recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**"Piece of My Heart"** on Jerry Ragovoy ja Bert Bernsi kirjutatud romantiline armastuslaul. Laulu esmaesitajaks oli Erma Franklin 1967. aastal. Laul sai tunduvalt suuremaks hitiks Big Brother and the Holding Company esituses (lauljaks Janis Joplin) aga järgmisel aastal. Joplini esituses sai laul 2004. aastal Rolling Stone'i kõigi aegade 500 parema laulu valimisel 344. koha (2010. aastal 353. koha). Laulu on kaverdanud hiljem veel mitmed teised tuntud esinejad, näiteks Dusty Springfield, Bryan Ferry, Faith Hill, ansambel Nazareth ja Melissa Etheridge koos Joss Stone'iga.

Originaalversioon
-----------------

Laulu originaalversiooni salvestas Aretha Franklini vanem õde Erma 1967. aastal ning see jõudis USA R&B edetabelis kümne parima laulu hulka ning edetabelis Billboard Hot 100 26. kohale. See versioon pealkirjaga **"(take a Little) Piece of My Heart"** anti Suurbritannias uuesti singlina välja 1992. aastal, kus seda kasutati firma Levi Strauss & Co. teksade reklaamis (režissöör Tarsem Singh) ning siis jõudis laul Suurbritannia singlimüügi edetabelis 9. kohale.

Big Brother and the Holding Company
-----------------------------------

1968. aastal avaldati laul San Francisco psühhedeelset roki mängiva ansambli Big Brother and the Holding Company teisel stuudioalbumil "Cheap Thrills". Ansambli lauljaks oli tollal Janis Joplin. See versioon jõudis edetabelis Billboard Hot 100 12. kohale ning oli Joplini karjääri esimene suurem hitt.
**Indivision** on *drum and bass*'i trio Tallinnast, mis alustas tegevust 2010. aastal.

Indivisioni loomingut on avaldanud plaadifirmad Toolroom, Beta ja Liquicity Recordings. Nende lugusid on mänginud sellised *drum and bass*'i esindajad nagu Netsky[*viide?*], Rene LaVice (BBC Radio 1)[*viide?*], London Elektricity[*viide?*], DJ Grooverider[*viide?*], DJ SS[*viide?*], Maduk[*viide?*] ja teised[*viide?*].

Raadio 2 saadete "Tjuun In" ning "Tramm ja Buss" läbi viidud DNB PARIMAD 2010 aastaküsitlusel võitis Indivision esikoha nii parim Eesti produtsendi, parima Eesti loo (Indivision & Livewire "Apologies") kui ka aasta uustulnuka kategoorias. 

2018. aastal oli Indivisioni album "Mirakuru" Eesti Muusikaauhindadel nomineeritud aasta elektroonikaalbumi auhinnale, kuid ei võitnud seda. 

Indivision Profile Picture
Indivision

Koosseis
--------

* Markus Marjak (produtseerimine)
* Kaarel Silmato (DJ)
* Lewis Taylor (DJ)

Albumid
-------

* "365 Days" (2011, Toolroom Recordings)
* "Mirakuru" (2017, Subsphere Records)
* "Vibrancy Part One" (2017, Subsphere Records)
* "Mirakuru" Remixed (2018, Subsphere Records
Heinrich Barth (1862).
**Heinrich Barth** (16. veebruar 1821 Hamburg – 25. november 1865 Berliin) oli saksa Aafrika-uurija, geograaf, arheoloog ja filoloog.

Õpingud ja noorusaastad
-----------------------

Barth õppis Berliini ülikoolis, kus ta põhiained olid arheoloogia ja geograafia. Lisaks kuulas ta germanistika, ajaloo ja õigusteaduse loenguid. Juba õpingute ajal reisis ta Itaalias ja Sitsiilias. 1844. aastal lõpetas ta ülikooli doktorikraadiga. Kolm aastat hiljem, pärast naasmist uurimisreisilt läbi Põhja-Aafrika ja Lähis-Ida, sai tast Berliini ülikoolis geograafia eradotsent.

Barth oskas ladusalt prantsuse, hispaania, inglise, itaalia ja araabia keelt. Ta valdas ka mitmeid tamašeki keele murdeid, mauride kõneldavat araabia keele murret ning hausa, fula ja kanuri keelt.

Aafrika-reisid
--------------

Esimese Aafrika-reisi tegi Barth aastatel 1845–1847 Marokosse, Alžeeriasse, Tuneesiasse ja Liibüasse. Ta rändas maitsi Tangerist Marokos läbi Põhja-Aafrika Egiptusesse. Egiptuse piiril teda rööviti ja ta sai haavata. Pärast paranemist Aleksandrias reisis ta läbi Palestiina, Süüria, Küprose ja Rhodese ning uuris teele jäänud muistiseid. Sel reisil oli ta peamiselt huvitatud vanade foiniiklaste, kreeklaste ja roomlastega seotud arheoloogilistest leidudest.

Barthi järgmine Aafrika-reis kestis kuus aastat. 1849. aastal tegi Briti valitsus misjonärile ja abolitsionistile James Richardsonile ülesandeks kaubandussidemete loomise Lääne-Aafrika sisealadel. 1850. aasta alguses alustas Barth koos Richardsoni ning geoloogi ja astronoomi Adolf Overwegiga Tripolist oma retke. Richardson ja Overweg aga surid vastavalt aastatel 1851 ja 1852 ning seejärel jäi ekspeditsiooni juhtimine Barthi ülesandeks. Barth uuris Tšaadi järvest lõuna poole jäävaid alasid ja Benue jõe ülemjooksu. Viimaks rändas ta Timbuktusse, kus elas kuus kuud. Ta rändas kuue aastaga kokku 16 000 km. Teel tagasi Tripolisse kohtas Barth teist saksa maadeuurijat Eduard Vogelit, kes oli teda otsima saadetud.

Pärast Aafrika-reise
--------------------

Aastatel 1855–1858 elas Barth Londonis, kus ta kirjutas viimasest reisist neljaandelise reisikirjelduse "*Reisen und Entdeckungen in Nord- und Central-Afrika in den Jahren 1849 bis 1855*". Üheaegselt nii saksa kui inglise keeles ilmunud teoses kirjeldab Barth üksikasjalikult külastatud maid, nende ajalugu, rahvaid ja maavarasid.

Hiljem reisis Barth veel Väike-Aasias, Hispaanias, Itaalias ja Alpides. 1863. aastal sai tast Berliini ülikooli geograafia professor ja Carl Ritteri järel Berliini geograafiaseltsi president. Kaks aastat hiljem suri Heinrich Barth 44-aastaselt.

Viited
------

1. 1 2 3  *Heinrich Barth*. Encyclopædia Britannica Online, 2010. Kasutatud 6.07.2010
2. 1 2  Fernand Salentiny. *Maadeavastajad*. Tallinn: Tarian, 2009, lk 78–79. ISBN 9949132355
3. 1 2  *Heinrich Barth*. Encyclopædia Britannica, 1911. Kasutatud 6.07.2010
**Heinrich Christensen** (sündinud 14. augustil 1973 Kopenhaagenis) on taani näitekirjanik, stsenarist ja lavastaja.

Haridus
-------

Heinrich Christensen on võtnud näitlejatunde eraõpetajatelt ning lõpetanud 2007. aastal Taani Riikliku Teatrikooli (*Statens Teaterskole*) lavastaja erialal. Samal aastal asus selles õppeasutuses lavastajana tööle.

Looming
-------

Heinrich Christenseni teatritekste iseloomustab mõtteselge ja raputav ühiskondlik satiir. Koos teatrirühmitusega Mungo Park lõi ta edukaid lavastusi (2004 "Trold kan tæmmes", 2006. "Mungo Revy"). Neist on rahvusvahelist tähelepanu äratanud lööv ja provokatiivne teatritekst "Opsang" (2008, taani keeles umbes 'moraaliloeng', inglise keeles "Lecture", eesti keelde tõlgitud kui "Moraal"). Seda teismelistele suunatud teismelisteteemalist muusikalist lavatükki on lavastatud ja mängitud suure eduga mitmes Euroopa riigis (olemas taani-, norra-, rootsi- ja ingliskeelne variant), sealhulgas Eestis. Christensen on lavastanud ja mänginud taani teatritrupis The Loyal Shakespeare Company, kus ta lavastas "Romeo ja Julia" ning "Hamleti". Kaasa teinud revüüetenduses "Bornholmerrevyen" (2008, 2009) ning lavastanud 2010 Taani TV-s levimuusikaauhindade jagamise galat "P3 Guld".

Heinrich Christensen elab Kopenhaagenis ja teeb vabakutselise lavastajana tööd mitmes Taani teatris.

Tunnustus
---------

Heinrich Christensen sai 2008. aastal lavastuse "Café Zennep" eest Reumerti talendiauhinna (taani keeles *Årets Reumert*).

Viited
------

1. ↑
2. ↑  Moraal Ugala
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑

Välislingid
-----------

* Heinrich Christensen portaalis IMDB
* Heinrich Cristenseni näidendi "Moraal" tutvustus ja lingid arvustustele Ugala Teatri veebilehel
**Heinrich Georg von Jannau** (3. august (ukj 14. august) 1789 Laiuse kirikumõis Laiuse kihelkond Tartu kreis Liivimaa kubermang Venemaa Keisririik – 6. september (ukj 18. september) 1869 Dresden Saksimaa kuningriik) oli baltisaksa päritolu vaimulik, ajaloolane ja keeleuurija.

Elulugu
-------

Sündis Laiuse pastori Heinrich Johann von Jannau (1753−1821) ja Auguste Johanna von Yhrmanni (1761−1800) pojana. Hariduse omandas kodus. 1806. aastal astus Tartu ülikooli, kus tudeeris 1810. aastani teoloogiat. Ülikoolis õppides kirjutas oma esimesed teadustööd, mis pälvisid ka autasu. Ülikooli lõpetas teoloogiakandidaadi kraadiga. 1811. aastal ordineeriti vaimulikuks ja temast sai Hargla koguduse pastor. 1816. aastal kaitses Jena ülikoolis filosoofiadoktori kraadi. Pärast isa surma sai temast 1822. aastal Laiuse pastor, kellena oli ametis 1864. aastani. 1836. aastal määrati Tartu õpperingkonna rahvakoolide revidendiks. 1842. aastast oli ta Liivimaa konsistooriumi nõunik. 

Ta oli Õpetatud Eesti Seltsi üks asutajatest ja hiljem selle auliige. Aastast 1842 oli Pariisi Ajaloo Instituudi korrespondentliige. Teenete eest autasustati teda 1856. aastal Püha Stanislavi II klassi ordeniga.

Perekond
--------

Ta abiellus 1819. aastal Riia bürgermeistri tütre Marie Luise von Bulmerincqiga (1799−?). Tema vend Otto August von Jannau oli Riia Jakobi koguduse pastor. Onu Carl Gustav von Jannau oli Riia bürgermeister.

Teoseid
-------

* *Beiträge zur genauern Kenntniss der ehstnischen Sprache* (1828)
* *Ueber die Grund- und Ursprache der Ehsten* (1828)

Kirjandus
---------

* *Die evangelischen Prediger Livlands bis 1918*. Köln-Wien: Böhlau Verlag, 1977.
* Frobeen, Jakob Gottfried. *Rigasche Biographieen nebst einigen Familien-Nachrichten, Jubilaums-Feiern etc*. Dritter Band: 1856−1879. Riga: In Commission bei Schnakenburgs litho- und typograph. Anstalt, 1884. Lk 131-133 .
* ID puudub saidil "BBLD - Baltisches biografisches Lexikon digital"

Välislingid
-----------

* Heinrich Georg von Jannau Eesti vanema kirjanduse digitaalses tekstikogus EEVA
**Gottlob Heinrich Andreas Dietzel (Ditzel)** (19. jaanuar 1857 Leipzig – 22. mai 1935 Bonn) oli saksa majandusteadlane.

Lõpetas Altenburgis gümnaasiumi, õppis 1876–79 Heidelbergi, Berliini ja Göttingeni ülikoolis, omandas viimases õigusteaduse doktori kraadi. Töötas 1879–80 Naumburgis kohtus ja aastast 1881 Berliini ülikoolis, kus omandas filosoofiadoktori kraadi. Oli 1885–87 Tartu Ülikooli poliitökonoomia erakorraline, aastast 1887 korraline professor. Õpetas ka tööstus-, kaubandus- ja finantspoliitikat, 1890 oli lühikest aega rektori kohusetäitja. 1890–1925 töötas Bonni ülikoolis professorina. Sai tuntuks uurimustega klassikalise väärtusteooria alalt.

Teoseid
-------

* Englische und preussische Steuerveranlagung : ein Vergleich des englischen mit dem preussischen System der Einkommensbesteuerung (Quellenprinzip contra Empfängerprinzip) 1919
* Die Bedeutung des "Nationalen Systems" für die Vergangenheit und für die Gegenwart 1925

Välislingid
-----------

* Biographisch-bibliographisches Kirchenlexikon
**Hüdrobioloogia** on teadus eluprotsessidest vees, see on vee-elustiku ja elutingimuste (ökoloogia) uurimine. 

Suurt osa hüdrobioloogiast saab käsitleda kui ökoloogia alldistsipliini, Hüdrobioloogia on lähedalt seotud limnoloogiaga ning seda saab jagada vooluveekogude ökoloogiaks ja seisuveekogude ökoloogiaks.

Ajalugu
-------

Üks hüdrobioloogia pioneere oli Karl Ernst von Baer. 

Ühe esimese rahvusvahelise hüdrobioloogia ajakirja rajas 1908. aastal Richard Woltereck. 

Eestis on hüdrobioloogilise uurimise keskuseks Eesti Maaülikooli Võrtsjärve Limnoloogiajaam.

Tähtsamad uurimisvaldkonnad
---------------------------

* Veekogude eutrofeerumise uurimine;
* vee "õitsemine", veekogude fosforiga rikastumise protsessid ja järvede vee ringlus;
* paleolimnoloogia;
* molekulaarne ökoloogia;
* veehoidlate biomanipulatsioon;
* erinevate elementide aineringe veekogudes;
* heitvete mõju veekeskkonnale, vee (ise)puhastusvõime.

Vaata ka
--------

* hüdrobioloogide loend
* hüdrobioloogia mõistete loend
* mageveebioloogia
* mageveeökoloogia
* mereökoloogia
Pučurga mõis (Läti)Pučurga mõis
Asendikaart
Pučurga mõis 1903. aasta kaardil. Väljavõte kaardilt "Wegekarte des Wolmarschen Kreises mit den Kirchspiels- und Gutsgrenzen" (1903). Mõisa valdused on kaardil tähistatud numbriga 49
**Pučurga mõis** (saksa keeles *Galandfeld*, läti keeles *Pučurgas muiža*) oli rüütlimõis Liivimaal Volmari kreisis Matīši kihelkonnas. Tänapäeval jääb see Valmiera piirkonda ja Matīši valda Pučurga külla.

Ajalugu
-------

Mõisa maad allusid varem Asti ordulinnusele. Anna Ivanovna andis selle mõisa 29. septembril 1736 krahv Löwenwolde valdusse, ent aastal 1742 sai sellest taas riigimõis.

1744. aastal doneeriti see krahv Aleksandr Ivanovitš Rumjantsevile (1680−1749). Sellelt ostis mõisa (koos Seķi mõisaga) tema tütar, kes oli abiellunud Trubetskoide peresse. Aastal 1762 müüs ta need mõisad edasi von Siversite suguvõsale. 1806. aastal ostis Theodor Heinrich von Schröder Pjotr Rumjantsev-Zadunaiski pojalt kogusumma 489 120 rubla eest Pučurga, Astijärve, Seķi, Rūte, Zvārte, Ēķini, Briede ja Dūre mõisa.

Mõisa suurus
------------

Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 15 ja 1/2 adramaad, sellele allus 275 mees- ja 293 naishinge. Aastal 1757 oli adramaid 15 ja 1/8, sama suur oli mõis ka aastal 1688. Aastal 1832 oli mõisal adramaid 9 ja 2/5, aastal 1881 aga 4 ja 6/80, lisaks veel 10 ja 60/80 adramaad maad mõisale alluvate talude koosseisus.

Karjamõisad
-----------

1816. aastal kuulus mõisale üks karjamõis: *Jurrat*.

Viited
------

1. ↑  Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 136.
2. ↑  Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, Heinrich von Hagemeister; lk. 115
3. ↑  Hagemeister, Heinrich von. Materialen zu einer Geschichte der Landgüter Livlands. Erster Theil. Riga: Eduard Frantzen´s Buchhandlung, 1836. lk 116-117.
4. ↑  Bienestamm, H. von. Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner, 1826, lk 245.
5. ↑  Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, Heinrich von Hagemeister; lk. 133
6. ↑  Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 160.

Matīši kirik.
Matīši kihelkond

**Kirik**: Matīši Matteuse kirik  

**Mõisad**: Matīši kirikumõis | Bauņi mõis | Braslava mõis | Mīlīte mõis | Pučurga mõis | Vilzēni mõis
**Vello Linnamägi** (9. juuni 1929 Pühajärve vald – 9. september 2018) oli eesti looduskaitsja ja riigiametnik.

Aastatel 1936–1942 õppis Pühajärve Algkoolis, 1947. aastal lõpetas Otepää Keskkooli. 1952. aastal lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli metsateaduskonna.

Ta on laulnud Vanemuise teatri ooperikooris. 1952. aastast töötas Vastseliina rajooni Täitevkomitee põllumajandusosakonnas. 1961. aastast töötas Tallinnas Eesti NSV Põllumajanduse Ministeeriumis. 1966. aastal määrati ta Eesti NSV Maaparanduse ja Veemajanduse Komitee esimehe asetäitjaks.

Aastatel 1990–1992 oli ta Eesti NSV Ülemnõukogu, 1992–1997 Riigikogu keskkonnakaitse nõunik, 1997–1999 Riigikogu juhatuse nõunik.

Aastatel 1974–1993 oli ta Eesti NSV Teaduste Akadeemia Looduskaitse Komisjoni liige.

Tunnustus
---------

* 1987 Eesti NSV teeneline looduskaitsja
* 2003 Eesti Põllumajandus-Kaubanduskoja auliige

Isiklikku
---------

Tema isa Ferdinand Linnamägi oli Pühajärve kooli juhataja aastatel 1920–1950.

Viited
------

1. 1 2 3  Valgamaa kodulooline andmebaas ISIK. Linnamägi, Vello
2. ↑  Eesti TA LKK liikmed läbi aegade
**Anri Rulkov** (16. juuni 1972 Tallinnas – 1. aprill 2008) oli eesti filmirežissöör.

Rulkov lõpetas Tallinna Ülikooli filmi ja video õppetooli Rein Marani dokumentalistide kursuse 2001. aastal.

Filmiga tegeles Anri Rulkov 12 aasta vältel. Ta tegi kolm lühifilmi: "Juliet", "Helmut" ja "Hirm". Samuti oli ta paljude filmide monteerija ja mitme telesarja režissöör. Eesti Kultuurkapitali "Ela ja sära" stipendiaadina alustas ta ka kahe pika mängufilmi ("Soovide puu" ja "Kuidas paraneda fotograafiast") tegemist.

"Tõenäoliselt talle antud loomeaja nappus tingis tema filmide tugeva intensiivsuse ja nüüd tagantjärele tunnistades ka väga tundliku ja ausa maailmakäsitluse," on Rulkovi loomingut iseloomustanud Katrin Maimik. "Rulkovi mahult vähese loomingu erikaal suudab vajutada sünge jälje eesti filmilukku," on postuumselt ilmunud filmialbumi arvustuses kirjutanud Tarmo Teder. "Anri Rulkov liikus oma filmides mööda ühiskonna prügimägesid, mööda lagunenud hooneid, mööda ääremaade külasid, mööda vanadekodusid ja hooldusasutusi," on tema loomingut albumis kirjeldanud Raimo Jõerand.

Looming
-------

* "Lavka"
* "Aur"
* lühifilm "Juliet" (15 min, 1999)
* lühifilm "Helmut" (24 min, 2001)
* lühifilm "Hirm" (24 min, 2004)
	+ Tinklai rahvusvaheline lühifilmide festival (Leedu), 2004
	+ Tallinna Pimedate Ööde filmifestival (Eesti), 2004
	+ SRÜ ja Baltimaade filmifestival "Kinošok" (Anapa, Venemaa), 2005
* dokumentaalfilm "Laulurahvas" (2004)
* dokumentaalfilm "Mare Vint" (2005)
* telesarja "Kelgukoerad" avaosa (2006)

Tunnustus
---------

* 2007 stipendium "Ela ja sära"

Mälestuse jäädvustamine
-----------------------

 *Pikemalt artiklis Anri Rulkovi preemia*
Anri Rulkovi mälestuseks asutasid filmiekspert Raimo Jõerand, telerežissöör Indrek Simm, filmiprodutsent Peeter Urbla ja teadlane Aleksander Rulkov 2012. aastal Anri Rulkovi nimelist auhinda välja andva sihtasutuse. 1000 euro suurune preemia antakse ühele Eesti tudengile, kelle koolitööna valminud filmi(de)s on tunda autori sisemaailma väljendamise otsinguid kõige ehedamal moel.

Viited
------

1. 1 2 3  Linkgreim, Inga-Gretel. Esimese Anri Rulkovi nimelise preemia saab Triin Ruumet. ERR, 12. november 2012.
2. 1 2  Kuul, Marek. Artises esitletakse filmialbumit "Filmirežissöör Anri Rulkov". ERR, 14. juuni 2012.
3. ↑  Davidjants, Kristiina. Teisipäeval suri noor ja lootustandev filmirežissöör Anri Rulkov. Eesti Päevaleht, 3. aprill 2008.
4. ↑  Teder, Tarmo. Rulkovi saladus elab edasi. Sirp, 30. august 2012.
5. ↑  Kuul, Marek. Eesti filmi teisipäeval näidatakse Anri Rulkovi filme. ERR, 11. november 2012.
6. ↑  Tänavune Anri Rulkovi preemia laureaat on Moonika Siimets. Müürileht, 7. aprill 2014.

Kirjandus
---------

* Filmialbum "Filmirežissöör Anri Rulkov", Tallinn: Sihtasutus Anri Rulkov, 2012; 93 lk (artiklid filmide arvustustega) ja 2 DVDd; ISBN 9789949304820



1. ↑
**Aino-Eevi Lukas** (29. juuli 1930 – 5. detsember 2019) oli eesti advokaat, poliitik, ratsasportlane ja tõlkija.

Lukas lõpetas 1948. aastal Tallinna 7. Keskkooli ja astus Tartu Riikliku Ülikooli õigusteaduskonda, kuid pärast tema isa arreteerimist 1950. aastal elas 1950–1955 repressioonide kartuses väljaspool Eestit, sealhulgas Moskvas ja Abhaasias, kus oli tegev ratsasportlasena, ning lõpetas ülikooli alles 1961. aastal.

Hiljem töötas ta Eesti NSV Ministrite Nõukogu juures asunud juriidilise komisjoni seaduseelnõude osakonnas ning 1963–1968 Eesti Riiklikus Kirjastuses toimetajana ja toimetuse juhatajana. 1968–1993 tegutses ta advokaadina, samuti Tartu õigusnõuandlas.

1989. aastast kuni 17. oktoobrini 1993 oli Aino-Eevi Lukas Tartu linnavolikogu I koosseisu esimees. Eesti iseseisvumise järel osales ta Tartu linna esimese põhimääruse koostamises.

2004–2019 oli ta advokaadibüroo Advocatus juhatuse liige.

2008. aastal avaldas Aino-Eevi Lukas koos Uno Lõhmuse ja Ago Pajuriga mälestusteraamatu "Kindral. Professor. Vandeadvokaat", mille pealkiri viitab Lukase isale, kes oli Eesti sõjaväe kolonel ja Nõukogude kindralmajor, tema abikaasale, kes oli õigusteaduse professor, ning talle endale.

Aino-Eevi Lukas oli Eesti Ajakirjanike Liidu liige.

Sport
-----

1945. aastal ratsaspordiga tegelemist alustanud Aino-Eevi Lukas kuulus 1947–49 Eesti koondisse, 1947 ja 1949 tuli ta kõrgema ja raskema klassi takistussõidus Eesti NSV ja NSV Liidu meistriks. 

1945–1950 kirjutas ta pseudonüümi A. Loos all ratsaspordivõistluste ülevaateid.

1950–1952 esindas ta Moskva spordiklubi Spartak ja oli samas klubis treener-ratsastaja, saades 1950 NSV Liidu karikavõistlustel 3. koha ning tulles 1950–1951 Moskva meistriks. 1952–1955 töötas ta samas ametis Abhaasia maaspordiühingus Kolmeurne ning tuli samadel aastatel Abhaasia ja Gruusia meistriks.

Tunnustus
---------

* 2003 Eesti Advokatuuri teenetemedal
* 2006 Tartu medal

Isiklikku
---------

Tema isa oli 1950. aastal represseeritud kindralmajor Jaan Lukas, abikaasa oli õigusteadlane Ilmar Rebane.

Teoseid
-------

* Aino-Eevi Lukas, Uno Lõhmus, Ago Pajur "Kindral. Professor. Vandeadvokaat" (Faatum, 2008; mälestusteraamat)

### Tõlkeid

* "Lugupeetud vannutatud mehed: valik vene advokaatide kohtukõnesid". Vene keelest tõlkinud Aino-Eevi Lukas. Loomingu Raamatukogu, 9/10, 1982
* Aleksandr Volodin, "Herzen". Tõlkinud Aino-Eevi Lukas. Lisa: kirjad Nikolai Ogarjovile ja N. Satinile. Sari "Suuri mõtlejaid". Tallinn: Eesti Raamat, 1972, 148 lk

Kirjandus
---------

* R. Kollom. "Ratsanikud". Tallinn, 2017, lk 219–221

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Aino-Eevi Lukas** |

* Aino-Eevi Lukas, "Eesti spordi biograafiline leksikon"
* Suri advokaat ja Tartu linnavolikogu endine juht Aino-Eevi Lukas ERR, 6. detsember 2019
**Karl Gustav von Patkul** (5. mai 1686 Vaidava (*Waidau*), Liivimaa kubermang – 26. mai 1750) oli Rootsi ja Venemaa sõjaväelane (polkovnik; 1736), mõisnik ning Liivimaa maanõunik.

Ta sündis Karl Friedrich von Patkuli (1661–1697) ja Gertrude Elisabeth von Pfeili pojana. Tema lell oli kuulus Liivimaa aadlitegelane Johann Reinhold von Patkul (1660–1707).

Astus Rootsi sõjaväeteenistusse 1699. aastal leitnandina Wolmar Anton von Schlippenbachi tragunirügemendis, 8. veebruaril 1705 on mainitud teda leitnandina Johan August Meijerfeldti tragunirügemendis. 14. mail 1707 teenis samas rügemendis juba kaptenina.

Osales Poznań, Meskowitzi ja Mepriki lahingus.

8. juulil Rootsi ja Vene vägede vahel toimunud Poltava lahingus langes ta venelaste kätte vangi ning mõisteti asumisele Tobolskisse, kust vabanes alles 1722. aastal.

Siberist naasnuna astus ta rittmeistri auastmes Venemaa keisririigi teenistusse, tema teenistuskohaks sai Velikije Luki jalaväepolk. 1731. aastal oli ta ratsakaardiväe rittmeister.

16. veebruaril 1736 viidi ta omal palvel üle teenistusse Riia garnisoni ning ta sai polkovniku auastme. 1738. aastal läks ta erru.

Talle kuulusid Liivimaal Ķieģeļi (*Kegel*) ja Podzēni (*Podsen*) mõis.

Perekond
--------

Karl Gustav von Patkul abiellus (vkj 26. august) 1712 Tobolskis Johanna Charlotte von Drentelniga, kes oli 1704. aastal Narva lahingus hukkunud Rootsi sõjaväelase Heinrich Johann von Drentelni ja Lovisa Charlotte von Patkuli tütar. Abielust sündisid:

* Luise Margaretha von Patkul (1713–1747), abiellus alampolkovnik Karl Magnus von Bergholtziga (1714–1792)
* Friedrich Wilhelm von Patkul (1722–1797), Veckarki mõisnik, Liivimaa maanõunik
* Reinhold Ludwig von Patkul (1730–1801), Venemaa kindralmajor, esimene Püha Georgi ordeni 4. järgu kavaler
* Wendula Maria von Patkul (1732–1820), Karl Otto von Stackelbergi (1728–1792) abikaasa

Esivanemad
----------

Viited:

|  |
| --- |
|  **Karl Gustav von Patkuli esivanemad**  |
| **Karl Gustav von Patkul(1686–1750)** | Karl Friedrich von Patkul(1661–1697) | Friedrich Wilhelm von Patkul(1604–1666) | Hans von Patkul |
| ... |
| Gertrud von Holstfer(suri 1700) | Johann von Holstfer |
| Anna von Uexküll |
| Gertrude Elisabeth von Pfeil | Libbert von Pfeil | Heinrich Pfeil |
| ... |
| Anna von Möller | Wilhelm von Möller |
| Anna von Düren (suri 1648) |

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6  "Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften", Teil 2 Estland, Bd. 1, Görlitz, 1930, lk. 179–180
2. 1 2  Adam Lewenhaupt "Karl XII:s officerare. Biografiska anteckningar, lk. 500
3. ↑  Паткуль Рейнгольд Людвиг
4. 1 2  Erik-Amburger-Datenbank. Karl Gustav von Patkul[*alaline kõdulink*]
5. ↑  "Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften", Teil 2 Estland, Bd. 1, Görlitz, 1930, lk. 337
**Karl Friedrich Särg** (10. märts 1900 Uderna – 26. veebruar 1971 Göteborg) oli eesti vaimulik.

Karl Friedrich Särg osales vabatahtlikuna Vabadussõjas ja kuna ta isa suri varakult, pidi ta kandma koduseid kohustusi. Siiski lõpetas ta gümnaasiumi ja astus Tartu Ülikooli usuteaduskonda, mille lõpetas 1937. aastal. Oli prooviaastal Puhja koguduses. Ordineeriti õpetajaks 26. detsembril 1938.

Aastatel 1939–1940 oli ta Puhja koguduse adjunkt ja 1940–1944 oli Puhja koguduse õpetaja.

1944. aastal emigreerus ta Rootsi, kus oli aastatel 1944–1957 Rootsi kiriku teenistuses. Aastatel 1957–1971 oli ta Gävle, Halmstadi ja Göteborgi koguduse õpetaja ning 1959–1964 ühtlasi ka Rootsi praostkonna abipraost.

Viited
------

1. ↑  Konrad Veem. Eesti Vaba Rahvakirik. Dokumentatsioon ja leksikon. EVR. Stockholm 1988.

Kirjandus
---------

* Õp. K. Särg surnud. Eesti Päevaleht, 3. märts 1971, nr. 17, lk. 1.

Välislingid
-----------

* Rita Puidet. "Ikka inimeste teenistuses – Karl Friedrich Särg" Eesti Kirik, 31. märts 2010
**Karl Adolph Gjellerup** (2. juuni 1857 – 13. oktoober 1919) oli taani luuletaja ja proosakirjanik, kes koos oma kaasmaalase Henrik Pontoppidaniga sai 1917. aastal Nobeli kirjandusauhinna.

Teosed eesti keeles
-------------------

* "Tuuleveski" (*Møllen*; romaan). Taani keelest tõlkinud Adelaida Lemberg; eessõna: Per Wieselgren. Sari "Nobeli laureaadid", Loodus, Tartu 1936, 400 lk
* "Katkend vestlusest Louis Schmidtiga" (lühinäiteid nobelistide loomingust Andres Ehini tõlkes) – Nädaline 20. oktoober 2007, lk 4

Nobel
Nobeli kirjandusauhinna laureaat

1901 Prudhomme • 1902 Mommsen • 1903 Bjørnson • 1904 F. Mistral, Echegaray • 1905 Sienkiewicz • 1906 Carducci • 1907 Kipling • 1908 Eucken • 1909 Lagerlöf • 1910 von Heyse • 1911 Maeterlinck • 1912 Hauptmann • 1913 Tagore • 1915 Rolland • 1916 von Heidenstam • 1917 Gjellerup, Pontoppidan • 1919 Spitteler • 1920 Hamsun • 1921 France • 1922 Benavente • 1923 Yeats • 1924 Reymont • 1925 Shaw • 1926 Deledda • 1927 Bergson • 1928 Undset • 1929 Mann • 1930 Lewis • 1931 Karlfeldt • 1932 Galsworthy • 1933 Bunin • 1934 Pirandello • 1936 O'Neill • 1937 du Gard • 1938 Buck • 1939 Sillanpää • 1944 Jensen • 1945 G. Mistral • 1946 Hesse • 1947 Gide • 1948 Eliot • 1949 Faulkner • 1950 Russell • 1951 Lagerkvist • 1952 Mauriac • 1953 Churchill • 1954 Hemingway • 1955 Laxness • 1956 Jiménez • 1957 Camus • 1958 Pasternak • 1959 Quasimodo • 1960 Perse • 1961 Andrić • 1962 Steinbeck • 1963 Seféris • 1964 Sartre • 1965  Šolohhov • 1966 Agnon, Sachs • 1967 Asturias • 1968 Kawabata • 1969 Beckett • 1970 Solženitsõn • 1971 Neruda • 1972 Böll • 1973 White • 1974 Johnson, Martinson • 1975 Montale • 1976 Bellow • 1977 Aleixandre • 1978 Singer • 1979 Elýtis • 1980 Miłosz • 1981 Canetti • 1982 García Márquez • 1983 Golding • 1984 Seifert • 1985 Simon • 1986 Soyinka • 1987 Brodski • 1988 Mahfuz • 1989 Cela • 1990 Paz • 1991 Gordimer • 1992 Walcott • 1993 Morrison • 1994 Ōe • 1995 Heaney • 1996 Szymborska • 1997 Fo • 1998 Saramago • 1999 Grass • 2000 Gao • 2001 Naipaul • 2002 Kertész • 2003 Coetzee • 2004 Jelinek • 2005 Pinter • 2006 Pamuk • 2007 Lessing • 2008 Le Clézio • 2009 Müller • 2010 Vargas Llosa • 2011 Tranströmer • 2012 Mo • 2013 Munro • 2014 Modiano • 2015 Aliaksijevič • 2016 Dylan • 2017 Ishiguro • 2018 Tokarczuk • 2019 Handke • 2020 Glück • 2021 Gurnah • 2022 Ernaux
Puyi
**Puyi** (ka **Pu Yi**; traditsioonilises hiina kirjas 溥儀; lihtsustatud hiina kirjas 溥仪; *pinyin*'is *Pǔyí*; 7. veebruar 1906 – 17. oktoober 1967) oli Hiina viimane keiser 1908–1912 ja 1917 ning Mandžukuo president 1932–1934 ja keiser (**Kangde** (康德) ajastu) 1934–1945. Ametlikult valitses ta ainult Keelatud Linnas 1912–1924.

Ta sai keisriks pärast oma vanaonu poja, keiser Guangxu surma. Guangxu oli püüdnud läbi viia reforme. Teda vastustas aga riigi kauaaegne tegelik valitseja, keisrinna Cixi, kes ilmselt laskis Guangxu mõrvata. Kuid Cixi suri vaid kuu aega hiljem, detsembris 1908, nimetades enne oma surma keisriks kaheaastase Puyi.

1912. aasta Hiina revolutsioon kukutas keisri ametlikult võimult, ent talle jäeti võim Keelatud Linnas. Seal hoiti teda sisuliselt vangistuses kuni 1924. aastani, mil ta sealt välja aeti ning talt keisritiitel ära võeti. Aastal 1917 taastas kindral Zhang Xun nädalaks formaalselt Puyi võimu, kuid reaalselt valitseda keiser ei saanud.

1924–1932 elas Puyi eraelu Henry Pu Yi nime all (seda nime oli talle soovitanud tema õpetaja Reginald Johnston). Ta nautis Jaapani saatkonna poolt võimaldatud läänelikku pleiboi-elu, kuid langes nende salaluure võrku.

Aastal 1932 tegid jaapanlased temast oma marionettriigi Mandžukuo valitseja, alates 1934. aastast keisri. Puyi arvates oli see õiglane, sest ta oli rahvuselt mandžu (Qingi dünastiast) ning Hiina Vabariik oli ta hüljanud. Ent ka Mandžukuod ei saanud ta reaalselt valitseda, ta oli pelgalt Jaapani ametnike käsutäitja.

Kui Jaapan 1945 sõja kaotas, langes Puyi nõukogude vägede kätte vangi ning 1950 andsid nood ta Hiina kommunistlikele võimudele välja. Ta mõisteti vangi kui sõjakurjategija ning vabanes sealt 10 aastat hiljem. Elu lõpul töötas ta aednikuna. Ta suri vähki.

1995. aastal saadi Hiina valitsuselt luba matta Hiina viimane keiser oma eelkäijate kõrvale Pekingi lähedale.

Bernardo Bertolucci on teinud Puyi elust mängufilmi "Viimane keiser" (1987).

Välislingid
-----------

* Elulugu
**Akadeemiline õiend** ehk **diplomilisa** (inglise *Diploma Supplement*) on dokument, mis antakse välja koos kõrgharidusdiplomiga. Akadeemilise õiendi funktsioon on lihtsustada kvalifikatsioonide mõistmist ning (rahvusvahelist) tunnustamist. Akadeemiline õiend diplomita ei ole iseseisev kõrgharidust tõendav dokument. 

Euroopa Komisjon, Euroopa Nõukogu ja UNESCO/CEPES on kokku leppinud akadeemilise õiendi ühtsed standardid, mille kohaselt akadeemiline õiend peab sisaldama teavet kaheksa järgmise punkti kohta:

1. kvalifikatsiooni omanik;
2. kvalifikatsioon;
3. kvalifikatsiooni tase;
4. kvalifikatsiooni funktsioon;
5. sisu ja saavutatud tulemused;
6. diplomilisa kinnitus;
7. andmed asjaomase riigi kõrgharidussüsteemi kohta (mille esitavad diplomite ja tunnistuste akadeemilise tunnustamise riiklikud infokeskused (ENIC/NARIC keskused));
8. mis tahes täiendav asjakohane teave.

Kõigis Bologna protsessis osalevates riikides kõrgkooli lõpetanutel on õigus saada akadeemiline õiend automaatselt, tasuta ja ühes peamistest Euroopa keelest.

Viited
------

1. ↑  Diploma Supplement

Välislingid
-----------

* Ülikooliseadus
* Diplomi ja akadeemilise õiendi statuut ja vormid
* OUTLINE STRUCTURE FOR THE DIPLOMA SUPPLEMENT
* Eesti ENIC/NARIC keskus
Satelliidipilt 2004. aastast
Topid Akagera rahvuspargis
Akagera rahvuspark
**Akagera rahvuspark** on rahvuspark Rwanda idaosas Tansaania piiri ääres.

Akagera rahvuspark loodi 1934. aastal, et kaitsta savanni-, mäestiku- ja sooelustikku. Rahvuspark sai nime selle idapiiriks oleva Kagera jõe järgi.

Rahvuspargi pindala on 1122 km². Varem oli see üle 2500 km², kuid pärast kodusõda ja genotsiidi tõmmati 1997. aastal pargi piire koomale ja jagati osa selle alast tagasi pöördunud põgenikele põllumaaks.

Suure osa rahvuspargi alast katavad järved ja papüürusesood. Akagera on Aafrika keskosa suurim kaitsealune märgala. Savannis kasvavad valdavalt akaatsiad ja elavad tüüpilised savanniloomad, nende seas kaelkirjakud, elevandid, leopardid, lõvid, hüäänid, sebrad, kudud, kannad, pühvlid ja tüügassead. Rahvuspargi alal elavad ka muu hulgas värvuline *Laniarius erythrogaster* ning paljud soo- ja järvelinnud, sealhulgas toonekured ja kured.

Viited
------

1. ↑  "Akagera National Park". Originaali arhiivikoopia seisuga 18. aprill 2012. Vaadatud 2. aprillil 2012.
2. ↑  Rwanda in Pictures

Välislingid
-----------

* Akagera National Park
**Läti Kunstiakadeemia** (läti Latvijas Mākslas akadēmija) on 1919. aastal Riias asutatud kõrgem kunstiõppeasutus. Läti Kunstiakadeemia esimeseks rektoriks oli Vilhelms Purvītis. 

Aastail 1940–1942 kandis kool nime "Riiklik Kunstiakadeemia" (*Valsts Mākslas akadēmija*), aastast 1944 aga Läti NSV Riiklik Kunstiakadeemia (*Latvijas PSR Valsts Mākslas akadēmija*). Aastail 1973–1988 kandis ta Teodors Zaļkalnsi auks nime Teodors Zaļkalnsi LNSV Riiklik Kunstiakadeemia (*Teodora Zaļkalna LPSR Valsts Mākslas akadēmija*). 

Aastast 2007 on ülikooli rektor Aleksejs Naumovs. 

Ülikoolil on Latgale filiaal asukohaga Rēzeknes, plaanis on avada osakond ka Kuldīgas.

Kunstiakadeemia hoone projekteeris arhitekt Wilhelm Bockslaff; algselt kuulus see kommertskoolile. 

Läti Kunstiakadeemial on tihedad sidemed Eesti Kunstiakadeemiaga ühisprojektide, üliõpilas- ja õppejõudude vahetuse ja muude algatuste toel.

Viited
------

1. ↑   Lana Kazlauskiene (2013.gada 27.augusts). Mākslas potenciāls Kuldīgā.. Diena.
**Läti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi esimeeste loend** loetleb aastatel 1940–1990 Läti NSV Ülemnõukogu Presiidiumit juhtinud isikud. 

Sageli on neid käsitletud Läti NSV riigipeadena, kuid see määratlus ei ole päris täpne, sest konstitutsiooni kohaselt oli liiduvabariikides kollektiivseks riigipeaks Ülemnõukogu Presiidium tervikuna. Samas teostasid tegelikku võimu kohaliku kommunistliku partei keskkomitee I sekretärid.

Läti NSV eksisteeris 21. juulist 5. augustini 1940 *de iure* iseseisva riigina, alates 5. augustist 1940 liiduvabariigina Nõukogude Liidu koosseisus. Läti NSV likvideeriti 4. mail 1990 Läti Vabariigi väljakuulutamisega, mis iseseisvus 21. augustil 1991.

1. juulist 1941 13. oktoobrini 1944 oli Läti territoorium okupeeritud Saksa vägede poolt ja Läti NSV juhtkond viibis eksiilis Venemaa territooriumil.

| Nimi | Eluaastad | Valitsusaja algus | Valitsusaja lõpp |
| --- | --- | --- | --- |
| Augusts Kirhenšteins | (1872–1963) | 1940, 25. august | 1952, 10. märts |
| Kārlis Ozoliņš | (1905–1987) | 1952, 10. märts | 1959, 27. november |
| Jānis Kalnbērziņš | (1893–1986) | 1959, 27. november | 1970, 5. mai |
| Vitālijs Rubenis | (1914–1994) | 1970, 5. mai | 1974, 20. august |
| Pēteris Strautmanis | (1919–2007) | 1974, 20. august | 1985, 22. juuli |
| Jānis Vagris | (1930–) | 1985, 22. juuli | 1988, 6. oktoober |
| Anatolijs Gorbunovs | (1942–) | 1988, 6. oktoober | 1990, 4. mai |

Vaata ka
--------

* Läti Kommunistlik Partei
* Läti NSV
* Läti riigipeade loend
**Kalēti raudteepeatus** oli raudteepeatus Lätis Bajorai-Priekule raudteel. See asus Lõuna-Kuramaa piirkonnas Kalēti vallas Ozoli külas. Peatus asus Riia keskraudteejaamast 270 kilomeetri kaugusel.

Kalēti avati aastal Esimese maailmasõja ajal koos raudteeliiniga kui *Reinshageni raudteejaam*. Aastail 1919-1920 kandis see nime *Ozolmuiža raudteejaam*. Seejärel jaam suleti. Uuesti avati see aastal 1925 kui *Kalēti raudteejaam*; see oli ka piirijaam. Aastail 1927-1927 ehitati sinna arhitekt V. Ozoliņši projekti järgi uus jaamahoone, mis aga Teise maailmasõja ajal hävis. Jaamas oli üks tee ja üks platvorm. Piiri kadumisel kujunes see peatuseks. Peatus suleti 20. sajandi lõpus seoses rongiliikluse lõpetamisega sellel raudteelõigul.

Viited
------

1. ↑  T. Altbergs, K. Augustāne, I. Pētersone. Dzelzceļi Latvijā. R: Jumava, 2009, 127. lk.

Välislingid
-----------

* Infot peatuse kohta; fotod (*vene keeles*)
* Peatus vanal kaardil

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Eelnev peatus** | **Endine raudteepeatus**  | **Järgnev peatus** |
|  Skuodas |  **Kalēti** | Apule  |
**Kama** oli salajane Saksa tankikool, mis loodi NSV Liidu territooriumil Kaasani lähistel eesmärgiga koolitada tankiväeohvitsere Reichswehrile, minnes mööda Versailles' rahu tingimustega Saksamaale pandud piirangutest, mille järgi Saksamaal kaotati sõjaväekohustus ja tal ei tohtinud olla suuri sõjalaevu, allveelaevu, lahingulennukeid, tanke ega raskeid kahureid. 

Kooli nimi on tuletatud linna nimest Kaasan ja perekonnanimest Malbrandt (tankikooli ülema kolonel Malbrandti järgi). 

Leping tankikooli asutamiseks sõlmiti Moskvas 3. oktoobril 1926. Saksamaa poolt allkirjastas lepingu kolonel Hermann von der Lieth-Thomsen, NSV Liidu poolt 2. järgu armeekomissar Jan Berzin.

Saksa firmad Krupp, Rheinmetall ja Erhardt said Saksa kindralstaabilt salajase ülesande – konstrueerida ja valmistada kergetank Leichttraktor, mis lahtimonteerituna toimetati Kaasanisse.

Koolis valmistati ette umbes 40 Saksa ohvitseri, nende seas Wehrmachti tulevased kindralid Wilhelm Ritter von Thoma ja Wolfgang Thomale, kes oli hiljem kindral Heinz Guderiani staabiülem. Mõnedel andmetel õppis koolis ka tulevane kindral Guderian.

NSV Liidus oli ka teisi sõjakoole, mis olid loodud Saksa sõjaväelaste väljaõppeks, näiteks Lipetski hävituslendurite kool.

Viited
------

1. ↑  Гитлеровцы, выпускники Казанской танковой школы (Россия)
2. ↑  Военные школы райхсвера в СССР
3. ↑  Немецкий след в истории отечественной авиации. /Соболев Д.А. Хазанов Д.Б.
4. ↑  German Military in the Soviet Union 1918-1933 www.feldgrau.com
**Kamara** (kohalikus kõnepruugis **Pässaste**) on küla Mulgi vallas Viljandimaal.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Abja valda.

Küla kirdeosas asub Pässaste soo ja idapiiril voolab Tiru oja, millele on paisutatud Tiru järv. Küla lõunapiir kulgeb mööda Valga–Uulu maanteed.

Viited
------

1. ↑  Maa-amet, vaadatud 21.11.2020.
2. ↑  Statistikaamet, vaadatud 10.11.2020.
3. ↑  Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.

Mulgi valla asulad

**Linnad:** Abja-Paluoja • Karksi-Nuia • Mõisaküla   

**Alevikud:** Halliste • Õisu   

**Külad:** Abja-Vanamõisa • Abjaku • Ainja • Allaste • Atika • Ereste • Hirmuküla • Hõbemäe • Kaarli • Kalvre • Kamara • Karksi • Kulla • Kõvaküla • Laatre • Lasari • Leeli • Lilli • Maru • Metsaküla • Morna • Mulgi • Muri • Mõõnaste • Mäeküla • Naistevalla • Niguli • Oti • Penuja • Polli • Pornuse • Põlde • Päidre • Päigiste • Pärsi • Pöögle • Raamatu • Raja • Rimmu • Räägu • Saate • Saksaküla • Sammaste • Sarja • Sudiste • Suuga • Tilla • Toosi • Tuhalaane • Umbsoo • Univere • Uue-Kariste • Vabamatsi • Vana-Kariste • Veelikse • Veskimäe • Äriküla • Ülemõisa
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib 1991. aastal loodud vallast, varasema valla kohta vaata artiklit Kuusalu vald (1939).* |

---

**Kuusalu vald** on kohalik omavalitsusüksus Eestis Harju maakonnas. See asub Harju maakonna idaosas Tallinna–Narva maantee ääres. Üldjoontes kattub valla ala endise Kuusalu kihelkonna alaga. Pindalalt on Kuusalu vald Harju maakonna suurim vald.

20. oktoobril 2005 liitus Kuusalu vallaga Loksa vald.

Alates 4. novembrist 2020 on Kuusalu vallavanem Terje Kraanvelt.

Rahvastik
---------

### Demograafilised näitajad

Eesti statistikaameti andmetel elas 1. jaanuaril 2018 vallas 6451 inimest.

### Asustus

Kuusalu vallas on kolm alevikku ja 64 küla.

#### Alevikud

Kuusalu, Kiiu, Kolga

#### Külad

Allika, Andineeme, Aru, Haavakannu, Hara, Hirvli, Ilmastalu, Joaveski, Juminda, Kaberla, Kahala, Kalme, Kasispea, Kemba, Kiiu-Aabla, Kodasoo, Koitjärve, Kolga-Aabla, Kolgaküla, Kolgu, Kosu, Kotka, Kupu, Kursi, Kuusalu küla, Kõnnu, Külmaallika, Leesi, Liiapeksi, Loksa, Murksi, Mustametsa, Muuksi, Mäepea, Nõmmeveski, Pala, Parksi, Pedaspea, Pudisoo, Põhja, Pärispea, Rehatse, Rummu, Salmistu, Saunja, Sigula, Soorinna, Suru, Suurpea, Sõitme, Tammispea, Tammistu, Tapurla, Tsitre, Turbuneeme, Tõreska, Uuri, Vahastu, Valgejõe, Valkla, Vanaküla, Vihasoo, Viinistu, Virve.

| Aasta | Arvestuslikrahvaarv1. jaanuari seisuga |
| --- | --- |
| 2001 | 4667 |
| 2002 | 4651 |
| 2003 | 4652 |
| 2004 | 4635 |
| 2005 | 4626 |
| 2006 | 6372 |
| 2007 | 6380 |
| 2016 | 6496 |
| 2018 | 6451 |

Vaatamisväärsused
-----------------

* Lahemaa rahvuspark, sh Viru raba, Majakivi, Jaani-Tooma suurkivi
* Kuusalu kirik ja pastoraat
* Kiiu mõis
* Kolga mõis
* Kiiu Mungatorn
* Viinistu kunstimuuseum ja Viinistu külamuuseum
* Põhja-Kõrvemaa looduskaitseala

* Kuusalu kirikKuusalu kirik
* Valkla mõisa peahooneValkla mõisa peahoone
* Mohni tuletornMohni tuletorn
* Kiiu vasallilinnusKiiu vasallilinnus
* Viru rabaViru raba
* Pärispea poolsaare randPärispea poolsaare rand
* Suru SuursooSuru Suursoo
* Nõmmeveski jugaNõmmeveski juga
* Pudisoo jõgi ehk PärlijõgiPudisoo jõgi ehk Pärlijõgi
* Tülivere hiietammTülivere hiietamm

Haridus
-------

Vallas tegutseb kolm üldhariduskooli: Kuusalu Keskkool, Kolga Kool ja Vihasoo Lasteaed-Algkool.

Lisaks tegutseb vallas Kuusalu Kunstide Kool.

Vaata ka
--------

* Kaitseväe keskpolügoon

Viited
------

1. ↑  Maa-amet, vaadatud 11.03.2018.
2. ↑  Statistikaameti statistika andmebaas, vaadatud 10.06.2021.
3. ↑  Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator
4. ↑  Eesti Statistika. Statistikaameti piirkondlik statistika

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Kuusalu vald** |

* Kuusalu valla koduleht

Harjumaa vapp
Harju maakonna omavalitsusüksused

**Linnad:** Keila **·**  Loksa **·**  Maardu **·**  Tallinn  

**Vallad:** Anija **·**  Harku **·**  Jõelähtme **·**  Kiili **·**  Kose **·**  Kuusalu **·**  Lääne-Harju **·**  Raasiku **·**  Rae **·**  Saku **·**  Saue **·**  Viimsi
Puuvillataim
**Puuvill** on pehme kiuline materjal, mida saadakse puuvillapõõsa (*Gossypium*) liikidelt.

Puuvillataimed kasvavad põõsastena troopilistel ja lähistroopilistel aladel. Puuvillakiud kedratakse lõngaks või niidiks, millest valmistatakse pehmeid ja õhku läbi laskvaid tekstiile. Puuvill on tänapäeval rõivaste valmistamisel kõige levinum looduslik materjal.

Puuvilla ajalugu
----------------

Puuvillaseemne toodang 2005. aastal
Puuvilla hakkasid kultuurtaimena kasvatama Induse oru asukad 5.–4. aastatuhandel eKr. Induse oru puuvillatööstus oli hästi arenenud ja osa tol ajal kasutatud ketrusmeetodeist oli selles piirkonnas kasutusel kuni India industrialiseerimiseni.

Keemiline koostis
-----------------

~91% tselluloosi — (C6H10O5)n

Kasutamine
----------

Puuvillakoristus kombainiga
Puuvilla kasutatakse paljude tekstiiltoodete valmistamiseks. Näiteks froteest valmistatakse vannirätikuid ja hommikumantleid, teksariidest teksapükse, -jakke jne. Puuvillased materjalid on veel batist, pesusamet ja sarž ehk pikeeriie. Puuvillast on tavaliselt valmistatud sokid, aluspesu, T-särgid, tihti voodipesu. Puuvillast lõnga kasutatakse heegeldamisel ja kudumisel. Paljud kangad koosnevad ainult puuvillast, kuid puuvill võib olla ka teiste materjalidega segatud, näiteks kunstsiidis või polüestris.

Lisaks rõivatööstusele kasutatakse puuvilla kalavõrkude, kohvifiltrite, telkide, püssirohu, puuvillapaberi valmistamisel ja raamatute köitmisel.

Kasvatamine
-----------

* Veekasutus ja vee liigtarbimine ning ümbersuunamine

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Puuvill** |

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Puuvill** |
**Vikramašīla** klooster-ülikooli asutas Bengaali kuningas Dharampal, kes oli kõrgelt haritud pandit ja esimene Vikramashila kloostri ülem.

Legend räägib, et Mahamudra meister Kampala, nähes Gangese kaldal maast kerkivat kuplitaolist moodustist, ennustas, et sinna rajatakse kuulus klooster kuningliku toetuse ja abiga.

Kampala sündis uues elus nime all Dharmapala, Pala impeeriumis (Pala ehk tähendab kaasaegses Bengaali keeles পাল pal tähendab kaitsjat). Seda nime kasutasid kõik Pala monarhid.
Uues elus, nagu ennustus oli ette öelnud, rajas ta suure võimsa kloostri Vikramašīla.

Nalanda on vast esimesel kohal pingereas kuulsuse poolest, kuid talle järgneb Vikramašīla.
Mõlemad klooster-ülikoolid on läbi aegade olnud tuntud enda kuulsate õpetlaste (pandit) ja teadurite poolest.
Vikramašīlas õppis aegade jooksul ka palju tiibetlasi ja klooster ise aitas aktiivselt kaasa teise budismi propageerimise lainele Tiibetis tänu Atishale.

Neile lisandus veel terve hulk samaladseid õppeasutusi Indias Takshashila, Ujjain ja teised. Ujjain oli kuulus ja tuntud enda kõrge taseme poolest sellistes teaduse valdkondades nagu astronoomia, matemaatika kui ka astroloogia.

Tolleaegsetes klooster-ülikoolides õpetati rahvale, kes seal lisaks munkadele end harimas käis, kujutavat kunsti, arhitektuuri, maalimist, loogikat, grammatikat, filosoofiat, astronoomiat, kirjandust, ajalugu, majandust, poliitikat, õigusteadust, meditsiini – see loetelu annab täieliku pildi tolleaegse India kõrgkultuuri huvidest ja valdkondadest, mille vastu seal huvi tunti.

Klooster hävitati täielikult koos tema juurde kuuluva rikkaliku ja ainulaadse raamatukoguga moslemite poolt XII sajandil.

Nende kloostrite poolne kultuuri ja hariduse süst tuli tiibeti hõimudele ja budismile kasuks, sest tuhat aastat hiljem oli Tiibeti budism jõudnud juba Euroopasse Astrahani-äärsetesse steppidesse Kalmõkkias.
**14 Wall Street** (endise nimega **Bankers Trust Company Building**) on 37-korruseline büroopindadega kõrghoone New Yorgis.

Kirjeldus
---------

See asub Lower Manhattani ärikeskuse südames Wall Streeti ja Nassau Streeti nurgal, New York Stock Exchange'i lähedal. See oli Bankers Trusti peakontor kuni hoone müümiseni 1937. aastal.

164,59 meetri kõrguse ehitise projekteeris arhitektuuribüroo Trowbridge & Livingston ning see ehitati aastatel 1910–1912 historitsistlikus stiilis. Hoone uusklassitsistlikus lahenduses on eeskujuks võetud Halikarnassose mausoleumi asetust San Marco kampaniili otsas. Varem asus samal krundil Gillender Building. See oli esimene kõrghoone maailmas, mis lammutati, et rajada samasse kohta uus, kõrgem hoone. Bankers Trust Company Buildingist endast sai seejärel maailma kõrgeim pangandushoone, kuigi pank ise kasutas kolme alumist korrust, ülemised korrused anti üüripindadeks. 31. korrusel asus korter, mis kuulus John Pierpont Morganile. Korteri pind muudeti hiljem kõrgklassi prantsuse restoraniks The 14 Wall Street, mis sulges uksed 2006. aastal. 

1997. aastal määras New York City Mälestusmärkide Säilitamise Komisjon ehitise kaitsealuseks mälestusmärgiks (*New York City Landmark*).

Pildid
------

* Bankers Trust Company Building 1912. aastalBankers Trust Company Building 1912. aastal
* Kõrghoone jalamKõrghoone jalam
* Kõrghoone torniosaKõrghoone torniosa

Vaata ka
--------

* 4th & Vine Tower

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **14 Wall Street** |

* 14 Wall Streeti ametlik veebileht
**Arthur Hansen** (27. november/10. detsember 1908 Kolga vald, Harjumaa – 27. aprill 1944 Illuka) oli eesti metsateadlane ja Eesti sõjaväelane (lipnik).

Ta oli A. H. Tammsaare vanema venna Jüri poeg. Jüri oli alates 1903. aastast Koitjärve metsandiku metsavaht. Arthur sündis Oru talus pere kolmanda lapsena.

Ta lõpetas 1928. aastal Tallinna Linna Poeglaste Reaalgümnaasiumi ja 1933. aastal Tartu Ülikooli põllumajandusteaduskonna metsaosakonna *cum laude*. Pärast seda asus ta tööle Tartu Ülikooli metsatakseerimise õppejõuna. 

1941. aastal osales ta ohvitserina Tartu enamlastest vabastamisel, 10. veebruaril 1944 ta mobiliseeriti ja temast sai leitnandi auastmes 2. piirikaitserügemendi 2. pataljoni 7. kompanii ülem. Artur Hanseni kompanii pidas ägedaid tõrjelahinguid Krivasoos. 1944. aasta 17. aprilli öösel alustasid venelased ägedaid rünnakuid. Hansen asus ise langenud võitleja asemele kuulipilduja taha. Ta sai lahingus raskelt haavata, suri 10 päeva hiljem ning maeti Jõhvi kalmistule, hiljem sängitati ümber Elvasse.

Soodla jõe ääres Oru metsavahitalu juures asuval rändrahnul on temale pühendatud mälestustahvel, mis avati 16. juulil 1992. aastal.

Välislingid
-----------

* Ohvitseride andmekogu
* Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944