recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Kaiu valla lipp
**Kaiu valla lipp** on endise Eesti haldusüksuse Kaiu valla lipp.

Lipp kinnitati 26. veebruaril 1996.

Lipu kirjeldus
--------------

Ristkülikukujuline roheline kangas on diagonaalselt poolitatult lipu lehviva otsa ülemisest nurgast vardapoolse otsa alanurgani ulatuva valge triibuga, mille laius 1,5 ühikut. Ülemisel ja alumisel rohelisel väljal on valge heraldiline okaspuutaim.

Lipu normaalmõõtmed on 150x100 cm ning pikkuse ja laiuse suhe on 9:6 (3:2) ühikut.

Põhjendus
---------

Okaspuutaimed sümboliseerivad valla metsarohkus (Kõrvemaa). Roheline on looduse sümbol, kuid tähistab ka lootust ja igavesti korduvat eluringlust. Valge aga on puhtuse ja valguse sümbol.

Lipu kasutamine
---------------

1. Kaiu valla lipp lehvib vallavalitsuse hoone juures lipumastis alaliselt, välja arvatud riiklikel lipupäevadel, mil masti heisatakse Eesti riigilipp.
2. Valla asutuste ja organisatsioonide lipud ei tohi olla äravahetamiseni sarnased valla ametlikult registreeritud lipuga.
3. Kasutamiskõlbmatuks muutunud lipp hävitatakse sündsal viisil.

Vaata ka
--------

* Kaiu valla vapp

Välislingid
-----------

* Kaiu valla sümboolika valla kodulehel
* Kaiu valla sümboolika Riigikantselei kodulehel
Duccio di Buoninsegna, "Maestà", Siena katedraali altarimaali tagakülg, nelipüha stseen, tempera puidul (1308-1311)
**Nelipühad** (kiriklikus kasutuses ka **nelipüha**, **nelipühi**, **Kolmainu püha**; kreekakeelne nimetus Πεντηκοστή *Pentēkostē*, 'viiekümnes [päev]'; kirikuslaavikeelne nimetus Пятидесятница *Pjatidesjatnitsa*, 'viiekümnes [päev]') on kristlik püha, millega mälestatakse Püha Vaimu laskumist apostlitele 50. päeval pärast Jeesuse Kristuse ülestõusmist. Ajaliselt on see 10 päeva pärast taevaminemispüha. See on kiriku sünnipäev.

Nelipühad on seotud juudi šavuoti pühaga, mis tähistab kümne käsu andmist Jumalalt Moosesele Siinai mäel. Šavuoti peetakse seitse nädalat pärast paasapühi ja see on pärit kaugest paganlikust minevikust, mil tähistati lõikustänupüha.

Eesti rahvakalendris kannavad nelipühad ka suvistepühade nimetust.

Mälestatavast sündmusest jutustatakse Piiblis Apostlite tegude raamatu 2. peatükis.

Nelipühade liturgiline värv on katoliku, luteri ja anglikaani kirikus tavapäraselt punane, õigeusu kirikutes reeglina roheline.

Pühade eestikeelne nimetus tuleneb tõenäoliselt sellest, et see lisati Rootsi ajal jõulude, lihavõtete ja vastlate kõrvale neljandaks tähtsamaks kiriklikuks pühaks. Samas võib see tuleneda ka sellest, et pühi tähistati neli päeva järjest.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Nelipühad** |

* EELK perikoopide abimaterjal 2/14: esimene nelipüha (Jh 14:23–29) Kirik & Teoloogia, 31. mai 2019
Prienai mõisa vesiveski
**Prienai mõis** (leedu *Prienų dvaras*) on endine mõis Leedus Prienai rajoonis Prienais.

Prienai mõisat on esmamainitud 1502. aastal. Toona andis suurvürst Aleksander sealse mõisa Mihhail Glinskile. XIX sajandi alguses hakkas mõis kuuluma Horvathitele. Hiljem sai selle omanikuks Gotthard Wilhelm von Buttlar. Buttlari (poolapäraselt Butlerite) suguvõsa valdusse jäi mõis pikemaks ajaks ja aastal 1667 ehitasid nad Revuona jõe kaldale lossi, mille domineerivaks elemendiks oli kolmekorruseline torn. Butlerid rajasid lossi juurde ka pargi, mis oli korrapärase põhiplaaniga. Parki liigendasid kanalid ja tiigid. Kõrvalhoonetest olid seal veel tall, tõllakuur, laut, aidad, sepikoda, saun, pruulikoda ja köök. Kuna aga kogu mõisakompleks oli puidust, siis põles see aastal 1701, mil rootslased Prienaid rüüstasid, maha. Säilisid vaid tiikide kaldad, mis olid kompleksis ainsateks kivist rajatisteks. XX sajandi alguses rajati vana pargi kohale uus park, vanast säilisid vaid osad puud ja tiikide asemed.

Tänapäevane mõisakompleks rajati XVII sajandil. Aastaks 1782 oli valminud ka uus kahekorruseline barokne mansardkorrusega peahoone. Alumisel korrusel asusid vestibüül ja 16 tuba, teisel korrusel aga saal ja 11 tuba. Saalis asus ka rõdu orkestri tarvis. Aastail 1773–1775 said seimi otsusega Butlerite suguvõsa kadumise järel omaniketa jäänud mõisa uuteks omanikeks Sapiehad, seejärel aga Szulczid. Aastal 1925 valmis ka kolmekorruseline vesiveski, mis on tänapäeval Prienai mõisa ainus säilinud hoone. Aastal 1938 mõisa maad tükeldati ja mõis likvideeriti, toona kuulus Prienai mõisale 130 hektarit maad.

Vesiveski restaureeriti aastal 1984, seejärel asus seal võõrastemaja "Revuona". See suleti aastal 1995. Aastast 1997 asub seal Nemunase loogete regionaalpargi direktsioon, aastast 2007 ka selle külastuskeskus. Vesiveski ja selle ümber asuv prienai mõisa park võeti muinsuskaitse alla aastal 1992, endine Butlerite lossi ase aga aastal 2005.

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 24. september 2015. Vaadatud 7. jaanuaril 2018.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
2. ↑
3. ↑  "Kultūros vertybių registras". Vaadatud 7. jaanuaril 2018.
4. ↑  "Kultūros vertybių registras". Vaadatud 7. jaanuaril 2018.

Välislingid
-----------

* Sissekanne Leedu mõisate saidil; fotod (*leedu keeles*)
**Nikifor Begitšev** (vene Никифор Алексеевич Бегичев või Бигичев; 19. veebruar (7. veebruar vkj) 1874 – 18. mai 1927) oli vene meremees ja polaaruurija.

Elulugu
-------

Sündis Astrahani kubermangus Tsarjovi linnas (praegu Volgogradi oblasti Tsarjovi alevik) Volga-äärse kalamehe peres. Aastal 1895 võeti ta sõjaväelaevastikku, aastatel 1897–1900 oli ta õppepurjelaeva madrus ja poοtsmanmaat ning sooritas kolm reisi Kroonlinnast Antillidele üle Atlandi ookeani.

Aastatel 1900–1902 osales ta Eduard von Tolli polaarekspeditsioonil kuunari "Zarja" pootsmanina. Ekspeditsiooni käigus päästis ta Aleksandr Koltšaki. 

Nikifor Begitšev osales aastal 1904 miinilaevas "Besšumnõi" Port-Arturi kaitsmisel, ta interneeriti koos laevameeskonnaga Tsindaosse, kuhu miinilaev murdis läbi jaapani blokaadi. Sai Georgi risti.

Pärast sõda tuli ta tagasi Tsarjovi ja abiellus, aga 1906. aasta suvel kolis elama Jenissei alamjooksu piirkonda. Tegeles karunaha hankimisega ja uuris Taimõri poolsaart. 

Aastal 1908 avastas ta Hatanga ja Anabari jõe suudmealas kaks saart, mis said hiljem tema auks nimeks Suur-Begitševi ja Väike-Begitševi saar. 

1915. aastal osales jäälõhkujatel Taimõr ja Vaigatš haigestunud inimeste evakueerimisel.

Aastal 1922 osales ta Nikolai Urvantseviga Nõukogude-Norra otsinguekspeditsioonis, mis otsis Taimõri poolsaarel kaduma jäänud Roald Amundseni 1919. aasta ekspeditsiooni liikmeid. Ta leidis neist ühe säilmed ning hiljem paadiga Pjassina jõge mööda alla sõites leidis Diksoni saare lähedal teise Amundseni kaaslase Peter Tessemi luukere.

Kevadel 1926 läks ta tundrasse, kus talvel 1927 Pjassina jõel talvitades suri skorbuuti.

Tunnustus
---------

Ta sai kaks Venemaa Teaduste Akadeemia Suurt kuldmedalit. 

Aastal 1964 püstitati talle Dicksonis mälestussammas ja maeti ümber tema säilmed.

Nikifor Begitševi järgi on nimetatud kaks saart Laptevite meres ja Antarktise neem, samuti tänavad Moskvas ja Norilskis.

Viited
------

1. 1 2 3  Корабел.ру. Личности. Бегичев Никифор Алексеевич
2. ↑  П.Попов. Никифор Бегичев и Земля Санникова
3. ↑  Гибель легенды //Pravda, 10. jaanuar 2003
**Kaiu Kool** on põhikool Rapla maakonnas Rapla vallas Kaiu alevikus.

1. juulil 2022 liideti kooliga Kaiu lasteaed Triinutare ja Kaiu Muusikakool. Viimasest sai kooli muusikaosakond. Kool tegutseb aadressil Leandri tee 1, huvikeskus ja tööõpetuse klass asuvad aadressil Kasvandu tee 15.

Ajalugu
-------

Kooli ajalugu ulatub aastasse 1842, kui Kasvandus asutati mõisakool. 1845. aasta muudeti mõisakool vallakooliks. 1859. aastal valmis Kasvandus uus koolimaja, milleks oli rehielamu. 1869. aastal ehitati Salutaguse külla teine kool, kuid see likvideeriti 1912. aastal, kui Kaiu ehitati uus koolimaja. 1880. aastal valmis taas Kasvandusse vana kooli asemele uus ja moodsam koolimaja. Talupoegade eestvedamisel valmis 24. novembril 1912 Kaiu praegune koolimaja. Sellele valmis 23. detsembriks 1961 juurdeehitus. 2021. aastal alustati uue lasteaia- ja koolikompleksi ehitust, kuid see lükkus paljude asjaolude tõttu edasi.

Kooli nimesid
-------------

* 1926 Kaiu 6-klassiline Kool
* 1952 Kaiu 7-klassiline Kool
* 1962 Kaiu 8-klassiline Kool
* 1986 Kaiu 9-klassiline Kool
* 1991 Kaiu Põhikool
* 2022 **Kaiu Kool**

Koolijuhid ja direktorid
------------------------

* 1912-1921 Jaan Laane
* 1921-1937 Eduard Kalmin
* 1937-1941 Harry Jürimaa
* 1941-1950 Hugo Randlepp
* 1950-1977 Nikolai Leidtorp
* 1977-1979 Tiit Põlendik
* 1979-1980 Nikolai Leidtorp
* 1980-1982 Endel Alasi
* 1982-1989 Aivar Soe
* 1989-2001 Aivo Sildvee
* 2001-2011 Maris Lääts
* alates 2011 Hannes Vald

Viited
------

1. 1 2   (vaadatud 23.06.2017)

Välislingid
-----------

* Kooli koduleht
Kivisild, ca 1880
Kivisilla makett
**Tartu Kivisilla Taastamise Selts** on Eesti mittetulundusühing, mis asutati 23. aprillil 1992 eesmärgiga taastada Tartu ajalooline Kivisild, mis asus praeguse Tartu Kaarsilla kohal kuni 1941. aastani. 

2003. aastal oli seltsi põhikirjaline eesmärk sõnastatud järgnevalt: 

|  |
| --- |
| „Tegutsemine Tartu Kivisilla taastamise nimel 2005. aasta Hansapäevadeks, sellega kaasnevate ürituste ja tööde korraldamine ning läbiviimine ning sidemete hoidmine vastavate välisorganisatsioonidega, selleks vahendite kogumine, koostöö tegemine teiste analoogsete seltside ja sihtasutustega Eestis" |
| –  |

Selts kogus pikka aega Kivisilla taastamiseks Kivisilla fondi raha. 2002. aastal otsustati aktiivne korjanduskampaania peatada, kuna fondi oli suudetud koguda 420 000 Eesti krooni, silla taastamise maksumuseks hinnati tollal aga 18-43 miljonit krooni. 2004. aastal avati Tartu kaarsilla raekojapoolse otsa juures skulptor Tiiu Kirsipuu tehtud Kivisilla makett. Maketiga samal ajal Kaarsillale paigaldatud metallist infotahvel kutsus üles annetama Kivisilla taastamise heaks Hansapanga arvele. Tahvel eemaldati Kaarsilla remondi ajal 2017. aastal. 

2007. aastal asus selts Tartus Pepleri tänav 27 ja tegevjuht oli Ants Veetõusme. Selts on registreeritud Äriregistris kui mittetulundusühing.

2014. aastal oli seltsi juhatuses äriregistri andmeil 3 liiget: Ants Veetõusme, Valter Haamer ja Martti Preem.

Viited
------

1. ↑  Mittetulundusühingu Tartu Kivisilla Taastamise Seltsi põhikiri. 08. september 1998
2. ↑  Kivisilla fond peatas rahakogumise BNS, 22. märts 2002
3. ↑  "Tartu Kivisilla Taastamise Selts". Ekspress Hotline.[*alaline kõdulink*]
4. ↑  "Tartu Kivisilla Taastamise Selts". Registrite ja Infosüsteemide Keskus.[*alaline kõdulink*]
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib muusika mõistest. Akustika mõiste kohta vaata artikkel Heliintensiivsus* |

---

**Helitugevus** (inglise keeles *volume*, saksa keeles *Tonstärke*) on muusikas helitaju omadus, mis sõltub helivaljusest ja heliintensiivsusest. 

Helitugevust mõistetakse relatiivse suurusena ning seda tähistatakse noodikirjas helitugevuse astme märgiga. 

Muusikakirjanduses leidub helitugevuse definitsioone, mille kohaselt helitugevus sõltub heliallika võnkumise amplituudist ning erineva tugevusega heli tekitab muusik nõrgema või tugevama heliallikat võnkuma paneva jõu abil.

Helitugevus on üks muusikalistest parameetritest.

Helitugevuse muutumist nimetatakse muusikas dünaamikaks.

Helitugevuse astmete märgid:

Helitugevuse dünaamika astmete märgid: *piano, mezzo piano, mezzo forte, forte*.
* ***ppp*** – *piano pianissimo* ehk *pianissimo possibile* – äärmiselt tasa
* – *pianissimo* – õige tasa
* – *piano* – tasa
* – *mezzo piano* – pooltasa
* – *mezzo forte* – poolvaljusti
* – *forte* – valjusti
* – *fortissimo* – väga valjusti
* ***fff*** – *forte fortissimo* ehk *fortissimo possibile* – nii valjusti kui võimalik

Viited
------

1. ↑  Habela, Jerzy 1972: "Muusika sõnastik", kirjastus Eesti Raamat. 43
Māris Liepa mälestusmärk Riias (skulptor Jüri Ojaver)
 Marina Kondratjeva ja Māris Liepa Moskva Suure Teatri laval balletietenduses "Giselle" (1972)
**Māris Rūdolfs Liepa** (vene keeles Марис Эдуардович Лиепа *Maris Eduardovitš Liepa*; 27. juuli 1936 Riia – 26. märts 1989 Moskva) oli läti ja Nõukogude Liidu balletitantsija.

Māris Liepa alustas oma karjääri balletitantsijana 1955. aastal Riia Ooperi- ja Balletiteatris. Aastatel 1956–1960 töötas ta Vladimir Burmeisteri kutsel Stanislavski ja Nemirovitš-Dantšenko Moskva Muusikateatris. 1960. aastal sai temast Moskva Suure Teatri solist. Kui Juri Grigorovitš määrati 1964. aastal Suure Teatri peaballettmeistriks, tekkis neil alguses hea koostöö. Aja jooksul Liepa suhted Grigorovitšiga halvenesid, eriti pärast 1979. aastal ajalehele Pravda antud intervjuud, kus Liepa rääkis kriitiliselt Grigorovitši balletijuhtimismeetoditest. Kahe aasta jooksul ei saanud Liepa Suure Teatri laval enam ühtki uut rolli. 1982. aastal oli Liepa viimane esinemine Suure Teatri laval. Grigorovitši survel langetas teatri kunstinõukogu otsuse "professionaalse kõlbmatuse" kohta ja Liepa oli sunnitud 45-aastaselt pensionile jääma. 

Pärast seda jätkas Liepa tööd balletiõpetajana Moskva Riiklikus Koreograafia Akadeemias. Aastatel 1983–1985 oli ta Sofia Rahvusooperi peaballettmeister.

Tunnustus
---------

* 1964 – Vene NFSV teeneline kunstnik
* 1968 – Läti NSV rahvakunstnik
* 1969 – Vene NFSV rahvakunstnik
* 1976 – NSV Liidu rahvakunstnik

Isiklikku
---------

Māris Liepa oli neli korda abielus. Esimese abikaasa Maia Plissetskajaga kestis kooselu kolm kuud. Teisest abielust oli Liepal kaks last: Andris Liepa ja Ilze Liepa.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Māris Liepa** |
**Heljo Talmet** (30. september 1922 Tallinn – 30. august 1974 Haapsalu) oli eesti rahvatantsujuht. 

Ta sündis Tallinnas, õppis Nõmme gümnaasiumis ja Tallinna konservatooriumis. 

1942. aastal asus ta elama Haapsallu. Töötas algul Haapsalu haigla laborandina, hiljem kirurgiaõena. Õppis rahvatantsu 1946. aastal Ullo Toomi juhendatud tantsujuhtide seminaris.

Aastatel töötas 1951–1956 töötas haiglatöö kõrvalt klaveriõpetajana Haapsalu Pedagoogilises Koolis, 1954. aastast oli ta ka Haapsalu Laste Muusikakooli klaveriõpetaja.

Ta on loonud tantse, millest tuntumad on 1955. aastal segarühmadele kirjutatud "Läki tantsule" ja 1956. aastal naisrühmadele kirjutatud "Kalurineiud". Tema tantse on tantsitud üldtantsupidudel ja noorte tantsupidudel. 

1971. aastal hakkas ta korraldama kalurikolhoosis Lääne Kalur varietee-etendusi. 

2007. aastal ilmus tema 85. sünniaastapäevaks raamat "Heljo Talmet ja tema tantsud" (koostajad Helgi ja Ants Miller).

Ta on maetud Haapsalu Metsakalmistule.

Tunnustus
---------

* 1972 Eesti NSV teeneline kultuuritegelane

Isiklikku
---------

Tema onu (ema vend) oli helilooja Adolf Vedro.

Viited
------

1. ↑  Läänemaa portaal. Heljo Talmet (1922-1972) oli eesti rahvatantsu edendaja, tuntud ja legendaarne tantsuõpetaja Läänemaal
2. ↑  Heljo Talmet 85. Lääne Elu, 25. september 2007
3. ↑  "Cyrillus Kreegi nimeline Haapsalu Muusikakool". Originaali arhiivikoopia seisuga 15. november 2017. Vaadatud 24. novembril 2017.
4. ↑  Eesti Rahvatantsu ja Rahvamuusika Selts. Heljo Talmet 85 Haapsalus
5. ↑  E-kataloog ESTER. Helgi ja Ants Miller (koostajad. Heljo Talmet ja tema tantsud. Haapsalu: Läänemaa Tantsujuhtide Ühendus, 2007
6. ↑  Kalmistute register HAUDI[*alaline kõdulink*]
**Mārciena** on küla (*lielciems*) Lätis Madona piirkonnas, Mārciena valla halduskeskus. 

Aastal 2008 oli asulas 860 elanikku. Sealt voolab läbi Arona jõgi. Asulas asub üks Mārciena mõisa (*Martzen*) peahoonetest, põhikool, postkontor, apteek, kultuurimaja ja raamatukogu. Bussipeatustest jäävad sinna Mārcienas stacija, Mārciena 1, Mārciena 2 ja Mārciena.

Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Mārciena mõisa hoonetekompleks, sealhulgas ka park. Kohaliku kaitse all on Mārciena mõisa kasvuhooned. Vaatamisväärsus on veel õigeusu kirik. Külas asub teises maailmasõjas langenud sõdurite ühishaud, mis on tähistatud mälestusmärgiga.

Esimest korda mainitud 1213. aastal. 

Aastal 2015 oli külas 641 elanikku, aastal 2022 oli elanikke 612.

Mārciena vana rahvamaja

Viited
------

1. ↑
2. ↑  Autotransporta direcija
3. ↑  Autotransporta direcija
4. ↑  Autotransporta direcija
5. ↑  Autotransporta direcija
6. ↑  Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija
7. ↑  Dārzniecības siltumnīcas
8. ↑  Список памятников и памятных мест, связанных с событиями Великой Отечественной войны, на территории Латвийской Республики
9. ↑  Vietvārdu datubāze

| * v
* r
Mārciena valla asulad |
| --- |
| 
Aizkalnieši **·**  Jaunāmuiža **·**  **Mārciena** **·**  Pilskalns **·**  Randoti **·**  Rēķi |
Kaiu mõhnastik (Eesti)Kaiu mõhnastik
Asendikaart
**Kaiu mõhnastik** on mõhnastik Jõgeva maakonna idaosas Mustvee vallas. Selle territooriumil paikneb Kääpa maastikukaitseala.

Kaiu mõhnastik asub Jõemõisa-Kaiu järvestikust ida pool. See koosneb kahest massiivist pindalaga umbes 9 km², mis ulatuvad Kaiu järvest 3 km kirde suunas ja 2,5 km loode-kagusuunas piki Kaiu järve idakallast. Kaiu mõhnastiku sopp, mis tungib sügavale Vooremaasse, on tuntud Saare mõhnastiku nime all.

Mõhnade suurim üldkõrgus on 65 m (teistel andmetel 73 m või 75 m), suhtelised kõrgused jäävad vahemikku 10–20 m. Mõhnad koosnevad peamiselt liivast, mis vaheldub kruusast koosnevate vahekihtide ja läätsedega. Mõnede pinnavormide tuumikud koosnevad moreenist.

Mõhnastik on kujunenud hilisjääaja Sakala staadiumil. Mandrijää sulamisel paljud endised jõeorud oli mattunud uute setete alla. Piklike mõhnade teljed on orienteeritud kahes valdavas suunas: liustiku liikumisega samasuunaliselt (asimuut 340°) ja sellega peaaegu risti.

Künkad on kaetud pohla kasvukohatüübi männimetsadega (palumetsad), mis on hinnatud hea marja- ja seenemetsana.

Kaiu mõhnastikul on teaduslik, maastikuline ja puhkemajanduslik tähtsus. Seal kulgeb suures osas Kaiu rattarada.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Kaiu mõhnastik Eesti looduse infosüsteemis
2. 1 2  Kaiu alevik eestigiid saidil
3. ↑  "Saarjärve looduspark Visitpeipsi saidil". Originaali arhiivikoopia seisuga 10. märts 2016. Vaadatud 17. novembril 2012.
4. 1 2  Uus Kaiu–Sõõru matkarada kutsub matkajaid, Ain Erik, Eesti Mets, 2012, nr 3
5. ↑  Jaanus Kiili. Raplamaa maastikud[*alaline kõdulink*]
6. ↑  Kaiu rattarada (45 km)

Kirjandus
---------

* Aarend-Mihkel Rõuk. 1976. Vooremaa kujunemise põhijooni. Eesti Loodus, 6, 367–374.
* Kalev Sepp. 1992. Kurtna ja Kaiu mõhnastiku taimkate ja maastiku komponentide võrdlev analüüs.
|  |
| --- |
|  |
| **Kreeka tähed** |
| Α, α – alfa | Β, β – beeta |
| Γ, γ – gamma | Δ, δ – delta |
| Ε, ε – epsilon | Ζ, ζ – dzeeta |
| Η, η – eeta | Θ, θ – teeta |
| Ι, ι – ioota | Κ, κ – kapa |
| Λ, λ – lambda | Μ, μ – müü |
| Ν, ν – nüü | Ξ, ξ – ksii |
| Ο, ο – omikron | Π, π – pii |
| Ρ, ρ – roo | Σ, σ – sigma |
| Τ, τ – tau | Υ, υ – üpsilon |
| Φ, φ – fii | Χ, χ – hii |
| Ψ, ψ – psii | Ω, ω – oomega |
| **Arhailised tähed** |
| () digamma |  stigma |
|  heeta |  san |
|  kopa |  sampii |
|  šoo |  |

**Eeta** (suurtähena **Η**, väiketähena **η**, vanakreeka *ἦτα*, uuskreeka *ήτα*) on kreeka tähestiku 7. täht. Eeta väärtus kreeka numbrina on 8. 

Eeta hääldub uuskreeka keeles /i/, vanakreeka keeles /ē/.

Vanakreeka murretes kasutati eetat algselt /h/ märkimiseks. Täht laenati etruski ja vanaitali tähestikku, kust see võeti ladina tähestikku tähena H. Kirillitsas vastab eetale И.

Idajoonia murdes kadus häälik /h/ 6. sajandiks eKr ja eetaga hakati märkima pikka vokaali /a/, mis hiljem hakkas häälduma pika /ɛ/-na. Selles funktsioonis võeti täht kasutusele ka atika murdes.

Horisontaalselt sõna alustava vokaali kohale kirjutatud eetast kujunesid hõngusmärgid *spiritus asper* ja *spiritus lenis*.

Füüsikas tähistatakse eetaga kasutegurit, entalpiat, vedeliku kinemaatilise viskoossuse tegurit jm.
**Helju** on eesti naisenimi.

1. jaanuari 2018 seisuga oli Eestis eesnimi Helju 1511 naisel. Helju oli Eestis populaarsuselt 124. naisenimi. Kõige levinum oli eesnimi Helju vanuserühmas 85+, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 89,18 ning Põlva maakonnas, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 25,72. Helju oli keskmiselt 76 aasta vanune (mediaanvanus oli 78). 

1. jaanuari 2019 seisuga oli eesnimi Helju 1435 naisel. Helju oli populaarsuselt 131. naisenimi. Kõige levinum oli eesnimi Helju vanuserühmas 85+, kus neid on 10 000 elaniku kohta 98,83. Helju oli keskmiselt 77 aasta vanune (mediaanvanus oli 78).

Nime kandjaid
-------------

* Helju Jüssi
* Helju Kaal
* Helju Mikkel
* Helju Rammo
* Helju Raude
* Helju Rebane
* Helju Ridali
* Helju Vals
* Helju Vasar

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 30. mai 2019. Vaadatud 8. augustil 2018.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
2. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 30. mai 2019. Vaadatud 8. augustil 2018.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib eetrist kui füüsikamõistest; antiikfilosoofia elemendi kohta vaata artiklit Eeter (element), teiste tähenduste kohta täpsustuslehte Eeter.* |

---

**Eeter** on uusaegses filosoofias ja 19. sajandi loodusteaduses kasutatud mõiste, mis tähistas makroskoopiliste kehade vahel toimivate mõjude substraati ehk kandjat. Valdavalt selgitati hüpoteetilise, eriti peenest mateeriast koosneva eetri abil füüsikaliste jõudude, näiteks elektromagnetjõu ja gravitatsioonijõu ülekandumist kehalt kehale.

Tavaliselt peetakse uusaegse eetri all silmas eetrit selles tähenduses, milles seda kasutati aristotelliku ja kartesiaanliku koolkonna mehaanikas ning mida pärast Newtoni mehaanika levikut tarvitati elektromagnetiliste efektide seletuseks. Kuna niisugused ajaloolised teooriad on korduvalt kummutatud (kartesianismi lükkas ümber Newton, elektromagnetiliste eetriteooria lükkas ümber Michelson-Morley katse), on sellele terminile moodsas füüsikakirjanduses jäänud külge halvustav tähendus. Samas on väidetud ka, et eetri mõiste abil võiks kirjeldada tänapäeva kvantmehaanikas ja relatiivsusteoorias postuleeritavaid efekte, milles taas ilmneb aegruum kui füüsikaliste väljade substraat. Teiste seas toetas sellist seisukohta Nobeli füüsikaauhinna laureaat Paul Dirac.

Antiik- ja keskaegsest eetri kui elemendi mõistest väljakasvanud füüsikaline eeter oli laialt kasutusel 16.–19. sajandi füüsikateooriates, samas kasutasid eri autorid seda oluliselt erinevates tähendustes. Nii oldi eri seisukohtadel, kas eeter on täielikult materiaalne ja koosneb lihtsalt üliväikestest aineosakestest, mille väiksus võimaldab eetril tungida isegi tahkete kehade sisemusse, või võib eetrit pidada ka mingil määral vaimseks, mis võimaldaks sel üle kanda vaimu ja keha vahelisi mõjutusi, lahendades nii uusaegset filosoofiat vaevanud vaimu ja keha eristuse probleemi. Isaac Newton jäi eetri olemasolu suhtes oma peateoses "Loodusfilosoofia matemaatilised printsiibid" ebamäärasele seisukohale, sest ta soovis mitte luua hüpoteese, mis pole kuidagi selgemalt kinnitatad. Newton kasutas sõna eeter küll otsesõnu mitmes käsikirjalises teoses, ent eetri olemuse jättis Newton neiski valdavalt lahtiseks. Newtoni järgijad hakkasid mehaanikas eetrist järk-järgult loobuma, aktsepteerides gravitatsiooni kaugmõju ilma lähemate selgitusteta, kuid elektromagnetnähtuste selgitustes püsis eeter 20. sajandi alguseni (Morley-Michelsoni katseni).

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Eeter (füüsika)** |
Mývatn vaatega Höfdi looduspargist
Mývatn vaatega Höfdi looduspargist
**Mývatn** on järv Põhja-Islandil Norðurland eystra piirkonnas Suður-Þingeyjarsýsla maakonnas Húsavíkist 54 km ja Akureyrist 99 km kaugusel. 

Mývatniks kutsutakse vahel ka kogu järve ümberkaudset asustatud piirkonda. Selles piirkonnas asuvad veel sellised vaatamisväärsused nagu Hveriri mudaaugud, Grjótagjá lõhe, Hverfjalli vulkaanikraater, Dimmuborgiri laavaväli, ja Krafla vulkaaniline piirkond.

Mývatn asub 215 km pikkusel turismimarsruudil Teemantring *(Diamond circle)*, kuhu kuuluvad veel Dettifoss, Ásbyrgi ja Húsavík.

Mývatni järv
------------

Mývatni *(Kärbsejärv, sõnadest mý 'kärbes', vatn 'järv')* nimi tuleneb tohutust kärbeste hulgast selles piirkonnas. Järv asub 277 m kõrgusel üle merepinna, pindala on 37 km2, keskmine sügavus 2,5 m ning suurim sügavus 4,5 m. Sellel asub umbes 50 saart ja saarekest.
Järv ja selle ümbruse märgala on erakordselt rikas veelindude poolest, eriti palju on parte. Piirkonna kaguosas paikneb Höfdi looduspark.

Geoloogia
---------

Mývatn asub Põhja-Ameerika ja Euraasia laama kokkupuutekohas. Laamad eralduvad teineteisest umbes 2 cm aastas. Tekkinud lõhed täidab maapõuest välja voolanud laava. See on läbi aegade põhjustanud suurt vulkaanilist aktiivsust.

Välislingid
-----------

* Lake Myvatn and the river Laxá
**Kaiu Suija** (neiupõlvenimi **Kaiu Ummelk**; sündinud 20. augustil 1949 Võrus) on eesti onkoloog.

Kaiu Suija lõpetas 1967. aastal Friedrich Reinhold Kreutzwaldi nimelise Võru 1. Keskkooli ja 1975. aastal Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna ravi erialal. Õpingute jätkudes spetsialiseerus gastroenteroloogiks.

Aastatel 1980–1984 töötas Võrus, 1984–1987 oli Tartu Linna Polikliiniku siseosakonna juhataja. Seejärel töötas onkoloogiahaiglas, kus oli peaarsti asetäitja ravi alal ning alates 1996. aastast arst-õppejõud onkoloogia erialal. Vahepeal 1995–1996 pidas Tartu linnaarsti ametit. Alates 2000. aastast on ta arst-õppejõud Tartu Ülikooli Kliinikumi hematoloogia-onkoloogia kliinikus.

Kaiu Suija on mitme palliatiivse ravi alase teadusartikli autor.

Ühiskondlik tegevus
-------------------

Kaiu Suija asutas 1992. aastal Tartus vähihaigete ühenduse Tartu Vähifond. Alates 1994. aastast on ta selle (uue nimega Lõuna-Eesti Vähiühing) president.

1997. aastast on ta koduse toetusravi arst ja koduse toetusravi süsteemi meditsiiniline koordinaator.

Tunnustus
---------

* 2003 Avatud Eesti Fondi koosmeele auhind
* 2011 Tartu Tähe kavaler
* 2017 Eesti Punase Risti II klassi teenetemärk

Viited
------

1. 1 2 3  Kaiu Suija. Tartu Ülikooli Kliinikumi hematoloogia-onkoloogia kliinik.
2. ↑  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 19526
Clara Peeters, "Vaikelu juustude, mandlite ja vesikringlitega", 1685.
Vesikringlid ja hõõgvein Strasbourgi jõuluturul.
Magus vesikringel mandlilaastudest kattega.
Väiksed kõvad soolakringlid.
Saksa traditsiooniline valgevorst, serveerituna magusa sinepi ja pehmete vesikringlitega.
**Vesikringel** (saksa keeles *Brezel*) on Saksamaal populaarne väike pärmitainast kringel, mida on algselt vees keedetud ja hiljem küpsetatud. Vesikringlid on tavaliselt soolased, kuid võivad olla ka magusad, sageli tarvitatakse neid suupistena. 

Algul paastutoiduna populaarsetest vesikringlitest, mille 13. sajandil tõid Taani katoliku mungad, arvatakse pärinevat muud Põhja-Euroopas levinud kringlitüübid. Luksemburgis on suure paastu neljas pühapäev *Bretzelsonndeg* ehk "vesikringlipühapäev", mil poisid kingivad tüdrukutele magusaid vesikringleid. Saksamaal, kus vesikringleid süüakse sageli tavalise leiva või saia asemel toidu kõrvale, leidub samuti ohtralt vesikringlitega seotud traditsioone. Nii tähistatakse Speyeri linnas juuli teisel nädalavahetusel Brezelfesti, mis on Reini ülemjooksul suuruselt teine õllefestival ja toob igal aastal linna umbes 300 000 külalist.

Levik Ühendriikides
-------------------

Ameerika Ühendriikides tutvustasid vesikringleid 18. sajandil Saksa ja Šveitsi sisserändajad. Nüüdseks on USA vesikringlitööstuse väärtus kasvanud üle 550 miljoni dollari. Keskmiselt tarvitab iga ameeriklane aastas umbes 700 grammi vesikringleid. 1993. aastal avati Philadelphias vesikringlimuuseum. 2003. aastal kuulutas Pennsylvania kuberner Ed Rendell 26. aprilli riiklikuks vesikringlipäevaks, tunnustamaks vesikringlite tähtsust osariigi ajaloos ja majanduses.

Poliitilis-meditsiinilised nõuanded
-----------------------------------

2002. aasta jaanuaris meenutas USA president George W. Bush pressikonverentsil, kuidas ta vesikringli tõttu lämbuma hakkas, ning hoiatas: "Kui te sööte vesikringleid, närige enne neelamist. Kuulake oma ema."

Viited
------

1. ↑  Vesikringel, "Eesti keele seletav sõnaraamat"
2. ↑  "Reuters top ten news". Reuters.com. 1. oktoober 2008. Originaali arhiivikoopia seisuga 25.09.2009. `{{cite web}}`: eiran teksti "18. august 2010" (juhend)
3. ↑  "Lancaster, Pa. Newswire". Reuters.com. 1. oktoober 2008. Originaali arhiivikoopia seisuga 25. september 2009. Vaadatud 18. august 2010.
4. ↑  "The Pretzel Museum". Ushistory.org. Vaadatud 18. august 2010.
5. ↑  "National Pretzel Day, April 26th". Reuters.com. 24. aprill 2008. Originaali arhiivikoopia seisuga 10. jaanuar 2009. Vaadatud 18. august 2010.
6. ↑  "Bush press conference". YouTube. Vaadatud 7. veebruar 2012.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Vesikringel** |

* Moskin, Julia (25. mai 2010). "Making Soft Pretzels the Old-Fashioned Way". The New York Times. Vaadatud 18. august 2010.
* "Machine Speeds Pretzel Bending", August 1949, Popular Science
**Nikita Olegovitš Issajev** (vene keeles Никита Олегович Исаев; sünninimi **Nikita Olegovitš Subotkin**; 12. november 1978 Moskva – 16. november 2019) oli Venemaa poliitik ja ühiskonnategelane.

Issajev lõpetas 2001. aastal Kutaffini-nimelise Moskva Riikliku Õigusteaduse Ülikooli. 2006. aastal sai ta Venemaa Riiklikust Humanitaarülikoolist õigusteaduste kandidaadi kraadi. Issajev on riigi sotsiaalmajandusliku kontseptsiooni "Uus NEP. Riiklik majanduspoliitika" autor. Venemaa Föderatsiooni 3. klassi tõeline riiginõunik.

2004. aastal asutas Issajev kindlustusfirma Prime Insurance, 2006. aastal lõi ta holdingettevõtte Prime Group. Aastatel 2006–2011 töötas ta riigiteenistuses (oli 2010–2011 Venemaa Föderatsiooni Regionaalarengu Ministeeriumi territoriaalse arengu eriprojektide departemangu direktor). 2011. aastal naasis Issajev eraettevõtlusse. 2015. aastal asutas ta Aktuaalse Majanduse Instituudi ja 2017. aastal lõi ühiskondliku liikumise Novaja Rossija. 2019. aastal sai Issajev partei Õiglane Venemaa juhi Sergei Mironovi nõunikuks.

Surm
----

16. novembril 2019 teatati meedias, et tuntud poliitik Nikita Issajev suri Tambovi–Moskva reisirongis. RIA Novosti andmeil oli Issajevi surma esialgne põhjus südamepuudulikkus ja ootamatu südameseiskus. Ametlikuks surmapõhjuseks teatati pärast lahkamist infarkt. 

Jaanuaris 2021 ilmus uuriva ajakirjanduse ja faktikontrolliga tegelevas väljaandes Bellingcat vene väljaande The Insider ja Der Spiegeli ühisuurimuse kohta artikkel, kus anti teada uurimise järeldusest, et "FSB mürgitajate grupi" ohvrite seas võis olla ka Nikita Issajev.

Viited
------

1. 1 2 3  Никита Исаев. svpressa.ru
2. 1 2  В поезде скончался Никита Исаев. zavtra.ru, 16. november 2019
3. 1 2 3  "Идеальное убийство". Христо Грозев – об "отравителях ФСБ". svoboda.org, 27. jaanuar 2021
4. ↑  Названа предварительная причина смерти Никиты Исаева. svpressa.ru, 16. november 2019

Välislingid
-----------

* Issajevi ja Vladimir Žirinovski verbaalne sõnasõda föderaalsel telekanalil näidatud poliitilises sõus "Voskresnõi vetšer s Vladimirom Solovjovõm". youtube.com, 30. november 2015
Nika Kocharov & Young Georgian Lolitaz 2016. aasta Eurovisioonil
**Nika Kocharov & Young Georgian Lolitaz** on *indie rock* '​i viljelev Gruusia ansambel.

Ansamblisse kuuluvad laulja ja kitarrist Nika Kotšarov, taustalaulja ja basskitarrist Giorgi Marr, kitarrist ja klahvpillimängija Levan Šanšiašvili ning trummar Dimitri Oganesian.

Ansambel esindas Gruusiat 2016. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Stockholmis lauluga "Midnight Gold", mis sai finaalkontserdil 104 punktiga 20. koha.

| * v
* r
Gruusia esindajad Eurovisiooni lauluvõistlusel |
| --- |
| 

* 2007: Sopho Halvaši
* 2008: Diana Gurtskaja
* ~~2009: Stephane & 3G~~
* 2010: Sopho Nižaradze
* 2011: Eldrine
* 2012: Anri Džohhadze
* 2013: Sopho Gelovani ja Nodiko Tatišvili
* 2014: The Shin ja Mariko Ebralidze
* 2015: Nina Sublatti
* 2016: Nika Kocharov & Young Georgian Lolitaz
* 2017: Thamara Gatšetšiladze
* 2018: Iriao
* 2019: Otho Nemsadze
* ~~2020: Thornike Kiphiani~~
* 2021: Thornike Kiphiani
* 2022: Circus Mircus
* 2023: Iru Hetšanovi

 |

‎
**Nikita Igorevitš Javein** (vene keeles *Никита Игоревич Явейн*; sündinud 4. augustil 1954 Leningradis) on vene arhitekt.

Nikita Javein sündis tuntud arhitekti Igor Javeini perekonnas. Pärast Leningradi Ehitusinstituudi arhitektuuriteaduskonna lõpetamist (1977) töötas ta arhitektina projekteerimisinstituutides. Aastatel 1994–2003 oli ta Peterburi Ajaloo- ja Kultuurimälestiste Riikliku Kontrolli Komitee esimees. 

2020. aastail juhib Javein Peterburi erasektoris üht suurimat arhitektuuribürood Studija 44, kus töötab üle kahesaja projekteerija.

Javeini loomingus on kesksel kohal ajalooliste hoonete rekonstrueerimine ja restaureerimine.

Venemaa Föderatsiooni teenelise arhitekti rinnamärk

Tunnustus
---------

* 1998 – Venemaa Föderatsiooni riiklik preemia arhitektuuri valdkonnas (Peterburis asuva ärikeskuse Atrium na Nevskom 25 projekteerimise eest)
* valitud Venemaa Ehituse ja Arhitektuuri Akadeemia tegevliikmeks
* Venemaa Föderatsiooni teeneline arhitekt

Välislingid
-----------

* Peterburi arhitektuuribüroo Studia 44 tööruumi üldvaade. studio44.ru
**Vesilõikur** on tööriist, mida kasutatakse mitmesuguste materjalide lõikamiseks, kasutades kõrge rõhu all oleva vett või veest ja abrasiivsetest ainetest segu.  

Vesilõikurit kasutatakse tavaliselt masinaosade tootmisel. Seda meetodit eelistatakse, kui lõigatavad materjalid on tundlikud kõrge temperatuuri suhtes, mis kaasneb lõikamisel teiste meetoditega. Vesilõikurit kasutatakse erinevates tööstusharudes, sealhulgas kaevandustes ja kosmosetööstuses (lõikamiseks, kujundamiseks ja hõõritsemiseks).

Toimimine
---------

Kõik vesilõikurid järgivat üht ja sama põhimõtet, kasutades kõrge rõhu all vee suunamist läbi düüsi. Suurem osa masinatest täidab seda ülesannet kasutades kõrgsurve pumpa. On olemas kaht tüüpi pumpasid, mis tekitavat survet: väntvõllpump ja hüdrovõimendiga pump.

Kasulikkus
----------

Vesilõikuri eeliseks on lõikamine struktuuri muutmata, kuna puudub soojusega mõjutatud ala. Vähendades lõikamisest tuleneva soojuse mõju, on võimalik lõigata erinevaid materjale ilma nende omadusi kahjustamata või muutmata. Vesilõikuri abil on võimalik teha ka erinevaid lõikeid materjalisse. Spetsiaaltarkvaraga ja 3D mehaanilisi osi kasutades on saab luua ka keerulisi kujusid. Vesilõikurid on võimelised saavutama täpsust alla 0,13 mm ja korratavuse täpsust alla 0,025 mm.

Mitmekülgsus
------------

Kuna lõikava voolu parameetreid on võimalik kergesti muuta, saab vesilõikurit kasutada peaaegu kõikides tööstusharudes; on olemas palju erinevaid materjale, mida saab veevoolu abil lõigata. Mõned neist omavad ainulaadseid omadusi, mis nõuavad erilist tähelepanu lõikamise ajal. Tavaliselt kasutatakse vesilõikurit tekstiili, kummi, vahu, plastiku, kivi, klaasi, metalli, toiduainete, paberi, naha ja paljude muude materjalide lõikamiseks.

Kättesaadavus
-------------

Kommertskasutuses olevad vesilõikurid on kättesaadavad üle kogu maailma, neid esineb erinevates suurustes ja mitmesuguste pumpadega erineva surve genereerimiseks.

Vaata ka
--------

* Laserlõikus

Viited
------

1. ↑  "https://www.bigbluesaw.com/faqs/parts/how-does-waterjet-cutting-work.html". `{{netiviide}}`: välislink kohas ``|Pealkiri=`` (juhend)
2. ↑  "http://waterjets.org/archive/buyers-guide/general/choosing-a-pump/". `{{netiviide}}`: välislink kohas ``|Pealkiri=`` (juhend)
3. 1 2  Lorincz, Jim. Waterjets: Evolving from Macro to Micro, *Manufacturing Engineering*, Society of Manufacturing Engineers, November, 2009
4. ↑  "https://www.omax.com/learn/what-materials-can-waterjet-cut". `{{netiviide}}`: välislink kohas ``|Pealkiri=`` (juhend)
**Kartulivähk** on taimehaigus, mida tekitab viburseen *Synchytrium endobioticum*. Haigusse nakatuvad kartul ja ka teised maavitsalised. 

Nakatunud kartulimugulatele tekivad pruunid köbrud, mugula kuju moondub, sisu muutub kõvaks. Inimesele nakatunud mugulad ohtlikud ei ole. 

Haigustekitaja pärineb Lõuna-Ameerikast ning jõudis Euroopasse 1880ndatel. Eestis on kartulivähki leitud 1950. 1986. ja 2009. aastal. Haigust tekitava seene eosed levivad seemnekartuli, mulla ja sõnnikuga ning võivad mullas eluvõimelisena püsida eri andmetel 10–30 aastat. Nakatumist soodustab niiskus.

Kartulivähki aitab ennetada kontrollitud päritoluga vähikindlate sortide seemne kasutamine. Tõrjena rakendatakse karantiini – nakatunud põllul ei tohi enam kartulit kasvatada. Teatud kultuuride (mais, hernes, nisu) kasvatamine võimaldab aja jooksul haigusetekitaja mullast kaotada.

Välislingid
-----------

* Valgamaal avastati ohtlik kartulivähk *Postimees*, 14. august 2009
* Ohtlik vähktõbi ei ohusta Eesti kartulikasvatust Postimees.ee, 19. august 2009
Jean-Yves Le Drian (aastal 2017)
Jean-Yves Le Drian (aastal 2014)
**Jean-Yves Le Drian** (sündinud 30. juunil 1947 Lorientis) on Prantsusmaa poliitik (Sotsialistlik Partei). Ta oli aastatel 2012–2017 Prantsusmaa kaitseminister. 17. maist 2017 kuni 20. maini 2022 oli ta Prantsusmaa välisminister.

Ta sündis aastal 1947 Lorientis (asub Morbihani departemangus Bretagne'i piirkonnas) töölisperekonnas; tema vanemad olid Noorte Kristlike Tööliste ühingu (:fr, en) aktiivsed liikmed. Ta lõpetas oma stuudiumi Ülem-Bretagne'i Rennesi 2. ülikoolis, kus ta oli üliõpilasliidu *Union Nationale des Étudiants de France* (:fr) aktivist.

1970. aastate alguses oli ta Bretooni Demokraatliku Uniooni (:fr, :en) aktivist. Mais 1974 astus ta Prantsusmaa Sotsialistlikku Parteisse.

Ta oli 16. maist 2012 kuni 10. maini 2017 Prantsusmaa kaitseminister (Jean-Marc Ayraulti esimeses, Jean-Marc Ayraulti teises, Manuel Vallsi esimeses, Manuel Vallsi teises ja Bernard Cazeneuve'i valitsuses). 17. maist 2017 kuni 20. maini 2022 oli ta Prantsusmaa välisminister (Édouard Philippe'i esimeses ja Édouard Philippe'i esimeses teises valitsuses).

2021. aasta novembris väljendas Jean-Yve Le Drian intervjuus ajalehele Le Monde muret Aafrika riike painava majandusliku kiskluse pärast, näidates näpuga Hiina ja Venemaa poole. "Meie konkurentidel pole tabusid ega piiranguid," ütles Jean-Yves Le Drian, kelle sõnul peavad eurooplased iga hinna eest oma suhted Aafrika mandriga uuesti üles ehitama.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Gérard Longuet** | **Prantsusmaa kaitseminister**2012–2017 | Järgnev**Sylvie Goulard** |
| Eelnev**Jean-Marc Ayrault** | **Prantsusmaa välisminister**2017–2022 | Järgnev**Catherine Colonna** |
**Kotkaklubi** on 1999. aastal loodud vabaühendus, mis koondab kotkaste ja must-toonekure kaitsmisele, uurimisele ja tutvustamisele pühendunud kotkasõpru. Kotkaklubi eesmärgiks on, et kotkad ja must-toonekurg jääksid ilmestama Eesti maastikku ka tulevikus.

Kotkaste vaatlemisel ja kaitsmisel Eestis on pikk ajalugu. Esimesed teadaolevad vaatlused pärinevad 20. sajandi esimesest poolest. Ilmselt on olnud kotkahuvilisi ka varem, aga puudub tõestusmaterjal. Läinud sajandi alguspoole kotkatöödest on valminud 1937. aastal lühifilm „The Last of the Golden Eagle". See on tõenäoliselt Muraka rabas 1935. aastal Eesti Kultuurfilmi filmitud ja hiljem Inglismaal monteeritud ringvaade (vaata lisaks Postimees, 9. juuli 1935). Tollel ajal olid metsavahid ja ka metsaülemad põhilisteks infokogujateks kohapeal. Kotkapesade kontrollimisega tegelesid Johannes Lepiksaar, N. Mikkelsaar, Gustav Vilbaste. Pärast sõda tegelesid kotkastega Eerik Kumari, Ü. Järvekülg, Lembit Enok, Hillar Pärjassaar. Alates 1960ndatest kaitsevad kotkaid Aksel Baumer, Fred Jüssi, Tiit Randla, Jaan Rannap, Edgar Valter. Hiljem Jüri Tõnisson ja Anti Õun. Organisatsiooniliselt uuele tasemele jõuti kotkakaitses 1989. aastal, mil Einar Tammuri eestvõttel moodustati looduskaitse-kooperatiiv "Kotkas". 1991. aastal algasid kotkasõprade igasügisesed kokkusaamised, mida esialgu nimetati ka looduskaitse-kooperatiivi "Kotkas" laiendatud koosolekuteks. Uute liikmete lisandudes ja Eesti riigi arenedes kujunes kooperatiivist kümne aasta jooksul kotkahuviliste klubi, mis sai 1999. aasta 18. märtsil ametliku nime Kotkaklubi. Kotkaklubi nime all tegutsetakse sõltumatu vabaühendusena tänaseni.

Praegusel momendil kuulub Kotkaklubisse 29 liiget, keda ühendab soov teha midagi kotkaste heaks. Nii on ka Kotkaklubi põhikirjaliseks eesmärgiks, et kotkad ja must-toonekurg jääksid ilmestama Eesti maastikku ka tulevikus. Oma eesmärkide saavutamiseks algatab ja vajadusel teostab Kotkaklubi mitmesuguseid loodus- ja keskkonnakaitselisi projekte, osaleb praktiliste kaitseabinõude väljatöötamises ja rakendamises ning tegeleb avalikkuse informeerimisega. Koostöös riigiasutuste, teadusasutuste, ettevõtete ja aktiivsete kodanikega pingutatakse kotkaste ja must-toonekure kaitse nimel.

Vaata ka
--------

* Looduskaitseühing Kotkas

Viited
------

1. ↑  [www.kotkas.ee "Kotkaklubi koduleht"]. `{{netiviide}}`: kontrolli parameetri `|url=` väärtust (juhend)
**Jean Effel** (kodanikunimega **François Lejeune**; 12. veebruar 1908 Pariis – 16. oktoober 1982 Pariis) oli prantsuse ajakirjanik, kunstnik ja karikaturist. Ise ta pidas end rohkem ajakirjanikuks ja poliitikakommentaatoriks. Tema ajakirjanduslik pseudonüüm oli F. L. 

Effel on sündis Pariisis, kus sai ka koolitust kunsti, muusika ja filosoofia vallas. Vaatamata isa soovidele oma äri üle võtta valis Effel hoopis elukutselise kunstniku tee. Pärast dramaturgi ja maalikunstniku karjääri poolelijätmist asus ta oma joonistusi pakkuma Prantsuse perioodikaväljaannetele. Aastal 1937 oli ta Pariisi Soiri esimene palgaline kaastööline, kus ta oli teinud koostööd alates 1932. aastast. Enne 1940. aastat pakkus ta oma karikatuure arvukatele huumoriväljaannetele (Fantasio, Le Rire, L'Os marrow) ja vasakpoolse liikumise väljaannetele La Lumière, Monde, L'Œuvre, Marianne, Vendredi, Messidor, Le Canard enchaîné, Regards, Ce soir, L'Humanité. Sageli joonistas ta Prantsuse ajalehte L'Humanité. Ta on ka Jean de La Fontaine'i muinasjuttude illustratsioonide autor. 

Jean Effeli karjääri jooksul avaldati tema karikatuure rohkem kui 120 Prantsuse ajalehes. Lisaks avaldasid tema joonistusi veel paljud välismaa väljaanded: Krokodil, Izvestija, Pravda (NSV Liit), Weltwoche (Šveits), Harperi Bazar (USA). Üleilmselt sai Jean Effel tuntuks oma fašismivastaste karikatuuridega (1935). 

Tal oli tihe side NSV Liidu ja Tšehhoslovakkiaga ning oli Prantsuse-Tšehhoslovakkia sõprusseltsi kauaaegne esimees. 

Ta on maetud Honfleurisse (Calvados).

Tunnustus
---------

* Rahvusvaheline Lenini rahupreemia (1968)
* Prantsuse postiteenistus tähistas Jean Effelit 5. oktoobril 1983 välja antud postmargi ja eritempliga.

Teosed
------

* "Maailma ja inimese loomine" (Eesti NSV Kunst 1961, eesti ja vene keeles)
* "Aadam õpib maailma tundma" (Eesti NSV Kunst 1962, eesti keeles)
* "Ajakaja. Siit-sealt. Taimede loomine ja teisi seeriaid" (Kunst 1964, eesti keeles)
* "Aadama ja Eeva armastus" (Kunst 1975, eesti keeles)
**Komitaadi õigustega linn** (*megyei jogú város*) on Ungaris linn, mis on 1. järgu haldusüksus (välja arvatud pealinn Budapest, millel on eristaatus). 

Ungaris on alates 11. juulist 2006 23 komitaadi õigustega linna: kõik komitaadikeskused peale Budapesti ning veel viis linna.

Need on (sulgudes komitaadi õigustega linnaks saamise aasta):

* Békéscsaba (1990)
* Debrecen (1990)
* Dunaújváros (1990)
* Eger (1990)
* Érd (2006)
* Győr (1990)
* Hódmezővásárhely (1990)
* Kaposvár (1990)
* Kecskemét (1990)
* Miskolc (1990)
* Nagykanizsa (1990)
* Nyíregyháza (1990)
* Pécs (1990)
* Salgótarján (1994)
* Sopron (1990)
* Szeged (1990)
* Szekszárd (1994)
* Székesfehérvár (1990)
* Szolnok (1990)
* Szombathely (1990)
* Tatabánya (1990)
* Veszprém (1990)
* Zalaegerszeg (1990)

Komitaadi õigustega linn täidab teatud eranditega komitaadi ülesandeid. 

Aastatel 1954–1971 olid komitaadi õigustega linnadeks Debrecen, Miskolc, Pécs ja Szeged. Nende nõukogudel olid kõik komitaadinõukogude õigused ja kohustused. Nende linnade territooriumid olid neid ümbritsevate komitaatide territooriumidest lahus. 

Aastal 1990 taastati komitaadi õigustega linna kategooria. Sellesse arvati kõik linnad (peale pealinna), kus oli üle 50 000 elaniku. Aastal 1994 laiendati seda komitaadikeskustele, kus on alla 50 000 elaniku, (Salgótarján ja Szekszárd). Komitaadi õigustega linnade territooriumid jäid komitaatide territooriumide osaks. 

Komitaadi õigustega linna staatust on taotlenud ka Esztergom, kuid parlament seda ei andnud.
Pärnu turniiri võitja Paul Keres
**Pärnu maleturniir 1947** oli Pärnus 1947. aastal korraldatud üleliiduline maleturniir – Nõukogude Liidu tippmaletajate treeningturniir enne matši Inglismaaga. 

Märtsis 1947 tuli Paul Keres NSV Liidu malemeistriks. Pärast võistlust asus Keres organiseerima **Pärnu treeningturniiri**. 14 osavõtjaga turniir peeti juulis-augustis 1947 Endla teatri saalis.

Pärnusse saabus peaaegu kogu Nõukogude Liidu maleparemik (peale Mihhail Botvinniku ja Vjatšeslav Ragozini). NSV Liidu suurmeistritest olid võistlemas (lisaks Keresele) Aleksandr Kotov, Igor Bondarevski, Andor Lilienthal, Vassili Smõslov, Salo Flohr ja Issaak Boleslavski. Lisaks neile mängisid viimastel NSV Liidu meistrivõistlustel 12 parema hulka jõudnud Aleksandr Toluš, David Bronštein, Genrihh Kasparjan ja Vladimir Makogonov. Kutse osalemiseks said ka Moskva linna malemeister Vladimir Simagin, Eesti malemeister Raul Renter ja 20-aastane esimese järgu maletaja Jüri Randviir. 

Avaaktusel esines külaliste nimel vanim NSV Liidu suurmeister Grigori Löwenfisch, kes aga ise turniiril ei mänginud.

Paremusjärjestus
----------------

1. **Keres** 9,5 punkti, 2. Kotov 9 p, 3. Lilienthal 8,5 p, 4.–6. Boleslavski, Bronštein, Smõslov 8 p, 7. Kasparjan 7,5 p, 8. Flohr 7 p, 9. Bondarevski 6 p, 10. Toluš 5,5 p, 11. Makagonov 5 p, 12. Simagin 4 p, 13. Renter 3 p, 14. Randviir 2 p.

  

* Aleksandr Kotov, turniiri 2. kohtAleksandr Kotov, turniiri 2. koht
* Andor Lilienthal, turniiri 3. kohtAndor Lilienthal, turniiri 3. koht
* Issaak Boleslavski, turniiri 4.–6. kohtIssaak Boleslavski, turniiri 4.–6. koht
* David Bronštein, turniiri 4.–6. kohtDavid Bronštein, turniiri 4.–6. koht
* Vassili Smõslov, turniiri 4.–6. kohtVassili Smõslov, turniiri 4.–6. koht

Pärast treeningturniiri
-----------------------

Pärast Pärnu turniiri käis NSV Liidu malekoondis Inglismaal. Võistkonna esimesel laual mänginud Paul Keres võitis Conel Hugh O'Donel Alexanderi 1,5:0,5. Matš Inglismaaga võideti 15:5.

Vaata ka
--------

* 1937. aasta Pärnu maleturniir
* 1945. aasta Eesti NSV lahtised meistrivõistlused
* 1955. aasta Pärnu maleturniir

Viited
------

1. 1 2  Valter Heuer. "Meie Keres". Tallinn: Eesti Raamat, 1977. Lk 372–374
2. 1 2  "Male Eestis". Koostanud E. Lukk. Tallinn: Eesti Raamat, 1965. Lk 166–168
|  |
| --- |
|  **Poks** |
| Riik |  | Belgia |
|  |
| 1. ring | 1971 | Raskekaal |

**Jean-Pierre Coopman** (sündinud 7. novembril 1946 Ingelmunsteri vallas Lääne-Flandria provintsis Flandria piirkonnas Belgias) on Belgia endine poksija, rahvuselt flaam.

Coopman osales raskekaalus (üle 81 kg) 19. Euroopa meistrivõistlustel (Madrid, 1971), kuid kaotas 1. ringis hilisemale kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Vladimir Tšernõšovile (NSV Liit) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.

Coopman poksis septembrist 1972 kuni maini 1981 ja uuesti 5. aprillil 1996 elukutselisena. Ta pidas kokku 54 kohtumist, millest võitis 36 (neist 20 nokaudiga) ja kaotas 16 (neist 6 nokaudiga) ning 2 kohtumist jäi viiki. Ta oli 1977. aastal elukutseliste poksiorganisatsiooni EBU Euroopa meister raskekaalus (üle 200 naela ehk 90,7 kg).

Tema tuntuim kohtumine oli 20. veebruaril 1976 San Juanis (Puerto Rico) Muhammad Aliga raskekaalu (üle 200 naela ehk 90,7 kg) maailmameistri tiitlile. 

Coopman on olnud osaline mitmes peamiselt poksiteemalises filmis.

Viited
------

1. ↑  19. Euroopa meistrivõistlused poksis. Madrid 1971. Tulemused inglise keeles
2. ↑  Jean-Pierre Coopman lehel *IMDb*. Inglise keeles

Välislingid
-----------

* Jean-Pierre Coopman lehel *BoxRec*. Inglise keeles
* Jean-Pierre Coopman lehel *IMDb*. Inglise keeles