recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Maret** on ajakiri, mis ilmus aastatel 1935–1940 ja 2013–2015.

Ajakirja Maret 1936. aasta esikaas

1935–1940
---------

Ajakiri ilmus Tartus kirjastuselt "Maret", mille omanikeks olid Verner Kask ja Richard Puusepp.

Ajakirjas leidsid kajastamist moe-, kirjandus-, filmi-, spordi-, majapidamis- ja käsitööteemad. Maret oli üsna mitmekülgne, aga samas ka kaasaegne, selle analooge võis leida nii Rootsist kui ka Soomest. Inimesed said suhteliselt heade piltide, õpetuste ja lõikelehtede järgi oma kodu kujundada. Maretis avaldati ka moodsaid romaane, mida üsna kiiresti tõlgiti, filminäitlejate pilte ja moekülgi. Teatud mõttes oli Maret ka seltskonnaajakiri. Näiteks oli rubriigi "Meie kodude väikesi käskijaid" jaoks pildistatud tuntud inimeste järeltulijaid. Tundus, et see lähenemine toonasele lugejale sobis.

Naiste ja kodude ajakiri Maret jõudis ilmuda viis aastat (1935–1940) ning oli oma mitmevärvitrüki, järjejutuna ilmunud romaanide, põnevate kultuurilugude ja rohkete praktiliste nõuannetega tolle aja populaarseim meelelahutuslik naiste- ja koduajakiri, mille trükiarv oli 1939. aastal koguni 37 000 eksemplari.

2013–2015
---------

Kirjastus Fookus Meedia alustas ajakirja Maret kirjastamist veebruaris 2013. Ajakirja esimese numbri tiraaž oli 27 500 eksemplari. Kirjastus tutvustas ajakirja inspireeriva koduajakirjana inimestele, kellele meeldib oma kätega asju teha. Ajakiri jagas nippe ja ideid kodu-, köögi-, aia- ning käsitööteemadel.

2015. aasta juulis lõppes ajakirja Maret kui iseseisva väljaande ilmumine ja augustist liideti ajakiri ajakirjaga Nipiraamat.

Vaata ka
--------

* Eesti Naine

Viited
------

1. ↑  "80 aastat filmiajakirju Eestis". *Sirp*. 29.09.2006. Vaadatud 05.09.2017.
2. ↑  Ilona Martson: Naisteajakirjade kirevad esiaastad, Eesti Päevaleht, 28. august 2003
3. ↑  Tiia Kõnnussaar, juhendaja Peeter Vihalemm: Eesti pere- ja koduajakirjad ning nende lugejad, magistritöö, Tartu 2007
4. ↑  "Fookusreklaam - Maret". Originaali arhiivikoopia seisuga 6. märts 2017.

Välislingid
-----------

* Ajakirja Maret tutvustus kirjastaja kodulehel
**Põhjamaade energiapoliitika tegevuskava** aastateks 2010–2013 on Põhjamaade Ministrite Nõukogu energiapoliitilise töörühma koostatud dokument, mis määrab peamised suunad Põhjamaade energiaalases koostöös.

Tegevuskava põhineb eelmisel samalaadsel dokumendil, millest juhinduti aastatel 2006–2009.

Islandi, Norra, Rootsi, Soome ja Taani energiaalase koostöö peamised eesmärgid on tagada stabiilne ja usaldusväärne energiavarustus, säästlik areng ja inimeste heaolu Põhjamaades. Oluline on jätkata piirideta siseturu loomist, pöörata erilist tähelepanu hõredalt asustatud piirkondade energiavarustusele ning teha rahvusvahelist koostööd.

Nelja aasta kestel keskendutakse eelkõige järgmisele:

* Põhjamaade energiaturgude kooskõlastamine
* Taastuvenergia osakaalu suurendamine
* Energiaallikate säästlik kasutamine
* Innovatiivsete tehnoloogiate rakendamine
* Transpordisektori energiatõhususe parandamine ja keskkonnasõbralike kütuste arendamine

Plaanitakse edendada säästlikku energiakasutust nii elamutes, transpordis kui ka tööstuses ning innustada säästlike toodete ja tehnoloogiate arendamist. Suurendatakse elektri- ja soojusenergia koostootmist.

Toetatakse uurimis- ja arendustööd tõhusate, säästlike ja puhaste lahenduste leidmiseks nii energia tootmises, salvestamises, tarnimises kui ka tarbimises. Suurendatakse hüdroenergia, geotermilise energia, bioenergia ja tuuleenergia osakaalu energiatootmises.

Uusi lahendusi püütakse leida Põhjamaadele iseloomulike hõredalt asustatud alade jaoks. Paljud neist jäävad maad katvatest võrkudest eemale ja vajavad seega kohalikke energiaallikaid. Eriti rannikualadel plaanitakse paremini ära kasutada mere- ja tuuleenergiat. Erilist tähelepanu pööratakse ka energiasalvestuse tõhustamisele ja uudsete salvestusviiside väljatöötamisele. Salvestatud energiat vajatakse nii hõredalt asustatud aladel kui ka näiteks õhu- ja meretranspordis.

Oluliseks peetakse ka koostööd ja kogemuste vahetust naabritega, sealhulgas Baltimaade ja Venemaaga, samuti Kanada, Šotimaa ja teiste põhjamaiste ja harvalt asustatud piirkondadega, ning Põhjamaade ideede, tehnoloogiate ja toodete turundamist maailmas.

Viited
------

1. ↑  Nordic energy cooperation and Baltic Sea region cooperation[*alaline kõdulink*]

Välislingid
-----------

* Tegevuskava tekst inglise, taani, soome ja islandi keeles
**Monomüüt** (ka **kangelase teekond**) on kontseptsioon teekonnast, mille väidetavasti võtsid ette kõik mütoloogilised kangelased. Käsitluse looja Joseph Campbell laenas mõiste enese James Joyce'lt. Lühidalt kokku võetuna on monomüüt järgmine: "Kangelane rändab igapäevasest maailmast üleloomulike imede piirkonda: seal kohtutakse uskumatute jõududega ning võidetakse otsustav võit: kangelane naaseb oma salapäraselt seikluselt võimega kaasinimestele kasu tuua."
Selles teekonnas on nähtud paralleele ka šamaani initsiatsiooniriitusega.

Monomüüdi muster, mida Campbelli väite kohaselt kõik müüdikangelased läbisid, on jälgitav ka kaasaegses mütoloogias. Algse "Star Warsi" triloogia loomisel lähtus George Lucas otse Campbellist. Samuti võib näidetena tuua Disney stuudio filmi "Lõvikuningas" (1994) ja Wachowski vendade "Matrixi" filmid. Iga Harry Potteri raamat järgib monomüüdi struktuuri. Eriti selgesti on monomüüt jälgitav suurtes imeulmeromaanide sarjades.

Campbelli kontseptsioon tugineb Carl Gustav Jungi kontseptsioonile arhetüüpidest, alateadlikest jõududest, mida iseloomustab nende vorm ning mis psühhoanalüüsis ilmnedes märgivad patsiendi tervenemise erinevaid staadiumeid. Kuigi alates 1950. aastatest ei ole sellisel lähenemisel Ameerika ülikoolide psühholoogiateaduskondades erilist toetust, pole siiani monomüüdile rahuldavat ja alternatiivset selgitust leitud.

Kirjandus
---------

* Campbell, Joseph. *The Hero with a Thousand Faces.* Bollingen: 1972. ISBN 0-691-01784-0
dateerimata foto
**Josef Ospelt** (9. jaanuar 1881 Vaduz – 1. juuni 1962 Vaduz) oli Liechtensteini poliitik ja jurist, aastatel 1921–1922 Liechtensteini esimene valitsusjuht. Aastast 1921 kandis ta vürstliku nõuniku tiitlit.

Ta sündis taluniku ja valla kassapidaja Julius Ospelti perekonnas. Omandanud juriidilise hariduse, sai Josef Ospeltist juba noorelt riigiametnik. Aastatel 1912–1920 oli ta valitsussekretär ning aastast 1918 ühtlasi vürstlik rendimeister.

Josef Ospelt oli 1918. aastal üks Progressiivse Kodanikepartei (FBP) asutajatest. Konservatiivsete ringkondade huve esindava FBP liikmena sai temast 2. märtsil 1921 Liechtensteini esimene valitsusjuht, kuid juba 27. aprillil 1922 astus tema valitsus tagasi. Kuni uue valitsuse ametisse nimetamiseni sama aasta 4. mail jätkas ta tööd valitsusjuhi kohusetäitjana. 

Ospelti poliitiline tegevus jätkus ka pärast valitsusjuhi ametist lahkumist: ta oli aastatel 1928–1949 valitsusnõukogu president, 1930–1932 Maapäeva liige ja 1950–1957 järelevalvenõukogu president. Aastatel 1930–1953 oli ta ühtlasi Liechtensteini Riigikohtu president.

Ta osales ka mitme seltsi ja ühingu töös. Nii oli ta aastatel 1923–1960 katoliikliku ühingu Caritas kassapidaja ja aastatel 1928–1955 Liechtensteini Ajalooühingu esimees, avaldades arvukalt artikleid ajalooteemalistes aastaraamatutes. 

Perekonna haud 2024. aastal.
Josef Ospelt oli ühtlasi ettevõtja, kelle loodud firma tegutseb tänaseni. 20. oktoobril 1922 sai ta valitsuselt loa luua büroo, mis tegeles kinnisvarahalduse ja äritehingute vahendamisega. Pärast Josefi surma läks firma üle tema pojale Willy Ospeltile (1928-1991) ja aastast 1991 juhib seda Georg Kieber-Ospelt. Ettevõte kannab tänapäeval nime Interadvice Anstalt.

Ta oli usutunnistuselt katoliiklane. Aastast 1916 oli ta abielus Mathilda Antoniga (1889-1960), kohaliku müürsepa Joseph Antoni Ospelt tütrega. Ospelt leidis oma viimse puhkepaiga Vaduzi kalmistul oma surnud naise kõrval. Samasse hauda maeti Josef Ospelt (1930-1990), Willy Ospelt ja Anny Ospelt (1932-2023).

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**–** | **Liechtensteini valitsusjuht**1921–1922 | Järgnev**Alfons Feger (kohusetäitja)** |

Liechtensteini valitsusjuhid

Liechtensteini lipp Ospelt | Feger\* | Gubelmann\* | Schädler | Prints Alfred Roman\* | Hoop | Frick | Batliner | Hilbe | Kieber | Brunhart | Büchel | Frick | Hasler | Tschütscher | Hasler | Risch Liechtensteini lipp

  
\* valitsusjuhi kohusetäitja
**Mikiver** on eesti perekonnanimi.

Rootsis oli perekonnanime Mikiver kandjaid 2014. aastal ligi 40 isikut, Venemaa Föderatsioon oli sellenimelisi isikuid 9.

Statistika Eestis
-----------------

2023. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Mikiver 109 inimesel: 42 mehel ja 67 naisel. Perekonnanimede levikult oli Mikiver meeste puhul 2600. kohal ja naiste puhul 1599. kohal. Kõige levinum oli perekonnanimi Mikiver vanuserühmas 80–84, kus neid on 10 000 elaniku kohta 1,20. Nimi oli kõige sagedasem Rapla maakonnas, kus sellist nime kandis maakonna 10 000 elaniku kohta 2,35 inimest.

19. sajandi algul pandi pärisorjusest vabastamise käigus talupoegadele Harjumaal Kuusalu kihelkonnas Kolga ja Kõnnu mõisavallas ning Virumaal Jõhvi kihelkonnas Ontika mõisavallas nimeks Mikifar, Mikkiver ja Mikiwer (normaliseeritult Mikiver).

Nimede eestistamisel vahetati perekonnanimi Mikiver 1939. aastal isiku poolt, kes soovis uueks nimeks Mereveer.

Nime kandjaid
-------------

* Arnold Mikiver, eesti õpetaja (1896–1968)
* Carmen Mikiver, eesti näitleja (1964–)
* Ilmar Mikiver, eesti ajakirjanik ja luuletaja (1920–2010)
* Jakob Mikiver, eesti kellassepp ja rahvaluulekoguja (1881–1964)
* Maarija Mikiver, eesti jalgpallur (1987–)
* Marju Mikiver, eesti raamatukogutegelane (1928–2013)
* Mikk Mikiver, eesti lavastaja ja näitleja (1937–2006)
* Olev Mikiver, väliseesti kunstnik (1922–1994)
* Tõnu Mikiver, eesti näitleja (1943–2017)

Viited
------

1. ↑  Mikiver Surnames. Vaadatud 2. veebruar 2024.
2. ↑  Statistikaamet: Nimede statistika. Mikiver. Vaadatud. veebruar 2024.
3. ↑  Onomastika andmebaas. Nimede panemine: Mikiver.
4. ↑  Onomastika andmebaas. Nimede eestistamine: (vana nimekuju): Mikiver.

Välislingid
-----------

* Mikiver statistikaameti andmebaasis
Felix Gubelmann
**Felix Gubelmann** (24. detsember 1880 Gamprin – 13. juuli 1929 Gamprin) oli Liechtensteini poliitik, 1. juunist 6. juunini 1922 valitsusjuhi kohusetäitja. Ta oli Progressiivse Kodanikepartei liige.

Liechtensteini Maapäeva valimistel 1922. aastal valiti ta Gamprini valla esindajana parlamenti. Maapäeva esimesel istungil 3. märtsil 1922 valiti ta kaheteistkümne poolthäälega valitsuse liikmeks ehk valitsusnõunikuks.

Kui valitsusjuhi kohusetäitja Alfons Feger oma ametist 1. juunil 1922 loobus, oli Gubelmann kuus päeva kuni Gustav Schädleri valitsuse ametisse nimetamiseni valitsusjuhi kohusetäitja.

Pärast seda jätkas ta valitsuse koosseisus valitsusnõunikuna kuni 1926. aastani. Aastatel 1927–1928 oli ta Maapäeva liikluskomisjoni liige.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Alfons Feger (kohusetäitja)** | **Liechtensteini valitsusjuht**1922 | Järgnev**Gustav Schädler** |

Liechtensteini valitsusjuhid

Liechtensteini lipp Ospelt | Feger\* | Gubelmann\* | Schädler | Prints Alfred Roman\* | Hoop | Frick | Batliner | Hilbe | Kieber | Brunhart | Büchel | Frick | Hasler | Tschütscher | Hasler | Risch Liechtensteini lipp

  
\* valitsusjuhi kohusetäitja
Mark Flekken 2015. aastal Greuther Fürthi mängijana
**Mark Maria Hubertus Flekken** (sündinud 13. juunil 1993 Kerkrades) on Hollandi jalgpallur, kes mängib väravavahina Inglismaa Premier League'i klubis Brentford ja Hollandi jalgpallikoondises.

Jalgpallitreeninguid alustas ta Hollandis. 2009. aastal liitus ta Saksamaa klubiga Aacheni Alemannia, mille meeskonnas debüteeris ta hooajal 2012/13 Saksamaa tugevuselt kolmandas liigas. Seejärel liitus ta Greuther Fürthiga, kus sai enam mänguaega klubi reservmeeskonnas. Greuther Fürthi põhimeeskonnas debüteeris ta Saksamaa esiliigas 19. aprillil 2015 mängus 1. FC Union Berlini vastu.

2016. aasta juunis sõlmis ta lepingu MSV Duisburgiga, kellega ta tõusis 2017. aastal Saksamaa tugevuselt kolmandast liigast esiliigasse. 7. augustil 2016 lõi ta mängus VfL Osnabrücki vastu värava, kui läks mängu viimasel minutil nurgalöögi ajal vastase karistusalasse ja pääses löögile. 2018. aasta veebruaris lasi ta aga Saksamaa esiliigamängus FC Ingolstadti vastu endale värava lüüa, kui tahtis mängu ajal joomiseks veepudeli haarata.

2018. aastal liitus ta Saksamaa kõrgliigaklubiga SC Freiburg, kuid klubi esiväravavahiks tõusis ta alles hooajal 2021/22. Järgmisel hooajal tegi ta Saksamaa kõrgliigas väravavahtidest enim nullimänge.

2023. aasta mais siirdus ta umbes 11 miljoni naelsterlingi eest Brentfordi.

Hollandi jalgpallikoondises tegi Flekken debüüdi 31. mail 2023 sõprusmängus Taani vastu.

Viited
------

1. ↑   (vaadatud 2.2.2024)
2. ↑  "Torwart Flekken trifft für "Zebras" zum 1:1". *rp-online.de*. 7. august 2016.
3. ↑  "Keeper turns back on play to concede bizarre goal". *BBC Sport*. BBC. 26. veebruar 2018. Vaadatud 26. veebruaril 2018.
4. ↑  *Drinking Goalie - Funniest Goalkeeper Fail Ever?* (inglise), vaadatud 26. mail 2021
5. ↑  "Clean sheets". *kicker.de* (saksa). Originaali arhiivikoopia seisuga 20. jaanuar 2023. Vaadatud 7. augustil 2022.
6. ↑  "Brentford sign keeper Mark Flekken from Freiburg". BBC Sport. 31. mai 2023. Vaadatud 31. mail 2023.

Mall:Brentford FC mängijad
**Kerem Demirbay** (sündinud 3. juulil 1993 Hertenis) on Saksamaa jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Türgi kõrgliigaklubis Galatasaray.

Ta alustas klubikarjääri Saksamaal. Aastatel 1999–2007 kuulus ta Schalke 04 noortesüsteemi, hiljem klubidesse Dortmundi Borussia ja SG Wattenscheid 09. Hooajal 2012/13 mängis ta Dortmundi Borussia reservmeeskonnas Saksamaa tugevuselt kolmandas liigas.

2013. aastal liitus ta Saksamaa kõrgliigaklubiga Hamburger SV, mille põhimeeskonnas sai ta hooajal 2013/14 Saksamaa kõrgliigas kirja kolm mängu. Hooajal 2014/15 oli ta laenul Saksamaa esiliigaklubis 1. FC Kaiserslautern ja hooajal 2015/16 Düsseldorfi Fortunas, mille meeskonnas lõi ta Saksamaa esiliigas 22 mänguga 10 väravat.

Aastatel 2016–2019 kuulus Demirbay Saksamaa kõrgliigaklubi TSG 1899 Hoffenheimi ja 2019–2023 Leverkuseni Bayeri ridadesse.

2023. aasta augustis sõlmis ta kolmeaastase lepingu Galatasarayga.

Aastatel 2011–2013 mängis Demirbay Türgi noortekoondistes. 2017. aastal kuulus ta Saksamaa jalgpallikoondisse FIFA konföderatsioonide karikaturniiril, mille viimases alagrupimängus lõi ta värava Kameruni vastu. Pärast seda turniiri pole ta Saksamaa koondises aga enam kordagi mänginud.

Viited
------

1. ↑  "Galatasaray'a hoş geldin Kerem Demirbay!". Galatasaray S.K. 3. august 2023. Vaadatud 3. augustil 2023.
Vedur C30-M Tapal
C30-M vedur (nimega Otto) Paldiski raudteejaamas. Iga Tapal valminud vedur on endale nime saanud endise Tapa jaamatöötaja järgi. Vedur Otto on nime saanud Tapa jaamakorraldaja Villu-Otto Vane (1909-1989) järgi, kes töötas sellel ametil 1938-1941.
**C30-M** on AS Operaili ja Tšehhi firma CZ Loko ühisprojektina toodetav diiselveduriseeria, mis on ette nähtud manööverdus- ja liiniteeninduseks 1520 mm rööpmelaiusega raudteedel. Esimene vedur valmis 2017. aasta kevadel Tapa depoos. 

Veduri alusraam ja veermik pärinevad algselt vanadelt Eestis kasutuna seisvatelt GE С30‑7Ai seeria veduritelt, moodulid on tarnitud CZ Lokolt.

Kuueteljelise veduri kaal on 138 tonni, teljekoormus 23 tonni ning kütusepaagi maht 13200 l. Vedur on vahelduvvoolu/alalisvoolu elektriülekandega. 
Vedurile on paigaldatud moodne Caterpillar 3512C HD diiselmootor võimsusega 1550 kW (2079 hj), mis annab talle tippkiiruseks kuni 100 km/h.

2017. aastal valminud veduri näol on tegemist esimese taasiseseisvunud Eestis valmistatud veduriga. Viimati ehitati vedur Eestis ümber 1940. aastal Franz Krulli masinatehases.

Iga Tapa depoos valminud vedur on saanud endale nime endiste Tapa jaamaülemate järgi.

2022. aastal võeti C30-M kasutusele ka Soome avalikul raudteel.

Viited
------

1. ↑  "AS Operail; C30-M vedur". Originaali arhiivikoopia seisuga 9. veebruar 2021. Vaadatud 29. jaanuaril 2021.
2. ↑  Galerii ja video: Eestis valmis üle hulga aja uus vedur; ERR, 03.10.2018
3. ↑  Tapal ehitatud vedur sai loa Soome raudteel sõita; Postimees Majandus, 08.08.2022

Välislingid
-----------

* FOTOD: sajandi esimene Eesti vedur; Majandus, 1. oktoober 2018
* Tapal valmis üle paari miljoni maksev vedur; Virumaa Teataja, nr. 193, 4. oktoober 2018 (DIGAR)
* Tapa veduritehasel taas elu sees; Logistikauudised : [ajalehe Äripäev lisa], nr. 10, 30. oktoober 2018 (DIGAR)
* Operaili C30-M vedurite uus kodu veebis; Operail
* C30-M veduri ehitus Tapal; YouTube-i video
**Tuule Kann** (sündinud 1964) on eesti kandlemängija ja -õpetaja.

Ta on õppinud kandlemängu Eestis Els Roode juures ja Leedus Regina Tamošaitienė juures. Aastatel 1990–1993 täiendas ta end Tallinnas Ene Lukka, Mikk Sarve ja Igor Tõnuristi juures ning aastatel 1993 ja 1998–1999 Sibeliuse Akadeemias Minna Raskineni, Sinikka Kontio, Timo Alakotila, Raoul Björkenheimi jt juures.

Tuule Kann on töötanud kandle- ja pärimusainete õpetajana Tallinnas, Viljandis ja Võrus, tema õpilaste hulka kuuluvad Pille Karras, Leanne Barbo, Juhan Uppin jpt. Tuule Kann õpetab praegu kandlemängu nii Vanalinna Muusikakoolis kui ka Georg Otsa nimelises muusikakoolis.

Tuule Kann on esinenud pärimus-, jazz-, vanamuusika- ja nüüdismuusika interpreedina rahvusvahelistel festivalidel nii Eestis kui ka mujal. Samuti on ta korraldanud August Pulsti sünniaastapäeva tähistamist, kandlekursusi ning ühismängimisi Soome, Läti, Leedu ja Eesti oma ala meistritega, viinud läbi töötubasid pärimusmuusika kursustel ja laagrites (Leisi Värks, Pirrupuusaare perelaager jne), mänginud erinevates koosseisudes nt Eesti Keeled, Üsna Vaikne Duo, Suurõ Pilvõ ning korraldanud ansamblite Tuulekandled ja Kannelkond tegevust. Tuule Kann tegeleb ka kandlemuusika uurimise ja kandlemängijate kaardistamisega Eestis, Karjalas, Baltimaades ja Loode-Venemaal.

Tunnustus
---------

* 2001 Eesti Kultuurkapitali rahvakultuuri sihtkapitali aastapreemia
* 2009 Pärimuskultuuri auhinna laureaat
* 2018 Eesti Folkloorinõukogu pärimuskultuuri auhind Teotugi
* 2019 Valgetähe V klassi teenetemärk
* 2022 Eesti Rahvatantsu ja Rahvamuusika Seltsi tunnustus (Lokulaud) pikaajalise panuse eest valdkonda

Viited
------

1. 1 2 3  "SOOLO. Tuule Kann". *Kunstihoone*.
2. 1 2  Gerli Nõmm. "Teenetemärgi pälvinud Tuule Kann: rahvamuusika vastu olen huvi tundnud lapsest saati". *ERR*.
3. ↑  "Kümme aastat kaunist kõla". *Postimees.ee*. 2012. Vaadatud 29.12.2022.
4. ↑  "Tuule Kann ja Helle-Mare Kommust pälvisid preemia". 2018. Vaadatud 29.12.2022.
5. ↑  "KULKA rahvakunsti sihtkapitali aastapreemia laureaadid". *KULKA koduleht*. Vaadatud 26.12.2022.
6. ↑  "Pärimuskultuuri preemia". *Folkloorinõukogu*. Vaadatud 26.12.2022.
7. ↑  "Helle-Mare Kommus ja Tuule Kann pälvisid pärimuskultuuripreemia". *ERR*.
8. ↑  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 19834
9. ↑  "Nädalavahetusel tunnustati valdkonna silmapaistnud tegijaid". *ERRS koduleht*. 2022. Vaadatud 29.12.2022.
Eminem räppimas kontserditurneel "Anger Management Tour" (2005)
**Räpp** või **räppimine** on keerukaid rütme ja riimivorme sisaldav laulev rääkimine, mis on üks osa hiphopkultuurist.

Rütm
----

Räpi esituse puhul on oluline selle riimide, intonatsiooni ja kiiruse isikupärane kasutus (inglise keeles *flow*).

Biit
----

NEFFEXi räpilugu Make It
Räpitakse sageli mõne instrumendi abil etteantud rütmi järgi ehk biidi (*beat*) peale. Enamasti teevad räpile tausta DJ-d (*disc jockey*), kes mängivad mitut plaadimängijat kasutades mitmekesiseid rütme, kasutatakse rütmisüntesaatoreid, aga ka naturaalseid pille. Rütmitausta võib teha ka suuga, seda nimetatakse biitboksiks (*beatbox*).

Teemad
------

Räpp on traditsiooniliselt seotud linnaelu olmeliste ja igapäevaste külgedega, sageli vastuolude ja probleemidega subkultuurides ja nende kokkupuudetega muu maailmaga, aga ka selliste inimlikult tähendusrikaste teemadega nagu suhted, karjäär, seksuaalsus, perekond, sõbrad jne.

Kriminaalset kontingenti ja selle tegemisi fetišeerivalt kirjeldav räpp on *gangsta rap*, mida seostati selle algusaastatel eelkõige mustanahaliste jõukudega Ameerika Ühendriikide linnades. Paljud räppijad suhtuvad tänapäeval sellisesse temaatikasse irooniliselt.

Vabastiil
---------

Vabastiil on räppimine improviseerides – ilma sõnalist osa varem ette valmistamata.

Võistlusräpp
------------

Räpi juurde kuulub ka mõõduvõtmine räppijate vahel. Võitluse käigus räpivad kaks võistlejat kordamööda teatud kindla aja jooksul (nt ühe või enama minuti), pöördudes oma räpiga teineteise poole. Sageli esitatakse vastasele väljakutsuvaid žeste, halvustatakse, parodeeritakse või hoopis tunnustatakse vastase esitust. Võistlejaid hindab publik või žürii. Korraldatakse turniire.

Koosräpp
--------

Sageli räpitakse koos. Levinud on räppimine järgemööda stroofide kaupa, kuid räpitakse ka samal ajal, näiteks räppides koos refrääne või toetades juhträppija esitust mõne fraasi rõhutamisega vms.

Räpp Eestis
-----------

Esimeseks räppimist sisaldavaks ja helikandjal avaldatud looks peetakse ansambli Monitor lugu "Sind ainult kaupluses näen". Räppmuusika tunnustamine Eestis suurema avalikkuse poolt sai alguse Chalice'i (Jarek Kasar) esimese plaadiga "Ühendatud inimesed" aastal 2003, kuigi 1990. aastate lõpus oli põrandaalune räpiliikumine täiesti olemas, toimusid kontserdid jne. Eesti kõige sitem räppar on vaieldamatult villemdrillem.

Vaata ka
--------

* Hiphop
* Eesti räpialbumid
* Luule
* Retsitatiiv
* MC Battle
**Rachel Kolb** on Ameerika Ühendriikidest pärit motivatsioonikõneleja. Ta sündis kurdina kuuljate vanemate peres. Rääkima õppimine oli tema jaoks väga pikk ja keeruline protsess ning ta on innustanud kurte ja selgitanud kurtide võimalusi kuuljatele.

Õpingud
-------

Rachel Kolb õppis Stanfordi ülikoolis ja sai bakalaureusekraadi 2012. aastal. Ta sai Rhodesi stipendiumi Stanfordis inglise kirjanduse õppimiseks (magistrikraad). Ta on Emory Ülikooli doktorant, kes uurib bioeetika ja puuete (eriti kurtide) kajastamise teemasid 20. sajandi Ameerika kirjanduses ja kultuuris.

Isiklikku
---------

Kui inimene ei kuule, kas on võimalik kurdina õppida heaks kõnelejaks ja suhtlejaks. Esimene loomulik võimalus on õppida ära viipekeel ja seda suhtlemisel kasutada. Rachel ja tema vanemad soovisid enamat. Rääkima õppimine eeldab lähedaste inimeste toetust, mitte kunagi ei tohiks pärssida kuulmispuudega lapse soovi õppida rääkima. Kaheksateist aastat kestnud kõneteraapia käigus õppis Rachel järjest paremini rääkima. Tema keeleoskus on treenitud niivõrd eriliseks, et temaga rääkivad inimesed on sageli hämmingus, ega tunne algul ära, kas ta räägib inglise keelt inglise, austraalia või skandinaavia aktsendiga. Kuulmata rääkimine nõuab julgust, isegi kui teistele inimestele tundub, et kurt ei saa teha paljusid asju. Paraku see arusaam on ajendatud ühiskonnas levinud seisukohast suhestuda kurtusesse enam puudesse kui võimesse. Isegi kui kurdi inimese võimed erinevad teiste inimeste võimetest, aitavad ka kuuldeaparaat ja kohleaarimplantaat, lisaks oskus lugeda huultelt ja kasutada viiplemist suhelda võrdselt kõigi inimestega. Kuulmispuudega inimeste suhtlemise võimalused võivad olla isegi mitmekesisemad. 
Rachel uskus siiralt, et suudab omandada hea keelekasutusvõime, sorava kirja- ja kõnekeele. Kuulmispuudega inimestel on sageli raskusi hariduse omandamisega, ent kuulmispuudega inimesed on tegelikult suutelised tegema kõike seda sama mida hästi kuulvad inimesed, neile pole miski võimatu, välja arvatud kuulmine. Kurdile on kõnelema õppimine väljakutse, ent mitte ületamatu raskus. Rachel julgustab inimesi ennast teostama parimal moel, ära kasutama võimeid mis tal on. Meie rikkus on meie kasutada olevad võimed, oskus neid võimeid ära kasutada. Lihtsalt ei tohi alla anda ega kuuletuda sisemisele häälele, et ma ei saa ega suuda õppida. Kurt inimene suudab õppida soravalt rääkima. 
Rachel Kolb omandas bakalaureuse- ja magistrikraadi Stanfordi ülikoolis inglise kirjanduse erialal, õppis Oxfordi ülikoolis, omandab Emory ülikoolis (USA) doktorikraadi inglise kirjanduses.

Viited
------

1. ↑  Different Perspectives on Rising a Deaf Child. November 3, 2015.  (Vaadatud 10.04.2017)
2. ↑  The Rhodes Trust. Rachel R. Kolb (vaadatud 22.04.2017)
3. ↑  Rhodes Project. Rachel Kolb Profile.
4. ↑  Emory University.  (vaadatud 22.04.2017)
5. ↑  Rachel Kolb. Navigating deafness in a hearing world.
6. ↑  Rachel Kolb. Graduate Students, Disability Studies Initiative, Emory College of Arts and Sciences, Emory University.  (Vaadatud 10.04.2017)

Välislingid
-----------

* Navigating deafness in a hearing world | Rachel Kolb | TEDxStanford
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib linnast; filmi kohta vaata artiklit Urga (film), samanimelise küla kohta vaata artiklit Urga küla* |

---

Ulaanbaatar
**Ulaanbaatar** (varasem eestikeelne nimi *Ulan-Bator*; mongoli *Улаанбаатар* 'punane sangar') on Mongoolia pealinn ning riigi kultuuri- ja majanduskeskus.

Linn asub Tuuli jõe orus Bogd han Uuli mäe jalamil.

Kliima
------

Ulaanbaataris valitseb kontinentaalne kliima. Aasta keskmine temperatuur on –4 °C, mis on maailma pealinnadest madalaim. Suvel tõuseb õhutemperatuur harva üle 20 °C, kuid talvel võib langeda alla –30 °C.

* Ulaanbaatari kliimadiagrammUlaanbaatari kliimadiagramm

Rahvastik
---------

Elanike arv on hinnanguliselt 844 000, mis moodustab kolmandiku kogu riigi elanikkonnast.

Mongolid moodustavad 80% elanikkonnast, suuremad rahvusrühmad on veel burjaadid ja kasahhid.

Ajalugu
-------

Linn asutati 1639. aastal. Tollal kandis linn nime *Örgöö* (sellest Euroopas levinud nimi *Urga*).

18. sajandil oli ta tähtis kaubanduskeskus Hiina ja Venemaa vahelisel teel. Aastatel 1706–1911 oli linna ametlik nimi *Ih Hüree* ('suur klooster'). Aastatel 1911–1924 kandis ta nime *Nijslel hüree* ('pealinna klooster'). Aastal 1924 sai linn tänapäevase nime ja Ulaanbaatarist sai Mongoolia Rahvavabariigi pealinn.

Kultuur ja vaatamisväärsused
----------------------------

Linnas asuvad Mongoolia Teaduste Akadeemia, Mongoolia Riiklik Ülikool ja veel mitu ülikooli, samuti ooperi- ja balletiteater, loodusloomuuseum ning haruldasi budistlikke käsikirju säilitav raamatukogu.

Oluline arhitektuurimälestis on Gandani klooster (18.–19. sajand).

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikisõnastiku artikkel: **Ulaanbaatar** |

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Ulaanbaatar** |

* Ulaanbaatari koduleht
* Mongolian Manuscripts (PDF)
* A. M. Pozdnejev: Mongolia and the Mongols

Mongoolia aimakid ja keskalluvusega linn

Arhangaj **·** Bajanhongor **·** Bajan-Ölgij **·** Bulgan **·** Darhan-Uul **·** Dzavhan **·** Gobi Altai **·** Gov-Sümber **·** Hentij **·** Hovd **·** Hövsgöl **·** Idaaimakk **·** Ida-Gobi **·** Keskaimakk **·** Kesk-Gobi **·** Lõuna-Gobi **·** Orhon **·** Selenge **·** Sühbaatar **·** Ulaanbaatar **·** Uvs **·** Övörhangaj
Nikolaus I
**Nikolaus I** (u 1210 – 14. mai 1277) oli Rostocki isand aastatel 1229–1234 ja Werle isand 1234. aastast kuni oma surmani.

Mecklenburgi jagunemisega 1234. aastal sai ta Werle isandkonna. Ta oli Rostocki regent oma nooremale vennale Heinrich Borwin III-le, kuni tema vend täisikka jõudis.

Ta pidas koos Pommeri hertsogi Barnim I-ga sõda Brandenburgi markkrahvkonna vastu ning kaotas Perlebergi, Wesenbergi ja Penzlini. Kuid pärast oma venna Pribislaw I surma tagas ta endale Parchimi, Plau ja Goldbergi. 1275. aastal vahendas ta konflikti oma poegade vahel.

Ta toetas tugevalt linnade asutamist oma territooriumile. Ta nägi selles viisi maa arendamiseks.

Ta suri 1277. aastal. Pärast tema surma jagasid tema pojad Werle isekeskis.

Abielu ja lapsed
----------------

Ta abiellus 1231. aasta paiku Anhalti krahvi Heinrich I tütre Juttaga. Nad said järgmised lapsed:

* Tundmatu tütar
* Tundmatu tütar
* Bernhard I, Werle isand
* Hedwig (suri 1287)
* Heinrich I, Werle-Güstrowi isand
* Johann I, Werle-Parchimi isand

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Heinrich Borwin IIMecklenburgi isand** | **Rostocki isand**1227–1234 | Järgnev**Heinrich Borwin III** |
| Eelnev**uus jaotus** | **Werle isand**1234–1277 | Järgnev**Heinrich IWerle-Güstrowi isand** |
| Eelnev**uus jaotus** | **Werle isand**1234–1277 | Järgnev**Johann IWerle-Parchimi isand** |
Naby Keïta (2015)
**Naby Laye Keïta** (sündinud 10. veebruaril 1995 Conakrys) on Guinea jalgpallur, kes mängib keskpoolkaitsjana Saksamaa kõrgliiga klubis Bremeni Werder ja Guinea jalgpallikoondises.

Ta mängis noorena Guinea pealinna Conakry klubis Horoya AC. 2012. aastal suundus ta Prantsusmaale, liitudes pärast ebaõnnestunud testimist FC Lorientis ja Le Mansis FC Istresiga. Hooajal 2013–14 mängis ta klubi põhimeeskonnas Prantsusmaa esiliigas.

2014. aastal liitus ta Austria kõrgliiga klubiga Salzburgi Red Bull. Ta mängis klubis kaks hooaega ja tuli mõlemal hooajal meeskonnaga nii Austria meistriks kui võitis ka karika. Seejärel mängis ta kaks hooaega Saksamaa kõrgliiga klubis RB Leipzig.

2018. aasta juulis liitus ta 48 miljoni naelsterlingi eest Liverpooliga. Esimese värava Inglismaa kõrgliigas lõi ta 6. aprillil 2019 mängus Southamptoni vastu. Hooajal 2018–19 võitis ta Liverpooliga UEFA Meistrite Liiga ja hooajal 2019–20 Premier League'i.

2023. aasta juunis liitus ta vabaagendina Bremeni Werderiga.

Debüüdi Guinea jalgpallikoondises tegi Keïta 28. juulil 2013 Aafrika rahvaste karikavõistluste valikmängus Mali vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 2018. aasta maailmameistrivõistluste valikmängus Namiibia vastu. Ta on kuulunud Guinea koondisse 2015. 2019. ja 2021. aasta Aafrika rahvaste karikavõistlustel.

Saavutused
----------

Red Bull Salzburg
* Austria Bundesliga: 2014–15, 2015–16
* Austria karikas: 2014–15, 2015–16

Liverpool
* Premier League: 2019–20
* FA Cup: 2021–22
* EFL Cup: 2021–22
* FA Community Shield: 2022
* UEFA Meistrite Liiga: 2018–19
* UEFA Superkarikas: 2019
* Klubide maailmameistrivõistlused: 2019

Viited
------

1. ↑  "Salah ends drought as Liverpool go top". BBC Sport. 5.4.2019. Vaadatud 6.4.2019
2. ↑  "Der SV Werder Bremen verpflichtet Naby Keita | SV Werder Bremen". *www.werder.de* (saksa). Vaadatud 9. juunil 2023.
3. ↑  "Transfercoup perfekt: Werder holt Keita aus Liverpool". *kicker* (saksa). Vaadatud 9. juunil 2023.

Välislingid
-----------

 Naby Keïta – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
**Leonardo Fabbri** (sündinud 15. aprillil 1997 Bagno a Ripolis) on Itaalia kuulitõukaja.

Tema esimesed täiskasvanute tiitlivõistlused olid 2018. aasta Euroopa meistrivõistlused, kus ta kvalifikatsioonist edasi ei pääsenud.

2019. aastal võitis ta Euroopa U23 meistrivõistlustel tulemusega 20.50 hõbemedali. Samal aastal saavutas ta Doha maailmameistrivõistlustel 13. koha, kui tõukas 20.75, millega jäi lõppvõistluselt esimesena eemale.

2021. aastal toimunud Tōkyō suveolümpiamängudel sai ta kvalifikatsioonis 14. koha – edasipääs jäi 10 cm kaugusele.

2022. aasta Euroopa meistrivõistlused olid esimesed täiskasvanute tiitlivõistlused, kus Fabbri finaali pääses. Seal sai ta tulemusega 20.72 seitsmenda koha.

2023. aasta maailmameistrivõistlustel Budapestis võitis ta hõbemedali, kui püstitas isikliku rekordi **22.34**. Sisetingimustes on tema isiklik rekord  **21.60**, mis on püstitatud 19. veebruaril 2023 Itaalias Anconas.

Fabbri on tulnud kuulitõukes Itaalia meistriks kolm korda välistingimustes (2019, 2020, 2023) ja viis korda sisetingimustes (2018, 2019, 2020, 2021, 2023).

Välislingid
-----------

* Leonardo Fabbri Rahvusvahelise Kergejõustikuliidu kodulehel (inglise) Muuda Vikiandmetes
**Eliza McCartney** (sündinud 11. detsembril 1996 Aucklandis) on Uus-Meremaa kergejõustiklane, teivashüppaja.

Noorena harras ta paljusid spordialasid, sealhulgas *netball*'i, krossijooksu, tennist, ujumist ja veepalli. Enne teivashüppe juurde asumist tegeles ta ka kõrgushüppega.

2014. aasta juunioride maailmameistrivõistlustel Eugene'is võitis ta rahvusrekordiga 4.45 pronksmedali.

2015. aastal pälvis ta Halbergi auhinna Uus-Meremaale parimale noorsportlase kategoorias.

2016. aasta sisemaailmameistrivõistlustel Portlandis saavutas ta Uus-Meremaa siserekordiga 4.70 viienda koha. Umbes kaks nädalat enne seda oli ta viinud Uus-Meremaa välisrekordi 4.80-ni.

2016. aasta suveolümpiamängudel Rio de Janeirol võitis ta pronksmedali, korrates Uus-Meremaa välisrekordit 4.80.

2017. aasta maailmameistrivõistlustel Londonis sai ta 4.55-ga üheksanda koha ja jäi 2018. aasta sisemaailmameistrivõistlustel Birminghamis Okeaania rekordiga 4.75 neljandaks. Sama aasta Rahvaste Ühenduse mängudel Gold Coastis võitis ta 4.70-ga hõbemedali.

26. mail 2018 püstitas ta Teemantliiga etapil Eugene'is isikliku rekordi ning ühtlasi Uus-Meremaa ja Okeaania rekordi **4.85**. Tema eelmine isiklik rekord oli 4.82, mis oli püstitatud 26. veebruaril 2017 Aucklandis. Sisetingimustes on tema isiklik rekord samuti **4.75**, mis on püstitatud 3. märtsil 2018 Birminghamis.

Ta õpib Aucklandi Ülikoolis psühholoogiat.

Viited
------

1. ↑  "Eliza McCartney - Raising the bar". The New Zealand Herald. 8.10.2016. Vaadatud 14.4.2018
2. ↑  "This could be the start of something special, declares over-the-moon Eliza McCartney". stuff.co.nz. 27.5.2018. Vaadatud 27.5.2018
3. ↑  Eliza McCartney. iaaf.org. Vaadatud 14.4.2018

Välislingid
-----------

 Eliza McCartney – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Eliza McCartney Rahvusvahelise Kergejõustikuliidu kodulehel (inglise) Muuda Vikiandmetes
**FA Schola ansambel** on Tartu Ülikooli Varajase ja Orientaalse Muusika Keskuse FA Schola juures tegutsev vanamuusikaansambel.

FA Schola ansambli repertuaari keskmes on Euroopa keskaja instrumentaalmuusika, kuid esitatakse ka renessanssmuusikat ning hiina, india ja pärsia klassikaliste muusikat. Ansambli repertuaaris on kindla koha leidnud ka eesti traditsiooniline muusika, samuti kaasaegne muusika (sh Arvo Pärdi looming). Viimastel aastatel on uudsena FA Schola ansambli kavades olnud võimalik näha ka mitmetele lugudele loodud originaalkoreograafiaid. 

Ansambel tegutseb FA Schola nime all alates 2000. aastast, mil ansambliline tegevus koondus Tartu Ülikooli juurde ning sündis FA Schola varajase ja orientaalse muusika keskus. Ansambli ajalugu ulatub aastasse 1985, mil Harri Haameri kutsel esineti lõikustänupühal Tarvastu kirikus. Ansambli esimesi aastaid võiks iseloomustada ka kui muusikalist sõpruskonda – siiski sai sellest R. Langsepa initsiatiivil alguse regulaarne ansambli- ja kontserttegevus, algul Tartu vanamuusikaansambli, 1990. aastatel Via Sonora ja alates 2000. aastast FA Schola ansambli nime all.

FA Schola ansambel on esinenud nii Euroopas kui ka USA-s, Argentinas, Lõuna-Koreas, Iraanis, Indias ja Hiinas, sealhulgas Beijing Concert Hall Pekingis, Kaimani Auditorium ja Lotus Temple Concert Hall New Delhis, Teatro Independencias, Mendozas, Argentinas jne. 2009 aastal osales FA Schola ansambel I ASEMi kultuurifestivalil Pekingis. 

FA Schola ansamblit on maailmas väga hästi vastu võetud[*viide?*] muuhulgas tänu isikupärasele kõlapildile, unikaalsetele instrumentidele ja huvitavale ja harvamängitavale repertuaarile. FA Schola osaleb meelsasti ühisprojektides teiste kultuuride muusikutega, näiteks on esinetud kontsertidel koos Hiina, India, Sri Lanka ja Iraani muusikutega. Varajase muusika pillid pakuvad sellisteks kombinatsioonideks haruldasi võimalusi nii ajaloolise ja traditsioonilise kui ka kaasaegse muusika mängimisel.

Olulisemateks uurimis- ja interpretatsiooniteemadeks on olnud Tartu Ülikooli asutamise aegne muusika (17. sajandi algus), töö repertuaariga keskaja instrumentaal- ja vokaalmuusikat sisaldavatest käsikirjadest Lo Ms Add 29987 (1400), Codex Rossi (1370) ja Codex Reina (Paris, Bibl. nat. nouv. acq. Fr. 6771, 14. sajand) ning lauludega käsikirjast Cantigas de Santa Maria (13. sajand). Koos John Thompsoniga (guqin, USA) on sündinud itaalia ja hiina varajase muusika ühisprojekt „Muusikat Marco Polo aegadest". Aasia muusikutega musitseeritakse koos sarjas „Muusikalised kohtumised". FA Schola on välja andnud kaks CD-d: "The Sound of Medieval Flute" (2006) ja "Music from the Time of Marco Polo" (2008).

Koosseis
--------

Ansambli põhikoosseis 2018. aasta seisuga:

* Raho Langsepp – keskaja flöödid, otu, xun;
* Lilian Langsepp – gooti harf;
* Janno Mäe – kellamäng;
* Helmi Marie Langsepp / Helena Uleksin – tambron;
* Saile Johanna Langsepp – koreograafia.

Viited
------

1. 1 2 3   (vaadatud 07.01.2019)

Välislingid
-----------

* Jorma Toots. Kõik teed viivad Hiina Sirp, 8. aprill 2016
Șimleu Silvaniei Báthoryde linnus itaalia loodusuurija ja sõjaväelase Luigi Ferdinando Marsigli (1658–1730) joonisel. 18. sajand
Báthoryde linnuse nurgatorn.  
Foto: Robert Treufeldt, 20. mai 2011
**Șimleu Silvaniei linnus** (ungari keeles *Báthory-vár (Szilágysomlyó)*; tõlkes 'Báthory linnus Șimleu Silvanieis') on linnus Transilvaanias, tänapäevase haldusjaotuse järgi Rumeenias Sălaji maakonnas Șimleu Silvaniei linnas.

Linnus asub Crasna jõe (ungari *Kraszna*) ääres, mis on üks Tisza jõe vasakpoolseid lisajõgesid.

Linnusest on esimene teade 1319. aastast. See kuulus Báthory dünastiale ja oli Báthoryde residents kuni 1592. aastani, kui Báthoryd ehitasid endale linna palee ning linnus jäeti maha. Sealt on pärit ka István Báthory.

2010. aastatel on linnust asutud konserveerima ja osaliselt üles ehitama.

Linnus on Rumeenia kultuurimälestis nr SJ-II-a-A-05126 (*Ansamblul cetății Bathory*).

Viited
------

1. ↑  Sălaji maakonna kultuurimälestised. Rumeenia keeles

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Șimleu Silvaniei linnus** |

* Șimleu Silvaniei linnus lehel *Welcome to Romania*. Rumeenia, ungari ja inglise keeles
**Weißensee** on järv Austria Kärnteni liidumaal Gailtali Alpides. See kõrgelasuv suplusjärv jagab oma nime Weißensee vallaga põhja- ja lõunakaldal.

Liustikujärve läänekallas asub Kreuzbergi sadula lähedal, kust kulgeb maantee Greifenburgist Hermagori. Väiksem mägitee kulgeb Drava orust Stockenboi kaudu idaotsa. Vaatamata kõrgusele 930 m merepinnast võib järve pinna temperatuur suvekuudel tõusta 24 °C-ni, samas talvel külmub veepind täielikult ja võimaldab jääl uisutada.

Järsu kalda tõttu on idaosa peaaegu asustamata, ainult kitsas rada viib sinna, kus järveni ulatub Stockenboi vald. Sealt voolab Weißenbachi oja alla Drava orgu. Piki kallast on ümbritsevatest Lõuna-Lubjakivialpidest pärit kriidipangad, mis annavad veele iseloomuliku värvi ja Weißenseele ('valge järv') selle nime.

Umbes 2/3 järve pinnast on kaitseala osa. Laevatransporti järvel pakuvad neli alust ja kiirpaat, peale ühistranspordi on mootorpaatide kasutamine keelatud. Järve vesi ulatub joogivee kvaliteedini. Piirkonnas on palju elusloodust. See sisaldab palju kalaliike, eriti forelli, karpkala, ahvenat ja haugi. Samuti on palju linnuliike, alates partidest kuni hanede ja haigruteni.

* ReisilaevReisilaev
* Läänekallas Techendorfi juuresLäänekallas Techendorfi juures
* Weißensee läänevaade Techendorfi sillaltWeißensee läänevaade Techendorfi sillalt
* Weißensee idavaade Techendorfi sillaltWeißensee idavaade Techendorfi sillalt
* Weißensee talvelWeißensee talvel
* UisutajadUisutajad
* Techendorf Weißensee ääresTechendorf Weißensee ääres
* Weißensee, põhjakallasWeißensee, põhjakallas
**Sarvkannike** (*Viola cornuta*) on katteseemnetaim, mis kuulub kannikeseliste (*Violaceae*) sugukonda. Taim on Pürenee mäestiku pärismaine liik, laialdaselt levinud Hispaanias ja Prantsusmaal. Nimetus tuleneb nektarikannust, mis on pika õhukese toruja kujuga ja ülespoole suunatud.

Kirjeldus
---------

Õitseaeg on aprillist juunini. Taime kõrgus on 8–20 cm. Sarvkannikese lehed on ovaalsed ümarate sakkidega ning õied on mitmevärvilised, tavaliselt sinist, lillat, kollast, punast või valget tooni.

Taim on hermafrodiit ning teda tolmeldavad putukad. Kannikest saab eristada võõrasemadest kroonlehtede poolest – võõrasemal on neli kroonlehte ülespoole ja üks allapoole, sarvkannikesel on kaks kroonlehte ülespoole ja kolm allapoole.

Kasvutingimused
---------------

Sarvkannike vajab neutraalset või happelist mulda (pH < 6–8). Sobiv mullalõimis on savi, liivsavi või saviliiv. Sarvkannike eelistab päikeselist või poolvarjulist kasvukohta ning ei talu kuumust – puhkeb õide pigem jahedas temperatuuris. Kuumade suveilmadega kui õitsemine väheneb, on kasulik taim tagasi lõigata, et sügisel võimalikku õitsemist soodustada. Sarvkannikestele meeldib tummine asjalik aiamuld, mis ülemäära läbi ei kuiva. Kuival ajal tuleb kasta. Sõnnikut nad ei talu. Istutustihedus on 25–35 tk/m2.

Kahjurid
--------

Probleeme võivad tekitavad teod ja nälkjad. Sarvkannikeste lehed on tundlikud seenhaiguste suhtes.

Kasutus
-------

Mitmeaastaseid sorte kasutatakse aedades, üheaastaseid taimi kasutatakse ilutaimedena akna- või rõdukastides ning allapanuks. Sarvkannikeste noored lehed ja õienupud on söödavad nii kuumtöödelduna kui ka toorelt. Lehti kasutatakse ka tee valmistamiseks.

Viited
------

1. 1 2  NC State Extension Gardening Portal. Viola Cornuta.
2. ↑  Calmia Istikuäri. Sarvkannike. [veebileht]
3. ↑  Kanepi Aiand. Sarvkannike (Viola Cornuta). [veebileht]
4. ↑  Missouri Botanical Garden. Viola Cornuta.
**Naarits** on eesti perekonnanimi.

Venemaa Föderatsioonis oli perekonnanime Naarits kandjaid 2014. aastal 8 isikut, Soomes ja Norras oli neid 3.

Levik Eestis
------------

2024. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Naarits 217 inimesel: 106 mehel ja 111 naisel. Perekonnanimede levikult oli Naarits meeste puhul 761. kohal ja naiste puhul 806. kohal. Kõige levinum oli perekonnanimi Naarits vanuserühmas 75–79, kus neid on 10 000 elaniku kohta 2,24. Nimi oli kõige sagedasem Viljandi maakonnas, kus sellist nime kandis maakonna 10 000 elaniku kohta 4,85 inimest.

Nimede eestistamisel võeti perekonnanimi Naarits aastatel 1935, 1937 ja 1940 4 korral kasutusele isikute poolt, kes kandsid varem nime Josep, Naritz (2) ja Narts.

Nime kandjaid
-------------

* Ago Naarits, Eesti poliitik (1954–1996)
* Tiit Naarits, eesti mälumängur (1983–)
* Tõnis Naarits, eesti maadleja (1974–)

Viited
------

1. ↑  Naarits Surnames. Vaadatud 19. veebruar 2024.
2. ↑  Statistikaamet: Nimede statistika. Naarits. Vaadatud 19. veebruar 2024.
3. ↑  Onomastika andmebaas. Nimede eestistamine: (uus nimekuju): Naarits.

Välislingid
-----------

* Naarits statistikaameti andmebaasis
Weißensteini lossi viljahoidja, Siegried von Vegesacki elumaja, mida ta nimetas kõrgete ülalpidamiskulude pärast "õgijamajaks"
**Siegfried Reinhold Benedikt Theophil von Vegesack** (20. märts 1888 Läti, Lobērģi – 26. jaanuar 1974 Regen, Weißensteini linnus) oli baltisaksa päritolu saksa kirjanik ja tõlkija.

Siegfried von Vegesack sündis sillakohtuniku Otto Gotthard von Vegesacki ja tema naise Janet Constance Clementine (snd paruness von Campenhausen) üheksanda lapsena Valmiera lähedal Lobērģi (Blumbergshofi) mõisas. Tema tädimees oli kuulus õhulaevaleiutaja krahv Ferdinand von Zeppelin. 

Alates 1907. aastast õppis Siegfried von Vegesack ajalugu Tartu, Heidelbergi, Berliini ja Müncheni ülikoolis. Tartus vigastas ta mõõgaduellil silma ning kandis selle varjamiseks eluaeg elegantset mo­noklit; seetõttu oli tema hüüdnimi „mees monokliga". 1912. aastal lõpetas ta Tartu Ülikooli ajalookandidaadina. Tema juhendaja oli tuntud ajaloolane Theodor Schiemann ning tema uurimus käsitles Wolter von Plettenbergi aegsete Liivimaa saatkondade Venemaa-missioone aastatel 1494–1497. Ajaloolast temast siiski ei saanud. 

Esimese maailmasõja alguses (1916) abiellus ta esimese abikaasa, rootsi kirjaniku Clara Nordströmiga ning asus elama Rootsi. 1916. aastal kolisid nad Berliini, kus Siegfried von Vegesack töötas lühikest aega Balti Asjade Komisjonis, ent 1917. aastal ostis endale eluasemeks Baieris Weißensteini lossi viljahoidja ehk kunagisest linnusest säilinud torni. Sellest sai tema põhiline elukoht kuni surmani. Ta karjatas loomi ja haris maad, tegutses kirjaniku ja tõlkijana. Hiljem kolis torni ka üks tema vendi. Peamiselt tõlkis ta vene kirjanikke, sealhulgas oli ta Vladimir Nabokovi esmatutvustaja sakslastele. Ta avaldas oma eluajal koos tõlgetega vene kirjandusest (Gogol, Leskov, Turgenev) kokku ligi 60 raamatut, sealhulgas luulet. 

Aastatel 1941–1944 oli ta sõjaväetõlk Ukrainas, Gruusias, Krimmis ja Baltikumis.

Teoseid
-------

* "Die Gesandtschaften Wolters von Plettenbergs an den Grossfürsten von Moskau in 1494–1497". Baltische Monatsschrift. Kd 75 (1913). lk 315–340.

Eesti keelde tõlgitud
---------------------

* "Balti tragöödia". Tallinn: Eesti Päevalehe Kirjastus, 2009, tõlkinud Tiiu Relve. Kordustrükk 2022
* "Jaschka ja Janne". − Loomingu Raamatukogu. 2023. Nr 26. Tõlkinud Silva Lilleorg.
* "Tõlgina idas: jutustus aastatest 1942–1943", saksa keelest tõlkinud Agur Benno, EKSA 2023.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Siegfried von Vegesack** |
Lampedusa lõunarannik
**Lampedusa** on saar Vahemeres, Pelagie saarte suurim saar. Ta asub 205 km kaugusel lõunas Sitsiiliast ja 113 km kaugusel idas Tuneesiast.

Lampedusa kuulub poliitiliselt Euroopasse, täpsemalt Itaalia Agrigento provintsi, ent loodusgeograafiliselt Aafrikasse, sest meri saare ja mandri vahel ei lähe sügavamaks kui 120 m. Saare pindala on 20 km².

Lampedusa vald hõlmab ka 45 km kirdes asuva Linosa ja 17 km loodes asuva Lampione saare. Esimene neist on asustatud (450 elanikku), teisel asub vaid automaatne tuletorn. Valla ametlik nimi on Lampedusa ja Linosa. Vallas on 5300 elanikku.

Lampedusal ei ole teisi veeallikaid peale vihma, mida ei saja just palju (300 mm aastas). Elanike peamised elatusallikad on kalandus, põllumajandus ja turism. Saarel on ka USA rannavalvejaam.

Lampedusat Sitsiiliaga ühendavad praamid käivad Agrigento provintsist Porto Empedocle sadamast. Lampedusal on ka väike lennujaam, mis töötab peamiselt suvel.

Veel 1834. aastal oli saar asustamata.

15. aprillil 1986 tulistas Liibüa paar Scud-raketti USA rannavalvejaama pihta kättemaksuks selle eest, et ameeriklased Tripolit ja Benghazit pommitasid.

Viimastel aastatel on saar Euroopa Liitu pääseda soovivate illegaalsete immigrantide peamisi sihtpunkte. Itaalia on sõlminud Liibüaga kokkuleppe, et kõik põgenikud Lampedusalt toimetatakse kiiresti Liibüasse.

Välislingid
-----------

* Koduleht (itaalia keeles)

* BBC uudised: Itaalia deporteerib immigrante (inglise keeles)
Irina Press (1964)
**Irina Natanovna Press** (vene keeles Ирина Натановна Пресс; 10. märts 1939 Harkiv – 22. veebruar 2004 Moskva) oli vene kergejõustiklane.

Ta tuli kahel korral olümpiavõitjaks ja seitsmel korral Euroopa meistriks kergejõustikus. Kuldmedalid olümpiamängudelt sai ta 80 m tõkkejooksus (1960) ja viievõistluses (1964). Tegi Tōkyō olümpiamängudel (1964) kaasa ka kuulitõukes, kus sai 6. koha. Ka tema õde Tamara Press oli olümpiavõitja kergejõustikus. Kahe peale kokku püstitasid nad 26 maailmarekordit (1959–1966). Õdede Presside sportlik karjäär lõppes ajal, kui hakati tegema sookontrolli (1968).

Irina Press töötas aastatel 2000–2004 Moskva Linnavalitsuse kehakultuuri ja spordi valitsuse ülemana.

Tunnustus
---------

* 1960 – NSV Liidu teeneline meistersportlane

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |
| Irina Press Tōkyō OM-del (1964) | Tamara ja Irina Press (1964) |

Viited
------

1. ↑  Gender testing in sport. chinadaily.com

Välislingid
-----------

* Irina Press – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis