recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Pär Fabian Lagerkvist** (23. mai 1891 Växjö – 11. juuli 1974 Stockholm) oli rootsi kirjanik. 1951. aastal sai ta Nobeli kirjandusauhinna.

Ta valiti 1940. aastal Rootsi Akadeemia liikmeks.

Teosed eesti keeles
-------------------

* "Barabbas" (romaan), Toronto, Eesti Kirjastus Orto 1953. Tõlkinud Marie Under.
* "Kääbus" (romaan), Tallinn, Perioodika 1965 Tõlkinud Arnold Ravel.
* "Ahasveeruse surm" (jutustus), Tallinn, Perioodika 1971.
* "Maailmas võõrsil" (lühiromaanid), Tallinn, Eesti Raamat 1977. Tõlkinud Arnold Ravel.
* "Püha maa" (jutustused), Tallinn, Eesti Raamat 1986. Tõlkinud Arnold Ravel.
* "Barabbas" (jutustused), Tallinn, Eesti Raamat 2006. Tõlkinud Arnold Ravel.


Nobel
Nobeli kirjandusauhinna laureaat

1901 Prudhomme • 1902 Mommsen • 1903 Bjørnson • 1904 F. Mistral, Echegaray • 1905 Sienkiewicz • 1906 Carducci • 1907 Kipling • 1908 Eucken • 1909 Lagerlöf • 1910 von Heyse • 1911 Maeterlinck • 1912 Hauptmann • 1913 Tagore • 1915 Rolland • 1916 von Heidenstam • 1917 Gjellerup, Pontoppidan • 1919 Spitteler • 1920 Hamsun • 1921 France • 1922 Benavente • 1923 Yeats • 1924 Reymont • 1925 Shaw • 1926 Deledda • 1927 Bergson • 1928 Undset • 1929 Mann • 1930 Lewis • 1931 Karlfeldt • 1932 Galsworthy • 1933 Bunin • 1934 Pirandello • 1936 O'Neill • 1937 du Gard • 1938 Buck • 1939 Sillanpää • 1944 Jensen • 1945 G. Mistral • 1946 Hesse • 1947 Gide • 1948 Eliot • 1949 Faulkner • 1950 Russell • 1951 Lagerkvist • 1952 Mauriac • 1953 Churchill • 1954 Hemingway • 1955 Laxness • 1956 Jiménez • 1957 Camus • 1958 Pasternak • 1959 Quasimodo • 1960 Perse • 1961 Andrić • 1962 Steinbeck • 1963 Seféris • 1964 Sartre • 1965  Šolohhov • 1966 Agnon, Sachs • 1967 Asturias • 1968 Kawabata • 1969 Beckett • 1970 Solženitsõn • 1971 Neruda • 1972 Böll • 1973 White • 1974 Johnson, Martinson • 1975 Montale • 1976 Bellow • 1977 Aleixandre • 1978 Singer • 1979 Elýtis • 1980 Miłosz • 1981 Canetti • 1982 García Márquez • 1983 Golding • 1984 Seifert • 1985 Simon • 1986 Soyinka • 1987 Brodski • 1988 Mahfuz • 1989 Cela • 1990 Paz • 1991 Gordimer • 1992 Walcott • 1993 Morrison • 1994 Ōe • 1995 Heaney • 1996 Szymborska • 1997 Fo • 1998 Saramago • 1999 Grass • 2000 Gao • 2001 Naipaul • 2002 Kertész • 2003 Coetzee • 2004 Jelinek • 2005 Pinter • 2006 Pamuk • 2007 Lessing • 2008 Le Clézio • 2009 Müller • 2010 Vargas Llosa • 2011 Tranströmer • 2012 Mo • 2013 Munro • 2014 Modiano • 2015 Aliaksijevič • 2016 Dylan • 2017 Ishiguro • 2018 Tokarczuk • 2019 Handke • 2020 Glück • 2021 Gurnah • 2022 Ernaux
**Aveyroni departemang** on 2. järgu haldusüksus (departemang) Prantsusmaal Oksitaania piirkonnas.

Departemang on nime saanud Aveyroni jõe järgi.

2015. aastani kuulus departemang Midi-Pyrénées' piirkonda.

Aveyroni departemang jaguneb halduslikult:

| Ringkond | Rahvaarv(2010) | Pindala(km²) | Kantoneid | Valdu |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Millau | 70 690 | 3467 | 15 | 101 |
| Rodez | 139 719 | 3974,36 | 23 | 139 |
| Villefranche-de-Rouergue | 64 016 | 1293 | 8 | 64 |

Departemangu number on 12.

Vaata ka
--------

* Aveyroni departemangu haldusüksuste loend

Viited
------

1. ↑  Populations légales 2019

Prantsusmaa departemangud

Ain **·** 
Aisne **·** 
Allier **·** 
Alpes-de-Haute-Provence **·** 
Alpes-Maritimes **·** 
Ardèche **·** 
Ardennes **·** 
Ariège **·** 
Aube **·** 
Aude **·** 
Aveyron **·** 
Bas-Rhin **·** 
Belfort **·** 
Bouches-du-Rhône **·** 
Calvados **·** 
Cantal **·** 
Charente **·** 
Charente-Maritime **·** 
Cher **·** 
Corrèze **·** 
Corse-du-Sud **·** 
Côte-d'Or **·** 
Côtes-d'Armor **·** 
Creuse **·** 
Deux-Sèvres **·** 
Dordogne **·** 
Doubs **·** 
Drôme **·** 
Essonne **·** 
Eure **·** 
Eure-et-Loir **·** 
Finistère **·** 
Gard **·** 
Gers **·** 
Gironde **·** 
Guadeloupe **·** 
Haut-Rhin **·** 
Haute-Corse **·** 
Haute-Garonne **·** 
Haute-Loire **·** 
Haute-Marne **·** 
Haute-Saône **·** 
Haute-Savoie **·** 
Haute-Vienne **·** 
Hautes-Alpes **·** 
Hautes-Pyrénées **·** 
Hauts-de-Seine **·** 
Hérault **·** 
Ille-et-Vilaine **·** 
Indre **·** 
Indre-et-Loire **·** 
Isère **·** 
Jura **·** 
Landes **·** 
Loir-et-Cher **·** 
Loire **·** 
Loire-Atlantique **·** 
Loiret **·** 
Lot **·** 
Lot-et-Garonne **·** 
Lozère **·** 
Maine-et-Loire **·** 
Manche **·** 
Marne **·** 
Martinique **·** 
Mayenne **·** 
Meurthe-et-Moselle **·** 
Meuse **·** 
Morbihan **·** 
Moselle **·** 
Mayotte **·** 
Nièvre **·** 
Nord **·** 
Oise **·** 
Orne **·** 
Pariis **·** 
Pas-de-Calais **·** 
Prantsuse Guajaana **·** 
Puy-de-Dôme **·** 
Pyrénées-Atlantiques **·** 
Pyrénées-Orientales **·** 
Réunion **·** 
Rhône **·** 
Saône-et-Loire **·** 
Sarthe **·** 
Savoia **·** 
Seine-Maritime **·** 
Seine-et-Marne **·** 
Seine-Saint-Denis **·** 
Somme **·** 
Tarn **·** 
Tarn-et-Garonne **·** 
Val-d'Oise **·** 
Val-de-Marne **·** 
Var **·** 
Vaucluse **·** 
Vendée **·** 
Vienne **·** 
Vosges **·** 
Yonne **·** 
Yvelines
**Świętochłowice** on maakonnaõigustega linn Poola lõunaosas. 

Kuulub alates 1999. aastast Sileesia vojevoodkonda, aastatel 1975–1998 kuulus Katowice vojevoodkonda.

Ajalugu
-------

Zgoda koonduslaagri mälestustahvel
Aastal 1943 avati Świętochłowices Auschwitzi koonduslaagri osa, mida nimetati Zgoda koonduslaagriks. Jaanuaris 1945 avati samas kommunistlik Poola koonduslaager, kus kaotas elu umbes 2500 inimest. Laager suleti novembris 1945. 

Świętochłowice sai linnaõigused 1947. aastal. Praegune linnapea on Daniel Beger.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Świętochłowice** |

* Ametlik koduleht (poola keeles)

Sileesia vojevoodkonna vapp
Sileesia vojevoodkond

**maakonnaõigustega linnad:** Bielsko-Biała |
Bytom |
Chorzów |
Częstochowa |
Dąbrowa Górnicza |
Gliwice |
Jastrzębie-Zdrój |
Jaworzno |
Katowice |
Mysłowice |
Piekary Śląskie |
Ruda Śląska |
Rybnik |
Siemianowice Śląskie |
Sosnowiec |
Świętochłowice |
Tychy |
Zabrze |
Żory  

**maakonnad:**
Będzin |
Bielsko-Biała |
Bieruń-Lędziny |
Cieszyn |
Częstochowa |
Gliwice |
Kłobuck |
Lubliniec |
Mikołów |
Myszków |
Pszczyna |
Racibórz |
Rybnik |
Tarnowskie Góry |
Wodzisław Śląski |
Zawiercie |
Żywiec



1. ↑  , vaadatud 6.10.2022.
Čika palveraamat
**Čika** (ladina keeles Chicca) oli Horvaatia nunn. 

Čika sündis XI sajandi esimesel poolel Zadaris.

Čika kuulus Madide aadlisuguvõssa. Tema abikaasa oli Andrija ja neil sündis tütar Vekenega. Oma abikaasa surma järel asutas ta Zadarisse Püha Maarja Kiriku kloostri. Kui kuningas Peter Krešimir IV kloostri oma kaitse alla võttis, viitas ta Čikale kui oma õele, kuid nende tegelik sugulus on kaheldav.

Čika on tuntuks saanud, kuna talle kuulus beneventana kirjas raamat "Liber Horarum Cichae, abbatissae Monasterii Sanctae Mariae monalium de Iadra". Tegemist on esimese teadaoleva isikliku, mitte kiriklikuks kasutamiseks mõeldud palveraamatuga. See on hoiul Oxfordis Bodley raamatukogus.

Viited
------

1. ↑  Stipišić, J. ja M. Šamšalović, ur. Codex Diplomaticus Regni Croatiae, Dalmatiae et Slavoniae, sv. 1. Zagreb: Izdavački zavod Jugoslavenske akademije znanosti i umjetnosti, 1967. lk. 101-102.
2. ↑  Josip Bratulić, Stjepan Damjanović: Hrvatska pisana kultura. Band 1, ISBN 953-96657-3-6, S. 54
3. ↑  *Časoslov opatice Čike" prva rukopisna knjiga nastala u Hrvatskoj* - Vijesti - Index.hr. 13.03.2003.
**Świnoujście** (saksa keeles *Swinemünde*) on kuurortlinn Loode-Poolas.

Teise maailmasõja lõpus põgenesid meritsi linna Saksa põgenikud Ida-Preisimaalt. 1945. aasta 12. märtsil pommitas linna Ameerika Ühendriikide õhuvägi, hukkus 23 000 inimest.

Kuulub alates 1999. aastast Lääne-Pomorze vojevoodkonda, aastatel 1975–1998 kuulus Szczecini vojevoodkonda.

Vaade sadamale

Viited
------

1. ↑  Christensen, Else; Busch, Niels-Peter Granzow (4. aprill 2023). "Surmasõit üle Läänemere". *Imeline Ajalugu*. Vaadatud 21. mail 2023.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Świnoujście** |

* 

Lääne-Pomorze vojevoodkonna vapp
Lääne-Pomorze vojevoodkond

**maakonnaõigustega linnad:** Koszalin |
Szczecin |
Świnoujście  

**maakonnad:** Białogard |
Choszczno |
Drawsko Pomorskie |
Goleniów |
Gryfice |
Gryfino |
Kamień Pomorski |
Kołobrzeg |
Koszalin |
Łobez |
Myślibórz |
Police |
Pyrzyce |
Sławno |
Szczecinek |
Stargard Szczeciński |
Świdwin |
Wałcz
Erich von dem Bach
**Erich von dem Bach** (sündides **Erich von Zelewski**, alates 1925 **von dem Bach-Zelewski**, alates 1940 **von dem Bach**; 1. märts 1899 Lauenburg (Lębork) – 8. märts 1972 München) oli kõrge SS-i (auastmelt SS-Obergruppenführer) ja politseiametnik.

Elulugu
-------

Erich von Zelewski sündis 1. märtsil 1899 Lauenburgis. Alates 1916. aastast osales ta Esimeses maailmasõjas ning pälvis seal II ja I klassi Raudristi. Teeninud 1919. aastast Saksa piirivalves Ida-Preisimaal ja Ülem-Sileesias, arvati ta sealt 1924 leitnandina reservi. 

1930. aastal astus ta NSDAP-sse ja aasta hiljem SS-i (liikmekaart nr. 9831). 15. detsembril 1934 anti talle SS-Gruppenführeri auaste ja Kirdepiirkonna (Ida-Preisimaa) SS-juhi ametikoht. Pärast mitut konflikti Gauleiter Erich Kochiga viidi Bach-Zelewski 15. veebruaril 1936 Kagupiirkonna (Sileesia) SS-juhiks. 28. juunil 1938 sai temast Kagupiirkonna kõrgem SS- ja politseijuht. 10. aprillil 1941 anti talle politseikindralleitnandi auaste. Kolm nädalat hiljem järgnes üleviimine SS-i üleriigilise juhi isiklikku staapi, kust ta 22. juunil 1941 määrati Kesk-Venemaa kõrgemaks SS- ja politseijuhiks. Sama aasta 9. novembril ülendati Bach SS-Obergruppenführeriks ja politseikindraliks. 

Tegutsenud juba 23. oktoobrist 1942 SS-i üleriigilise juhi volinikuna partisanivastase võitluse küsimustes, määrati ta 21. juunil 1943 kõigi partisanide vastu rakendatud väeosade juhatajaks. 1. juulil 1944 anti talle Relva-SS-i kindrali auaste. 

Pärast taganemist Valgevenest juhatas Bach 1944. aasta augustist oktoobri keskpaigani omanimelist väegruppi, mis surus maha Varssavi ülestõusu. Seal autasustati teda 30. septembril 1944 Raudristi Rüütliristiga. 

10. novembrist 1944 kuni 25. jaanuarini 1945 juhatas ta XIV SS-armeekorpust Reini ülemjooksul ja 26. jaanuarist 10. veebruarini 1945 X SS-armeekorpust Poseni (Poznani) piirkonnas. Nädal hiljem määrati Bach Oderi korpuse komandöriks.

1950. aastani lääneliitlaste juures sõjavangistuses viibinud, esines ta peamiste sõjaroimarite üle peetud Nürnbergi protsessil süüdistuse tunnistajana. 1951 mõisteti talle mõrva eest 10-aastane, 1961. aastal mõisteti talle lisaks 10-aastane vanglakaristus. Erich von dem Bach suri 8. märtsil 1972.
**Erik Aibast** (sündinud 5. detsembril 1973 Keilas) on eesti orienteeruja.

Haridus
-------

1992. aastal lõpetas ta Keila 1. Keskkooli ja 1996. aastal Soomes Espoos Solvallan urheiluopisto spordiinstruktorina. Aastatel 1998–2003 õppis Tartu Ülikoolis psühholoogiat.

Töö
---

2001. aastast töötab AS-is Jalajälg, 2007. aastast on sama ettevõtte müügijuht.

Sporditulemused
---------------

Erik Aibast (vasakul) ja Andreas Kraas (paremal) hõbemedalivõitjatena 2011. aasta rogaini EMi pjedestaalil
Harrastab orienteerumist 1992. aastast.

Orienteerumisjooksus võitnud Eesti meistrivõistlustel aastatel 1994–2010 2 kulda (2000 tavarajal ja 2001 lühirajal), 9 hõbedat ja 7 pronksi, lisaks 2 pronksi rattaorienteerumises. 

Orienteerumisjooksu juunioride MMil 1992. aastal saavutas ta lühirajal 29. koha ja teatejooksus 8. koha. 

Aastatel 1997–2001 võistles kolm korda orienteerumisjooksu MMil, parimad tulemused: lühirajal 18. koht (1997) ja teatejooksus 9. koht (1999). 

Orienteerumisjooksu EMil 2000. aastal tavarajal 37. koht ja teatejooksus 10. koht. Orienteerumisjooksu Balti meistrivõistlustel võitis Eesti meeskonna liikmena teatejooksus kuldmedali 1998. aastal. Rattaorienteerumise MMil 2013. aastal lühirajal 53. koht.

Rogainis võitis 2011. aasta EMil meeskondade arvestuses koos Andreas Kraasiga hõbeda. Rogaini MMil sai koos Andreas Kraasiga 2012. aastal 4. koha ja 2015. aastal 5. koha.

Ta on harrastanud ka seiklussporti. Seiklusspordi EMil sai ta Eesti võistkonna koosseisus 2011. aastal 5. koha (võistkonnas veel Viivi-Anne Soots, Reigo Luurmees ja Heiti Hallikma).

Viited
------

1. ↑  "Keila Kool. 35. lend". Originaali arhiivikoopia seisuga 7. juuni 2014. Vaadatud 29. jaanuaril 2015.
2. 1 2  Eesti Spordi Biograafiline Leksikon. Aibast, Erik
3. ↑  "ESBL sporditulemused". Originaali arhiivikoopia seisuga 16. juuli 2016. Vaadatud 29. jaanuaril 2015.
4. ↑  "Czech Adventure race 2011. European Championships in Adventure Racing". Originaali arhiivikoopia seisuga 1. jaanuar 2015. Vaadatud 29. jaanuaril 2015.

Välislingid
-----------

* 
* WorldofO. Athlete profile: Erik Aibast
* Biograafia ESBL-is
**Sandla-Allirahu tulepaak** on tulepaak Saaremaa vallas Allirahul.

Tulepaagi geograafilised koordinaadid on 58° 9′ 44″ N, 22° 47′ 12″ E.

Allirahu tuulepaak ehitati aastal 1887. Algselt oli tegemist 10-meetrise valgest palkidest ehitisega, mille tipus puidust sõõr. Aastal 1905 ehitist uuendati, sellest sai kolmetahuline laudehitis, kõrgus ulatus 11 meetrini. Aastal 1912 asendati tipus olev puidust sõõr neljatahulise terassõrestikuga, mille tippu, 13 meetri kõrgusele paigutati atsetüüllatern.

Aastal 1984 ehitati vana tulepaagi asemel uus, mis oli algul vaid 5 meetri kõrgune, kuid 1988. aastal tõsteti 8 meetrini. 1994 paigaldati päikese- ja tuuleenergial töötavad valgusseadmed, mis tõsteti 12 meetri kõrgusele – nähtavus 8 meremiili kaugusele.

Aastal 2007 võeti maha Anseküla tuletorni metallsõrestik ja toodi Allirahule uueks tulepaagiks. See sõrestik on 10 meetri kõrgune ning tuli on tõstetud 14 meetri peale. Nähtavust hinnatakse 7 meremiili peale.

Viited
------

1. 1 2 3  Trei, A. (2012). Pildikesi Püha kihelkonnast. Tallinn: Tallinna raamatutrükikoda.
2. ↑  Sandla-Allirahu tulepaak

Välislingid
-----------

* Sandla-Allirahu tulepaak navigatsioonimärkide andmekogus
Ēdole mõisa peahoone 2008. aastal
**Ēdole mõis** (läti keeles *Ēdoles pilsmuiža*, saksa keeles *Edwahlen*) on mõis Lätis Kuldīga piirkonnas Ēdole vallas Ēdoles.

Ēdole mõis oli aastatel 1561–1920 von Behride pere valduses. Pärast võõrandamist on lossis olnud invaliidide hooldekodu. Tänapäeval on loss eravalduses. Nii loss, seda ümbritsevad kindlustised kui ka mõisa park on kultuurimälestistena riikliku kaitse all.

Ēdole mõis 1795. aastal. Johann Christoph Brotze kogust
Praeguse lossi rajamist alustati 13. sajandil, kus see oli osa Ēdole piiskopilinnusest. Aastail 1835–1841 ehitati loss ümber uusgooti stiilis hooneks. Aastal 1905 sai loss tules kannatada, nii et aastail 1906 ja 1907 seda taastati. Vaatamata muudatustele fassaadis säilitati siiski endine arhitektuuristiil. Uued rekonstruktsioonitööd algasid lossis aastal 2014.

Peahoone ümber asub 7,5 hektari suurune vabakujundusega park. Eksootilisematest puuliikidest kasvavad seal euroopa nulg ja siberi nulg, valgemänd, mägivaher, hobukastan, pensilvaania saar, läänepärn, suurelehine pärn, hõbepärn, ungari sirel, magus kirsipuu, verev viirpuu, harilik pöök, must leeder, hõbehaab. Parki liigendab tiikide süsteem.

Viited
------

1. ↑  Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija. Valsts aizsargājamo nekustamo kultūras pieminekļu saraksts
2. ↑  Juris Lipsnis. «Ēdoles pilī silti un omulīgi». Kurzemnieks, 2014. gada 21. oktobris

Välislingid
-----------

* Sissekanne Läti mõisate saidil; fotod (*läti keeles*)

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Ēdole mõis** |
**Čyrvonaje järv** ehk **Tšõrvonaje järv** (valgevene keeles *Чырвонае возера*, vene keeles *Червоное* ehk *Tšervonoje*) on järv Valgevenes Homieli oblastis Žytkavičy rajooni Čyrvonaje külanõukogus. Järv asub merepinnast 136,4 meetri kõrgusel, selle valgala on 280 km². Järves on viis laidu, mille kogupindala on 0,06 km².

Kaldajoone pikkus on 30,8 kilomeetrit. Kaldad on madalad ja turbased, põhi on kaetud sapropeeliga. Lõunaosas on järve põhi madalamates paikades kohati ka liivane. Järvest läänes asuvad suured turbaväljad, mille kasutuselevõtmisega sai järve veerežiim rikutud. Kuigi turbatootmine on seal lõppenud ja turbaväljasid katab nüüdseks vesi, pole järve veerežiim veel taastunud. Ka vähenes maaparandustööde tõttu järve valgala ligi 200 km² võrra.

Järve vesi on pruunikas, läbipaistvus on 0,6 m. Madala vee ja suure avatud pinna tõttu puudub järves kihistumine. Vesi on hapnikuvaene, esineb kalade suremist. Järve karpkala ja kogre varudel on siiski tööstuslikud mõõtmed.

Järve ümbruses asuvad madalsood, kallaste läheduses kasvab põhiliselt rooghein. Sealsel märgalal elavad mitmed Valgevene punase raamatu liigid, näiteks harilik lehekonn ja suur-konnakotkas.

Kaladest elavad järves karpkala, koger, haug, ahven ja latikas.

Järve kohta on kasutusel olnud nimi *Žyda järv*, samuti kasutatakse selle suurusele viitavat nime *Kniaž-voziera* (tõlkes *Järv-vürst*).

Välislingid
-----------

* Järv Valgevene linnuportaalis
**Katehhu-akaatsia** ehk **beetliakaatsia** (*Acacia catechu*) on liblikõieliste sugukonda akaatsia perekonda kuuluv puu või põõsas.

Levik
-----

Katehhu-akaatsia on levinud kogu Indias põhjas Himaalajani, idas Birmani, läänes Afganistanini. Teda kasvab ka Hiinas ja India ookeani saartel. Inimene on viinud ta ka Austraaliasse, kus on hakanud kohalikke liike välja tõrjuma.

Kirjeldus
---------

Katehhu-akaatsia on keskmiselt kuni 6 m, harva kuni 15 m kõrge puu või põõsas. Koor on hall (*Acacia catechu var. sundral* pruun). Lehed on sulgjad 10–20 cm pikkused liitlehed. Astlad asuvad paarikaupa lehtede alustel, mõnikord puuduvad. Õied on valged või kahvatukollased, väikesed, tihedates piklikes kuni 70 cm pikkades kobarates. Vili on lapik kaun, milles on mitu lapikut ümarat tumepruuni seemet.

Ökoloogia
---------

Puu eelistab avatud valgusküllaseid avamaastikke. Mulla suhtes pole ta üldiselt nõudlik, kuid paremini kasvab liivastel muldadel.

Taime on kõige parem paljundada seemnetest, mida enne külvamist soojas vees loputatakse. Pärast pool aastat kestnud idandamist istutatakse taimed põllule.

Kasutamine
----------

Katehhuseemned on proteiinirikkad ja neid tarvitatakse toiduks. Oksi ja lehti söövad kodukitsed.

Nafta puurimisel kasutatakse lülipuidust saadavat ainet viskoossuse reguleerimiseks.

Lülipuidust saadakse parkainet katehhut, mida toodetakse nii, et kõigepealt puit peenestatakse, siis seda keedetakse, vesi aurustatakse ja jääk kuivatatakse. Katehhut müüakse väikeste vaskpunaste, peaaegu mustade tükkidena. Katehhu on kibeda maitsega, lahustub täielikult vees ja etüülpiirituses.

Katehhut segatakse beetlisse ning kasutatakse naha parkimis-, värv- ja raviainena (igemete verejooksu peatamiseks). Katehhuga värvitakse juukseid. Mõned india rahvad usuvad tal olevat rasestumisvastast toimet.

Puitu kasvatatakse põletuspuiduks, samuti mööbli ja tööriistade valmistamiseks. Puidu tihedus on 880 kg/m³.

Taime ekstraktis olevast flavanoolist toodetud ained on saanud nime katehhu järgi: katehhiinid, epikatehhiinid, katehhoolid ja katehhoolamiinid.

Viited
------

1. ↑  International Legume Database & Information Service (ILDIS)
**Camtasia** (varem **Camtasia Studio** ja **Camtasia for Mac**) on videotöötlus- ja videosalvestusprogrammide komplekt, mille tootja on TechSmith. Nende arvutiprogrammide abil saab salvestada arvutiekraanil tehtavaid toiminguid. Salvestatava osa suurust ekraanil saab ise valida ning salvestada on võimalik heliga ja ilma.

Salvestust on võimalik igal ajal peatada kiirklahviga, siis jääb salvestiseks seni filmitu. Videomontaaži käigus saab lisada igale hiireklõpsule heliefekte või tõmmata kursorile tähelepanu sellele värvilise tausta lisamisega.

Pärast filmimist
----------------

Pärast filmimist on kasutajal võimalik videot monteerida ja lisada ka varem tehtud videoklippe. Samuti saab lisada ka heliefekte või muusikat ning määrata eri helid üksteise peale. Kuna Camtasia lubab samal ajal salvestada videot ja heli, saab soovi korral video filmimise ajal ka juttu või pealeloetavat teksti salvestada. Samas võib video ja helisalvestise varem eraldi valmis teha ning hiljem kokku monteerida.

Salvestamine
------------

Camtasia toetab eri videofailivorminguid (nt MP4, WMV jne), mida kasutatakse programmi enda failivormingus (Camtasia format) video monteerimisel. Selles vormingus faile saab lugeda ainult Camtasia programmiga, eelisena lubatakse selle kiiremat laadimisaega, seda ka pikemate videolõikude korral. Camtasiaga tehtud videod saab teisendada levinud vormingus videofailideks, näiteks MPEG-4, mis võimaldab Camtasiaga tehtud videoid lugeda ka neis arvutites, kus pole Camtasia programmi.

Viited
------

1. ↑  Camtasia (Windows) Version History. TechSmith Support, 19.06.2022.
2. ↑  Camtasia (Mac) Version History. TechSmith Support, 19.06.2022.

Välislingid
-----------

* Camtasia
**Frangi keiser** on Frangi riigi valitsejate tinglik nimetus.

Neid valitsejad nimetati tegelikult (Lääne-)Rooma keisriteks ning nad isegi pidasid end Rooma riigi taastajateks. Ajaloolased nimetavad neid siiski Frangi keisriteks, sest Karl Suur ning tema järglaskeisrid valitsesid just Frangi riiki (või riike). Tiitel oli selgelt seotud just germaani-frangi traditsiooniga. Ta jäi unarusse 9. sajandi algul segaduste tõttu Prantsusmaaks ja Saksamaaks transformeeruvates Frangi riikides. Viimased keisrid olid tegelikult vaid Kesk-Itaalia valitsejad, kes tavaliselt võtsid paavsti pantvangi ja sundisid teda ennast keisriks kroonima. Mingit võimu ülejäänud Karl Suure riigi endiste alade üle "keiser" enam ei omanud. Uuesti võttis Rooma keisri tiitli kasutusele Otto Suur, kuid tema pani alguse juba Saksa-Rooma riigile, millel Frangi riigiga kuigipalju ühist polnud. Seega võiks Frangi keisriteks nimetada keisritiitli kandjaid Karl Suurest Friooli Berengarini. Mõnel pool on ka traditsioon nimetada nii Karl Suure otseseid järglasi kui ka Saksa-Rooma keisreid Püha Rooma imperaatoriteks.

Frangi keisrid olid:

* 800–814 Karl Suur (umbes 742 – 814)
* 814–840 Ludwig Vaga (778–840), kaaskeiser alates 813
* 840–855 Lothar I (795–855)
* 855–875 Ludwig II (825–875)
* 875–877 Charles II Paljaspea (Karl II) (823–877)
* 881–887 Karl III Paks (831–888)
* 891–894 Guido Spoletost
* 894–898 Lamberto Spoletost
* 896–899 Arnulf (umbes 850 – 899)
* 901–905 Louis III Pime (Ludwig III)
* 915–925 Berengar Frioolist

Vaata ka
--------

* Frangi kuningas
* Keiser
* Saksa-Rooma keiser
* Saksa-Rooma keisrite ja Saksa kuningate loend
* Vana-Rooma keiser
**Rühma nõukogude kirjanike kiri Solženitsõnist ja Sahharovist** (vene keeles Письмо группы советских писателей о Солженицыне и Сахарове), ka **Kiri ajalehe Pravda toimetusse** (Письмо в редакцию газеты «Правда»), oli rühma tuntud nõukogude kirjanike avalik kiri seoses A. Solženitsõni ja A. Sahharovi nõukogudevastase tegevuse ja sõnavõttudega. Avaldati ajalehes Pravda 31. augustil 1973. 

Kiri lõpeb sõnadega: "seesuguste inimeste, nagu Sahharovi ja Solženitsõni käitumine, kes laimavad meie riiklikku ja ühiskondlikku korda, püüavad sünnitada usaldamatust Nõukogude riigi rahuarmastava poliitika vastu ja sisuliselt kutsuvad üles Läänt jätkama "külma sõja" poliitikat, ei saa äratada mingeid muid tundeid peale sügava põlguse ja hukkamõistu." 

Kirjale kirjutasid alla: Tšõngõz Ajtmatov, Juri Bondarev, Vassil Bõkav, Rassul Hamzatov, Oless Gontšar, Nikolai Gribatšov, Sergei Zalõgin, Valentin Katajev, Alim Kešokov, Vadim Koževnikov, Mihhail Lukonin, Georgi Markov, Ivan Melež, Sergei Mihhalkov, Sergei Narovtšatov, Vitali Ozerov, Boriss Polevoi, Afanassi Salõnski, Sergei Sartakov, Konstantin Simonov, Sergei Smirnov, Anatoli Sofronov, Mihhail Stelmahh, Aleksei Surkov, Nikolai Tihhonov, Mirzo Tursunzoda, Konstantin Fedin, Nikolai Fedorenko, Aleksandr Tšakovski, Mihhail Šolohhov, Stepan Štšipatšjov.

Viited
------

1. ↑  Märkus: Bõkav kirjutas oma mälestusteraamatus "Pikk tee koju", et ei andnud nõusolekut oma nime avaldamisele kirja allakirjutanute seas, kuid programmis Vremja nimetati kirja avaldamise päeval ka tema nime allakirjutanuna. Ka kirjanik Igor Zolotusski kinnitab dokumentaalfilmis Vassil Bõkavist, et Bõkav ei kirjutanud alla. - «Долгая дорога домой», Прощай, XX век. Знак войны. В. Быков»
**Eestimaa uue talurahvaseaduse sisseseadmise komisjon** (saksa *Kommission zur Einführung der neuen Bauernverordnung in Estland*, vene Комиссия для введения нового положения об эстляндских крестьянах) oli 1816-1832 Eestimaa kubermangus tegutsenud komisjon, mille eesmärk oli rakendada uut Eestimaa talurahvaseadust (vanem oli kehtestatud 1804) ja pidada järelevalvet selle rakendamise üle.. 

Komisjon moodustati seoses Venemaa keiser Aleksander I kinnitatud Senati ukaasiga "Eestimaa talurahvaasutuste moodustamise kohta ja instruktsioonid talurahvaseaduse rakendamise komisjonile". Komisjoni tegutsemisajaks määrati 14 aastat ja hiljem seda pikendati.

Komisjon asus Tallinnas ja oma tegevuses allus ta otse Venemaa keisrile. Komisjoni tegevuspiirkond hõlmas kogu Eestimaa kubermangu. Komisjoni kuulus eesistujana Eestimaa tsiviilkuberner (alates 1818. a Balti kindralkuberner), kaks valitsusnõunikku, üks kroonupalati nõunik ja kaks Eestimaa rüütelkonna valitud liiget.

Komisjon likvideeriti 22. novembril 1832 keisri ukaasiga. Komisjoni asemele loodi uus **Eestimaa Talurahvaseaduse Erikomisjon**, kes võttis vana komisjoni ülesanded üle.

Vaata ka
--------

* Eestimaa talurahvaasjade komisjon

Viited
------

1. 1 2 3 4  Eestimaa uue talurahvaseaduse sisseseadmise komisjon Eesti Ajalooarhiivi fondiloendis (vaadatud 07.12.2016)

Välislingid
-----------

* Eestimaa uue talurahvaseaduse sisseseadmise komisjon Eesti Ajalooarhiivi fondiloendis
**Igor Sergejevitš Narski** (vene keeles: *И́горь Серге́евич На́рский*; 18. november 1920, Moršansk, Venemaa – 7. august 1993, Moskva, Venemaa) oli vene filosoof, filosoofia ajaloo spetsialist, silmapaistev nõukogude kultuuri tegelane. Filosoofiadoktor (1961; käsitles doktoritöös loogilist positivismi), professor.

Eesti keeles on ilmunud Narski sulest David Hume'i, Gottfried Wilhelm Leibnizi ja Immanuel Kanti elulood.

Elulugu
-------

1939. aastal astus Filosoofia, Kirjanduse ja Ajaloo Instituuti. Suure Isamaasõja ajal võitles rindel.

1943 astus NLKP liikmeks. Pärast sõda jätkas õpinguid Moskva Riikliku Ülikooli (MRÜ) filosoofiateaduskonnas. Lõpetas ülikooli 1948. aastal, astus MRÜ aspirantuuri ja kaitses 1951 kandidaadiväitekirja Edward Dembowski sotsiaalsest filosoofiast. 1961 sai filosoofiadoktori kraadi töö eest loogilisest positivismist.

Õpetas MRÜ välismaise filosoofia ajaloo kateedris (1951–1971). 1965–1966 juhtis MRÜ filosoofiateaduskonna loogikakateedrit. 1974–1980 töötas NSV Liidu Teaduste Akadeemia Filosoofia Instituudi vanema teadustöötajana. 1981. aastast oli Igor Narski Vene NFSV teeneline teadlane.

Igor Narski on avaldanud rea artikleid Kantist kõigis Kanti kogumiku annetes 1991. aastani kuni selle väljaande asutamisest Kaliningradis (end. Königsbergis) 1971. aastal. Samuti andis Narski panuse dialektilise loogika arendamisse.

Viited
------

1. ↑  Подвиг народа
Rüoliiditüki poorne ehk vesikulaarne pind
Kvartsi ja kaaliumpäevakivi fenokristallidega porfüürilise struktuuriga rüoliit ehk kvartsporfüür 
**Rüoliit** (vanakreeka keeles ῥύαξ 'vool' + λίθος 'kivi') on tardkivim, happelise (ränirikka) koostisega purskekivim. Vastavalt TAS-diagrammile peab rüoliit sisaldama vähemalt 69% ränidioksiidi.

Keemiliselt koostiselt on rüoliit ja graniit sama koostisega kivimid. Erinevus on struktuuris: graniit süvakivimina on jämedakristalliline (faneriitne), rüoliit purskekivimina aga peenekristalliline. Koostiselt sarnanevad rüoliidiga pimss ja obsidiaan.

Rüoliidi kõige levinumad lisamineraalid on biotiit ja küünekivi.

Rüoliidi pind võib olla kas klaasjas, afaniitne või porfüüriline, kuid ta on tihti vesikulaarse tekstuuriga ehk sisaldab palju väikseid tühimikke. See tuleneb sellest, et ränirikka koostisega kivimid on väga suure sisehõõrdega (viskoossed), mistõttu ei vabasta nad gaase kuigi hõlpsasti. Tühimikud ongi avad, mille sisse on kogunenud magmast vabanenud gaas. Tekstuuri tõttu on ka rüoliidi murdejälg ebaühtlane, krobeline.

Rüoliit koosneb peamiselt kvartsist, leelispäevakivist ja plagioklassist (vt QAPF-diagramm). Ta on suure kvartsi- ja kaaliumpäevakivisisalduse tõttu heledat värvi. Levinud on valged, punakad, hallid, rohekad ja pruunikad toonid. Porfüürilise rüoliidi korral esineb peenes põhimassis jämedamaid fenokristalle.

Kuna rüoliit sisaldab eriti palju räni ning vähe rauda ja magneesiumi, siis moodustab rüoliit sulades eriti viskoosseid ja väga polümeriseerunud laavasid. Rüoliiti võib sageli kohata bretšades, nekkides ja daikides.

Kui rüoliit jahtub nii kiiresti, et selles ei jõua kasvada kristallid, mis moodustaksid loodusliku klaasi, siis nimetatakse tekkinud mineraali obsidiaaniks ehk vulkaaniliseks klaasiks. Ehkki rüoliit on hele, on obsidiaan sageli tume, pruun või isegi must. Aeglasel jahtumisel tekivad laavas mikroskoopilised kristallid ja tulemuseks on niisugused struktuurid nagu suunatud tekstuur, sfäroliitne struktuur ja poorne struktuur.

Mõned rüoliidid on vesikulaarse struktuuriga pimsid. Need tekivad siis, kui purse toimub vee all.

Paljud rüoliidilademed on plahvatusohtlikud ning võivad sisaldada tefrat, tuffi või ignimbriiti.

Keskmise ilma veesisalduseta rüoliidi koostis oksiidsel kujul massiprotsentides on järgmine:

| SiO2 | TiO2 | Al2O3 | Fe2O3 | FeO | MnO | MgO | CaO | Na2O | K2O | P2O5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 73,95 | 0,28 | 13,48 | 1,50 | 1,13 | 0,06 | 0,40 | 1,16 | 3,61 | 4,37 | 0,07 |

Arvud on keskmistatud 670 analüüsitud rüoliiditüki alusel.

Rüoliit mikroskoobi all. Vulkaaniline klaas on kristalliseeruma hakates moodustanud sfäroliitse struktuuriga kogumikke. Vesiikuleid katavad sekundaarse tekkega kvartsi mikrodruusid. Peamised fenokristallid on kvarts ja kaaliumpäevakivi
Nimetuse "rüoliit" võttis kasutusele saksa rännumees ja geoloog Ferdinand von Richthofen pärast oma ekspeditsioone Kaljumäestikku 1860. aastatel.

Rüoliiti kasutatakse teekatteks ja ehitusel.

Vaata ka
--------

* Lipariit

Viited
------

1. ↑  R. W. Le Maitre, 1976. *The chemical variability of some common igneous rocks*. J. Petrol. 17:589–637.
**Eestlased Argentinas** on Argentinas elanud või elavad eestlased. Argentina eestlaste kogukond on Ameerika Ühendriikide, Kanada ja Brasiilia eesti kogukondade järel Ameerikas arvukuselt neljas. 

Eestlaste väljarändamine Argentinasse algas 20. sajandi algul ja teise suurema lainena pärast Teist maailmasõda.

Esimene eestlaste selts moodustati 1924 (Argentina Eesti Selts). 1924 lõid osa eestlasi konkureeriva organisatsiooni Argentina Eesti Koloonia, ent see lõpetas tegevuse 1926. 1926 korraldati Argentina Eesti Selts ümber Eesti Selts Ühenduseks. 1928 osa Ühenduse liikmeid lõid eraldi üksuse: Ülemaalise Eesti Noorsoo Ühenduse Argentiina osakond (ÜENÜ AO). 1933 ühinesid Eesti Selts Ühendus ja ÜENÜ AO üheks organisatsiooniks, mille nimeks sai Eesti Selts Estonia. Seltsi tegevus hääbus 1990. aastate alguses.

21. sajandil arvatakse Argentinas elavat umbes 1500 eestlast, ent see arv väheneb kiiresti.

Vaata ka
--------

* Eesti-Argentina suhted

Viited
------

1. 1 2 3   (vaadatud 17.03.2017)
2. ↑   (vaadatud 21.03.2017)

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Eestlased Argentinas** |
**Joonas Riismaa** (sündinud 6. märtsil 2002 Märjamaa vallas) on Eesti profikorvpallur.

Klubikarjäär
------------

Joonas Riismaa on Märjamaa spordikooli ja BC Raplamaa kasvandik. Tema esimene treener oli Kalle Kollin.

2016. aastal alustas ta mängimist Itaalias, kus osales U16 ja U18 vanuseklasside kõrgemates divisjonides ehk Eccellenzas (klubid Siena Mens Sana ja Pistoia Basket U18). Ta võistles ka liigas Serie C Gold (tugevuselt neljas liiga) klubi Montale Libertas Basket meeskonnas 2018–2020. Giorgio Tesi Group Pistoia eest mängis ta liigas Serie A2 (tugevuselt teine liiga) aastatel 2020–2022. Serie A2 liigas olid ta parimad näitajad mängudes: 25 punkti, 8 lauapalli, 5 söötu, 3 vahetlõiget, efektiivsus 26.

Hooajast 2022/2023 on Riismaal sõlmitud 2 aastane leping Itaalia klubiga Happy Casa Brindisi liigas Serie A.

Koondisemängud
--------------

Riismaa on mänginud Eesti noortekoondistes U16, U18 ja U20 vanuseklassis.

Joonas Riismaa debüteeris Eesti rahvuskoondise mängus 28. veebruaril 2022. aastal MM2023 valikmängus Poola vastu, visates 68:70 kaotatud mängus 3 punkti.

Viited
------

1. ↑  Raplamaa Sõnumid, 14. mai 2014.
2. ↑  Joonas Riismaa's regular seasons records. vaadatud 25.02.2023.
3. ↑  Poola - Eesti 28.02.2022.

Välislingid
-----------

* Joonas Riismaa. Basketball Player - Proballers.
* Joonas Riismaa. basket.ee.
* U20 Nordic Cup, Joonas Riismaa pärast võitu Rootsi üle: suutsime oma mänguplaanist kinni pidada. YouTube, Eesti Korvpalliliit, 21. juuli 2021.
* Joonas Riismaa: ma ei osanud Itaaliasse minnes oodata, et jõuan 20-aastaselt kõrgliigasse. Delfi Sport,12.07.2022
Semgalite asuala
**Upmale** (ladina keeles Terra Opemele) oli semgalite muinasmaakond Lielupe jõgikonna alal. Ala keskus oli Mežotne muinaslinnus, maakonna aladele jäi ka Babīte linnamägi.

Upmale eksisteeris 10. sajandist kuni 1220. (või 1254.) aastani. Mežotne linnust on esmamainitud 1219. aastal. 1225. aastal kujunes see Sēlija piiskopkonna keskuseks, selle likvideerimisel aga Zemgale piiskopkonna keskuseks. 1231. aastal hakkasid need alad alluma Riia piiskopkonnale, ent järgmisel aastal tühistas Gregorius IX selle liidendamise ja taastas Zemgale piiskoppide õigused. 1251. aastal likvideeriti Zemgale piiskopkond lõplikult.

1254. aastal sõlmisid ristisõdijad Leeduga rahulepingu, mille järgi läks Upmale maakond jagamisele. Selle lõunapoolsemad alad läksid osalt Leedule, põhjapoolsemad alad aga Liivi ordu valdusse. Maakonda on viimast korda mainitud 1272. aastal kui Liivi ordule kuuluvat territooriumi.

Muinasmaakonna alad jäävad tänapäeval Läti Baldone, Bauska, Iecava, Jelgava, Ozolnieki, Rundāle ja Vecumnieki piirkonna aladele; osalt ka Leedu Pasvalysi rajooni aladele.

Vaata ka
--------

* Tērvete
* Silene
* Dobele
* Dobene
* Spārnene
* Žagare

Viited
------

1. ↑   Indriķis Šterns. Latvijas vēsture: 1180-1290 Krusta kari, Rīga, 2002, 459 lk.
**Joonmõõtkava** on mõõtkava esitamisviis, mille puhul kasutatakse võrdseteks lõikudeks jaotatud sirgjoont. Jaotised näitavad, kui suur vahemaa looduses vastab ühele lõigule kaardil. Nullist vasakule jääv vahemik on jagatud lühemateks lõikudeks.

Joonmõõtkava abil saab mõõta kaugust ka juhul, kui arvmõõtkava ja võrdlusmõõtkava kaardi suurendamisel või vähendamisel muutusid.

Joonmõõtkava konstrueerimine
----------------------------

Joonmõõtkava konstrueerimiseks kantakse ühele sirgjoonele teatavat lõiku, mida nimetatakse mõõtkava aluseks a (kusjuures alus on pikkusega 1–5 cm), millele vastab maastikul tüvenumbriga 1 algav lõik (1, 10, 100 m jne). 

Näiteks

* mõõtkava 1:100 puhul a = 1 cm;
* mõõtkava 1:2000 puhul a = 5 cm;
* mõõtkava 1:2500 puhul a = 4 cm;
* mõõtkava 1:5000 puhul a = 2 cm.

Täpsuse suurendamiseks konstrueeritakse põik- e transversaalmõõtkava, valides sobiva aluse, nagu joonmõõtkaval. Vasakul olevad nn põikjooned ja alusega paralleelsed jooned jagavad aluse kümnendosa aluse sajandikosadeks.

Joonmõõtkava kasutamine
-----------------------

Sirkli (ka joonlaua või pabeririba) abil mõõdame kaardil vajaliku vahemaa. Asetame sirkli vasaku haara joonmõõtkava nullpunktile. Nihutame sirklit nii palju vasakule, et sirkli parem haar jääks täisarvu tähistavale joonele. Tegeliku vahemaa leidmiseks liidame omavahel nullpunktist vasakule jääva haara kauguse nullpunktist ning nullpunkti ja sirkli parema haara vahelise kauguse.

Vaata ka
--------

* Arvmõõtkava
* Võrdlusmõõtkava
Grant's Tomb
**Upper Manhattan** (Ülem-Manhattan ei ole eesti keeles ametlik nimi) tähistab New Yorgi linnaosa Manhattani kõige põhjapoolsemat piirkonda. Selle lõunapiiri on määratletud erinevalt, kuid üldiselt peetakse selleks Central Parki lõppu, tänavajoonel: West 110th Street, Central Park North ja Tito Puente Way.

Naabruskonnad
-------------

Upper Manhattan hõlmab tavaliselt:

* Marble Hilli,
* Inwoodi,
* Washington Heightsi (sealhulgas Fort George'i, Sherman Creeki ja Hudson Heightsi),
* Harlemi (sealhulgas Sugar Hilli, Hamilton Heightsi ja Manhattanville'i),
* East Harlemi,
* Upper West Side'i osi (Morningside Heightsi ja Manhattan Valleyt).

Ajalugu
-------

19. sajandi teisel poolel tõid IRT Ninth Avenue Line ja teised kõrgendatud raudteed inimesi varem maalähedasse Upper Manhattani piirkonda. Kuni 20. sajandi lõpuni oli piirkond vähem mõjutanud gentrifikatsioonist, mis oli teistes New Yorgi piirkondades juba 30 aastat toimunud.

Vaatamisväärsused ja puhkealad
------------------------------

Nagu teisedki suurlinna elamupiirkonnad, ei ole piirkond New Yorgi turismikeskus. Siiski leiduvad seal sellised vaatamisväärsused või puhkealad nagu Grant's Tomb, Riverside Park, Apollo Theatre, Fort Tryon Park ja The Cloisters, Sylvia's Restaurant, Hamilton Grange, Morris-Jumel Mansion, Minton's Playhouse, Riverbank State Park, Sakura Park, Sugar Hill, Riverside Church, National Jazz Museum in Harlem ja Dyckman House.

Vaata ka
--------

* Manhattani pööripäev
* Upper West Side
* Upper East Side
* Midtown Manhattan
* Lower Manhattan
**Igor Schvede** (sündinud 5. detsembril 1970 Prahas) on endine Eesti mereväelane, auastmelt kontradmiral.

Eluloost
--------

Alates 1986. aastast teenis Nõukogude Liidu mereväes, kus õppis esmalt Leningradis Nahhimovi mereväekoolis ja seejärel Frunze nimelises kõrgemas mereväekoolis elektromehaanika erialal. 

1993. aastal liitus Eesti kaitsejõududega. Oli üks Eesti mereväe taasloojaid ja esimesi ülesehitajaid alates 1993. aasta suvest. 

1994. aastal määrati Schvede Mereväe abilaeva Ahti komandöriks ja 1997. aastal miinilaeva Sulev komandöriks. 1998. aastal määrati Miinilaevade divisjoni ülemaks. 

2002. aastal teenis ta välismissioonil Afganistanis. 
2003–2004 õppis Tartus Balti Kaitsekolledžis. 

9. augustist 2007 kuni 23. juulini 2012 oli Schvede mereväe ülem. 

2012 lõpetas ta Mereväe Juhtimiskolledži USA-s.

Pärast mereväe ülema kohalt lahkumist sai mereväekapten Schvedest Kaitseväe peastaabi ülema asetäitja. 

Aastail 2013–2016 oli Schvede Kaitseväe peastaabi ülem. 

2016. aasta suvest 2021. aasta juulini oli ta Eesti sõjaline esindaja Euroopa Liidu ja NATO juures.  Alates augustist 2021 on reservis.

Tegevus poliitikas
------------------

Igor Schvede kuulub aastast 2022 Reformierakonda. Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 3 (Tallinna Mustamäe ja Nõmme linnaosad) 601 häält ning ei osutunud valituks.

Auastmed
--------

| Aasta | Kuupäev | Õlak | Auaste |
| --- | --- | --- | --- |
| 1993 |  |  | nooremleitnant |
| 1995 | 1. veebruar |  | leitnant |
| 1997 | 11. veebruar |  | vanemleitnant |
| 2000 | 18. veebruar |  | kaptenmajor |
| 2004 | 19. veebruar |  | kaptenleitnant |
| 2008 | 18. veebruar |  | mereväekapten |
| 2015 | 5. veebruar |  | kommodoor |
| 2020 | 18. veebruar |  | kontradmiral |
|

Tunnustus
---------

* 1998 Mereväe Rist
* 1998 Kaitseväe teeneterist riigikaitseliste teenete eest
* 2005 Kotkaristi IV klassi teenetemärk
* 2000 Kaitseministeeriumi hõbe-rinnamärk
* 2004 Kaitseministeeriumi kuld-rinnamärk
* 2013 Kaitseväe Peastaabi teeneterist
* 2011 Mälestusmedal "10 aastat taastatud kaitseväge"

Viited
------

1. ↑  "Kes? Mis? Kus?" 2008, lk. 129
2. 1 2  Kaptenleitnant Sepper võttis üle mereväe juhtimise ERR uudised, 23.07.2012.
3. ↑  Kaitseminister nimetas ametisse kaitseväe kolm tippjuhti, ERR uudised
Joonas Laks Nõmmel Eestimaa Roheliste eetilise hapukapsasupi töötoas 3. septembril 2021
**Joonas Laks** (sündinud 6. mail 1987) on Eesti poliitik ja aktivist.

Haridus
-------

Ta on lõpetanud Tallinna Saksa Gümnaasiumi saksakeelse osakonna (XXV lend) ja Tallinna Tehnikaülikooli teedeehituse erialal (lõputöö juhendaja oli Ain Kendra).

Töö
---

Ta on liikluskorralduse spetsialist, kelle karjäär algas Teede REV-2 AS-is (praegu TREV-2 Grupp AS), kus ta töötas õpingute kõrvalt liikluskorralduse osakonnas ajutise liikluskorralduse juhina ja hiljem eelarvestaja ning liikluskorralduse projekteerijana. Viimane ametikoht kontsernis oli liikluskorralduse osakonna arendusjuht. 

Pärast seda oli ta erakonna Eestimaa Rohelised juhatuse liige ja täitis erakonnas mõnda aega ka peasekretäri rolli. 

Ta on otsedemokraatiat edendava sihtasutuse Terve Rahvas asutaja, nõukogu liige ja juht. Lahkus sihtasutusest 2020. aastal.

Tegevus poliitikas
------------------

Joonas Laks kuulus aastatel 2014–2021 erakonda Eestimaa Rohelised. 2023. aasta Riigikogu valimistel kandideeris ta Riigikokku erakonna Eesti 200 nimekirjas, kogus valimisringkonnas nr 3 (Tallinna Mustamäe ja Nõmme linnaosad) 198 häält ega osutunud valituks.

Pere
----

Tema isa oli Henry Laks, ema on Tiina Laks ja vend Rasmus Laks.

Tema abikaasa on Züleyxa Izmailova, neil on kolm last.

Viited
------

1. ↑  "Joonas Laks". Originaali arhiivikoopia seisuga 5. juuni 2019. Vaadatud 5. juunil 2019.
Joseph Fouché
**Joseph Fouché**, 1. Otranto hertsog (21. mai 1759 – 25. detsember 1820) oli Prantsusmaa riigitegelane.

1799–1802, 1804–1810 ja 1815 töötas ta politseiministrina. Tema juhtimisel sai Prantsusmaast politseiriik, tema aja kõige politseilikum riik kogu maailmas. Ta reetis kahel korral Prantsuse Vabariigi ja osales riigipööretes.

Nooruses töötas Fouché Nantes'is jutlustaja ja matemaatikaõpetajana.

1792 valiti Fouché Konventi, kus ta otsis liitu jakobiinidega. 21. jaanuaril 1793 hääletas ta Louis XVI giljotineerimise poolt. Ta oli Konvendi komissar Lyonis, kus rakendas repressioone streikivate tööliste vastu.

Pärast jakobiinide kukutamist toetas Fouché algul termidoorlasi, hiljem Direktooriumi, kes määras ta politsei ülemaks. Politsei juhina asus ta jälitama oma endisi kaasvõitlejaid: jakobiine ja teisi revolutsionääre. Just tema andis käsu sulgeda Jakobiinide Klubi. Kuid Fouché polnud ustav ka Direktooriumile, toetades 19. novembril 1799 Napoleoni riigipööret.

Napoleon andis Fouchéle politseiministri koha, mida ta vaheaegadega pidas 1815. aastani. Ta korraldas Napoleoni politseiaparaadi. Napoleon nimetas ta ka Otranto hertsogiks. Kuid Fouché karjääri takistas see, et ta kasutas politseid mitte üksnes riigivastase elemendi, vaid ka keisri enese jälgimiseks.

Kui Napoleon ta ametist vabastas, lähenes Fouché eksiilis olevatele rojalistidele ja pakkus oma teeneid, kuid need suhtusid temasse jäigalt, meenutades, et Fouché oli hääletanud kuninga surmaotsuse poolt. Seejärel lähenes Fouché taas Napoleonile ja sai taas politseiministriks. Tema käsi oli mängus Napoleoni tagasipöördumises Elba saarelt ja Saja päeva ajal püüdis ta riigi juhtimist üle võtta, kuid ei leidnud piisavalt toetajaid. Restauratsiooni ajal kõrvaldasid monarhistid ta ametist.

Fouch rajas tiheda nuhkide ja agentide võrgu nii Prantsusmaal kui tema vallutatud aladel. See oli Prantsusmaa senise ajaloo kõige põhjalikum agendivõrk, ületades nii Richelieu, Mazarini kui Gabriel la Reynie loodu. Isegi keisrinna Joséphine de Beauharnais sai Fouchélt iga päev 1000 franki taskuraha. Seetõttu kõlas tema põhimõte järgmiselt: "Kui täna saab kokku kolm inimest, et rääkida poliitikast, siis homme peab sellest teadma politseiminister." Pärast erruminekut avaldas ta memuaarid, kus kirjutas: "Mul õnnestus sisendada inimestesse veendumus, et kõikjal, kuhu koguneb neli inimest, on kohal ka minu mehed, valmis jälgima ja kuulama." Tema loodud politseiaparaat toimis peaaegu muutusteta kuni Pariisi Kommuunini.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Gerard Feix. "Pariisi suur kõrv". Tallinn, Eesti Raamat 1988, lk. 45–47
Virumaa valdade piirid enne ja pärast 1939. aasta vallareformi
**Vao vald** (saksa keeles *Wack*) oli vald Väike-Maarja kihelkonnas Viru kreisis ja Viru maakonnas, aastatel 1866–1939.

Valla pindala oli 227 km² ja elanikke oli 5624 (1934. aasta seisuga).

Vallas oli 1106 talundit ja elamut ning need kasutasid 17 560 ha maad (1929. aasta seisuga). Vallamaja asus Väike-Maarjas.

Vallas asus Vao küla.

1893. aastal liideti Vao vallaga Kaarma, Kiltsi, Koonu, Kärsa, Lammasküla, Nõmme, Põdrangu, Triigi, Uniküla, Äntu ja Ärina vald.

1939. aasta vallareformiga moodustati Avanduse ja Vao valla aladest Avanduse vald ning Vao ja Porkuni valla aladest moodustati Vao vald.

Viited
------

1. 1 2  Vao vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917 (vaadatud 29.02.2016)
2. 1 2 3  *Eesti Entsüklopeedia.* 8. köide: *Tanulane–Yvon.* Tartu: Loodus, 1937, lk 764.
3. ↑  Maa-ameti kaardirakendused
4. ↑  Väljavõte 776. Vabariigi Presidendi otsus nr. 88. Riigi Teataja, nr 87, 14. oktoober 1938

Välislingid
-----------

* Vao vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917
Čyrvonaja Słabada
**Čyrvonaja Słabada** (kasutusel on ka nimekujud **Tšõrvonaja Slabada** ja **Krasnaja Slabada** (*Красная Слабада*), vana nimega **Vyzna**) on alev Valgevenes Minski oblastis Salihorski rajoonis. Alev on Čyrvonaja Słabada külanõukogu halduskeskus.

Alevis tegeletakse metsandusega ja töödeldakse puitu, seal on ka toiduainetööstus. Alevi lähedal asuvas veehoidlas kasvatatakse kala (latikat, haugi, karpkala). Suurimaks vaatamisväärsuseks on XIX sajandi lõpus ja XX sajandi alguses ehitatud mõisakompleks.

Ajalugu
-------

Asulat on esimest korda mainitud XVI sajandil. Toona kandis see nime Vyzna (*Вызна*) ja oli toona osa Słucki vürstiriigist, mis kuulus Olelkowiczitele, aastast 1612 aga Radziwillidele. Toona oli Vyzna juba alev. XVIII sajandil ehitati sinna katoliku kabel.

Poola jagamisel läks Vyzna aastal 1793 Venemaa koosseisu. Seal kuulus Vyzna Minski kubermangu. Alev läks koos ümbruskonna asulatega XIX sajandi alguses Wittgensteinide valdusse, hiljem aga kuulus Hohenlohedele. XIX sajandi lõpus oli seal kaks sünagoogi ja viis poodi.

1918. aastal hakkas Vyzna kuuluma Valgevene Rahvavabariiki. Aastal 1920 toimus linnas ülestõus seal võimul olnud bolševike vastu. Selles osalejad soovisid uuesti asutada Valgevene Rahvavabariigi. Halvasti relvastatud ülestõusu surus Punaarmee detsembriks julmalt maha. Aastal 1923 nimetati Vyzna ümber Čyrvonaja Słabadaks.

Tuntud elanikke
---------------

* Bronisław Zaleski – poola kunstnik
* Mihhail Zapol – Nõukogude arhitekt
* Mikałaj Čadovič – Valgevene ulmekirjanik

Välislingid
-----------

* Alev Poola geograafilises sõnastikus (*poola keeles*)
Emil Pettersson 2018. aasta AHL-i tähtede mängul
**Karl Emil Ilmari Pettersson** (sündinud 14. jaanuaril 1994 Sundsvallis) on Rootsi jäähokimängija, kes mängib keskründajana Rootsi kõrgliigaklubis Timrå IK.

Ta alustas klubikarjääri Rootsi klubis Timrå IK, mille koosseisus debüteeris ta Rootsi kõrgliigas hooajal 2012–13.

2013. aastal valis Nashville Predators ta NHL-i *draft* '​is 155. valikuna.

Hooaja 2014–15 lõpus liitus ta Rootsi kõrgliigaklubiga Modo Hockey. Hooajal 2016–17 mängis ta Rootsi kõrgliigas Skellefteå AIK ja Växjö Lakersi ridades.

2017. aasta mais sõlmis ta lepingu Nashville Predatorsiga. Pettersson mängis Põhja-Ameerikas aastatel 2017–2019 American Hockey League'i klubides Milwaukee Admirals ja Tucson Roadrunners, kuid NHL-is tal debüüti teha ei õnnestunud. 2018. aastal osales ta AHL-i tähtede mängul.

2019. aasta juunis naasis ta Växjö Lakersi, kellega sõlmis kaheaastase lepingu. 2021. aastal tuli ta Lakersiga Rootsi meistriks. 2020–21 põhihooajal oli Pettersson 22 väravaga Lakersi suurim väravakütt.

2021. aastal juulis sõlmis ta üheaastase lepingu KHL-i klubiga Moska Spartak. Hooaja jooksul lõi ta KHL-is 42 mänguga 13 väravat ja andis 11 väravasöötu.

2022. aasta aprillis naasis ta Rootsi kõrgliigasse, sõlmides viieaastase lepingu Timråga.

Tema noorem vend Elias Pettersson mängib NHL-is Vancouver Canucksi meeskonnas. Pettersson on isapoolse vanaisa kaudu Soome päritolu.

Viited
------

1. ↑  ЭМИЛЬ ПЕТТЕРССОН – НОВЫЙ ИГРОК ХК «СПАРТАК». spartak.ru. 13.7.2021. 18.10.2021
2. ↑  "Emil Pettersson returns home". Timrå IK. 8. aprill 2022. Vaadatud 8. aprillil 2022.

Välislingid
-----------

* Emil Pettersson KHL.ru lehel
* Emil Pettersson hockeydb.com lehel