recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Kindralleitnant Pavel Žilin
**Pavel Andrejevitš Žilin** (vene keeles *Павел Андреевич Жилин*; 18. märts (vkj 5. märts) 1913 Vorobjovka, Voroneži kubermang – 6. veebruar 1987 Moskva) oli Nõukogude Liidu sõjaajaloolane ja sõjaväelane (kindralleitnant), NSV Liidu Teaduste Akadeemia korrespondentliige (1967).

Elukäik
-------

Pavel Žilin osales Suures Isamaasõjas. 1946. aastal lõpetas ta Frunze-nimelise Sõjaväeakadeemia (diplomitöö käsitles Mihhail Kutuzovi vastupealetungi 1812. aasta sõjas). 1949. aastal kaitses ta kandidaadiväitekirja samal teemal. Aasta hiljem ilmus tema raamat "Контрнаступление Кутузова в 1812 г.", mille eest sai ta 1952. aastal Stalini preemia.

1956. aastal sai Žilin ajaloodoktori kraadi ja 1961. aastal professori kutse. Aastatel 1958–1964 oli ta teadusajakirja Vojenno-istoritšeski Žurnal peatoimetaja asetäitja, ühtlasi oli 1961–1966 NLKP Keskkomitee juures asuva Ühiskonnateaduste Akadeemia prorektor ja Nõukogude ühiskonna ajaloo kateedri juhataja.

Aastatel 1966–1987 oli Žilin NSV Liidu Kaitseministeeriumi Sõjaajaloo Instituudi ülem. 1968. aastal anti talle kindralleitnandi auaste.

Tunnustus
---------

Lenini preemia laureaadi medal
* 1982 – Lenini preemia (mitteavalikustava (salastatud) valitsuse määruse alusel)

Teoseid
-------

* *Контрнаступление Кутузова в 1812 г.*. (1950)
* *Гибель наполеоновской армии в России*. (1968)
* *Фельдмаршал М. И. Кутузов: жизнь и полководческая деятельность*. (1978)
* *Бородино. 1812.* (1987)

Viited
------

1. ↑  Первые научные работы П.А. Жилина (1947—1949 гг.). web.archive.org
2. ↑  Памяти члена - корр. РАН Павла Андреевича Жилина. portalus.ru

Välislingid
-----------

* Pavel Žilin – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Талантливый ученый и организатор. encyclopedia.mil.ru
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib kloostrist; valla kohta vaata artiklit Certosa di Pavia vald* |

---

Certosa di Pavia kirik
Certosa di Pavia kiriku sisevaade
**Pavia kartuuslaste klooster** (*Certosa di Pavia*) asub Põhja-Itaalias 10 km Pavia linnast Milano pool Certosa di Pavia vallas.

Mungad elavad kloostris ka tänapäeval. Aastal 1947 läks see küll kartuuslaste käest üle tsistertslaste mungaordule. Kirik ja osa kloostrist on külastajatele avatud.

Kloostrit hakkas 1396. aastal ehitama Gian Galeazzo Visconti, kes kavandas selle suguvõsa mausoleumiks. Visconti soovil pidi kloostrikirik meenutama Milano hilisgooti stiilis katedraali (Milano toomkirikut). Kuid tervelt sajandi pikkuseks veninud ehitamise ajal jõudsid muutuda nii ehitusstiilid (gootika, renessanss ja barokk) kui ka ehitise omanikud: Viscontide valdused läksid Sforzadele.

Suure panuse pühakoja valmimisse andis teiste seas ka 15. sajandi meister Giovanni Antonio Amadeo, kes kasutas kiriku renessanssdekoori loomisel uudset reljeeftehnikat ja mitmevärvilisi kaunistusi. Kloostrikiriku fassaadi alumine osa on ohtralt kaunistatud pühakute, apostlite ja prohvetite kujudega, mille all asuvad Rooma keisrite medaljonreljeefid. Ülemine osa pärineb aastast 1500.

Kloostri sissepääsu taha jääb kirikusse juhtiv siseõu, kus asuvad veinikeldrid ja toidusalved. Teisel pool asub aastatel 1620–1625 Francesco Maria Richini poolt ehitatud *Palazzo Ducale*, kus asusid kloostriülema ja hertsogi eluruumid.

Vaatamisväärsused
-----------------

* Pietradura altarid: mõned kabelite 17. sajandi altaritest on poolvääriskividest (*pietra dura*) mustritega
* Ludovico Il Moro ja Beatrice d'Este vararenessanss-stiilis hauamonument
* Gian Galeazzo Visconti haud lõunatranseptis
* Perugino altarimaal (1496): kuuest tahvlist koosnevast altarimaalist on säilinud vaid Jumal-Isa kujutav tahvel
* Bergognone laefreskod refektooriumis

Välislingid
-----------

* Leheküljed Certosa kohapeal linna Certosa di Pavia
* Itaaliakeelne koduleht
* Veebileht Certosa di Pavia
* Kirjeldus Charter of Pavia Louis Marquis Malaspina Sannazaro (Milano, 1818)
**Saarepeedi vald** oli vald Viljandi maakonnas.

Ajalugu
-------

Arheoloogiamälestisena on tuntud Saarepeedil asuv Naanu linnamägi, mida kasutati 12.-13. sajandil. Rahvasuus teatakse seda Tantsimäe nime all. Dokumentides on esmamainitud Oiawa nime 1583. aastal.

Vald kui haldusüksus tekkis 19. sajandi lõpul Välgita ja Karula valla ühinedes. Vald on saanud nime Saare-Peedi talu järgi, mille maadele ehitati 1902. aastal vallamaja. 

1939. aasta haldusreformis liideti see Viljandi vallaga. 

1945. aastal loodi Saarepeedi külanõukogu. 

Saarepeedi vald sai vallaõigused 19. detsembril 1991. aastal. Vallas oli 12 küla: Aindu, Auksi, Karula, Kokaviidika, Moori, Peetrimõisa, Saarepeedi, Taari, Tobraselja, Tõnissaare, Võistre ja Välgita. 

2013. aastal moodustati Viljandi vald, millega liitus ka Saarepeedi vald.

Asustus
-------

Tänu maakonnakeskuse Viljandi lähedusele on kerkinud mitmeid uuselamurajoone. 

### Elanike arv

| 2000\* | 2006 | 2010 | 2011\* | 2013 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1347 | 1301 | 1234 | 1288 | 1297 |

\*rahvaloendus

Loodus
------

Saarepeedis on vaheldusrikas loodus, tuntuim loodusobjekt on Varesemäed. Vallas asuvad ka Auksi järv, Karula järv, Valuoja, Uueveski oja ja Võistre järv.

Kultuur ja sport
----------------

Vallas ilmub ajaleht Saarepeedi Sõnumid. Saarepeedil toimub iga-aastane valla külade päev ning korraldatakse võrkpalliturniire.

1835. aastal rajati Peedi Vennaste Koguduse palvemajas kool, kus koolmeistrina töötasid Ado Peet (1835-1845) ja Jüri Peet (1845-1849). Tänapäeval töötab Saarepeedi kunagises vallamajas kool-lasteaed, milles on 9-klassiline põhikool ja 2 rühmaga lasteaed.

Samuti tegutseb vallas kaks raamatukogu, kus paiknevad ka avalikud internetipunktid. Karula raamatukogu asub Karula külas Karula kaupluselamus, Saarepeedi raamatukogu aga Saarepeedi rahvamajas, kus on ka vallavalitsuse ja noortetoa ruumid.

Majandus
--------

Ettevõtted tegelevad peamiselt põllumajanduse ja puidutööstusega. AS Oskar LT valmistab lihatooteid, AS Rootsi Mööbel puitdetaile, OÜ Tammepakk laastukatuseid. Karula teeristis müüb Toyota autosid ASi Valoor Viljandi esindus.
Saarepeedi vallas on kaks toidupoodi: rahvamajas tegutseb Minimarket ja Aindu külas OÜ Kullis kauplus. Kolmapäeviti külastab valda kauplusauto, samuti on Aindu külas avatud OÜ Jalari teemaja.

Viited
------

1. ↑  Eesti 2011. aasta rahvaloendus, vaadatud 14.07.2014.
2. ↑  Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator

Välislingid
-----------

* Saarepeedi valla koduleht
**Lippus** on perekonnanimi.

Statistika
----------

2023. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Lippus 45 inimesel: 26 mehel ja 19 naisel. Perekonnanimede levikult oli Lippus meeste puhul 4626. kohal ja naiste puhul 7238. kohal. Kõige levinum oli perekonnanimi Lippus vanuserühmas 15–19, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 0,81. Nimi oli kõige sagedasem Viljandi maakonnas, kus sellist nime kandis maakonna 10 000 elaniku kohta 2,85 inimest.

19. sajandi algul pandi pärisorjusest vabastamise käigus talupoegadele Viljandimaal Põltsmaa kihelkonnas Adavere ja Tapiku mõisavallas ning Järvamaal Koeru kihelkonnas Piibe mõisavallas ja Türi kihelkonnas Laupa mõisavallas viiel korral nimeks Lippus.

Nime kandjaid
-------------

* Endel Lippus, eesti viiuldaja ja muusikapedagoog (1926–2008)
* Johannes Lippus, Eesti sõjaväelane (1891–1948)
* Madle Lippus, eesti munitsipaalpoliitik (1984–)
* Pärtel Lippus, eesti foneetik (1980–)
* Urve Lippus, eesti muusikateadlane (1950–2015)
* Virve Lippus, eesti pianist ja muusikapedagoog (1926–1990)

Viited
------

1. ↑  Statistikaamet: Nimede statistika (vaadatud 14.07.2023)
2. ↑  Onomastika andmebaas. Nimede panemine: Lippus.

Välislingid
-----------

* Lippus statistikaameti andmebaasis
**Agenda 2000** (ladina *agenda* – "see, mis tuleb teha") on Euroopa Komisjoni 1997. aastal koostatud ülddokument, mis käsitles Euroopa Liidu laienemise põhiseisukohti, kirjeldas selle organisatsiooni reformimise poliitikat, pakkus välja 1. jaanuaril 2000 kehtima hakanud finantsraamistiku ja analüüsis kõiki probleeme, mis eeldatavasti seisid Euroopa Liidu ees 21. sajandil. 15. juulil 1997 avalikustatud dokument sisaldas Euroopa Komisjoni arvamusi riikide kohta, mis on avaldanud soovi saada EL liikmeks.

Agenda 2000 koosnes kolmest osast.

1. Euroopa Liidu sisemise toimimise mehhanism. Kirjeldas ühise majandus- ja sotsiaalpoliitika reformimise peasuundi, sisaldas laienemissoovitusi ja sellega kaasnevate probleemide lahendamise ettepanekuid ning aastatel 2000–2006 rakendatava üldise finantsraamistiku mehhanismi.

2. Euroopa Liidu ühinemiseelne strateegia. Kirjeldas ühinemispartnerlust ja kandidaatriikide ulatuslikku osalemist Euroopa Liidu programmides ning õiguste ja kohustuste kogumis.

3. Laienemise mõju analüüs Euroopa Liidu poliitika eri valdkondadele.

Agenda 2000 pööras suurt tähelepanu Euroopa Liidu põllumajanduspoliitikale aastatel 2000–2006. Fikseeriti peamised eesmärgid Euroopa Liidu ühise põllumajandus- ja regionaalpoliitika reformimiseks seoses Euroopa Liidu laienemisega perioodil, mil Eesti liitus ELiga. Oli sõnastatud ka uus arengusuund: üleminek põllumajanduse tootmise keskselt poliitikalt ühiskonna laiemaid huve arvestavale arengule, mille kohaselt põllumajanduse majandusliku suutlikkusega peavad kaasnema säästev keskkonnakasutus ja maaelu kvaliteedi parandamine.

Viited
------

1. ↑  Eesti maaelu entsüklopeedia (A–K), 2008. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus
MG 42
**MG 42** (*Universal-Maschinengewehr Modell 42*) on 1942. aastal Saksamaal arendatud 7,92x57 mm (Mauser) kaliibriga täisautomaatne kuulipilduja. 

MG42 oli laialdaselt kasutusel Wehrmachtis ja Waffen-SS-is Teise maailmasõja teisel poolel.

Relva MG 34 (kaal 12,1 kg) tootmistehnoloogia täiustamise tulemusel II maailmasõja ajal saadi tehniliselt paremate omadustega kuulipilduja MG-42 (kaal 10,6 kg). Uue kiirema tootmisprotsessi juurutajaks oli ettevõtte 'Metall- ja Lackwarenfabrik Johannes Großfuß' lehtmetalli stantsimise ja metalli pressimise tehnoloogia spetsialist dr Werner Gruner. MG-42 mehanismi rullikute ja teiste täiustuste autorid on tundmatud.

Kuulipilduja oli oma eelkäijast MG 34-st pea kõigi näitajate poolest parem. Relva raua sai vajadusel 4 sekundi jooksul lihtsalt vahetada. Rulliku kasutamisega mehanismis tõusis laskekiirus märgatavalt (kadens 1200 kuni 1500 lasku/min). See oli nii suur, et ainuüksi ühe sekundiga väljus relva rauast kuni 25 kuuli. Sõja käigus sai MG 42 hüüdnime 'Hitleri saag'. Kasutusele jäi MG 34 harkjalg ja kolmjalgstatiiv. Tootmise käigus parendati ka relva raua suudmel oleva tagasilöögivõimendit tuletiheduse (kadentsi) suurendamiseks. Tavaliselt andis heale positsioonile paigutatud MG 42 75% jao tulejõust. Öeldi, et 10 meetri pealt vaenlast kaela tabanud kuulipildujavalang niitis ohvril pea otsast. 

Sõja jooksul toodeti umbes 750 000 MG-42. Sõja ajal toodetud originaalkuulipildujad on tänaseni kasutusel mõnes arengumaas. 1960. aastatel võttis Bundeswehr kasutusele MG 42 NATO padrunile 7,62x51 ümber tehtud kaliibriga versiooni MG3. MG3 ja selle analoogid on tänapäeval paljude riikide relvastuses, sealhulgas ka Eestis.

  


| * v
* r
Saksamaa relvastus teises maailmasõjas |
| --- |
| Püstolid | 
Mauser C96 **·**  Parabellum 08 **·**  Walther P38 **·**  Walther PPK **·**  Sauer 38H **·**  Mauser HSc |
| Vintpüssid ja karabiinid | 
Karabiner 98k **·**  Gewehr 41 **·**  Gewehr 43/Karabiner 43 **·**  StG44/MP44 **·**  FG 42 **·**  StG45(M) **·**  Volkssturmgewehr |
| Püstolkuulipildujad | 
Bergmann MP18 **·**  MP 34 **·**  MP38/MP40 **·**  MP3008 "Volks MP" |
| Kuulipildujad ja teised suured relvad | 
MG 08 **·**  MG30 **·**  MG 34 **·**  MG42 **·**  Schwarzlose MG M.07/12 **·**  Kg/1940 **·**  Faustpatrone **·**  Raketen-Panzerbüchse 43 **·**  Panzerfaust **·**  Panzerschreck **·**  Fliegerfaust (ka Luftfaust) **·**  Flammenwerfer 35 **·**  Einstossflammenwerfer 46 **·**  Panzerbüchse 39 **·**  Solothurn S-18/1000 |
| Miinipildujad | 
Granatwerfer 36 **·**  8 cm Granatwerfer 34 **·**  kurzer 8 cm Granatwerfer 42 **·**  Granatwerfer 42 |
| Granaadid | 
Stielhandgranate 24 **·**  Stielhandgranate 43 **·**  Eihandgranate M39 **·**  Splittering **·**  Panzerwurfmine |
| 
Kategooria: Sõjatehnika |
**Herman Mürk** (21. august 1908, Tsirguliina, Tartumaa – 12. august 1988, Tartu) oli eesti atmosfäärifüüsik.

Elulugu
-------

Herman Mürk oli maatööliste poeg.

Õppis Valga poeglaste gümnaasiumis, mille lõpetas 1929. aastal. 1929–1934 andis eratunde, millega teenis raha ülikooli astumiseks.
1938. aastal lõpetas Tartu ülikooli matemaatikaosakonna ja 1939. aastal didaktilis-metoodilise seminari. Oli 1937–1942 Tartu Ülikooli Meteoroloogia Observatooriumi vaatleja ja abiassistent, 1935–1946 oli ka Tartu keskkoolides füüsikaõpetaja, 1944–1945 TÜ füüsikakateedri assistent, 1945–1948 geofüüsikakateedri vanemõpetaja ja juhataja kt. 1948–1965 astronoomia ja geofüüsikakateedri vanemõpetaja, 1961–1971 üldfüüsika kateedri vanemõpetaja, 1971–1979 dotsent, 1980–1987 geofüüsika kateedri lepinguline abijõud.

1966. aastal kaitses kandidaadiväitekirja "Integraalsed atmosfääri läbilaske iseloomustajad", juhendaja professor Taavet Rootsmäe.

Herman Mürk suri 12. augustil 1988 Tartus ja maeti Tartus Puiestee tänava kalmistule.

Teadustöö
---------

Luges ülikoolis füüsika ja meteoroloogia üld- ja erikursusi. Avaldanud üle 30 teadustrükise aktinomeetria, klimatoloogia ja õppemetoodika alalt, ka õpikuid ja muid õppevahendeid ning aimeartikleid.

Teoseid
-------

* Füüsika üldkursus, I-II (kaasautor), Tln 1947–1952, 1957–1962
* Kiirguse intensiivsuse uus valem ja atmosfääri läbipaistvuse uued karakteristikud. // FAI Uurimused 1 (1959) 7 (vene keeles)
* Üld- ja agrometeoroloogia (kaasautor). Tln 1964
* Otsekiirguse võimalike päevasummade arvutamine. // FAI Uurimused 4 (1964) 4–5 (vene keeles)
* Atmosfääri läbipaistvusest ja Forbesi efektist. // Päike, Maa ja atmosfäär. Trt 1967 (LUS-i täppisteaduste sektsiooni toimetised 4 (1967))

Viited
------

1. 1 2  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 2. köide

Kirjandus
---------

* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 2. köide: *Kj–M.* Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2005
* TRÜ õppe-teaduskoosseisu biobibliograafia nimestik 1944–1980. Trt 1987
* TÜ biobibliograafia nimestik 1981–1995 (käsikiri)
* Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944, III. Trt 1994
* Eesti Entsüklopeedia 14. Tln 2000
* Aruksaar, H. Tunnustatud meteoroloog. // Edasi, 20. august 1978
* Füüsika Nõukogude Eestis 1945–1966. Trt 1968, 105 (vene keeles)

Välislingid
-----------

* Lühibiograafia Tartu Observatooriumi kroonikas

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
|  |
| --- |
|  **Poks** |
| Riik |  | Ukraina |
|  |
| 1. ring | 2012 | Sulgkaal |
|  |
| Kuld | 2013 | Kergekaal |
| Riik |  | Iisrael |
|  |
| Pronks | 2017 | Kergekaal |

**Pavlo Ištšenko** (ukraina keeles *Павло Олегович Іщенко*; sündinud 30. aprillil 1992 Petropavlovsk-Kamtšatskis Venemaal) on Ukraina ja Iisraeli poksija.

2001. aastal kolis pere Ukrainasse Hersoni.

Harrastajana
------------

### Ukraina meistrivõistlustel

Ta oli Ukraina meister 2011. aastal sulgkaalus (kuni 56 kg) ja 2012. aastal kergekaalus (kuni 60 kg).

### Iisraeli meistrivõistlustel

Ta oli aastatel 2017–2018 Iisraeli meister kergekaalus (kuni 60 kg).

### Kaasaegsetel olümpiamängudel

Ta osales sulgkaalus (kuni 56 kg) 2012. aasta Londoni olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas 1. ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.

### Euroopa meistrivõistlustel

Ta võitis Ukraina esindajana kuldmedali kergekaalus (kuni 60 kg) 40. Euroopa meistrivõistlustel (Minsk, 2013) ja tuli Euroopa meistriks.

Ta sai Iisraeli esindajana pronksmedali kergekaalus (kuni 60 kg) 42. Euroopa meistrivõistlustel (Harkiv, 2017), kaotades poolfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale Gabil Mamedovile (Venemaa) ja jäädes edasisest medaliheitlusest välja.

Elukutselisena
--------------

Ta poksis septembrist 2015 kuni veebruarini 2016 elukutselisena. Ta pidas kokku 3 kohtumist ning võitis need kõik (neist 2 nokaudiga).

Kuidas ta pärast elukutselisena poksimist sai osaleda harrastajate Euroopa meistrivõistlustel, pole teada.

Viited
------

1. ↑  Ukraina meistrivõistlused poksis. Tulemused inglise keeles
2. ↑  Iisraeli meistrivõistlused poksis. Tulemused inglise keeles
3. ↑  30. suveolümpiamängude poksivõistlus. London 2012. Tulemused inglise keeles
4. ↑  40. Euroopa meistrivõistlused poksis. Minsk 2013. Tulemused inglise keeles
5. ↑  42. Euroopa meistrivõistlused poksis. Harkiv 2017. Tulemused inglise keeles
6. ↑  Pavlo Ištšenko lehel *BoxRec*. Inglise keeles

Välislingid
-----------

* Pavlo Ištšenko veebisaidil Olympedia Muuda Vikiandmetes
* Pavlo Ištšenko lehel *BoxRec*. Inglise keeles
|  |
| --- |
|  **Poks** |
| Riik |  | Poola |
|  |
| 2. ring | 1956 | Kukk-kaal |
|  |
| Kuld | 1953 | Kukk-kaal |
| Kuld | 1955 | Kukk-kaal |

**Zenon Stefaniuk** (8. juuli 1930 Wojnów, Mordy vald, Siedlce maakond, Masoovia vojevoodkond – 10. juuli 1985 Katowice) oli Poola poksija, rahvuselt ukrainlane.

Stefaniuk oli kokku neljakordne Poola meister – kukk-kaalus (kuni 54 kg) aastatel 1952, 1953 ja 1955 ning sulgkaalus (kuni 57 kg) 1954. aastal. Ta sai Poola meistrivõistlustel kärbeskaalus (kuni 51 kg) 1950. aastal 3. koha ning kukk-kaalus (kuni 54 kg) 1951. aastal 2. koha. Ta esindas maavõistlustel Poolat 7 korda ning võitis neist 6 kohtumist ja kaotas 1 kohtumise.

Stefaniuk osales kukk-kaalus (kuni 54 kg) 1956. aasta Melbourne'i olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas 2. ringis hilisemale pronksmedalivõitjale Claudio Barrientosele (Tšiili) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja

Stefaniuk võitis kukk-kaalus (kuni 54 kg) 10. Euroopa meistrivõistlustel (Varssavi, 1953) ja 11. Euroopa meistrivõistlustel (Lääne-Berliin, 1955) kuldmedali ning tuli Euroopa meistriks.

Viited
------

1. ↑  16. suveolümpiamängude poksivõistlus. Melbourne 1956. Tulemused inglise keeles
2. ↑  "10. Euroopa meistrivõistlused poksis. Varssavi 1953. Tulemused inglise keeles" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 4. märts 2016. Vaadatud 20. novembril 2011.
3. ↑  11. Euroopa meistrivõistlused poksis. Lääne-Berliin 1955. Tulemused inglise keeles

Välislingid
-----------

* Zenon Stefaniuk saidil Olympedia Muuda Vikiandmetes
Mare Palgi 2009. aastal Kose kalmistul
Mare Palgi mälestustahvel Kose kirikus
**Mare Palgi** (neiuna **Mare Mägi**; 10. november 1973 Tallinn – 3. november 2014) oli eesti vaimulik.

Ta lõpetas aastal 1991 Tallinnas Kopli Kunstikeskkooli. Aastatel 1992–1996 õppis ta Tartu Ülikooli usuteaduskonnas, mille lõpetas bakalaureuse astmega. Aastatel 1996–1997 oli ta Usuteaduse Instituudi pastoraalseminaris; ta oli praktikal Lääne-Nigula, Noarootsi ja Nõva kogudustes (Leevi Reinaru juhendamisel). Ordineeriti 20. oktoobril 1997 õpetajaks.

Ta oli aastatel 1997–2014 Kose Püha Nikolause koguduse õpetaja ja Tuhala Kaarli koguduse hooldajaõpetaja. Lisaks oli ta aastatel 2004–2007 Ida-Harju praostkonna abipraost; samuti on ta olnud Ida-Harju praostkonna praosti kohusetäitja.

Mare Palgi suri 3. novembril 2014 ja ta maeti 8. novembril 2014 (ärasaatmisega Kose kirikust) Kose kirikuaeda.

Isiklikku
---------

Ta oli abielus ning poja ja tütre ema. Ta konfirmeeriti aastal 1989 Muhu koguduses; tema emapoolne vanaisa oli Muhu koguduse köster.

Kirjandus
---------

* Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku Eestis teenivad vaimulikud: seisuga 1. juuli 2013. Koostanud Kristjan Luhamets ja Ülle Keel. EELK Konsistoorium, Tallinn 2013.
* Mälestades õpetaja Mare Palgit Eesti Kirik 12. november 2014.
Suzuki Zenkō (1981)
**Zenkō Suzuki** (jaapani keeles 鈴木 善幸 *Suzuki Zenkō*; 11. jaanuar 1911 Yamada, Iwate prefektuur – 19. juuli 2004 Tōkyō) oli Jaapani poliitik.

Ta sündis Yamadas Iwate prefektuuris. Ta lõpetas aastal 1935 Tōkyō Mereteaduse- ja Tehnoloogiaülikooli. Ta on olnud juhtivatel positsioonidel jaapani kalatööstuslikes organisatsioonides.

Pärast Teist maailmasõda lülitus ta aktiivsesse poliitikasse. Ta astus Jaapani sotsialistlikku parteisse, ta valiti selle partei ridades aastal 1947 parlamenti. Aastal 1948 läks ta üle Jaapani liberaalsesse parteisse (mis aastal 1955 formeerus Jaapani Liberaaldemokraatlikuks Parteiks) ja seejärel on kogu tema karjäär olnud seotud Jaapani Liberaaldemokraatliku Parteiga. Ta oli aastatel 1965–1966 tervishoiu- ja sotsiaalminister Eisaku Satō kabinetis ja aastatel 1976–1977 metsandus- ja maavaldusminister Takeo Fukuda kabinetis. Ta on täitnud Jaapani Liberaaldemokraatlikus Parteis juhtivaid kohti.

17. juulist 1980 kuni 27. novembrini 1982 oli ta Jaapani peaminister.

Zenkō Suzuki suri 19. juulil 2004 Tōkyōs Jaapani Rahvusvahelises Meditsiinikeskuses kopsupõletikku.

Isiklikku
---------

Tema tütre Chikako abikaasa Tarō Asō oli Jaapani peaminister aastatel 2008–2009, ka poeg Shun'ichi Suzuki on poliitik.
**Mare Ruusalepp** (aastani 1969 **Kukk**; sündinud 10. märtsil 1943 Tartus) on eesti astrofüüsik.

Elulugu
-------

Ta lõpetas 1961. aastal Elva Keskkooli ja 1968. aastal Tartu Riikliku Ülikooli astrofüüsikuna. 1983. aastal kaitses ta Eesti NSV Teaduste Akadeemia Astrofüüsika ja Atmosfäärifüüsika Instituudis füüsika-matemaatikakandidaadi kraadi väitekirjaga "Oпределение угла наклона и скорости вращения В0-В3 звезд". 

Aastatel 1968–1974 oli Mare Ruusalepp Tartu Observatooriumi insener, 1974–1995 nooremteadur ja teadur, 1995. aastast teadussekretär. Ta on koostanud Tartu Tähetorni kalendrid aastateks 2007–2009 ja 2011. Samuti juhib ta Tartu Observatooriumi juures tegutsevat astronoomide MTÜd Stellaarium, mis toetab loodusteaduslikku kooliharidust ja populariseerib teadust. 2008. aastal pälvis MTÜ Stellaarium ja Mare Ruusalepp Tõraveres huvilistele "taevaste asjade juurde" ekskursioonide korraldamise eest Eesti teaduse populariseerimise auhinna. 2015. aastal pälvis ta pikaajalise teaduse ja tehnoloogia süstemaatilise populariseerimise eest Tiiu Silla nimelise elutööpreemia.

Ta on Zonta Internationali Tartu klubi asutajaliige.

Teadustöö
---------

Mare Ruusalepa peamised uurimisvaldkonnad on mittestatsionaarsete tähtede füüsika, Be-tähtede pöörlemine ja noovade keemilise koostis. Ta on avaldanud 23 teadustrükist.

Tunnustus
---------

2021 Tartu Ülikooli Tänutäht

Teoseid
-------

* "Determination of the Inclination of Rotational Axes and Rotational Velocity from the Line Profiles of Rotating Stars" // IAU Symp. 98 "Be Stars". Reidel, 1982
* "Be Stars from IRAS Catalouge and the Dependence of their Envelope Characteristics on i and w/w crit" (kaasautor) // Astrofizika 1988
* "Catalogue of i and w/w crit Values for Rotating Early Type Stars" // Tartu Teated 100 (1989)

Isiklikku
---------

Mare Ruusalepp on rätsepa tütar ja Arno Ruusalepa ema.

Viited
------

1. 1 2 3 4  *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013
2. ↑  "MTÜ Stellaarium, Mare Ruusalepp". Originaali arhiivikoopia seisuga 10. märts 2016. Vaadatud 1. aprillil 2014.
3. ↑  "Auhindu teaduse tutvustajaile" Eesti Loodus, 2008/5
4. ↑  "ERR Novaatorit tunnustati teaduse populariseerimise auhinnaga" ERR Novaator, 19. november 2015
5. ↑  Ajalugu Zonta
6. ↑  "Tartu Ülikooli Tänutähe kavalerid". *Tartu Ülikool*. Vaadatud 4.12.2022.

Kirjandus
---------

* "Eesti entsüklopeedia" 14. kd, lk 441
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

Välislingid
-----------

* Mare Ruusalepp Eesti Teadusinfosüsteemis Muuda Vikiandmetes
* "11238 tähte tähetärkust" Eesti Naine, 10.06.2008

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Zempléni mäestik** või **Tokaji mäestik** (ungari *Zempléni-hegység* või *Tokaji-hegység*) on mäestik Kesk-Euroopas Ungaris, osa Karpaatidest, täpsemalt Põhja-Ungari keskmäestikust. Mäestik asub Bodrogi ja Hernádi jõe vahel. Põhjas jätkub see Slovakkias Zemplíni mäestikuna. Kõrgus kuni 895 meetrit (Nagy-Milic).

Kuigi tänapäeval kasutatakse valdavalt nimetust Zempléni mäestik, kasutavad geoloogid valdavalt Tokaji mäestiku nime. See nimetus on vanem ja täpsem, kuna kirjeldab mäestiku asukohta täpsemalt. Zempléni mäestiku nimetus võeti kasutusele pärast esimest maailmasõda, algselt kasutati seda turimikaartidel. Enne 1945. aastat oli mäestiku nimi ametlikult Eperjes-Tokaji mäestik, selle esimene pool tulenes Prešovi linna ungarikeelsest nimekujust.

Mäestik on oluline turismipiirkond. Seal on ligi 500 matkarada, mägedesse on rajatud keskaegseid kindlusi.

Mägedes kasvavad tammikud ja pöögimetsad.

Geoloogia
---------

Mäestik on vulkaanilise tekkega. Valdav osa sealsetest kivimitest on miotseeni lõpust pärinevad vulkaanilised kivimid, põhiliselt rüoliit, ent leidub ka andesiiti ja obsidiaani. Sealset obsidiaani hakati kasutama juba paleoliitikumis, ent põhiliselt toodeti seal tööriistu neoliitikumis; tegemist on olulisima obsidiaani leiukohaga Euroopas. Leidub ka datsiiti. Olulisim vulkanismi mälestis on Kopasz-hegy mägi.

Mäestiku moodustavatest kivimitest on levinum veel tuff, pealmised kihid moodustab kohati löss. Sealne pinnas sobib viinamarjakasvatuseks.

* Loss Zempléni mäestikusLoss Zempléni mäestikus
* Vaade mägedele Füzéri kindlusestVaade mägedele Füzéri kindlusest
* Kopasz-hegy mägiKopasz-hegy mägi

Viited
------

1. ↑  Dr. Gyarmati Pál: *5.5. Tokaji-hegység.* Magyarország tájainak rövid földtani leírása. Magyar Állami Földtani Intézet.
2. ↑  Karátson Dávid: Zempléni-hegység?. A földgömb, 26. juuli 2009.
3. ↑  Carpathian 2 Obsidian auf flintsource.net

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Zempléni mäestik** |

* Infot piirkonna kohta; fotod (*tšehhi keeles*)
Zenckeri villa Valgas, Aia tänav 12 
**Zenckeri villa** asub Valgas aadressil Aia 12. Hoone kuulub linnale ja on 1996. aastast Valga Keskraamatukogu kasutuses.

Ehitis on uusrenessanslike detailidega: lai korrustevaheline vööt, akendel simssidega raamistus ja esimesel korrusel rustika. Maja torniosa oli algupäraselt puidust. Puidust on ka katuse äärepits ja veranda palkoniga. Maja juurde kuulus tiigiga aed.

Ajalugu
-------

Hoone vanema osa projekteeris 1902. aastal insener-ehitusmeister Karl Schmidt Kaagjärve mõisavalitsejale E. Zenckerile. 1909. aasta majaomanike nimekirja järgi kuulus maja veel lesk Pauline Zenckerile, viimaselt ostis hoone advokaat Otto Samuel. 1925. aasta majaomanike nimekirjas on O. Samueli pärijad.

1910–1914 – majas tegutses Kirise tütarlastekool.

1925 – maja oli kriminaalpolitsei kasutuses.

1935 – Säde selts ostis Samueli pärijatelt hoone koos aiaga, kapitaalremont läks maksma 2 miljonit senti.

2. november 1935 – avati Valga garnisoni eesti ohvitseride kasiino. Avamisest võttis osa kindral Johan Laidoner.

8. oktoober 1937 – saali seinal avati mälestustahvel vabadussõjas langenud 3. jalaväepolgu võitlejatele. Tahvlil oli kiri: "Nad langesid Vabadussõjas, võideldes 3. jalaväe polgu ridades 1918–1920" ning kolme hukkunu nimed koos langemise kuupäevadega.

1940–1941 – maja oli EKP Valgamaa Komitee ja ELKNÜ Valgamaa Komitee ning hävituspataljoni staabi kasutuses.

1942–1944 – majas tegutses Saksa sõjaväestaap.

1945 kasutasid ruume mõned Valga Keskkooli klassid.

1946–1957 tegutses seal lastekodu.

1969 oli hoone ajutiselt miilitsaosakonna kasutuses.

Pärast seda tegutses seal 1989. aastani Eesti NSV Pioneeriorganisatsiooni Valga Pioneeride Maja, mis sai veel 1972. aastal kapitaalremondi käigus juurdeehitise.

1989–1995 tegutses hoones laste huvikool.

24. veebruaril 1989, laulva revolutsiooni ajal, heisati hoone torni esimene rahvuslipp Valgas.

1995. aastal hakati ehitist renoveerima Valga Keskraamatukogu jaoks arhitekt Endla Raime projekti järgi. Töö lõpetati 1996. aasta juulis. 1996. aasta sügisel kolis majja Valga Keskraamatukogu, mis avas uksed 4. oktoobril.

Kirjandus
---------

* Ajalooline Valga. [Koostaja Mari Juzar]. Valga : Valga Muuseum, 1999. lk 32
* Taimi Käos. "Valga saab korraliku raamatukogu". Valgamaalane, 25. mai 1996.
* Hans Salm. "Salapärane leid "Säde" pargis". Valgamaalane, 13. juuli 1996.
* Helju Keskpalu. "Valga Keskraamatukogu uus kodu avatud". Valgamaalane, 8. oktoober 1996.
**Herman Liikane** (17. juuni 1891 Lobi küla, Vihula vald, Virumaa – 6. veebruar 1983 Södertälje, Stockholmi lään, Södermanland, Rootsi) oli Eesti sõjaväelane (kaptenleitnant).

Elukäik
-------

Sündis rannarahva seitsmelapselise pere kuuenda lapsena (neli venda ja kaks õde). Neljast vennast kolm olid samuti meremehed. 

06.08.1914 määrati 2. Eesti Družiina luurajate komandosse. 1915. aastal lõpetas Gattšina lipnikekooli ja määrati teenima Soome. 01.06.1915 alustas teenistust Tšudo polgu õppekomandos, kuid juba aasta lõpus määrati 106. diviisi ning 1916. aasta alguses 422. Kolpino polgu noorohvitseriks ja hiljem rooduülemaks. 05.10.1917 ülendatud alamleitnandiks. Eesti Vabadussõja algpäevil astus Eesti rahvaväkke, kust Eesti mereväe looja mereväekapten Johan Pitka võttis ta 1917. aastal enda käsutusse. 04.01-05.04.1918 oli ajutiselt jalaväe 8. polgu nooremohvitser ja hiljem ka rooduülem. 1919 lõpetas Käsmu merekooli kaugsõidu tüürimehe kursused. Järgnesid teenistuskohad Rannavalve, Tuletornide ja Päästejaamade Valitsuses, sõjalaev Meeme revidendina kuni 15. jaanuar 1920 määrati mereväe ekipaaži komandöriks. 21.04.1920 ülendati alamleitnandist leitnandiks.

22.02.1924 sai mereväeleitnandist mereväe-vanemleitnandiks, töötas Läänemere laevastiku divisjonis. 01.06.1924 määrati suurtükipaat Lembitu komandöri abiks. 25.11.1925 ülendati vanemleitnandist kaptenmajoriks.

15.06.1937 määrati Mereväe õppekompaniist Mereväe aspirantide ettevalmistamise erialakursuse ülemaks. Teenis suurtükilaeva Sulev ja miinilaev Suurupi komandörina.

01.09.1939 seisuga oli ta torpeedopaadi Sulev komandör, kellel oli tehtud ülesandeks valvata Poola allveelaeva Orzel, kui see Sõjasadamast põgenes.

16.02.1940 ülendati kaptenmajorist kaptenleitnandiks. Saksa okupatsiooni ajal töötas natsionaliseeritud laevadel. 1944. aastal põgenes koos abikaasaga Rootsi. Kuni 1972. aastani töötas ta Rootsis Sergo laevafirma laevadel kapteni ja tüürimehena.

Tunnustus
---------

* Eesti Vabadussõja mälestusmärk
* 20.02.1935 – Kotkaristi IV klassi teenetemärk

Viited
------

1. 1 2 3  "Kaptenleitnant Herman Liikane surnud". *Meie kodu*. 16.03.1983.
2. ↑  "Ohwitseride ülendamine wabaduspäeva puhul". *Kaja*. 24.02.1924.
3. ↑  "Kolonelid A. Jaakson, R.Tomberg \*A. Kasekamp kõrgendati kindral majoriteks". *Uus Eesti*. 22.02.1940.
**Lõuna-Baskimaa** on ajalooline piirkond Hispaanias. Lõuna-Baskimaa hõlmab kõiki baskide maid, mis jäävad Hispaaniasse (Araba, Biskaia, Gipuzkoa ja Navarra)

Suurim linn ja Baskimaa tööstuskeskus on Bilbao.

Ajalugu
-------

Alates 1. sajandist eKr kuni 5. sajandi keskpaigani oli Baskimaa Rooma valduses. 

5.-7. sajandil võitlesid baskid visalt läänegootidega. 

Suurem osa Baskimaast säilitas araablastega võideldes iseseisvuse. 

11.-15. sajandil ühinesid Álava, Guipuzcoa ja Vizcaya feodaalriik kordamööda Navarra ja Kastiilia kuningriigiga. 15. ja 16. sajandi vahetusel, kui tekkis Hispaania riik, läks Baskimaa selle koosseisu. 19. sajandi keskpaigani säilitas maakond mõningad eriõigused.

Hispaania kodusõjas (1936–39) võitlesid baskid vabariiklaste poolel. 1936. aastal said nad autonoomia, kuid Franco tühistas selle, kui oli 1937. aastal Baskimaa vallutanud. 

Uuesti sai Baskimaa autonoomia alles 1979. aastal.

Vaata ka
--------

* Põhja-Baskimaa
* Baski autonoomne piirkond
* Baskimaa
Wilhelm Ramsay (1915)
**Wilhelm Ramsay** (20. jaanuar 1865 Dragsfjärdi vald – 8. jaanuar 1928 Helsingi) oli soome geoloog.

Ta oli 1899. aastast Helsingi Ülikooli professor. Tema peamised uurimisvaldkonnad olid eelkambriumi ja kvaternaari geoloogia, Läänemere hilis- ja pärastjääaegsed rauamoodustised, petrograafia, kristallograafia ja mineraloogia. Tema töödel on põhjapanev tähtsus Eesti kvaternaarigeoloogia, arheoloogia ja geograafia uurimise seisukohalt.

Ta võttis geoloogias kasutusele Fennoskandia mõiste; käsitles esimesena mandrijäätumisest põhjustatud maatõusu ja meretaseme kõikumise suhteid.

Haridus- ja töökäik
-------------------

Ta lõpetas 1884. aastal Helsingi Ülikooli *cand. phil.* ja 1887.aastal *phil. lic.* kraadiga. Aastatel 1888–1899 oli ta Helsingi Ülikooli mineraloogia ja geoloogia dotsent, 1899–1928 professor. 

Ta osales aastatel 1887–1914 seitsmes Koola poolsaarele tehtud ekspeditsioonis (uuris nefeliinsüeniite ning avastas uue kivimi – urtiidi), tegi uurimisretki ka Karjalasse ja Kanini poolsaarele, Loode-Venemaale ning aastatel 1925 ja 1926 Eestisse.

Tunnustus
---------

* 1914 – valiti Rootsi Kuningliku Teaduste Akadeemia välisliikmeks
* 1915 – valiti Lundi Kuningliku Füsiograafia Seltsi välisliikmeks

Viited
------

1. 1 2 3  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Teoseid
-------

* *Über die geologische Entwicklung der Halbinsel Kola in der Quartärtzeit*. 1898
* *Geologiens grunder* I–II. 1909, 1912–13
* *Niveauverschiebungen, eisgestaute Seen und Pezession des Inlandeises in Estland* 52 (1929) 2

Kirjandus
---------

* "Eesti geoloogia: biograafiline teatmik". Tallinn, 1995. Lk 96.
|  |
| --- |
|  |
| Medalikohad |
| Taliolümpiamängud |
| **Pronks** | 2022 | jäähoki |

**Marek Hrivík** (sündinud 28. augustil 1991 Čadcas) on Slovakkia jäähokimängija, kes mängib ründajana Rootsi kõrgliigaklubis Leksands IF

Aastatel 2009–2012 mängis ta Quebec Major Junior Hockey League'i klubis Moncton Wildcats. 2010. aastal tuli ta klubiga liiga meistriks.

2012. aastal asus ta mängima American Hockey League'i (AHL) klubis Connecticut Whale. 2013. aastal liitus ta Hartford Wolf Packiga, mis on NHL-i klubi New York Rangersi noorteklubi. NHL-is debüteeris Hrivík 21. veebruaril 2016 mängus Detroit Red Wingsi vastu. Hooaegadel 2015–16 ja 2016–17 pääses ta NHL-is Rangersi meeskonnas NHL-is väljakule kokku 21 mängus, kuid kogus vaid kolm söödupunkti.

2017. aasta juulis sõlmis ta üheaastase lepingu Calgary Flamesiga. Ta mängis suurema osa ajast Flamesi noorteklubis Stockton Heat AHL-is. Hooajal 2017–18 pääses ta Flamesi särgis kolmes mängus väljakule ka NHL-is, kuid ei kogunud neis mängudes ühtegi punkti.

2018. aasta juulis sõlmis Hrivík üheaastase lepingu KHL-i klubiga HK Vitjaz. KHL-i 2018–19 põhihooajal lõi ta kaheksa väravat ja andis seitse väravasöötu.

2019. aasta augustis liitus ta Rootsi kõrgliiga klubiga Leksands. 2020–21 põhihooajal oli Hrivík Rootsi kõrgliigas resultatiivseim mängija (14+37) ning ta pälvis põhihooaja väärtuslikumale mängijale antava Guldhjälmeni auhinna.

2021. aasta mais naasis Hrivík KHL-i, sõlmides üheaastase lepingu Nižni Novgorodi Torpedoga.

2022. aasta veebruaris liitus taas Leksandsiga.

Slovakkia jäähokikoondise koosseisus võitis Hrivík 2022. aasta taliolümpiamängudel pronksmedali. Slovakkia koondise koosseisus osales ta ka 2014. ja 2021. aasta maailmameistrivõistlustel.

Viited
------

1. ↑  "Marek Hrivik joins Leksands". Leksands IF. 16.8.2019. Vaadatud 2.10.2020
2. ↑   (vaadatud 3.5.2021)
3. ↑  "He is back!" (rootsi). Leksands IF. 15. veebruar 2022. Vaadatud 15. veebruaril 2022.

Välislingid
-----------

* Marek Hrivík NHL.com lehel
* Marek Hrivík hockeydb.com lehel
‹ Kaart ajutiselt peidetud (?) ›
Füsikokeemik Wilhelm Ostwald, kelle auks on tänav nimetatud
**Wilhelm Ostwaldi tänav** asub Tartus Maarjamõisa linnaosas Tartu Ülikooli linnakus.

Tänav algab Ravila tänavalt ja lõpeb Sanatooriumi tänaval.

Tänav sai nime Friedrich Wilhelm Ostwaldi järgi, kes on füüsikalise keemia üks rajajaid ning ainus Eestis töötanud teadlane, kes on pälvinud Nobeli auhinna (küll mitte Tartu Ülikoolis viibimise ajal).

Otsuse Wilhelm Ostwaldi tänavale nimepanekuks langetas Tartu linnavolikogu 21. jaanuaril 2016. Ettepaneku tegi Tartu Ülikool, teise nimevalikuna oli kaalumisel *Teaduse tänav*. Varem kandsid W. Ostwaldi tänava äärsed krundid numbreid Ravila tänava järgi.

Tänaval asub Tartu Ülikooli füüsikahoone Physicum.

Viited
------

1. 1 2 3  Aune Rumm Tartu Linnavolikogu istungil Tartu Linnavolikogu pressiteade 21.01.2016
2. ↑  Kaspar Koort Uus tänav saab väärika nime Tartu Postimees, 3. november 2015.

Välislingid
-----------

* Kaspar Koort Uus tänav saab väärika nime Tartu Postimees, 3. november 2015
**Sensoorne deprivatsioon** on olukord, kus ühe või mitme meeleelundi kaudu välismaailmast saadav andmehulk on märgatavalt vähenenud. 

Eristatakse

* osalist sensoorset deprivatsiooni,
* täielikku sensoorset deprivatsiooni.

Osalise sensoorse deprivatsiooni korral blokeeritakse ainult mõne meeleelundi funktsioneerimine, nt suletakse silmad vms.

Täieliku sensoorse deprivatsiooni korral (kasutatakse ka mõistet sensoorne isolatsioon) püütakse blokeerida aistmine kõigis meeleelundites. Sensoorse isolatsiooni saavutamisel kerkivad esile eetikaprobleemid – kas uurimise eesmärgil on õigus sekkuda inimese füsioloogilistesse protsessidesse sellisel määral, et saavutatakse nn puhta aju seisund või sündroom: seisund, mil aju on eraldatud keskkonnast sellisel määral, et ajju ei saabu ühtegi välisimpulssi.

Lühiajalist sensoorset deprivatsiooni kasutatakse rahunemiseks, pikema kestusega deprivatsioon võib esile kutsuda rahutust, keskendumishäireid, hallutsinatsioone ja ebameeldivustunnet. Samuti võib pikema deprivatsiooni tagajärjel ajutiselt tekkida nägemis- ja kirjutamishäireid ning intellektuaalsete võimete langust.

Sensoorne deprivatsioon võib tekkida näiteks kaugsõiduautojuhtidel või pikki vahemaid läbivatel lenduritel. Sellistel juhtudel on kuulmis- ja nägemiselunditele antav signaal ühetaoline ja selle vältimiseks vajavad nad aju stimuleerimiseks ärritavat signaali.

Vaata ka
--------

* Teadvus
**WebKit** on küljendusmootor veebilehtede visualiseerimiseks veebibrauserites. See on aluseks Apple brauserile Safari ning tarkvara edasiarendatud versiooni kasutavad ka Chromiumil põhinevad brauserid nagu näiteks Google Chrome ja Opera. WebKiti HTML ja JavaScript kood on teekide KHTML ja KJS edasiarendused.

WebKit on ka aluseks brauserile, mis on kaasas Amazoni Kindle e-lugeriga. WebKiti C++ rakendusliides sisaldab klasse, millega saab kuvada veebisisu ning teostada erinevaid brauseritoiminguid nagu näiteks linkidele suunamist, kui neile klikitakse ning vaadatud veebilehtede ajaloo haldamist.

Viited
------

1. ↑ . vaadatud 11.09.2016.
2. ↑  "Google Chrome Breaks Up With Apple’s WebKit". www.wired.com. vaadatud 11.09.2016.
3. ↑  "Opera confirms it will follow Google and ditch WebKit for Blink, as part of its commitment to Chromium". thenextweb.com. vaadatud 11.09.2016.
4. ↑  "What is WebKit?". www.webopas.net. vaadatud 11.09.2016.
5. ↑  "E Ink Kindle web browsers". decadecity.net. vaadatud 11.09.2016.
6. ↑  "Public C++ API". www.chromium.org. vaadatud 11.09.2016.
**Senjöör** (prantsuse *seigneur* < ladina *senior* – vanem) oli keskajal suurfeodaal, kellest olid sõltuvuses feodaalses hierarhias madalamal seisvad feodaalid ehk vasallid. Senjööril kui maaomanikul oli oma valdustes nii poliitiline, kohtu- kui ka haldusvõim. 

Teatud piirkonna senjööriks võis olla ka korporatsioon kloostri või linna näol.

Territooriumi kõrgemat senjööri (kuningat, vürsti, hertsogit) nimetati ka süserääniks. Kõrgeim feodaal ehk süserään omas nominaalselt kogu maad riigis. Feodaalses hierarhias allpool seisid hertsogid (kunagiste hõimupealike järglased) ja krahvid (kuninga piirkondlikud asevalitsejad) ning neist omakorda allpool väikefeodaalidena parunid ja rüütlid. 

Senjööri ainuõiguseks (inglise *seigniorage*) oli raha vermimine ja selle kasutuse kohustuslikuks muutmine maksustamisõiguse läbi, s.t senjöör võttis oma alamatelt vastu maksusid vaid selles, tema poolt käibele lastud rahas. Tekitades nõudluse raha järele, oli senjööril võimalik tasuda oma alamatele ostetud kaupade ja teenuste eest enda poolt käibele lastud rahas. Kui raha omahind (metall + tootmiskulud) oli madalam, kui selle nominaalväärtus, siis tekkis selle emisioonist märkimisväärne rahaline tulu, mida võib käsitleda ka raha emisioonimaksuna. Paberrahast tekkiv tulu on veelgi suurem.

Vaata ka
--------

* maahärra ehk maaisand

Viited
------


1. ↑  *Bank of Canada (March 2012). "Backgrounders: Seigniorage" (PDF). Retrieved 2 January 2013.*
Kurenniemi (1965).
**Erkki Juhani Kurenniemi** (10. juuli 1941 Hämeenlinna – 1. mai 2017 Helsingi) oli soome disainer, filosoof ja kunstnik, kes on tuntud eeskätt elektroonilise muusika looja ning elektrooniliste muusikainstrumentide konstrueerijana. Teda peetakse üheks Soome tähtsaimaks elektroonilise muusika teerajajaks. Kurenniemi on ühtlasi teaduse populariseerija, futuroloog, meediakultuuri pioneer ja eksperimentaalne filmilooja. Teda loetakse ka esimese kaubanduslikult kättesaadava mikroarvuti loojaks (1973).

Kurenniemi viljakaim loomeperiood jäi 1960. ja 1970. aastatesse. Aastatel 1962–1974 konstrueeris ja ehitas ta Helsingi ülikooli musikoloogia osakonna vabatahtliku assistendina ning 1970. aastal rajatud ettevõttes Digelius Electronics Finland Oy disainerina töötades kümme elektroonilist muusikariista ja stuudioseadet. Lisaks musikoloogia osakonnale töötas Kurenniemi ühtlasi aastatel 1962–1973 assistendi ja vanemkonstruktorina ülikooli teoreetilise füüsika osakonnas. 1968. aastal kaitses ta loodusteaduse bakalaureuse kraadi.

Digeliuse pankroti järel töötas Kurenniemi ettevõttes Oy W. Rosenlew Ab tööstusrobotite juhtimissüsteemide konstruktorina (1976–1978) ning Nokia kaablitootmisseadmete osakonnas tööstusautomaatika ja robootikasüsteemide konstruktorina (1980–1986). Hiljem töötas ta Heureka teaduskeskuse konsultandi ja planeerimisosakonna juhatajana (1987–1998).

2003. aastal pälvis Kurenniemi Soome haridus- ja kultuuriministeeriumi preemia. 2004. aastal valiti ta Helsingi kunsti- ja disainiülikooli auliikmeks. 2011. aastal sai Kurenniemi Soome vabariigi presidendilt Tarja Haloselt Soome Lõvi ordeni.

Viited
------

1. ↑  Elektronisen musiikin uranuurtaja Erkki Kurenniemi on kuollut. Yleisradio 1.5.2017.
2. 1 2 3  Pioneer of Digital Synthesis: Erkki Kurenniemi. soundonsound.com, september 2013. Vaadatud 6.12.2016.
3. ↑  ‘DIMI’ & Helsinki Electronic Music Studio, Erkki Kurenniemi. Finland, 1961. 120 Years of Electronic Music. The history of electronic music from 1800 to 2015. Vaadatud 6.12.2016.
4. ↑  Opetusministeriö jakoi vuoden 2003 Suomi-palkinnot 9.12.2003. Opetus- ja kulttuuriministeriö. Vaadatud 6.12.2016.
5. ↑  Helsingi kunsti- ja disainiülikooli auliikmed. Vaadatud 6.12.2016.
**Erkki Ilmari Helamaa** (11. oktoober 1924 Kärkölä – 4. juuni 2014 Helsingi) oli soome arhitekt. 

Ta oli aastatel 1971–1988 Tampere tehnikaülikooli professor Enne seda oli ta aastatel 1969–1971 professori kohusetäitja. Aastast 1976 oli ta ülikooli rektori asetäitja. Aastal 1988 jäi ta pensionile.

Erkki Helamaa projekteeris büroo- ja ärihooneid, aga koostas ka muu hulgas Aleksis Kivi, Akseli Gallen-Kallela ja Emil Wikströmi majamuuseumide renoveerimisprojektid.

Koos arhitektist abikaasa Kirsti Helamaaga asutas ta 1951. aastal oma arhitektuuribüroo. Aastatel 1955–1969 töötas ta ka koos Veijo Martikaisega loodud büroos Arkkitehtitoimisto Helamaa ja Martikainen.

Töid
----

* Tampere ülikooli haigla, 1961
* Keski-Pohjanmaa haigla, koos Veijo Martikaisega

Publikatsioone
--------------

* "Vanhan rakentajan sanakirja", SKS
* "Alvar Aalto summer homes"
* "Kiuas: Saunan sydän"

Viited
------

1. 1 2  Uppslagsverket Finland[*alaline kõdulink*]
2. ↑  Aamulehti, 15.6.2014
3. 1 2  Facta2001, WSOY 1982, 5. osa, veerg 628
4. ↑  WSOY Iso Tietosanakirja 3. osa, s. 198, WSOY 1995
5. 1 2  Kuka kukin on 1978 (Runeberg.org)
6. ↑  "Järelehüüe Helsingin Sanomates". Originaali arhiivikoopia seisuga 14. juuli 2014. Vaadatud 10. juulil 2014.

Välislingid
-----------

* Järelehüüe Helsingin Sanomates
**Friedrich VI Baden-Durlachist** (16. november 1617 – 10. või 31. jaanuar 1677) oli Baden-Durlachi markkrahv 1659. aastast kuni oma surmani.

Elu
---

Ta sündis Karlsburgi lossis Durlachis (nüüd Karlsruhe osa) markkrahv Friedrich V ja Württembergi Barbara pojana. Ta õppis Strasbourgis ja Pariisis, kus talle meeldis eriti sõjateadus. Hiljem osales ta Saksa alade kaitsmisel Osmanite 1663. aasta sissetungi vastu. Friedrich osales hiljem ka Prantsusmaa-Hollandi sõjas.

Pärast Kolmekümneaastase sõja lõppu 1648. aastal ei võtnud ta oma sõjatööst taastumiseks aega. Juba 1663. aastal tungisid türklased sügavale Ungarisse. Keiser Leopold I armee hakkas korraldama ühist kaitset türklaste vastu ja nõudis, et ka Baden-Durlach annaks vägesid. Friedrich VI osales selles sõjas kindralmajorina.

Keiser andis juba enne sõja algust Friedrichile ja tema nõole Baden-Badeni markkrahv Wilhelmile õiguse kasutada tiitlit kõrgeausus. See tiitel oli pärilik 1803. aastani, kui 1771. aastal taasühendatud Badeni markkrahvkonna markkrahv Karl Friedrich ülendati kuurvürstiks pärast seda, kui ta oli Saksamaa mediatisatsiooniga oma territooriumi oluliselt laiendanud.

Võitluses türklaste vastu paistis silma Friedrichi nõbu Ludwig Wilhelm ja pälvis endale hüüdnime *Türkenlouis* ("Türklane Ludwig"). Pärast türklaste lüüasaamist osales Friedrich Hollandi poolel Prantsusmaa-Hollandi sõjas. 1676. aastal alustas ta Philippsburgi kindluse piiramist; pärast linna vallutamist sama aasta 17. septembril liideti see Baden-Durlachi territooriumiga.

Abielud ja lapsed
-----------------

Friedrich VI abiellus 30. novembril 1642 Kleeburgi pfaltskrahvi Johann Kasimiri tütre Christine Magdalenaga (15. mai 1616 - 4. august 1662). Nad said järgmised lapsed:

* Friedrich Kasimir (27. november 1643 - märts 1644)
* Christine (22. aprill 1645 - 21. detsember 1705)
* Eleonore Katharine (4. mai 1646 - 9. juuli 1646)
* Friedrich VII Magnus (23. september 1647 - 25. juuni 1709)
* Karl Gustav (27. september 1648 - 24. oktoober 1703)
* Katharine Barbara (4. juuli 1650 - 14. jaanuar 1733)
* Johanna Elisabeth (6. november 1651 - 28. september 1680)
* Friederike Eleonore (6. märts 1658 - 13. aprill 1658)

Friedrich VI teine abielu oli morganaatiline. Tema teine naine oli Johanna Bayer von Sendau (1636–1699); nende järglased olid Münzesheimi parunid:

* Friedrich, (suri 1678)
* Johann Bernhard (17. mai 1669 - 1734)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Friedrich V** | **Baden-Durlachi markkrahv**1659–1677 | Järgnev**Friedrich VII** |
Lõuna-Ameerika Riikide Liit
Lõuna-Ameerika Riikide Liidu lipp
Lõuna-Ameerika Riikide Liit 2008
**Lõuna-Ameerika Riikide Liit** (hispaania *Unión de Naciones Suramericanas*; hollandi *Unie van Zuid-Amerikaanse Naties*; portugali *União de Nações Sul-Americanas* inglise *Union of South American Nations*; lühend **UNASUR**) on 12 Lõuna-Ameerika riigi poliitiline ja majandusühendus.

Euroopa Liidu eeskujul loodud UNASUR moodustati kahe tolliliidu, Mercosuri ja Andide Rahvaste Ühenduse integreerimise teel.

Ühenduse asutamisleping sõlmiti 23. mail 2008 Brasílias. Liidu pealinnaks saab Ecuadori pealinn Quito. Parlamendi asukohaks määrati Boliivia linn Cochabamba ning keskpanga asukohaks Venezuela pealinn Caracas.

Liidu ametlikud keeled on hispaania, hollandi, inglise ja portugali keel. 

Liidu eesmärk oli aastaks 2019 luua Lõuna-Ameerika ühisturg, võtta kasutusele ühisraha ja ühtne pass ning kokku kutsuda ühine parlament.

4. mail 2010 valiti ühenduse esimeseks peasekretäriks endine Argentina president Néstor Kirchner, kes oli selles ametis kuni oma surmani 27. oktoobril 2010.

Enne seda oli eesistujaks liidu presidendi kohusetäitja Ecuadori president Rafael Correa.

Liidu asutamisleping jõustus 11. märtsil 2011. Liidu peasekretäriks sai Colombia endine välisminister María Emma Mejía.

Liikmed
-------

* Argentina Argentina
* Boliivia Boliivia
* Brasiilia Brasiilia
* Colombia Colombia
* Ecuador Ecuador
* Guyana Guyana
* Paraguay Paraguay
* Peruu Peruu
* Suriname Suriname
* Tšiili Tšiili
* Uruguay Uruguay
* Venezuela Venezuela

* Panama Panama, vaatlejaliige
* Mehhiko Mehhiko, vaatlejaliige

Välislingid
-----------

* Organisatsiooni koduleht