recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel on arhitektuuritermini kohta; Minski tehase kohta vaata artiklit Atlant (tehas)* |

---

Atlandid Peterburi Ermitaaži muuseumi sissekäigus
Hermpilastrina kujundatud atlant
**Atlant** on enamasti palja ülakehaga meesfiguur, mis talastikku kandes täidab toestava samba, piilari või pilastri ülesannet (eriti barokkarhitektuuris). Naisfiguuri kujulist tugisammast, -piilarit või -pilastrit nimetatakse karüatiidiks.

Ajalugu
-------

Atlandi kuju põhineb Kreeka mütoloogia tegelasel Atlasel, titaanil, kes oli sunnitud igavesti maailma enda õlul kandma. Kõige varasemad säilinud atlandid on pärit varasest Vana-Kreeka Zeusi templist Agrigentos Sitsiilias.
18. ja 19. sajandil muutusid atlandid arhitektuurielemendina väga populaarseks. Venemaa keisri Nikolai I käsul ehitatud Peterburi Ermitaaži muuseumi sissekäiku ehivad kümme üleelusuuruses graniidist atlanti.

Välimus
-------

Atlant väljendab oma ilme ning hoiakuga tohutut pingutust, pea langetatud, kandes õlgadel konstruktsiooni raskust, käsivarred tihtipeale tõstetud lisatoena.

Viited
------

1. ↑  Olympeion
„Calais’ kodanikud"| „*Les Bourgeois de Calais*" |
|  |
| Autor | Auguste Rodin |
|
|
| Loomisaeg | 1884–1889 |
|
|
|
| Liik | skulptuur |
| Tehnika | pronksivalu |
|
|
| Materjal | pronks |
|
|
| Mõõtmed | 201,6 cm × 205,4 cm × 195,9 cm |
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
| Koordinaadid | 50° 57′ 8″ N, 1° 51′ 12″ E |
|  Meediafailid Wikimedia Commonsis |

"**Calais’ kodanikud**" (prantsuse keeles „*Les Bourgeois de Calais*") on prantsuse kunstniku Auguste Rodini skulptuur.

1884. aastal tellitud ja 1889. aastal valminud "monumendis on jäädvustatud grupp patrioote, kes end kodulinna eest ohverdasid ja end vaenlasele pantvangiks andsid."

Calais' piiramisel 1346. aastal, Saja-aastase sõja ajal, nõudis Edward III linna säästmise eest kuut kodanikku (Eustache de Saint Pierre, Jacques et Pierre de Wissant, Jean de Fiennes, Andrieu d'Andres ja Jean d'Aire), kuid nad jäid kuninganna, Hainalt' Philippa, eestkostel ellu. 

* EestvaadeEestvaade
* DetailDetail
* DetailDetail
* DetailDetail
* DetailDetail
* DetailDetail
* DetailDetail
* DetailDetail
* DetailDetail
* DetailDetail

Viited
------

1. ↑  M. Alpatov. Kunstiajalugu, II kd. *Renessansi ja uusaja kunst*. Tallinn: Kunst, 1982, lk 361.
**Richard Elmar Ehrlich** (17. veebruar 1912 Vaida küla, Rae vald, Harjumaa – 8. august 1977 Tallinn) oli eesti kommunist ja kirjanik (pseudonüüm **Valmen Vaida**).

Ta oli tööline Tallinnas, Eesti Tööliste Partei liige, 30.augustil 1930 määrati talle ja Martin Kitsingule ajakirja Võitlev Noorus asjas kaheksa aastat sunnitööd, vangis 1930–1936, EKP liige alates 1932.

Osales Hispaania kodusõjas vabariiklaste poolel 1937–1939, heideti 15. juunil 1939 Eesti kodakondsusest välja. Oli Teises maailmasõja algul 1939–1941 interneeritud Prantsusmaal, edasi oli ta Nõukogude-Saksa sõjas Nõukogude Liidu partisan. 

EKP liikmesus taastati 1965, oli personaalpensionär.

Teoseid
-------

* 1970 "Dolores ja Marienne"
* 1972 "Valencia ööd"
* 1978 "Valitsuse toidul"

Kirjandus
---------

* Martin Neithal. "Vaida, Valmen (kod.-n. Richard Elmar Ehrlich)". // Eesti kirjarahva leksikon. Tallinn 1995. Lk 641

Välislingid
-----------

* Haud Tallinna Metsakalmistul



1. ↑   Vabariigi Valitsuse otsus 15. juunist 1939 nr. 47-XIV.
Sinine saal
Punane saal
**Tartu Ülikooli kunstimuuseum** on muuseum Tartus. See kuulub Tartu Ülikooli muuseumi koosseisu.

Ajalugu
-------

Aastal 1803 Tartu Ülikooli juurde asutatud kunstimuuseum on Eesti vanim kunstimuuseum. Kuigi seda peeti pikalt ka Eesti vanimaks muuseumiks, siis tänapäeval arvatakse vanemaks Tartu Ülikooli Loodusmuuseumi.

Aastail 1919–1998 kandis muuseum **Klassikalise Muinasteaduse Muuseumi** nime.

Muuseumi esimene direktor oli professor Karl Morgenstern (1770–1852). Hiljem on muuseumit juhtinud teiste seas Õie Utter, Jüri Linnus, Anu Laansalu, Inge Kukk ja Jaanika Anderson.

Muuseum asub alates 1868. aastast ülikooli peahoone vasakus tiivas.

Näitused
--------

Muuseumi püsinäituse moodustavad skulptuurid – kreeka arhailise, klassikalise ja hellenistliku kunsti paremate tööde originaalsuuruses kipsjäljendid, mis on ostetud muuseumile 1860. aastatel Inglismaa, Prantsusmaa, Saksamaa ja Itaalia muuseumidest. Saalide seintel on Pompei stiilis maalingud, mis tehti 1868. aastal, kui muuseum kolis on praegustesse ruumidesse ülikooli peahoone vasakus tiivas. Seinamaalide aluseks olid 1827–1859 ilmunud saksa kunstniku Wilhelm Zahni jooniste järgi loodud litograafiatehnikas lehed. Värvilised seinamaalid tehti selleks, et paremini eksponeerida muuseumi valgeid kipsvalandeid. 

2017. aasta kevadel avati kunstimuuseumis muumiakamber ehk Egiptuse hauakambrist inspireeritud püsinäitus. Muumiad pärinevad Eesti ühe esimese orientalisti Otto Friedrich von Richteri (1791–1816) kollektsioonist. Näitusel on üleval kaks ehtsat Egiptusest pärit muumiat ja üks koerlase muumia. 

Püsiekspositsioonis on väljas ka haruldane filosoof Immanuel Kanti (1724–1804) surimask, mida on maailmas teadaolevalt vaid kaks.

Kunstimuuseumi külastuse ühe osana on ühtlasi võimalik tutvuda peahoone klassitsistlikus stiilis aula ja pööningul asuva ajaloolise kartseriga.

Vaata ka
--------

* Tartu Ülikooli kunstimuuseumi muumiad

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Tartu Ülikooli kunstimuuseum** |

* Muuseumi koduleht
* Muumiakamber
* Anu Laansalu, "195-aastane muuseum Tartu Ülikoolis", Postimees, 11. september 1998
**Kuldne Kalev** oli ajalooline korvpallimeeskond, kes osales NSV Liidu meistrivõistlustel korvpallis.

Korvpalliklubi Kalev osales okupeeriva riigi NSV Liidu meistrivõistlustel nii Tallinna Kalevi kui ka Tartu Kalevi nime all. 

Tallinna Kalev võttis meistrivõistlustest osa 1944.–1947. aastal ja 1953.–1954. ning 1958. aastal (1948.–1952. osalevate tartlaste meeskond kandis nimetust Tartu ÜSK) ja alates 1977. aastast kuni 1991. aastani. Muul perioodil esindas Eesti NSV-d Tartu Kalev.

Kalevi esimene kuldaeg ehk Joann Lõssovi hinnangul nn briljantaeg oli 1940. aastate lõpus ja 1950. aastate alguses, kui klubiks oli Tartu ÜSK ja treeneriks Edgar Naarits. Sellel perioodil tuli Tartu võistkond Nõukogude Liidu meistriks (1949.), saavutas meistrivõistlustel 2. 3. ja 4. koha ning tuli 8 linna turniiri võitjaks (1950.). Võistkonda kuulusid Joann Lõssov, Ilmar Kullam, Heino Kruus, Ernst Ehaveer, Heino Krevald, Harri Russak, Georg Rekker, Viktor Laats jt. Nendest neli esimest olid ka NSV liidu koondmeeskonna kandidaatideks.

Kuldseks Kaleviks nimetatakse samuti 1960. aastatel ja 1970. aastate alguses võistelnud Tartu Kalevi meeskonda, kes oli sisuliselt Eesti koondis, koosnedes nii Tartu kui Tallinna parematest mängijatest. Võistkonna parimaks saavutuseks oli 1967. aastal toimunud NSV Liidu rahvaste spartakiaadil Eesti NSV esindusena võidetud hõbemedal (see tulemus läks arvesse ka kui riigi meistrivõistluste 2. koht). Meistrivõistluste parimateks kohtadeks teistel aastatel olid 4. 5. ja 6. kohad. Meeskonna liidriteks olid Anatoli Krikun, Priit Tomson, Aleksei Tammiste, Tõnno Lepmets, Jaak Lipso ja Jaak Salumets, kes kuulusid ka NSV Liidu koondisse. Juhtivateks mängijateks olid lisaks Ülo Laumets, Valdu Suurkask, Heino Lill, Avo Jans, Jaan Lentsius jt. Peatreeneriks Kuldsel Kalevil oli algselt Ilmar Kullam (1961.–1971.), hiljem olid treeneriteks ka Heino Krevald ja August Sokk.

Kuldseks Kaleviks kutsutakse veel Tallinna Kalevi meeskonda, kes 1991. aastal tuli Nõukogude Liidu meistriks Jaak Salumetsa (peatreener 1985.–1991.) juhtimisel. Võistkonnas mängisid Tiit Sokk, Rauno Pehka, Aivar Toomiste, Margus Metstak, Aivar Kuusmaa, Andrus Nagel, Sergei Babenko, George Jackson, Aleksandr Karavajev, Gert Kullamäe, Marek Noormets, Ivo Saksakulm.

Vaata ka
--------

* Tartu Kalevi korvpallimeeskond
* Tallinna Kalev (korvpalliklubi)
* Korvpalliklubi Kalev

Viited
------

1. 1 2  Korvpall. Vello Lään. Vaadatud 24.09.2022.
2. ↑  Eesti korvpall 95 basket.ee. vaadatud 01.10.2022.

Välislingid
-----------

* "Kalev", 2022. aasta Eesti mängufilm Korvpalliklubi Kalevi hooajast 1990/91.
* Juubilar Ilmar Kullam, ikka terava pilgu ja kriitikameelega. Õhtuleht, 15. juuni 2007
* Aivar Kuusmaa iseloomustab 1991. aasta kalevlasi. Delfi Sport, 23.05.2016.
**Kuldne Kilpkonn** (vene keeles Золотая черепаха; inglise keeles *The Golden Turtle*) on Venemaal peetav iga-aastane rahvusvaheline interaktiivne metsiku looduse festival. 

Festival toimub Venemaa Föderatsiooni kultuuriministeeriumi, Venemaa Föderatsiooni loodusressursside ja ökoloogia ministeeriumi, Ülevenemaalise Looduskaitse Ühingu ja Vene Geograafiaseltsi egiidi all.

Festivali korraldatakse alates 2006. aastast. Toimumiskohaks on kultuurilis-meelelahutuslik kompleks ArtPlay SPb Peterburis. Korraldajate väitel on tegemist esimese sellelaadse festivaliga maailmas. Festivali raames toimuvad loomingulised konkursid, meistriklassid, videoinstallatsioonid, loengud ja kontserdid. Festivali suurim projekt on rahvusvaheline fotograafia-, maalikunsti ja disainikonkurss "The Golden Turtle". 10 aasta jooksul on tuhanded autorid 130 riigist konkursile saatnud hindamiseks kokku enam kui 100 000 tööd. 2017. aastal esitasid 2555 autorit 92 riigist konkursile oma tööd, sealhulgas 1895 fotograafi 81 riigist. Osalejate seas osutusid populaarsemateks kategooriad: maastik, loomaportreed ja "loomade käitumine".

Välislingid
-----------

* Koduleht
**Kuldmampel** (*Phaeolepiota aurea*) on šampinjoniliste sugukonda kuuluv seeneliik, kuldmampli perekonna (*Phaeolepiota*) ainus liik.

Eestis on kuldmampel laialdaselt levinud ja seda eriti inimtekkelistel kasvukohtadel: karjäärides, teeservades, võsastikes ja parkides, kus see on üks tavalisemaid lehikseeni. Kasvab septembrist novembrini ja eriti rohkelt võib kuldmampleid leida hilissügisel.

Kuldmampel võib moodustada väga suuri kogumeid, kus on koos kümneid tuhandeid viljakehi. Eestis on seen vägagi levinud kõduhunnikute läheduses ja kasvab kohati massiliste kolooniatena.

Ohtlikkus
---------

Tinglikult kuulub kuldmampel söödavate seente hulka, kuid ta võib põhjustada tõsiseid mao- ja soolehäireid nii värskelt kui ka kupatatult. Seepärast teda toiduks ei soovitata. Eriti vanemad isendid sisaldavad eri allikate järgi üsna suures koguses sinihapet ning selle seene mürgistusena on välismaistes allikates kirjeldatud närvi- ja ajukahjustusi. Kahjustusi on ilmselt tekitanud just seenes sisaldunud sinihape, ehkki on jäänud tagantjärele tõestamata, kas muud seenes sisalduvad mürgised ained saadi välistada. 

Eri allikate järgi on sinihappe sisaldus igas seeneisendis väga varieeruv. Suurim leitud kogus põhjustab inimese surma juba umbes 150 g värskete seente tarbimisel, mis on hämmastavalt väike kogus. Ehkki sinihapet leidub ka näiteks mandlites (sellest ka mandlilõhn), on määrav inimorganismi jõudnud mürgi kogus. Seega tasuks tugevalt mandlilõhnalised ja -maitselised isendid kindlasti söömata jätta. Kui siiski otsustatakse seent maitsta, siis tuleks piirduda väikese kogusega ja süüa ainult väga noori isendeid, mille kübar pole veel lamedaks muutunud. 

Lisaks kuhjub neisse seentesse raskmetalle. Seetõttu on nii mõnigi populaarteaduslik allikas soovitanud selle ahvatleva, kuid teatud oludes potentsiaalselt terviseohtliku seene metsa jätta.

Viited
------

1. 1 2 3  "Seenel kübar nagu suur vaagen" Eesti Loodus, 2008/10.

Välislingid
-----------

* Kuldmampel andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes
Robert Lefevre'i maalitud Carle Vernet' portree
**Antoine Charles Horace Vernet**, ka **Carle Vernet**, (14. august 1758 Bordeaux – 17. november 1836 Pariis) oli prantsuse maalikunstnik, litograaf, animalist, karikaturist ja batalist.

Ta õppis maalimist isa käe all. 17-aastaselt sai ta Prix de Rome'i väikese auhinna, 23-aastaselt juba suure auhinna, millega kaasnes võimalus elada kolm kuni viis aastat Roomas auhinna patrooni kulul ja ennast kunstivaldkonnas arendada.

Tema paljud teosed on Napoleoni armee (Suur Armee) teemal. 

1822. aastal lõi Tartu kunstnik Karl August Senff gravüüri baltisakslasest orientalisti Otto Friedrich von Richteri (1792–1816) portreega, mille Tartu ülikooli rektor Gustav von Ewers lasi avaldada samal aastal Berliinis ilmunud Richteri raamatu "Wallfahrten im Morgenlande" frontispissil. Senffi gravüüri aluseks on olnud Carle Vernet' maalitud Richteri portree.

Tunnustus
---------

* 1787 – valiti Prantsuse kuningliku maalikunsti ja skulptuuri akadeemia liikmeks
* 1816 – valiti Prantsuse kaunite kunstide akadeemia liikmeks

Isiklikku
---------

Ta oli kunstnik Claude Joseph Vernet' noorim poeg. Ka tema enda poeg Horace Vernet oli kunstnik.

Vernet oli kirglik ratsutaja. Teda nähti ratsu seljas veel 4 päeva enne surma. Meeldis muna. Ta suri 78-aastaselt Pariisis.

Loomingu näiteid
----------------

* "Mamelukk ja tema hobune" (õlimaal, 18. sajandi teine pool)"Mamelukk ja tema hobune" (õlimaal, 18. sajandi teine pool)
* "Vaade Benrathi lossile Düsseldorfis" (õlimaal, 1806)"Vaade Benrathi lossile Düsseldorfis" (õlimaal, 1806)
* "Napoleon jahil Compiègne'i metsas" (õlimaal, 1811)"Napoleon jahil Compiègne'i metsas" (õlimaal, 1811)
* "Jahilt saabumine" (õlimaal, 1828)"Jahilt saabumine" (õlimaal, 1828)
* "Le four à plâtre, à Montmartre" (õlimaal, 1831)" Le four à plâtre, à Montmartre" (õlimaal, 1831)

Viited
------

1. ↑  Otto Friedrich von Richteri portree. muis.ee
2. ↑  /Kunstnikud / Karl August Senff / "Otto Friedrich von Richter". utlib.ut.ee
3. ↑  Les Académiciens de 1795 a nos jours. academiedesbeauxarts.fr

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Carle Vernet** |
*Mitte segamini ajada tema vanaisaga, Carlo Barberini (1562–1630).*

**Carlo Barberini** (1. juuni 1630 – 2. oktoober 1704) oli Itaalia kardinal ja Barberini perekonna liige. Kardinal Maffeo Barberini (Urbanus VIII) oli tema vanaonu ja Taddeo Barberini (Palestrina prints) oli tema isa.

Elulugu
-------

Carlo Barberini sündis 1630. aastal Roomas. Ta oli Taddeo Barberini ja Anna Colonna (Filippo I Colonna tütar) poeg. Tal oli vanem vend Lucrezia Barberini ja noorem vend Maffeo Barberini. Tema onud olid Francesco Barberini (seenior) ja Antonio Barberini – vennad Taddeo kardinalid. Tema venna Maffeo poeg oli Francesco Barberini (juunior).

Barberini ja ta noorem vend mängisid olulist rolli Barberini perekonna lepitamisel paavstiga (Innocentius X ajal) pärast Castro sõdu. Maffeo abiellus paavst Innocentius X sugulasega ja paavst määras Carlo kardinaliks 1653. aastal.

Barberini osales seitsmel konklaavil. Ta oli San Caesareo de Appia kiriku kardinaldiakon (18. august 1653) ja lõpuks Santa Maria in Cosmedini kardinaldiakon (2. detsember 1675). Hiljem sai ta Santa Maria della Pace kardinalpreestriks (27. september 1683) ja 30. aprillil 1685 Lucinas asuva San Lorenzo kardinalpreestriks. 1667. aastal nimetati ta Rooma Peetri kiriku ülempreestriks.

Carlo Barberini esines paavsti kuurias kui Savoia hertsogkonna (1671. aastast) ja Poola Kuningriigi (1681. aastast) kardinal-protektor.

Ta suri 2. oktoobril 1704 ja maeti Aracoeli Püha Maria basiilikasse.

Viited
------

1. ↑  Elulugu inglise keeles
2. ↑  Giga Catholic Information:
Carl Wernicke
**Carl Wernicke** (ka **Karl Wernicke**; 15. mai 1848 – 15. juuni 1905) oli saksa arst, anatoom, psühhiaater ja neuropatoloog.

Taust
-----

Ta sai meditsiinikraadi Breslau Ülikoolis 1870. aastal. Hiljem veetis ta kuus kuud Viinis, kus õppis koos neuropatoloog Theodor Meyneryga, kes mõjutas tugevalt Wernicke karjääri. Aastatel 1876–1878 oli Wernicke Karl Westphali assistent psühhiaatria ja närvihaiguste kliinikumis Berlin Charité. Pärast seda rajas ta eraneuropsühhiaatriapraksise Berliinis. 1890 sai ta koha Breslaus ning hiljem täitis ta sarnast rolli ka Halle Ülikoolis (1904). Ta suri aasta hiljem Tüüringi metsas toimunud jalgrattaõnnetuses saadud vigastuste tagajärjel.

Afaasiauuringud
---------------

Paul Broca avaldas leiud ajukahjustustest, mis põhjustasid keele kasutamisega seonduvat defitsiiti. Selle defitsiidiga seotud ajupiirkonda tuntakse Broca alana. Varsti pärast seda hakkas Wernicke tegema uurima aju haiguste mõju kõnele ja keelele. Wernicke pani tähele, et kõik keele defitsiidid ei olnud Broca ala kahjustuse tulemused. Õigemini leidis ta, et kahjustus vasakus tagumises, ülemises temporaalkäärus andis tulemuseks keele mõistmise defitsiidi. Seda ala nimetatakse nüüd Wernicke alaks ning sellega seotud sündroomi tuntakse retseptiivse afaasiana.

Eponüümid
---------

* Wernicke afaasia – termin tähendab sensoorset või retseptiivset afaasiat. See on võimetus aru saada kõnest või produtseerida tähenduslikku kõnet, mis on harilikult põhjustatud tagumise ülemise temporaalkääru kahjustusest.
* Wernicke ensefalopaatia – akuutne neuroloogiline düsfunktsioon, mis on põhjustatud tiamiinivaegusest.
* Wernicke pupillide reaktsioon – reetina pimedas osas otsese reaktsiooni puudumine valgusele.
Sidumisbatikatehnikas värvitud pluus
**Sidumisbatika** on tekstiilikunsti batikatehnika alaliik.

Tehnika
-------

Kangas (üldjuhul 100% naturaalne, näiteks puuvillane või siid) või riideese seotakse nööridega ülitugevalt kokku. Sidumisel võidakse juurde panna ka kilet, puidust treitud vorme, kive ja muid esemeid. Ülikõvaks seotud "kaikaid" keedetakse potis tekstiilivärvis. Pärast loputamist, lahtisidumist ja põhjalikku pesemist võidakse protseduuri korrata, kasutades mõnda muud värvitooni või valgendit. Erinevate meetodite kombineerimise ja pideva eksperimenteerimisega saadakse nii abstraktseid kui ka kujutavaid tulemusi. Kogenumad sidumisbatika kunstnikud suudavad tulemust ülitäpselt suunata ja oma töid ka korrata.

Algaja harrastaja levinud viga on siduda nööre liiga nõrgalt. Tulemuseks on hajusad ja vähekontrastsed kujundid.

Sidumisbatika tehnikas on kõige enam värvitud riideesemeid, näiteks T-särke. On tehtud ka kardinakangaid ja isegi raamitavaid pilte.

Kunstnikud
----------

* Eevi Nerva

Vaata ka
--------

* Batika
* Tarbekunst
**Sidesõna** ehk **konjunktsioon** on muutumatu sõna, mille ainsaks süntaktiliseks funkt­siooniks on siduda lauses moodustajaid, seejuures viimaste vormi mõjustamata.

Sidesõnu on kõikides keeltes vähe. Eesti keeles on neid paar­kümmend: *ja*, *ning*, *ega*, *ehk*, *või*, *aga*, *kuid*, *ent*, *vaid*, *et*, *kui*, *kuna*, *sest*, *kuni*, *kuigi*, *ehkki*, *nagu*, arhailised *saati*, *elik* ning liitsõnalised *justkui*, *otsekui*. Nt *Alguses lõi Jumal taeva ja maa. See on hea raamat, aga too teine on huvitavam. Jüri on noorem kui Mari*.

Paljud sidesõnad kuuluvad ka ühendsidendite koosseisu koos ase- või rõhumäärsõnaga: *nii et*, *nõnda et*, *sellepärast et*, *niikaua kui*, *parajasti kui*, *nõnda nagu*, *kas ... või*, *kui ... siis*, *ei ... ega*, *niihästi ... kui ka* jne; nimi‑ või asesõnafraasiga: *selleks et*, *samal ajal kui*, *sel ajal kui*, *selle asemel et*, *sellest hoolimata et*, *peale seda kui*. Nt *See küsimus jääbki lahendamata, niikaua kui kumbki pool järeleandmisi ei tee. Nad peavad valima kas ühe või teise võimaluse, muud väljapääsu pole. Ta istus uuesti laua taha, samal ajal kui külalised alles esikus kobistasid. Õhk oli lämbe, sellest hoolimata et päev läbi oli vihma sadanud*. Kõige enam mitme­sõnalisi sidendeid moodustavad sidesõnad *et* ja *kui*, üldse ei moodusta neid sidesõnad *ja*, *ning*, *ehk*, *elik*, *kuna*, *kuigi*, *ehkki*, *otsekui*, *justkui*.

Vastavalt oma võimele esineda rinnastavas või alistavas seoses jagunevad sidesõnad rinnastavateks (*ja*, *ning*, *saati*, *elik*, *või*, *ega*, *aga*, *kuid*, *ent*, *vaid*) ja alistavateks (*et*, *kuna*, *sest*, *kuigi*, *ehkki*, *olgugi*, *nagu*, *otsekui*, *justkui*). Nt *linn ja maa; kolm või neli; teab, aga ei räägi* – *Ma tean, et loota pole midagi. Ta vaatas mind nagu ilmutust*. Sidesõnad kui, kuni, ehk võivad esineda nii rinnastavas kui ka alistavas seoses, nt *Valvasin ööd kui päevad* – *Söö, kui maitseb*. *Paranemine võtab kolm kuni neli kuud – Ole siin, kuni ma tulen. Maria oli komtess ehk krahvipreili – Ehk ta küll kõike teab, ei räägi ta midagi.*

Rinnastavad sidesõnad jagunevad tähenduse järgi ühendavateks ja eraldavateks. Ühendavad sidesõnad on kas üldühendavad: *ja*, *ning*, *ega*, *saati*, nt *Alguses lõi Jumal taeva ja maa*, vastandavad: *aga*, *kuid*, *ent*, *vaid*, nt *Tuleksin hea meelega, aga mul pole aega*, või seletavad: *ehk*, *elik*, nt *Ta töötab Eesti Keele Instituudis ehk endises Keele ja Kirjanduse Instituudis*. Eraldav sidesõna on *või*, nt *elu või surm*.

Alistavad ja alistav-rinnastavad sidesõnad võivad täita väga erinevaid funktsioone, olenevalt sellest, missuguste sõnadega koos nad sidendi moodustavad ja/või missuguseid osalauseid omavahel ­seovad.

Vaata ka
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Sidesõna** |

* sidend
**Tartu Riikliku Ülikooli arvutuskeskus** oli aastal 1959 Tartu Riiklikus Ülikoolis tööd alustanud allüksus.

Arvutuskeskus asutati 1958. aastal koos Ural-1 saamisega Tartu Riiklikule Ülikoolile, esimesed matemaatikud ja elektroonikainsenerid asusid keskuse juures tööle jaanuaris 1959.

Arvutuskeskus asus Ülikooli tänaval 18a ülikooli kohviku kõrval, seejärel Tõnissoni tänaval praeguses EÜS-i majas, ning 1972. aastal lõppes kolimine Liivi tänavale.

Arvutuskeskuse esimene juhataja oli loogik Ivar Kull.

2000. aastal nimetati arvutuskeskus infotehnoloogia osakonnaks, IT-osakond paikneb 2002. aasta sügisest arvutuskeskuse algsel aadresssil Ülikooli tänaval.

2008. aastal loodi TÜ teadusarvutuste keskus, mida nimetatakse jätkuvalt suupäraselt arvutuskeskuseks. Teadusarvutuste keskus paikneb TÜ Delta keskuses ja Lossi tänav 3 õppehoones.

Viited
------

1. ↑  Ülar Allas (veebruar 2021). "TÜ teadusarvutuste keskus ulatab teadlastele abikäe". *Universitas Tartuensis*.
2. ↑  Sandra Saar (veebruar 2017). "Arvutuskeskus teeb teadlaste töö lihtsamaks". *Universitas Tartuensis*.
**Kiisa** on eesti perekonnanimi.

Statistika
----------

2022. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Kiisa 109 inimesel: 50 mehel ja 59 naisel. Perekonnanimede levikult oli Kiisa meeste puhul 2087. kohal ja naiste puhul 1897. kohal.

Kiisa oli levinuim nimi üle 85-aastaste vanusrühmas, kus seda oli 10 000 elaniku kohta 1,92. Perekonnanimi Kiisa oli kõige sagedasem Lääne maakonnas, kus sellist nime kandis maakonna 10 000 elaniku kohta keskmiselt 4,40 inimest.

19. sajandi algul pandi pärisorjusest vabastamise käigus talupoegadele Tartu maakonna Otepää ja Tartu-Maarja kihelkonna Päidla ja Ropka mõisavallas perekonnanimeks Kiesa.

1930. aastate nimede muutmise kampaania käigus võeti Kiisa uueks nimeks ühel korral, kui loobuti nimest Uttendorf. Perekonnanime Kiisa vahetati kahel korral, uueks võetud nimeks oli mõlemal juhul Aedna.

Nime kandjaid
-------------

* Ants Kiisa, eesti kuulitõukaja ja treener (1969–)
* Ats Kiisa, eesti kergejõustiklane (1995–)
* Endel Kiisa, eesti motosportlane (1937–)
* Virve Kiisa, eesti motosportlane ja treener (1930–2022)

Viited
------

1. ↑  Statistikaamet: Nimede statistika (vaadatud 28.05.2022)
2. ↑  Onomastika andmebaas. Nimede panemine: (algne nimekuju): Kiisa.
3. ↑  Onomastika andmebaas. Nimede eestistamine:(uus nimekuju): Kiisa.
4. ↑  Onomastika andmebaas. Nimede eestistamine: (vana nimekuju): Kiisa.

Välislingid
-----------

* Kiisa statistikaameti andmebaasis
Trinitrotselluloos
Nitrotseluloos põleb äärmisel kiiresti ja selle jäädvustamiseks on vaja väga lühikest säriaega
**Nitrotselluloos** ehk tselluloosnitraat on üldnimetus tselluloosi lämmastikhappeestritele. Need on ained, milles tselluloosi molekuli ühe elementaarlüli kohta sisaldub üks kuni kolm nitrorühma ja ühine omadus on ebastabiilsus ning kergestisüttivus.

Nitrotselluloos saadakse tselluloosi töötlemisel lämmastikhappega väävelhappe kui katalüsaatori juuresolekul, nimetatakse nitreerimiseks. Seejuures tselluloosi polümeerse ahela ühe elementaarlüli kolmest hüdroksüülrühmast võivad ühes, kahes või kõigis kolmes vesiniku aatomid asenduda nitrorühmaga, saadakse erineva nitreerimisastmega produktid [C6H9(NO2)xO5, milles x = 1, 2, 3].

Trinitrotselluloos (x = 3) on tuntud lõhkeaine, suitsuta püssirohu (püroksüliin) koostisosa. Väiksema lämmastikusisaldusega produkte tarvitatakse tselluloidi, nitrolakkide, -värvide ja -liimide tootmiseks.

Vaata ka
--------

* Tselluloos
* Keemiline plahvatus
**Niudesool** (ladina *ileum*) on paljude selgroogsete loomade soole osa. 

Niudesool paikneb peensoole lõpuosas tühisoole järel ning on jämesoolest eraldatud niudesoole-umbsoole klapiga.

Niudesoole areng, anatoomia, asend, kuju, sooned, morfoloogia, histoloogia ja patoloogia võivad suuresti erineda nii liigiti kui ka indiviiditi. 

Niudesoolt varustavateks arteriteks on niudesoolearterid (*arteriae ileales*) ning äravoolu garanteerivad ülemise kinnistiveeni harud niudesooleveenid (*venae ileales*). 

Niudesooles paikneb hulgaliselt koondlümfifolliikuleid – Peyeri naaste. Niudesoole vastavad rakud eritavad verre hormoone – gastriini, sekretiini ja koletsütokiniini.

Roomajatel
----------

### Madudel

Madudel ei ole kaksteistsõrmik, tühisool ja niudesool kergesti eristatavad.

Viited
------

1. ↑  "Meditsiinisõnastik" 518:2004.
2. ↑  Simon J. Girling,*Veterinary Nursing of Exotic Pets*, Veebiversioon (vaadatud 08.01.2014) (*inglise keeles*)
3. ↑  *Digestive System of Snakes*, Veebiversioon (vaadatud 08.01.2014) (*inglise keeles*)
Nivhi mehed
**Nivhid** (vana nimetus *giljakid*) on paleoaasia rahvas Venemaal Habarovski krais Amuuri jõe alamjooksul ja suudmealal ning Sahhalini põhjaosas. Nivhide asuala ei ole kompaktne, nad elavad enamasti läbisegi venelaste ja negidalidega. 2010. aasta rahvaloenduse andmetel elas Venemaal 4652 nivhi, neist 2290 Sahhalini oblastis ja 2149 Habarovski krais.

Antropoloogiliselt kuuluvad nivhid mongoliidse rassi sahhalini-amuuri alamrühma.

Nivhi keel kuulub paleoaasia keelte hulka. Tänapäeval on nivhid keeleliselt peaaegu täielikult venestunud. 2010. aasta rahvaloenduse andmetel oskas Venemaal nivhi keelt ainult 198 inimest. Täielikku assimileerumist on takistanud peamiselt antropoloogilised tegurid.

Kuni 1860. aastani kuulusid nivhid Hiina mõjusfääri, seejärel sattusid Venemaa alluvusse. Varasemal ajal olid nivhid paiksed kalastajad ja mereloomaküttijad. 20. sajandil on nad hakanud tegelema ka maaviljeluse ja karjakasvatusega.

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 6. september 2018. Vaadatud 19. juulil 2013.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
2. ↑  "Arhiivikoopia" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 24. september 2015. Vaadatud 19. juulil 2013.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
3. ↑  "Arhiivikoopia" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 10. detsember 2019. Vaadatud 19. juulil 2013.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)

Välislingid
-----------

* Vene Impeeriumi rahvaste punases raamatus (inglise keeles)
**Vaira Vīķe-Freiberga** [v'aira v'iitje-fr'eiberga] (sündinud 1. detsembril 1937 Riias) on Läti poliitik ja psühholoog, ta oli Läti president aastatel 1999–2007. Ta oli Läti esimene naispresident.

Elukäik
-------

Vaira Vīķe-Freiberga vanemad olid teise maailmasõja pagulased. Nad lahkusid Lätist 1945. aastal ja elasid mitmes riigis: Marokos, Saksamaal, Kanadas. 

Vaira õppis Toronto Ülikoolis ja McGilli Ülikoolis, kus omandas ka doktorikraadi psühholoogias. Aastatel 1965–1998 oli Vaira Montréali Ülikooli psühholoogiaprofessor. Töö kõrvalt osales ta Kanada Läti kogukonna tegevuses, pühendudes peamiselt läti folkloorile.

1998. aastal naasis Vaira Lätisse ja asus juhtima Läti Instituuti, mille ülesanne on tutvustada Lätit välismaal. 1999. aasta juunis valiti ta riigi presidendiks. Vīķe-Freiberga ei kuulunud algul küll presidendikandidaatide hulka, kuid kui seim ei suutnud esimeses voorus presidenti valida, seati kompromisskandidaadina üles Freiberga.

Kahe ametiaja jooksul saavutas Vaira Vīķe-Freiberga lätlaste hulgas suure poolehoiu. Ta ei teinud otsest koostööd ühegi parlamendierakonnaga.

Freiberga välispoliitiline aktiivsus aitas kaasa sellele, et 2004. aastal võeti Läti NATO ja Euroopa Liidu liikmeks. Freiberga toetas USA-d tuliselt Iraagi-küsimustes. Venemaad kutsus ta korduvalt üles Balti riikide okupatsiooni tunnistama. 

Venemaal on Freibergat kujutatud natside toetaja ja venelaste ahistajana. Sellest hoolimata osales ta 2005. aasta mais Balti riikide presidentidest ainsana Moskvas teise maailmasõja lõpu 60. aastapäeva pidustustel, kuid kuulutas seal avalikult Balti riikide mittenõusolekut Venemaa ajalookäsitlusega.

15. septembril 2006 esitasid Eesti, Läti ja Leedu Vaira Vīķe-Freiberga ÜRO peasekretäri kandidaadiks.

Tunnustus
---------

* 2000 – Maarjamaa Risti ketiklassi teenetemärk
* 2001 – aasta eurooplane Lätis
* 2005 – Valgetähe ketiklassi teenetemärk
* 2006 – Vürst Jaroslav Targa I järgu orden

Isiklikku
---------

Vaira on abielus Imants Freibergsiga, neil on poeg Kārlis ja tütar Indra.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Vaira Vīķe-Freiberga** |

* Rein Sikk. Vaira Vıke-Freiberga: täna pole juuste katkumise aeg Eesti Päevaleht, 7. veebruar 2009

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Guntis Ulmanis** | **Läti president**1999–2007 | Järgnev**Valdis Zatlers** |

Läti presidendi lipp
Läti presidendid

Čakste • Zemgals • Kviesis • K. Ulmanis • Kalniņš (eksiilis) • Rancāns (eksiilis) • Gorbunovs (kohusetäitja) • G. Ulmanis • Vīķe-Freiberga • Valdis Zatlers • Andris Bērziņš • Raimonds Vējonis • Egils Levits • Edgars Rinkēvičs
**Maria Zahharova-Bruns** (vene *Мария Александровна Захарова*; 24. juuli 1900 Peterburi – 14. august 1994 Tallinn) oli vene päritolu Eesti näitleja.

Aastatel 1910–1917 õppis ta Peterburi tütarlastegümnaasiumis. 1921. aastal lõpetas Petrogradi Suure Draamateatri stuudio.

Aastatel 1921–1923 töötas ta Tallinna vene teatris, 1923–1941 Riia Vene Draamateatris, 1944–1945 Eesti NSV Riiklikus Filharmoonias, 1945–1946 Punalipulise Balti Laevastiku Teatris.

Aastatel 1948–1970 oli ta Eesti NSV Riikliku Vene Draamateatri näitleja.

Tunnustus
---------

* 1950 Nõukogude Eesti preemia
* 1954 Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi aukiri
* 1965 Eesti NSV teeneline kunstnik

Isiklikku
---------

Tema poeg oli arhitekt Dmitri Bruns.

Viited
------

1. ↑  "Eesti Teatri- ja Muusikamuuseum. Tähtpäevade kalender". Originaali arhiivikoopia seisuga 4. november 2016. Vaadatud 4. novembril 2016.
2. ↑  Eesti entsüklopeedia, 14. köide. Tallinn, Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2000.

Välislingid
-----------

* Rahvusarhiivi fotode andmebaas. ENSV Riikliku Vene Draamateatri õppestuudio vastuvõtukomisjon: ENSV teeneline kunstnik M. Zahharova, ENSV rahvakunstnik V. Arhipenko, lavastaja V. Petrov ja näitleja E. Vokaljuk (1975)
* Haud Tallinna Metsakalmistul
Maria Ulfsak-Šeripova (2016)
**Maria Ulfsak-Šeripova** (sündinud 1981 Tallinnas) on filmiajakirjanik ja -kriitik. 

Ta on lõpetanud 2003. aastal Tartu Ülikooli ajakirjanduse ja suhtekorralduse erialal ning saanud magistrikraadi filmi- ja teleuuringute erialal Warwicki Ülikoolis Inglismaal.

Töö filmiajakirjanikuna
-----------------------

Maria Ulfsak-Šeripova töötab Eesti Filmi Instituudis.[*viide?*] Ta on varem töötanud Eesti Ekspressi filmitoimetajana ning väljaande Estonian Film toimetaja ja kaasautorina. Ta on olnud filmi- ja kaastootmisturu Industy@Tallinn & Baltic Event programmide koostaja, osalenud Eesti Kultuurkapitali ja Eesti Filmi Instituudi eksperdikomisjonides, PÖFFi programmikomisjonides ning rahvusvahelise filmifestivali FIPRESCI žüriis. Ta on Eesti Filmiajakirjanike Ühingu liige. 

2012. aastal toimunud British Film Institute'i kõigi aegade olulisimate filmide hääletusel hääletas ta muuhulgas järgmiste filmide poolt: "Maria Brauni abielu", "Kodanik Kane", "Tagaaken", "Andrei Rubljov", "Tokyo lugu", "Antikristus", "Torino hobune" ja "Pulp Fiction".

Tunnustus
---------

* 2016 Aasta filmiajakirjanik
* 2021 Aasta filmiajakirjanik

Isiklikku
---------

Maria Ulfsak-Šeripova on Lembit Ulfsaki tütar, Juhan Ulfsaki poolõde, tema õde on tekstiilikunstnik Johanna Ulfsak.

Ta on abielus helilooja Sten Šeripoviga, 2013. aasta seisuga oli neil kaks last.

Viited
------

1. ↑  "British Film Institute, 2012". Originaali arhiivikoopia seisuga 28. mai 2013. Vaadatud 22. juulil 2013.
2. ↑  "Ulfsak-Šeripovi dünastia sai täiendust", Õhtuleht, 27. september 2013.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Maria Ulfsak-Šeripova**
 |

* DELFI teemaleht - Maria Ulfsak-Šeripova
* Tristan Priimägi, "Millest mõtleb aasta filmiajakirjanik?", Sirp, 7. jaanuar 2022
**Maria Anna Schicklgruber** (15. aprill 1795 Strones, Waldviertel, Austria ertshertsogkond – 7. jaanuar 1847) oli Adolf Hitleri isapoolne vanaema.

Maria sündis taluniku üheteistkümnelapselises peres, kus ainult 6 last elasid üle lapsepõlve. Maria oli katoliiklane ning põhiline osa andmeid tema kohta pärineb kirikumärkmetest. 1821. aastal, kui Maria oli 26-aastane, suri tema ema ning Maria sai pärandusena 74,25 kuldnat, mille paigutas orbude fondi. 1838. aastaks oli summa rohkem kui kahekordistunud 165 kuldnale. Sel ajal maksis siga 4 ja lehm 10-12 kuldnat. Ajaloolane Werner Maser on kirjeldanud Mariat kui kokkuhoidlikku ja arukat maanaist. Päranduse investeerimine näitab, et ta ei kannatanud sellel eluperioodil puudust, kuid kuni 40. eluaastateni pole Maria elust peale selle palju rohkem teada.

1837. aastal, olles endiselt vallaline, sünnitas Maria 42-aastaselt oma esimese ja ainsa lapse. Maria keeldus ütlemast lapse isa nime ning poeg ristiti Aloys Schicklgruberiks. Sel ajal elas Maria Trummelschlagerite juures, kes olid ka Aloysi ristivanemad. Varsti asus Maria koos pojaga elama oma isa juurde. Mõne aja pärast liitus nendega möldrisell Johann Georg Hiedler. 10. mail 1842, viis aastat pärast Aloysi sündi abiellus Maria Hiedleriga lähedalasuvas Döllersheimi kirikus.

Maria vallaspoeg Aloys Schicklgruber tunnistas Johann Georg Hiedleri 6. jaanuaril 1877 oma isaks ning muutis oma nime tema järgi Alois Hitleriks.

Maria suri 52-aastaselt tuberkuloosi ning ta maeti Döllersheimi. Pärast Austria anšlussi 1938. aastal ei suudetud Maria hauda leida ning talle püstitati kirikuseina kõrvale sümboolne hauatähis. Hiljem muudeti piirkond militaaralaks ning elanikud asustati ümber. Külad muutusid varemeteks. Nüüd Döllersheimi kirikut taastatakse ja kalmistut hooldatakse, kuid Maria Schicklgruberi hauda pole tähistatud.
**Marko Mehine** (sündinud 23. märtsil 1987 Tartus) on eesti võistlustantsija. 

Ta on 17-kordne Eesti meister eri vanuseklassides ja tantsuliikides ning Euroopa noorsoomängude võitja.

Mehine on pälvinud maailmameistrivõistluste hõbemedali juunioride standardtantsudes ja noorte kümnes tantsus ning tulnud Põhja-Euroopa meistriks noorte standardtantsudes.

Mehine on tantsuspordiga tegelnud 1992. aastast ning on rahvusvahelise S-klassi tantsija.

Mehine on EOK poolt tunnustatud tantsusporditreener, tal on IV taseme nooremtreeneri kutsetunnistus ning ta on Eesti Tantsuspordi Liidu A kategooria kohtunik.

Mehine on mitu korda osalenud telesaates "Tantsud tähtedega". 2010. aastal oli ta poolfinalist koos tantsupartner nõid Nastjaga. 2022. aastal võitis saate koos tantsupartnei Ülle Lichtfeldtiga.

Marko Mehine on abielus võistlustantsija Kaisa Ojaga.

Tunnustus
---------

* 2005 Eesti Vabariigi spordipreemia (koos Maria Fessaiga hõbemedali võitmise eest noorte vanuseklassis 2004. aasta võistlustantsu maailmameistrivõistlustel kümnes tantsus)

Viited
------

1. ↑  "Mehine, Marko". *Eesti spordi biograafiline leksikon*. Vaadatud 20.04.2018.
2. 1 2 3  "Treenerid - Marko Mehine". Vaadatud 30. detsembril 2022.
3. ↑  "Palju õnne! "Tantsud tähtedega" saate võitsid Ülle Lichtfeldt ja Marko Mehine". *TV3*. 27. november 2022.
4. ↑  "Palju õnne! Kaisa Oja ja Marko Mehine abiellusid". 12. juuli 2013.
|  |
| --- |
|  |
| Medalikohad |
| Taliolümpiamängud |
| **Kuld** | 2022 |  |
| Maailmameistrivõistlused |
| **Kuld** | 2019 |  |
| **Kuld** | 2022 |  |
| **Hõbe** | 2021 |  |

**Marko Anttila** (sündinud 27. mail 1985 Lempääläs) on Soome jäähokimängija, kes mängib Soome kõrgliigaklubis Oulun Kärpät ründajana paremäärel.

Tampere Ilvese meeskonnas debüteeris ta Soome kõrgliigas hooajal 2004–05. Ilves mängis ta kuni hooaja 2010–11 lõpuni.

2004. aastal valis Chicago Blackhawks ta NHL-i *draft* '​is 240. valikuna, kuid üheski Põhja-Ameerika liigas pole ta kunagi mänginud.

Aastatel 2011–2013 mängis ta kaks hooaega Soome kõrgliigaklubis TPS. Seejärel liitus ta KHL-i klubiga Novokuznetski Metallurg, kuid hooaja 2013–14 kestel suundus ta Rootsi, liitudes sealse kõrgliiga klubiga Örebro HK.

Aastatel 2016–2022 mängis Anttila KHL-i klubis Jokerit. Aastatel 2020–2022 oli ta Jokerite kapten. 2022. aasta veebruaris naasis ta kuni hooaja lõpuni Tampere Ilvese meeskonda.

2022. aasta juunis sõlmis Anttila kuni hooaja lõpuni lepingu Oulun Kärpätega.

2019. aasta tuli Anttila Soome jäähokikoondise koosseisus maailmameistriks. Ta oli turniiril koondise kapten. Ta lõi turniiril neli väravat ja kõik need väljalangemismängudes: veerandfinaalis poolteist minutit enne normaalaja lõppu Rootsi vastu, viies mängu lisaajale, kus Soome võitis Sakari Mannineni väravast, poolfinaalis mängu ainsa värava Venemaa vastu ning finaalis kaks väravat Kanada vastu. 2022. aasta taliolümpiamängudel tuli ta Soome koondisega olümpiavõitjaks. Samal aastal tuli lisaks teist korda maailmameistriks.

Soome koondises on ta osalenud ka 2013. 2018. ja 2021. aasta maailmameistrivõistlustel ning 2018. aasta taliolümpiamängudel.

Välislingid
-----------

* Marko Anttila hockeydb.com lehel
Vektorite, maatriksite, tensorite, vektorruumide, algebrate, topoloogiliste vektorruumide, moodulite vms **tensorkorrutis** (tähis ⊗) on küll detailides erinevalt defineeritud, kuid on alati kõige üldisem bilineaarne kujutis. 

Mõnes kontekstis on tensorkorrutis sama mis väliskorrutis. 

**Tensorkorrutis** on defineeritud ka monoidaalsete kategooriate kontekstis. 

Lineaaralgebras ja diferentsiaalgeomeetrias kirjeldatakse tensorkorrutiste abil multilineaarvorme. Kommutatiivses algebras ja algebralises geomeetrias vastab see ühelt poolt geomeetriliste struktuuride ahendile alamhulkadele, teiselt poolt geomeetriliste objektide otsekorrutisele.

Vektorruumide tensorkorrutis
----------------------------

Olgu *V* ja *W* vektorruumid üle ühise korpuse. Siis **tensorkorrutis**

{\displaystyle V\otimes W}
on vektorruum, mille võib konstrueerida järgmiselt. Kui {\displaystyle E=\{e\_{i}\mid i\in I\}} on ruumi *V* baas ja {\displaystyle F=\{f\_{j}\mid j\in J\}} on ruumi *W* baas, siis {\displaystyle V\otimes W} on vektorruum, milles leidub baas, mille elemente saab viia üksühesesse vastavusse lähteruumide baaside otsekorrutise 

{\displaystyle E\times F=\{(e\_{i},f\_{j})\mid i\in I,j\in J\}}
järjestatud paaridega. Ruumi {\displaystyle V\otimes W} mõõde võrdub seetõttu ruumide *V* ja *W* mõõdete korrutisega. 

Selle baasi elementi, mis vastab järjestatud paarile {\displaystyle (e\_{i},f\_{j})}, tähistatakse {\displaystyle e\_{i}\otimes f\_{j}}. Sümbolil {\displaystyle \otimes } ei ole sealjuures seni sügavamat tähendust. Nüüd võib selle baasi abil defineerida ruumide *V* ja *W* vektorite korrutise, mida tähistatakse sellesama tehtemärgiga. Loomulikult on kahe baasivektori {\displaystyle e\_{i}\in E\subset V} ja {\displaystyle f\_{j}\in F\subset W} korrutis just see baasivektor, mille tähiseks sai {\displaystyle e\_{i}\otimes f\_{j}\in V\otimes W}. Suvaliste vektorite korrutise saab nüüd bilineaarse jätku abil:

vektoritele {\displaystyle v=\sum \_{i\in I\_{0}}a\_{i}e\_{i}\in V} ja {\displaystyle w=\sum \_{j\in J\_{0}}b\_{j}f\_{j}\in W}, kus {\displaystyle I\_{0}\subset I,\;J\_{0}\subset J} on lõplikud,
seatakse vastavusse korrutis 

{\displaystyle v\otimes w=\sum \_{(i,j)\in I\_{0}\times J\_{0}}a\_{i}b\_{j}\;(e\_{i}\otimes f\_{j})}.
Lõplikumõõtmeliste vektorruumide *V* ja *W* korral saab tensorkorrutise konstrueerida maatriksite ruumina. Read nummerdatakse *V* baasiindeksiga {\displaystyle I=\{1,\dots ,m\}}, veerud *W* baasiindeksiga {\displaystyle J=\{1,\dots ,n\}}. Kahe vektori {\displaystyle v\in V,\;w\in W} korrutis on maatriks, mille element kohal (*i*,*j*) on vektori *v* *i*-nda koordinaadi ja vektori *w* *j*-nda koordinaadi korrutis. Veerud on *v* kordsed, read on *w* kordsed. (Maatriksite keeles nimetatakse seda konstruktsiooni ka düaadiliseks korrutiseks.)
**Anett Arnim** (sündinud 23. jaanuaril 1990) on naisduo 2U endine laulja.

Pärast seda, kui Enrique Iglesias 2007. aastal Eestis kontserdi andis, väitis Anett ajakirjanduses, et tema (17-aastane) ja Elina Kann (18-aastane) veetsid Iglesiasega kaks ööd. Kontserdi korraldaja Peeter Rebase sõnul on see jutt vale, sest et ta ise olevat koos oma vennaga ühel ööl peaaegu hommikuni Iglesiasega koos istunud. Selle peale väitis Anett, et Peeter Rebane on tema peale kade ning et tema ja Elina olevat Iglesiasega kokku saanud alles hommiku poole ööd. "Kõige nõmedam, kui on selline asi ja siis keegi ei usu sind," arvas Anett.

Eesti Ekspressi veebitoimetus koostas 2. septembril 2007 Eesti kõige tühisemate kuulsuste edetabeli. Seal seati pingeritta isikud, keda meedia on üles haipinud, ehkki nende isikute saavutused on pehmelt öeldes olematud. Edetabelis jäi Anett esikohta jagama.

Anett teatas, et tema ei ole tühine inimene, sest tühised inimesed on Kolga-Jaanis, kuigi ta usub, et igas inimeses on midagi head. Seepeale otsustasid ETV "Erisaade" koos Kolga-Jaani vallavalitsusega Anetile Kolga-Jaani populariseerimise eest ausamba püstitada.

Ausammas avati 18. oktoobril 2007. Samba rajamise eelarve oli 100 krooni. Sammas valmistati betoonist ja sealjuures kasutati mahakantud plastmannekeeni, mis roosaks värviti.

Viited
------

1. ↑  Päring inforegister.ee andmebaasis[*alaline kõdulink*]
2. ↑  Mariann Joonas: "Iglesiase-Anett lahkus ansamblist 2U" elu24.ee, 27. märts 2008
3. ↑  Enrique suudleb väga hästi ja on voodis hispaania matšo Reporter
4. 1 2  "Peeter Rebane: Iglesiase-Anett valetab!" Publik
5. ↑  Katrin Pauts: Iglesiase-Anett: "Peeter Rebane on minu peale lihtsalt kade!" Õhtuleht, 25. jaanuar 2008
6. ↑  "Ekspressi tühiste kuulsuste edetabel tõi Iglesiase-Anetile ausamba"[*alaline kõdulink*] Eesti Ekspress
7. ↑  "Iglesiase-Anett: mina ei ole tühine inimene, Kolga-Jaanis on sellised" Õhtuleht
8. ↑  "Iglesiase-Anett saab Kolga-Jaanis ausamba" elu24.ee
9. ↑  "Iglesiase-Anetile püstitati ausammas" Õhtuleht
10. ↑  "Iglesiase-Anett saab Kolga-Jaanis ausamba" Õhtuleht
Staadioni lipumast pärineb laevalt SS Great Eastern.
**Anfield** on jalgpallistaadion Liverpoolis, Liverpooli kodustaadion.

Aastatel 1884–1892 oli Anfield Evertoni kodustaadioniks.

Ajalugu
-------

Anfieldi staadion avati 1884. Esialgu kuulus see FC Evertoni omaniku John Houldingi sõbrale John Orrellile. Everton oli varem mänginud Priory Roadil, aga pidi sealt lahkuma, sest pealtvaatajad tegid mängu ajal liiga suurt lärmi. Esialgu andis Orrell platsi klubile kasutada vastutasuks annetuse eest kohalikule haiglale, aga 1885 ostis Houlding platsi ära. Esimene kohtumine staadionil toimus 28. septembril 1884 ja Everton võitis selles 5:0 Earlestowni.

Everton ehitas staadionile tribüünid rohkem kui 8000 pealtvaatajale, kuigi staadionile mahtus neid 20 000 ja vahel neid nõnda palju ka oli. Staadion vastas tollastele rahvusvaheliste kohtumiste standarditele ja neid Anfieldil ka peeti. Esimene rahvusvaheline kohtumine toimus 1889. aasta Suurbritannia meistrivõistlustel jalgpallis, kus Inglismaa jalgpallikoondis alistas Iirimaa jalgpallikoondise 6:1 ja tuli meistrivõistlustel teiseks. Uuel staadionil arenes Everton ka sportlikus mõttes ja tuli 1891 esimest korda Inglismaa meistriks.

1889–1890 lammutati laev SS Great Eastern, mis oli oma valmimise ajal maailma suurim laev ja sai kuulsaks Euroopa ja Põhja-Ameerika vahelise telegraafikaabli paigaldamisega 1866. Lammutustöökojast päästeti laeva lipumast ja see asub siiani Anfieldi staadionil.

Varsti tekkisid tülid klubi juhtimise üle, samuti staadionialuse maa lõpliku väljaostmise üle John Orrellilt. Tülid lõppesid 1892 sellega, et Houlding lakkas olemast klubi juht. Uus juhtkond kolis klubi Goodison Parki ja Houldingile jäi staadion, mida keegi ei kasutanud. Seepeale otsustas Houlding uue klubi asutada. Esialgu oli selle nimeks Liverpool FC and Athletic Grounds. Tänapäeval kannab see klubi nime Liverpool FC. Uue klubi esimene kohtumine toimus 1. septembril 1892 Rotherham Towniga, mille õigusjärglane on Rotherham United, ja Liverpool võitis selle sõprusmängu 7:1. Sellest ajast on Anfield Liverpooli kodustaadion.

Kohe esimesel hooajal (1892/93) võitis Liverpool Lancashire'i liiga ja tõusis Inglismaa tugevuselt teise liigasse Second Divisionisse. Ta võitis ka selle kohe esimesel katsel ja tõusis kõrgeimasse liigasse First Divisioni. Inglismaa meistriks tuli ta esimest korda 1900/01. Kokku on Liverpool tulnud Inglismaa meistriks 18 korda, viimati 1989/90. Ta on Inglismaa läbi aegade edukuselt teine klubi, kui lugeda Inglismaa meistritiitleid, ja kui vaadata aega enne Premier League'i moodustamist 1992, siis kõige edukam.

1895 valmis uus tribüün, seekord 3000 pealtvaatajale, kohale, kus praegu asub peatribüün. See oli iseloomuliku punavalge katuseviiluga. 1903 valmis piki Anfield Roadi järgmine tribüün, peamiselt puidust ja eterniidist. 1906 valmis tribüün piki Walton Breck Roadi. Viimane rekonstrueeriti 1928, et mahutada 30 000 pealtvaatajat.

Vaade staadionile, 2012

Suurenda
Vaade staadionile, 2012
Drususe kenotaaf ehk *Drususstein* (2011)
**Drususe kenotaaf** ehk **Drususe kivi** (saksa keeles *Drususstein*) on Saksamaal Mainzis (rooma Mogontiacum) asuv rooma hauamonument, mis pärineb 1. sajandist eKr. Igeli samba kõrval on see ainus algupärasel kohal säilinud maapealne rooma hauamonument Alpidest põhja pool.

Tegemist on ligi 20 meetri kõrguse tellisehitisega, mis oli algselt ümbritsetud marmoriga. Usutakse, et see on sama ehitise jäänus, mida mainivad oma kirjutistes Eutropius ja Suetonius. See püstitati 9. aastal eKr surnud Rooma väejuhi Drususe auks. Drusus oli Augustuse kasupoeg, kes rajas 13. või 12. aastal eKr Mogontiacumi sõjaväelaagri, mis pidi olema strateegiline lähtepunkt Magna Germania vallutamiseks.

Printsipaadi alguses oli Drususe kenotaaf Mogontiacumi keisrikultuse keskmes. Varakeskajal eemaldati sellelt marmorümbris ning ehitist kasutati vahitornina. 16. sajandil rajati seni massiivse ehitise sisse trepp ja ukseava.

* Johann Huttichi puulõige (1512/13 ja 1517 vahel)Johann Huttichi puulõige (1512/13 ja 1517 vahel)
* Matthäus Meriani gravüür raamatust "Topographia Germaniae" (1646)Matthäus Meriani gravüür raamatust "Topographia Germaniae" (1646)
* Varane foto (1892 või 1895/96)Varane foto (1892 või 1895/96)
* Saksamaa postmark 1962. aastast: 2000 aastat Mainzi linnaSaksamaa postmark 1962. aastast: 2000 aastat Mainzi linna

Viited
------

1. ↑  Eutropius, *Breviarium ab urbe condita* 7.12-13; Suetonius, *Claudius* 1.3; 11.2
2. ↑  Jürgen Oldenstein: "Mogontiacum", raamatus: Heinrich Beck, Dieter Geuenich, Heiko Steuer (toim.), Reallexikon der Germanischen Altertumskunde. Band 20: Metuonis – Naturwissenschaftliche Methoden in der Archäologie, lk. 147; Andreas Panter: *Der Drususstein in Mainz und dessen Einordnung in die römische Grabarchitektur seiner Erbauungszeit.* Mainz: Landesamt für Denkmalpflege Rheinlandpfalz, 2007, lk. 102.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Drususe kenotaaf** |

* Der Drususstein – Ehrenmal für Nero Claudius Drusus
* Drususstein
|  |
| --- |
|  |
|
| **Nimi** | 
Dmitri Donskoi |
| **Kiil pandud** | 
3. märts 1977 |
| **Vette lastud** | 
23. september 1980 |
| **Teenistuses alates** | 
12. detsember 1981 |
| Laeva üldandmed |
| **Peamasinad** | 
2 OK-650 tuumareaktorit |
| **Relvastus** | 
20 Bulava SLBM 4 533 mm torpedotoru 2 650 mm torpedotoru |

**Dmitri Donskoi** on Venemaa mereväe strateegiline tuumaallveelaev Projekt 941 Akula-klassist (NATO nimetusega Typhoon).

1990. aastal saabus allveelaev kuivdokki, et teha uuendusi ja modifikatsioone. Nõukogude Liidu kokkuvarisedes tööd aga peatusid kuna värskel Venemaal nappis raha ja tehnoloogiat. 2000. aastal tööd aga jätkusid, ning juunis 2002 väljus laev kuivdokist.
Pärast 12 aastat remonti ja moderniseerimist oli allveelaev saanud ka uue nime omaaegse Moskva suurvürsti Dmitri Donskoi (1359–1389) järgi. 
Allveelaeva 20 R-39 raketisüsteemi vahetati välja uute RSM-56 Bulavade vastu. Hoolimata sellest, et TK-208 ehitati 3 generatsiooni allveelaevana on ta nüüdseks, tänu modifikatsioonidele ja Bulavale, pigem 4 generatsiooni allveelaev. 
Typhoon klassi allveelaevad plaanitakse välja vahetada uute Borei klassi tuumaallveelaevade vastu.

Viited
------

1. ↑
2. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 26. august 2021. Vaadatud 24. augustil 2011.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
3. ↑