recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Adalbert Gustav Michael Martin Lesta** (20. november/2. detsember 1869 Tartu – 21. oktoober 1941 Brütz) oli eesti vaimulik.

Lesta õppis aastatel 1880–1888 Tartu Aleksandri gümnaasiumis. Tartu ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1888–1895. Prooviaastal oli ta Jagodnaja Poljana koguduses, Saraatovi kubermangus (praeguse haldusjaotuse järgi Tatištševi rajoonis, Saraatovi oblastis). Ordineeriti 15. detsembril 1896 õpetajaks.

Oli aastatel 1897–1904 Samaara saksa kolooniate adjunktõpetaja. Aastatel 1904–1909 oli ta Tobolski koguduse õpetaja. Aastatel 1909–1914 oli ta Tomski–Barnauli koguduse õpetaja (asukohaga Tomskis). Aastatel 1914–1922 oli ta Vladivostoki ja Nikolajevsk Amuuri ääres koguduse õpetaja.

Opteerus jaanuaris 1923 üle Shanghai ja Colombo Eestisse. Oli aastatel 1923–1931 Paldiski Nikolai koguduse õpetaja. Asus aastal 1941 järelümberasumise korras Saksamaale, kus ta 21. oktoobril 1941 Brützis (Mecklenburg-Vorpommerni liidumaal) suri.

Isiklikku
---------

Tema abikaasa isa Julis August Schilling oli Jagodnaja Poljana koguduse õpetaja, abikaasa vanaisa Georg Gustav Schilling oli Gulbene ja Leja koguduse õpetaja.

Viited
------

1. ↑  Erik Amburger "Die Pastoren der evangelischen Kirchen Rußlands" vom Ende des 16. Jahrhunderts bis 1937 Ein biographisches Lexikon Institut Nordostdeutsches Kulturwerk Martin Luther Verlag 1998
2. ↑  Konrad Veem Eesti Vaba Rahvakirik Dokumentatsioon ja leksikon EVR Stockholm 1988
3. ↑  Lexikon deutschbaltischer Theologen seit 1920. Bearbeitet von Wilhelm Neander. 2 auflage 1988, bearbeitet von C. Helmut Intelmann
Steppenwolf, 1970
**Steppenwolf** oli ameerika *hard rock*'i ansambel, mis asutati 1961. aastal Los Angeleses.

Steppenwolfi eelkäijaks oli Torontos tegutsenud ansambel The Sparrow. Ansambli juhtfiguur on saksa päritolu Kanada laulja, laulukirjutaja ja kitarrist John Kay. Algkoosseisu kuulusid veel kitarrist Michael Monarch, basskitarrist Rushton Moreve, klahvpillimängija Goldy McJohn ja trummar Jerry Edmonton. Ansambel sai nime Hermann Hesse romaani "Stepihunt" järgi.

Ansambli tuntumad hitid on "Born to Be Wild", "Magic Carpet Ride" ja "Rock Me".
Steppenwolf sai laiemalt tuntuks, kui nende laulu "Born to Be Wild" ja nende versiooni Hoyt Axtoni laulust "The Pusher" kasutati 1969. aasta kultusfilmis "Easy Rider" ("Muretu rännumees"). Lugu "Born to Be Wild" jõudis ajakirja Rolling Stone 2004. aastal koostatud 500 kõigi aegade parima laulu edetabelis 129. kohale.

Aastal 1972 ansambel lagunes, kuid tuli taas kokku 1974.

Nende albumeid on müüdud üle 25 miljoni.

Stuudioalbumid
--------------

* "Steppenwolf" (1968)
* "The Second" (1968)
* "At Your Birthday Party" (1969)
* "Monster" (1969)
* "Steppenwolf 7" (1970)
* "For Ladies Only" (1971)
* "Slow Flux" (1974)
* "Hour of the Wolf" (1975)
* "Skullduggery" (1976)
* "Wolftracks" (1982)
* "Paradox" (1984)
* "Rock & Roll Rebels" (1987)
* "Rise & Shine" (1990)
* "Feed the Fire" (1996)
* "Summerdaze" (1997)

Välislingid
-----------

*
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib külast Smiltene piirkonnas; varem sama nime kandnud küla kohta Tērvete piirkonnas vaata artiklit Tērvete, Kandava valla küla kohta vaata artiklit Kalnmuiža (Kandava vald).* |

---

Smiltene linnuse varemed
**Kalnamuiža** on küla (*vidējciems*) Lätis Smiltene piirkonnas, Smiltene valla halduskeskus. Kalnamuiža asub Abulsi jõe kaldal piirkonna keskusest Smiltenest 1,6 kilomeetrit põhja pool ja Riiast 133 kilomeetri kaugusel. Asula on merepinnast 115 meetri kõrgusel.

Lisaks vallavalitsusele on külas veel Smiltene tehnikum. Küla idapiiril Teperise järve kaldal asub spordikompleks, kuhu kuuluvad staadion ja kardirada.

Küla kohale rajati aastal 1370 Smiltene piiskopilinnus. Aastal 1530 kinkis peapiiskop Schöning linnuse oma koadjuutorile, Brandenburgi markkrahv Wilhelmile Hohenzollernite suguvõsast. Linnus hävis Põhjasõjas, seejärel rajati sinna Smiltene mõis. XIX sajandil ehitati linnuse kaitsemüüri sisse mõisale kuuluvad elu- ja majandushooned. Aastal 1893 sai mõisa omanikuks Paul von Lieven, kes lasi mõisa ja Smiltene linna tarvis ehitada haigla, rajas mõisa juurde Baltimaade esimese hüdroelektrijaama, Ainaži-Valmiera-Smiltene kitsarööpmelise raudtee ja saekaatri. Aastal 1922 rajati Smiltene mõisa juurde piimanduskool, millest hiljem kasvas välja sovhoostehnikum ja Kalnamuižast kujunes selle keskasula.

Külas kasvab looduskaitsealune Kalnamuiža mänd.

Aastal 2016 oli külas 231 elanikku, aastal 2019 aga 224 elanikku.

Viited
------

1. ↑  Läti Ruumiandmete Agentuur
2. ↑  Smiltenes novads
3. ↑  Latvijas pagasti. Enciklopēdija. Rīga : A/S Preses nams. 2001—2002. ISBN 9984-00-412-0.
4. ↑  Latvijas pagasti. Enciklopēdija. Rīga : A/S Preses nams. 2001—2002. ISBN 9984-00-412-0.
5. ↑  Vietvārdu datubāze, vaadatud 4.06 2019

| * v
* r
Smiltene valla asulad |
| --- |
| 
Brutuļi **·**  Grotūzis **·**  Ilgas **·**  Jaunbilska **·**  **Kalnamuiža** **·**  Kamaldiņa **·**  Lūkalni **·**  Lūķi **·**  Mācītājmuiža **·**  Varicēni |
**Altševsk** on linn Ukrainas Luhanski oblastis. 2014. aastast on linn venemeelsete mässuliste (Luhanski Rahvavabariik) kontrolli all.

Linna asutas 1895. aastal ettevõtja Oleksi Altševski. 1932. aastal sai linnaõigused. 1931–1961 oli linna nimi *Vorošilovsk* seejärel *Kommunarsk*. 1992. aastast on taas Altševsk.

Altševsk on Donbassi tööstuskeskus, peamised tööstusharud on metallurgia (terasetootmine) ja ehitusmaterjalidetööstus.

2006. aasta jaanuaris purunes pakase tõttu linna keskküttetorustik, mida ei olnud pikka aega remonditud, ja 60 000 inimest jäi mitmeks nädalaks ilma keskkütteta. Veidi hiljem külmusid kinni kanalisatsioonitorud. Võimud evakueerisid linnast lapsed teistesse linnadesse. Seda õnnetust peetakse Ukraina iseseisvusaja suurimaks inimese põhjustatud humanitaarkatastroofiks enne Venemaa sissetungi Ukrainasse 2022. aastal.

Linnas on 10 trolliliini.

Välislingid
-----------

* 14. november 2014. *Ukrajinska Pravda*. Valitsus kinnitas riigi kontrolli all mitteolevate asulate nimekirja (*ukraina keeles*)
* 31. oktoober 2014. *Infovastupanu*. Алчевские террористы уже заманивают местных жителей на псевдовыборы "социальными картами" (*vene keeles*)
Adam Christian Gaspari (1804)
**Adam Christian Gaspari** (18. november 1752 Schleusingen – 27. mai 1830 Königsberg) oli saksa geograaf, Tartu Ülikooli õppejõud ja rektor.

Gaspari sai filosoofiadoktoriks 1790, misjärel asus krahv Moltke juurde tööle koduõpetajana. 1795 asus ta Jena ülikooli erakorralise filosoofiaprofessorina. 1797 asus ta Oldenburgi vanas gümnaasiumis tööle erakorralise geograafiaprofessorina, aga töötas seal kõigest ühe aasta ja alates 1798 andis eratunde Wandsbekis, mis tänapäeval on Hamburgi põhjapoolseim linnaosa, aga tol ajal veel Hamburgi alla ei kuulunud.

Sela ajal omandas ta kuulsust oma teadustöödega statistika ja geograafia vallas ning 28. veebruaril 1803 kutsuti ta Tartu ülikooli ajaloo- ja statistikakateedri korraliseks professoriks. Tööd alustas Gaspari 20. märtsil 1803. 1. augustil 1804 valiti ta 1 aastaks Tartu ülikooli rektoriks ja 1. augustil 1806 samuti 1 aastaks filosoofiateaduskonna dekaaniks. Tartu ülikoolis luges Gaspari järgmisi kursusi: Venemaa statistika, peamiste Euroopa riikide statistika, väljaspool Euroopat asuvate maailmajagude geograafia, geograafia ajalugu, heraldika, peamiste Euroopa riikide (välja arvatud Venemaa ja Saksamaa) ajalugu, Läänemereprovintside ajalugu. Kolmel viimasel aastal lisandus neile Venemaa ajalugu. Peale selle andis ta õpetajate instituudis Venemaa ajalugu ja kuulus õppekomisjoni koosseisu.

Aastast 1810 oli ta Königsbergi ülikooli geograafia ja statistika korraline professor.

Gaspari oli vabamüürlane ja 1814–21 kuulus ta Königsbergi looži Zum Phoenix.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Kaiserliche Universität zu Dorpati rektor  Daniel Georg Balk (1803–1804)** | **Kaiserliche Universität zu Dorpati rektor  Adam Christian Gaspari**1804–1805 | Järgnev**Kaiserliche Universität zu Dorpati rektor  Georg Friedrich von Parrot (1805–1806)** |
Lähte kalmistu 2013. aastal
Lähte kalmistu 2012. aastal
**Lähte kalmistu** on endine õigeusu kalmistu Lähte alevikus Tartu vallas Tartumaal.

Surnuaed rajati 1860. aastal. Aastal 1864 ehitati selle juurde väike puukirik (Kõigi Pühakute kirik) ja 1865. aastal hakkas tööle kirikukool. Kirikus lõppesid jumalateenistused 1970. aastate algul ning lagunema hakanud kirik lammutati kas külanõukogu või ühe eraisiku initsiatiivil. Viimased matused olid Lähte kalmistul 1980. aastate lõpus. Hiljem olevat mõned inimesed matnud oma lähedased ümber Äksi surnuaiale.

Siiski peetakse Lähte kalmistul endiselt surnuaiapüha. Kalmistu kuulub õigeusu kirikule, seda on pidanud korras Tartu valla koolide õpilasmalev ja teised vabatahtlikud.

Kultuurimälestiste riiklikus registris on kalmistu number 4283, selle aadressideks on märgitud Palalinna põik 1 ja Palalinna tn 6. Kultuurimälestiseks tunnistati kalmistu 1997. aastal kultuuriministri määrusega.

Ajalooliselt jäi Lähte kalmistu Äksi kihelkonda.

Viited
------

1. 1 2  Unustatud hinged unustatud kalmistutel. Tartu Postimees, 4. juuni 2013.

Välislingid
-----------

* Lähte kalmistu kultuurimälestiste riiklikus registris
**Altevatnet** (põhjasaami *Álddesjávri*, arvatavasti 'ohvrikoha järv') on paisjärv Norras Troms og Finnmargi maakonnas Bardu vallas, teisel pool Rootsi piiri asuvast Torneträskist põhjas.

Altevatnet on suuruselt Norra kümnes ja Tromsi maakonna suurim järv. Tema pindala on 79,7 km² ning suurim sügavus 99 m. Järv on väga pikliku kujuga, fjordilaadne, pikkus 41 km, laius keskmiselt 2 km. Valgala on pindalaga 1254 km².

Suurimad sissevoolavad jõed on Oustoelva ja Gámasjohka idas ning Koievasselva läänes; lühikese Oustoelva jõe kaudu on järv ühenduses Leinavatni järvega. Läänetipust voolab välja Barduelva jõgi, väljavool on tõkestatud 1957–1960 ehitatud tammiga, mille abil järve veetase on reguleeritav kõrgusvahemikus 472–489 m. Veehoidla reservuaari reguleeritav maht on 1,027 km³, vee-energiat kasutavad Barduelva jõel asuvad Innseti, Straumsmo ja Bardufossi elektrijaam.

Domineeriv kalaliik on arktika paalia, muud liigid on järveforell, luts, haug ja ahven.

Läänekaldal asub umbes 400 suvilat.

Viited
------

1. ↑  Jørn Sandnes, Ola Stemshaug (toim). *Norsk stadnamnleksikon*, 4. utgava. Norske Samlaget, Oslo 1997, ISBN 8252149057
2. ↑  De største innsjøene i Norge. Norges vassdrags- og energidirektorat, 1. aprill 2009, vaadatud 3.04.2015.
3. ↑  Lov om vassdrag og grunnvann, kap 21 Olje- og energidepartementet, tabel 21.4
**Adam Barthold Gustav Grünbaum** (14. november 1904 Thbilisi Venemaa keisririik – 10. mai 1979 München Saksamaa LV) oli Eesti advokaat.

Adam Grünbaum sündis 1904. aastal Thbilisis, õppis aastail 1923–1927 (lõpetas *cum laude*) Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas.

Aastail 1927–1932 oli Adam Grünbaum vandeadvokaat Mihkel Punga, 1932–1936 Malka Schlifsteini abi, 1935–1940 ASi Laferme tubakavabriku direktor Tallinnas. 

Aastatel 1940–1941 oli ta Saksa saatkonna ametnik Tallinnas, 1941. aastal läks ta Saksamaale, oli majandusnõunik Posenis, hiljem Saksa Riigi Okupeeritud Idaalade Ministeeriumi referent Tallinnas, Riias ja Berliinis. 

1943–1945 Saksa armees. 1947–1950 majandusabi juhataja Augsburgi abikomitees, alates 1951. aastast ametnik USA okupatsioonivägede juures.

Ühiskondlik tegevus
-------------------

Adam Grünbaum oli Saksamaa Balti Seltsi (saksa keeles *Baltische Gesellschaft in Deutschland*) kauaaegne peasekretär, ajakirja Mitteilungen aus dem baltischen Leben toimetaja.

Välislingid
-----------

* TÜ üliõpilased
**Pühati mägi** on looduslik pühapaik Muhu Levalõpme külas või Nõmmkülas. 

Mägi on ida-lääne suunas 660 meetrit pikk ja kuni 200 meetrit lai, kuni 2 meetrit kõrge, hõreda kadastikuga kaetud kõrgendik. Kohati leidub mäel paepaljandeid ja soolappe. Mäel on asunud leedutule koht. Mäel on varem asunud ka Nõukogude armee õpperajatised.

Pühati mäe nimi viitab pühakspidamisele. Kohalikud elanikud on osanud 21. sajandi algul näidata mäe ümbruses mitmeid rändrahne, mille olevat pärimuse järgi äike puruks löönud.

Mäel on kohamuistendi järgi peetud hiiepidusid:

*Levalõpma küla Aadu talu karjaorus oli üks mägi, nimega Pühati mägi. Seal peetud ennemuiste ikka hiiepidusid. Seal mäe all oo üks kivi kua, see olle oln ohvrikivi. Selle kivi peal oo veel paerguski näha nõgusat lohku, vist tulease. Selle kivi olle välk pärast lõhki löön. Kui Pühati mäel ennemalt ikka hiiepidusid peeti, siis Vanapagan olle vihaseks saanud, et jumalaid nii palju austati ja temast ei tehtud väljagi. Ta hakan siis kive vädama, et pidulisi surnuks visata. Toon siis hulga kiva. Sial Pühati mäe juures oo üks teine mägi veel, toon siis sõnna neid kive ja tahta just parajast hakata pidulisi kividega patsima, kui äkist hakan kangesti müristama ja välku heitma. Oh sa poiss, kuidas Vanapagan joosma pistis! Kivid aga jään kõik sinna mäele ja sest aast kutsutse seda kivi Kivismäeks.* (ERA II 250, 51/2 ja 54/5 (1; 3; 7) < Muhu khk, Hellamaa v, Tupenurme k – A. Vaga < Maria Vaga, 66 a (1939).

Viited
------

1. 1 2  Pühati mägi Cult Identity andmebaasis.
2. ↑  Pühad kivid Eestimaal. Koostanud Mall Hiiemäe. Tallinn: Tammerraamat, Eesti Kirjandusmuuseum, Eesti Rahvaluule Arhiiv 2011, lk 33.
**Adalbert Hugo Willigerode** (23. oktoober 1883 Tõstamaa – 17. veebruar 1953 Feldberg, Mecklenburg-Vorpommern) oli Eesti vaimulik.

Lõpetas aastal 1904 Peterburis Wiedemanni gümnaasiumi. Õppis Tartu Ülikooli usuteaduskonnas aastatel 1904–1905 ja 1907–1910. Aastal 1906 täiendas ta ennast Greifswaldi ülikoolis. Oli prooviaastal Maarja-Magdaleenas ja Moskvas. Ordineeriti õpetajaks 26. detsembril 1911.

Oli 1912–1914 vikaariks Novouzenski maakonnas, Samaara kubermangus. 1914–1921 oli õpetajaks Dönhofis, Samaara kubermangus.

1922–1923 teenis ta vikaarina Maarja-Magdaleena kogudust. 1923–1939 teenis ta Jämaja Kolmainu kogudust

Aastal 1939 lahkus ta Saksanmaale. Seal teenis ta 1940–1945 Gerzlow (praegu Jarosławsko) kogudust Lääne-Pommeris (praegu Poola all). 1945–1950 teenis ta Feldbergi kogudust Mecklenburg-Vorpommerni liidumaal, kust ta ka emerituuri läks.

Isiklikku
---------

Tema vanaisa Adalbert Hugo Willigerode oli Kaarma, Karula ja Tartu Maarja koguduse õpetaja ja aastal 1869 I eesti laulupeo toimkonna juhataja. Tema isa Paul Gerhard Adalbert Willigerode oli Kolga-Jaani, Tõstamaa ja Tartu Maarja koguduste pastor ning aastatel 1914–1919 Moskva Konsistooriumi superintendent ja asepresident.

Viited
------

1. ↑  Deutschbaltisches Biographisches Lexikon 1710-1960. Böhlau Verlag Köln Wien
2. ↑  Erik Amburger "Die Pastoren der evangelischen Kirchen Rußlands" vom Ende des 16. Jahrhunderts bis 1937 Ein biographisches Lexikon Institut Nordostdeutsches Kulturwerk Martin Luther Verlag 1998
3. ↑  Konrad Veem Eesti Vaba Rahvakirik Dokumentatsioon ja leksikon EVR Stockholm 1988
|  |
| --- |
| Poliitikaartiklid teemal**Valitsemisvorm** |
| Vormid |
| * Anarhia
* Aristokraatia
* Autokraatia
* Autoritarism
* Demokraatia
* Despootia
* Diktatuur
* Feodalism
* Gerontokraatia
* Meritokraatia
* Monarhia
	+ Absoluutne monarhia
	+ Konstitutsiooniline monarhia
	+ Parlamentaarne monarhia
* Ohlokraatia
* Oligarhia
* Patriarhaat
* Matriarhaat
* Plutokraatia
* Sotsialism
* Sotsiokraatia
* Tehnokraatia
* Teokraatia
* Totalitarism
* Türannia
* Vabariik

---

 |
| redigeeri |

**Despootia** (vanakreeka keeles δεσποτία (*despotía*) sõnast δεσπότης (*despótes*) 'valitseja') on valitsusvorm, mille puhul üksainus autoriteet – kas üksikisik (vt autokraatia) või omavahel seotud rühm inimesi (vt oligarhia) – omab riigis absoluutset poliitilist võimu. 

Klassikaliselt on despootia riik, kus üks isik kasutab ja käsutab kõike ja kõiki ning ülejäänud inimesed on tema orjad. Seda tüüpi despootia oli esimese tsivilisatsioonina Egiptuses, kus valitses Vaarao kui näide klassikalisest despoodist. Paljude Kolmanda Maailma islami riikide valitsusvorm võib isegi tänapäeval sarnaneda klassikalise despootiaga. 

Tänapäeval eeldatakse, et despootias otsustatakse türanlikult. Despootia oli kasutusel Bütsantsi keisririigis. Kuid võib esineda ka lahke või valgustatud despootia, mille näiteks oli 18. sajandi Euroopa, kus absoluutne monarh kasutas oma võimu selleks, et teostada reforme oma riigis.

Despootia kujunes välja ühiskondades, kus oli võimalik ellu jääda ainult tsentraliseeritud kommunikatsioonide kaudu, näiteks kunstniisutuspiirkondades. Põllumajandus eeldas kunstniisutust seal, kus kliima oli eriti kuiv: Lähis-Ida, Iraan, Iraak, Mesopotaamia, Araabia poolsaar, Kesk-Aasia, mõned Hiina läänepoolsed alad. Kuna mitte keegi ei olnud suuteline kunstlikku niisutust üksinda rajama, tuli seda teha tsentraliseeritult. Valitseja, kes seni oli maad enda kontrolli alla hoidnud, võttis selle enese omandisse. Maast sai tsentraliseeritud riiklik omand. Despootia üks iseloomulik tunnus on selles, et valitseja, bürokraatia ja riik samastuvad. Valitseja otsustas, kuhu vett anda, kuhu mitte anda, temast sõltusid inimeste elud. Kui ta otsustas keerata kommunikatsioonikraanid kinni, surdi külade ja linnade kaupa lihtsalt janusse. See andis talle tohutu võimu.

XVIII sajandi keskel andis Montesquieu despotismi mõistele teistlaadi sisu, kirjeldades sellega eriskummalist moodsat võimuvormi, kus valitsejad näevad palju vaeva, et võita alamate lojaalsust. See on ülalt alla toimiv võimuvorm, mille abil tagatakse alamate vabatahtlik allumine – valitsetavad on võimuga rahul ega hakka seetõttu ka vastu.

Vaata ka
--------

* Anarhia
* Sultanism
Vapp
**Ballenstedti krahv Adalbert II** (umbes 1030 – 1076/83) Askania dünastiast oli Saksimaa *Graf* ja Nienburgi kloostri *Vogt*.

Elulugu
-------

Adelbert sündis Ballenstedtis Ostfaalis, Ballenstedti krahvi Esico ja tema naise Mathilde pojana. Mathilde oli võib-olla Švaabi hertsogi Hermann II tütar. Umbes aastal 1068 abiellus ta Adelheidiga, kes oli Meißeni markkrahvi Otto I ja selle naise Adela tütar. Nende kaks poega olid Otto Rikas ja Siegfried, hilisem Reini pfaltskrahv.

Kroonik Hersfeldi Lamperti järgi toetas Adalbert Saksi Idamargi markkrahvi Dedo I-st tema 1069. aasta konfliktis kuningas Heinrich IV-ga. Wettinite dünastiast Dedo abiellus Adalberti ämma Adelaga, kes oli aastast 1067 lesk, ja nõudis endale tema kadunud abikaasa Meißeni Otto valdusi. Mõlemad pidid kiirelt alistuma, siiski jäi Adalbert kuninga ägedaks vastaseks. Alates 1073. aastast osales ta Suures Saksi mässus Nordheimi Otto liitlasena, mille eest ta aastal 1075 vahistati. Isegi pärast tema vabanemist asus ta vastukuningas Rudolf von Rheinfeldenit toetama, kuni ta Ascherslebeni lähistel Westdorfis tülis ühe Heinrichi läänimehega lõpuks tapeti. 

Adalberti lesk abiellus Lotringi pfaltskrahvi Hermann II-ga Ezzoniidide dünastiast ning kolmandat korda Reini pfaltskrahvi Heinrich II-ga Luxemburgide dünastiast, kes oli tema poja Siegfriedi eelkäija.
**Descartesi dualism** on keha ja vaimu dualismi versioon, mille esitas René Descartes. 

Descartesi arvates koosneb maailm vaimsetest ja materiaalsetest substantsidest, millel on atribuudid ja moodused. Materiaalsel substantsil (*res extensa*) on ainult üks atribuut – ruumilisus ehk ulatuvus. Kuju ja suurus ei ole materiaalsele olemuslikud, seega on need moodused.

Vaimsel substantsil (*res cognita*) on samuti üks omadus – mõtlemine. Mõtlemine on Descartesil märksa avaram mõiste kui tänapäeval: näiteks on mõtlemise mooduseks
ükskõik milline vaimne asi, näiteks aisting, kujutluspilt, usk, soov, idee jne. Teisalt on mõtlemine jällegi kitsama tähendusega kui tänapäeval, sest Descartes ei tunnista mitteteadlikke mõtteid ega mitteteadlikke emotsioone. 

Vaimse ja materiaalse substantsi atribuudid on teineteist välistavad, nende omadused on täiesti ühitamatud.

Descartesi vastus keha ja vaimu probleemile oli põhjuslikkus: meie vaimuseisundid mõjutavad kehaseisundeid põhjuslikult. Kehaseisundid, näiteks sügelemine või valu, põhjustavad ajuseisundeid (-sündmusi, -protsesse), mis omakorda põhjustavad kehalisi liigutusi, näiteks sügamist või oigamist. Meie vaimuseisundid põhjustavad ajuseisundeid, mis panevad meie keha liikuma ja seega mõjutavad põhjuslikult füüsilist maailma.

Peamiseks komistuskiviks Descartesi teooriale saab aga see, kuidas saab ruumis mittepaiknev vaim mõjutada ruumis paiknevaid kehi. Descartes oletas, et vaim mõjutab keha käbinäärme vahendusel. See ei ole aga lahenduseks.
**Althaia** oli vanakreeka mütoloogias Aitoolias Pleuroni linnas valitsenud Thestiuse ja **Eurythemise** tütar. Tal olid vennad **Eurypylos, Plexippos** ja **Evippos** ning õed Hypermestra ja Leda.

Ta abiellus Aitoolia kuninga, Kalydonis valitsenud Oineusega. Selles osas, kui palju neil lapsi oli, lahknevad arvamused suuresti. Nähtavasti oli neil neli poega (Meleagros, **Klymenos, Toxeus** ja **Thyreus**) ja neli tütart (Deianeira, Gorge, **Perimede** ja **Melanippe**). Tema lapsi tabasid suured õnnetused ja neid nimetatakse meleagriidideks.

7 päeva pärast Meleagrose sündi ilmusid öösel lapse juurde saatusejumalannad moirad. Althaia adus seda ja ärkas üles, ent ei näidanud seda välja. Üks moira viskas koldesse puuhalu ja ütles, et laps hällis elab sama kaua kui see halg põleb. Seepeale nad lahkusid. Althaia kargas kohe voodist, kustutas koldes tule, haaras sealt halu ja pani kirstu luku taha.

Artemis saatis Kalydoni maad rüüstama hiigelmetssea, et karistada Oineust, kes oli unustanud talle lõikuse ajal uudsevilja ohverdada. Siga tappis ka üksikud jahimehed ära. Sellepärast kutsus Oineus kokku Kreeka vapraimad kütid. Kult leiti üles ja piirati sisse, kuid too ründas meestesumma ning tappis Heraklese poolvenna Iphiklese ja Althaia poja Toxeuse, enne kui kaaslased appi jõudsid. Eurytion sai surma Peleuse halvasti sihitud odast. Esimesena tabas looma Atalanta nool. Seejärel ründas haavatud kulti Meleagros ja läbistas tolle südame. Vastavalt tavale sai Atalanta kuldi naha ja Meleagros ülejäänud looma.

Selle otsusega ei olnud rahul Althaia vennad Eurypylos ja Plexippos. Nad ütlesid, et Meleagrosel pole õigust trofeed kellelegi kinkida ja et Atalantale ei tohi seda anda. Nad tahtsid nahka endale. Seepeale tappis Meleagros onud.

Kui Althaia oma vendade surmast kuulis, otsustas ta, et tema poeg on hulluks läinud. Ta võttis puuhalu, milles peitus Meleagrose elu, ja põletas selle ära. Meleagros suri.

Friedrich Engelsi järgi tekkis Meleagrose-müüt emajärgse sugukonna ajal, kui venda loeti lähedasemaks sugulaseks kui poega.

Artemis muutis karistuseks (pole teada, kas Meleagrose või Kalydoni metssea tapmise eest) Meleagrose õed Melanippe ja Perimede kalkuniteks.

Althaia oli sellest kõigest nii masendunud, et poos end üles.

Tema järgi on nimetatud asteroid **119 Althaia** ja taim altee.
**Phrixos** ja **Helle** olid vanakreeka mütoloogias Boiootias asuva Orchomenose valitseja Athamase ja tema esimese naise Nephele lapsed, kaksikud. Phrixos oli poiss ja Helle oli tüdruk.

Athamas jättis Nephele maha Boiootia pealinna Teeba printsessi Ino pärast ja ajas naise minema, kuid lapsed jättis enda kasvatada. Ino sai Athamasega kaks poega: Melikertese ja **Learchose**.

Oma kasulapsi Ino vihkas. Ta kõrvetas ära kogu seemnevilja. Seeme ei idanenud. Kui rahvas läks oraaklilt nõu küsima, mida ikalduse vastu teha, sundis Ino oraaklit vastama, et Phrixos tuleb jumalatele ohverdada. Rahva sunnil pidi Athamas seda soovi täitma.

Kuuldus sellest jõudis ka Nepheleni, kes palus abi jumalatelt. Hermes andis talle jäära, kelle nahk oli puhtast kullast. Kui Phrixos oli toodud ohvrialtari juurde, laskis Nephele jäära lahti. See tormas altari juurde, haaras ohvriks määratud poisi ja tema õe ning kandis lapsed läbi õhu minema.

Jäär lendas kirdesse üle Egeuse mere. Kohal, kus Euroopat eraldab Aasiast kõigest kitsas väin, kukkus Helle jäära seljast merre ja uppus. Seda väina hakkasid kreeklased kutsuma Hellespontoseks ehk Helle mereks. Tänapäeval nimetatakse seda väina Dardanellideks.

Jäär lendas edasi piki *mare Axeinose* ehk Külalislahkusetu mere (tänapäeval Musta mere) lõunarannikut, kuni jõudis Kolchisesse (tänapäeval Lääne-Gruusias asuv Samegrelo ja Imerethi piirkond). Seal jäär maandus.

Phrixos jäi Kolchisesse elama ja sealne kuningas Aietes andis talle oma tütre Chalkiope naiseks. Tänutäheks ohverdas Phrixos oma jäära Zeusile ning kinkis selle naha, kuldvillaku, Aietesele.

Phrixose saatuse kohta pärast abiellumist, sealhulgas tema laste kohta, andmed puuduvad.

Iolkose kuningas Pelias käskis varsti pärast seda oma vennapojal Iasonil kuldvillaku Kreekasse tagasi tuua, lubades talle selle eest oma trooni. Selleks pani Iason kokku laeva "Argo" meeskonna, keda hakati kutsuma argonautideks. Ta saigi Aieteselt kuldvillaku, aga Phrixost argonaudid ei kohanud, mis tekitab kahtluse, et ta oli selleks ajaks, see tähendab üsna noorelt surnud.
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel on kaugesõidukaptenist, Vändra põllumehe kohta vaata artiklit Mihkel Tiitus (põllumees)* |

---

**Mihkel Tiitus** VR I/3 (9/21. september 1889 Kihelkonna, Saaremaa – 31. august 1934 Hudiksvall) oli eesti meremees, kaugesõidukapten.

Ta lõpetas Kuressaare (cum laude) ja Liibavi merekooli kaugesõidukapteni kutsega.

Meresõitu alustas 16-aastaselt, pärast Kuressaare merekooli lõpetamist oli reisiaurikute Konstantin ja Osilia tüürimees, pärast Liibavi merekooli lõpetamist Isabella kapten. Esimeses maailmasõjas teenis Mihkel Tiitus miinilootsina, sai Georgi risti.

Vabadussõjas pidas ta Isabella kaptenina ühendust Eesti välissaatkondadega, osales Kaitseliidus, oli miiniloots.

Pärast Vabadussõja lõppu oli Mihkel Tiitus Sekstanti ja Loodi kapten, kaugesõidus Sakala 1. tüürimees, tüürimees Balti päästeseltsi ja Tallinna Laevaühisuse laevadel, sooritas 1. järgu raadiotelegrafisti kutseeksami.

1933. aasta algul määrati ta kapteniks mootorlaevale Virumaa, kus teenis kuni surmani.

Mihkel Tiitus osales Eesti laevajuhatajate seltsis ja paljudes teistes organisatsioonides.

Kirjandus
---------

* A. T. Kapten M. Tiitus †. Vaba Maa, 5. september 1934, nr. 208, lk. 4.
Vaade endise kloostri jäänustele luterliku kiriku St. Marien und Bartholomäi suunas
**Harsefeld** (alamsaksa *Harsfeld* 'hobuseväli') on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Hamburgist edelas. Harsefeld kuulub Stade kreisi. Valla pindala on 51,81 km². 31. detsembril 2017 elas seal 13 256 inimest.

Ajalugu
-------

1104. aastal asutati Harsefeldis benediktlaste klooster, toona Saksimaa hertsogiriigis. Pärast hertsogiriigi lammutamist 1180. aastal kuulus Harsefeld vürstlikku Bremeni peapiiskopkonda, uude vahetult keisrile alluvasse Saksa-Rooma riigi territooriumisse. 16. sajandi keskpaigas, kui enamus vürstliku peapiiskopkonna elanikke võttis omaks luterluse, jäi klooster katoliikluse kantsiks. Tilly juhitud Katoliikliku Liiga okupatsiooni ajal (1628–1630) sai kloostrist lähtepunkt uuestikatoliseerimise katsetele.

1648. aastal muudeti vürstlik peapiiskopkond Bremeni hertsogkonnaks, mida valitseti esmalt personaalunioonis Rootsi krooniga. Uued valitsejad likvideerisid kloostri ja enamus selle hooneid langes pärast 1648. aastat varemeisse. 1715. aastast valitses hertsogkonda Hannoveri dünastia. 1807. aastal annekteeris hertsogkonna üürike Vestfaali kuningriik, 1810. aastal annekteeris selle Prantsusmaa. 1813. aastal anti hertsogkond tagasi Hannoveri kuurvürstkonnale, mis – pärast Hannoveri kuningriigiks ülendamist 1814. aastal – liidendas hertsogkonna reaaluniooni ning hertsogkonna territooriumist, sealhulgas Harsefeldist, sai 1823. aastal rajatud Stade regiooni osa.

Inimesi
-------

* Otto Albrecht von Düring (1807–1875), Hannoveri kuningriigi justiitsminister
* Jürgen Fitschen (1948– ), Saksa pankur ja endine Deutsche Banki kaasjuhataja
* Erich Prigge (1879–1955), Saksa armee ohvitser ja sõjaväeline memuaarikirjutaja

Viited
------

1. ↑  Alle politisch selbständigen Gemeinden mit ausgewählten Merkmalen am 31.12.2018 (4. Quartal), vaadatud 10.03.2019.
2. ↑  Register of German municipalities (4th quarter 2022), vaadatud 12.02.2023.

Välislingid
-----------

* www.harsefeld.de


Stade kreisi vallad

* Agathenburg
* Ahlerstedt
* Apensen
* Balje
* Bargstedt
* Beckdorf
* Bliedersdorf
* Brest
* Burweg
* Buxtehude
* Deinste
* Dollern
* Drochtersen
* Düdenbüttel
* Engelschoff
* Estorf
* Fredenbeck
* Freiburg/Elbe
* Großenwörden
* Grünendeich
* Guderhandviertel
* Hammah
* Harsefeld
* Heinbockel
* Himmelpforten
* Hollern-Twielenfleth
* Horneburg
* Jork
* Kranenburg
* Krummendeich
* Kutenholz
* Mittelnkirchen
* Neuenkirchen
* Nottensdorf
* Oederquart
* Oldendorf
* Sauensiek
* Stade
* Steinkirchen
* Wischhafen
*Mitte segi ajada mõistega pistis*

---

Altkäemaks
ÜRO korruptsioonivastane konventsioon
**Altkäemaks** on tasu ebaseadusliku teo toimepanemise eest.

Eesti
-----

Altkäemaks on Eesti karistusõiguse järgi ametiisiku (ametiisik karistusseadustiku eriosa tähenduses on isik, kellel on ametiseisund riigi või kohaliku omavalitsuse asutuses või organis või avalik-õiguslikus või eraõiguslikus juriidilises isikus, kui temale on pandud haldamis-, järelevalve- või juhtimisülesanded või varaliste väärtuste liikumist korraldavad või võimuesindaja ülesanded) poolt talle vara või muu soodustuse lubamisega nõustumine või vara või muu soodustuse vastuvõtmine vastutasuna selle eest, et ametiisik paneb oma ametiseisundit kasutades toime või on alust arvata, et ta edaspidi paneb toime seadusega *mittelubatud* teo, või jätab ebaseaduslikult teo toime panemata või on alust arvata, et ta jätab selle toime panemata edaspidi. Altkäemaksu võtmise eest saab karistada ühe- kuni viieaastase vangistusega. 
(KarS § 294.)

Vaata ka
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Altkäemaks** |

* Transparency International
* Pistis

Välislingid
-----------

* 2007: Riigiprokuratuuri pressiesindaja Kristiina Herodes ütles Eesti Päevalehele, et Vasara autokool on esimene juriidiline isik Eestis, kes on altkäemaksu võtmises süüdi mõistetud.
* Postimees teema altkäemaks
Seeba kuninganna jõudmas Iisreali
**Makeda** (etioopia traditsioonis; araabia keeles *Malekat sabaa* ملكة سبأ , gezi keeles *Nigista Saba*, islami kontekstis *Bilqis* või *Belqees*, ka *Nikaul*e või *Nicaul*a) oli müütiline Seeba kuninganna u. 10. sajandil eKr

Ta esineb Piibli Esimeses Kuningate Raamatus ja Teises Ajaraamatus, Matteuse (12:42) ja Luuka (11:31) evangeeliumis, koraanis, Flavius Josephuse teoses *Antiquitates Judaicae* ning Etioopia ajalooraamatus Kebra Negast. 

Seeba kuningriik arvatakse olevat asunud tänapäeva Etioopia, Jeemeni ja/või Eritrea aladel. 

Legendide kohaselt oli Seeba kuninganna külastanud Iisraeli kuningat Saalomoni Jeruusalemmas ja imetlenud tolle tarkust. Nad olid teinud teineteisele suure hulga kallihinnalisi kingitusi. Lahkudes oli Seeba kuninganna olnud kuningas Saalomonist lapseootel. Tal sündis poeg, kellest sai esimene Etioopia kuningas Menelik I ja Etioopia kuningate dünastia alusepanija. 

Seeba kuninganna on inspireerinud paljusid legende, kirjandusteoseid jm. On arvatud, et Piibli Saalomoni ülemlaul on temale pühendatud. Rudyard Kiplingu muinasjutus "Liblikas, kes trampis jalaga" esineb Seeba kuninganna (Balkis) Saalomoni (Suleiman-ibn-Daoud) lemmiknaisena. Etioopia ajalooraamat Kebra Negast nimetab hinnalist sõrmust, mille Saalomon olevat kuningannale kinkinud. See sõrmus on kesksel kohal Henry Rider Haggardi seiklusromaanis "Seeba kuninganna sõrmus". Rastafarianismis usutakse, et viimane Etioopia keiser Haile Selassie I oli, vastavalt ettekuulutustele, Taaveti (ja Saalomoni) soost taaskehastunud Messias. Rastafari legendi kohaselt olevat Haile Selassie kinkinud Seeba kuninganna sõrmuse Bob Marleyle.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Seeba kuninganna** |
**Mihkel Soovik** (28. jaanuar 1916 Alam-Linda, Gruusia – 15. detsember 1995 Allen, Indiana, Ameerika Ühendriigid) oli Eesti teoloog ja vaimulik.

Ta lõpetas Pärnu Poeglaste Gümnaasiumi. Õppis aastatel 1936–1940 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. 1939. aastal valmis auhinnatöö süstemaatilises teoloogias. Oli prooviaastal Tori koguduses. Ordineeriti 23. augustil 1942 luterliku kiriku õpetajaks.

Soovik oli aastatel 1942–1944 Sindi koguduse õpetaja, töötas m.h Sindi Linna Algkooli õpetajana. Põgenes abikaasa ja tütrega Nõukogude okupatsiooni eest Läände. 1950 võeti ta Ameerika Ühendriikides kollokviumi alusel Missouri Sinodi kirikuõpetajaks, teenimispaigaks Seabrook, New Jersey. Sooviku eestvõtmisel said 1949.-1950. alguse eestikeelsed jumalateenistused Philadelphias.  Alates 1964 pidas kord kuus eestlastele teenistusi ka Detroitis. 

Soovik sai 1959. aastal süstemaatilises teoloogias doktorikraadi ning oli Concordia Senior College'i (Fort Wayne, Indiana) ja Concordia College'i (Ann Arbor, Michigan) professor. Õppejõutööst jäi vanaduspuhkusele 1984, jätkates koguduste hooldamist aastani 1993.

Teoseid
-------

* Sören Kierkegaardi kirikuarvustuse dogmaatilisi aluseid [auhinnatöö] (Tartu: [s.n.], 1939)
* Primacy of Knowledge in the Ethical Teaching of the Platonic Socrates as Compared with the Gospels [s.n.], 1959

Viited
------

1. ↑
2. ↑   Konrad Veem Eesti Vaba Rahvakirik Dokumentatsioon ja leksikon EVR Stockholm 1988
3. ↑
4. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 17. juuni 2010. Vaadatud 26. juunil 2010.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
5. ↑
6. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 27. august 2009. Vaadatud 26. juunil 2010.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
**Mihkel Varrik (Warrik)** (9. september 1879 Rannu vald – 8. jaanuar 1967 Toronto, Kanada) oli Eesti pedagoog ja ühiskonnategelane.

1905–1906 õppis ta Tartu ülikoolis arstiteadust ja 1906–1911 Moskva ülikooli ajaloo-keeleteaduskonnas.

1912–1940 ja 1941–1944 oli ta Viljandi Eesti Haridusseltsi Tütarlaste Gümnaasiumi (hilisema Viljandi I Gümnaasiumi) direktor.

Ta oli Asutava Kogu liige. 1934 ja 1939 valiti ta Viljandi linnavolinikuks.

Saksa okupatsiooni ajal oli ta 1943 Viljandi raehärra.

1944 põgenes ta Saksamaale, kus 1946-1948 oli Blombergi eesti algkooli ja gümnaasiumi juhataja. 1950-1951 oli ta  Inglismaal Chorley eesti täienduskooli juhataja. 1952 siirdus ta elama Kanadasse. Kanadas oli ta Toronto Rahvusliku Välisvõitluse Nõukogu II ja V koosseisu liige.

Tunnustus
---------

* 1938 Kotkaristi V klassi teenetemärk.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6  Mihkel Varrik Eesti entsüklopeedia veebiversioonis (vaadatud 01.03.2016)
2. ↑  1103. Vabariigi Presidendi käskkiri nr. 261. Riigi Teataja, nr. 108, 23 august 1940
3. ↑  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 12429
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib ajalehest; ettevõtte kohta vaata artiklit AS Äripäev; üldmõiste kohta vaata artiklit Argipäev.* |

---

**Äripäev** (lühend: **ÄP**) on Eesti ajaleht, mis asutati 1989. aastal. Äripäeva toimetus on enamjaolt keskendunud majandusteemalise sisu tootmisele, pakkudes samas oma lugejatele infot ka riigijuhtimise, kultuuri ja meelelahutuse kohta. Ajaleht ilmub korra nädalas.

Ajalehe Äripäev kirjastaja on AS Äripäev (varasema nimega Äripäeva Kirjastuse AS). Lisaks Äripäevale ja selle lisadele annab AS Äripäev välja venekeelset majandusteemalist nädalalehte Delovõje Vedomosti, üle kahe nädala ilmuvat arstide ajalehte Meditsiiniuudised ning kuukirju RP (raamatupidaja), Imeline Teadus, Imeline Ajalugu ja National Geographic Eesti. Peale ajalehtede ja ajakirjade koostab AS Äripäev oma teabekeskust (teabevara.ee) ja infolehti, annab välja majandusteemalisi raamatuid, korraldab seminare, konverentse ja koolitusi ning hoiab käigus B2B otsustajatele mõeldud erialalisi uudissaite.[*viide?*]

Ajalugu
-------

Äripäeva asutasid Tallinnas 1989. aastal Rootsi meediakontsern Bonnier ja Eesti firma Mainor. Esimene Äripäev ilmus 9. oktoobril 1989. Kuni maini 1992 ilmus Äripäev ühe korra nädalas, veebruarini 1996 kolm korda nädalas ning pärast seda viis korda nädalas (esmaspäevast reedeni).[*viide?*] 2020. aasta aprillis kärbiti lehe ilmumissagedus koroonakriisi tõttu ühele korrale nädalas algul ajutiselt, kuid hiljem ka alaliselt, nädalalehe ilmumispäevaks valiti neljapäev. Juulis 2020 oli lehe trükiarv 6100.

Paber- ja digiväljaande vahekorda kirjeldas peatoimetaja 2020. aastal järgmiselt: "Paberleht on digisisu täiendav väljund, mis on eelkõige mõeldud firmade puhkenurkadesse ja klienditsoonidesse."

Alates 1997. aasta maist on Bonnier Äripäeva ainuomanik.

Septembris 2022 anti teada, et alates 2023. aastast lõpetab Äripäeva paberleht ilmumise. Viimane paberleht ilmus 22. detsembril 2022.

Juhtimine
---------

Aastatel 1992–2007 oli Äripäeva peatoimetaja Igor Rõtov. Alates septembrist 2007 on ajalehe peatoimetaja Meelis Mandel ja Igor Rõtov on AS-i Äripäev peadirektor.[*viide?*]

Viited
------

1. 1 2  "Äripäev lõpetab paberlehena ilmumise". *ERR*. 15.09.2022. Vaadatud 15.09.2022.
2. 1 2  "Ajaleht Äripäev jääbki ilmuma ühel korral nädalas" ERR, 19.08.2020 (vaadatud 19.08.2020)
3. ↑  "Ilmus viimane Äripäev, ka teised lehed kolivad aina rohkem veebi" ERR, 22. detsember 2022

Välislingid
-----------

* Äripäeva uudised internetis
* Ehitusuudised
* Logistikauudised
* Tööstusuudised
* Turundus- ja turundusjuhtimise uudised
* Müügi- ja müügijuhtimise uudised
* Büroojuhtimise ja sekretäritöö uudised
* IKT sektori uudised
* Põllumajanduse, loomakasvatuse ja vesiviljeluse uudised
* Kaubandussektori uudised
* Kinnisvara halduse, ohutuse ja turvauudised
* Raamatupidamise ja finantsjuhtimise uudised
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib Ignalina rajooni järvest; samanimelise järve kohta Švenčionyse rajoonis vaata artiklit Baluošas (Švenčionyse rajoon)* |

---

**Baluošas** on järv Leedus Ignalina rajoonis. Põhjakaldal piirneb Baluošas Utena rajooniga. 

Järve kaldad on looklevad ja metsased. Põhjakallas on liivane, ülejäänud kõrged ja kruusased. Kaldajoone pikkus on 15,05 kilomeetrit, koos saartega aga 19,4 kilomeetrit. Järves on kaheksa saart: Ilgasalė pindala on 6,12 ha, Liepų pindala 4,13 ha, Degėsių pindala 1,47 ha. Ülejäänud saared on nimetud pindaladega 0,28 ha, 0,28 ha, 0,17 ha, 0,13 ha ja 0,003 ha. Ilgasalė saarel on omakorda väike järveke.

Järve säng asub kahe jääajal tekkinud tunneloru kohal, mida eraldav veealune oos. Baluošas jääb merepinnast 142,7 meetri kõrgusele. Sinna suubub Būka, välja voolab aga Baluošykštise järve suubuv Kragžlė (Srovė jõe ülemjooks).

Kaladest elavad järves särg, viidikas, ahven, rääbis, latikas ja haug. Külad järve kaldal on Vaidžiuškės, Trainiškis, Šuminai, Strazdai, Ripelialaukis ja Beržaragis.

Järve nimi tuleneb kas murdesõnast *balas*, mis tähistab valget, või sõnast *bala*, mis tähistab tüma paika, sood.

Viited
------

1. ↑  Marija Vasiliauskienė. *Baluošas (Ignalinos r.).* Tarybų Lietuvos enciklopedija, Kd. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. 198 lk.
2. ↑  Aleksandras Vanagas. *Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas.* 57 lk. – Vilnius: Mokslas, 1981.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Baluošas** |
Milano amfiteatri säilinud osad
**Milano amfiteater** oli Vana-Rooma aegne Mediolanumi (tänapäeva Milano Itaalia põhjaosas) linnas asunud amfiteater.

Ajalugu
-------

Amfiteater ehitati Mediolanumi "Ticino värava" (*Porta Ticinese*) lähedale 2. või 3. sajandil, mil linna majanduslik ja poliitiline tähtsus kasvas ja Rooma tähtsus vähenes. Rajatis jäi kasutusse seni kuni linn oli üks Lääne-Rooma keisririigi pealinnu ehk 4. kuni 5. sajandini. Seejärel see aga erinevatel põhjustel hüljati: kristlus surus peale võitlusareenil läbi viidud mängude lõpetamise ja keisririigi kriisi tõttu ei toodud enam sisse loomi, keda amfiteatris kasutati. Amfiteatrist sai seejärel aga juba 4. sajandil koht, kust võeti ehituskive (sh San Lorenzo basiilika ehitamisel).

Ehitis lammutati ajal, mil barbarid Mediolanumit ründasid – kuna see asus väljaspool linnamüüri, võisid ründajad seda tugipunktina kasutada. Ent selle sündmuse aeg on ebaselge: see võis toimuda aastal 402 kui visigoodid Itaaliasse tungisid, aastal 452, mil Itaalia põhjaosa rüüstas Attila või aastatel 535–554 toimunud Gooti sõja käigus.

Ehitus
------

Amfiteatri vähesed säilinud osad on siiski võimaldanud arheoloogidel arvutada välja, et valmiskujul oli rajatis 129,5 meetrit pikk ja 109,3 meetrit lai. Amfiteatri võitlusareeni mõõtmed olid 71 x 41 meetrit.

Viited
------

1. ↑  Herbert W. Benario. "Amphitheatres of the Roman World". *The Classical Journal*, *76'*.3 (Veebruar 1981:255-258); mõõtmed on ära toodud leheküljel 257; erinevalt mõnikord väidetust ei olnud tegemist Colosseumi ja Capua amfiteatri järel maailma suuruselt kolmanda amfiteatriga.

* Ceresa Mori, Anna (1985). *La basilica di San Lorenzo a Milano*.

Välislingid
-----------

* Ancient Roman Milan Mediolanum
**Ärina kihistu** (inglise keeles *Ärina Formation*) on ordoviitsiumi ladestu Porkuni lademe kihistu. Seda hakkas esimesena eristama Algimantas Grigelis aastal 1978. Kihistu on kõige paksem Eerikveres Palamuse puuraugus (34.4 m). Kihistu on nime saanud Ärina küla järgi.

Kihistiku stratotüüp on Ärina kõrtsi ase, kunagine paemurd, mis tänaseks on teetööde käigus mattunud ja mille täpne asukoht pole enam tuvastatav.

Kihistu sisaldab järgmisi kihistikke:

* Kamariku kihistik
* Siuge kihistik
* Tõrevere kihistik
* Vohilaiu kihistik.

Mõned autorid arvavad selle koosseisu ka Röa kihistiku. Eestis eristatakse selle kihistu kivimeid Loode- ja Põhja-Eesti aladel.

Kihistu tekkeaeg vastab umbkaudu Kuldiga kihistu tekkeajale. Tegemist on ainsa avanduva Porkuni lademe kihistuga.

Viited
------

1. 1 2  Ärina kihistu Eesti geokogude infosüsteemis (vaadatud 07.04.2018)
2. ↑  Eesti stratotüüpsed paljandid
3. ↑  Eesti stratotüüpsed paljandid
4. ↑  Kaljo, D. Hints, L. Hints, O. Martma, T. and Nõlvak, J. 1999. *Carbon isotope excursions and coeval environmental and biotic changes in the late Caradoc and Ashgill of Estonia.* Acta Universitatis Carolinae, Geologica 43: 507–510.

Välislingid
-----------

* Ärina kihistu Eesti geokogude infosüsteemis
**Jeton Kelmendi** (sündinud 27. novembril 1978 Pejës Kosovos) on Albaania luuletaja.

Elulugu
-------

Keskkoolis käis ta oma sünnipaigas. Seejärel jätkas ta õpinguid Priština ülikoolis, kus sai bakalaureusekraadi massikommunikatsiooni ja kunsti alal. Brüsseli vabaülikoolis sai ta magistrikraadi diplomaatias. Sealsamas on ta praegu doktoriõppes. 

20. sajandi lõpust alates on Kelmendi viljelnud luulet, proosat ja esseid. Ta teeb pidevalt kaastööd Albaania ja välismaa ajalehtedele nii kultuuri kui ka poliitika ja rahvusvaheliste suhete teemadel. 

Juba tema esikraamat "Lubaduste sajand" ("Shekulli i Premtimeve", 1999) äratas Albaanias laia tähelepanu. Tema luulet on tõlgitud enam kui kahekümnesse keelde ja avaldatud mitmes rahvusvahelises luuleantoloogias. Kelmendi on Kosovo vabastussõja (1998–1999) veteran. Praegu elab ta Brüsselis.

Teosed
------

* "Shekulli i Premtimeve" ("Lubaduste sajand", 1999; luule)
* "Përtej Heshtjes" ("Vaikuse taga", 2002; luule)
* "Në qoftë mesditë" ("Kui see on pärastlõuna", 2004; luule)
* "Më fal pak Atdhe" ("Isamaa anna mulle andeks", 2005; luule)
* "Ku shkojnë ardhjet" ("Kuhu lähevad saabumised", 2007; luule)
* "Erdhe për gjurmë të erës" ("Saabusid tuulejälgedeks", 2008; luule)
* "Koha kurë të ketë kohë" ("Kui ajal on aega", 2009; luule)
* "Rrugëtimi i mendimeve" ("Mõtterännud", 2010; luule)
* "Pagezimi I shpirtit" ("Vaimu ristsed", 2012; luule)
* "Zonja Fjalë" ("Emand Sõna", 2007; näidend)
* "Lojë dhe kundër lojë" ("Näidend ja vastunäidend", 2011; näidend)

Välislingid
-----------

* Jeton Kelmendi koduleht
*
Mili Balakirev
**Mili Balakirev** (*Милий Алексеевич Балакирев*, 2. jaanuar 1837 Nižni Novgorod – 29. mai 1910 Peterburi) oli vene pianist ja helilooja.

Mili Balakirevi peamised žanrid olid romantilised orkestri- ja klaveriteosed, kus on kasutatud vene rahvamuusikat.

Mihhail Glinka loominguga puutus ta kokku üsna noorelt. Üks tema varasemaid helitöid on klaverifantaasia Glinka ooperile "Elu tsaari eest".

1868. aastal sai ta Peterburi Tasuta Muusikakooli direktoriks. Balakirev kannatas haigus- ja masendushoogude all ega olnud kuigi viljakas helilooja.

Balakirev kirjutas kaks sümfooniat ja kaks klaverikontserti, lisaks neile ka sümfoonilise poeemi "Tamara" Mihhail Lermontovi luuletuse ainetel. Seda teost peetakse vene rahvusliku muusika üheks verstapostiks.

Klaverimuusikast kerkib esile idamaiselt värviküllane klaverifantaasia "Islamei" (1869–1902), mis on mängijale küllaltki keeruline. Just selle oopusega kindlustas Balakirev enesele rahvusvahelise kuulsuse. Ferenc Liszt oli teosest lummatud ja tutvustas seda oma õpilastele.
Eero Spriit Margus Vaheri raamatu "Aga miks mehed sellised on?" esitlusel  
Foto: Ave Maria Mõistlik, 14. oktoober 2020
**Eero Spriit** (sündinud 4. septembril 1949) on eesti näitleja, lavastaja ja meediategelane.

Spriit lõpetas Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri 7. lennu (1976) ning asus näitlejana tööle Eesti Riiklikku Noorsooteatrisse. Aastatel 1992–1997 oli ta Eesti Riikliku Nukuteatri lavastaja ja peanäitejuht. Alates 2002. aastast töötas ta Eesti Televisiooni meelelahutussaadete toimetuses, 2009–2019 oli ta Eesti Rahvusringhäälingu juhatuse nõunik. 

Alates 1993. aastast on ta Eesti Lavastajate Liidu liige, aastatel 1995–1997 oli ta selle esimees. 

Aastast 2009 tegutseb ta ka Vana Baskini Teatris lavastajana.

Ta on teinud telelavastusi („Mamouret", 1986; „Romulus Suur", 1988; „Ohmi seadus", 1990), aastavahetuse programme jm meelelahutussaateid („Igihaljas vaatemäng", 1981; „Teeveejahutaja", 2003–2005) ning Eesti Raadios „Meelejahutajat", lavastanud ka kuuldemänge („Hall mees",1999; „Unelmate laps", 2002; „Måvens ja Peder meedia rambivalguses", 2006). 

Spriit on esinenud Eesti Raadio meelelahutussaadetes, mänginud kuuldemängudes („Romeo ja Julia", 1980; „Kellele lüüakse hingekella", 1984), telelavastustes („Kuidas kuningas kuu peale kippus", 1976; „Kriminaaltango", 1981; „Mona Lisa", 1983), teleseriaalides („Õnne 13", aastast 1993; „Tuulepealne maa", 2008) ja filmides („Don Juan Tallinnas", 1971, Tallinnfilm; „Surmatants", 1991, Freyja Film, Sojuztelefilm; „Minu Leninid", 1997, Faama Film, Lenfilm; „Karikakramäng II: Hõbepulm", 2013, Kuukulgur Film).

Isiklikku
---------

Eero Spriidi ema oli ajakirjanik Ester Spriit (1923–2006) ja isa oli ajakirjanik, satiirik ja poliitik Edgar Spriit (1922–1993).

Välislingid
-----------

* Lavastuste nimekiri, Eesti Lavastajate Liidu koduleht
**Ilgvars Pauls** (sündinud 24. septembril 1957 Jelgavas) on läti alpinist.

Ta on erialalt ehitusinsener.

Ta on Baltimaade edukaim mägironija.

Mägironimine
------------

Alpinismiga hakkas ta tegelema 1978. aastal. 

### Tõusud kaheksatuhandeliste tippu

Oma esimese kaheksatuhandelise tippu jõudis ta 1993. aastal Himaalajas. 10. oktoobril tõusis ta koos Teodors Ķirsise ja Imants Zaulsiga Läti ekspeditsiooni käigus Dhaulagiri (8167 m) tippu.

1999. aastal üritas ta tõusta, kuid ebaõnnestunult, rahvusvahelise ekspeditsiooni käigus Himaalajas Makalu (8485 m) tippu. Kõrgusel 7500 oli ta sunnitud tagasi pöörduma. Tema taanlasest kaaslane hukkus laskumisel.

#### Edukad tipputõusud

* 1993 – Dhaulagiri (8167 m)
* 1996 – Cho Oyu (8188 m)
* 1997 – Džomolungma (8848 m)
* 1998 – Lhotse (8516 m)
* 1998 – Xixabangma kõrvaltipp  Xixabangma Central Summit (8008 m)).
* 2000 – Gasherbrum II (8034 m)
* 2001 – Nanga Parbat (8125 m)

Raamatud
--------

* Ilgvars Pauls. "Everesta otrā seja" ('Everesti teine pale') (2007)

Viited
------

1. 1 2 3  Ilgvars Pauls. ilgvarspauls.lv
2. ↑  Solis virs astotā kilometra. sporto.lv
3. ↑  LATVIJAS HIMALAJU EKSPEDĪCIJA DOSIES CEĻĀ. sportacentrs.com
4. ↑  Noslēpumainais Lielais Melnais. sporto.lv
5. ↑  8000m Summits. ilgvarspauls.lv
6. ↑  Ilgvars Pauls[*alaline kõdulink*]. velosipedists.wix.com

Välislingid
-----------

* Ar godbijību pret kalnu. Ingvars Pauls oma esimese raamatu esitlusel (jaanuaris 2008)
Ion Chicu (2020)
**Ion Chicu** (hääldub Kiku, sündinud 28. veebruaril 1972 Pîrjoltenis) on Moldova poliitik. Ta oli 14. novembrist 2019 kuni 31. detsembrini 2020 Moldova peaminister. 

Ta sündis aastal 1972 Călărași rajoonis Pîrjoltenis. Ta lõpetas aastal 1994 Moldova Majandushariduse Akadeemia. 

Ta oli aastatel 2005–2006 Moldova Vabariigi majandus- ja kaubandusministeeriumi struktuurireformide peavalitsuse direktor, esimese asepeaministri Zinaida Greceanîi nõunik. Aastatel 2006–2008 oli ta Moldova aserahandusminister. 4. aprillist 2008 kuni 9. septembrini 2009 oli ta peaministri Zinaida Greceanîi nõunik majandus- ja välispoliitika küsimustes. 2. jaanuarist 2018 kuni 12. detsembrini 2018 oli ta Moldova rahandusministeeriumi peasekretär (Eesti mõistes kantsler). 

10. detsembrist 2018 kuni 8. juunini 2019 oli ta Moldova rahandusminister. Juulist novembrini 2018 oli ta Moldova presidendi Igor Dodoni nõunik majandusküsimustes. 

14. novembrist 2019 oli ta Moldova peaminister. 23. detsembril 2020, päev enne uue presidendi Maia Sandu ametisse vannutamist, teatas ta oma tagasiastumisest.

Isiklikku
---------

Ta on abielus ja tal on kolm last. Ta valdab rumeenia, vene, inglise ja prantsuse keelt. Usu poolest on ta õigeusklik.