recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Hädastopp
**Hädastopp** on nupp või lüliti masinatel, mis on ette nähtud masina kiireks peatamiseks hädaolukorras. Tavaliselt on see teistest juhtnuppudest suurem ja punast värvi.

Tootmisliinidel kasutatakse hädastopina piki liini mõlemat külge kulgevat punast nööri, millest tõmmates liin seiskub. Tänapäeval on see kõigil operaatoriga masinatel kohustuslik.

Erinevalt tavalisest väljalülitamisest, kus kõik süsteemid lülitavad aparaadi/masina välja harilikul režiimil, seda kahjustamata, on hädastopi abil väljalülitamine projekteeritud: a) operatsiooni kiireks ja täielikuks peatamiseks, isegi kui see rikub seadmestikku; b) olema toimimisvõimeline viisil, mis on kiire ja lihtne (nii et isegi paanikas olev, kahjustatud tegevusfunktsiooniga kasutaja võib seda juhtida) ning tavaliselt c) olema ilmselge ka treenimata operaatorile või kõrvaltvaatajale. Paljudel hädastoppidel on eemaldatav tõke või muu kaitsev osa, takistamaks juhuslikku käivitamist (näiteks plastmassist kaas, mida tuleb tõsta, või klaas, mida tuleb puruks lüüa).

Hädastopid on tavaliselt olemas mehhanismides, mille normaalne funktsioneerimine või ettenähtav kuritarvitamine võib põhjustada viga või surma. Mehhanismi purustust või riket nähakse vastuvõetava tasuna sellise vea või surma vältimiseks.

Sõidukid
--------

Raudteedel on avariinupp pidurite täisvarustuse osa ning see võimaldab rongi peatada nii kiiresti kui võimalik, paljuski sarnaselt avariipidurile. See tekib kas käsitsi avariinupu aktiveerimisel (näiteks, nupu vajutamisel rongil avariipeatuseks) või - mõnedes rongides - automaatselt, kui rong on punast signaali läbinud või juht ei suutnud reageerida hoiatustele, et veenduda, et ta on valvas.

Hädastopid on samuti kasutatud maasõidukitel nagu vargusevastane süsteem ning avariiväljalülitus. Sellised seaded on tihti paigaldatud söötautodele (ingl. *bait cars*) ning konfigureeritud nii, et autot jälgiv politsei võib kasutada lülitit kaugelt.

Liftid ja eskalaatorid
----------------------

Liftide esipaneelil asub punane kahesuunaline nupp, mille peal on märgitud, kas "Emergency Stop" (avariipeatumine) või "Run/Stop" (käivitu/peatu). Tavaliselt on nupp vajutamata või "üles"-positsioonis, mis lubab liftil liikuda tavalises režiimis. Kui nupp on sisse vajutatud jääb lift otsekohe seisma. Kui nupp on taaskord välja vajutatud, hakkab lift töötama tavalises režiimis, sellest saabki alguse fraasi "Run/Stop" kasutus. Mõnedel juhtudel on lüliti sarnane valguslülitiga, kus sisse vajutatud nupp võimaldab lifti tööd tavalises režiimis ning välja vajutatud nupp peatab lifti.

Eskalaatoril on võtme abil juhitav lüliti, millega saab eskalaatorit peatada või muuta selle liikumise suunda. Võtmega juhitava lüliti kõrval on punane avariipeatuse nupp, mida kasutatakse masina rike või võimaliku vigastuse puhul, näiteks kui kellegi saabas jääb elevaatori astmete vahel kinni all või üleval. Võtmelüliti võimaldab eskalaatori tagasiviimist töörežiimi pärast selle peatamist.

Vaata ka
--------

* Hädapidur
Lohusuu lahingu mälestussammas
**Lohusuu lahingu mälestussammas** on püstitatud Lohusuu lahingus hukkunute mälestuseks. Mälestussammas asub Lohusuul Jõgevamaal.

Mälestussammas avati 26. juulil 1931. 1940. aastal mälestussammas lammutati Nõukogude võimu poolt. Mälestussamba detaile kasutati hiljem Avinurme Suure Isamaasõja mälestussambal.

Mälestussammas taastati ja avati uuesti 23. juunil 1990.

Mälestussamba esiküljel on tekst: "Venna verega / võietud pind, / terve eluga / hoian sind! / Vabadussõja / Lohusuu / lahing / 14 dets. 1918. a."

Mälestussamba tagaküljel on tekst: "Avatud 26. juul. 1931 / lõhutud 1940 / taasavatud 23. juun. 1990".

Vaated mälestussambale
----------------------

* 
* 
* 
*

Vaata ka
--------

* Eesti Vabadussõjas langenute mälestussammas
* Eesti Vabadussõja mälestusmärkide loend

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Lohusuu lahingu mälestussammas** |

* Lohusuu lahingu mälestussammas kultuurimälestiste riiklikus registris Muuda Vikiandmetes
**Väiküla mõis** (saksa keeles *Weikül, Weitelby*) oli Lõusa mõisa karjamõis Simuna kihelkonnas Virumaal, tänapäeva Salutaguse küla lähedal Vinni vallas Lääne-Viru maakonnas.

Viited
------

1. ↑  Väiküla mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris (vaadatud 16.05.2020)
2. ↑  Väiküla mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris (vaadatud 16.05.2020)
3. ↑  Väiküla krjms, www.eki.ee

Välislingid
-----------

* Väiküla mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris
* Väiküla mõis. Inventariseerimine - Muinsuskaitseamet, Kultuurimälestiste riiklik register, Muinsuskaitseameti digiteeritud arhivaalid

Simuna kirik
Simuna kihelkond

**Kirik**: Simuna  

**Mõisad**: Aru mõis | Avanduse mõis | Edivere mõis | Emumäe mõis | Härma mõis | Imukvere | Kellavere mõis | Koila mõis | Kuremaa mõis | Käru mõis | Laekvere mõis | Lasinurme mõis | Liinemõisa mõis | Luusika mõis | Lõusa mõis | Moora mõis | Muuga mõis | Mõisamaa mõis | Määri mõis | Orguse mõis | Paasvere mõis | Pallasvere mõis | Pudivere mõis | Rahkla mõis | Rohu mõis | Salla mõis | Simuna kirikumõis | Selli mõis | Sootaguse mõis | Tammiku mõis | Tillika mõis | Tuulivere mõis | Venevere mõis | Võivere mõis | Väiküla mõis | Vägeva mõis | Vända mõis
*Aula regia* Ingelheimi keisripalee varemetes
Ingelheimi *aula regia* rekonstruktsioon
4. sajandil ehitatud Trieri basiilika, niinimetatud Aula Palatina
Trieri basiilika sisevaade
***Aula regia*** (ladina keeles 'kuninglik saal') oli keskaegse kuninga residentsi (pfaltsi või kindluse) keskne suur ruum, troonisaal. Peamiselt seostub karolingide ja ottode arhitektuuriga.

Kirjeldus
---------

*Aula regia* oli suur täisnurkne ühelööviline saal, millel oli mitu sissekäiku ja peasissekäigu ees oli eeskoda. Peasissekäigu vastasseinas oli apsiiditaoline tõstetud põrandaga nišš trooni jaoks. Seinad võisid olla kaunistatud maalingutega, põrand värvilise kivilaotisega. Ingelheimi saalis on säilinud kunagise apsiidi raaminud triumfikaare lähtekivi, mille järgi on rekonstrueeritud ruumi eri osade kõrguseks 13–19 meetrit.

Säilinud eksemplarid
--------------------

*Aula regia*'id on algsel kujul keskajast säilinud vähe. Märkimisväärseim neist asub Astuuria kuninga Ramiro I jaoks 850. aasta paiku ehitatud suvepalees Oviedo lähedal, mille teisel korrusel on pea terve korruse suurune saal ja kus tänapäeval asub Santa María del Naranco kirik. Kinnitust on saanud *aula regia* olemasolu Paderborni, Aacheni, Goslari pfaltsides ja Zürichis Lindenhofis, Ingelheimis on see selgesti lokaliseeritav kuningapalee varemetes ja on digitaalselt rekonstrueeritud .

Kõikide osaliselt säilinud *aula regia*'te arhitektuuriliseks eeskujuks peetakse Trieri Aula Palatinat.

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 28. november 2019. Vaadatud 16. novembril 2019.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
2. ↑
3. ↑  H. Schutz. The Carolingians in Central Europe, Their History, Arts, and Architecture: A Cultural History of Central Europe, 750-900. 2004
4. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 16. november 2019. Vaadatud 16. novembril 2019.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
5. ↑
6. ↑  E. Vogt. Die Ausgrabungen auf dem Lindenhof in Zürich : vorläufiger Bericht. Jahresbericht / Schweizerisches Landesmuseum Zürich. 1937
7. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 28. november 2019. Vaadatud 16. novembril 2019.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)

Välislingid
-----------

* Aula regia. - Kaiserpfaltz Ingelheim
* Video: Santa Maria del Naranco
**Lohu II linnus** on linnus, mis asub Lohu külas Kohila vallas Rapla maakonnas Keila jõe läänekaldal.

Lohus asub kaks linnust, mida lahutavad teineteisest vaid Keila jõgi ja paarisajameetrine vahemaa. Suuremat Lohu linnust tuntakse ka Lohu Jaanilinna nime all. See on muistse Harjumaa üks keskseid kantse.

Lohu II linnus on vanem ja kokku kasvanud Lohu muinaskülaga. Seda kasutati 10.–12. sajandil.

Linnus on neemiklinnuse tüüpi muinaslinn Keila jõe läänepoolsel 3...4 meetri kõrgusel kaldapealsel. Umbes 1100 m² hõlmav linnuseõu on lõunast kaitstud 1...1,6 meetri kõrguse otsavalliga, mille madalduv põhjaots ulatub jõeni. Kaguosas tehtud väljakaevamiste järgi koosneb vall peamiselt kividest, välisküljel oli suurtest paeplaatidest laotud kuivmüür, tugevasti varisenud sisekülg on peamiselt maakividest. Valli algne laius oli 6 meetrit, kõrgus arvatavalt 3...3,5 meetrit. Valli peal olid puitrajatised. Valli õuepoolset seina toetasid nelinurksed tornid. 

Pärast suure Lohu Jaanilinna valmimist ei jäänud vana linnus kasutuseta, vaid seda tugevdati. Sinna rajati kõrgem kivivall ja vallile tugevad puitehitused. Võimalik, et Lohu II sai ka eellinnuseks ning kaitses Jaanilinna viivat teed ja silda. Linnuse alalt on leitud varasemast asulast pärit keraamilisi esemeid. 

Lohu II linnuse avastas 1974. aastal Evald Tõnisson, kes juhtis ka arheoloogilisi väljakaevamisi 1974. ja 1975. aastal.

Linnuse nõlv

Kirjandus
---------

* Evald Tõnisson, *Lohu* – Horisont 1975, Nr 1, lk 17–19.

Välislingid
-----------

* Lohu II linnus kultuurimälestiste riiklikus registris Muuda Vikiandmetes
**Abjaku** on küla Mulgi vallas Viljandimaal.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Abja valda.

Küla on esimest korda mainitud 1504 (Abia).

Enne 1939 kandis küla **Abja** nime.

Kihelkondlikult kuulus küla Halliste kihelkonda.

Viited
------

1. ↑  Maa-amet, vaadatud 21.11.2020.
2. ↑  Statistikaamet, vaadatud 10.11.2020.
3. ↑
4. 1 2  Marja Kallasmaa: artikkel "Abjaku" Eesti kohanimeraamatus. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus, 2016, lk 25.

Mulgi valla asulad

**Linnad:** Abja-Paluoja • Karksi-Nuia • Mõisaküla   

**Alevikud:** Halliste • Õisu   

**Külad:** Abja-Vanamõisa • Abjaku • Ainja • Allaste • Atika • Ereste • Hirmuküla • Hõbemäe • Kaarli • Kalvre • Kamara • Karksi • Kulla • Kõvaküla • Laatre • Lasari • Leeli • Lilli • Maru • Metsaküla • Morna • Mulgi • Muri • Mõõnaste • Mäeküla • Naistevalla • Niguli • Oti • Penuja • Polli • Pornuse • Põlde • Päidre • Päigiste • Pärsi • Pöögle • Raamatu • Raja • Rimmu • Räägu • Saate • Saksaküla • Sammaste • Sarja • Sudiste • Suuga • Tilla • Toosi • Tuhalaane • Umbsoo • Univere • Uue-Kariste • Vabamatsi • Vana-Kariste • Veelikse • Veskimäe • Äriküla • Ülemõisa
**Lohu raudteepeatus** (saksa *Loal*) on raudteepeatus Raplamaal Kohila vallas Mäliveres (nime saanud lähedal asuva Lohu küla järgi).

Lohu raudteepeatuses on üks madal (550 mm) perroon. 

Rong sõidab Balti jaamast Lohule umbes 50 minutit. Peatuses peatub alates 1. jaanuarist 2014 päevas Elroni 4 Viljandi rongi (pooled Tallinna ja pooled Viljandi poole), 8 Türi rongi (pooled Tallinna ja pooled Türi poole) ja 8 Rapla rongi (pooled Tallinna ja pooled Rapla poole). Piletihinnalt kuulub peatus III ja IV tsooni.

11. detsembril 2009 avati Lohul uus perroon.

Ajalugu
-------

Lohu endine jaamahoone
Lohu pooljaam rajati 1920ndatel Tallinna–Viljandi kitsarööpmelisel raudteel.

Jaamas on Elroni peatuskoht, Tallinna–Rapla, Tallinna–Türi, Tallinna–Viljandi rongiliinidel ja endistel Tallinna–Lelle ning Tallinna–Pärnu rongiliinidel.

Jaamahoone
----------

Ühekorruseline paekivist Lohu jaamahoone valmis koos jaamaga. Hoone ehitati eriprojekti järgi. 

Ristkülikulise põhiplaani ja viilkatusega historitsistlikku ehitist iseloomustavad punastest tellistest laotud nurgad ning raamistused hoone akendel ja välisustel. Hoone oli piletimüügiks kasutusel kuni 1980. aastateni. Nüüd kasutusel elamuna.

Viited
------

1. ↑
2. ↑  Edelaraudtee
3. ↑  Mehis Helme "Eesti Raudteejaamad" (Tänapäev 2003)

Välislingid
-----------

* FOTO: Lohu peatus ja reisirong D1 aastal 1990; Baltic Trains Picture Gallery
* Infot peatuse kohta; fotod (*vene keeles*)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Eelnev peatus** |  **Raudteepeatus lõunasuunalistel reisirongiliinidel** | **Järgnev peatus** |
|  Kohila |  **Lohu** | Hagudi  |
Uus Hollandi Veeliin Madalmaades
**Uus Hollandi Veeliin** (hollandi keeles *Nieuwe Hollandse Waterlinie*) on alates 1815. aastast rajatud kindlussüsteem Madalmaades. 

Liini pikkus on 85 km ja laius on 3–5 km. See algab IJsselmeerist Muideni linna lähedalt ja ulatub kuni Biesboschi rahvuspargini. 

Liin moodustab kindluslinnade, fortide, reduutide ja suurtükipatareide süsteemi koos lüüside, tammide, kanalite ja üleujutavate alade süsteemiga. Selle ala üleujutamisega umbes 40 cm kõrguselt kavatseti kaitsta riigi põhiosa ja suuremaid linnu, sealhulgas ka liini keskust Utrechti. 

Seda liini ei kasutatud lahingutegevuses kunagi, kuid see kuulutati siiski kaitseseisukorras olevat, mehitati mobiliseeritud sõjaväelastega ning ujutati alad osaliselt üle neljal korral: 

* 1870 Prantsuse-Preisi sõja ajal
* 1914 Esimese maailmasõja ajal
* 1939 Teise maailmasõja puhkemisel
* 1944 Teise maailmasõja käigus Saksamaa poolt okupeeritud Madalmaades

Liin desarmeeriti osaliselt 1951. aastal ning kõik kindlused lõpetati 1963. aastal.

Vaata ka
--------

* Amsterdami kaitseliin

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Uus Hollandi Veeliin** |

* Uus Hollandi Veeliin. Hollandi keeles
Tehismullad tekivad aherainemägedel
Tehismullad rekultiveeritud lubjakivikarjääril Tšehhis
**Tehismuld** ehk **tehnogeenne muld** on muld, mille väljanägemine ja areng on seotud tugeva inimtegevuse poolt põhjustatud ümberkujundava mõjuga. Aastal 2022 valiti tehismuld aasta mullaks.

Tehismullad tekivad siis, kui looduslikes tingimustes tekkinud mulla ülemine osa on:

* osaliselt või täiesti hävitatud
* eemaldatud
* segatud alusmullaga
* maetud puistanguga
* koosneb looduslikust või looduses mitteesinevast puistangumaterjalist.

Pärast tehismulla ümberkujundamist toimub neil aladel mullateke ja -areng taimestiku ja muu elustiku mõjul looduslike protsesside käigus.

Tehismulla lähtekivimiteks võivad olla nii looduslikud aluspõhja- ja pinnakattekivimid ning setted kui ka turvas või isegi prügimägede moodustav materjal.

Tehismullad on levinud taastatud taimestikuga karjäärialadel, tiheasustusega piirkondades ning ehitisi ja teid ümbritsevatel haljasaladel. Kuna toimub selliste alade pidev lisandumine, siis tekib kogu aeg juurde ka tehismuldi.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5
Borna Barišić (2021)
**Borna Barišić** (sündinud 10. novembril 1992 Osijekis) on Horvaatia jalgpallur, kes mängib vasakkaitsjana Šotimaa kõrgliigaklubis Rangers ja Šotimaa jalgpallikoondises.

Ta alustas klubikarjääri kodulinna klubis NK Osijek, debüteerides Horvaatia kõrgliigas hooajal 2013/14. 2015. aastal liitus ta Zagrebi Dinamoga, kuid pärast ühte mängu siirdus ta hooajaks 2015/16 laenule NK Lokomotivasse. Pärast naasis Barišić Osijeki.

2018. aasta augustis siirdus ta umbes 2,2 miljoni naelsterlingi eest Rangersi, kellega sõlmis nelja-aastase lepingu. Hooajal 2020/21 tuli ta Rangersiga Šotimaa meistriks ning samal hooajal valiti Barišić liigahooaja sümboolsesse koosseisu.

Horvaatia jalgpallikoondises tegi Barišić debüüdi 11. jaanuaril 2017 sõprusmängus Tšiili vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 21. märtsil 2019 EM-i valikmängus Aserbaidžaani vastu. Ta kuulus Horvaatia koondisse 2021. aasta Euroopa meistrivõistlustel.

Saavutused
----------

Rangers
* Scottish Premiership: 2020–21

Viited
------

1. ↑  "Borna Barisic: Rangers sign Croatian defender on four-year deal". bbc.com. 7.8.2018. Vaadatud 11.5.2022

| * v
* r
Horvaatia koondis  –  UEFA Euro 2020 |
| --- |
| 

* 1 Livaković
* 2 Vrsaljko
* 3 Barišić
* 4 Perišić
* 5 Ćaleta-Car
* 6 Lovren
* 7 Brekalo
* 8 Kovačić
* 9 Kramarić
* 10 Modrić (c)
* 11 Brozović
* 12 Kalinić
* 13 Vlašić
* 14 Budimir
* 15 Pašalić
* 16 Juranović
* 17 Oršić
* 18 Rebić
* 19 Badelj
* 20 Petković
* 21 Vida
* 22 Bradarić
* 23 Sluga
* 24 Gvardiol
* 25 Ivanušec
* 26 Škorić
* Treener: Dalić

 | Horvaatia |

| * v
* r
Horvaatia koondis  –  2022. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused |
| --- |
| 

* 1 Livaković
* 2 Stanišić
* 3 Barišić
* 4 Perišić
* 5 Erlić
* 6 Lovren
* 7 Majer
* 8 Kovačić
* 9 Kramarić
* 10 Modrić (c)
* 11 Brozović
* 12 Grbić
* 13 Vlašić
* 14 Livaja
* 15 Pašalić
* 16 Petković
* 17 Budimir
* 18 Oršić
* 19 Sosa
* 20 Gvardiol
* 21 Vida
* 22 Juranović
* 23 Ivušić
* 24 Šutalo
* 25 Sučić
* 26 Jakić
* Treener: Dalić

 | Horvaatia |
**Tabora piirkond** on 1. järgu haldusüksus (piirkond) Tansaanias.

Piirkonna administratiivne keskus on Tabora, mis on ka riigi suuruselt üheksas linn.

Piirkond jaguneb seitsmeks ringkonnaks: Igunga, Kaliua, Nzega, Sikonge, Tabora linnaringkond, Urambo ja Uyui.

Tabora piirkonna pindala on 76 151 km². Aastal 2012 elas piirkonnas 2 291 623 inimest.

Viited
------

1. ↑  Sub-Divisional Population Projection for Year 2016 and 2017 Based on 2012 Population and Housing Census. National Bureau of Statistics, vaadatud 16.08.2019

Tansaania piirkonnad

Arusha **·** Dar es Salaam **·** Dodoma **·** Geita **·** Iringa **·** Kagera **·** Katavi **·** Kigoma **·** Kilimanjaro **·** Lindi **·** Lõuna-Pemba **·** Lõuna-Sansibar **·** Lääne-Sansibar **·** Manyara **·** Mara **·** Mbeya **·** Morogoro **·** Mtwara **·** Mwanza **·** Njombe **·** Pwani **·** Põhja-Pemba **·** Põhja-Sansibar **·** Rukwa **·** Ruvuma **·** Shinyanga **·** Simiyu **·** Singida **·** Songwe **·** Tabora **·** Tanga
**Bornholmi lennujaam** (taani keeles: *Bornholms Lufthavn*; IATA: **RNN**, ICAO: **EKRN**) on Taani lennujaam, mis asub Bornholmi saarel 5 km Rønnest kagus. Lennujaama opereerib Statens Luftfartsvæsen (*Taani Lennuamet*) ja lennujuhtimist pakub Naviair.

Ajalugu
-------

Lennujaama kaart
1935. aastal leppisid Rigsdageni, Rønne valla ja Det Danske Luftfartsselskabi (DDL) – hiljem Scandinavian Airlines Systemi osa – esindajad kokku lennuühenduse loomises Rønne ja Kopenhaageni vahel. Järgmisel aastal asutati *A/S Den bornholmske Flyveplads* ja lennujaama ehitus algas 1937. aastal. Kaks aastat hiljem avati esimene liin lennutranspordiinspektsiooni ajutise loa alusel. Lennud peatati aga mõne päeva pärast rajaprobleemide tõttu. Lennujaam avati ametlikult 16. novembril 1940 kui DDL alustas igapäevaste lendudega Kopenhaagenisse. Esimene ajutine terminal püstitati vahetult pärast seda, 1941. aastal, kuid korralik terminalihoone ehitati alles 1961. aastal. 1947. aastal võttis Taani riik lennujaama üle kontrolli, muutes selle nime *Rønne lennujaamaks*. Lennujaama nimi muudeti taas 1992. aastal, seekord Bornholmi lennujaamaks, et hõlbustada selle turundamist puhkusekohana.

1982. aastal võttis tegevuse üle Maersk Air, hilisem Sterling Airlinesi osa. Lennufirma suured kahjud sundisid teda 2002. aastal liinist loobuma, mille seejärel võttis üle Cimber Air. 2005. aastal sai Taani Lennutranspordist Bornholmi lennujaama teine lennuettevõtja, mis suurendas konkurentsi sellel liinil. Lennufirma otsustas 2008. aastal Kopenhaageni–Bornholmi liinist loobuda, kuid võttis selle uuesti kasutusele pärast Cimber Sterlingi pankrotti 2012. aastal.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Bornholmi lennujaam** |

* Koduleht
Niittysuo, aabasoo Soomes Utajärvi vallas
Vaade Kepler Mire aabasoole Mt Yorki teelt Uus-Meremaa Lõunasaarel, juuni 2009
**Aabasoo** on laiade älveste ja kitsaste piklike või kaarjate rabapeenardega siirdesoo. Älved ja rabapeenrad moodustavad mosaiigi.

Aabasood moodustavad suure osa maailma turbavarudest[*viide?*].

Levik
-----

Aabasoo on tüüpiline taigavööndi põhjaosale (näiteks Kesk-Karjalale). Nende peamine levikuala on Skandinaavia mäestik, Kesk-Soome, Karjala ja Põhja-Siber (Lääne-Siberi põhjaosas võtavad nad enda alla tohutu pindala). Soomes on aabasood levinud 62. laiuskraadist põhja pool. Põhja-Ameerikas on aabasood peamiselt Alaskas, kus on külm kontinentaalne kliima.

Ka näiteks Muraka soostiku põhjaosa on aabasoo tüüpi.

Ehitus ja teke
--------------

Aabasoole on iseloomulik, et selle keskpaik on äärtest tunduvalt madalamal.

Aabasood on tavaliselt suured puudeta sood.

Taimkate
--------

Rabapeenardel kasvavad puhmad ja turbasammal, älvestel tarnad ja turbasammal.

Pakase mõju
-----------

Aabasoole on iseloomulik, et suvelgi on maa külmunud.

Vaata ka
--------

* Soo
* Raba

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikisõnastiku artikkel: **aabasoo** |
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib aastatel 1992–2017 eksisteerinud vallast; 1939 moodustatud valla kohta vaata artiklit Kihelkonna vald (1939); varasema valla kohta vaata artiklit Kihelkonna vald (Kihelkonna kihelkond).* |

---

Kihelkonna vallamaja
**Kihelkonna vald** oli kohaliku omavalitsuse üksus (vald) Saare maakonnas.

Vald liitus 2017. aastal Eesti omavalitsuste haldusreformi käigus kõigi Saaremaal asunud valdadega ühtseks Saaremaa vallaks.

Novembrist 2009 oli Kihelkonna vallavanem Raimu Aardam.

Alates aprillist 2007 oli vallavanem Jüri Saar ja enne teda Marju Lõbus.

Asustusüksused
--------------

Kihelkonna valla ainus alevik oli Kihelkonna.

Kihelkonna vallas oli 41 küla:

Abaja, Abula, Kallaste, Kalmu, Karujärve, Kehila, Kiirassaare, Kotsma, Kuralase, Kuremetsa, Kurevere, Kuumi, Kuusiku, Kõruse, Kõõru, Liiva, Loona, Lätiniidi, Läägi, Metsaküla, Mäebe, Neeme, Odalätsi, Oju, Pajumõisa, Pidula, Rannaküla, Rootsiküla, Sepise, Tagamõisa, Tammese, Tohku, Undva, Vaigu, Varkja, Vedruka, Veere, Viki, Vilsandi, Virita, Üru.

Loodus
------

Odalätsi allikad, Tagamõisa puisniit, Viidumäe looduskaitseala, Vilsandi rahvuspark

### Järved

Laialepa laht, Laibu laht, Lehmalaht, Lülle laht, Meendrenina laht, Naale laht, Pautsaare laht, Pealmine laht, Postilaht, Roolaht, Säärelaht, Varesemaa laht, Venedelaht

### Lahed

Abaja laht, Auksaare laht, Kihelkonna laht, Kiirassaare laht, Kiisa laht, Pidula laht, Pitkanina laht, Uudepanga laht

### Pangad

Kuriku pank, Suuriku pank, Undva pank

### Poolsaared

Harilaid, Juksirahu poolsaar, Maturahu poolsaar, Papissaare poolsaar, Tagamõisa poolsaar

### Saared

Allikarahu, Antsulaiud, Kalarahu, Kullipank, Laiarahu, Mustarahu, Mustpank, Noogimaa, Ojurahu, Pihlalaht, Rannasitik, Sepasitik, Telve Kuivarahu, Telvemaa, Vaika saared, Vasikalaid, Vesiloo maa, Vilsandi

### Sood

Arasoo, Iiesoo, Kõljala soo, Lee soo, Meelusmaa soo, Paatse soo, Tähtsoo, Vannassoo

Ajalugu
-------

Kihelkonna vald moodustati 1992. aasta 12. märtsil.

Viited
------

1. ↑  Maakatastri statistika, vaadatud 22.03.2020.
2. ↑  Statistikaamet, vaadatud 30.05.2017.
3. ↑  Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator
4. ↑  Kihelkonna valla, Kuressaare linna, Laimjala valla, Leisi valla, Lääne-Saare valla, Mustjala valla, Orissaare valla, Pihtla valla, Pöide valla, Salme valla, Torgu valla ja Valjala valla osas haldusterritoriaalse korralduse ja Vabariigi Valitsuse 3. aprilli 1995. a määruse nr 159 „Eesti territooriumi haldusüksuste nimistu kinnitamine" muutmine
5. ↑  Harju maakonna Raasiku valla ning Saare maakonna Kihelkonna, Kuressaare, Kärla ja Pihtla valla omavalitsusliku staatuse kinnitamise kohta (vastu võetud 12.03.1992)
**Tabla** on populaarne India löökpill membranofonide perekonnast.

Pill sarnaneb bongoga. Seda kasutatakse Hindustani klassikalises muusikas ja India popmuusikas. Termin **tabla** tuleneb araabia sõnast *tabl*, mis tähendab trummi. Mängutehnika hõlmab sõrmede ja peopesade erinevaid asendeid, et luua mitmekülgseid helisid. Rannet kasutatakse surve avaldamiseks või liikumiseks teisele trummile, nii et see võimaldaks helikõrgust madaldada.

Ehitus
------

Naine mängimas tablat. Kivinikerdus. Bhaje koopad, Maharashtra, India, 200 eKr.
Instrument koosneb kahest käsitrummist, mis on erineva suuruse ja tämbriga. Mõlema trummi nahad on valmistatud kitsenahast. Nahad kinnitatakse ja pingutatakse kitse- või kaamelinahast tehtud nööridega, mida reguleeritakse *gatta*-nimeliste puukiilude abil. Häälestamine toimub spetsiaalse haamrikese abil.

Mõlema trumminaha peal on tärklisest valmistatud must *shāī* (ka *gāb*), mille kuju mõjutab trumminaha võnkumisest tekkivaid helisid ning annab tablale tema iseloomuliku heli. *Shāī* kvaliteedist oleneb iga individuaalse pilli hind. 

**Dāyāñ**

Väiksem trumm *dāyāñ* on reeglina valmistatud alt ahenevast poolenisti tühjaks õõnestatud tiigi- või roosipuupakust. *Dāyāñ* vibreerib kindlal helikõrgusel. *Dāyāñ*i teised nimetused on *dāhina*, *siddha* ja *chattū*. 

**Bāyāñ**

Suurem trumm kannab nime *bāyāñ*. Kasutatakse ka nimesid *dagga*, *duggī* ja *dhāmā*. *Bāyāñ* on valmistatud reeglina messingist, kuigi kasutatakse ka odavamaid materjale nagu alumiinium ja teras. Ka vask on hinnatud kui tihti liiga kallis materjal. Vanemad *bāyāñ*id võivad olla ka puust. Bengali piirkonnas esineb ka savist *bāyāñ*-trumme.

Ajalugu
-------

Tabla sünnimaaks on India, instrumendi täpne sünnilugu on tuliste arutelude teemaks. Rebecca Stewart on oletanud, et tõenäoliselt saadi pill olemasolevate trummide – *pakhhawaj*, *mridangam*, *dholhak* ja *naqareh* – koosmõjul. Tabla repertuaaris, ehituses ja mängutehnikas on sarnasusi eelnimetatutega. Võimalikuks tabla leiutajaks peetakse 13. sajandi India luuletajat Amīr Khusrowd. Ta lahutas *mridangam*i ja *pakhawaj*i kaheks. 

Tabla ehitus, mis meenutab Lääne savitrumme ja timpaneid, üldiselt toetab seisukohta, et tabla on hilisem leiutis. Esimene tõestatav tabla trummide mängija oli Ustad Suddhar Khan Delhist.
|  |
| --- |
|  **Poks** |
| Riik |  | Šveits |
|  |
| 1. ring | 1964 | Raskekaal |
|  |
| Veerand-finaal | 1965 | Raskekaal |
| Veerand-finaal | 1967 | Raskekaal |
| 1. ring | 1969 | Raskekaal |

**Rudolf Meier** (23. juuni 1939 – 17. juuli 2018) oli Šveitsi poksija.

Meier oli kokku kümnekordne Šveitsi meister raskekaalus (üle 81 kg) aastatel 1962–1964 ja 1967–1973.

Meier osales raskekaalus (üle 81 kg) 1964. aasta Tōkyō olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas 1. ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.

Meier osales raskekaalus (üle 81 kg) 16. Euroopa meistrivõistlustel (Ida-Berliin, 1965), kuid kaotas veerandfinaalis hilisemale kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Aleksandr Izossimovile (NSV Liit) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja, 17. Euroopa meistrivõistlustel (Rooma, 1967), kuid kaotas veerandfinaalis hilisemale pronksmedalivõitjale Kiril Pandovile (Bulgaaria) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja ning 18. Euroopa meistrivõistlustel (Bukarest, 1969), kuid kaotas 1. ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.

Viited
------

1. ↑  Šveitsi meistrivõistlused poksis 1959–1983. Tulemused inglise keeles
2. ↑  18. suveolümpiamängude poksivõistlus. Tōkyō 1964. Tulemused inglise keeles
3. ↑  16. Euroopa meistrivõistlused poksis. Ida-Berliin 1965. Tulemused inglise keeles
4. ↑  17. Euroopa meistrivõistlused poksis. Rooma 1967. Tulemused inglise keeles
5. ↑  18. Euroopa meistrivõistlused poksis. Bukarest 1969. Tulemused inglise keeles

Välislingid
-----------

* Rudolf Meier veebisaidil Olympedia Muuda Vikiandmetes
**Borno osariik** on 1. järgu haldusüksus (osariik) Nigeeria põhjaosas. Piirneb põhjas Nigeriga ja idas Tšaadiga.

Jaguneb 27 omavalitsuseks: Abadam, Askira-Uba, Bama, Bayo, Biu, Chibok, Damboa, Dikwa, Gubio, Guzamala, Gwoza, Hawul, Jere, Kaga, Kala-Balge, Konduga, Kukawa, Kwaya-Kusar, Mafa, Magumeri, Maiduguri, Marte, Mobbar, Monguno, Ngala, Nganzai ja Shani.

Suurim rahvas on kanurid.

Välislingid
-----------

* Borno osariigi valitsus

Nigeeria 1. järgu haldusüksused

Abia **·**  Adamawa **·**  Akwa Ibom **·**  Anambra **·**  Bauchi **·**  Bayelsa **·**  Benue **·**  Borno **·**  Cross River **·**  Delta **·**  Ebonyi **·**  Edo **·**  Ekiti **·**  Enugu **·**  Gombe **·**  Imo **·**  Jigawa **·**  Kaduna **·**  Kano **·**  Katsina **·**  Kebbi **·**  Kogi **·**  Kwara **·**  Lagos **·**  Nasarawa **·**  Niger **·**  Ogun **·**  Ondo **·**  Osun **·**  Oyo **·**  Plateau **·**  Rivers **·**  Sokoto **·**  Zamfara **·**  Taraba **·**  Yobe **·**  Föderaalne pealinnaala
**Komplekstakistuse mõõtur** on vahend kaksklemmi elektrilise komplekstakistuse ehk vahelduvvoolutakistuse Ż parameetrite mõõtmiseks. Üldtuntud lahenduseks on vahelduvvoolu mõõtesild.

Analoogiline seade on kompleksjuhtivuse mõõtur, mis on mõõteseade komplekstakistuse Ż pöördväärtuse ehk kompleksjuhtivuse vektori Ý parameetrite väärtuste mõõtmiseks. Tihti on samas mõõteseadmes realiseeritud mõlema suuruse mõõtmise võimalus.

Enamikul juhtudel on komplekstakistuse ja -juhtivuse mõõturid realiseeritud elektroonse mõõtevahendina.

Elektroonses mõõtetehnikas on levinuim lahendus komplekstakistuse Ż=R+jX=ZejΦ reaalosa R ja imaginaarosa X mõõtmine faasitundlike vahendite abil, näiteks sünkroondetekteerimise teel. Vähem kasutatakse mooduli Z ja faasi Φ mõõtmist, näiteks voltmeetri ja fasomeetri abil.

Siinjuures on komplekstakistuse Ż kui vektorsuuruse parameetrite jaoks kehtivad järgmised üleminekuseosed:  

Z=sqrt(R2+X2) ja Φ=arctan(X/R);  

R=Z·cosΦ ja X=Z·sinΦ.

Komplekstakistuse parameetrid on reeglina sagedusest sõltuvad.  

Puhtalt kompleksne mahtuvustakistus sõltub sagedusest pöördvõrdeliselt:  

XC=1*/*ωC.  

Puhtalt kompleksne induktiivtakistus sõltub sagedusest võrdeliselt:  

XL=ωL.

Induktiivsuse L ja mahtuvuse C mõõtmise seadmete (LCR-mõõturid) puhul on tihti eeldatud, et teised takistuse komponendid (n-ö parasiitkomponendid) praktiliselt puuduvad. Reaalsete reaktiivkomponentide puhul see nii alati ei ole.

Reaalsete induktiivpoolide puhul on nendeks komponentideks pooli mähise aktiivtakistus, mis ilmneb pooli aseskeemis järjestiktakistusena r, ja parasiitne mahtuvus, mis ilmneb paralleelmahtuvusena Cp. Kondensaatorite puhul ilmub aseskeemi dielektrilist kadu iseloomustav paralleelne kaotakistus Rp. Kõrgetel sagedustel võivad nende aseskeemidesse lisanduda veel teisedki parasiitsed elemendid.

Analoogiliselt võivad reaktiivsed parasiitkomponendid põhjustada probleeme oma olemuselt aktiivtakistusliku komponendi R mõõtmisel.

Eestis on komplekstakistuse ja/või -juhtivuse mõõtureid projekteeritud ja valmistatud TRÜ (TTÜ) (Vello Reeben, u 1960) ja TPI (TTÜ) osakondades (valmistatud eksperimentaaltöökodades).
**Palamuse kihelkonnakool** oli Jõgeva maakonnas Palamusel asuv kihelkonnakool, mis asutati 1687. aastal köstrikoolina. 1824. aastal muudeti see kihelkonnakooliks.

Praegune Palamuse kihelkonnakooli hoone, mis koos köster Aleksander Georg Nieländeri eluruumidega ehitati 1873. aastal, on ühekorruseline puidust hoone, mille kõrge vundament on maakivist ja katus sindlist. Palkseinad on laudvoodriga.

Hoone põhjapoolses otsas asus klassituba, õpilaste magamistuba (hiljem ehitati see ümber klassitoaks), sahver, õpetajatuba ja kantselei. Lõunaküljel olid köstri eluruumid (saal, kirjutus-, magamis-, söögituba ja köök). Sissepääs kooliruumidesse on kirdeotsas, köstri eluruumidesse viiva kagupoolse välisukse ees on viilkatusega tuulekoda. Aknad on kõrged, kuue ruuduga.

Selles koolihoones õppis aastatel 1895–1899 tuntud eesti kirjanik Oskar Luts, kes kirjeldas oma koolielu raamatus "Kevade".

Kool tegutses seal 1975. aastani. Praegu asub seal Palamuse O. Lutsu Kihelkonnakoolimuuseum, mis avati 5. jaanuaril 1987.

Viited
------

1. ↑  "Palamuse O.Lutsu Kihelkonnakoolimuuseum". Originaali arhiivikoopia seisuga 3. november 2012. Vaadatud 30. novembril 2012.
2. 1 2  Palamuse kihelkonnakool Eestigiidi saidil

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Palamuse kihelkonnakool** |

* Palamuse kihelkonnakool kultuurimälestiste riiklikus registris
Ekaterina Atalik (2011)
**Ekaterina Atalık** (sünninimi **Jekaterina Polovnikova**; vene keeles Екатерина Львовна Половникова; sündinud 14. novembril 1982 Kirovis) on vene päritolu Türgi maletaja, naiste suurmeister (2001).

Atalık tuli 1997. aastal Tallinnas Venemaa maletajana Euroopa noortemeistriks neidude U16-vanuseastmes. Ta abiellus 2005. aastal malesuurmeister Suat Atalıkiga. Sai Türgi kodakondsuse. 2005. aastast esindab ta rahvusvahelistel malevõistlustel Türgit. 

Ta tuli 2005. aastal Vahemere maade meistrivõistlustel kolmandaks (esikoha sai Suat Atalık). Naiste arvestuses oli ta parim ja sai Vahemere maade naiste malemeistri tiitli. 2006. aastal Kuşadasıs tuli Atalık Euroopa naiste malemeistriks. 

Ta on kolmekordne Türgi naiste malemeister (2008, 2016, 2018). 

Atalık on mänginud naiste maailmameistrivõistlustel. Ta kvalifitseerus Euroopa meistrivõistlustelt 2004. aastal Elistas peetud MM-turniirile (64 osavõtjat, nokautsüsteem), kus ta sai turniiritabelis 28. asetuse. Ta võitis seal avaringis Nino Hurtsidzet, kuid teises ringis kaotas Katerõna Lagnole. 

2015. aastal MM-turniiril Sotšis kaotas ta avaringis Olga Girjale ja 2017. aastal Teheranis kaotas avaringis Salome Meliale. 2018. aastal Hantõ-Mansiiskis võitis ta avaringis Deysi Corit, kuid kaotas teises ringis Marija Muzõtšukile.

Atalık sai FIDE-lt 2001. aastal naiste suurmeistri ja 2007. aastal rahvusvahelise meistri nimetuse.

Välislingid
-----------

* Ekaterina Atalık – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Ekaterina Atalık FIDE andmebaasis
**Rudolf Pälson** (24. juuni 1900 Kudina vald, Tartumaa – 7. detsember 1924 Tallinn) oli Eesti poliitik (kommunist), 1. detsembri riigipöördekatsest osavõtnu ja Eesti töölisliikumise liige.

Rudolf Pälson sündis Tartumaal kehviku peres ning hakkas osalema illegaalses poliitilises (kommunistlikus) tegevuses alles pärast Eesti iseseisvumist Eesti Vabadussõjas, ta astus Eestimaa Kommunistliku Noorsooühingu liikmeks ja valiti ka EKNÜ Keskkomitee liikmeks. Peale illegaalsete kommunistlike organisatsioonide oli R. Pälson ka Tartu Maatööliste Liidu ja Tartu Töölisühingute Kesknõukogu sekretär ja ka Kesknõukogu kultuuriosakonna juhataja.

1923. aastal valiti Pälson Töörahva Ühise Väerinna nimekirjas II Riigikogu liikmeks, astus tagasi 22. märtsil 1924, teda asendas Adolf Zillmer. 1923. aastal valiti Pälson ka Eesti Iseseisvast Sotsialistlikust Tööliste Parteist moodustatud Eestimaa Töörahva Partei Tartu osakonna esimeheks.

1924. aasta 21. jaanuaril kaitsepolitsei poolt läbi viidud vahistamisi riigipöördekatset ettevalmistavate kommunistide seas, õnnestus Rudolf Pälsonil end varjata ja ta jätkas riigipöördekatse ettevalmistamist ning osales ka ise 1. detsembri riigipöördekatses Tallinnas politsei ratsareservi vallutamise katses. 

Pärast riigipöördekatse läbikukkumist varjas Pälson end Tallinnas koos Georg Kreuksi, Vladimir Bogdanoviga Vilmsi tänava (end. Riisenkamfi tänav) majas nr 50, kus hukkus 7. detsembril 1924 politseiga nende kinnipidamisel peetud tulevahetuses.

Mälestuse jäädvustamine
-----------------------

* Rudolf Pälsoni nimeline sovhoos Rakkes
* R. Pälsoni tänav Tartus (praegune Pepleri tänav)

Välislingid
-----------

* Rudolf Pälson Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
**Ulualune** (ka *hagerik*, *raagjas*) on eesti etnograafias lai lahtine katusealune, harilikult rehielamu räästaalune, mida kasutati varjualusena sadude korral.

Laiemas tähenduses on ulualune öömaja, peavari, eluase, kaitsev panipaik.

Kirjeldus
---------

Eestis oli levinud rehielamu, mille rehetuba oli rehealusest kõrgem. Eri kõrgusega ruumide paiknemisel ühe katuse all pidi rehetuba olema ehitatud rehealusest kitsamaks, mistõttu rehetoa väliskülgedele jäid laiad räästaalused lahtiseks ulualuseks. Mõnikord ehitati räästalune rehetoa ühelt küljelt kinni madalamaks kõrvalruumiks (kojaks, aganikuks, sahvriks). Ulualuseid ehitati ka lautade ning aitade külgedele.

Kõrgema rehetoa ulualuse katuseosa sarikate ja räästa kandmiseks paigaldati laiema hooneosa (rehealune) välisele pikiseinale ülemised palgid pikemalt ning vajadusel toestati veel puitpostidega. Madala rehealuse osa ulualuse katust kandsid välisseinast üle ulatuvad konsoolsed laetalad(palgid), millele paigaldati aluspuu (*murispuu*, *nõumpuu*). Ühelaiuste hoonete (laut, ait) ulualuseid toetati seinale kaldtugede või maapinnale postidega.

Vaata ka
--------

* Kamber
* Rehealune
* Rehetuba
* Rehi
* Rehielamu

Viited
------

1. 1 2  Ulualune. Eesti keele seletav sõnaraamat, vaadatud 23. veebruar 2022.
2. 1 2  Eesti etnograafia sõnaraamat. Koostanud Arvi Ränk, toimetanud Õie Ränk. Tallinn 1995. lk 226

Välislingid
-----------

* Talu lauda ulualune. Eesti Rahva Muuseum.
* Rehielamu ulualune. Eesti Vabaõhumuuseum.
* Talu aida ulualune. Eesti Vabaõhumuuseum.
* Ulualune rehealuse ees. Eesti Vabaõhumuuseum.
**Mall Orru** (sündinud 28. veebruaril 1943 Karksi vallas Viljandimaal) on eesti geoloog.

Elulugu
-------

Mall Orru on talupidaja tütar.

Lõpetas 1961 Nuia Keskkooli, 1968 Tartu Riikliku Ülikooli geoloogiaosakonna, geoloogiamagister (1992, TRÜ), väitekiri "Eesti soode maastikuline liigestus ja kaitse". Oli 1968–1973 Eesti NSV Geoloogia Valitsuse (aastast 1990 Eesti Geoloogiakeskus) geoloog, vanemgeoloog ja juhtivgeoloog, aastast 1974 turbaosakonna juhataja. Õpetanud 1990–1994 TÜ-s turbateadust, aastast 1996 Kehtna Kõrgemas Põllumajanduskoolis turba- ja mullateadust, pidanud loenguid ka välismaa ülikoolides.
Mall Orru kaitses Tallinna Tehnikaülikoolis 2010. aastal doktoritöö teemal "Dependence of Estonian Peat Deposit Properties on Landscape Types and Feeding Conditions". Alates 2011. aastast on TTÜ Mäeinstituudis rakendusgeoloogia õppetooli dotsent.

Teadustöö
---------

Uurinud Eesti põlevkivi- ja turbavaru ning Eesti turba geokeemilist koostist; välja töötanud Eesti soode uue maastikulise liigestuse, analüüsinud Eesti turbavarude kvaliteeti ja kasutusalasid. Koostanud mitu raamatut ja kogumikku, sh teatmiku "Eesti turbasood" (1995). Rahvusvahelise Turbaühingu (International Peat Society) tegevliige, EGK turbaprogrammi juht koostöös Soome, Rootsi, Inglismaa, Iirimaa, Saksamaa, Kanada, USA, Hiina, Venemaa, Läti, Leedu jt riikide turbauurijatega. Ajakirja Eesti Turvas toimetuskolleegiumi ning Eesti Turbaliidu liige. Üle 40 teadustrükise.

Teoseid
-------

* Estonian Natural Resources (kaasautor). Tallinn, 1991
* Eesti turbavarud. Tallinn, 1992
* Eesti maapõuerikkused (kaasautor). Tallinn, 1993
* Eesti sood. Tallinn, 1993 (kaart 1:400 koos AS-ga Regio)
* Estonian Peat Resources. // Global Peat Resources. Helsinki, 1996
* Peat. // Geology and Mineral Resources of Estonia. Tallinn, 1997
* Eesti soode hüdrogeoökoloogia (koost ja kaasautor). Tallinn, 1998)
* Kahjulikud elemendid Eesti turbas (kaasautor H. Orru). Tallinn, 2003

Viited
------

1. 1 2 3 4  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Kirjandus
---------

* Eesti entsüklopeedia 14, 345
* Eesti geoloogia: biograafiline teatmik. Tallinn, 1995, 81
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
Alasti naine avalikus kohas
Meeleavaldajad nõuavad San Franciscos õigust avalikus kohas alasti viibida (2013)
**Ekshibitsionism** on inimesele omane psüühiline vajadus näidata ennast, oma keha või kehaosi teistele inimestele. 

Laiemas mõttes on ekshibitsionism üldse psüühiline vajadus ennast eksponeerida; näiteks esineda, paljastada oma siseelu, näidata või esitada oma loomingut jmt. 

Ekshibitsionismi kui inimesele omase loomuliku vajaduse rahuldamisele on suunatud paljud elukutsed ja tegevusalad (sport, poliitika, meedia, muusika, filmikunst jpt). 

**Ekshibitsionismi** all seksuaalses mõttes võidakse mõista igasugust seksuaalse tagapõhjaga vajadust näidata oma suguelundeid, rindu, tuharaid, jalgu, aluspesu vms. Tänapäeva seksuoloogia peab seksuaalsuhtega kaasnevat ekshibitsionismi normaalse seksuaalsuse osaks. 

Psüühikahäirena defineeritakse **ekshibitsionismi** Rahvusvahelises haiguste klassifikatsioonis kui püsivat või korduvat kalduvust näidata oma suguelundeid avalikus kohas või võõrastele inimestele, enamasti vastassugupoolele ilma kavatsuseta võrgutada või saada lähemat kontakti. Tihti, kuid mitte vältimatult kaasneb enese demonstreerimisega seksuaalne erutus ja selle toiminguga samaaegselt masturbeeritakse. Ekshibitsionismi psüühikahäirena diagnoositakse enamasti meestel. 

Freudistliku psühhoanalüüsi raames väidetakse, et kalduvus ekshibitsionismiks tekib siis, kui poisslaps enam rinnapiimast ei toitu ja kui ta oma ema kehast võõrutatakse, nt pannakse omaenda voodisse eraldi magama, ei lubata enam igal ajal kaissu pugeda. Laps arvab sellega seoses, et ta on kõrvale tõrjutud ning leiab põhjuse oma ema omadest erinevates genitaalides. Neid hakkab ta näitama protestiks, et ema – ja laiemas plaanis: naissugu üldse – neid ja teda taas aktsepteeriks.

Ekshibitsionismi seletamiseks on ka teisi teooriaid. 

Ekshibitsionismi on käsitletud paralleelselt vuajerismiga kui skopofiilia ühte vormi.

Ekshibitsionism, millest saadakse seksuaalset naudingut, on seksuoloogiliselt üks parafiiliatest.

Vaata ka
--------

* Liputamine
* Välgutamine
* Nudism
* Nartsissism
* Vuajerism
* Parafiilia
**Sõim** (ka **madel(r)**, saarte murdes **sööde** ) on piklik (jalgadel) kast, salv või alus, millesse pannakse loomadele kuivsööt.

Kirjeldus
---------

Sõim ehitati laudadest ja pulkadest, nad oli mitmesuguste kujudega, neisse pandi koduloomadele heina ja põhku. Varasemal ajal pandi lehmasööt enamasti seina äärde maha, vahel oli koht madala varbäärisega eraldatud. 19. sajandi teises pooles võeti kasutusele seinaäärne, jalgadel seisev pikk laudsõim, millest sai süüa mitu lehma. Vahel asetati piki seina lihtne laudalus ehk *polut*.

Lambasõim oli väike varbaedik, mis oli põhjaga või ka põhjata. Levinud oli ka seina najale kaldu pandud *redel* (mulkidel *varbe*), mille taha lammastele ja hobustele heina pandi. Hobustele panid kõlkaid (õlepuru, agan jms) ning kaera ka kastitaolisesse nelja jalaga laudsõime.

Vaata ka
--------

* Kives
* Küna
* Latter
* Mold

Viited
------

1. ↑  Murdekaart. Vaadatud 30. jaanuar 2022.
2. ↑  Eesti keele seletav sõnaraamat. Vaadatud 30. jaanuar 2022.
3. ↑  Väike murdesõnastik. Vaadatud 30. jaanuar 2022.
4. ↑  Eesti rahvakultuuri leksikon (3. trükk). 2007. Koostanud ja toimetanud Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 289

Välislingid
-----------

* Lambasõim, Eesti Rahva Muuseum.
* Lehma sõim. Eesti Rahva Muuseum.
* Okstest punutud sõim. Eesti Vabaõhumuuseum
* Hobusesõim, redel. Eesti Rahva Muuseum
**Johann Jakob Sahmen** (18. jaanuar 1700 Königsberg – 16. mai 1769 Tartu) oli Eesti jurist, arhivaar ja ajaloolane.

Elulugu
-------

Johann Jakob Sahmen oli sakslane ja bürgermeistri poeg.

Lõpetas Königsbergi Toomkooli, õppis 1715–1718 Königsbergi Ülikoolis teoloogiat, 1718–1719 Halle Ülikoolis õigusteadust. Tuli 1726 Riiga. Oli aastani 1732 Liivimaa mõisates koduõpetaja, 1733–1734 Riia maakohtu advokaat ja fiskaal, 1734–1730 õuekohtu advokaat, 1740–1765 Tartu bürgemeister (aastast 1757 esimene bürgermeister). Korrastas linna asjaajamist, seadis 1760 sisse Tartu kodanikeraamatu. Eriti tähtis oli töö Tartu linnaarhiivis, kus Sahmen kehtestas kindla töökorra, koostas arhivaalide üldregistri ja koondas Liivimaa piiskopkonna, Poola, Rootsi ja Vene aja tähtsamad dokumendid vastavatesse kogudesse (Das alte Dorpat, so den Zustand und Beshaffenheit desselben unter bischöflichen und königlichen polnischen Regierung …, Excerpta protocollorum Dorpatiensium a. 1600 ad 1709, Exerpta protocollorum actorumque Dorpatiensium ab urbe restituta ad praesens tempus cum indicibus) ning koostas Tartu rae (peamiselt 18. sajandist pärinevate) kirjade kogu. Koostanud Tartu linna kirjelduse (ilmus lühendatult 1764).

Teoseid
-------

* Nachrichten von der Stadt Dorpat. // Müllers Sammlung russische Geschichte 9 (1764)
* Regesten und Protokollauszüge im Dorpat Stadtarchiv (käsikiri).

Vaata ka
--------

* Sahmen

Viited
------

1. 1 2 3  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Kirjandus
---------

* Recke-Napiersky IV, 13–14
* Eesti biograafiline leksikon. Trt, 1926–1929, 425
* Deutschbaltisches biographisches Lexikon 1710–1960. Köln, Wien, 1977, 662.
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Malle Hämarik** (neiupõlvenimega **Malle Mälksoo**; 22. juuni 1958 Rakvere – 2. veebruar 2007) oli eesti lastearst, lasteneuroloog.

Elukäik
-------

Ta lõpetas 1976. aastal Abja Keskkooli ja 1982. aastal Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna lastearstina. Kuni 1984. aastani töötas Pärnu haigla sünnitusosakonnas pediaatrina.

Aastal 1984 jätkas õpinguid Tartu Riikliku Ülikooli neuroloogia ja neurokirurgia kateedri aspirantuuris. 1988. aastal kaitses dissertatsiooni teemal "Asfüksias sündinud vastsündinute uurimine".

1987–1990 oli ta Eesti NSV Tervishoiuministeeriumi Kardioloogia Teadusliku uurimise Instituudi teadur. 

1990–2006 oli Hämarik Tartu Ülikooli lastekliiniku vanemassistent ja dotsent, töötades kuni aastani 2002 ka arsti ja õppejõuna.

Hämarik oli Ludvig Puusepa nimelise Eesti Neuroloogide ja Neurokirurgide Seltsi Tartu osakonna juhatuse liige.

Välislingid
-----------

* Malle Hämarik Eesti Teadusinfosüsteemis Muuda Vikiandmetes
* Malle Hämarik 22.06.1958–02.02.2007 In memoriam. Eesti Arst, 3. märts 2007
**Batüsfäär** on kerakujuline mootorita teraskamber, mis laeval oleva trossi otsas lastakse süvamerre. Batüsfääri tuumiku moodustab kamber, kus mõnes batüsfääris saavad viibida inimesed, mõnes batüsfääris asub aparatuur jne.

Esimese batüsfääri mõtles välja 1928. aastal Otis Barton Selle konstrueeris kapten John Butler, kes töötas ettevõttes Cox & Stevens Inc. insenerina. Selle ettevõtte palkas Barton aastal 1929, et ehitada "allveepaaki". Teraskera valutööd teostas Watson Stillmani hüdraulikaseadmete ettevõte New Jerseyst. Esimene batüsfäär osutus liiga raskeks, et olla praktikas kasutatav. Lõplik, kergem versioon valmistati tollipaksusest (2,54 cm) valuterasest ja oli 4,75 jalga (1,5 meetrit) läbimõõdus..

Keral olid 3 tolli (7,6 cm) paksusest kvartsklaasist aknad. See oli kõige tugevam tollal kättesaadav läbipaistev materjal. Keral oli 400 naela (180 kg) kaaluv sissepääsuluuk, mis enne batüsfääri merepõhja laskmist poltidega kinni keerati. Hapnikku anti kaasa suruõhuballoonis. Elektri mõjul töötavad ventilaatorid juhtisid õhku üle anumate, milles olev kustutatud lubi imas õhust süsihappegaasi ja kaltsiumkloriid imas õhust niiskust.

Batüsfäär lasti merepõhja tollipaksuse kaabli otsas. Samuti ühendas batüsfääri merepinnaga paks kummivoolik, milles asusid elektrijuhe ja telefoniliinid. Need olid seesolijate ainsad ühendusvahendid välisilmaga. Kogu vee alla lastav aparatuur, kaasa arvatud kaabel ja voolik, kaalus kokku umbes 4,5 tonni.

Vaata ka
--------

* Batüskaaf
* Hüdrostaat
* Tuukrikell

Viited
------

1. 1 2  Beebe, W (1934). *Half Mile Down*. Harcourt Brace and Company. ASIN B00178ICYA.
Vürst Johann, Lucas Cranach Vanem, 1532
**Johann IV** (4. september 1504 – 4. veebruar 1551) oli Anhalt-Dessau vürst, aastast 1544 Anhalt-Zerbsti vürst Askania dünastiast. 

Johann oli Anhalt-Dessau vürsti Ernst I ja tema naise Margarethe teine, kuid vanim elusolev poeg.

Elu
---

Pärast isa surma 1516. aastal pärisid Johann ning tema vennad Georg ja Joachim Anhalt-Dessau vürstkonna kaasvalitsejatena, nagu nägi seda ette Askania dünastia perekonnaseadus. Esimesel valitsemisaastal valitses regendina nende ema Margarethe.

Vennad valitsesid vürstkonda üheskoos peaaegu 28 aastat, aastani 1544, mil nad otsustasid valdused jagada. Johann sai Zerbsti, taaselustades seeläbi vana Anhalt-Zerbsti vürstkonna, mis hääbus Anhalt-Dessau ja Anhalt-Kötheni loomisega aastal 1396.

Abielu ja järeltulijad
----------------------

Johann abiellus 15. veebruaril 1534 Dessaus Brandenburgi kuurvürsti Joachim I tütre ja Pommeri hertsogi Georg I lese Margaretaga.

Johann ja Margareta said kuus last:

* Karl (17. november 1534 – 4. mai 1561).
* Joachim Ernst (21. oktoober 1536 – 6. detsember 1586).
* Marie (1. detsember 1538 – 25. aprill 1563).
* Bernhard (17. märts 1540 – 1. märts 1570).
* Margarete (18. august 1541 – 25. juuli 1547).
* Elisabeth (15. oktoober 1545 – 26. september 1574).