recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Tapa valla lipp (2005-2017)
**Tapa valla lipp** oli Eesti haldusüksuse Tapa valla lipp aastail 2005-2017.

7. oktoobril 2005 kinnitasid lipu ühinenud (Saksi vald, Lehtse vald ja Tapa linn) omavalitsuste ühiskomisjon. 29. detsembril 2005 toimus Lääne-Viru Maavalitsuse lipuväljakul ühinenud kohalike omavalitsusüksuste lippude langetamise ning uue Tapa valla lipu heiskamise tseremoonia.

Tapa valla lipu kujundajaks oli Tapa linnakunstnik Liina Kald.

Lipu kirjeldus
--------------

Tapa valla lipul on ühendatud ühinenud valdade ja Tapa linna sümbolid. Kangas on jaotatud diagonaalselt kolme ossa. Vardapoolne ülemine osa on punane, lehvipoolne alumine osa on must ja nende vahel on diagonaalne laineline valge joon. Punase ala sees on kujutatud triskelet ehk kolmjalga. Alumise musta ala peal on kolm valget tähte.

Põhjendus
---------

Vardapoolne ülemine punane osa viitab Tapa linna vapile ning sümboliseerib arvatavaid kunagisi lahinguid Tapa aladel. Lehvipoolne alumine must osa sümboliseerib Lehtse turbaalasid ja viitab Lehtse valla endisele vapile. Diagonaalne laineline valge joon tähistab Valgejõge ning viitab Saksi valla endisele vapile. Kolmjalga on tuntud kui hea õnne sümbol, tähistades katkematu ringina uuenemist, liikumist ja elu järjepidevust. Sümboli liikumine kolme eri suunda näitab teede hargnemist Tapalt. Kolm valget tähte tähistavad kolme ühinenud omavalitsust.

Valge on valguse ja puhtuse värv, punane nooruslikkuse ja elujõu värv, must sümboliseerib maalähedust.

Lipu kasutamise kord
--------------------

Tapa valla lippu võib heisata Tapa valla ajaloolistel pidupäevadel ja muudel tähtsündmustel, selle heiskamise otsustab vallavalitsus. Heisatav ja väljapandav lipp peab olema puhas ja terve. Lipu ja vapi näidised asuvad vallakantseleis.

Tapa valla sümboolikakonkurss
-----------------------------

2005.a juunis väljakuulutatud Tapa valla sümboolikakonkursi lõppes 25. septembril 2005. Konkursile laekus 24 kavandit. Hindamiskomisjoni esimesel koosolekul valiti välja viis tööd. Kuna komisjoni koosseisus oli ka Riigikantselei sümboolikaosakonna nõunik Ivo Manfred Rebane (hiljem asendas teda osakonnajuhataja Kalev Uustalu), siis pidas komisjon ühe istungi Toompeal Stenbocki majas. Pärast analüüsi võeti ühendust kahe sarnase kavandi autoriga, kelleks osutus Tapa linnakunstnik Liina Kald, et ta muudaks oma töid vastavalt komisjoni ettepanekutele. Pärast kavandite täiendamist otsustas komisjon üksmeelselt Tapa valla sümboolikakonkursi võitjaks tunnistada Liina Kaldi esitatud vapi ja lipu kavandid. Lõpliku valiku tegemisel kuulusid komisjoni koosseisus peale K.Uustalu ka Heiki Vuntus (Tapa Arenduskoda), Andres Mandre, Marju Bugri (mõlemad Saksi vald), Vjatšeslav Suvorov (Tapa linn), Leelo Jürimaa (Lehtse vald) ja Janne Maal (disainer).

Vaata ka
--------

* Tapa valla vapp
* Tapa lipp
* Saksi valla lipp
* Lehtse valla lipp
* Lääne-Viru maakond
**Jasper von Münchhausen** oli Liivi ordu liige ja neljakordne Bremeni komtuur 16. sajandi alguses.

Jasperi vanemad olid Ludolf von Münchhausen ja Mechthild von dem Wede. Ta sündis Arensburgis Steinbergeni lähedal Mindenist 15 kilomeetrit kagus.

Jasper astus ordusse tõenäoliselt 15. sajandi lõpukümnendil. Ta oli ilmselt oma ordukarjääri esimesed aastad Liivimaal, kuid 1500. aastal saatis Wolter von Plettenberg ta Bremenisse komtuuriks. Seal tekkisid tal aga peagi vastuolud nii linna kui ka ordumeistriga, nii et 1506. aastal tasgandas Plettenberg ta ametist. Ent tänu oma sugulastele õnnestus tal juba järgmisel aastal uuesti ametisse saada, kuid Plettenbergiga ei suutnud ta siiski ära leppida, nii et 1509. aastal pidi ta uuesti ametist lahkuma. 1510. aastal ennistati ta aga taas ametisse ning sedakorda suutis ta seal püsida viis aastat, misjärel oli aga sunnitud Bremenist põgenema, süüdistatuna rahavõltsimises. Siiski õnnestus tal saavutada ka neljas ametissemääramine 1517. aastal, kuid sedakorda püsis ta seal vaid mõne kuu, misjärel loobusid ka sugulased teda toetamast. Bremenisse jäi ta aga siiski edasi ja veel 1524. aastal on teda seal orduvennana mainitud.

Kirjandus
---------

* *Ritterbrüder im livländischen Zweig des Deutschen Ordens*. Köln: Böhlau, 1993. Nr. 602 (lk 458–459).


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Engelbrecht Monnik** | **Bremeni komtuur**1500–1506 ja 1507–1509 | Järgnev**Martin von Heimburg** |
| Eelnev**Martin von Heimburg** | **Bremeni komtuur**1510–1515 | Järgnev**Hermann Ovelacker von Wischlingen** |
| Eelnev**Hermann Ovelacker von Wischlingen** | **Bremeni komtuur**1517 | Järgnev**Johann von Knippenburg**

 |
**Jana Kolukanova-Haitz** (neiupõlvenimi **Kolukanova**; sündinud 4. augustil 1981 Tallinnas) on endine Eesti ujuja. 

Ujumist õppis Kalevi Ujumiskoolis Tallinnas ja Auburni Ülikoolis USA-s.

2000. aasta Sydney olümpiamängudel saavutas Jana Kolukanova 50 meetri vabaujumises 16. koha.

2004. aasta Ateena olümpiamängudel saavutas ta 100 m vabaujumises 23. koha.

2002. aasta lühiraja maailmameistrivõistlustel Moskvas sai Jana Kolukanova 50 meetri vabaujumises 17. koha ja 100 m vabaujumises 30. koha.

2005. aasta maailmameistrivõistlustel Montréalis sai Jana Kolukanova 50 meetri vabaujumises 8. koha ja 100 meetri vabaujumises 14. koha.
2008. aasta lühiraja maailmameistrivõistlustel Manchesteris naiste 50 vabaujumises sai ta 10. koha.

Isiklikku
---------

Kasv 182 cm, kaal 67 kg. Tema abikaasa on Christopher Haitz.

Viited
------

1. 1 2 3 4  "Jana Kolukanova SR Olympic Sports lehel". Originaali arhiivikoopia seisuga 23. august 2011. Vaadatud 4. augustil 2011.
2. ↑  Eestlaste osalemine ja tulemused 6. ujumise lühiraja maailmameistrivõistlustel.
3. ↑  Lennart Komp Finaalist välja jäänud Jana Kolukanova sai 10. koha, Postimees, 12.04.2008
4. ↑  Andres Vaher. JANA KOLUKANOVA-HAITZ: abielus ja tagasi ujumistrennis, Õhtuleht, 02.06.2011

Välislingid
-----------

* Biograafia ESBL-is
* Jana Kolukanova - Eesti ujuja, kes viidi USA presidendi vastuvõtule uhke eralennukiga Õhtuleht, 4. juuni 2014
**Bortigiadas** on vald (*comune*) Itaalias Sardiinia maakonnas Sassari provintsis Gallura ajaloolis-geograafilises piirkonnas. Halduskeskus asub Bortigiadases.

476 meetri kõrgusel merepinnast asuva Bortigiadase asustustihedus on keskmiselt 10 inimest ruutkilomeetri kohta.

Bortigiadas piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Aggius, Perfugas (SS), Santa Maria Coghinas (SS), Tempio Pausania, Viddalba (SS).

Bortigiadase halduspiirides asuvad järgmised fraktsioonid: Tisiennari, Scalaruja, Nibareddu, Littigheddi, Lu falzu, Figaruia, Li paulis, Giovanni moro.

Bortigiadas

Viited
------

1. ↑  DiPI Online – Dizionario di Pronuncia Italiana (Vaadatud 21. jaanuar 2014)
2. ↑  Popolazione Residente al 1° Gennaio 2018, vaadatud 16.03.2019.

Kirjandus
---------

* Manlio Brigaglia, Salvatore Tola (a cura di), *Dizionario storico-geografico dei Comuni della Sardegna, 2 (E-L)*, Sassari, Carlo Delfino editore, 2006. ISBN 88-7138-430-X.
* Francesco Floris (a cura di), *Grande Enciclopedia della Sardegna, Sassari*, Newton&ComptonEditori, 2007.

Välislingid
-----------

 Bortigiadas – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Koduleht (*itaalia keeles*)
Jana Vagner
**Jana Vagner** (vene keeles Яна Михайловна Вагнер; sündinud 8. oktoobril 1973 Moskvas) on vene kirjanik.

Elukäik
-------

Jana Vagner sündis 1973. aastal kakskeelses peres. Tema Tšehhi päritolu ema oli tuli 1960. aastatel Moskvasse, et õppida vene keelt ja kirjandust. Vagneri isa on vene rahvusest. 1994. aastal lõpetas Jana Vagner Venemaa Riikliku Humanitaarülikooli magistrikraadiga juhtimise erialal. 2010. aastani töötas ta (sünkroon)tõlgi ja logistikafirma juhatajana, peale selle on ta olnud raadios uudistesaate juht.

Looming
-------

2008. aastal hakkas ta kirjutama blogi, milles kujutas fiktsionaalset lugu ellujäämisest keset postapokalüptilist viirusepuhangut. Järjejutust arenes edasi Vagneri debüütraamat „Вонгозеро", mis ilmus 2011. aastal. Apokalüptiline põnevik on kirjutatud peategelase Anna vaatepunktist, see räägib teekonnast, mille ta peab oma abikaasa Sergei, poja Mihhaili ja nende ühiste tuttavatega ette võtma, et pääseda Moskvat tabanud viiruslaine eest. Põgenemise ajal seisavad nad vastamisi muutunud maailmaga, kus ei kehti enam tavapärased käitumis- ja moraalinormid. Lisaks raskendavad ellujäämist keerulised suhted tegelaste endi vahel. Sihtkohaks võetakse utoopiline Vongozero järve saarekesel asuv jahimaja.

Raamatu põhjal valmis 2019. aastal teleseriaal „Эпидемия" (režissöör Pavel Kostomarov, ingliskeelne pealkiri „To The Lake"). 2013. aastal ilmus raamatu teine osa „Живые люди", mille fookuses on ellujäämine muust maailmast eraldatuna, elades külg külje kõrval kitsastes oludes. Üle tuleb elada talv, pääseda näljast ning õppida karmide tingimustega kohanema.

Jana Vagneri kõige hilisem romaan „Кто не спрятался" ilmus 2017. aastal. Narratiivi keskmes on sõbrad, kes sõidavad mägedesse hotelli, kuid jäävad sinna jäise vihma tõttu lõksu. Peagi leitakse üks nende seast tapetuna, mis käivitab sündmuste ahela.

Olulisemad teosed
-----------------

* „Вонгозеро" (2011, eesti keeles „Vongozero" (2016), tõlkinud Jaana Peterson)

* „Живые люди" (2013, eesti keeles „Elusad inimesed" (2021), tõlkinud Jaana Peterson)

* „Кто не спрятался" (2017)

Viited
------

1. 1 2 3 4  Guzeva, Alexandra 2020. Who is Yana Vagner, author of „To The Lake"? *Russia Beyond*, https://www.rbth.com/arts/332882-yana-vagner-vong-lake.
2. ↑  Яна Вагнер, https://www.goodreads.com/author/show/5218658.\_.
3. ↑  Vagner, Jana 2016. *Vongozero*. Tallinn: Varrak.
4. ↑  Elusad inimesed, https://varrak.ee/raamatud/elusad-inimesed/?add-to-cart=62691.
**Jasper von Syburg zu Wischlingen** (surnud 1571) oli Liivi ordu rüütelvend ja viimane Riia linnusekomtuur.

Jasperi vanemad olid Jürgen von Syburg zu Wischlingen ja Anna von Plettenberg; tema vennad olid samuti Liivi ordu lõpuaastatel karjääri teinud Georg ja Eberhard. Nende veidi kaugem sugulane oli orduvend Christoph von Syburg zum Busch. Jasper sündis Wischlingeni kojas Dortmundi lähedal. Tema suguvõsa kuulus Marki krahvkonnas vähem tuntute hulka.

1540. aastal oli Jasper üliõpilane Wittenbergis, 1554 aga rüütelvend Kuldīgas. 1556. aastal, koadjuutorivaenuse ajal, haldas ta Riia peapiiskopile kuulunud Vecpiebalgat (*Pebalg*i). 1558. aastal oli ta Võnnus Liivi ordu varustusülema kumpan ja ka Riia ordulossi valitseja, saades veel samal aastal ka Riia linnusekomtuuriks. Sellel ametikohal oli ta kuni Liivi ordu likvideerimiseni 1562. aastal. Seejärel sai temast Gotthard Kettleri läänimees Kuramaal. Kettleri teenistuses olles Sēlpilsi linnusepealikuna Syburg ka suri.

Kirjandus
---------

* *Ritterbrüder im livländischen Zweig des Deutschen Ordens*. Köln: Böhlau, 1993. Nr. 872 (lk 649).
**Postipunkt** on postiettevõtte koostööpartneri hallatav postiasutus, mis osutab postiteenuseid postiettevõtte nimel. Postipunkt on postkontoriga võrdväärne postiasutus, kus on võimalik teha samu toiminguid, mida postkontoriski.

Postipunkte luuakse tavaliselt väljaspool suuremaid linnu asula kaubandus- või teenindusasutusse või muusse ühiskondlikku hoonesse (näiteks kauplusse, raamatukokku või vallamajja), kus postipunkti teenuseid hakkab osutama koostööpartneri esindaja – vastava väljaõppe saanud töötaja enamasti ühitatult muude tööülesannetega.

Postipunktid Euroopas
---------------------

Postipunktide süsteemi on mitmes Euroopa riigis praktiseeritud juba aastaid. 
Peamine põhjus, miks traditsioonilisi postkontoreid järjest suletakse ja pannakse nende asemel tööle postipunktid, on selles, et postiteenuste struktuur on viimaste aastakümnete jooksul suuresti muutunud – paberkirju saadetakse oluliselt vähem, postipakke aga rohkem jne. Seega on mõttekas osutada postiteenust seal, kus inimesed nagunii sageli käivad. Teisalt aga optimeeritakse postipunktide abil tööjõukasutust.

Nii töötab (2016. aasta seisuga) Taanis üle 900 postipunkti, kus postiteenust osutavad Taani Posti koostööpartnerid, postkontoreid on Taani Postil aga alla 30. Iirimaal tegutseb 52 postkontorit ja üle 1200 postipunkti, Hollandis 2 postkontorit ja üle 2500 postipunkti, Portugalis 621 postkontorit ja ligi 1700 postipunkti.

Postipunktid Eestis
-------------------

Eestis hakkas Eesti Post postipunktide süsteemi looma 2006. aastal, esimene postipunkt pandi tööle Räpina lähedal Leevaku A ja O kaupluses 1. augustil 2006.

2016. aasta seisuga oli Eestis 163 postkontorit ja 159 postipunkti.

2020. aasta augusti seisuga oli Omnival Eestis 96 postkontorit, 167 postipunkti ja 257 pakiautomaati.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5   Eesti Posti koduleht
2. ↑  "Postkontorite, postipunktide ja Baltikumi pakiautomaatide asukohad (CSV arendajale)". *Omniva koduleht*. 24. august 2020. Vaadatud 26.08.2020.
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib praeguse Tapa valla vapist; varasema valla vapi kohta vaata artiklit Tapa valla vapp (2005).* |

---

Tapa valla vapp
**Tapa valla vapp** on Eesti haldusüksuse Tapa valla vapp alates Tapa valla ja Tamsalu valla ühinemisest 2017. aasta oktoobris.

Tapa valla sümboolika on kinnitatud Tapa Vallavolikogu 28. septembri 2017 määrusega nr 80 "Tapa valla põhimäärus".

Tapa valla vapi kujundajaks on Tatjana Dalton.

Vapi kirjeldus
--------------

Tapa valla vapp on jagatud kaheks sinist ja rohelist värvi osaks hõbedast triipudega. Vapi alumine osa on roheline. Ülemises osas sinisel taustal asuvad kaks ristuvat ühesugust tammeoksa.

Vapi kasutamine
---------------

Valla vappi kasutatakse:

* volikogu, vallavalitsuse, hallatavate asutuste plankidel ja pitsatitel;
* valla aumärkidel, medalitel, meenetel ja ametlikel trükistel;
* volikogu ja vallavalitsuse hoonetel ja valla piiritähistel;
* üritusi või projekte tutvustavatel reklaamidel, trükistel ja mujal tähistamaks Tapa valla poolt vastava ürituse või projekti toetamist.

Valla vapi kasutamine lisaks eelloetletule toimub vallavalitsuse loa alusel.

Tapa valla sümboolikakonkurss
-----------------------------

Tapa valla sümboolika väljatöötamiseks korraldati konkurss, kuhu laekus 63 tööd. Nende hulgast valis žürii välja kaks tööd, mis esitati rahvaküsitlusele. Rahvaküsitluse tulemuse kinnitas Tapa-Tamsalu ühinemise ettevalmistamise juhtivkomisjon oma 11.09.2017.a otsusega. Võitjaks osutus töö nimega "Tammepuu" 62% häältega.

Vaata ka
--------

* Tapa valla lipp

Viited
------

1. ↑  "Tapa Vallavolikogu 28.09.2017.a määrus nr 80 "Tapa valla põhimäärus"". *Riigi Teataja*.

Välislingid
-----------

* Tapa valla sümboolika konkurss
Palanumägi
Palanumäe paljand 2015 mais
Palanumäe paljand 2015 septembris langetatud veetasemega
**Palanumägi** on liivakivipaljand ehk pae Ahja jõel, Saesaare paisjärve ääres jõe vasakkaldal Kiidjärve sillast umbes 1,1 km allavoolu.

Palanumägi asub Ahja jõe ürgoru maastikukaitsealal, jõe looke idaserval. Palanumägi on Burtnieki lademe Härma kihistiku liivakivipaljand, umbes 100 m pikk. Paljand on järsuseinaline, langeb otse vette ja on kuni 8 m kõrge.

Paljandi keskosas, üle 2 m veepiirist on sissevarisenud koopa ava. Palanumäe juures lõpeb Saesaare paisjärv, ehkki suurveega võib üleujutatud ala ulatuda kuni Kiidjärve veski paisuni.

Paljand on vaadeldav jõelt ning vastaskaldalt, RMK Roiupalu õpperajalt.

Vaata ka
--------

* Ahja jõgi
* Ahja jõe ürgoru maastikukaitseala

Viited
------

1. ↑  Ürglooduse objekt: Palanumägi Eesti looduse infosüsteemis
2. ↑  Heino Raieste. Taevaskoja. Tallinn: Eesti Raamat, 1981
3. ↑  RMK Roiupalu õpperada

Välislingid
-----------

* Geokogude infosüsteem. Palanumägi (ID: 16445)
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib Tartu hoonest; endise Postimehe maja kohta Tallinnas vaata Maakri 23A; 2020. aastal valminud hoone kohta Tallinnas, Tartu maantee 80 vaata Postimehe maja (Tallinn).* |

---

**Postimehe maja** on Tartu kesklinnas paiknev 1780–1786 ehitatud kahekorruseline varaklassitsistlik kivimaja, milles tegutses kuni 2016. aastani päevalehe Postimees Tartu toimetus. Hoone asub aadressil Gildi 1 / Ülikooli 17, mis on ühtlasi Tartu Ülikooli peahoone vastas ja Gildi tänaval Tõnissoni platsi vastas, kus seisab Postimehe kunagise omaniku ja peatoimetaja Jaan Tõnissoni monument. 

1922–1999 asus majas Postimehe (Eesti NSV ajal Edasi) toimetus. 

2006. aastal olid hoone omanikud Tartu Ülikool ja AS Eesti Meedia.

2016. aastal kolis Tartu Postimehe toimetus Ülikooli tänavale uude hoonesse. Ülikooli tänav 2a.

* 
* 
* 
*

Viited
------

1. ↑  "Ajaloolisse Postimehe majja Tartus tulevad korterid". *ERR*. 14. august 2017. Vaadatud 26.02.2021.

Välislingid
-----------

* Romeo Metsallik. Ajalehe "Postimees" trükikoda Tartu kultuuriväärtusega asjade ja -mälestiste registris
* Villu Päärt. Kuidas heeringaleivad Postimehe maja Läti prouade käest päästsid 21. jaanuar 2016
Palamuse kirik
Palamuse kiriku altar
**Palamuse Püha Bartholomeuse kirik** ehk **Palamuse kirik** on luteri kirik Jõgeva maakonnas Jõgeva vallas Palamuse alevikus.

Ajalooliselt asus see Tartumaal Palamuse kihelkonna keskuses. Tänapäeval tegutseb kirikus Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku Palamuse Püha Bartholomeuse kogudus.

Kirik ehitati esialgsel kujul 13. sajandil. 15. sajandil ehitati see gooti stiilis ümber.

* Kiriku altarKiriku altar
* HauaplaatHauaplaat
* KroonlühterKroonlühter
* KroonlühterKroonlühter
* KroonlühterKroonlühter
* Ratasrist kirikuaiasRatasrist kirikuaias
* KirikKirik

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Palamuse kirik** |

* Palamuse kirik kultuurimälestiste riiklikus registris

Palamuse kirik
Palamuse kihelkond

**Kirik**: Palamuse  

**Mõisad**: Ehavere mõis | Imukvere mõis | Järvepera mõis | Kassinurme mõis | Kaarepere mõis | Kilbavere mõis | Kuremaa mõis | Levala mõis | Luua mõis | Mooritsa mõis | Nava mõis | Olukvere mõis | Palamuse kirikumõis | Pikkjärve mõis | Prossa mõis | Roela mõis | Soomevere mõis | Võikvere mõis
**Olav Kärt** (sündinud 4. jaanuaril 1948 Imavere vallas) on eesti loomakasvatusteadlane.

Ta lõpetas aastal 1963 Imavere 8-klassilise kooli ja aastal 1967 Gagarini-nimelise näidissovhoostehnikumi. Aastal 1972 lõpetas ta Eesti Põllumajandusakadeemia zootehnika erialal.

Ta töötas aastatel 1972–1973 Adavere näidissovhoosis zootehnikuna, aastatel 1973–1976 Hellenurme kolhoosis peazootehnikuna, aastatel 1976–1980 oli ta Vabariikliku Jõusööda Kesklaboratooriumi asedirektor. Aastatel 1980–1982 oli ta EPA aspirant, ta kaitses aastal 1983 põllumajandusteaduste kandidaadi väitekirja. Aastatel 1982–1985 oli ta Eesti NSV Ministrite Nõukogu Asjadevalitsuse põllumajandusnõunik. Aastal 1996 kaitses ta põllumajandusteaduste doktori väitekirja (Eesti Põllumajandusülikoolis) Aastatel 1986–1992 oli ta Põllumajandusministeeriumi (teaduse) osakonnajuhataja. Aastatel 1992–1994 oli ta EPMÜ põllumajandusloomade söötmise kateedri juhataja ja professor, aastatel 1994–2004 EPMÜ Loomakasvatusinstituudi direktor ja professor. Aastatel 2005–2011 oli ta Eesti Maaülikooli Veterinaarmeditsiini ja loomakasvatuse instituudi professor. Aastast 2011 on ta Eesti Maaülikooli Veterinaarmeditsiini ja loomakasvatuse instituudi söötmise osakonna (osalise koormusega) vanemteadur.

Ta on õpetanud põllumajandusloomade söötmist ja teadustöö metodoloogiat. Ta on uurinud veiste söötmist ja vatsafüsioloogiat. Ta on uurinud ka piima kvaliteeti ja selle seost toitumisega. Ta on avaldanud üle saja teaduspublikatsiooni.

Ta oli aastatel 1992–2001 Akadeemilise Põllumajanduse Seltsi asepresident, aastatel 1998–2001 oli ta Eesti Vabariigi teadus- ja arendusnõukogu liige ja aastatel 1995–2005 oli ta Eesti Vabariigi kõrghariduse hindamise nõukogu liige. Ta kuulus Eesti delegatsiooni Eesti ÜRO toidu ja põllumajanduse organisatsiooni (FAO) liikmeks vastuvõtmisel.

Isiklikku
---------

Ta on abielus ja kahe täiskasvanud tütre isa.

Tunnustus
---------

* 1996 – Rootsi Kuningliku Põllu- ja Metsamajanduse Akadeemia välisliige
* 2001 – Valgetähe V klassi teenetemärk

Viited
------

1. ↑  Heiki Raudla. Pilistvere kihelkond - Eestimaa Taani. Viljandi muuseum 2012
2. ↑  EE 14. köide lk. 210

Välislingid
-----------

* Olav Kärt Eesti Teadusinfosüsteemis Muuda Vikiandmetes
**Palana** on alev Venemaal Kamtšatka krais.

Palana asub Palana jõe paremal kaldal, 8 km kaugusel Ohhoota merre kuuluva Šelihhovi lahe rannast.

Loodus
------

Alevis sajab aastas keskmiselt 472 mm aastas, kusjuures aasta teine pool on märksa sajusem esimesest. Kõige sademeterohkemad kuud on august (66 mm) ja juuli (65 mm), kõige sademetevaesemad veebruar (11 mm) ja märts (12 mm).

Ajalugu
-------

Palana oli kuni 2007. aastani Korjaki autonoomse ringkonna keskus, seal asus Korjaki autonoomse ringkonna duuma. Seejärel Korjaki autonoomne ringkond likvideeriti.

Elanikkond
----------

Palanas elas 1959. aastal 924 inimest. 1962 sai Palana alevi õigused. Alevis elas NSV Liidu 1979. aasta rahvaloenduse andmetel 2735 inimest, NSV Liidu 1989. aasta rahvaloenduse andmetel 4343 ja 2002. aasta rahvaloenduse järgi 3928 inimest. 2010. aastaks oli elanike arv vähenenud 3508-ni.

| Aasta | 1959 | 1970 | 1979 | 1989 | 2002 | 2010 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Rahvaarv | 924 | 2735 | 3687 | 4343 | 3928 | 3155 |

Transport
---------

Alevit teenindavad Palana vana ja uus lennuväli, mis mõlemad on alevist 4 km kaugusel ja ühepikkuse (1440 m) maandumisrajaga.

Maanteed Palanat teiste asulatega ei ühenda. Igal talvel rajatakse talitee, mis ühendab Palanat 200 km kaugusel edelas oleva Tigiliga. 2014. aastaks plaanitakse nende asulate vahele rajada aastaringselt läbitav maantee. Edaspidi on kavas seda pikendada lõunasse üle Kesk-Kamtšatka mäestiku Essosse, millel on juba tänapäeval maanteeühendus nii Petropavlovsk-Kamtšatski kui Ust-Kamtšatskiga. Kaugus Palanast Essoni on maad mööda 440 km.

Viited
------

1. ↑  26. Численность постоянного населения Российской Федерации по муниципальным образованиям на 1 января 2018 года, vaadatud 23.01.2019.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Palana** |

* Palana koduleht
**Richard Sibul** (15. jaanuar 1914 Novonikolajevsk – 28. september 1995 Tallinn) oli Eesti NSV transpordi- ja riigitegelane.

Ta lõpetas 1940. aastal Tomski Industriaalinstituudi.

Ta töötas lukksepana, tootmisõppe instruktorina, mehaanikainsenerina ja tehasemeistrina. Teisest maailmasõjast võttis ta osa Eesti Laskurkorpuse koosseisus, olles suurtükiväelane. Pärast demobiliseerimist asus ta aastal 1946 elama Eestisse. Aastatel 1946–1953 töötas ta Autotranspordi peavalitsuses. Aastatel 1953–1955 töötas ta Eesti NSV Autotranspordi ja Maanteede Ministeeriumis tehnikaosakonna juhatajana ja tööstusettevõtete osakonna juhatajana, aastatel 1955–1956 oli ta Autotranspordi ja Maanteetööliste Ametiühingu Eesti Vabariikliku Komitee esimees. Aastatel 1956–1958 oli ta Eesti NSV autotranspordi ja maanteede ministri asetäitja, aastatel 1958–1979 minister. 1979. aastal jäi ta pensionile.

Ta oli aastast 1943 NLKP liige, aastatel 1961–1966 oli ta EKP revisjonikomisjoni liige, aastast 1966 oli ta EKP Keskkomitee liikmekandidaat. Ta oli Eesti NSV Ülemnõukogu VI ja VII koosseisu saadik.

Richard Sibul suri 28. septembril 1995 Tallinnas ja ta maeti 4. oktoobril 1995 (Rihard Sibula nime all) Metsakalmistule.

Tunnustus
---------

* 1974 Eesti NSV teeneline transporditöötaja
* Punatähe orden
* Isamaasõja orden (II järk)
* Tööpunalipu orden

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 11. märts 2016. Vaadatud 10. juunil 2013.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)

Kirjandus
---------

* Eesti majanduse biograafiline leksikon 1951\*2000 AS Kirjastus Ilo, 2003
* Eesti Nõukogude Entsüklopeedia 7. köide, Tallinn 1975
* "Eesti Päevaleht" 5. oktoober 1995, lk. 13 (järelehüüe)
* Память народа
Lohusuu valla vapp.
**Lohusuu valla vapp** on endise Ida-Viru maakonnas asunud Eesti haldusüksuse Lohusuu valla vapp.

Vapp kinnitati 7. veebruaril 1997.

Vapi kirjeldus
--------------

Põigiti poolitatud rohelisel-sinisel kilbil on hõbedane laineline palk. Kilbi ülemisel väljal kaks hõbedast hobuserauda, otsad ülespidi. Alumisel väljal kaks lainelisest palgist laskuvat hõbedast õngekonksu, asetatud seljakuti.

Põhjendus
---------

Vapivärvid viitavad valla metsadele, põldudele ja Peipsi järvele. Vapivärvid märgivad ka paikkonna ajaloolist kuulumist Tartumaa koosseisu. Sinine ja hõbe on samuti Virumaa värvid. Laineline palk tähistab valla jõgesid. Hobuseraud on õnne sümbol. Kaks hobuserauda valla vapil sümboliseerivad ka Lohusuu valla eesti ja vene kogukondi. Hobuserauad märgivad samuti Lohusuud läbivat pika ajalooga maanteed ning osutavad Lohusuu arengus suuri teeneid omavale Bernhard Reinhold von Skoghile. Õnged tähistavad kalapüüki.

Vaata ka
--------

* Lohusuu valla lipp

Välislingid
-----------

* Lohusuu valla sümboolika valla kodulehel
* Lohusuu valla sümboolika Riigikantselei kodulehel
**Agrolinnake** (valgevene keeles аграгарадок, vene keeles агрогородок) on Valgevene asulatüüp, kus on välja arendatud sotsiaalne ja tööstuslik infrastruktuur, tagamaks sealse elanikkonna ja ümbritsevate alade elustandardit. Taoline asulatüüp loodi riigis aastal 1998 vastu võetud seadusega, kus oli ka kirjas, et kui külanõukogus on üks agrolinnake, siis peab see olema külanõukogu halduskeskuseks. Agrolinnakese hoonetes peab olema veevärk ja tsentraliseeritud gaasivarustus, selle tänavad peavad olema kattega teed ja asulal peab olema ühendus nii oblasti- kui ka rajoonikeskustega, samuti peavad seal olema ruumid kultuuriürituste läbiviimiseks. Nimetuse võttis kasutusele Alaksandr Łukašenka. Hiljem on nõuetele lisandunud veel kooli olemasolu, telefoni- ja mobiiltelefoniühenduse olemasolu, postkontori, tuletõrjebrigaadi ja ambulantsi olemasolu ja paljud teised nõuded.

Esimeseks agrolinnakeseks sai aastal 2005 Čerykaŭ rajoonis Jaziory. Aastaks 2011 oli loodud agrolinnakeste arv juba 1481.

Agrolinnakeste rajamine on toonud kaasa massilise uute majade ehitamise. Ehitustööde käigus on aga juhtunud, et kannatanud on loodusmälestised  või ajaloolis-kultuurilise väärtusega ümbruskond (Halšany),, ka on juhtunud, et nende ehitamise käigus on lammutatud väärtuslikke ajaloolisi hooneid (Prazaroki) või suletud muuseume. Samuti on agrolinnakestes üldiselt madalad palgad.

Viited
------

1. ↑  "Закон Республики Беларусь от 5 мая 1998 г. №154-З "Об административно-территориальном делении и порядке решения вопросов административно-территориального устройства Республики Беларусь"". Originaali arhiivikoopia seisuga 16. juuni 2010. Vaadatud 27. mail 2017.
2. ↑  Жана Шчарбініна (29 лістапада 2011) Жыцьцё ў Аўсянцы гарадзкое. Партал пра Горацкі, Дрыбінскі і Мсьціслаўскі раёны.
3. ↑  Прэс-канфэрэнцыя А. Лукашэнкі беларускім СМІ, 17 чэрвеня 2011 г.
4. ↑  Парк-помнік пілуюць на дровы // «Наша Ніва», 11 жніўня 2009 г.
5. ↑  Аграгарадок замест габрэйскага банку // «Наша Ніва», 23 жніўня 2006 г.
6. ↑  Аграгародак у Празароках зьнішчыць традыцыйную забудову мястэчка // «Наша Ніва», 22 жніўня 2007 г.
7. ↑  Магілёўшчына: музэй зьнішчылі дзеля эканоміі // «Радыё Свабода», 26 траўня 2008.
8. ↑  Добро пожаловать в агрогородок
**Richard Ritsing** (25. märts 1903 Räpina – 8. juuli 1994 Tartu) oli eesti koorijuht ja helilooja.

Richard Ritsing sündis külasepa-põllupidaja lasterohkes perekonnas. Pärast kooliaastaid Suure-Veerksus ja Räpinas jätkas haridusteed Tartu Reaalkommertskoolis (1919–1920), Tartu Reaalkoolis (1920–1923), Tartu Kõrgemas Muusikakoolis (1919–1924) ja Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonnas (1923–1929).

Muusikakoolis õppis teooriat ja kompositsiooni Mart Saare ja Heino Elleri, koori- ja orkestritundmist Juhan Aaviku, viiulit S. Schapiro jt, klaverit Salme Hermanni (dr. Karl August Hermanni tütar) jt, laulmist D. Brovkini juures. Hiljem täiendas end (peamiselt dirigeerimises) ka välismaal (Berliinis, Varssavis) ning omandas muusikaõpetaja kutse.

Töökohad ja muu tegevus
-----------------------

* alates 1920 dirigent
* alates 1923 muusikaõpetaja
* 1927–1933 Tartu Töölisteatri muusikajuht
* 1934–1958 Tartu Ülikooli muusikaõpetaja
* 1947–1957 Tartu Muusikakursuste (Õhtumuusikakooli) organiseerija, direktor, õppejõud
* 1945–1980 Heino Elleri nimelise Tartu Muusikakooli õppejõud
* 1946–1956 Heliloojate Liidu Tartu osakonna ja noortesektsiooni organiseerija ning esimees, hiljem juhatuse liige
* Dirigent ja kunstiline juht Tartu Töölismuusika Ühingus
* Muusikaõpetaja Vahi Põllundus- ja Aianduskoolis, Pimedate Asutuste koolides ja mujal

1950–1980 oli Richard Ritsing üldlaulupidude üldjuht, 1985 ja 1990 aujuht.

Richard Ritsing oli 1956. aastal Tartus Toomeorus toimunud I üliõpilaste laulu- ja tantsupeo Gaudeamus mõtte algataja ja selle traditsiooni üks loojaid. Ta oli Gaudeamuse üldjuht 1956, 1958, 1967, 1968, 1971 ja 1974. aastal.

Ta juhatas 1933–1974 Tartu Akadeemilist Meeskoori, 1935–1983 Vanemuise segakoori, 1945–1963 Tartu Ülikooli Akadeemilist Naiskoori ja paljusid teisi koore ning orkestreid.

Richard Ritsing on loonud koori- ja soololaule, instrumentaalmuusikat soolopillidele, ansamblitele ja orkestrile, muusikat lavateostele; avaldanud muusikaartikleid ja -uurimusi; ulatuslikematest töödest on trükis ilmunud "Koori- ja orkestrijuhi käsiraamat", "Kooritöö metoodika", "Eesti muusika ajalugu" (läti ja soome keeles), uurimus "Kalevipoeg muusikas", ülevaade eesti vanemast muusikaliteratuurist. Maetud Tartus, Raadi kalmistul.

Tunnustus
---------

* 1983 Tartu aukodanik
* 1984 Eesti NSV rahvakunstnik

Mälestuse jäädvustamine
-----------------------

Tartu Kultuurkapital ja Tartu linn annavad välja Richard Ritsingu nimelist preemiat. Preemia määratakse kuni kolmele Heino Elleri Muusikakooli kooridirigeerimise eriala õpilasele silmapaistvate erialaste tulemuste eest.

Isiklikku
---------

Isa Jaan Ritsing (1860–1936), ema Liisa Rising (sündinud Zirnask, 1878–1942). Abikaasa alates 1927 Mari Ritsing (sündinud Vassus, 1903–1993). Richard Ritsingu poeg on koorijuht ja helilooja Alo Ritsing.

Viited
------

1. ↑  Richard Ritsingu nimeline preemia. Tartu Kultuurkapitali veebisait.

Välislingid
-----------

* Richard Ritsing Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
**Richard Tõnnus** (1. september 1918 Tallinn – 19. jaanuar 1997 Tallinn) oli eesti rahvatantsupedagoog ja skaudijuht.

Teekond skaudina
----------------

Juba noorena tuli tal toime tulla raskete katsumustega. Kuid 1930. aasta sügisel, saanud 12-aastaseks, astus Riksa – nii oli teda kogu skaudielus kõikjal kutsutud – Tallinna Skautide Maleva XII suguharu vastloodud skaudirühma. Hiljem kujunes osast rühmast tema enda juhtimisel kaugele piiridele tuntud skautide-võimlejate eliitüksus Terassammurid. Edukalt läbis ta kõik skaudikatsed, jõudes esimese viie seas ainsa eesti skaudina METSASKAUDI kõrge järgukatse sooritamiseni. Ta on pidanud kõiki skaudijuhiameteid, alates salgajuhiabist kuni Tallinna vanemskautide juhi ja Eesti Skautide Maleva Peastaabi vanemskaudi-alajuhini.
Tubli ja energilise tegevuse eest anti talle 1936. aasta juulis peavanema käskkirjaga nooremskautmasteri nimetus.

Eesti Skautide Malevas on teda autasustatud Teenete diplomiga, Noorte Punase Risti hoolsusmärgiga, väliseesti skautide Tammetähega ja ainsa alaealisena Eesti riigile ja rahvale osutatud teenete tunnustusena 1939. aasta Vabariigi Presidendi poolt punase Risti teenetemedaliga.
Ta on kirjutanud kolm raamatut ja avaldanud ajakirjanduses üle 75 kirjutise, eeskätt skautluse ja kasvatusküsimuste kohta. Võimlemis- ja rahvatantsujuhina ning -uurijana anti talle 1992. aastal Ullo Toomi nimeline aastapreemia.

Skautijuhtide kõrge kogu ees 1939. aastal esitatud väitekiri "Vanemskautlus" võeti Eesti omanäolise vanemskautluse kujundamise juhendiks ja Skaudijuhtide XIII Aastakoosolek valis 1940. aasta jaanuaris, siis vaid 21-aastase nooremskautmasteri Richard Tõnnuse Eesti vanemskautide üldjuhiks.
Ja siis tulid hävitavad rasked ajad – sõda ja rindelolek. Kaheksa aastat noormehe elust neelasid Siberi vangilaagrid, kuhu ta n-ö vabatahtlikult oli saadetud. Neid pikki aastaid aitasid taluda skaudina omandatud mitmesugused teadmised ja oskused, mis kergendasid neid näljapajukil elatud päevi.

Eesti Skautide Maleva tegevuse taaselustamisel 1989. aasta kevad-suvel ning energilisel kaasaaitamisel ülendati Skautmasterite kogu esitamisel peavanema käskkirjaga 12. augustil 1989 Richard Tõnnus skautmasteriks. Skaudijuhtide XIV aastakoosolekul 1989. aasta hilissügisel valiti kogemustega skautmaster juba ESKM-i peaskaudiks.

Allikas: Tõusurajal, Tallinn 1997, Richard Tõnnus

Trükitud teosed
---------------

* "Tõusurajal"
* "Esimesed sammud meheks saamisel"
* "Anna Raudkats omas ajas"

Tunnustus
---------

* 1993 Ullo Toomi nimeline rahvatantsustipendium
Güelli pargi sissepääs Gaudí kujundatud kahe majaga
**Güelli park** (inglise *Park Güell*; katalaani *Parc Güell*) on park Barcelonas Carmeli mäel. Park on saanud nime Kataloonia töösturi Eusebi Güelli järgi. Kuna park on inspireeritud Inglise pargiarhitektuurist, siis on ka pargi originaalnimi inglis-, mitte katalaanikeelne. 

Mosaiiksalamander ehk draakon *el drac*
Park ehitati rikastele mõeldud elurajoonina aastatel 1900–1914, kuid kinnisvaraäri ei õnnestunud ning nii läks piirkond Barcelona linna omandusse ja avati rahvale aastal 1926. Pargi kujundas Antoni Gaudí, kes ka ise ostis oma säästude eest 1904. aastal piirkonda maja (arhitekt Francesc Berenguer i Mestres) ning elas seal aastatel 1906–1926. Tänapäeval asub selles majas Gaudí majamuuseum (*Casa Museu Gaudí*).

Gaudí majamuuseum. Maja kolmandal korrusel tegutseb Enric Casanellesi (1914–1968) raamatukogu, kus on üle 30 000 kunstikataloogi
Pargis on draakonitrepid, mosaiikskulptuurid ja sambad. Pargi mitteametlik maskott on värviline salamander, *el drac* (draakon), nagu rahvas seda kutsub. Sammastelt avaneb vaade Barcelonale ja Vahemerele.
**Richard Tammemägi** (14. detsember 1906 Kuigatsi, Valgamaa – 14. november 1942 Gattšina) oli Eesti ja Saksa sõjaväelane (kapten).

Richard Tammemägi teenis Auto-Tankirügemendis, 1933. aastal ülendati ta leitnandiks.

Õppis aastast 1934 ja lõpetas 1937. aastal Kõrgema Sõjakooli juhtimise ja staabiteenistuse ala ja oli samast aastast Vabadussõja Ajaloo Komitee Töökomisjoni kaastööline.

1940. aastal ülendati ta kapteniks, kapten Richard Tammemägi töötas Sõjavägede staabis. 

Eesti sõjaväe kujundamisel Punaarmee 22. Eesti Territoriaalseks Laskurkorpuseks, jätkas teenistust 108. luurepataljonis.

1941. aasta suvel lahkus ta 182. Eesti Laskurdiviisi luurepataljonist, organiseeris Kuigatsi valla omakaitse ja oli selle ülem. 2. augustil 1941 määras major Friedrich Kurg oma käskkirjaga ta Omakaitse staabiülemaks. Augusti lõpus formeeriti Tammemäe juhtimisel 182. Eesti julgestusgrupp. 1942. aasta oktoobris organiseeriti julgestusgrupp ümber 659. Idapataljoniks, mille ülem oli Tammemägi kuni surmani sama aasta novembris. 

14. novembril 1942 sõitsid lumetormis Saksa soomusrongi alla ja hukkusid pataljoniülem Richard Tammemägi ja dresiinajuht, raskelt said vigastada saksa sideohvitser R. Link ja kapral Luik, tervelt pääses aga leitnant U. Põld.

Richard Tammemägi on maetud Gattšina Saksa kangelaskalmistule.

Viited
------

1. ↑  Kapten R. Tammemägi 1-sel surma-aastapäeval, Rindeleht, 20 november 1943

Välislingid
-----------

* Sõjamuuseumi ohvitseride andmekogu
|  |
| --- |
|  **Poks** |
| Võistkond |  | SÜV |
|  |
| Pronks | 1960 | Raskekaal |
|  |
| Riik |  | Ida-Saksamaa |
| 1. ring | 1959 | Raskekaal |
| Riik |  | Ida-Saksamaa |
| Pronks | 1961 | Raskekaal |

**Günter Siegmund** (19. detsember 1936 Küstrin (praegu Kostrzyn Oderi ääres, Lubuszi vojevoodkond, Poola) – 13. september 2020) oli Saksamaa ühendvõistkonna ja Ida-Saksamaa poksija.

Siegmund oli kahekordne Ida-Saksamaa meister raskekaalus (üle 81 kg) aastatel 1960-1961. Ta sai Ida-Saksamaa meistrivõistlustel raskekaalus (üle 81 kg) 3. koha aastatel 1957, 1959 ja 1963. 

Siegmund sai Saksamaa ühendvõistkonna eest võisteldes raskekaalus (üle 81 kg) 1960. aasta Rooma olümpiamängude poksivõistlustel pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale Daniel Bekkerile (Lõuna-Aafrika Liit).

Siegmund sai Ida-Saksamaa eest võisteldes raskekaalus (üle 81 kg) 14. Euroopa meistrivõistlustel (Belgrad, 1961) pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale Benito Pennale (Itaalia) ja jäädes edasisest medaliheitlusest välja. Ta osales raskekaalus (üle 81 kg) 13. Euroopa meistrivõistlustel (Luzern, 1959), kuid kaotas 1. ringis hilisemale pronksmedalivõitjale Władysław Jędrzejewskile (Poola) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.

Viited
------

1. ↑  Ida-Saksamaa meistrivõistlused poksis 1949-1989. Tulemused inglise keeles
2. ↑  17. suveolümpiamängude poksivõistlus. Rooma 1960. Tulemused inglise keeles
3. ↑  14. Euroopa meistrivõistlused poksis. Belgrad 1961. Tulemused inglise keeles
4. ↑  13. Euroopa meistrivõistlused poksis. Luzern 1959. Tulemused inglise keeles

Välislingid
-----------

* Günter Siegmund veebisaidil Olympedia Muuda Vikiandmetes
**Richard Schulze-Kossens** (2. oktoober 1914 – 3. juuli 1988 Düsseldorf) oli Relva-SS ohvitser ja adjutant.

Elulugu
-------

Molotovi-Ribbentropi pakti sõlmimine 1939. aasta augustis. Richard Schulze on vasakpoolseim, asudes NSV Liidu kindralstaabi ülema ja tulevase marssali Boris Šaposnikovi kõrval. Šaposnikovist paremal on Saksa Riigi välisminister Ribbentrop ja NSV Liidu riigipea *de facto* Stalin. Dokumente on allkirjastamas NSV Liidu välisasjade rahvakomissar Molotov, keda juhendab NSV Liidu saadik Berliinis Aleksei Škvartsev
Richard Schulze sündis Berliinis Spandau linnaosas. Pärast gümnaasiumi lõpetamist 1934. aastal astus ta Allgemeine SS-i. Sama aasta novembris liitus ta Adolf Hitleri ihukaitseüksusse (Leibstandarte SS Adolf Hitler). Aastatel 1935–1937 õppis Bad Tölzi sõjakoolis. 1937. aasta juulis määrati Theodor Eicke adjutandiks. Mõni aeg hiljem oli ta ka August Heissmeyeri ja Saksamaa välisministri Joachim von Ribbentropi adjutant, võttes osa Molotovi-Ribbentropi pakti sõlmimisest.

1940. aastal liitus uuesti Adolf Hitleri ihukaitseüksusega. Ta määrati 2. kompanii ülemaks ning võttis osa sõjakäigust läänes. Juunis 1940 toimunud lahingutes Prantsusmaa pärast sai haavata ning määrati uuesti Ribbentropi käsundusohvitseriks, teenides selles ametis augustini 1941. Seekord osales ta lahingutes idarindel. Lahingute käigus sai haavata, mistõttu võeti rindelt ära ning määrati Adolf Hitleri adjutandiks, kus teenis kuni 1944. aasta detsembrini. 1945. aasta märtsist oli 38. SS-Grenaderidiviisi Nibelungen komandör.

Pärast sõja lõppu oli ta kolm aastat lääneliitlaste sõjavang. Sel ajal võttis ta uue nime Richard Schulze-Kossens. Nürnbergi protsessil andis tunnistusi Joachim von Ribbentropi sekretäri Ernst von Weizsäckeri asjus. 1951. aastal lõi koos Otto Kummi, Felix Steineri ja Paul Hausseriga sõjaveteranide ühingu "Hilfsgemeinschaft auf Gegenseitigkeit der Angehörigen der ehemaligen Waffen-SS" (HIAG). Pärast Lääne-Saksamaa loomist 1949. aastal töötas Richard Schulze-Kossens ärimehena, ka oli ta tuntud kirjanikuna.

Richard Schulze-Kossens suri 1988. aastal kopsuvähki. Tema matustele olid tulnud paljud endised Relva-SS-i sõdurid. Ta maeti 11. juulil.

Isiklikku
---------

Tal oli vend Hans-Georg Schulze, kes oli Richardist kolm aastat noorem, kuid kes suri idarindel juulis 1941.

Auastmed SS-is
--------------

* SS-Anwärter, 11. november 1934
* SS-Junker, 1. aprill 1935
* SS-Standartenjunker, 11. november 1935
* SS-Standartenoberjunker, 2. veebruar 1936
* SS-Untersturmführer, 20. aprill 1936
* SS-Obersturmführer, 11. november 1936
* SS-Hauptsturmführer, 1. august 1940
* SS-Sturmbannführer, 24. veebruar 1943
* SS-Obersturmbannführer, 11. november 1944

Tunnustus
---------

* Sturmabteilungi pronksist spordimärk, 1937
* Raudristi II ja I klass, 1940
* Jalaväe Rünnakumärk, 1940
* Saksa Rist (kuldne), 1941
* Haavatumärk (must), 1941
* Lähivõitluspannal (pronks), 1942
* Soome Vabadusristi IV klass 1942
* Bulgaaria Vapruse orden IV klass 1. järk, 1942
Mall of the Emiratesi interjöör
**Mall of the Emirates** (araabia keeles مول الإمارات) on Dubais asuv kaubanduskeskus. Selle arendaja ja omanik on Majid Al Futtaim Properties. Kaubanduskeskus avati 2005. aasta novembris. Keskus asub Sheikh Zayedi maantee neljandal ristmikul.

Mitmekorruselises kaubanduskeskuses on praegu enam kui 630 jaemüügipunkti, 7900 parkimiskohta, üle 100 restorani ja kohviku, 80 luksuskauplust ja 250 esinduskauplust. Selle üüritav brutopind on kokku 255 489 ruutmeetrit. Seal asub ka perede vabaaja veetmise keskusi, sealhulgas Ski Dubai (Lähis-Ida esimene suusakuurort ja lumepark), 500-kohaline Dubai kogukonna teatri- ja kunstikeskus ning Magic Planet, mis on üks suurimaid meelelahutuskeskusi siseruumides Dubais.

2005. aasta novembris nimetati see Londonis World Travel Awardsil maailma juhtivaks uueks ostukeskuseks. Forbes nimetas 2017. aastal Mall of the Emirates Dubais viie parima kaubanduskeskuse hulka.

Viited
------

1. ↑  "Mall of the Emirates".
2. ↑  "Mall of the Emirates". *Dubai FAQs*.
3. ↑  "Five Best Shopping Malls in Dubai". *Forbes*.
**Agraarteadus** (*Journal of Agricultural Science*) on Eestis ilmuv ainuke eestikeelne põllumajandusteaduslik ajakiri.

Ajakiri asutati 1990. aastal. Aastal 2016 ilmub see sagedusega kaks numbrit aastas. 2014. aastal ilmus ajakirja 25. köide. Ajakirja annab välja põllumajandusteadlasi koondav Akadeemiline Põllumajanduse Selts.

Ajakirja peatoimetaja oli 2015. aastani põllumajandusdoktor Maarika Alaru. Aastal 2016 veab 10-liikmelist toimetust põllumajandusdoktor Alo Tänavots. Ajakirja peatoimetajad on varem olnud professor Ülo Oll ja professor Aleksander Lember.

Ajakirjal on rahvusvaheline toimetuskolleegium. Agraarteadus on indekseeritud rahvusvahelistest andmebaasides AGRIS, AGRICOLA, 
CABI, DOAJ ja EBSCO.

Seoses pm-dr Alo Tänavotsa nimetamisega ajakirja peatoimetajaks võeti suund ajakirja taseme ja rahvusvahelise nähtavuse suurendamiseks. 29. juulil 2018. jõudis Agraarteaduse toimetusse esialgne teade seltsi ajakiri Agraarteaduse teadusartiklite tunnistamine Elsevier nõuetele vastavaks ja lepingu allkirjastamine 16. novembril ajakirjas avaldatud teadusartiklite indekseerimiseks SCOPUS® andmebaasis.

2020. aasta mais teatab toimetus, et ajakiri on lülitatud Poola teaduse ja kõrghariduse ministeeriumi (MSHE) teadusajakirjade nimekirja, mis soovitab teadlastele, kus oma artikleid avaldada. Nendes ajakirjades artikleid avaldanud Poola teadlastele omistatakse 20 punkti artikli kohta, mida kasutatakse Poola teadlaste ja ülikoolide hindamisel. Viimane tähendab, et Agraarteaduse info on nähtav ICI World of Journals lehel, mida külastab igas kuus 70 000 kasutajat 180 riigist.

Agraarteadus on vabalt loetav ajakirja kodulehel ja ilmub ka paberkandjal.

Ajakiri loeb oma eelkäijaks aastail 1921–1940 ilmunud ajakirja Agronoomia.

Välislingid
-----------

* Ajakirja koduleht
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib teatrist; teiste tähenduste kohta vaata lehekülge Ugala (täpsustus).* |

---

Ugala teatrihoone (2018)
**Viljandi Draamateater Ugala** on teater Viljandis Vaksali tänav 7.

2019. aasta 1. juulist juhib teatrit Garmen Tabor, loominguline juht on alates 1. septembrist 2019 Tanel Jonas. 1. septembril 2023 alustab loomingulise juhina Liis Aedmaa. 

Varem on Ugala direktoriks olnud 

* 2001–2002 Jaak Allik,
* 2002–2009 Peeter Tammearu,
* 2009–2012 Hillar Sein,
* 2012–2014 Heiti Pakk,
* 2014–2019 Kristiina Alliksaar.

Truppi kuulub 22 näitlejat.

Ajalugu
-------

Ugala teater on üks Eesti vanemaid kutselisi draamateatreid, see on loodud 1920. aastal. Esialgu kandis see nime Teatri- ja Kunstiühing Ugala. Ühingu põhikiri registreeriti Pärnu Rahukogus 10. jaanuaril 1920, asutajaliikmeina kirjutasid sellele alla Armin Hunt, Ernst Hunt ja Jaan Altleis.

Teater on saanud nime Eesti muinasmaakondade Ugandi ja Sakala järgi, nime soovitas eesti kirjanik Friedrich Kuhlbars.

Esimestel tegutsemisaastatel rentis Ugala ruume Koidu Seltsilt, tegutsedes Koidu Seltsimajas. 6. jaanuaril 1920 kanti seal ette esimene näitemäng "Pansion Schöller ehk Kui onu hullumajas käis" (näitejuht Märt Mõrd).

1924. aastal koliti ümber Seasaare kõrtsi teisele korrusele. 1926. aasta 1. veebruaril sai teater direktor Oskar Härmi eestvõttel kutseliseks teatriks. Algas operettide ajastu. Seasaare kõrtsis tegutseti kuni 1941. aastani, mil hoone põles maha.

Ugala jätkas tegutsemist vanas tuttavas Koidu seltsimajas. 1948 loodi Ugala tiiva all eraldi osana nukuteater, mis avati 17. jaanuaril Enn Toona marionetinäidendiga "Sipelgas ja rohutirts". 1982 valmis Ugala oma teatrihoone.

2015. aastal, kui teatrihoone läks renoveerimisele, loodi video- ja valgusalajuhi Kristjan Suitsu juhtimisel Ugalale ajutine mängupaik Ugala *black box* ehk UBB, kus tegutseti 2017. aastani ja mille eest pälvis Ugala teater 2015. aastal Eesti Kultuurkapitali näitekunsti aastapreemia (nutikas ja õdus UBB 2015 (Ugala *black box*).

Kunstilised/loomingulised juhid
-------------------------------

| Aasta | Kunstiline juht |
| --- | --- |
| 1925–1926 | Andres Särev |
| 1926–1928 | Eduard Lemberg |
| 1928–1932 | Alfred Mering |
| 1932–1933 | Valter Soosõrv |
| 1933–1934 | Karl Merits |
| 1934–1936 | Alfred Mering |
| 1936–1941 | Eduard Tinn |
| 1942–1943 | Jullo Talpsepp |
| 1943–1945 | Eero Neemre |
| 1945–1947 | Karl Ader |
| 1947–1948 | Enn Toona |
| 1948 | Leo Martin |
| 1949–1970 | Aleks Sats |
| 1970–1979 | Heino Torga |
| 1979–1983 | Jaan Tooming |
| 1983–1988 | Jaak Allik |
| 1989–1991 | Kalju Komissarov |
| 1991–1995 | Jaak Allik |
| 1995–1998 | Andres Lepik |
| 1998–2000 | Andres Noormets |
| 2000–2002 | Jaak Allik |
| 2002–2009 | Peeter Tammearu |
| 2009–2012 | Indrek Sammul |
| 2012–2013 | Margus Kasterpalu |
| 2014–2019 | Ott Aardam |
| 2019–2023 | Tanel Jonas |
| 2023– | Liis Aedmaa |

Viited
------

1. ↑  "Kahjude hindamine". *Sakala*. 19. juuli 1941.

Kirjandus
---------

* Taavi Pae. "Miks Ugala on Viljandis?" Keel ja Kirjandus, 2008

Välislingid
-----------

* Teatri koduleht
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib programmeerimise mõistest; teoste koostamise viisi kohta vaata artiklit Teose kompileerimine.* |

---

**Kompilaator** ehk **translaator** on arvutiprogramm, mis tõlgib (kompileerib) ühes arvutikeeles (*lähtekeel*) kirjutatud lähtekoodi teise arvutikeelde (*sihtkeel*, tihti binaarne objektikood). Sagedasim põhjus selliseks lähtekoodi teisenduseks on käivitatava programmi loomine.

Nime "kompilaator" kasutatakse harilikult programmide kohta, mis tõlgivad kõrgtaseme programmeerimiskeelest madalama taseme keelde (näiteks assemblerkeelde või masinkoodi). Madaltaseme keelest kõrgema taseme keelde tõlkivat programmi nimetatakse dekompilaatoriks. Ühest kõrgtaseme keelest teise tõlkivat programmi nimetatakse translaatoriks. Programmeerimiskeele elementide erinevate vormide vahel ilma keelt vahetamata tõlkivat programmi nimetatakse keele ümberkirjutajaks. Ühest kõrgest keelest vahepealsesse, edasist töötlust nõudvasse keelde tõlkivaid kompilaatoreid tuntakse kaskaadijatena.

Madala taseme assemblerkeele kompilaatorit nimetatakse harilikult assembleriks ja dekompilaatorit disassembleriks.

Kompilaator teostab oma töö käigus tavaliselt järgmised operatsioonid: leksiline analüüs, eelprotsessimine, parsimine, semantiline analüüs, koodi genereerimine ja koodi optimeerimine.

Terminit kompilaatori-kompilaator kasutatakse parseri generaatorite kohta.

Kompileeritavad ja interpreteeritavad keeled
--------------------------------------------

Alternatiivne meetod programmi käivitamiseks ilma kompileerimata on programmikoodi käivitamine interpretaatoriga.

Kõrgemaid programmeerimiskeeli jaotatakse sageli kompileeritavateks ja interpreteeritavateks keelteks. Teoreetiliselt võib kompilaatori ja interpretaatori luua iga keele jaoks ning praktikas on paljude keelte jaoks olemas mõlemad. Selline kategoriseerimine viitab harilikult programmeerimiskeele levinuimatele implementatsioonidele. Näiteks viidatakse harilikult BASICule kui interpreteeritavale ja C-le kui kompileeritavale keelele, kuigi leidub ka BASICu kompilaatoreid ja C interpretaatoreid.

Vaata ka
--------

* Linkur
* Interpretaator
* GNU Compiler Collection

Viited
------

1. ↑  "FreeBASIC compiler". Originaali arhiivikoopia seisuga 19. aprill 2010. Vaadatud 15. aprillil 2010.
2. ↑  Ch -- an embeddable C/C++ interpreter