recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Pürgg-Trautenfels** oli vald Austrias Steiermargi liidumaal Liezeni ringkonnas. 2015. aastast on see Stainach-Pürggi valla osa.

Pürgg-Trautenfels asus ülemises Ennstali orus Gröbmingi ja Stainachi vahel. Vald külgnes lõunas Ennsiga; põhjas ulatus see Totes Gebirge peaseljandikule (Almkogel, 2116 m). Kõrgeim punkt oli Grimming (2351 m) läänes.

Pürgg
-----

Pürggi küla asub väikesel lavamaal Rantensteinsi lõunaküljel, u. 150 m Grimmingbachi oru põhjast kõrgemal. Külas on mõned kitsad tänavad, mis on suuresti vaid jalakäijatele. Majad paiknevad kahe kiriku ümber:

* *Pfarrkirche zum Heiligen Georg* (Püha Jüri kirik): romaani stiilis kirik, mis rajati väidetavalt 17. juulil 1130. Kolmelööviline kirik on oma põhistruktuuris alles, kuid kaunistati 14. sajandi alguses gooti stiilis.
* *Johanneskapelle* (Püha Johannese kabel): romaani stiilis kabel lavamaa idaserval, selles on freskod 12. sajandist, mis on Euroopas kõige paremini säilinud.

Mall:Gallery

Trautenfels
-----------

Trautenfelsi lossi fassaad
Trautenfelsi küla on väike asula Trautenfelsi lossi ümber, mis asub otse Ennsi kaldal. Loss asub väikesel künkal, mis tõuseb oru põhjast u. 30 m kõrgemale. 1261. aastal kutsuti seda esimest korda lossiks (*Burg*). Barokiajastul andis Friedrich von Trauttmannsdorf sellele praeguse väljanägemise.

Lossist veidi lääne pool samal seljandikul asuvad protestantliku Neuhausi kiriku varemed. See oli reformatsiooni ajal olulisim usukeskus ülemises Ennstali orus. Kiriku rajasid Trautenfelsi lossiomanikud. Kuid hiljem langes vastureformatsiooni ohvriks. 1991. aastal eksponeeriti ja sisustati hoone jäänused mälestusmärgina.

Majandus
--------

Trautenfelsi loss ja Pürggi küla meelitavad turiste ja ühepäevareisijaid. Piirkonda külastavad ka mägironijad, kes asuvad siit mägimatkadele Grimmingile, Totes Gebirgele ja Madal-Tauernile lõunas. *Wörschachwaldis* on väike suusakuurort ja Spechtensee järv.
Buontalenti grott Boboli aedades, esimene saal
Vaade Bianco Cappello palee fassaadile
Cupido grott Pratolino villa aias
**Bernardo Buontalenti** (sündinud 1536. aasta paiku Firenzes, surnud 25. või 26. juunil 1608 Firenzes, hüüdnimega **Bernardo Delle Girandole** ('Tulevärgi-Bernardo'), oli Firenze arhitekt ja insener, kõige enam on ta tuntud teatriarhitektina, -insenerina ja lavakujunduste autorina.

Elu ja looming
--------------

Buontalenti oli Medici perekonna teenistuses juba noorukina ja teenis neid terve eluaja. Uffizi paleesse Firenzes ehitas ta 1585–1586. aastatel õukonnateatri (tänaseks ümber ehitatud) keeruka lavaga, kus tema juhtimisel korraldati suurejoonelisi vaatemänge. Pidustuste jaoks kujundas ta kostüümid arvukatele mütoloogilistele ja allegoorilistele tegelastele, nagu planeedid, jumalad, nümfid, inglid ja lohed; tema konstrueeritud lavatehnika abiga loodi hämmastavaid lavalisi eriefekte; eriti kuulsad olid ka tema korraldatud tulevärgietendused.

Buontalenti polnud ainult teatriarhitekt, ka kujundas ka aedu, paleesid, villasid ja kindlusi ning oli sõjandusinsener. Erilisel kohal lavakujunduse ajaloos on tema säilinud eskiisid tema arvatavasti omakäeliste märkustega 1589. aastal Cosimo I pulmades etendatud "La Pellegrina" intermeediumide jaoks. Lavatehnika insenerina oli ta üks teerajajaist barokkteatri ja baroki dekoratiivkunstide vallas.

Bernardo Buontalenti looming kuulub stiililt maneristliku kunsti ja arhitektuuri alla. Tema kujundatud on Medicite villa Pratolinos, Tribuna-nimeline kunstikamber Uffizi galeriis, Bianca Cappello palee Via Maggiol, Forte Belvedere ja Buontalenti grott Boboli aedades.

Buontalentit peetakse traditsiooni järgi *gelato* leiutajaks.

Viited
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑  Bernardo Buontalenti, first inventor of the gelato. –fantasticflorence.com

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Bernardo Buontalenti** |

* D. Facaros, M. Pauls. Bernardo Buontalenti. Fortresses and Ice Cream. – Florence Art & Culture
* Vesivärviga koloreeritud bistrijoonistus, kavand "La Pellegrina" intermeediumidele Victoria ja Alberti muuseumis
Wilhelm Seeler
**Karl Wilhelm Seeler** (6. märts 1861 Riia – 27. oktoober 1925 Tartu) oli baltisaksa õigusteadlane, kes pani aluse töötajate kindlustamisele.

Tema isa Friedrich von Seeler oli Saksamaal sündinud sõjaväearst, kelle Venemaa keiser tõstis aadliseisusse. Tema ema nimi oli Amalie. Karl Wilhelm oli nende kolmest pojast keskmine. Noorima poja nimi oli Carl Friedrich ja selleks, et vendadel vahet teha, kutsuti keskmist venda Wilhelmiks, õigupoolest baltisaksa moodi Willaks. 8 aasta vanusena kaotas ta ühe oma vanematest.

Koos vendade Nikolai ja Carl Friedrichiga õppis ta kõigepealt oma tädi Louise Vogti erakoolis, seejärel Riia Linnagümnaasiumis. 1882–86 õppis ta Tartu ülikoolis ja lõpetas selle õigusteaduse erialal. Tartus kuulus ta korporatsiooni Fraternitas Rigensis. 1887–90 õppis ta Berliini ülikoolis, seejärel Uppsala ülikoolis.

1891–95 töötas ta Tartu ülikoolis Rooma õiguse eradotsendina ning seejärel professorina Harkivi ülikoolis, Kiievi ülikoolis, Peterburi ülikoolis ja Berliini Humboldti ülikoolis. 1912–13 oli ta Tartu ülikooli professor, seejärel suundus Peterburi. Baltisakslase ja aristokraadina saadeti ta 1916 Tomskisse, kus ta emeriteerus. Kuid 1920 sai ta Rooma La Sapienza ülikoolis ja 1921 Tartu ülikoolis õigusteaduse professoriks.

Seeler oli õigusteaduste doktor nii saksa kui vene reeglite järgi. Viimane on eriti haruldane, sest Venemaal anti õigusteaduste doktori tiitel välja ainult 7 korda eriliste teadusalaste teenete eest. Selle tiitli pälvis ta 1896. Tema erialad olid Rooma õigus, Balti eraõigus ja töötajate kindlustamine. Teda autasustati ka riikliku kuldmedaliga.
Jack Hughes (2019)
**Jack Hughes** (sündinud 14. mai 2001 Orlandos Florida osariigis) on Ameerika Ühendriikide jäähokimängija, kes mängib ründajana NHL-i klubis New Jersey Devils. Ta on klubi meeskonna asekapten.

Aastatel 2017–2019 mängis ta *U.S. National Development Team* '​is.

Ootuspäraselt valiti ta 2019. aasta NHL-i *draft* '​is esimesena. 2019. aasta juulis sõlmis ta Devilsiga kolmeaastase lepingu. Esimese värava NHL-is lõi ta 19. oktoobril 2019 mängus Vancouver Canucksi vastu. Debüüthooajal lõi Hughes NHL-is seitse väravat ja andis 14 väravasöötu. Hooajal 2020/21 jäi tema arvele 11 väravat ja 20 väravasöötu.

2021. aasta novembris sõlmis ta Devilsiga uue kaheksa-aastase lepingu. Kuigi hooajal 2021/22 segasid Hughesi vigastused, sai ta vaid 49 mänguga kirja 56 resultatiivsuspunkti (26+30). 2022. aastal osales Hughes esimese 2019. aasta *draft* '​is valitud mängijana NHL-i tähtede mängul. NHL-i tähtede mängul osales ta ka 2023. aastal.

Kuni 18-aastaste maailmameistrivõistlustel võitis Hughes USA omavanuste koondisega 2018. aastal hõbemedali ja 2019. aastal pronksmedali. 2018. aasta kuni 18-aastaste maailmameistrivõistlustel oli Hughes resultatiivseim mängija (5+7) ja ta valiti turniiri väärtuslikumaks mängijaks. 2019. aasta turniiril oli ta resultatiivseim mängija (9+11) ja ta valiti turniiri sümboolsesse koosseisu. 2019. aasta juunioride maailmameistrivõistlustel võitis ta USA kuni 20-aastaste koondisega hõbemedali. 2019. aastal osales ta lisaks USA jäähokikoondise koosseisus täiskasvanute maailmameistrivõistlustel.

Tema vanem vend Quinn ja noorem vend Luke Hughes on samuti jäähokimängijad.

Viited
------

1. ↑  "Hughes Signs Extension with Devils". *NHL.com*. 30. november 2021. Vaadatud 30. novembril 2021.
2. ↑  Smith, Alex (13. jaanuar 2022). "Devils' Jack Hughes youngest player named to this year's NHL All-Star Game". *sports.yahoo.com*. Originaali arhiivikoopia seisuga 16. mai 2022. Vaadatud 14. veebruaril 2022.

Välislingid
-----------

* Jack Hughes NHL.com lehel
* Jack Hughes hockeydb.com lehel

| * v
* r
New Jersey Devils |
| --- |
| 
**Väravavahid**: Jonathan Bernier **·** Mackenzie Blackwood **·** Akira Schmid **·** Vítek Vaněček |
| 
**Kaitsjad**: Kevin Bahl **·** Ryan Graves **·** Dougie Hamilton **·** John Marino **·** Damon Severson **·** Jonas Siegenthaler **·** Brendan Smith |
| 
**Ründajad**: Nathan Bastian **·** Jesper Boqvist **·** Jesper Bratt **·** Erik Haula **·** Nico Hischier **·** Alexander Holtz **·** Jack Hughes **·** Curtis Lazar **·** Michael McLeod **·** Timo Meier **·** Dawson Mercer **·** Ondřej Palát **·** Jahor Šaranhovič **·** Tomáš Tatar **·** Miles Wood |
**Püramiidtamm** (*Quercus robur* 'Fastigiata') on hariliku tamme sort.

Püramiidtamm avastati vormina Saksamaa loodusest ja poogiti esmakordselt aastal 1783.

Nimetus
-------

Perekonna nimetus *Quercus* tuleb keldikeelsetest sõnadest *quer* ('ilus'), ja *cus* ('puu') ja kultivari nimetus *fasgiata* ladina keelest sõnast *fastigo*, mis tähendab "püstine".

Kirjeldus
---------

Puu on sambakujuline. Kasvab kuni 20 m kõrguseks. Tüvi osa on enamasti lühike, ühekojaline, mille koore värvus ulatub tume hallist kuni mustani. Tamme viljadeks on tammetõrud. Tõrud on ovaalsed, kuni 2,5 cm pikkused. Lehed on tumerohelised, teravatipulised, lehealused enamasti sinakas-rohelised, lühikese varrega, kasvult 7,5–13 cm.

Kasvutingimused
---------------

Puu on jõulise kasvuga ning on sobiv kasvama karmides tingimustes. Püramiidtamm on sügavate juurtega ning talub ka keskmisest tugevamaid tuulepuhanguid. Kasvutingimusete suhtes on püramiidjas tamm vähenõudlik. Ta tuleb toime nii kuivades kui ka savistes muldades. Pruunjaid lehti võib tamm hoida mõnikord isegi kogu talveperioodi. Meeldivad päiksepaistelised kohad. Kasutatakse iluaianduses.

Haigused
--------

Püramiidtamme peetakse lihtsasti hooldavaks taimeks väheste probleemidega. Võib esineda seenhaigust (jahukaste) aga peamiselt niisketes kliimades. Tammed üldiselt on vastuvõtlikud paljudele haigustele: tamme närbumistõbi, võrsevähk, juuremädanik, antraknoos, äkksurm ning samuti kahjustavad püramiidtamme ka mitmed kahjurid.

Kasutus
-------

Püramiid tamm sobib hästi kasutamiseks linna aladel ja parkides. Puu on leplik linna tingimuste suhtes ning tänu sellele saab ta kasvada ka tänavaäärsetel kitsastel aladel.

Puu hoiab ise vormi, kärpida ei ole vaja.

Pilte
-----

* Püramiidtamm Tartu Jaani kiriku tagaPüramiidtamm Tartu Jaani kiriku taga
* Püramiidtamm Tallinna kesklinnasPüramiidtamm Tallinna kesklinnas

Viited
------

1. 1 2 3  US Forest Service → *Quercus robur* 'Fastigiata' hort.ifas.ufl.edu (pdf)
2. 1 2  Landscapes Architechture Page. "Quercus robur f. fastigiata". *Davis Landscape Architechture*.
3. ↑  Royal Horticultural Society. "Quercus robur f. fastigiata". Vaadatud 11.10.2017.
4. ↑  Missouri Botanical Garden. "Quercus robur f. fastigiata". *Gardening help* (inglise). Vaadatud 15.10.2017.
5. ↑  US Forest Service. "Quercus robur 'Fastigiata'" (PDF). Vaadatud 15.10.2017.
6. ↑  Pruuli puukool. "Quercus robur f. fastigiata". Originaali arhiivikoopia seisuga 11. oktoober 2017.
Kvitøya saar on Teravmägede kirdeosas
**Kvitøya** (norra keeles 'valge saar') on Norrale kuuluv asustamata saar Põhja-Jäämeres Teravmägede saarestikus Kirdemaast ida pool.

Saarel on Norra Kuningriigi idapoolseim punkt. Selle geograafilised koordinaadid on 80° 9′ 5″ N, 32° 35′ 37″ E. Lähim naaber ida pool on Venemaale kuuluv Victoria saar 62 km kaugusel.

Saare pindala on 682 km².

Saar on peaaegu üleni kaetud klassikalise kuplikujulise jääkilbi Kvitøyjøkuleniga, mille pindala on 705 km². Selle järgi on saar ka nime saanud. Jääst vabu alasid on mõni ruutkilomeeter ning see ala on väga aher ja kaljune. Suurim jäävaba piirkond on Andréeneset saare edelaosas. Kvitøya on Kirde-Svalbardi looduskaitseala osa.

Arvatakse, et Kvitøya avastas hollandlane Cornelis Giles 1707. aastal, sest pikka aega nimetati seda saart kaartidel Gilesi maaks. Praeguse nime pani saarele Tromsø vaalakütt Johan Kjeldsen 1876. aastal.

Kvitøyal on arktiline kliima. Kui Teravmägede lääneossa toob Golfi hoovuse põhjapoolne haru, Teravmägede hoovus veel laiuskraadile ebakohase aasta läbi jäävaba mere ja palju niiskust, siis Kvitøyale see ei jõua. Külm Ida-Teravmägede hoovus ümbritseb Kvitøya aasta läbi külma vee- ja jäämassiga. Isegi suvel jääb temperatuur saarel alla nulli.

Saare elustik koosneb sammaldest ja samblikest. Saarel on randtiirukoloonia. Aeg-ajalt jõuavad saarele jääkarud.

Andrée polaarekspeditsioon
--------------------------

Andrée ekspeditsiooni peatuskoht 1897. aastal Kvitøya saarel
Saarel lõppes Salomon August Andrée polaarekspeditsioon, mille käigus Andrée lootis vesinikuga täidetud õhupalliga lennata üle põhjapooluse. Õhupall startis 11. juulil 1897, kuid ei pidanud reisile vastu ja maandus 14. juulil paakjääl kolmsada kilomeetrit Kvitøyast põhjas. Ekspeditsiooni liikmed Andrée, Nils Strindberg ja Knut Frænkel jõudsid 6. oktoobril jalgsi saarele ning seadsid end sisse selle suurimas jäävabas osas, mida tänapäeval nimetatakse ekspeditsiooni juhi järgi Andréenesetiks. Ekspeditsiooni saatus oli palju aastaid teadmata, kuni 1930. aastal leiti ekspeditsiooni liikmete säilmed, päevikud ja fotod. Selgus, et nad olid surnud mõne nädala jooksul pärast saarele jõudmist. Veekindlatesse kastidesse pandud 240 fotost 93 õnnestus taastada.

Tänapäeval on Andrée ekspeditsiooni kolme liikme mälestuseks saarele püstitatud mälestussammas. 1997 püstitati ekspeditsiooni 100. aastapäevaks teinegi mälestussammas, kuid selle lasid Teravmägede võimud kõrvaldada, kuna see olevat rajatud ebaseaduslikult.

Välislingid
-----------

* GoNorway - Kvitøya
**Püriit** on sulfiidne mineraal.

Püriit koosneb väävlist ning rauast (FeS2).

Püriit on kõige levinum sulfiidne mineraal. See tekib peamiselt kas hüdrotermaalselt või diageneetiliselt.

Püriit on enamasti kollakat või halli värvi, moodustab kuubilisi kristalle, tihedus 4,9...5,1 g/cm³, metalse läikega. Tüüpilise maakmineraalina on püriit mikroskoobi all läbipaistmatu, tema kõvadus on 6...6,5.

Ehkki püriit sisaldab rauda, ei kasutata teda rauamaagina, sest selleks otstarbeks sobivad hematiit ning magnetiit paremini.

Püriiti on aetud segi kullaga, mistõttu nimetatakse teda mõnikord ka kassikullaks. Iroonilisel kombel võib püriit mõnikord esineda koos kullaga. Kullast veelgi rohkem sarnanevad püriidiga markasiit ning kalkopüriit. 

Püriiti ja markasiiti esineb Eesti aluspõhja kivimites sageli, kuid hajutatult väikeste terakestena. Silmapaistvas kontsentratsioonis esineb püriiti Alam-Ordoviitsiumis (diktüoneemakilda all), kus püriidikihi paksus ulatub kohati 30 sentimeetrini.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Püriit** |
**Anatoli Štšura** (vene keeles Анатолий Щура, sündinud 4. novembril 1960 Potšinokis) on Eesti muusik, Narva Linna Sümfooniaorkestri peadirigent ja kunstiline juht.

Elulugu
-------

Anatoli Štšura sündis Potšinoki linnas Smolenski oblastis Venemaal. Lapsepõlves elas Gžatskis. Pärast keskkooli lõpetamist õppis Smolenski muusikakoolis vene rahvapillide osakonnas. 1985. aastal Anatoli Štšura astus Peterburi konservatooriumi Petrozavodski filiaali kompositsiooniteaduskonda ning 1990. aastal lõpetas Valgevene Riikliku Konservatooriumi heliloojateaduskonna professor Jevgeni Glebovi klassi. Alfred Šnitke soovitusel võeti ta NSV Liidu Heliloojate Liidu koosseisu.

1992. aastal kolis Anatoli Štšura abikaasa Larissa ja poeg Maksimiga Eestisse. 1994. aastal Anatoli Štšura lõi Narva Muusikakooli õpetajate ja vilistlaste instrumentaalansambli baasil sümfooniaorkestri, mida ta juhib siiani. 1998. aasta veebruaril Narva Linnavolikogu otsusega sai orkester linnaorkestriks.

Anatoli Štšura algatusel loodi 1995. aastal Rahvusvaheline J. Mravinski nimeline muusikafestival. Štšura on selle iga-aastase ürituse kunstiline juht.

Alates 1999. aastast Anatoli Štšura initsiatiivil korraldatakse instrumentaalkontserdi riiklik lastekonkurss, kus lapsed saavad esineda sümfooniaorkestriga.

Anatoli Štšura on helilooja ja orkestreerija. Koos Vladimir Tšerdakovi ja AveNue rokkbändiga korraldas ta "AveNue@Simphoni" kontsertide tsükli. Ta lõi Aleksander Puškini jutustuse "Tuisk" ja Georgi Sviridovi teoste põhjal muusika monolavastuse, milles esineb tuntud teatri- ja filminäitleja, endine Vene Teatri näitleja ja kunstiline juht, Vene kultuurikeskuse kunstijuht Eduard Toman. Esimest korda esitati lavastus 1998. aasta oktoobril.

1998. aasta veebruaril sai Anatoli Štšura Eesti kodakondsuse eriliste teenete eest.

2008. aastal sai ta Valgetähe V klassi teenetemärgi.

2016. aastal valiti Anatoli Štšura Narva linna aukodanikuks.

Viited
------

1. 1 2  "24.03.2016 Narva Linnavolikogu otsus nr 49" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 9.08.2016. Vaadatud 16.06.2016.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  А.Мясоедов. Анатолий Щура – почётный гражданин Нарвы
3. ↑  President Ilves andis teenetemärgi 268 inimesele Õhtuleht, 7.02.2008
**Bernhard Pärni** (kuni 12. septembrini 1936 **Bernhard Piilberg**) (27. september 1908 Virumaa, Kadrina lähistel – 18. september 1998 Läänemaa, Risti) oli Eesti kooliõpetaja, riigiametnik ja karikaturist. 

Sündis Kadrina lähedal Karjamulgu raudteeputkas raudteetöölise tütre ja kooliõpetaja peres. Isa töökoha tõttu sattus pere enne esimest maailmasõda Krimmi. Alustas kooliõpinguid Krimmis, kuid kui 1920. aastal tuli pere tagasi Eestisse, jätkas õpinguid juba Kadrina koolis. Seejärel õppis 1922–1928 Rakvere Õpetajate Seminaris.

Pärast kooli lõpetamist töötas 1928–1929 Udriku algkoolis õpetajana, kuid pärast järgnenud sõjaväeteenistust ei leidnud enam õpetajana tööd. 1930–1931 oli ta töötu. Kuna õpetajana tööd ei leidnud, õppis ta ümber raudteeametnikuks ja sai jaamateenija koha uues Lihula raudteejaamas Läänemaal. Lihulas juhatas ta raudteetöö kõrvalt tuletõrjeseltsi noorteorkestrit ja lühemat aega ka laulukoori. 1932–1933 andis koos töökaaslase H. Virkusega välja šapirograafiga paljundatud ajalehte Lihula Kohinad, mis olid põhiliselt tema kirjutatud ja rikkalikult karikatuuridega illustreeritud (ilmus vaid 3 numbrit). Raudteekarjäär jätkus Pärnus, edasi jaamaülemana Riisseljal, Loodil ja lõppes Türil, kus ta oma nõukogudeaegse jaamaülema ameti tõttu pidi 1941. aasta sügisel Saksa võimude otsusel Paide vanglas olema. 1941–1942 oli jälle töötu.

1942. aasta märtsis sai ta tööd Tootsi Briketitööstuses turbaraba töölisena, kui edutati varsti töödejuhatajaks, turbameistriks, freesväljade ülemaks ja lõpuks tootmis-plaaniosakonna juhatajaka. 1963. aastal viidi ta üle Virumaale Jaan Anveldi nimelisse Oru Turbakombinaati, kus algul töötas vanemtöödejuhatajana ja hiljem tootmistehnika osakonna ülemana. Seal töötas ta kuni 1. oktoobrini 1968, mil jäi pensionile.

Koos August Raudsepaga andis ta välja ajaloolise raamatu "Jaan Anveldi nim. Oru Turbakombinaat. Ajalooline ja majanduslik koondmik".

Viimased eluaastad veetis ta Läänemaal Risti alevikus, kus ka suri. Ta on maetud Kuijõe kalmistule.

Tunnustus
---------

* 1938 – Valgetähe teenetemärgi I klassi medal (eeskujuliku raudteeteenistuse eest Riisselja jaamaülemana)
* 1950 – Stalini preemia (Eesti turbatööstuse tegelasena)

Viited
------

1. ↑  "Jaan Anveldi nim. Oru Turbakombinaat. Ajalooline ja majandus..." *Eesti Muuseumide Veebivärav*.
2. ↑  "Läänemaaga seotud kultuuri– ja ühiskonnategelaste tähtpäevi 2013". *Lääne Elu, nr. 2,*. 5. jaanuar 2013.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: üleliigsed kirjavahemärgid (link)
3. ↑  Bernhard Pärni Teenetemärkide kavalerid
Bernhard Kaster (2009)
**Bernhard Nikolaus Kaster** (sündinud 1. novembril 1957 Trieris) on Saksamaa Kristlik-Demokraatliku Liidu (CDU) poliitik. Alates aastast 2005 on ta CDU/CSU Bundestagi fraktsiooni parlamentaarne tegevjuht ja Saksa-Vene saadikuterühma esimees.

Elulugu
-------

### Haridus ja erialane töö

Pärast kooli lõpetamist 1975 alustas Kaster haridusteed Rheinland-Pfalzi liidumaa Trieri ringkonnavalitsuse haldusteenistuses. Mayeni Rakenduskõrgkooli lõpetas ta 1982 diplomeeritud haldusametnikuna. Pärast seda asus Kaster täitma kaitsejõudude rekvireerimisameti juhataja asetäitja kohustusi Trieri valitsusringkonnas.1992 asus ta tööle Rheinland-Pflazi liidumaa Sise- ja Spordiministeeriumisse. Aastatel 1994–1997 oli ta tervishoiuteenuse haldusjuht. 

### Partei

1976. aastal astus Kaster Kristlik-Demokraatlikku Liitu (CDU) ja temast sai Junge Unioni liige. Alates aastast 2000 oli Kaster Trier-Saarburgi CDU kohaliku omavalitsuspoliitika ühenduse esimees. Pärast seda, kui ta oli aastatel 1990–1997 olnud Trieri linna CDU maakonna organisatsiooni aseesimees, valiti ta 14. mail 2007 maakonna esimeheks. 28. novembril 2009 kinnitati ta sellesse ametisse. 

### Avalik teenistus

Aastatel 1997–2002 oli Kaster otse valitud linnapea Trieri – ümbruskonna ühendomavalitsuses. Aastatel 1989–1997 kuulus Kaster Trieri linnavolikogusse. 

2002. aastast on ta Saksamaa Bundestagi liige. Aastatel 2002–2005 oli ta eelarvekomisjoni liige ja seal põhiraportöör Liitvabariigi kantsleri kantselei ning Saksamaa valitsuse Pressi- ja Informatsiooniameti juures (BPA). Alates 29. novembrist 2005 on ta CDU/CSU Bundestagi fraktsiooni tegevjuht ning Saksa-Vene saadikuterühma esimees. 

Kaster valiti 2002 Rheinland-Pfalzi liidumaa nimekirjas, 2005. aastal 43,1 protsendiga esmastest häältest, 2009. aastal 45,7 protsendiga ning 2013. aastal 48,8 protsendilise otsemandaadiga Trieri valimisringkonnas Bundestagi liikmeks. 

### Muud tegevused

Kaster on Euroopa Liidu saadikuterühma liige.

### Isiklikku

Bernhard Kaster on abielus ja tal on kaks tütart. 
2012. aastal autasustati teda Malta ordu teenistusordeniga Pro Merito Melitensi.
**Karl Vahi** (3. aprill 1910 Tartu – 10. aprill 1943 Venemaa) oli eesti poksija. 

Vahi alustas võistlemist 1928. aastal, ta võistles Tartu Spordiselts Kalevi eest. Ta pidas kokku 208 kohtumist, millest võitis umbes kolmveerand.

Ta sai Eesti meistrivõistlustel 2. koha kergekeskkaalus (kuni 147 naela ehk 66,7 kg) 1929. ja kerge- (kuni 135 naela ehk 61,2 kg) 1930. aastal. Ta sai Eesti NSV meistrivõistlustel 1941. aastal Tartu Dünamo eest võisteldes kergekeskkaalus (kuni 147 naela ehk 66,7 kg) 2. koha, kaotades finaalkohtumise Harald Kanepile. 

Ta sai Eesti meistrivõistlustel 3. koha kerge- (kuni 135 naela ehk 61,2 kg) aastatel 1932, 1933 ja 1935 ning kergekeskkaalus (kuni 147 naela ehk 66,7 kg) aastatel 1938–1940. 

Ta osales kergekeskkaalus (kuni 147 naela ehk 66,7 kg) kaks korda Eesti–Soome maavõistlusel. Ta kaotas oma kohtumise 1930. aastal ning võitis oma kohtumise 1937. aastal.

Vahi töötas pagarina ning on tegutsenud ka poksikohtunikuna.

Teises maailmasõjas
-------------------

Ta langes 10. aprillil 1943 Saksa sõjaväes allohvitserina Idarindel võideldes. Ta maeti algul 15. aprillil 1943 Pihkvasse. Tema surnukeha toodi siiski spordikaaslaste abiga Tartusse ning maeti 20. aprillil 1943 suure rahvahulga osavõtul Maarja kalmistule. Matusekõne pidas kirikuõpetaja Harri Haamer.

Mälestuse jäädvustamine
-----------------------

Karl Vahi mälestuseks korraldati Tartus Tamme staadionil 24. juulil 1943 poksivõistlus, millest kutsuti võtma osa ka Tallinna, Pärnu, Harjumaa ja Virumaa poksijaid. Sõjaolude tõttu osalesid seal ainult Tartu poksijad.

Viited
------

1. 1 2  "Karl Vahi langes oma 33. sünnipäeval". Postimees nr 88, 15. aprill 1943. Lk 3
2. ↑  Rein Pajur. "Poksi lugu". Tallinn 2009. Lk 410
3. ↑  "Karl Vahi maetakse täna Tartus". Postimees nr 91, 19. aprill 1943. Lk 2
4. ↑  "Karl Vahi maeti suure rahavahulga osavõtul". Postimees nr 93, 21. aprill 1943. Lk 3
5. ↑  "K. Vahi mälestusvõistlused". Postimees nr 154, 10. juuli 1943. Lk 3
6. ↑  "K. Vahi mälestusvõistlused Tartus". Eesti Sõna nr 169, 27. juuli 1943. Lk 4

Kirjandus
---------

* "Pro Patria. Auraamat Teises maailmasõjas langenud Eesti vabadusvõitlejaile". Koostajad Aleks Kurgvel ja Herbert Lindmäe. Okupatsioonide Repressiivpoliitika Uurimise Riiklik Komisjon. Tartu 1998
* Rein Pajur. "Poksi lugu". Tallinn 2009. Lk 409–410

Välislingid
-----------

* "Tartu poksija Karl Vahi". Eesti Spordi- ja Olümpiamuuseum, ESM F 118:9/A 1549. Foto 1930. aastatest
* Karl Vahi sporditulemused
**Bernhard Salong** (28. september 1914 Tallinn – 18. aprill 1986 Tallinn) oli eesti poksija ja poksitreener. 

Salong poksis aastatel 1929–1946 Tallinna Poksiklubis ja Spartakis, tema treener oli Nigul Maatsoo. Ta pidas 228 kohtumist ja võitis neist 202.

Salong oli poolraskekaalus (kuni 79,4 kg) Eesti meister (1937) ja Eesti NSV meister (1945) ning keskkaalus (kuni 72,6 kg) Eesti NSV meister (1941). 

Salong sai NSV Liidu meistrivõistlustel poolraskekaalus (kuni 79,4 kg) III koha (1944). Ta sai Spartaki üleliidulistel meistrivõistlustel esikoha (1945 ja 1946). Ta sai 1944. aastal Nõukogude Liidu meistersportlaseks.

Salong töötas hiljem poksitreenerina ja tegutses ka poksikohtunikuna. Ta sai 1973. aastal Kalevi auliikmeks.

Kirjandus
---------

* Henn Saarmann, Erlend Teemägi. "Eesti spordi biograafiline leksikon". Eesti Entsüklopeediakirjastus. Tallinn 2001
* Rein Pajur. "Poksi lugu". Tallinn 2009

Välislingid
-----------

* Biograafia ESBL-is
* "Poksijad B. Salong ja M. Linnamägi". 1944. ESM F 167:1/A 3203. Eesti Spordimuuseumi fotokogu
* Kirjutamata memuaare: Bernhard Salong
Karl Weihrauch
Prof. J. C. F. Weihrauchi haud Tartus Raadi kalmistul
**Johann Karl Friedrich Weihrauch**  (23. november 1841 Mainz – 7. jaanuar 1891 Tartu) oli baltisaksa meteoroloog.

Weihrauch õppis Heidelbergi ja Gießeni ülikoolis keemiat ja matemaatikat ning 1860. aastal omandas filosoofiadoktori kraadi. Seejärel töötas ta Mainzis gümnaasiumi abiõpetajana, Eestis koduõpetajana ja Berzaune maagümnaasiumis matemaatikaõpetajana. 1863. aastal omandas ta Tartus ülemõpetaja kutse ja aastatel 1865–1871 oli Kuressaares gümnaasiumi ülemõpetaja. 1869. aastal sai ta Tartu ülikoolis matemaatikamagistriks. Aastatel 1871–1875 oli ta samas dotsent ning 1875. aastast loodusgeograafia ja meteoroloogia erakorraline professor. 1877. aastal sai ta korraliseks professoriks ja meteoroloogiaobservatooriumi direktoriks (jäi sellesse ametisse surmani). Professoritöö kõrvalt pidas Weihrauch mõned aastad eragümnaasiumis ka matemaatikaõpetaja ametit.

Tartus jätkas Karl Weihrauch Arthur Joachim von Oettingeni tööd meteoroloogias, tegeledes peamiselt praktilise ja matemaatilise meteoroloogiaga (vaatlusandmete töötlemise ja keskmiste väärtuste arvutamise meetodite ja valemitega). Samuti toimetas ta ajakirja Meteorologische Beobachtungen angestellt in Dorpat.

Viited
------

1. ↑  ID puudub saidil "BBLD - Baltisches biografisches Lexikon digital"
2. ↑  Weihrauch, Karl Eesti entsüklopeedia (10. kd, 1998)

Kirjandus
---------

* Kongo, L. 1977. "Johann Karl Friedrich Weihrauch – Tartu ülikooli esimene füüsilise geograafia ja meteoroloogia professor" – "Tartu ülikooli ajaloo küsimusi", Valgus, Tartu, lk 123–137.

Välislingid
-----------

* Johann Karl Friedrich Weihrauch Tartu observatooriumi kodulehel
* Appendix. On the Early life of Karl Weinrauch Rmt: Uno Kaljulaid, "Semigroups and Automata: Selecta", Amsterdam etc: IOS Press, 2006, Ch. V.4 "Notes on five 19th century Tartu mathematicians (Backlund, Kneser, Lindstedt, Molien, Weihrauch)", lk 321
Karl VII Wittelsbach
**Karl VII Wittelsbach** (6. august 1697 Brüssel – 20. jaanuar 1745 München) oli Baieri kuurvürst (**Karl Albrecht**) alates 1726 ning Saksa-Rooma keiser alates 1742 kuni surmani. 

Ta oli üks Habsburgide oponente ning kui keiser Karl VI suri, keeldus ta pragmaatilist sanktsiooni tunnustamast ning põhjustas koos Friedrich Suurega Austria pärilussõja. Et Habsburgide dünastia meesliin oli lõppenud, siis puudus Saksa-Rooma troonile ka seaduslik pretendent ning kuurvürstid keeldusid Maria Theresia meest Franz Stephanit keisriks valimast. Selle asemel valisid nad keisriks Baieri valitseja, kes oli end juba kuulutanud ka Böömi kuningaks, kuna oli vallutanud koos Friedrich II-ga Praha. Karlile andis täiendava põhjuse trooni küsida see, et tema naine Marie Amalie oli Leopold I lapselaps. 24. jaanuaril 1742 kroonis Karli vend Klemens August, kes oli Kölni peapiiskop ja kuurvürst, Karli isiklikult Saksa-Rooma keisriks. Samas hoidsid aga Austria väed enda käes enamikku Baierit, nii et tegelikult oli Karl VII keiser ilma riigita. Tema kohta käis ka toonane anekdoot, et varem oli Karl käitunud deviisi järgi: "*Caesar aut nihil*" ("Keiser või mitte midagi!"), kuid keisriks saades oli ta nii keiser kui ka mitte midagi. Pärast tema surma läks keisritroon ikkagi Franz Stephanile ning hiljem Habsburgidele-Lotringitele.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Karl VI** | **Saksa-Rooma keiser**1742–1745 | Järgnev**Franz I Stephan** |
| Eelnev**Maximilian II** | **Baieri hertsog**1726-1745 | Järgnev**Maximilian III** |
**Lõplik olekumasin** ehk **lõplik automaat** (inglise *finite state automaton*) kujutab endast käitumismudelit, mis koosneb olekutest, üleminekutest ehk siiretest ja toimingutest. Lõplik automaat on kõige lihtsam olekuautomaat, mis defineeritakse kui viisik M = <K, Σ, δ, q, F>, kus K - lõplik olekute hulk, Σ - lõplik tähestik, q - algolek, F ⊆ K - lõppolekute hulk, δ : K x Σ -> K - üleminekufunktsioon. 

Automaat suudab teha teatud tüüpi tööd. Automaadil on "nõel", mis näitab arvule, mida kutsutakse ta olekuks. Osad olekud on "erilised", nagu algolek ja lõppolekud. Lõppolekud on vajalikud, et analüüsida automaadi töö tulemust. Automaat on oma töö lõpul erinevates olekutes, mis võimaldab teha järelduse sisendandmete kohta. 

Üleminekute tabel on automaadi mälus ja näeb välja selline: 

|  |
| --- |
| 1, A -> 5 |
| 1, C -> 1 |
| 2, B -> 1 |
| 2, C -> 4 |
| 3, C -> 1 |
| ... |

Seda tabelit loetakse nii, et "kui praegune olek on 2 ja järgmine sümbol on B, siis mine olekusse 1". Paar <**hetke olek**, **järgmine sisendsümbol**, mis on tähestikus> määrab üleminekureegli(funktsiooni). Automaat töötab lugedes järgmise sisendsümboli ja liikudes tabeli järgi uude olekusse.

Viited
------

1. ↑  e-Teatmik (vaadatud 29.06.2012)
2. ↑  Mare Koit, Tiit Roosmaa: "Tehisintellekt", Tartu ülikooli kirjastus, 2011

Vaata ka
--------

* Lõplik olekumuundur
**Karl Vipper** (ka **Kaarel Vipper**; 21. mai 1904 Tartu – 29. märts 1982 Tallinn) oli eesti arst.

1924. aastal lõpetas ta Hugo Treffneri Gümnaasiumi. 1934. aastal lõpetas Tartu Ülikooli (kus oli õppinud arstiteaduskonnas).

Aastatel 1934–1941 töötas Tallinna Ühise Haigekassa haigla kirurgina. 1941. aastal oli Tallinna 11. Punaarmee evakuatsioonihospidali peakirurg. Aastatel 1941–1946 oli ta Põltsamaa haigla juhataja ja kirurg. Aastatel 1946–1947 töötas ta Viljandi haigla kirurgia osakonna juhatajana, 1947–1948 oli ta Viljandi haigla peaarst. Aastatel 1951–1959 oli ta Viljandi Meditsiinilise Keskkooli direktor ja õppejõud.
1962. aastast kuni pensionile jäämiseni 1970. aastal töötas ta Tallinnas traumapunkti juhatajana.

1943. aastal nimetas Viljandi maavanem ta üheks Põltsamaa raehärraks (linnapea nõunikuks).

1948. ja 1950. aastal valiti ta Viljandi Töörahva Saadikute Nõukogu saadikuks. 1950. aastast oli ta NLKP liige.

Ta on maetud Pärnamäe kalmistule.

Tunnustus
---------

* 1957 Eesti NSV teeneline arst

Viited
------

1. 1 2  Heiki Raudla. Kilde Viljandi meditsiini ajaloost. 2012
2. ↑  Kalmistute register HAUDI
**Bernhard I Badenist** (1364 – 5. aprill 1431, Baden) oli Badeni markkrahv aastatel 1391–1431.

Elu
---

Bernhard I
Bernhard oli Rudolf VI ja Sponheimi Mechthildi vanem poeg. Bernhard ja tema vend Rudolf VII sõlmisid 1380. aastal pärimislepingu, mille kohaselt võis markkrahvkonda jagada kahe põlvkonna jooksul ainult meessoost järglaste vahel. Rudolf VII sai seejärel lõunapoolsed alad Ettlingenist Rastatti kaudu Baden-Badenini, Bernhard sai Durlachi ja Pforzheimi ümbruse alad.

Bernhardi perekond elas Hohenbadeni kindluses kõrgel Badeni linna tervisevete kohal. Oma valitsemisajal laiendas ta lossi selle aluseks olevast gooti ehitisest. 25. juulil 1415 ostis ta viimasele Baden-Hachbergi liini markkrahvile Otto II-le 80 000 reini kuldna eest Hachbergi, Höhingeni, Ober-Usenbergi ja Sulzburgi linna Ülem-Badenis. Sel ajal oli tal palju vaidlusi Strasbourgi, Speyeri linnadega ja kuningas Ruprecht I-ga. Tema järglane Jakob I laiendas lossi veelgi rohkem kindluseks.

Perekond ja lapsed
------------------

22. juunil 1368 toimus Bernhard I ning Hohenbergi krahvi Rudolf III ainsa tütre ja pärijanna Margarete kihlus. Ametlik abielu sõlmiti 16 aastat hiljem 1. septembril 1384. Nad ei saanud lapsi ja lahutasid lõpuks 1391. aastal.

15. septembril 1397 anti paavstlik dispensatsioon Bernhard I ja Oettingeni krahvi Ludwig XI tütre Anna tulevaseks abieluks, kuna nad olid suguluses keelatud 4. sugulusastmes. Abielu sõlmiti 27. märtsil 1398 ja dispensatsiooni pikendati mõni kuu hiljem, 27. augustil. Nad said kümme last:

1. Anna (15. märts 1399 – pärast 6. detsembrit 1421)
2. Beatrix (24. juuni 1400 – 1452)
3. Matilde (11. detsember 1401 – 18. aprill 1402)
4. Margarete (25. jaanuar 1404 – 7. november 1442)
5. Jakob (15. märts 1407, Hachberg – 13. oktoober 1453, Mühlburg)
6. Agnes (25. märts 1408 – jaanuar 1473, Ebersteinburg)
7. Ursula (24. oktoober 1409 – 24. märts 1429)
8. Bernhard (31. oktoober 1412 – 27. juuli 1424)
9. Brigitte (1. jaanuar 1416 – pärast 24. juulit 1441)
10. Rudolf (13. juuli 1417 – august 1424)

Bernhardil oli ka kaks vallaslast:

* Bernhard, Besigheimi preester (aastatel 1422–1439) ja Baseli toomkiriku kanoonik 1439. aastal
* Anna (suri enne 12. maid 1449)

Viited
------

1. 1 2 3 4  "Bernhard I. von Baden". Vaadatud 30.06.2023.

Kasutatud allikad
-----------------

* Treiffensen, Jürgen. *Markgraf Bernhard I. von Baden und die Kämpfe um die Macht im Breisgau (1414–1424). Chancen, Optionen und Grenzen.* In: *Zeitschrift für die Geschichte des Oberrheins.* 2021.
* Richard Fester: *Markgraf Bernhard I. und die Anfänge des badischen Territorialstaates*, 1896

Välislingid
-----------

Vaata ka
--------

* Badeni valitsejate loend

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Rudolf VIRudolf VIIOtto II** | **Baden-Badeni markkrahv**1391–1431 | Järgnev**Jakob I** |
**Rio Tinto Group** on Briti-Austraalia kaevandusettevõte peakorteritega Londonis ja Melbourne'is.

Ettevõte rajati 1873. aastal, mil rahvusvaheline konsortsium ostis kaevanduskompleksi Hispaanias, Huelvas, Rio Tinto jõe ääres.

Lisaks maavarade kaevandamisele tegeleb Rio Tinto nende, iseäranis boksiidi ja rauamaagi, töötlemisega.

Tegutsetakse kuuel kontinendil, kuid peamiselt Austraalias ja Kanadas.

Rio Tinto Groupi aktsiad on noteeritud Londoni börsil, aktsia kuulub FTSE 100 indeksisse.

Suurbritannia
Londoni börsi indeksi FTSE 100 ettevõtted

3i
– Admiral Group
– Anglo American
– Antofagasta
– Ashtead Group
– Associated British Foods
– AstraZeneca
– Auto Trader Group
– Aviva
– BAE Systems
– BHP
– BP
– Barclays
– Barratt Developments
– Berkeley Group Holdings
– British American Tobacco
– British Land
– BT Group
– Bunzl
– Burberry
– Carnival
– Centrica
– Coca-Cola HBC
– Compass Group
– CRH
– Croda International
– DCC
– Diageo
– Direct Line Group
– easyJet
– Evraz
– Experian
– Ferguson
– Fresnillo
– GlaxoSmithKline
– Glencore
– Halma
– Hargreaves Lansdown
– Hikma Pharmaceuticals
– Hiscox
– HSBC
– Imperial Brands
– Informa
– InterContinental Hotels Group
– International Airlines Group
– Intertek
– ITV
– Johnson Matthey
– Just Eat
– Kingfisher
– Land Securities
– Legal & General
– Lloyds Banking Group
– London Stock Exchange Group
– Marks & Spencer
– Melrose Industries
– Micro Focus International
– Mondi
– Morrisons
– National Grid
– Next
– NMC Health
– Ocado
– Paddy Power Betfair
– Pearson
– Persimmon
– Phoenix Group
– Prudential
– Royal Bank of Scotland
– Reckitt Benckiser
– RELX
– Rentokil Initial
– Rightmove
– Rio Tinto Group
– Rolls-Royce
– Royal Dutch Shell
– RSA Insurance Group
– Sage Group
– J Sainsbury
– Schroders
– Scottish Mortgage Investment Trust
– Segro
– Severn Trent
– Smith, D.S.
– Smith & Nephew
– Smiths Group
– Smurfit Kappa
– Spirax-Sarco Engineering
– SSE
– Standard Chartered
– Standard Life Aberdeen
– St. James's Place
– Taylor Wimpey
– Tesco
– TUI
– Unilever
– United Utilities
– Vodafone
– Whitbread
– WPP

(19. aprill 2019)


Maailma suuremad kaevandusettevõtted

Aluminum Corporation of China
– Anglo American
– Anglo American Platinum
– AngloGold Ashanti
– Antofagasta
– Barrick Gold
– BHP Billiton
– Codelco
– Freeport-McMoRan
– Glencore
– Goldcorp
– Hindalco Industries
– Impala Platinum
– The Mosaic Company
– Newcrest Mining
– Newmont Mining
– Norilski Nikel
– Potash Corporation of Saskatchewan
– Rio Tinto Group
– Shenhua Group
– Southern Copper
– Vale S.A.
**Karl Johannes Virma** (5. märts 1879 Tallinn – 19. november 1942 Vjatlagi vangilaager, Kirovi oblast, Venemaa) oli Eesti poliitik.

1905. aasta revolutsiooni ajal oli ta Raudteelaste Liidu asutajaid ja ühtlasi üks raudteelaste streikide korraldajaid. 1905 põgenes ta Rootsi ja sealt 1906 Soome.

1914 sai ta loa naasta Tallinna. Ta töötas 1918. aasta aprillini Vene-Balti laevatehases varustusosakonna asjaajajana. 1917. aasta revolutsiooni ajal kuulus ta Tallinna tööliste ja soldatite saadikute nõukogusse. 1917. aasta suvel valiti ta üürnikkude rühma kandidaadina Tallinna linnavolinikuks. Septembris 1917 sai ta Ajutise Maanõukogu liikmeks.

Oli Tallinna linnavalitsuses Tallinna linnapea Anton Uesson juures linnapea abi.

Ta oli Eesti Sotsiaaldemokraatliku Tööliste Partei esindajana Asutava Kogu, I, II ja III Riigikogu liige.

Arreteeriti NKVD poolt Tallinnas. Suri Vjatlagi vangilaagris Venemaal.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Eesti biograafiline leksikon. Tartu: Loodus, 1926–1929, lk 597.
2. 1 2  okupatsioon.ee[*alaline kõdulink*]
Kaheksa pordiga jaotur
**Kohtvõrgu jaotur** (ka *hub*, *mitmepordiline järgur*, *kontsentraator*) on arvutivõrgu seade, mille ülesanneteks on ühendada sõlmed võrku ja lubada andmesidesignaali saata ainult ühel sõlmel korraga. Kõige sagedamini mõistetakse selle all Etherneti jaoturit.

Jaotur lubab eetris olla ühel seadmel korraga, kõik teised seadmed peavad saatjat "kuulama". Kui kaks võrgusõlme proovivad korraga andmeid saata, tekib põrge (kollisioon) ning vastavalt kohtvõrgu standardiga ettenähtud algoritmile proovitakse andmed uuesti saata.

Jaoturiga arvutivõrgus on kõikidele võrgusõlmedele kõik paketid nähtavad.

Jaotur töötab OSI mudeli füüsilisel ehk esimesel kihil, mis tähendab muuhulgas, et seade saadab edasi andmeid nende sisust või tähendusest sõltumata. Selline jaotur on enamasti passiivne, kuid on ka aktiivseid (nn intelligentseid ja seadistatavaid) jaotureid.

Tavaliselt hakkab jaotur signaali "kuulajatele" edastama hilinemisega, näiteks 1-bitise nihkega võrreldes sisendsignaaliga. Selleks tuleb jaoturil signaal uuesti genereerida (või sisendit ajalise viitega võimendada).

Ethernet arvutivõrgu jaotureid on kahte tüüpi, nad töötavad kas kiirusel 10 Mbit/s või kiirusel 100 Mbit/s. Erinevalt jaoturitest võimaldavad kohtvõrgu kommutaatorid ühendada arvuteid (võrgusõlmesid) erinevatel kiirustel. Jaoturiga ühendatud arvutite võrgukaardid töötavad ainult ühe kiirusega (jaoturi kiirusega). Nii jaotureid kui ka kommutaatoreid kasutatakse enamasti tähtvõrgu keskmes.

Jaotureid saab üksteise külge ühendada ja sedasi suurendada arvutite arvu arvutivõrgus. Maksimaalselt soovitatakse 10 Mbit/s võrgus üksteise külge ühendada kuni 4 jaoturit, 100 Mbits/s võrgus kuni 2 jaoturit. Et jaoturite külge saaks ühendada rohkem sõlmesid, on olemas püstikusse paigutatavad jaoturid; sellistel jaoturitel on omavaheliseks ühenduseks spetsiaalne ühendusport ja sedasi omavahel ühendatud jaoturid ei tõsta segmentide arvu arvutivõrgus.

Arvutid ühendatakse jaoturite külge pööramata võrgukaablitega ja jaotureid ühendatakse üksteisega pööratud kaablitega.

Nelja pordiga jaotur, mille neljanda pordi funktsioon on lülitatav (tavaline/üleslüli)
Mõnel jaoturil võib olla nn üleslüli (*uplink*) port, millel on ära vahetatud saatmise ja vastuvõtmise osad, et jaoturite omavaheliseks ühendamiseks ei peaks kasutama pööratud võrgukaablit.

Paljudel jaoturitel on olemas port ühendamaks seadet koaksiaalkaablivõrguga (10BASE2, 10BASE5).

Tänapäevased seadmed (ka võrgukaardid) on varustatud MDI-X meedia tüüpi pordiga, mis ise häälestab pordi vajalikuks vastavalt sellele, kas kaabel on pööratud või pööramata. Sellistel seadmetel ei ole enam eraldi üleslüli porti vaja.

Vaata ka
--------

* Ruuter
* Sildamine
* USB jaotur

Välislingid
-----------

* Hinnavaatluse.ee Wiki: Võrguseadmete tüübid ja analüüs
Eesti esindus 2016. aastal EuroScience Open Forumil, Manchesteris
Välisteadusajakirjanikud Eestis visiidil. Eesti Teaduste Akadeemia ees.
**Research in Estonia** on bränd, mille alt viib alates 2012. aastast SA Eesti Teadusagentuur läbi Eesti teadust rahvusvaheliselt tutvustavaid tegevusi. 

Research in Estonia tegevuste aluseks on „Eesti teaduse rahvusvahelise tutvustamise strateegia 2016–2022". Selle alusel on teaduse rahvusvaheliste tegevuste läbiviimisel visiooniks see, et aastaks 2022 on Eesti rahvusvaheliselt tuntud tugeva ja uuendustele avatud teadusriigina. Sellest tulenevalt on Research in Estonia aidata kaasa, et: 

* Eestil oleks maailmas atraktiivse teadusriigi maine, mida toetab toimiv ja järjepidev koostöö Eestit tutvustavate algatuste ja organisatsioonide vahel;
* välismaalasest huvilisele suunatud info Eesti teaduse kohta oleks päevakajaline ja kättesaadav;
* nutika spetsialiseerumise kasvuvaldkondades tegutsevate välisettevõtete teadIikkus Eesti TAI tulemustest ning ettevõtete ja teadlaste koostoo edulugudest oleks suurenenud.

Kõige olulisem infokanal rahvusvahelistele huvirühmadele info vahendamiseks on veebileht researchinestonia.eu, mis tutvustab teadusvaldkondi läbi lühikese iseloomustuse valdkonna tegevuse kohta Eestis. See annab ülevaate Eesti teadusastustest, teaduse rahastusest jm. Lisaks kodulehele kasutatakse ka sotsiaalmeediat. 

Research in Estonia tegevusi rahastatakse Euroopa Regionaalarengu Fondist.

Välislingid
-----------

* www.researchinestonia.eu

Research in Estonia sotsiaalmeedia kanalid
* Facebook
* Twitter
* Youtube
* LinkedIn
**Püroelekter** (kreeka k *pyrein* põlema) on mõne kristalli ‒ püroelektriku ‒ omadus soojenemisel või jahtumisel elektriliselt polariseeruda. See tähendab, et püroelektriku temperatuuri muutmisel tekivad kristalli vastastahkudel elektrilaengud. Mõõtmiseks piisava väärtusega elektripinget kutsub esile juba väga väike temperatuurimuutus.

Niisugust nähtust nimetatakse **püroelektriliseks efektiks**. See nähtus tehti kõigepealt kindlaks turmaliini kristalli puhul (turmaliin on poolsilikaatne mineraal). Tänapäeval kasutatakse mitmesuguseid tehiskristalle, nagu näiteks TGS (triglütsiinsulfaat) ja DTGS (deuteeriumiga töödeldud triglütsiinsulfaat).

Püroelektriku kristalli temperatuuri muutumine ‒ kristalli soojenemine või jahtumine ‒ kutsub esile kristallivõre ioonide vahekauguse muutumise. See omakorda põhjustab kristalli soojuspaisumist selle telje suunas, mis ühtib polarisatsiooni suunaga. Seejuures kristalli pinnal kujunevad pindlaengud neutraliseeritakse kiiresti läheduses leiduvate vabade elektrilaengute arvel. Järelikult ilmnevad elektrilaengud üksnes seoses kristalli temperatuuri võrdlemisi kiire muutumisega (näiteks tingituna soojust kiirguva objekti liikumisest). Püsiv kiirgus, näiteks päikeselt, ei põhjusta elektrilaengute tekkimist.

Püroelektrilist efekt rakendatakse laialdaselt infrapunakiirgusele (soojuskiirgusele) reageerivates andurites, näiteks liikumisanduris, tulekahjuanduris, temperatuuritajuris ja kalorimeetrias.

Vaata ka
--------

* Liikumisandur

Viited
------

1. ↑
**Oldenburgi hertsogkond** (saksa *Herzogtum Oldenburg*) — saanud nime oma pealinna, Oldenburgi linna järgi — oli riik tänapäeva Loode-Saksamaal. Oldenburg kestis aastast 1180 aastani 1810, kui selle annekteeris Prantsuse esimene keisririik. See paiknes Weseri jõesuus. Kui Oldenburgi dünastia pealiin Oldenburgi krahvi Anton Güntheri isikus aastal 1667 välja suri, langes see Taani kuninglikule perekonnale. Karl Friedrich Schleswig-Holstein-Gottorpi liinist abiellus Peeter I tütre, suurvürstinna Anna Petrovnaga. Tema nõbu Friedrich August sai Oldenburgi hertsogiks aastal 1774. Üks tema vendadest, Adolf Fredrik, sai Rootsi kuningaks. Teise venna, Georg Ludwigi poeg Peter Friedrich Ludwig sai Oldenburgi suurhertsogiks aastal 1823. Järgnenud Oldenburgi valitsejad olid kõik tema järglased. See valitsejasugu, Oldenburgi dünastia, tuli võimule ka Taanis, Norras, Rootsis, Kreekas ja Venemaal, ja Kreeka haru noorema liini pärijad on Edinburghi hertsogi prints Philipi kaudu ka Briti troonipärimisjärjekorras.

Ajalugu
-------

 *Pikemalt artiklis Oldenburgi krahvkond*
Aastal 1773 loovutas Christian VII Oldenburgi Katariina II-le vastutasuks tema poja ja pärija Pauli osale Holsteini hertsogkonnas ja tema nõudele osale Schleswigi hertsogkonnast; Oldenburg läks Friedrich Augustile, perekonna noorema haru esindajale, ja aastal 1777 ülendati krahvkond hertsogkonnaks. Hertsogi poeg Peter Friedrich Wilhelm, kes päris isa valdused aastal 1785, oli nõrgamõistuslik ja tema nõbu Peter Friedrich Ludwig toimis regendina ning lõpuks, aastal 1823, päris trooni, valitsedes Lübeckit ja Oldenburgi personaalunioonis.

Saksamaa mediatisatsiooniga aastal 1803 omandas Oldenburg Oldenburgi Münsterlandi ja Lübecki piiskopkonna. Aastatel 1810 kuni 1814 oli Oldenburg okupeeritud Napoleoni Prantsusmaa poolt. Selle annekteerimine Prantsuse keisririiki aastal 1810 oli üks põhjusi diplomaatiliseks lõheks endiste liitlaste Prantsusmaa ja Venemaa vahel, vaidlus, mis viis 1812. aasta sõtta ja lõpuks Napoleoni langemiseni.

Tagajärjed
----------

Parlamendihoone (*Landtag*)
 *Pikemalt artiklis Oldenburgi suurhertsogkond*
Aastal 1814 omanda hertsogkond Birkenfeldi vürstkonna ja sai suurhertsogkonnaks.

* Oldenburgi lossOldenburgi loss
* Eutini lossEutini loss

Vaata ka
--------

* Oldenburgi valitsejate loend
* Oldenburgi krahvkond
* Oldenburgi suurhertsogkond
**Repressaal** ehk **vastumeede** on vastusena teise riigi õiguserikkumisele või kahjustavale teole sooritatud vaenulik tegu. Hirm repressaalide ees on peamine tegur, mis säilitab korda anarhilises rahvusvahelises süsteemis. 

Repressaalidena kasutatakse tegusid, mis on põhimõtteliselt õigusvastased; nad ei ole õigusvastased seetõttu, et nendega vastatakse teise poole eelnevatele õiguserikkumistele. Repressaaliks võivad olla näiteks rahumeelne blokaad või varade sundvõõrandamine. 

Mõnikord kasutatakse sõna "repressaal" kitsamas tähenduses, viitamaks üksnes sellistele repressaalidele, mida rakendatakse rahvusvahelises humanitaarõiguses. Sel juhul jäetakse sõna muud tähendused lihtsalt kõrvale.

12. augusti 1949. aasta Genfi konventsioonid keelustavad repressaalid lahinguväljal langenute, laevahuku üleelanute, sõjavangide ja tsiviilisikute vastu, samuti mõningate hoonete ja varade vastu. 1977. aasta lisaprotokolloga laiendatakse seda keeldu ajalooliste mälestusmärkidele, kunstiteostele ja kultusekohtadele. Mitmed riigid, sealhulgas Ühendkuningriik ja Saksamaa, on reserveerinud endale õiguse siiski tsiviilisikute vastu repressaale ette võtta.

Vaata ka
--------

* Retorsioon