "üle ulatuma" ja kirjeldab aedade paigutust üksteisest üleulatuvatele terrassidele.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Semiramise rippaiad** |

| * v
* r
Seitse maailmaimet |
| --- |
| 

* Cheopsi püramiid Gizas
* Semiramise rippaiad
* Zeusi kuju Olümpias
* Artemise tempel Ephesoses
* Halikarnassose mausoleum
* Rhodose koloss
* Pharose tuletorn

 |
Ardenni raskeveohobune
**Raskeveohobune** ehk **veohobune** on tugeva ja suure kehatüübiga hobune kes on aretatud raskete tööde tegemiseks. Raskeveohobused kuuluvad külmavereliste hobuste sekka.
Seda tüüpi hobused on Eestis suhteliselt levinud. Üks kuulsamaid Eesti tõugu raskeveohobuseid on Ekstron 2179 ER.

Välimus
-------

Välimuselt on nad massiivsed, lihaselised ning tavaliselt keskmist kasvu (150–165 cm). Erandiks on siin Šairi hobune, kelle turjakõrgus on keskmisest suurem ning võib küündida kuni 190 sentimeetrini. Tavaliselt on raskeveohobused lühikese ja lihaselise kaelaga, keskmise suuruse peaga, lühikeste jalgadega, madala turja ning lühemapoolse seljaga. Värvustest esinevad enim kimmel, raudjas ja kõrb.
Iseloomult on nad rahulikud, sõnakuulelikud, sõbralikud ja visad.

Raskeveohobuste tõuge
---------------------

* Eesti raskeveohobune
* Ardenni hobune
* Šairi hobune
* Belgia raskeveohobune

Vaata ka
--------

* Eesti raskeveohobune
* Hobusetõugude loend

Välislingid
-----------

* Eesti Hobusekasvatajate Selts
* Veterinaar- ja Toiduamet – Eesti raskeveohobune

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Raskeveohobune** |
**Tallinna lauluväljak** on Tallinna laululava ümbritsev puhkeala.

Tallinna lauluväljakut haldab Sihtasutus Tallinna Lauluväljak.

Tallinna lauluväljakul asub ka Tallinna lauluväljaku tuletorn, mis on 42 meetrit kõrge ja ehitatud 1960. aastal Tallinna laululava laulukaare kompleksi ühe osana. Torn renoveeriti 2010. aastal. Tuli tuletorni tipus põleb vaid laulupidude ajal. Tuletorn on avatud kõigile huvilistele aastaringselt, pakkudes vaadet lauluväljakule, Tallinna linnale ja lahele. Väljaku pindala on 23 hektarit.

29. juunil 2004 paigaldati Tallinna lauluväljakule Ekke Väli ja Vello Lillemetsa loodud pronksist 2,25 meetrit kõrge ja 2,5 tonni kaaluv Gustav Ernesaksa kuju.

* Lauluväljak vana laululavaga 1920. või 1930. aastatelLauluväljak vana laululavaga 1920. või 1930. aastatel
* Tallinna lauluväljaku tänapäevane laululava ja tuletornTallinna lauluväljaku tänapäevane laululava ja tuletorn
* Lauluväljak vana laululavaga, 1930/1940Lauluväljak vana laululavaga, 1930/1940

Vaata ka
--------

* Laulupidu
* Üldlaulupidu

Viited
------

1. ↑  Fotod: Gustav Ernesaksa kuju paigaldamine lauluväljakule, Postimees Online, 29. juuni 2004.
2. ↑  Anneli Ammas, Mõtlik Gustav Ernesaks vaatab laulukaart, Eesti Päevaeht, 11. juuni 2004

Välislingid
-----------

 Tallinna lauluväljak – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Veikko Täär 1998. aastal Maikrahvi valimisel  
Foto: Jaan Künnap
**Veikko Täär** (sündinud 7. septembril 1971) on eesti näitleja, lavastaja, saate-, päeva-, õhtu- ja pulmajuht, esinemiskoolitaja, spordipsühholoog ja ettevõtja. 

Veikko Täär lõpetas 1989 Tartu 10. Keskkooli. Aastatel 1989–1991 õppis Täär Tartu Ülikoolis füüsikat, 1994–1998 aga Eesti Muusikaakadeemia Kõrgema Lavakunstikooli 18. lennus näitlejaks (*cum laude*). 

Pärast lavakooli on ta mänginud Eesti Draamateatri, Vanemuise, Ugala ja muude teatrite lavastuses ning osalenud teatriprojektides. Täär on eraldi õppinud Alexanderi tehnikat ja lavalist võitlust. 

Veikko Täärile kuulus Otepääl asunud kohvik l.u.m.i. mis sulges uksed detsembris 2017. 

Eduka harrastussportlasena (suusamaratonid, triatlonid jm) on ta juhtinud rahvasporti propageerivaid telesaateid. 

Täär juhtis 2005. aasta kevad-suvehooajal TV3 saatesarja "Vabad ja vallatud".

2016. aastast kuni 2018. aasta sügiseni mängis ta seriaalis "Siberi võmm" üht peategelast Viktor Korolit.

Tunnustus
---------

* 1996 – Voldemar Panso nimeline auhind

Viited
------

1. ↑  "Kes? Mis? Kus?" 2006, lk. 443

Karegooria:Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia vilistlased
Hans Christer Holund (2018)
**Hans Christer Holund** (sündinud 25. veebruaril 1989 Oslos) on Norra murdmaasuusataja.

2018. aasta taliolümpiamängudel Pyeongchangis võitis ta 30 km suusavahetusega sõidus pronksmedali.

Maailma karikasarjas tegi Holund debüüdi 8. märtsil 2009, saavutades Lahtis toimunud 15 km klassikatehnikasõidus 52. koha. Esimest korda jõudis ta punktikohale 16. märtsil 2013, kui oli Oslos 50 km klassikatehnikasõidus 16. Esimese poodiumikoha sai ta 5. detsembril 2015 Lillehammeris, kui oli 30 km suusavahetusega sõidus kolmas.

Hooajal 2017–2018 tuli ta MK-sarjas tavadistantside arvestuses kolmandaks.

Saavutused
----------

### Juunioride maailmameistrivõistlustel

* 2008 Itaalia Malles Venostas
	+ Kuld **maailmameister** 10 km klassikasõidus
* 2009 Prantsusmaa Praz de Lys-Sommand's
	+ Pronks pronksmedal 20 km suusavahetusega sõidus
	+ Pronks pronksmedal 4×5 km teatesõidus

###  Olümpiamängudel

* 2018 Lõuna-Korea Pyeongchangis
	+ Pronks pronksmedal suusavahetusega sõidus

### Maailma karikasarjas

* Tavadistantside karikas
	+ 3. koht: 2018

Hans Christer Holund on individuaalarvestuses osalenud (seisuga 25. märts 2018) 73 maailma karikasarja etapil ja jõudnud esikolmikusse seitsmel korral, kuid pole ühtki etappi võitnud.

Välislingid
-----------

* Hans Christer Holund FIS-i kodulehel (fis-ski.com)
Gaius Duiliuse samba rekonstruktsioon Roomas Museo della Civiltà Romanas
***Columna rostrata*** on ehtsate või sümboolsete *rostrum* '​itega ehitud mälestusmärk, püstitatud enamasti merega seotud sõjaliste vm saavutuste auks. Esimesed taolised mälestusmärgid loodi ajalooallikate järgi antiikajal; motiiv taaselustati 17. ja 18. sajandil ja on kasutusel tänapäevani, 20. sajandil võib *rostrum* '​i motiiv esineda ka näiteks tänavalaternate kujunduses.

Teadaolevaks näiteks antiikajast on *columna rostrata C. Duilii*, mis püstitati Mylae merelahingu auks (260. aastal eKr); sammas seisis Rooma foorumil, raidkirja fragmendid asuvad Kapitooliumi muuseumis.

Pildid uusaegsetest sammastest
------------------------------

* Thomas Grenville'i mälestusmärk, Stowe House (1749)Thomas Grenville'i mälestusmärk, Stowe House (1749)
* Sambad Peterburis Vassili saarel (1805)Sambad Peterburis Vassili saarel (1805)
* Place des Quinconces, Bordeaux (1829)Place des Quinconces, Bordeaux (1829)
* Wilhem von Tegetthoffi mälestusmärk Viinis (1886)Wilhem von Tegetthoffi mälestusmärk Viinis (1886)
* Kolumbuse mälestusmärk New Yorgis (1892)Kolumbuse mälestusmärk New Yorgis (1892)
* Mälestusmärk VeneetsiasMälestusmärk Veneetsias
* Valgusti Concorde'i väljakul PariisisValgusti Concorde'i väljakul Pariisis
* Tänavavalgusti Ponte Mazzinil RoomasTänavavalgusti Ponte Mazzinil Roomas
* Tänavavalgustid Union Stationi juures WashingtonisTänavavalgustid Union Stationi juures Washingtonis

Vaata ka
--------

* Trofeekimp

Viited
------
**Kunszentmiklós** (saksa keeles *Sankt Niklas*) on linn Ungaris Bács-Kiskuni komitaadis, Kunszentmiklósi kreisi halduskeskus.

Geograafiline asend
-------------------

Kunszentmiklós asub komitaadikeskusest Kecskemétist ligikaudu 44 km lääneloodes ja Budapesti kesklinnast umbes 53 km lõunas.

Ajalugu
-------

Arheoloogiliste väljakaevamiste tulemusel on selgunud, et piirkond on olnud asustatud iidsetest aegadest saadik. Enne ungarlaste saabumist elasid piirkonnas keldid, sarmaadid ja avaarid. 1971. aastal leiti linna lähedalt liiva kaevandamise käigus avaari vürsti haud. 13. sajandil asusid piirkonda elama polovetsid (ungari keeles *kunok*). Asulat on esmamainitud 1333. aastal (*Tatárszentmiklós*). 1526. aasta rahvaloendus mainib polovetsi küla nimega Szentmiklós. 1598. aastal põletasid Türgi väed küla maha. 1631. aastal nimetati Tatárszentmiklós ümber Kunszentmiklósiks. 1872. aastal kaotas Kunszentmiklós linnaõigused, kuid sai need 11. märtsil 1989 tagasi.

Sõpruslinnad
------------

* Rumeenia Cristuru Secuiesc, Rumeenia
* Saksamaa Blumberg, Saksamaa
* Serbia Skorenovac, Serbia
* Ungari Karcag, Ungari
* Malta San Ġiljan, Malta
* Ukraina Tšepa, Ukraina

Viited
------

1. ↑  Kunszentmiklós történelme Kunszentmiklós. Vaadatud 24. märtsil 2024
**Algo Kärp** (sündinud 13. aprillil 1985 Tarvastus) on Eesti murdmaasuusataja.

Algo Kärp osales esimest korda maailma karikasarjas 7. jaanuaril 2006 Otepää MK-etapil 15 km klassikasõidus ja sai 57 startinu seas 50. koha. Ta on osalenud (seisuga 21. veebruar 2018) 91 MK-etapil ja jõudnud punktikohale ehk 30 parema hulka kaheksal korral. Esimese punktikoha sai Kärp 16. jaanuaril 2010 MK-etapil Otepääl, kui oli 15 km klassikasõidus 29. kohal. Parim koht MK-etapil on 8. märtsil 2014 Oslos 50 km klassikasõidus saadud 16. koht.

Tour de Skil on ta jõudnud kolm korda 30 parema hulka. 2009. aastal sai ta Val di Fiemmes 20 km ühisstardiga sõidus 21. koha. 2010. aastal sai ta Tour de Ski Dobbiaco etapil 10 km klassikasõidus 22. koha  ja Val di Fiemme etapil 20 km ühisstardiga sõidus 29. koha.

2009. aasta Estoloppeti pikamaasuusatajate sarja avanud Tamsalu-Neeruti suusamaratoni võitis Algo Kärp Jaak Mae ja Aivar Rehemaa ees. Samal aastal peetud 25. Viru maratoni lõpetas ta samuti esimesena. Nädal aega hiljem toimunud Haanja maratonil oli Kärp jälle esimesena finišis. Võib veel lisada, et ta jäi teist aastat järjest teistele püüdmatuks.

2019. aasta veredopinguskandaalis tunnistas Kärp veredopingu kasutamist.

Saavutused
----------

###  Olümpiamängudel

* 2010 Kanada Vancouveris
	+ 41. koht 50 km klassikas
	+ 14. koht teatesõidus
* 2014 Venemaa Sotšis
	+ 42. koht 15 km klassikas
	+ 10. koht teatesõidus
* 2018 Lõuna-Korea Pyeongchangis
	+ ~~17. koht 50 km klassikas~~
	+ 12. koht 4×10 km teatesõidus

### Maailmameistrivõistlustel

* 2009 Tšehhi Liberecis
	+ 57. koht 15 km klassikas
* 2011 Norra Oslos
	+ 23. koht 15 km klassikas
	+ 10. koht teatesõidus
* 2013 Itaalia Val di Fiemmes
	+ 47. koht 50 km klassikas
* 2015 Rootsi Falunis
	+ 21. koht 50 km klassikas
* 2017 Soome Lahtis
	+ 26. koht 15 km klassikas

Viited
------

1. ↑  Tour de Ski Val di Fiemme etapp 3. jaan. 2009[*alaline kõdulink*]
2. ↑  Tour de Ski Dobbiaco etapp 7. jaan. 2010[*alaline kõdulink*]
3. ↑  Tour de Ski Val di Fiemme etapp 9. jaan. 2010[*alaline kõdulink*]
4. ↑  "Ka Algo Kärp tunnistas veredopingu kasutamist: ma lihtsalt poleks suutnud selle valega edasi elada". *sport.postimees.ee*.
5. ↑  Kärp palus Rahvusvaheliselt Suusaliidult kergemat karistust, FIS nõustus , ERR, 8.04.2020

Välislingid
-----------

* Algo Kärp Eesti Suusaliidu kodulehel
* Algo Kärp FIS-i kodulehel (fis-ski. com)
* Eesti Suusaliit, Algo Kärp ja Eccua OÜ sõlmisid sponsorlepingu
* Veiko Visnapuu, Eile selgus, et Kärp käis olümpial murtud roietega, Eesti Päevaleht, 6. märts 2010
* Biograafia ESBL-is
**Percy Bysshe Shelley** (4. august 1792 – 8. juuli 1822) oli inglise romantiline luuletaja, kelle kuulsate luuletuste hulgas on "Ozymandias", "Ode to the West Wind" ja "To a Skylark".

Shelley sündis väga jõukas Sussexi maa-aadli perekonnas baronetitiitli pärijana.

Ta sai hariduse Eton College'is ja Oxfordi Ülikooli University College'is.

Tema esimene avaldatud teos oli gooti romaan "Zastrozzi" (1810), milles ta väljendas oma ateismi kelm Zastrozzi kuju kaudu. Samal aastal avaldas Shelley koos oma õega raamatu "Original Poetry by Victor and Cazire". Oxfordis õppides andis ta välja luulekogu "Posthumous Fragments of Margaret Nicholson". Võib-olla tegi kaastööd kaasüliõpilane Thomas Jefferson Hogg.

1811 avaldas Shelley pamfleti "Ateismi paratamatus" ("The Necessity of Atheism"), mille pärast ta pidi koos Hoggiga Oxfordist lahkuma. Isa sekkumisel oleks ta võinud ülikooli edasi jääda, kui ta oleks oma vaadetest lahti öelnud. Ta keeldus ning see viis täieliku suhete katkemiseni isaga.

Aastal 1811 põgenes Shelley Šotimaale ning abiellus kohvikupidaja tütre Harriet Westbrookiga. Seejärel siirdus ta Järvepiirkonda kirjutama, kuid varsti pärast seda külastas Iirimaad, et kirjutada poliitilisi pamflette. 1813 avaldas ta poeemi "Queen Mab: A Philosophical Poem". See oli mõjutatud briti filosoofist William Godwinist ning väljendas tolle radikaalset filosoofiat.

Shelley, kes oli õnnetus abielus, armus Godwini ja Mary Wollstonecrafti tütresse Marysse. Juulis 1814 põgenesid nad mandrile, läbides Prantsusmaa ja jõudes Šveitsi. Kuue nädala pärast sai neil raha otsa ja nad naasid Inglismaale.

Teosed
------

* "Luuletusi". Tõlkinud Minni Nurme, järelsõna Villem Alttoa, Eesti Riiklik Kirjastus, Tallinn 1960
* "Valik lüürikat". Tõlkinud ja eessõna: Ants Oras, järelsõna Anne Lange, Hortus Litterarum, Tallinn 1998

Kirjandus
---------

* "André Maurois, Ariel ehk Shelley elulugu". Prantsuse keelest tõlkinud ja eessõna: Lydia Raudsepp, EKS, Tartu 1928
* Ants Oras, "Percy Bysshe Shelley ja tema luule" – Looming, 1935, nr 2, lk 209–218 ja Ants Oras, "Ilus, haljas. Luulekool III", Ilmamaa, Tartu 2007, lk 49–61
* Jüri Talvet, "Kas Orase Shelley või Shelley Oras?" (raamatu "Valik lüürikat" tõlkearvustus) – Looming 1999, nr 2, lk 310–315 ja Jüri Talveti raamatus "Tõrjumatu äär", Ilmamaa, Tartu 2005, lk. 408–416
* Anne Lange, "Orase Shelley" – Keel ja Kirjandus 2004, nr 1, lk 11–24 (ülevaade Ants Orase väitekirjast "*Statistical inquiry into the use of colour names in the longer poems of Shelley*" – "Statistiline uurimus Shelley pikemate poeemide värvinimedest", 1923)
* Vikerkaar 2004, nr. 7–8 (inglise romantismi erinumber)
* Anne Lange, "Ants Oras". Ilmamaa, Tartu 2005, peatükk "Ood läänetuulele" lk 57–81

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Percy Shelley** |
Klim Kostin 2022. aastal Springfield Thunderbirdsi mängijana
**Klim Sergejevitš Kostin** (vene keeles Клим Сергеевич Костин; sündinud 5. mail 1999 Penzas) on Venemaa jäähokimängija, kes mängib ääreründajana NHL-i klubis San Jose Sharks.

Hooajal 2016/17 debüteeris ta KHL-i klubis Moskva Dinamo.

2017. aastal valis St. Louis Blues ta NHL-i *draft* '​is 31. valikuna. Sama aasta juulis sõlmis ta Bluesiga kolmeaastase lepingu. Aastatel 2017–2020 mängis ta kolm hooaega American Hockey League'is (AHL) Bluesi tütarklubis San Antonio Rampage. NHL-is debüteeris ta Bluesi meeskonnas hooajal 2019/20 ning sai sel hooajal NHL-is kirja neli mängu. Esimese värava lõi ta NHL-is 23. novembril 2019 mängus Nashville Predatorsi vastu.

Suurem osa hooajast 2020/21 mängis ta KHL-i klubis Omski Avangard, kellega võitis samal hooajal Gagarini karika. Hooaja lõpus naasis ta Bluesi. Hooajal 2021/22 sai ta NHL-is kirja 40 mängu, mille jooksul lõi neli väravat ja andis viis väravasöötu.

2022. aasta oktoobris kaubeldi Kostin Dmitri Samorukovi vastu Edmonton Oilersi. Ta asus alguses mängima AHL-is Oilersi tütarklubis Bakersfield Condors. Oilersi meeskonda kutsuti ta 2022. aasta novembris pärast seda, kui Evander Kane oli vigastusega eemale jäänud. 2022/23 tegi Kostin NHL-is seni oma edukaima hooaja, kui lõi 11 väravat ja andis kümme väravasöötu.

2023. aasta juunis kaubeldi Kostin koos Kailer Yamamotoga Oilersist Detroit Red Wingsi. Sama aasta juulis sõlmis Kostin Red Wingsiga kaheaastase lepingu, kuid juba järgmise aasta märtsis kaubeldi ta San Jose Sharksile.

2019. aastal võitis Kostin Venemaa kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistrivõistlustel pronksmedali.

Viited
------

1. ↑  "Oilers acquire Klim Kostin from St. Louis". Edmonton Oilers. 9. oktoober 2022. Vaadatud 9. oktoobril 2022.
2. ↑  "Kane out 3-4 months for Oilers, 'on the mend' from cut wrist". *NHL.com* (Ameerika inglise). Vaadatud 9. novembril 2022.
3. ↑  "Kostin signs 2-year, $4 million contract with Red Wings". Detroit Red Wings. 1. juuli 2023. Vaadatud 1. juulil 2023.
4. ↑  "San Jose Sharks acquire forward Klim Kostin from Detroit Red Wings". *NHL.com*. 8. märts 2024. Vaadatud 9. märtsil 2024.

Välislingid
-----------

* Klim Kostin NHL.com lehel
* Klim Kostin hockeydb.com lehel

| * v
* r
San Jose Sharks |
| --- |
| 
**Väravavahid**: Mackenzie Blackwood **·** Kaapo Kähkönen |
| 
**Kaitsjad**: Calen Addison **·** Matt Benning **·** Kyle Burroughs **·** Ty Emberson **·** Mario Ferraro **·** Nikolai Knõzov **·** Jacob MacDonald **·** Jan Rutta **·** Radim Šimek **·** Marc-Édouard Vlasic |
| 
**Ründajad**: Aleksandr Barabanov **·** Thomas Bordeleau **·** Logan Couture **·** Anthony Duclair **·** William Eklund **·** Mikael Granlund **·** Tomáš Hertl **·** Mike Hoffman **·** Luke Kunin **·** Kevin Labanc **·** Jacob Peterson **·** Givani Smith **·** Nico Sturm **·** Filip Zadina **·** Fabian Zetterlund |
Daniels Pavļuts (2012)
**Daniels Pavļuts** (sündinud 14. mail 1976 Jūrmalas) on Läti kultuuritöötaja, riigiteenistuja ja poliitik. Ta kuulub erakonda Liikumine Poolt! (varem kuulus Zatlersi Reformiparteisse). Ta oli aastatel 2011–2015 Läti majandusminister. 7. jaanuarist 2021 kuni 14. detsembrini 2022 oli ta Läti tervishoiuminister.

Esialgu õppis ta muusikat, 1999. aastal omandas ta bakalaureusekraadi klaveri erialal Läti Muusikaakadeemias. Seejärel õppis ta Suurbritannias Londoni Linnaülikoolis kultuurikorraldust ja 2007. aastal omandas Harvardi ülikoolis juhtimise erialal avaliku halduse alal magistrikraadi.

24. veebruarist 2003 kuni 16. juunini 2006 oli ta kultuuriministeeriumi riigisekretär (eesti mõistes kantsler). Ta on töötanud erinevates ettevõtetes juhatuse liikmena, erinevate osakondade juhina. Juhtis erakonsultatsiooni praktikat. Aastatel 2010 ja 2011 töötas ta Swedbanki korporatiivsete suhete osakonna juhatajana.

25. oktoobril 2011 sai tast Valdis Dombrovskise kolmanda valitsuse majandusminister Zatlersi Reformipartei erakonna kandidaadina, millega liitus 2014. aasta jaanuaris. Samal kuul kaotas ta uue valitsuse heakskiidul pärast koalitsioonipartnerite pikki arutelusid ministri koha. Ta töötas Laimdota Straujuma esimeses valitsuses kahe ministri (majandusminister Vjatšeslav Dombrovskise ja välisminister Edgars Rinkēvičse) nõunikuna.

26. augustil 2017 oli ta partei "Kustība Par!" asutajad ja valis selle juhi. 2018. aasta sügisel valiti ta ühendusest "Arenguks / Par!" 13. saeimi. 

7. jaanuarist 2021 kuni 14. detsembrini 2022 oli ta Läti tervishoiuminister Arturs Krišjānis Kariņši valitsuses.
**Cristian Deville** (sündinud 3. jaanuaril 1981) on Itaalia mäesuusataja, kelle põhiala on slaalom.

2001. aastal juunioride maailmameistrivõistlustel Verbieris sai Deville slaalomis pronksmedali. 2011. aasta maailmameistrivõistlustel Garmisch-Partenkirchenis oli ta slaalomis seitsmes.

Deville võistles esimest korda maailma karikasarjas Kranjska Goras 5. jaanuaril 2003 slaalomis, kuid tulemust ta kirja ei saanud, kuna sõitis esimesel laskumisel rajalt välja. Esimest korda jõudis ta punktikohale ehk jõudis 30 parema hulka Sankt Antonis 15. veebruaril 2004, kui sai slaalomis 18. koha. Poodiumile pääses Deville esimest korda Beaver Creekis 8. detsembril 2011 slaalomis, kus ta oli teine 0,14-sekundilise kaotusega Ivica Kostelićile. Esimese võidu sai ta Kitzbühelis 22. jaanuaril 2012 slaalomis.

Saavutused
----------

### Juunioride maailmameistrivõistlustel

* 2001 Šveits Verbiers
	+ Pronks pronksmedal slaalomis

### Maailma karikasarjas

#### Maailma karikasarja etapivõidud

Cristian Deville on osalenud (seisuga 29. jaanuar 2012) 78 MK-etapil ja jõudnud esikolmikusse kolmel korral, neist ühe etapi on ta võitnud.

| Jrk-nr | Aasta | Kuupäev | Koht | Riik | Ala |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **1.** | 2012 | 22. jaanuar | Kitzbühel |  Austria | slaalom |

Välislingid
-----------

* Cristian Deville koduleht
* Cristian Deville FIS-i kodulehel (inglise)
Māra Zālīte
**Māra Zālīte** (sündinud 18. veebruaril 1952) on läti luuletaja ja näitekirjanik ning ühiskonnategelane. Ta on olnud alates laulvast revolutsioonist üks Läti kultuurielu suurimaid autoriteete.

Elulugu
-------

Zālīte sündis Krasnojarski krais küüditatute perekonnas. 1975. aastal lõpetas ta Läti Riikliku Ülikooli filoloogiateaduskonna. Ta töötas Läti Kirjanike Liidu referendina, Noorte kirjanike stuudio juhatajana, ajakirja Liesma luulekonsultandina (1974–1989) ja kirjastuse Karogs ning ajakirja Karogs peatoimetajana (1989–2000). Alates 2000. aastast on ta Läti Autorite Ühingu president. Ta on Läti Rahvusraamatukogu usaldusnõukogu liige, Kultuuriministeeriumi autoriõiguste konsultatiivnõukogu liige, Kultuuriministeeriumi riikliku kultuurinõukogu liige, Läti Teaduste Akadeemia auliige, alates 1999. aastast Kolme Tähe ordeni nõukogu liige. 2002–2004 oli ta riikliku keelekomisjoni eesistuja. Ta on pälvinud Kolme Tähe Ordeni, Barrikaadil osalenu mälestusmedali ja mitmeid kirjandusautasusid, millest tähtsamad on 

* V. Majakovski auhind (1979, Gruusia)
* Andrejs Upītsi auhind (1985)
* Ojārs Vācietise auhind (1989)
* Aspazija auhind (1992)
* J. G. Herderi auhind (1993, Saksamaa)
* Kirjandusaasta näitekirjanduse auhind (2002)
* Aasta kirjanduspreemia (2005).

Looming
-------

Māra Zālīte luulet avaldati esimest korda 1971. aastal Tukumsi rajooni ajalehes. Ta on kirjutanud laulutekste, oratooriumite tekste ning libretosid selliste läti heliloojate loomingule nagu Raimonds Pauls, Zigmars Liepiņš, Jānis Lūsēns, Pēteris Vasks jt. Tema teoseid on tõlgitud inglise, vene, rootsi, saksa, prantsuse, leedu, eesti, tšehhi, bulgaaria, valgevene, ukraina, gruusia, kasahhi, kirgiisi, moldaavia, türkmeeni ja itaalia keelde.

### Proosa

* "Pieci pirksti" (2013) (eesti keeles "Viienäpu" (2015, kirjastus Randvelt, tõlkija Hannes Korjus)

### Luulekogud

* "Vakar zaļajā zālē" 1977
* "Rīt varbūt" 1979
* "Deviņpuiku spēks" 1985
* "Nav vārdam vietas" 1985
* "Debesis, debesis" 1988
* "Apkārtne" 1997
* "Dzeja" 2003
* "Vējš meklē mājas" 2004

### Näidendid

* "Pilna Māras istabiņa" 1981
* "Tiesa" 1985
* "Dzīvais ūdens" 1988 ("Eluvesi", katkend eesti keeles)
* "Eža kažociņš" 1991
* "Margarēta" 2000
* "Tobāgo!" 2001
* "Zemes nodoklis" 2003
* "Še tev Žūpu Bērtulis!" 2004

### Libretod

* "Lāčplēsis" 1987
* "Meža gulbji" 1995
* "Putnu opera" 1997
* ""Kaupēn, mans mīļais!"" 1998
* "Indriķa hronika" 1999
* "Neglītais pīlēns" 2000
* "Sfinksa" 2000

### Esseekogud

* "Brīvības tēla pakājē" 1990
* "Kas ticībā sēts" 1997

Nora Ikstena on kirjutanud Māra Zālīte biograafia "Zīdtārpiņu musināšana" (2003; "Siidiusside ässitamine").

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Māra Zālīte** |

* Māra Zālīte koduleht
* Foto ja elulugu
Petseri maakonna valdade piirid enne ja pärast 1939. aasta vallareformi
**Lõuna vald** oli vald Eesti Petseri maakonnas aastail 1939–1945.

Valla keskus oli Laura küla. Lõuna vald moodustati 1939. aastal Laura valla ja osaliselt Rootova valla aladest (Litšnikovo, Tarantajevo, Slizujevo ja Gorbunovo küla).

Vald kuulus Riigivolikogu 30. valimisringkonda, kust valiti Georgi Orlov. Vald kuulus Lõuna põllumeeste konvendi tegevus- ja valimispiirkonda.

Lõuna valda kuulusid Poddubje, Fedossõ, Baskakovo, Šumräninovo, Podgorje, Bobrenki, Ramšino, Nikolštšino, Laura, Panjkovo, Slizujevo, Gorbunovo, Lidva II, Laura mõis, Goruška, Sohhino, Stukolovo, Väike-Apolihino, Suure-Apolihino, Gribuši, Gagulino, Mildino, Zahharevo, Stehnovo, Bobrovo, Sohhino, Lamištše, Suzikovo, Mildino, Borissovo, Kalvino, Tarantajevo, Litšnikovo puustused, Smolänka, Terehovo, Prektiši, Väike-Zamošje, Suure-Zamošje, Hrebtõ, Kõrgesilla, Papuševo, Durkovo, Usaadištše, Zamošje Borissovo, Jevdokimovo, Bruniševo, Šelehovo, Kendiši, Krassikovo, Võstavka, Võrvino, Kljutšištše, Tšuhhnovo, Botvino, Stolbovo, Suure-Kikutõ, Väike-Kikutõ, Medvedkovo, Plastinovo, Kostomarõ ja Ljubätovo küla.

Viited
------

1. ↑  Vabariigi Presidendi otsus nr. 88 – 7. oktoobrist 1938 (RT 1938, 87, 776).
2. ↑  598. Petseri Maavanema otsus Petseri maakonna vallavolikogude valimisringkondade arvu ja nendejpiiride kohta. Riigi Teataja, nr. 75, 9 september 1939
**Evi Arujärv** (aastani 1989 **Evi Papp**; sündinud 28. novembril 1953 Kohtla-Järvel) on eesti muusikateadlane, -kriitik, esseist ja kolumnist. Ta on alates 2007. aastast Eesti Muusika Infokeskuse direktor.

Evi Arujärv lõpetas 1974. aastal Tallinna Muusikakeskkooli muusikateooria (juhendaja Ene Pilliroog) ja 1982. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi muusikateaduse erialal (juhendaja Tiia Järg). Aastatel 1982–1987 töötas ta Tallinna Riiklikus Konservatooriumis lepingulise teadurina. Aastatel 1988–1992 oli Eesti Teaduste Akadeemia Ajaloo Instituudi aspirant.

Aastatel 1992–1993 töötas ta ajakirjas Teater. Muusika. Kino toimetajana, aastatel 1995–2005 Postimehes muusikakriitikuna, aastatel 2003–2011 Sirbis (rubriik „Kergitab kulmu") ja aastatel 2006–2010 Päevalehes kolumnistina.

Alates 2004. aastast on ta olnud Eesti Muusika Infokeskuses toimetaja. Alates 2007. aastast on ta Eesti Muusika Infokeskuse direktor.

Eevi Arujärv on uurinud peamiselt eesti heliloomingut ning käsitlenud muusikaesteetika ja -semiootika probleeme, teinud raadiosaateid. Teatrikriitikuna on ta kirjutanud peamiselt ajakirjas Teater. Muusika. Kino.

Tunnustus
---------

* 1984 ajakirja Teater. Muusika. Kino aastapreemia
* 1987 ajakirja Teater. Muusika. Kino aastapreemia
* 1988 Eesti NSV muusika aastapreemia
* 1993 ajakirja Teater. Muusika. Kino aastapreemia
* 1996 ajakirja Teater. Muusika. Kino aastapreemia
* 1996 Eesti Kultuurkapitali helikunsti sihtkapitali aastapreemia (uute kvaliteetide loomine muusikapublitsistikas ja kontserdikriitikas)
* 1999 ajakirja Teater. Muusika. Kino aastapreemia
* 2000 Loomingu aastapreemia
* 2002 ajakirja Teater. Muusika. Kino aastapreemia
* 2003 Eesti Teatriliidu kriitikaauhind
* 2003 stipendium „Ela ja sära"
* 2004 Koosmeele auhind
* 2017 Eesti Muusikanõukogu muusikapreemia (hindamatu panus eesti nüüdismuusika mõtestamisel)
* 2023 Valgetähe V klassi teenetemärk

Isiklikku
---------

Evi Arujärve abikaasa oli Vaapo Vaher.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  Eesti muusika biograafiline leksikon. 1. köide. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2007. Lk 48
2. ↑  "President annab tänavu 167 riiklikku teenetemärki". *ERR*. 6. veebruar 2023. Vaadatud 6. veebruar 2023.

Kirjandus
---------

* Eesti muusika biograafiline leksikon. 1. köide. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2007. Lk 48
Max Franz (2018)
**Max Franz** (sündinud 1. septembril 1989 Klagenfurtis) on Austria mäesuusataja.

Tema esimesed maailmameistrivõistlused olid 2013. aastal Schladmingis, seal sai ta kiirlaskumises 23. koha. Kaks aastat hiljem oli ta Beaver Creekis samal alal 19. kohal. 2017. aasta maailmameistrivõistlustel Sankt Moritzis sai ta kiirlaskumises juba pronksmedali. 

2014. aasta taliolümpiamängudel Sotšis saavutas kiirlaskumises üheksanda koha, kuid veelgi parem koht tuli ülisuurslaalomis, kus ta sai kuuenda koha.

2018. aasta taliolümpiamängudel Pyeongchangis ta oma eelmiste mängude tulemusi ületada ei suutnud: kiirlaskumises oli ta 11. ja ülisuurslaalomis 17.

Maailma karikasarjas tegi ta debüüdi 28. novembril 2009 Lake Louise'is. Esimest korda jõudis ta poodiumile sealsamas 24. novembril 2012 kiirlaskumises. Esimese etapivõidu sai ta 17. detsembril 2016 Itaalias Val Gardenas kiirlaskumises.

Tema nõbu on Austria endine mäesuusataja Werner Franz.

Saavutused
----------

### Maailmameistrivõistlustel

* 2017 Šveits Sankt Moritzis
	+ Pronks pronksmedal kiirlaskumises

### Maailma karikasarjas

Max Franz on osalenud (seisuga 3. detsember 2018) 119 MK-etapil ja jõudnud poodiumile üheksal korral, millest kolmel korral kõige kõrgemale astmele.

#### Maailma karikasarja etapivõidud

| Jrk-nr | Aasta | Kuupäev | Koht | Riik | Ala |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **1.** | 2016 | 17. detsember | Val Gardena |  Itaalia | kiirlaskumine |
| **2.** | 2018 | 24. november | Lake Louise |  Kanada | kiirlaskumine |
| **3.** | 2018 | 1. detsember | Beaver Creek |  USA | ülisuurslaalom |

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Max Franz** |

* Sportlase koduleht
* Max Franz FIS-i lehel
* Max Franz lehel ski-db.com
Calle Halfvarsson 2013. aastal Stockholmis
**Calle Halfvarsson** (õieti **Carl-Christian Halfvarsson**; sündinud 17. märtsil 1989 Sågmyras) on Rootsi murdmaasuusataja.

Saavutused
----------

### Maailmameistrivõistlustel

* 2013 Itaalia Val di Fiemmes
	+ Hõbe hõbemedal teatesõidus
* 2015 Rootsi Falunis
	+ Hõbe hõbemedal teatesõidus
* 2017 Soome Lahtis
	+ Pronks pronksmedal teatesõidus

### Juunioride maailmameistrivõistlustel

* 2008 Itaalia Malles Venostas
	+ Kuld **juunioride maailmameister** sprindis

### Maailma karikasarjas

Calle Halfvarsson on individuaalarvestuses osalenud (seisuga 5. märts 2017) 112 maailma karikasarja etapil ja jõudnud esikolmikusse üheksal korral, neist kolmel korral on ta võitnud.

#### Maailma karikasarja etapivõidud

| Jrk-nr | Aasta | Kuupäev | Koht | Riik | Ala |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **1.** | 2013 | 29. detsember | Lenzerheide |  Šveits | vabasprint |
| **2.** | 2016 | 2. detsember | Lillehammer |  Norra | klassikasprint |
| **3.** | 2016 | 3. detsember | Lillehammer |  Norra | 10 km vaba |

Välislingid
-----------

* Calle Halfvarsson FIS-i kodulehel (fis-ski.com)
**Vaso Abašidze** (ვასო აბაშიძე; eesti keeles on kasutatud ka nimekuju Vasso; õieti **Vasil Abašidze** (ვასილ აბაშიძე); 4. detsember (22. november vkj) 1854 Dušethi – 9. oktoober 1926) oli Gruusia näitleja ja lavastaja. 

Tema mängu- ja lavastamislaad oli realistlik. Teda peetakse gruusia realistliku näitlejakoolkonna rajajaks.

Abašidze töötas 1874. aastast õpetajana Khuthaisis ja Aserbaidžaanis. 

Khuthaisis hakkas ta mängima harrastusteatris. 1879. aastal sai temast Thbilisis elukutseline näitleja, kus ta sageli mängis komöödiates.

Hiljem hakkas ta teatris ka lavastama. Ta on tõlkinud ja lavastanud vähemalt 42 näidendit.

1885. aastal asutas ta Gruusia esimese teatriajalehe Theatri.

Elu lõpukümnendil (1916–1926) mängis ta ka kolmes mängufilmis.

Tema nime kannab Vaso Abašidze nimeline Thbilisi Muusika- ja Draamateater.

Osatäitmisi
-----------

* Karapet (Giorgi Eristhavi "Ihnur")
* Hlestakov (Nikolai Gogoli "Revident")
* Famussov (Aleksandr Gribojedovi "Häda mõistuse pärast")
* Argan (Molière'i "Ebahaige")
* Tartuffe (Molière'i "Tartuffe")

Tunnustus
---------

* 1922 Gruusia NSV rahvakunstnik