recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Kaart
**Jõelähtme–Kemba tee** (registrinumbriga 11260) on kõrvalmaantee Jõelähtme ja Kuusalu vallas. Tee pikkus on 41 km.

Tee saab alguse Tallinna–Narva maantee 20. kilomeetril Võerdla külas (Jõelähtme vald) ning lõpeb Tallinna–Narva maantee 56. kilomeetril Kemba külas (Kuusalu vald). Tee kulgeb läbi Võerdla, Rebala, Jõelähtme, Koogi, Ruu, Kaberla, Haavakannu, Valkla, Kuusalu, Allika, Kupu, Sõitme, Kahala, Mustametsa, Vahastu, Kalme ja Kemba küla ning Kiiu ja Kolga aleviku.

Tee ületab seitse silda (Jõelähtme sild üle Jõelähtme jõe tee viiendal kilomeetril, Koeralooga sild üle Jägala jõe tee kaheksandal kilomeetril, Kaberla sild üle Kaberla oja tee 12. kilomeetril, Valkla sild üle Valkla oja tee 19. kilomeetril, Liiva sild üle Loo jõe tee 28. kilomeetril, Männiku sild üle Kolga jõe tee 34. kilomeetril, Tõldoja sild üle Pudisoo jõe tee 40. kilomeetril) ja 15 truupi. Teele jääb 17 bussipeatust: Jõelähtme, Koogi, Koeralooga, Ruu küla, Upsi, Kääniku, Kaberla, Haavakannu, Lamme, Valkla, Kiiu, Rihumägi, Sõitme, Kalamäe, Kahala kauplus, Mustametsa, Männiku.

Teega ristub viiendal kilomeetril Jõelähtme tee, seitsmendal kilomeetril Jägala-Joa tee, kaheksandal kilomeetril Jägala liiklussõlme üks ühendusteedest, üheksandal kilomeetril Ruu–Ihasalu tee, 12. kilomeetril Kaberla–Kaberneeme tee, 13. kilomeetril Kodasoo–Kaberla tee, 16. kilomeetril Valkla–Haapse tee, 21. kilomeetril Kiiu–Kaberneeme tee ja Kiiu–Soodla tee, 23. kilomeetril Kuusalu–Valkla tee, 24. kilomeetril Kuusalu tee, 25. kilomeetril Kuusalu–Leesi tee, 28. kilomeetril Kahala tee ja Kahala–Andineeme tee, 34. kilomeetril Vahastu–Mustametsa tee, 35. kilomeetril Kolga–Pudisoo tee, 36. kilomeetril Liiapeksi–Loksa maantee, 41. kilomeetril Kemba–Kolgaküla tee.

Tee on esimestel kilomeetritel pinnatud kruusatee. Alates Jõelähtme külast on tee mustkattega. Alates Kiiu–Kaberneeme teest kuni Kuusalu teeni on tee asfaltkattega, edasi kuni Kuusalu–Leesi teeni on tee mustkattega. Jätkub kruusatee kuni 34. kilomeetrini. Kolga alevikus on põlevkivituhkbetoonkattega tee. Alates Liiapeksi–Loksa maanteest kuni Kemba–Kolgaküla teeni on tee kruusatee. Tee lõpulõik on asfaltkattega. Tee klass on V. Liiklussagedus on kuni Jõelähtme külani 200–500 autot ööpäevas, edasi kuni Jägala liiklussõlmeni 500–1000 autot ööpäevas, edasi kuni Kuusalu–Leesi teeni 1000–3000 autot ööpäevas, edasi kuni 26. kilomeetrini 500–1000 autot ööpäevas, edasi kuni Liiapeksi–Loksa maanteeni 200–500 autot ööpäevas ja tee lõpuosas kuni 200 autot ööpäevas. Kiiruspiirangud on Jõelähtme silla piirkonnas (70 ja 50 km/h), Koogi küla tiheasustusega ala piirkonnas (70 ja 50 km/h), Kaberla küla tiheasustusega alal (70 ja 50 km/h), Valkla–Haapse teeristi piirkonnas (70 km/h), Valkla silla piirkonnas (70 ja 50 km/h), Kuusalu–Valkla teeristi piirkonnas (50 km/h), Kuusalu külas kurvilisel lõigul (70 km/h) ja Kuusalu küla tiheasustusega alal (70 ja 50 km/h). Teevalgustuse kohta andmed puuduvad.
**Teemantpuur** on puur, mille pea on kaetud teemandipuruga ning mida kasutatakse tugevatesse maavaradesse ja nende segudesse aukude puurimiseks (nt. kaevandused, puuraugud, ehitusmaterjalide töötlemine). Teemantpuuri otsik on disainitud metallilisest segmendist, millele on sisse segatud teemantpuru. Puure kasutatakse suhteliselt väikestel kiirustel (300 kuni 800 pööret minutis).

Teemantpuurimine ehituses
-------------------------

Teemantpuur
**Teemantpuurimine** on kiire ja tõhus viis puurida täpseid ja viimistletuid auke läbi tugevate materjalide. Puurimise teostamiseks on oluline omada spetsiaalseid teadmisi selles valdkonnas, et saavutada kvaliteetne tulemus.

**Teemantpuur** võimaldab puurida avasid läbi paljude tugevate materjalide, nagu  kivi, metalli, (raud)betooni. Puuride tugevus ja lõike omadused tulenevad hammastes kasutatavast teemantpurust. Teemantpuurid on seest õõnsad, mis võimaldab nendest vett läbi pumbata, et jahutada puuri hambaid, vähendada tolmu teket, ning tuua puuritavast august välja sodi, et hõlbustada tööd. Teemantpuurimisel ei kasutata lööki, ning vibratsioon on minimaalne, mistõttu on kildude ja pragude tekke oht väike. Töid on võimalik teostada kahel viisil: märg- ja kuivpuurimine.

**Märgpuurimine** on levinuim teemantpuurimise viis. Võrreldes kuivpuurimisega on see ohutum ja ka soodsam, kurnates vähem masinaid ja puure. Sobib eelkõige välitingimustesse või pooleli olevatel ehitusobjektidel kasutamiseks, kus ei ole ohtu tekitada veekahjustusi.

**Kuivpuurimine** on tõhus viis kasutamiseks siis, kui on oht ümbritsevale keskkonnale veekahjustusi tekitada või seda mingil muul moel rikkuda. Sellist puurimisviisi on sobilik kasutada, kui puurimistöid on vaja teha valmis hoonetes.

**Seadmed** ulatuvad väikestest käes hoitavatest seadmetest, kuni suure jõudlusega kaugjuhitavate masinateni. Puuride standard läbimõõdud varieeruvad 12mm-650mm vahel. Teemantpuurimist kasutatakse peamiselt elektrijuhtmete, ventilatsiooni ja muude torustike avade tegemiseks.

Ajalugu
-------

Teemantpuuri lõi 1863. aastal prantsuse insener Rodolphe Leschot. Algselt olid puurid suured ning neid kasutati mägedesse tunnelite rajamiseks.

Viited
------

1. 1 2 3 4  "What is diamond drilling? Uses & Advantages". *Concrete Drilling Services Ltd* (Briti inglise). 3. aprill 2018. Vaadatud 25. aprillil 2023.
2. 1 2  "What is diamond drilling used for?". *Drilltec Limited* (Briti inglise). 21. oktoober 2016. Vaadatud 25. aprillil 2023.
3. ↑  "Teemantpuurimine – mis see on? | VIP Büroo OÜ". *Teemantpuur*. Originaali arhiivikoopia seisuga 25. aprill 2023. Vaadatud 25. aprillil 2023.
Võru keskväljak aprillis 2019
Võru keskväljak suvel 2019
Võru keskväljak detsembris 2019
**Võru keskväljak** (tuntud ka kui Seminari väljak) on linna ajalooline süda, mis taastati Eesti Vabariigi 100. aastapäevaks. Väljakult avanevad vaated Võru ajaloolistele hoonetele. Väljakut ümbritsevad maavalitsuse maja (1938), luterlik Katariina kirik (1793), gümnaasiumihoone (linna vanim maja, 18. sajand), tuletõrjemaja (1900), õigeusu Ekaterina kirik (1804) ning pangahoone (1938).

Väljak on kujundatud tänapäevaseks urbanistlikus stiilis linnaruumiks, mille keskmesse jääb linnasüdame melu koos aktiivse ajaveetmise võimalustega. Arhitektuurses lahenduses ja linnamööbli disainis on kasutatud võru (ringi) motiive. Võru linna linnaväljaku muudab omapäraseks suurtel ratastel linnamööbel, mida saab vastavalt vajadusele liigutada. Tänapäevane keskväljak on pidevas muutumises, tal on sündmuse nägu: kord on väljakul laadaplats, siis kontserdisaal, talvisel ajal maagiline jõulumaa.

Taastatud ajalooline keskväljak avati 2019. aasta juunis. Väljaku suurus koos tänavaruumiga on 18 757 ruutmeetrit. Väljaku idee autor on Villem Tomiste ja see valmis koostöös arhitektuuriprogrammiga "Hea avalik ruum".

Ajalugu
-------

Seminari väljak 1, vanim hoone Võrus. 1784. aastal ostis Venemaa keisririik Võrumõisa mõisa mõisahoone, kus hakkasid tööle kolisid Võru magistraat ja Võru kreisikohus. 1804. aastal anti hoone Võru Kreiskoolile
Väljak oli juba Võru linna asutamise hetkest (1784. aastal) linna keskväljakuks. Kunagine turuväljak, mille äärde ehitati väärikad hooned. Väljakul toimusid paraadid jm pidulikud sündmused.

1947. aastal kavandati senise turuplatsi asemele sümmeetrilise kompositsiooniga haljasala.

1951. aastal algasid kivisillutise lammutamisega väljaku rekonstrueerimistööd ning kogu munakivisillutis võeti üles. Suurema osa tööst tehti vabatahtlikkuse korras Võru linna komsomoli allorganisatsioonide ettevõtmisel. 

1952. aastal tehti haljastustööd ja 22. juuni 1953. aasta Võru Linna RSN TK otsusega nr. 62 nimetati endine turuväljak ümber Komsomoli väljakuks. Väljakule rajati regulaarstiilis rangelt sümmeetrilised teed, muruplatsid ja tsentraalne lilleklump betoon-urnalusega, teede äärde istutati pärnad.

Keskne lilleklump likvideeriti 1970. aastal ja 1980. aastal pandi selle asemele betoon-toru kuulutustulp. 

Võru Linna RSN TK otsusel 29. septembril 1988. aastal ennistati ja 1. veebruaril 1989. aastal nimetati Komsomoli väljak ümber Seminari väljakuks, sest läheduses olevas Võru linna esimeses hoones töötas aastatel 1921–1930 Võru Õpetajate Seminar.

Väljak sai uue, huvitava ja kaasaegse ilme Eesti Vabariigi 100. juubeliks (2019, arhitekt Villem Tomiste). Keskväljakut ümbritsevad ajaloolised ehitised: maavalitsus (1938), gümnaasium (Võru vanim maja), tuletõrjemaja (1900), pangahoone (1938).

Galerii
-------
**Csorna** (saksa keeles *Gschirnau*) on linn Ungaris Győr-Moson-Soproni komitaadis, Csornai kreisi halduskeskus.

Geograafiline asend
-------------------

Csorna asub Austria piirist ligi 16 km kaugusel, komitaadikeskusest Győrist umbes 30 km läänes. Linna läbib Győr–Sopron–Ebenfurthi raudteeliin.

Ajalugu
-------

Asula on saanud alguse premonstraatlaste kloostrist, mis traditsiooni järgi asutati 1180. aastal. Esimesed kirjalikud ürikud kloostri kohta pärinevad siiski 1226. aastast. Keskaajal sai Csorna turulinna staatuse. Türklased rüüstasid Csornat 1529. ja 1594. aastal. 1790. aastal hävis linn tulekahjus peaaegu täielikult. Ungari revolutsiooni ajal 13. juunil 1849 võitsid Ungari väed Csorna lahingus Austria vägesid. 1871. aastal kaotas Csorna turulinna staatuse ja muudeti suurkülaks. Linnaõigused sai Csorna 25. aprillil 1971.

Tuntud inimesed
---------------

Csornas on sündinud poliitik János Áder, kes oli aastatel 2012–2022 Ungari president.

Sõpruslinnad
------------

* Hiina Dingzhou, Hiina
* Rumeenia Lunca de Sus, Rumeenia
* Rumeenia Miercurea Nirajului, Rumeenia
* Saksamaa Sinzing, Saksamaa
* Slovakkia Zlaté Klasy, Slovakkia

Viited
------

1. ↑  Archives of the Norbertine Abbey of Csorna Hungarian Archives Portal. Vaadatud 26. märtsil 2024
2. ↑  Várostörténet Csorna. Vaadatud 26. märtsil 2024
3. ↑  János ÁDER Euroopa Parlament. Parlamendiliikmed. Vaadatud 26. märtsil 2024
**Uuluti laid** (32 ha) asub Virtsu poolsaare lõunaosast 370 meetri kaugusel väga madalaveelises Uuluti lahes ning jääb Puhtu–Laelatu looduskaitseala koosseisu. Uuluti laiu (ka Uuluta; 1871 Ullota) nime aluseks võib olla mugand eesnimest *Olav* või *Olof*. U-kujulise Uuluti laiu ja mandri vahel paikneb 16 väikest roostikku kasvanud saarekest: Oovaalse, Ümmarguse, Kandilise, Loperguse, Trapetsi, Hulknurga, Magu, Sileda, Muna, Tilga, Üla-Pesa, Ala-Pesa, Tõugu, Nälkja, Piilupargi ja Jäänuka. Sopilise rannajoonega Uuluti laiu rannikul on arvukalt eri suuruses rüsijää poolt kokku kantud rändrahne ning Vilsandile ja Vaika saartele sarnaseid karridega kaetud lubjakive. Varem lagedat Uuluti laidu katab tänapäeval suures osas kadastik, mis on saare lõunaosas raskesti läbitav. Saare keskosas paikneb 2,2 ha suurune, osaliselt roostikku kasvanud madalaveeline järv. Lindudest kohtab siin kõige enam värvulisi, saare kirdeosas, roostiku aladel kõrkja-roolindu. 4,8 kilomeetri pikkune rannajoonematk on eriti nauditav varakevadel, mil ümbruskonnale avanevad hingematvalt kaunid vaated.

Välislingid
-----------

* Uulutilaid Eesti looduse infosüsteemis
**Rudolf Kulpa** (7. detsember 1906 Moskva – 26. september 1997 Tartu) oli eesti filosoof ja tõlkija.

Lapsena elas Kulpa Peterburis, 1920. aastal kolis koos perega Tallinna. 1927. aastal hakkas ta Tartu Ülikoolis õppima filosoofiat, sellele lisaks üldist ajalugu, Eesti ja Põhjamaade ajalugu, arheoloogiat. Tema õpetajaks oli peamiselt Walter Freymann, ka Konstantin Ramul. 1934. aastal sai Kulpa magistrikraadi väitekirjaga "Oleva probleem Gustav Teichmülleril". 

1936. aastaks tõlkis ta René Descartesi teose "Arutlus meetodist". Sealtpeale kuni 1973. aastani tegutses Kulpa vabakutselise tõlkijana. 

Aastatel 1936–1940 töötas ta maksuametnikuna. Teise maailmasõja aastatel koostas ta filosoofiasõnastikku, kuid see töö jäi pooleli. Sõjajärgsel ajal tõlkis ta raamatuid saksa, vene, inglise ja prantsuse keelest, sealhulgas mitu teost ajaloo, näiteks Idamaade ja keskaja ajaloo alalt, aga ka ilukirjandust.

Rudolf Kulpa kuulus üliõpilasseltsi EYS Veljesto.

Viited
------

1. ↑  "Filosoofid tarvitsevad aega" Postimees, 6. detsember 1996
2. ↑  Rahvusarhiivi fotode andmebaas FOTIS
**Harilik murd** (ka **murd**) on kahe täisarvu *a* ja *b* jagatisena esitatud ratsionaalarvu avaldis kujul 

{\displaystyle {\frac {a}{b}}\qquad {}} või {\displaystyle \qquad a/b,}
kus *b* ei ole 0. Arvu *a* nimetatakse murru **lugejaks** ja arvu *b* murru **nimetajaks**. Neid eraldavat joont nimetatakse **murrujooneks**.

Juhul, kui murru lugeja on nimetajast absoluutväärtuselt suurem või sellega võrdne (|*a|*≥|*b|*), nimetatakse seda **liigmurruks**. Kui lugeja on nimetajast absoluutväärtuselt väikesem (|*a|*<|*b|*), siis nimetatakse seda murdu **lihtmurruks**. Näiteks murrud 7/3, 10/10 ja 23/13 on liigmurrud, kuid murrud 2/3 ja 5/13 on lihtmurrud. Iga liigmurd on esitatav segaarvuna.

Tehted murdudega
----------------

### Liitmine

Murdude *a*/*b* ning *c*/*d* summa on esitatav murruna

{\displaystyle {\frac {a}{b}}+{\frac {c}{d}}={\frac {ad+cb}{bd}}.}
Murdude summa lihtsustub, kui selle nimetajal ja lugejal leidub ühiseid tegureid.

### Korrutamine

Murdude *a*/*b* ning *c*/*d* korrutis on esitatav murruna

{\displaystyle {\frac {a}{b}}\,{\frac {c}{d}}={\frac {ac}{bd}}.}
Murdude korrutis lihtsustub, kui selle nimetajal ja lugejal leidub ühiseid tegureid.

Laiendamine ja taandamine
-------------------------

### Laiendamine

 *Pikemalt artiklis Murru laiendamine*
Murru lugeja ja nimetaja korrutamine sama nullist erineva arvuga. Vajalik liitmisel, kui nimetajad on erinevad.

### Taandamine

 *Pikemalt artiklis Murru taandamine*
Murru lugeja ja nimetaja jagamine sama nullist erineva arvuga. Seda tehes jääb murru väärtus samaks.

{\displaystyle {\frac {2}{4}}={\frac {1}{2}}}
Jagasime murru {\displaystyle {\frac {2}{4}}} lugeja ning nimetaja kahega ja saime murru {\displaystyle {\frac {1}{2}}}

Vaata ka
--------

* Algebraline murd

Viited
------

1. ↑  Abel, E. & L. Lepmann, 2010. Matemaatika mõisted gümnaasiumile (eesti-vene-eesti sõnastik). Tartu Ülikooli Kirjastus. 360 lk
2. ↑   Kaasik, Ü. (2002). *Matemaatikaleksikon*. Tartu.

Välislingid
-----------

* Harilik murd, KAE Kool
**Jevgeni Frantsevitš Šmurlo** (11. jaanuar 1854 (vkj. 29. detsember 1853) Tšeljabinsk – 7. aprill 1934 Praha) oli vene ajaloolane.

Šmurlo sündis Tšeljabinskis väikeaadliku peres. Šmurlode suguvõsa põlvnes poola-leedu aadlist.

1874 astus Smurlo Peterburi ülikooli õigusteaduskonda, hiljem läks üle ajaloo-filosoofiateaduskonda. Pärast ülikooli lõpetamist jäeti ta õppejõu salanõuniku Konstantin Bestužev-Rjumini soovitusel ülikooli juurde ja teda hakati ette valmistama professoriks saamiseks. Tol ajal Venemaal naisi ülikoolidesse ei võetud ja Bestužev-Rjumin organiseeris naistele ülikooliharidust asendavad niinimetatud Bestuževi kursused, kus Šmurlogi õppejõuna tegutses. Samuti õpetas ta ajalugu Peterburi gümnaasiumides.

1888 kaitses Šmurlo Bestužev-Rjumini juhendamisel magistrikraadi teemal "Metropoliit Jevgeni õpetlasena". See käsitles Jevfimi Bolhovitinovi (1767–1837), kes viimased 15 aastat oma elust oli metropoliit. 1889–91 oli Šmurlo Peterburi ülikoolis eradotsent. 1889 oli ta Peterburi ülikooli juures tegutseva ajalooühingu asutajaliige.

1891 sõitis Šmurlo Vatikani arhiivi, mis oli alates 1881 õpetlastele avatud, ja tõlkis seal vene keelde Giovanni Tetaldi jutustuse elust Venemaal Ivan Julma ajal.

1891–1903 töötas Šmurlo Tartu ülikoolis vene ajaloo kateedris professorina. Enne teda oli sellel ametikohal olnud Alexander Brückner.

1892 avastas Šmurlo Padova ülikooli arhiivist, et sealses ülikoolis oli õppinud Pjotr Postnikov (1666–1703), kes esimesena tõlkis koraani vene keelde (prantsuse keelest). Venemaale tagasi jõudnud, kirjutas Šmurlo Postnikovist raamatu, kasutades ühtlasi varemgi Venemaal Postnikovi kohta teada olnud materjale.

1898–99 osales Šmurlo Baškiirias Ufaa ja Sterlitamaki maakonnas ikalduse tagajärgede likvideerimisel. 1900 avaldas ta selle kohta olukirjelduste raamatu.

1903 määrati Šmurlo Venemaa Teaduste Akadeemia alalise ajalookomisjoni teaduslikuks kaastöötajaks Vatikani arhiivis 5-aastase tähtajaga. Ta valiti sellele kohale tagasi 1908, 1913 ja 1917. 1911 valiti ta Venemaa Teaduste Akadeemia kirjavahetajaliikmeks. 

Pärast Oktoobrirevolutsiooni jäi Šmurlo emigratsiooni ja oli emigrantlikes ringkondades aktiivne. Algul elas ta Roomas. 1924 pakkus Tšehhoslovakkia valitsus talle stipendiumi ja ta kolis Prahasse, kus oli vene emigrante üsna palju. Prahas elas ta surmani.
Udo Loigom (1911-1977) oli Eesti ajakirjandusfotograaf ja muusik, kes töötas ajakirja Nädal Pildis (1936-1940) jm väljaannete juures.

Looming
-------

Paljude modernsete fotomontaažide autor. Pildistas rohkesti reporteri annet nõudvates žanrites - eriti silmapaistvad on Loigomi spordifotod (kõrgushüpe, motosport, võimlemine jmt).

Isiklikku
---------

Udo isa Anton Loigom (Jaan Loigom'i ja Anu Sarek'i poeg) on pärit Jõelähtme kihelkonnast Maardust. Abiellus Lisette Alide Davidsoniga 1910. a. augustis. Udo Loigom oli Helga (neiuna Linkwist, snd 1914) Loigomi (hiljem Christianseni) abikaasa, Mati (1940-...) ja Maie Loigomi (aka Maie Hellak 1935-2020) isa. Udo Loigomi naine Helga L. Christiansen (end Mesikäpp) põgenes ca 1942. a. lastega Saksamaale; sealt edasi Kanadasse Ottawa linna; kuhu ta jäi perega paikselt elama.

Elu Saksamaal
-------------

Udo Loigom jäi Eestisse, kus veel 1940-1941. a. töötas ajalehe Kommunist fotoreporterina. 1944. aastal põgenes Loigom Saksamaale, kuhu jäi elu lõpuni. Elas ja töötas Dieburgis (Frankfurt/Maini lähedal), kus tal oli oma fotoäri. Suri Dieburgis 1977. aastal.

Bibliograafiat
--------------

Bibl Peeter Linnap, "Eesti fotograafiast 1900-1940", Mart Kalm (Toim.), Eesti kunsti ajalugu 5.kd. Tallinn: Eesti Kunstiakadeemia, 2010, lk. 525-553; Peeter Linnap, "History of Estonian Photography 1900-1938", Vaclav Macek (Ed.), The History of European Photography vol 1 1900-1938. Bratislava: Central European House of Photography, 2010.

Viited
------
Hank Aaron 1974. aastal Atlanta Bravesi särgis
**Henry Louis Aaron** (5. veebruar 1934 Mobile, Alabama – 22. jaanuar 2021 Atlanta, Georgia) oli USA pesapallur. Tema mängupositsioonid parem äärekaitsja (*right fielder*) ja lööja (*designated hitter*). Ta mängis Major League Baseballis 23 hooaega (1954–1976), neist 21 esimest hooaega Milwaukee/Atlanta Bravesis ja kaks viimast hooaega Milwaukee Brewersis.

Enne MLB-s debüteerimist mängis Aaron mõnda aega mustanahaliste pesapalliliigas. Oma profikarjääri viimasel hooajal oli ta viimane aktiivine mängija, kes oli mänginud mustanahaliste liigas.

Aaron osales National League'i tähtede mängule 20 hooajal ja American League'i tähtede mängul ühel hooajal, millega on ta MLB-s enim hooaegadel tähtede mängul osalenud mängija, lisaks on ta enim kordi MLB tähtede mängule valitud mängija (25),. Aastatel 1958–1960 pälvis ta kolmel hooajal järjest Gold Glove Awardi. 1957. aasta hooajal valiti ta National League'i hooaja väärtuslikumaks mängijaks. Ta juhtis kahel hooajal National League'i lööjate arvestuses, neljal hooajal kodujooksude arvestuses ja neljal hooajal RBI arvestuses. Ta püstitas MLB-s kodujooksude rekordi (755), ületades pikka aega Babe Ruthile kuulunud rekordi; Aaroni tulemus jäi ületamatuks 33 aastaks. Aastatel 1955–1973 sai ta igal hooajal kirja vähemalt 24 kodujooksu. Ta on üks kahest mängijast, kes on viieteistkümnel korral hooaja jooksul saanud kirja vähemalt 30 kodujooksu. Aaronile kuuluvad siiani MLB rekordid RBI (2297), *extra-base hit* '​ide (1477) ja *total base* '​ide arvestuses. Ta on üks neljast, kes mängijast, kes on vähemalt 17 hooaja jooksul saanud kirja 150 või enam *hit* '​i. MLB-s hoiab ta teist kohta kodujooksude (755) ja *at-bat* '​i arvestuses (12 364) ning osaletud mängude poolest (3298) on ta kolmandal kohal. Oma pika ja eduka karjääri jooksul võitis Aaron World Seriesi vaid korra, 1957. aastal Milwaukee Bravesiga.

Aaroni peetakse üheks kõigi aegade parimaks pesapalluriks. 1999. aastal nimetas The Sporting News Aaroni saja kõigi aegade pesapalluri seas viiendale kohale. 1982. aastal võeti ta Pesapalli Kuulsuste Halli liikmeks. 2002. aastal pälvis ta Presidendi Vabadusmedali. Braves ja Brewers on igavikustanud Aaroni särginumbri 44.

Märkused
--------

1. ↑  Major League Baseballis oli aastatel 1959–1962 ühe aasta sees kaks tähtede mängu.

Viited
------

1. ↑  Sandomir, Richard (15. juuli 2008). "When Midsummer Had Two Classics". *The New York Times*.

Välislingid
-----------

* Hank Aaron MLB.com lehel
* Hank Aaron Baseball-Reference.com lehel
Nõukogude võimude poolt Kuressaares 1941. aasta juulis-septembris hukatud
**Kuressaare massimõrv** oli 1941. aasta juulis-septembris Nõukogude okupatsioonivõimu toime pandud inimsusvastane kuritegu Kuressaare piiskopilinnuses, kus mõrvati vähemalt 90 inimest.

Läbiviimine
-----------

Süütute inimeste arreteerimise ja mõrvamise panid toime Punalipulise Balti laevastiku Läänemere rajooni rannakaitse eriosakond ja sõjatribunal koostöös Eesti NSV Riikliku Julgeoleku Rahvakomissariaadi Saaremaa osakonna, miilitsaosakonna ja hävituspataljoniga.

Avastamine
----------

21. septembril 1941, vahetult pärast seda, kui Punaarmee väeüksused Kuressaarest lahkusid, algas piiskopilinnuse hoovis arvatava kuritöö jälgede otsimine. 25. septembril avastati püssirohukeldri põranda alt mõnekümne sentimeetrise mullakihi alt 31 surnukehaga ühishaud. Inimkehad, käed okastraadiga selja taha seotud, olid visatud läbisegi üksteise peale, kihtide vahele oli puistatud lupja. Kokku kümnest ühis- ja üksikhauast välja kaevatud surnukehad tuvastati, tehti meditsiiniline ekspertiis ning maeti seejärel kas linna- või mõrvatute kodukalmistutele.

Vaata ka
--------

* Nõukogude võimu inimsusvastased kuriteod Eestis 1940–1941

Viited
------

1. 1 2 3  "1941. aasta Kuressaare kommunistliku massimõrva mälestusnäitus". Originaali arhiivikoopia seisuga 2. november 2019.
Hugo Raudsepa haud
**Hugo Raudsepp** (17. september 1900 Tänassilma vald, Viljandimaa – 6. jaanuar 1976 Tallinn) oli eesti keemik, Eesti NSV Teaduste Akadeemia liige (1961).[*viide?*]

Elukäik
-------

Võttis osa Vabadussõjast. Lõpetas 1921. aastal Viljandimaa Poeglaste Gümnaasiumi, õppis Tartu Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonna keemiaosakonnas 1921–1926, lõpetas. Sai Tartu Ülikoolis 1928. aastal magistrikraadi keemias ("Uurimusi kloori toimest põlevkivi kerogeenisse") ning töötas 1926–1936 Tartu Ülikooli orgaanilise keemia laboratooriumi assistendi ja vanemassistendina .

Tallinna Polütehnilises Instituudis 1936–1976: orgaanilise keemia laboratooriumi assistent, instruktor-assistent 1937–1940; keemiaosakonna kemikaalide ja materjalide lao juhataja; orgaanilise ja biokeemia kateedri dotsent 1940–1941, laboratooriumi dotsent 1941–1944. Eesti NSV Tööstuse Teadusliku Uurimise Keskinstituudi teadusala asedirektor 1941; Eesti NSV Teaduste Akadeemia Tööstusprobleemide Instituudi orgaanilise keemia ja tehnoloogia laboratooriumi juhataja 1944–1947.  Orgaanilise keemia ja pürogeensete protsesside kateedri dotsent 1945–1955; 1956–1976 TPI polümeeride sünteesi laboratooriumi rajajaid ja teaduslik juhendaja 1959–1965.

Keemia-mäeteaduskonna dekaan 1946–1947; orgaanilise keemia kateedri juhataja 1951–1973, professor 1956–1973, konsultantprofessor 1973–1976.

Teaduste kandidaat keemias 1946, teaduste doktor keemias 1956 (Leningradi Riiklik Ülikool).

Eesti NSV Teaduste Akadeemia korrespondentliikmeks valiti 1961. aastal orgaanilise keemia alal.[*viide?*]

  

  

Teadustöö põhisuunad on 1,4-dieenide süntees, põlevkivi kerogeeni koostis ja struktuur, aromaatsete süsivesinike keemilised omadused. Hugo Raudsepp oli põlevkivifenoolidealaste uurimistööde algatajaid.

Avaldas üle 140 publikatsiooni, õpiku "Orgaaniline keemia" (1967) autor, "Vene-eesti keemiasõnastiku" (1964) üks koostajaid. 9 autoritunnistust ja patenti.

Tema juhendamisel on kaitstud üle 20 kandidaadiväitekirja.

Isiklikku
---------

Tema tütar on raamatugraafik Iivi Raudsepp.

Liikmesus
---------

* 1928–1940 Eesti Loodusuurijate Selts
* Akadeemiliselt kuulus Üliõpilasselts Liivikasse.
* D. I. Mendelejevi nimeline Üleliidulise Keemia Selts
* 1942 Eesti Keemia Seltsi liige, esimees
* 1975–1976 Soome Keemia Seltsi välisliige
* Eesti NSV vabariikliku keemia terminoloogiakomisjoni liige, esimees ja eestikeelse keemiaterminoloogia arendaja
* Tallinna Teadlaste Maja

Tunnustus
---------

* 1985 – Paul Kogermani mälestusmedal (postuumselt)
* 1961 – Eesti Teaduste Akadeemia akadeemik (orgaaniline keemia)
* 1948 – Nõukogude Eesti preemia (kaasautor Karl Kask)

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Tallinna Tehnikaülikooli professorid läbi aegade. Tallinn: Tallinna Tehnikaülikool, 2008. Lk 349-350
2. 1 2  Eesti teaduse biograafiline leksikon. Köide 3. [Tallinn] [2013]. Lk 1041-1042

Välislingid
-----------

* *Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944*
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013, lk. 1041-1042
**Carl August Tanton** (10/22. aprill 1801 Haapsalu – 13. juuni (vana kalendri järgi 31. mai) 1890 Paldiski) oli Eesti orelimeister.

Carl August Tantoni säilinud orelid
-----------------------------------

* Nissi kiriku orel II/19 (1840)
* Martna kiriku orel I/4+2 (1846)
* Lihula kiriku orel I/6 (?)
* Kullamaa kiriku orel I/12 (1854)

Carl August Tanton meisterdas oreleid mitmesse Läänemaa, Harjumaa ja Tallinna kirikusse, kuid paljud neist ei ole säilinud, näiteks Niguliste ja Paldiski kirikus, või on ümber ehitatud, näiteks Hageri, Juuru ja Tallinna Konsistooriumi harjutusorel.

Isiklikku
---------

Carl August Tanton oli abielus Henriette Bergiga (1805–1888), kellega tal oli viis last. Lapsed asusid Peterburi ja Riiga, optandina pöördus tagasi Eestisse pojapoeg Sergius (1871 Peterburi – 1939 Tartu), kes ameti poolest oli raamatupidaja, ent kelle nimel on mitmeid patente. Tema poeg Boris Nikolai (1907 Peterburi – 1980 Bremen) oli tuntud üliõpilastegelane, ajakirjanik, mängis ka jalgpalli ning aitas 1941. aastal korraldada baltlaste järelümberasumist Saksamaale. Suguvõsa oligi Eestisse tulnud Saksamaalt, Carl Augusti vanaisa Daniel Cristoph Tanton oli ametilt kingsepp (sündinud 1742 Stralsundis) ja kolinud Haapsallu, mistõttu viidatakse ka rootsi juurtele, aga ka prantsuse päritolule. Orelimeistri perekond kolis Paldiskisse 1869. aastal; Carl Tanton oli sealse linnavalitsuse liige (1880 kuni surmani) ja majaomanik. Maja asus paekaldal linna ja kindluse vahel; hooned hävinesid tulekahjus 1919. aastal, ent kohanimena kasutati nime Tantoni kallas kuni 1940. aastateni (tänapäeval Põhjasadama territoorium).

Carl August Tanton suri kopsupõletikku. Ta on maetud Paldiski kalmistule.

Viited
------

1. ↑  "TLA.238.1.39\_32 l.32p-33 Tln Püha Vaimu abielukanne". *VAU*. Vaadatud 21.05.2023.
2. ↑  ""Helisev Kullamaa" austas orelimeistrit". *Lääne Elu, DIGAR*. 7.06.2016. Vaadatud 21.05.2023.
3. ↑  Lepalaan, Loit (28.08.2014). "Kullamaa kihelkonnakiriku oreli juubel". *Kullamaa valla ajaleht*. **4** – *cit. via* DIGAR.
4. ↑  Lepnurm, Hugo (12.06.1971). "Eesti oreliehituse ajalugu ja meistrid". *Estniska Dagbladet; algne Sirp ja Vasar*. **46**: 4 – *cit. via* DIGAR.
5. ↑  "Leinateateid". *Postimees* (285): 8. 22.10.1939 – *cit. via* DIGAR.
6. ↑  "Eestlaste katsed sakslastena ümber asuda Saksamaale". *Eesti Päevaleht = Estniska Dagbladet*. 11.09.1976 – *cit. via* DIGAR.
7. ↑  "EAA.4918.1.1875\_5". *VAU*. Vaadatud 21.05.2023.
8. ↑  Lepalaan, Loit (15.04.2021). "Kultuurisõnumeid Kullamaalt". *Lääne Nigula valla leht* – *cit. via* DIGAR.
**Kohila mõis** (saksa keeles *Koil*) oli rüütlimõis Hageri kihelkonnas Harjumaal. Tänapäeval asub endine mõisasüda Kohila alevis Kohila vallas Rapla maakonnas.

Kohila mõisa peahoone
Mõisa peahoone

Ajalugu
-------

Kohila mõisat on esimest korda mainitud aastal 1438, kui mõis kuulus Tödwenitele. Moritz Wrangell abiellus Wilhelm Tödweni tütre Eddega ja sai kaasavarana Kohila koos väikese mõisa Taggani ja Kirever veskiga. Liivimaa ordu maameister Hermann von Brüggenei (Hasenkamp) läänistas Moritz von Wrangellile Kohila mõisa. 16.–18. sajandil kuulus mõis von Wrangellide perekonnale. 1649. aastal kinnitas Rootsi kuninganna Kristiina Hans Wrangellile mõisa kuulumist samadel tingimustel nagu juba tema vanaisa mõisat oli pidanud.

Aastatel 1771–1906 kuulus mõis von Brevernite aadlisuguvõsale, kes ehitasid mõisakompleksi ka esinduslikumalt välja.

Mõisahoone
----------

Mõisa härrastemaja on ehitatud 19. sajandi I veerandil ja tollal kuulus see Brevernitele. 
Hiljem kuulus mõis Kohila Paberivabrikule. Mõis on arhitektuuriliselt klassitsistlikus stiilis.
Pärast mõisa põlemist 1905. aastal ostis selle Kohila Paberivabrik. Ettevõte sai alguse mõisnikule kuulunud kümne töölisega puupapivabrikust (1893). 

Tänapäeval on mõisasüda jäänud Kohila alevi piiresse, mõisa sihitee on muutunud alevitänavaks. Alev hakkas tekkima 20. sajandi algul Kohila raudteejaama ning teeristis paiknenud Kapa kõrtsihoone juurde (viimane on hävinud). 

2013. aasta 1. septembrist tegutseb mõisa peahoones Kohila Mõisakool.

* Kohila mõisa ait-kuivatiKohila mõisa ait-kuivati
* Kohila mõisa ait-kuivatiKohila mõisa ait-kuivati
* Kohila mõisa sepikodaKohila mõisa sepikoda
* Kohila mõisa tall-tõllakuurKohila mõisa tall-tõllakuur
* Kohila mõisa teenijatemaja varemedKohila mõisa teenijatemaja varemed
* Kohila vesiveskiKohila vesiveski

Viited
------

1. ↑  *Eesti entsüklopeedia.* 12. köide: *Eesti A–Ü.* Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2003, lk 233.
2. 1 2 3  Kultuurimälestiste riiklik register (vaadatud 16.03.2013)

Välislingid
-----------

* Kohila mõis kultuurimälestiste riiklikus registris
* Kohila mõis (Hageri khk), Kinnistute register Eesti Rahvusarhiivis
**Väike-Kareda mõis** (saksa keeles *Essenberg*) oli rüütlimõis Peetri kihelkonnas Järvamaal. Nüüdisajal jääb kunagine mõis Järva valda Järva maakonnas.

Ajalugu
-------

Väike-Kareda mõis eraldati 1749. aastal Esna mõisast, ning selle esimesteks omanikeks olid Uexküll-Gyldenbandid.

1780. aastal ostis mõisa Moritz Engelbrecht von Kursell ning juba aastal 1782 Gustav Friedrich von Engelhardt. Engelhardtide kätte jäi mõis 1841. aastani, mil mõisa ostis Christoph von Brevern.

Hiljem läks mõis abielu kaudu Friedrich von Luederile ja aastal 1880 ostis mõisa Thure Rausch von Traubenberg, kelle kätte see jäi kuni 1919. aasta võõrandamiseni.

Mõisakompleks
-------------

1868. aastal ehitati kõrgel soklil paiknev ühekorruseline historitsistlik härrastemaja. Hoonet ilmestas esinduslik klaasveranda.

Pärast riigistamist asus hoonesse kool, mis tegutses seal 1970. aastateni. Seejärel seisis hoone pikalt tühjana ja lagunes.

Tänapäeval on hoone eravalduses, kuid lagunenud.

Alles on mitu kõrvalhoonet, sealhulgas ait ja valitsejamaja.

Vaata ka
--------

* Eesti mõisate loend

Kirjandus
---------

* Alo Särg, "Järvamaa mõisad ja mõisnikud". Argo, Tallinn 2005

Välislingid
-----------

* Väike-Kareda mõisast Eesti mõisaportaalis

Järva-Peetri Püha Peetruse kirik
Peetri kihelkond

**Kirik**: Peetri  

**Mõisad**: Ammuta mõis | Aru mõis (Aru) | Aru mõis (Arrohof) | Aru mõis (Arro) | Ataste mõis | Enari mõis | Esna mõis | Huuksi mõis | Kodasema mõis | Koigi mõis | Koordi mõis | Köisi mõis | Küti mõis | Lähevere mõis | Müüsleri mõis | Olli mõis | Palasi mõis | Palu mõis | Peetri kirikumõis | Prandi mõis | Põhjaka mõis | Päinurme mõis | Sargvere mõis | Silmsi mõis | Suur-Öötla mõis | Viisu mõis | Vodja mõis | Väike-Kareda mõis | Väike-Öötla mõis
Endise Tihemetsa rongipeatuse perroon aastal 2007
Endise Tihemetsa peatuse asukoht aastal 2013
**Tihemetsa raudteepeatus** oli raudteepeatus Pärnumaal Saarde vallas Leipste küla lähedal, umbes 2 km kaugusel Tihemetsast. 
Läbi Tihemetsa kulges kuni 2008. aastani laiarööpmeline Pärnu–Mõisaküla raudtee, mis omakorda oli osa Tallinna–Pärnu–Riia raudteest.

Viimane reisirong sõitis läbi Tihemetsa 31. jaanuaril 1996. Kaubarongid sõitsid Pärnu–Mõisaküla vahet kuni 2000. aastani. 
Tihemetsale eelnes Pärnu poolt tulles Kilingi-Nõmme raudteejaam ja järgnes Mõisaküla raudteejaam. Raudteepeatuses asus üks madal perroon.

Voltveti raudteejaam
--------------------

Endine Voltveti jaam aastal 2007
Kitsarööpmelise raudtee ajastul asus hilisema Tihemetsa peatuse ja Kilingi-Nõmme vahel Voltveti raudteejaam (*Quellenstein, Woltweti*).  Jaamahoone ehitati tüüpprojekti järgi sarnaselt Papiniidu, Surju, Saku jm jaamahoonetega ning see valmis 1896. aastal. Toona jäi see Saarde kihelkonda Voltveti mõisa maadele. Aastatel 1926–1927 laiendati jaamahoonet. Jaamahoone varemed asusid aadressil Vanamõisa tee 17, Allikukivi.

Vaata ka
--------

* Voltveti mõis
* Pärnu–Mõisaküla raudteelõik
* Kitsarööpmeline raudtee Eestis

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Eelnev peatus** | **Endine raudteepeatus**  | **Järgnev peatus** |
|  Kilingi-Nõmme |  **Tihemetsa** | Mõisaküla  |

Viited
------

1. ↑  PÄRNU - MÕISAKÜLA; Eesti Raudteeajaloo Selts
2. ↑  FOTO: Diiselrong DR1A-232 Tihemetsa raudteepeatuses - Baltic Trains Picture Gallery
3. ↑  Voltveti jaam | Histrodamus.ee
**Leida Sipria** (13. oktoober 1921 Petrograd – 19. juuli 2010) oli eesti parteitegelane.

Enne Teist maailmasõda õppis Leningradis elektriinseneri eriala. Astus vabatahtlikuna Punaarmeesse, teenis Eesti Laskurkorpuse koosseisus kirurgiaõena. 1943. aastal astus ÜK(b)P liikmeks.

1945. aastast oli Leida Sipria Eesti NSV Põlevkivi- ja Keemiatööstuse Ministeeriumi osakonnajuhataja, aastail 1948—1949 Ubja kaevanduse ülem. 1949. aastast töötas uuesti Põlevkivi- ja Keemiatööstuse Ministeeriumis osakonnajuhatajana.

1950. aastal töötas ta Eesti NSV põlevkivi- ja keemiatööstuse ministeeriumi osakonna juhataja asetäitjana. 1951. aastast oli ta EKP Tallinna Mererajooni Komitee tööstus- ja transpordiosakonna juhataja, 1952. aastast töötas EKP Tallinna Oblastikomitee tööstus- ja transpordiosakonna juhataja asetäitjana.

1953. aastast tööl EKP Keskkomitees: oli instruktor, osakonnajuhataja asetäitja, tööstus- ja transpordiosakonna juhataja, kerge- ja toiduainetetööstuse ning kaubanduse osakonna juhataja ning alates 1967. aastast kerge- ja toiduainetetööstuse osakonna juhataja.

Aastatel 1963–1980 oli ta Eesti NSV Ülemnõukogu VI, VII, VIII ja IX koosseisu saadik.

1950. aastatest 1980. aastani oli ta EKP Keskkomitee liige.

Ta on maetud Tallinna Metsakalmistule.

Isiklikku
---------

Eesti NSV kergetööstuse ministri asetäitja Georg Rebane (Georgi Hugo p. Rebane) oli tema abikaasa.

Viited
------

1. ↑  Meie väeosa võitlejad ja ohvitserid astuvad ÜK(b)P ridadesse. Rahva Hääl, 11. november 1943
2. ↑  Olev Liivik. Eestimaa Kommunistliku Partei Keskkomitee aparaat 1945–1953. Magistritöö. Tartu Ülikool, 2005
3. ↑  Leida Aleksandri t. Sipria, Eesti NSV Ülemnõukogu IX koosseis = Верховный Совет ЭССР IX созыв: biograafiline lühiteatmik. EESTI RAAMAT TALLINN 1976, lk 152
4. ↑  Kalmistute register HAUDI

Välislingid
-----------

* Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Leida Sipria, EKP KK osakonnajuhataja
Hubble'i süvavaade
Hubble'i süvavaate asukoht
**Hubble'i süvavaade** (*Hubble Deep Field*) on Hubble'i kosmoseteleskoobi foto Suure Vankri tähtkujus asuvast piirkonnast.

Foto katab tähistaevast umbes 2,6 kaaresekundi ehk umbes ühe 24-miljondiku suuruse ala, mis on võrreldav 100 meetri kaugusel asuva tennisepalliga. Pilt koostati 342 Hubble'i fotost, mis pildistati 18.–28. detsember 1995. Kuna pildistatud piirkond oli väike, asuvad ainult mõned üksikud pildil olevad tähed Linnuteel ja peaaegu kõik 3000 pildil nähtavat objekti on galaktikad, millest mõned on noorimad ja kaugeimad teadaolevad galaktikad.

1998. aastal pildistas Hubble'i kosmoseteleskoop sarnaselt ka lõunataeva piirkonda ning selle pildi nimeks sai Hubble'i lõuna süvavaade. Piltide sarnasus tugevdas astronoomide hüpoteesi, et Universum on ühtlase ehitusega ning Maa asub tavalises Universumi piirkonnas. 2006. aastal avaldas NASA foto, mis sai nimeks Hubble'i ülisüvavaade.

Vaata ka
--------

* Webbi esimene süvavaade

Viited
------

1. ↑  "When Hubble Stared at Nothing for 100 Hours". *National Geographic*. Vaadatud 14. oktoober 2021.
2. ↑  "Discoveries - Hubble's Deep Fields". *NASA*. Vaadatud 14. oktoober 2021.
3. ↑  "Hubble Ultra Deep Field". *ESA Hubble*. Vaadatud 14. oktoober 2021.
Joseph Paintsil (2020)
**Joseph Paintsil** (sündinud 1. veebruaril 1998 Accras) on Ghana jalgpallur, kes mängib ründava poolkaitsja või vasaku äärepoolkaitsjana Major League Socceri (MLS) klubis LA Galaxy ja Ghana jalgpallikoondises.

Ta alustas klubikarjääri Ghana klubis Tema Youth. 2017. aastal lõi Paintsil Ghana kõrgliigas kümme väravat.

Hooajal 2017/18 mängis Paintsil Ungari kõrgliigaklubis Ferencvárosi ning lõi 25 mänguga kümme väravat.

2018. aasta juulis liitus ta Belgia kõrgliigaklubiGA Genk. Belgia kõrgliigas lõi ta kaks esimest väravat 7. oktoobril 2018 mängus Genti vastu. Hooaja lõpus tuli ta Genkiga Belgia meistriks. Hooajal 2021/22 oli ta Genkist laenul Türgi kõrgliigaklubis Ankaragücü, kus lõi 11 väravat. Hooajal 2022/23 tegi Paintsil silmapaistva hooaja Belgia kõrgliigas, kui lõi 17 väravat, millega oli liigas paremuselt viies väravalööja.

2024. aasta veebruaris sõlmis ta nelja-aastase lepingu LA Galaxyga.

Ghana jalgpallikoondises tegi Paintsil debüüdi 25. mail 2017 sõprusmängus Benini vastu. Uuesti pääses ta Ghana koondisse ligi viis aastat hiljem. Ta on kuulunud Ghana koondisse 2022. ja 2024. aasta Aafrika rahvaste karikavõistlustel.

Tema vanem vend Seth Paintsil on samuti jalgpallur.

Saavutused
----------

Genk
* Belgia kõrgliga: 2018–19
* Belgia superkarikas: 2019

Viited
------

1. ↑  "Genk: hivatalosan bejelentették Paintsil szerződtetését". *Nemzeti Sport*. 11. juuni 2018.
2. ↑  "LA Galaxy sign winger Joseph Paintsil from Genk". mlssoccer.com. 22.2.2024. Vaadatud 10.03.2024
3. ↑   (vaadatud 22.1.2024)
Daniel Mesotitsch
**Daniel Mesotitsch** (sündinud 22. mail 1976 Villachis) on Austria laskesuusataja. 

Ta on harrastanud laskesuusatamist alates 1997. aastast ja kuulub Union Rosenbachi klubisse.

Mesotitsch võistles täiskasvanute tippvõistlusel esimest korda 2001. aasta maailmameistrivõistlustel Pokljukas. Ta suusatas avavahetust Austria võistkonnas 4x7,5 km teatesõidus nii 2005. aasta MM-il Hochfilzenis, kus saadi pronksmedal, kui ka 2009. aasta MM-il Pyeongchangis, kus oldi teised. 2008. aasta MM-il Östersundis oli ta teatevõistkonna liikmena neljas 2007. aasta MM-il kuues. Individuaalselt on tal MM-il parimaks kohaks jäänud 12. koht 20 km distantsil nii 2003. aasta MM-il Hantõ-Mansiiskis kui 2007. aastal Anterselvas. 

Maailma karikasarjas osales Mesotitsch esimest korda 12. detsembril 1999 Pokljukas 12,5 km jälitussõidus, kus ta sai 60 osalenu seas 46. koha. Esimese punktikoha MK-etapil sai ta veebruaris 2001 Salt Lake Citys 20 km eraldistardiga sõidus, kui jõudis finišisse 22. kohal. Esimese võidu sai Mesotitsch 24. jaanuaril 2002 Anterselvas 20 km eraldistardiga sõidus. Varem polnud ta kordagi MK-etappidel jõudnud kümne parema hulka. Samal nädalal sai ta 12,5 km jälitussõidus kolmanda koha. Järgmine kord jõudis ta poodiumile jälle Anterselvas, kui seal toimus 21. jaanuaril 2009.–2010. aasta maailma karikasarja järjekordne etapp. Seekord oli ta 20 km eraldistardiga sõidus teine. Kaks päeva hiljem peetud 12,5 km jälitussõidus sai ta oma teise võidu MK-etapil.

Saavutused
----------

###  Olümpiamängudel

* 2014 Venemaa Sotšis
	+ pronksmedal 4×7,5 km teatesõidus

### Maailmameistrivõistlustel

* 2005 Austria Hochfilzenis
	+ Pronks pronksmedal 4x7,5 km teatesõidus
* 2009 Lõuna-Korea Pyeongchangis
	+ Hõbe hõbemedal 4x7,5 km teatesõidus

### Maailma karikasarjas

Daniel Mesotitsch on (seisuga 24. jaanuar 2010) osalenud kokku 166 maailma karikasarja  
etapil ja jõudnud poodiumile neli korda, millest kahel korral kõige kõrgemale astmele.

#### Maailma karikasarja etapivõidud

| Jrk-nr | Aasta | Kuupäev | Koht | Riik | Ala |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | 2002  | 24. jaanuar  | Anterselva |  Itaalia | 20 km eraldistardist sõit |
| 2. | 2010  | 24. jaanuar  | Anterselva |  Itaalia | 12,5 km jälitussõit |

Välislingid
-----------

* Daniel Mesotitsch IBU kodulehel (inglise)
Kaart

**Lielvārde piiskopilinnus** (endine nimi *Schloß Lennewarden* või *castrum Lennewarde*) oli Riia piiskopkonna linnus tänapäeva Lielvārde linna territooriumil Daugava jõe ääres. Linnus asus jõe kõrgel kaldal ja oli ümbritsevast maastikust eraldatud kahe kraaviga.

Riia piiskop Albert andis 1201. aastal Lielvārde piirkonna benefiitsiks Danielile, kes hakkas seal vana muinaslinnuse naabrusse endale residentsi ehitama ilmselt 1206. aastal. Linnus oli kasutusel ilmselt kuni 14. sajandini, mil kunagise Lielvārde muinaslinnuse asukohta ehitati Lielvārde piiskopilinnus. Ühtlasi asus seal Riia peapiiskoppide lauamõis.

Aastail 1514–1534 asus linnuses bernardiinide klooster. Selle juurde rajati kirik, mis kujunes Lielvārde kihelkonnakirikuks.

Piiskopilinnuse varemed aastal 2011
Linnus oli kasutusel kuni Liivi sõjani. Aastal 1559 võtsid Poola väed linnuse oma kaitse alla, ent aastal 1577 vallutasid Vene väed Lielvārde ja hävitasid linnuse.

Aastal 1633 asus Nils Assersson Mannersköld linnust taastama, ent tööd jäid pooleli ning taastatud osa võeti kasutusele Lielvārde mõisa majandushoonetena.

Aastal 1792 kirjutas Johann Christoph Brotze, et hoonel on säilinud kaks korrust. Tänapäeval on teine korrus säilinud vaid kohati.

Viited
------

1. ↑  Indriķa hronika. Läti keelde tõlkinud Ā. Feldhūns; eessõna ja kommentaarid Ē. Mugurēvičs. Rīga: Zinātne, 1993. V peatükk, kommentaar 4

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Lielvārde piiskopilinnus** |
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib **laevast**; **vanakreeka kangelase** kohta vaata artiklit Achilleus; sarnase nimega **taimeperekonna** kohta vaata artiklit Raudrohi* |

---

Vaade Kymi sadamale, kai ääres seisev suurem laev on Achilleas
**Achilleas**, kreeka keeles Αχιλλέας on kreeka laevafirmale Skyros Shipping Company kuuluv laev, mis ehitati Jaapanis aastal 1987 ja restaureeriti kreeklaste poolt aastal 2004. Laev võeti Kreekas kasutusele märtsis 2005. 

Achilleas vahetas välja laevafirma eelmise laeva Lycomedes. Võrreldes eelmainituga on Achilleas suurem laev, sellel on rohkem kohti reisijatele ja suurem autotekk. Samuti on Achilleas kiirem kui seda oli Lycomedes. Sellel on ka kaks turisti-*Lounge'i* ja üks VIP-*Lounge*. Samuti kolm baari, millest üks asub välistekil.

Laeva Achilleas kerepikkus on 90,40 meetrit ja laius 16,60 meetril. Laev mahutab kuni 600 reisijat ja autotekil on ruumi 160 sõidukile.
Laev ühendab Kymi sadamat Skýrose saarega, olles üks viis, kuidas Mandri-Kreekast Skýrosele pääseb.

 *Pikemalt artiklis Skýrose saar*

Viited
------

1. ↑  "Ship". *Sne* (Ameerika inglise). Vaadatud 9. augustil 2023.
2. ↑  "Destinations Archives". *Sne* (Ameerika inglise). Vaadatud 9. augustil 2023.

Välislingid
-----------

* Skyros Shipping Co. koduleht
Ilja Tšernoussov
**Ilja Grigorjevitš Tšernoussov** (vene Илья Григорьевич Черноусов; sündinud 7. augustil 1986 Novosibirskis) on Venemaa murdmaasuusataja.

Tšernoussov võitis juunioride maailmameistrivõistlustel 2005. aastal Rovaniemis 4×10 km teatesõidus Venemaa koondise koosseisus kuldmedali. 2006. aasta juunioride MM-il Kranjis sai ta hõbemedali nii 20 km suusavahetusega sõidus Petter Northugi järel kui ka 4×5 km teatesõidus. 2007. aasta juunioride MM-il(U23) Tarvisios oli ta teine 15 km vabasõidus. Võitis selle distantsi Dario Cologna. 2008. aastal kuni 23-aastaste MM-il Mallesis oli ta 30 km ühisstardiga vabasõidus jälle Dario Cologna järel teine.

Täiskasvanute rahvusvahelistel võistlustel osales Tšernoussov esimest korda 2007. aasta maailmameistrivõistlustel Sapporos, kus ta sai 30 km suusavahetusega sõidus 31. koha.

Maailma karikasarjas osales Tšernoussov esimest korda 18. novembril 2006 Gällivares, kus sai 15 km vabasõidus 26. koha. Esimest korda jõudis ta kolme parema hulka 2009.–2010. aasta maailma karikasarja Rõbinski etapil 23. jaanuaril 2010. aastal 30 km suusavahetusega sõidus, kui oli teine. 4. veebruaril 2011. aastal samas kohas peetud 2010.–2011. aasta maailma karikasarja etapil võitis Tšernoussov esimest korda MK-võistlustel 30 km suusavahetusega sõidu.

Saavutused
----------

###  Olümpiamängudel

* 2014 Venemaa Sotšis
	+ pronksmedal 50 km vabastiilis

### Maailmameistrivõistlustel

* 2011 Norra Oslos
	+ Pronks pronksmedal 30 km suusavahetusega sõidus

### Juunioride maailmameistrivõistlustel

* 2005 Soome Rovaniemis
	+ Kuld **juunioride maailmameister** 4×10 km teatesõidus
* 2005 Sloveenia Kranjs
	+ Hõbe hõbemedal 20 km suusavahetusega sõidus
	+ Hõbe hõbemedal 4×5 km teatesõidus
* 2007 Itaalia Tarvisios
	+ Hõbe hõbemedal 15 km vabasõidus
* 2008 Itaalia Mallesis
	+ Hõbe hõbemedal 30 km ühisstardist vabasõidus

### Maailma karikasarjas

#### Maailma karikasarja etapivõidud

Ilja Tšernoussov on startinud maailma karikasarja etappidel 133 korral (seisuga 13. jaanuar 2015). Poodiumile on ta jõudnud 9 korral, millest 2 kord on ta olnud kõige kõrgemal astmel.

| Jrk-nr | Aasta | Kuupäev | Koht | Riik | Ala |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **1.** | 2011 | 4. veebruar | Rõbinsk |  Venemaa | 20 km suusavahetusega sõidus |
| **2.** | 2011 | 18. märts | Falun |  Rootsi | 3,3 km klassikasõidus |

Välislingid
-----------

* Ilja Tšernoussov FIS-i kodulehel (inglise)
Louis-Nicolas Clérambault (1676–1749)
**Louis-Nicolas Clérambault** (19. detsember 1676 Pariis – 26. oktoober 1749 Pariis) oli prantsuse organist, klavessinist ja helilooja.

Elu
---

Louis-Nicolas Clérambault sündis muusikute peres; tema isa ja kaks venda olid muusikud.

Ta õppis väga noorelt viiulit ja klavessiini mängima, samuti kompositsiooni ja laulu. Orelimängu õppis ta André Raisoni juures, kellele hiljem pühendas oma teosed.

Algul oli Louis-Nicolas Clérambault *madame* de Maintenoni teenistuses ja organist Grands-Augustini kirikus. Pärast kuningas Louis XIV surma sai Louis-Nicolas Clérambault organisti koha Saint-Sulpice'i kirikus ning õpetas Saint-Cyr-l'École'is vaestest aadliperedest pärit tüdrukuid. Tema töökohustus oli muusika ja laulu õpetamine ning koori juhatamine, orelimäng ja -õpetamine. Pärast André Raisoni surma sai Louis-Nicolas Clérambault organisti koha Grands-Jacobinsi kirikus.

Kogu tema elu möödus Pariisis.

Looming
-------

Louis-Nicolas Clérambault kirjutas palju religioosseid motette, hümne, Maarja ülistuslaule, *Te Deum*'e. 

### Teoseid

* Rohkem kui 25 kantaati Kreeka ja Rooma antiiksüžeedele
* sonaadid viiulile ja *basso continuo*'le
* tantsud klavessiinile (1704)
* orelipalad ja süidid (1710, kaks vihikut)

Välislingid
-----------

* / Werner Music Archive (WIMA)