recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Komarovo** (soome Kellomäki) on alev Venemaal Peterburi haldusalas Kurortnaja linnarajoonis. Piirneb läänes Zelenogorski ja idas Repinoga.

Ajalugu
-------

Pärast Soome iseseisvumist Venemaast 1917. aastal kuulus Viiburi kubermangu Terijoki valda kuulunud Kellomäki küla Soome Vabariigile, kuid Soome kaotas Karjala kannase alad 1940. aastal pärast Talvesõda NSV Liiduga.

Pärast ajutist territooriumi hõivamist Jätkusõja käigus (aastail 1941–1944) oli Soome sunnitud sõja kaotamise järel uuesti loobuma 1944. aastal Karjala kannase aladest (sh Kellomäki külast) NSV Liidu kasuks.

Nimemuutus
----------

1948. aastani kandis nime *Kellomäki*. Nimetati seal elanud botaaniku, NSV Liidu Teaduste Akadeemia presidendi Vladimir Komarovi auks Komarovoks.

Tähelepanuväärsused
-------------------

Komarovos asuvad peamiselt suvilad. 2001. aastal oli Komarovos 1100 elanikku.

Asub Peterburi kesklinnast umbes 40 km kaugusel ning pärast Peterburi – Viiburi raudtee valmimist 1870. aastal sai ta Peterburi elanike puhkekohaks, 1916. aastal oli külas umbes 800 suvilat ja seal viibis ka juveliir Peter Carl Fabergé.

Pärast Teist maailmasõda olid asulas Leningradi Kirjandusfondi puhkemajad, kus elas enne surma Anna Ahmatova, kes on sinna ka maetud 1966. aastal.
Komarovos on elanud ka akadeemik Dmitri Lihhatšov, näitleja Innokenti Smoktunovski, heliloojad Solovjov-Sedoi, Dmitri Šostakovitš ja Tovstonogov ning kirjanikud Daniil Granin ja Jevgeni Schwarz

Viited
------

1. ↑  26. Численность постоянного населения Российской Федерации по муниципальным образованиям на 1 января 2018 года, vaadatud 23.01.2019.
2. ↑  Комарово, комары и Комаровы
3. ↑  Комарово, комары и Комаровы

Välislingid
-----------

* Komarovo koduleht
* Olev Remsu. Kodunt kaugel. Suurlinna tunne. Eesti Raamat, 2008.
* 'Their Fate Has Been Decided': Monuments Of Russia's Silver Age Vanish From Environs Of St. Petersburg [Nende saatus on otsustatud": Peterburi ümbrusest kaovad Venemaa hõbedase ajastu mälestusmärgid.] RFE/RL, 17. juuli 2023
Merike Vanjuk, 2010
**Merike Vanjuk** (sündinud 3. juunil 1976 Kärdlas) on eesti orienteeruja.

Haridus
-------

Lõpetas 1994. aastal Kärdla Keskkooli ja 1999. aastal Tartu Ülikooli arstiteaduskonna stomatoloogia erialal.

Töö
---

Töötab 2005. aastast Tartu Ülikooli Kliinikumi Stomatoloogiakliiniku hambaproteesikeskuse arst-õppejõuna hambaravi erialal.

Sporditulemused
---------------

Harrastab orienteerumist 1986. aastast.

Aastatel 2001–2014 on võitnud Eesti meistrivõistlustel orienteerumisjooksus 13 kulda, 15 hõbedat ja 6 pronksi, lisaks ühe pronksi suusaorienteerumises.

Aastatel 2006–2010 osales Eesti koondises orienteerumisjooksu MMil, parim tulemus 10. koht lühirajal 2007. aastal. Osales orienteerumisjooksu EMil aastatel 2006, 2008 ja 2010 EMil, parim tulemus 6. koht teatejooksus Eesti naiskonna koosseisus 2008. aastal. Sõjaväelaste MMil orienteerumisjooksus võitnud teates Eesti naiskonna koosseises 2011 kulla, 2013 hõbeda ja 2009 pronksi. Balti meistrivõistlustel orienteerumisjooksus võitis tavarajal 2007 kuld-, 2008 ja 2012 pronks- ning teatevõistluses Eesti naiskonna koosseisus 2005 ja 2011 kuldmedali. Veteranide MMil orienteerumisjooksus võitis 2014. aastal klassis N35 kaks kuldmedalit: sprindis ja tavarajal.

Rogaini maailmameistrivõistlustel saavutas segavõistkondade arvestuses 2008. aastal Karulas 6. koha koos Armo Hiiega ja 2014. aastal USAs Black Hills mäestikus 6. koha koos Neeme Looritsaga. 

Aastatel 1997–2005 harrastas *indiaca*'t ja võitis Eesti meistrivõistlustel 4 kuld-, 2 hõbe- ja 3 pronksmedalit. Tuli Eesti meistriks *indiaca*'s 2003. aastal Eesti Telefoni SK/Tartu naiskonna koosseisus ja 2005. aastal Elioni SK Tartu naiskonna koosseisus ning ranna-*indiaca*'s 2003. aastal Eesti Telefoni SK/Tartu naiskonnas ja 2004. aastal Elioni SK Tartu naiskonnas. Ta oli *Indiaca* rahvusvahelise kategooria kohtunik aastatel 2003–2005.

Tunnustus
---------

* Hiiumaa parim naissportlane 1999, 2001, 2010, 2011, 2012, 2013
* Eesti Indiaca Liidu parim kohtunik 2003

Viited
------

1. ↑  "Tartu Ülikooli lõpetanute tähestikuline nimekiri". Originaali arhiivikoopia seisuga 12. august 2016. Vaadatud 12. jaanuaril 2015.
2. ↑  Eesti hambaraviportaal
3. ↑  Stomatoloogia kliinik. Kontakt
4. ↑  "ESBL sporditulemused. Merike Vanjuk". Originaali arhiivikoopia seisuga 20. aprill 2016. Vaadatud 12. jaanuaril 2015.
5. ↑  "Eestlastele veteranide MM-ilt 7 medalit! Eesti Orienteerumisliit. Uudised. 09.11.14". Originaali arhiivikoopia seisuga 12. veebruar 2015. Vaadatud 12. jaanuaril 2015.
6. 1 2  Eesti spordi biograafiline leksikon. Merike Vanjuk
7. ↑  "Eesti Indiaca Liit valis aasta 2003 parimad". Originaali arhiivikoopia seisuga 14. aprill 2017. Vaadatud 12. jaanuaril 2015.

Välislingid
-----------

* WoldofO. Athlete profile: Merike Vanjuk
* IOF Eventor. World Ranking results for Merike Vanjuk
* Stomatoloog Merike Vanjuk orienteerub lisaks meditsiinile hästi ka maastikul. Kliinikumi Leht. 12. august 2010
**Boriss Borissovitš Piotrovski** (vene keeles Борис Борисович Пиотровский; 14. veebruar (vkj 1. veebruar) 1908 Peterburi, Venemaa Keisririik – 15. oktoober 1990 Leningrad, Nõukogude Liit) oli vene arheoloog ja orientalist, professor, NSV Liidu Teaduste Akadeemia akadeemik (1970). 

Ta oli Venemaa keisririigi jalaväekindrali Bronislav-Adolf Piotrovski pojapoeg. Orientalist Mihhail Piotrovski on tema poeg. Aastatel 1964–1990 oli Boriss Piotrovski Riikliku Ermitaaži direktor.

Pärast Leningradi Riikliku Ülikooli lõpetamist töötas ta arheoloogia instituudis, seejärel Ermitaažis. Tema teaduslik uurimistöö keskendus Urartu tsivilisatsioonile. Alates 1939. aastast võttis ta mitmel korral osa teaduslikest ekspeditsioonidest Armeeniasse. Tema juhtimisel võeti ette suuremad arheoloogilised väljakaevamised Karmir Bluris kunagise Teišebaini kohal. Sõja esimesel aastal oli Piotrovski Leningradis, kus elas esimese blokaaditalve üle. Seejärel evakueeriti ta koos teiste Ermitaaži töötajatega (sealhulgas direktor Jossif Orbeli) Jerevani. 

1943. aastal ilmus tema esimene raamat – "История и культура Урарту" ('Urartu ajalugu ja kultuur'). Selle eest pälvis ta Stalini 2. järgu preemia. Tema tuntuim teos, 1959. aastal ilmunud "Ванское царство" ('Vani kuningriik'), tõlgiti mitmesse keelde.

Tunnustus
---------

* 1945 – valiti Armeenia NSV Teaduste Akadeemia korrespondentliikmeks
* 1946 – Stalini 2. järgu preemia
* 1961 – Armeenia NSV teeneline teadustegelane
* 1964 – Vene NFSV teeneline kunstitegelane
* 1967 – valiti Briti Akadeemia välisliikmeks
* 1968 – valiti Armeenia NSV Teaduste Akadeemia akadeemikuks
* 1968 – valiti Baieri Teaduste Akadeemia välisliikmeks
* 1983 – sotsialistliku töö kangelane

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Boriss Piotrovski** |

* "Ванское царство". books.google.ru
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib Kõrgõzstani parteist; Leedu ajalehe kohta vaata artiklit Respublika (ajaleht)* |

---

**Respublika** on Kõrgõzstani partei, mida juhib Ömürbek Babanov.

Partei loodi ametlikult 2010. aasta juunis. Partei kodulehe sõnul asutati see 2007. aastal.

Vastaste süüdistuste kohaselt ostis Babanov partei. Babanov eitab seda. Tema väitel asutati Respublika 2007. aastast eksisteerinud, Kamtšibek Uzakbajevi asutatud partei El talabõ (*Эл талабы*), baasil.

Vastased on Respublikat süüdistanud sidemetes kukutatud president Kurmanbek Bakijeviga.

Viited
------

1. ↑
2. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 4. jaanuar 2011. Vaadatud 10. oktoobril 2010.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
3. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 31. juuli 2010. Vaadatud 10. oktoobril 2010.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
4. ↑

Välislingid
-----------

* Partei veebileht
**Merike Martinson** (neiuna **Merike Kõuhkna**; sündinud 9. oktoobril 1940 Viljandis) on eesti arst ja poliitik, Eesti Keskerakonna liige. Aastatel 2005–2017 oli ta Tallinna abilinnapea. 

Ta on lõpetanud 1967. aastal Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna ning töötanud mitmes haiglas lastearsti ja anestesioloogina. 1979. aastal kutsuti ta äsja valminud Tallinna linna kliinilisse lastehaiglasse looma anestesioloogia-reanimatsiooniosakonda. 1983. aastal kaitses ta Moskva II Meditsiiniinstituudis meditsiiniteaduste kandidaadi väitekirja laste intensiivravi alal. 

Merike Martinson on olnud Tallinna Lastehaigla peaarst (1991–2001) ja enne abilinnapeaks hakkamist oli ka Tallinna Lastehaigla juhatuse esimees (2001–2005). 

Merike Martinson on 1998. aastast Eesti Keskerakonna liige. Ta on AS Lääne-Tallinna Keskhaigla, SA Tallinna Lastehaigla, SA Tallinna Lastehaigla Toetusfondi ja Mustamäe Kiriku Sihtasutuse nõukogu liige.

Tunnustus
---------

* 2000 Eesti Punase Risti III klassi teenetemärk
* 2002 aasta naine
* 2006 Tallinna teenetemärk (tunnustatud lastearst ja Tallinna Lastehaigla kauaaegne juht)
* 2007 Ühenduse Alkoholivaba Eesti aasta aateinimene (alkoholipoliitika, karskusidee edendamise ja Tallinna esimese alkoholivaba noortekohviku avamisele kaasaaitamise eest)
* 2015 Tallinna vapimärk

Isiklikku
---------

Tema vend on Tiit Kõuhkna.

Viited
------

1. ↑  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 1411
2. ↑  Tallinna linna autasud. Tallinna linna veebisait.
3. ↑  Merike Martinson valiti aasta aateinimeseks. SL Õhtuleht, 1. veebruar 2008.
4. ↑  15 aastat Tiit Kõuhkna preemiat. Tallinna Lastehaigla koduleht. Vaadatud 21.10.2020.

Välislingid
-----------

* Foto ja andmed volikogus tegutsemise kohta
* Merike Martinson saates "Kukul külas", 19. detsember 2004, 1. osa, WMA fail, 2. osa, WMA fail
Jugõd Tuj logo aastal 1923
**Komi Mu** (komi keeles Коми му, "Komimaa") on Sõktõvkaris ilmuv komikeelne ajaleht.

Esimene komiteemaline ajaleht oli Zõrjanskaja Žizn ('komi elu'), mis ilmus Ust-Sõssolskis aastal 1918. 1919. aasta kevadel nimetati see ümber: V Zõrjanskom Kraju ('Komi krais'). Aastal 1921 alustas Udž ('töö') ning sama aasta juulist Jugõd Tuj ('valgusküllane tee'). Ajaleht oli alguses venekeelne, kuid selles avaldati mõnikord ka komikeelseid ilukirjandusteoseid.

Ajaleht ilmub kord nädalas. Ajalehe tiraaž on umbes 7000 eksemplari.

Vaata ka
--------

* Komi keel
* Komi

Viited
------

1. ↑  "http://85.rkomi.ru/ru/SMI/index.html". Originaali arhiivikoopia seisuga 14. detsember 2008. `{{netiviide}}`: välislink kohas ``|Pealkiri=`` (juhend)
2. ↑  "http://apmk.rkomi.ru/left/smi\_oiv/pechatnie\_smi/gazeti/komi/". Originaali arhiivikoopia seisuga 4. märts 2016. `{{netiviide}}`: välislink kohas ``|Pealkiri=`` (juhend)
3. ↑  "https://www.komimu.com/index.php?option=com\_content&view=article&id=2&Itemid=11". `{{netiviide}}`: välislink kohas ``|Pealkiri=`` (juhend)
**Merike Komendant Phillips**, ka **Merike Phillips** (sündinud 17. juunil 1939 Eestis) on eesti päritolu USA arhitekt.

Ta elas Eestis kuni Saksamaale põgenemiseni 1944. aastal. 1950. aastal emigreerus koos perega Ameerika Ühendriikidesse.
Pärast abiellumist elab Wisconsini osariigis Kenoshas.

Ta lõpetas 1957. aastal Syracuse'i Ülikooli bakalaureusekraadiga *cum laude* arhitekti kutsega.

Ta on töötanud koos tuntud arhitektide Louis I. Kahni, Moshe Safdie ja Harry Weese'iga.

Isiklikku
---------

Merike Komendant Phillips on August Komendandi tütar ja Aado Kommendanti nõbu.

1989. aastal külastas ta koos vend Jüriga isakodu Nurmsis Järvamaal.

Hea joonistajana on ta jäädvustanud isa portree (vaata )

Ta oli abielus arhitekt Bill Phillipsiga, kes suri 2007. aastal.

Viited
------

1. ↑  Arnika Tegelman "Kojutulek võis musta märgi külge jätta" – Järva Teataja, 29. september 2002

Välislingid
-----------

* Foto
* Merike Komendant Phillips (inglise keeles)
* William Linton "Bill" Phillips, II (inglise keeles)
**Boriss Rõtov** (20. august 1937 Moskva – 10. september 1987 Tallinn) oli vene päritolu Eesti maletaja.

Ta lõpetas aastal 1954 Moskva 343. Keskkooli. Aastast 1964 elas ta Tallinnas.

Ta on mänginud Nõukogude Liidu meistrivõistluste poolfinaalis. Aastal 1969 võitis ta Balti turniiri. Aastal 1973 saavutas ta rahvusvahelisel maleturniiril **Tallinn 73** 10. koha (ja rahvusvahelise meistri palli), aastal 1975 turniiril **Tallinn 75** 12. koha ja aastal 1979 turniiril **Tallinn 79** 15. koha. Eesti meistrivõistlustel males sai ta aastal 1978 kulla, aastal 1975 hõbeda ja aastatel 1974 ja 1976 pronksi. Läti meistrivõistlustel males tuli ta aastal 1971 3. kohale. Aastatel 1970–1986 kuulus ta Eesti koondisse. Aastal 1973 tuli ta Eesti meistriks välkmales.

Ta töötas Laevastiku Tallinna Spordiklubis ja aastatel 1985–1987 Paul Kerese Malemajas maletreenerina.

Isiklikku
---------

Ta oli aastast 1963 abielus Merike Rõtovaga; nende poeg on Igor Rõtov, tütar Regina Narva.

Välislingid
-----------

* Biograafia ESBL-is
Komi lipp
**Komi Vabariigi lipp** on Venemaa Föderatsiooni kuuluva Komi Vabariigi lipp.

Lipp kinnitati 27. novembril 1991 Komi NSV lipuna ning 6. juunil 1994 kinnitati see uue seadusega ametlikult Komi Vabariigi lipuks.

Lipu kirjeldus
--------------

Komi Vabariigi lipp on sini-rohe-valge trikoloor.

Lipu laiuse ja pikkuse suhe on 2:3 (27. novembrist 1991 kuni 17. detsembrini 1997 oli see 1:2).

Sümbolite tähendused
--------------------

Lipu värvid annavad edasi Komimaa looduse omapära. Sinine tähendab taevalaotust ning põhjala suursugusust ja avarust. Roheline on lootuse ja külluse värv, mis sümboliseerib komide põhirikkust – hõlmamatut taigat. Valge on aga lume värv ning tähistab põhjala looduse puutumatust, lihtsust ja karmust ning märgib Komimaa kuulumist põhjapoolseimate maade hulka. Teise tõlgenduse järgi tähistab valge seal elavate rahvaste ja nende kultuuride võrdsust ning ühtsust. Märkimisväärne on ka komide lipu sarnasus hõimurahva eestlaste rahvuslipuga.

Vaata ka
--------

* Komi Vabariigi vapp

Välislingid
-----------

* Komi Vabariigi sümboolika Komi Vabariigi ametlikul kodulehel (vene keeles)
* Riiklik sümboolika: Komi Vabariik - Sõktõvkar (vene keeles)
Aktsiaselts **Respo Haagised** on Eesti haagisetootja. Peamiseks tegevusalaks on kuni 3500 kg kogukaaluga haagiste tootmine ja müük. Tootmismaht on keskmiselt 50 haagist päevas. Ettevõte põhineb eesti kapitalil.

Respo on turuliider Eestis ja Soomes ning viie suurima haagiste müüja seas Norras, Rootsis, Lätis ja Leedus.

Ajalugu
-------

Väikeettevõte Respo asutati 4. aprillil 1990. aastal Otepääl ja reorganiseeriti hiljem aktsiaseltsiks Respo Haagised. Tartumaal Ülenurme vallas renditi ruumid ja alustati haagiste väiketootmist. 1998. aasta sügisel osteti aktsiaseltsilt Tartu EPT töökojahoone Tõrvandis, kuhu järgmise aasta alguseks koondati seni eri paigus asunud tootmisüksused. Praeguseks kuulub ettevõttele tootmis-, olme-, kontori- ja laopinda kokku 20 000 m², lisaks 10 ha (100 000 m2) suurune territoorium valmis- ja pooltoodangu ladustamiseks. 

Kolme töötajaga alustanud firmast on saanud ettevõte, mis annab tööd sajakuuekümnele inimesele.

Tegevusalad
-----------

Toodetavate järelhaagiste nomenklatuuri kuulub üle saja mudeli, sealhulgas treilerid autode ja ehitusmasinate transportimiseks, furgoon- ja platvormhaagised, soojakuhaagised, minikaravanid, samuti vabaaja-haagised paatide, lumesaanide, mootorrataste veoks ja haagised ATV-dele. Valmistatakse ka sihtotstarbelisi haagiseid teemärgistuse, lipuvarraste, kerglennukite jms. tarbeks.

Toodangust eksporditakse 70%, peamiselt Soome, Norrasse, Rootsi, Venemaale, Leetu ja Lätti.

Aktsiaseltsile Respo Haagised kuuluvad tütarettevõtted **Respo Perävaunut OY** Soomes, **Respo AB** Rootsis, **Respo Tilhenger AS** Norras, **Respo Piekabes** **SIA** Lätis ja üks ühisettevõte **РЕСПО** Venemaal.

Ettevõte on märkimisväärselt investeerinud tootearendusse, digitaliseerimisse ja kaasaegsesse tehnoloogiasse (2009. a. juurutati kõrgtehnoloogiline arvprogrammeeritav lehetöötlemiskompleks PivaPunch, 2016. a. laserpink Amada LC ja CNC-lõikepink FlexiCam XL, 2019. a. keevitusrobot koos integreeritud töölauaga, 2020 aastal painutusrobot, 2021 aastal lehetöötlemiskeskus PrimaPower.

Respo eesmärgiks on olla oma valdkonnas tootearenduse tipus, tõsta uute toodete (soojakuhaagised, minikaravanid, multirull paadihaagised jt.) väljaarendamisega rahvusvahelist konkurentsivõimet. 

Kaasaegse haagisetootmise innovatiivsed lahendused pakuvad lisandväärtust kas suurenenud funktsionaalsuse, disaini ja vastupidavuse või odavama hinna läbi. Uued juurutatud haagiseperekonnad on kaasaegsed ja konkurentsivõimelised kogu Euroopas.

Kaubamärgid
-----------

* Soomes – Respo Peräkärryt
* Norras – Respo Tilhenger
* Rootsis – Respo Släpvagnar
* Leedus – Respo Priekabos
* Lätis – Respo Piekabes
* Venemaal – Реcпo прицепы

Välislingid
-----------

* Ettevõte koduleht
Dripati mõis 1903. aasta kaardil. Väljavõte kaardilt "Wegekarte des Wolmarschen Kreises mit den Kirchspiels- und Gutsgrenzen" (1903). Mõis on kaardil tähistatud numbriga 45
**Dripati mõis** (saksa keeles *Rammenhof*, läti keeles *Dripatu muiža*) oli rüütlimõis Liivimaal Volmari kreisis Aloja kihelkonnas. Tänapäevase haldusjaotuse järgi jääb mõisakompleks Limbaži piirkonda ja Staicele valda.

Ajalugu
-------

Algselt oli see mõis Ķirbiži mõisa kõrvalmõisaga. Aastal 1760 ostis selle Carl Gideon Laudon. Aastaks 1827 olid mõisa omanikeks saanud Seckid, toona pantis Johann Christoph von Seck mõisa 3800 rubla eest Aloja kirikuõpetajale Friedrich Hildele.

Aastal 1835 ostis mõisa pandiõiguse 3500 rubla eest Andreas Blumenthal. Aastaks 1837 olid aga Seckid leidnud raha, et panditud vara välja osta. Aastal 1842 pantisid nad mõisa 4000 rubla eest Otto Nicolai von Huhnile, kes selle aastal 1850 koos Rozēni mõisaga Hollandi konsulile Johann Friedrich von Schröderile müüs.

Mõisa suurus
------------

Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 3/8 adramaad ja sellele ei allunud ühtki hinge. Aastal 1757 kuulus mõisale sama palju maad ja see oli mõisa suurus ka aastal 1688. Aastal 1832 oli adramaid 7/20, aastal 1881 aga 1 ja 16/84, lisaks veel 38/80 adramaad mõisale kuuluvate talude koosseisus.

Karjamõisad
-----------

Aastal 1816 kuulus mõisale üks karjamõis: *Karolinen*.

Viited
------

1. ↑  Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, Heinrich von Hagemeister; lk. 143
2. ↑  Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 136.
3. ↑  Bienestamm, H. von. Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner, 1826, lk 247.
4. ↑  Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, Heinrich von Hagemeister; lk. 138
5. ↑  Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 127.

Kirjandus
---------

* *Baltisches historisches Ortslexikon*. Teil II. Lettland (Südlivland und Kurland). − Quellen und Studien zur baltischen Geschichte. Köln-Wien: Böhlau Verlag, 1990. Lk 496.

Aloja kirik.
Aloja kihelkond

**Kirik**: Aloja kirik  

**Pastoraat**: Aloja kirikumõis  

**Peamõisad**: Aloja mõis | Dripati mõis | Limšeni mõis | Puikule mõis | Rozēni mõis | Stakenberģi mõis | Ungurpilsi mõis | Urga mõis | Vīķi mõis  

**Kõrvalmõisad**: Ahre mõis | Kārlītise mõis  

**Karjamõisad**: Brinemoise mõis | Dilga mõis | Dudele mõis | Elisabethhofi mõis | Ermuiža mõis | Graudiņi mõis | Großhofi mõis | Kabbuli mõis | Kalna Rigali mõis | Karolinenhofi mõis | Ķīlise mõis | Krumini mõis | Mankaini mõis | Ņurka mõis | Paurise mõis | Puršēni mõis | Radsini mõis | Skarbuļi mõis | Staicele mõis | Strunķise mõis | Teterise mõis | Valdrava mõis | Vēverīte mõis | Vītiņši mõis
**Nikola Kljusev** (makedoonia keeles *Никола Кљусев*, 2. oktoober 1927 Štip – 16. jaanuar 2008 Skopje) oli Makedoonia majandusteadlane ja riigitegelane. Ta oli aastatel 1991–1992 Makedoonia peaminister.

Ta lõpetas aastal 1953 Belgradi Ülikooli majandusteaduskonna. Aastal 1964 kaitses ta majandusdoktori väitekirja, teemaks "Investeeringute majandusliku efektiivsuse hindamise kriteeriumid ja meetodid".

Ta alustas oma teaduslikku karjääri Makedoonia Tööstuse Teadusliku Uurimise Instituudis. Aastatel 1960–1967 töötas ta Skopjes Majanduse Instituudis. Aastal 1972 sai ta Skopje ülikooli majandusteaduskonna professoriks. Aastal 1988 valiti ta Makedoonia Teaduse- ja Kunstiakadeemia liikmeks, ta oli Demograafiliste uuringute nõukogu esimees.

27. jaanuarist 1991 17. augustini 1992 oli ta Makedoonia peaminister. Tema juhtimisel võeti kasutusele Makedoonia dinaar. Samuti juhtis ta Jugoslaavia vägede väljaviimist Makedooniast. Lisaks oli ta 30. novembrist 1998 27. juulini 2000 Makedoonia kaitseminister.
**Boriss Gridin** (ka **Boris Griidin**; 11. aprill 1910 Moskva – detsember 1942 Velikije Luki all) oli Eesti poksija. 

Ta hakkas poksimisega tegelema 1927. aastal Tallinna Poksiklubis, tema treener oli Nigul Maatsoo. 

Gridin oli Eesti meister kärbeskaalus (kuni 112 naela ehk 50,8 kg) 1931. aastal ja kukk-kaalus (kuni 119 naela ehk 53,5 kg) 1937. aastal.

Gridin kuulus kuus korda Eesti koondisse. Ta osales kolm korda Eesti-Soome maavõistlustel (1933–1934 ja 1938) ning kaotas kõik oma kohtumised. Ta osales ühe korra Eesti-Läti maavõistlustel (1935) ning võitis oma kohtumise. Ta osales kaks korda Eesti-Poola maavõistlustel (märts ja detsember 1938) ning kaotas mõlemad kohtumised.

Gridin töötas Tallinnas raudteetehastes lukksepana. Ta oli mobiliseeritud Punaarmeesse ja langes detsembris 1942 Velikije Luki all.

Viited
------

1. ↑  Tiit Lääne. "Eesti poks 100. Lühiülevaade poksist Eestis 1910-2010". Tartu 2010. Lk 27

Kirjandus
---------

* Spordibiograafiline leksikon. Tallinna Kirjastuse Kooperatiiv. Tallinn 1937
* Rein Pajur. "Poksi lugu". Tallinn 2009
Majorov (vasakul) koos Vladimir Putini (keskel) ja Vjatšeslav Staršinoviga 2000. aastal

| Medalikohad |
| --- |
| Olümpiamängud  |
| **Kuld** | 1964 | jäähoki |
| **Kuld** | 1968 | jäähoki |

**Boriss Aleksandrovitš Majorov** (vene keeles Борис Александрович Майоров; sündinud 11. veebruaril 1938 Moskvas) on endine Nõukogude Liidu jäähokikoondise ründaja (vasak ääreründaja). Ta on kahekordne olümpiavõitja (1964 ja 1968) ning viiekordne maailmameister (1963, 1965, 1966, 1967, 1969).

Kogu klubikarjääri jooksul mängis ta Moskva Spartakis (1955–1969). Nõukogude Liidu meistriks tuli ta klubiga aastatel 1962, 1967 ja 1969.

Ta võeti 1999. aastal Rahvusvahelise Jäähokiföderatsiooni Kuulsuste Halli (International Ice Hockey Federation Hall of Fame) liikmeks.

Pärast sportlaskarjääri lõppu töötas ta jäähokitreeneri ja -ametnikuna ning spordikommentaatorina. Ta oli Soome klubide Jokerit (1974–1976 ja 1990–1993) ja Tappara (1993–1995) ning Moskva Spartaki peatreener (1970—1971 ja 1985—1989).

Ta on Jevgeni Majorovi kaksikvend, kes oli ka jäähokimängija.
|  |
| --- |
|  |
| Medalikohad |
| Taliolümpiamängud |
| **Kuld** | 2010 | jäähoki |
| **Kuld** | 2014 | jäähoki |
| Maailmameistrivõistlused |
| **Hõbe** | 2009 | jäähoki |

**Drew Doughty** (sündinud 8. detsembril 1989 Londonis Ontario provintsis) on Kanada jäähokimängija, kes mängib kaitsjana NHL-i klubis Los Angeles Kings.

Aastatel 2005–2008 mängis ta Ontario Hockey League'i (OHL) klubis Guelph Storm. Hooajal 2007/08 pälvis ta liiga parimale kaitsemängijale antava Max Kaminsky Trophy.

2008. aastal valis Los Angeles Kings ta NHL-i *draft* '​is teise valikuna. Kingsi põhikoosseisu on Doughty kuulunud alates hooajast 2008/09. Debüüthooajal valiti ta uustulnukate sümboolsesse koosseisu (*NHL All-Rookie Team*).

Aastatel 2012 ja 2014 on ta Kingsiga võitnud Stanley karika. Hooajal 2015/16 pälvis Doughty liigahooaja parimale kaitsemängijale antava James Norris Memorial Trophy. NHL-i hooaja sümboolsesse koosseisu on ta valitud hooaegadel 2015/16 ja 2017/18. NHL-i tähtede mängule on Doughty valitud viis korda (2015, 2016, 2017, 2018, 2019).

2008. aastal tuli ta Kanada kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistriks. Aastatel 2010 ja 2014 tuli Doughty Kanada jäähokikoondise koosseisus olümpiavõitjaks. 2014. aasta taliolümpiamängudel valiti ta turniiri sümboolsesse koosseisu. 2009. aasta maailmameistrivõistlustel võitis ta koondisega hõbemedali.

Välislingid
-----------

* Drew Doughty NHL.com lehel
* Drew Doughty hockeydb.com lehel

| * v
* r
Los Angeles Kings |
| --- |
| 
**Väravavahid**: Pheonix Copley **·** Joonas Korpisalo |
| 
**Kaitsjad**: Mikey Anderson **·** Drew Doughty **·** Sean Durzi **·** Alexander Edler **·** Vladislav Gavrikov **·** Matt Roy **·** Jordan Spence **·** Sean Walker |
| 
**Ründajad**: Jaret Anderson-Dolan **·** Viktor Arvidsson **·** Quinton Byfield **·** Phillip Danault **·** Kevin Fiala **·** Carl Grundström **·** Alex Iafallo **·** Arthur Kaliyev **·** Adrian Kempe **·** Anže Kopitar **·** Rasmus Kupari **·** Blake Lizotte **·** Zack MacEwen **·** Trevor Moore **·** Gabriel Vilardi |

Mall:Stanley karikas 2012
Mall:Stanley karikas 2014
Kaart
Vaade Näituse 3 maja juurest edela suunas.
**Näituse tänav** (kuni 29. jaanuarini 1934 *Savi tänav*; saksa keeles *Lehmstraße*) on tänav Tartus. 1958. aastast kuni 28. oktoobrini 1987 kandis tänav nime **Oskar Lutsu tänav**.

See algab Kesklinnast Toomemäe jalamilt K. E. von Baeri tänavalt ning kulgeb üldiselt edelasse. Näituse tänava keskosa on Tähtvere ja Vaksali linnaosa piir. Näituse tänavaga ristuvad Veski, Taara puiestee, Kastani, Kooli, A. Haava, Vaksali tänav, Tapa–Tartu raudtee ja Lehola tänav. Näituse tänav lõpeb Veeriku linnaosas ristmikul, kus Ludvig Puusepa tänav läheb üle Ilmatsalu tänavaks.

Näituse tänava pikkus on umbes 1070 meetrit.

Tänava ääres asuvad Tartu Ülikooli õppehooned Näituse 2 (Uus Anatoomikum) ja Näituse 20.

Tartu linnavalitsus plaanis ehitada Näituse raudteeületuskohale tunneli, kuid täiendavatel uuringutel ilmnes projektis puudusi. Ka olid Näituse tänava elanikud tunneli rajamise vastu. Projekti ellu ei viidud.

Pildid
------

* Uus Anatoomikum, vaade Näituse tänavalt, 2013Uus Anatoomikum, vaade Näituse tänavalt, 2013
* Näituse 3Näituse 3
* Puitelamu, Näituse 5Puitelamu, Näituse 5
* Puitelamu, Näituse 8Puitelamu, Näituse 8
* Vaade Vaksali ristmikult kesklinna pooleVaade Vaksali ristmikult kesklinna poole
* Vaade kesklinna pooleVaade kesklinna poole
* RaudteeülesõitRaudteeülesõit

Ajalugu
-------

Savi tänaval tegutses Tartu linna XVI algkool.

Viited
------

1. ↑  Martin Šmutov: "Raad valis välja Näituse tänava liiklustunneli lahendusvariandi", Tartu Postimees, 19. juuli 2004
2. ↑  Jüri Saar: "Näituse tänava tunnel jääb ehitamata", Tartu Postimees, 28. mai 2008

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Näituse tänav (Tartu)** |
Oleg Gazmanov 26. detsembril 2012 aastal
**Oleg Gazmanov** (vene keeles *Оле́г Миха́йлович Газма́нов*; sündinud 22. juulil 1951 Gussevis) on nõukogude ja vene laulja, helilooja ja luuletaja.

Ta on spetsialiseerunud patriootlikele ja natsionalistlikele lauludele, aga ka lauludele, mis hõlmavad tavapärasemaid popteemasid. Gazmanov on popansambli Eskadron (*Эскадрон*) juht. Tema laule on esitanud ka teised vene šansooni stiilis, näiteks Mihhail Šufutinski. Ta on ka NSV Liidu spordimeistrikandidaat iluvõimlemise alal ja on tuntud oma akrobaatika poolest, mida esitas otsesaadete ajal, eriti muusikukarjääri alguses 1990. aastate hakul. 

2014. aasta juulis keelati Gazmanovil Lätti siseneda, väidetavalt "sõnade ja tegude tõttu, mis aitasid kaasa Ukraina suveräänsuse ja territoriaalse terviklikkuse õõnestamisele".  2015. aastal lisas Ukraina ta nende rahvuslikule julgeolekule ohtu kujutavate tegelaste nimekirja. 2016. aasta augustis keelas Leedu valitsus tal Vilniuse lennujaamas Leedusse sisenemise. 

18. märtsil 2022 laulis Gazmanov president Vladimir Putini korraldatud Moskva miitingul, millega tähistati Krimmi annekteerimist Venemaa Föderatsiooni poolt Ukrainast ja kus ta õigustas Venemaa 2022. aasta sissetungi Ukrainasse.  2022. aasta aprillis ja mais osales Gazmanov sissetungi toetamiseks korraldatud kontsertide sarjas. 

Oleg Gazmanov on 2015. aastal esinenud Tallinnas Nordea Kontserdimajas .

Tunnustus
---------

* NSV Liidu spordimeistri kandidaat
* Venemaa Föderatsiooni teeneline kunstnik ("*Заслуженный артист России*") (1995)
* Venemaa Föderatsiooni rahvakunstnik ("*Народный артист России*") (2002)
* Teeneteristi orden
* ordeni "Teenete eest Isamaa ees" IV järk (2012)
* Sõpruse orden (2018)
* Austuse orden (2006)
* "Aasta laul" ("*Песня года*") festivali 15-kordne võitja
* 7-kordne riikliku preemia "Ovatsioon" ("*Овация*") võitja

Viited
------

1. ↑  "Russian Pop Stars Banned from Entering Latvia over Ukraine crisis". *The Moscow Times*. 21. juuli 2014. Vaadatud 23. juulil 2014.
2. ↑  "Į Lietuvą neįleistas Sovietų Sąjungą šlovinantis ir šalyje nepageidaujamas Olegas Gazmanovas".
3. ↑  "По приколу пошли, не всерьез". *Meduza* (vene). 18. märts 2022.
4. ↑  "Гастроли патриотов. Как кремлевские эксперты и шоу-бизнес зарабатывают на концертах "Za Россию"". *BBC* (vene). 11. mai 2022.
5. ↑  "Oleg Gazmanov / Олег Газманов". *Postimees*. 31. märts 2015.

Välislingid
-----------

* Koduleht (vene keeles)
* IMDb profiil
* Oleg Gazmanov otseülekandes World Music Awardsil 1992
* Oleg Gazmanov Forbesis
**Jan Amos Komenský** Helifaili info [jan 'amos k'omenskii] i (tänapäeva tšehhi pruugis ekslikult ka *Jan Ámos Komenský*; ladinapäraselt **Comenius**; 28. märts 1592 Uherský Brod – 15. november 1670 Amsterdam) oli tšehhi õpetaja ja kirjanik.

Ta sai Euroopas tuntuks oma uudsete pedagoogiliste vaadete poolest. Ta leiutas lihtsama lugemaõppimise meetodi, mis ei põhinenud üksikute tähenimede lugemisel. Ta pani aluse klassitunnisüsteemile, töötas välja õppetunni metoodika alused ning pooldas näitlikustamist õppetöös. Tema põhiline pedagoogikateos "Didactica magna" ilmus 1656. aastal.

Jan Amos Komenský
*Via Lucis', 1668*
Komenský pedagoogilisi vaateid on vastandatud Martin Lutheri pedagoogikale.[*viide?*]

19. sajandil tšehhi rahvusliku ärkamise ajal idealiseerisid tšehhid Komenskýt ja sellist suhtumist on kohata tänini.[*viide?*]

Iga aasta 28. märtsil, Komenský sünniaastapäeval, tähistatakse Tšehhis ja Slovakkias õpetajate päeva.

1919 asutati tollases Tšehhoslovakkias Bratislavas Komenský ülikool. See oli maailma esimene ülikool, kus peeti loenguid slovaki keeles.

Komenský oli kujutatud Tšehhoslovakkia 20-kroonisel pangatähel, mis tuli käibele 1988. aastal.

Komenský medal on UNESCO üks kõige mainekamaid auhindu, mida antakse välja saavutuste eest haridusuuringute ja innovatsiooni vallas. Comeniuse nime kannab ka üks Euroopa Liidu Elukestva õppe programmi alamprogramm.

Kirjandus
---------

* Andresen, Lembit 1992. Jan Amos Komenský – teadusliku pedagoogika rajaja. *Akadeemia* 12: 2551–64
* Remmel, Maie 2008. Jan Amos Komenský "Maailmapiltide" esimeste piltmudelite toel. *Forseliuse Sõnumid* 16: 6–12

Välislingid
-----------

* Comenius' biography
* Lüüde, Triinu. *Didactica Magna –* Õpetajate Leht, 28. märts 2014
* Niilo, Vello. *Usumees ja pedagoog Jan Amos Komensky* – Eesti Kirik, 1. veebruar 2006
* Virves, Anneli. *Orbis sensualium pictus*. – Õpetajate Leht, 28. märts 2014
**Jamiroquai** on inglise *funk*- ja *acid jazz*'i ansambel, mis on asutatud 1992. aastal. Ansambli eestvedaja on laulja Jay Kay. 

1990. aastatel oli Jamiroquai silmapaistev Londonis baseerunud *funk*'i ja *acid jazz*'i liikumises. Hiljem on ansambli muusika saanud mõjutusi rokist, diskomuusikast, elektroonilisest muusikast ja ladinaameerika muusikast. Ansambli laulud on käsitlenud sotsisaalse ja keskkonnaõigluse teemasid. Kay on olnud ansambli ainus püsiv liige kogu selle tegevusaja jooksul.

Ansambli debüütsingli "When You Gonna Learn" andis 1992. aastal välja Acid Jazz Records. Laiema edu saavutas ansambel Sony all. 1993. aastal ilmus ansambli debüütalbum "Emergency on Planet Earth", mis jõudis Briti plaadimüügi edetabelis esikohale. Kõik järgmised viis stuudioalbumit jõudsid Suurbritannias vähemalt esikolme sekka ning "Synkronized" (1999) ja "A Funk Odyssey" (2001) esikohale. Ansamblil on Suurbritannias olnud üheksa esikümnehitti. Ansambli tuntumad laulud on "Virtual Insanity" (1996) ja nende ainus esikohasingel Suurbritannias "Deeper Underground" (1998).

2017. aasta seisuga oli Jamiroquai plaate maailmas müüdud üle 26 miljoni. Ansambli kolmas album "Travelling Without Moving" (1996) on läbi aegade enimmüüdud *funk*-album (seda on müüdud umbes seitse miljonit ühikut). Selle albumi esiksingli "Virtual Insanity" muusikavideo on samuti aidanud kaasa ansambli populaarsusele. 1997. aasta MTV videoauhindade jagamisel võitis "Virtual Insanity" neli auhinda, sh aasta video auhinna. "Virtual Insanity" tõi 1998. aastal Jamiroquaile lisaks Grammy kategoorias "Best Pop Performance by a Duo or Group With Vocals" ning see on jäänud ka ansambli ainsaks Grammy-võiduks.

Liikmed
-------

Jay Kay
* Jason Kay – vokaal
* Derrick McKenzie – trummid
* Sola Akingbola – löökpillid
* Rob Harris – kitarr
* Matt Johnson – klahvpillid
* Paul Turner – basskitarr

Diskograafia
------------

* "Emergency on Planet Earth" (1993; Suurbritannias 1. koht)
* "The Return of the Space Cowboy" (1994; Suurbritannias 2. koht)
* "Travelling Without Moving" (1996; Suurbritannias 2. koht)
* "Synkronized" (1999; Suurbritannias 1. koht)
* "A Funk Odyssey" (2001; Suurbritannias 1. koht)
* "Dynamite" (2005; Suurbritannias 3. koht)
* "High Times: Singles 1992–2006" (2006, kogumikalbum; Suurbritannias 1. koht)
* "Rock Dust Light Star" (2010; Suurbritannias 7. koht)
* "Automaton" (2017; Suurbritannias 4. koht)

Viited
------

1. ↑  "Best-selling album of funk music". guinnessworldrecords.com. Vaadatud 30.12.2021.
2. ↑  Jamiroquai. grammy.com. Vaadatud 30.12.2021.

Välislingid
-----------

* Ansambli koduleht
Jan Grabowski (2018)
**Jan Grabowski** (sündinud 24. juunil 1962 Varssavis) on Poola ja Kanada ajaloolane, kirjanik ja õppejõud. 

Jan Grabowski on teaduste doktor, kes töötab Ottawa ülikooli ajalooprofessorina (alates 1993. aastast). Holokaustiuuringute Keskuse kaasasutajaid ja Poola Teaduste Akadeemia filosoofia ja sotsioloogia instituudi liige. Grabowski teadushuvide põhisfäär on holokaust Poolas. On töötanud professorina Prantsusmaa, Iisraeli, Poola ja USA ülikoolides. Valdab vabalt prantsuse, inglise, saksa, poola ja vene keelt, tema artikleid on avaldatud teadusajakirjades inglise, saksa, prantsuse, poola ja heebrea keeles (ivriit). Yad Vashemi rahvusvahelise raamatupreemia (2014) laureaat raamatu "Hunt for the Jews : betrayal and murder in German-occupied Poland" ("Jaht juutidele: reetmine ja tapmine sakslaste poolt okupeeritud Poolas") (2014) eest.

Jan Grabowski on oma uurimustes juhtinud tähelepanu poolakate osalusele holokaustis ja kollaboratsioonile sakslastega, mis on põhjustanud teravat diskussiooni ja äratanud poola marurahvuslike ringkondade pahameele, sealhulgas rünnakuid Grabowski vastu.

Viited
------

1. ↑  Orgy of Murder': The Poles Who 'Hunted' Jews and Turned Them Over to the NazisMall:Ref-en
2. ↑  U of O Holocaust scholar says he’s a target of Polish 'hate' campaignMall:Ref-en
3. 1 2 3  "Fellow Dr. Jan Grabowski". Originaali arhiivikoopia seisuga 22. august 2018. Vaadatud 17. märtsil 2019.
4. 1 2 3 4  Профессор Ян Грабовский
5. ↑  "Hunt for the Jews". Originaali arhiivikoopia seisuga 19. veebruar 2019. Vaadatud 17. märtsil 2019.
6. ↑  Profesor na wydziale historii University of Ottawa (Kanada)Mall:Ref-pl
Jan-Krzysztof Duda (2018)
**Jan-Krzysztof Duda** (sündinud 26. aprillil 1998 Krakówis) on poola maletaja, rahvusvaheline suurmeister (2013). 

Duda tuli 2008. aastal Vũng Tàus noorte maailmameistriks U10- ja 2012. aastal Prahas Euroopa noortemeistriks U14-vanuseastmes. Suurmeistriks sai ta 15-aastaselt 2013. aastal. Aasta varem oli ta FIDE-lt saanud rahvusvahelise meistri nimetuse. Ta on 2018. aasta Poola malemeister.

Duda pääses FIDE presidendi nominatsiooni kaudu mängima augustis-septembris 2013 Tromsøs peetud maailma karikaturniirile, kus kaotas avaringis Vassõl Ivantšukile. 2015. aastal jagas ta Hantõ-Mansiiskis juunioride maailmameistrivõistlustel esikohta (lisamatš jättis ta teiseks). 2017. aastal maailma karikal Thbilisis kaotas ta teises ringis Ivantšukile. 2019. aastal maailma karikal Hantõ-Mansiiskis mängis ta edukamalt – pääses võiduga kolmandas ringis Dmitri Andreikini üle kaheksandikfinaali, kus aga kaotas Jeffery Xiongile. Tänu kõrgele ELO-reitngule pääses ta 2019. aastal mängima FIDE Grand Prix' sarja, kus juulis Riias toimunud turniiril võitis avaringis Peter Svidlerit, kuid veerandfinaalis kaotas Şəhriyar Məmmədyarovile.

Duda on mänginud Poola võistkonna koosseisus kolmel maleolümpial: 2014. aastal (kolmandal laual), 2016. aastal ( teisel laual) ja 2018. aastal Bathumis, kus Poola tuli neljandaks, mängis esimesel laual.

Välislingid
-----------

* Jan-Krzysztof Duda – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Jan-Krzysztof Duda FIDE andmebaasis
**Boriss Parsadanjan** (ka **Boriss Parsadanov**; 14. mai 1925 Kislovodsk – 14. mai 1997 Tallinn) oli armeenia päritolu Eesti helilooja.

Haridus
-------

Boriss Parsadanjan lõpetas Gnessinite-nimelise Muusikakooli Moskvas viiuli erialal 1950 ning Tallinna Riikliku Konservatooriumi Heino Elleri kompositsiooniklassi 1959.

Töökäik
-------

Parsadanjan oli Eesti Raadio Sümfooniaorkestri viiuldaja 1953–1968, Moskvas Kesktelevisiooni muusikasaadete peatoimetaja asetäitja 1968–1970, EKP Keskkomitee kultuuriosakonna instruktor 1970–1973, Eesti Heliloojate Liidu konsultant 1973–1975 ning Eesti NSV Riikliku Filharmoonia kunstiline juht 1975–1986.

Boriss Parsadanjan suri 14. mai 1997 Tallinnas ja ta maeti 20. mai 1997 Metsakalmistule.

Teoseid
-------

* "Sassuuni Davith", eepiline poeem sümfooniaorkestrile, 1949
* 1. sümfoonia (pühendatud Bakuu 26 komissari mälestusele), 1958
* 2. sümfoonia, 1962
* keelpillikvartett, 1974
* sonaat viiulile ja tšellole, 1975
* kontsert flöödile ja kammerorkestrile, 1977
* 6. sümfoonia (kontsertsümfoonia sooloviiuliga),1978
* 7. sümfoonia, 1980
* 8. sümfoonia ("Eesti sümfoonia"), 1982
* 11. sümfoonia, 1987

Tunnustus
---------

* Eesti NSV teeneline kunstitegelane 1967
* Eesti NSV muusika aastapreemia 1973, 1979 ja 1982
* Eesti NSV rahvakunstnik 1984

Isiklikku
---------

Ta oli abielus Virve Kiplega.

Viited
------

1. ↑

Välislingid
-----------

* Boriss Parsadanjan Eesti Muusika Infokeskuses
**Farah Kenza Maouche**, tuntud kui **Kenza Farah** (araabia keeles: كنزة فرح; sündinud 8. juuli 1986 Béjaïas) on Prantsusmaa-Alžeeria laulja ja laulukirjutaja.

Tema album "Authentik" sai kuldplaadiks kaks nädalat pärast ilmumist. Sellele järgnesid albumid "Avec le cœur" ja "Trésor". Aastatel 2007–2012 müüs Kenza üle 500 000 plaadi.

Karjäär
-------

Farah sündis 1986. aastal Alžeerias, aga kolis juba väga noores eas Prantsusmaale. Ta kasvas üles Marseille 15. ringkonnas, põhjaosas, mida peetakse "keeruliseks" piirkonnaks. Maouchel on neli õde ja vend. 14-aastaselt hakkas ta esinema ja võitis mitu noortekeskuste laulukonkurssi. Pärast lauluvõistlusi kohtus Farah produtsentidega, kes lubasid tal salvestada mõned lood stuudios, sealhulgas "Mon Ange", "Trésor" ja "Il ma trahie". Pärast laulude avalikustamist märkas teda produtsent Abdel Bakhti, mis võimaldas Farahil 2006. aasta detsembris allkirjastada plaadilepingu iseseisva Aulnay-Sous-Boisis,Seine-Saint-Denises paikneva plaadifirmaga Karismatik. Maouche lõpetas lepingu 2016. aastal.
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib mõisast Kirbla kihelkonnas; Harju-Madise kihelkonna mõisa kohta vaata lehekülge Kloostri mõis (Harju-Madise)* |

---

**Kloostri mõis** (saksa keeles *Klosterhof, Löwenberg*, vene keeles *Мз. Клостергофъ; Им. Клостергофъ*) oli rüütlimõis Läänemaal Kirbla kihelkonnas.

Kloostri mõis asutati juba keskajal Lihula tsistertslaste nunnakloostri majandusmõisana. Kuna klooster rajati juba 13. sajandil, võib ka Kloostri mõis olla umbes sama vana. Keskajal asus seal kindlustatud peahoone, nagu kloostrite majandusmõisatele tavaks oli.

Liivi sõja järel kuulus mõis algul Rootsi riigile, kes pantis selle 1591. aastal Haapsalu asehaldurile Caspar von Tiesenhausenile. 1611. aastal kinkis Karl IX mõisa Johann von Derfeldenile, kelle järeltulijate omandusse jäi mõis enam kui kaheks sajandiks.

Mõisahooned
-----------

Kloostri mõisa peahoone, 2018
Derfeldenid ehitasid ka 17. sajandi keskpaigas välja esindusliku kahekorruselise barokse kivist peahoone. 

Valminud hoonet ilmestas kaks massiivset mantelkorstent. Madal esimene korrus jäi majanduskorruseks, teine kõrgete ruumidega korrus oli elu- ja esinduskorrus. Hoonet kattis kõrge murdkelpkatus. Vanemad ehitusosad jäid selle ümberehitusega uue peahoone sisse; peamiselt esimese korruse keskosas. 

18.–19. sajandil rajati hulk kõrvalhooneid. Enamik neist paiknes peahoone esise avara väljaku äärtes, ülejäänud selle läheduses ning peahoonest edela pool. Mõisa peahoone ette viis pikk pärnaallee. Sissesõiduteed peahoone esisele auringile kaunistasid baroksed voluutkatustega väravapostid. Mõisa tiigid arvatakse pärinevat kloostri ajast, kuna kloostri majandusmõisatele oli kalakasvatustiikide rajamine tüüpiline. 

1829. aastal läks mõis Fersenite valdusse, kelle kätte ta jäi kuni 1919. aasta võõrandamiseni. Kloostri mõisa viimaseks võõrandamiseelseks omanikuks oli Axel Nikolai von Fersen. 

Haruldane rootsiaegne kivimõis säilis praktiliselt ümber ehitamata kujul kuni 1939. aastani, mil kasutuseta seisnud hoone puitosad lammutati. Kiviosa on varemetena säilinud tänapäevani. 1990ndatel puhastati hoone varemed võsast. Enamik kõrvalhooneid on kas varemeis, hävinud või tugevasti ümber ehitatud. 

Kloostri mõis jääb nüüdisajal Pärnu maakonna Lääneranna valla territooriumile. 

Kirbla kirik
Kirbla kihelkond

**Kirik**: Kirbla  

**Mõisad**: Kasari mõis | Keskküla mõis | Kloostri mõis | Lautna mõis | Rumba mõis | Seira mõis | Vanamõisa mõis
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib taevakehast; kuldkala kohta vaata artiklit Komeet (kala); teiste tähenduste kohta vaata lehekülge Komeet (täpsustus)* |

---

Hale'i-Boppi komeet 1997. aastal
**Komeet** (kr *komētēs* 'pikajuukseline') ehk **sabatäht** on Päikesesüsteemi äärealadelt pärinev taevakeha, mis koosneb peamiselt jääst, tahkest süsinikdioksiidist ja mitmesugustest anorgaanilistest ja orgaanilistest lisanditest.

Ehitus
------

Komeetide ehituses eristatakse tuuma, pead ja saba. Tahket tuuma ümbritseb komeedi pea ehk kooma, sellest tekib Päikese valgusrõhu toimel komeedi saba. Komeetidel on sageli kaks (või rohkem) saba. Ioonsaba on suunatud alati Päikesest eemale ja koosneb laetud osakestest, mida päikesetuul komeedist eemale puhub. Tolmusaba koosneb raskematest osakestest, mida päikesetuul vähem mõjutab. Seetõttu järgib tolmusaba rohkem või vähem komeedi orbiiti. Nõrkadel komeetidel saba harilikult puudub, heledatel on märgatav ioonsaba, väga heledatel on nähtavad mõlemat tüüpi saba.

Orbiidid ja tiirlemisperioodid
------------------------------

Suurem osa pikaperioodilisi komeete pärineb Päikesesüsteemi äärealadelt, Öpiku-Oorti pilvest, lühiperioodilised seevastu Neptuuni orbiidi taga paiknevast Kuiperi vööst. Komeetide orbiidid on enamasti piklikud, sageli paraboolsed või hüperboolsed. Siiani ei ole päris selge, millised häiritused põhjustavad komeetide liikumist Öpiku-Oorti komeedipilvest Päikesesüsteemi siseosadesse.

Komeetide tiirlemisperiood võib Päikesesüsteemi siseosades hiidplaneetide, eelkõige Jupiteri ja Saturni, külgetõmbe mõjul märgatavalt muutuda.

Tuntumad komeedid
-----------------

Inimkond tunneb enim neid komeete, mis on palja silmaga nähtavad ja pöörduvad tagasi perioodiliselt, neid märgib nimes täht **P**.

* Kõige tuntumaks komeediks võib pidada Halley komeeti.
* 17P/Holmes – 2007 sügisel plahvatanu

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Komeet** |

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Komeet** |

| * v
* r
Päikesesüsteem |
| --- |
| 
 |
| Planeedid | 
Merkuur  • Veenus  • Maa  • Marss  • Jupiter  • Saturn  • Uraan  • Neptuun |
| Kääbusplaneedid | 
Ceres  • Pluuto  • Eris  • Haumea  • Makemake |
| Muud | 
Päike  • Kuu  • Asteroidid  • Komeedid  • Kuiperi vöö  • Öpiku-Oorti pilv |
| Vaata ka | 
Taevakehad  • Päikesesüsteemi objektide loend  • Astronoomia mõisteid |
Drina asendikaart
**Drina** on jõgi Euroopas Balkanil. 

Jõgi algab Dinaari mäestikust Piva ja Tara jõe ühinemiskohalt. Nii Piva kui Tara algavad Montenegrost ning ühinevad Montenegro ja Bosnia piiril. Tara jõgi on 144 km pikk, millest 110 asub Montenegros ning 34 km on Montenegro ja Bosnia piirijõgi. Drina voolab valdavalt põhja ja suubub paremalt Savasse. Jõe pikkus on 346 km, aga tema suudmest kõige kaugema, Tara jõe allikast lugedes 487 km.

Drina voolab esmalt põhja Bosniasse kuuluva Serblaste Vabariigi territooriumil. Foča Srbinje linnas suubub temasse paremalt Cehotina jõgi, mis samuti Montenegrost algab. Ühtlasi pöördub jõgi kirdesse ja voolab Goražde linnani, läbides vahepeal Bosnia ja Hertsegoviina Föderatsiooni maa-ala ja jõudes Serblaste Vabariiki tagasi. Järgmine linn Drina kaldal on Višegrad, kus jõge ületab Mehmed-paša Sokolovići sild. Natuke enne seda suubub Drinasse paremalt Lim, mis algab Montenegro ja Albaania piirilt. Višegradis pöördub jõgi loodesse, jõuab Serbia piirini ning voolab kuni suudmeni Serbia (paremal) ja Bosnia (vasakul kaldal) piirijõena. Selles kohas voolab ta läbi Bosniasse jääva Javori ja Serbiasse jääva Zlatibori mäeaheliku vahelt. Pärast piirijõeks saamist pöördub ta itta, pärast Serbias asuvat Bajina Baštat jälle loodesse, möödub Bosnias olevast Bratunacist ja jõuab pärast Drinjaca suubumist vasakult Bosnias asuvasse Zvornikisse, kus pöördub põhja. Ta voolab läbi Bosniasse jääva Majevica ja Serbiasse jääva Vlašići aheliku vahelt. Edasi voolab ta läbi Serbias oleva Loznica ja Bosnias oleva Janja ning suubub paremalt Savasse. 

Drina jõgi ei ole laevatatav. See-eest on ta koos Taraga Montenegro ja Bosnia üks peamisi parve ja kanuuga sõitmise kohti.

Piva orus paikneb peamine maantee, mis ühendab Montenegrot Bosniaga. Jõeorus kulgeb maantee kuni Višegradini. Pärast Bajina Baštat tuleb jõe Serbia kaldale maantee ja kulgeb seal Janjani. Bosnia kaldal on maantee üksnes aeg-ajalt, Drinjaca suudmest Dvornikini ja Loznicast Janjani. Raudtee ületab jõge ainult ühes kohas, Zvorniki ja Loznica vahel. 

Bajina Baštast pisut ülesvoolu voolab Drina läbi Tara rahvuspargi.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6  Suur maailma atlas, lk. 64
**Santa María de la Sede katedraal** ehk **Sevilla katedraal** on katoliku kiriku katedraal Hispaanias Sevillas.

Sevilla katedraal on Euroopa suurim gooti stiilis ehitatud kirik.

Katedraali hakati ehitama 1401. aastal 12. sajandi lõpul ehitatud Almohaadide mošee kohale. Sellest ajast on katedraali kõrval kõrguv ja algul minaretina 1198. aastal valminud kellatorn La Giralda ning kombetalitusõu Patio de los Naranjos, kus on säilinud algupärased veeriituse purskkaevud. Katedraal valmis 1507. aastal.

Sevilla katedraal on põhiplaanilt ristkülikukujuline (pikkus umbes 116 meetrit ja laius 76 meetrit) ja viielööviline. Giralda kellatorni kõrgus on 104 meetrit. Kirikus on kokku 30 kabelit. Keskne kabel on Capilla Mayor, kus asub hiiglaslik peaaltar, mis kujutab katedraali kaitsepühakut Santa María de la Sedet istumas kullakose all. Altariseina kaunistab 44 kullatud reljeeftahvlit, mis valmisid aastail 1482–1564. Altariruumi ümbritsev võre on sepistatud aastail 1518–1532. 

Kabelisse Capilla Real (Kuningakabel) on maetud kuningas Fernando III-s. Kogudusekirikuna on kasutusel 17. sajandist pärinev Iglesia del Sagrario kabel. 

Katedraali lõunapoolses osas on 1890. aastaist pärinev kaunistatud sarkofaag, kus väidetavalt on Christoph Kolumbuse säilmed. Sarkofaagi kandjad esindavad Kastiilia, Leóni, Aragóni ja Navarra kuningriike.

Katedraalis on samuti hoiul palju Murillo, Francisco de Goya ja teiste hispaania kunstnike maale. 

Sevilla katedraal koos Reales Alcázarese kompleksi ja Archivo General de Indiase hoonega kuulub 1987. aastast UNESCO maailmapärandi nimistusse.

Galerii
-------

* PeaaltarPeaaltar
* Kolumbuse sarkofaagKolumbuse sarkofaag
* Kolumbuse sarkofaagKolumbuse sarkofaag
* Purskkaev Patio de los NaranjosPurskkaev Patio de los Naranjos
* GiraldaGiralda
* Capilla RealCapilla Real
* Puerta del PerdónPuerta del Perdón

Viited
------

1. 1 2  Tutvustus UNESCO maailmapärandi lehel
2. ↑  "Maadeavastaja Kolumbuse säilmed vajasid DNA-prooovi", Eesti Päevaleht, 22. mai 2006

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Sevilla katedraal** |