recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Mõisa uue peahoone varemed. Elizabeth Eastlake-Rigby, 1838–1841, trükitud 1842
Mõisa uue peahoone varemed (juuli 2011)
**Meremõisa mõis** (saksa keeles *Merremois*) oli rüütlimõis Keila kihelkonnas Harjumaal. Tänapäevase haldusjaotuse järgi asuvad mõisa alad Lääne-Harju vallas.

Mõis asutati 1580. aastatel, esimene omanik oli Hans Wartmann. Alates 1786. aastast, kui Gustav Reinhold von Wartmann müüs mõisa maha, oli see järgemööda Pilar von Pilchaude, Klugenite, Koskullide ja Knorringite omanduses.

1832. aastal sai uueks omanikuks Carl von Uexküll. Tema alustas uue mõisasüdame ehitamist Keila jõe vasakule kaldale, umbes 200 meetrit vanast südamest põhjakirdesse.

Uute suurte ehitustega sattus Uexküll rahalistesse raskustesse ning müüs 1837. aastal Meremõisa naabermõisa Keila-Joa omanikule Alexander von Benckendorffile, kes oli seal äsja ehitanud uue mõisasüdame koos uusgooti stiilis lossiga.

Pooleliolevast Meremõisa uuest peahoonest kujundati maalilised varemed uue Keila-Joa metsapargi kaugeimas servas (kavandatud Meremõisa uus peahoone asus Keila-Joa mõisa peahoonest 500 meetrit läänes jõe teisel (vasakul) kaldal). Meremõisast sai Keila-Joa kõrvalmõis ja sinna mingeid hooneid enam ei ehitatud.

Pärast 1919. aasta maareformi rajati mõisa allesjäänud südamesse asundustalu Merimetsa A-176, kus säilis ka vana mõisa hooneid.

Viited
------

1. ↑  Veljo Ranniku foto, 1967. Muinsuskaitseameti fotokogu

Kirjandus
---------

* Alo Särg. "Harjumaa mõisad". Argo. Tallinn 2006, lk 116–117.

Välislingid
-----------

* Kultuurimälestis nr 9485, "Meremõisa mõisa varemed, 19. saj"
* Eesti mõisaportaal

Keila kirik
Keila kihelkond

**Kirik**: Keila kirik  

**Pastoraat**: Keila kirikumõis  

**Peamõisad**: Haabersti mõis | Harku mõis | Jõgisoo mõis | Jälgimäe mõis | Keila mõis | Keila-Joa mõis | Klooga mõis | Kumna mõis | Laulasmaa mõis | Lehola mõis | Naissaare mõis | Ohtu mõis | Rahula mõis | Rannamõisa mõis | Saku mõis | Saue mõis | Tuula mõis | Tännassilma mõis | Valingu mõis | Vana-Karjaküla mõis | Vanamõisa mõis | Voore mõis | Vääna mõis | Ääsmäe mõis | Üksnurme mõis  

**Kõrvalmõisad**: Humala mõis | Hüüru mõis | Käesalu mõis | Maeru mõis | Meremõisa mõis | Muraste mõis | Mustamäe mõis | Peetri mõis | Uue-Karjaküla mõis | Vana-Pääla mõis | Viti mõis  

**Poolmõisad**: Koppelmaa mõis | Kuivaveski mõis | Kõltsu mõis | Luka mõis | Niitvälja mõis | Tiskre mõis | Vismeistri mõis  

**Karjamõisad**: Aru mõis | Juuliku mõis | Kalda mõis | Kiisa mõis | Laabi mõis | Laoküla mõis | Lehmja mõis | Nahkja mõis | Pällu mõis | Suur-Aru mõis
**Friedrich Eduard Lezius** (6. september/18. september 1859 Tõstamaa – 5. juuni 1936 Königsberg) oli baltisaksa päritolu Eesti vaimulik ja saksa kirikuajaloolane.

Lezius õppis aastatel 1870–1877 Tartus gümnaasiumis. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1877–1883. Prooviaastal oli ta Helme Maarja koguduses Ernst Behse juures. Ordineeriti õpetajaks (26. detsembril 1883)/7. jaanuaril 1884.

Oli aastatel 1884–1886 Rõuge Maarja koguduse adjunktõpetaja, aastatel 1887–1889 Valga eesti koguduse õpetaja, olles samaaegselt õpetajaks Zeddelmanni Erakoolis ja köstrikoolis. Aastal 1890 oli ta kaheks kuuks pastoriametist kõrvaldatud (suspendeeritud), kuna viis läbi kiriklikke talitusi rekonvertiitidele (õigeusus pettunutele). Nimelt laulatas ta ühe õigeuskliku pruutpaari.

Aastal 1892 kaitses ta kirikuajaloo alal *mag. theol.* väitekirja Tartu Ülikoolis. Aastatel 1894–1899 oli ta Greifswaldi ülikoolis kirikuajaloo eradotsent. Aastal 1894 sai ta *lic. theol.* astme. Aastatel 1899–1902 oli ta Kieli Ülikooli professor. Aastatel 1902–1925 oli ta Königsbergi Ülikooli professor (aastal 1907 kaitses ta Greifswaldi Ülikoolis *dr. theol.* väitekirja). Jäi aastal 1925 emerituuri.

Isiklikku
---------

Tema isa Andreas Friedrich Lezius oli Tõstamaa ja Nõo Püha Laurentsiuse koguduse õpetaja, vend Hermann Arnold Lezius oli Kuressaare Laurentiuse koguduse ja Mihkli Miikaeli koguduse õpetaja.

Teoseid
-------

* Die Anbetung Jesu neben dem Vater: ein Beitrag zu Luther's Gebetslehre (Dorpat, 1892) [magistritöö]
* Zur Charakteristik des religiösen Standpunktes des Erasmus (Gütersloh: Bertelsmann, 1895)
* Der Toleranzbegriff Lockes und Puferndorfs: ein Beitrag zur Geschichte der Gewissensfreiheit (Leipzig: Dietric, 1900; 2. Aufl. 1971)

Viited
------

1. ↑  Die evangelischen Prediger Livlands bis 1918. Böhlau Verlag Köln, Wien 1977
Ieronim Stebnitski kindralleitnandi mundris
**Ieronim Ivanovitš Stebnitski** (vene Иероним Иванович Стебницкий; 12. oktoober (30. september vkj) 1832 Volõõnia kubermang – 10. veebruar (29. jaanuar vkj) 1897 Peterburi) oli Venemaa geodeet ja sõjatopograaf. Jalaväekindral (1896).

Päritolu ja haridustee
----------------------

Ta oli pärit Volõõnia aadliperekonnast. 1852. aastal lõpetas ta Peterburi teedeinseneride korpuse instituudi. 1855. aastal astus ta Nikolai Kindralstaabi Akadeemiasse, kus õppis geodeesiaosakonnas, seejärel läbis ta praktika Pulkovo observatooriumis.

Karjäär ja töökäik
------------------

Pärast instituudi lõpetamist töötas ta Peterburi–Varssavi raudtee ehitusel, muuhulgas oli ta kaastegev Venemaa esimese metallist raudteesilla rajamisel (üle Luga jõe Preobraženskaja raudteejaama juures).

1858. aastal määrati ta tööle Kindralstaapi, aastast 1860 teenis ta Kaukaasia sõjaringkonna sõjatopograafia osakonnas, aastast 1867 osakonna ülemana.

Ta oli aastatel 1885–1896 Venemaa keiserliku armee sõjatopograafide korpuse juht, ühtlasi aastatel 1886–1896 Venemaa keiserliku armee peastaabi sõjatopograafia osakonna ülem. 

Aastast 1886 oli ta Venemaa Geograafiaühingu matemaatilise geograafia osakonna esimees. Aastast 1889 kuni oma elu lõpuni oli ta Geograafiaühingu esimehe abi. Ta võttis osa ka Venemaa Astronoomiaühingu tööst.

Teadus
------

Ta teostas suuremahulisi geodeetilisi töid, võttis osa triangulatsiooni mahamärkimisest Põhja-Kaukaasias (suur osa tööst teostas ta ise). Ekspeditsioonidel Kaukaasias, Pärsias ja Türgis koostas eri piirkondade topograafilisi kaarte ning teostas astronoomilisi ja geograafilisi uurimusi, mille tulemused avaldas 1870. aastal trükis. 

Stebnitski tegevuses olid olulisel kohal kartograafia-alased tööd. Ta koostas rohkelt Venemaa kaarte, sealhulgas Kaukaasia piirkonna kohta.

Kokku on ta avaldanud üle 40 teadustrükise.

Tunnustus
---------

* Ta pälvis 1872. aastal Venemaa Geograafiaühingu Konstantini kuldmedali
* 1878. aastal valiti ta Keiserliku Peterburi Teaduste Akadeemia korrespondentliikmeks

Isiklikku
---------

Tema tütrepoeg Pjotr Kapitsa oli füüsik, Nobeli auhinna laureaat.

Viited
------

1. 1 2  Иероним Иванович Стебницкий. ru.rodovid.org
2. 1 2 3 4 5  Стебницкий Иероним Иванович. rulex.ru
3. ↑  Петербурго-Варшавская железная дорога. rzd-expo.ru
4. ↑  Второй участок магистрали. oktmag.ru

Välislingid
-----------

* Иероним Стебницкий. nekropole.info/ru
**2. üksik kaardiväe eriotstarbeline brigaad** (vene keeles *2-я отдельная гвардейская ордена Жукова бригада специального назначения*, s/o 64044) oli NSV Liidu Nõukogude armee Luure Peavalitsuse ja Venemaa Föderatsiooni Relvajõudude Kindralstaabi Luure Peavalitsuse väeüksus. 

Brigaad (2-я Отдельная Бригада спецназа ГРУ ГШ (2 ОБрСпН), 2 ОБрСпН ГРУ ГШ МО*) dislotseerus Tšerehi asulas, Pihkva oblasti Promežitsas.*

Luure Peavalitsuse 2. üksiku eriotstarbeline brigaadi koosseisus olid 154. 668. 334. ja 177. üksik eriotstarbeline salk. 

Venemaa Föderatsiooni Relvajõudude Kindralstaabi Luure Peavalitsuse 2. üksiku kaardiväe eriotstarbelise brigaadi koosseisus on brigaadi juhatus (s/0 64044), Promežitsa rajoonis Pihkva oblastis, 70. ües, Petseris (s/o 75242), 329. ües (s/o 44917), Promežitsas ja 700. üksik eriotstarbeline salk (70-й отдельный отряд специального назначения) (s/o 75143), Petseris.

Brigaadi komandörid
-------------------

* Aleksei Grišakov 1962–1966;
* Igor Krehhovski 1966–1974;
* Oleg Žarov 1974–1975;
* Juri Golousenko 1975–1979;
* Vladimir Gvozd 1979–1987;
* Anatoli Bezrutško 1987–1989;
* Gennadi Sidorov 1989–1997;
* Anatoli Blažko 1997–2010
* Sergei Šakurin 2010–2014
* Konstantin Bušujev 2014–...

Viited
------
**Feliks Randel** (11. juuli 1924 Tartu – 5. veebruar 1988 Tallinn) oli eesti muusik, muusikateadlane ja orkestrant. 

Aastatel 1942–1943 kuulus ta Eesti NSV Riiklikesse Kunstiansamblitesse, 1943–1944 õppis Moskva Riiklikus Kehakultuuri Keskinstituudis ja 1947. aastal lõpetas Tallinna Reaalkooli. Aastatel 1947–1950 õppis Tallinna Muusikakoolis ja 1958. aastal lõpetas Tallinna Riikliku Konservatooriumi muusikateaduse erialal. Aastatel 1945–1948 oli ta Tallinnas vehklemistreener, 1948–1951 Eesti Riikliku Kirjastuse vanemtoimetaja, 1952–1953 Tallinna Lastemuusikakoolis ja 1952–1955 Tallinna Muusikakoolis muusikateooria õpetaja, 1958–1962 Eesti NSV Riiklikus Filharmoonias lektor, 1962–1966 vabakutseline ajakirjanik ning 1966–1977 Vanemuises ja 1978–1987 Eesti Raadio estraadiorkestris vioolamängija.

Arvustanud ooperilavastusi ja kirjutanud artikleid ooperi ajaloost, ta on tõlkinud mitmete operettide ja ooperite libretosid.

Feliks Randel on maetud Metsakalmistule.

Isiklikku
---------

Tema isa oli karikaturist ja maalikunstnik Felix Randel.

Viited
------

1. ↑  "Reaalkooli vilistlased". *katsed.real.edu.ee*. Vaadatud 30. juulil 2023.
2. 1 2  EE Randel Feliks
3. ↑  Haudi - Feliks Randel
**Bulgaaria Kommunistlik Partei** (BKP; bulgaaria keeles Българска Комунистическа Партия, БКП) oli Bulgaaria Rahvavabariigi võimupartei aastatel 1946–1989. Partei lõpetas tegevuse, kui lõppes Bulgaaria eksistents sotsialistliku riigina. Bulgaaria Kommunistlik Partei oli 1944. aastal võimule tulnud Isamaa Rinde koalitsioonis ülekaalus. Aastal 1944 korraldati tsaarivastane riigipööre, kui Punaarmee riiki sisenes. Bulgaaria Kommunistlikule Parteile allus riigi sõjavägi Bulgaaria Rahvaarmee.

BKP põhisuund oli Vladimir Lenini demokraatlik tsentrism. Partei kõrgeim organ oli Partei Kongress, mis kogunes iga viie aasta järel. Kui Partei Kongress kogunenud ei olnud, juhtis erakonda Keskkomitee, kuid kuna see kogunes vaid korra aastas, tegeles igapäevase asjaajamisega Poliitbüroo ja selle Seisev Komitee. Partei juht oli peasekretär.

Bulgaaria Kommunistliku Partei ideoloogia oli saksa filosoofi Karl Marxi ja vene poliitiku Vladimir Lenini ideedel põhinev marksism-leninism. 1960. aastatel reformiti majandust, plaanitust rohkem toodetut lubati vabalt müüma hakata. Kui Mihhail Gorbatšov 1985. aastal Nõukogude Liidus võimule tuli, muutus BKP poliitika liberaalsemaks ning lõpuks likvideeriti see koos Bulgaaria RV-ga täielikult. Aastal 1990 nimetati Bulgaaria Kommunistlik Partei ümber Bulgaaria Sotsialistlikuks Parteiks.

Vaata ka
--------

* Buzludža
* Idabloki poliitika
* Bulgaaria ajalugu
Adam Forshaw 2013. aastal Brentfordis särgis
**Adam John Forshaw** (sündinud 8. oktoobril 1991 Liverpoolis) on Inglismaa jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Inglismaa esiliigaklubis Plymouth Argyle.

2000. aastal liitus ta Evertoni noorteakadeemiaga. Evertoni põhimeeskonnas debüteeris ta 17. detsembril 2009 UEFA Euroopa Liiga alagrupimängus Borissovi BATE vastu. Inglismaa kõrgliigas debüteeris ta 9. aprillil 2011 mängus Wolverhampton Wanderersi vastu.

Aastatel 2012–2014 mängis ta Inglismaa tugevuselt kolmanda liiga klubis Brentford. Hooajal 2013–14 valiti Forshaw Inglismaa League One'i aasta mängijaks ja hooaja sümboolsesse koosseisu. 

2014. aasta septembris sõlmis ta lepingu Inglismaa esiliigaklubiga Wigan Athletic. 2015. aasta jaanuaris siirdus ta samasse liigasse kuuluvasse Middlesbrough'i. Hooajal 2016/17 mängis Forshaw Middlesbrough'ga Inglismaa kõrgliigas.

2018. aasta jaanuaris liitus ta 4,5 miljoni naelsterlingi eest Leeds Unitediga, kellega sõlmis nelja ja poole aasta pikkuse lepingu. Aastatel 2021–2023 mängis ta Leeds Unitedi koosseisus kaks hooaega Inglismaa kõrgliigas.

2023. aasta augustis siirdus Forshaw Inglismaa esiliigaklubisse Norwich City. Hooaja 2023/24 esimeses pooles sai ta seal võrdlemisi vähe mänguaega ning ta hooaja keskel lõpetas ta klubiga lepingu. 2024. aasta jaanuaris siirdus ta Plymouth Argyle'isse.

Viited
------

1. ↑  "Done Deal: Adam Forshaw joins Leeds United in £4.5m deal from Middlesbrough". Yorkshire Evening Post. 18.1.2018. Vaadatud 16.1.2022
2. ↑  "Adam Forshaw: Norwich sign former Leeds and Middlesbrough midfielder". BBC Sport. 26. august 2023. Vaadatud 23. oktoobril 2023.
3. ↑  "Adam Forshaw Signs For Argyle". *www.pafc.co.uk*. 19. jaanuar 2024. Vaadatud 19. jaanuaril 2024.
*Mitte segi ajada Eesti Akadeemilise Spordiklubiga*

---

**Eesti Akadeemiline Spordiliit** (lühend **EASL**) on vabatahtlikkuse alusel avalikes huvides tegutsev mittetulundusühing, mille eesmärgid ja tegevus on suunatud spordi, eelkõige üliõpilasspordi arendamisele ja korraldamisele Eestis. Liit ühendab Eestis üliõpilasspordiga tegelevaid spordiklubisid, -seltse ja -ühendusi ning kõrgkoole üliõpilasspordi edendamiseks ning sellealase ühistegevuse koordineerimiseks.

Riikide üliõpilasspordiliitusid ühendab Rahvusvaheline üliõpilasspordiliit FISU, kuhu kuulub enam kui 100 rahvuslikku üliõpilasspordiliitu kõigilt viielt kontinendilt.

EASL on FISU liige aastast 1993.

FISU peamine eesmärk: üliõpilasspordi arendamine ja spordi propageerimine üliõpilaste hulgas. FISU julgustab tudengeid saavutama edu ja tegema karjääri üheaegselt nii õpingutes kui ka spordis.

FISU korraldusel ja juhtimisel toimuvad kogu maailma üliõpilastele

* universiaadid;
* üliõpilaste maailmameistrivõistlused;
* teaduskonverentsid;
* FISU foorumid.

Välislingid
-----------

* EASLi koduleht
**Iñaki Williams Arthuer** (sündinud 15. juunil 1994 Bilbaos) on Hispaanias sündinud Ghana jalgpallur, kes mängib ründajana Hispaania kõrgliigaklubis Athletic Bilbao.

Athletic Bilbaoga liitus Williams 2012. aastal. 2014. aastal mängis ta Athletic Bilbao reservmeeskonnas Bilbao Athletic Hispaania tugevuselt kolmandas liigas.

Hispaania kõrgliigas debüteeris ta Athletic Bilbao meeskonnas 6. detsembril 2014 mängus Córdoba CF vastu. Esimese värava lõi ta klubi meeskonnas järgmise aasta 19. veebruaril UEFA Euroopa Liiga kolmekümnekahendikfinaalis Itaalia klubi Torino vastu, saades klubi ajaloo esimeseks mustanahaliseks väravalööjaks. Hispaania kõrgliigas lõi Williams esimese värava 17. mail 2015 mängus Elche CF vastu.

Hooajal 2018–19 lõi Williams Hispaania kõrgliigas 12 väravat. 13. jaanuaril 2019 löödud värav Sevilla vastu valiti liiga hooaja parimaks.

2017. aastal võitis Williams Hispaania kuni 21-aastaste koondisega Euroopa omavanuste meistrivõistlustel hõbemedali. Hispaania jalgpallikoondises tegi ta debüüdi 29. mail 2016 sõprusmängus Bosnia ja Hertsegoviina vastu. 2018. aastal debüteeris ta Baskimaa jalgpallikoondises. Kuna tema vanemad on pärit Ghanast, sai ta 2022. aasta maailmameistrivõistluste eel kutse Ghana koondisse. Ghana jalgpallikoondises debüteeris ta 23. septembril 2022 sõprusmängus Brasiilia vastu.

Saavutused
----------

Athletic Bilbao
* Supercopa de España: 2020–21

Viited
------

1. ↑  "I feel more Spanish than Ghanaian – Inaki Williams shuts door on Black Stars". Ghana Web. 7. oktoober 2021. Originaali arhiivikoopia seisuga 8. oktoober 2021. Vaadatud 8. oktoobril 2021.
2. ↑  Quaynor, Mishael (7. oktoober 2021). "I don't feel Ghanaian enough to play for Black Stars – Inaki Williams". My Joy Online. Vaadatud 8. oktoobril 2021.
Riguldi mõisa härrastemaja
**Riguldi mõis** (saksa keeles *Rickholtz*) oli mõis Noarootsi kihelkonnas, nüüdse haldusjaotuse järgi jääb endine mõisasüda Läänemaale Lääne-Nigula valda. 

Mõisa rajas 1620. aastal Jacob de la Gardie. 18. sajandist kuni 1939. aastani oli mõis von Taubede aadlisuguvõsa omanduses. Mõisa viimane omanik enne von Taubede lahkumist Eestist 1939. aastal oli Gustav Woldemar von Taube.

Mõisahoone
----------

Mõisa peahoone on 1820. aasta paiku ehitatud kõrge poolkelpkatusega ühekorruseline puitehitis, mida ilmestab hoone keskosas paiknev väike kolmnurkfrontoon. Mõisa peahoone, park, ait, tõllakuuri varemed, kelder, sepikoda, piirdemüürid ja kuivati on ehitismälestistena kantud kultuurimälestiste riiklikku registrisse.

Eesti NSV ajal tegutses mõisahoones Tallinna I Eriinternaaatkool.

Mõisa kinnistu on alates 2002. aastast Tallinna linna omanduses. Seal korraldati laagreid Tondi Põhikooli õpilastele. 2012. aastal sõlmis linn lepingu Sihtasutusega Riguldi Kodu, kes pidi kujundama mõisast erivajadustega noorte keskuse. 2019. aastal ütles Tallinna haridusamet lepingu sihtasutusega erakorraliselt üles, sest sihtasutus ei suutnud oma lepingulisi kohustusi täita. 2023. aastaks olid mõisahooned seisnud kaua tühjana ning olid halvas seisukorras. Tallinna linnavalitsus otsustas mõisakinnistu ja hooned müüki panna.

  

* KelderKelder
* KuivatiKuivati
* Tõllakuuri varemedTõllakuuri varemed

Viited
------

1. ↑  MTÜ Pakri Looduskeskus, TTÜ Geoloogia Instituut. Loodusmälestised 17. Läänemaa. Noarootsi, Nõva, Osmussaar. Teaduste Akadeemia Kirjastus, 2008
2. ↑  Eesti mõisaportaal. Riguldi mõis
3. ↑  Riguldi mõis. Inventariseerimine. Muinsuskaitseameti digiteeritud arhivaalid, vaadatud 23.05.2015.
4. ↑  Riguldi mõisast saab erivajadustega noorte keskus. ERR uudised, 19.06.2012
5. ↑  "Tallinn paneb müüki Läänemaal asuva Riguldi mõisa" ERR, 22. märts 2023

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Riguldi mõis** |

* Eesti Ajalooarhiivi kinnistute register: Riguldi (Noarootsi khk)
* Göte Brunberg, Riguldi mõisa ajalugu, Eestirootslane, Nummer 1-2022

Noarootsi kirik
Noarootsi kihelkond

**Kirik**: Noarootsi Püha Katariina kirik  

**Mõisad**: 
Noarootsi kirikumõis |
Aulepa mõis |
Kulani mõis |
Nõmmküla mõis |
Paslepa mõis |
Pürksi mõis |
Riguldi mõis |
Saare mõis |
Sutlepa mõis |
Tahu mõis |
Vööla mõis

Eestirootslane ,
**Itškeeria Tšetšeeni Vabariik** oli Venemaa keskvalitsusest sõltumatu riik Põhja-Kaukaasias. Hõlmas praeguse Tšetšeeni Vabariigi ala.

Pärast Nõukogude Liidu lagunemist 1991. aastal valiti Tšetšeeni Rahvakongress, mis kuulutas välja Tšetšeenia iseseisvuse. Uue riigi nimeks sai **Itškeeria Tšetšeeni Vabariik**. 

Esimeseks presidendiks sai D~~z~~oxar Dudajev.

Itškeeria iseseisvust tunnustas esimesena Gruusia ja teisena Afganistani Talibani valitsus (2000, Talibani valitsust tunnustasid Pakistan ja Saudi Araabia. Mõlemad riigid olid hiljem sunnitud tunnustamisest lahti ütlema.)
Tšetšeenia esindaja Eestis on Imran Ahhajev. 2022 aasta oktoobris tunnistas Ukraina Ülemraada Itškeeria Venemaa poolt "ajutiselt okupeeritud alaks".

Tšetšeenia sõjad
----------------

Ülemvõimu nimel Tšetšeenias on toimunud rida sõjalisi konflikte, millesse on haaratud Tšetšeenias genotsiidi teostav Venemaa föderaalarmee ja tšetšeeni kaitserühmitused. Genotsiidi käigus hukkus aastatel 1994–2007 üle 300 000 inimese, sh üle 45 000 lapse. Üle 250 000 inimese on jäänud eluaegseks sandiks, sh üle 3000 inimese pimedaks.

### Esimene Tšetšeenia sõda

 *Pikemalt artiklis Esimene Tšetšeenia sõda*
Toimus aastatel 1994–1996, kui Venemaa üritas saada Itškeeriat taas oma kontrolli alla. Sõda lõppes Venemaa lüüasaamisega ning Hassavjurti kokkulepete allkirjastamisega. Venemaa föderaalarmee metsikute julmuste hirmutegude tulemusena nimetas organisatsioon "Piirideta arstid" esimest Tšetšeenia sõda ajaloo üheks kõige halastamatumaks. Inimõigusorganisatsioonidel ja Rahvusvahelisel Punasel Ristil on muuhulgas tõendeid selle kohta, kuidas Venemaa föderaalarmee sõdurid tšetšeene elusalt põletasid (sh rahvusvaheliste organisatsioonide töötajate silme all), elusalt hoonete rusude/mulla/jäätmete hunnikute alla matsid, tšetšeenidel jäsemeid otsast lõikasid jne.

### Teine Tšetšeenia sõda

 *Pikemalt artiklis Teine Tšetšeenia sõda*
Algas 1999. aastal, kui Venemaa peaministriks sai Vladimir Putin. Ehkki ametlikult terrorismivastaseks operatsiooniks kutsutav sõda on Moskva poolt lõppenuks kuulutatud, pole Venemaa föderaalvägedel Tšetšeenia üle siiani täielikku kontrolli.

Vaata ka
--------

* Tšetšeeni Vabariik
* Kavkaz Center
* Itškeeria Tšetšeeni Vabariigi riigipeade loend
* Imran Ahhajev
* Kaukaasia Emiraat
Jiří Magál Tour de Skil (2010)
**Martin Jakš** (sündinud 6. septembril 1986 Plzeňis) on endine Tšehhi murdmaasuusataja.

2006. aasta juunioride maailmameistrivõistlustel Kranjis võitis Jakš 10 km klassikas hõbemedali ning suusavahetusega sõidus ja teatesõidus pronksmedali. 2008. aastal võitis ta alla 23-aastaste maailmameistrivõistlustel Malles Venostas 15 km klassikas kuldmedali.

Jakš osales täiskasvanute seas esimest korda maailmameistrivõistlustel 2009. aasta Libereci maailmameistrivõistlustel, kus saavutas 15 km klassikas 22. koha. 2010. aasta taliolümpiamängudel Vancouveris suusatas ta pronksmedali võitnud Tšehhi teatemeeskonnas avavahetust.

Tema viimasteks tiitlivõistlusteks jäid 2018. aasta taliolümpiamängud Pyeongchangis.

Esimest korda osales Jakš maailma karikasarjas 2005.–2006. aasta hooajal, seal sai ta 7. jaanuaril 2005 Otepää etapil 15 km klassikas 46. koha. Järgmisel päeval sõitis ta välja oma esimese punktikoha, kui oli klassikasprindis 25. Esimest korda jõudis ta poodiumile 14. märtsil 2008 etapil Bormios, kus oli 3,3 km vabatehnikasõidus kolmas. 2011. aasta jaanuaris oli ta etapil Otepääl 15 km klassikas kuues ja Tour de Skil üldjärjestuses kaheksas. Parim koht maailma karikasarja lõppjärjestuses oli 16. (hooajal 2010–2011).

Saavutused
----------

###  Olümpiamängudel

* 2010 Kanada Vancouveris
	+ pronksmedal teatesõidus

### Juunioride maailmameistrivõistlustel

* 2006 Sloveenia Kranjis
	+ Hõbe hõbemedal 10 km klassikas
	+ Pronks pronksmedal 20 km suusavahetusega sõidus
	+ Pronks pronksmedal teatesõidus

### U-23 maailmameistrivõistlustel

* 2008 Itaalia Malles Venostas
	+ Kuld **U-23 maailmameister** 15 km klassikas

### Maailma karikasarjas

Martin Jakš osales individuaalarvestuses 177 maailma karikasarja etapil ja jõudis esikolmikusse kahel korral.

Välislingid
-----------

* Martin Jakš FIS-i kodulehel
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib Mihhail Devjatjarov seeniorist; tema poja kohta vaata artiklit Mihhail Devjatjarov noorem* |

---

**Mihhail Talgatovitš Devjatjarov** (vene keeles *Михаил Талгатович Девятьяров;* sündinud 25. veebruaril 1959 Permi oblastis Tšusovois) on endine Nõukogude Liidu ja Venemaa suusataja, olümpiavõitja.

Devjatjarov võitis 15 km klassikalises stiilis olümpiakulla 1988. aasta olümpiamängudel Calgarys, edestades norralast Pål Gunnar Mikkelsplassi. Ta kuulus ka hõbemedali võitnud NSV Liidu 4x10 km teatemeeskonda. 

1987. aasta maailmameistrivõistlustel Oberstdorfis sai Devjatjarov Marco Albarello ja Thomas Wassbergi järel 15 km (kl) pronksmedali. Teatevõistluses tuli ta NSV Liidu koondise koosseisus teiseks.

Devjatjarov võitis kaks maailma karikasarja etappi.

Saavutused
----------

###  Olümpiamängudel

* 1988 Kanada Calgarys
	+ Kuld **olümpiavõitja** 15 km klassikalises stiilis
	+ Hõbe hõbemedal 4x10 km teatesõidus

### Maailmameistrivõistlustel

* 1987 Saksamaa Oberstdorfis
	+ Hõbe hõbemedal 4x10 km teatesõidus
	+ Pronks pronksmedal 15 km klassikalises stiilis

### Maailma karikasarjas

#### Maailma karikasarja etapivõidud

| Jrk-nr | Aasta | Kuupäev | Koht | Riik | Ala |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | 1984 | 23. märts | Murmansk |  NSVL | 15 km |
| 2. | 1988 | 19. veebruar | Calgary |  Kanada | 15 km klassika |

Välislingid
-----------

* Mihhail Devjatjarov FIS-i kodulehel (inglise)
***Rahulepingute loend** loetleb rahulepinguid.*



---

**# A B C D E F G H I J K L M N O P Q R S Š Z Ž T U V W Õ Ä Ö Ü X Y**

---

A
-

Aacheni rahu (1668) 
– Aacheni rahu (1748) 
– Altmargi vaherahu 
- Amiens'i rahu
– Andrussovo vaherahu

B
-

Baseli rahu - Breda rahu – Bresti rahu (Brest-Litovski rahu) – Brömsebro rahu

C
-

Campo Formio rahu

D
-

Deulino vaherahu

E
-

Évora Monte leping

J
-

Jam-Zapolski vaherahu

K
-

Karlowitzi rahu - Kieli rahu - Konstantinoopoli rahu – Kopenhaageni rahu - Krakówi leping - Kärde rahu

L
-

Lödöse leping

M
-

Moskva rahuleping - Mossi konventsioon

N
-

Nankingi rahu

O
-

Oliwa rahu

P
-

Pariisi rahuleping (1783)
- Pariisi rahuleping (1856) 
- Passarowitzi rahu
- Passau leping
- Perthi leping
- Pljussa vaherahu
- Posvoli leping
- Pähkinäsaari rahu

R
-

Riia rahu (1920) - Riia rahu (1921) - Roskilde rahu

S
-

San Stefano leping - Stolbovo rahu

Z
-

Zapolje rahu

T
-

Tartu rahu - Tartu rahu (Soome ja Nõukogude Venemaa) – Tilsiti rahu - Trianoni rahu - Travendali rahu – Täyssinä rahu

U
-

Uusikaupunki rahu

V
-

Vallisaare vaherahu – Veneetsia rahu - Versailles' rahu – Vestfaali rahu
Vaade järvekindlusele ülalt 2010. aasta juunis
**Por-Bažõni kindlus** (tuva keeles 'mudamaja') oli uiguuride rajatud keskaegne kindlus oma võimu kindlustamiseks hõivatud territooriumil praeguses Venemaa Föderatsioonis Siberi föderaalringkonnas Tõva Vabariigis Ubsunurski moldorus Tere-Holi taigajärve saarel, Mongoolia piiri lähedal.

Ajalugu
-------

Kindlus rajati 8. sajandi keskel uiguuride kaganaadi valitseja Eletmiš Bilge juhtimisel, kes vallutas 750. aastal oma vägedega selle piirkonna. Kindlus pidi tagama uiguuride püsiva võimu allutatud piirkonna üle. Esimesena kirjeldas allikates kindlust vene kartograaf Semjon Remezov 1701. aastal. Alates 1950. aastatest on linnust teaduslikult uuritud ja seal väljakaevamisi korraldatud.

Ehitus
------

Kindlus asetseb keset Tere-Holi järve asuval saarel ja on ristkülikukujuline. Tere-Hol on ainus piirkonna mageveejärv ja asub mägedes, 1300 meetri kõrgusel merepinnast. Lisaks veekaitsele ümbritses kindlust savist ja põletatud tellistest muldvallile laotud ligi 10 meetri kõrgune ringmüür. Kindluse sees kõrgendikul seisis kagaanile endale kuuluv keskne pealinnus. Ehitajatel tuli sinna vedada tuhandeid tonne savi ja telliseid. Kogu kindlus on keerulise arhitektuuriga ja koosneb tervest labürindist hoonetest, mis meenutavad budistlikku või hinduistlikku mandalat.

Praegune seisukord
------------------

Vladimir Putin koos Monaco vürsti Albert II-ga külastamas 2007. aasta augustis kindluse väljakaevamistöid
Arheoloogide välilaagrit ja saart ühendab 1,3 km pikkune vaiadest sild. Välisringmüür on varisenud, kuid endiselt üsna kõrge. Hoonetest on järel vundamendid. Kindlus on riikliku kaitse all föderaalse tähtsusega ehitusmälestis.

Kindlus kandideeris ülevenemaalise "geopatriotismi" raames 25. märtsist 29. septembrini 2013 toimuval multimeedia-projektkonkursil kümne unikaalsema geograafilise, ajaloolise ja arhitektuurilise objekti hulka.

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 4. juuli 2013. Vaadatud 4. juulil 2013.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
2. ↑  www.tuvarsp.ru
3. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 29. juuni 2013. Vaadatud 4. juulil 2013.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
**Partlased** (*Anatidae*) on haneliste seltsi kuuluvate veelindude sugukond. Siia sugukonda kuuluvad näiteks haned, luiged, pardid ja kosklad.

Partlased on kohastunud ujuma, õõtsudes veepinnal; paljud partlased on võimelised madalasse vette sukelduma. Kõikidel partlastel on jalgade vahel ujunahad ja nende nokk on lamendunud. 

Partlaste suurus algab väikseimast kaelus-pisipardist (*Nettapus coromandelianus*), kes on 26,5 cm pikk ja kaalub 164 g, ning lõpeb trompetluigega (*Cygnus buccinator*), kes on umbes 183 cm pikk ja kaalub 17,2 kg.

Partlased elavad kõigil mandritel peale Antarktika ja neid võib kohata enamikul maailma saartel. Üldiselt on nad taimtoidulised. Nad on monogaamsed. Partlaste seas on palju rändlinde. Mõned liigid on kodustatud ning paljusid jahitakse liha saamiseks ja lõbu pärast.

Süstemaatika
------------

Partlaste süstemaatikas pole veel üksmeelele jõutud. Näiteks "Loomade elus" on eristatud kolm alamsugukonda: harakhanilased, hanilased ja partlased. Tänapäeval arvatakse harakhani omaette üheliigilisse sugukonda ja ülejäänud liigid kolme (haned, luiged ja pardid) kuni kümnesse alamsugukonda.

Paljusid partlasi kirjeldas esimesena teaduslikult juba Linné, partlaste sugukonda aga iiri linnuteadlane ja parlamendiliige Nicholas Aylward Vigors 1825.

Partlasi on umbkaudu 146 liiki, mis ühendatakse umbes 40 perekonda.

Fossiilid
---------

Fossiilseid parte tuntakse juba uusaegkonna algusest. Euroopa eotseenist on leitud tänapäeva puispartidele lähedaste lindude jäänuseid – tänapäeva puispardid elavad troopikas. Oligotseenist on avastatud juba pardi ja vardi perekonna esindajaid, samuti suuri linde, kes vist olid luikede sugulased.

Kokku on teada ligikaudu 70 väljasurnud partlaste liiki. Neid on leitud Igalt mandrilt peale Antarktika, samuti Uus-Meremaalt.

Alamsugukonnad
--------------

* Ujupardid *Anatinae*
* *Anserinae*
* Sukelpardid *Aythyinae*
* *Dendrocygninae*
* *Merginae*
* *Oxyurinae*
* *Plectropterinae*
* *Stictonettinae*
* *Tadorninae*
* *Thalassorninae*

Viited
------

1. 1 2 3  "Loomade elu", 6. kd. lk. 85

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Partlased** |
Kaera kroonrooste eosed. Eostel on krooni meenutav ots
**Kroonrooste** (*Puccinia coronata*) on kaera ja odra kroonrooste haigustekitaja, taimepatogeen.

Kaera kroonroostet esineb igal pool maailmas, kus kasvavad metsikud ja haritavad kaera ja odra liigid. Haigust soodustavad tingimused on niiskus ja mahe temperatuur (15–25 °C) kaera kasvu ajal. Roostetele omaselt on ka kroonroostel vaheperemeestaim, milleks on harilik türnpuu. 

Haiguse sümptomiteks on lehepinnal arenevad piklikud ja/või munakujulised oranžid suvieospustulid, mis kasvuhooaja lõpus arenevad pruunideks talieospustuliteks. Olenevalt sellest, kui tugevalt põld on nakatunud, võib teravilja saak väheneda 10–40%. 

Talieosed on kaherakulised ning üheraku tipus on välja ulatuvad moodustised (pildil), mis meenutavad krooni, mille järgi on kroonrooste nimetuse saanud.

Kaera kroonrooste on kaeral kõige levinum haigus ja ka kõige suuremat majandusliku kahju tekitav haigus. Seega proovitakse leida kroonroostele resistentseid sorte, kuid umbes 5 aastaga kaotab tavaliselt sort resistentsuse kaera kroonroostele. Nüüd püüavad USA Agricultural Research Service'i teadlased metsiku kaera abil luua sorti, mis püsiks kaera kroonrooste vastu kaua resistentne.

Viited
------

1. ↑  "Oat crown rust". 4. oktoober 2017.
2. ↑  "ARS Scientists Turn to a Wild Oat to Combat Crown Rust".
**Maarianhamina** (rootsi keeles *Mariehamn*) on Soome Ahvenamaa maakonna pealinn. Asub Ahvenanmanneri saarel Põhjalahe ääres.

Seisuga 30. aprill 2014 elas linnas 11 445 inimest. See moodustab ligi poole Ahvenamaa rahvaarvust.

89,5% linna elanikest räägib emakeelena rootsi keelt.

Maarianhamina on enamiku ida poolt Rootsi sõitvate laevade vahepeatus. Tallinki, Silja Line'i ja Viking Line'i reisilaevad, mis sõidavad Tallinnast kui ka Helsingist või Turust Rootsi, teevad Maarianhaminas vahepeatuse.

Maarianhaminas on Ahvenamaa meresõidumuuseum ja muuseumlaev Pommern.

Ajalugu
-------

Linn asutati 21. veebruaril 1861 ning sai nime 'Maria sadam' Venemaa keisri Aleksander II abikaasa Maria Aleksandrovna järgi. Linna kohal asus varem Jomala valda kuulunud Övernäsi küla, millest on järel ainult üks eluhoone kesklinna kagunurgas, Övernässtugan. Arhitekt Georg Theodor von Chiewitzi koostatud 1871 heaks kiidetud planeeringut järgiti 1960. aastateni.

Linn arenes algul aeglaselt, kuni sinna 1869. aastal elama asunud kaupmees Nikolai Sittkoff muretses oma esimese purjelaeva ning pani aluse Maarianhamina arengule meresõidulinnana. Hilisematest reederitest oli tähtsaim Gustaf Erikson, kes sai meresõidunõuniku tiitli. Eriksonil oli kümneid purje-, auru- ja mootorlaevu, mis moodustasid 1930. aastatel üle poole kõigist Maarianhaminas registreeritud alustest.

Maarianhamina raekoda

Sõpruslinnad
------------

* Visby, Rootsi
* Kópavogur, Island
* Kragerø, Norra
* Slagelse, Taani
* Tórshavn, Fääri saared
* Kuressaare, Eesti
* Valkeakoski, Soome
* Lomonossov, Venemaa

Maarianhamina

Viited
------

1. ↑  Kaupunkien ja kuntien lukumäärät ja väestötiedot, vaadatud 15.02.2019.
2. ↑  Mann, Robert (2011). Żaboklicki, Paweł (toim). "Mariehamn Celebrates". *Union of the Baltic Cities* (inglise). The UBC Bulletin: 34.
3. ↑  "Sjöfarts promenaden: Upptäck Mariehamn till fots" (PDF) (rootsi). Mariehamn. Vaadatud 21. veebruaril 2024.

Välislingid
-----------

* Maarianhamina koduleht

| * v
* r
Ahvenamaa maakonna vallad |
| --- |
| 
Brändö vald **·**  Eckerö vald **·**  Finströmi vald **·**  Föglö vald **·**  Geta vald **·**  Hammarlandi vald **·**  Jomala vald **·**  Kumlinge vald **·**  Kökari vald **·**  Lemlandi vald **·**  Lumparlandi vald **·**  Maarianhamina linn **·**  Saltviki vald **·**  Sottunga vald **·**  Sundi vald **·**  Vårdö vald | Ahvenamaa vapp |
**Nida** (ka **Nidasciems** või **Nidas ciems**) on küla (*mazciems*) Lätis Lõuna-Kuramaa piirkonnas Rucava vallas.

Küla asub valla lõunaosas merepinnast ühe meetri kõrgusel Läänemere kaldal ja Leedu piiri lähistel. 

Nida jääb Pape maastikukaitsealale. Mererand on seal Läti aladele ebatüüpiliselt kivine, sealne kividest 25–30 meetri laiune ja 0,5 meetri kõrgune Litoriinamere staadiumis moodustunud kaldavall on looduskaitse all. Kivid koosnevad piimjast kvartsist; külas Gaigali talus asub sealse ranna muuseum.

Nida kohta on esimesed teated 1561. aastast (*Nidaw*). Küla kuulus varem Būtingė mõisale. 1919. aastal avati seal kool, mis suleti 1960. aastatel. Läti akordionist Eduards Rozenštrauhs pühendas sellele koolile laulu "Zilais lakatiņš". 1930. aastatel oli Nidas ligi 300 elanikku. Toona oli külas 70 majapidamist, küla võttis enda alla viie kilomeetri pikkuse rannariba. Selle lõunaosa kutsuti Boži külaks, põhjaosa Brusti külaks. 2021. aastani kuulus küla Rucava piirkonda.

Külavahetee
Külas kasvavad pärnad ümbermõõduga 3,69 meetrit ja 3,58 meetrit, sanglepad ümbermõõduga 2,92 meetrit, 3,01 meetrit, 2,92 meetrit ja 3,95 meetrit, saar ümbermõõduga 3,97 ja kõrgusega 22 meetrit ning künnapuu ümbermõõduga 5,4 ja kõrgusega 26 meetrit on looduskaitse all.

Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Jūrmalnieki kalurite talu ja Gaiļi talu.

Kohaliku kaitse all on Nida muinaskalmed ehk Rootsi hauad.

2006. aastal elas külas umbkaudu 30 inimest. 2020. aastal oli seal kaheksa elanikku.

Viited
------

1. ↑  Vietvārdu datubāze
2. ↑  Veldre V. „Dzīve pie jūras". Rīga, 1991
3. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS
4. ↑  Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija. Valsts aizsargājamo nekustamo kultūras pieminekļu saraksts
5. ↑  Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija. Valsts aizsargājamo nekustamo kultūras pieminekļu saraksts

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Nida (Läti)** |

| * v
* r
Rucava valla asulad |
| --- |
| 
Bajāriņciems **·**  Ģeistauti **·**  Ģigas **·**  Jūči **·**  Ķāķišķe **·**  Katuži **·**  Līkuma ciems **·**  Meirišķe **·**  Mikņu ciems **·**  Nida **·**  Palaipe **·**  Pape **·**  Peši **·**  Pirkuļi **·**  **Rucava** **·**  Rucavas muiža **·**  Sviļu ciems **·**  Zīrnāja |
**Eero Kangor** (sündinud 17. aprillil 1982 Tartus) on Eesti kunstiajaloolane.

Hariduskäik
-----------

Õppis aastail 1989–2000 Tartu Miina Härma Gümnaasiumis. Ta lõpetas Tartu Ülikoolis kunstiajaloo bakalaureuseõppe 2005. aastal uurimistööga Tartu Eesti Käsitööliste Abiandmise Seltsi joonistuskursustest. 2009. aastal lõpetas humanitaarteaduse magistrikraadiga ning uurimistööga Tartu Ülikooli Kunstiajaloolisest fotokogust. 2009.–2017. aastal õppis Eesti Kunstiakadeemia kunstiteaduse doktorantuuris.

Töökäik
-------

Aastatel 2005–2008 töötas ta Tartu Ülikoolis, tegeledes kunstiajaloolise fotokogu kataloogimise ja digiteerimisega. Aastatel 2008–2011 töötas Tallinna Ülikooli Ajaloo Instituudis, kus pidas muu hulgas loenguid fotograafia ajaloost. 2011–2013 töötas Tallinna Kunstihoone kuraatorina. Aastatel 2013–2015 töötas Tallinna Ülikooli Akadeemilise Raamatukogu teadurina. Aastatel 2015–2023 töötas ta Tallinna Linnaplaneerimise Ameti muinsuskaitse osakonnas.

Ta on kirjutanud kunstiarvustusi, Tallinna ajaloo aimeartikleid jms.

Teadustöö
---------

Teadustöö huvikeskmes eesti kunstiteaduse ajalugu 1920. aastate alguses. Uurinud Tartu Ülikooli esimese kunstiajaloo professori Helge Kjellini tegevust Eestis.

Liikmesus
---------

Kuulub Eesti Kunstnike Liitu ja Eesti Kunstiteadlaste ja Kuraatorite Ühingusse.

Isiklikku
---------

Tema vanaisa oli eesti lastearst ja Vabadussõja veteran Harry Busch ja vanavanaisa eesti mööblitööstur Johan Busch.

Viited
------

1. ↑  "Eesti kunsti ja arhitektuuri biograafiline leksikon".
2. 1 2  "Kaitstud lõputööd".
3. ↑  "Art Historical Photograph Collection of the University of Tartu. From the past to the future".
4. 1 2 3 4 5 6 7 8  "Eesti Teadusinfosüsteem".
5. ↑  "Andmebaas ISE".
6. ↑  "Eero Kangor". *Eero Kangor*. 28. jaanuar 2024. Vaadatud 28. jaanuaril 2024.
7. ↑  Kangor, Eero (2023). "Art History as a New Discipline at the Estonian University in Tartu after the Long 19th Century". *Baltic Journal of Art History*. **24** (Winter 2022): 9–47.

Välislingid
-----------

* Eero Kangor Eesti Teadusinfosüsteemis
Pomarolo valla paiknemine Trento provintsis
**Pomarolo** (saksa keeles *Pommaröl*) on vald *(comune)* Trento provintsis Põhja-Itaalias, umbes 15 km Trentost edelas.

Ülevaade
--------

Pomarolo vallas on *frazioni* (alljaotused) Chiusole ja Savignano. Pomarolo külgneb järgmiste valdadega: Cimone, Aldeno, Villa Lagarina, Nomi, Volano ja Rovereto. Pomarolo asub Adige jõe ääres ja Cimana mäe jalamil. 

Cabernet', Merlot', Sauvignon Blanci ja Schiava viinamarja istandused on ümbruskonnas ülekaalus, samuti puuviljaaiad. 

Külast idas on vanad Castel Barco varemed, mis ikka veel domineerivad Vallagarina kohal. 

Linn uhkustab põllumajandusega, mis ulatub tagasi antiikaega, olles Vana-Rooma päritolu "fundus". Nii nagu antiikajal annavad ka tänapäeval viljapuud ja viinapuud peamise põllumajandustoodangu. 15. sajandil, Veneetsia võimu all kasvatati Pomarolos ja mujal Vallagarinas mooruspuid ja seda kuni 1950. aastate keskpaigani. Pomarolo ümbruskond on hästi tuntud oma trühvlite poolest, eriti Savignano.

Etümoloogia
-----------

Nimi tuleb vulgaarladinakeelsest sõnast "pomarium", mis tähendab viljapuuaeda.

Ajalugu
-------

Adige jõest paremal kulgev tee, mis lõikab läbi vana küla, on alati olnud peamine läbisõidutee. Pomarolo oli Vallagarina keskus nii Rooma ajal kui ka kõrgkeskajal.

Saksa kuningas ja Saksa-Rooma keiser Lothar III hävitas selle 1136. aastal. Rooma võimu ajal oli Pomarolo "Comun Comunale", mis juhtis haldust, eeskirju, avalikku korda, põllumajandust, taristu hooldamist ja Pomarolot ümbritsevate linnade haldust.

Castel Barco pakkus garnisoni majutades piirkonnas sõjalist kohalolekut. Pomarolo on ka samanimelise aadliperekonna sünnipaik, kellel oli suur tähtsus kohalikus ja Trento provintsi ajaloos. 15. sajandil võeti kindlus üle ja purustati keiser Maximilian I poolt Veneetsia sissetungi ajal 1508. aastal.

1330. aastal lisandus San Antonio kirikule palverändurite külalismaja, kuid muudeti hiljem hospitaliks ja seejärel munkade pelgupaigaks.

Tuntud inimesi
--------------

* Felice Fontana
* Gregorio Fontana
**Antti Ilmari Lindtman** (sündinud 11. augustil 1982 Vantaas) on Soome poliitik (Soome Sotsiaaldemokraatlik Partei).

Antti Lindtman lõpetas gümnaasiumi 2002. aastal. 2002–2003 töötas ta betooniauto juhina. 2003–2007 töötas ta Soome Ametiühingute Keskliidus projektisekretärina ja 2007–2011 noorsoosekretärina. Alates 2009. aastast on ta Vantaa linnavolikogu esimees. 2011. aastal valiti ta Eduskunna liikmeks. 2012–2017 oli ta Soome Sotsiaaldemokraatliku Partei aseesimees. Alates 23. aprillist 2015 on ta sotsiaaldemokraatide parlamendifraktsiooni esimees. 2016. aastal omandas ta töö kõrvalt Helsingi Ülikoolis riigiteaduste kandidaadi kraadi.

1. septembril 2023 valis Soome Sotsiaaldemokraatlik Partei Antti Lindtmani erakonna uueks esimeheks.

Viited
------

1. ↑  Antti Lindtman : Sosialidemokraattinen eduskuntaryhmä Eduskunta. Vaadatud 2. septembril 2023
2. ↑  Erno Laisi:"Ikuinen lupaus" nousi huipulle – tällainen on Antti Lindtman Iltasanomat, 1. september 2023. Vaadatud 2. septembril 2023
3. ↑  Antti Lindtman sai Soome sotsiaaldemokraatide juhiks Eesti Rahvusringhääling, 1. september 2023. Vaadatud 2. septembril 2023
Sfruzi valla paiknemine Trento provintsis
**Sfruz** (saksa: *Sfrutz*) on vald *(comune)* Trento provintsis Põhja-Itaalias. Seal elas 2009. aastal umbes 230 inimest ja valla pindala on 11,7 km².

Tegemist on traditsioonilise alpikülaga, ühe kõrgeimaga Val di Nonis, see paikneb vohaval platool Monte Roeni ja Corno di Tresi vahel. Selle iidset päritolu on tõestanud arheoloogilised leiud, mis on toonud päevavalgele arvukalt traditsioonilisi katusekividega Rooma haudu.

Sfruz on säilitanud oma esialgse kujunduse, koos oma maamajade ja aadliehitistega, kivist portaalide, saalide ja puitkaunistustega, samuti mõnede freskodega. Kirik seisab via Predaia vastas ja seal on näha arvukalt huvitavaid kohalikus traditsioonis arhitektuurilisi elemente, sealhulgas portaal 1704. aastast harja ja ebatavalise lantsettkaarega. Püha Barbara – kaevurite kaitsepühaku – *Alto-rilievo* (kõrgreljeef) asub tee otsas, mänguväljaku taga. Sfruzi kihelkonnakirik on pühitsetud pühale Agathale.

Sfruzi kartul on hästi tuntud. Linn on ka selliste traditsiooniliste käsitööliste nagu kullassepad ja puunikerdajad bastioniks. Selle suured keraamikaahjud on nii iseloomulikud kui väga originaalsed. Neid on toodetud alates renessansist, kui neid müüdi – "ahjumeistrite" juhtimisel – Austrias, Tiroolis ja Lombardias.

12 *Percorsi d'Anaunia* läheb läbi Sfruzi. Rocchettast Castel Thuni viivatel iidsetel teedel põhinevate märgistatud matkaradade järgi annavad 12 *Percorsi* reisijatele võimaluse tutvuda Sfruzi ja Smarano vahel okaspuu- ja pöögimetsadega.

Sfruz külgneb järgmiste valdadega: Amblar-Don, Predaia ja Tramin an der Weinstraße.
Emakeele monument Aserbaidžaanis Naxçıvanis
**Emakeel** on esimene keel, mille omandamist alustab inimene pärast sündimist.

Emakeel oleneb inimese vanematest või keelekeskkonnast, kus ta üles kasvab. Emakeele omandamist alustatakse suhtlemisel ema ja isaga. Seega saab emakeel alguse kodust ja kõige lähedasematest inimestest, kes last ümbritsevad. See on inimese esimene õpitud keel, mis rajab vundamendi tulevikus õpitavatele teistele keeltele. Seejuures on emakeel suuresti ka esimene sõnadest koosnevate lausete tervikmõtte ehk verbaalse teabe edastamise viis, mis valmistab ette tulevases elus isiku ääretult olulist oskust – eneseväljendusvõimet ja empaatiat.[*viide?*]

Kakskeelsuse ja mitmekeelsuse puhul on kasutatud ka terminit "esimene keel", defineerides seda kui keelt, mida kasutaja enda arvates kõige paremini oskab, kuid mis ei ühti tegelikult mõistega "emakeel".[*viide?*]

2000. aastast tähistatakse UNESCO algatusel 21. veebruaril rahvusvahelist emakeelepäeva. Selle ajendiks olid 1952. aasta sündmused tollal veel Pakistaniga ühte riiki kuulunud Bangladeshis, kus hukkusid mitmed üliõpilastest meeleavaldajad, kes nõudsid bengali keele kuulutamist üheks Pakistani riigikeeleks.[*viide?*]

Eesti
-----

Eestis peetakse emakeele all sageli silmas vaid eesti keelt, näiteks tegeleb Emakeele Selts eelkõige just eesti keele uurimisega. 1994. aastal püstitati Kadrinas Kadrina Keskkooli kõrvale emakeele ausammas. Ehkki Eestis 1996. aastast (riiklikult 1999. aastast) tähistatava emakeelepäeva tähendust on vahel mõtestatud ka laiemalt, tähistatakse seda 14. märtsil seepärast, et see on luuletaja Kristjan Jaak Petersoni sünniaastapäev ning Peterson oli üks esimesi eestikeelseid kirjanikke, kes pööras oodis "Kuu" tähelepanu eesti keelele kui kirjanduskeelele.[*viide?*]

Vaata ka
--------

* Võõrkeel

Viited
------

1. ↑  TEA entsüklopeedia 6. köide, 2011.

Välislingid
-----------

 Emakeel – tsitaadid Vikitsitaatides
**Christer Reinhold von Schlippenbach** (surnud 1716) oli Schlippenbachide aadlisuguvõsast pärit Rootsi sõjaväelane ja ooberst, kes osales Põhjasõjas.

Elulugu
-------

Christer Reinhold von Schlippenbach sündis Wolmar Anton von Schlippenbachi ja Helene von Lieweni perekonda. Tema vend oli hilisem ooberstleitnant Heinrich Johann von Schlippenbach.

1697. aastal oli Schlippenbach seersant Riia kubernerirügemendis. 1700. aastal sai ta oma isa tragunirügemendis kornetiks. 1701. aastal sai ta seal kapteniks. Tragunirügemendi koosseisus osales ta Erastvere ja Hummuli lahingus. 

1702. aastal abiellus Schlippenbach Ulrika Eleonora von Patkuliga.

1704. aastal liitus Schlippenbach Liivimaa aadlilipkonnaga ning oli seal rittmeister, samal aastal sai ta Hälsinge jalaväerügemendis majoriks. 1705. aastal osales ta Gemauerthofi lahingus. 1710. aastal ülendati ta Södermanlandi rügemendis ooberstleitnandiks. 1712. aastal ülendati ta ooberstiks. 

Christer Reinhold von Schlippenbach suri 1716. aasta 24. juunil Fredrikshaldi piiramisel.

Kasutatud allikad
-----------------

* Lewenhaupt, Adam. Karl XII:s officerare. Biografiska anteckningar. Lk 599. 1920.

* Stackelberg, Otto Magnus von. Genealogisches Handbuch der estländischen Ritterschaft. Görlitz. Kd. 1. Lk 726. 1931.
19. aprillil 1977 kukkus Moe külas alla Nõukogude lennuväe Antonov An-24T, milles hukkus 21. inimest.

Õnnetus
-------

Tapa lennuväljal tuli remontida lennurada ja ruleerimisteed, mistõttu otsustati seal paiknev 656. õhukaitse hävituslennuväerügement (Su-9 hävitajad) ajutiselt ümber paigutada Pärnu lennuväljale. Kuna lendude jaoks koolitatud piloote oli vähem kui hävitajaid, siis veeti lennukid mitmes läbisõidus. Pärast esimest lähenemist pöördusid piloodid An-24T lennukiga tagasi Tapale. Kokku oli lennukis 5 meeskonnaliiget ja 16 reisijat.

Tapal maandumisel läks lennuk meeskonna komandöri kogemuse puudumise tõttu alla liugraja ja möödus 100 meetri kõrgusel kaugmaa raadiomajakast (LDLR). Siin sattus An-24T võimsasse lumelaengusse, kuid komandör, olles otsustanud mitte ümber minna, jätkas laskumist. Lendades Moe küla kohal, tabas An-24T kohaliku piiritusetehase korstnat (kõrgus 60 meetrit). Kokkupõrke tagajärjel kukkus auto ümber ja 300-400 meetri pärast põrkas ta maapinnale ning süttis põlema.

An-24T poolt tabatud korsten (vasakul)
Katastroofis hukkus kõik pardal olnud 21 inimest. Tegemist on Eesti halvima lennukatastroofiga.

Lennuõnnetuse mälestusmärk 11. augustil 2012

Õhusõiduk
---------

See oli NSVL õhujõudude Antonov An-24T, mis lendas Pärnust Tapale.

Viited
------

1. ↑ . `{{netiviide}}`: puuduv või tühi `|url=` (juhend); puuduv või tühi pealkiri: `|pealkiri=` (juhend); välislink kohas ``|perekonnanimi=`` (juhend)
2. ↑ . `{{netiviide}}`: puuduv või tühi `|url=` (juhend); puuduv või tühi pealkiri: `|pealkiri=` (juhend); välislink kohas ``|perekonnanimi=`` (juhend)
3. ↑ . `{{netiviide}}`: puuduv või tühi `|url=` (juhend); puuduv või tühi pealkiri: `|pealkiri=` (juhend); välislink kohas ``|perekonnanimi=`` (juhend)
**Gustav Wilhelm von Schlippenbach** (?–1711) oli Schlippenbachide aadlisuguvõsast pärit Rootsi sõjaväelane ja ooberst, kes osales Põhjasõjas ning oli Nöteborgi kindluse komandant.

Elulugu
-------

Gustav Wilhelm von Schlippenbach sündis Wolmar von Schlippenbachi ja Maria von Bocki perekonda.

1666. aastal oli ta Viiburi jalaväerügemendis lipnik. Seitse aastat hiljem tõusis ta seal leitnandi auastmeni. 1700. aastal sai ta Ingerimaa tragunirügemendis ooberstleitnandiks. 1701. aastal määrati ta Nöteborgi kindluse komandandiks. Järgmisel aastal sattus kindlus venelaste piiramisrõngasse ning alistus 12. oktoobril rkj. Schlippenbach langes venelaste kätte vangi, kuid vabastati peale Narva langemist 1704. aastal.

Gustav Wilhelm von Schlippenbach suri 1711. aastal.

Abielu
------

Gustav Wilhelm von Schlippenbach abiellus Margaretha Gertrude Leijoniga. Abielust sündis Georg Gustav von Schlippenbach.

Viited
------

1. 1 2 3  (Genealogisches Handbuch der estländischen Ritterschaft)
2. ↑  Lk 599 (Lewenhaupt, 1920)

### Kasutatud kirjandus

* Lewenhaupt, Adam. Karl XII:s officerare. Biografiska anteckningar. 1920.

* Stackelberg, Otto Magnus von. Genealogisches Handbuch der estländischen Ritterschaft. Görlitz. Kd. 1. Lk 725. 1931.