recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib liigist; perekonna kohta vaata artiklit Brahhiosaurus (perekond)* |

---

Brahhiosauruse rekonstruktsioon Ameerika Ühendriikides Chicagos
**Brahhiosaurus** (*Brachiosaurus altithorax*) on Hilis-Juuras Põhja-Ameerikas elanud dinosaurus.

Esimese isendi (FMNH P 25107) leidis osalise luustikuna Lääne-Coloradost Grand Riveri orust 1900. aastal Field Columbian Museumi paleontoloogiline ekspeditsioon Elmer Samuel Riggsi juhtimisel, kes kolm aastat hiljem seda liiki ka esimesena kirjeldas. Leiti seitse viimast seljalüli, ristluu, esimesed kaks sabalüli (üks väga halvas seisukorras), vasak kaarnaluu, parem õlavarreluu, niudeluu ja reieluu, vasaku niudeluu fragment ja seljaroided. Koljust, kaelast, esiselja piirkonnas, saba kesk- ja tagaosast ega jäsemete distaalsetest osadest materjali polnud, ja sellist materjali pole tuvastatud ka hilisematest leidudest.

Kuigi brahhiosaurust on peetud suurimaks kunagi elanud maismaaloomaks, ei ole teadlastel tema suuruse osas ühist seisukohta. 2014. aastal pakkusid teadlased tema kaaluks 56 tonni, kuid varem oli tema hinnanguline kaal kõikunud 29–43 tonnini. Riggsi leitud isendi pikkuseks hindas Michael P. Taylor umbes 25 m, kuid kuna see arvutus on tehtud isendi põhjal, kes ei olnud arvatavasti täiskasvanud (tema kaarnaluud ei olnud abaluudega ühinenud), võisid brahhiosaurused olla isegi mõnevõrra pikemad. Kaela vertikaalasendis hoides oli tema pea maapinnast arvatavasti 9 meetri kõrgusel, seetõttu on ka oletatud, et ta toitus enamasti vähemalt 5 meetri kõrgusele jäävatest taimeosadest. Brahhiosaurused olid taimtoidulised.

Tema rohmakat keret kandis neli massiivset jalga, kusjuures sauropoodidele ebatavaliselt olid tema esijäsemed tagajäsemetest pikemad.

Brahhiosauruse ja inimese suuruse suhe

Viited
------

1. ↑  Michael P. Taylor. A re-evaluation of Brachiosaurus altithorax Riggs 1903 (Dinosauria, Sauropoda) and its generic separation from Giraffatitan brancai (Janensh 1914) *Journal of Vertebrate Paleontology*, 29, September 2009, p. 787 (vaadatud 19.02.2016)
2. ↑  Roger B. J. Benson, Nicolás E. Campione, Matthew T. Carrano, Philip D. Mannion, Corwin Sullivan, Paul Upchurch, David C. Evans. Rates of Dinosaur Body Mass Evolution Indicate 170 Million Years of Sustained Ecological Innovation on the Avian Stem Lineage *PLOS Biology*, 12/2014 (vaadatud 19.02.2016)
3. ↑  Taylor, 2009, p. 804.
4. ↑  Michael P. Taylor. How big was Brachiosaurus altithorax? I mean, really? *Sauropod Vertebra Picture of the Week*, 2.06.2014 (vaadatud 19.02.2016)
5. ↑  Joseph Castro. Brachiosaurus: Facts About the Giraffe-like Dinosaur *Live Science*, 23.12.2014 (vaadatud 19.02.2016)
6. ↑  J. Foster. Brachiosaurus altithorax. – *Jurassic West: The Dinosaurs of the Morrison Formation and Their World*. Indiana University Press, 209, pp. 205–208.

Kirjandus
---------

* Michael P. Taylor. A re-evaluation of *Brachiosaurus altithorax* Riggs 1903 (Dinosauria, Sauropoda) and its generic separation from *Giraffatitan brancai* (Janensch 1914). – *Jounal of Vertebrate Paleontology*, 2009, kd 29, nr 3.
**Butjadingen** on poolsaar ja vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Wesermarschi kreisis. Valla pindala on 129,02 km². 31. detsembril 2017 elas seal 6125 inimest.

Butjadingen asub Põhjamere rannikul. See külgneb läänes ja edelas Jade jõega ning idas Weseri jõega. See moodustab Wesermarschi kreisi põhjaosa ja selle elanikkond on üsna väike. Butjadingeni vald külgneb Nordenhamiga, mis on geograafiliselt samuti Butjadingeni poolsaarel.

Poolsaar tekkis keskajal, kui tohutud üleujutused tekitasid Põhjamere tänase rannikujoone. Pärast katastroofilist Grote Mandrenket 13. jaanuaril 1362 (mis toimus umbes Marcelli Pontificis päeval) muutus Butjadingen ajutiselt saareks.

Selle nimi on tuletatud friisikeelsest sõnast "buten" (=väljaspool) ja "Jade" ning tähendab seega *teisel pool Jade jõge asuvad maad*.

Poolsaare ees on Waddenzee, mis ulatub Jade ja Weseri suudmetest umbes 23 km loodesse Mellum saare taha. See on osa Alam-Saksi Padumere Rahvuspargist *(Nationalpark Niedersächsisches Wattenmeer)*, üks kolmest Saksa Padumere Rahvuspargist.

Majandus
--------

Põllumajandus ja turism moodustavad lõviosa majandustegevusest. Peamised turismikohad on külad Tossens, Burhave ja Eckwarden. Parvlaevaühendus on üle Weseri Nordenhamist Bremerhavenisse ja (suvekuudel) üle Jade Eckwarderhörnest Wilhelmshavenisse. Nordenhamis on rongijaam, kus peatub päevas mitu Bremeni rongi.

* 
* Tüüpiline vaade (Butjadingen)Tüüpiline vaade (Butjadingen)
* St. Laurentiuse kiriku orel, Langwarden (Butjadingen)St. Laurentiuse kiriku orel, Langwarden (Butjadingen)

Viited
------

1. ↑  Alle politisch selbständigen Gemeinden mit ausgewählten Merkmalen am 31.12.2018 (4. Quartal), vaadatud 10.03.2019.
2. ↑  Register of German municipalities (4th quarter 2022), vaadatud 12.02.2023.

Välislingid
-----------

* www.gemeinde-butjadingen.de
* Valla koduleht


Wesermarschi kreisi vallad

* Berne
* Brake
* Butjadingen
* Elsfleth
* Jade
* Lemwerder
* Nordenham
* Ovelgönne
* Stadland
**Eleri Hirv** (sündinud 18. juunil 1988 Lasval Võrumaal) on eesti orienteeruja ja rogainija.

Haridus
-------

Lõpetas 2007. aastal Nõo Reaalgümnaasiumi. 2010. aastal lõpetas Tartu Ülikooli geograafia eriala bakalaureuseõppe, 2013. aastal geoinformaatika ja kartograafia eriala magistriõppe *cum laude* ja kaitses loodusteaduste magistri kraadi tööga „Topograafilistel kaartidel kajastatud reljeef LiDARi andmestiku võrdluses" (juhendaja Raivo Aunap).

Töö
---

Töötab 2012. aastast Maa-ameti kartograafia osakonna peaspetsialistina.

Sporditulemused
---------------

2013. aasta rogaini MMi medalikolmik naiste arvestuses. Paremalt: Eleri Hirv, Mariann Sulg (pronks, Eesti), Anna Shavlakova, Nastia Rostovtseva (kuld, Venemaa), Marina Galkina, Nina Mikheeva (hõbe, Venemaa)
Harrastab orienteerumist 2000. aastast. Aastatel 2000–2008 oli tema treener Sarmite Sild. Aastatel 2002–2008 võitis orienteerumise Eesti meistrivõistlustel noorte ja juunioride vanuseklassides kokku 22 medalit (21 orienteerumisjooksus ja 1 rattaorienteerumises), neist 9 kulda, 6 hõbedat ja 7 pronksi. Aastatel 2010–2023 on ta võitnud orienteerumise Eesti meistrivõistlustel naiste põhiklassis 25 kulda (16 orienteerumisjooksus ja 9 rattaorienteerumises), 18 hõbedat ja 22 pronksi.

Noorte Euroopa meistrivõistlustel orienteerumisjooksus tavarajal 2005. aastal 16. koht ja 2006. aastal 14. koht ning teatejooksus 2006. aastal 6. koht. Aastatel 2006–2008 osales orienteerumisjooksus juunioride MM-il, parimad tulemused 2006. aastal lühi- ja tavarajal 27. koht ning teatejooksus 2006. ja 2008. aastal 13. koht. 

Saanud orienteerumisjooksus EM-il 2022 lühirajal 24. ja teatejooksus 6. koha. 

Rattaorienteerumises osalenud 2013–2023 5 korda MM-il. Parimad tulemused: tavarajal 15.(2021), ühisstardist 12. (2022), sprindis 16. (2023) ja teates 6. koht (2021, 2022). Osalenud 2018–2023 4 korda EM-il (2023 sprindis 13. koht). Tulnud 2019 2 korral Balti meistriks (lühirajal ja tavarajal).

Rogaini maailmameistrivõistlustel on ta võitnud naisvõistkondade arvestuses hõbeda koos Piibe Tammemäega 2019. aastal Hispaanias Püreneede mäestikus ning kaks pronksmedalit Mariann Sulega: 2013. aastal Venemaal Pihkva oblastis Alolis ja 2015. aastal Soomes Lapimaal Kiilopääl.

Rogaini Euroopa meistrivõistlustel võitis ta 2016. aastal Hispaanias Aralari mäestikus naiskondade arvestuses koos Mariann Sulega kulla. 2018 rogaini EMil Ukrainas Karpaatide mäestikus võitis ta kulla koos Piibe Tammemäega.

2015. aastal tuli ta koos Ain Fjodorovi ja Rene Käsikuga Eesti meistriks seiklusspordis.

Tunnustus
---------

* 2013, 2015 ja 2016 Võrumaa parim naissportlane.

Viited
------

1. ↑  "Nõo Reaalgümnaasium. Lend 2007". Originaali arhiivikoopia seisuga 30. detsember 2013. Vaadatud 31. detsembril 2014.
2. ↑  Eleri Hirv. Topograafilistel kaartidel kajastatud reljeef LiDARi andmestiku võrdluses. Magistritöö geoinformaatikas ja kartograafias. Tartu 2013
3. ↑  Maa-amet. Kontakt
4. ↑  Eesti Spordi Biograafiline Leksikon
5. ↑  "ESBL sporditulemused". Originaali arhiivikoopia seisuga 24. september 2015. Vaadatud 31. detsembril 2014.
6. ↑  XT Sport

Välislingid
-----------

* Biograafia ESBLis
* WorldofO. Athlete profile: Eleri Hirv
**Miroslavas** on küla (endine alev) Leedus Alytuse rajoonis, Miroslavase valla halduskeskus. Külas on keskkool, postkontor ja raamatukogu. Vaatamisväärsusteks on sealne aastal 1847 valminud katoliku kirik ja Olakalnise hiiemägi seal asuva kabeliga.

Ajalugu
-------

Asula tekkis XVII sajandi lõpus. Algselt kandis see nime **Slabada** ja kuulus Bendriai mõisale. 1710. aastal sai Slabadast alev. Sealsed elanikud olid ametlikult vabad, kuid neil oli mõisa ees teokohustus. 1719. aastal ehitati sinna esimene kirik ja asula sai kohaliku kihelkonna keskuseks. 1744. aastal ehitati vana kiriku asemele uus; samal aastal sai alev mõisa omanike Mirosławskite järgi tänapäevase nime.

1781. aastal rajasid mariaanid alevisse oma kloostri, mille juures 1781. aastast tegutses ka kool. 1847. aastal ehitasid nad ka vana kiriku asemele uue. Jaanuariülestõusu järel sealne klooster suleti. Tsaariaja lõpuaastatel oli Miroslavasest saanud küla.

8. augustil 1941 küüditasid Saksa okupatsiooniväed sealsed juudid Alytusesse. Ka Nõukogude võimud küüditaid 29 Miroslavase elanikku. Teise maailmasõja järel tegutsesid küla ümbruskonnas Leedu metsavennad. Nõukogude perioodil sai Miroslavasest kohaliku kolhoosi keskasula.

* KoolimajaKoolimaja
* OlakalnisOlakalnis
* KirikKirik

Viited
------

1. ↑
2. ↑  Mirosław (2) Słownik geograficzny Królestwa Polskiego. Kd. VI: Malczyce – Netreba. Warszawa 1885.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Miroslavas** |

* Küla portaalis vietoves.Lt
Preisimaa Friedrich II vürstide liitu kokku sidumas. Allegooriline kujutis aastast 1786.
(***Deutsche***) ***Fürstenbund*** ("[Saksa] vürstide liit") oli peamiselt protestantlike vürstide liit Saksa-Rooma riigis, moodustatud aastal 1785 Friedrich II eestvedamisel. Liit, mis esialgu koosnes kolmest suurest põhjapoolsest riigist, Brandenburg/Preisimaast, Hannoverist ja Saksimaast, loodi ametlikult keisririigi põhiseadusliku terviklikkuse ja territoriaalse *status quo* kaitsmiseks, kuid üsna pea vastu seisma Joseph II kauasele ambitsioonile liita Baieri Habsburgide valdustega. 

Varsti pärast Habsburgide maade ainuvalitsejaks saamist peale oma ema Maria Theresia surma aastal 1780, elustas Joseph II vana ambitsiooni ning astus läbirääkimistesse Pfalzi ja Baieri kuurvürsti Karl Theodoriga eesmärgiga vahetada Baieri Austria Madalmaade vastu. Oleks plaan vilja kandnud, oleksid Habsburgid kasvatanud oma tuumikvaldusi suure külgneva saksakeelse territooriumiga, vabanedes samal ajal kaugetest provintsidest, mida oleks olnud keerukas ja kulukas kaitsta, kui Austria oleks sattunud sõtta Prantsusmaa ja/või Preisimaaga. Karl Theodori jaoks oli huvi kavandatud tehingus peamiselt maineküsimus, kus ta nägi end taastatud Burgundia hertsogkonna valitsejana, võib-olla kuningatiitliga, mis koosnes Lõuna-Madalmaadest pluss tema olemasolevad valdused Alam- ja Ülem-Reini piirkonnas, nagu Reini Pfalz ja Berg-Jülichi hertsogkond.

Kuulujutt tehingust osutus vastumeelseks nii ambitsioonikale Friedrich II-le, kes nägi endas tähtsaimat Saksa monarhi, kui ka Hannoveri ja Saksimaa kuurvürstidele, kes olid häiritud kavandatud territooriumite vahetamise kaugeleulatuvatest poliitilistest ja strateegilistest tagajärgedest. Kui nad teatasid avalikult oma vastuseisust *Deutsche Fürstenbund* loomise kaudu, ühinesid nendega varsti väiksemate protestantlike riikide valitsejad, sealhulgas Braunschweig-Wolfenbütteli, Saksi-Gotha, Saksi-Weimari, Mecklenburgi, Badeni ja Brandenburg-Ansbachi. Mainzi peapiiskop-kuurvürst, keisririigi ülemkantsler, andis lõpuks oma toetuse, mitte vaid seepärast, et oli teada, et Karl Theodor ja Joseph II rääkisid ka Salzburgi peapiiskopkonna võimalikust ilmalikustamisest, mis kiilus ebamugavalt Baieri ja Austria vahele.

Joseph II oli jahmunud ootamatult tugevast vastuseisust oma plaanile ja pärast mõningaid väiksemaid mõõgatäristamisi peatas oma projekti. Olles saavutanud oma tõelise eesmärgi, lagunes *Fürstenbund* järk-järgult ja kadus täiesti pärast Prantsuse revolutsiooni puhkemist aastal 1789 ja Joseph II surma aasta hiljem.
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib lossist; linnuse kohta vaata artiklit Cesvaine piiskopilinnus* |

---

Cesvaine mõisa peahoone (2015)
Cesvaine mõisa peahoone (2001)
**Cesvaine loss** on endise Cesvaine mõisa peahoone. See pärineb 1896. aastast ja on eklektiline. Kasutatud on Tudorite ajastu Inglismaa ja renessansiajastu arhitektuurilisi elemente. Arhitektid on Hans Grisebach ja August Dinklage.

Peahoone on rüüstamistest pääsenud ja vaatamata 2002. aasta tulekahjule on suur osa interjöörist säilinud. Hoone ehituskvaliteet on märkimisväärselt hea. Praegu asub peahoones Cesvaine kool. Nii loss ise kui ka kolm lossi kaminat ja üks kamin-ahi, lossi uksed, üheksa sealset lage ja neli laemaalingut on riikliku kaitse all olevad muinsusmälestised.

Mõisa peahoone ehitati Cesvaine piiskopilinnuse asukohale. Linnusest on säilinud ainult üksikud müürijupid.

Cesvaine loss (Läti)Cesvaine loss
Asendikaart
* PeauksPeauks
* KelderKelder
* KatusKatus
* Põlenud katuseosaPõlenud katuseosa
* NurgatornNurgatorn
* AkenAken
* LaemaalingLaemaaling
* LaemaalingLaemaaling

Viited
------

1. ↑  Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija. Valsts aizsargājamo nekustamo kultūras pieminekļu saraksts

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Cesvaine loss** |

* Sissekanne Läti mõisate veebisaidil; fotod (*läti keeles*)
Moskva tsentrumis asuv Stanislavski ja Nemirovitš-Dantšenko Moskva Muusikateater
Stanislavski ja Nemirovitš-Dantšenko Moskva Muusikateatri vaatesaal
MAMT-i vaatesaal (2012)
**Stanislavski ja Nemirovitš-Dantšenko Moskva Akadeemiline Muusikateater**, akronüüm **MAMT** (vene keeles Московский академический Музыкальный театр имени К.С. Станиславского и Вл. И. Немировича-Данченко) on Moskva tsentrumis (Keskhaldusringkonnas) asuv muusikateater. 

2023. aasta veebruari seisuga oli MAMT-i koosseisus umbes 430 artisti (sealhulgas ooperikoori ja orkestri liikmed).

Ajalugu
-------

Muusikateatri loomise aastaks loetakse 1918. aastat. Alguses tegutses kui Suure Teatri ooperistuudio (Konstantin Stanislavski juhtimisel). 1919. aastal lõi Vladimir Nemirovitš-Dantšenko Moskva Kunstiteatri juurde omaenda muusikastuudio. 1920. aastal eraldus Stanislavski ooperistuudio Suurest Teatrist. 1926. aastal anti mõlemale stuudiole riikliku teatri staatus ja kahe peale ka ühine teatrimaja. Pärast Stanislavski surma 1938. aastal sai Stanislavski ooperistuudio pealavastajaks Vsevolod Meierhold, kes aga juunis 1939 arreteeriti NKVD poolt ja veebruaris 1940 hukati. 

1939. aastal liitus Moskva Kunstiteatri muusikastuudioga Moskva Kunstibalett (kunstiline juht ja priimabaleriin Viktorina Kriger). 

Muusikateatri tegelik asutamisaasta on **1941. aasta**, kui ühinesid Stanislavski ooperistuudio ja Moskva Kunstiteatri muusikastuudio. Kuni oma surmani 1943. aastal juhtis muusikateatrit Nemirovitš-Dantšenko.

Balletitrupp
------------

Teatri balletitrupi ajaloos oli omaette perioodiks nn "Burmeisteri epohh" – aastad 1941–1960 ja 1963–1970, mil Vladimir Burmeister (1904–1971) oli teatri peaballettmeister.

Aastatel 2005–2008 juhtis muusikateatri balletitruppi Mihhail Lavrovski.

Aastatel 2017–2022 oli balletitrupi kunstiline juht prantsuse ballettmeister Laurent Hilaire, kes aga 27. veebruaril 2022, pärast Venemaa sissetungi algust Ukrainasse, esitas lahkumisavalduse. Tema asemele valis teatri juhtkond trupi uueks kunstiliseks juhiks 24-aastase koreograafi Maksim Sevagini.

### Trupi koosseis

2023. aasta veebruari seisuga kuulus balletritruppi 124 inimest, sealhulgas 5 priimabaleriini, 4 *premjeeri*, 11 juhtivat solisti, 11 esimest solisti, 16 teist solisti, 8 karakterosa solisti, 47 kordeballeti liiget, 11 pedagoog-repetiitorit, 9 trupi kontsertmeistrit ja 2 lavastaja assistenti. MAMT-i trupp on Moskva suuruselt (Suure Teatri balletitrupi järel) teine balletitrupp.

Viited
------

1. 1 2  Создатели. stanmus.ru
2. 1 2  Музыкальный театр им. К.С. Станиславского. ptblgjed.xn
3. ↑  Худрук балетной труппы театра Станиславского и Немировича-Данченко подал в отставку. gazeta.ru, 27. veebruar 2022
4. ↑  В Театре Станиславского определились с новым худруком. gazeta.ru, 24. märts 2022
5. ↑  Балет. stanmus.ru

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Stanislavski ja Nemirovitš-Dantšenko Moskva Muusikateater** |

* Koduleht
**Euroopa Liidu eetikaorgan** on kavandatav institutsioonidevaheline eetikaorgan, mis kataks Euroopa Liidu institutsioonide liikmeid.

"Eetikaorgani loomisega kehtestataks esimest korda liikmete eetilise käitumise ühised standardid ning ametlik mehhanism eetikanõuete kooskõlastamiseks ja arvamuste vahetamiseks institutsioonide vahel. Ettepanek tähendab, et tulevikus hakataks ELi poliitikute suhtes kohaldama ühiseid, selgeid, läbipaistvaid ja arusaadavaid standardeid."

> „Demokraatia saab areneda ainult siis, kui kodanikud usaldavad oma institutsioone. Inimesed ei tee vahet, kas skandaal on pärit ühest või teisest institutsioonist. Seega, kui soovime jääda nende silmis usaldusväärseks, peame me kõik järgima ühiseid eetikastandardeid. Viimastel kuudel esile kerkinud väga tõsised süüdistused panid mind kasutama võimalust teha midagi õigesti, kui asjad lähevad viltu. Seetõttu kutsun meie partnereid Euroopa Parlamendis, nõukogus ja teistes institutsioonides üles kiiresti toetama eetikaorgani loomise ettepanekut. Peame välja töötama ja rakendama ühised selged, arusaadavad ja läbipaistvad standardid kõigi Euroopa institutsioonide jaoks."
> 
> 
>  – Väärtuste ja läbipaistvuse valdkonna asepresident Věra Jourová - 08/06/2023
> 
>

Vaata ka
--------

* Katari korruptsiooniskandaal Euroopa Parlamendis

Viited
------

1. 1 2 3  "ELi eetikaorgan: komisjon teeb ettepaneku luua kõigile ELi institutsioonidele ühised eetikastandardid". *ec.europa.eu*. Brüssel: Euroopa Komisjon. 8. juuni 2023. Vaadatud 9. juunil 2023.
2. ↑  "European Commission announces plans for new ethics body aimed at fighting corruption". *euronews.com* (inglise). Euronews. 8. juuni 2023. Vaadatud 9. juunil 2023.

Välislingid
-----------

* Independent Ethics Body: improving transparency and integrity in EU institutions. Euroopa Parlament, 14. juuli 2021
**Taani Punase Risti ambulatoorium** ehk **Taani Punase Risti ambulants** (kuningas Valdemar II auks ka *Valdemar II Võitja ambulants*; taani keeles *Valdemar Sejr Ambulancen*) oli 1919. aastal Eesti Vabadussõja ajal Valgas tegutsenud laatsaret. Ambulatoorium moodustati Briti Punase Risti toetusel ning selle juhatajaks oli ülemarst doktor Ludvig Boye Lundstein. Laatsareti personali kuulusid peale juhataja veel 4 Taanist tulnud arsti ja 12 halastajaõde. Haigemaja oli 90-kohaline ning selles viibis ravil suurem osa Taani vabatahtlike kompanii haigeid ja haavatuid, kuid samuti Eesti sõjaväelasi. Taani Punane Rist pakkus ravimiabi ka Eesti sõjaväe tervishoiuasutustele. Ambulatooriumi tegevus kestis 13. juulist kuni 30. novembrini 1919.

Vabadussõjas osalenud Taani Punase Risti ambulatooriumi arstidele ja õdedele pühendatud mälestuskivi asub Rõuges ning on ühendatud Taani Vabatahtlike Korpuse mälestuskiviga.

Vaata ka
--------

* Eesti Punane Rist

Viited
------

1. ↑  Vabadussõja Ajaloo Komitee (1939/1997). *Eesti Vabadussõda 1918–1920. 2. köide.* Tallinn: Mats, lk 62
2. ↑  Borgelin, Richard G (1934/1973/2004). *Dannebrogi lipu all. Taani vabatahtlikud Eesti Vabadussõjas.* Tallinn: Olion, lk 246
3. ↑
4. ↑  "Wäljawõtteid sõjawägede ülemjuhataja päewakäskudest". Sõdur. 1919, nr 38, lk 4

Välislingid
-----------

* Foto rahvusarhiivis
**Mall Noormets** (kuni 1988 **Mall Põldemaa**; sündinud 6. aprillil 1966 Orissaares) on eesti koreograaf ja teatriõppejõud, Tartu Ülikooli Viljandi kultuuriakadeemia lavalise liikumise lektor.

Ta lõpetas 1984. aastal Orissaare Keskkooli ja 1988. aastal Tallinna Pedagoogilise Instituudi koreograafia erialal.

Pärast kõrghariduse omandamist töötas aastatel 1988–1990 Viljandi kultuuriosakonna tantsu ja rahvamuusika spetsialisti-metoodikuna. Aastatel 1989–1991 oli ka Kaarin Raidi draamastuudio ja Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri lavalise liikumise õppejõud, 1989–1992 ühtlasi Viljandi maavalitsuse kultuuriameti tantsu peaspetsialist ja Ugala liikumisjuht. Aastatel 1994–1995 oli Tallinna Pedagoogikaülikooli koreograafia õppetooli klassikalise tantsu ja režii õppetooli lavalise liikumise õppejõud, aastast 1996 eraballetikooli Noor Ballett Fouetté balletiõpetaja, aastast 2010 Eesti Rahvakultuuri Keskuse tantsukompositsiooni lektor, 2012–2015 Tantsuinfo Kuukirja toimetuskolleegiumi liige ja keeletoimetaja.

Mall Noormets on pikka aega olnud Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemia tantsuseade, kompositsiooni ja lavalise liikumise õppejõud, aastatel 1996–2006 õppetooli juhataja, õppekava hoidja ja programmijuht, 2007–2010 oli ta tantsukunsti professor. 

Mall Noormets on ka Muhu saarel tegutseva Külasema küla seltsingu tantsujuht.

Vabakutselise koreograafina loonud liikumisseadeid draama- ja muusikalavastustele.

Tunnustus
---------

* 2002 Helmi Tohvelmani nimeline auhind
* 2016 Tartu Ülikooli aumärk

* 2017 Tartu Ülikooli medal

Isiklikku
---------

Tema abikaasa on näitleja Allan Noormets.

Viited
------

1. 1 2  Mall Noormets Tartu Ülikooli kodulehel
2. 1 2  Ain Lember Tantsimine ja laulmine kippus nii tihedaks, et polnud aega heina teha Saarte Hääl, 14.09.2017
3. ↑  "Tartu Ülikooli aumärgi kavalerid". *Tartu Ülikool*. Vaadatud 9.12.2022.
4. ↑  "Tartu Ülikooli medali kavalerid". *Tartu Ülikool*. Vaadatud 6.12.2022.

Välislingid
-----------

* Mall Noormets Tartu Ülikooli kodulehel
* Ain Lember Tantsimine ja laulmine kippus nii tihedaks, et polnud aega heina teha Saarte Hääl, 14.09.2017
* Viljandi Kultuuriakadeemia 2013: Unista(ma). Mall Noormets ERR, 09.10.2013
* Anu Jürisson Mall Noormets õpetab näitlejaile vanu ballitantse Pärnu Postimees, 11. september 2012
**Carl Eduard von Liphart** (16. mai 1808 Vana-Kuuste – 15. veebruar 1891 Firenze) oli baltisaksa arstiteadlane, kunstiteadlane ja -kollektsionäär.

Ta oli üks Carl Gotthard von Lipharti ja Annette von Loewenwolde kolmest lapsest. Isa pidas ülal keelpillikvartetti, mida juhtis Ferdinand David. 1836 lahkus David Leipzigisse, et töötada koos Mendelssohniga, aga tuli hiljem Eestisse tagasi, et abielluda Carl Eduardi õe Sophiega.

Carl Eduard von Liphardt veetis oma lapsepõlve ja õpinguaastad Raadi mõisas. Tartu, Königsbergi kui Berliini ülikoolides arstiteadust õppinud K. E. von Liphart otsustas oma elu pühendada kunstile ning alustas graafikakogumisega 1830. aastatel. 1839. aastal abiellus ta Kölnis krahvinna Caroline
Wilhelmine Bylandt-Rheydtiga. Abielust sirgus neli last, kellest üks oli kuulus kunstnik Ernst Friedrich von Liphart. Elades aastatel 1846–1862 Tartus, edendas Liphart kohalikku kunstielu (näitused, nn "pühapäevaakadeemiad" Raadi mõisas). 1863 kolis K. E. von Liphart Firenzesse, kus elas surmani.

Itaalias kujunes Liphartist silmapaistev Itaalia renessansskunsti asjatundja, kelle abi maalide ostmisel kasutasid nii Berliini maaligalerii kui suurvürstinna Maria Nikolajevna. Kunstikogujana sai Liphart kuulsaks oma vanagraafika kollektsiooniga, mille paremik müüdi 1876. aastal Leipzigis oksjonil. Osa sellest esinduslikust graafikakogust jõudis hiljem Tartu Ülikooli kunstimuuseumi.

1847–62 oli ta Baltimaade esimese teadusseltsi Liivimaa sotsieteedi president.

Ta oli üks Eesti Looduseuurijate Seltsi asutajaliikmeid ja esimene president 1853–1862, auliige 1862. aastast.

Tema poeg Ernst Friedrich vahetas usku, et abielluda katoliiklasega, mispeale isa jättis ta 1873 oma testamendiga pärandusest ilma.

Viited
------

1. 1 2 3
2. 1 2 3 4 5 6
3. ↑

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Alexander von Oettingen** | **Liivimaa sotsieteedi president 1847−1862**Carl Eduard von Liphart | Järgmine**Alexander Theodor von Middendorff** |
**Petzen** (saksa keeles) või **Peca** (sloveeni keeles) on kõrgeim mägi Ida-Karawankides, kõrguselt teine mägi Põhja-Karawankides ja kõige idapoolsem 2000 m mägi Sloveenias. See on vägev mägi, millel on iseloomulik lavamaa kuju ja millest ulatuvad välja kivised tipud. Mägi külgneb Meža ja Topla orgudega põhjas ja idas ning Jauntaliga põhjas ja on Hochobirist eraldatud Bela oja kitsa oruga. 2/3 mäest asub Austrias ja 1/3 Sloveenias. Mägi saavutab oma suurima kõrguse Kordeži pea (sloveeni: *Kordeževa Glava*, saksa: *Kordeschkopf*, 2125 m) mäeharjal. Piir kulgeb üle selle.

Mägi koosneb triiase ajastu wettersteini lubjakivist ja wettersteini dolokivist. Möödanikus kaevandati mäest pliid ja tsinki, šahtid kuulusid Topla ja Mežica kaevandustele. Pliitsingimaak esineb kesk- ja ülemtriiase karbonaatkivimites, mis ladestunud anoksilises supralitoraalses merekeskkonnas. Lisaks maagile avastati mäe seest mitmeid haruldasi mineraale, nagu vulfeniiti ja kaltsiiti. Mäel asuvasse kaevandusse pääseb mägijalgratastega.

Madalamad nõlvad Sloveenia poolel on metsased, kuid kõrgematel nõlvadel on erinevad alpitaimed, sealhulgas mitu liiki lilli.

Mägihütt ehitati Väike-Pecale (sloveeni: *Mala Peca*; 1665 m) 1928. aastal, see põletati Teise maailmasõja ajal maha ja ehitati 1957. aastal uuesti üles. 1936. aastast seisab selle kõrval Kyrillose ja Methidose kabel. Kuningas Matjaži järgi Matjaži koopaks nimetatud mahajäetud süvend on ajalooline mälestusmärk. Selles on magava kuninga pronkskuju. Kuju disainis 1958. aastal skulptor ja alpinist Marjan Keršič, pronksi valas skulptor France Rotar ja koopasse pandi 1962. aastal.
**Ajupoolkerade asümmeetria** on aju organiseerituse fundamentaalne eripära. Olles omane inimestele ja loomadele, ilmneb see nii morfoloogiliselt kui funktsionaalselt. Funktsionaalsel psüühiliste protsesside tasandil on tegemist statistilise asümmeetriaga.

Ajupoolkerade asümmeetria avastamine algas inimeste erinevate ajupoolkerade kahjustuste korral täheldatavatest käitumismuutustest. Peale funktsionaalse asümmeetria kindlakstegemist avastati ka ajupoolkerade morfoloogiline asümmeetria. Viimaks täheldati asümmeetriat ka loomade juures. Praeguseks ajaks on pandud alus nähtuse evolutsiooni käsitlevale teooriale.

Emotsioonide väljendumise erinevus vasakus ja paremas näopooles
---------------------------------------------------------------

Vasak näopool väljendab konkreetsemaid ja isiklikumaid emotsioone ja teeb seda intensiivsemat, sest parem ajupoolkera töötleb emotsioone ning juhib vasakut näopoolt rohkem. Sama kultuuri esindajad tõlgendavad emotsioone 
vasakus näopooles paremini. Vasakus näopooles väljenduvad emotsioonid kultuurispetsiifilisemalt, paremas näopooles on äratuntavamad universaalsed emotsioonid. Parem pool näost näitab avalikke tundeväljendusi ja vasak pool isiklikke tundeid. Vasak näopool väljendab emotsioone intensiivsemalt, automaatselt ja individuaalsemalt. Vasak näopool väljendab ka rohkem negatiivseid emotsioone.

Viited
------

1. ↑  M.Dax soumet au jugement de l'Académie un Mémoire intitulé: «Observations tendant à prouver la coïncidence constante des dérangements de la parole avec une lésion de l'hémisphère gauche du cerveau» // Compt. rend. hebdom. séan. l'Acad. Scien. – 1863. – №56. – Р.536.
2. ↑   Marjorie LeMay (June 1977). "Asymmetries of the skull and handedness. Phrenology revisited". Journal of the Neurological Sciences 32 (2): 243–253.
3. ↑  Vallortigara G, Rogers LJ. (2005). Survival with an asymmetrical brain: advantages and disadvantages of cerebral lateralization. Behav Brain Sci.28(4):575–89. PMID 16209828
4. ↑  Геодакян В. А. (1993) Асинхронная асимметрия. Журн. высшей нервной деятельности. 43 вып. 3. С. 543—561.
5. ↑  Elfenbein, H. A. Mandal, M. K. Ambady, N. Harizuka, S. Kumar, S. Hemifacial differences in the in-group advantage in emotion recognition. – *Cognition and Emotion*, 2004, kd
18, nr 5, lk 613–629.
Vaade Ruka mäelt
Esinõlvad 2009. aasta oktoobris.
Suvila Rukal.
Ruka küla.
**Ruka** on 490 meetri kõrgune mägi ja suusakuurort Kuusamos, Soomes. Peale mäesuusatamise on seal üle 500 km murdmaasuusarada. Samuti saab rentida mootorsaane, et nautida piirkonna 600 km pikkust mootorsaanimarsruute (millest 100 km on safarikorraldajate eramarsruudid). Ruka on ka Karhunkierrose (soome k. karu ring, mis on Kirde-Soomes Sallast Kuusamosse kulgev matkarada) matkaraja lõunapoolne ots. Kokku on Ruka ja Kuusamo piirkonna radu: 160 km matkaradu, 605 km rattamarsruute, 350 km klassifitseeritud aerutamismarsruute (sealhulgas 1.–4. aerutamisklass) ja 100 km paadimarsruute.

1954. aasta talvel avati esimene nõlv, mis nüüd kannab nime "Eturinne" ("Esiosa"). Praegune nõlvade arv on 29, mida juhitakse 20 suusatõstukiga. Peaaegu 90 lumepkahurit ja 5 hooldajat teevad tõhusat lumevalmistamist kõigil nõlvadel.

Rukast on saanud mitmekesine turismikeskus, mille aastaringne kasutus kasvab. Talvel toimuvad näiteks põhjasuusatamise MK-võistlused murgmaasuusatamises, kahevõistluses ja suusahüpetes FIS-i põhjaalade hooaeg algab igal aastal Rukal (Nordic Opening). Iga-aastased üleriigilised võistlused toimuvad ka mäesuusatamises ja freestyle-suusatamises ning nendel spordialadel on peetud rahvusvahelisi võistlusi.

Rukal on üks pikimaid suusahooaegu Euroopas, mis algab tavaliselt oktoobris ja lõpeb juunis. Põhihooajal on suusaliftid avatud iga päev 9.30-19. Öösuusatamine toimub ka reedeti kella 19–23 (tavaliselt detsembrist aprilli keskpaigani).

Välislingid
-----------

* Ruka-Kuusamo koduleht
Zapyškise kirik
**Zapyškis** on alev (endine linn) Leedus endise Kaunase maakonna aladel Kaunase rajoonis Zapyškise vallas.

Elanike arv on 254 (2001).
Alev asub Nemunase jõe kaldal. Alevis on kultuurikeskus ja raamatukogu, sealne kool asub Kluoniškiai külas. Vaatamisväärsusteks on Zapškise surnuaed ja sealne kabel, looduslik pühapaik Dievogala Püha Johannese oja, mille kallastel kohalik rahvas tähistas jaanipäeva, ja 1578. aastal valminud gooti stiilis kirik.

Alevis on elanud Vincas Kudirka.

Ajalugu
-------

Asulat on esimest korda kirjalikult mainitud XVI sajandi alguses, mil kuningas Aleksander selle Jan Sapiehale andis. Toona kandis see nime *Panemune*. Sapiehade suguvõsa järgi sai alev ka oma nime, selle kohta kasutati nimekujusid *Sapiehade alev*, **Sapiegiškėmis** ja **Sapiegiškis**, mis hiljem moondus Zapyškiseks.

Aastal 1578 valmis sealne kirik. Aastal 1655 põletasid Vene sõdurid alevi maha. Aastal 1677 avati seal kihelkonnakool. XVII sajandil läks asula Sapiehadelt Massalskite valdusse.

Poola jagamise järel hakkas alev aastal 1795 kuuluma Preisimaa kuningriiki. Aastal 1812 läks see Varssavi hertsogiriigi koosseisu, aga aastast 1815 kuulus see Venemaale. Aastal 1825 sai Zapyškisest linn, ent aastal 1847 (teistel andmetel alles aastal 1870) kaotas see linnaõigused. XIX sajandi lõpus oli seal üle 500 elaniku.

Kuni Kaunase hüdroelektrijaama rajamiseni kannatas alev korduvalt üleujutuste all: XX sajandil juhtus see aastail 1934, 1946, 1951 ja 1958.

4. septembril 1941 hukkasid Leedu politseiüksused asulas elanud juudid, kokku 178 inimest. Nõukogude ajal oli Zapyškis kohaliku kartulikasvatusele spetsialiseerunud kolhoosi keskasula.

* ŽapyškisŽapyškis
* Surnuaia kabelSurnuaia kabel
* Dievogala Püha Johannese oja ZapyškisesDievogala Püha Johannese oja Zapyškises

Viited
------

1. ↑
2. ↑  Postanowienie z 3 (15) lipca 1870, ogłoszone 16 (28) sierpnia 1870 (Dziennik Praw, rok 1870, kd 70, nr 242, lk. 189.
3. ↑
4. ↑

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Zapyškis** |

* Alev portaalis vietoves.Lt (Video esimene osa)
Ērberģe mõisa peahoone
**Ērberģe mõis** (*Ērberģes muiža*) on mõis Lätis Nereta piirkonnas Mazzalve vallas Ērberģes. Saksa keeles *Herbergen*. Vanasti teati seda ka kui **Taube** mõisa.

Ērberģe mõis kuulus aastast 1465 kuni Liivi sõjani Sellede perele, aastast 1562 aga Lüdinghausen-Wolffide suguvõsale. Aastal 1686 sai mõisa omanikuks Gotthard Wilhelm von Vietinghoff, tema tütar abiellus Aleksander von Taubega ja nii sattus mõis Taubede suguvõsa valdusse. Aastast 1806 kuni võõrandamiseni aastal 1920 kuulus mõis von Hahnide suguvõsale. Võõrandamise ajal oli mõisa suurus 1862 hektarit, maa jagati 158 talu vahel.

Ērberģe mõisa klassitsistlikus stiilis peahoone püstitasid Taubed, aastal 1868 tegid Hahnid seal suuri ümberehitusi. Pärast võõrandamist asus seal aastail 1922–1927 postkontor, seejärel koolimaja. Aastal 1944 asus seal Punaarmee laatsaret.

Mõisakompleksi juurde kuuluvad veel ait, kaks keldrit, pesuköök, mõisavalitseja maja aastast 1875, sepikoda ja veelindude laut. Mitmed hooned on varemetes, nende seas ka viinaköök, teenijate maja, küün ja laudad. Mõisakompleksi juurde kuulub ka üle Dienvidsusēja jõe viiv Marija sild. 

Mõisa Inglise stiilis park asub Dienvidsusēja jõe ääres. Pargi pindala on 7,8 hektarit. Pargis asub lava, mis ei ole mõisakompleksi osa.

Välislingid
-----------

* Sissekanne Läti mõisate veebisaidil; fotod (*läti keeles*)
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib pangast; härjapeaks nimetatakse ka ristikut* |

---

**Toompea pank** (muinaseestlaste **Härjänpää**) on Põhja-Eesti klindi Tallinna klindilõigus asuv pank; halduslikult Tallinnas.

Pank on geoloogiliselt klindisaar, moodustades saarlava, mille läbimõõt on umbes 0,5 km ja kõrgus kuni 48 m.

Etümoloogia
-----------

Toompea panga muistsete eestlaste poolt pruugitav nimi võis olla *Härjapea* ehk *Härjänpää* (mille järgi sai nime ka lähedal voolanud Härjapea jõgi). Kaudselt kinnitab seda ka Taani hindamisraamatus esinev Harju kirjapilt *Hæriæ* ehk *Härjä*. Kaugelt vaadates olevat Toompea ning Tõnismägi meenutanud härja selga. 
Keskajast pärinev nimi *Toompea* tuletub saksakeelsest sõnast *Domberg*, mis tähendab katedraalimäge.

Mütoloogia
----------

Eesti rahvuseepos käsitab Toompead Kalevipoja isa Kalevi kalmukünkana. Pärimuse järgi mattis mehe naine Linda ta sinna maha. Ta kandis mehe hauale palju kive, millest olevat tekkinudki Toompea mägi.

Sümboolsus
----------

Klindi saarlava on olnud nii muistne ohvri- ja pühitsuspaik kui ka Eestimaa hertsogiriigi, Eestimaa kubermangu ning Eesti Vabariigi võimukants. Seal on erinevatel aegadel asunud linnus, kindlus, loss ning nüüdne parlamendihoone. Toompea kui üla-linna tähendusrikkust esindavad erinevates kultuurilistes mõõtmetes ehitistena Pikk Hermann, Neeva Aleksandri peakirik ja *Domus Mariana*.

Vaata ka
--------

* Toompea
* Toompea loss
* Toompea tugimüür

Viited
------

1. ↑  K. Suuroja. 2005. Põhja-Eesti klint. Eesti Geoloogiakeskus. Lk 87
***Foudia*** on lindude, väikeste värvuliste perekond kangurlindlaste (*Ploceidae*) sugukonnast.

Kirjeldus
---------

*Foudia* liigid on väikesed, lühikese koonilise nokaga värvulised kehapikkusega 12–15 cm. Isaslinnud on pesitsusajal eredalt värvunud sulestikuga punastes ja kollastes toonides, puhkesulestikus isased ja emaslinnud on varblasi meenutavalt valdavalt hallikaspruunides toonides.

Tüüpilised elupaigad on metsad ja võsad, aga ka kultuurmaastikud. osa liike toitub valdavalt seemnetest, osa on eelistatult putuktoidulised. *Foudia* liigid ehitavad ümmarguse, küljel paikneva sisenemisavaga, oksa või palmilehe küljes rippuva pesa, põimitud rohust, väätidest ja muust taimsest materjalist.

1850. aastal kirjeldatud perekonna tüüpliik on kinaver-kangurlind. Perekonna nimetus *Foudia* on tuletatud kinaver-kangurlinnu malagassikeelsest nimetusest "fodi" või "foudi".

Liigid
------

* *Foudia madagascariensis* - kinaver-kangurlind. Põliselupaik Madagaskar
* *Foudia eminentissima* - komoori kangurlind. Komoorid, Mayotte ja Seišellid
* *Foudia aldabrana* - aldabra kangurlind. Aldabra saared
* *Foudia omissa* - mets-kangurlind. Madagaskar.
* *Foudia rubra* - mauritiuse kangurlind. Mauritius
* *Foudia sechellarum* - seišelli kangurlind. Seišellid, Cousin, Cousine, Frégate
* *Foudia flavicans* - rodriguese kangurlind. Rodrigues
* † *Foudia delloni* - réunioni kangurlind. Réunioni põlisliik, välja surnud.

Viited
------
Astravase mõisa peahoone
**Astravase mõis** (leedu *Astravo dvaras*) on endine mõis Leedus Biržai rajoonis Biržais Astravase linnaosas. Peahoone asub aadressil Astravo g. 17. 

1804. aastal omandasid seni Radziwillidele kuulunud Biržai ja selle ümbruskonna Tyszkiewiczid. Algselt oli nende residentsiks Biržai loss. 1820. aastal valmis praeguse Astravase mõisakompleksi aladel karjamõisa eluhoone, mis on mõisakompleksi vanim ehitis. 1842. aastal valmis karjamõisa juurde uus eluhoone, mis 1862. aastal ümber ehitati. Hoone projekteeris arhitekt Tomas Tišeckis. Esindushooneks mõeldud lossis asub kaks saali, keskmise osa kohal asub vaatetorn. Sisekujunduse valmistasid kohalikud meistrid. Lossis asunud skulptuurid viidi aastail 1937 ja 1938 Kaunasesse Sõjamuuseumi. Peahoones on raamatukogu, kus asub Radziwillide ja Tyszkiewiczite suguvõsa arhiiv (vanimad raamatud pärinevad seal XV sajandist), samuti ka arheoloogilised ja etnograafilised kogud ning XIX sajandi lõpul – XX sajandi algul Vilniuses ja Pariisis valminud kunstiteosed. 

Kõrvalhoonetest on säilinud Apaščia jõel asuv vesiveski ja vahimajake, Peahoone juures asub ka tall. 1860. aastal valmis sild üle Apaščia jõe.

Mõisakompleksi juures asub 18 hektari suurune park, mis on rajatud aastail 1851–1862. Pargis kasvavad kuused, männid ja pärnad.

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 3. veebruar 2016. Vaadatud 28. jaanuaril 2016.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
2. ↑

Välislingid
-----------

* Sissekanne Leedu mõisate veebisaidil; fotod (*leedu keeles*)
* Sissekanne Leedu mõisate veebisaidil; asendiplaan (*leedu keeles*)
* Astravase mõis
* Fotoreportaaž Astravase mõisast
**Pinnavee hüdroloogia** on hüdroloogia valdkond, mis hõlmab pinnavee liikumise ja pinnavee jaotuse uurimist ruumis ja ajas. Hüdroloogia valdkondade hulka kuuluvad veel ka põhjavee hüdroloogia ja merehüdroloogia.

Pinnaveeks nimetatakse kogu maapinnal seisvat või voolavat maismaavett (välja arvatud põhjavesi, üleminekuvesi ja rannikuvesi). Pinnaveekogud jagunevad:

* vooluveteks: jõed, ojad, kraavid
* seisuveteks: järved, tiigid.

**Vee varieeruvus**

Hüdroloogiliste uuringute teostamisel on oluline välja tuua veekoguse ja veehulkade varieeruvus aasta jooksul ja aastate vahel. Veevarustuse varieeruvust mõjutab suuresti kliima. Voolu varieeruvus on oluline veekogude ökosüsteemide tervises. Äärmuslikud üleujutused on olulised, kuna paljud jõge kujundavad protsessid toimuvad suurimate üleujutuste ajal, mida nimetatakse ka lähtestussündmusteks. Ehkki jõesüsteem võib normaalsetes hüdroloogilistes tingimustes püsida aastaid suhteliselt stabiilsena, on looduslik varieeruvus, sealhulgas äärmuslikud sündmused, osa hüdroloogilisest režiimist, mis loob ja hoiab tervet jõesüsteemi.

Hüdroloogiline tsükkel
----------------------

Vesi on pidevas ringluses. Vesi aurustub ookeanilt ja maapinnalt ning on atmosfääris ajutiselt auruna langedes sademetena tagasi maapinnale. Kui keskmine sademete langemise kiirus ületab äravoolu pinnasesse imbumise, aurustumise või taimestiku neeldumise kiiruse, tekivad pinnaveekogud - ojad, jõed ja järved. Maapinnale imbunud vesi muutub põhjaveeks, imbudes aeglaselt allapoole ulatuslikesse poorse pinnaga kivimitesse ja kivimi kihtidesse, mida nimetatakse põhjaveekihtideks. Nii pinnavesi kui ka põhjavesi naasevad lõpuks ookeani, kus aurustumine täiendab atmosfääri veeauru varu.Tuuled kannavad niisket õhku üle maa, tekib sademeid ja hüdroloogiline tsükkel jätkub.

Pinnavesi
---------

Pinnavesi on mistahes veekogu maapinnal, sealhulgas ookeanid, ojad, jõed, järved, märgalad ja veehoidlad. Pinnavesi osaleb hüdroloogilises tsüklis ehk veeringluses, mis hõlmab vee liikumist maapinnale ja tagasi atmosfääri. Kui pinnavesi nõrgub maa alla, muutub ta põhjaveeks; samuti võib põhjavesi maismaal pinnavee täiendamiseks taas pinnale tõusta. Nendes kohtades moodustuvad lätted. 

Pinnavett on kolme tüüpi:

* mitmeaastane ehk püsiv pinnavesi püsib aastaringselt ja sademete vähesuse korral täiendatakse seda põhjaveega.
* mööduv ehk ajutine või poolpüsiv pinnavesi eksisteerib ainult osa aastast. Ajutise pinnavee hulka kuuluvad väikesed ojad, laguunid ja veeaugud.
* tehisveekogumi pinnavesi, mida leidub tehiskonstruktsioonides, näiteks kraavid, kanalid, veehoidlad, paisjärved jms rajatised .

Viited
------

1. ↑  "Pinnavesi". 24. september 2020.
2. ↑  "Surface Water Hydrology". 2020.
3. ↑  "Surface Water Hydrology". 2020.
4. ↑  "Surface Water".
5. ↑  "Vesikonna tunnuste analüüs" (PDF). Aprill 2019. Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 22. mai 2021. Vaadatud 29. juunil 2022.
**Tapa Muusika- ja Kunstikool** on huvikool Tapal aadressil 1. Mai puiestee 5.

Kool alustas tegevust 1957. aastal ja kandis siis nime *Tapa Lastemuusikakool*. Kooli esimene direktor oli Ilmar Mägi. 

Esimestel õppeaastatel olid klassiruumid Tapa algkooli majas. Alates 1960. aastast tegutseb kool Tapa vanas kultuurimajas õppetööks kohandatud ruumides. 2000. aasta sügiseni töötas samas majas ka Tapa Linnaraamatukogu. 2013. aastal koliti endistest raamatukogu ruumidest välja Tapa Liikumispuudega Inimeste Ühing ning alustati ettevalmistusi, et avada vabanenud ruumides kunstiosakond.

Alates 1. augustist 2015 kannab kool nime **Tapa Muusika- ja Kunstikool**. 1. septembril 2015 alustas tööd kunstiosakond.

Direktorid
----------

* 1957–1979 Ilmar Mägi
* 1979–2007 Peeter Kald
* alates 2007 Ilmar Kald

Õpetajad
--------

* Tanel Sakrits (mandoliin)

Viited
------

1. ↑  Kontakt. Tapa Muusika- ja Kunstikooli veebisait.
2. 1 2  Meie koolist. Tapa Muusika- ja Kunstikooli koduleht.
3. ↑  Pulver, Andres (4. september 2023). "Õpetajad pürgivad suure tunnustuse suunas". *Lääne-Virumaa Uudised*. Vaadatud 5. septembril 2023.

Välislingid
-----------

* Tapa Muusika- ja Kunstikooli koduleht
**Artur Lemba** (24. september 1885 Tallinn – 21. november 1963 Tallinn) oli eesti pianist, helilooja ja pedagoog.

Klaverihäälestaja pojana puutus ta lapsest saati klaveriga kokku. Muusikalise algõpetuse sai ta oma vanemalt vennalt Theodor Lembalt. 

1894. aastal astus Lemba Peterburi konservatooriumi. Aasta pärast läks ema nooremate lastega Peterburi järele. 1899 astus Artur vanema venna eeskujul Peterburi konservatooriumi ja õppis seal prof. van Arcki, hiljem prof. Tolstovi klaveriklassis, kompositsiooni Nikolai Solovjovi ja muusikateoreetilisi aineid Aleksander Ljadovi, Aleksandr Glazunovi ja Nikolai Rimski-Korsakovi juures. Artur Lemba konservatooriumiaeg oli hiilgav. 1908. aastal lõpetas ta kõrgkooli klaveri erialal kuldmedaliga ja kompositsiooni erialal hõbemedaliga. Lisaks sai ta Rubinsteini-nimelise preemiaga, milleks oli kontsertklaver Schröder. Konservatooriumi pidulikul lõpuaktusel esitas Lemba suure menuga oma 1. klaverikontserdi (1905), mis on jäänud tänapäevani üheks tema tuntumaks helitööks.

Esimese Eesti ooperi "Sabina" (1905) autor, mille teisele redaktsioonile "Lembitu tütar" (1908) kirjutas libreto Otto Mägi, ümbertehtud variandi Anna Haava. Komponeeris veel ooperid "Kalmuneid" (1928), "Armastus ja surm" (1931) ja "Elga" (1934).

Tunnustus
---------

* 1935 – Kotkaristi III klassi teenetemärk
* 1937 – Belgia Kuningriigi Leopoldi Orden
* 1945 – Eesti NSV teeneline kunstnik

Isiklikku
---------

Koos vend Theodoriga (1876–1962) oli ta Eesti üks esimesi kutselisi pianiste, kes esinesid solistidena nii Eestis kui ka välismaal. Nende õde Ludmilla Hellat-Lemba (1879–1945) oli tunnustatud laulja ja laulupedagoog.

Viited
------

1. ↑  Avo Hirvesoo. Esimese rahvusooperi tulek meie lavale. Teater. Muusika. Kino. 1986, nr. 8, lk. 70,72.

Välislingid
-----------

* Artur Lemba Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
Bussiliin 46 sõitmas Kaarli puiesteel
**Tallinna bussiliin 46** sõidab Väike-Õismäe ja Seli asumi vahel. Liini teenindab Tallinna Linnatranspordi AS ning liiklus toimub tööpäevil. Bussiliin on ekspressliin. Väljumised 8-14 minuti tagant.

Marsruut Seli suunal: Õismäe tee, Paldiski maantee, Endla tänav, Kaarli puiestee, Estonia puiestee, Kaubamaja tänav, Rävala puiestee, Tartu maantee, F. R. Kreutzwaldi tänav, Gonsiori tänav, Laagna tee, Raadiku tänav ja Ümera tänav

Marsruut Väike-Õismäe suunal: Ümera tänav, Raadiku tänav, Laagna tee, Gonsiori tänav, F. R. Kreutzwaldi tänav, Tartu maantee, Rävala puiestee, Kaubamaja tänav, Estonia puiestee, Kaarli puiestee, Luise tänav, Endla tänav, Paldiski maantee, Õismäe tee

Välislingid
-----------

* 46. bussiliini sõiduplaan Tallinna linna veebilehel

| * v
* r
Tallinna bussiliinid |
| --- |
| 1–9 | 
1 **·**  2 **·**  3 **·**  4 **·**  5 **·**  6 **·**  7 **·**  8 **·**  9 |
| 10–19 | 
10 **·**  11 **·**  12 **·**  13 **·**  14 **·** 15 **·**  16 **·**  18  **·**  18A |
| 20–29 | 
20 **·**  20A **·**  21 **·**  21A **·**  21B **·**  22 **·**  23 **·**  24 **·**  26 **·**  26A **·**  27 **·**  28 **·**  29 |
| 30–39 | 
30 **·**  31 **·**  32 **·**  33 **·**  34 **·** 35 **·**  36 **·**  37 **·**  38 **·**  39 |
| 40–49 | 
40 **·**  41 **·** 41B **·** 42 **·** 44 **·**  45 **·**  46 **·**  47 **·**  49 |
| 50–59 | 
50 **·**  51 **·** 54 **·** 55 **·** 57 **·**  58 **·**  59 |
| 60–69 | 
60 **·**  61 **·**  62 **·**  63 **·**  64 **·**  65 **·**  66 **·** 67 |
| 70–79 | 
72 **·**  73 |
| Muud bussiliinid | 
52 **·**  81 |
**Johannes Piiper** (11. november 1924 – 2. jaanuar 2012 Göttingen) oli füsioloog, Eesti Teaduste Akadeemia välisliige.

1942. aastal lõpetas ta Hugo Treffneri Gümnaasiumi ja 1952. aastal Göttingeni Ülikooli arstiteaduskonna. Ta kaitses samas 1954. aastal meditsiinidoktori kraadi ning pärast enesetäiendamist Ameerika Ühendriikides Buffalo ülikoolis toimus 1960. aastal seal ka tema habilitatsioon füsioloogia alal. 1966. aastal nimetati Johannes Piiper Göttingeni Ülikooli erakorraliseks professoriks.

Ta oli Fribourgi Ülikooli (Šveits) ja Tartu Ülikooli audoktor. 

Enam kui poolsajandi vältel oli Johannes Piiperi teadustegevus olnud seotud Max Plancki Eksperimentaalmeditsiini Instituudiga Göttingenis. 1953. aastast töötas ta seal eri ametikohtadel assistendist peadirektorini. Ta oli füsioloogiaosakonna juhataja (1973–1992) ning oli korduvalt instituudi tegevdirektor (1975–1977, 1987–1989). Alates 1992. aastast oli Johannes Piiper emeriitprofessor.

1991. aastal valiti ta Eesti Teaduste Akadeemia välisliikmeks füsioloogia alal.

Johannes Piiperi peamised uurimissuunad olid hingamisfüsioloogia ja võrdlev füsioloogia ning nendes valdkondades saavutas ta rahvusvahelise tunnustuse. Tema sulest ilmus üle 570 publikatsiooni. Ta tegutses paljudes kutsealaühingutes, nagu Kopsu- ja Hingamisuuringute Ühing, Rahvusvaheline Kudede Hapnikuvahetusuuringute Ühing, Euroopa Võrdleva Füsioloogia ja Biokeemia Ühing jpt.

Tunnustus
---------

* Valgetähe IV klassi teenetemärk, 2002

Teoseid
-------

* Piiper, Johannes; Koepchen, Hans Peter 1972. *Atmung*. (Gauer/Kramer/Jung, Physiologie des Menschen, kd. 6.) München: Urban und Schwarzenberg.
* Respiratory Function in Birds, Adult and Embryonic (toim ja kirjastaja). Berlin, Heidelberg, New York, 1978
* Aveolar-capillary equilibration kinetics of 13CO2 in human lungs studied by rebreathing (kaasautor). // Respir. Physiol. 42 (1980)
* Model for capillary-alveolar equilibration with special reference to O2 uptake in hypoxia. (kaasautor P. Scheid). // Respir. Physiol. 46 (1981)
* Gas transfer function of lungs at high altitude: importance of diffusion limitation for oxygen uptake. // High Altitude Deterioration (Medicine and Sport Science). 19 (1985 Oxygen transfer of red blood cells: experimental data and model analysisi (kaasautor). // Respir. Physiol. 72 (1988)
* Diffusion limitation of O2 supply to tissue in homogeneous and heterogeneous models (kaasautor P. Scheid). // Respir. Physiol. 85 (1991)
* Gas exchange in vertebrates through lungs, gills and skin (kaasautor P. Scheid). // News in Physiol. Sci. 7 (1992)
* Search for diffusion limitation in pulmonary gas exchange. // The Pulmonary Circulation and Gas Exchange. New York, 1994
* Effects of shortening velocity and oxygen consumption of efficiency of contraction in dog gastrocnemius (kaasautor P. E. di Pampero). // Eur. J. Appl. Physiol. 90 (2003) 3–4

Isiklikku
---------

Tema isa oli Tartu Ülikooli zooloogiaprofessor Johannes Piiper. Tema õde oli günekoloog Hilja Jalviste.

Viited
------

1. ↑  "Tartu Ülikooli audoktorid". *Tartu Ülikool*. Vaadatud 13. detsembril 2022.

Välislingid
-----------

* Eesti Teaduste Akadeemia koduleht