recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Seltskonnatants** on tantsimine kui seltskondlik ajaviide ja meelelahutus või sel eesmärgil tantsitav tants, eriti Lääne kultuuriruumi kontekstis.

Varasem ajalugu
---------------

Ajalooliselt tuntud seltskonnatantsud on olnud näiteks menuett, kadrill, polonees, masurka, valss jt. Mitmed neist olid välja arenenud rahvatantsudest. 

### Seltskonnatantsud Eestis

Eestis olid 19. sajandi lõpuks lisaks kohalikku päritolu rahvatantsudele tuntuks ja omaseks saanud välismaist päritolu seltskonnatantsud polka ja valss. Neile lisandusid krakovjakk (*krakowiak*), reinlender (*rheinländer*), tuustep (*two-step*), padespann (*pas d'espagne*), *pas de gras*, padikaater (*pas de quatre*), aissa, minjoon (*mignon*), padipadinöör (*pas de patineur*), kikapuu (*cicapo*, *kickapoo*), karoobuška (*коробушка*), subota (*суббота*), kuhaanuska (*куханушка*), vengerka jt. Paljud neist olid nn moetantsud, mille populaarsus ja tuntus jäid lühikeseks.

1920.–1930. aastad
------------------

1920.–1930. aastatel läksid Euroopas ja Ameerikas moodi fokstrott (*foxtrot*), tango, tšarlston (*charleston*), boston ja simmi (*shimmy*).

Seltskonnatantsud tänapäeval
----------------------------

Tänapäeval peetakse seltskonnatantsude all tavaliselt silmas teatud kindlaid paaristantsu stiile, mis kujunesid enam-vähem praegusel kujul välja 20. sajandi alguse Inglismaal ning mida Nõukogude perioodil hakati nimetama peotantsuks. Neist tantsudest kümnes võisteldakse ka võistlustantsus ehk tantsuspordis. 

Klassikaliste peotantsudena on levinumad aeglane valss, fokstrott ja rumba, samuti Viini valss, tango, samba ja tšatša. Võrreldes võistlustantsuga kasutatakse lihtsamaid samme ja liikumisi. Lisaks võistlustantsudena tantsitavatele kindlatele standardtantsudele ja Ladina-Ameerika tantsudele tuntakse seltskonnatantsudena ka muid nagu salsa, mambo, *rock'n'roll*, diskotants jt.

Vaata ka
--------

* Tantsusammud
* Võistlustants
* Šoti seltskonnatants
**Ernst-Richard Seim** (13. mai 1895 Vastseliina – 26. september 1979 Rootsi) oli eesti majandustegelane.

Sündis Võrumaal põllumehe pojana. 1911. aastal tuli ta Tallinna J. ja A. Paalmanni trükikotta õpipoisiks, kus õppis raamatuköite, trükkimise ja ladumise osakondades. Samal ajal käis õhtukoolides, mis võimaldas 1915. aasta lõpul Taškendis sõjaväekohustust täites lõpetada eksternina gümnaasium. Võttis osa Esimesest maailmasõjast ja Eesti Vabadussõjast.

1929. aastal siirdus ärisse, töötades kontorijuhatajana, raamatupidajana, tolliametniku, ärijuhina, filmitöösturina. 1931. aasta algul asus töösturite ja kaupmees ajalehe ärijuhiks. Sama aasta sügisest oli tegev töösturite ülemaalise kongressi peasekretärina. 1932. aastal töötas "Üleriikliste Kaupmeeste Seltside Keskliidu Teadete" esimese tegevtoimetajana.

1932. aasta detsembris astus Jüri Kodrese kaubamaja teenistusse. Oli üleriiklike kaupmeeste kongresside peasekretär ja referent.

Oli tegev paljudes seltskondlikes organisatsioonides. Noorte Meeste Kristlikus Ühingus juhatuse liikmena kutsus 1927. aastal ellu NMKÜ einelaua. Organiseeris ja juhtis Ühisabi Kuldsüdame korjandusi. Oli Tööstuse-Kaubanduse Esindajate Ühingu organiseerija ja esimees. Tallinna Kaupmeeste Seltsi liige.

Isiklikku
---------

Tema poeg oli keemik ja mikrobioloog, soomepoiss, sotsiaaltöötaja ja eesti aktivist Rootsis Jüri Seim.

Viited
------

1. 1 2 3  "Ernst Seim. 25. a töötanud majandustegelasena". *Uus Eesti, nr. 319*. 24. november 1936. Vaadatud 13.01.2017.
Ernst Mecklenburg (1986)
**Ernst Mecklenburg** (sündinud 3. juunil 1927 Blöckenis, Ida-Preisimaal (tänapäeval Ossokino, Kaliningradi oblast)) on endine Saksa DV riigitegelane.

Ernst Mecklenburg on pärit talupoja perekonnast. Rahvakooli lõpetamise järel õppis ta põllumajandust. 1944. aastal mobiliseeriti ta Wehrmachti, 1945. aastal oli lühiajaliselt inglise sõjavangis. Vangist vabanemise järel töötas Läänetsoonis mäetöölisena. 1947. aastal asus ta elama Nõukogude okupatsioonitsooni, kus tegeles talupidamisega. 1950. aastal astus Ernst Mecklenburg Saksamaa Demokraatlikku Talurahvaparteisse ja Saksa Vaba Noorsoo Liitu. Aastatel 1950–1952 oli ta Rehna linnapea. 1952. aastal töötas ta osakonnajuhatajana Saksamaa Demokraatliku Talurahvapartei Mecklenburgi liidumaa juhatuses osakonnajuhatajana. 1953–1958 õppis ta kaugõppes Saksa Riigi ja Õigusteaduste Akadeemias (Deutsche Akademie für Staats- und Rechtswissenschaft) Potsdamis. 1954–1963 töötas Ernst Mecklenburg Saksamaa Demokraatliku Talurahvapartei Rostocki ringkonna organisatsioonilise sekretärina. 1963–1967 oli ta Saksamaa Demokraatliku Talurahvapartei Rostocki ringkonna eestseisuse esimees. 1963–1990 kuulus ta Saksamaa Demokraatliku Talurahvapartei eestseisusse ja 1968–1990 presiidiumi. 1967–1974 oli ta Saksamaa Demokraatliku Talurahvapartei juhatuse sekretär ja 1974–1982 aseesimees. 1971. aastast oli ta Rahvakoja (parlamendi) liige.

Ernst Mecklenburg oli 1982. aasta maist kuni 27. märtsini 1987 Saksamaa Demokraatliku Talurahvapartei esimees.

Viited
------

1. ↑  Mecklenburg, Ernst \* 3.6.1927 :Vorsitzender der DBD :Biographische Angaben aus dem Handbuch "Wer war wer in der DDR?" Bundesstiftung zur Aufarbeitung der SED-Diktatur.
2. ↑  German Democratic Republic. Ministries, political parties, etc. rulers.org
| Medalikohad |
| --- |
| Saksamaa esindaja |
|  Olümpiamängud |
| Teine koht | 1928 | Poolraskekaal |

**Ernst Pistulla** (28. november 1906 Goslar – 14. september 1944 Teise maailmasõja idarinne) oli Saksamaa poksija.

Pistulla oli poolraskekaalus (kuni 175 naela ehk 79,4 kg) Saksamaa meister 1928. aastal.

Pistulla sai poolraskekaalus (kuni 175 naela ehk 79,4 kg) 1928. aasta Amsterdami olümpiamängude poksivõistlustel hõbemedali, kaotades finaalis kuldmedali- ja olümpiavõitjale Víctor Avendañole (Argentina).. Ta oli esimene Saksamaa poksija, kes on võitnud olümpiamedali.

Elukuselisena
-------------

Pistulla poksis augustist 1929 kuni septembrini 1935 elukutselisena ning osales üldse kokku 41 kohtumisel. Ta võitis neist 28 (neist 7 nokaudiga), kaotas 7 (need kõik nokaudiga) ning viigistas 6 kohtumist.

Pistulla võitles Teise maailmasõja ajal idarindel ja kadus seal 14. septembril 1944 sõjategevuse käigus teadmatult.

Viited
------

1. ↑  Saksamaa meistrivõistlused poksis 1920-1948. Tulemused inglise keeles
2. ↑  9. suveolümpiamängude poksivõistlus. Amsterdam 1928. Tulemused inglise keeles

Välislingid
-----------

* Ernst Pistulla saidil Olympedia Muuda Vikiandmetes
* Ernst Pistulla saidil BoxRec
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib elukutsest; kohvikuketi kohta vaata artiklit Barista (kohvikukett).* |

---

Suurbritannia võistleja James Hoffmann baristade maailmameistrivõistlustel
**Barista** on teenindustöötaja, kes valmistab espressomasinaga kohvi ja kohvijooke. Sõna *barista* pärineb itaalia keelest ja tähendab kohvikubaarimeest. Tema tööks on kohvi ja alkohoolsete jookide müük.

Sõltuvalt seadmete suurusest on kogenud barista suuteline valmistama kuni 100 espressot tunnis.

Barista valdab seadmeid, tunneb kohvisorte ja kohvi valmistamise meetodeid, oskab hinnata kohvi kvaliteeti, teab kohviretsepte ja kundede eelistusi. Seetõttu on barista umbes samasugune asjatundja kohvi alal nagu sommeljee veini alal.

Maailma parimat baristat valitakse alates 2000. ja Eesti parimat alates 2004. aastast. 

Eestlased maailmameistrivõistlustel:

* 2005 Kati Kljukina 9. koht (637,0 p)

* 2006 Kati Kljukina 14. koht (608,5 p)

* 2007 Helger Aava 22. koht (520,5 p)

* 2008 Nele Mangulis 38. koht (519,5 p)

* 2009 Urmet Laht 30. koht (457,5 p)

* 2010 Sille Kuttner 37. koht (433,5 p)

Viited
------

1. ↑  "6 TH ANNUAL WORLD BARISTA CHAMPIONSHIP Seattle 2005 Final Ranking Order" (PDF).
2. ↑  "7 th Annual World Barista Championship Berne 2006 Final Ranking Order" (PDF).
3. ↑  "8TH ANNUAL WORLD BARISTA CHAMPIONSHIP RANKING ORDER" (PDF).
4. ↑  "9 THANNUAL WORLD BARISTA CHAMPIONSHIP RANKING ORDER" (PDF).
5. ↑  "WBC Ranking Order -Atlanta, Georgia" (PDF).
6. ↑  "2010 World Barista Championship RANKING ORDER" (PDF).
**Toomas Pill** (7. jaanuar 1938 Tartu – 18. mai 2022 Austraalia) oli Eesti kirjandusteadlane.

Elulugu
-------

Toomas Pill oli ametniku poeg.

Põgenes 1944 koos perega Saksamaale, läks sealt 1948 Austraaliasse. Lõpetas 1956 Homebushi gümnaasiumi, 1965 Sydney Ülikooli filoloogia erialal, 1966 omandas Uus-Lõuna-Walesi Ülikoolis raamatukoguhoidja diplomi ning õppis seal (töö kõrvalt) 1976–1980 hispaania keelt; M.A.. (rooma kirjandus, 1986, Sidney Ülikool), väitekiri "Valerius Flaccus, imitator of Vergil", B.A. vana-kreeka keeles (1991, samas), väitekiri "The Orphic Argonautica in relation to Apollonius and Valerius Flaccus", Ph.D. (antiikkirjandus, 1996, samas), väitekiri "Tradition and originality in Nonnus' Dionysiaca". Töötas 1966–1998 Uus-Lõuna-Walesi Ülikooli raamatukogus. Akadeemiliselt kuulus ta Eesti Üliõpilaste Seltsi.

Teadustöö
---------

Avaldanud artikleid eesti kirjameestest, muistendeist, rahvausundist, etnograafiast ja hispaania kirjandusest. Osales mitmeid haruldusi sisaldava Eesti Arhiivi Austraalias trükiste korrastamisel. Esinenud ettekannetega, mille koostamiseks on kasutanud ka nimetatud arhiivis leiduvaid algmaterjale.

Teoseid
-------

* Juudivastase teose "Siioni tarkade protokollid" sugemed 17. sajandil. hispaania kirjaniku Francisco de Quevedo kirjutises "Islam de Monopantos". // Meie Kodu (2000) 24. V
* Märkmeid kahe Kristjan Jaak Petersoni luuletuse kohta. // Meie Kodu (2000) 9. VIII
* Kaali järv ja Phaetoni müüt. // Meie Kodu (2000) 30. VIII
* O. W. Masing. // Meie Kodu (2000) 29. XI
* Märkmeid muistsete eestlaste kõlblusmõiste kohta. // Meie Kodu (2000) 11. X
* Märkmeid eesti talu elust sajandite vahetusel. // Meie Kodu (2001) 21–28. I
* Aksel Valgma, kirjanik ja prosaist. // Meie Kodu (2001) 18. VII
* Dr. K. A. Hermann ja nn "Sumeri küsimus". // Meie Kodu (2001) 31. X
* Hispaania kangelaseepos "Poema de Cid". // Meie Kodu (2002) 30. X
* Kalevipoeg. // Meie Kodu (2004) 14.–21. IV
* Märkmeid vana eesti rahvausundi kohta. // Meie Kodu (2005) 30. III
* Ernst Enno elukäik ja maailmatunnetus. // Meie Kodu (2005) 9. XI.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Kirjandus
---------

* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
Ernst Neizvestnõi saab Vladimir Putinilt Austuse ordeni (oktoober 2000)
**Ernst Neizvestnõi** (vene keeles Эрнст Иосифович Неизвестный, 9. aprill 1925 Jekaterinburg – 9. august 2016 New York) oli juudi päritolu NSV Liidu ja Ameerika Ühendriikide skulptor.

Elukäik
-------

Ta sündis juudi soost arsti ja lastekirjaniku peres. 1942. aastast alates õppis ta Leningradi kunstikoolis. Augustis 1942 kutsuti ta Punaarmeesse. 1944. aastal võttis osa Budapesti operatsioonist. 22. aprillil 1945 sai Austrias raskelt haavata. Teise maailmasõja lahingutes üles näidatud kangelaslikkuse eest autasustati teda Punatähe ordeniga ja medaliga "Vapruse eest".

Aastatel 1946–1947 õppis Riias Läti Kunstiakadeemias, 1947–1954 V. I. Surikovi nimelises Moskva Riiklikus Akadeemilises Kunstiinstituudis ja Moskva Riikliku Ülikooli filosoofia teaduskonnas. 1955. aastal võeti ta NSV Liidu Kunstnike Liidu liikmeks.

1976. aastal emigreerus Neizvestnõi Šveitsi ja sealt edasi USA-sse.

Looming
-------

Neizvestnõi kuulsaim teos on Prometheuse skulptuur, mis asub pioneerilaagris Artek (1966). Ta on loonud ka Nikita Hruštšovi hauasamba Novodevitšje kalmistul Moskvas. 

1996 valmis tal 15 meetri kõrgune monumentaalteos "Kurbuse mask", mis on pühendatud kommunistlike repressioonide ohvritele Nõukogude Liidus ja mis püstitati Magadani.

Fakte
-----

* Rootsis Uttersbergis on loodud Neizvestnõi skulptuuride muuseum.
* Mõned Neizvestnõi loodud skulptuurid Jeesusest on omandanud paavst Johannes Paulus II Vatikani muuseumi jaoks.
* 9. aprillil 2013, kunstniku 88. sünnipäeval, avati Jekaterinburgis Ernst Neizvestnõi Kunstimuuseum.

Tunnustus
---------

* 1976 – valiti Euroopa Kunstide Akadeemia (Pariis) auliikmeks
* 1986 – valiti Rootsi Kuningliku Kaunite Kunstide Akadeemia välisliikmeks
* 1995 – Vene Föderatsiooni riiklik preemia
* 1996 – orden Teenete eest Isamaa ees 3. järk
* 1996 – Moskva Riikliku Ülikooli audoktor
* 1997 – valiti Läti Teaduste Akadeemia välisliikmeks
* 2000 – Austuse orden
* 2010 – valiti Venemaa Kunstide Akadeemia auliikmeks.

Viited
------

1. ↑  Suri skulptor Ernst Neizvestnõi
2. ↑  Kunstniku veebileht
3. ↑  "Podvig naroda1". Originaali arhiivikoopia seisuga 15. jaanuar 2019. Vaadatud 10. augustil 2016.
4. ↑  "Podvig naroda2". Originaali arhiivikoopia seisuga 15. jaanuar 2019. Vaadatud 10. augustil 2016.
5. ↑  "Presidendi ukaas". Originaali arhiivikoopia seisuga 8. juuli 2012. Vaadatud 10. augustil 2016.
6. ↑  Presidendi ukaas
7. ↑  VKA liikmed
**Klaköör** (prantsuse keeles *claqueur*, 'plaksutaja') on palgatud plaksutaja, kes vastavalt palkaja tellimusele avaldab kas "vaimustunult" kiitust, provotseerides publikut plaksutama, või segab esitust käratsemisega.

Klaköörlus sai alguse 1820. aastate Pariisis, kui *monsieur* Sauton tellis raha eest n-ö etenduse edu kindlustuse (*assurance de succès dramatique*). Pariisi žargoonis nimetati kutselisi klakööre "kroonlühtrirüütliteks" (*chevaliers de lustre*). Klakööridele leidus palju tellijaid, sest see nähtus läks moest alles 20. sajandi esimesel veerandil.

Klakööride ülesanded olid jaotatud mitme spetsialiseerunud isiku vahel:

* imetlejad (*tapageurs*), kelle ülesandeks oli ägedalt plaksutada;
* asjatundjad (*connaisseurs*), kelle ülesandeks oli pillata ettekande ajal positiivseid arvamusi;
* naerjad (*rieuers*), kes nakatasid ümberolijaid oma "spontaanse" naeruga;
* ulgujad (*pleureurs*), kelle ülesandeks oli liigutavate stseenide ajal nuuksuda;
* kõdistajad (*chatouilleurs*), kes väljendasid enne etenduse algust ning vaheaegadel oma positiivseid elamusi ja tundeid;
* kuumakskütjad (*chauffeurs*), kes seisid päev otsa etenduse kuulutuste ees ja kiitsid möödujatele etendust:
* veel-kord-veel-kord-hüüdjad (*bisseurs*), kelle ülesandeks oli pärast etenduse lõppu karjuda "braavo!" ja "veel kord!"

Ülekantud tähenduses võib klakööriks nimetada ka ülemäära entusiastlikku isikut, kes midagi üle mõistuse palju kiidab. Sellisel tegevusel on tavaliselt negatiivne tähendus, kuna isik suhtub kiidetavasse objekti kas kriitikata või on tema kiituse taga omakasupüüdlikud huvid.
**Toomas Pikhof** (sündinud 24. jaanuaril 1973 Jõhvis) on eesti õpetaja, alates 2016. aastast Pirita Majandusgümnaasiumi direktor.

Ta lõpetas aastal 1991 Järve Gümnaasiumi, aastal 1993 Tallinna Pedagoogikakooli, 1998 Tallinna Ülikooli kasvatusteaduste teaduskonna (pedagoogika ja algõpetuse metoodika erialal) ja 2012 Tallinna Ülikooli Psühholoogia Instituudi magistriõppe (organisatsioonikäitumise erialal). Toomas Pikhof on kaitsnud magistritöö "Organisatsioonikultuur ja juhtimisstiil ning nende omavahelised seosed SA näitel" ja ta on sotsiaalteaduse magister.

Pikhof on Loovuse Koolituskeskuse (endine laste ja noorte erakool Loovus) asutaja, omanik ja peamine koolitaja. Varem on ta töötanud Eesti Draamateatri turundusdirektorina.

Tunnustus
---------

2017. aasta novembris nimetas Tallinna Haridusamet ta kuu haridusjuhiks. .

Konkursil „Eestimaa õpib ja tänab" sai 2018. aastal Tallinna aasta õppeasutuse juhi auhinna .

Isiklikku
---------

Alates 2006. aastast kuulub talle Pärnu maakonnas asuv ajalooline Vaskrääma raudteepeatuse hoone, mille ta on võimalikult originaalilähedaselt renoveerinud. Samal aastal võitis ta oma Tallinnas Paldiski maanteel asuva koduga konkursi "Kaunis kodu 2005".

Viited
------

1. ↑  Pirita Majandusgümnaasiumi direktori ametisse kinnitamine Tallinna linnavalitsuse korraldus, 15. juuni 2016
2. ↑  Loovuse Koolituskeskus (vaadatud 17.01.2017)
3. ↑  Inimesed Draamateater (vaadatud 17.01.2017)
4. ↑  "Kuu haridusjuht novembris 2017". Originaali arhiivikoopia seisuga 31. jaanuar 2019. Vaadatud 30. jaanuaril 2019.
5. ↑  "Tallinna aasta õppeasutuse juht 2018". Originaali arhiivikoopia seisuga 31. jaanuar 2019. Vaadatud 30. jaanuaril 2019.
6. ↑  Jaama taastas ajaloohuviline mees Pärnu Postimees, 6.05.2012 (vaadatud 17.01.2017)
7. ↑  Kauneim kodu: romantiline pesa saunahoones Õhtuleht, 3.02.2006 (vaadatud 17.01.2017)
**Ernst-Eduard Rull** (18. november 1894 Puhja vald, Tartumaa – 16. september 1986 Tallinn) oli Eesti laskur.

Aastatel 1931–1939 kuulus ta Eesti ja 1945–1950 Eesti NSV laskekoondisse. 

Aastatel 1919–1936 oli ta Järvamaal Vajangu raudteejaamas jaamaülema abi ja hiljem jaamaülem. 1936–1948 oli ta Tallinnas Järve jaamaülem. 1948–1949 oli ta Armee Abistamise Vabatahtliku Ühingu (AAVÜ) Vabariikliku Laskurklubi vaneminspektor. 

Aastast 2008 korraldatakse Elva laskespordibaasis temanimelist mälestusvõistlust (Ernst Rulli mälestusvõistlus).

Tunnustus
---------

* 1929 – Kaitseliidu ja Kaitseväe laskematši auhinnakett
* 1935 – Tallinna Spordipressi Klubi kuldmedal Eesti parimate spordisaavutuse eest
* 1935 – Kaitseliidu sõrmus heade lasketulemuste eest
* Kaitseliidu Valgeristi III klassi teenetemärk
* Läti Kaitseliidu teenetemedal
* 1938 – kuldtaskukell riigihoidjalt

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12  Biograafia ESBL-is (vaadatud 25.12.2014)

Välislingid
-----------

* Biograafia ESBL-is
**Põhja suusaalade 1999. aasta maailmameistrivõistlused** toimusid 19.–28. veebruarini Austrias Ramsaus.

Andrus Veerpalu võitis hõbeda 50 km klassikas. Kristina Šmigun võitis hõbeda 15 km vabasõidus ja 30 km klassikas.

Tulemused
---------

### Medalid

| Koht | Riik | Kuld | Hõbe | Pronks | Kokku |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. |  Norra | 4 | 3 | 2 | 9 |
| 2. |  Soome | 4 | 2 | 0 | 6 |
| 3. |  Venemaa | 2 | 3 | 2 | 7 |
| 4. |  Itaalia | 2 | 1 | 2 | 5 |
| 5. |  Saksamaa | 2 | 1 | 1 | 4 |
| 6. |  Jaapan | 1 | 2 | 3 | 6 |
|  |  Austria | 1 | 2 | 3 | 6 |
| 8. |  Eesti | 0 | 2 | 1 | 3 |
| 9. |  Tšehhi | 0 | 0 | 1 | 1 |
|  |  Ukraina | 0 | 0 | 1 | 1 |


Põhja suusaalade maailmameistrivõistlused

1924 **·**  1925 **·**  1926 **·**  1927 **·**  1928 **·**  1929 **·**  1930 **·**  1931 **·**  1932 **·**  1933 **·**  1934 **·**  1935 **·**  1936 **·**  1937 **·**  1938 **·**  1939 **·**  (1941) **·**  1948 **·**  1950 **·**  1952 **·**  1954 **·**  1956 **·**  1958 **·**  1960 **·** 1962 **·**  1964 **·**  1966 **·**  1968 **·**  1970 **·**  1972 **·**  1974 **·**  1976 **·**  1978 **·**  1980 **·**  1982 **·**  1984 **·**  1985 **·**  1987 **·**  1989 **·**  1991 **·**  1993 **·**  1995 **·**  1997 **·**  1999 **·**  2001 **·**  2003 **·**  2005 **·**  2007 **·**  2009 **·**  2011 **·**  2013 **·**  2015 **·**  2017 **·**  2019 **·**  2021 **·**  2023 **·**  2025
**Toomas Mets** (sündinud 1. detsembril 1969) on eesti ettevõtja ja tippjuht.

Toomas Mets oli aastatel 1997–2016 Imavere Saeveski finantsdirektor. Ta kuulus ka 2002. aastal Skandinaavia kontsernile Stora Enso müüdud Eesti metsanduskontserni Sylvester omanikeringi ASi Imavere Saeveski ja ASi Freselle kaudu. 2004. aasta oktoobrini oli ta Stora Enso Timberi juhatuse liige.

Toomas Mets kuulub Tartu tselluloositehast kavandava Est-For Invest OÜ omanikeringi puitliistude tootja OÜ Combiwood kaudu.

Mets on olnud seotud veel selliste ettevõtetega nagu OÜ Estonian Spirit (Rakvere ja Moe piiritusetehaste ning piiritusetehase jääkproduktidest graanuleid tootva loomasöödatehase omanikfirma), meretranspordiettevõtted AS Cargohunters ja OÜ CH Shipping, metsandusettevõte AS Woodbakers (Valgevene saeveski Vitebskaja Lesopilka emaettevõte), Euroopa suurim graanulitootja AS Graanul Invest, investeerimisfirmad OÜ Portrait ja Chateau de Sable, kinnisvaraarendaja OÜ Autobahn, puidutöötlusettevõtted OÜ Combimill Sakala ja OÜ Vindor, OÜ Combimill Reopalu ning AS Ecobirch.

Viited
------

1. ↑  Äriregistri päring, 19.05.2018
2. ↑  Väinu Rozental IX peatükk. Sylvesteri omanike mõjukamad ärigrupeeringud Rmt: Varju hoidvate miljonäride kasvulava: Edulugu nimega Sylvester. Äripäev, *s.a.* (vaadatud 19.05.2018)
3. 1 2  Väinu Rozental Kes on hiigelinvesteeringu taga? Äripäev, 10. jaanuar 2017 (vaadatud 19.05.2018)
**Ernst Reinhard Mill** (2. detsember 1896 Pärnu – 17. veebruar 1987) oli eesti arstiteadlane.

Lõpetas 1916. aastal hõbemedaliga Pärnu Aleksandri Gümnaasiumi Venemaal Muromis, kuhu kool oli evakueeritud. Osales Vabadussõjas. 1925. aastal lõpetas Tartu Ülikooli arstiteaduskonna *cum laude*. Akadeemiliselt kuulus ta Üliõpilasseltsi Concordia. 1929. aastal kaitses Tartu Ülikoolis arstiteaduse doktori kraadi väitekirjaga "Aneemilisest lipemiast: eksperimentaalne uurimus ".

Oli aastatel 1935–1939 Arstide Koja nõukogu liige.

Ernst Mill suri 17. veebruaril 1987 ja ta maeti 21. veebruaril 1987 Metsakalmistule.

Viited
------

1. 1 2  "Pärnu Ühisgümnaasium algusest aastani 1952". Koostaja ja toimetaja Elmar Joosep. Tallinn, 2006, lk 268–269; 628 ja 633.
2. ↑  Uus arstiteaduse doktor. Postimees, 4.detsember 1929
3. ↑  E-kataloog ESTER. Mill, Ernst. Aneemilisest lipemiast: eksperimentaalne uurimus. Väitekiri esitatud Tartu Ülikooli Arstiteaduskonnale doctor medicinae astme omandamiseks. Tartu: Tartu Ülikooli Füsioloogia Instituut, 1929
4. ↑

Välislingid
-----------

* Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944
**Ernst Magnus Schneider** (9. august/21. august 1826 Viljandi – 20. märts/1. aprill 1889 Halliste) oli Eesti vaimulik.

Õppis aastatel 1836–1843 Cesise lähedal Berzaines asunud Albert Hollanderi õppeasutuses (Anst. Birkenruh bei Wenden), aastal 1844 Gustav Max Schmidti Eragümnaasiumis Viljandis. Aastatel 1844–1849 õppis Tartu ülikoolis filoloogiat ja usuteadust. Töötas aastatel 1850–1854 õpetajana Gustav Max Schmidti Eragümnaasiumis Viljandis. Oli aastal 1854 prooviaastal Tarvastu Peetri koguduses Paul Carlblomi juures. Ordineeriti 13. märtsil/25. märtsil 1855 õpetajaks.

Oli aastatel 1855–1858 Halliste ja Karksi Peetri koguduse adjunktõpetaja, aastatel 1858–1877 (introdutseeriti 12. oktoobril/24. oktoobril 1858) samade koguduste õpetaja, aastatel 1877–1889 oli ta vaid Halliste Püha Anna koguduse õpetaja. Lisaks oli ta aastatel 1860–1870 vaimulik koolirevident ja aastatel 1870–1877 Pärnu praostkonna praost.

Aastast 1870 oli ta Vändra kurttummade asutuse kuraator. Samuti tegi ta kaastööd eestikeelse lauluraamatu ja agenda komisjonile.

Isiklikku
---------

Tema isa Johann Wilhelm Schneider oli (aastatel 1825–1858) Halliste ja Karksi Peetri koguduse õpetaja. Tema emapoolne vanaisa Karl Ernst von Berg oli Tarvastu, Halliste ja Karksi Peetri koguduse õpetaja, Sangaste ja Laatre Püha Laurentsiuse koguduse õpetaja ning aastatel 1828–1933 Liivimaa kindralsuperintendent. Tema õepoeg Erwin Karl Reinhold von Dehn oli Halliste Püha Anna koguduse õpetajaks aastatel 1889–1934.

Viited
------

1. ↑  Die evangelischen Prediger Livlands bis 1918. Böhlau Verlag Köln, Wien 1977
Port Depositi silla jõesammaste jäänused Susquehanna jõel (vaade jõe läänekaldalt 2005)
**Port Depositi sild**, ka **Susquehanna sild**, ka **Rock Run Toll Bridge**, (inglise *Port Deposit Bridge*) oli katusega sild üle Susquehanna jõe Port Depositi lähedal Ameerika Ühendriikides Marylandi osariigis. 

See oli varaseim püsisild Columbiast allavoolu Susquehanna jõe alamjooksul, esimesi katusega sildu Marylandi osariigis, ühtlasi ka tuntumaid.

Sild ühendas kahte maakonda: Harfordi ja Cecili maakonda.

Silla rajamine
--------------

Katusega puitsilla ehitas aastatel 1817–1818 Susquehanna Bridge and Bank Company. Silla asukoht valiti kohta, kus jões asub mitu jõesaart, mis tegi silla rajamise lihtsamaks. Üle nende saarte (Steel Island, Robert Island ja Wood Island) projekteeritigi sild. See jäi Port Depositist 2 km loodesse. Silla autor oli Theodore Burr, kes varasematel aastatel oli jõudnud projekteerida Susquehanna jõele neli silda. Ka selle silla kandekonstruktsiooni lahendusena kasutas ta Burri kaarsõrestikku. 

Sild avati liikluseks 1818. aastal. Tarinduselt oli rajatis 18-avaline puidust kaarsõrestiksild sildeavadega 200 jalga (61,0 m). 

Silla üldpikkus koos pealesõitudega oli 4170 jalga (1271 m).

Silla taastamine ja hävimine
----------------------------

Sild sai 1823. aastal tulekahjus kannatada. Taastustöid juhtis 1824. aastal Louis Wernwag.

Sild oli ekspluatatsioonis kuni 1857. aastani.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  Rock Run or Port Deposit Covered Bridge. mdcoveredbridges.com
Viive Sterpu
**Viive Sterpu** (sünninimi **Viive Sirkel**; 17. detsember 1953 Tallinn – 5. detsember 2012) oli Eesti kunstnik. Ta elas Tallinnas.

Viive Sterpu joonistas peamiselt pastelltehnikas, kasutades alusmaterjalina liivapaberit. Tema teostes leidub naiselikku õrnust ja linnanaise üksindust keset parke, kõrgetasemelist kompositsiooni ja igihaljaid mahedaid pastellvärvikombinatsioone.

Enne abiellumist signeeris kunstnik oma teosed nimega "Sirkel", hiljem nimega "Viive".

Haridus
-------

* Eesti Riiklik Kunstiinstituut, maaliosakond, Tallinna Kunstiülikooli diplom, 1993

Näitused
--------

* Iga-aastane isikunäitus galeriis "Domini Canes", alates 1996
* isikunäitus galeriis "Draakon", 1998
* osalemine grupinäitusel galeriis "Porthan", Soome, 2000

Isiklikku
---------

Viive Sterpu oli kunstnik Eugen Sterpu abikaasa.

Viited
------

1. 1 2  Jaroslava Tshudnovskaja "On, ona i ploskogubtsõ", intervjuu ajalehele *Den za Dnjom*, 16.7.2007, lk 18-19.

Välislingid
-----------

* Viive Sterpu koduleht www.maal.ee all
Jacob Butterfield (2012)
**Jacob Luke Butterfield** (sündinud 10. juunil 1990 Bradfordis) on Inglismaa jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Austraalia kõrgliiga klubis Melbourne Victory.

Ta suurema osa klubikarjäärist mänginud Inglismaa esiliigas. Ta alustas klubikarjääri Barnsleys, mille koosseisus debüteeris ta Inglismaa esiliigas hooajal 2007–08. Regulaarselt hakkas ta Barnsley põhimeeskonda kuuluma alates hooajast 2009–10 ning lõi 8. augustil 2009 liigamängus Sheffield Wednesday vastu oma esimese värava Barnlsy meeskonnas.

2012. aasta juulis sõlmis ta nelja-aastase lepingu Inglismaa kõrgliiga klubiga Norwich City. Klubi põhimeeskonda tal ennast murda ei õnnestunud ning ta mängis hooajal 2012–13 laenul Inglismaa esiliiga klubides Bolton Wanderers ja Crystal Palace.

2013. aasta septembris sõlmis Butterfield kolmeaastase lepingu Inglismaa esiliiga klubiga Middlesbrough. Järgmisel aastal liitus ta Huddersfield Towniga ja valiti hooajal 2015–16 Huddersfield Towni hooaja parimaks mängijaks.

2015. aasta septembris sõlmis ta nelja-aastase lepingu Derby Countyga. Suurem osa hooajast 2017–2018 mängis ta laenul Sheffield Wednesdays ja hooaja 2018–19 teises pooles Inglismaa tugevuselt kolmanda liiga klubis Bradford City. Hooajal 2019–20 mängis Inglismaa esiliiga klubis Luton Town.

2020. aasta oktoobris siirdus ta koos oma klubikaaslasega Callum McManamaniga Luton Townist Melbourne Victory.

Viited
------

1. ↑  "Melbourne Victory signs Jacob Butterfield". Melbourne Victory. 26.10.2020. Vaadatud 27.11.2020
Eesti ja Moldova kaardil██ Eesti██ Moldova
**Eesti-Moldova suhted** on kahepoolsed diplomaatilised suhted Eesti Vabariigi ja Moldova Vabariigi vahel. Moldova tunnustas Eestit *de jure* iseseisva riigina 28. augustil 1991, Eesti tunnustas Moldovat 20. veebruaril 1992. Kahe riigi vahelised diplomaatilised suhted said alguse 10. novembril 1992.

Eestil Moldovas saatkonda ei ole. Eesti suursaadik Moldovas resideerib Rumeenias Bukarestis ning on akrediteeritud korraga Rumeenia, Moldova ja Bulgaaria suursaadikuks. 2019. aastast on Eesti suursaadikuks Moldovas Ingrid Kressel Vinciguerra. 2006. aasta oktoobrist esindab Eestit Moldovas ka aukonsul Igor Goncearov. Alates 2018. aasta jaanuarist töötab Chisinaus ka Eesti diplomaat Simmu Tiik, kelle ülesandeks on nii kahepoolsete suhete ja arengukoostöö edendamine kui ka Eesti kodanike ja ettevõtete huvide esindamine. Moldova suursaadikuks Eestis on 2020. aastast Ion Stavila, kes resideerib Tallinnas Moldova suursaatkonnas. Saatkond avati Eestis 2008. aasta detsembri alguses ning see asub Narva maantee 7 ruumides 546-547. Sellele lisaks on Moldoval aukonsulaadid Tartus ja Kundas.

Eesti-Moldova suhted on muutunud 2010. aastatest tihedamaks. Moldova on olnud üks Eesti arengukoostöö prioriteetriikidest alates 2006. aastast. Riigikogus loodi Eesti-Moldova parlamendirühm esimest korda 2005. aasta septembris. Riigikogu praeguses koosseisus kuulub Eesti-Moldova parlamendirühma 13 saadikut. Moldova parlamendis on Eesti sõprusgrupid olnud alates 2006. aastast.

2011. aasta Eesti rahvaloenduse andmetel pidas Eestis end moldovlaseks rohkem kui 500 inimest. Politsei- ja piirivalveameti andmetel on Moldova passiga riigis umbes 200 inimest. Enamik moldovlasi elab Tallinnas. Moldovlastel on Eestis oma kogukond, kunstnike assotsiatsioon, hokitiim. Moldovlaste kogukond Eestis on korraldanud kunstinäitusi ja sõprusüritusi.

Vaata ka
--------

* Eesti suursaadik Moldovas
* Moldova suursaadik Eestis
* Eesti saatkond Bukarestis
* Eesti-Rumeenia suhted

Viited
------

1. 1 2  "Moldova". *Välisministeerium*. 09.03.2017. Originaali arhiivikoopia seisuga 31.03.2019.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: robot: algne URL-i olek teadmata (link)
2. ↑  "Eesti suursaadik Bulgaarias andis üle oma volikirja". *ERR*. 16.12.2019.
3. ↑  Teet Korsten (15.04.2009). "Moldova küla loob suhteid samanimelise riigiga". *Põhjarannik*.
4. ↑  *THE TALLINN DIPLOMATIC LIST: MOLDOVA*. MINISTRY OF FOREIGN AFFAIRS OF THE REPUBLIC OF ESTONIA. 07.09.2022. Lk 97.
5. 1 2  "Eesti ja Moldova diplomaatiliste suhete sõlmimisest möödub 30 aastat". *Postimees*. 09.11.2022.
6. ↑  Stina Aava (18.11.2020). "Endine Moldova suursaadik Victor Guzun: moldovlased hääletavad jalgadega". *Postimees*.
Andrei Selivanov (2010)
 Andrei Selivanov (2005)
**Andrei Vladimirovitš Selivanov** (vene keeles Андрей Владимирович Селиванов; sündinud 9. juulil 1967 Karpinskis Sverdlovski oblastis) on Venemaa poliitik, probleemmaletaja ja malefunktsionäär. 

Selivanov lõpetas 1995. aastal Jekaterinburgis Uurali Riikliku Õigusakadeemia. Aastatel 1994–2004 oli ta Venemaa Riigiduuma liige. 2016. aastast on ta Venemaa Föderatsiooni Sotsiaalkindlustusfondi aseesimees. Saanud Venemaa Föderatsiooni 3. klassi tõelise riiginõuniku teenistusastme.

Aastatel 1994–1997 oli Selivanov Venemaa Maleföderatsiooni (FŠR) esimene asepresident ja 1997–2004 president. 2014. aastast FŠR-i asepresident. Aastatel 1997–2010 oli ta FIDE viitsepresident.

Probleemmale
------------

Selivanov on probleemmaletajana tulnud kuuel korral (2001–2003, 2004–2006, 2007–2009, 2010–2012, 2013–2015, 2016–2018) maailmameistriks maleprobleemide koostamises ja ühel korral (2003) maleprobleemide lahendamises. Võistkondlikult on ta saanud Venemaa meeskonna koosseisus kaheksa MM-kulda (viis koostamises ja kolm lahendamises).

Selivanov sai 2008. aastal suurmeistriks maleprobleemide lahendamises ja 2009. aastal suurmeistriks probleemmales. 

Selivanov on saanud Ülemaailmselt Probleemmale Föderatsioonilt rahvusvahelise kohtuniku nimetuse.

Tunnustus
---------

* Venemaa teeneline meistersportlane

Välislingid
-----------

* Andrei Selivanov – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Andrei Selivanov FIDE andmebaasis
Annabergi Püha Anna kiriku kesklööv
**Jacob Haylmann** ehk **Jacob Schweinfurdist** (1475–1526) oli saksa kiviraidur ja arhitekt, Benedikt Rejti õpilane, üks esimesi renessanssarhitektuuri viljelejaid Saksimaal. Tema tuntuim teos on Annaberg-Buchholzi Püha Anna kirik.

Elulugu ja looming
------------------

Jacob Haylmann sündis 1475. aastal Schweinfurdis, kus ta õppis kiviraiduriks. Sel perioodil ehitati Schweinfurdi raekoda, kus ta võis tööl olla.

1500. aastal asus ta tööle Benedikt Rejti juures Praha kindluse Vladislavi saali ehitusel.

1515. aastal määrati Haylmann ehitusmeistriks ja tööde juhtijaks Annaberg-Buchholzi Anna kiriku ehitusel. Kiriku ehitus lõpetati 1525. aastal, ajastule iseloomulikult on selle stiilis ühendatud hilisgootika ja renessanssarhitektuuri jooned.

1521. aastal kavandas Haylmann võlviskeemi Meisseni Albrechtsburgi vapisaali jaoks, mis koosnes põimunud keerduvaist, katkendlikest ja järsult äralõigatud roietest ja meenutas sellega väga Praha kuningalossi arhitektuuri, mis oli loodud kümmekond aastat varem. Võlv ehitati valmis 1522. aastal.

Annabergi Anna kiriku arhitektuurilisi elemente kasutas Haylmann hilisema Zwickau kangahalli (*Gewandhaus*) ehitusel 1522. ja 1525. aastal.

Jacob Haylmann suri Annabergis 1526. aastal.

Pildid
------

* Schweinfurdi raekodaSchweinfurdi raekoda
* Vladislavi saalVladislavi saal
* Zwickau kangahallZwickau kangahall
* Albrechtsburgi vapisaali piilarid ja võlvidAlbrechtsburgi vapisaali piilarid ja võlvid

Viited
------

1. ↑  Jakob Heilmann. - Sächsische Biographie. - saebi.isgv.de
Telekirurgiline da Vinci robotsüsteem
**Da Vinci robotsüsteem** (*The da Vinci Surgical System*) on kirurgiarobot, mida vastava väljaõppe saanud eriarstid kasutavad näiteks eesnäärme-, põie-, neeru-, kaela-, pärasoole- ja kõhukasvajate opereerimisel.

Da Vinci roboti töötasid välja USA armee meditsiinitehnikud (saksa keeles *Medizintechniker*) 1980. aastatel.

Robotjuhitav tümektoomia
------------------------

 *Pikemalt artiklis Tüümus#Tümektoomia*
Raskekujulise müasteenia ravis võidakse kasutada Da Vinci robotiga juhitavat tümektoomiat.

Vaata ka
--------

* Telemeditsiin

Viited
------

1. ↑  Kirurg ikka on vajalik: Roboti tehtud operatsioonidel on surnud 71 patsienti, 12. september 2013, veebiversioon (vaadatud 18.02.2015)
2. ↑  Marulli G, Schiavon M, Perissinotto E, Bugana A, Di Chiara F, Rebusso A, Rea F. Surgical and neurologic outcomes after robotic thymectomy in 100 consecutive patients with myasthenia gravis. J Thorac Cardiovasc Surg. märts 2013;145(3):730-5; discussion 735-6. doi: 10.1016/j.jtcvs.2012.12.031. veebiversioon (vaadatud 18.02.2015)(*inglise keeles*)

*Selles artiklis on kasutatud saksakeelset artiklit de:Da Vinci-Operationssystem seisuga 18.02.2015.*
**Louis XIII** [lu'ii kolmeteistkümnes] (27. september 1601 Fontainebleau – 14. mai 1643 Saint-Germain-en-Laye) oli Prantsusmaa kuningas 1610. aastast kuni surmani ja Navarra kuningas (**Louis II** nime all kuni 1620. aastani, mil Navarra ja Prantsusmaa kuningatiitlid ametlikult ühendati).

Louis oli Henri IV ja tema teise abikaasa Maria de' Medici laps. Tal oli kaks venda ja kolm õde. Üks vendadest suri nelja-aastaselt, ülejäänud lapsed peres said täiskasvanuks. Kõik Louis' õed said kuningannadeks Prantsusmaa naaberriikides Hispaanias, Savoias ja Inglismaal.

Louis sai Prantsusmaa kuningaks üheksa-aastaselt pärast seda, kui fanaatiline katoliiklane François Ravaillac oli Henri IV tapnud. Ravaillacile ei meeldinud, et Henri alustas sõda katoliikliku Hispaaniaga, ja pidas seda usutaganemiseks.

Prantsusmaa kuningriik ja Habsburgide valitsetav Hispaania sõlmisid peatselt rahu. Selleks, et rahu kindlustada, sõlmiti 22. augustil 1612 Fontainebleu leping, mille kohaselt kummagi riigi kuningas kihlati teise riigi kuninga õega. Louis ja Hispaania printsess Austria Anna abiellusid 18. oktoobril 1615 Bordeaux's ning Hispaania kuningas Felipe IV ja Louis' õde Élisabeth abiellusid Burgoses. Mõlemad abielud sõlmiti esindaja kaudu: pruut ei olnud isiklikult kohal. Pruudid vahetati samal aastal 9. novembril Konpantzia saarel.

Aastani 1614 valitses regendina tema ema, seejärel mõjutas Louis'd tema soosik Charles d´Albert, hertsog de Luynes. Aadli separatismi tagajärjel nõrgenenud kuningavõim tugevnes uuesti, kui riigi tegelik valitseja oli esimene minister kardinal Richelieu.

Inglismaa suursaadiku Edward Herberti kirjelduse järgi oli Louis'l rääkimisega suuri raskusi, ta olevat väga tugevalt kokutanud ja suus olevat tal olnud kaks rida hambaid.

Louis XIII abielust sündis kuus last. Esimesed neli sündisid aastail 1619–1631 ja kõik surnuna. 5. septembril 1638 sündis poeg Louis XIV ja 21. septembril 1640 teine poeg Philippe. Mõlema poja järeltulev sugu püsib tänapäevani.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Henri IV** | **Prantsusmaa kuningas**1610–1643 | Järgnev**Louis XIV** |
| Eelnev**Henri IV** | **Navarra kuningas**1610–1643 | Järgnev**Louis XIV** |

Vaata ka
--------

* Kolmekümneaastane sõda
**Dabrel** (ka *Dobrel*) oli Henriku Liivimaa kroonika järgi Sattesele piirkonna valitseja 13. sajandi alguse Turaidas. Satteselet Koiva vasakul kaldal on nimetatud ka "Dabreli osaks", vastandina paremal kaldal asunud "Kaupo osale". Samamoodi kutsutakse kroonikas Sattesele linnust "Dabreli linnuseks" ja seda ka pärast ta enda surma. Dabreli tegevusest on teada eelkõige Liivi ristisõja kontekstis.

Nime etümoloogia
----------------

Dabreli nimi tuleb lingvistide arvates balti päritolu sõnast *dabrs*, mis tähendab "hea", "julge".

Võitlused ristisõdijatega
-------------------------

Dabrelit on kroonikas nimeliselt esmamainitud seoses 1206. aasta ristisõdijate ja semgalite ühise kättemaksuretkega Turaidasse, kus üks osa väest ründas tema linnust. Seetõttu võib eeldada, et ta osales juba varem Riia piiskopi ja Mõõgavendade ordu vastases sõjategevuses. Linnuse kaitsjaid julgustavale Dabrelile omistab kroonika piiblist pärit lause "Olge vaprad, vilistid, ja võidelge, et mitte orjata heebrealasi". Kuna ründajate katsed linnust vallutada edu ei toonud, siis pöörduti peagi ümbruskonda rüüstates tagasi.

Alistumine
----------

Hoolimata Sattesele linnuse edukast kaitsmisest suutsid ristisõdijad teistes lahingutes, nt järgnenud Holmi linnuse piiramisel, millest ka turaidalased ja nende hulgas ilmselt ka Dabrel osa võtsid, oma jõudu piisavalt tõestada. Nii otsustasid 1207. aastal kõik liivlaste alad, sh Dabreli Sattesele, Riia piiskopilt rahu ja ristimist paludes end tema võimu alla anda. Satteseles viis ristimise läbi preester Daniel, kes kroonika järgi Dabreli linnuse juures lahkesti vastu võeti. 1207. aasta Riia piiskopi ja Mõõgavendade ordu vahelise leppega läks viimase kätte ilmalik võim Satteseles.

Riia piiskopi ja Mõõgavendade ordu võimu all
--------------------------------------------

Järgnevalt on kroonikas Dabrelit mainitud, kui ta osales 1210.–1211. aasta vahetuse paiku ristisõdijate ja nende liitlaste sõjakäigul Soontaganasse. On aga tõenäoline, et Dabrel oli ka nende turaidalaste hulgas, keda kroonikas äraandlikeks nimetatakse ja kes samal ajal olid võimaluse tekkimisel valmis liituma kuralaste ja ugalastega Riia linna vastu.

Dabrel suri 1211. aasta lõpul puhkenud katkuepideemia ajal.

Viited
------

1. ↑  HLK, lk 63, 75
2. ↑  HLK, lk 63, 141
3. ↑  Indriķa hronika, X, kommentaar 37
4. ↑  HLK, lk 63
5. ↑  HLK, lk 67
6. ↑  HLK, lk 69
7. ↑  HLK, lk 75
8. ↑  HLK, lk 111
9. ↑  Zemītis
10. ↑  HLK, lk 127

Allikad
-------

* Henriku Liivimaa kroonika = Heinrici chronicon Livoniae. Ladina keelest tõlkinud Richard Kleis, toimetanud ja kommenteerinud Enn Tarvel. Tallinn: Eesti Raamat 1982.
* Indriķa hronika. Läti keelde tõlkinud Ā. Feldhūns; eessõna ja kommentaarid Ē. Mugurēvičs. Rīga: Zinātne, 1993.
* Zemītis, Guntis. *Dabrelis un viņa Sateseles pils*, avaldatud livones.net
|  |
| --- |
|  |
| Medalikohad |
| Maailmameistrivõistlused |
| **Pronks** | 2017 | jäähoki |

**Ivan Vladimirovitš Provorov** (vene keeles Иван Владимирович Проворов; sündinud 13. jaanuaril 1997 Jaroslavlis) on Venemaa jäähokimängija, kes mängib kaitsjana NHL-i klubis Philadelphia Flyers. Ta on klubi meeskonna asekapten.

2011. aastal kolis Provorov USA-sse Pennsylvania osariiki. Hooajal 2013–14 mängis ta United States Hockey League'i klubis Cedar Rapids RoughRiders ja 2014–2016 Western Hockey League'i (WHL) klubis Brandon Wheat Kings, kellega tuli 2016. aastal WHL-i meistriks. Hooajal 2015–16 pälvis Provorov lisaks WHL-i hooaja parimale kaitsemängijale antava Bill Hunter Memorial Trophy.

2015. aastal valis Philadelphia Flyers ta NHL-i *draft* '​is seitsmenda valikuna. Alates hooajast 2016–17 on ta kuulunud Flyersis põhikoosseisu. NHL-is debüteeris ta 14. oktoobril 2016 hooaja esimeses mängus Los Angeles Kingsi vastu. Algselt mängis Provorov ühes kaitsepaaris koos veterankaitsja Mark Streitiga. Esimese värava lõi Provorov NHL-is sama aasta 23. novembril mängus Tampa Bay Lightningi vastu. Debüüthooajal sai ta NHL-is kirja kuus väravat ja 24 väravasöötu. Hooaja lõpus valiti ta alles kolmanda uustulnukana Flyersi hooaja parimaks kaitsjaks. Hooajal 2017–18 põhiturniiril lõi ta 17 väravat, millega oli Calgary Flamesi mängija Dougie Hamiltoni ja Tampa Bay Lightningi mängija Victor Hedmani kõrval sel hooajal enim värava löönud kaitsemängija. Flyersi hooaja parimaks kaitsjamängijaks on Provorov valitud veel ka hooaegadel 2019–20 ja 2020–21.

2019. aasta septembris pikendas ta Flyersiga lepingut kuue aasta võrra. Alates 2016. aasta oktoobrist kuni 2022. aasta jaanuarini osales Provorov NHL-is 403 mängus järjest. Flyersi mängijatest on temast enam mängudes järjest osalenud ainult Rod Brind'Amour.

Aastatel 2015 ja 2016 võitis Provorov Venemaa kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistrivõistlustel hõbemedali. 2017. aasta maailmameistrivõistlustel võitis ta Venemaa jäähokikoondise koosseisus pronksmedali.

Viited
------

1. ↑   (vaadatud 25.4.2022)
2. ↑  "Flyers sign Ivan Provorov to six-year contract". nhl.com. 26.9.2019. Vaadatud 25.4.2022
3. ↑  "Flyers' Claude Giroux and Ivan Provorov placed in COVID-19 protocols; Cam York elevated from taxi squad". The Philadelphia Inquirer. 4.1.2022. Vaadatud 25.4.2022

Välislingid
-----------

* Ivan Provorov NHL.com lehel
* Ivan Provorov hockeydb.com lehel

| * v
* r
Philadelphia Flyers |
| --- |
| 
**Väravavahid**: Carter Hart **·** Felix Sandström |
| 
**Kaitsjad**: Justin Braun **·** Tony DeAngelo **·** Ryan Ellis **·** Ivan Provorov **·** Rasmus Ristolainen **·** Travis Sanheim **·** Nick Seeler **·** Cam York **·** Jegor Zamula |
| 
**Ründajad**: Wade Allison **·** Cam Atkinson **·** Kieffer Bellows **·** Noah Cates **·** Sean Couturier **·** Nicolas Deslauriers **·** Elliot Desnoyers **·** Joel Farabee **·** Tyson Foerster **·** Morgan Frost **·** Kevin Hayes **·** Travis Konecny **·** Tanner Laczynski **·** Scott Laughton **·** Brendan Lemieux **·** Owen Tippett **·** James van Riemsdyk |
Sõbessoo, Jalase maastikukaitseala.
Jalase rabajärv päikeseloojangus
**Jalase maastikukaitseala** on kaitseala Raplamaal Märjamaa ja Rapla vallas. Selle pindala on 2729 hektarit. 

Maastikukaitsealal kaitstakse eriti soo-, loo- ja metsakooslusi, kaitsealuseid liike, geoloogilisi üksikobjekte ja Jalase eriilmelist külamaastikku. Kaitsealale jääb kolm metsise mänguala.

Kaitseala ajalugu ulatub 1937. aastasse, mil erilise tähelepanu alla võeti Lipstu nõmm, 1964. aastal kaasati lisaks eelnevale ka Sõbessoo ehk Jalase järv, 1988. aastal ka Iietse künnapuu. Praegune staatus ja piirid aastast 2003. Kaitseala läbivad Kõrvetaguse peakraav, Jalase peakraav ja Kabala oja.

Kaitsealasse kuuluvad järgmised vööndid:

* Abrumetsa sihtkaitsevöönd (359 ha)
* Jalase piiranguvöönd (891,2 ha)
* Kõrvetaguse sihtkaitsevöönd (419,3 ha)
* Lipstu nõmme sihtkaitsevöönd (91,2 ha)
* Oodava sihtkaitsevöönd (272,3 ha)
* Sõbesoo sihtkaitsevöönd (695,7)

Kaitseala geograafilised koordinaadid on 58°58'42" N 24°35'49" E.

Jalase maastikukaitseala keskkonnaregistri kood on KLO1000157.

Välislingid
-----------

* Maastikukaitseala kaitse-eeskiri
* Keskkonnaregister
Andrei Pedan 2015. aastal Utica Cometsis mängimas
**Andrei Pedan** (sündinud 3. juulil 1993 Kaunases) on Leedus sündinud Venemaa jäähokimängija, kes mängib kaitsjana KHL-i klubis Moskva Dinamo.

Aastatel 2010–2013 mängis ta Ontario Hockey League'i klubis Guelph Storm.

2011. aastal valis New York Islandersi ta NHL-i *draft* '​is 63. valikuna. Hooaja 2012–13 lõpus debüteeris ta American Hockey League'is (AHL) Islandersi noorteklubis Bridgeport Sound Tigers.

2014. aasta novembris liitus ta Vancouver Canucksiga, asudes mängima AHL-is Canucski noorteklubis Utica Comets. 1. detsembril 2015 debüteeris ta Canucski meeskonnas NHL-is mängus Los Angeles Kingsi vastu. Hooajal 2015–16 mängis Pedan NHL-is kokku 13 mängus. Hooajal 2017–18 mängis ta AHL-is Pittsburgh Penguinsi noorteklubis Wilkes-Barre/Scranton Penguins.

Aastatel 2018–2021 mängis ta KHL-is Kaasani Ak Barsi ridades. 2021. aasta mais sõlmis ta kaheaastase lepingu Moskva Dinamoga.

2011. aastal võitis Pedan Venemaa kuni 18-aastaste koondisega omavanuste maailmameistrivõistlustel pronksmedali.

Viited
------

1. ↑   (vaadatud 5.5.2021)

Välislingid
-----------

* Andrei Pedan KHL.ru lehel
* Andrei Pedan NHL.com lehel
* Andrei Pedan hockeydb.com lehel
**Ivan Jefimovitš Orlov** (1886 – hiljemalt 1936) oli vene filosoof, loogik ja tööstuskeemik.

Orlov õppis Moskva Ülikooli loodusteaduskonnas. Ta avaldas mitu artiklit induktiivse arutluse ja tõestuse kohta 1916. aastal, kuid mitte järgnenud poliitilise segaduse aastatel. 1923. aastast oli ta taas teaduslikult viljakas ning osales ideoloogiliste väljaannete filosoofilistes diskussioonides. Ta käsitles peamiselt matemaatika ja loogika filosoofiat, eriti marksistlikku dialektilist loogikat, kuid ka tõenäosusteooriat, psühholoogiat, muusikateooriat ja tööstuskeemiat. 1928. aastal avaldas ta ühes matemaatikaajakirjas oma algupärase loogikakontseptsiooni artiklis "Propositsioonide ühilduvuse loogika". Ta uskus ka loodusseaduste mehhanitsistlikku redutseeritavust.

Pikka aega ei tuntud Ivan Orlovi teoseid väljaspool Nõukogude Liitu, need avastati Läänes alles substrukturaalse loogika esiletõusuga pärast Teist maailmasõda.

1928. aasta paiku loobus Orlov loogika- ja filosoofiateemaliste kirjutiste avaldamisest ning tegeles tööstuskeemiaga, eriti broomi ja joodi tootmisega. Samuti tõlkis ta keemiateoseid saksa keelest vene keelde.

Teoseid
-------

* Orlov, I. E. 1925. *Loodusteaduste loogika*. Moskva-Leningrad. (vene keeles).
* Orlov, I. E. 1928, "Propositsioonide ühilduvuse loogika". *Matematitšeski Sbornik 35* (3-4): 263-86 (vene keeles).

Kirjandus
---------

* Bazhanov, V. A. 2003, "The Scholar and the 'Wolfhound Era': The Fate of Ivan E. Orlov's Ideas in Logic, Philosophy, and Science," *Science in Context* 16 (4): 535-50.
* Došen, K. 1992, "The First Axiomatization of Relevant Logic," *Journal of Philosophical Logic 21*: 339-56.
* Došen, K. 1993, "A Historical Introduction to Substructural Logics" in *Substructural Logics*, eds. Schroeder-Heister P. and Došen K. Oxford Univ. Press: 1-36.
* Restall, Greg, 2000. *Substructural Logics*. Routledge.
* Stelzner, Werner, 2002. *Compatibility and relevance: Bolzano and Orlov*, Logic and Logical Philosophy 10: 137-171.