recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib kergejõustikutreenerist ja kergejõustiklasest; jäähokimängija kohta vaata artiklit Andrei Nazarov (jäähokimängija).* |

---

**Andrei Nazarov** (sündinud 9. jaanuaril 1965 Tallinnas ) on Eesti kergejõustikutreener ja endine kümnevõistleja. 

Ta lõpetas 1983. aastal Tallinna 43. Keskkooli.

Ta alustas kergejõustikutreeninguid Sven Andresoo juhendamisel 4. klassi õpilasena, sai mitmevõistlejana esimese medali ETV saatesarjas "TV 10 olümpiastarti". 

Isikliku rekordi (8322 punkti) püstitas 17. mail 1987 Sotšis. Ta on võistelnud kahtedel olümpiamängudel: 1992. aastal Barcelonas, kus saavutas 8052 punktiga 14. koha, ja 1996. aastal Atlantas. Göteborgi MM-il (1995) sai ta 10. koha (8088 p), Spliti EM-il (1990) 8. koha (8072 p) ja Helsingi EM-il (1994) 11. koha (7894 p).

Tema hoolealused on olnud Erki Nool, Larissa Netšeporuk, Remigija Nazarovienė, Pascal Behrenbruch, Andres Raja, Tõnis Sahk, Indrek Turi ja Ksenija Balta, Mikk Pahapill, Laura Ikauniece, Janek Õiglane, Karl-Erik Nazarov, Keiso Pedriks

Saavutused
----------

Püstitanud mitu Eesti rekordit: 1987. aastal 110 m tõkkejooksus (13,6 ja 13,88), 1987. aastal kümnevõistluses (8322 punkti, maailma hooaja edetabeli 8. tulemus) ning 1991. aastal seitsmevõistluses (6098 punkti, maailma hooaja edetabeli 5. tulemus).

Tunnustus
---------

* 2009 – stipendium "Ela ja sära"
* 2021 – Valgetähe IV klassi teenetemärk

Isiklikku
---------

Ta oli aastatel 1988–2009 abielus seitsmevõistleja ja treeneri Remigija Nazarovienėga. Neil on poeg Deividas Nazarovas, kes on leedu korvpallur.

Andrei Nazarov abiellus Ksenija Baltaga 29. septembril 2018. Tema õepoeg on Karl Erik Nazarov.

Viited
------

1. ↑
2. ↑  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 20079
3. ↑  Eesti spordihiilgus Ksenija Balta abiellus oma treeneri Andrei Nazaroviga

Välislingid
-----------

* Biograafia ESBL-is
**Łuniniec** (transkribeerituna **Luninets**) on linn Valgevenes Bresti oblastis, Łuninieci rajooni halduskeskus. Leedu keeles *Luninecas*. Łuniniec on raudteede sõlmpunkt, sealt hargnevad liinid Baranavičy, Bresti, Kalinkavičy ja Sarni suunas.

Asulat on esmamainitud nimega *Mały Łulin* (*Малы Лулін*), hiljem on kasutatud nimesid *Łuliniec* (*Лулінец*) ja *Łuniniec Mały* (*Лунінец Малы*). Tänapäevast nimekuju on kasutatud esimest korda 1561. aastal. 

Łuniniecis on toiduainetetööstus, seal töödeldakse puitu ja valmistatakse ehitusmaterjale. Tähtsaim ettevõte on elektrimootorite tehas, kus mootoreid ka remonditakse.

Linnas asub koduloomuuseum. Vaatamisväärsusteks on veel katoliku kirik (1931) ja õigeusu kirik (1912–1921).

Ajalugu
-------

Łuninieci on esmamainitud 1449. aastal. Esimesed teadaolevad omanikud olid Niemirowiczid. 1552. aastal ostsid asula Dowojnod. Asula kuulus Navahradaki vojevoodkonda ja Navahradaki maakonda. 1580. aastaks olid asula omanikuks saanud Drucki-Lubeckid.

Alates 1580. aastast vahetusid omanikud kiiresti – Snouskised, Salamjaretskid, Klačkovnad, Narutowiczid ja 1595. aastal Kuncewiczid. 1617. aastal omandasid asula Dalmatid ja 1622. aastal kingiti Łuniniec Dziatłava kloostrile.

1793. aastal läks asula teisel Poola jagamisel Vene impeeriumi koosseisu. Łuniniec hakkas kuuluma Minski kubermangu. 1842. aastal kloostri maad riigistati. Asula hakkas arenema pärast raudteede valmimist 1880. aastatel. Asulasse rajati depoo ja postkontor.

1921. aastast oli Łuniniec Poola koosseisus, 1939. aastal liideti Valgevene NSV-ga. Linnaõigused sai asula 1940. aastal, ühtlasi sai Łuniniecist rajoonikeskus. 1970. aastatel ehitati sinna suur elektrimootorite tehas.

Pilte
-----

* RaudteejaamRaudteejaam

Tuntud elanikke
---------------

* Iryna Chlustava – valgevene kergejõustiklane
* Aksana Sprynčan – valgevene kirjanik
* Jerzy (Korenistow) – poola vaimulik
* Czesław Zbierański – poola lennundusinsener
* Płaton Cichanovič – valgevene keeleteadlane
* Mikałaj Kalinkovič – valgevene kirjanik
* Mieczysław Bohatkiewicz – poola vaimulik
* Franciszek Drucki-Lubecki – Poola poliitik
* Zygmunt Jagodziński – Poola poliitik
* Michał Jakubik – Poola lendur ja kõrgem sõjaväelane
* Ryszard Kraśko – poola följetonist ja kirjanik
* Mikołaj Sukniewicz – Poola kõrgem sõjaväelane
* Zygmunt Ziółkowski – Poola poliitik

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 26. juuni 2015. Vaadatud 25. juunil 2015.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)

Välislingid
-----------

 Łuniniec – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Linna koduleht
* Linna hümn YouTube'is
* Łuniniec
* Linn Valgevene fotoentsüklopeedias
**Jaan Tätte juunior** (sündinud 1988) on eesti muusik ja filmitegija. Ta kasutab ka pseudonüümi **Meisterjaan**. 

2009–2011 osales Tätte mitme tudengifilmi tegemises režissööri ja stsenaristina. Neist tuntuim Tudengifilm 2010 ja Best of BFM võitnud "Ninja".

2014. aastal ilmus Tätte juuniori debüütalbum "Algelised katsetused". 2015. aastal avaldas ta albumi "Ilusad illusioonid", millel oli ka tema esimene laiemat tuntust kogunud lugu "Bambusest laev". Tänaseks on ta avaldanud veel 4 albumit ja hulganisti singleid.

Ta on osalenud mitmel korral Eesti Laulu võistlusel. Kui 2013. aastal saavutas ta koos Mari Meentaloga esimeses poolfinaalis 7. koha ja edasi ei pääsenud, siis 2016. aastal jõudis ta looga "Parmupillihullus" finaali, kus saavutas 5. koha. Samuti osales ta Eesti laulul 2021. aastal looga "Vahel lihtsalt".

Jaan Tätte juunior ehk Meisterjaan on tuntud ka oma muusikavideote poolest. Tema lavastatud ja monteeritud "Yomidaiganesmees" valiti publikuhääletusel Eesti TOP 7 2017. aasta parimaks muusikavideoks.

Jaan Tätte juuniori isa on muusik Jaan Tätte seenior. 2014. aastal abiellus ta modell Beatrice'i tütre, modell Simona Haritoniga. Neil on tütred Bibbi Zemfira ja Vivian Tähe.

Diskograafia
------------

### Albumid

* "Algelised katsetused" (2014)
* "Ilusad Illusioonid" (2015)
* "Monohõim" (2017)
* "Tüdrukud, elekter ja tuul" (2019)
* "Mälestus kiviajast" (2020)
* "Millest mõtleb vaikija" (2022)

Välislingid
-----------

* Meisterjaani koduleht
* Meisterjaani Youtube'i kanal
* Meisterjaani Spotify
* Meisterjaani auguline maailm Postimees, 17. juuli, 2022
* Jaan Tätte juunior: LSD mõju all sai vanasti kõiksugused asjad üle kuulatud Õhtuleht, 19. juuni 2019
* Meisterjaanist influentseriks: "Kui feimi hääbumine jätkub, tuleb muud tööd kõrvale otsida" Eesti Ekspress, 19. juuni 2019
* Oh ei! Meisterjaani armastus parmupilli vastu hakkab hääbuma: nüüd huvitab rohkem hoopis elektrooniline muusika Kroonika, 17.07.2018
* Jaan Tätte: kui teiste pojad alustasid ärisid, ütlesin, et mul mängib parmupilli ERR, 14.02.2018
* Jaan Tätte juuniori tütreke sai üllatavalt lihtsa nime! Kroonika, 11.11.2016
* Palju õnne! Jaan Tätte juunior võttis naise Postimees/Elu24, 3. jaanuar 2014
* "Ninja" haaras Tudengifilm 2010 esikoha
* Jaan Tätte jr Eesti filmi andmebaasis
**Peep Sarapik** (19. september 1949 – 12. detsember 1994) oli eesti helilooja ja koorijuht.

Peep Sarapik lõpetas Jakob Westholmi Gümnaasiumi 1969. aastal. 1981. aasta sügisel asus Sarapik koos Vello Rannaga dirigeerima Eesti Riikliku Kunstiinstituudi (ERKI) üliõpilaste asutatud ERKI Kammerkoori. Samuti juhatas ta Eesti Õpetajate Meeskoori (alates 1980, peadirigendina 1990–1994) ja Inseneride Meeskoori. 
Lisaks koorijuhi elukutsele töötas Sarapik Tallinna Konservatooriumis kontsertmeistrina.

Koorijuhtimise kõrvalt tegeles Sarapik heliloominguga.
Valdava osa tema loomingust moodustab koorimuusika, millest tuntuimaks võib pidada Juhan Liivi sõnadele kirjutatud laulu "Ta lendab mesipuu poole", mis on kõlanud 1999. aastast alates kõikidel üldlaulupidudel.

Juhan Liivi sõnadele on Peep Sarapik kirjutanud veel mitu koorilaulu. Tuntumad neist on "Ma lillesideme võtaks" ja "Rukkivihud rehe all". Samuti on Peep Sarapikul hulganisti vaimulikku loomingut – nii koorile kui ka instrumentidele. 

Paljud Sarapiku laulud said populaarseks laulva revolutsiooni ajal. 

Peep Sarapiku viimaseks teoseks jäi "Kellamissa" kammerkoorile ja kelladele, mille ta lõpetas vaid paar nädalat enne oma surma. Selle esiettekanne oli Kaarli kirikus mais 1995 ehk pool aastat pärast autori surma. ERKI Kammerkoori dirigeerisid sel mälestuskontserdil Tarmo Leinatamm ja Rauno Tagel. 

Peep Sarapik suri 12. detsembril 1994 kiire kuluga raskesse haigusse ning on maetud Rahumäe kalmistule.
**Astraviec** (transkribeerituna **Astravets**; leedu **Astravas**, poola **Ostrowiec**) on linn Valgevenes Hrodna oblastis, Astravieci rajooni halduskeskus. Asub Łoša jõe kaldal.

Linna nimi pärineb tõenäoliselt slaavi keeltest ja tähendab saart. Sellise nime sai asula, kuna Łoša jõgi piiras vana Astravieci kolmest küljest. 

Linna piirides on keskkool ja muusikakool. Astraviecis on kino, kultuurimaja ja raamatukogu. Vaatamisväärsusteks on XVIII sajandil ning aastal 1911 valminud katoliku kirikud. 

Tööstusettevõtetest on Astraviecis metsatööstus ja toiduainetetööstus, toodetakse ehitusmaterjale.

2013. aastal alustati linna lähedale Valgevene tuumaelektrijaama ehitamist. Kahest reaktorist esimene läks käiku juunis 2021.

Ajalugu
-------

Astravieci mainitakse esimest korda aastal 1468, mil sealsele kirikule tehti annetus kahe mõõdu vase näol aastas. Toona oli asula Goštautaste valduses. Aastast 1542 oli Astraviec Zygmunt I ja aastast 1546 Zygmunt II Augusti valduses. Hiljem kuulus asula Karyckitele ja Korsakitele, aastast 1775 sai Astraviecist alev. 

Astraviec aastal 1900
Aastal 1795 läks alev Poola jagamisel Vene impeeriumi koosseisu. XIX sajandil oli asula Kostrowickite, Sycjanakite ja Žilinskite valduses. Astravieci Kostrowickitele sündis pagenduses Wilhelm Albert Włodzimierz Apolinary Kostrowicki ehk Guillaume Apollinaire, Siberisse küüditatud harul aga Valgevene luuletaja Karuś Kahaniec. Aastal 1888 pandi Astravieci ja Hudahaj raudteejaama vahel käima konka. 

Astraviec aastal 2015
Aastast 1921 oli Poola koosseisus, 1939. aastal liideti Valgevene NSV-ga. Aastal 2012 sai Astraviecist linn.

Vaata ka
--------

* Valgevene tuumaelektrijaam

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 2. juuni 2015. Vaadatud 24. juunil 2015.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)

Välislingid
-----------

* Astravieci rajooni koduleht
* Linn Valgevene fotoentsüklopeedias
* Astraviec
**Mittebinaarne** (ing. k. *non-binary*) on sooidentiteet, mis ei vasta sookahesusele ehk mehe ja naise kategooriatest koosnevale kaksikjaotusele.

Mittebinaarseteks sooidentiteediteks on näiteks asoolisus, bi- ehk kahesoolisus, vabasoolisus või sookväär (*genderqueer*). Mittebinaarsed sooidentiteedid kuuluvad transsoolisuse katusmõiste alla.

Mittebinaarsus eri kultuurides
------------------------------

Havai saarte põliselanike ja Tahiti kultuurides on *māhū* (tõlkes 'keskel') kolmanda soo esindaja. Koloniaalajastu eelses ajaloos olid *māhū*'d tuntud ravitsejad, kuigi suur osa sellest ajaloost on kristlike misjonäride sekkumise tõttu kadunud.

Hindustani poolsaarel tunnustatakse ametlikult inter- ja transsoolisi *hijra*sid kolmanda sooga, mis ei kuulu mees- ega naissoo alla.

Rabiinliku judaismi kirjanduses on ära märgitud kuus sotsiaalse soo kategooriat.

Viited
------

1. ↑  Arumetsa, Sara. "Sõnastik. Mittebinaarne sooidentiteet". *Feministeerium*. Vaadatud 26. august 2023.
2. ↑  "LGBT Sõnastik". *Eesti LGBT Ühing*. Vaadatud 26. augustil 2023.
3. ↑  "Uus vaade sugudele läbi teadlaste pilgu". *National Geographic Eesti*. 26. detsember 2016. Vaadatud 26. augustil 2023.
4. ↑  Murray, Stephen O. (2022). *Pacific Homosexualities* (inglise). Writers Club Press. ISBN 9780595227853.
5. ↑  "India recognises transgender people as third gender". *The Guardian*. 15. aprill 2014. Vaadatud 21. oktoobril 2023.
6. ↑  Kukla, Elliot (2006). "Terms for Gender Diversity in Classical Jewish Texts" (PDF). *Trans Torah*. Vaadatud 21. oktoobril 2023.
7. ↑  "Sefaria Source Sheet: More Than Just Male and Female: The Six Genders in Ancient Jewish Thought". *www.sefaria.org*. Vaadatud 21. oktoobril 2023.
**Lääne-Eesti madalik** (ka Lääne-Eesti rannikumadalik) on Eesti suurim maastikurajoon. Selle pindala on 6035 km2, hõlmates 13,3 % Eesti territooriumist. 

Lääne-Eesti madalik kulgeb põhja–lõuna suunas Soome lahest Liivi laheni ja selle pikkus on 119–120 km. 

Madalik oli Läänemere algstaadiumeil viimase jääaja lõpus suure osa ajast vee all, kerkides merest umbes 9300 14C aastat tagasi. 

Madaliku suure pindala tõttu on selle reljeef väga mitmekesine. Lääne-Eesti madaliku iseloomustab lääneosas võrdlemisi pikk rannajoon (umbes 510 km ). Madaliku keskosas asub katkendlik Lääne-Eesti klindi paekivikuline ahelik. Lääne-Eesti madalikule on omased haruldased poollooduslikud niidud, neist markantseimad on ranna- ja puisniidud. 

Madaliku territooriumile jäävad mitmed kaitsealad, neist tähtsaim on Matsalu rahvuspark, samuti kuuluvad siia Läänemaa Suursoo maastikukaitseala ja Silma ning Avaste looduskaitseala. 
Suurim sügavus on 217 meetrit.

Viited
------

1. 1 2   Arold, I. (2005). *Eesti maastikud*. Tartu Ülikooli Kirjastus
2. ↑   Raukas, A. & Rõuk, A-M. (1995). *Pinnamood ja selle kujunemine*. *Rmt*.: Raukas, A (koost.), *Eesti: loodus*. Valgus, Tallinn
Mihhail Koltsov pärast arreteerimist NKVD-s 1938. aastal
**Mihhail Koltsov** (vene Михаил Ефимович Кольцов, sünninimi **Moissei Fridljand**, vene Мойсей Хаимович Фридлянд; 12. juuni (vkj. 31. mai) 1898 Kiiev – 2. veebruar 1940 Moskva) oli juudi rahvusest Vene ajakirjanik ja publitsist.

Mihhail Koltsov oli pärit juudi kingsepa perekonnast. 1915. aastal asus ta õppima Peterburi Psühhoneuroloogia Instituudis. Ta osales Veebruari- ja Oktoobrirevolutsioonis ning Vene kodusõjas. Venemaa Kommunistlikku (bolševike) Parteisse astus 1918. aastal. 1920–1922 töötas ta Moskvas Välisasjade rahvakomissariaadi pressiosakonnas. Oli alates aastast 1923 ajalehe Pravda alaline kaastööline. 1923–1938 oli ta ajakirja Ogonjok toimetaja ja 1934–1938 ajakirja Krokodil toimetaja.1936–1937 oli ta Pravda kirjasaatja Hispaanias kajastades Hispaani kodusõja sündmusi. Lisaks oli ta Hispaania Kommunistliku Partei Keskkomitees ja Hispaania valitsuses poliitiline nõunik. 1937. aastal autasustati teda Punatähe ordeniga. 1938. aastal valiti ta NSVL Teaduste Akadeemia korrespondentliikmeks ja Vene NFSV Ülemnõukogu liikmeks.

NKVD arreteeris Mihhail Koltsovi 14. detsembril 1938. 1. veebruaril 1940 mõisteti surma ja lasti järgmisel päeval maha. Rehabiliteeriti postuumselt 1954. aastal.

Graafik ja karikaturist Boriss Jefimov (1900–2008) oli Mihhail Koltsovi vend.

Eesti keeles on 1958. aastal ilmunud Mihhail Koltsovi valimik "Ajaloost ja argipäevast" ja 1961. aastal "Hispaania päevik".

Viited
------

1. ↑  Кольцов Михаил Электронная еврейская энциклопедия
2. ↑  Михаил Ефимович Кольцов hrono.ru
Ramzan Mezhidov
**Ramzan Mezhidov** (1967-29. oktoober 1999) oli vabakutseline tšetšeeni filmioperaator. 29. oktoobril 1999 hukkus ta koos Groznõi sõltumatu *Nokh Cho* telekanali operaatori Šamil Gigajeviga Venemaa õhurünnakus Tšetšeeniast põgenevate tsiviilisikute vastu.

Enne Moskvas asuvasse Centre TV-sse tööle asumist töötas Mezhidov Tšetšeenia konfliktide vahelisel ajal vabakutselisena Saksa ARD-s. Esimese Tšetšeenia sõja ajal oli Mežidov olnud Centre TV oluline korrespondent kogu Põhja-Kaukaasias, eriti Dagestanis. 

29. oktoobril 1999 kajastas ta koos teiste ajakirjanikega suurt põgenikekonvoid Groznõist Nazrani Inguššias, mis liikus mööda Bakuu – Rostovi maanteed. Kui konvoi lähenes Tšetšeenia linnale Šami-Jurt, tulistas Vene hävitaja mitu õhk-maa raketti, tabades bussitäit põgenikke. Hoolimata nendega reisinud kolleegide hoiatustest lahkusid Mežidov ja Gigajev oma sõidukist tapatalgud filmima. Bussile lähenedes tabas lähedal asuvat veokit teine Vene rakett, mis haavas surmavalt mõlemat ajakirjanikku. Väidetavalt nägi Vene õhuväe piloot Mežidovi telekaamerat lennuki teisel lennul ja tulistas tema pihta.  On ebaselge, kas piloot pidas kaamerat relvaks või üritas teda filmimast takistada. Mezhidov ei hukkunud kohe, vaid sai surmavalt haavata ja jäeti teele. Lõpuks viidi ta Urus-Martani haiglasse, kus ta suri šoki ja verekaotuse tõttu.

Viited
------

1. ↑  Journalists murdered for carrying out their profession in 1999
**HSH Nordbank Arena**, tuntud ka nimega *Volksparkstadion*, on jalgpallistaadion Hamburgis Saksamaal. Staadion on Bundesligas mängiva Hamburgi SV kodustaadion. Staadion on ka üheks 2006. aasta maailmameistrivõistluste toimumispaigaks.

Esimene samas kohas asunud staadion avati 1925. aastal *Altonaer Stadioni* nime all ligi 50 000 pealtvaatajale. Teise maailmasõja ajal sai see 24. juunist 2. augustini 1943 toimunud Inglise ja Ameerika liitlasvägede õhurünnakute ajal kannatada. Sõja järel ehitati see uuesti üles. Volksparkstadion valmis 1953. aastal juba 75 000 pealtvaatajale. Suure tähelepanu osaliseks avar ja suur staadion siiski ei saanud.

Staadion valiti 1974. aasta maailmameistrivõistluste toimumispaigaks, kus peeti kolm alagrupi mängu. Saades ka 1988. aasta Euroopa meistrivõistluste toimumispaigaks, peeti seal üks alagrupi mäng.

Kui Saksamaa sai 2006. aasta MM-i korraldamise õigused, otsustati ebasoositud ja vananenud staadioni asemele ehitada täiesti uus. 1998. aastal alustatud ja kaks aastat hiljem valminud staadion läks maksma 97 miljonit eurot. Uueks pealtvaatajate kohtade arvuks sai 57 000 istekohta. Ehitustöid raskendas see, et tuli saada eriluba selle ehitamisel, sest staadion asus Hamburi lennujaama maandumisradade lähedal. 

2001. aastal müüdi neljaks aastaks nime õigused AOL kontsernile 15,3 miljoni euro eest. 2005. aastal pikendati lepingut veel kaheks aastaks. 2006. aasta MM-il kannab staadion nime *FIFA WM-Stadion Hamburg*, kuna AOL ei kuulu MM turniiri ametlike sponsorite hulka.

Staadionil mängiti 2006. aasta MM-i neli alagrupimängu ja üks veerandfinaalmäng. Staadion on ka üks UEFA viietärnistaadionist, mis annab õiguse pidada Euroopa jalgpalli karikavõistluste finaalmänge.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **HSH Nordbank Arena** |

* Koduleht
* Piltide Imtech Arena

| * v
* r
2006. aasta jalgpalli maailmameistrivõistluste staadionid |
| --- |
| 
Berliini Olümpiastaadion (Berliin) **·**  Signal Iduna Park (Dortmund) **·**  Commerzbank-Arena (Frankfurt) **·**  Veltins-Arena (Gelsenkirchen) **·**  HSH Nordbank Arena (Hamburg) **·**  AWD-Arena (Hannover) **·**  Fritz-Walter-Stadion (Kaiserslautern) **·**  RheinEnergieStadion (Köln) **·**  Red Bull Arena (Leipzig) **·**  Allianz Arena (München) **·**  Stadion Nürnberg (Nürnberg) **·**  Gottlieb-Daimler-Stadion (Stuttgart) |
**Bielski maakond** (poola *powiat bielski*) on 2. järgu haldusüksus (maakond) Poolas Podlaasia vojevoodkonnas. Maakonna halduskeskus on Bielsk Podlaski linn.

Bielski maakond moodustati 1999. aastal.

Metsad katavad ligikaudu 19% maakonna pindalast.

Poola 2002. aasta rahvaloenduse andmetel moodustasid valgevenelased 19,8% Bielski maakonna elanikest.

Haldusjaotus
------------

Maakonnas on kaks linna: Bielsk Podlaski ja Brańsk.

Bielski maakonnas on kuus valda:

* Bielsk Podlaski vald
* Boćki vald
* Brański vald
* Orla vald
* Rudka vald
* Wyszki vald

Viited
------

1. ↑  Powiat bielski Samorząd Powiatu Bielskiego. Vaadatud 27. augustil 2023
2. ↑  Powiat Bielski Wrota Podlasia. Vaadatud 27. augustil 2023
3. ↑  Białorusini gov.pl. Vaadatud 27. augustil 2023

Podlaasia vojevoodkonna vapp
Podlaasia vojevoodkond

**maakonnaõigustega linnad:** Białystok |
Łomża |
Suwałki   

**maakonnad:**
Augustów |
Białystok |
Bielsk |
Grajewo |
Hajnówka |
Kolno |
Łomża |
Mońki |
Sejny |
Siemiatycze |
Sokółka |
Suwałki |
Zambrów |
Wysokie Mazowieckie
**Miklós Németh** (sündinud 23. oktoobril 1946) on Ungari olümpiavõitja ja endine odaviske maailmarekordiomanik. Ta on Budapestis sündinud Imre Némethi poeg, kes võitis 1948. aasta suveolümpiamängudel vasaraheites olümpiakulla.

Némethi võidutulemus 1976. aasta suveolümpiamängudel Montrealis oli samuti maailmarekord, esimeses voorus visatud 94.58 m. Hõbemedalist soomlane Hannu Siitonen, kelle isiklik drekord 93.90 meetrit sündis juunis, viskas 87.92 meetrit – enam kui 6,5 meetrit tagapool Némethist. Ta valiti saavutuse eest Ungari 1976. aasta sportlaseks.

Ta osales olümpiamängudel neljal korral: 1968. aastal Méxicos (17. koht), 1972. aastal Münchenis (4. koht), 1976. aastal Montrealis (1. koht) ja 1980. aastal Moskvas (4. koht). Oma kolmandal olümpiastardil – Montrealis – võitis ta kuldmedali, püstitades tulemusega 94.58 uue maailmarekordi.

  

Euroopa meistrivõistlustel osales ta neli korda. 1966. aastal Budapestis (5. koht), 1971. aastal Helsingis (9. koht), 1974. aastal Roomas (7. koht) ja 1978. aastal Prahas (6. koht). 1970. aastal võitis ta Torino Universiaadil kuldmedali tulemusega 81.94 meetrit, püstitades sellega uue võistluste rekordi.

Némethi kuldmedali maailmarekordiline tulemus püsis kuni 23. aprillini 1980. aastal, mil kaaslane ungarlane Ferenc Paragi viskas oda 96.72 meetri kaugusele.

| * v
* r
Meeste odaviske olümpiavõitjad |
| --- |
| 
1908: Eric Lemming • 1912: Eric Lemming • 1920: Jonni Myyrä • 1924: Jonni Myyrä • 1928: Erik Lundqvist • 1932: Matti Järvinen • 1936: Gerhard Stöck • 1948: Tapio Rautavaara • 1952: Cy Young • 1956: Egil Danielsen • 1960: Viktor Tsõbulenko • 1964: Pauli Nevala • 1968: Jānis Lūsis • 1972: Klaus Wolfermann • 1976: Miklós Németh • 1980: Dainis Kūla • 1984: Arto Härkönen • 1988: Tapio Korjus • 1992: Jan Železný • 1996: Jan Železný • 2000: Jan Železný • 2004: Andreas Thorkildsen • 2008: Andreas Thorkildsen • 2012: Keshorn Walcott • 2016: Thomas Röhler • 2020: Neeraj Chopra |
Nooremad isendid
**Lilla vöödik** (*Cortinarius violaceus*) on vöödikuliste sugukonda vöödiku perekonda kuuluv seeneliik. Lilla vöödik on ülejäänud vöödiku perekonna liikide seas kergesti äratuntav tänu oma tumedale värvusele.

Esimesena kirjeldas seda liiki nime *Agaricus violaceus* all 1753. aastal Rootsi loodusteadlane Carl von Linné oma teoses "Species Plantarum". See oli üks vähestest seeneliikidest, mida tema selles teoses mainiti. Vöödiku perekonda paigutas liigi 1821. aastal briti mükoloog Samuel Frederick Gray.

Lilla vöödik on vöödiku perekonna tüüpliik.

Liigiepiteet *violaceus* osutab seene kübara tumelillale värvusele.

Seene viljakeha on hallika kiudlooriga, elegantse välimusega ja lihakas. Viljakeha on üleni ja läbinisti tumelilla. Kübar on kuni 15 cm lai. Jalg on 6–12 cm pikk ja 1–2 cm jäme, tugevalt nuijas. Eosed on ellipsoidsed kuni mandeljad, mõõtmega 12–15 × 7–8,5 mikromeetrit. Eosed on kaetud keskmise suurusega näsadega. Eospulber on roostekarva. Seeneliha on paks ja puuviljalõhnaga.

Lillat vöödikut esineb Põhja-Ameerikas, Euroopas ja Aasias. Kuigi ta on laialt levinud, on ta Euroopas harv. Euroopas kasvab ta heitlehistes metsades, eriti tamme-, kase- ja pöögimetsades, kuid teda on leitud ka okasmetsadest. Vahetevahel võib esineda nõmmedel. Lilla vöödik eelistab happelist pinnast. Ta moodustab mükoriisat mitme puuliigiga, Põhjamaades näiteks sookase (*Betula pubescens*), arukase (*Betula pendula*), hariliku haava (*Populus tremula*) ja harva hariliku pöögiga (*Fagus sylvatica*). Kesk- ja Lõuna-Euroopas kasvab ta koos hariliku sarapuuga (*Corylus avellana*). Põhja-Ameerikas on ta levinud peamiselt okasmetsades.

Lilla vöödiku viljakehad esinevad üksikult või väikese rühmana, sageli kasvab mädaneva puidu lähedal, ja võib moodustada nõiaringe.

Lillat vöödikut on peetud söödavaks, kuid teda ei ole mõnikord korjata soovitatud. Seene maitse võib pärast kupatamist muutuda mõruks.

Viited
------

1. 1 2 3  Kalamees, Kuulo; Liiv, Vello (2005). *400 Eesti seent*. lk. 210. Eesti Loodusfoto. ISBN 978-9985-830-63-5.

Välislingid
-----------

 Lilla vöödik – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Lilla vöödik andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes
**Religiooniõpetus** on koolides ühe või mitme religiooni õpetamisega tegelev õppeaine. Religiooniõpetus hõlmab usuõpetust ja usundiõpetust. Religiooniõpetuse aine õpisisu kesksed teemad on usundid, kultuur ja eetika. 

Seda terminit kasutati Eesti kontekstis eelkõige enne 2010. aastat, mil riiklikus õppekavas nimetati erinevaid religioone käsitlev aine usundiõpetuseks. Uues ainekavas toimusid võrreldes enne usuõpetuse ainekavaga järgmised muudatused: "Kristlusekeskselt ainekäsitluselt on liigutud erinevate religioonide ja maailmavaadete tutvustamisele ning ainekeskselt õppelt lapsekesksele; suuremat rõhku pööratakse väärtuskasvatusele."

Eesti seadusandluses on eristatud erakoolides antav ühest religioonist lähtuv usuõpetus ning pluralistlikust käsitlusest lähtuv usundiõpetus, religiooniõpetust kasutatakse pigem katusteriminina neile kahele. Usuõpetust on õigus õpetada ainult erakoolides ja see peab olema seal õpilastele vabatahtlik. Munitsipaalkoolides tohib õpetada ainult riiklikus õppekavas kirjeldatud usundiõpetust. Riiklik õppekava piiritleb usundiõpetuse eesmärgid ja sisu, jättes konfessionaalse lähenemisega usuõpetuse sisu erakoolide endi otsustada.

Euroopa Liidu liikmesriikides jaguneb religiooniõpetus konfessionaalseks (usuõpetus) ja mittekonfessionaalseks (usundiõpetus). Usuõpetust õpetatakse nt Poolas, Türgis, Saksamaal jm, usundiõpetust Suurbritannias, Rootsis, Norras jm.

Viited
------

1. ↑  "Põhikooli riiklik õppekava". *Riigi Teataja*. Vaadatud 13.03.2018.
2. ↑  Schihalejev, Olga (16.03.2012). "Millist usundiõpetust vajaks Eesti kool tänapäeval?". *Kirik ja Teoloogia*. Vaadatud 19.03.2018.
3. ↑  "Erakooliseadus". *Riigi Teataja*. Vaadatud 13.03.2018.
4. ↑  Valk, Pille (20.03.2004). "Religiooniopetus Euroopa riikides". *Postimees*. Vaadatud 13.03.2018.
**Rahvakunstimeistrite koondis Uku** oli ettevõte, mis tootis eesti rahvakunstipärase kujundusega esemeid. See tegutses aastatel 1966–1994.

Koondise Uku asutas 1966. aastal Eesti NSV Kohaliku Tööstuse Ministeerium.

Uku toodangusse kuulusid käsitsi kootud ja heegeldatud kampsunid, sokid, kindad ja rätid, telgedel kootud tekid ja sallid, metallist ehted, nõud ja sepised, puidust õllekannud, punutud korvid, nahast karbid, kotid, vööd ning mitmesugused muud meened ja käsitööesemed.

1978. aastal avati esinduskauplus Tallinna vanalinnas Pikk tänav 9.

1979. aasta seisuga oli koondisel Uku 16 tootmisjaoskonda erinevates Eesti piirkondades (sealhulgas Tartus, Võrus, Kuressaares, Orissaares, Avinurmel) kokku 1586 töötajaga. 1970–1990 oli ettevõtte direktor Milvi Mets.

Aastatel 1992–1994 tegutses Riiklik Aktsiaselts Uku. 1994. aastal Riiklik Aktsiaselts Uku erastati ainsa pakkumise teinud investeerimisfirmale Tagaberg. Osadest endistest tootmisjaoskondadest moodustati eraldi ettevõtted.

Viited
------

1. ↑  Tallinn. Lühientsüklopeedia. Tallinn: Valgus, 1979, lk.307
2. ↑  Aare Laine. Tallinlannast Milvi Metsast on saanud saarlanna. Saarte Hääl, 07.03.2009
3. ↑  Viire Villandi, Postimees, 26.03.1996

Kirjandus
---------

* Helen Sirel (koostaja). Rahvakunstimeistrite koondis "Uku". Tallinn: Perioodika, 1975
* Milvi Mets (koostaja). Rahvakunstimeistrid. Tallinn: Perioodika, 1983

Välislingid
-----------

* Eesti filmi andmebaas. Rahvakunstimeistrite Koondis Uku käsitöömeistrid ja uus kauplussalong. Ringvaade "Nõukogude Eesti" nr 14 (1978)
* Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Rahvakunstimeistrite koondise Uku toodete näitus A. H. Tammsaare Memoriaalmuuseumis (fotograaf Oskar Vihandi), 1985
* Eesti rahvusbibliograafia. Rahvakunstimeistrite koondis Uku
Kuldtikandiga *epitaphios*, 1599 Benakise muuseumis Kreekas
14. sajandi Gllavenica surikuju keskaegsest Albaaniast
17. sajandi surikuju Benakise muuseumis Kreekas
Surikuju protsessioon Adelaide'i õigeusu kirikus
**Kristuse surikuju** ehk ***epitaphios*** (kreeka keeles Επιτάφιος *epitaphios* või Επιτάφιον *epitaphion*; kirikuslaavi keeles *Плащаница*) on enamasti tikandiga tekstiilist valmistatud ikoon, mis kujutab Kristuse surnukeha lamamas hauas. Ikooni kasutatakse Suure reede ja Vaikse laupäeva jumalateenistustel..

Ikonograafia
------------

Kristus on kujutatud lamamas nelinurksel linal niuderätikusse riietatuna, suletud silmadega ja sirgete kätega kahel pool külgedel, ikooni vasakusse külge suunatud pea ümber on traditsiooniline ristiga aupaiste. Mõnikord on ikoonil kujutatud tema kohale kummardunud Maarja ja mõned apostlid, ka Arimaatia Joosep ja Maarja Magdaleena ning mõnikord inglid. Stseen lähtub Jeesuse matmise kirjeldusest Johannese evangeeliumis (Jh 19:38-42). Lääne-Euroopa kunstis on selle kujutise analoogid Kristuse taganutmine või mõnikord *Pietà*.

Liturgiline kasutus
-------------------

Surikuju paigutatakse kiriku keskele pühale lauale suure reede pealelõunal suure õhtuteenistuse (ristiltvõtmine ehk *Apokathelosis*) ajal. Ikoon on tavaks lillede ja rohelusega ehtida ning sageli ehitatakse selle kohale okstest ja lilledest baldahhiin või ehitakse olemasolev baldahhiin (*kouvouklion* 'haud') lilledega. Suurel õhtuteenistusel paigutab preester ikooni baldahhiini alla ja asetab surikujule pühakirja. Järgneval hommikuteenistusel (*orthros*) kantakse lauda baldahhiini ja ikooniga kirikust välja ja ümber kiriku nagu matuserongkäigus, milles usklikud küünaldega käes järgnevad ikoonile kuni selle viimiseni kirikusse tagasi. Ikoon jääb kirikuruumi keskele ööni vastu pühapäeva, ülestõusmispüha vigiiliani.

Viited
------

1. ↑  The Epitaphios. - Orthodox pebbles
2. ↑  The tradition of the Epitaphios procession. - Greek News Agenda
3. ↑  Johannese evangeelium 19. - piibel.net
4. ↑  The Epitaphios. - Orthodox pebbles

Välislingid
-----------

* The tradition of the Epitaphios procession. - Greek News Agenda (surikuju protsessiooni tavast Kreekas)
* The Epitaphios. - Orthodox pebbles
* Epitaphios. - Thessaloniki Museum of Byzantine Culture
Jorge Alessandri Rodrígueze ausammas
**Jorge Alessandri Rodríguez** (19. mai 1896 Santiago – 31. august 1986 Santiago) oli Tšiili president 1958–1964. 

Tema isa oli Arturo Alessandri Palma, Tšiili president 1920–1925 ja 1932–1938. 

Pärast Tšiili Ülikooli lõpetamist insenerina 1919. aastal töötas ta valitsusametites. Ta rajas riigi suurima paberi- ja tselluloosivabriku.

1947. aastal nimetati ta rahandusministriks. 1957. aastal valiti ta senatisse esindama Santiagot ja järgmisel aastal osales ta sõltumatuna presidendivalimistel. Ta võitis valimised ja astus ametisse 3. novembril 1958. Presidendina tegeles ta edukalt riigi majandusega. Ta stabiliseeris riigi eelarve ja viis Tšiili majanduse ajaloo kõige stabiilsemasse perioodi.

Kui tema aeg presidendina otsa sai, võttis presidendiameti üle kristlik demokraat Eduardo Frei Montalva. Alessandri osales 1970 uuesti valimistel ja sai ülekaalukalt lüüa sotsialistilt Salvador Allendelt.

Pärast sõjaväelist riigipööret 11. septembril 1973, mil Augusto Pinochet võttis võimu, nimetati Alessandri 1976 Riiginõukogu presidendiks. Tema tööks sai uue põhiseaduse väljatöötamine, mis seadustaks uue sõjaväelise valitsuse. Põhiseadus kiideti heaks rahvahääletusel septembris 1980 ja jõustus märtsis 1981.

Pärast seda tõmbus Alessandri poliitilisest elust tagasi. Ta juhtis oma paberivabrikut kuni surmani. 

Tema onupoeg Arturo Alessandri Besa oli Konservatiivse Partei presidendikandidaat 1993. aasta presidendivalimistel, kuid kaotas kristlikule demokraadile Eduardo Frei Ruiz-Taglele.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Jorge Alessandri** |
**Looduskesksus** ehk **ökotsentrism** on keskkonnaeetika vool, mis inimühiskonna ja looduse suhete konstrueerimisel lähtub loodusele omistatavatest õigustest ja vajadustest. Looduskesksuse vastand on inimkesksus. 

Ökotsentrismiga kattub osaliselt mõiste "biotsentrism", nende eristus on kirjanduses sageli hägune. Mõned allikad väidavad, et ökotsentrism väärtustab nii elus- kui eluta süsteeme (ökosfääri), biotsentrism aga eelkõige elussüsteeme (biosfääri). 

Looduskesksuse rõhutamine on keskkonnapoliitilistes säästvat arengut põhjendavates aruteludes sageli edukas vahend, sest emotsionaalselt ja sümboli mõttes on "looduskesksus" mõjuv mõiste.

Kõige fundamentaalsemaks lahknevuseks keskkonnakaitse mõtesta­misel peetakse jätkuvalt inimkesksuse ja looduskesk­suse eristamist. Looduskeskne mõtteviis eeldab kõigi eluvormide väärtustamist, neile omase "sisemise väärtuse" ja elueesmärgi tunnustamist - seega, inimene kui üks paljudest eluvormidest peaks esmalt mõtlema sellele, kuivõrd tal ikka on õigust teistega manipuleerida.

Vaata ka
--------

* Biotsentrism
* Inimkesksus
* Looduse õigused
* Süvaökoloogia
* Uus keskkonnaparadigma

Viited
------

1. 1 2  Säästva arengu sõnaseletusi. Säästva Eesti Instituut, SEI Tallinn.  (vaadatud 3.02.2010)
2. ↑  The Oxford Pocket Dictionary of Current English, 2009. Encyclopedia.com  (vaadatud 11.08.2011)
3. ↑  Dunlap, R. & K. Van Libre, 1978. The "New Environmental Paradigm": A proposed measuring instrument and preliminary results. Journal of Envi­ronmental Education

Kirjandus
---------

* Säästva arengu sõnaseletusi. Säästva Eesti Instituut, SEI Tallinn.  (vaadatud 3.02.2010)
**Terry Vincent Callaghan** (sündinud 11. märtsil 1945) on Briti ökoloog.

Ta on Sheffieldi Ülikooli arktilise ökoloogia professor. Tema teadustöö keskendub arktilise keskkonna ja arktilise elustiku ökoloogia (kaasates ökosüsteemseid protsesse) omavahelise suhte uurimisele.

Haridustee ja töökäik
---------------------

Terry Callaghan lõpetas 1967. aastal Manchesteri Ülikooli bakalaureusekraadiga. Doktorikraadi kaitses ta aastal 1972 Birminghami Ülikoolis.

Ta oli Manchesteri Ülikoolis arktilise bioloogia professor (1993–1995) ning alates 1997. aastast töötab ta Sheffieldi Ülikooli arktilise ökoloogia professorina. Callaghan on töötanud ka Rootsis: Lundi Ülikoolis arktilise ökoloogia professorina ning Norrbotteni läänis asuvas Abisko uurimisjaamas (1996–2002) ja Kirena kliimamõjude uurimiskeskuses (direktor aastal 1997).

IPCC hindamisraportite koostamise töögrupis
-------------------------------------------

Nobeli rahuauhinna pälvisid 2007. aastal ühiselt IPCC (Valitsustevaheline Kliimamuutuste Paneel)
ja Al Gore jõupingutuste eest, et töötada välja ja levitada ulatuslikumalt teadmisi inimtegevusest kliimamuutuste põhjustamisel ning püstitada meetmed, mis on vajalikud sellega võitlemiseks. 

IPCC-poolsete hindamisraportite koostamisel kuulus kaasautorite hulka ka Terry V. Callaghan.

Tunnustus
---------

* 1991 – Lundi Ülikooli audoktor (1991)
* 1993 – Manchesteri Ülikooli audoktor (1993)
* 2002 – Oulu Ülikooli audoktor (2002)
* 2002 – valiti Rootsi Kuningliku Teaduste Akadeemia välisliikmeks

Viited
------

1. ↑  Professor Terry V Callaghan Sheffieldi Ülikooli kodulehel  ( inglise keeles)

Välislingid
-----------

* Professor Terry V Callaghan Sheffieldi Ülikooli kodulehel ( inglise keeles)
**Haldjaking** (*Calypso bulbosa*) on käpaliste sugukonda haldjakinga perekonda kuuluv mitmeaastane taim.

Ladinakeelse nime on ta saanud antiikmütoloogia tegelase nümf Kalypso järgi. Saksa keeles on taime nimi *Norne* Skandinaavia mütoloogia tegelaste, saatusejumalannade nornide järgi.

Tema õied on roosad, punased, punakaslinnad või lillad. Õie huul on valge tumepunaste täppidega.

Haldjakingal on 28 kromosoomi.

Levila ja kasvukoht
-------------------

Haldjaking on tsirkumpolaarse levikuga, esinedes Põhja-Ameerika ja Euraasia põhjaaladel, eriti mägimetsades. Teda leidub Rootsis, Soomes ja Venemaa Euroopa-osa põhjaosas (sealhulgas Leningradi oblastis), kuid Eestis seni leitud ei ole. Teda leidub ka Ida-Siberis, Kanadas ja USA põhjaosas. Ta kasvab okasmetsades varjulistes kohtades.

Hoolimata laiast levilast arvatakse haldjaking paljudes maades, sealhulgas Rootsis ja Soomes, ohustatud liikide hulka, sest ta ei talu inimtegevust, sealhulgas ümberistutamist. Nimelt sõltub haldjaking mükoriisast, pinnases elavatest seentest.

Põhja-Ameerika indiaanlased on kasutanud haldjakinga sibulaid toiduks. Tänapäeval on see üldjuhul keelatud.

Paljunemine
-----------

Haldjaking on putuktolmleja. Ta meelitab putukaid ligi õitega, kuid õites ei ole midagi putukatele meelepärast ja sellepärast õpivad putukad haldjakinga õitesse mitte tagasi tulema. Niisuguse õppe keerukustamiseks varieerub haldjakinga õie kuju ja värvus natuke rohkem kui enamikul taimedel.

Haldjaking õitseb oma levila lõunaosas alates märtsi lõpust, põhjaosas alates maist või isegi juunist. Õisikud on umbes 20 cm kõrgused. Õisik on täielikult välja arenenud alles umbes 20 aasta vanustel taimedel.

Süstemaatika
------------

Haldjaking on ainus liik oma perekonnas. Lähedaste liikide puudumise tõttu ei tunta haldjakinga ristandeid teiste taimedega. Eristatakse viit alamliiki: *C.b. albiflora, C.b. americana, C.b. japonica, C.b. occidentalis* ja *C.b. speciosa*.

Esimest korda kirjeldas haldjakinga Karl von Linné 1753 nime *Cypripedium bulbosum* all. Esimesena kasutas tänapäevast ladinakeelset nime Londoni Kuningliku Botaanikaaia (Kew' botaanikaaed) aednik Richard Salisbury (1761–1629) aastal 1806 teoses "Paradisus Londonensis".

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Haldjaking(Calypso bulbosa)** |
The Verve 2008. aastal
**The Verve** oli inglise rokkansambel, mis loodi 1989. aastal Wiganis. Ansamblisse kuulusid esialgu solist Richard Ashcroft, kitarrist Nick McCabe, basskitarrist Simon Jones ja trummar Peter Salisbury. Hiljem liitus ansambliga kitarrist ja klahvpillimängija Simon Tong.

Tänu *shoegazing* '​ule ja *space rock* '​ile avastas ansambel enda jaoks psühhedeelse kõla, mida rakendati nii helisalvestistel kui ka kolmel albumil. Ansambel on üle elanud nime- ja koosseisu muutusi ning lahkuminekuid, ansambli liikmetel on olnud terviseprobleeme, narkootikumide kuritarvitamist ja eri põhjustel kohtukaasusi. Ajakiri Filter on viidanud neile kui ühele kokkukasvanumale, kuid samas püsimatumale ansamblile ajaloos.

Ansambli läbimurre toimus 1997. aastal albumiga "Urban Hymns", mis oli suurima läbimüügiga album Briti edetabeli ajaloos. Sellel albumil olevast laulust "Bitter Sweet Symphony" sai ülemaailmne hitt. 1998. aastal võitis ansambel kaks Briti popmuusika auhinda ning märtsis olid nad ka ajakirja Rolling Stone esikaanel. 1999. aasta veebruaris esitati "Bitter Sweet Symphony" Grammy auhinnale parima rokklaulu kategoorias.

Varsti pärast läbimurret, 1999. aasta aprillis, otsustas ansambel sisekonfliktide tõttu tegutsemise lõpetada. Kaheksandal lahusoleku aastal eitas Ashcroft uuesti kokkutulemist, öeldes, et tõenäolisem on saada lavale kõik neli The Beatlesi liiget kui The Verve.

Ansambli algne koosseis tuli taas kokku 2007. aasta juunis. Sama aasta lõpus alustasid nad tuuri ning 2008. aasta augustis anti välja album "Forth". 2009. aastal läks ansambel aga kolmandat korda lahku.

Viited
------

1. ↑  "Top 40 Best Selling Albums: 28 July 1956 - 14 June 2009" (PDF). Official Charts Company. Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 22.11.2009. Vaadatud 16.04.2012.
2. ↑  The Brit Awards: The Verve Brits.co.uk. Vaadatud 16.04.2012
3. ↑  1998 Rolling Stone Covers Rolling Stone. Vaadatud 16.04.2012
4. ↑  41st Grammy Awards - 1999 Rock on the Net. Vaadatud 16.04.2012
5. 1 2  "Rock band Verve announce reunion". *BBC News*. 26. juuni 2007. Vaadatud 16.04.2012.
6. ↑  Cameron Adams (10. juuni 2010). "Q & A: Richard Ashcroft talks about The Verve and his Australian tour". The Daily Telegraph. Vaadatud 16.04.2012.

Välislingid
-----------

* Koduleht
**Setra** on Daimler AGle kuuluv Baden-Württembergis Ulmis tegutsev bussitootja. Eestis kasutab Setra busse Sareta.

Setra eelkäijaks oli Ulmis tegutsev Karl Kässbohrer Fahrzeugwerke GmbH, mille rajas vankrimeister Karl Kässbohrer (1864-1922) aastal 1893. Peale tema surma võtsid äri üle tema pojad Karl noorem (1901-1973) ja Otto (1904-1989).

Esimene Setra nime kandvat bussi - S8 - esitleti 1951. aastal. Nimi Setra tuleneb sõnast *selbsttragend* (isekandev) - buss oli esimene, mis kasutas kandevkere, tagamootori ja tagasillaga otseühenduse kooslust.

Setra mudelitähised vihjavad alati bussi istmeridade arvule. Nii oligi esimeses bussis S8 kaheksa istmerida. Aja jooksul tulid välja ka mudelid S6, S7, S9, S10, S11, S12, S14 ja S15.

1967. aastal hakati tootma teise põlvkonna Setra busse. Nüüd oli mudelinime lõpus 0, mudelid olid taaskord sõltuvalt istmeridade arvust S80-S150.

1976. aastal tulid välja Setra kolmanda põlvkonna bussid. Mudelitähised olid nüüd S208-S217, lisaks toodeti ka kahekorruselisi S221 ja S228.

1991. aastal tulid välja neljanda põlvkonna Setra bussid, mudelitähistega S309-S319, lisaks ka kahekorruseline S328.

Viienda põlvkonna Setra bussid tulid välja 2001. aastal, mudelitähised olid S411-S419, lisaks kahekorruseline S431.

Praegu uusimad Setra bussid on kuuenda põlvkonna omad, mis lasti välja 2011. aastal, mudeliteks S511-S519 ja kahekorruseline S531.

Galerii
-------

* Setra S8 (1951)Setra S8 (1951)
* Setra S6 u 1955. aastastSetra S6 u 1955. aastast
* Setra S215HD (1981)Setra S215HD (1981)
* Setra S431DTSetra S431DT
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib linnusest Vinni vallas; linnamägede kohta Mustvee vallas vaata artiklitest Roela I linnamägi ja Roela II linnamägi.* |

---

**Roela linnamägi** on kaheosaline muinaslinnus Lääne-Virumaal Vinni vallas Rakvere–Luige maantee lähedal.

Kirjeldus
---------

Tegemist on kaheosalise muinaslinnusega, mis koosneb ulatuslikust lõunaplatoost ning on põhjaplatoost kolm korda väiksema pindalaga. Vallide ja kraavide paiknemise järgi tundub, et linnuse lõunapoolne osa on olnud kaitstud mõlemast otsast, põhjapoolne ainult ühest otsast.

Linnamägi on rajatud läänepoolse haru keskele, mille laius on 12 m. Idas piirneb linnuseala sälkoruga, mille nõlvade kõrgus on keskmiselt 20 m, läänepoolse nõlva kõrgus aga 25 m. Lõunapoolses otsas on linnamäe platoo ülejäänud vallseljakust eraldatud valliga. Valli kõrgus on 0,6 m, laius 2 m ja pikkus 12 m. Põhjapoolse otsa vall on rajatud kruusast. Lõuna pool järgneb kolmas vall, siseküljel kõrgusega 0,6 m ja välisküljel 1,7 m.

Viited
------

1. 1 2  Evald Tõnisson. Eesti muinaslinnad. 2008, lk 218.

Välislingid
-----------

* Roela maalinnus Eesti looduse infosüsteemis
**Aleksei Aleksejevitš Leontjev** (vene keeles Алексей Алексеевич Леонтьев; 14. jaanuar 1936 Moskva – 12. august 2004 Moskva) oli Nõukogude keeleteadlane ja psühholoog, Aleksei Leontjevi poeg.

Ta õppis M. V. Lomonossovi nimelise Moskva Riikliku Ülikooli filoloogiateaduskonna germaani filoloogia osakonnas, mille lõpetas 1958. aastal. Samast aastast töötas NSV Liidu Teaduste Akadeemia Keeleteaduse Instituudis. 1963. aastal kaitses ta teaduste kandidaadi väitekirja filoloogias ning 1968. aastal doktoriväitekirja filoloogias. 1975. aastal sai ta doktorikraadi psühholoogias doktoritööga "Kõnelise suhtlemise psühholoogia" (vene keeles Психология речевого общения). 1997. aastal sai ta professoriks. Ta on maetud Moskva Kuntsevo kalmistule.

Teosed eesti keeles
-------------------

* *Inimese keel ja mõtlemine*. Tõlkija: J. Rebane. Tallinn: Eesti Raamat, 1967.
* *Mis on keel*. Vene keelest tõlkinud M. Relvik, kommentaarid kirjutanud Lembit Vaba. Tallinn: Valgus, 1980.

Viited
------

1. ↑  Могила А. А. Леонтьева на Кунцевском кладбище
**Golden State Warriors** on Põhja-Ameerika korvpalliliiga NBA klubi. Meeskond mängib läänekonverentsi Vaikse ookeani divisjonis ja peab oma kodumänge San Franciscos Chase Centeris.

Algselt **Philadelphia Warriorsi** ja seejärel **San Francisco Warriorsi** nime kandnud klubi võttis praeguse nimekuju kasutusele 1971. aastal.

Warriors on NBA üks edukamaid klubisid, meistriks on tuldud kuus korda: 1947. 1956. 1975. 2015. 2017. ja 2018. aastal. Sellest enamat on suutnud vaid Boston Celtics ja Los Angeles Lakers.

Ajalugu
-------

Warriors asutati 1946. aastal Philadelphias ja selle esimeseks peatreeneriks palgati Eddie Gottlieb. Skoorikuninga Joe Fulksi vedamisel tuldi värskelt loodud korvpalliliiga BAA (NBA eelkäija) meistriks, kui finaalis alistati Chicago Stags 4 : 1.

BAA meistriks tuldi ka hooajal 1955/56, kui finaalseerias alistati Fort Wayne Pistons 4 : 1. Meeskonna liidriteks olid tulevased kuulsuste halli liikmed Paul Arizin, Tom Gola ja Neil Johnston. 

1959. aasta *draft*'is valis Warriors Wilt Chamberlaini. Kuuel järgmisel hooajal oli Chamberlain nii Warriorsi kui ka kogu liiga skooriliider ning tema karjääri üheks tähtsündmuseks kujunes 2. märtsil 1962 peetud mäng New York Knicksi vastu, kus ta viskas NBA rekordit tähistavad 100 punkti.

1962. aastal sai Franklin Mieulist uus enamusomanik ja ta kolis klubi San Francisco lahe äärde. Aastatel 1962–1971 kandis klubi nime San Francisco Warriors. 1963–64. hooaja eel valiti *draft*'ist keskmängija Nate Thurmond. Samal hooajal jõudis Warriors NBA finaali, kus kaotati Boston Celticsile 1 : 4. 

Järgmisel hooajal vahetati Chamberlain Philadelphia 76ersisse, misjärel suudeti võita vaid 17 mängu. NBA meistriks tuldi jälle 1975. aastal, siis juba Rick Barry ja Jamaal Wilkesi eestvedamisel.

Kulus aastakümneid, enne kui Warriors pääses taas NBA meistrivõistlustel tegijate sekka. Eriti edukaks kujunesid hooajad 2014/15–2018/2019, kui Warriors mängis viis hooaega järjest NBA finaalis, tulles NBA meistriks 2015. 2017. ja 2018. aastal. Viimaste võitude peaarhitektid olid Stephen Curry, Klay Thompson, Draymond Green, Kevin Durant ja peatreener Steve Kerr.

Mängijad hooajal 2020/2021
--------------------------

* Kent Bazemore
* Marquese Chriss
* Stephen Curry
* Draymond Green
* Damion Lee
* Kevon Looney
* Nico Mannion
* Mychal Mulder
* Kelly Oubre jr
* Eric Paschall
* Jordan Poole
* Alen Smailagić
* Klay Thompson
* Brad Wanamaker
* Andrew Wiggins
* James Wiseman

Endised tuntumad mängijad
-------------------------

* Wilt Chamberlain
* Nate Thurmond
* Rick Barry
* Chris Mullin
* Šarūnas Marčiulionis
* Kevin Durant

Välislingid
-----------

* Golden State Warriors
Suudlevate tudengite purskkaev Tartu raekoja platsil
**"Suudlevad tudengid"** on Tartus Raekoja platsil asuva Suudlevate tudengite purskkaevu keskne skulptuur. Skulptuuri autor on kujur Mati Karmin.

Kuigi skulptuur on võistluskorras valminud purskkaevu detail, viidatakse sellele ka kui iseseisvale kunstiteosele. Skulptuuri koopiaid müüakse eraldi, intervjuudes Mati Karminiga kõneldakse skulptuurist kui iseseisvast loomingust ning teabeallikates viidatakse eraldi nii skulptuurile kui ka purskkaevule.[*viide?*]

Mati Karmin sai kuju loomiseks inspiratsiooni perekonnaringist. Kujur näinud, kuidas tema õe vanem poeg suudelnud vihma käes oma tüdrukut, ja pildistanud seda. Hiljem andis purskkaevu kujundamiseks väljakuulutatud Tartu Linnavalitsuse võistlus kujurile innustust suudlevate noorte skulptuuri loomiseks.

* 
* 
* 
*

Viited
------

1. ↑  Raekoja platsi purskkaevu idee otsinguil www.postimees.ee (vaadatud 17.09.2013)
2. ↑  Jaan Lukas. Vandeadvokaat Mare Laur on leidnud oma armastuse Kaiu järve ääres Vooremaa, 25. juuli 2005.

Välislingid
-----------

* Mati Karmin võitleb suudlevate suveniiritudengitega EE, 03. APRILL 2002
* Video ja galerii. Sõbrapäeva 30 musi: Raekoja platsil oli palju suudlevate tudengite kujusid
**Lexus GS** on Toyota luksusautode osakonna toodetav Lexuse keskklassi sedaan, mida on müüdud alates 1993. aastast.

Esimene põlvkond (S140; 1991)
-----------------------------

Auto disaini autor on Italdesign Giugiaro ning esimesed disainivisandid valmisid juba 1988. aastal. GS 300 oli katse lisada läbimõeldud euroopalikku tasakaalu Jaapani turu tippklassi sedaanidele.

Varem müüdi sama mudelit Jaapani turul **Toyota Aristo** nime all alates 1991. aastast. 

* Toyota AristoToyota Aristo
* Lexus GS 1. põlvkondLexus GS 1. põlvkond

Teine põlvkond (S160; 1997)
---------------------------

* Lexus GSLexus GS

Kolmas põlvkond (S190; 2005)
----------------------------

* Lexus GS (2007)Lexus GS (2007)

Neljas põlvkond (L10; 2011)
---------------------------

Lexus GS 300h (2013)
Pildil oleva 4. põlvkonna **Lexus GS300h** on odavaim hübriidmootoriga Lexus GS. Jõuallikateks on 2,5-liitrine bensiinimootor võimsusega 133 kW (181 hj) ja elektrimootor ning koguvõimsuseks 164 kW (223 hj). Tippkiirus on 190 km/h, 10–100 km/h kiirendus kestab 9,2 sekundit ja kütusekulu on 4,8 l/100 km ()NEDC standardi järgi).

2015. aastal tehti GS-ile mudeliuuendus. 

Alates 2018. aastast enam Lexus GSi Euroopa turul ei müüda ning selle asemel pakutakse esirattaveoga Lexus ES-i, mida oli varem müüdud Põhja-Ameerika ja Aasia turgudel.

### GS F

Lexus GS F
GS-i suure jõudlusega F-versioon GS F esitleti 2015. aasta Põhja-Ameerika autonäitusel ning see jõudis USA-s müüki 2015. aasta novembris 2016. mudeliaastaks.

GS F-l on 5,0-liitrine (4969 cm3) 2UR-GSE V8 mootor koos Atkinsoni tsükli toega, mis arendab kuni 348 kW (473 hj) 7100 p/min juures ja 527 N⋅m pöördemomenti 4800–5600 p/min juures. Käigukastiks kasutatakse Aisini poolt ehitatud Toyota AA80E 8-käigulist käigukasti.

Viited
------

1. ↑  "GS 300 (Aristo)".
2. ↑  Beckwith, Jimi (19. september 2018). "Lexus ES revealed as driver-focused £35,150 GS replacement". *www.autocar.co.uk*.