recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Andi Meister** (sündinud 17. novembril 1938 Lüganusel) on Eesti insener ja poliitik.

1962. aastal lõpetas Meister Tallinna Polütehnilise Instituudi liiklusteede ja sillaehituse insenerina. Hiljem töötas ta Kohtla-Järve maanteedevalitsuses ning seejärel Eesti NSV Autotranspordi ja Maanteede Ministeeriumi juures. 

Meister liitus Eesti iseseisvusliikumisega, ta oli ERSP liige. 1990–1992 juhtis ta Transpordi- ja Sideministeeriumi avalike suhete osakonda ning seejärel töötas ta lühikest aega Eesti Riigikantseleis, olles peaminister Tiit Vähi abi. 

1992–1994 oli Meister Mart Laari esimese valitsuse teede- ja sideminister ning jätkas samas ametis ka Andres Tarandi valitsuses (1994–1995). 

28. septembril 1994 toimus Estonia katastroof ning Meister määrati õnnetuse järel Eesti-Soome-Rootsi uurimiskomisjoni juhiks; selles ametis oli ta kuni 1996. aastani. Pärast ametist lahkumist avaldas ta 1997. aastal raamatu "Lõpetamata logiraamat: Mayday Estonia III", mis sisaldab tema isiklikke seisukohti ja mõtteid seoses laevahukuga.

2009. aastal avaldas Meister romaani "Valgus olematus aknas", mille käsikiri valmis juba 1987. aastaks. Samuti on Meister tegelenud Lüganuse piirkonna ajaloo uurimisega.

Teoseid
-------

* *Võrkmeetoditest ja nende rakendamise võimalustest teedemajandites*, Tallinn: Valgus, 1968.
* *Lõpetamata logiraamat: Mayday Estonia III*, Tallinn: BNS-i Kirjastus, 1997. ISBN 9985883012
* *Valgus olematus aknas*, Tallinn: Pegasus, 2009. ISBN 9789949453108
* *Üle vaevavete: Purtse jõgi jutustab*, Purtse: Purtse Jõe Arenduskeskus, 2011.

Viited
------

1. ↑  Mida kirjutas Postimees 5 aastat tagasi Postimees, 3. juuli 1997.
2. ↑  Kohustuslik kirjandus. Berk Vaher ja Andi Meister Vikerraadio, 12. mai 2013.

Välislingid
-----------

* Andi Meistri isikuloolised andmed (Prabook.com)
* Andi Meister tahaks käia Estonia vrakis Postimees, 20. mai 1997.
* Andi Meister viitab kaheksa inimese salapärasele kadumisele Õhtuleht, 18. august 1997.
* Andi Meister tahaks Estonia katastroofi unustada Eesti Päevaleht, 28. september 1997.
* Maalehe rolleri võitis Andi Meister Maaleht, 10. mai 2012.
* Baruto andis loosivõidule topeltkaalu Maaleht, 6. juuni 2012.
* Kohustuslik kirjandus. Berk Vaher ja Andi Meister Vikerraadio, 12. mai 2013.
**Endel Palmiste** (4. juuli 1930 Joandu – 9. detsember 2014) oli eesti raamatugraafik ja plakatikunstnik.

1949. aastal lõpetas ta Rakvere I keskkooli, olles valiku ees, kas õppida edasi Tartu Ülikoolis ajalugu või Tallinna kunstiinstituudis graafikat. 1949. aasta sügisel alustas ta õpinguid kunstiinstituudis. Elusaatus tõi pöörde 1950. aasta kevadel, kui ta kavatses koos kahe sõbraga põgeneda Virumaa rannakülast paadiga Soome. Ettevõtmine ebaõnnestus, Palmiste arreteeriti ja saadeti 25 aastaks Jakuutiasse Verhojanski rajooni vangilaagrisse, kust vabanes kuus aastat hiljem. 1956. aastal jätkas ta õpinguid ERKIs, lõpetas selle 1961. aastal graafikuna.

Ta töötas aastatel 1960–1963 kunstilise toimetajana Eesti Riiklikus Kirjastuses, 1965–1967 Normas reklaamikunstnikuna, 1967–1980 kirjastuses Perioodika raamatukirjastusgrupi peakunstnikuna ja seejärel vabakunstnikuna. Ta oli 1964. aastast Kunstnike Liidu liige. 

Endel Palmiste loomingus on olnud esikohal plakatikunst. Ajastu nõuete kohaselt on ta kujundanud hulgaliselt poliit- ja reklaamplakateid ning pälvinud konkurssidel ja näitustel auhindu. Vähem tähtis pole tema looming ka raamatukujunduse vallas. Tema illustratsioonides valitseb dünaamiline sule- ja pintslijoonistus. Raamatukaantel on ta kasutanud kalligraafilist kirjapilti, millele on omane lopsakas pintslitõmme ja peenike sulejoon.

Endel Palmiste võttis osa Eesti Memento liidu tegevusest, oli ka selle esimees. 2002. aastal autasustati Endel Palmistet Eesti Punase Risti IV klassi teenetemärgiga massirepressioonide uurimise eest. 

Ta oli Eesti Kunstnike Liidu ja Eesti Kujundusgraafikute liidu liige.

Tunnustus
---------

* 2002 Eesti Punase Risti IV klassi teenetemärk

Viited
------

1. 1 2 3  "In memoriam: Endel Palmiste". *Sirp.ee*. 17.12.2014. Vaadatud 09.05.2022.

Kirjandus
---------

* Eesti kunsti ja arhitektuuri biograafiline leksikon. Tallinn 1996
**Endel Rumma** (3. juuli 1917 Tallinn – 8. november 1995 Nacka, Stockholm) oli eesti arst.

Rumma lõpetas 1935. aastal Gustav Adolfi gümnaasiumi ja Sõjakooli, saades leitnandi aukraadi.
Aastail 1935(1936)–1940 ja 1943 (vahepeal oli sõjaväearstina mobiliseeritud) õppis ta Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas, oli Üliõpilasselts Raimla vilistlane.

1944. aasta sügisel põgenes Rumma okupatsiooni eest aurikuga Nordstern, mille venelased Klaipeda ranniku lähedal põhja lasksid. Poolest tuhandest inimesest pääses ainult 50, nende hulgas Endel Rumma. Nordsterni hukkumisel sai Rumma raskelt vigastada, ta sai plahvatuse tagajärjel põlveliigese nihestuse, mis tekitas ummistuse ja gangreeni ning lõpuks tema vasak jalg amputeeriti (seetõttu oli ta pikalt ravil Gotenhafeni ja Burg bei Magdeburgi haiglates). Rumma kaotas laevahukus ema ja isa, kogu Rummade suurest suguvõsast pääses vaid kolm inimest, hukkus 18.

17. aprillil 1945 põgenes ta sõprade abiga Berliinist Rootsi. Algul oli Rumma laagris Malmös ja viidi hiljem Stureby haiglasse Stockholmi, kus sai jätkuvat ravi. 1946. aastal sai Rumma esimese töökoha. Endel Rumma täiendas end Karolinska haigla juures ja 1955. aastal saavutas rootsi arsti õigused. Rumma oli ka Katrineholmi linnaarst. Pikemat aega töötas ta Stockholmi lõunalinnaosade linnaarstina ja oli kuni pensionile jäämiseni Danvikshemmeti arst. Selle haigla kirikus ta ka maeti.

Rumma oli Eesti Maja Klubi ja Akadeemilise Koondise esimees, ERF-i esinduskogu liige, sihtasutuse Eesti Ühisabi esimees ning Eesti Sõjaveteranide Ühingu esimees. Elu lõpuni oli ta Eesti Ohvitseride Kogu Rootsis esimees. Ta laulis pikemat aega Stockholmi Eesti Meeskooris ja hiljem ka "Sügishelis".

Tema abikaasa oli Inez ning pojad Jaan, Andres ja Toomas.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6  "DR. ENDEL RUMMA OLI TIHEDAS KONTAKTIS EESTI SÕJAVETERANIDEGA". *Võitleja = The Combatant : ülemaailmne Eesti sõjameeste ja vabadusvõitlejate häälekandja*. 1. jaanuar 1996. Vaadatud 3.02.2019.
2. 1 2  Ojalo, H (juuni 2018). "Kolm laevahukku 1944. aasta sügisel. Moero, Nordstern ja RO24". *Kultuur ja Elu : K & E : rahvuskultuuri ajakiri*. Vaadatud 3.02.2019.

Kirjandus
---------

* Dr. Endel Rumma surnud. Teataja, 2. detsember 1995, nr. 15, lk. 6.

Välislingid
-----------

* Foto: Endel Rumma 1980. aastal
* TÜ üliõpilased
* Ohvitseride andmekogu
|  |
| --- |
|  **Poks** |
| Riik |  | USA |

**Boris Põder** (ka **Põdder**; poksijana hiljem ka **Bobby Podder** või **Potter**; 25. jaanuar 1905 Tallinn – märts 1984 New York, USA) oli Eesti ja USA poksija.

Ta hakkas poksima 1922. aastal, kui ta õppis Tallinna Linna I Reaalkoolis. Ta poksis Tallinna Kalevis.

Põder oli kokku kahekordne Eesti meister kergekaalus (kuni 135 naela ehk 61,2 kg) aastatel 1923–1924.

Ta lõpetas 1924. aastal Tallinna Linna Poeglaste Reaalgümnaasiumi ja läks Ameerika Ühendriikidesse. Ta asus elama New Yorki ja võttis 1925. aastal USA kodakondsuse. Ta võistles seal ka harrastajana.

Elukutselisena
--------------

Põder poksis oktoobrist 1925 kuni jaanuarini 1928 elukutselisena. Ta pidas kokku 19 kohtumist, võitis neist 5 ja kaotas 12 (neist 3 nokaudiga) kohtumist ning 2 kohtumist jäi viiki.

Viited
------

1. ↑  BillionGraves

Kirjandus
---------

* H. M–n. "Eesti poksija ilmameistrite maal. Boris Põdder areneb järjekindlalt". Eesti Spordileht nr 46, 10. detsember 1926. Lk 1 ja 7
* A. R–g. "Sõnumeid eestlastest. Boris Põder 50-a.". Vaba Eesti Sõna nr 4, 27. jaanuar 1955. Lk 8
* Rein Pajur. "Poksi lugu". Tallinn 2009. Lk 413

Välislingid
-----------

* Boris Põdra pilt artiklis "Eesti poksija ilmameistrite maal. Boris Põdder areneb järjekindlalt". Eesti Spordileht nr 46, 10. detsember 1926. Lk 1
* Boris Põdra sporditulemused
* Boris Põder (Bobby Podder) lehel *BoxRec*. Inglise keeles
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib aastatel 1757–1828 elanud vaimulikust; aastatel 1714–1785 elanud vaimuliku kohta vaata artiklit Otto Reinhold von Holtz vanem* |

---

**Otto Reinhold von Holtz** (21. aprill 1757 Keila – 28. aprill 1828 Keila) oli rootsi-saksa päritolu eesti vaimulik ja kirjamees.

Õppis 1774–1778 Greifswaldi (ei immatrikuleeritud) ja Tübingeni ülikoolis (immatrikuleeriti 2. mail 1775) ülikoolis teoloogiat. Oli aasta koduõpetaja. Ordineeriti õpetajaks 16. veebruaril 1780.

Oli Keila Miikaeli koguduse pastor (kutsuti ametisse 7. oktoobril 1779) aastatel 1780–1828 ja aastast 1806 Lääne-Harju praostkonna praost. Tõlkis 1816. aasta talurahvaseadused ja arstiteaduslikke brošüüre.

Isiklikku
---------

Tema isa Otto Reinhold von Holtz vanem Paide ja Anna koguduse ning Keila Miikaeli koguduse õpetaja, emapoolne vanaisa Reinhold Winkler vanem oli Järva-Jaani Ristija Johannese koguduse õpetaja, äi Reinhold Johann Winkler vanem oli Tallinna Püha Vaimu koguduse abiõpetaja, Tallinna Oleviste koguduse õpetaja ja Tallinna superintendent.

Looming
-------

Avaldas raamatus "Luggemissed Eestima Tallorahwa Moistusse ja Süddame Juhhatamisseks" (1817) peale tõlkejuttude ja -luuletuste eestiainelisi palu. Ilmutas teiste tolle aja õpetlike juturaamatute autoritega võrreldes suuremat stiilivõimet. Eestindas esimesena Friedrich von Schilleri ja Ludwig Christoph Heinrich Hölty luulet.

Teoseid
-------

### Juriidilised raamatud

* "Iggaüks" (1802)
* "Eestima Tallorahwa Seäduse" (1805)
* "Eestimaa Tallorahwa Kohto-Seäduse ehk Wallakohto Kässo-Ramatu" (1805)
* "Eestima Tallorahwa Seädmised" (1816)

### Meditsiinikäsiraamatud

* "Lühhike öppetus nende abbiks, kes näivad surnud ollewad ja ommeti weel ellawad" (1811)
* "Lühhike öppetus Eestima Tallorahwa Ämmadele" (1812)

### Didaktiline antoloogia

* "Luggemissed Eestima Tallorahwa Moistusse ja Süddame Juhhatamisseks. Tallinnas, trükkitud J. H. Gresseli kirjadega, aastal 1817"

Viited
------

1. ↑  Liivi Aarma Põhja-Eesti vaimulike lühielulood 1525–1885 Tallinn 2007

Kirjandus
---------

* Pürkop, H. "Holtz, Otto Reinhold von". Leksikon Eesti biograafiline: In. Toim. AR Cederberg ... [Et al.]. I, A – L. Tartu Loodus 1926, pp. 141f. (= Akadeemilise Ajaloo Seltsi toimetused-II = II Estonia Academicae Societatis historicae scripta).

Välislingid
-----------

* Otto Reinhold von Holtz andmebaasis EEVA
**Endel Rikand** (9. aprill 1906 Riia – 17. august 1944 Permisküla, Virumaa) oli Eesti laskur.

1924. aastal lõpetas ta Tallinna Reaalkooli ja 1926. aastal Riigi Tööstuskooli. 

Aastatel 1934–1939 kuulus ta Eesti laskekoondisse, võitis MM-il 4 medalit, osales 6 Eesti rekordi püstitamisel. 

Ta oli Kaitseliidu Põhja malevkonna spordipealiku abi, töötas Pärnus raua- ja puidutööstuses, Põltsamaal tööstuskoolis ja joonestaja-konstruktorina Massoproduktis. 

Aastatel 1943–1944 osales ta Jätkusõjas, langes lahingus Narva rindel.

2006. aastast peetakse Männiku lasketiirus temanimelist mälestusvõistlust (Rikandi memoriaalvõistlus).

Tunnustus
---------

* 1935 – Tallinna Spordipressi Klubi kuldmedal Eesti parima spordisaavutuse eest
* 1935 – Kaitseliidu sõrmus heade lasketulemuste eest
* Kaitseliidu Valgeristi III klassi teenetemärk
* Soome Kaitseliidu teenetemedal
* 1938 – kuldkäekell riigihoidjalt

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Biograafia ESBL-is (vaadatud 08.06.2015)

Välislingid
-----------

* Biograafia ESBL-is
**Otto Roots** (29. juuni 1914 – 12. jaanuar 1994) oli eesti õpetaja, ehitusteadlane ja laulutekstide autor.

Lõpetas 1932. aastal Tallinna Poeglaste Reaalgümnaasiumi, õppis aastatel 1936–1941 Tallinna Tehnikaülikoolis. Oli aastatel 1941–1945 mobiliseerituna Punaarmees. 

Lõpetas 1946. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI) tööstus- ja tsiviilehituse eriala. Kaitses 1954. aastal TPI-s tehnikakandidaadi väitekirja "Risttalastiku arvutus ja elektriline modelleerimine". 

Töötas TPI dotsendina.

Teoseid
-------

Ta on kirjutanud sõnad Tallinna 20. Keskkooli hümnile ning mitmele Viktor Ignatjevi, Boris Kõrveri, Hans Hindpere ja Jaan Koha laulule.

* 1965 "Tugevusõpetus". Kaasautor Konstantin Ollik
* 1974 "Laule Otto Rootsi sõnadele". Tallinn: Eesti Raamat

Tunnustus
---------

* 1979 Eesti NSV teeneline kultuuritegelane

Isiklikku
---------

Tema poeg on keemik Ott Roots.

Otto Roots oli kuni 1983. aastani abielus Ida (Lass) Rootsiga ning aastatel 1984–1994 näitleja ja teatripedagoogi Ellen Alakülaga.

Viited
------

1. ↑  TTÜ lõpetajad 1918–2006

Välislingid
-----------

* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013, lk. 1227–1228
* Haud Tallinna Metsakalmistul

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Juri Nikolajevitš Prokopjev** (vene keeles Юрий Николаевич Прокопьев; 14. juuli 1932  Njurba rajoon, Jakuudi ANSV – 21. detsember 2003 Jakutsk) oli jakuudi rahvusest Jakuudi ANSV parteitegelane ja Sahha poliitik, filoloogiakandidaat.

  

Ta oli Sahha parlamendi Il Tümene II koosseisu (1998–2003) rahvasaadik ja parlamendi majanduspoliitika komitee esimees. 2002. aastal pälvis ta Sahha (Jakuutia) Vabariigi aukodaniku aunimetuse.

Nõukogude võimu ajal oli ta aastatel 1982–1991 NLKP Jakuudi oblastikomitee esimene sekretär ja 1986–1990 NLKP Keskkomitee liige.

Päritolu, haridustee ja töökäik
-------------------------------

Juri Prokopjev oli pärit Kesk-Jakuutiast. Ta lõpetas  Jakutski pedagoogilise instituudi ja hiljem  NLKP Keskkomitee juures asuva Ühiskonnateaduste Akadeemia. 1956. aastast oli ta komsomoli- ja parteitööl. Ta on kaitsnud filoloogiateaduste kandidaadi kraadi. 1966. aasta augustist 1967. aasta märtsini töötas ta  NSV Liidu TA Siberi osakonna Jakuudi filiaali keele, kirjanduse ja ajaloo instituudis nooremteadurina. 1967. aastal määrati ta NLKP Jakuudi Oblastikomitee propagandaosakonna juhatajaks. Aastatel 1978–1982 oli ta NLKP Jakutski Linnakomitee esimene sekretär ja 1982–1991 NLKP Jakuudi Oblastikomitee esimene sekretär.

Ta oli NLKP liige aastatel 1958–1990 ja NSV Liidu rahvasaadik 1989–1991.

Tunnustus
---------

* 1997 – Sahha (Jakuutia) Vabariigi rahvamajanduse teeneline töötaja
* 2000 – Nerjungri ulussi aukodanik
* 2002 – Sahha (Jakuutia) Vabariigi aukodanik

Mälestuse jäädvustamine
-----------------------

Tema auks antakse välja riiklikku preemiat –  Sahha (Jakuutia) Vabariigi Prokopjevi-nimelist riiklikku preemiat

Viited
------

1. ↑  Прокопьев Юрий Николаевич. ysia.ru
2. ↑  Почетные граждане Республики Саха (Якутия). old.sakha.gov.ru

Välislingid
-----------

* Прокопьев Юрий Николаевич. ysia.ru
Harika Dronavalli (2012)
**Harika Dronavalli** (sündinud 12. jaanuaril 1991 Guntūri ringkonnas Andhra Pradeshis) on india maletaja, rahvusvaheline suurmeister (2011).

Dronavalli tuli 2009. aastal India ja 2011. aastal Aasia naiste malemeistriks. 2008. aastal võitis ta Gaziantepis naisjuunioride maailmameistrivõistlused. 

Naiste maailmameistrivõistlustel pääses Dronavalli 2010. aastal MM-i turniiril Antakyas veerandfinaali. 2012. aastal MM-i turniiril Hantõ-Mansiiskis jõudis ta poolfinaali, kus kaotas Antoaneta Stefanovale ja 2015. aastal MM-i turniiril Sotšis kaotas ta poolfinaalis Marija Muzõtšukile. 2017. aastal MM-i turniiril Teheranis sai ta turniiritabelis 4. asetuse ja mängis enda taas poolfinaali, kus tal tuli vastu võtta kaotus Tan Zhongyile.

Dronavalli sai FIDE-lt 2004. aastal naiste suurmeistri, 2007. aastal rahvusvahelise meistri ja 2011. aastal rahvusvahelise suurmeistri nimetuse.

Välislingid
-----------

* Harika Dronavalli – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Harika Dronavalli FIDE andmebaasis
|  |
| --- |
|  **Poks** |
| Riik |  | Bulgaaria |
|  |
| Pronks | 1952 | II keskkaal |
| Veerand-finaal | 1956 | I keskkaal |
|  |
| Veerand-finaal | 1955 | I keskkaal |

**Boris Georgiev Nikolov** (bulgaaria keeles *Борис Георгиев Николов*; 10. märts 1929 Dobrič – 29. jaanuar 2017) oli Bulgaaria poksija.

Nikolov sai II keskkaalus (kuni 75 kg) 1952. aasta Helsingi olümpiamängude poksivõistlustel pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale Vasile Tiţăle (Rumeenia) ja jäädes edasisest medaliheitlusest välja. Ta osales I keskkaalus (kuni 71 kg) 1956. aasta Melbourne'i olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas veerandfinaalis hilisemale pronksmedalivõitjale Zbigniew Pietrzykowskile (Poola) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja. 

Nikolov osales I keskkaalus (kuni 71 kg) 11. Euroopa meistrivõistlustel (Lääne-Berliin, 1955), kuid kaotas veerandfinaalis hilisemale pronksmedalivõitjale Marcel Pigou'le (Prantsusmaa) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.

Nikolov oli läbi aegade esimene Bulgaaria sportlane, kes olümpiamängudel medali võitis.

Viited
------

1. ↑  15. suveolümpiamängude poksivõistlus. Helsingi 1952. Tulemused inglise keeles
2. ↑  16. suveolümpiamängude poksivõistlus. Melbourne 1956. Tulemused inglise keeles
3. ↑  11. Euroopa meistrivõistlused poksis. Lääne-Berliin 1955. Tulemused inglise keeles

Välislingid
-----------

* Boris Nikolov saidil Olympedia Muuda Vikiandmetes
Otto Rehhagel (2008)
**Otto Rehhagel** (sündinud 9. augustil 1938 Essenis) on Saksamaa jalgpallitreener ja endine jalgpallur. Aastatel 2001–2010 oli ta Kreeka jalgpallikoondise peatreener.

Mängijakarjäär
--------------

Karjääri alustas ta kohalikus klubis TuS Helene Altenessen 1952. aastal, seejärel mängis aastatel 1960–1963 Rot-Weiss Essenis. 

Bundesliga loomisel siirdus ta Berliini Herthasse, kus mängis 1963–1965. Seejärel kuni 1972. aastani oli ta Kaiserslauternis. Mängis kaitsepositsioonil. Bundesligas mängis ta 201 mängu, milles lõi kokku 22 väravat.

Treenerikarjäär
---------------

Treeneritööd alustas ta 1974. aastal Offenbachi Kickersis. Seejärel treenis ta lühemat aega Bremeni Werderit, Dortmundi Borussiat, Bielefeldi Arminiat ja Düsseldorfi Fortunat. 1980. aastal võitis Fortuna Saksamaa karika. 

1981. aastal naasis ta Bremeni Werderi treeneriks ja töötas seal 14 hooaega. Nende aastate jooksul tuli Werder kaks korda (1988 ja 1993) Saksamaa meistriks, võitis kaks korda Saksamaa karika ning 1993. aastal ka Euroopa karikavõitjate karika. Seejärel asus ta treenima Müncheni Bayernit. Bayernis algas ta töö aga suurte vastuoludega ning lõppes ta lahkumisega treeneripostilt kolm nädalat enne UEFA Cupi finaali, kus Bayerni viis karikavõiduni hoopiski Franz Beckenbauer. Kaiserslutern tuli tema treenerikäe all 1998. aastal kolmandat korda Saksamaa meistriks. 

2001. aastal siirdus ta aga juhendama Kreeka jalgpallikoondist, mille ta tüüris 2004. aastal Euroopa meistriks.

| Aastad | Võistkond |
| --- | --- |
| 1974–1975 | Kickers Offenbach |
| 1976 | SV Werder Bremen |
| 1976–1978 | Borussia Dortmund |
| 1978–1979 | Arminia Bielefeld |
| 1979–1980 | Fortuna Düsseldorf |
| 1981–1995 | SV Werder Bremen |
| 1995–1996 | FC Bayern München |
| 1996–2000 | 1. FC Kaiserslautern |
| 2001–2010 | Kreeka jalgpallikoondis |

EURO 2004 – Kreeka rahvuskoondis

1 Nikopolídis • 2 Seitarídis • 3 Venetídis • 4 Dabízas • 5 Déllas • 6 Basinás • 7 Zagorákis • 8 Giannakópoulos • 9 Charistéas • 10 Tsiártas • 11 Nikolaḯdis • 12 Chalkiás • 13 Katergiannákis • 14 Fýssas • 15 Vrýzas • 16 Kafés • 17 Georgiádis • 18 Goúmas • 19 Kapsís • 20 Karagkoúnis • 21 Katsouránis • 22 Papadópoulos • 23 Lákis • treener Rehhagel
**Triivõngejada** on õngpüünis, olles õngejada üks tüüpe.

See on ankurdamata õngejada, mille konksud on ujukitega või ujuva õngeliini abil põhjast kõrgemale tõstetud ning mis triivib hoovuse või tuule toimel. Õngejada koosneb põhiliselt pealiinist, mille külge kinnituvad õngekonksudega lipsud. Kindla pikkusega lipsud paiknevad pealiinil ühesugusel vahekaugusel. Konksude arv, lipsude pikkus ja vahekaugus pealiinil sõltub püütavast liigist ja õngejada käitlemise mehhaniseerituse tasemest. Lisanduvad ujukid ja raskused, mis hoiavad püünise vajalikus veekihis ning tähistuspoid. Püügiks asetatud püüniseid tähistatakse selleks, et anda veeliiklejatele teada püüniste asukoht ja ka ise neid kergemini leida.

Söödaks kasutatakse eluskala, kalatükke, limuseid jne. Õngejadade pikkus ulatub sageli mitmete kilomeetriteni ja ühe pealiini külge võib kinnituda tuhandeid söödastatud konksudega lipse.

Vaata ka
--------

* põhjalähedane õngejada
* pelaagiline õngejada
* pinnajada
* mail

Välislingid
-----------

* Õngejada
Juri Ljubimov (2007)
Juri Ljubimov ja Mark Zahharov (2013)
Venemaa Panga hõbedast meenemünt Juri Ljubimovi mälestuse jäädvustamiseks (2017)
**Juri Petrovitš Ljubimov** (vene keeles Юрий Петрович Любимов; 30. september (vkj 17. september) 1917 Jaroslavl, Jaroslavli kubermang – 5. oktoober 2014 Moskva) oli vene teatrilavastaja, näitleja ja pedagoog, Venemaa Föderatsiooni rahvakunstnik, Venemaa Kunstide Akadeemia auliige. 

Ta oli Taganka teatri asutaja ja aastatel 1964–2011 selle peanäitejuht.

Ljubimov lõpetas 1939. aastal Štšukini-nimelise teatrikooli. 1964. aastal asutas ta Taganka teatri, mille peanäitejuhina pälvis tähelepanu ja kuulsust kogu maailmas. 1980. aastatel sattus Ljubimov võimude põlu alla, tema lavastuste mängimine keelati ja 1984. aastal, kui ta parajasti Londonis viibis, võeti talt Nõukogude Liidu kodakondsus. Ta sai kodumaale naasta alles 1989. aastal.

2011. aasta juunis toimunud ringreisil Tšehhis tekkis Ljubimovil Taganka näitlejatega tüli väljamaksmata töötasu pärast ning ta lahkus oma teatrist.

Ljubimov lavastas kodu- ja välismaal üle 100 draamanäidendi ja ooperi. Näitlejana mängis ta 37 teatrilavastuses ja 17 filmis.

Tunnustus
---------

* 1952 – Stalini preemia (2. järk), teatrirolli eest
* 1954 – Vene NFSV teeneline kunstnik
* 1992 – Venemaa Föderatsiooni rahvakunstnik
* 1996 – Venemaa Föderatsiooni riiklik preemia
* 2000 – Kuldne Mask kategoorias eriauhind "Au ja väärikuse eest"
* 2003 – Maarjamaa Risti III klassi teenetemärk
* oli valitud Venemaa Kunstide Akadeemia auliikmeks

Mälestuse jäädvustamine
-----------------------

2017. aastal lasi Venemaa Pank käibele kaherublase hõbedast meenemündi Juri Ljubimovi sajanda sünniaastapäeva jäädvustamiseks.

Viited
------

1. 1 2 3  Suri vene teatrilegend Juri Ljubimov. maailm.postimees.ee, 5. oktoober 2014
2. ↑  Teenetemärkide kavalerid. president.ee

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Juri Ljubimov** |

* Juri Ljubimov. Näitlejad on kergesti riknev kaup. TMK 1999/06. ares.nlib.ee
* Teatrilegend Juri Ljubimov aitab taastada Katariina kirikut. epl.delfi.ee, 7. august 2003
* KÖP: Juri Ljubimov. arhiiv.err.ee, 2. märts 2007
* Juri Ljubimovi ja Jevgeni Ponassenkovi vestlus pärast Ljubimovi 2011. aasta intsidenti Taganka näitlejatega. Salvestatud Jevgeni Ponassenkovi saatesarja "Saatuse poeesia" raames. youtube.com, 10. detsember 2011
* Suri vene teatrilegend Juri Ljubimov. maailm.postimees.ee, 5. oktoober 2014
**Urho Castréni valitsus** (1944) oli Soome Vabariigi 27. valitsus. Selle moodustasid Soome Sotsiaaldemokraatlik Partei, Maaliit, Rahvuslik Progressipartei, Rahvuslik Koonderakond ja Soome Rootsi Rahvapartei. Valitsus tegutses 21. septembrist 1944 17. novembrini 1944. aastal (58 päeva). Kohe pärast valitsuse ametisseastumist saabus Soome Nõukogude kindralpolkovnik Andrei Ždanovi juhitud komisjon, kes jälgis Moskva vaherahu lepingu rakendamise tingimusi.

Valitsuse vahetus oli vajalik, kuna eelmine peaminister Antti Hackzell sai suure ülekoormuse tõttu insuldi ja kaotas kõnevõime seetõttu vahel Moskvas rahuläbirääkimisi. Soome Vabariigi President marssal Mannerheim andis uue valitsuse moodustamise ülesande Soome haldusülemkohtu presidendile Urho Castrénile. ülesanne. Valitsuse koosseisus jäi enam-vähem samaks; Sotsiaalministri portfell usaldati detsembris 1943 lahkunud Karl-August Fagerholmile.

Castréni valitsuse põhiülesanne oli just jõustunud Moskva vaherahu lepingu jõustamise tingimused. Juba 23. septembril 1944 likvideeriti umbes 400 ühingut, kelle tegevust tuli kaaluda Moskva vaherahu artikliga 21. Enamiku neist moodustasid mitmesugused rahvuslik-patriootilise liikumise organisatsioonid ja ühendused; parlamendiliikmed lubati jääda parlamenti, kui loobub oma IKL (Isänmaallinen kansanliike) nimest. Lõpetatud ühenduste seas oli ka paar avalikult (kuid marginaalset) natsionaalsotsialistlikku ühendust, aga ka mõjukas Akadeemiline Karjala Selts. 


| Amet | Nimi | Erakond |
| --- | --- | --- |
| Peaminister | Urho Castrén | Koonderakond |
| Välisminister | Carl Enckell |  |
| Minister välisministeeriumis | Armas-Eino Martola |  |
| Justiitsminister | Ernst von Born | Rootsi Rahvapartei |
| Siseminister | Kaarlo Hillilä | Maaliit |
| **Minister siseministeeriumis** | Eemil Luukka | Maaliit |
| Kaitseminister | Karl Rudolf Walden |  |
| Rahaminister | Onni Hiltunen | Soome Sotsiaaldemokraatlik Partei |
| Haridusminister | Kalle Kauppi | Rahvuslik Progressipartei |
| Põllumajandusminister | Viljami Kalliokoski | Maaliit |
| **Soome transpordi ja avalike tööde minister** | Väinö Salovaara | Soome Sotsiaaldemokraatlik Partei |
| **Minister Soome transpordi ja avalike tööde ministeeriumis** | Eero Wuori | Soome Sotsiaaldemokraatlik Partei |
| Kaubandus- ja tööstusminister | Uuno Takki | Soome Sotsiaaldemokraatlik Partei |
| Sotsiaalminister | Karl-August Fagerholm | Soome Sotsiaaldemokraatlik Partei |
| **Varustusminister** | Kaarle Ellilä | Maaliit |
| **Teine varustusminister** | Jalo Aura | Soome Sotsiaaldemokraatlik Partei |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Anders Hackzelli valitsus** | **Soome Vabariigi valitsus**1944 | Järgnev**Juho Kusti Paasikivi teine valitsus** |
**Põhjaõngejada** on Eestis lubatud õngpüünis, üks õngejada alaliik.

Ehitus
------

See on püünis, mille püügi põhimõte seisneb kala peibutamises õngekonksu otsa kinnitatud söödaga.
Söödaks sobib kasutada vihmausse, väikesi söödakalu või räimetükikesi. Sööda saab konksude otsa panna juba kaldal. 

Põhjaõngejada koosneb pealiinist ja sealt väljuvatest lipsudest, mille otsas on õngekonksud. Lipsude vahe on 2,5 m. Pealiin ja lipsud on uppuvast materjalist ning pealiini otsa kinnitatakse raskus (ankur või kivi) ja märklipp. Sellise ehitusega jada sobib väheliikuvate põhjakalade püüdmiseks.

Püük
----

Põhjaõngejada lastakse vette analoogselt võrkudega. 

Põhjaõngejada on öine püügivahend, mis lastakse õhtul vette. Varahommikul, umbes päikesetõusu ajal, on soovitatav põhjaõngejada välja võtta, et kaitsta saaki lindude eest. Põhjaõngendajaga püütakse angerjat, ahvenat, säinast, turska, lesta, särge ja haugi.

Vaata ka
--------

* õngejada
* põhjalähedane õngejada
* pelaagiline õngejada
* pinnajada

Välislingid
-----------

* Põhjaõngejada
Map**Urele linnus** on üks Henriku Liivimaa kroonikas mainitud Idumea linnustest.

Kroonika nimetab linnust kahel korral. 1218. aastal peatus selle juures kaheks päevaks Liivimaale sõjakäigu teinud Novgorodi ja Pihkva vürstide vägi. 1223. aastal toimus selle lähistel lahing Tālava üliku Rameko juhitud latgalite salga ja rüüsteretkel olevate Waremari juhitud venelaste ja eestlaste vahel.

Peetakse tõenäoliseks, et Urele asus Läti Pārgauja piirkonna Kudumsi Baznīckalnsi mäel Ungursi järve põhjakaldal, 12 km Cēsisest loodes, tolleaegse Idumea territooriumil. Nimetatud linnamägi on 30 m kõrge ja 30x55 m lai ning selle lähedal asub läänemeresoomepärane kivikalme. Linnamäe staatust kinnitavaid arheoloogilisi väljakaevamisi seal siiski tehtud pole.

Vaata ka
--------

* Metimne linnus
* Liivimaa ristisõda

Viited
------

1. ↑  Henriku Liivimaa kroonika = Heinrici chronicon Livoniae. Ladina keelest tõlkinud Richard Kleis, toimetanud ja kommenteerinud Enn Tarvel. Tallinn: Eesti Raamat 1982. Peatükk XXII 4, lk 189
2. ↑  HLK, XXVII 1, lk 239
3. ↑  HLK, XXII, kommentaar 15
4. ↑  Indriķa hronika. Läti keelde tõlkinud Ā. Feldhūns; eessõna ja kommentaarid Ē. Mugurēvičs. Rīga: Zinātne, 1993. Peatükk XXII, kommentaar 15

Välislingid
-----------

* Linnamägi Läti linnamäeportaalis

Läti muinaslinnuseid

Aizkraukle muinaslinnus • Āraiši järvelinnus • Autine linnus • Babīte linnamägi • Beverini linnus • Daugmale muinaslinnus • Jersika linnus • Koknese muinaslinnus • Korneti linnus • Krimulda muinaslinnus • Laši linnus • Lielvārde muinaslinnus • Mazsalaca muinaslinnus • Mežotne muinaslinnus • Metimne linnus • Owele linnus • Purke linnus • Sattesele linnus • Sēlpilsi muinaslinnus • Sotecle linnus • Talsi muinaslinnus • Tērvete muinaslinnus • Turaida muinaslinnus • Urele linnus • Võnnu muinaslinnus
**Triivium** (ladina keeles *trivium* < *tri* 'kolm' + *via* 'tee', tõlkes 'koht, kus kolm teed kohtuvad') oli Vana-Roomas ja keskajal seitsme vaba kunsti alamaste.

Ajalugu
-------

5. sajandil, peale barbarite sissetungi Rooma aladele, toimus teaduse, hariduse ja kultuuri suur langus, kuid kiriku roll nende valdkondade edendamisel kasvas. Antiikaja teadused jagati seitsmeks vabaks kunstiks. Sajand hiljem liigendati need triiviumiks, mille alla kuulusid grammatika, retoorika ja dialektika, ning kvadriiviumiks, mis koosnes järgmistest õppeainetest: aritmeetika, geomeetria, astronoomia ja muusika. Triivium oli keskajal humanitaarteadmiste kogumiskoht.

Triiviumit nimetatakse sõnakunstiks, kuna see keskendub eri viisidele, kuidas saab sõnu kasutada. Kolm selles sisalduvat õppeainet on omavahel seotud: grammatikat kasutatakse loogikas, mida omakorda kasutatakse retoorikas.

Kolm vaba kunsti
----------------

### Grammatika

 *Pikemalt artiklis Grammatika*
Grammatikat pidi ülikooli teadlane õppima terve aasta, mille jooksul õpiti nii rääkimise, kirjutamise kui ka häälduse kunsti. Analüüsiti, õpiti pähe ja kirjutati oma tekste.

### Retoorika

 *Pikemalt artiklis Retoorika*
Retoorika kaudu õpiti end selgelt ja veenvalt väljendama. See aine oli kasulik just vaimulikele, kellelt oodati selgeid jutlusi.

### Dialektika

 *Pikemalt artiklis Dialektika*
Loogikas olid kesksel kohal Aristotelese ja Boethiuse kirjutised, mille kaudu õpetati oskust õigesti mõelda. Näiteks õpetati ideed aktuaalsest loogikast: võib teada, et midagi on tõsi ka siis, kui puuduvad tõendid selle kohta, miks see nii on.

Tänapäevane kasutus
-------------------

Modernse semiootika üks rajaja Ch. Morris on täheldanud, et triiviumi osad ühtivad praeguse aja semiootikaga: grammatika ja süntaktika uurivad märgi ja märgi suhet, dialektika ja semantika märgi suhet tähendusega ning retoorika ja pragmaatika märgi ja selle kasutaja suhet.

Viited
------

1. ↑  Harper, D. Trivium. – Online Etymology Dictionary. Etymonline.com. (22.12.2018).. Kasutatud 11.10.2022.
2. ↑  Paet, T. jt (toim). Triivium. Võõrsõnade leksikon. Tallinn: Valgus 2012.. Kasutatud: 11.10.2022.
3. ↑  Korol, K. Keskaja ülikoolid. – Hiliskeskaeg. Miksike.ee.. Kasutatud 11.10.2022.
4. 1 2  Hoppál, M. Märkide teooria. – Etnosemiootika. SATOR 7. Tartu: Eesti Folkloori Instituut 2008. Folklore.ee. [*alaline kõdulink*] Kasutatud 11.10.2022.
5. ↑  Cleary, F. Dr. Jeffrey Lehman Explains the "Arts of the Word" and the "Arts of Number". – Understanding the trivium and quadrivium. Michigan: Hillsdale College. Hillsdale.edu.. Kasutatud 11.10.2022.
6. 1 2 3  Burgazzi, L. What Did European Universities Teach During the Middle Ages? Historyhit.com. (14.03.2019).. Kasutatud 11.10.2022.
**Anzini kanton** on kanton Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus. See moodustati 2014. aasta kantonireformiga, mis jõustus 2015. aasta märtsis. Kantoni keskus on Anzin.

See koosneb järgmistest valdadest:

1. Anzin
2. Beuvrages
3. Bruay-sur-l'Escaut
4. Escautpont
5. Fresnes-sur-Escaut
6. Onnaing

Viited
------

1. ↑  Populations légales 2020

Nordi departemangu kantonid

Aniche **·** Annœullin **·** Anzin **·** Armentières **·** Aulnoye-Aymeries **·** Aulnoy-lez-Valenciennes **·** Avesnes-sur-Helpe **·** Bailleul **·** Cambrai **·** Le Cateau-Cambrésis **·** Caudry **·** Coudekerque-Branche **·** Croix **·** Denain **·** Douai **·** Dunkerque-1 **·** Dunkerque-2 **·** Faches-Thumesnil **·** Fourmies **·** Grande-Synthe **·** Hazebrouck **·** Lambersart **·** Lille-1 **·** Lille-2 **·** Lille-3 **·** Lille-4 **·** Lille-5 **·** Lille-6 **·** Marly **·** Maubeuge **·** Orchies **·** Roubaix-1 **·** Roubaix-2 **·** Saint-Amand-les-Eaux **·** Sin-le-Noble **·** Templeuve **·** Tourcoing-1 **·** Tourcoing-2 **·** Valenciennes **·** Villeneuve-d'Ascq **·** Wormhout
Anwar El Ghazi 2015. aastal Amsterdami Ajaxi särgis
**Anwar El Ghazi** (sündinud 3. mail 1995 Barendrechtis) on Hollandi jalgpallur. Ta mängib äärepoolkaitsjana Inglismaa kõrgliiga klubis Everton.

Ta alustas klubikarjääri kodumaal Amsterdami Ajaxis. Debüüdi Hollandi kõrgliigas tegi ta hooaja 2014–15 esimeses mängus Vitesse vastu. Esimese liigavärava lõi ta 17. augustil 2014 AZ Alkmaari vastu. Sama aasta 22. oktoobril lõi ta UEFA Meistrite Liiga alagrupimängus võõral väljakul värava Barcelona vastu. Hooajal 2014–15 lõi ta Hollandi liigas kokku üheksa väravat. Veelgi edukam oli järgmine hooaeg, kui ta skooris 11 korral.

2017. aasta jaanuaris liitus ta Prantsusmaa kõrgliiga klubiga Lille. Üleminekusumma oli 8 miljonit eurot. Esimese värava Prantsusmaa liigas lõi ta 18. veebruaril võõrsilmängus Caeni vastu, kuid see jäigi tema ainsaks väravaks sel hooajal. Järgmisel hooajal lõi ta liigas neli väravat.

2018. aasta augustis suunduks ta Lille'ist laenule Aston Villasse. Ta tegi Inglismaa esiliigas debüüdi 25. augustil mängus Readingi vastu, andes mängus resultatiivse söödu. Esimese värava klubi meeskonnas lõi ta 1. septembril mängus Sheffield Unitedi vastu. 2019. aasta juunis sõlmis ta Aston Villga püsiva lepingu. 2022. aasta jaanuaris läks ta Aston Villast laenule Evertoni.

Debüüdi Hollandi jalgpallikoondises tegi El Ghazi 10. oktoobril 2015 MM-i valikmängus Kasahstani vastu.

Viited
------

1. ↑  "Ajax verkoopt El Ghazi aan Lille". NRC.nl. 31.1.2017. Vaadatud 8.12.2018
2. ↑  "El Ghazi prêté à Aston Villa | Lille LOSC". www.losc.fr. Vaadatud 8.12.2018
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib süntaksi mõistest; keelefilosoofia mõiste kohta vaata artiklit Tüüp-lause.* |

---

Keeleteaduses on **lausetüüp** erinevatele lausetele omaste ühiste semantiliste või süntaktiliste tunnuste kogum.

Lause põhitüübid on normaallause, olemasolulause, kogeja-omajalause (kogejalause, omajalause), tulemuslause.

Lause tüübid suhtluseesmärgi järgi ehk kommunikatiivsed lausetüübid on väitlause, küsilause, hüüdlause, käsklause, soovlause.

Näited:

a) Sa õpid korralikult. b) Kas sa õpid korralikult? c) Õpi korralikult! d) Õpiksid sa korralikult! e) Kui korralikult sa õpid!

Väide on sündmuse kirjeldus sellisena, nagu kõneleja seda usub olevat. Küsimus ja käsk seisnevad kuulaja mõjustamises vastavalt kas sündmuse kohta teavet andma või sündmust teoks tegema. Hüüd ja soov on kõneleja emotsionaalset suhtumist kajastavad suhtluseesmärgid. Hüüd- ja soovlause on muude lausetüüpidega võrreldes perifeersemad lausetüübid ja rajanevad küllaltki piiratud vormimallidel.
Lausetüübi ja suhtluseesmärgi vastavus ei ole päris üksühene. See on tingitud ühelt poolt sellest, et suhtluseesmärki väljendavaid grammatilisi vahendeid on ka intonatsioon, mida aga tema suure kõikuvuse tõttu pole siiski arvatud lausetüübi eristavate tunnuste hulka. 

Näiteks lauset "Ta võttis selle endale?", mille küsivat sisu väljendab üksnes intonatsioon, peetakse grammatiliselt tüübilt ikkagi väitlauseks, küsitähendust aga selle väitlause sekundaartähenduseks. Teiselt poolt võimaldavad lausetüüpide sekundaarkasutusi ka näiteks väitlause avatus mitmesuguste tähenduste väljendamiseks.
**Armstorf** on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Cuxhaveni kreisis.

Valla pindala on 39,75 km². 31. detsembril 2015 elas seal 646 inimest.

Kuulub valdade ühendusse Samtgemeinde Börde Lamstedt.

Ajalugu
-------

Armstorf kuulus 1180. aastal loodud vürstlikku Bremeni peapiiskopkonda. 1648. aastal muudeti vürstlik peapiiskopkond Bremeni hertsogkonnaks, mida valitseti esmalt personaalunioonis Rootsi krooniga – mille katkestas Taani okupatsioon (1712–1715) – ja 1715. aastast alates Hannoveri krooni poolt. 1807. aastal annekteeris hertsogkonna üürike Vestfaali kuningriik, enne kui Prantsusmaa selle 1810. aastal annekteeris. 1813. aastal taastati hertsogkond Hannoveri kuurvürstkonda, mis – pärast selle Hannoveri kuningriigiks ülendamist 1814. aastal – liidendas hertsogkonna reaaluniooni ja hertsogkonna territooriumist, sealhulgas Armstorfist, sai osa uuest 1823. aastal loodud Stade ringkonnast.

Aerofoto (2013)

Viited
------

1. ↑  Alle politisch selbständigen Gemeinden mit ausgewählten Merkmalen am 31.12.2018 (4. Quartal), vaadatud 10.03.2019.
2. ↑  Register of German municipalities (4th quarter 2022), vaadatud 12.02.2023.

Välislingid
-----------

* www.armstorf.de


Cuxhaveni kreisi vallad

* Armstorf
* Belum
* Beverstedt
* Bülkau
* Cadenberge
* Cuxhaven
* Geestland
* Hagen im Bremischen
* Hechthausen
* Hemmoor
* Hollnseth
* Ihlienworth
* Lamstedt
* Loxstedt
* Mittelstenahe
* Neuenkirchen
* Neuhaus
* Nordleda
* Oberndorf
* Odisheim
* Osten
* Osterbruch
* Otterndorf
* Schiffdorf
* Steinau
* Stinstedt
* Wanna
* Wingst
* Wurster Nordseeküste
**Crux** on Eesti poprokiansambel, mis asutati 2002. aastal Lääne-Nigulas.

Cruxi muusikat iseloomustavad sügavamõttelised laulutekstid ja liikmete gospelmuusika juured. Tuntuimad lood on "Hetk" ja "Päikselisem pool". Esimene neist valiti raadio Elmar kõigi aegade soovilugude Top 1000-s 150. kohale.

Bänd alustas tegevust 2002. aastal Lääne-Nigula koguduse juures, kus hakati koos noorteõhtutel musitseerima. 2003. aastal ilmus ansambli esimene plaat "Oma tee" ja aasta hiljem teine plaat "Hetk". 2006. aastal ilmus kolmas plaat "Everything Under the Sun" koostöös norralasest laulva kirikuõpetaja Bard Norheim’iga (Reverend B). Neljandat ja seni viimast täispikka stuudioalbumit "Nähtamatu" esitleti 2009. aasta kevadel.

Koosseis
--------

* Joel Reinaru, laul ja kitarr
* Jaanus Kõuts, basskitarr
* Peeter Rahuvarm, klahvpillid ja taustalaul
* Ranno Seppel, rütmipillid
* Daniel Reinaru, trummid ja taustalaul

Albumid
-------

* 2003 – Oma tee
* 2005 – Hetk
* 2007 – Everything under the sun
* 2009 – Nähtamatu

Tuntumad palad
--------------

* Oma tee
* See ongi elu
* I belive
* Maailm on imesid täis
* Messias
* Film
* Kristlase tee
* Hetk
* Sõnad
* Meile on sündinud Päästja
* Tuhat head ideed
* Elupilt
* Päikselisem pool
* Varandus
* Kes kõnnib su kõrval?
* Killuke maailmast
* Nähtamatu
* Puhas leht
* Aednik
* Teine käsi
* Täna

Välislingid
-----------

* Koduleht
Macropediuse näidend "Hecastus" (1539)
**Koolidraama** (saksa keeles *Schuldrama*, inglise keeles *school drama*) oli ilmaliku sisuga valdavalt ladinakeelne näidend, mida kirjutati 16. ja 17. sajandil ladinakoolide õpilastele etendamiseks, eesmärgiga harjutada keelt ja kõneosavust. Hilisemad koolidraamad võisid olla ka argielu ainelised.

Kirjeldus
---------

Koolidraama oli tavaliselt ladinakeelne proosatekst. Tüüpiline koolidraama ei kasutanud dekoratsioone ja ei kaasanud professionaalseid näitlejaid. Tekstilt olid nad lihtsad, ilma eriliste kirjanduslike peensusteta ja tegevusega, mis isegi piiblist võetud süžee puhul püüdis lavale tuua ainestikuga sobivat realistlikku elulisust. Mõnikord lülitati näidendisse elemente, mis pidid püüdma ka selle publiku tähelepanu, kes ladina keelt ei mõistnud, nagu tantsud või elusad loomad või füüsilist vägivalda sisaldavad stseenid, või siis koomiline õgimine ja joomine.

Ladinakeelsetes koolidraamades oli oluline osa muusikal. Johannes Reuchlini "Henno" (1497) sisaldab koorilaule koos nootidega; 18. sajandi koolidraamad, nagu Wolfgang Amadeus Mozarti "Apollo et Hyacinthus" (1767), on eelkäijaks hilisematele läbikomponeeritud ladinakeelsetele ooperitele. Draama muusikaosade tekstid minetasid peagi oma algselt meetrilise ülesehituse ja muutusid rütmilisteks.

Ajaloost
--------

Katoliiklikes, hiljem ka protestantlikes koolides oli ladinakeelsete näidendite ettekandmine oluliseks hariduse osaks. Algselt lavastati Rooma näitekirjanike teoseid, kuid paljudes koolides hakkasid õppejõud ise kirjutama õpilastele ettekandmiseks mõeldud õpetliku sisuga ladinakeelseid näidendeid. 16. sajandil kirjutatud koolidraamade eeskujuks olid küll Terentiuse komöödiad, kuid neist olid kadunud Rooma näidendites tihti esinevad erootilised vihjed. Aines oli vastandina keskaegsele vaimulikule draamale ilmalik ja antiigiaineline, võetud Seneca, Plautuse või Terentiuse tekstidest.

Alates reformatsioonist võis koolidraama olla ideoloogiliselt laetud kas protestantliku või katoliikliku suunitlusega. Nii vastandusid Saksamaal alates 1530. aastatest teineteisele saksakeelne protestantliku sisuga koolidraama ja jesuiitide ladinakeelne koolidraama. Koolidraamat viljeldi ka Prantsusmaal ja Hispaanias.

Autorid
-------

Koolidraamasid kirjutasid Saksamaal Johann Reuchlin, Wilhelm Gnapheus, Macropedius, Johannes Agricola. Argielu teemaline "Ralph Roister Doister" umbes 1553. aastast, mida peetakse esimeseks teadaolevaks inglise komöödiaks, oli samuti koolidraama, autoriks Nicholas Udall, ettekandmiseks Westminster Schoolis.

Viited
------

1. ↑  Antiigileksikon. Tallinn, 1983
2. ↑
3. ↑
4. ↑  [ W. Stroh. 
Musik und Metrik im lateinischen Schuldrama. - Neulateinische Metrik: Formen und Kontexte zwischen Rezeption und Innovation, ed. Stefan Tilg, B. Harter]
5. ↑
6. ↑
7. ↑
8. ↑  Antiigileksikon. Tallinn, 1983
9. ↑
10. ↑

Välislingid
-----------

* Schuldrama. - Wörterbuch der Theaterpädagogik (2003)
**Lause pealiikmed** on alus ja öeldis, mis on kõige tähtsamad lauseliikmed. Alus ja öeldis on predikatsiooniseoses.

Eesti keel
----------

**Alus** ehk **subjekt** on lauseliige, mis väljendab tegijat või olekus olijat. Aluseks on enamasti käändsõna nimetavas (kes?mis?) või osastavas (keda?mida?). *Näiteks: **Ema** (kes?) küpsetab kooki. **Kook** (mis?) maitseb väga hea. **Marti** (keda?) ei olnud täna koolis.*

 *Pikemalt artiklis Alus (keeleteadus)*
**Öeldis** ehk **predikaat** on lauseliige, mis väljendab tegevust või olemist. Öeldiseks on enamasti tegusõna pöördeline vorm. *Näiteks: Õpilane **kirjutab** (mida teeb?) kirjandit. Õmbleja **harutas** (mida tegi?) oma töö lahti. **Olin** kõik raamatud **kokku korjanud** (oli mida teinud?).*

 *Pikemalt artiklis Öeldis*

Vaata ka
--------

* Lause kõrvalliikmed

Kirjandus
---------

* Erelt, M. Erelt, T, Ross, K. Eesti keele käsiraamat. Tallinn, 2000 (lk 351, 353-354, 359, 375)
* Valmis, A. Valmis, L. Õigekeelsuse käsiraamat. Tallinn, 2006 (lk 163-164, 169-171)
* Ehala, M. Eesti keele struktuur. 1997 (lk 223-224, 230, 241)
Ainsa teada oleva pildi Kristjan Jaak Petersonist on teinud Franz Burchard Dörbeck (1822)
**Franz Burchard Dörbeck** (21. veebruar 1799 Viljandi – 2. oktoober 1835 Viljandi) oli baltisaksa kunstnik ja Eesti esimene tuntud karikaturist.

Dörbecki karikatuur aastast 1830Dörbecki karikatuur aastast 1830
Tema rätsepast isa Friedrich Burchard Dörbeck (1776–1852) on Viljandi kodanikuks registreeritud 1798. aasta jaanuaris. Esiklapse Franzi kunstihuvi äratas ja arendas ema Helena Dorothea (1771–1820), kes oli osav joonistaja ja siluettide lõikaja.

Koolihariduse sai Franz Viljandi kreiskoolis. Aastatel 1814–1816 õppis ta gravüüri Peterburis. Peale oma esimese abikaasa varajast surma kolis ta Riiga, kus ta oli alates 1820. aastast aktiivne portreekunstnik. 1823. aastal kolis ta Berliini, kus ta jätkas graafikuna ja raamatute illustraatorina. Tema avaldatud karikatuurid ajalehtedes on kogunud talle kuulsust.

1835. aasta suvel reisis tuberkuloosi haigestunud kunstnik arstide soovitusel Viljandisse, kus ta mõni kuu hiljem suri.

1960. aastal anti tema nimi Berliini Spandau linnarajooni ühele uusarenduse tänavale – *Dörbeckweg*.

Looming
-------

Eestiga seoses on tuntud tema Kristjan Jaak Petersoni portree, mis on üldse ainus teada olev pilt Petersonist.

Viited
------

1. 1 2  Raudla, Heiki. Viljandi kunstnik Saksa karikatuuri ajaloos. Viljandi Muuseumi aastaraamat 1998, lk 40–54.
2. ↑
3. ↑  "Wikiwand"

Välislingid
-----------

* Haud Viljandi vanal kalmistul

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Franz Burchard Dörbeck** |
Arminius.
**Arminius** (ladina k. *Gaius Julius Arminius*) (18/17 eKr – AD 21), tuntud ka kui **Armin** või **Hermann**, oli germaani hõimude juht, kes võitis Vana-Rooma armeed Teutoburgi metsa lahingus.

Elulugu
-------

Arminius pärines heruskide hõimu ülemkihist. Teenis Rooma armees, sai Rooma kodakondsuse ning tõsteti ratsaniku seisusse. Roomlasena kandis nime *Gaius Julius Arminius*. Gaius Julius oli keiser Augustuse ees- ja perekonnanimi, kuid Arminiuse lisanime tähendust ei ole siiani võimalik seletada. Arvatavasti puudub sellel seos germaani nimega Hermann. Teenis 4. või 5. aastal Rooma armee üksustes, mis tungisid välja Elbe jõeni. Oli Roomat pooldava hoiakuga, kuid lahkus Rooma impeeriumi teenistusest. Selle täpne põhjus ei ole teada, kuid Rooma ajaloolaste arvates oli see seotud asehaldur Publius Quintilius Varuse valitsemisstiiliga. Kasutas hiljem Rooma armees omandatud teadmisi ja oskusi, et koos teiste hõimudega roomlaste vastu võidelda. Hiljem sai temast heruskide hõimu pealik, kes suutis oma juhtimise alla koondada Rooma vastase germaani hõimude koalitsiooni. Selle abil võideti roomlasi Tetoburgi metsa lahingus.

Sellele järgnes Rooma väejuhi Germanicuse vasturünnak. Pärast Germanicuse Germaaniast tagasitõmbumist sõdis 17. aastal markomannide hõimu juhtinud Marbodiga (Marboduus), kuid ei saavutanud võitu. Arminius suri hiljem segastel asjaoludel. Rooma ajaloolane Tacitus oletas, et ta tapeti 21. aastal ning tapjaks oli keegi tema sugulastest.

Pärand
------

Arminiuse võidul Teutoburgi metsas olid kaugeleulatuvad tagajärjed nii Rooma impeeriumi kui germaani rahvaste jaoks. Roomlased ei teinud enam ühtegi tõsist katset Reini jõe taga asuvaid alasid püsivalt enda kontrolli alla saada.

Viited
------

1. ↑  Arminius der Cherusker. - Deutsche Biographie,  (10.08.2013)
2. ↑  Germanen: Arminius. VARUSSCHLACHT im Osnabrücker Land GmbH - Museum und Park Kalkriese,  (11.08.2013)
3. ↑  Schmoekel, Reinhard. Bevor es Deutschland gab. Expedition in unsere Frühgeschichte – von den Römern bis zu den Sachsenkaisern. Bergisch Gladbach, 2002. Lk. 52-53.
4. ↑  Schmoekel, Reinhard. Lk. 60.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Arminius** |
Franz Dahlem (1946)
**Franz Dahlem** (14. jaanuar 1892 Rohrbach (tänapäeval Rohrbach-lès-Bitche, Lorraine, Prantsusmaa) – 17. detsember 1981 Ida-Berliin) oli saksa kommunistlik poliitik ja Saksa DV riigitegelane.

Franz Dahlem sündis tol ajal Saksamaale kuulunud Lotringis pöörmeseadja perekonnas. Reaalkooli lõpetamise järel õppis ta aastatel 1911–1913 kaubandust. 1913. aastal astus ta Saksamaa Sotsiaaldemokraatlikku Parteisse. 1914–1918 võttis Franz Dahlem mobiliseerituna osa Esimesest maailmasõjast. 1917. aastal astus ta Saksamaa Sõltumatusse Sotsiaaldemokraatlikku Parteisse, mille Keskkomiteesse ta alates 1919. aastast kuulus. Novembrirevolutsiooni ajal valiti Dahlem Kölni Tööliste ja Soldatite Nõukogusse.

1920. aasta detsembris astus Franz Dahlem Saksamaa Kommunistlikku Parteisse. 1921–1924 oli ta Preisi Maapäeva liige. 1925. aastal sai ta kommunistliku partei organisatsiooniosakonna juhatajaks. 1927. aastal sai temast Saksamaa Kommunistliku Partei Keskkomitee Liige. 1928–1933 oli Dahlem Riigipäeva liige. 1929. aastal valiti ta Saksamaa Kommunistliku Partei Keskkomitee Poliitbüroo liikmeks. 1930–1932 oli ta Revolutsioonilise Ametiühinguopositsiooni (Revolutionäre Gewerkschaftsopposition) juhataja.

Natsionaalsotsialistide võimuletuleku järel põgenes Franz Dahlem 1933. aastal Prantsusmaale, kus ta Pariisis juhtis Saksamaa Kommunistliku Partei välismaaorganisatsiooni. 1934. aastal osales põrandaaluses parteitöös Saksamaal, hiljem elas Prahas. 1937–1939 võttis ta osa Hispaania kodusõjast, kus ta kuulus internatsionaalsete brigaadide poliitjuhtkonda.

1939. aastal interneeriti Franz Dahlem Prantsusmaal ja 1942. aastal anti ta Gestapole välja. 1943–1945 peeti teda kinni Mauthauseni koonduslaagris.

1945. aastal valiti Franz Dahlem Saksamaa Kommunistliku Partei sekretariaati. 1946. aastal etendas ta otsustavat osa kommunistide ja sotsiaaldemokraatide ühendamisel loodud Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei moodustamisel. Alates 1949. aasta jaanuarist oli ta Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee Poliitbüroo liige. 1949–1953 oli Dahlem Rahvakoja (parlamendi) liige.

1953. aastal jäi Franz Dahlem parteisiseses võimuvõitluses Walter Ulbrichtile alla ja vabastati kõigilt ametikohtadelt. 1957. aastal ta rehabiliteeriti ja võeti uuesti Keskkomitee liikmeks. 1963–1976 oli ta Rahvakoja liige. Alates 1957. aastast oli ta Kõrg- ja Keskerihariduse Ministeeriumi riigisekretäri asetäitja, 1967–1974 kõrg- ja keskerihariduse ministri asetäitja. 1977. aastal avaldas ta kaheköitelise mälestusteraamatu "Am Vorabend des Zweiten Weltkrieges" ("Teise maailmasõja eelõhtul"). 1982. aastal ilmus postuumselt mälestusteraamat "Jugendjahre. Vom katholischen Arbeiterjungen zum proletarischen Revolutionär." ("Noorusaastad. Katoliiklikust töölisnoorukist proletaarseks revolutsionääriks.").

Viited
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑
7. ↑