recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Toidukorra asendaja pulbrist segatava joogi kujul
**Toidukorra asendaja** on jook, batoon supp jms, mis on mõeldud tahke toidukorra asendajaks, tavaliselt kontrollitud koguses kalorite ja toitainetega. Mõned joogid on tervisekokteili vormis. Meditsiiniliselt määratud söögikorra asendus joogid sisaldavad vajalikke vitamiine ja mineraale. Kulturistid, kes söövad 5–6 toidukorda päevas. kasutavad mõnikord toidukorra asendajaid, et säästa toidu valmistamise aega.

Kasutamine
----------

Toidukorra asendajaid kasutatakse kehakaalu langetamiseks. Samuti kasutavad toidukorra asendajaid kiire elutempoga inimesed, et täita enda päevased toitainete vajadused, ilma raiskamata aega toidu valmistamisele. Toidukorra asendajad võivad olla kasulikud ka vanainimestele, et nad saaksid kätte vajalikud toitained.

  

On mõningaid tõendeid selle kohta, et toidukorra asendajate kasutamine on tõhus rasvunud inimeste kehakaalu langetamiseks.

Söögikorra asendajaid saab kasutada diabeedi raviks, sest need aitavad säilitada madalat keha kaalu. Ameerika Diabeedi Assotsiatsiooni (ADA) andmetel võib toidukorra asendajaid kasutada tavaliste söögikordade asemel üks või kaks korda päevas, et aidata diabeediga inimestel hoida madalat kehakaalu. Madal kehakaal säilib seni, kuni inimene järgib toidukorra asendamise kava.

Söögikorra asendajaid saab kasutada, et lihtsustada kaalulangetust psüühikahäiretega inimeste jaoks, nagu skisofreenia, skisoafektiivne häire, bipolaarne häire.

Viited
------

1. ↑  "Drink Yourself Skinny". *Men's Health*. Originaali arhiivikoopia seisuga 13. detsember 2009. Vaadatud 10.12.2020.
2. ↑  "Meal replacement guide". *Bodybuilding for You*. Vaadatud 10.12.2020.
3. ↑  Caroline Roberts (9. juuni 2020). "Meal replacement shakes: Can they help you lose weight, and who should use them?". *C Net*. Vaadatud 15.12.2020.
4. ↑  Heymsfield, S. Mierlo, B. van. Knaap, van der C. A. J. Heo, M. and H. I. Frier 2003. "Weight management using a meal replacement strategy: meta and pooling analysis from six studies". International Journal of Obesity  volume 27. lk  537–549. Vaadatud Detsember 2020
5. ↑  Craig, J. 2013. "Meal Replacement Shakes and Nutrition Bars: Do They Help Individuals With Diabetes Lose Weight?". In Diabetes Spectrum volume 26 (3). lk 179–182. Vaadatud Detsember 2020
6. ↑  Gelberg, H. A. Kwan, C. L. Mena, S. J. Erickson, Z. D. Baker, Matthew R. Chamberlin, V. Nguyen, C. Rosen, J. A. Shah, C. and D. Ames. 2015. "Meal replacements as a weight loss tool in a population with severe mental illness". Eating Behaviors volume 19. lk 61–64. Vaadatud Detsember 2020
**Looduse õigused** (inglise *rights of nature*) on keskkonnaeetika kategooria, mis omistab loodusele õigusi, nagu neid on inimeselgi.

Loodusele inimkonnaga sarnaste õiguste omistamisega püütakse sageli põhjendada vajadust loodust kaitsta ja inimtegevust selle arvel piirata. 

Õiguste omistamisele on omane teatud astmeline laienemine: kõige levinum on nn loomaõiguste tunnustamine, kuid selle mõtteviisi abil ei ole alati võimalik põhjendada ulatuslikumat keskkonnakaitset. Järgmiseks sammuks on olnud õiguste omistamine kõigele elavale ja lõpuks – püsivaks kestmiseks võimelistele ökosüsteemidele. Viimase sammu filosoofiline probleem on selle ühepoolne kommunikatsioon: nimetatud õigusi saavad loodusele omistada omavahelise kokkuleppe alusel ainult inimesed ning looduse kui õigustatud subjekti tagasiside tõlgendamine on samuti ühiskondliku kokkuleppe küsimus.

Vaata ka
--------

* Looduskesksus (ökotsentrism)

Viited
------

1. 1 2 3  Säästva arengu sõnaseletusi. Säästva Eesti Instituut, SEI Tallinn.  (vaadatud 16.12.2011)

Kirjandus
---------

* Säästva arengu sõnaseletusi. Säästva Eesti Instituut, SEI Tallinn.  (vaadatud 16.12.2011)
**Johannes Eberhard** (28. august 1887 Mustjala – 13. september 1971 Darmstadt) oli Eesti ja saksa vaimulik.

Õppis aastatel 1898–1905 Nikolai Gümnaasiumis, lõpetas aastal 1907 Kuressaares gümnaasiumi. Õppis aastatel 1907–1912 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas, saades kuldauraha. Sai Berliini Ülikoolist aastal 1913 teoloogiakandidaadi kraadi. Oli prooviaastal Kadrina Katariina koguduses. Ordineeriti 8. septembril 1913 Tallinnas õpetajaks.

Oli 1913–1919 Kadrina Katariina koguduse õpetaja. Lahkus aastal 1919 Saksamaale. Oli 1920–1922 Flemendorfis (Groß Kordshagen, Nordvorpommerni kreis, Mecklenburg-Vorpommerni liidumaal), 1922–1927 oli pastor Gammelinis (Ludwigslusti kreis, Mecklenburg-Vorpommerni liidumaal), 1927–1934 oli pastor Warnemündes (Rostocki linnaosa, Mecklenburg-Vorpommerni liidumaal), 1934–1943 oli pastor Rostocki Jakobi kirikus, 1943–1956 oli pastor Neubrandenburgis, seejuures aastail 1943–1956 praostina.

Isiklikku
---------

Tema isa August Eberhard oli Mustjala Anna koguduse õpetaja, vanaisa Paul Eberhard oli Kullamaa Püha Johannese koguduse õpetaja, onu Theodor Eberhard oli Juuru Mihkli koguduse õpetaja, onu Paul Eberhard oli Väike-Maarja koguduse õpetaja, vend Samuel Eberhard oli Kunda koguduse õpetaja.

Viited
------

1. ↑  Lexikon deutschbaltischer Theologen seit 1920. Bearbeitet von Wilhelm Neander. 2 auflage 1988, bearbeitet von C. Helmut Intelmann

Välislingid
-----------

*
**Tatjanapäev** (vene keeles *Татьянин день*) on vene üliõpilaste tähtpäev 25. jaanuaril, mida Tartu Ülikooli Narva kolledžis tähistatakse alates 1990. aastate keskpaigast. Traditsioon ulatub 18. sajandisse ja on seotud sellega, et Vene keisrinna Jelizaveta Petrovna kirjutas 1755. aastal, kirikukalendri järgi tatjanapäeval, alla Moskva ülikooli, Venemaa esimese ülikooli asutamisaktile.

Pärimus
-------

Päev on Rooma märtri Tatjana mälestuspäev, kes suri 225. aasta paiku keiser Severus Alexanderi ajal. Ta oli silmapaistvast perekonnast pärit kristlane ja kiriku diakoniss, kes hukati kristlaste tagakiusamises. Legendi järgi palvetas ta oma hukkajate eest, kellest mõned hakkasid nägemuse mõjul kristlasteks ja tapeti. Pärast piinamist raiuti temal ja ta isal pead maha.

Ajaloost
--------

Pidutsemise traditsioon ulatub Moskva ülikooli asutamise aega 1755. aastasse. Tsaari-Venemaal tähistati seda päeva ülikoolides ja teistes õppeasutustes hommikuse jumalateenistuse, rektori kõnega pidulikul aktusel ja järgneva rongkäiguga, koos tulevärgi ja suure pummeldamisega. Tsaaririigi politseil oli sel päeval keelatud purjutavaid üliõpilasi kimbutada. Traditsioon keelustati pärast oktoobrirevolutsiooni 1917. Pärast seda, kui 1995. aastal taasavati Moskva ülikooli juures Püha Tatjana kirik, elustati see uuesti.

Tähistamine Narvas
------------------

Tatjanapäeval toimub tõrvikurongkäik ja esmakursuslaste pühitsemine tõelisteks üliõpilasteks. Traditsioonid sarnanevad Tartu volbriöö ja rebaste ristimise kommetega. Narva linnuses saavad Tartu Ülikooli Narva kolledži esmakursuslased endale pähe kolledži sinikollased teklid ja annavad üliõpilasvande.

Viited
------

1. ↑  Tatjanapäev. - BERTA Eesti Rahvakalendri Tähtpäevade Andmebaas
2. ↑  Vene tudengid tähistavad Narvas tatjanapäeva. - Eesti Päevaleht, 25.01.2002
Suureõielise abeelia õied. Osal õitest on valged kroonlehed ära langenud ning on jäänud ainult punased tupplehed.

Õied ja lehed

Sort 'Edward Goucher'
Sort 'Edward Goucher'
Sort 'Edward Goucher'
Sort 'Conti'
Sort 'Conti'
Suureõieline abeelia Madridi botaanikaaias

**Suureõieline abeelia** (*Abelia ×grandiflora* (Rovelli ex André) Rehd.) on abeelialiikide *Abelia chinensis* (hiina abeelia) ja *Abelia uniflora* hübriid.

Taksonoomia
-----------

Perekond *Abelia* on nimetatud hiina abeelia avastaja Clarke Abeli järgi. Liigiepiteet *grandiflora* ('suureõieline') osutab selle hübriidi õite suurusele võrreldes muude selle perekonna taimedega. 

Sünonüümid on *Abelia rupestris* Hort. *Linnaea pringiana* Graebn ja *Linnaea spaethiana* Graebn.

Kirjeldus
---------

See on ümara ja laia võraga mitme tüvega ning võlvuvate harudega 1...1,8 m (kuni 3 m) kõrgune pooligihaljas põõsas.

Harud on punakad, ümarad ja võlvuvad. 

Lehed on munajad, läikivad, tumerohelised, kergelt hambulised, vastakud, kuni 2...6 cm pikkused.

Õied on roosakasvalged, kellukjad, kuni 2 cm pikkused, kergelt lõhnavad, moodustavad kobarõisiku. Õitsemisperiood on pikk, kestab kevadest sügiseni välja. Punakas õietupp jääb pärast õitsemist püsima.

Vili on piklik pähklike, mida kroonib õietupp.

Dekoratiivtaim
--------------

Suureõieline abeelia on populaarne aias kasvatatav dekoratiivtaim, mida kasutatakse ka elavtarade koosseisus.

Teda paljundatakse pistikutena. 

Ta pärineb Lago Maggiore äärsest Rovelli aiandist (1886).

Sorte
-----

* 'Compacta'
* 'Confetti' ehk 'Conti'
* 'Dwarf Purple'
* 'Edward Goucher'
* 'Frances Mason'
* 'Gold Spot' ehk 'Gold Strike'
* 'Hopleys'
* 'Little Richard'
* 'Sherwoodii'
* 'Sunrise'

Välislingid
-----------

* Sissekanne projektis Wikispecies
* Sissekanne saidil infojardin.com (*hispaania keeles*)

Artikli kirjutamisel on kasutatud inglis- ja hispaaniakeelset Vikipeediat seisuga 15.3.2009.
**Juhan Viilip** (ka **Johannes Viilip**; 28. veebruar 1903 Järavere, Imavere vald – 21. august 1954 Stockholm) oli eesti jurist.

Ta sai 1922. aastal Tartus eksamikomisjoni poolt gümnaasiumi lõputunnistuse. Aastatel 1922–1926 õppis ta Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas, mille lõpetas *cum laude*. Ta oli EÜS-i vilistlane.

Aastatel 1927–1930 asus ta tööle Tallinna-Haapsalu Rahukogu kohtuameti kandidaadina. Aastatel 1930–1939 oli ta Tallinna 5. jaoskonna abiprokurör ja 1939–1944 Tallinna Ringkonnakohtu prokuröri kohusetäitja. Veel oli ta kriminaalõiguse ja kriminaalprotsessi lektor politseikoolis, advokaatide eksamikomisjoni liige, kohtuameti kandidaatide eksamikomisjoni liige ja tegev kohtunike ühingus.

1944. aastal põgenes ta Rootsi. Töötas seal algul arhiivis, hiljem farmaatsiafirma Fresenius Kabi AB teenistuses raamatukogus.

Viited
------

1. ↑  Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944. II, lk. 233-234
2. ↑  OKUPATSIOONIDE OHVREID TALLINNA RINGKONNAKOHTUS, Vaba Eesti Sõna = Free Estonian Word : Estonian weekly, 13 juuni 1963
3. ↑  Heiki Raudla. Pilistvere kihelkond - Eestimaa Taani. Viljandi muuseum 2012
Sindi Jumalailmumise kirik (september 2000)
**Sindi Jumalailmumise kirik** on Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku haldusalasse kuuluv õigeusu kirik Pärnu maakonnas Sindi linnas aadressil Pärnu maantee 16. 

Kirik on arvele võetud kultuurimälestisena.

Ajalugu
-------

Sindi õigeusu kirik valmis 1899. aastal ja ehitati Moskva kaupmehe R. Schöni ja Sindi kalevivabriku kulul. Riia ja Miitavi piiskop Agafangel (Preobraženski) pühitses kirikuhoone samal aastal. Kellatorni ja kaheksatahulise sibulkiivriga haritorniga punastest tellistest, seest krohvitud kirik oli Sindi esinduslikem hoone. Kirikul on rikkalik välisdekoor. Kolmeosalise (eeskoda, nelitis ja apsiid) pühakoja kujundamisel on kasutatud Moskva baroki elemente. Pärast koguduse likvideerimist 1962. aastal hakkas kirik lagunema. 1980. aastatel oli hoonel veel neli torni. Kiriku katusekonstruktsiooni uuendati osaliselt 1990. aastate algul. Samal ajal likvideeriti nelitise kohal olev kuppel ja asendati sirge katusekattega. Sindi linn andis EAÕK taotluse põhjal neile tasuta üle muinsuskaitse all oleva Sindi kiriku kinnistu ja taotles pühakoja renoveerimiseks toetust riiklikust pühakodade programmist.

Vaata ka
--------

* Sindi Jumalailmumise kogudus
* Sindi kalevivabrik
* Tori kihelkond

Viited
------

1. ↑  Sindi Jumalailmumise kirik kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 29.05.2015)
2. ↑  P%E4rnumaa teatmikus "Teeliste kirikud" (vaadatud 29.05.2015)
3. ↑

Kirjandus
---------

* August Kaljukosk. "Õigeusukogudustes teeninud vaimulikkude nimekiri". Tallinn, 1975.Käsikiri Eesti Rahvusarhiivis.
* "Eesti õigeusk X-XXI sajandil". Entsüklopeediline teatmik (vene keeles). Koostaja Vladimir Iljaševitš. Kirjastus Tarbeinfo OÜ. Tallinn, 2014; lk 507
* Andrei Sõtšov. "Eesti õigeusu piiskopkond Stalini ajal aastail 1945-53". TÜ kirjastus. Tallinn, 2004; lk 65-125
* Jaanus Plaat/Arne Maasik. "Õigeusu kirikud, kloostrid ja kabelid Eestis". Eesti Kunstiakadeemia. Tallinn, 2011; lk 518-523

Välislingid
-----------

* Sindi Jumalailmumise kirik kultuurimälestiste riiklikus registris
* "Sindi kiriku katus sai korda ja ristid kullatud" ERR, 23. september 2021
**Juhanson** on eesti perekonnanimi.

Perekonnanime Juhanson (Juhannsohn, Juhannson, Juhhanson, Juhhansohn, Juhansohn) on pandud 21 mõisavallas Harju-, Järva-, Lääne-, Pärnu-, Tartu-, Viru- ja Võrumaal. Nimede eestistamisel määrati sellenimelistele isikutele uueks perekonnanimeks Aalde, Aas, Aialt, Ainsalu, Eeriku, Ennis, Heinla, Jaanimets, Jaanimäe, Jaaniste, Jaansoo, Jaemaa, Jaksi, Joa, Joala, Joasaar, Joasoo, Johansoo, Joonsaar, Joonsuu, Jooslu, Jugala, Juha, Juhalo, Juhandi, Juhani, Juhansaar, Juhanso, Juhansoo, Juhari, Juhasoo, Juht, Juhtjõe, Juhtsalu, Järavere, Järvela, Jäälaid, Jäämaa, Jõe, Jõelaan, Jõemets, Jõesaar, Jõgis, Kaljumäe, Kalm, Kalmeto, Kase, Kasela, Koidumaa, Koskel, Kullissaar, Kuru, Laadi, Laanemäe, Lautus, Lehte, Lepparu, Lible, Liivamäe, Liivrand, Lille, Lillekallas, Lomp, Loog, Luste, Mere, Metsa, Metsla, Metsoja, Mäeots, Mäepalu, Mändma, Neemela, Niine, Ojamets, Parres, Pilve, Pung, Raid, Raidla, Raieste, Rajaste, Rande, Randma, Randoja, Rannit, Rannula, Riikson, Roossaar, Ruusna, Seidla, Seinre, Sillar, Suviste, Sõmer, Taara, Talvik, Talviku, Tammemäe, Tammeorg, Tammsalu, Tasalain, Tasuja, Tiiva, Tuka, Uuspõld, Vahtramäe, Valmo, Vanaõue, Veeäär, Veldi ja Õismaa. Juhanson on ka eestistamisel antud perekonnanimi, määratud isikuile, kelle perekonnanimi oli Engevald (1937. aastal Auvere-Joala vallas). 

2018. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Juhanson Eestis 204 mehel ja 231 naisel.
Duna Aréna - Euroopa meistrivõistluste peamine võistluspaik.
**2020. aasta ujumise Euroopa meistrivõistlused** pidid toimuma 11.–24. maini Ungaris Budapestis. 20. märtsil teatati siiski, et võistlused on edasi lükatud koroonapandeemia tõttu ja toimuvad 17.–30. augustini 2020. Mai alguses teatas Euroopa Ujumisliit, et lükkab võistluse edasi 2021. aasta maini. **Võistlused toimusid 10.–23. maini 2021.** Võistluste toimumiskohad on Doonau areen Budapesti kesklinnas, kus selguvad Euroopa meistrid ujumises, vettehüpetes ja kujundujumises. Avaveeujumises selguvad võitjad Lupa järves, mis asub Budakalászi linnas. 

**35.** korda peetavate Euroopa meistrivõistluste korraldaja otsustas Euroopa Ujumisliit LEN 9. juulil 2016. aastal Budapestis toimunud juhatuse koosolekul. 

Peale 1926. aasta, 1958. aasta, 2006. aasta ja 2010. aasta toimuvad Budapestis juba viiendad ujumise Euroopa meistrivõistlused. Budapest korraldas kolm aastat varem 2017. aasta ujumise maailmameistrivõistlused.

Võistluspaigad
--------------

Võistluste toimumiskohad on Doonau areen Budapesti kesklinnas ujumise, vettehüpete ja kujundujumise võistluste jaoks ning Lupa järv, mis asub Budakalászi linnas (Budapesti suurlinnapiirkond) avaveeujumise võistlusteks. Harjutamiseks ja soojendamiseks kasutatakse veel kolme järgmist kohta: Komjádi bassein, BVSC bassein ja Széchy Tamás bassein. 

| Budapest | Budakalász |
| --- | --- |
| Duna Aréna | Lupa järv |
| Istakohti: **5,300** |  |
|  |  |

Medalid
-------

  \*   Korraldajariik

|
|  |
| Koht | Riik | **Kuld** | **Hõbe** | **Pronks** | Kokku |
| **1.** |  Suurbritannia | 11 | 9 | 6 | 26 |
| **2.** |  Venemaa | 9 | 5 | 8 | 22 |
| **3.** |  Itaalia | 5 | 9 | 13 | 27 |
| 4. |  Ungari | 5 | 3 | 4 | 12 |
| **5.** |  Holland | 4 | 5 | 1 | 10 |
| **6.** |  Ukraina | 2 | 1 | 0 | 3 |
| **7.** |  Prantsusmaa | 1 | 2 | 2 | 5 |
| **8.** |  Hispaania | 1 | 1 | 1 | 3 |
| **9.** |  Rumeenia | 1 | 1 | 0 | 2 |
|  Soome | 1 | 1 | 0 | 2 |
| Kokku riike 21 | 44 | 44 | 42 | 130 |
Gerhard Schürer (1982)
**Paul Gerhard Schürer** (14. aprill 1921 Zwickau – 22. detsember 2010 Berliin) oli Saksa DV riigitegelane.

Gerhard Schürer oli pärit töölisperekonnast. Rahvakooli lõpetamise järel õppis ta aastatel 1936–1939 masinalukksepaks. Teisest maailmasõjast võttis ta osa Luftwaffe koosseisus. Sõja järel töötas Schürer esialgu lukksepa ja veoautojuhina. 1947–1951 töötas ta Saksimaa liidumaavalitsuses, jõudes välja majandusküsimuste osakonnajuhataja ametikohani. 1948. aastal astus ta Saksamaa Sotsialistlikku Ühtsusparteisse. 1952. aastal lõpetas ta Mecklenburgi parteikooli ja 1958 NLKP Kõrgema Parteikooli Moskvas.

1951. aastal asus ta tööle Saksa DV Ministrite Nõukogu juures asuvas Plaanikomisjonis. Alates 1955. aastast oli Schürer Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee planeerimis- ja finantsosakonna töötaja, 1960. aastal sai ta osakonnajuhataja asetäitjaks ja 1962. aastal osakonnajuhatajaks. Aastatel 1965–1989 oli ta Saksa DV Plaanikomisjoni esimees.

Alates 1963. aastast oli Gerhard Schürer Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee liige. 1967. aastal sai ta Rahvakoja (parlamendi) liikmeks. Alates 1973. aasta oktoobrist oli ta Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee Poliitbüroo liikmekandidaat.

1989. aasta sügisel koostas Gerhard Schürer koos nelja kaastöölisega nn Schüreri raporti ("Saksa DV majandusliku olukorra analüüs lõppjäreldustega"), mis anti 31. oktoobril 1989 üle uuele partei esimesele sekretärile Egon Krenzile. Raportis kujutati Saksa DV majanduslikku olukorda väga tumedates toonides ja jõuti pessimistlikele järeldustele.

8. novembril 1989 astus Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee Poliitbüroo täies koosseisus tagasi. Samas moodustati uus Poliitbüroo, mille täisliikmeks Gerhard Schürer sai. 

3. detsembril 1989 astusid aga Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee ja vastvalitud Poliitbüroo lõplikult ametist tagasi. 1990. aasta jaanuaris heideti Gerhard Schürer Demokraatliku Sotsialismi Parteist välja. Seejärel Schürer vahistati kahtlustatuna majanduslikes kuritarvitustes. Kuid ta vabastati vähem kui kolm nädalat hiljem eeluurimisvangistusest, ilma et talle oleks süüdistust esitatud.

Viited
------

1. ↑  Gerhard Schürer : deutscher Wirtschaftspolitiker; Vorsitzender der Staatlichen Plankommission der DDR (1965-1989) Munzinger
2. ↑  Gerhard Schürer whoswho.de
3. ↑  SED-Führungsgremien : Übersicht über die Mitglieder und Kandidaten des Politbüros des ZK der SED (1949-1989) Bundesarchiv. SED- und FDGB-Archivgut
4. ↑  Wie pleite war die DDR? Mitteldeutscher Rundfunk
5. ↑  Politbüro Chronik der Wende
6. ↑  Klaus-Peter Schmid. "Gewagt und verloren" :Gerhard Schürer, der ehemalige Chefplaner der DDR, hat sich mit der Marktwirtschaft arrangiert Die Zeit, 4. september 1997
Gerhard VI pitser umbes aastast 1392
**Gerhard VI** (u. 1367–1404) oli Holstein-Rendsburgi krahv 1382. aastast ja Schleswigi hertsog 1386. aastast.

Gerhard VI oli krahv Heinrich II ja selle naise Ingeborgi poeg. Pärast isa surma, kes oli valitsenud koos Gerhardi onu Nikolausiga (Klausiga), asusid Gerhard ja tema noorem vend Albrecht II koos onuga valitsema. 15. septembril 1386 läänistas Taani kuningas Oluf II talle Schleswigi hertsogkonna, pärast onu Nikolausi tagasiastumist sellest ametist.

1390. aastal pärisid Gerhard ning tema vend ja onu Holstein-Kieli, sealhulgas liidendatud Holstein-Plöni, mille liin oli hääbunud 1350. aastal. Pärast onu Nikolausi surma 1397. aastal jaotasid vennad oma valdused, vanemale jäid Schleswig ja Holstein-Rendsburg ning Albrecht II sai Holstein-Segebergi. 1403. aastal sai Gerhard Segebergi pärast Albrechti surma sõjategevuses Ditmarshi vastu tagasi, valitsedes seega peaaegu kogu Holsteini, väljaarvatud Holstein-Pinneberg. Schleswigi hertsogkond ja Holstein-Rendsburgi krahvkond olid ühe valitseja all. Ta langes Hamme lahingus 4. augustil 1404 järjekordsel katsel allutada Ditmarsh.

Perekond
--------

1391. aastal abiellus Gerhard Braunschweig-Lüneburgi hertsogi Magnus II tütre Elisabethiga. Nad said järgmised lapsed:

* Heinrich IV (1397-1427)
* Ingeborg (1398-1465)
* Heilwig (u.1400 - u.1436)
* Adolf VIII (1401-1459)
* Gerhard VII (1404-1433)

Vaata ka
--------

* Schleswig-Holsteini valitsejate loend

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Nikolaus** | **Schleswigi hertsog'*kui Gerhard II'***1386-1404 | Järgnev**Heinrich III** |
| Eelnev**Heinrich II ja Nikolaus kui Holstein-Rendsburgi krahvidAdolf IXkui Holstein-Kieli krahv(liin hääbus 1390. aastal, ühendati Rendsburgiga)Albrecht IIkui Holstein-Segebergi krahv(1403. aastal tagastatud)** | **Holstein-Rendsburgi krahv**kui Gerhard VI**koos onu Nikolausiga (Klausiga)ja oma venna Albrecht II**1381/1384-1404 | Järgnev**Albrecht IIkui Holstein-Segebergi krahv (uus jaotus)Heinrich IIIkui Holstein-Rendsburgi krahv** |
**Liidia Poska-Teiss** (6. aprill 1888 Kuressaare – 14. mai 1956 Tartu) oli eesti zooloog, histoloog ja tsütoloog; aastast 1939 bioloogiadoktor (esimene eestlasest naisteadusdoktor).

Elukäik
-------

1914. aastal lõpetas ta Peterburis naiste loodusteaduskursused loodusteaduste õpetamise ja histoloogia alal. Aastatel 1912–1914 oli samas histoloogiaassistendi abi. 1917. aastal töötas V. Behterevi nimelises psühhoneuroloogiainstituudis histoloogia ja embrüoloogia õppejõuna.

1918. aastal alustas õpetajana tööd Tallinnas. 1919. aastast töötas Tartu ülikoolis, kus oli 1919–1926 oli zooloogiakateedri vanemassistent, 1939. aastast dotsent, 1940. aastast professor ja 1941. aastast üldbioloogia labori juhataja. Teise maailmasõja ajal töötas ta sealsamas kateedris assistendina.

Aastail 1944–1956 oli Tartu Riiklikus Ülikoolis tsütoloogia ja geneetika kateedri professor, 1956. aastast arstiteaduskonna histoloogiakateedri juhataja.

Ta avastas Eestis elava rohekärnkonna. Tegeles limuste ja kahepaiksete ning nende sugurakkude uurimisega.

Liidia Poska-Teiss on maetud Tartu Raadi kalmistule. 

Tema isa, kooliinspektor ja talurahvaasjade komissar Mihhail (Michael) Poska (1860–1892) oli riigimees Jaan Poska (1866–1920) vend. Tema vend Mihhail Poska juunior oli Tartu ülikoolis 1913–1918 Rooma õiguse õppejõud.
**Liidia Piirsalu** (2. detsember 1929 Kõo vald, Pilistvere kihelkond, Viljandimaa – november 2009) oli eesti õpetaja.

Ta lõpetas 1958. aastal Tartu Riikliku Ülikooli geograafia eriala diplomitööga "Geograafilise asendi käsitlemine välisriikide majandusgeograafias VIII klassis".

1951. aastast töötas ta Jõgeva Keskkoolis õpetajana, hiljem oli samas koolis õppealajuhataja. 1961. aastast töötas Jõgeva Rajooni TSN Täitevkomitee haridusosakonna inspektorina, 1962. aastast Rakvere Rajooni TSN Täitevkomitee haridusosakonna inspektorina. 1974. aastast oli ta Rakvere I Keskkooli direktori asetäitja õppe- ja kasvatustöö alal.

Aastatel 1980–1985 oli ta Eesti NSV Ülemnõukogu X koosseisu saadik, haridus- ja kultuurikomisjoni esimehe asetäitja.

Pärast Eesti iseseisvuse taastamist oli ta Lääne-Viru maakonna koolinõunik, hiljem Lääne-Viru maavalitsuse haridusosakonna inspektor.

Tunnustus
---------

* 1975 Eesti NSV teeneline õpetaja

Viited
------

1. ↑  "Valitud ja valitsenud..." koostanud Jaan Toomla. Tallinn 1999
2. ↑  E-kataloog ESTER
3. ↑  Eesti NSV Ülemnõukogu X koosseis. Biograafiline lühiteatmik. Tallinn: Eesti Raamat 1981
4. ↑  Õpetajate Leht, 16. jaanuar 1993
5. ↑  Õhtuleht, 5. juuli 1997

Välislingid
-----------

* Eesti pedagoogika arhiivmuuseum. Liidia Piirsalu – Rakvere 1. Keskkooli direktori asetäitja (1976)
* Rahvusarhiivi fotoinfosüsteem FOTIS. Piirsalu, Liidia – Eesti NSV teeneline õpetaja (1977)
**Looduskultuuri seminar** on Tallinna Loomaaia ja Tartu Ülikooli semiootika osakonna koostöös korraldatav seminarisari, mille eesmärgiks on looduskeskkonna ja eesti kultuuri läbipõimumiste ja valupunktide avalik ja laiapõhjaline käsitlemine. 

Looduskultuuri seminaridel on esinenud looduskaitse, loodushariduse, keskkonnakommunikatsiooni, loomaaianduse, semiootika ja muude valdkondade spetsialistid ja praktikud.

Seminarid
---------

1. Looduskultuuri seminar: Kaitsealad. Tallinna Loomaaed, 23.-24. märts 2017.
2. Looduskultuuri seminar: Loodushoiu sõnumid. Tallinna Loomaaed, 22.-23. märts 2018.
3. Looduskultuuri seminar: Loodushoiu tulevik. Tallinna Loomaaed, 4.-5. aprill 2019.

Looduskultuuri mõiste
---------------------

Looduskultuuri mõiste pärineb Timo Marani ja Kadri Tüüri koostatud kogumiku „Eesti looduskultuur"  pealkirjast.

Viited
------

1. ↑   Kiis, Rene 2018. Looduskultuuri seminar „Kaitsealad". Acta Semiotica Estica 15: 253-256.
2. ↑   Maran, Timo; Tüür, Kadri (koost. toim.) 2005. Eesti looduskultuur. Tartu: Eesti Kultuuriloo ja Folkloristika Keskus, Eesti Kirjandusmuuseum.
Nikolina Angelkova (2017)
**Nikolina Angelkova** (bulgaaria keeles *Николина Ангелкова*; sündinud 30. novembril 1979 Krumovgradis Kǎrdžali piirkonnas) on Bulgaaria poliitik, ta kuulub erakonda Kodanikud Euroopa Arengu Poolt Bulgaarias (GERB). Ta oli aastal 2014 Bulgaaria teede-, infotehnoloogia- ja kommunikatsiooniminister. 7. novembrist 2014 on ta Bulgaaria turismiminister.

Ta sündis aastal 1979 Krumovgradis Kǎrdžali piirkonnas. Seejärel kaitses ta Sofias Rahvusliku ja Maailmamajanduse Ülikoolis (*Университет за национално и световно стопанство*) õigusteaduse magistri väitekirja. Ta on täiendanud end Maastrichtis avaliku halduse instituudis ja Prantsusmaal Nantese haldusreformi piirkondlikus instituudis.

Ta oli aastatel 2005–2010 oli ta ettevõtte "Nikolova and Partners Consult" omanik ning aastatel 2007–2009 ettevõtte "Herchesa Bulgaria" EOOD peadirektor. Aastatel 2009–2010 oli ta "Hector Bulgaria EOOD" juhataja. Seejärel juhtis ta regionaalarengu ja riiklike ehitustööde ministeeriumi kontrolli-, kommunikatsiooni- ja koordineerimisüksust. Alates 2011. aastast on ta Maanteede Infrastruktuuri Agentuuri juhatuse liige.

2013. aastal sai temast regionaalarengu ja avalike tööde ministri asetäitja. 6. augustil 2014 valiti ta Georgi Bliznaški ajutises valitsuses Bulgaaria teede-, infotehnoloogia- ja kommunikatsiooniministriks. Ta töötas sellel positsioonil 7. novembrini 2014, kui ta valiti Boiko Borissovi teise valitsuse turismiministriks. Ta on taas turismiminister Boiko Borissovi kolmandas valitsuses.
**Nikolaus I** (tuntud ka kui *Niklot I*; enne 1164 – 25. mai 1200) oli valitsev Mecklenburgi isand 1178. aastast kuni oma surmani. Ta oli Rostocki isanda ja obodriidide vürsti Wertislawi poeg.

Ta võitles koos taanlaste ja Friedrich I Barbarossaga Heinrich Lõvi vastu. Aastatel 1183–1185 pidas ta sõda oma nõo Heinrich Borwin I vastu. Nikolaus sai toetust taanlastelt; Heinrich Borwin I ei saanud väljastpoolt toetust. Taani kuningas Knud VI märkas seda toetuse puudumist ja kasutas võimalust oma positsiooni tugevdamiseks Läänemere rannikul. 1185. aastal võtsid Nikolaus I ja Heinrich Borwin I Knud VI oma lääniisandaks. Vastutasuks läänistas Knud Nikolaus I-le Rostocki isandkonna.

25. mail 1200 võitlesid Nikolaus I ja Heinrich Borwin Waschowi lahingus, mis oli osa sõjast Holsteini krahvi Adolf III vastu. Mecklenburgi pool võitis ja tagas endale piirkonna, mis nüüd on Mecklenburgi edelaosa. Kuid Nikolaus I langes selles lahingus.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Pribislaw** | **Mecklenburgi isand**1178–1200 | Järgnev**Heinrich Borwin I** |
Sinc-funktsioon (ik. *Sinc function*, pärinevus "*cardinal sine function*") on matemaatiline funktsioon noteeritud kui sinc(x), mis leiab laialdast kasutust erinevates matemaatilistes ning inseneeria rakendustes, kuid tihedaim kasutus on digitaalse signaalitöötluse alal. Seda saab kasutada signaalide taastamiseks, sageduse spektri analüüsimiseks ning filtrite disainimiseks. 
  

Sinc-funktsioon
Üldine definitsioon:

{\displaystyle \operatorname {sinc} (x)={\frac {\sin x}{x}}}

Kuna sellel kujul jääb {\displaystyle x=0} defineerimata, siis kirjeldatakse sinc-funktsiooni tavaliselt kui:

{\displaystyle \operatorname {sinc} (x)={\begin{cases}{\dfrac {\sin x}{x}},&x\neq 0\\[2px]1,&x=0\end{cases}}}

Funktsiooni normaliseeritud kuju:

{\displaystyle \operatorname {sinc} (x)={\begin{cases}{\dfrac {\sin(\pi x)}{\pi x}},&x\neq 0\\[2px]1,&x=0\end{cases}}}

Kasutused
---------

### Filtrite disainimine

Võttes normaliseeritud sinc-funktsioonist Fourier' pöörde, saab tulemuseks ristkülikukujulise graafiku sagedusedomeenis, mille keskpunkt on ft = 0. Seda saab kasutada filtrite disainimisel, kuna sinc-funktsioon sagedusedomeenis kirjeldab ideaalset madalpääsfiltrit. Filtri rakendamiseks tuleb sisendsignaal konvoleerida sinc-funktsiooniga.   

### Filtrid

#### Madalpääsfilter

Kasutades sinc-funktsiooni digitaalse madalpääsfiltri disainimiseks, tuleb tähele panna, et funktsioon on x-teljel lõpmatu mõlemas suunas. See tekitab filtri mahalõikesageduse juures palju tahtmatuid lainetusi. Seetõttu ei tooda praktikas lihtsalt sinc-funktsiooniga konvoleerimine soovitud tulemust. Probleemi lahendamiseks saame muuta sinc-funktsioon lõplikuks. Selleks rakendatakse n-ö "akna meetodit" (ik. Windowed-Sinc). Enne kui konvoleerida sinc-funktsioon filtreeritava signaaliga kasutatakse akna funktsiooni, et sinc-funktsiooni äärmiste väärtuste kaalu vähendada.  

Blackman'i akna funktsioon
#### Kõrgpääsfilter

Samuti saab sinc-funktsiooni kasutada, et luua digitaalne kõrgpääsfilter. Selle saavutamiseks tuleb võtta sama akendatud sinc-funktsioon ning selle väärtused inverteerida.   

{\displaystyle \operatorname {w\_{hpf}} (n)={\begin{cases}-{\dfrac {\sin[2\pi f\_{t}(n-{\dfrac {M}{2}})]}{\pi (n-{\dfrac {M}{2}})}},&n\neq {\dfrac {M}{2}}\\[2px]1-2f\_{t},&n={\dfrac {M}{2}}\end{cases}}}  

Kombineerides madalpääsfiltri ning kõrgpääsfiltri on võimalik luua nii ribapääsfilter kui ka ribatõkkefilter.

Viited
------

1. ↑  
"What Is the Sinc Function and Why Is It Important in Electrical Engineering?". *allaboutcircuits.com*. EETech Media LLC. 23. september 2020. Vaadatud 3. aprillil 2023.
2. ↑  
Smith, Steven W. (1997). "The Scientist and Engineer's Guide to Digital Signal Processing". *dspguide.com*. California Technical Publishing. Vaadatud 3. aprillil 2023.
3. 1 2 3 4  
Dr. Greensted, Andrew (2020). "FIR Filters by Windowing". *labbookpages.co.uk*. The Lab Book Pages. Vaadatud 5. mail 2023.
Kammkeraamika killud Sindi-Lodja III asulakohalt
**Sindi-Lodja asulakohad** on kolm kiviaegset asulakohta Pärnu jõe vasakkaldal Reiu jõe suudme lähistel Pärnu maakonnas Eestis.

**Sindi-Lodja I** asulakoht Pärnu jõe vasakul kaldal Reiu jõe suudme juures avastati 2000. aastal ja seal kaevati vahemikus 2001–2003 läbi 115m² suurune piirkond. Leide saadi sealt suhteliselt vähe, mis osutab, et tegu võis olla asula äärealaga. Leiukihist saadud süsi dateeriti vahemikku 7050–6700 eKr.

**Sindi-Lodja II** asulakoht on Pärnu jõe ääres Reiu jõe suudmest ca 400 m ülesvoolu. Asulakoht avastati 2000. aastal ja järgmisel aastal viidi seal läbi väikesemahulised kaevamised. Leide saadi suhteliselt palju ja kultuurikihis olnud puit dateeriti vahemikku 7200–6650 eKr.

**Sindi-Lodja III** asulakoht on samuti Pärnu jõe vasakkaldal, Sindi-Lodja II asulakohast 300 m kirdes. See avastati 2001. aastal ja sellest 75m² kaevati läbi vahemikus 2001–2004. Kultuurikiht sisaldas rohkelt noorema kiviaja (neoliitikumi) erinevate perioodide leide. Savinõudest olid esindatud ennekõike tüüpiline ja hiline kammkeraamika, aga ka Narva keraamika ja nöörkeraamika. Kaldajoone nihkumise kronoloogia järgi hinnati asulakoha vanus vahemikku 3980–3230 eKr ehk varasesse neoliitikumi, ehkki leidus märke ka hilisneoliitilisest inimasustusest.

Pildid
------

* Sindi-Lodja I asulakoha infostendSindi-Lodja I asulakoha infostend
* Luust õngekonksud (osa neist Sindi-Lodja I asulakohast)Luust õngekonksud (osa neist Sindi-Lodja I asulakohast)
* Luust nooleotsad (osa neist Sindi-Lodja I asulakohast)Luust nooleotsad (osa neist Sindi-Lodja I asulakohast)
* Kivikirved ja -talvad Sindi-Lodja II asulakoha lähedaltKivikirved ja -talvad Sindi-Lodja II asulakoha lähedalt
* Sindi-Lodja III asulakoha infostendSindi-Lodja III asulakoha infostend
* Kivist nooleotsad (osa neist Sindi-Lodja III asulakohast)Kivist nooleotsad (osa neist Sindi-Lodja III asulakohast)

Vaata ka
--------

* Reiu mõis
* Pulli asula

Viited
------

1. 1 2 3  Aivar Kriiska, Lembi Lõugas (2009). Stone Age settlement sites on an environmentally sensitive coastal area along the lower reaches of the River Pärnu (south-western Estonia), as indicators of changing settlement patterns, technologies and economies. Artikkel kogumikus: McCartan, S.; Schulting, R.; Warren, G.; Woodman, P. (Ed.). *Mesolithic Horizons*. Oxford and Oakville: Oxbow Books. Lk 168–170

Välislingid
-----------

* Sindi-Lodja I kiviaja asulakoht kultuurimälestiste riiklikus registris
* Sindi-Lodja II kiviaja asulakoht kultuurimälestiste riiklikus registris
* Sindi-Lodja III kiviaja asulakoht kultuurimälestiste riiklikus registris
Saksamaa kuningriigi kaart Otto Suure valitsemise ajal aastal 972 (tumesinine) ja keisririigi edasine laienemine kuni Saali Konradi valitsemiseni
**Saksa kuningas** on historiograafiline nimetus Saksamaa kuningriiki valitsenud monarhide kohta keskajal. Saksa kuninga tiitel on tihedalt seotud Saksa-Rooma keisri mõistega.

Algus ja Otto I reformid
------------------------

Üldiselt peetakse esimeseks Saksa kuningaks Ida-Frangi kuningat (817/843–876) Ludwig Sakslast, kelle riik hõlmas enamiku hilisemast Saksamaast, ehkki kuni Heinrich I (919–936) või isegi ta poja Otto I-ni (Saksa kuningas 936–973, Saksa-Rooma keiser 962–973) kasutatakse tavaliselt nimetust Ida-Frangi kuningas. Kuid Otto sidus Saksa kuninga ning Rooma keisri institutsioonid ühte. Alates temast pidi Saksa kuningaks saanu kroonitama ka Itaalia kuningaks ning Rooma keisriks, seega tähendas kuningatiitli omandamine automaatselt ka tulevikus keisritiitli omandamist. Reaalselt paljudel keisritiitlit ära oodata ei õnnestunud, kuna nad kas surid enne, olid võimul neile vastalised paavstid või polnud nad keisritiitlist lihtsalt huvitatud.

Hõimuhertsogkonnad ja muud alad, mis tunnistasid Saksa kuningat umbes aastal 1000

Nimetusest
----------

Kuni 11. sajandini nimetasid Saksa kuningad end üldiselt edasi Ida-Frangi kuningaiks, kuid siis tekkis tüli paavstide ja keisrite vahel ning ilmselt oli Gregorius VII see, kes võttis kasutusele mõiste "Saksa (või sakslaste) kuningas" (*rex teutonicum*), viidates sellele, et tegu on kaugelt põhjast pärit võõramaalasega, kel pole tegelikult õigust valitseda varem Rooma impeeriumile kuulunud alasid, veel vähem kanda keisrikrooni. Kuningad-keisrid vastasid aga sellega, et hakkasid end nimetama roomlaste kuningaks. Nimetus roomlaste kuningas püsis ametliku nimetusena kuni 16. sajandini, mil keisrid nõustusid end tihedamalt tärkava saksa rahvuslusega siduma. Kohati kasutati seda arhailist nimetust ka hiljem.

Tiitli tähenduse muutumisest
----------------------------

Et Saksa kuningaks saamine tähendas tulevikus keisriks saamist, siis lasi mitu Saksa-Rooma keisrit oma poja juba omaenese eluajal kuningaks valida, et neile keisrikroon kindlustada. Selline poliitika tekitas mõnikord vastumeelsust ning viis kodusõdadenigi. Kuid 16. sajandil, mil keisritiitli sakraalne ja reaalne väärtus kaduma kippus, muutus termin 'Saksa kuningas' sisuliselt troonipärija tiitliks ning kaotas oma senise tähtsuse ja tähenduse, kuna tiitel oli reaalselt pärilik ning Habsburgide valduses. Uusajal vähenes tiitli "Saksa kuningas" tähtsus veelgi, kuna keisritiitel anti keisriks valitule kohe pärast valimisi (valitud keisri tiitli võttis endale esimesena Maximilian I). Samas kasutati seda ikkagi kuni keisririigi lõpuni välja.

Vaata ka
--------

* Saksa-Rooma keiser
* Saksa-Rooma keisrite ja Saksa kuningate loend
* Saksamaa ajalugu, Saksamaa kuningriik
Saksa sõjalaeva lipp
**Saksa merevägi** (saksa keeles *Deutsche Marine*) on Bundeswehri (Saksamaa relvajõudude) merevägi.

Ajalugu
-------

Saksa merevägi asutati tänapäevasel kujul 1956. aastal. 

1990. aastaks oli Bundesmarine koosseisus umbes 36 000 inimest ja umbes 150 sõjalaeva, sealhulgas:

* 7 hävitajat;
* 13 fregatti;
* 6 korvetti;
* 23 allveelaeva;
* 40 raketikaatrit.

Suuremad külma sõja ajal kasutusel olnud sõjalaevad olid Lütjens-klassi hävitajad ja Hamburg-klassi hävitajad. 

1990. aastal liideti Bundesmarinega Ida-Saksamaa merevägi Volksmarine, mille kõiki laevu jm varustust küll ei võetud kasutusele. 

Pärast külma sõja lõppu vähendati Saksa mereväe koosseisu oluliselt.

Koosseis
--------

Saksa mereväe koosseisus on umbes 16 000 inimest, umbes 70 sõjalaeva ja 80 lennuvahendit.

Laevadest on Saksa mereväes muuhulgas 8-9 fregatti, 6 ründeallveelaeva, 5 korvetti. Õppelaevana on kasutusel üks parklaev.

Mereväe peastaap asub Rostockis.

Vaata ka
--------

* Balti laevastik
* Poola merevägi
* Ukraina merevägi

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Saksa merevägi** |

* Koduleht
Saksakeelse Vikipeedia logo
Saksakeelse Vikipeedia artiklite arvu kasv
**Saksakeelne Vikipeedia** on Vikipeedia saksakeelne versioon. 

Saksakeelne Vikipeedia sai alguse 16. märtsil 2001, esimene artikkel loodi 17. mail 2001.

13. juunil 2008 oli seal 761 000 artiklit, 23. mail 2009 907 970 artiklit ja 27. detsembril 2009 1 000 000 artiklit. 19. novembril 2016 ületas saksakeelse vikipeedia artiklite arv 2 000 000 piiri.

Praegu on seal 2 770 656 artiklit, millega see on artiklite arvult 3. keeleversioon, ja 7 648 259 lehekülge. Seal on 4 085 735 registreeritud kasutajat (kellest aktiivseid on 19 689) ja 184 administraatorit.

Kriitika
--------

Saksa Wikipedia on tuntud oma vasakäärmusliku kallutatuse tõttu. 
Konservatiivne ajaleht Preußische Allgemeine Zeitung (PAZ) avaldas rea artikleid, mille autorid kritiseerivad tendentslikkust ja süüdistavad anonüümseid autoreid manipulatsioonides. Prantsuse politoloog Jean-Paul Picaper kritiseeris tuginemist vasakpoolsele ajakirjanikule Anton Maegerlele. Sarnast kriitikat kordas Saksa DV dissident Vera Lengsfeld 2012. aasta detsembris Bayernkurieris.

Viited
------

1. ↑  All Wikipedias ordered by number of articles
2. ↑  vt nt *Gezielte Diffamierung?! Die PAZ bei wikipedia – eine Dokumentation. Wie „Alter Toter Mann" die PAZ zur „Neuen Rechten" machte* -
3. ↑  *Gehört die Preußische Allgemeine Zeitung zur „Neuen Rechten" wie bei Wikipedia behauptet?* von Dr. Jean-Paul Picaper -

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Saksakeelne Vikipeedia** |

* Saksakeelne Vikipeedia
* Vaidlus Vikipeediaga tegi Saksa poliitiku nime kurikuulsaks
Saksa ordu kõrgmeistri vapp
**Saksa ordu kõrgmeister** (saksa keeles *Hochmeister*) on Saksa ordu kõrgeim ametnik.

Kõrgmeister on ordu juht, kelle valib generaalkapiitel. Teistes vaimulikes rüütliordudes nimetatakse sellist ametnikku suurmeistriks (*magister generalis*). Saksa ordu puhul on ladinakeelne nimetus sama, kuid teistes keeltes kasutatakse enamasti saksakeelse *Hochmeister'*i tõlget.

Esimest Saksa ordu meistrit on nimetatud 1199. aastal, enne seda olid ametis hospidalivennaskonna ülemad. Nimetus "kõrgmeister" juurdus eelkõige Hermann von Salza pikal ametiajal (1209–1239). 1525. aasta järel, kui kõrgmeister Albrecht von Hohenzollern ordu peamised valdused Preisimaal sekulariseeris, võttis Saksa meister Walter von Cronberg enda nimetuseks "kõrgmeistrikoha administraator", mistõttu aastatel 1530–1929 nimetati ordujuhte kõrg- ja Saksa meistriteks (*Hoch- und Deutschmeister*, nimetus muutus ametlikuks 1834. aastal). 

1929. aastal muutus Saksa ordu sõjalisest rüütliordust puhtalt vaimulikuks. Alates sellest ajast on kõrgmeistri ametikoht olnud eelkõige kõrgvaimuliku oma, lisaks orduvendadele on kõrgmeister ka Saksa ordu nunnade kõrgeimaks ülemaks. Kõrgmeistril on abtipühitsus, aga tal on ka piiskopisau ja mitra ning õigus piiskoplikku riietust kanda. Ta allub otse paavstile. Alates 2010. aastast on Saksa ordu kõrgmeistril ka kindralabti tiitel.

Vaata ka
--------

* Saksa ordu kõrgmeistrite loend

Viited
------

1. ↑  Saksa ordu kõrgmeistrite ajalugu Saksa ordu kodulehel (saksa keeles)
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib voortrekkerite juhist; Lõuna-Aafrika Vabariigi linna kohta vaata Piet Retief (Mpumalanga).* |

---

Piet Retief
**Pieter Mauritz Retief** (tuntud kui **Piet Retief**; 12. november 1780 – 6. veebruar 1838) oli üks voortrekkerite juhtidest, Suure Rännaku organiseerija.

22. jaanuaril 1837 avaldas Retief ajalehes Grahamstown Journal manifesti, mis kutsus üles buuri talupoegi lahkuma Briti kontrolli alla läinud Kapi kolooniast ja otsima endale paremaid elupaiku.

Voortrekkerid Retiefi juhtimisel läbisid Draakonimäed ja jõudsid Suulumaale.

Suulude kuningas Dingane kutsus Piet Retiefi koos saatjaskonnaga läbirääkimisi pidama ja laskis nad 6. veebruaril 1838 mõrvata.

Piet Retiefi järgi on saanud nime Piet Retiefi linn (tänapäeva Mpumalanga provintsis).

Viited
------

1. ↑  Piet Retief South African History Online
2. ↑  Zulu King Dingane orders the execution of Piet Retief’s men Zulu King Dingane orders the execution of Piet Retief’s men South African History Online
Jaak Tamm 1992. aastal  
Foto: Jaan Künnap
**Jaak Tamm** (25. veebruar 1950 – 4. jaanuar 1999) oli Eesti ühiskonnategelane ja poliitik.

Tamm lõpetas aastal 1968 Tallinna 1. Keskkooli. Lõpetas Tartu Riikliku Ülikooli 1973. aastal ning sai teaduste kandidaadi kraadi psühholoogia erialal 1979. aastal. Alates 1968. aastast kuni selle sulgemiseni 1975. aastal töötas TRÜ sotsioloogia laboratooriumis. Seejärel töötas 1979. aastani sotsioloogia vanemteadurina Tallinna Pedagoogilises Instituudis. Aastatel 1979–1985 oli projektijuht Mainoris. Aastatel 1986–1987 töötas Eesti NSV Ehitusministeeriumis, oli 1987–1990 esimese Eesti NSV eraettevõtte direktor.

Aastatel 1990–1991 oli ta Edgar Savisaare valitsuses tööstus- ja energeetikaminister.

Jaak Tamm oli Eesti Koonderakonna asutajaliige.

Aastatel 1992–1996 oli Tamm Tallinna linnapea ja aastatel 1998–1999 Sillamäe linnapea.

1996. aastal tegid Tallinna linnavolikogu revisjonikomisjoni esimees Andres Kork ja Riigikogu Reformierakonna fraktsiooni liige Feliks Undusk kaitsepolitseile avalduse, et Tallinna linnapea Jaak Tamme ja endise abilinnapea Ivar Lindpere vastu algatataks kriminaalasi seoses linnale kuulunud korterite erastamisega. Puhkenud skandaali ajal taandas Koonderakonna aseesimees Tamm enda liikmesoleku erakonnas, sest ei soovinud, et temaga seotud probleemid kahjustaksid erakonda ning vähendaksid selle edu eelseisvatel valimistel. Kaitsepolitsei uurimine lõppes selge tulemuseta.

Aastatel 1992–1996 oli Tamm Noorte Kotkaste Tallinna maleva vanem.

Tamm suri 4. jaanuaril 1999 südamepuudulikkuse tõttu.

Viited
------

1. 1 2  Eesti entsüklopeedia, 14. kd. (2000). *Eesti elulood*. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 511.
2. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 16. detsember 2013. Vaadatud 3. juunil 2011.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
3. ↑  Epp Alatalu (1996). "Jaak Tamm jätkab endiselt Tallinna linnapeana". *Postimees*.
4. ↑  Kadi Heinsalu "Andres Kork – Rahuliku protestija loomuga"[*alaline kõdulink*] Äripäev, 19.01.2007 (vaadatud 3. novembril 2012)
5. ↑  KADRI VALNER, AGNES KUUS (6. jaanuar 1999). "Suri Jaak Tamm". *Õhtuleht*.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Jaak Tamm**
 |

* Jaak Tamm: 25.02.1950 – 4.01.1999 Eesti Päevaleht, 9. jaanuar 1999

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Hardo Aasmäe** | **Tallinna linnapea**1992–1996 | Järgnev**Priit Vilba** |
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib keeleteadlasest, arvutiteadlase kohta vaata artiklit Jaak Simm (arvutiteadlane).* |

---

**Jaak Simm** (14. juuli 1943 Tartu – 14. juuli 1981 Saaremaa) oli eesti keeleteadlane.

Tema lapsepõlv möödus Tartus ja koolipõlv Elvas. Simm lõpetas 1967. aastal soome-ugri keelte erialal Tartu Riikliku Ülikooli. 1973. aastal kaitses kandidaadiväitekirja "Võnnu kihelkonna asustusalane toponüümika" ja sai sellega filoloogiakandidaadi kraadi.

Ta töötas aastatel 1967–1968 eesti keele õpetajana Tartu 5. Keskkoolis ja alates 1968. aastast Eesti NSV Teaduste Akadeemia keele ja kirjanduse instituudis:

* 1968–1971 oli ta aspirant toponüümika erialal;
* 1971–1981 toponüümikarühma nooremteadur;
* 1976–1981 murdesektori toponüümikarühma vanemteadur.

Ta tegeles eesti kohanimede uurimisega (onomastikaga), kogus ja uuris eelkõige Tartumaa kohanimesid. Ta avaldas üle 100 uurimuse ja aimekirjutise.

Ta on maetud Pärnamäe kalmistule.

Viited
------

1. ↑  Pall, Valdek 1981. Jaak Simm 14.VII 1943–14.VII 1981. *Keel ja Kirjandus* nr 9, lk 573.
**Jaak Ümarik** (18. jaanuar 1891 Tuhalaane vald, Viljandimaa – 4. november 1981 Tallinn) oli eesti põllumajandusteadlane.

Haridus
-------

* 1899–1902 Tuhalaane kihelkonnakool
* 1902–1912 Riia vaimulik kool ja vaimulik seminar
* 1917 lõpetas Kiievi Polütehnilise Instituudi põllumajandusosakonna agronoomi diplomiga
* 1925 täiendas end USA-s Rockefelleri fondi stipendiaadina Cornelli ja Saint Pauli ülikoolis

Töö
---

1919–1921 Põllutööministeeriumi Põllumajandusosakonna eriteadlane, 1921–1924 samas kooli- ja katseasjanduse nõunik. 1920 rajas Arukülla Riigi Põllutöö Katsejaama ning oli 1921–1924 ka selle juhataja. 1924–1925 Põllutööministeeriumi põllutöökoolide peainspektor, 1925–1931 taas põllutöökoolide ja katseasjanduse nõunik, 1931–1935 hariduse ja katseasjanduse büroo juhataja ning 1935–1940 Põllutööministeeriumi põllumajandusosakonna abidirektor ning ühtlasi maatulunduse ja katseasjanduse büroo juhataja. 

1940–1941 Põllutöö Rahvakomissariaadis algul peaagronoom, hiljem kaadriosakonna juhataja. 1941–1942 Põllumajanduse Keskvalitsuse nõunik, 1942–1944 Põllutöödirektooriumi põllumajanduse uurimise ja katseasjanduse osakonna juhataja. 1944–1945 Eesti NSV Põllutöö Rahvakomissariaadi Kuusiku Põllumajanduse Uurimise Instituudi vanemteadur, 1945–1947 samas agrotehnilise osakonna juhataja. 1947–1949 Eesti NSV Teaduste Akadeemia Põllumajanduse Instituudi Kuusiku filiaali agrotehnika laboratooriumi nooremteadur.

Liikmesus
---------

Jaak Ümarik oli Üliõpilasselts Liivika liige. 1917–1919 oli ta Eestimaa Kubermangu Ajutise Maanõukogu liige. 

1949 suvel Ümarik arreteeriti ja saadeti erinõukogu otsusel Venemaale Novosibirski oblastisse asumisele. Vabanes sealt 1955. aasta lõpupäevil. 

Ta jõudis osa oma mälestustest ka kirja panna, need on praegu hoiul Eesti Põllumajandusmuuseumis.

Isiklikku
---------

Tema vend oli õigeusu preester Joann Ümarik.

Tunnustus
---------

* Valgetähe III klassi teenetemärk, 1938
* Läti Kolme Tähe orden, III klass

Kirjandus
---------

* *Teadus Eesti põllumajanduse arenguloos. II osa (1918–1940)* Tartu 2003. Lk 187
**Altaelva** on jõgi Norras Finnmargi maakonnas Alta vallas.

Ta lookleb ühes Euroopa suuremas kanjonis Finnmarksvidda platoolt alla Altafjordenisse. 

Jõgi on tuntud seal kasvavate suurte lõhede poolest. Lõhepüük toimub lubade alusel ja väljaspool Alta valda, Loppa valda ja Guovdageaidnu valda elavatele soovijatele väljastatakse lubasid piiratud arvul. Lubade väljastamine toimub loosimise põhjal. Osavõtuks loosimisest tuleb tasuda suhteliselt väike summa (2008. aastal 400 Norra krooni), kuid ainult võiduloosi korral väljastatakse litsents (2008. aastal maksis üks päev kalastamist juuni- ja juulikuus 2200 Norra krooni). 2008. aastal osales loteriis 1200 isikut, kuid võiduloose oli ainult 80. Loteriis osalenutele raha tagasi ei maksta.

Altaelva lisajõed on Eibyelva ja Gargiaelva.

* AltaelvaAltaelva
* Altaelva kanjonAltaelva kanjon
* AltaelvaAltaelva
* AltaelvaAltaelva

Viited
------

1. ↑  Alta Laksefiskeri Interessentskap Norra ja inglise keeles

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Altaelva** |

* Altaelva. Store norske leksikon