recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |
| --- |
|  |
| Medalikohad |
| Suveolümpiamängud |
| **Kuld** | 2020 | jalgpall |
| Noorte maailmameistrivõistlused |
| **Pronks** | 2017 | jalgpall |

**Paulo Henrique Sampaio Filho** (tuntud kui **Paulinho**; sündinud 15. juulil 2000 Rio de Janeiros) on Brasiilia jalgpallur, kes mängib vasaku äärepoolikuna Brasiilia kõrgliigaklubis Atlético Mineiro.

Ta alustas klubikarjääri Brasiilia klubis Vasco da Gama, mille meeskonnas debüteeris ta Brasiilia kõrgliigas 12. juulil 2017 mängus Vitória vastu. Esimese värava lõi ta Brasiilia kõrgliigas 11 päeva hiljem mängus Atlético Mineiro vastu. Paulinho sai sellega esimeseks 2000. aastatel sündinud mängijaks, kes on Brasiilia kõrgliigas värava löönud. 2017. aastal lõi Paulinho Brasiilia kõrgliigas kokku kolm väravat. 7. veebruaril 2018 lõi ta Copa Libertadorese eelringi korduskohtumises värava Tšiili klubi Universidad de Concepcióni vastu ning sai esimeseks 2000. aastatel sündinud mängijaks, kes on Copa Libertadoresel värava löönud.

2018. aasta aprillis sõlmis ta viieaastase lepingu Saksamaa kõrgliigaklubiga Leverkuseni Bayer. Üleminekusumma oli 20 miljonit eurot, millega sai Paulinho Vasco da Gama kõige kallimaks müügiks. Esimese värava Saksamaa kõrgliigas lõi ta 10. novembril 2019 mängus VfL Wolfsburgi vastu.

2022. aasta detsembris naasis Paulinho Brasiiliasse, kui läks Leverkusenist laenule Atlético Mineirosse. 2023. aasta juulis sõlmis ta klubiga püsiva nelja ja poole aasta pikkuse lepingu.

Aastatel 2015–2021 mängis Paulinho Brasiilia noortekoondistes. 2017. aastal saavutas Paulinho Brasiilia kuni 17-aastaste koondisega noorte maailmameistrivõistlustel kolmanda koha. Paulinho lõi sel turniiril kolm väravat. 2020. aasta suveolümpiamängude jalgpalliturniiril tuli ta Brasiilia võistkonnaga olümpiavõitjaks. Olümpiamängude alagrupiturniiri avamängus lõi Paulinho värava Saksamaa vastu.

Viited
------

1. ↑   (vaadatud 18.7.2023)
2. ↑  "Mais jovem a marcar na história da Série A, Paulinho comemora noite decisiva". espn.com.br. Vaadatud 18.7.2023
3. ↑  "Paulinho faz história, e Vasco confirma classificação na Libertadores". al1.com.br. 7.2.2018. Vaadatud 18.7.2023
4. ↑  "Brasiliens Top-Talent Paulinho wechselt unters Bayer-Kreuz" (saksa). Bayer Leverkusen. 27. aprill 2018. Vaadatud 4. juunil 2023.
5. ↑   (vaadatud 18.7.2023)
6. ↑  "Paulinho assinará com o Atlético-MG até dezembro de 2027 após empréstimo" (Brasiilia portugali). Goal.com. 1. detsember 2022. Vaadatud 2. juulil 2023.
**Uukkivi** on eesti perekonnanimi.

2021. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Uukkivi 28 mehel ja 33 naisel. Perekonnanimede levikult on Uukkivi meeste puhul 4404. ja naiste puhul 4030. kohal.

Perekonnanime Uukkivi kandja on keskmiselt 44 aasta vanune (mediaanvanus on 45). Kõige levinum on perekonnanimi Uukkivi vanuserühmas 45–49, kus neid on 10 000 elaniku kohta 0,67. Perekonnanimi Uukkivi on levinuim Harju maakonnas, kus neid on maakonna 10 000 elaniku kohta 0,79.

19. sajandi algul pandi perekonnanimi Uukkivi Haljala kihelkonnas Vihula vallas.

1930. aastate nimede muutmise kampaania käigus sellist perekonnanime keegi ei võtnud ja senised nime kandjad seda ei muutnud.

Personaalraamatutes esineb perekonnanimi ka kujul Uhkkivi, Uhkivi, Ukkivi, Uukivi, Uukkivvi, millest mõni on tänaseni eraldi nimena käibel.

Nime kandjaid
-------------

* Heinrich Uukkivi, Eesti jalgpallur (1912–1943)
* Ivo Uukkivi, Eesti näitleja ja laulja (1965–)
* Raigo Uukkivi, Eesti riigiametnik (1979–)
* Raivo Uukkivi, Eesti ärijuht ja poliitik (1962–)

Viited
------

1. 1 2  Statistikaamet. Nimede statistika. Päring andmebaasist: Uukkivi.
2. ↑  Rahvusarhiiv. Onomastika andmebaas. Nimede panemine. Päring andmebaasist (normaliseeritud nimi): Uukkivi.
3. ↑  Rahvusarhiiv. Onomastika andmebaas. Nimede eestistamine. Päring andmebaasist (uus nimekuju): Uukkivi.
4. ↑  Rahvusarhiiv. Onomastika andmebaas. Nimede eestistamine. Päring andmebaasist (vana nimekuju): Uukkivi.
**Laurent Fabius** (sündinud 20. augustil 1946 Pariisis) on Prantsusmaa sotsialistlik poliitik, kes oli Prantsusmaa peaminister aastatel 1984–1986 ja 16. maist 2012 kuni 11. veebruarini 2016 välisminister.

Päritolu ja haridus
-------------------

Laurent Fabius on rikka kunstikaupmehe André Fabiuse ja Louise Fabiuse (neiupõlvenimega Strasburger-Mortimer) poeg. Tema vanemad olid katoliku usku pööranud juudid. Ta lõpetas École Normale Supérieure'i ja École Nationale d'Administrationi kolledžid kirjanduses, õigusteaduses ja majanduses.

Karjäär
-------

Riiginõukogu (Conseil d'État) liikmena 1973–1981 valiti ta 1977 Grand-Quevilly esimeseks aselinnapeaks ja 1978 saadikuks Rahvusassambleesse Seine-Maritime piirkonnast.

Ta on Sotsialistliku Partei (SP) liige alates 1974. aastast. Pikkamööda sai temast François Mitterrandi usaldatavaim nõuandja majanduse alal. Samuti sai temast Mitterrandi erasekretär, kui ta valiti SP partei pressisekretäriks (1979). Ta korraldas 1981. aastal Mitterrandi presidendikampaaniat ja määrati minister-delegaadiks Pierre Mauroy esimeses valitsuses, seejärel tööstusministriks 1983. aastal.

1981–1982 oli ta Ülem-Normandia (Haute-Normandie) regionaalnõukogu president.

1984. aasta algul anti talle ülesandeks juhtida majanduslikke ümberkorraldusi ja päästa Lorraine'i terasetööstus. Juulis 1984 valis Mitterrand Fabiuse Mauroy järglaseks peaministri ametikohal (37-aastaselt oli ta Prantsusmaa viienda vabariigi noorim peaminister).

Ta oli ametis kuni aastani 1986, mil sai valimistel lüüa. Rahvusassamblee presidendina 1988–1992 juhtis Fabius suurimat fraktsiooni selles assamblees ja elas läbi kibeda võitluse 1990. aastal Lionel Jospini ja Michel Rocardiga.

Ta oli sotsialistide liider 1992–1993. Siis varjutas tema karjääri AIDS-iskandaal 1985. aastast, mil ta oli peaminister.
Sellest hoolimata oli ta uuesti Rahvusassamblee president aastatel 1997–2000 ning majandus-, rahandus- ja tööstusminister aastail 2000–2002.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Pierre Mauroy** | **Prantsusmaa peaminister**1984–1986 | Järgnev**Jacques Chirac** |

Välislingid
-----------

* Artikkel AIDS-iskandaali kohta
Krista Kruuv 1992. aastal
**Krista Kruuv** (aastast 2009 **Krista Kruuv-Käo**, sündinud 8. juunil 1971 Tartus) on eesti purjetaja. 

Ta lõpetas 1989 Tartu 5. Keskkooli ning 1999 TÜ arstiteaduskonna ja selle 2000 internatuuri, on täiendanud end magistriõppes tervishoiu juhtimise erialal. 

Purjetamisest huvitus 9-aastaselt, treeninud Rein Ottosoni, Märt Loogi, Ergo Kose ja Jüri Šaraškini juhendamisel. 
Võistelnud Optimistil, 470-klassis ja alates aastast 1991 klassis Europe. 

Juunioride MM-il 1988 18. koht. NSVL-i meistrivõistlustel 1991 kuld, 1987 pronks, 1988 4. ja 1989 5. koht. 1986 NSVL-i rahvaste spartakiaadil hõbe, NSVL-i karikavõistlustel 1988 2. ja 1991 3. koht. Oli 1986 ja 1987 purjetamises NSVL-i neidude hulgas parim. 

Sai 1992 Barcelona OM-il 6. koha. 1996 Atlanta OM-il oli 24. 

Kruuv on 4-kordne Eesti meister: 1986 ja 1995–97. Meistersportlane (1987).

Aastast 2004 Eesti Jahtklubide Liidu juhatuse liige. Olnud ühingu Tartu Spordi- ja Mänguväljakud asutajaid ja 1998–2008 juhatuse esimees.

Kuulus 1999–2002 Tartu linnavolikokku. Oli 2001–04 Eesti Geenivaramu juhatuse esimees ja 2006–08 OÜ Karell Arstikeskuse juhataja. Ta on alates jaanuarist 2015 Tervisetehnoloogiate Arenduskeskuse AS-i (TerviseTAK) personaalmeditsiini arengusuuna juht.

Krista Kruuvi isa on Hando Kruuv.

Välislingid
-----------

* Elulugu veebientsüklopeedias
* Krista Kruuv-Käo liitus Tervisetehnoloogiate Arenduskeskusega
**Krista Vogelberg** (neiupõlvenimi **Krista Poolakene**, 1980. aastatel **Krista Soomere**; sündinud 13. augustil 1955) on eesti keeleteadlane ja Tartu Ülikooli inglise filoloogia professor.

Haridus
-------

Krista Vogelberg lõpetas aastal 1973 Nõo Keskkooli ja aastal 1979 *cum laude* Tartu Ülikooli romaani-germaani filoloogia eriala. 1986 kaitses ta pedagoogikakandidaadi kraadi Moskva Lingvistikaülikoolis teemal "The Use of Cloze Tests in Foreign Language Teaching".

Töökäik
-------

Krista Vogelberg töötas 1979–1980 Tartu Ülikoolis laborandina. 1981–1984 oli ta sealsamas aspirant, 1984–1989 õpetaja ning vanemõpetaja, 1989–1992 inglise filoloogia dotsent. Alates 1992. aastast on ta Tartu Ülikooli inglise filoloogia professor. Ta on olnud 1990 õpetaja-stipendiaat Londoni Ülikoolis, 1993–1994 külalisuurija California Ülikoolis Los Angeleses ning 1995 Illinoisi Ülikoolis (Urbana-Champaign). 1997–1998 oli ta Euroopa Nõukogu Moodsate Keelte Keskuse uurimisdirektor (Graz, Austria).

Ta juhatab Tartu Ülikooli juures asuvat Põhja-Ameerika Uuringute Balti Keskust (alates 1993), Briti Uuringute Eesti Keskust (alates 1994) ning Kultuuridevahelise Kommunikatsiooni Keskust (alates 1998).

Ta on olnud Tartu Ülikooli germaani-romaani filoloogia osakonna ning selle järglase, germaani, romaani ja slaavi filoloogia instituudi juhataja.

Teadustöö
---------

Krista Vogelbergi teaduslike huvide hulka kuuluvad diskursuseanalüüs ja pragmaatika, eriti kultuuridevahelise suhtluse kontekstis, samuti kultuuriuuringud ning rakenduslingvistika.

Isiklikku
---------

Tema isa oli viiuldaja ja pedagoog Eduard Poolakene. Aastatel 1981–1983 oli ta abielus matemaatik Tarmo Soomerega.

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 30. detsember 2013. Vaadatud 28. novembril 2011.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)

Välislingid
-----------

* Krista Vogelberg Eesti Teadusinfosüsteemis Muuda Vikiandmetes
**Hiermanavičy** ( valgevene keeles *Германавічы*, leedu keeles *Armanavičiai*, poola keeles *Hermanowicze*) on agrolinnake (endine alev ja küla) Valgevenes Viciebski oblasti Šarkaŭščyna rajoonis, Hiermanavičy külanõukogu halduskeskus. Asub Dzisna jõe kaldal. Aastal 2006 oli seal 645 elanikku, aastal 2009 aga 564 elanikku.

Hiermanavičy oli XVIII sajandil leedulaste asuala. Sealses koolis on veel praegugi leedukeelsed klassid.

Esimest korda mainitakse aastal 1563. Katoliku kirik aastast 1787. XVIII sajandil rajati ka mõisakompleks. Venemaa osaks sai Poola teisel jagamisel. Vanausuliste palvemaja aastast 1925.

Kuni 1917. aastani oli Hiermanavičy Venemaa Keisririigi koosseisus, 1919–1939 kuulus Poolale, 1939–1991 kuulus Nõukogude Liidu koosseisu. 1939. aastal kaotas Hiermanavičy ka alevi staatuse. Agrolinnake aastast 2006.

Pilte
-----

* Vanausuliste palvemajaVanausuliste palvemaja
* Hiermanavičy kirikHiermanavičy kirik
* Hiermanavičy mõisHiermanavičy mõis

Viited
------
**Ropaži lahing** oli Riia piiskopkonna, Mõõgavendade ordu ja semgalite ühisväe ning leedulaste väe vahel Ropaži lähistel 1205. aastal peetud Liivimaa ristisõja lahing. Henriku Liivimaa kroonika, ainsa lahingut kirjeldava ajalooallika järgi oli tegemist ühe suurema Liivimaa ristisõja algperioodi välilahinguga, kus lüüasaanud leedulaste poolel langes 1200 meest.

Eellugu
-------

1205. aasta paastuajal (23. veebruar – 10. aprill) suundus 2000-meheline leedulaste ratsavägi sõjakäigule eestlaste vastu. Riiast möödudes käis üks nende juhtidest, Suelgate, ka linna esindajatega kohtumas ja olevat pärast oma kaaslastele öelnud, et edaspidi tuleb see koht maatasa teha. Sel ajal oli Riia piiskopkond veel sõjaliselt suhteliselt nõrk ja selle võimuala piirdus Riia linna ning Holmi ja Üksküla linnustega. Mõne päeva pärast tuli Riiga leedulastega sõjajalal olev Tērvete semgalite pealik Viesthard, kes hoiatas, et praegu rahumeelsed leedulased võivad hiljem linna rünnata. Ta soovitas moodustada semgalitest ja sõjakunstis kogenud sakslastest ühisväe, millega leedulastele vastu astuda. Kuigi sel ajal oli linnas vähe sõjajõude ja piiskop Albert oli Saksamaale sõitnud, jäädi Viesthardi plaaniga nõusse. Riialaste nõudmisel tõi Viesthard neile liidu kinnitamiseks ühe pantvangi igast semgalite linnusest. Piiskopi mehed, orduvennad ja Üksküla Konrad ühinesid kohalesaabunud semgalite väega ja jäid leedulasi ootama.

Lahing
------

Luurajate kaudu saadi teada, et suure hulga kariloomade, hobuste ja rohkem kui 1000 vangiga tagasipöörduvad leedulased, kel oli liivlastega rahusuhe, peatusid öösel Kaupo linnuse juures, kavatsedes sealt Ropaži kaudu Ükskülasse minna. Järgmisel päeval sügava lume tõttu kahes hanereas edasi liikunud leedulased avastasid neile varitsuse korraldanud semgalite ja sakslaste jäljed ning kogunesid kaitseks kiiluna kokku. Läti Henriku kohaselt tungisid neile esmalt kallale sakslased rüütel Konradi juhtimisel, samal ajal kui paljud semgalid olevat püüdnud "hirmust võdisedes, julgemata võitlusse astuda, ära minna kindlamatesse kohtadesse" ja ründasid Viesthardi ergutusel leedulasi alles siis, kui nähti, et nad sakslaste eest taanduvad. Taas ühtekoondunud sakslased ja semgalid purustasid leedulaste väe, tappes 1200 meest, sh pealik Suelgate. Tapeti ka paljud eestlastest vangid ja võeti kogu leedulaste sõjasaak endale. Samal ajal Leedumaal vangis olnud preester olevat näinud, kuidas seal 50 naist ennast üles poosid, et teises elus oma tapetud meestega jälle kokku saada.

Mõjud
-----

Eduka Ropaži lahinguga alanud riialaste ja semgalite liitlassuhe jäi püsima veel mitmeks aastaks. 1206. aastal tehti koos sõjakäik Turaida liivlaste vastu, 1208. aastal taas leedulaste vastu. Leedulased omakorda vastasid Ropaži lüüasaamisele 1207. aasta kättemaksuretkega Koiva paremkaldale Turaidasse.

Viited
------

1. ↑  *Henriku Liivimaa kroonika = Heinrici chronicon Livoniae*. Ladina keelest tõlkinud Richard Kleis, toimetanud ja kommenteerinud Enn Tarvel. Tallinn: Eesti Raamat 1982. Peatükk IX 1–2, lk 47–49
2. ↑  HLK, IX 3–5, lk 49–51
3. ↑  HLK, X 10, lk 63, XII 2, lk 85–87
4. ↑  HLK, XI 5, lk 75–79
**Laura vald** (vene keeles *Лавровская волость*) on vald Venemaal Pihkva oblastis Petseri rajoonis. Valla keskus on Laura küla.

Vallas oli 2020. aasta alguse seisuga 2231 elanikku.

Pihkva oblasti Petseri rajooni vallad, 2009. aastal
Laura valda kuuluvad külad: Apolihino, Armenitsa, Bobrovo, Bruniševo, Borisovka, Botvino, Bobrenki, Buholovo (Buhholovo), Bobrovnik, Belaja gora, Võstavka, Võsoki most (Kõrgesilla), Gagulino, Goruška, Gonsõ, Greveli, Gorbovo, Gora, Gorlanovo, Durkovo, Ditjatino, Dmitrovski klin, Jevdokimovo, Želtšanõ, Železovo 1, Železovo 2, Zaharevo, Zamošje, Zajkovo, Zanogi, Zubovo, Zahnovo, Kengi, Kikutõ, Klutšiše, Kendeši, Krasikovo, Kostomarõ, Kosõgovo (=Kosõgino?), Klezeno, Kapkovo, Kosino, Kostovo-Slobotka, Lavrõ (Laura), Litšnikovo (Litšnikova), Lug-1, Lugi2, Lamiše, Lidva-Šumilovo, Lidva-Võselok, Lidva-1, Lidva-2, Labkovo (Labkovka), Ljadinki, Ladejniki, Litvinovo, Ljubrõ, Leonovo, Medvedkovo, Mildino, Mihejenki, Mustištševo, Bolšoje Mihalkino (Suur Mihalkino), Maloje Mihalkino (Väike Mihalkino), Madolovo, Makarovo, Markovo, Nikolštšina, Pustoš Želtšanõ (Želtšanõ, Palumetsa), Podgorje, Papuševo, Piževo, Potišovo, Govsino, Penjevo, Puriki, Pavlovo-Blinõ, Paškovo, Repištše, Romšino, Rotovo (Rotova, Roodva), Stehnovo, Stukolovo, Stolbovo, Sohino, Sohino puustus, Smoljanka, Sokolovo (Sokolova), Semendjaevo (Semendjaeva), Staiki, Tarantaevo (Tarantajeva), Terehovo, Teterevo-1, Teterevo-2, Tikovo, Turavinõ (Turavina), Tultsevo, Ussadishtshe (Usadištše), Fedossõ (Poddubje-Fedosovka), Frolkino (Frolkina), Tšuhnovo (Tšuhhnovo, Tšuhnova), Šilovo, Šumilovo, Šumrjanitsovo, Šumki, Novõje Šumki (Uus-Šumki), Šubenki, Juškovo.

Vaata ka
--------

* Laura vald Petserimaal

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 28. oktoober 2020. Vaadatud 30. märtsil 2020.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
2. ↑  Laura vald,
**Mool** (tähis **mol**) on ainehulga mõõtühik ja üks seitsmest SI-süsteemi põhiühikust.

Mooli määratlemisel on aluseks võetud Avogadro arvu fikseeritud arvväärtus 6,022 140 76 · 1023, ühik mol−1. 

1 mool on ainehulk, milles sisaldub Avogadro arvuga võrdne arv elementaarseid objekte; nendeks võivad olla aatomid, molekulid, ioonid, radikaalid, elektronid, mingid teised osakesed või nimetatud osakeste kindlalt määratletud grupid. 

Mooli kehtestas 1971. aastal 14. Kaalude ja Mõõtude Peakonverents. Mooli väärtus valiti otstarbekusest lähtuvalt nii, et aine aatommass või molekulmass ja 1 mooli aine mass grammides (molaarmass) oleksid arvuliselt võrdsed. Näiteks 1 mool süsinikku kaalub 12 g ja 1 mool vett 18 g. (Täpsemad arvväärtused on süsinikul 12,011 g ja veel 18,0153 g.) Mooli määrangut täpsustas 26. Peakonverents 2018. a.

Vaata ka
--------

* Ainehulk
* Aatommassiühik
* Molaarmass

Viited
------

1. ↑  Euroopa Liidu direktiiv 2019/1258, 23. juuli 2019

| * v
* r
SI-süsteem |
| --- |
| Põhiühikud | 
Amper  • Kandela  • Kelvin  • Kilogramm  • Meeter  • Mool  • Sekund |  |
| Tuletatud ühikud | 
Bekrell  • Celsiuse skaala  • Džaul  • Farad  • Grei  • Henri  • Herts  • Katal  • Kulon  • Luks  • Luumen  • Njuuton  • Oom  • Paskal  • Radiaan  • Siimens  • Siivert  • Steradiaan  • Tesla  • Vatt  • Veeber  • Volt |
**Liisa Hirsch** (sündinud 5. jaanuaril 1984) on eesti helilooja.

Õpingud
-------

Liisa Hirsch on õppinud Tallinna Muusikakeskkoolis klaverit Laine Metsa klassis, heliloomingut Mati Kuulbergi ja Timo Steineri juures ning vabaimprovisatsiooni Taavi Kerikmäe käe all. Bakalaureusekraadi omandas Hirsch Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias kompositsiooni erialal, juhendajaks Toivo Tulev. Lisaks täiendas ta end klaverimängus Ivari Ilja, elektronmuusika vallas Margo Kõlari ning improvisatsioonis Anto Petti klassis. Aastal 2015 lõpetas Hirsch Haagi Kuningliku Konservatooriumi magistrantuuri, kus tema juhendajateks olid Peter Adriaansz ja Cornelis de Bondt.

Tegevus
-------

Liisa Hirsch on vabakutseline helilooja ning annab heliloomingu tunde Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias. Ta on olnud ka Eesti Draamateatri majahelilooja ja õpetanud Tallinna Muusikakeskkoolis. Tema muusikat iseloomustab kõrgendatud tähelepanu heli ja kõlavärvide suhtes, samuti vormipuhtus ja uurimuslikkus. Hirschi teoseid on esitatud rahvusvahelistel festivalidel nagu ISCM World Music Days, Mata festival, Gaudeamus Muziekweek, Ostrava New Music Days, Young Euro Classics jpt.

Tunnustus
---------

* 2010 – Eesti Teatriliidu sõnalavastuste muusikalise kujunduse ja originaalmuusika auhind
* 2013 – Eesti Teatriliidu sõnalavastuste muusikalise kujunduse ja originaalmuusika auhind
* 2014 – Ereprijs Young Composers meeting, kammermuusika preemia
* 2015 – Rahvusvaheline heliloojate rostrum, põhikategooria 5. koht
* 2016 – LHV uue heliloomingu Au-tasu ("Ascending… Descening" sooloviiulile ja keelpilliorkestrile)
* 2016 – European Composer Award
* 2017 – Heino Elleri nimeline muusikapreemia

Välislingid
-----------

* Liisa Hirsch Soundcloud
**Mühlbergi lahing** oli reformatsiooni ajal suur lahing Mühlbergi juures Saksimaa kuurvürstiriigis, milles Saksa-Rooma riigi katoliiklikud vürstid keiser Karl V juhtimisel alistasid otsustavalt Saksi kuurvürsti Johann Friedrich I ja Hesseni maakrahvi Philipp I juhitava protestantlike vürstide luterliku Schmalkaldeni liidu.

Lahing
------

Tiziani *Karl V ratsaportree* (1548) tähistab Karli võitu Mühlbergis.
Hispaania-Keisririigi vägesid juhtisid keiser Karl V ja tema väejuht Saksamaal don Fernando Álvarez de Toledo, Alba hertsog. Schmalkaldeni liidu väejuhid ei jõudnud kokkuleppele mingigi sõjalise tegevuse suhtes lahinguväljal, võimaldades seeläbi Karli vägedel läbida liidu kaitse. 

Keiser oli sel ajal 47-aastane ja põdes podagrat. Ta viidi seepärast lahingusse kandetoolis, erinevalt suurepärasest sõjaratsust ja moodsast turvisest, mida kujutas tema õuekunstnik Tizian. 

Hispaania-Keisririigi armee Alba hertsogi juhtimisel jõudis Elbele 23. aprillil ja lahing algas hommikul vara. Karli väed, kes olid enamasti hea väljaõppega Hispaania elukutselised sõdurid ja palgasõdurid, kasutasid ära varahommikust udu, et Schmalkaldeni vägesid tiivalt rünnata. Protestantide vägesid üllatati täielikult ja pärast sümboolset vastupanu põgenesid need paanikas.

Lõpuks protestantide armee hävitati (üle 7000 surnu või haavatu ja 1000 vangi) ja mitmed protestantide juhid (sealhulgas Saksi kuurvürst Johann Friedrich I ja Hesseni maakrahv Philipp I) vangistati.

Tagajärjed
----------

Hispaania-Keisririigi vägede võit viis Schmalkaldeni liidu lagunemiseni. Johann Friedrich vangistati (Ungari husaaride poolt lahingu ajal) ja Wittenbergi kapitulatsiooni tingimustel mõni nädal hiljem pidi ta loobuma kuurvürsti tiitlist ja suurest osast oma maadest oma nõo Moritzi kasuks.

See lahing andis sõja võidu Karlile ja Schmalkaldeni sõda sai läbi; ainult kaks linna jätkasid vastupanu, kuid protestantide probleem jäi. Paljud vürstid ja peamised reformistid, nagu Martin Bucer, põgenesid Inglismaale, kus nad mõjutasid otseselt Inglise reformatsiooni.

*Mühlbergi lahing*, Eduard Sommer.
**Liis Raud** (eesnime rööpkuju: **Liisi**; aastani 1923 ja 1926–1939 **Tohver**, 1923–26 **Verlin**; 14. märts 1903 Tori vald, Pärnumaa – 12. märts 1984 Tallinn) oli eesti kirjandusteadlane ja lastekirjanik. On avaldanud raamatuid pseudonüümi **Metslaps** nime all.

Elulugu
-------

Liis Raud oli talupidaja tütar. Ta lõpetas 1922. aastal Läänemaa Ühisgümnaasiumi Haapsalus ja 1934. aastal *mag. phil.* kraadiga Tartu Ülikooli (1949 atesteeriti see ümber filoloogiakandidaadiks). Tema väitekirja teema oli "Kreutzwaldi väliskirjanduslikust eruditsioonist".

Raud töötas aastatel 1923–1925 kantseleiametnikuna Petseris, 1929–1934 Akadeemilise Kirjandusühingu sekretärina ja 1932–1935 EE toimetuses korrektorina. Oli õpetaja 1935–1937 Hugo Treffneri Gümnaasiumis, 1937–38 Türi Aianduskeskkoolis, 1938–1940 Pärnu Kaubanduskeskkoolis. Töötas F. R. Kreutzwaldi nimelises Eesti NSV TA Kirjandusmuuseumis: 1940–1944 ja 1952–1955 teadur, 1944–1951 ja 1967–1969 käsikirjade osakonna juhataja. 1951–1952 Eesti NSV Teaduste Akadeemia Keele ja Kirjanduse Instituudi vanemteadur, 1948–1955 Tartu Õpetajate Instituudi kirjandusõpetaja ja 1955–1966 TÜ eesti kirjanduse ja rahvaluule kateedri dotsent.

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkond: rahvusliku liikumise aja ja 20. sajandi alguse eesti kirjanduse ja selle rahvusvahelised suhted. Osalenud kirjandusloolise allikmaterjali publitseerimises (Friedrich Reinhold Kreutzwaldi kirjavahetus jne). Eesti NSV riiklik preemia (1982) (kollektiivis).

Liis ja Gustav Raua hauaplats Kanepi-Mäe kalmistul

Isiklikku
---------

Tema abikaasa oli maalikunstnik Gustav Raud.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Teoseid
-------

* F. R. Faehlmanni ja F. R. Kreutzwaldi elust ja loomingust. Tartu, 1934
* Friedrich Reinhold Kreutzwald. Meie rahvuskultuurilise ärkamise isa. Tallinn, 1940
* Fr. R. Kreutzwald 1803–1882 (kaasautor M. Lepik). Tallinn, 1953
* Eduard Vilde sõnas ja pildis (kaasautor). Tallinn, 1966
* Metslapse jutud. Tallinn, 1982.

Kirjandus
---------

* EE 8, 47
* 14, 410
* Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944. I–III. Trt, 1994, II, 403
* Tartu Riikliku Ülikooli õppe-teaduskoosseisu biobibliograafia nimestik 1944–1980. Trt, 1987, 240
* Eesti kooli biograafiline leksikon. Tallinn, 1996, 446
* KK (1963), 3, 186
* Looming (1973) 3, 523
* KK (1984) 5, 318.
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Mühlhausen** on linn Saksamaal Tüüringi liidumaa loodeosas.

Asend
-----

Mühlhausen asub Tüüringi basseini aladel, tasasel ja viljakal alal Unstruti jõe kaldal.
Linn asub Saksamaa geograafilisest keskpunktist Niederdorlast 5 km põhja pool, Erfurdist 50 km edelas, Kasselist ja Göttingenist 50 km kaugusel.

Ajalugu
-------

Mühlhausenit on esimest korda mainitud aastal 967, hiliskeskajal sai see üheks olulisemaks linnaks Kesk-Saksamaal. 13. sajandi keskel sai see vabaks riigilinnaks, Saksa-Rooma keisririigis. Selle alla kuulus umbes 220 km² suurune ala ja 19 küla. Kaugkaubanduse olulisuse tõttu oli Mühlhausen mõjukas vaatamata väiksele rahvaarvule (umbes 10 000 inimest aastal 1500).

Mühlhausenis on ka tänapäeval säilinud suur hulk ajaloolisi ehitisi ning seda peetakse ka üheks suuremaks keskaja linnaks Saksamaal.

Inimesi
-------

Aastatel 1707–1708 töötas Mühlhausenis orelimängijana Johann Sebastian Bach. Teoloog Thomas Müntzer, Brooklyni silla konstrueerija John Augustus Roebling ja Preisimaa 19. sajandi tuntud arhitekt Friedrich August Stüler olid sündinud Mühlhausenis.

Viited
------

1. ↑
2. ↑  Register of German municipalities (4th quarter 2022), vaadatud 12.02.2023.

Välislingid
-----------

 Mühlhausen – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
**Riigivolikogu 46. valimisringkond** asus Tartus.

Ringkonda kuulusid Tartu linna tänavad: Aardla, Aia ― paaritud numbrid, Aleksandri ― paaritud numbrid 63―131 ja paarisnumbrid 80―134, Alevi, Eha, Forseliuse, Ilmarise, Jõe, Kalevi ― paaritud numbrid ja paarisnumbrid 36-st alates, Kesk, Kevade, Koidu, Kuru, Kuu, Lille, Lina, Linda, Lootuse, Marta, Nigula, Nõva, Odra, Pargi, Piiskopi, Purde, Päeva, Rahu, Raua, Rebase, Riia ― paarisnumbrid 30―58, Ropka, Rõõmu, Saekoja, Salme, Side, Sõbra, Teguri, Tolstoi, Turu ― paaritud numbrid 91-st ja paarisnumbrid 94-st alates, Tähe ― paaritud numbrid 17-st ja paarisnumbrid 16-st alates, Vaba, Vase, Väike-Tähe, Võru ― paarisnumbrid, Õnne.

I Riigivolikogu valimiste ajal oli ringkonnas 10 387 hääleõiguslikku kodanikku.

Kandideerisid Hans Ainson (Põhiseaduse elluviimise rahvarinde kandidaat), Kristjan-Eduard Jalak, Oskar Koplus ja Helmi Mäelo, kes said vastavalt 1957, 2106, 2009 ja 1140 häält, seega valiti 46. valimisringkonnast Riigivolikogusse Kristjan-Eduard Jalak.

II Riigivolikogu liige valimisringkonnast oli Kristjan Jalak, vastaskandidaat Agu Põld.
**Alajoki** ehk **Bolšije Pikki** (ka **Suuri-Pikki**, **Pikko**, **Peroja**, vene *Большие Пикки*) on endine ingerisoome küla ajaloolises Tuutari kihelkonnas Kesk-Ingerimaal Peterburi linnast lõunas. Tänapäevase haldusjaotuse järgi jääb kunagine küla Leningradi oblasti Lomonossovi rajooni Villozi valda Krasnoje Selo linnast idas asuvas metsas.

1817. aastal oli külas (nimetatud kui *Пико или Чернороречье*) 5 talu.

1831. aasta F. Schuberti koostatud Peterburi lähiümbruse kaardil on küla nimetatud kui *Пори или Пикко* ning selles oli 13 talu.

1838. aastal elas külas (nimetatud kui *Пикко*) 80 inimest, kellest 42 olid mehed ja 38 naised.

1848. aastal elas külas (nimetatud kui *Peroja*) 95 ingerisoomlast-äyrämöist, kellest 49 olid mehed ja 46 naised.

1856. aastal oli külas (nimetatud kui *Пикко*) 19 talu 46 meeshingega.

1913. aastal oli külas (nimetatud kui *Бол. Пиккo*) 17 talu.

Küla hävis Teises maailmasõjas. Nüüdisajal on kunagisest külast alles üksnes üksikud hoonete vundamendid.

Viited
------

1. ↑  "Bolšije Pikki. EKI kohanimeandmebaas". Vaadatud 13.04.2017.
2. ↑  "Peterburi lähiümbruse topograafiline kaart, 1817". *etomesto.ru*. Vaadatud 13.04.2017.
3. ↑  "Peterburi lähiümbruse kaart, 1831, Schubert". *etomesto.ru*. Vaadatud 14.04.2017.
4. ↑  "Описание Санкт-Петербургской губернии по уездам и станам, 1838 г."
5. ↑  Köppen, Peter v (1867). *Erklärender text zu der ethnographishen karte des St. Petersburger gouvernements*. St. Petersburg. Lk 60.
6. ↑  Jelagin, N (1856). *Алфавитный список селений по уездам и станам С.-Петербургской губернии*. Peterburi. Lk 99.
7. ↑  "Peterburi lähiümbruse kaart, 1913".
8. ↑  "Урочище Пикко". *wikimapia.org*. Vaadatud 13.04.2017.
**Riigivolikogu 26. valimisringkond** asus Läänemaal. Alates 1. aprillist 1939 kuulusid ringkonda Asuküla, Ridala, Martna, Kullamaa ja Vormsi vald.

I Riigivolikogu valimiste ajal oli ringkonnas 9168 hääleõiguslikku kodanikku.

Kandideerisid Artur Kasterpalu (Põhiseaduse elluviimise rahvarinde kandidaat), Villem Maaker ja Kustas Tonkman, kes said vastavalt 3766, 1896 ja 1164 häält, seega valiti 26. valimisringkonnast Riigivolikogusse Artur Kasterpalu.

Villem Maaker lubas Aruküla vallamajas soovitusallkirjade andmise ajal vaadata, kui kaua Aruküla vallavanem ja vallasekretär oma kohtadel istuvad. Lääne-Saare prefekt karistas teda avalikus kohas rahurikkumise eest 100-kroonise rahatrahviga, peale administratiivkorras määratud karistuse anti ta veel kohtu alla ametnikkude au haavamise eest ametikohuste täitmisel

II Riigivolikogu liige valimisringkonnast oli Jüri Uustalu, vastaskandidaat Villem Maaker.

Viited
------

1. ↑  End. rahvasaadik tegi mürtsu. Rahvaleht, 18. veebruar 1938, nr. 21, lk. 1.
**Krista Sarv** (sündinud 8. septembril 1974 Abja-Paluojal) on eesti ajaloolane ja arheoloog.

Ta lõpetas aastal 1992 Abja Keskkooli ja aastal 1999 Tartu Ülikooli ajaloo osakonna arheoloogia alal, 2001. aastal täiendas end Göttingeni ülikoolis. 2006. aastal alustas ta doktoriõpet Tallinna Ülikoolis.

Sarv töötas aastatel 1999–2000 arheoloogiafirmas OÜ Tael. Aastatel 2000–2001 oli ta Tallinna Kultuuriväärtuste Ameti arheoloog, aastast 2001 on ta Eesti Ajaloomuuseumi töötaja.

Krista Sarve uurimisvaldkond on keskaegsed nahkjalatsid ja muu arheoloogiline nahk.

Viited
------

1. 1 2  Teadusajaloo ja Teadusfilosoofia Eesti Ühendus (2013). "Eesti teaduse biograafiline leksikon. 4. köide, Sar-Y. Lisa".

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Krista Sarv** |

* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 4. köide: *Sar-Y. Lisa* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013, lk. 28
* Eesti Teadusinfosüsteem

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Riigivolikogu 5. valimisringkond** asus Tallinnas.

Ringkonda kuulusid Tallinna linna tänavad: Asunduse, Ballasti, Hommiku, Hõbe, Jakobsoni ― paaritud numbrid 35-st ja paarisnumbrid 46-st alates, Joa, Jüri, Kaare tee ― Ülemiste järve nurgast kuni Tartu maanteeni, Kadri tee, Kantsi, Kase, Katusepapi, Kiive, Kivimurru, Koidula, Kose tee, Kure, Kuristiku, Kuuli, Kuuse, Köleri, Künka, Lahe, Suur-Lasnamäe, Väike-Lasnamäe, Lepa, Majaka, Mäe, Mäekalda, Männi, Nafta, Narva maantee ― paaritud numbrid 81-st ja paarisnumbrid 66-st alates, Oru, Suur-Paala, Paala, Väike-Paala, Paekivi, Palli, Petrooleumi, Pihlaka, Pirita tee, Poska ― paaritud numbrid 7-st ja paarisnumbrid 6-st alates, Punane, Põllu, Suur-Raevalla, Väike-Raevalla, Raua ― paarisnumbrid 44―62, Roheline aas, Saare, Sootaga, Suur-Sõjamäe, Väike-Sõjamäe, Kesk-Sõjamäe, Tamme, Tartu maantee ― paaritud numbrid 97-st ja paarisnumbrid 90-st alates, Tasuja, Terase ― paaritud numbrid, Tina ― paaritud numbrid kuni 19-ni ja paarisnumbrid kuni 22-ni, Tominga, Tormi, Turba, Valge, Vase, Weizenbergi, Vesivärava, Wiedemanni, Vilmsi ― paaritud numbrid ja paarisnumbrid 10―24, Voolu, Võidujooksu, Väo tee, Ülemiste jaam, Ülemiste tee.

I Riigivolikogu valimiste ajal oli ringkonnas 8623 hääleõiguslikku kodanikku.

Kandideerisid Voldemar Jaanus, Aleksander Kott, Johannes Mihkelson, Johannes Nyman (Põhiseaduse elluviimise rahvarinde kandidaat) ja Juuli Steinmann, kes said vastavalt 1154, 944, 865, 2054 ja 497 häält, seega valiti 5. valimisringkonnast Riigivolikogusse Johannes Nyman. 

II Riigivolikogu liige valimisringkonnast oli Herman Arbon, vastaskandidaadid Raoul Saue ja Leida Ant.

Vaata ka
--------

* Rahvuskogu 5. valimisringkond
Eesti suur riigivapp
**Riigivapp** on riigi heraldiline sümbol.

"Riigivapi kasutamine annab märki riigi toimimisest, osutab riigivõimu rakendumisele ning visualiseerib põhiseadusliku korra kehtivust," iseloomustab Eesti riigikantselei riigivapi funktsioone. "Riigivapi kasutamine tagab visuaalse sidususe riigi ja tema allüksuste vahel ning usaldusväärse suhtluse kodanikega."

Ajalooliselt pärinevad riigivapid riigivalitsejaist monarhide vappidest, maavappidest ning riiklikest ja rahvuslikest sümbolitest. Nii pärineb Eesti riigivapi motiiv Taani kuninga vapist.

Riigivapi kirjeldus ja kasutamise kord on tavaliselt määratud riigi põhiseaduses, Eestis ka riigivapi seaduses. Harilikult võivad riigivappi kasutada riigiasutused, riigivõimu teostavad organid ja isikud. Riigivapi kujutis on dokumentidel, rahamärkidel, pitseritel jms.

Riigivapil võib olla mitu kuju. Näiteks on Eesti riigivapil kaks kuju: suur riigivapp ja väike riigivapp. Suurel riigivapil on kuldsel kilbil kolm sinist sammuvat otsavaatavat lõvi, külgedelt ja alt ümbritsevad kilpi kaks kilbi allosas ristuvat kuldset tammeoksa. Väike riigivapp on sama vapp ilma tammeoksteta.

Vaata ka
--------

* Riigilipp

Viited
------

1. 1 2 3  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 23. detsember 2011. Vaadatud 23. jaanuaril 2012.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
2. 1 2  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 12. jaanuar 2012. Vaadatud 23. jaanuaril 2012.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
3. ↑
**Mikrofibrill** on glükoproteiinidest ja tselluloosist koosnev väga peen fibrill ehk kiud. Taimedes on mikrofibrillid taimerakkude primaarkesta osa.

Taimedes
--------

Tselluloosi molekulaarstruktuur
Taimede rakukesta mitsellid moodustavad elastseid niidikujulisi kimpe – mikrofibrille, mille läbimõõt on 10–30 nanomeetri ja pikkus mõni mikromeeter. Üks peamisi taimekesta koostisosi on tselluloos. Tselluloos on polümeer, mis on kokku pandud glükoosijääkidest. Tselluloosimolekulid on mikrofibrillides omavahel ühendatud vesiniksildadega. Kõrgematel taimedel sisaldavad mikrofibrillid ka hemitselluloosi. Mikrofibrillid asetsevad raku esikestas ebakorrapäraselt (isotroopselt), raku teiskestas aga üksteise suhtes kindlas suunas (anisotroopselt), harilikult paralleelselt. Mikrofibrillid omakorda moodustavad umbes 250 nanomeetrise läbimõõduga fibrille.

Viited
------

1. ↑   Lynne H. Thomas, V. T. (2013, January). Structure of Cellulose Microfibrils in Primary Cell Walls from Collenchyma. Plant Physiology, 161, 465–476. Retrieved from www.plantphysiol.org
2. ↑  Miidla, H. (1984). *Taimefüsioloogia õpik kõrgkoolidele*. Tallinn: Valgus. Lk-d 78–79.
**Riigivolikogu 44. valimisringkond** asus Tartus.

Ringkonda kuulusid Tartu linna tänavad: Aida – paarisnumbrid, Aleksandri – paaritud numbrid 1–61 ja paarisnumbrid 2–78a, Allika, Auriku, Botaanika – paaritud numbrid 7–37 ja paarisnumbrid 20–76, Emajõe, Herne, Fortuna, Gildi, Gustav Adolfi – paaritud numbrid 1–59 ja paarisnumbrid 2–10, Holmi, Hiie, K. A. Hermanni, Ilmatari, J. Hurda, C. R. Jakobsoni, J. V. Jannseni, Kaluri, Kalaturg, Kalevi – paarisnumbrid 2–34, Kartuli, Fr. R. Kreutzwaldi, Kauba, Kloostri, Kompanii, L. Koidula, Lai – paaritud numbrid 5–41 ja paarisnumbrid 4–40, Lao, Lepiku, Luha, Lutsu, Magasini, Marja, Meloni, Narva – paaritud numbrid 1–19 ja paarisnumbrid 2–14, Näituse – paaritud numbrid 7-st alates, Oa, Paju – paaritud numbrid 1–9 ja paarisnumbrid 2–10, Piiri, Pikk – paaritud numbrid 29-st ja paarisnumbrid 32-st alates, Poe, Puu, Põik, Peeter Põllu, Pärna – paaritud numbrid 1–13 ja paarisnumbrid 2–10, Raekoja – paaritud numbrid 1–83, Riia – paaritud numbrid 1–13 ja paarisnumbrid 2–28, Rüütli, Soola, Suurturg, Söögiturg, Taara puiestee, Tähtvere, Tööstuse (Tähtvere linnaosas), Turu – paaritud numbrid 1–89 ja paarisnumbrid 2–92, Uusturg, Uus – paaritud numbrid, Vabaduse puiestik, Vikerkaare, Väike-Emajõe, Võidu – paaritud numbrid 1–17 ja paarisnumbrid, Ülikooli – paaritud numbrid 1–35 ja paarisnumbrid 42–66.

I Riigivolikogu valimiste ajal oli ringkonnas 10 261 hääleõiguslikku kodanikku.

Kandideerisid Karl-Ferdinand Karlson (Põhiseaduse elluviimise rahvarinde kandidaat)
ja Ants Piip, kes said vastavalt 1393 ja 5892 häält, seega valiti 44. valimisringkonnast Riigivolikogusse Ants Piip.

II Riigivolikogu liige valimisringkonnast oli Aleksander Tõnisson, vastaskandidaat Arnold-Aleksander Kerem.
Dean Starki aparaat töös
 Dean-Starki aparaadi skeem
**Dean-Starki aparaat** on laboratoorne seade, mida kasutatakse keemialaborites vedelikust või vedelike segust vee (vahel ka mõne muu vedeliku) väljaajamiseks tagasikeetmise põhimõttel.

Selle seadme leiutasid E. W. Dean [di:n] ja D. D. Stark [štark] 1920. aastal selleks, et määrata vee sisaldust naftasaadustes. Uuritavas naftasaaduses sisalduv vesi destilleeritakse koos lisatud lahustiga (dimetüülbenseen, ligroiin, bensiini raskem fraktsioon) gradueeritud veekogujasse.

Parempoolsel skeemil on Dean-Starki aparaadi põhimõtteline ehitus, kus 1 – magnetsegaja, 2 –destillatsiooni (reaktsiooni) kolb, 3 – deflegmaator, 4 – termomeeter, 5 – püstjahuti, 6 ja 7 – jahutusvee sisse- ja väljavool, 8 – veekoguja, 9 – kraan, 10 – vastuvõtja.

Siin kujutatud seade võimaldab kasutada veega mittesegunevaid solvente, mille tihedus on vee tihedusest väiksem. Sellistel tingimustel tagasikeetmise režiimis moodustab solvent veekogujas ülemise kihi vee kohal ja hakkab destillatsioonikolbi tagasi valguma.

Dean-Starki seadet saab kasutada sünteesi käigus moodustuva vee pidevaks väljaajamiseks tagasikeetmise režiimis; näiteks esterdamisel saab sel viisil ka reaktsiooni tasakaalu vajalikus suunas nihutada.
Teine kasutusala on aseotroopne destillatsioon; enamasti solventide kuivatamiseks veega aseotroopi moodustava lisandiga.

Vaata ka
--------

* Destillatsioon
* Tagasijooks
* Aseotroopne destillatsioon
**Eduard Friedrich Lossius** (24. august/5. september 1811 Võru – 17. märts/29. märts 1870 Võru) oli Eesti vaimulik.

Ta õppis aastatel 1825–1827 Töttelstädtis (praegu Erfurdi linnaosa, Tüüringi liidumaal Saksamaal), aastatel 1827–1830 õppis ta Gothas gümnaasiumis. Aastatel 1830–1833 õppis ta Tartu Ülikoolis usuteadust. Ordineeriti 13. detsembril/25. detsembril 1836 õpetajaks.

Oli aastatel 1836–1837 Torma Maarja koguduse adjunktõpetaja. Aastatel 1837–1852 oli ta (introdutseeriti 5. oktoobril/17. oktoobril 1837) Kodavere Mihkli koguduse õpetaja. Aastatel 1852–1869 oli ta (introdutseeriti 6. jaanuaril/18. jaanuaril 1852) Võru Katariina koguduse õpetaja. Jäi 25. septembril/7. oktoobril emerituuri.

Ta on Johann Georg Schwartzi õpikusarja "Koli-ramat" kolmanda jao õpiku "Öppetus Jummala lomadest, mis Ma peäl on" (Tartu 1853) autor.

Isiklikku
---------

Tema äi Anton Georg Bosse oli Dikli ja Rubene koguduste õpetaja. Tema poeg Johannes Valentin Lossius oli Tartu Ülikooli Raamatukogus ja ÕES-i raamatukogus raamatukoguhoidja, tegeldes käsikirjaliste materjalide korraldamise ja avaldamisega ja Christian Kelchi kroonika trükivalmis seadmisega.

Viited
------

1. ↑  Die evangelischen Prediger Livlands bis 1918. Böhlau Verlag Köln, Wien 1977
2. ↑  Albert Ivask. Võru. Tallinn: Eesti Raamat, 1967, lk 56–57

Välislingid
-----------

* ISIK-us Lossius
**Mikro-** (tähis **µ**) on SI-süsteemi ühikunimetuste detsimaaleesliide. Selle eesliitega moodustatud ühik on alusühikust 106 = 1 000 000 korda väiksem. Näiteks 1 mikrosekund (µs) on 10−6 = 0,000 001 sekundit ehk miljondik sekundit.

Eesliide tuleneb kreeka keele sõnast *mikros* (väike) ja võeti ametlikult kasutusele 1960. a koos SI-süsteemiga; oli kasutusel ka juba varem meetermõõdustiku ühikutes, näiteks CGS-süsteemis; pikkusühiku mikromeeter nimetus oli siis mikron.

Kümnendeesliited

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| jokto- | zepto- | ato- | femto- | piko- | nano- | mikro- | milli- | senti- | detsi- | deka- | hekto- | kilo- | mega- | giga- | tera- | peta- | eksa- | zeta- | jota- |
| y | z | a | f | p | n | µ | m | c | d | da | h | k | M | G | T | P | E | Z | Y |
| 10−24 | 10−21 | 10−18 | 10−15 | 10−12 | 10−9 | 10−6 | 10−3 | 10−2 | 10−1 | 101 | 102 | 103 | 106 | 109 | 1012 | 1015 | 1018 | 1021 | 1024 |
**Eduard Johannes Rubel** (perekonnanime rööpkuju: **Ruubel;**, 26. mai 1907 Vana-Kariste vald Pärnumaal – 1997), oli Eesti põllumajandusteadlane.

Elulugu
-------

Eduard Johannes Rubel on talupidaja poeg.

Lõpetas 1926 Pärnu Linna Ühisgümnaasiumi ja 1931 TÜ põllumajandusteaduskonna; agronoomiadoktor (1947, Hohenheimi Ülikool, väitekiri "Milchviehhaltung und Leistung der bäuerlichen Betriebe in Mecklenburg". 

Töötas Vana-Antsla ja Audru riigimõisates, oli Karja Keskühisuse ja Aedvilja Keskühisuse direktor, 1939–1940 Põllutöökoja seakasvatuse eriteadlane Tartu-, Võru- ja Viljandimaal, 1941–1943 Viljandi maavalitsuse agronoom ja talupidaja Rimmu vallas, 1943–1944 Põllumajanduse Keskvalitsuse stipendiaat Rostockis. Töötas 1946–1950 Göttingeni Georg Augusti Ülikoolis assistendina. Asus 1950 USA-sse, kus oli ehitusettevõtja.

Viited
------

1. 1 2 3  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Teoseid
-------

* Masinatarvitajate ühisuste tööst. // Põllum kirjastusühisuse kalender-käsiraamat: 1938. aastaks. Viljandi, 1938
* Järva Majanduse Ühisuse kalender (kaasautor). Paide, 1939.

Kirjandus
---------

* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Riigivolikogu 10. valimisringkond** asus Tallinnas.

Ringkonda kuulusid Tallinna linna tänavad: Aarde, Alberti, Ao, Aru, Endla – paarisnumbrid 42―54, Eha, Falkpargi ― paaritud numbrid 9-st ja paarisnumbrid 12-st alates, Heina, Härjapea, Koidu ― paarisnumbrid 2―56, Kolde, Kolde puiestee, Kruusa, Kõrre, Lessingi, Loode, Merimetsa, Mulla, Muru, Nurme, Olga, Orase, Oskari, Paldiski maantee ― paaritud numbrid 13―23 ja paarisnumbrid 14-st alates, Preesi, Pärja, Raudtee tänav ― 45-st alates, Rohu, Roopa, Russovi, Saani, Sambla, Saue, Sõle, Sõmera, Söödi, Väike-Söörensi ― paaritud numbrid, Taime, Tarabella, Tehnika ― paaritud numbrid 15-st alates, Telliskivi ― paaritud numbrid 1―55 ja paarisnumbrid 2―58, Vainu, Villardi ― paaritud numbrid 1―23 ja paarisnumbrid 2―24, Vismari ― paaritud numbrid 25-st ja paarisnumbrid 16-st alates, Õle.

I Riigivolikogu valimiste ajal oli ringkonnas 10 428 hääleõiguslikku kodanikku.

Kandideerisid Jüri Keerig, Karl Kiiman, Alma Ostra-Oinas ja Eduard Riisman (Põhiseaduse elluviimise rahvarinde kandidaat) ja Jakob Tintse, kes said vastavalt 1844, 807, 933, 2113 ja 973 häält, seega valiti 10. valimisringkonnast Riigivolikogusse Eduard Riisman.

II Riigivolikogu liige valimisringkonnast oli Nigol Andresen, vastaskandidaat Jüri Keerig.

Vaata ka
--------

* Rahvuskogu 10. valimisringkond
**Mihhail Averkijevitš Harlamov** (vene keeles Михаил Аверкиевич Харламов; 8. november (vkj 26. oktoober) 1913 Minsk – 16. november 1990 Moskva) oli Nõukogude Liidu riigitegelane ja malefunktsionäär. 

Harlamov lõpetas 1940. aastal Tšernõševski-nimelise Moskva Filosoofia, Kirjanduse ja Ajaloo Instituudi ajalooõpetaja erialal ja 1942. aastal Moskvas ÜK(b)P Keskkomitee juures asuva Kõrgema Parteikooli. Töötas ÜK(b)P Keskkomitee aparaadis. 

Aastatel 1949–1951 oli ta NSV Liidu Ministrite Nõukogu juures asuva Raadiokomitee aseesimees, ühtlasi Üleliidulise Male-kabesektsiooni (1949–1951) ja Üleliidulise Malesektsiooni esimees (1951–1952).

1953. aastal suunati Harlamov tööle NSV Liidu Välisministeeriumi, tõusis seal trükisõnaosakonna juhatajaks (1958–1962). 

Aastatel 1962–1964 juhtis Harlamov NSV Liidu Ministrite Nõukogu Televisiooni ja Raadio Riiklikku Komiteed.

Aastatel 1968–1975 oli ta NSV Liidu Välisministeeriumi ajaloolis-diplomaatia valitsuse ülem ja 1975–1980 New Yorgis NSV Liidu alalise esindaja esimene asetäitja ÜRO-s. 1975. aastal teenis ta välja erakorralise ja täievolilise suursaadiku diplomaatilise teenistusastme.

1980. aastast töötas Haramov taas Moskvas; oli aastatel 1980–1986 NSV Liidu Kirjastuste, Polügraafia ja Raamatukaubanduse Riikliku Komitee aseesimees.

Välislingid
-----------

* Харламов Михаил Аверкиевич. knowbysight.info
|  |
| --- |
|  |
| Medalikohad |
| Olümpiamängud  |
| **Kuld** | 2018 | jäähoki |
| Maailmameistrivõistlused |
| **Pronks** | 2019 | jäähoki |

**Mihhail Olegovitš Grigorenko** (vene keeles Михаил Олегович Григоренко; sündinud 16. mail 1994 Habarovskis) on Venemaa jäähokimängija, kes mängib keskründajana KHL-i klubis Moskva CSKA.

2011. aastal suundus ta jäähokit mängima Põhja-Ameerikasse Quebec Major Junior Hockey League'i klubisse Quebec Remparts. 2012. aastal valiti ta Canadian Hockey League'i hooaja uustulnukaks. Samal aastal valis Buffalo Sabresi ta NHL-i *draft* '​is 12. valikuna. 2012. aasta juulis sõlmis ta Sabresiga kolmeaastase lepingu. NHL-is debüteeris ta Sabresi meeskonnas 2013. aasta jaanuaris. Sabresi põhimeeskonda tal järgmisel kahel hooajal murda ei õnnestunud. Ta sai hooaegadel 2013–14 ja 2014–15 kokkuvõttes rohkem mänguaega Rempartsis ja American Hockey League'i klubis Rochester Americans.

2015. aasta juulis sõlmis ta lepingu Colorado Avalanche'iga, kus mängis kaks hooaega põhikoosseisus – hooajal 2015–16 sai ta kirja 6+21 ja 2016–17 10+13.

2017. aastal liitus ta Moskva CSKA-ga. Hooajal 2018–19 oli ta 52 punktiga (17+35) Moskva CSKA resultatiivseim mängija. Samal hooajal võitis ta klubiga Gagarini karika. Väljalangemismängudes lõi ta 13 väravat ja oli sellega suurim väravakütt. Kokku kogus ta 21 punkti, millega oli Teemu Hartikaineni kõrval ka resultatiivseim mängija. Gagarini karika finaalseerias esimeses mängus tegi ta Gagarini karika finaali läbi aegade esimese kübaratriki. 2019. aastal valiti ta KHL-i tähtede mängule.

2020. aastal naasis Grigorenko NHL-i, sõlmides lepingu Columbus Blue Jacketsiga. Hooajal 2020–21 sai NHL-is kirja neli väravat ja kaheksa väravasöötu.

2021. aasta juulis naasis ta Moskva CSKA-sse, kellega sõlmis kolmeaastase lepingu.

2018. aastal tuli ta Venemaa olümpiavõistkonnaga olümpiavõitjaks. 2019. aasta maailmameistrivõistlustel võitis ta Venemaa jäähokikoondise koosseisus pronksmedali.

Viited
------

1. ↑  "ЦСКА подписал контракт с Михаилом Григоренко". cska-hockey.ru. 3.7.2021. Vaadatud 3.1.2022

Välislingid
-----------

* Mihhail Grigorenko NHL.com lehel
* Mihhail Grigorenko hockeydb.com lehel
**Puikule** (vanasti ka *Puiķele*) on küla (*vidējciems*) Lätis Limbaži piirkonnas 9 km kaugusel Aloja linnast. Külas on Brīvzemnieki valla halduskeskus

Puikules on Puikule mõis, kool ja raamatukogu, seal on ka Puikule bussipeatus.

Asulat läbis varem laiarööpmeline Tallinn–Pärnu–Mõisaküla–Riia raudteeliin, külas asus Purezersi raudteepeatus. Läbi Puikule liiklesid reisirongid 1990. aastate keskpaigani, amortiseerunud raudtee likvideeriti 2006 aastal. Aastatel 2009–2021 kuulus küla Aloja piirkonda.

Küla järgi on nime saanud Puikule kihistik. Sealne puurauk on ka selle kihistiku stratotüüp. Lisaks on see Õhne kihistu ja selle Rozēni ning Rūja kihistike neostratotüüp.

Aastal 2015 oli külas 328 elanikku.

Puikule

Viited
------

1. ↑  Vietvārdu datubāze
2. ↑  Autotransporta direcija
3. ↑  "Stratigraafia terminoloogia". Originaali arhiivikoopia seisuga 6. august 2020. Vaadatud 13. septembril 2020.
4. ↑  "Stratigraafia terminoloogia". Originaali arhiivikoopia seisuga 22. jaanuar 2021. Vaadatud 13. septembril 2020.
5. ↑  "Stratigraafia terminoloogia". Originaali arhiivikoopia seisuga 3. detsember 2021. Vaadatud 13. septembril 2020.
6. ↑  "Stratigraafia terminoloogia". Originaali arhiivikoopia seisuga 3. detsember 2021. Vaadatud 13. septembril 2020.

| * v
* r
Brīvzemnieki valla asulad |
| --- |
| 
Buiva **·**  Ozoli **·**  Ozolmuiža **·**  **Puikule** **·**  Puikules stacija |
Seda tüüpi masinat kasutatakse suurte puutükkide hakkimiseks
Kaasaskantav puiduhakkur koos veoautoga, kuhu kogutakse puiduhake
Hakkpuit väiksest aia puiduhakkurist
**Puiduhakkur** on masin, mida kasutatakse puidu (enamasti puuokste või tüve) hakkimiseks väiksemateks tükkideks. Puiduhakkurid on enamasti kaasaskantavad ja neid veetakse veoauto või väikebussi taga. Energia tuleb üldiselt sisepõlemismootorist, mis on alates 3 hobujõust (2,2 kW) kuni 1000 hobujõuni (750 kW). On olemas ka suure võimsusega puiduhakkurid, mis on paigaldatud veoautodele ja neile annab energia eraldi mootor. 

Puiduhakkurid on tavaliselt valmistatud salvest koos kraega, puiduhakkemehhanismist ja valikulisest puiduhakkekogurist.

Enamus puiduhakkureid toetub energiale, mis on salvestatud raskele hoorattale, et teha oma tööd. Hakketerad on suunatud hooratta poole ja hoorattas kiirendatakse elektrimootori või sissepõlemismootori abil.

Ajalugu
-------

Puiduhakkur on leiutatud Peter Jenseni (Maasbüll, Saksamaa) poolt 1884. aastal.

  

Lõiketerad väiksel elektrilisel puiduhakkuril.

Terad
-----

Kuigi puiduhakkurid varieeruvad suuruse, tüübi ja võimsus poolest,on teradel sarnane ehitus. Nad on nelinurkse kujuga ja nende paksus on umbes 3,8–5,1 cm. Puiduhakkurite terad on valmistatud väga kõrge kvaliteediga terasest ja sisaldavad tavaliselt vähemalt 8% kroomi, et saavutada teatud kõvadus.

Ohutus
------

Vastavalt 2005. aasta aruandele "Journal of American Medical Association" on puiduhakkemasina õnnetustes aastatel 1992–2002 USA-s surma saanud 31 inimest.

Viited
------

1. ↑  Haldane, David (9. november 2007). "Man killed in wood-chipper accident is identified". *Los Angeles Times*. Vaadatud 22.07.2008.

Välislingid
-----------

 Meedia, mis on seotupuiduhakkuritegaet Wikimedia Commoisns

* Puiduhakkurite ohutus, Kansas State University
* Puiduhakkurite ja -purustite ülevaade