recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**"Arkaadia"** (originaalpealkiri "Arcadia") on Tom Stoppardi näidend aastast 1993. 

Näidendi pealkiri on allusioon fraasile *et in Arcadia ego*.

Tegevus
-------

Tegevus toimub kahel ajatasandil: ajavahemikus 1809–1812 ning 20. sajandi lõpus (1989). 

20. sajandil püüavad ajaloolased Hannah ja Bernard rekonstrueerida sündmusi, mis leidsid aset 19. sajandil Derbyshire'i maamajas Sidley Parkis. 

19. sajandil õpetab Septimus Hodge geeniusest 13-aastast tütarlast Thomasinat. Õppetunni katkestab luuletaja Ezra Chater, kelle naisega on Septimus seksuaalvahekorras olnud. Chater kutsub Septimuse duellile, kuid Septimus vingerdab asjast osavalt välja. 

Näidend koosneb seitsmest pildist. Tegevuspaik on tuba suure aiaga maamajas. Dekoratsioone ei vahetata.

Tegelased
---------

19. sajand

* Thomasina Coverly, 13-aastane, hiljem 16-aastane
* Septimus Hodge, tema õpetaja, 22-aastane, hiljem 25-aastane
* Jellaby, keskealine ülemteener
* Ezra Chater, 31-aastane luuletaja
* Richard Noakes, keskealine maastikuarhitekt
* leedi Croom, keskmistes kolmekümnendates
* kapten Brice, mereväeohvitser, keskmistes kolmekümnendates
* Augustus Coverly, 15-aastane

20. sajand

* Hannah Jarvis, kirjanik ja ajaloolane, hilistes kolmekümnendates
* Chloë Coverly, 18-aastane
* Bernard Nightingale, ajaloolane, hilistes kolmekümnendates
* Valentine Coverly, 25...30-aastane
* Gus Coverly, 15-aastane

Retseptsioon
------------

Näidendi maailmaesietendus oli 13. aprillil 1993 Londonis Royal National Theatre'is. Seda on lavastatud paljudes teatrites. 

Kriitika on pidanud näidendit meistriteoseks. 

Aastal 1993 pälvis näidend parima näidendi Olivier' auhinna ja 1995 New Yorgi draamakriitikute auhinna.
**Tallinna Tehnikaülikooli Küberneetika Instituut** on Tallinna Tehnikaülikooli teadus- ja arendusasutus, kus uuritakse mehaanikat, juhtimissüsteeme, arvutiteadust. 

TTÜ Küberneetika Instituut loodi akadeemik Nikolai Alumäe initsiatiivil ja see alustas tegevust Eesti Teaduste Akadeemia (toonase Eesti NSV Teaduste Akadeemia) instituudina 1. septembril 1960. 1997. aastal korraldati KübI ühinemise kaudu ümber autonoomseks teadusasutuseks.

Küberneetika Instituut on tegev teadus- ja arendustöös, samuti doktoriõppes. Instituudis uuritavate väga erinevate teadusalade (mehaanika ja rakendusmatemaatika, juhtimissüsteemid, arvutiteadus) ühiseks tunnuseks on matemaatiliste meetodite rakendamine.

Uurimissuunad
-------------

**Rakendusmatemaatika:** Lähendusmeetodid, pöördülesanded.

**Mehaanika:** Mittelineaarne dünaamika, mikrostruktuuriga materjalide käitumine dünaamilistel koormustel, solitonid ja üksiklained, akustodiagnostika, fraktaalsus, ökonofüüsika, klaveri akustika, integraalne fotoelastsus ja fotoelastsustomograafia, biomehaanika, rakuenergeetika, komplekssed ja mittelineaarsed nähtused lainete dünaamikas ja rannikutehnikas ning matemaatiliste meetodite rakendamine laineuuringutes.

**Juhtimissüsteemid:** Mittelineaarsed ja robustsed juhtimissüsteemid, juhtimissüsteemide modelleerimine, õppimine ja planeerimine robotsüsteemides, sard- ja hajussüsteemide testimise ja verifitseerimise formaalmeetodid.

**Arvutiteadus:** automaatide teooria, funktsionaalne ja sõltuvate tüüpidega programmeerimine, programmeerimiskeelte semantika, programmianalüüsid ja -loogikad, ontoloogiatehnika infosüsteemides, tarkvaraprotsessi parendamine, tarkvara komponeerimine ja visuaalne spetsifitseerimine, modelleerimise ja simuleerimise vahendid, küberkaitse.

**Foneetika ja kõnetehnoloogia:** Eesti keele foneetika, loomuliku keele mudelid, kõne süntees ja analüüs, kõne ja kõneleja tuvastamine (rakendused: Kõnesalvestuste brauser, Veebipõhine kõnetuvastus).

Välislingid
-----------

* Küberneetika Instituudi veeb
* Margus Maidla: "Tiigrihüppe taassünni arhitektid" Sirp, 18. mai 2018
**Aimur Raja** (22. aprill 1958 Tallinn – 25. mai 2017 Tallinn) oli eesti tehnikateadlane.

Elulugu
-------

Aimur Raja on tööliste poeg.

Lõpetas 1977 Tallinna Polütehnikumi, 1982 Tallinna Polütehnilise Instituudi raadiotehnika erialal; magister (raadiomõõtmised) (1992, TTÜ), väitekiri "Perioodsignaali efektiivväärtuse hindamisalgoritmid"; doktoriväitekirja teema "Inimese peaaju keemiliste kahjustuste hindamine peidetud Markovi mudelite abil EEG põhjal". Töötanud TTÜ-s: 1990–1992 raadiotehnika kateedri assistent, 1992–1994 automaatikateaduskonna doktorant, 1994–1996 TTÜ vanemteadur ja 1996– teadur telekommunikatsiooni alal. Olnud stipendiaat Tampere Tehnikaülikooli Ragnar Graniti instituudis.

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkond: raadiomõõtmine, biomeditsiinitehnika, signaalitöötlus, telekommunikatsioon. Loengukursused: raadiovastuvõtuseadmed, signaalitöötlus, helitehnika ja akustika. Eesti Inseneride Liidu juhatuse liige (2000–2008), Eesti Elektroonikaühingu juhatuse liige (2001–2012), Elektri- ja Elektroonikainseneride Instituudi (IEEE) liige (1995), ajakirja Arvutustehnika ja andmetöötlus (A&A) toimetuskolleegiumi liige (2004). Üle 50 teadustrükise ja 20 õppe-metoodilise trükise, 2 autoritunnistust.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Teoseid
-------

* Neural network method to determine the vigilance levels of the central nervous system, related to occupational chronic chemical stress. // Technology and Health Care. 5 (1997) 3
* Fuzzy classification algorithms with some applications, 9. Symp. Maritime Elektronik, Universität Rostock, 1998
* Raadiokanali Nakagami ja neljaparameetrilise mudeli vahelised seosed // Telekommunikatsioon 2002 : IX rahvusv telekommunikatsioonipäeva materjalid. Tallinn, 2002
* Raadiotehnika infoedastuses. Tallinn, 2002
* Performance analysis of M-ary PSK in communication channel // Electronics and Electrical Eng. 3 (2002)
* Probability Density Function for Phase and Error Probability for Phase Shift Keying (PSK) Systems. // Electronics 2004, Conf. Proc. Tallinn, 2004
* Mittekorrektsed ülesanded telekommunikatsioonis. // Raadiotehnika 2005: XII rahvusv telekommunikatsioonipäeva materjalid. Tallinn, 2005.

Kirjandus
---------

* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

Välislingid
-----------

Aimur Raja Eesti Teadusinfosüsteemis Muuda Vikiandmetes

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Ain Joala** (13. august 1935 Pärnu – 23. juuli 2017) oli eesti veemootorisportlane, treener ja veemootorispordikohtunik. 

Joala lõpetas 1955 tislerina Võru Tööstustehnikumi. Hakkas veemootorisporti harrastama 1961. Perioodil 1962–1966 võitis ta Eesti veemootorispordi meistrivõistlustel 2 kulda, 6 hõbedat ja 2 pronksi. 

Ta oli 1961–2000 Pärnus veemootorisporditreener. Õpilasi: Ülo Koodi, Vello Tamme, Ago-Tarvo Kungla, Ilmar Laagus ja Peeter Pilt. Veemootorispordikohtunikuna tegutsenud aastast 1966. Ta kuulus aastatel 1968–1976 Eesti Veemotospordiföderatsiooni presiidiumi. 

Töötanud Pärnu Sädemes, AS-is Viisnurk ja masinatehases tislerina ja mudelsepana. Paadiehitaja ja sõukruvimeister.

Isiklikku
---------

Ta oli Johannes Joala poeg. Pojad Vahur ja Atso olid samuti tema õpilased veemootorispordis.

Viited
------

* Kommentaar: Järjepidevus pole veel katkenud 27. november 2003
* Pärnu veemotospordi isa tiitlit kandva Ain Joala pojapojad Ott ja Mikk Joala teenisid meistrivõistlustel S550 klassis vastavalt hõbe- ja pronksmedali. 22. september 2009
**Eesti Vabariigi 20-sendine metallvahetusraha** lasti käibele 15. oktoobril 1935. 1935/36. eelarveaastal vermiti 4 254 000 ja 1936/37. 355 000 kahekümnesendist münti.

Majandusministeeriumi rahandusosakonna teadaanne Eesti Vabariigi 20-sendilise metallvahetusraha kupüüri käibelelaskmise kohta ja nimetatud vahetusraha kirjeldus.
-----------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

RTL 1935, 80.

Rahaseaduse muutmise seaduse (RT 30 - 1933) põhjal Majandusministeeriumi rahandusosakond laseb käibele, alates 15. oktoobrist 1935, Vabariigi Valitsuse 14. augusti 1935 otsuses määratud nõuete kohaselt münditud 20-sendilised metallvahetusrahad.

20-sendilise metallvahetusraha esikülje joonistuseks on reljeefis: vahetusraha nimesväärtuse number "20", numbri kohal kaares tekst "Eesti Vabariik", mille algul ning lõpul punkt ja numbri all sirge reana sõna "senti"; tagakülje joonistuseks on reljeefis: väikse riigivapi kujutis ja vahetusraha väljaande aastaarvu number "1935". Vahetusraha mõlema külje reljeefe ümbritseb sõõrina pärlinöör. Vahetusraha ääred on reljeefist kõrgemad; raha ringpind on sile.

30. septembril 1935. Nr. 57/L.

Majandusministeeriumi rahandusosakonna direktor A. Keller.

Laenude büroo juhataja eest Fr. Teisker.

Välislingid
-----------

* 

| * v
* r
Eesti Vabariigi mündid |
| --- |
| Euro | 
Eesti euromündid |
| Eesti kroon 1992–2011 | 
5 senti | 10 senti | 20 senti | 50 senti | 1 kroon (hõbedane, kuldne, EV 90) | 5 krooni (1993, 1994) |
| Eesti kroon 1928–1940 | 
1 sent (1929, 1939) | 2 senti | 5 senti | 10 senti | 20 senti | 25 senti | 50 senti | 1 kroon (1933, 1934) | 2 krooni (1930, 1932) |
| Eesti mark | 
1 mark (1922, 1924, 1926) | 3 marka (1922, 1925, 1926) | 5 marka (1922, 1924, 1926) | 10 marka (1925, 1926) |
**Nõmmnelk** (*Dianthus arenarius*) on taimeliik nelgiliste sugukonnast nelgi perekonnast. 

Nõmmnelk kasvab Eesti randadel, teeäärsetel vallidel ja hõredates männimetsades. 

Õitseb juunist augustini. 

Ta kasvab Soomes 10–25 cm, Poolas 20–40 cm kõrguseks. Pika varre otsas on üks õis.

Nõmmnelk kasvab laiguti Põhja- ja Kesk-Euroopas. Levila ulatub idas Valgevene ja Ukrainani, läänes Kesk-Saksamaa ja Austriani, põhjas Kesk-Rootsi ning Lõuna- ja Ida-Soomeni.

Nõmmnelk kuulub Eestis II kaitsekategooriasse.

Alamliigid
----------

Eestis kasvab kaks alamliiki *Dianthus arenarius borussicus* ja *Dianthus arenarius arenarius*.

Pildid
------

* Pakri pankPakri pank
* Pakri pankPakri pank
* Saaremaa, Järve luidete looduskaitsealaSaaremaa, Järve luidete looduskaitseala

Viited
------

1. ↑  Vabariigi Valitsuse 20. mai 2004. a määruse nr 195 „I ja II kaitsekategooriana kaitse alla võetavate liikide loetelu" muutmine.

Välislingid
-----------

* Nõmmnelk andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes

* Tuttelberg, Eva-Liina 2005. Nõmmnelk. *Eesti Loodus* 6.
Kaiova-apatši pealik Essa-queta
**Apatšid** on mitme lähedases keelesuguluses oleva ja sarnase kultuuriga indiaanlaste rühma koondnimetus.

Apatši keeled ehk lõunaatapaski keeled kuuluvad atapaski keelkonda. 

Apatši rahvaste kunagine asuala jääb Ameerika Ühendriikide edelaossa, kus see laius üle praeguse Arizona idaosa, New Mexico ja Texase loodeosa ning Suure tasandiku lõunaosa. Tänapäeval elab Arizona ja New Mexico reservaatides umbes 50 000 apatši, väljaspool reservaate elab apatše Oklahomas ja Texases.

Apatšide hulka loetakse praegu järgmised rühmad: lääneapatšid, tširikauad ja meskaleerod, hikariljad, lippanid ning kaiova-apatšid. 

Ajalooliselt on nad tuntud küttide ja korilastena, kuid põliste elatusalade hulka on kuulunud ka põlluharimine.

Apatšid avaldasid tugevat vastupanu hispaanlastest kolonistidele ja lääne poole liikuvatele ameeriklastest asustajatele. Mitmed apatšide juhid, nende hulgas Cochise, Naiche ja Geronimo said nendes sõdades kuulsaks.

Apatšide religioossetes lugudes tegutsevad kaks kultuuriheerost, kellest üks (Vaenlaste/Koletiste Tapja) sümboliseerib päikest ja tuld ning teine (Vee Laps / Sündinud Vee jaoks) sümboliseerib vett, Kuud ja äikest. Kahe peale kokku hävitavad nad hulganisti inimkonnale kahjulikke olendeid. Enamik apatšide jumalusi on isikustatud loodusjõud, kes hulguvad mööda maailma ning keda inimesed saavad rituaalsete tseremooniate abil enda huvides kasutada. Teistest paremini suudavad seda teha šamaanid. Mõningaid loomi, nimelt öökulle, madusid, karusid ja koiotte seostatakse kurjade vaimudega, kes inimestel haigusi põhjustavad.

Apatšide järgi on saanud nime näiteks Apache HTTP Server ja USA päritolu helikopter AH-64 Apache.

Viited
------

1. ↑  Census.gov Census 2000 PHC-T-18. American Indian and Alaska Native Tribes in the United States: 2000. *US Census Bureau* 2000 (retrieved December 28, 2009)

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Apatšid** |

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikitekstides on artikliga seotud alliktekste: **Myths and Tales from the San Carlos Apache** |

* Apatši keeled KNAB
**Helikandja** on andmekandja, millele on võimalik salvestada helisid, täpsemalt neile vastavaid signaale – audiosignaale. Peamiselt salvestatakse helikandjatele muusikat ja kõnet, kuid ka muid helisid (näiteks linnulaulu ja muid loodushelisid).

Muusikaproduktsioonis kasutatakse helikandjaid muusikaliste fonogrammide tootmiseks.

Helikandjad koos helisalvestusega tulid kasutusele 19. sajandi viimasel veerandil. Teadaolev esimene helikandja on olnud optilise salvestise kandja 19. sajandi keskpaigast.

Mehaanilise helisalvestuse helikandjad
--------------------------------------

Esimeseks helikandjaks oli fonograafi vahatrummel. Seejärel võeti laialdaselt kasutusele grammofonid ja nende jaoks sai põhiliseks helikandjaks šellakplaat (Ø 10 tolli, 78 p/min), mis tuli müügile aastal 1904. Šellakplaadid jäid põhiliseks mehaanilise helisalvestuse helikandjaks rohkem kui pooleks sajandiks.

Kauamängivad ehk mikrosalvestusega heliplaadid võeti laialdaselt kasutusele kohe pärast II maailmasõda (LP *Long Play* Ø 12 tolli, 33 1⁄3 p/min, 1948, EP *Extended Play* Ø 10 tolli*, 33 1⁄3,* p/min ja *45 rpm Single*). Põhiliseks plaadi materjaliks sai polüvinüülkloriid, mistõttu selliseid plaate nimetatakse vinüülplaatideks. Stereofooniliste heliplaatidena 45/45-süsteemis on neid tehtud alates aastast 1953, masstoodanguna alates 1958. aastast.

Optilised helikandjad
---------------------

Peamiseks optiliseks helikandjaks sai helifilmi ajastul filmilint. Sellele lisati optiline helirada (või mitu rada). Kuni II maailmasõjani oli optiline helisalvestus ja helikandja kõige kõrgema kvaliteediga heli taasesitust andev lahendus.

Magnetilise helisalvestuse andmekandjad/helikandjad
---------------------------------------------------

Magnetsalvestise kandjana võeti alguses (1898) kasutusele traat, kuid peatselt ka lint. Mittemetalsele alusele kantud magnetilise töökihiga magnetlint võeti kasutusele 1930ndatel (patent aastast 1928). Sellist linti kasutati magnetofonides lindiketaste kujul kerituna lahtistele või külgedega lindipoolidele umbes alates aastast 1935, seejärel aga püüti lindipoole paigutada kassettidesse (*RCA Cartridge* 1958, mitmesugused kinnise ringlindiga *cartridge*'id, Philipsi *Compact Cassette* 1963, Olympuse mikrokassett jt). Eriti laia leviku sai nendest kompaktkassett.

Digitaalse helisignaali kandjad
-------------------------------

Sellele analoogsignaali kandjate ajajärgule järgnenud digiajastul olid helisalvestise kandjateks esialgu arvuti kõvaketas ja arvutustehnikas laialdaselt kasutusel olnud magnetlint. Hiljem võeti kasutusele ka spetsiaalselt helisalvestuse jaoks kohandatud lahendused (DAT-magnetofoni kassetid).

Seejärel tulid kasutusele optilised andmekandjad CD-plaat (1982), SACD ja DVD-Audio, samuti magnetoptiline ketas.

Digitaalsetele kandjatele on helisignaal tavaliselt salvestatud kompresseerituna (näiteks MP3-vormingus).

Tänapäeval kannab (heli)salvestist peamiselt välkmälukiip (mälupulgas, mälukaardis, SSD-kõvakettas).

Välislingid
-----------

* Glen Pilvre ja Daniel Leevik. "Kas vinüül on parim salvestatud helikandja? Lühike vastus ja pikk vastus" Geenius, 16. aprill 2016
Stefan Lainer 2018. aastal Austria koondises
**Stefan Lainer** (sündinud 27. augustil 1992 Seekirchen am Wallersees) on Austria jalgpallur, kes mängib paremkaitsjana Saksamaa kõrgliiga klubis Mönchengladbachi Borussia ja Austria jalgpallikoondises.

2009. aastal liitus ta Salzburgi Red Bulliga. Ta mängis klubi reservmeeskonnas Austria esiliigas.

2014. aastal sõlmis ta lepingu Austria kõrgliiga klubiga SV Ried. 2015. aastal naasis ta Red Bulli, kus mängis neli hooaega. Ta tuli kõigil neil hooaegadel klubiga Austria meistriks. Hooajal 2017–18 jõudis Lainer Red Bulliga UEFA Euroopa Liigas poolfinaali, kus kaotati kahe mängu kokku võttes Prantsusmaa klubile Marseille Olympique. Lainer andis sel hooajal Euroopa Liigas viis väravasöötu ning valiti Euroopa Liiga hooaja sümboolsesse koosseisu.

2019. aastal siirdus Lainer Mönchengladbachi Borussiasse.

Austria jalgpallikoondises tegi Lainer debüüdi 2017. aasta märtsis sõprusmängus Soome vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 16. novembril 2019 EM-i valikmängus Põhja-Makedoonia vastu.

Tema isa Leo Lainer oli samuti jalgpallur ja kuulus aastatel 1982–1994 Austria koondisse.

Saavutused
----------

Salzburgi Red Bull
* Austria meister: 2016, 2017, 2018, 2019
* Austria karikas: 2016, 2017, 2019
Ehituses ja mõõdistamisel kasutatavat nivelleerimise standardmeetodit nimetatakse trigonomeetriliseks nivelleerimiseks. Trigonomeetriline nivelleerimine on punktidevahelise kõrguskasvu määramine viseerimiskiire vertikaalnurga suuruse ja punktidevahelise kauguse järgi (arvestades instrumendi ja viseerimistähise kõrgust).  Vahemaad mõõdetakse kas otse või arvutatakse geodeetilise mõõdistamistulemuste järgi. Trigonomeetrilise nivelleerimise tegemiseks on vajalik tahhümeeter ja prisma.

Trigonomeetrilist nivelleerimist saab teha **kahel** **järgmisel** **viisil**:

1) **Keskelt nivelleerimine**

2) **Otsast nivelleerimine**

*Esimeses* mõõdetakse punktide horisontaalset kaugust, kui see on võimalik, vaadeldakse vertikaalnurki ja seejärel arvutatakse nende abil kaugused. Pikema vahemaa mõõdistamisel tuleb arvestada Maa kumerust ja murdumist, see lisatakse lineaarselt arvutatud kaugustele. Nivelliir asub kahe punkti keskel.

*Teises* tuuakse nivelliir ühe punkti juurde ja teostatakse otsast nivelleerimine teise punkti. Nivelleerimine toimub kahe punkti vahel otse. Kumeruse ja murdumise parandused rakendatakse otse nurkadele. 

Nivelleerimise kiiruse ja mugavuse parandamiseks kasutavad tahhümeetrid juba eelnevalt sisestatud lähteandmeid ja mõõdetud horsinataal- ja vertikaalsuuna lugemeid.

Viited
------

1. ↑  Wikipedia, Levelling 2021. Vaadatud: 23.02.2021
2. ↑  E. Runtal. 2017. Bakalaureusetöö. "PRISMA ASENDI MÕJU KÕRGUSE MÄRKIMISE TÄPSUSELE". Vaadatud: 23.02.2021.
3. ↑  S.K.Shamara. Trigonometric Leveling – Theory and Formulas for Calculations[*alaline kõdulink*]. 01.04.2018. Vaadatud: 23.02.2021
**Tulcea maakond** on Rumeenia 1. järgu haldusüksus. Asub Rumeenia kaguosas, Dobrudžas, Musta mere kaldal. Piirneb põhjas Ukraina Odessa oblastiga.

Idaosa asub Doonau deltas, lääneosas asuvad Măcini mäed.

Linnad
------

* Babadag
* Isaccea
* Măcin
* Sulina
* Tulcea

Tulcea on Rumeenia üks tähtsamaid turismipiirkondi.

Välislingid
-----------

* Tulcea maakonnavalitsuse koduleht

  



Rumeenia maakonnad ja keskalluvusega linn

Alba **·**  Arad **·**  Argeș **·**  Bacău **·**  Bihor **·**  Bistrița-Năsăud **·**  Botoșani **·**  Brașov **·**  Brăila **·**  Bukarest **·**  Buzău **·**  Caraș-Severin **·**  Călărași **·**  Cluj **·**  Constanța **·**  Covasna **·**  Dâmbovița **·**  Dolj **·**  Galați **·**  Giurgiu **·**  Gorj **·**  Harghita **·**  Hunedoara **·**  Ialomița **·**  Iași **·**  Ilfov **·**  Maramureș **·**  Mehedinți **·**  Mureș **·**  Neamț **·**  Olt **·**  Prahova **·**  Satu Mare **·**  Sălaj **·**  Sibiu **·**  Suceava **·**  Teleorman **·**  Timiș **·**  Tulcea **·**  Vaslui **·**  Vâlcea **·**  Vrancea
**Uno Martin** (4. mai 1919 Tartu – 14. mai 1986 Tallinn) oli eesti teatrikunstnik ja tarbegraafik. 

Õppis aastani 1926–1934 Tartus Hugo Treffneri Gümnaasiumis, samaaegselt omandas esimesed teadmised kunstist 1931–1934 kunstnik Eduard Ole ateljees. 1934–1935 Tallinna kolinult lõpetas Tallinna Reaalgümnaasiumi. Õppis 1935–1938 Riigi Kunsttööstuskoolis maali ja dekoratsiooni alal.

Juba 1936. aastal alustas dekoraator-praktikandina Tallinna teatrites: Tallinna Töölisteatris, aastast 1937 Draamateatris (kujundas seal lastenäidendid "Reis ümber toa", "Lillehaldjad" ja "Mänguasjade mäss"), kus töötas vaheajaga aastani 1950 (1948–1950 peakunstnikuna), 1946–1948 oli ühtlasi Noorsooteatri lavakujundaja. Töötas 1950–1961 Eesti NSV Teatriühingu Tööstuskombinaadis, hiljem töötas tarbegraafikuna (1968–1986 eksperimentaalkombinaadis Bit).

Kujundas raamatuid, näiteks "Perrault" „Punamütsike" (1943), Kreutzwaldi „Puulane ja Tohtlane" (1945), ilukirja valdajana tegi kaanekujundusi Eesti NSV Teatriühingu väljaandele „Eesti NSV Teatrid" (1957–1960). On kujundanud ka reklaamplakateid, kohvipakendeid jms.

Eesti NSV Teatriühingu (1949–1972) ja Kunstnike Liidu liige (1945–1950 ja aastast 1975).

Viited
------

1. ↑  Omakäeline elulugu. Eesti Kunstimuuseum EKMA.136.13.17/85-87
2. ↑  "Uno Martin". *Sirp ja Vasar*. 23. mai 1986. Vaadatud 22.04.2022.
3. ↑  ""Punamütsike" ilmus". *Eesti Sõna*. 10. aprill 1943.
**Uno Siitan** (sündinud 11. augustil 1944 Valgas) on eesti entomoloog. Ta on uurinud Eesti kiletiivalisi.

Ta lõpetas 1962. aastal Viljandi 2. Keskkooli. 1974. aastal sai ta Tartu Riiklikust Ülikoolist bioloogiakandidaadi kraadi tööga "Eesti käguvaablaste (*Hymenoptera, Ichneumonidae*) faunast".

Ta on töötanud Zooloogia ja Botaanika Instituudis ning Eesti Põllumajandusülikoolis, aastatel 1992–1996 juhatas seal taimekaitse instituuti.

Eesti Teadlaste Liidu juhatuse liige, Eesti Keskkonnafondi nõukogu liige.

Uno Siitan oli aastatel 1995–2001 ajakirja Eesti Loodus peatoimetaja. Tema ja Kalle Mälberg, sama ajakirja eksjuht, mõisteti 29. detsembril 2004 suurriisumise süüdistuses õigeks.

Ta on olnud ka ajakirja Eesti Mets peatoimetaja.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Siitan, Uno Valgamaa kodulooline andmebaas ISIK (vaadatud 19. novembril 2014)
2. ↑  "1974. aastal zooloogia kateedris kaitstud diplomitööd" Tartu Ülikool. Zooloogia osakond (vaadatud 19. novembril 2014)
3. ↑  Taimekaitse osakonna ajalugu Eesti Maaülikool. Põllumajandus- ja keskkonnainstituut (vaadatud 19. novembril 2014)
4. ↑  Kes? Mis? Kus? 2006, lk. 54-55
**Uno Semper** (sündinud 5. novembril 1932 Tartus) on eesti orienteeruja ja sporditegelane.

Haridus
-------

Õppis Aakre algkoolis. 1951. aastal lõpetas eksternina Tartu Töölisnoorte Keskkooli. 1959. aastal lõpetas Tallinna Polütehnilise Instituudi ehitusteaduskonna tööstus- ja tsiviilehituse eriala.

Töö
---

Töötas aastatel 1959–1964 Eesti Tööstusprojektis, 1959–1964 Eesti Maaehitusprojektis, 1964–1970 ja 1971–1997 Energiavõrkude Projektis (hiljem Elpec).

Sporditegevus
-------------

Tegeles 1960. aastatel orienteerumisega. 1964. aastal võitis orienteerumisjooksu Eesti meistrivõistlustel pronksi teatevõistlusel Eesti Tööstusprojekti meeskonnas koos Enn Virkuse ja Rein Tõnuriga. 1968. ja 1969. aastal võitis Eesti Tööstusprojekti meeskonnas koos Enn Virkuse ja Heino Kasega pronksi suusaorienteerumise märketeatesuusatamises.

1969. aastal tuli Eesti Tööstusprojekti võistkonnas Jüriööjooksu võitjaks.

Oli aastatel 1964–1969 Eesti NSV Orienteerumisspordi Föderatsiooni (EOF) presiidiumi esimees, seejärel neli aastat asepresident. Aastatel 1964–1970 ka NSV Liidu üleliidulise orienteerumissektsiooni juhatuse liige.

Üleliidulise kategooria kohtunik (1974).

Viited
------

1. ↑
2. 1 2 3  Vello Viirsalu. Eesti orienteerumise sünd ja hiilgeaastad 1959–1970. Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2006
3. ↑  TTÜ lõpetajad 1918-2006
4. ↑  Eesti Spordi Biograafiline Leksikon. Semper, Uno
5. ↑  "Tiiu Nittim. NSVL meistersportlased orienteerumises Eesti NSV-s" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 24. september 2015. Vaadatud 14. veebruaril 2015.

Välislingid
-----------

* Biograafia ESBLis
Apekalnsi kirikumõis 1904. aasta kaardil. Väljavõte kaardilt "Wegekarte des Walkschen Kreises mit den Kirchspiels- und Gutsgrenzen" (1904). Mõisa valdused on kaardil tähistatud ristiga
**Apekalnsi kirikumõis** (saksa keeles *Oppekaln Pastorat*, läti keeles *Apekalna mācītājmuiža*) oli kirikumõis Liivimaal Valga kreisis Apekalnsi kihelkonnas. Tänapäeval asub Lätis Alūksne piirkonnas Veclaicene vallas Peņķi külas.

Mõisa suurus
------------

Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 1 ja 3/5 adramaad, sellele allus 87 mees- ja 78 naishinge.

Viited
------

1. ↑  Bienestamm, H. von. Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner, 1826, lk 279.

Apekalnsi kirik
Apekalnsi kihelkond

**Kirik**: Apekalnsi kirik  

**Mõisad**: Apekalnsi kirikumõis | Hopa mõis | Karva mõis | Korneti mõis | Lūši mõis | Māriņkalnsi mõis | Repjekalnsi mõis | Romeškalnsi mõis | Vana-Laitsna mõis | Vastse-Laitsna mõis | Väike-Laitsna mõis
Brugge kellatorn 2009. aastal
Kümne lukuga sepisraudvõrega suletav varakamber
**Brugge kellatorn** (hollandi keeles *Belfort van Brugge*) on 13. sajandil ehitatud kellatorn Brugge kesklinnas Belgias, linna üks sümbolehitisi. Ajalooliselt oli kellatorn koht, kust jälgiti linna, ennetamaks tulekahju- ja muid ohtusid, samuti asus seal linna varakamber ja linnaarhiiv.

Kellatorn on 83 meetrit kõrge ja selle tippu viib 366 astet, tornist avaneb vaade linnale. Tornis on 47 kellaga kariljon.

Ajaloost
--------

Kellatorn ehitati turuplatsile umbes 1240. aasta paiku, kui Brugge oli Flandria tekstiilitööstuse tähtis keskus. Pärast 1280. aasta tulekahju ehitati torn suures osas uuesti üles, kuid varasemast ajast pärit linnaarhiiv hävis tules.

Kaheksakandiline ülakorrus lisati tornile ajavahemikus 1483–1487 ja seda kroonis puust teravatipuline tornikiiver, mille tipus oli püha Miikaeli kuju, lipp käes ja lohe lamamas tema jalgade ees. Katus hävis pikselöögist tekkinud tules 1493. aastal. Uus tornikatus, mis pidas vastu kaks ja pool sajandit, hävis 1741. Katust enam ei taastatud ning kellatorn jäi oma algsest kõrgusest madalamaks; 1822. aastal täiendati tornitippu ažuurse uusgooti stiilis kiviparapetiga.

Kellatornist kahel pool ja selle taga seisab endine kangakaupmeeste turuhoone (*Lakenhal*), ristkülikukujulise põhiplaaniga 44 m lai ja 84 m pikk siseõuega ehitis.

Alates 1999. aastast kuulub Brugge kellatorn koos teiste Belgia ja Prantsusmaa kellatornidega UNESCO maailmapärandi nimistusse. Samuti on see osa Brugge ajaloolisest vanalinnast, mis kanti nimistusse 2000. aastal.

Muud
----

Ehitis on kesksel kohal Martin McDonaghi 2008. aasta filmis "Palgamõrvarid Brugges" ("In Bruges").

Viited
------

1. ↑  Belfort (Belfry) – Brugge – visitbruges.be.
2. ↑  Belfries of Belgium and France – whc.unesco.org.
3. ↑  Historic Centre of Brugge – whc.unesco.org.

Välislingid
-----------

* Bruges Belfry Tower: Why Visit & Is It Worth the Climb? – Full Suitcase (blog)
|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Dubysa** |

Dubysa jõe asendiplaan
**Dubysa** on jõgi Leedus, Nemunase parempoolne lisajõgi. Jõgi voolab Leedu lääneosas Žemaitijas.

Jõe pikkus on 130,9 km ja valgla on 1973 km². Jõe lang on 0,7 meetrit kilomeetri kohta. Keskmine vooluhulk suudmes on 13,4 m³/s, minimaalne 4m³/s, maksimaalne aga 150 m³/s. Veerikkaim lisajõgi on Kražantė.

Dubysa algab Šiauliai rajoonis Bubiai paisjärvest. Ülemjooksul ühendab seda Ventaga kanal. Jõgi voolab üldjoontes kagusse, läbides Kelmė ja Raseiniai rajoone. Alamjooksul eraldab Dubysa Jurbarkase ja Kaunase rajoone.

Raseiniai rajooni territooriumil jäävad jõe kaldale Ariogala linn ning Betygala ja Lyduvėnai alevid. Lyduvėnais on üle jõe rajatud Leedu kõige pikem ja kõrgem sild.

Jõe keskjooksul asub Dubysa regionaalpark, kus jõe org on sügavaim (kohati kuni 40 meetrit) ja kus selle kaldal asuvad mitmed paljandid (kõrgeim 25 meetrit). Oru laius on 300-500 meetrit. Jõe laius on keskjooksul 20-30 meetrit, alamjooksul aga 40-60 meetrit. Jõe kaldal asuvad ka kümme linnamäge.

* Bubiai paisjärvBubiai paisjärv
* Dubysa orgDubysa org
* Jõgi Ariogala lähistelJõgi Ariogala lähistel
* Dubysa suueDubysa suue

Välislingid
-----------

* Dubysa jõest
Hieronymus Bosch, "Püha Kristoforus", u 1496–1505
**Kristoforus** (kr. *Χριστόφορος* "Kristusekandja" (*pherein* = kandma) on varakristlik märter 3. või 4. sajandil. Katoliku ja õigeusu kirikus austatakse teda pühakuna. Mälestuspäev on 24. juuli. Kristoforust kujutatakse sageli hiiglasena, kellel käes sau ja kannab õlgadel Jeesuslast üle jõe.

Pärimus
-------

Idapoolsete allikate järgi oli ta nimi varem Reprobus ning ta oli koerapeaga (künokefaal) hiiglane. See võib olla ka tõlkeviga ladina keelest, mille järgi oli ta kaananlane ja oli Lüükias usku pööranud 48 000 inimest. Lõpuks mõistis kuningas ta surma. Tema hukkamisel voolanud verel oli raviv toime ja pööras ka kuninga usku. 

Lääne allikate järgi oli ta nimi Offerus. Tema hiiglase kuju ehmatas kõiki, kes temaga kohtusid. Offerus tundis oma vaimset piiratust ja ei tahtnud valitseda, vaid teenida – aga ainult kõige vägevamat valitsejat. Ta hakkas sellist otsima. Ta ei leidnud aga kedagi, kelle võim ei olnud kuidagi piiratud. Pärast pikka asjatut otsimist soovitas talle üks jumalakartlik erak, et piiramatu on ainult Jumala võim ja Offerus peaks ainult Jumalat teenima. "Aga kuidas Jumal mulle ütleb, mida ma tegema pean?" Offerus pidi oma hiiglase kuju tunnustama Jumala tahtena. Jumala teenimiseks pidi Offerus ülevedaja asemel reisijaid üle jõe kandma. Ükskord võttis ta ühe lapse õlgadele, et teda üle jõe kanda. Esmalt oli laps kerge, aga mida sügavamale ta läks, seda raskemaks laps muutus. Jõe keskel kurtis Offerus lõpuks: "Laps, sa oled nii raske, nagu kannaksin ma kogu maailma koormat!" Laps vastas: "Nagu sa ütled, nii see on, sest mina olen Jeesus, Lunastaja. Ja nagu sa tead, kannab Lunastaja kogu maailma koormat." Jõudes teisele kaldale, asetas Offerus lapse maha, mispeale laps ütles talle: "Sa kandsid Kristust, nüüdsest võib sind kutsuda Kristoferuseks."

See legend sai populaarseks ja on kirjalikult säilinud kogumikus "Legenda aurea".

Eesti kunstis
-------------

Tallinnas Niguliste kirikus asub Püha Kristoforuse elusuuruses puidust figuur. Skulptuur oli algselt Niguliste kiriku kantsli tugisambaks. Luterlikus kontekstis sümboliseerib Kristoforus kantsli toena Kristuse õpetuse kandmist. Tallinna puunikerdaja Tobias Heintze töökojast tellitud uhke kantsel hävis 1944. aasta märtsipommitamise ajal ja Kristoforuse kuju on selle ainus tänaseni säilinud osa.

Välislingid
-----------

* Püha Kristoforus Niguliste kirikus

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Kristoforus** |
**Krisztina Morvai** (sündinud 22. juunil 1963 Budapestis) on Ungari poliitik ja advokaat. Ta oli 2009–2019 Euroopa Parlamendi liige.

Ta lõpetas aastal 1986 Loránd Eötvösi Ülikooli õigusteaduse erialal ja töötas 1987. aastast samas kriminaalõiguse õppetoolis. 1989–1990 õppis Londoni Kings College'is ja sai magistrikraadi. 2003. aastal kaitses ta Loránd Eötvösi Ülikoolis doktorikraadi.

Morvai töötas 2002–2006 ÜROs naiste diskrimineerimise kaotamise eksperdikomisjoni liikena. Ta kirjutas uurimuse koduvägivallast Ungaris ning avaldas selle raamatuna "Terror a családban" ('terror perekonnas').

Morvai oli 2009. aastast Euroopa Parlamendi liige. Ta kandideeris Euroopa Parlamenti Jobbiku nimekirja esinumbrina nii 2009. kui ka 2014. aastal, kuid Jobbiku liikmeks ta ei astunud. 2019. aastal oli ta sõltumatu saadik ning toetas Fideszt.

2014. aastal külastas ta Ukraina okupeeritud alasid ning avaldas toetust mässulistele. Ukraina kehtestas seejärel Morvaile riiki sissepääsu keelu.

Teda on süüdistatud populismis ja antisemitismis.

Viited
------

1. ↑
2. ↑

Välislingid
-----------

* 
*
**eKool** on Koolitööde AS-i internetipõhine elektroonne õppeinfosüsteem, mis ühendab koolijuhatajaid, õpetajaid, klassijuhatajaid, õpilasi, lapsevanemaid. Süsteemi tähtsaimaks osaks on klassipäevik, milles on õpetaja poolt sisestatud hinded, tunni sisu kirjeldused, kodused ülesanded, puudumised, hilinemised, märkused ning kontrolltööde ajad.

eKool loodi 2002. aastal Vaata Maailma Sihtasutuse poolt eesmärgiga muuta kooli ja kodu vaheline suhtlemine efektiivsemaks. 2005. aastast tänaseni on arendanud iseseisev ettevõte Koolitööde AS. 2011. aastast sai eKooli uueks omanikuks ettevõte Kriit OÜ. eKoolis saavad lastevanemad vaadata lapse ja lapsed enda, õpetaja ja klassi tunniplaani; näha hinnetelehte, kus on kirjas ka puudumised ja hilinemised; lugeda märkusi; näha, mida on tunnis tehtud ja mis on kodused ülesanded; osaleda foorumis; vaadata õpinguraamatut.

eKooli saab siseneda ID-kaardi, mobiil-ID, Smart-ID või parooliga. Enne eKooli kasutamist peab kooli administraator määrama kasutaja rolli (õpilane, lapsevanem, õpetaja) ja andma ligipääsuõiguse. eKoolil on ka mobiilirakendus, mKool.

eKooli põhifunktsioonid
-----------------------

* Klassipäevik – sisaldab õpetaja poolt sisestatud hindeid, puudumisi, hilinemisi, märkusi ning tunni sisu kirjeldusi, kodused ülesandeid ja kontrolltöid.
* Õpinguraamat ehk tunnistus ehk õpilasraamat – kirjas on veerandi-, kursuse-, aasta-, eksami-, arvestuse hinded; hoolsuse ja käitumise hinded.
* Puudumiste päevik – klassijuhataja töövahend, kes saab sisse kanda puudumiste põhjuseid ja vabastusi. Puudumised ise kantakse sisse aineõpetaja poolt klassipäevikusse ja need tekivad puudumiste päevikusse automaatset.
* Õpilaspäevik – klassipäeviku väljavõte, kus on kirjas õpilase hinded, puudumised, märkused, kodused tööd, koondhinded.
* Tunniplaan
* Foorumid
* Õpilaste ja vanemate kontaktandmed (kontaktide andmebaas)
* Aruanded klassijuhatajale ja koolijuhile.

Viited
------

1. ↑  eKooli ajalugu
2. ↑  E-kool vahetas omanikke, Postimees, 1.02.2011
3. ↑  Postimees

Välislingid
-----------

* eKooli koduleht
* eKooli abitekstid kasutajatele
* eKooli tutvustusleht
* eKool nöögib õpetajaid
* E–kool vallutab Järvamaa
* E-kool kui õpetaja igapäevane kaaslane
* eKool and eVem
Kodusvalmistatud *imqaret*.  
Fotoː Simon Cutajar, 3. juuli 2021
*Imqaret* serveerituna koos jäätise, tumedate viinamarjade ja meega.  
Fotoː 17. august 2009
***Imqaret*** (hääldus *im'ʔaret*) on traditsiooniline Malta puuviljatäidisega magus pagaritoode.

See on valmistatud aniisiseemnelisandiga taignast ja täidetud datlimassiga. Piklik täidetud taignatükk lõigatakse rombikujulisteks tükkideks ja küpsetatakse. Malta keeles tähendabki sõna *imqaret* 'rombikujulist' (mitmus *maqrut*), millega viidatakse maiuse rombi kujule – kuigi tihti on neid lõigatud ristkülikukujulisena. 

Maltal on *imqaret* väga populaarne. See on levinud tänavatoit, aga nt söögikohtades serveeritakse seda ka koos jäätisega magustoiduna.

Nime päritolu
-------------

Sõna *imqaret* on malta keeles araabia päritolu ning pärineb araablaste sissetungi ajast Maltale 9.–11. sajandini. Sarnane maius nimega *makroud*, *makroudh*, *makrout*, *maqrout*, *maqrud*, *mqaret* on populaarne ka üle mere Tuneesias, Alžeerias ja Marokos.

Välislingid
-----------

* Marlene Zammit. "Imqaret – Diamond date filled pastries". // A Maltese Mouthful 2020. Inglise keeles. Vaadatud 23. aprillil 2023
Imre Sooäär Ärmal 2012. aastal
**Imre Sooäär** (sündinud 13. märtsil 1969 Tallinnas) on Eesti ettevõtja ja poliitik, endine Riigikogu liige.

Haridus
-------

Imre Sooäär lõpetas 1987. aastal Viktor Kingissepa nimelise Kingissepa 1. Keskkooli. Aastatel 1987–1989 õppis ta Tallinna Pedagoogilise Instituudi kultuuriteaduskonnas ja 1992–1993 Toronto Lennukoolis. Aastatel 2007–2012 õppis ta Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia kompositsiooniosakonnas.

Töökäik
-------

Imre Sooäär on töötanud aastatel 1994–1996 Toronto Eesti Raadio peatoimetajana, aastatel 1992–1996 Giant Productionsi peaprodutsendina ja aastatel 1996–2003 OÜ Pädaste juhatuse esimehena.

Alates 8. maist 2007 on ta Rahvusooperi Estonia nõukogu liige. Alates 2007. aastast on ta Euroopa Julgeoleku- ja Kaitseassamblee delegaat, tehnoloogia ja õhuruumi komisjoni liige; alates 2007. aastast on ta AS Saarte Liinid nõukogu liige.

Alates 2011 on ta Vahemere Liidu Parlamentaarse Assamblee (EMPA) Eesti delegatsiooni esimees.

Poliitiline tegevus
-------------------

Toomas Hendrik Ilves ja Imre Sooäär läksid XI noorte laulu- ja tantsupeol dirigentide kõrvale tantsima
Aastatel 1996–2003 oli Imre Sooäär Muhu vallavolikogu liige.

Aastatel 2002–2006 oli ta Erakonna Res Publica liige ja aastatel 2006–2018 Eesti Reformierakonna liige.

Imre Sooäär on olnud X, XII ja XIII Riigikogu liige.

XII Riigikogu liikmeks sai Imre Sooäär Riigikogu juhatuse otsusega alates 6. aprillist 2011 justiitsminister Kristen Michali asendusliikmena.

2015. aasta Riigikogu valimistel kandideeris ta valimisringkonnas nr 2 ja sai 2102 häält, kuid ei osutunud valituks. Ta sai XIII Riigikogu liikmeks Keit Pentus-Rosimannuse asendusliikmena ja lahkus Riigikogust pärast Taavi Rõivase teise valitsuse volituste lõppemist 23. novembril 2016.

2019. aasta Riigikogu valimistel kandideeris ta Eesti Keskerakonna nimekirjas, kuid ei osutunud valituks. Kui Kalev Kallo mõisteti 30. novembril 2020 Riigikohtus korruptsioonikuritegudele kaasa aitamises süüdi, vabanes Imre Sooäärele koht XIV Riigikogus ning ta andis 7. detsembril 2020 ametivande. Tema volitused lõppesid 3. novembril 2021, kui Anneli Ott astus Eesti riigihalduse ministri kohalt tagasi ja naasis 4. novembril 2021 Riigikokku.

Viited
------

1. ↑  "Äriregister (otsing nime järgi)". Originaali arhiivikoopia seisuga 21. oktoober 2013. Vaadatud 11. veebruaril 2010.
2. ↑  Imre Sooäär astub Reformierakonnast välja, ERR
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑  "Imre Sooäär otsustas riigikogusse minna" ERR, 7. detsember 2020

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Imre Sooäär** |

* CV Reformierakonna lehel
* Imre Sooäär: te ei saa matta meie laulu Postimees, 20. veebruar 2009
* Imre Sooäär kaebas Äripäeva kohtusse Saarte Hääl, 30. juuni 2012
* "Imre Sooäär: hirm on kõige nakkavam viirus" ERR, 7. detsember 2020
**Apelsinipuu** (*Citrus sinensis*) on ruudiliste sugukonda tsitruse perekonda kuuluv igihaljas kultuurviljapuu. 

Apelsinipuu vili on apelsin.

Nimi
----

Eesti keeles kasutuses olev nimi on tulnud hollandi keelest, kus "appelsien" tähendab "hiina õun".

Välimus
-------

Apelsinipuu on 7-12 meetri kõrgune (väga vanad puud võivad kasvada ka 15 meetri kõrgusteks). Võra on ümar, noored oksad võnklikud ja kaetud nüride poolpehmete ogadega. 

Apelsinipuu õied
Aromaatsed igihaljad lehed on ellipitilised kuni munajad, hambulise servaga. Leherootsudel abilehed. Lehed 6,5–15 cm pikad ja 2,5–9,5 cm laiad. 

Õied on üksikult või 2–6 kaupa. 5 cm läbimõõduga alustassikujulises õies on 5 tupplehte ning 5 valget ja piklikku kroonlehte, mis ümbritsevad 20–25 tolmukast koosnevat kollast tolmukkonda. 

### Vili

 *Pikemalt artiklis Apelsin*
Vili on kerajas, lapik või veidi ovaalne 6,5 kuni 9,5 cm läbimõõduga. Väliskest näärmeline, oranž või kollane, vahekest valge, urbne ja lõhnatu. Viljaliha kollane, oranž või punakas, asetseb 10–14 kileja kestaga segmendis, mis hõlpsasti üksteisest eraldatavad. Igas segmendis võib olla 2-4 ebaregulaarse kujuga seemet. On aretatud ka seemneteta sorte. 

Apelsinilett Marokos
Apelsinipuu hakkab kandma varakult, kolmandal aastal pärast istutamist, täiskandeikka jõuab aga kahekümnendal aastal. Suurimat saaki annab 20–60. eluaastani. Mõned puud elavad 150 aasta vanuseks. Täiskandeeas saadakse parematelt sortidelt umbes 100–115 kg vilju puu kohta.

Ajalugu
-------

Apelsinipuud looduses ei esine. Oletatavalt pärineb see kultuurliik Lõuna-Hiinas, Kirde-India ja Kagu-Aasiast (Indohiina poolsaarelt). Vahemere piirkonda tõid apelsinipuu Itaalia kaupmehed pärast 1450. aastat või Portugali meresõitjad umbes aastal 1500. Enne seda kasutati tsitrusvilju Euroopas raviotstarbel, kuid apelsin sai kiiresti varakate inimeste seas populaarseks ning seda maitsvat vilja hakati kasvatama spetsiaalsetes talveaedades nn "orangerie'des".

Kasvatamine
-----------

Apelsiniistandus Brasiilias
Apelsinipuud hakati Euroopas kasvatama 16. sajandil. Varsti pärast Ameerika avastamist viidi ka Ameerikasse. On teada, et Hispaanias rajati esimesed suuremad istandikud 1792. ja Itaalias 1870. aastal. Marokos hakati apelsine kaubanduslikul eesmärgil kasvatama 1922. aastal. Tänapäeval kultiveeritakse apelsinipuud kõigil kontinentidel. Eriti hoogsalt on apelsinikasvatus arenenud 20. sajandi teisel poolel. Maailma apelsinitoodang suurenes 1950. kuni 1970. aastani enam kui kahekordseks ja 1950. kuni 1980. aastani enam kui kolmekordseks. 1960. aastal oli toodang näiteks 16.3 miljonit tonni. Kokku toodeti tsitruselisi 1978. aastal 52,1 miljon tonni, seega moodustavad apelsinid kõigist tsitrusviljalistest 65%. 

Apelsinikasvatuses on esikohal Ameerika Ühendriigid, kus see on koondunud lõunapoolseisse osariikidesse: Californiasse, Texasesse jne. Suuremad apelsinikasvatajad on veel Itaalia, Hispaania, Brasiilia, Mehhiko, India, Iisrael, Egiptus, Maroko.

Viited
------

1. ↑  Morton, J. 1987. Orange. p. 134–142. In: Fruits of warm climates
Stefan Matteau 2022. aastal ERC Ingolstadti mängijana
**Stefan Matteau** (sündinud 23. veebruaril 1994 Chicagos) on USA jäähokimängija, kes mängib Saksamaa kõrgliigaklubis ERC Ingolstadt ründajana vasakäärel.

2012. aastal valis New Jersey Devils ta NHL-i *draft* '​is 29. valikuna. Enne seda mängis ta USA noorteliigas. Devilsiga sõlmis ta lepingu 2012. aasta mais. NHL-is debüteeris ta 19. jaanuaril 2013 mängus New York Islandersi vastu. Esimese värava lõi ta NHL-is sama aasta 9. veebruaril mängus Pittsburgh Penguinsi vastu. Järgmisel kahel hooajal mängis ta põhiliselt American Hockey League'is (AHL) New Jersey Devilsi tütarklubis Albany Devils.

2016. aasta veebruaris kaubeldi Matteau Devante Smith-Pelly vastu New Jersey Devilsist Montreal Canadiensi. 2017. aasta juulis sõlmis ta lepingu NHL-is esimest hooaega alustava klubiga Vegas Golden Knights. Golden Knightsis sai ta kirja kaheksa mängu, ülejäänud ajal mängis ta AHL-i klubis Chicago Wolves.

2019. aasta augustis sõlmis ta lepingu AHL-i klubiga Cleveland Monsters. Sealt kaudu jõudis Matteau tagasi NHL-i, kui sõlmis 2020. aasta veebruaris kaheaastase lepingu Columbus Blue Jacketsiga. 20. veebruaril 2020 lõi ta mängus Philadelphia Flyersi vastu oma esimese värava NHL-is pärast enam kui nelja aastat.

2021. aasta juulis sõlmis ta üheaastase lepingu Colorado Avalanche'iga. Avalanche'i meeskonnas debüteeris ta 16. oktoobril 2021 mängus St. Louis Bluesi vastu, kuid sai selles mängus kohe vigastada. Ta jäi jäähokist mitmeks kuuks kõrvale. Hooaja lõpus mängis ta AHL-is Avalanche'i tütarklubis Colorado Eagles.

2022. aasta juulis sõlmis ta kaheaastase lepingu Rootsi kõrgliigaklubiga Linköping HC. Rootsi kõrgliigas suutis ta aga 16 mänguga saada kirja vaid ühe väravasöödu, mistõttu lahkus ta juba samal aastal klubist ja liitus 2022. aasta novembris Ingolstadtiga.

2014. aastal osales Matteau USA kuni 20-aastaste koondise koosseisus juunioride maailmameistrivõistlustel.

Tema isa Stéphane Matteau mängis NHL-is üle 800 mängu. Ka Stefani õde Alyson on jäähokimängija.

Viited
------

1. ↑  "Canadiens acquire Stefan Matteau". Montreal Canadiens. 29. veebruar 2016. Vaadatud 29. veebruaril 2016.
2. ↑  "Golden Knights sign 6 free agents". Las Vegas Sun. 1. juuli 2017. Vaadatud 1. juulil 2017.
3. ↑  "Avalanche signs Matteau, Sikura". Colorado Avalanche. 29. juuli 2021. Vaadatud 29. juulil 2021.
4. ↑  "Avalanche's Stefan Matteau suffers apparent leg injury". *CBS Sports*. 16. oktoober 2021. Vaadatud 16. oktoobril 2021.
5. ↑  "Stefan Matteau is the next signing into the squad" (rootsi). Linköping HC. 29. juuli 2022. Vaadatud 29. juulil 2022.
6. ↑  "Matteau reinforces ERC" (saksa). ERC Ingolstadt. 17. november 2022. Vaadatud 17. novembril 2022.
7. ↑  Botte, Peter (15. mai 2012). "NY Rangers' Stephane Matteau still enjoying fame earned with his Game 7 goal against NJ Devils in 1994 Eastern Conference finals". *New York Daily News*. Vaadatud 1. jaanuaril 2014.
8. ↑  "Beauts sign daughter of '94 Rangers Cup hero | Hockey | buffalonews.com".

Välislingid
-----------

* Stefan Matteau NHL.com lehel
* Stefan Matteau hockeydb.com lehel
**Nõo Põhikool** on Tartu maakonnas Nõo vallas tegutsev põhikool.

Ajalugu
-------

Teadaolevalt on kooliharidust Nõos jagatud juba 1686. aastast. On ka teada, et 1688. aastal oli Nõo kihelkonnas kolm kooli – Nõos 22, Lukel 23 ja Rõhul 8 õpilasega. Põhjasõja (1700–1721) lõpus oli Nõos kool 14 õpilasega ja 1720. aastatel oli koolmeistriks Hire Hans.

Aastatel 1865–1883 juhatas Nõo kihelkonnakooli Johann(es) Kanswey, kelle näidendit "Mihkel ja Liisa ehk: Vaata, mis rikkuse ahnus võib teha" on mängitud ka Vanemuise teatri laval. Kanswey järel töötas koolijuhatajana aastatel 1883–1900 helilooja Aleksander Sprenk-Läte. Aastatel 1926–1930 töötas Nõo koolis õpetajana Eduard Tubin, kellele avati Nõo Muinsuskaitse Seltsi eestvedamisel mälestustahvel majal, kus Eduard Tubin Nõos õpetades elas. Vanal kihelkonnakoolimajal on mälestustahvel ka Aleksander Lättele. Aleksander Lättega samal ajal oli Nõos pastoriks Martin Lipp (1884–1923). Martin Lipu kalmul Nõo kalmistul asus varem pronksbüst, mis kavatsetakse taastada. Aleksander Läte ja Martin Lipu koostööst on sündinud mitmeid tuntud laule, näiteks "Kus Põhjalahe kohiseb". Martin Lipu sõnadele on Enn Võrk kirjutanud lipulaulu "Eesti lipp".

1953. aastal reorganiseeriti Teise maailmasõja järgne Nõo Mittetäielik Keskkool (seitsmeklassiline kool) keskkooliks. 1951. aastal sai kooli direktoriks noor ja energiline Kalju Aigro, kes jäi sellesse ametisse 31 aastaks. 1994/1995. õppeaastal lahutati Nõo Reaalgümnaasium kaheks eraldiseisvaks kooliks: munitsipaalkool **Nõo Põhikool** ja riigikool Nõo Reaalgümnaasium.

Tunnustus
---------

* 2006 Bengt Gottfried Forseliuse medal

Viited
------

1. 1 2 3  Ajalugu. Nõo Põhikooli veebisait.

Välislingid
-----------

* Nõo Põhikooli koduleht
See artikkel See artikkel räägib filmist.  Prantsuskeelse väljendi kohta vaata artiklit Eksprompt.  

---

**"Impromptu"** on 2015. aastal valminud Eesti muusikaline dokumentaalfilm, mille režissöörid ja stsenaristid on Priit Pääsuke ja Mart Taniel ning mille on tootnud filmistuudio Luxfilm.

Sisu
----

Eksperimentaalne kontsertfilm inimestest, kes on impromuusikasse sügavale sisse läinud ja rassivad kvindiringi lõhkudes selle avarustel. Nad usuvad et nende muusika võib olla hinge akustiline kehastus. Miks tahab üks andekas ja hästi pilli valdav muusik eemalduda süsteemist, mis aitas tal muusika juurde jõuda ja seda mõista? Kui unustad kolmkõlasid koos hoidvad traageldused, leiad ennast viiendas või kuuendas harmoonilises paralleelsuses. Tõenäoliselt üksi, aga rahulolevana. Sügavas sõltumatuses. Sellised valikud eeldavad hinnangulisusest ja ka hindajatest loobumist. Eksisteerib ainult totaalne subjektiivsus, mis on korraga õige ja vale. Eemaldumine on lähenemine.

Osatäitjad
----------

Rainer Jancis, Roomet Jacabi, Fred Frith, Taavi Kerikmäe, Andres Noormets, Timothy Dahl, Kevin Shea, Jeremy Gustin, Max Almario, Alex Syner, Greg Albert, Rob Heath, Sten Rudström, Inga Sterner, Mart Soo, Eduard Akulin, Rivo Laasi, Ahto Abner, Liis Viira, Janek Joost, Rasmus Merivoo, Joel Tammik, Kärt Tammjärv, Jonathan Peterson, Karl Laumets, Laura Kalle, Lauri Otsar, Ott-Hendrik Raidmets

Tegijad
-------

Filmi autorid: Mart Taniel ja Priit Pääsuke

Produtsent: Priit Pääsuke

Operaatorid: Mart Taniel, Erik Põllumaa, Priit Pääsuke

Montaaž: Priit Pääsuke, Mart Taniel, Valter Nõmm

Kunstnik: Jaagup Roomet

Helirežissöör: Rainer Jancis

Toimetaja: Anu Aun

Graafiline disain: Martin Rae

Filmi toetasid: Eesti Filmi Instituut / Raimo Jõerand

Eesti Kultuurkapital
**Tallinna Kirjanike Maja saal** (ka **Tallinna Kirjanike Maja musta laega saal**, lühemalt **Musta laega saal**) on saal Tallinna Kirjanike Majas.

Maja interjööri (sh saali) kavandas Vello Asi. 

Eriti tähelepanuäratavaks sai Kirjanike Liidu koosolekusaali mustaks värvitud kaarjas lagi. Seni oli kumerat lage kasutatud ainult ujulates ja spordihallides. Üleni mustaks olevat see värvitud ehitusmeeste äparduste varjamiseks, kuid üsna kiirelt omandas see saali külastajate jaoks teatud sümboolse tähenduse. Kuna must värv oli Nõukogude ametimeestele vastumeelne, käis Vello Asi Moskvas selle kohta eraldi seletust andmas. Esimest korda saali sisenedes olevat inimesed ruumi värvilahenduse üle imestanud ning parafraseerinud Juhan Liivi luuletust "Must lagi on meie toal ja meie ajal ka…" (1909). Sarnaselt lahendati ka Eesti NSV Teaduste Akadeemia Raamatukogu fuajee. Mustale laele andsid kontrasti juurde kahte ritta paigutatud rippuvad pikkade juhtmetega silinderjad lambid. Saali ruumikujundus taastati suuremalt jaolt 1997. aastal sisearhitekt Taso Mähari poolt.

Viited
------

1. 1 2 3  Kristina Jagodin (2007). *Tamm ja Asi: sisearhitektid Väino Tamm ja Vello Asi*. Tallinn: Eesti Arhitektuurimuuseum. Lk 28.
2. ↑  Karin Hallas (toim.) (1996). *Arhitekt August Volberg 1896-1983: juubelikogumik*. Tallinn: Eesti Arhitektuurimuuseum. Lk 52.