recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Kryvičy** (valgevene-eesti transkriptsioonis **Krõvitšõ**, poola keeles **Krzywicze**) on alev Valgevenes Minski oblastis Miadziełi rajoonis, Kryvičy külanõukogu halduskeskus. Kryvičy asub Servači jõe kaldal. Alevit läbib Połacki ja Maładziečna vaheline raudtee.

Kryvičys on toiduainetetööstus. Alevis on keskkool, muusikakool ja internaatkool, seal asuvad kultuurimaja ja kaks raamatukogu. Vaatamisväärsusteks on katoliku kirik (1776–1796), õigeusu kirik aastast 1886 ja XIX sajandi lõpus rajatud mõisakompleks.

Ajalugu
-------

Arvatakse, et Kryvičy rajati XII sajandil krivitšite kolooniana leedulaste alale. Asulat on esmamainitud 1493. aastal, seejärel 1552. aastal, mil see oli Korsakite valduses.

Aastani 1684 oli asula Kiszkade valduses. Seejärel jagati asula kuningas Jan III Sobieski korraldusel Janusz Kiszka võlausaldajate vahel, nii et sellel oli neli eri omanikku. Aastal 1770 rajati külla klooster, kuus aastat hiljem sai Kryvičyst Vilniuse vojevoodkonda ja Ašmiany maakonda kuuluv alev.

1793. aastal, Poola teisel jagamisel sai piirkonna endale Venemaa. Aastal 1832 klooster suleti. XIX sajandi keskel läks asula Szwykowskite valdusse. Aastal 1884 ehitati sinna piiritusevabrik. Aastal 1886 peeti alevis kaks korda aastas laata.

Pärast Esimest maailmasõda kuulus Kryvičy Poola koosseisu, 1939. aastast Nõukogude Liitu.

Pilte
-----

* Kryvičy katoliku kirikKryvičy katoliku kirik
* Kryvičy õigeusu kirikKryvičy õigeusu kirik
* KryvičyKryvičy

Tuntud elanikke
---------------

* Jan Chodźka-Barejka – Valgevene kirjanik ja teatritegelane
* Jazep Chodźka – valgevene geograaf ja geodeet
* Alaksandar Chodźka – Valgevene luuletaja ja folklorist
* Michał Chodźka – Valgevene luuletaja ja poliitik
* Janusz Kiszka – Rzeczpospolita riigitegelane

Välislingid
-----------

 Kryvičy – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Artikkel alevi kohta kohalikus ajalehes
**Martin Taevere** (31. oktoober 1879 Olustvere, Viljandimaa – 15. veebruar 1939 Tallinn) oli Eesti riigikohtunik ja maalikunstnik.

Maalikunstiga puutus lähemalt kokku õppides Riia vaimulikus seminaris. Taevere töötas edukalt "ikonopiissi" (pühakutemaali) klassis, kus maalis kaks aastat altaripilte. 1902. aastal võitis üks tema maastik Tartu Põllumeeste Seltsi näitusel auhinna. 1906–1911 õppis Martin Taevere Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas ning uus kokkupuude kunstiga tekkis alles 1914. aastal, mil Taevere tutvus kunstnik Jaan Vahtraga, kellega koos maalitakse mõned etüüdid. 1916. aastal tuli Taevere juurde Kasaritsa suvitama Konrad Mägi ning Taevere hakkas tema innustusel kohtuniku töö kõrvalt taas maalima. Igal aastal on üks või kaks tema maali esindatud ka näitustel. 

Martin Taevere kui maalikunstniku lemmiktemaatika oli Kasaritsa, Viljandimaa ning Virumaa ranniku maastikud.

Üliõpilasseltsi Raimla vilistlane.

Karjäär kohtunikuna
-------------------

* 1911–1917 Võru 2. ülemtalurahvakohtu esimees
* 1917 Tartu-Võru rahukogu 7. jaoskonna rahukohtunik
* Võru miilitsaülem ja Võrumaa komissar
* 16. novembril 1918 Tartu-Võru rahukogu 1. jaoskonna rahukohtunik
* 30. mail 1919 Tartu-Võru rahukogu abiesimees
* 19. augustil 1919 Tartu-Võru rahukogu esimees
* 31. oktoobril 1919 Riigikohtu administratiivosakonna liige

Viited
------

1. 1 2 3  Tänase kaanepildi autorist, 1934

Kirjandus
---------

* "Riigikohtunik M. Taevere suri", Uus Eesti, 17. veebruar 1939, nr. 47, lk. 6.
**Odisseas Vlachodímos** (kreeka keeles Οδυσσέας Βλαχοδήμος; sündinud 26. aprillil 1994 Stuttgardis) on Kreeka jalgpallur, kes mängib väravavahina Portugali kõrgliiga klubis Lissaboni Benfica ja Kreeka jalgpallikoondises.

Ta alustas klubikarjääri VfB Stuttgardis, mille noorteakadeemiaga liitus ta 2002. aastal. Aastatel 2012–2015 mängis ta Stuttgardi reservmeeskonnas Saksamaa tugevuselt kolmandas liigas. Stuttgardi põhimeeskonnas debüteeris Vlachodímos 2015. aastal.

Aastatel 2016–2018 mängis ta Kreeka kõrgliiga klubis PAE Panathinaikόs.

2018. aasta mais sõlmis ta viieaastase lepingu Benficaga. Hooajal 2018–19 tuli ta klubiga Portugali meistriks.

Tema vanem vend Panayótis Vlachodímos on samuti jalgpallur.

Vlachodímos mängis Saksamaa noortekoondistes. 2011. aastal võitis ta Saksamaa kuni 17-aastaste koondisega noorte maailmameistrivõistlustel pronksmedali ja omavanuste Euroopa meistrivõistlustel hõbemedali. 2017. aastal tuli ta Saksamaa kuni 21-aastaste koondisega omavanuste Euroopa meistriks. Kreeka jalgpallikoondises debüteeris ta 15. novembril 2018 UEFA Rahvuste Liiga mängus Soome vastu.

Saavutused
----------

Benfica
* Primeira Liga: 2018–19
* Supertaça Cândido de Oliveira: 2019
**Zgorzeleci maakond** (poola *powiat zgorzelecki*) on maakond Poolas Alam-Sileesia vojevoodkonna lääneosas. Maakonna halduskeskus on Zgorzeleci linn.

Maakond jaguneb seitsmeks vallaks (*gmina*).

Linnad
------

| Linn | Pindala (km²) | Elanikke (2015) |
| --- | --- | --- |
| Bogatynia | 59,88 | 18 030 |
| Pieńsk | 9,92 | 5938 |
| Zawidów | 6,07 | 4259 |
| Zgorzelec | 15,88 | 31 280 |
| Węgliniec | 8,73 | 2928 |

* Bogatynia kirikBogatynia kirik
* Pieński kesklinnPieński kesklinn
* Zawidówi kesklinnZawidówi kesklinn
* Läbi Zgorzeleci kesklinna voolav Nysa Kłodzka jõgiLäbi Zgorzeleci kesklinna voolav Nysa Kłodzka jõgi
* Węglinieci raudteejaamWęglinieci raudteejaam

Viited
------

1. ↑
2. ↑

Välislingid
-----------

* Koduleht

Alam-Sileesia vojevoodkonna vapp
Alam-Sileesia vojevoodkond

**Maakonnaõigustega linnad:** Jelenia Góra |
Legnica |
Wałbrzych |
Wrocław  

**Maakonnad:** Bolesławiec |
Dzierżoniów |
Głogów |
Góra |
Jawor |
Jelenia Góra |
Kamienna Góra |
Kłodzko |
Legnica |
Lubań |
Lubin |
Lwówek Śląski |
Milicz |
Oława |
Oleśnica |
Polkowice |
Środa Śląska |
Strzelin |
Świdnica |
Ząbkowice Śląskie |
Zgorzelec |
Złotoryja |
Trzebnica |
Wałbrzych |
Wołów |
Wrocław
Neal Maupay (2015)
**Neal Maupay** (sündinud 14. augustil 1996 Versailles's) on Prantsusmaa jalgpallur, kes mängib ründaja või ründava poolkaitsjana Inglismaa Premier League'i klubis Everton.

Ta alustas klubikarjääri Prantsusmaa klubis OGC Nice, mille noorteakadeemiaga liitus 2007. aastal. 2012. aastal debüteeris ta klubi põhimeeskonnas Prantsusmaa kõrgliigas. Hooajal 2015–16 mängis ta Prantsusmaa kõrgliigaklubis Saint-Étienne ja hooajal 2016–17 laenul Prantsusmaa esiliigaklubis Stade Brestois 29. Hooajal 2016–17 lõi ta liigas 11 väravat ja oli klubi resultatiivseim mängija sel hooajal.

2017. aasta juulis sõlmis ta nelja-aastase lepingu Inglismaa esiliigaklubiga Brentford. Arvatav üleminekusumma oli 1,6 miljonit naelsterlingit. Hooajal 2017–18 oli ta liigas Brentfordi edukaim mängija, lüües 12 väravat. Hooaeg 2018–19 oli tema jaoks veelgi edukaim, kui ta lõi liigas koguni 25 väravat. 2019. aastal valiti ta Brentfordi aasta mängijaks.

2019. aasta augustis sõlmis ta nelja-aastase lepingu Inglismaa kõrgliigaklubiga Brighton & Hove Albion. Oma debüüthooajal Inglismaa kõrgliigas lõi Maupay kümme väravat.

2022. aasta augustis sõlmis ta kolmeaastase lepingu Evertoniga.

Maupay on kuulunud Prantsusmaa noortekoondistesse.

Viited
------

1. ↑  "Brentford sign striker Neal Maupay from Saint-Etienne". Sky Sports. 14.7.2017. Vaadatud 26.5.2019
2. ↑  "Maupay signs for Everton". Everton F.C. 26. august 2022. Vaadatud 26. augustil 2022.

Välislingid
-----------

 Neal Maupay – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Neal Maupay profiil Everton FC kodulehel
**Silvi Kalda** (16. jaanuar 1929 – 21. detsember 2018) oli eesti nahakunstnik.

Ta lõpetas 1950. aastal Tallinna Kergetööstuse Tehnikumi ja 1956. aastal Eesti Riiklikus Kunstiinstituudi (ERKI) nahkehistöö erialal. 

Seejärel töötas ta Tartu ja Tallinna kunstitoodete kombinaatides teostuskunstniku ja meistrina. 1967–1993 oli ta ERKI nahkehistöö kateedri õppejõud, 1987. aastast dotsent. 1994. aastast oli ta vabakutseline kunstnik.

Tema loomingut iseloomustati järelehüüdes järgmiselt: "Tema loomingus on alati olnud tähtsal kohal kuldamine ja nahavool, kuid eriti iseloomulikuks peetakse kuldaktsente heledal nahal või pärgamendil. Hilisemat perioodi ilmestas rohkete metalldetailide kasutamine."

Silvi Kalda oli Eesti Kunstnike Liidu liige (1959) ja Eesti Nahakunstnike Liidu auliige (2009).

1978. ja 1987. aastal pälvis ta preemiad Eesti vabariiklikul köitekunstinäitusel, 1982. aastal Eesti Kunstnike Liidu tarbekunstinäituse aastapreemia ning 1983. aastal Baltimaade tarbekunstitriennaali medali.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  Suri nahakunstnik Silvi Kalda

Kirjandus
---------

* Eesti kunsti ja arhitektuuri biograafiline leksikon. Tallinn 1996.

Välislingid
-----------

* Suri nahakunstnik Silvi Kalda
**Krystyna Palmowska** (sündinud 11. novembril 1948 Varssavis) on poola alpinist.

Ta on mägironija, kes on tõusnud esimese naialpinistina kaheksatuhandelise Broad Peaki tippu. 

Ta on hariduselt elektroonikainsener.

Alpinism
--------

Kaheksatuhandeline Broad Peak, mille naistest vallutas esimesena Krystyna Palmowska (1983)
1977. aastal tõusis ta koos Anna Czerwińskaga Matterhorni tippu põhjaseina kaudu. Järgmisel aastal ronis ta jälle Matterhorni põhjaseinal, seekord jõudis ta koos Anna Czerwińska, Irena Kęsa ja Wanda Rutkiewicziga esimeste naistena Matterhorni tippu põhjaseina kaudu talvisel perioodil.

### Tõusud kaheksatuhandelistele

1975. aastal võttis ta osa Poola ekspeditsioonist Gasherbrum II-le (8034 m). 1980. aastal üritas ta tõusta Kanchenjungale (8586 m), kuid tippu ei jõudnud.

1982. ja 1984. aastal võttis ta osa Karakoramis maailma kõrguselt teise mäetipu K2 (8216 m) vallutuskatsest, kuid mõlemad tõusud ebaõnnestusid.

#### Edukad tipputõusud

* 1983 – Broad Peak (8051 m)
* 1985 – Nanga Parbat (8125 m), koos Wandą Rutkiewiczi ja Anna Czerwińskaga

Viited
------

1. 1 2 3 4  Palmowska Krystyna. z-ne.pl
2. ↑  Krystyna Palmowska o zdobyciu Broad Peak: napaliłyśmy się na tę górę. wiadomosci.wp.pl
3. ↑  Anna Czerwinska the famous Polish climber. himalman.wordpress.com
4. 1 2  KRYSTYNA PALMOWSKA. drytooling.com.pl
**Sumõ oblast** on 1. järgu haldusüksus Ukrainas. Piirneb põhjas ja idas Venemaaga.

Sumõ oblast moodustati 10. jaanuaril 1939.

Sumõ oblastis on 15 linna. Suuremad linnad on Sumõ, Konotop, Šostka, Ohtõrka, Romnõ, Hluhhiv, Lebedõn, Krolevets ja Trostjanets.

Haldusjaotus
------------

Sumõ oblast jaguneb viieks rajooniks. Enne 2020. aastal toimunud haldusreformi oli rajoone 17, lisaks oli seitse oblastilise alluvusega linna.

* Konotopi rajoon (halduskeskus Konotop)
* Ohtõrka rajoon (halduskeskus Ohtõrka)
* Romnõ rajoon (halduskeskus Romnõ)
* Sumõ rajoon (halduskeskus Sumõ)
* Šostka rajoon (halduskeskus Šostka)

Žuravlõne järv Sumõ oblastis

Viited
------

1. ↑  Number of Present Population of Ukraine, as of January 1, 2022
2. ↑  Информация о Сумской области Укр-пром

Ukraina 1. järgu haldusüksused

Dnipropetrovski oblast **·**  Donetski oblast **·**  Harkivi oblast **·**  Hersoni oblast **·**  Hmelnõtskõi oblast **·**  Ivano-Frankivski oblast **·**  Kiiev **·**  Kiievi oblast **·**  Kirovohradi oblast **·**  Krimm **·**  Luhanski oblast **·**  Lvivi oblast **·**  Mõkolajivi oblast **·**  Odessa oblast **·**  Poltava oblast **·**  Rivne oblast **·**  Sevastopol **·**  Sumõ oblast **·**  Zaporižžja oblast **·**  Žõtomõri oblast **·**  Taga-Karpaatia **·**  Ternopili oblast **·**  Tšerkassõ oblast **·**  Tšernihivi oblast **·**  Tšernivtsi oblast **·**  Vinnõtsja oblast **·**  Volõõnia oblast
**Koroljov** (vene keeles Королёв) on tööstuslinn Venemaal Moskva oblastis, mis on tuntud kosmoseuuringute keskuse järgi. Asub Kljazma jõe kaldal, 22 km Moskvast kirdes.

Linna kohal asus **Podlipki** küla (alates 1928 alev), mis sai linnaõigused 1938 ning nimetati **Kaliningradiks**. 1960 liideti Kaliningradiga Kostino linn. 1992 eraldati Jubileinõi linn. 1996 nimetati linn Sergei Koroljovi auks Koroljoviks. 2. juunil 2014 liideti Jubileinõi taas Koroljoviga.

1946. aastal rajati linna Nõukogude raketiinseneri Sergei Koroljovi juhitud uurimiskeskus, millest arenes välja üks maailma suurimaid kosmosetehnoloogia ettevõtteid RKK Energija (Ракетно-космическая корпорация «Энергия» имени С. П. Королёва). Linnas asub ka Venemaa kosmoseagentuuri kosmoselendude juhtimiskeskus (Центр Управления Полетами ehk ЦУП).

Elanike arv
-----------

* 133 470 (1979)
* 159 363 (1989)
* 171 600 (2005)
* 174 600 (2008)
* 175 400 (2009)
* 183 500 (2010. a. rahvaloendus)

Pildigalerii
------------

* Kosmoselendude kontrollkeskusKosmoselendude kontrollkeskus
* Tänav KoroljovisTänav Koroljovis
* Maja Tsiolkovski tänavalMaja Tsiolkovski tänaval

Viited
------

1. ↑  26. Численность постоянного населения Российской Федерации по муниципальным образованиям на 1 января 2018 года, vaadatud 23.01.2019.

Välislingid
-----------

* Koroljovi koduleht

  


Moskva oblasti vapp
Moskva oblasti linnad

Aprelevka  | Balašihha  | Beloozjorski  | Bronnitsõ  | Dedovsk  | Dmitrov  | Dolgoprudnõi  | Domodedovo  | Drezna  | Dzeržinski  | Dubna  | Elektrogorsk  | Elektrostal  | Elektrougli  | Frjazino  | Golitsõno  | Himki  | Hotkovo  | Istra  | Ivantejevka  | Jahroma  | Jegorjevsk  | Kašira  | Klin  | Kolomna  | Koroljov  | Kotelniki  | Krasnoarmeisk  | Krasnogorsk  | Krasnozavodsk  | Krasnoznamensk  | Kubinka  | Kurovskoje  | Likino-Duljovo  | Ljubertsõ  | Lobnja  | Lossino-Petrovski  | Luhhovitsõ  | Lõtkarino  | Možaisk  | Mõtištši  | Naro-Fominsk  | Noginsk  | Odintsovo  | Orehhovo-Zujevo  | Ozjorõ  | Pavlovski Possad  | Peresvet  | Podolsk  | Protvino  | Puškino  | Puštšino  | Ramenskoje  | Reutov  | Rošal  | Ruza  | Sergijev Possad  | Serpuhhov  | Solnetšnogorsk  | Staraja Kupavna  | Stupino  | Šatura  | Štšolkovo  | Zaraisk  | Zvenigorod  | Žukovski  | Taldom  | Tšehhov  | Tšernogolovka  | Vereja  | Vidnoje  | Volokolamsk  | Voskressensk  | Võssokovsk
**Vandliranniku kaaja** ehk **aafrika mahagon** (*Khaya ivorensis*) on meelialiste sugukonda kuuluv heitlehine lehtpuu. Vandliranniku kaaja kasvab Lääne-Aafrikas Libeeriast Nigeeriani. Puuliik kuulub ohualtina (tähis VU) Rahvusvahelise Looduskaitseliidu punasesse nimestikku.

Botaanilised tunnused
---------------------

Vandliranniku kaaja koor on üsna sile, värvuselt hallikas või pruunikas, korbatunud ümarate soomustena. Puu tüvi on jäme, 1–1,5 m läbimõõduga, puu kasvab 30–40 m pikkuseks. Noored lehed on punaka värvusega liitlehed, mis puu vananedes muutuvad roheliseks. Õisik kasvab kobarana, harunenud, värvuselt valged ja magusa lõhnaga. Vili on puitunud, keraja kujuga kookon, mis sisaldab tiibadega seemneid.

Puidu omadused ja kasutamine
----------------------------

Aafrika mahagoni lülipuit võib varieeruda kahvaturoosast kuni punakaspruunini. Ristlõike värvus muutub vanusega enamasti tumedamaks. Puit on kõva, kuid kerge, talub niiskust ja kestab kaua. Puidu vastupidavus kriimustustele on keskmine, vastupidavus löökkoormusele aga väga väike. Puidu tihedus on 540–590 kg/m3. Puidu mädanemiskindlus on keskmine, kaitse putukate vastu pigem nõrk. Puidul ei ole äratuntavat lõhna.

Kaajapuit on kergesti töödeldav nii käsitsi kui ka masinatega, see on kergesti liimitav ning puitu on lihtne naelu sisse lüüa. See on samuti hästi peitsitav ja poleeritav ning pindmiselt töödeldav. Välitingimustes peab puit vastu 10–15 aastat. Võrreldes tavalise tarbepuiduga on aafrika mahagon puidukaitsevahendiga raskesti töödeldav. Puit kuivab kiiresti.

Aafrika mahagoni on väärispuit, mille kõige tuntum kasutusala on mööblitööstus. Lisaks mööblile kasutatakse puitu pankade ja poodide siseviimistluseks, auto- ja laevatööstuses, tisleritöödel, tiib- ja püstklaverite valmistamisel. Puidujääkidest tehakse vineeri ja saepuruplaate, koort ja juuri kasutatakse meditsiinis külmetuse ja köha raviks.

Viited
------

1. 1 2 3  "African Mahogany – Global Trees". *Global Trees* (Briti inglise). Vaadatud 5.03.2018.
2. ↑  "Khaya anthotheca (African Mahogany, White Mahogany)". *www.iucnredlist.org*. Vaadatud 5.03.2018.
3. ↑  Smith, R. J.; Bryant, R. G. (27. oktoober 1975). "Metal substitutions incarbonic anhydrase: a halide ion probe study". *Biochemical and Biophysical Research Communications*. **66** (4): 1281–1286. ISSN 0006-291X. PMID 3.
4. 1 2  "African Mahogany | The Wood Database – Lumber Identification (Hardwood)". *www.wood-database.com* (Ameerika inglise). Vaadatud 5.03.2018.
5. 1 2  Administrator. "AAFRIKA MAHAGON EHK KHAYA MAHAGON". *www.vaarispuu.ee*. Originaali arhiivikoopia seisuga 28.03.2018. Vaadatud 5.03.2018.
6. ↑  "African mahogany – the 'I don't know' tree – Africa Geographic". *Africa Geographic* (Ameerika inglise). 3. märts 2016. Originaali arhiivikoopia seisuga 3.11.2016. Vaadatud 5.03.2018.
**Anatoli Tihane** (6. august 1900 – 26. jaanuar 1967) oli Eesti NSV riigitegelane ja finantsist.

Ta sündis Duhnovo külas, Kudeveri vallas, Velikije Luki maakonnas (praeguse haldusjaotuse järgi Duhnovo külas Bolgatovskaja vallas Opotška rajoonis Pihkva oblastis). Aastal 1919 õppis ta Jakov Sverdlovi nimelises Kommunistlikus Ülikoolis kursustel.

Ta oli aastatel 1917–1919 valla maakomitee liige ja aastal 1922 Novorževi maakonna Töörahva Saadikute Nõukogu sekretär. Aastast 1923 tegutses ta rajooni rahandusosakonna inspektorina, rajooni rahandusosakonna juhatajana ja oblasti rahandusosakonna juhataja asetäitjana.

Aastal 1944 asus ta Eestisse. Aastatel 1944–1946 oli ta Eesti NSV rahanduse rahvakomissari asetäitja ja 1946–1950 Eesti NSV rahandusministri asetäitja. Aastatel 1950–1967 oli ta Eesti NSV rahandusminister.

Ta oli aastast 1932 NLKP liige. Ta oli ka EKP Keskkomitee liige ja Eesti NSV Ülemnõukogu saadik.

Anatoli Tihane suri aastal 1967 ja on maetud Metsakalmistule.

Viited
------

1. ↑

Kirjandus
---------

* Eesti majanduse biograafiline leksikon 1951\*2000 AS Kirjastus Ilo, 2003
Jacques Brel (1955)
**Jacques Romain Georges Brel** (8. aprill 1929 Brüssel – 9. oktoober 1978 Pariisi eeslinn Bobigny) oli Belgia šansoonilaulja, helilooja, filmirežissöör ja näitleja. Ta on põhiliselt kuulus oma lauluhääle, poeetiliste laulutekstide ja temperamentse esitusviisi poolest. 

Brel sündis Brüsselis Schaerbeekis prantsuse keelt kõneleva flaami päritolu pere teise lapsena. Pärast kooli lõpetamist asus ta tööle isa kartongivabrikus. 1950. aastal abiellus Brel Thérèse Michielseniga, kellega tal oli kolm tütart: Chantal, France ja Isabelle.

1952 hakkas ta laule kirjutama ja hiljem ka esitama. 1953 läks Brel Pariisi, kuhu jäi kauaks ajaks. Breli tõsine olek ja lihtsad, idealistlikud laulud ei toonud talle algul kuulsust. Publiku poolehoid saabus alles 1960. aastate alguses tänu laulule "Ne me quitte pas" ja esinemisele kontserdisaalis Olympia, kus oli alanud ka Édith Piafi tähetee. Brel muutus oma lauludes irooniliseks ja ühiskonnakriitiliseks, laulutekstid muutusid üha poeetilisemateks ja keerulisemateks.

1968. aastal tõlkis Brel prantsuse keelde muusikali "Mees La Manchast" ja esines selles Don Quijote osas.

1973. aastal diagnoositi Brelil kopsuvähk. Viimased eluaastad veetis ta reisides (selleks ostis ta endale laeva, 19 meetri pikkuse ja 42 t veeväljasurvega purjejahi Askoy II ja õppis lenduriks). Ta kolis Markiisaartele, mis asuvad tänapäeva Prantsuse Polüneesias, aga troopikakliima ei mõjunud tema tervisele hästi. Samuti soodustas tema haigust suitsetamine.

Brel suri 1978. aastal Pariisi äärelinnas Bobignys. Ta on maetud Hiva Oa saarele maalikunstnik Paul Gauguini kõrvale.

Tema loominguga plaate on ostetud maailmas 25 miljonit eksemplari ja ta on edukuselt Belgia läbi aegade kolmas esineja. Teda edestavad Salvatore Adamo 90–100 miljoni ja Frédéric François 40 miljoni ostetud eksemplariga.

Diskograafia
------------

### Stuudioalbumid

* 1954 Grand Jacques
* 1957 Quand On n'a Que l'Amour
* 1958 Au Printemps
* 1959 La Valse à Mille Temps
* 1961 Marieke
* 1962 Les Bourgeois
* 1964 Les Bonbons
* 1966 Ces Gens-Là
* 1967 Jacques Brel '67
* 1968 J'arrive
* 1968 L'Homme de la Mancha
* 1972 Ne Me Quitte Pas
* 1977 Les Marquises

### Kontsertalbumid

* 1962 Enregistrement Public à l'Olympia 1961
* 1964 Enregistrement Public à l'Olympia 1964

Filmid
------

### Näitleja ja lavastajana

* 1971 Franz
* 1973 Le Far West

### Näitlejana

* 1956 La Grande Peur de Monsieur Clément (režissöör Paul Diebens)
* 1967 Les Risques du Métier (režissöör André Cayatte)
* 1969 Mon Oncle Benjamin (režissöör Edouard Molinaro)
* 1969 La Bande à Bonnot (režissöör Philippe Fourastié)
* 1971 Les Assassins de l'Ordre (režissöör Marcel Carné)
* 1971 Mont-Dragon (režissöör Jean Valère)
* 1972 L'Aventure, c'est l'Aventure (režissöör Claude Lelouch)
* 1972 Le Bar de la Fourche (režissöör Alain Levent)
* 1973 L'Emmerdeur (režissöör Edouard Molinaro)

Välislingid
-----------

* Koduleht
* Brelitude
**Taip** ehk **teip** on Tšetšeeni klann (hõim), kuhu kuuluvad peamiselt sugulased. Teipe on erinevaid, neid juhivad teibijuhid. Tšetšeenid järgivad peamiselt sufismi, milles on erinevad tarikaadid, mis omakorda lähtuvad erinevatest vaimsetest õpetustest islamist. Tšetšeenias on kaks põhilist tarikaati, mida teibid järgivad: need on Nakšbandi ja Kadiri omad.

Taipide mõju suurenes taas pärast kolhooside lagunemisega. Tšetšeenia 1992. aasta põhiseadusega määrati nende staatus ja taipidel lubati rajada eraarmee. Enamik taipe toetas Džohhar Dudajevi poliitikat, teised hakkasid vastutegevust arendama (nn. Tereki Tšetšeenia Vabariik). 1994-1996 osalesid nad esimeses Tšetšeenia sõjas. 1999. aastast on rikutud nende staatust (venelased saatsid eraarmeed laiali, sõjategevus segas jne...). Osa taipe on läinud kaasa vastupanuliikumisega, teised on harjunud Tšetšeeni Vabariigi korraga. Tšetšeenia 2003. aasta põhiseadus kaotas enamus taipide privileegidest.

Kokku on umbes 130-233 teipi (mõnedel andmetel kuni 300).

Viited
------
**Odessa oblast** on 1. järgu haldusüksus Ukraina lõunaosas Musta mere ääres.

Odessa oblast on asutatud 27. veebruaril 1932.

Odessa oblastis Stara Nekrassivkas asub UNESCO maailmapärandi nimistusse kuuluva Struve geodeetilise kaare kõige lõunapoolsem mõõdupunkt (45° 19′ 54″ N, 28° 55′ 41″ E).

Halduslikult jaguneb seitsmeks rajooniks: Berezivka rajoon, Bilhorod-Dnistrovskõi rajoon, Bolhradi rajoon, Izmajili rajoon, Odessa rajoon, Podilski rajoon ja Rozdilna rajoon. Enne 2020. aastal toimunud haldusreformi oli rajoone 26.

Oblastis on 19 linna, neist suuremad on Odessa, Izmajil, Tšornomorsk, Bilgorod-Dnistrovskõi, Podilsk, Južne ja Kilija.

Rahvastik
---------

Ukraina 2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Odessa oblasti elanikest ukrainlasi 62,81%, venelasi 20,71%, bulgaarlasi 6,14%, moldaavlasi 5,04%, gagauuse 1,12%, juute 0,55% ja valgevenelasi 0,52%.

2015. aastal elas Odessa oblastis 2 387 282 inimest, millega oli see elanike arvult Ukrainas 1. järgu haldusüksuste seas kuuendal kohal.

Viited
------

1. ↑  Number of Present Population of Ukraine, as of January 1, 2022
2. ↑  Как менялись границы Одесской области? Новости Одессы и Одесской области
3. ↑  Päring Ukraina 2001. aasta rahvaloenduse andmebaasist

Välislingid
-----------

* Oblasti koduleht
* Tomorrow in Odessa Day of Mourning. [Odessa oblastis kuulutati 2022. aasta 2. juuli leinapäevaks.] *Athens News*, 1. juuli 2022

Ukraina 1. järgu haldusüksused

Dnipropetrovski oblast **·**  Donetski oblast **·**  Harkivi oblast **·**  Hersoni oblast **·**  Hmelnõtskõi oblast **·**  Ivano-Frankivski oblast **·**  Kiiev **·**  Kiievi oblast **·**  Kirovohradi oblast **·**  Krimm **·**  Luhanski oblast **·**  Lvivi oblast **·**  Mõkolajivi oblast **·**  Odessa oblast **·**  Poltava oblast **·**  Rivne oblast **·**  Sevastopol **·**  Sumõ oblast **·**  Zaporižžja oblast **·**  Žõtomõri oblast **·**  Taga-Karpaatia **·**  Ternopili oblast **·**  Tšerkassõ oblast **·**  Tšernihivi oblast **·**  Tšernivtsi oblast **·**  Vinnõtsja oblast **·**  Volõõnia oblast
**Kääbus-ripskarilik** (*Suncus etruscus*) on karihiirlaste sugukonda kuuluv imetajaliik.

Ta on kehakaalu poolest väikseim teadaolev imetaja: ta kaalub keskmiselt umbes 1,8 g. Täiskasvanud isendi kehapikkus koos sabaga on umbes 5,4–8,4 cm. Kolme-nelja nädalaga suguküpsesse ikka jõudvate emas- ja isasloomade vahel puudub sooline dimorfism. Paaritumisperioodide välistel aegadel elavad nad üksilduses.

Ta on öise eluviisiga. Tal on väga kiired liigutused ja kiire ainevahetus. Ta sööb ööpäeva jooksul 1,5–2 korda rohkem kui kaalub, toitudes erinevatest väikestest selgroogsetest ja -rootutest. Enamasti püüab ta putukaid, suutes jahtida endasuuruseid isendeid, sealhulgas kilklasi. Tal õnnestub see külgsuunaliste, täpsete ja väledate rünnakutega.

Kuna ta on urgude kaevamiseks halvasti kohanenud, paigutab ta pesad pragudesse, kaljulõhedesse ja teiste poolt asustamata urgudesse. Agressiivselt vidistades kaitseb ta oma ümbrust.

Kääbus-ripskarilik on levinud lähistroopilises kliimavöötmes Lõuna-Euroopas ja Põhja-Aafrikas ning lähisekvatoriaalses kliimavöötmes Aasias.

Sri Lanka saarel elavaid isendeid, kes ei kuulu liiki *Suncus fellowesgordoni*, kutsusid kohalikud nimega *Podihik kura*. Hoolimata vähestest erinevustest peetakse nüüdisajal neid siiski kääbus-ripskarilikuga üheks liigiks.

Suurim oht paariaastasteks elavatele kääbus-ripskarilikudele tuleneb inimtegevusest. Eelkõige hävivad neile soodsad varjulised elupaigad rohtunud ja võsastel maastikel põllunduse tagajärjel. Nad hoiduvad tihedatest metsadest ja liivaluidetest, samuti on neile sobimatud veidigi külmemad talved ja kuivemad perioodid.

Peamiselt peavad neile jahti röövlinnud.

Viited
------

1. ↑  
Aulagnier, S. Hutterer, R. Jenkins, P. Bukhnikashvili, A. Kryštufek, B. & Kock, D. (2017). *Suncus etruscus*. *IUCNi punase nimistu ohustatud liigid*. IUCN 2017.
2. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 21. september 2022. Vaadatud 21. septembril 2022.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
3. ↑
Tartu Instituut tegutseb Tartu College'i hoones (foto tehtud mitte hiljem kui 2004)
**Tartu Instituut** (lühend **TI**) on Kanadas Torontos Tartu College'i hoones tegutsev asutus.

TI asutati 9. veebruaril 1971 ja selle põhikiri võeti vastu 4. juulil 1972. TI asutati eesmärgiga eeskätt tegelda Kanada eestlaste valdkonnaga. TI esimene sekretär oli Ergo Karuks. 1972-2004 oli TI sekretär Endel Aruja[*viide?*].

TI halduses on oma arhiiv ja raamatukogu. TI arhiivi ja raamatukogu kogudega tegelevad Bibliograafia Klubi (asutatud 1985) liikmed. Aastast 1997 kannab arhiiv selle pikaaegse juhi Endel Aruja nime.

2009 asutati TI arhiivi ja raamatukogu töö korraldamiseks Eesti Õppetöö Keskus. Selle keskuse eesmärk on luua ka Väliseesti Muuseum (VEMU).

Viited
------

1. 1 2 3   (vaadatud 27.08.2016)
2. 1 2   (vaadatud 27.08.2016)
3. 1 2   (vaadatud 27.08.2016)

Välislingid
-----------

* Piret Noorhani, Tartu Instituudi Arhiiv Torontos, Paar sammukest: Eesti Kirjandusmuuseumi aastaraamat XIII, 1996
Putsolaan
Putsolaanikaevandus Auvergne'is, Puy de Lemptegy vulkaani piirkonnas
**Putsolaan** ehk **potsolaan** ehk **potsuolaan** (itaalia keeles *puzzolana*, *pozzolana* kohanime Pozzuoli järgi) on vulkaanilise päritoluga ränihapperikas roosakaspunase värvusega savimuld, mida antiikajast alates on lisatud lubjasegule veekindlate omaduste andmiseks. Laiemas tähenduses igasugused kivimid, mida purustatud kujul kasutatakse ehituses sideainete hüdrauliliseks lisandiks.

Koostis ja omadused
-------------------

Putsolaani koostises on tavaliselt ränidioksiid, savimuld, lubjakivi, raudoksiid ja aluselised ühendid. Materjali on kasutatud antiigist alates nii värvipigmendina freskomaalis kui ka putsolaantsemendi ühe komponendina. Moodustab kaltsiumhüdroksiidi ja veega sideainena kasutatava aeglaselt kõveneva, ent väga vastupidava segu.

Mõistest
--------

Kirjanduses kasutatakse materjali kohta mitut erinevat kirjapilti. Ehituses mõistetakse selle termini all tavaliselt kõiki hüdraulilisi lisandeid. Vulkaanilise päritoluga lisandid on vulkaanilised tuhad tuff ja trass, harvem pimss. Putsolaanideks nimetatakse neid peamiselt siis, kui need on kaevandatud Vesuuvi ümbrusest, kus tuntuim ja vanim on Puteoli (Pozzuoli) linna lähedane maardla.

Napoli lähedal asetseva Pozzuoli asutasid kreeka kolonistid 6. sajandil eKr, roomlased kutsusid teda Puteoliks seal asuvate paljude väävligaase ajavate koobaste või aukude pärast. Puteolist sai antiikajal tähtis kaubanduskeskus. Juba vanad roomlased tundsid ka sealt, aga samuti Rooma lähedalt, Auvergne'ist ja mujalt leitavat aluselist sideainet. Seda kasutati laialdaselt Rooma betooni valmistamisel. Et ta moodustab veega kokku puutudes lubjaga vastupidava segu, kasutati putsolaani liivana eriti hüdraulilistes konstruktsioonides.

Tänapäeval on sõnal laiem tähendus. Putsolaanideks nimetatakse peale algse pudeda vulkaanilise pinnase ka mõnesid teisi ränihapperikkaid settekivimeid, samuti tööstuslikke šlakke, tuhka jm. mida kasutatakse samaks otstarbeks kui Pozzuoli putsolaani.

Viited
------

1. ↑
2. ↑  Keel ja Kirjandus 10, 1962. lk 634
3. ↑
4. ↑  "H. Helves. Ajalooliste lubimörtide uurimise analüütilisi probleeme. Magistritöö. Tartu, 1996" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 19. aprill 2021. Vaadatud 28. jaanuaril 2020.
5. ↑  Keel ja Kirjandus 10, 1962. lk 634
6. ↑  "H. Helves. Ajalooliste lubimörtide uurimise analüütilisi probleeme. Magistritöö. Tartu, 1996" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 19. aprill 2021. Vaadatud 28. jaanuaril 2020.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Putsolaan** |

Välislingid
-----------

* Putsolaan kunsti- ja konserveerimismaterjalide andmebaasis CAMEO
**Margaret Gilbert** (sündinud 29. märtsil 1942 Suurbritannias) on Briti-USA filosoof, keda tuntakse eelkõige tema panuse poolest sotsiaalteaduste filosoofiasse, eriti sotsiaalsete nähtuste analüütilisse filosoofiasse. Ta on kirjutanud ka teistest filosoofia harudest, sealhulgas poliitilisest filosoofiast, õigusfilosoofiast ja eetikast.

Gilbert kaitses bakalaureusekraadi (BA) klassikalises filoloogias ja filosoofias Cambridge'i Ülikoolis ning bakalaureuse- ja doktorikraadi filosoofias Oxfordi Ülikoolis. Aastatel 1983–2006 oli ta filosoofiaprofessor Connecticuti Ülikoolis Storrsis. Sügisel 2006 töötas ta Abraham I. Meldeni moraalifilosoofia õppetoolis California Ülikoolis Irvine'is. Gilbert on töötanud külalisõppejõu ja -teadurina paljudes akadeemilistes asutustes, sealhulgas Princetoni Ülikoolis, Princetoni Institute for Advanced Study's, Pennsylvania Ülikoolis, Indiana Ülikoolis, Oxfordis Wolfson College'is, Dresdeni Tehnikaülikoolis, Londoni King's College'is ning Rootsi Sotsiaalteaduste Uuringute Kolleegiumis. Ta peab tihti loenguid USA-s, Euroopas ja mujal.

Isiklikku
---------

Margaret Gilbert on Briti ajaloolase Sir Martin Gilberti õde. Ta on olnud abielus filosoof Saul Kripkega.
**Trombotsütopeenia sündroomiga tõsine palavik** (ingliskeelne lühend *SFTS*) on hemorraagiline viiruspalavike hulka liigitatud zoonoos. 

Hiinas, Jaapanis ja Lõuna-Koreas levivat zoonoosi põhjustab *SFTS virus* ja sellesse võivad mitmed loomad nakatuda "puukide hammustuse", nagu *Haemaphysalis longicornis*, vahendusel. 

Zoonootilise nakkuskandluse ohuallikaks võivad olla ka nakatunud puukide vahendusel nakkuse saanud loomad, nii suri Jaapanis naine, keda hammustas viiruskandlusega kass. 

*SFTS virus* (*SFTSV*) tuvastati Hiinas 2009.

Sümptomid
---------

Trombotsütopeenia sündroomiga tõsise palaviku sümptomid avalduvad harilikult 2 nädala jooksul nakatumisest.

Kliinilisteks sümptomiteks on palavik, oksendamine, kõhulahtisus, hulgiorganpuudulikkus (harilikult maks, süda, kopsud, neerud), trombotsütopeenia, leukopeenia, lümfadenopaatia, veritsemine ja maksaensüümide taseme tõus, ka surm. Suremuse määr on 12–30%, fataalsete haigusjuhtumite korral esineb hüpertsütokineemia, haige võib langeda koomasse, raskete haigusjuhtumite korral on esinenud ka entsefaliiti. 

Viirushaiguse raviks ravimid (ka legaalsed vaktsiinid) praegu puuduvad, patsient saab nn toetavat ravi, mis aitab tal haigusest ise välja tulla.

Viited
------

1. ↑  ProMED-mail, *PRO/AH/EDR> Severe fever w/ thrombocytopenia synd. - Japan, South Korea: update*, 26. mai 2013, veebiversioon (vaadatud 26. juulil 2017)

Välislingid
-----------

* www.Forte.ee,Esmakordne juhus: Jaapanis suri naine, keda hammustas puugilt nakkuse saanud kass, 26.07.2017
* BBC, *Japanese woman dies from tick disease after cat bite*
* Myoung-don Oh, Martin S Hirsch, Elinor L Baron, *Severe fever with thrombocytopenia syndrome virus*

*Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:Severe fever with thrombocytopenia syndrome seisuga 26.07.2017.*
Georgi Aleksandrovitš (1889)
**Georgi Aleksandrovitš** (9. mai 1871 Tsarskoje Selo – 10. juuli 1899 Abasthumani) oli Vene suurvürst, 1894. aastast kuni surmani troonipärija.

Ta oli Aleksander III poeg ja Nikolai II noorem vend. Neil oli noorem vend Mihhail Aleksandrovitš ning nooremad õed Ksenja ja Olga.

Pärast isa surma sai Georgi Aleksandrovitšist troonipärija, tsareevitš. Nikolai II polnud keisriks saades veel abielus, kuid abiellus samal aastal. Kui Nikolaile oleks poeg sündinud, oleks see saanud Georgi asemel tsareevitšiks. Georgi surma ajaks oli Nikolaile sündinud kolm tütart ja sellepärast sai Georgi surma järel tsareevitšiks tema noorem vend Mihhail, kes pärast Nikolai II tagasiastumist 1917. aastal oli ühe päeva Venemaa keiser. Nikolai II sai veel neljandagi tütre, misjärel sündis poeg Aleksei Nikolajevitš, kes saigi tsareevitšiks.

Georgi Aleksandrovitš haigestus 1890. aastal tuberkuloosi. Haiguse tõttu ta ei abiellunud ega saanud lapsi. Ta elas peamiselt tänapäeva Gruusias Abasthumanis, kus ka suri.

Georgi Aleksandrovitšile kui keisri pojale ja troonipärijale anti hulganisti autasusid ja aunimetusi. Sündimise päeval anti talle Püha Andreas Esmakutsutu orden, Püha Jüri orden, Valge Kotka orden ja Püha Anna ordeni 1. järk. Peale selle anti talle Austria-Ungari Püha Stefani orden (1885), Taani Elevandiorden (1889), Itaalia Kõige Pühama Kuulutuse orden (1890), Prantsusmaa Auleegioni orden (1891), Hispaania Kuldvillaku orden, Jaapani Krüsanteemi orden ja Kreeka Lunastaja ordeni 5. järk.
Norra prints **Sverre Magnus** (sündinud 3. detsembril 2005 Rikshospitaletis) on Norra kroonprintsi Haakoni ja kroonprintsessi Mette-Mariti teine laps ning esimene poeg. 

Tal on vanem õde printsess Ingrid Alexandra ja emapoolne poolvend Marius. 

Prints ristiti 4. märtsil 2006 ning tema ristivanemad on kuninganna Sonja, Madalmaade kroonprintsess Máxima, Kreeka kroonprints Pávlos, Bulgaaria printsess Rosario, Mette-Mariti vend Espen Høiby, Bjørn Steinsland ja Marianne Gjellestad.

Koht troonipärimisjärjekorras
-----------------------------

Ta on Norra troonipärimisjärjekorras kolmandal kohal oma isa ja õe järel. Kuningas Edward VII järeltulijana on ta ka Briti troonipärimisjärjekorras 1. augusti 2007 seisuga 63. kohal.

Nimi ja tiitel
--------------

Sverre Magnuse monogramm.
Prints sai nime 12. sajandi Norra kuninga Sverre järgi. Magnus on olnud mitme Norra kuninga nimi, samuti on see tema isa teine eesnimi. 

Tema nimi teatati 5. detsembril ning samuti teatati, et ta on Tema Kõrgus ja ta saab kuninglikuks kõrguseks isa troonile saades. 

Pereringis kutsutakse teda Magnuseks.

Välislingid
-----------

* Esimesed pildid vastsündinud printsist
**Peeter Lokk** (15. jaanuar 1927 Tartu – 3. jaanuar 2014) oli eesti koorijuht, muusikaõpetaja ja organist.

Ta sündis Tartus koolmeistrite kümnelapselise pere esiklapsena. Aastatel 1943–1949 õppis ta Tartu Muusikakoolis Jaak Karise ja Valmar Kajara juures orelit ning aastatel 1945–1949 Voldemar Kliimandi klassis dirigeerimist. Aastatel 1949–1954 õppis ta Tallinna Riiklikus Konservatooriumis (Riho Pätsi ja Ants Kiilaspea klassis) muusikapedagoogikat.

Ta oli aastatel 1944–1949 Tartu Pauluse koguduse organist, 1946–1948 Tartu 1. 7-klassilises koolis muusikaõpetaja ning aastal 1949 Tartu Muusikakoolis teooria- ja solfedžoõpetaja. Aastatel 1950–1952 töötas ta Tallinna 20. Keskkoolis muusikaõpetajana. Kuni möödunud sajandi viimase kümnendini oli Lokk orelimängija lisaks Pauluse kogudusele ka Tartu Peetri ja Maarja kogudustes. Peeter Loki põrm on nüüd paigutatud renoveeritava Pauluse kiriku kolumbaariumisse.

Koorijuhina tegutses ta 1946. aastast ja oli rohkem kui kümne koori, sh AÜN Tartu Kultuurihoone meeskoori, ETKVL-i Tartu meeskoori, Tartu Teaduste Akadeemia segakoori, Kõrgemate Koolide ja Teaduslike Asutuste Töötajate Ametiühingu Tartu naiskoori dirigent. Aastatel 1957–1962 oli ta Tartu Ülikooli meeskoori koormeister Richard Ritsingu käe all. 1962. aastal asutas ta Juhan Simmi nimelise meeskoori ja juhatas seda kuni 1999. aastani. Töö selle kooriga kestis 37 aastat ja oli talle kõige südamelähedasem.

Peeter Lokk juhatas koore 1966–1994 kõigil Tartu linna ja maakonna laulupidudel ning 1978–1988 meeskooride vabariiklikel laulupäevadel (viimati Saaremaal Kuressaare lossi hoovil laulva revolutsiooni suvel).

Tunnustus
---------

* 1974 Eesti NSV teeneline kunstitegelane
* 2007 Tartu medal
**Geograafiline vööde** ehk **maastikuvööde** on geograafilise sfääri suurim tsonaalne jaotusüksus. Geograafilisele vöötmele on iseloomulikud sarnased termilised tingimused, mis johtuvad päikesekiirguse suhteliselt sarnasest intensiivsusest mingi vöötme piires.

Igal geograafilisel vöötmel on eriomane kiirgus- ja soojusbilanss, õhuringlus, aine- ja energiaringe kiirus, samuti taimede vegetatsiooniperioodi rütm, üldiste biokeemiliste protsesside kiirus ja tüübid, erinevad mullatüübid ja loomastik.

Ka maailmamere kontekstis saab eristada geograafilisi vöötmeid, kuid sageli on nende piirid ähmased. Maailmameres mängivad sõltuvalt laiuskraadist rolli lisaks eelmainitule ka hoovused, veetemperatuuri jaotus, planktoni iseloom ja tema produktiivsus. Merehoovuste ja suurte pinnavormide mõjul on geograafilise vöötme laius ebaühtlane.

Geograafilised vöötmed kattuvad suuresti kliimavöötmetega, kuna arvesse võetakse põhimõtteliselt samu keskkonnategureid. Geograafiliste ja kliimavöötmete nimetused ühtivad.

Geograafiliste vöötmete liigitus
--------------------------------

Maakera jaotatakse järgmisteks geograafilisteks vöötmeteks: ekvatoriaalne, kaks lähisekvatoriaalset, kaks troopilist, kaks lähistroopilist, kaks parasvöödet, lähisarktiline ja lähisantarktiline, arktiline ja antarktiline.

Vaata ka
--------

* Loodusvöönd
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib haldusüksusest; linna osa kohta vaata artiklit Asum* |

---

**Linnajagu** on suurema linna sisene haldusüksus. Enamasti moodustatakse need üle 150 000 elanikuga suurlinnades, et haldust linnakodanikele lähemale tuua. 

Eestis täidavat linnajagude ülesannet Tallinna linnaosad.

Saksamaa
--------

Saksamaal nimetatakse linnajagu *Stadtbezirk* või ka *Bezirk* (näiteks Berliinis) või *Stadtteil* (näiteks Karlsruhes). 

See, kas linn tohib moodustada linnajagusid, sõltub konkreetse liidumaa vallakorrast. 
Suuremad linnad on enamasti kohustatud seda tegema. Linnajaod kehtestatakse linnanõukogu otsusega vastavalt linna põhimäärusele (*Hauptsatzung*). 

Linnajaol on oma esinduskogu, mida sageli nimetatakse *Bezirksbeirat* või *Bezirksversammlung*. Need moodustatakse iga kord pärast kohalikke valimisi uuesti. Olenevalt liidumaast valib selle kogu otseselt rahvas või selle nimetab linnanõukogu. 

Linnajaol on ka vanem (*Bezirksvorsteher*, *Bezirksamtsleiter*, *Bezirksbürgermeister*). See võib olla nii tasustatav ametikoht kui ka auamet. Linnajagu haldavat asutust nimetatakse *Bezirksamt*. Mainitud nimetused on eri liidumaades erinevad. 

Suured linnajaod on mõnikord jaotatud veel linnaosadeks (*Stadtteil*) ja kvartaliteks (*Stadtviertel*), kuid need üksused ei ole haldusüksused, vaid puhtstatistilised üksused. 

Mõnes linnas nimetatakse linnajagusid ka linnaosadeks (*Stadtteil*). Mõnikord on nimetus *Stadtbezirk* antud nendest väiksematele üksustele (näiteks Karlsruhe). Seega võivad sõnade Insofern *Stadtbezirk* ja *Stadtteil* tähendused olla ümber pööratud. 

Mõnes linnas, näiteks Essenis on *Stadtbezirk* esimene alajaotuste tasand, *Stadtteil* teine. Maini-äärses Frankfurdis on *Stadtbezirk* kõige väiksem alajaotus. 

Linnajagu on formaalne haldusüksus, mis on osalt sõltumatu ajalooliselt väljakujunenud struktuuridest. Suurlinnade koosseisu on sageli läinud algselt omaette olnud asulaid, mis on haldusreformide käigus koondatud linnajagudesse. 

Põhiliselt juhtudel, kui linnajagu kujutab endasst asulat, mis on linnast, mille koosseisu ta kuulub, ruumiliselt eraldatud, kasutatakse linnajao kohta ka nimetust *Teilort*.
Marin Laak Nüpli kirjandusteaduse suvekoolis, juuli 2013
**Marin Laak** (sündinud 13. septembril 1964) on eesti kirjandusteadlane.

1982. aastal lõpetas ta Tallinna 1. Keskkooli  ja 1990. aastal Tartu Riikliku Ülikooli eesti filoloogia erialal. 1999. aastal kaitses ta sealsamas magistritöö teemal "Kriitika kirjandusloo konstrueerijana. Eesti kirjanduskriitika teksti ja konteksti probleeme aastatel 1924–1928" ning 2006. aastal doktoritöö teemal "Kirjandusajaloo mittelineaarsed mudelid: teksti ja konteksti probleeme digitaalses keskkonnas". 

Ta on alates 1987. aastast Eesti Kirjandusmuuseumi teadur ning aastast 2006 vanemteadur. Aastast 2007 on ta ühtlasi ka teadusajakirja Methis. Studia humaniora Estonica peatoimetaja.

Isiklikku
---------

Tema isa oli Enn Roose, ema on Marju Lauristin ja vanaema oli Olga Lauristin.

Laak on ka üliõpilasorganisatsiooni EYS Veljesto vilistlane.

Viited
------

1. ↑  "Gustav Adolfi Gümnaasiumi vilistlased". Originaali arhiivikoopia seisuga 16. detsember 2013. Vaadatud 26. veebruaril 2017.
2. ↑   Eesti Teadusinfosüsteem

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Marin Laak** |

* Marin Laak Eesti Teadusinfosüsteemis
**Marin Barleti** (ladina päraselt **Marinus Barletius**; itaaliapäraselt **Marino Barlezio**; umbes 1450 Shkodër – 1512 või 1513 arvatavasti Rooma) oli albaania päritoluga humanist, esimene albaania ajaloolane, katoliku preester. 

Tema elust on vähe teada. Tema albaania päritolu on seatud kahtluse alla ja oletatud, et ta võis olla itaallane. On ka väidetud, et ta oli õigeusu preester.

Ta viibis oma kodulinnas 
Shkodëris, kui türklased seda 1478 teist korda piirasid. Ilmselt võttis ta osa linna kaitsmisest. 

1479 siirdus ta Itaaliasse, kus ta tegeles ajalooalase uurimistööga.
1504 või 1505 ilmus Veneetsias tema kirjeldus *Shkodëri piiramisest* (*De obsidione Scodrensi*).

Tema kõige tuntum teos on albaania rahvuskangelase Skanderbegi elulugu "*Historia de vita et gestis Scanderbegi Epirotarum principis*" ("Epeiroslaste vürsti Skanderbegi elu ja tegude lugu"), mis trükiti Roomas ajavahemikul 1506–1510, tõenäoliselt 1508–1510. See raamat, mis kiiresti levis mitmes Euroopa keeles ning mis on tõlgitud peaaegu kõikidesse Euroopa keeltesse, on tänini Skanderbegi uurimise alus. Sellel rajaneb ka Skanderbegi-kultus, millel on olnud suur osa albaanlaste rahvusliku eneseteadvuse kujunemisel.

Barleti viimane teos oli paavstide ja keisrite elulugude kogu "*Compendium vitarum Summorum Pontificium usque ad Marcellum II Imperatorumque Romanorum*" ("Paavstide ja Rooma keisrite elulugude kompendium kuni Marcellus II-ni").

Marin Barleti nime kannab Shkodëri vana raamatukogu ja üks kirjastus.
M60A1 sillatank
**Sillatank** on soomustatud pioneerisõiduk, mis on mõeldud peamiselt assisteerima tanke, soomukeid, aga ka jalaväeüksusi jõgede, kaevikute, purustatud sildade ning muude kitsaste maalõhede ületamisel. Sillatanke on nii terve kui ka kokkukäiva sillaga.

Ajalugu
-------

Vajadus sillatankide järele tekkis Esimese maailmasõja ajal, kui algas tankide lai kasutuselevõtmine. Kuna tankide lindid ei olnud piisavalt pikad, kippusid tankid esiosaga kaevikusse sõitma, jäädes selle tagajärjel kaevikutesse kinni. 1919. aastaks olid Suurbritannia armeel olemas Mark V\*\* tankid, mille külge oli monteeritud tõstetehnika, mis võimaldas kaasas vedada kerget kaasaskantavat silda. Teise maailmasõja ajal, kui muutusid populaarseks välksõjad, andis võimalikult kiire motoriseeritud üksuste liikumine sõdivale poolele väga suure eelise. Seega tekkis vajadus selliste spetsialiseeritud masinate järele, mis tagaksid soomukite ja tankide kiire liikumise lahinguväljal. Et lihtsustada nende masinate remonti ja ehitamist, kasutati nende aluseks tavaliselt olemasolevaid tankikeresid, mille külge monteeriti silla paigalduseks vajalikud tõstemehhanismid. Üks esimesi seeriatootmisse läinud sillatanke oli tank Brückenleger IV, mille kerena kasutati Panzer IV keret ning mis võeti relvastusse 1940. aastal.

Toimepõhimõte
-------------

Takistuse ületamiseks tõstab tank oma silla takistuse kohale (kokkukäiva silla puhul lastakse sild eelnevalt sirgeks) ning toetab silla mõlemad otsad takistuse äärtele. Seejärel ühendab tank ennast silla küljest lahti ning sõidab eemale. Kui soomustehnika on silla ületanud, sõidab sillatank üle silla ning ühendab ennast silla teise otsa külge. Seejärel tõstetakse sild üles ja tank võib sõita järgmise takistuse juurde. Kuna tank on tavaliselt soomustatud ning silla maha- ja pealetõstmine käib täielikult mehaaniliselt, võib sillatank tegutseda ka vastase tule all. Silla lahti- ja kokkupanekuks kulub vaid mõni minut.

Tänapäeval kasutatavad sillatankid
----------------------------------

MTU-72
* Saksamaa – Panzerschnellbrücke 2, baseerub Leopard 2 tanki kerel. Sild koosneb kolmes sektsioonist, iga sektsiooni pikkus on 9,7 meetrit.
* Venemaa – MTU-72, baseerub T-72 tanki kerel. Sild koosneb kolmest sektsioonist, kogupikkus 18 meetrit. On mitme silla ühendamise võimalus, mis tõstab võimaliku silla pikkuse 35 meetrini.
* Türgi – FNSS Samur. Sild on ujuv, mitme silla ühendamisel on võimalik silla pikkus kuni 150 meetrit.
* Saudi Araabia – AMX-30 sillatank, baseerub Prantsuse AMX-30 tanki kerel. Sild koosneb kahest sektsioonist, kogupikkus 20 meetrit.

Vaata ka
--------

* Autokraana
* Evakueerimistank
* Pioneeritank
* Puksiirauto
* Roomikkraana

Viited
------
Pseudovõlv läbilõikes
Pseudovõlvlagedega tempel Palenques. Makett. Illustratsioon trükisest American Museum Guide Leaflet (1901)
**Pseudovõlv**, ka **valevõlv** on ruumi või ruumiosa kattev tarind kiviridadest, mis laotakse nii, et iga kõrgem eendub konsoolitaoliselt madalamal asuva suhtes, kuni ava täieliku katmiseni, sarnaselt pseudokaare ladumise tehnikaga. Nagu pseudokaaregi puhul, peab pseudovõlv olema sillatava ruumi suhtes väga kõrge, palju kõrgem kui tavaline võlvlagi. Pseudovõlvi üks erikuju on ümmargune pseudokuppel.

Pseudovõlv on arhitektuurilooliselt vanem kui võlv. Seda kohtab nagu pseudokaart Vana-Egiptuse, Vana-India, Mükeene-Kreeka, varakristliku Iirimaa ehitistes, Kambodža ja Mesoameerika vanemas arhitektuuris. Võib olla laotud nii kuivmüüritisena kui mörti kasutades.

Pildid
------

* Pseudovõlviga käik püramiidi sisemuses, GizaPseudovõlviga käik püramiidi sisemuses, Giza
* Käik Tirynsi kindluses, KreekaKäik Tirynsi kindluses, Kreeka
* Neoliitikumist pärit haudehitise lagi, Newgrange, IirimaaNeoliitikumist pärit haudehitise lagi, Newgrange, Iirimaa
* Varakeskaegne pühakoda Iirimaal, nn Gallaruse kabelVarakeskaegne pühakoda Iirimaal, nn Gallaruse kabel
* Bayoni templi koridor, Angkor, KambodžaBayoni templi koridor, Angkor, Kambodža
* Templi sisevaade Dzibilchaltúnis, Yucatán, MehhikoTempli sisevaade Dzibilchaltúnis, Yucatán, Mehhiko
* Pseudovõlvlaega maamaja Gozol, Malta - keskmisi kiviplaate toetab alt ristpalkPseudovõlvlaega maamaja Gozol, Malta - keskmisi kiviplaate toetab alt ristpalk
* Lubjaahi 19. sajandist, Cumbria, SuurbritanniaLubjaahi 19. sajandist, Cumbria, Suurbritannia

Vaata ka
--------

* Pseudokaar
* Võlv
* Kaar

Viited
------

1. ↑

Välislingid
-----------

Pseudovõlvlagede ja -kuplite ladumise praktikast Vahemere regioonis (inglise keeles)
Jeff Hanneman 2009. aastal
**Jeff John Hanneman** (31. jaanuar 1964 Oakland – 2. mai 2013 Inland Empire, California) oli USA muusik, bändi Slayer kitarrist ja asutajaliige.

Hanneman kasvas üles sõjaveteranide peres: tema isa oli sõdinud Teises maailmasõjas ja vennad Vietnamis. Seetõttu hakkas ta juba lapsena huvituma sõjaasjandusest. Lisaks mõjutasid teda tugevalt ka punkmuusika ja *heavy metal*, eriti Judas Priest ja Iron Maiden. 1981. aastal, kui ta kohtus ühe bändi proovis Kerry Kingiga, otsustasid nad teha oma bändi, milleks saigi Slayer. Koos Kingiga on Hanneman bändi peamisi sõnadekirjutajaid. Et teda huvitab eriti Natsi-Saksamaa ajalugu, on mitmes Slayeri loos juttu ka koonduslaagreist ja silmapaistvatest natsidest. Seetõttu on nii Hannemani kui ka bändi süüdistatud natsilembuses, kuid need on ümber lükatud, väites, et see teema lihtsalt huvitab Hannemani.

2011. aastal nakatus Hanneman tõenäoliselt ämblikuhammustuse tõttu lihasööjabakteriga ning pidi loobuma koos Slayeriga esinemisest. 2. mail 2013 suri ta oma kodu lähedases haiglas maksapuudulikkuse tõttu.

Hanneman oli abielus, ent lapsi tal polnud.

Välislingid
-----------

* Elu 24: Suri Slayeri kitarrist Jeff Hanneman 3. mai 2013