recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Paavst Pius IX tiaara, valmistatud 1854
Paavstitiaara heraldiline kujutis
**Tiaara** on kroonilaadne kõrge peakate, sõna täpne tähendus oleneb kontekstist.

Ajalooliselt oli tiaara Pärsia ja Assüüria kuningate peakate, kujult kõrget kuhilat meenutav, sageli väärismetallist ja juveelidest dekooriga müts.

Religiooni kontekstis on tiaara traditsiooniline paavstide peakate, mille kolm krooni sümboliseerivad kolmainsust, samuti kannatavat, võitlevat ja võidukat kirikut ning paavsti võimu kuningate ja keisrite üle. Viimati kasutas tiaarat paavst Paulus VI.

Õigeusu patriarhi ja piiskopi mitra on kujult sarnasem tiaaraga kui katoliku piiskopi mitraga.

Pildid
------

* Sargon II (paremal, sauaga ja tiaaras) ning tema aukandjaSargon II (paremal, sauaga ja tiaaras) ning tema aukandja
* Kuningas Antiochos I armeenia tiaaras vasakul, paremal Apollon/Mithra pärsia tiaarasKuningas Antiochos I armeenia tiaaras vasakul, paremal Apollon/Mithra pärsia tiaaras
* Paavst Innocentius III varases kroonita tiaarasPaavst Innocentius III varases kroonita tiaaras
* Paavst Benedictus XII kahe krooniga tiaarasPaavst Benedictus XII kahe krooniga tiaaras
* Paavst Pius XII kroonimismissal 1939Paavst Pius XII kroonimismissal 1939
* Kreeka õigeusu patriarhi peakateKreeka õigeusu patriarhi peakate

Sõnavara
--------

Uuemal ajal on, võib-olla inglise keele mõjul, nimetatud eesti keeles vahel tiaaraks ka kroonitaolist diadeemi, peaehet, mida seostatakse kuninglikust või aadlisoost naistega, kuid mida võib kanda kes tahes, sest see ei tähista mingit kindlat auastet ega staatust. EKI keelenõu ega Eesti õigekeelsussõnaraamat seda tähendust ei kinnita.

Vaata ka
--------

* mitra
* kroon
* diadeem
* pärg

Viited
------

1. ↑
2. ↑  T. SEpp. KUNINGLIKUD PEAKATTED ⟩ Juveeliekspert selgitab, mis vahe on kroonil ning tiaaral. - Postimees, 12. juuni 2020
3. ↑  "Juuksekaunistused, tiaarad. - Nora Butiik. norabutiik.ee". Originaali arhiivikoopia seisuga 10. august 2021. Vaadatud 10. augustil 2021.
4. ↑  tiaara [e-keelenõu - Eesti Keele Instituut]
5. ↑

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Tiaara** |
**Enno Reinsalu** (sündinud 22. aprillil 1936 Tapal) on eesti mäeteadlane.

Haridus
-------

Õppinud Tallinna 21. Keskkoolis ja 1949. aastast Kohilas, lõpetas Vabariikliku Kaugõppe Keskkooli 1955, Tallinna Polütehnilise Instituudi keemia-mäeteaduskonna kasulike kaeviste kaevandamise erialal 1960; Leningradi Mäeinstituudi kaugõppe aspirant 1962–1966. ,  Tehnikateaduste kandidaat 1968 (Leningradi Mäeinstituut, "Исследование процесса разрушения разнородных слоистых пород деиствием взрыва с целью повышения качества горющего сланца на шахтах Эстонского месторождения"); vanemteadur 1973. ,

Töökäik
-------

Põlevkivi Teadusliku Uurimise Instituudi (TUI, Kohtla-Järve) insener ja vaneminsener 1960–1961, nooremteadur 1961–1963, vanemteadur 1963–1965; tootmiskoondise Eesti Põlevkivi (Jõhvi) uuringu-konstrueerimisosakonna vaneminsener 1966–1968; Aleksandr Skotšinski nimelise Mäendusinstituudi Eesti filiaali (Kohtla-Järve) mäetehnoloogia laboratooriumi vanemteadur 1968–1973, matemaatiliste uurimismeetodite laboratooriumi juhataja 1973–1978, tehnoloogiliste üldprobleemide laboratooriumi juhataja 1978–1980, arenguprognoosi laboratooriumi juhataja 1980–1983, tehnoloogiliste probleemide ja prognooside osakonna juhataja, filiaali asedirektor teadusalal 1983–1988; Eesti TA Geoloogia Instituudi maavarade geoloogia sektori juhataja 1988–1990.
Tallinna Tehnikaülikoolis mäenduslaboratooriumi juhataja 1990–1992; mäeinstituudi maavarade kaevandamise aseprofessor 1992–1997, õppetooli juhataja 1992–2002, energeetikateaduskonna dekaan 1994–2000, professor 1997–2002, vanemteadur 2002, erakorraline vanemteadur 2004; emeriitprofessor 2002–... ,

Teadustöö
---------

Põhisuunad: mäendus, mäeõigus ja -majandus ning kaevandamise keskkonnamõju. Teinud kindlaks põlevkivikihindi lõhkeraimamise seaduspärasused, Eesti põlevkivi kaevandamisväärse varu suuruse ja hinnanud kaevandatud alade kasutamisvõimalusi. 

Avaldanud üle 200 publikatsiooni, sh 3 monograafiat ja 3 mäendusalast õpikut. Tema juhendamisel on kaitstud 3 doktori- ja 15 magistritööd. 

Eesti Mäeseltsi juhatuse liige 1991–2006; Maailma Mäeprofessorite Ühingu (Society of Mining Professors / Societät der Bergbaukunde) liige 1993–…; Eesti Maavarade Komisjoni liige 1995–2002, Rahvusvahelise Energeetikamajanduse Assotsiatsiooni (International Association for Energy Economics) liige 1996–2002; korraldanud teadusfoorumeid ja mäekonverentse, koostanud erialaseid kogumikke, koos professorite Alo Adamsoni ja Ingo Valgmaga koostanud Eesti põlevkivi kaevandamise ja kasutamise arengukavasid, oli üks Eesti maapõueseaduse (1995) koostajatest ja uuendajatest (2005).

Tunnustus
---------

* 1972 Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi aukiri
* 2006 Eesti Mäeseltsi auliige
* 2011 Parima eestikeelse kõrgkooliõpiku (Eesti mäendus: Õpik kõrgkoolidele. Tallinn, 2011) autor

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6  Tallinna Tehnikaülikooli professorid läbi aegade. Tallinn: Tallinna Tehnikaülikool, 2008, lk. 358-359
2. 1 2 3  Eesti teaduse biograafiline leksikon. Köide 3. Tallinn, 2013, lk. 1130-1131

Välislingid
-----------

* "Eesti Teadusportaal (ETIS)"
Marielle Goitschel (2008)
**Marielle Goitschel** (sündinud 28. septembril 1945 Sainte-Maximes) on Prantsusmaa endine mäesuusataja, kahekordne olümpiavõitja ja seitsmekordne maailmameister. 

Goitschel võitis 1962. aasta maailmameistrivõistlustel Chamonix's kuldmedali Alpi kahevõistluses ja hõbemedali slaalomis. 1964. aasta olümpiamängudel Innsbruckis oli ta slaalomis teine oma õe Christine'i järel. Suurslaalomis oli aga seis vastupidine ja Marielle tuli olümpiavõitjaks õe ees.

Järgmistel maailmameistrivõistlustel 1966. aastal Portillos võitis Goitschel kaks kuldmedalit, olles parim nii suurslaalomis kui ka Alpi kahevõistluses. Lisaks sai ta nendelt võistlustelt hõbemedalid slaalomis ja kiirlaskumises.
Kiirlaskumises sai Goitscheli ees võidu Erika Schinegger, kes 1967. aastal osutus meheks. Schinegger loovutas enda võidetud kuldmedali Goitschelile 1988. aastal. 

Rahvusvaheline Suusaföderatsioon (FIS) ei ole siiski ametlikult kunagi Schineggeri võitu tühistanud.

Goitschel osales veel Grenoble'is toimunud 1968. aasta OM-il. Kodumaal peetud olümpiamängudel tuli ta olümpiavõitjaks slaalomis.

Maailma karikasarjas võitis Goitschel kolm karikat, millest kaks tuli slaalomis (1967 ja 1968) ja üks kiirlaskumises (1967).

Saavutused
----------

###  Olümpiamängudel

* 1964 Austria Innsbruckis
	+ **olümpiavõitja** suurslaalomis
	+ hõbemedal slaalomis
* 1968 Prantsusmaa Grenoble'is
	+ **olümpiavõitja** slaalomis

### Maailmameistrivõistlustel

* 1962 Prantsusmaa Chamonix's
	+ Kuld **maailmameister** Alpi kahevõistluses
	+ Hõbe hõbemedal slaalomis
* 1964 Austria Innsbruckis
	+ Kuld **maailmameister** suurslaalomis
	+ Kuld **maailmameister** Alpi kahevõistluses
	+ Hõbe hõbemedal slaalomis
* 1966 Tšiili Portillo's
	+ Kuld **maailmameister** suurslaalomis
	+ Kuld **maailmameister** kiirlaskumises
	+ Kuld **maailmameister** Alpi kahevõistluses
	+ Hõbe hõbemedal slaalomis
* 1968 Prantsusmaa Grenoble'is
	+ Kuld **maailmameister** slaalomis
	+ Hõbe hõbemedal Alpi kahevõistluses

### Maailma karikasarjas

#### Maailma karikas

* Üldkarikas
	+ 2. koht: 1967
* Slaalomikarikas
	+ **1. koht: 1967, 1978**
* Kiirlaskumise karikas
	+ **1. koht: 1967**

#### Maailma karikasarja etapivõidud

| Jrk-nr | Aasta | Kuupäev | Koht | Riik | Ala |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. |  1967 | 18. jaanuar | Schruns  |  Austria | kiirlaskumine |
| 2. | 1967 | 19. jaanuar | Schruns |  Austria | slaalom |
| 3. | 1967 | 3. märts | Sestriere  |  Itaalia | kiirlaskumine |
| 4. | 1967 | 12. märts | Franconia  |  USA | slaalom |
| 5. | 1968 | 6. jaanuar | Oberstaufen  |  Saksamaa | slaalom |
| 6. | 1968 | 28. märts | Rossland  |  Kanada | slaalom |

Viited
------

1. ↑  SPORTS PEOPLE; Skier Gives Up Medal (The New York Times. (19. november 1988))

Välislingid
-----------

  

* Marielle Goitschel ROK-i kodulehel
* Marielle Goitschel FIS-i kodulehel (inglise)
* Marielle Goitschel Alpine Ski Database kodulehel (ski-db.com)
Allan Roosileht Kuressaare Merepäevadel 4. augustil 2012
**Allan Roosileht** (sündinud 7. augustil 1959) on eesti raadiosaatejuht ja diskor.

Roosileht on lõpetanud Tallinna 2. Keskkooli ning õppinud Tallinna Pedagoogilises Instituudis eesti keele ja kirjanduse õpetajaks. 

Aastatel 1981–1991 töötas Tallinna 8. Keskkoolis emakeeleõpetajana, vahepeal täitis poolteist aastat sõjaväekohustust Leningradi lähedal Nõukogude armee raketiväeosas. 

Raadio 2-s töötas ta alates selle loomisest 1993. aasta mais kuni 2004. aasta lõpuni. Aastatel 2005–2020 töötas Star FM-is. Jaanuaris 2024 asendas ta Retro FM-i hommikuprogrammis Rauno Märksi.

Ta on kuulunud Noorte Autorite Koondisse.[*viide?*]

Isiklikku
---------

Tema poolvend Andres Roosileht on näitleja.

Allan Roosileht kogub helisalvestisi ning huvitub muusikast ja kunstist ja nende koosmõjust. Vaimustudes Leonhard Lapinist, Vassili Kandinskyst, Salvador Dalíst, Andy Warholist, Jüri Arrakust ja Kalev Mark Kostabist, viljeleb ta ka ise maalikunsti. 2021. aastal võis tema tosinast teosest koosnevat näitust "Vinüül ja akrüül" näha Solarise keskuses.

Tunnustus
---------

* 2017 – Selge Kõneleja auhinna laureaat
* 2022 – Kuldmikrofoni auhinna laureaat

Viited
------

1. ↑  Allan Roosileht täna viimast päeva Raadio 2 eetris, SLÕhtuleht, 4. november 2004
2. ↑  Kertu Jukkum, Allan Roosileht – hommikune ärataja, Buduaar, 7. jaanuar 2007
3. ↑  "Mis saab Rauno Märksist? Armastatud raadiohääl selgitab, kuhu ta Retro FMi eetrist kaob". *Kroonika*. Vaadatud 2. jaanuaril 2024.
4. ↑  Andres Keil, Allan Roosileht – neljakümnene optimismipallike, Õhtuleht, 7. august 1999
5. ↑  Allan Roosileht Nordic Baltic Art Center NOBA kodulehel. Vaadatud 12.03.2024.
6. ↑  Selged kõnelejad 2021 Eesti Vaegkuuljate Liit, 11. jaanuar 2022.
7. ↑  Kuldmikrofoni pälvis Allan Roosileht 15. detsember 2022.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Allan Roosileht** |
**Kris Freeman** (sündinud 14. oktoobril 1980 Concordis New Hampshire'is) on USA meesmurdmaasuusataja.

Freeman sai 2000. aastal Štrbské Plesos toimunud juunioride MM-il sprindi vabasõidus kaheksanda koha. Täiskasvanute võistlustel debüteeris ta 2001. aasta maailmameistrivõistlustel Lahtis, kus tema parimaks tulemuseks jäi 30 km klassikasõidu 50. koht. Järgmisel talvel sai ta Salt Lake Citys peetud 2002. aasta olümpiamängudel 20 km jälitussõidus 14. koha ja kuulus 5. koha saanud USA teatemeeskonna koosseisu.

2003. aasta MM-il Val di Fiemmes sai Freeman 15 km klassikasõidus neljanda koha. 2005. aasta MM-il Oberstdorfis jäi tema parimaks tulemuseks 30 km jälitussõidu 50. koht. 2007. aasta maailmameistrivõistlustel Sapporos oli ta 50 km ühisstardiga klassikasõidus kaheteistkümnes. 2009. aasta maailmameistrivõistlustel Liberecis kordas Freeman 15 km klassikasõidus kuus aastat tagasi Val di Fiemmes saadud neljandat kohta, jäädes pronksmedali saanud soomlasele Matti Heikkinenile alla 1,3 sekundiga.

Freemani parim tulemus maailma karikasarjas on neljas koht 15 km klassikasõidus, mille ta sai 2009. aasta novembris Kuusamos toimunud MK-etapil. Paarissprindis on ta olnud koos Carl Swensoniga neljas 2003. aasta jaanuaris Oberhofis. 

Kris Freeman põeb suhkurtõbe.

Välislingid
-----------

* Kris Freeman FIS-i kodulehel (inglise)
* Kris Freemani koduleht
**Bernard Emmanuilovitš Bõhhovski** (vene keeles *Бернард Эммануилович Быховский*; 12. september 1898 – 19. aprill 1980) oli vene nõukogude filosoof. Filosoofiadoktor, professor. Lisaks dialektilisele materialismile keskendus ta neotomismile ning George Berkeley, Søren Kierkegaardi, Ludwig Feuerbachi ja Schopenhaueri filosoofiale. Kolmeköitelise "Filosoofia ajaloo" autor ja toimetaja (1940–1943), sai selle eest muude autorite seas Stalini preemia. 

1944. aastal järgnes aga 3. köite hukkamõistmine ÜK(b)P Keskkomitee poolt; Bõhhovskit nimetati ühena 18.-19. sajandi klassikalise filosoofia "vale" kajastamise "süüdlastest". Bõhhovski vallandati Filosoofia Instituudist ja suunati ümber "Suure nõukogude entsüklopeedia" toimetajaks filosoofia vallas.

Eesti keeles on Bõhhovski sulest ilmunud Berkeley, Feuerbachi ja Kierkegaardi elulugu.

Teoseid
-------

Bõhhovski on avaldanud 55 raamatut ja ligikaudu 140 artiklit koguteostes ja ajakirjades.

* *Неотомизм — современная философия католицизма*, в кн.: *Наука и религия*, М. 1957
* *Schopenhauer and the ground of existence*. Amsterdam: Grümer 1984.
* *Die Erosion der "ewigen" Philosophie*. Kritik des Neothomismus. (Beiträge zur Kritik der bürgerlichen Ideologie und des Revisionismus). Berlin: Deutscher Verlag d. Wissenschaften 1977.
**Leo Nurmand** (12. juuni 1929 Tartu – 13. mai 2016) oli eesti farmakoloog.

Elulugu
-------

Leo Nurmand oli Ludmilla Nurmandi poeg.

1947. aastal lõpetas Nurmand Tallinna 2. Keskkooli, 1953 Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna raviosakonna, meditsiinikandidaat (1964, TRÜ), väitekiri "Organismi farmakodünaamilisest reaktiivsusest barbituraatidele üldisel jahutamisel", meditsiinidoktor (1975, TRÜ).

Nurmand oli 1954–1965 Tartu Riikliku Ülikooli farmakoloogia kateedri assistent, 1965–1971 vanemõpetaja, 1971–1976 dotsent, 1976–1992 professor, 1992–1994 TÜ farmakoloogia instituudi erakorraline professor, 1994– emeriitprofessor. Koostanud õpikuid jm õppevahendeid.

Teadustöö
---------

Leo Nurmandi uurimisvaldkonnad on üldfarmakoloogia, uinutite, analgeetikumide ja trankvilisaatorite toimemehhanismid ja kineetika, neurotroopsete ainete farmakodünaamika. Erilise tähelepanu all on olnud ravimite manustamisele järgnevad adaptiivsed muutused. Oli Eesti Farmakoloogia Seltsi sekretär, mitme teadusnõukogu liige, TÜ arstiteaduskonna metoodikakomisjoni esimees. Üle 120 teadustrükise, arvukalt aimeartikleid.

Teoseid
-------

* Organismi kohanemine ravimitega. // Nõukogude Eesti Tervishoid (1988) 4
* Molecular pharmacology of receptors II (kaasautor). Tartu, 1988
* Zur Geschichte der Pharmakologie an der Universität zu Tartu (Dorpat). // DGPT Mitteilungen, Stuttgart (1996) 19
* Farmakoloogia õpik üliõpilastele ja käsiraamat arstidele ning proviisoritele (kaasautor L. Allikmets). Tartu, 1996
* Arstliku retseptuuri põhijooni (kaasautorid M. Otter, P. Pokk). Tartu, 1998

Viited
------

1. ↑  Leo Nurmand in memoriam, *Universitas Tartuensis*, 2016, nr 6.
2. 1 2 3 4 5  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide, lk 24

Kirjandus
---------

* Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide
* Tartu Riikliku Ülikooli õppe-teaduskoosseisu biobibliograafia nimestik 1944–1980. Trt, 1987, 106; II, 115–116
* Album professorum Universitatis Tartuensis anno MCMXCVIII. Trt, 1998, 154
* Eesti entsüklopeedia 14, 329–330
* Tartu Ülikooli arstiteaduskond 1982–2007. Trt, 2007, 90, 92, 94, 95

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
Josephine Witt, 2013
**Josephine Witt** (kodanikunimi **Josephine Markmann** või **Josephine Marckmann**; sündinud 22. juunil 1993) on saksa feministlik ja poliitiline aktivist, kes on osalenud Femeni tegevuses.

Alates 2012. aastast õppis ta Hamburgi Ülikoolis. Esialgu õppis ta filosoofiat, seejärel vahetas eriala ja asus õppima hambaarstiks. Femeni tegevuses osales Josephine Witt 2013. aasta algusest.

2013. aasta mai lõpus protesteeris Josephine Witt Tuneesia pealinnas Tunises kohtuhoone ees koos kahe teise Femeni aktivistiga paljaste ülakehadega kohaliku Femeni liikme vangistamise vastu. Selle eest ta arreteeriti ja teda hoiti 29 päeva vahi all.

25. detsembril 2013 hüppas ta Kölni toomkirikus jõulujumalateenistuse ajal palja ülakehaga altarile. Ta ülakehale oli kirjutatud "I am God" ("Ma olen Jumal"). Selle teo eest karistas kohus teda 1200 euro suuruse trahviga.

15. aprillil 2015 segas ta Euroopa Keskpanga presidendi Mario Draghi pressikonverentsi, hüpates ta ees olevale lauale ja loopides laiali tema ees olevad paberid.

Viited
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
**Maie Raukas** (aastani 1951 **Maie Lepik**, 19. september 1929 Tallinn – 8. jaanuar 2004 Tallinn) oli eesti keemik.

Elulugu
-------

Maie Raukas oli kindlustusseltsi tegevdirektori tütar. Abielus Uusi Raukasega.

Lõpetas 1947 Tallinna 8. Keskkooli, 1952 Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI) insener-keemik-tehnoloogina, 1956 Sverdlovskis Uurali Polütehnilise Instituudi aspirantuuri, tehnikakandidaat (1956, Uurali Polütehniline Instituut), väitekiri "Изучение новых путей переработки нейтральной части каменноугольной смолы". Täiendused Moskva Keemilise Tehnoloogia Instituudis, Leningradi Keemia-Tehnoloogia Instituudis, Moskva Riiklikus Ülikoolis. Aastast 1956 TPI-s (assistent, vanemõpetaja, aastast 1967 dotsent, 1978–1987 füüsikalise keemia kateedri juhataja).

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkonnad: 1952–1962 kivisöetõrva ja põlevkiviõli komponentide eraldamise tehnoloogia; 1962–1975 vee osoneerimise tehnoloogia; alates 1975 lisandite lahustuvuse uurimine A2B6 kristallides sõltuvalt komponentide rõhust ja temperatuurist. 32 teadustrükist.

Teoseid
-------

* Скорость разложения озона в различных водах (kaasautor). // Tallinna Polütehnilise Instituudi Toimetised 198 А, 219/233 (1962)
* Структура фазовой диаграммы Zn/Cu/S и растворимость меди в сульфиде цинка (kaasautor). // Ж неорганич химии 26, (1981)
* Растворимость галлия в сульфиде цинка (kaasautor). // Tallinna Polütehnilise Instituudi Toimetised 587 (1984)
* Растворимость индия в сульфиде цинка (kaasautor). // Tallinna Polütehnilise Instituudi Toimetised 587 (1984)
* О скорости разложения озона в водах с различными свойствами (kaasautor). // Ж. прикл химии (1984) 50.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Kirjandus
---------

* Tallinna Polütehniline Instituut 1936-1986, 279.
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib Eesti poliitikust; muusiku kohta vaata artiklit Marek Jürgenson (muusik).* |

---

**Marek Jürgenson** (sündinud 9. septembril 1977 Tartus) on Eesti poliitik, Keskerakonna liige. Ta on 4. aprillist 2019 XIV Riigikogu liige.

Ta lõpetas aastal 1995 Tartu 16. Keskkooli. Aastal 2000 lõpetas ta Tartu Ülikooli ettevõttemajanduse erialal.

Karjäär
-------

Ta töötas aastatel 2000–2001 AS-is Vastse-Kuuste Lihatööstus personalijuhina ja 2003–2005 juhataja asetäitjana, 2001–2002 AS-i Eesti Ühispank tootejuhina ja 2002–2003 reklaamiagentuuris Tiigerhay projektijuhina. 2005. aastal töötas ta Tallinna Linnavolikogu kantselei rahandus- ja majandusnõunikuna. Aastatel 2005–2009 oli ta Tallinna Kesklinna linnaosa vanem, 2009–2010 oli ta Tallinna linnapea nõunik ja 2010–2011 Tallinna Ettevõtlusameti juhataja. Aastatel 2012–2019 oli ta Haabersti linnaosa vanem.

Ta on 2003. aastast Keskerakonna liige. Ta valiti aastatel 2013 ja 2017 Tallinna linnavolikogu liikmeks.

Ta valiti 2019. aasta Riigikogu valimistel Riigikogu liikmeks.

2021. aastal oli üks seitsmest Riigikogu õiguskomisjoni liikmest, kes otsustas mitte vastata 35 805 inimese allkirjaga pöördumisele, et riik sätestaks abielu kahe täiskasvanud inimese vahelise liiduna. Teised liikmed olid Sulev Kannimäe (Reformierakond), Jaanus Karilaid (Keskerakond), Tarmo Kruusimäe (Isamaa), Urve Tiidus (Reformierakond) ja Vilja Toomast (Keskerakond).

Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 1 (Haabersti, Põhja-Tallinn ja Kristiine) 739 häält ning ei osutunud valituks.

Isiklikku
---------

Ta on abielus, tal on kaks poega ja üks tütar. Tema hobid on mäesuusatamine, jalgrattasõit, matkamine ja kokandus.


1. ↑  Riigikogu õiguskomisjoni istungi protokoll nr 114, 09.11.2021
Novak 2019. aasta MM-il Seefeldis
**Michal Novák** (sündinud 26. novembril 1996 Karlovy Varys) on Tšehhi murdmaasuusataja.

Dukla Libereci klubi liige osales oma esimesel rahvusvahelisel võistlusel 2013. aastal Euroopa noorte olümpiafestivali raames. Seal sai ta sprindis 41. koha, 7,5 km klassikas 32. ja 10 km vabasõidus kümnenda koha. 2013. aasta märtsis võistles ta Kremnicas esimest korda Slaavi karikavõistlustel, saades 15 km ühisstardist sõidus 24. ja sprindis 23. koha. 2014. aasta juunioride suusatamise maailmameistrivõistlustel Val di Fiemmes saavutas ta skiatlonis 69. koha. 

Järgmisel aastal tuli ta 2015. aasta juunioride MM-il Almatõs 10 km vabasuusatamises 43. ja skiatlonis 16. kohale. Hooajal 2015-16 tegi ta debüüdi murdmaasuusatamise maailma karikasarjas Nové Město etapil ja saavutas 15 km vabatehnikas 54. koha. 2016. aasta juunioride suusatamise maailmameistrivõistlustel Râșnovis sai ta sprindis 33. koha, 15 km vabasuusatamises 12. koha ja 10 km klassikas kaheksanda koha. Hooaja 2016-17 hooaja alguses lõpetas ta MK-võistluste minituuri Lillehammeris 67. kohaga. Tema parimad kohad hooaja tipphetkel, 2017. aasta põhjasuusatamise maailmameistrivõistlustel Lahtis olid 36. koht 50 km ühisstardist sõidus, 12. koht koos Aleš Razýmiga võistkondlikus sprindis ja 11. koht teatesõidus. Märtsis 2017. aastal võitis ta Harrachovis sprindis oma esimese võidu Slaavi karikavõistlustel. Hooaja 2017-18 alguses tuli ta Ruka tuuril 56. kohale ja sai oma esimesed maailma karikasarja punktid 2017-18 Tour de Ski võistlusel, mille lõpetas 39. kohaga, Lenzerheides sprindis 29. kohaga. 2018. aasta taliolümpial Pyeongchangis sai ta sprindis 60. 15 km vabasuusatamises 46. ja teatevõistlusel üheksanda koha. MK-võistluste finaalis Falunis saavutas ta 51. koha.

2019. aastal oli tema tipphetk kuni 23-aastaste maailmameistrivõistluste hõbemedal 15 kilomeetri vabadistantsil Jules Lapierre'i järel. Tema parimad tulemused 2019. aasta maailmameistrivõistlustel Tiroolis Seefeldis olid 36. koht 50 km ühisstardisõidus ja 11. koht teatesõidus. Hooajal 2020-21 sai ta Ruka kolmiksõidus 38. ja Tour de Ski arvestuses 24. koha, saavutades sellega MK-võistluste üldarvestuses 34. ja sprindi maailma karikasarjas 13. koha. Tema parimad tulemused 2021. aasta maailmameistrivõistlustel Oberstdorfis olid 23. koht sprindis ja kaheksas koht koos Luděk Šelleriga võistkondlikus sprindis. Järgmisel hooajal jõudis ta kolmel korral maailma karikasarjas esikümnesse ja 2021-22 Tour de Ski 28. kohale. Hooaja tippvõistlustel, 2022. aasta taliolümpiamängudel Pekingis, osales ta viiel võistlusel. Tema parimad kohad olid 18. koht skiatlonis ja 12. koht teatesuusatamises. Hooaja lõpetas ta MK-sarja üldarvestuses 23. kohal.

Välislingid
-----------

* Michal Novák Rahvusvaheline Suusaföderatsiooni veebilehel
* Michal Novák Olympedia.org veebilehel
* Sportlase profiil: Michal NOVAK – Pyeongchangi 2018. aasta taliolümpiamängude veebilehel
* Michal Novák Tšehhi olümpiakomitee veebilehel
* Michal Nováki koduleht
Satelliidifoto Semmeringist
Semmering
**Semmering** ([ˈzɛməʁɪŋ]) on mäekuru Austrias Põhja-Lubjakivialpide idaosas. Semmeringi kuru ühendab Alam-Austriat ja Steiermargi liidumaaga, mille vahel moodustab loodusliku piiri.

Asukoht
-------

Semmeringi kuru asub Sonnwendsteinist ja Hirschenkogelist läänes ning Pinkenkogelist idas.

Koos Wechseli kuruga on Semmering kõige olulisem ühendustee Alam-Austria ja Steiermargi liidumaa vahel. Seda saab ületada maanteel (*Autobahn* läbi tunneli või kohalik tee üle kuru) või Semmeringi raudteed kasutades lühikeses tunnelis. Pikem raudteetunnel on praegu ehitamisel.

Kurul asub Semmeringi küla. Maria Schutzi ja Spital am Semmeringi külad on veidi allpool, vastavalt Alam-Austria ja Steiermargi poolel. Schottwien ja Mürzzuschlag on lähimad suured linnad mõlemal pool.

Raudteetransport
----------------

Kuna Semmering on Austria raudteevõrgu suur kitsaskoht, plaanitakse Semmeringi raudteed, mis on UNESCO maailmapärandi nimistu paik, täiendada tunneliga mägede jalamil. Projekti toetavad Austria liiduvalitsus ning Steiermargi ja Kärnteni liidumaade valitsused, kuid sellele on tugevalt vastu seisnud Alam-Austria valitsus, kes peatas projekti, avaldades negatiivseid keskkonnamõju aruandeid. Projekt on nüüdseks üle vaadatud vastavalt tehnika arengule ja liini paigutust on muudetud, et minimeerida mõju põhjaveele.

25. aprillil 2012 toimus Gloggnitzis murranguline tseremoonia, millega tähistati 27,3 km pikkuse Semmering baastunneli ehituse algust. Tunnel peaks valmima 2024. aastal. Gloggnitzi ja Mürzzuschlagi vaheline baastunnel on uue Südbahni projekti oluline osa. See kõrvaldab praeguse kitsaskoha 41 km pikkusel Semmeringi raudteeliinil, kus järsud kalded ja arvukad kurvid nõuavad kaubarongidelt kahe või kolme veduri kasutamist.

Tunnel koosneb kahest 10-meetrisest puuraugust, mille vahekaugus on 40–70 meetrit ja mida ühendavad ristkäigud iga 500 meetri järel. Puurimist oli kavas alustada 2014. aastal, kaevetööd lõpetati sisustamiseks alates 2021. aastast. Tunnel projekteeriti reisirongidele kuni 230 km/h sõitmiseks, lühendades Viini-Grazi sõiduaega 40 minuti võrra 1 tunni 50 minutini, mis peaks meelitama raudteele rohkem kliente.

Suusatamine
-----------

Semmeringi suusakuurort Zauberberg, kus korraldatakse ka maailma karikasarja etappe mäesuusatamises, asub kurus ja ulatub Hirschenkogeli mäele. Seda kasutavad peamiselt suusatajad Viinist, kust selleni jõuab ühe tunni jooksul, aga üha enam ka Ungarist ja Slovakkiast pärit inimesed.

Numismaatika
------------

Vaade oli trükitud 20-šillingilisele kupüürile aastatel 1966–1983.

Semmeringi kuru on kujutatud kuulsal mälestusmündil: 25-eurone münt 150-aastasele Semmeringi Alpi raudteele. Mündi tagaküljel on tüüpiline Semmeringi vaade. Auruvedur on just väljunud tunnelist ja ületab ühte omanäolist viadukti.
**Christoph von Münchhausen** (ka **Mönnikhusen**) oli Läänemaa stiftifoogt aastatel 1557–1561, arvatava vaheajaga 1558–1559.

Christoph oli Kuramaa ja Saare-Lääne piiskopi Johann V sugulane, kuid pole päris selge, kas tema vend või nõbu. Christoph sai Läänemaa stiftifoogtiks ilmselt piiskop Johanni toetusel. Tema üpris lähedased sugulased olid ka Kuldīga komtuur Ernst ja Kuramaa orduvasall Heinrich von Münchhausen. Christophi tütar Kattreyne abiellus 1568. aastal Diedrich von Lynteniga.

Esimesed teated Christoph von Münchhauseni viibimisest Liivimaal on kas 1549. või 1550. aastast. Liivi sõja alguses paistis ta silma äärmusliku Taani-meelsusega, mida võib seostada sellega, et ta oli Taani kuninga vasall Kolga mõisas Harjumaal. 1558. aasta suvel haaras Münchhausen Tallinna komtuuri Franz von Siegenhoveni kaasabil Toompea väikese linnuse oma kätte ja kuulutas end Taani kuninga asehalduriks Liivimaal, väites, et Taani võim Põhja-Eestis on taastatud. Et ta aga Taani kuningas Christian III-t varem oma avantüürist ei informeerinud, siis ei saanud ta ka mingit toetust ja aasta lõpuks suutis Liivimaa ordu oma võimu Tallinnas taastada ja saada ka oma kontrolli alla Toompea väikese linnuse, mida haldas Münchhauseni poolt volitatud lossipealik Heinrich von Uexküll. 

Christoph jäi siiski edasi Läänemaa stiftifoogtiks ja oli üks hertsog Magnuse lähemaid abilisi pärast seda, kui too 1560. aasta alguses Saare-Lääne ja Kuramaa piiskopkonnad üle võttis. 1560. aastal surus ta maha talupoegade ülestõusu Läänemaal ja lasi eestlaste juhi, kuninga, Kuressaares hukata. Ent 1561. aastal vabastati Münchhausen stiftifoogti ametist. Ettekäändeks toodi pillav valitsemisstiil, kuid tegelikult võisid selle taga olla poliitilised intriigid. Christoph viibis seejärel veel lühikest aega Läänemaal, kuid lahkus peagi Liivimaalt.

Christoph von Münchhausen suri Saksamaal 1565. aasta paiku.

Kirjandus
---------

* Andres Adamson. *Hertsog Magnus 1540–1583: Tema elu ja aeg*. Tallinn: Argo, 2005. ISBN 9949-415-40-3 (köites)
* *Ritterbrüder im livländischen Zweig des Deutschen Ordens*. Köln: Böhlau, 1993. Lk 457.
Edward Ochab
**Edward Mieczysław Ochab** (16. august 1906 Kraków – 1. mai 1989 Varssavi) oli Poola kommunistlik poliitik ja riigitegelane. 1956. aasta märtsist oktoobrini oli ta Poola kommunistlik liider.

Edward Ochab astus Poola Kommunistlikku Parteisse 1929. aastal. Teise maailmasõja ajal viibis Nõukogude Liidus. Aastatel 1950–1954 oli ta Poola Ühendatud Töölispartei Keskkomitee Organisatsioonibüroo sekretariaadi liige, 1950–1956 ka Poola Ühendatud Töölispartei Keskkomitee sekretär. 1954–1968 oli ta Poola Ühendatud Töölispartei Keskkomitee Poliitbüroo liige.

Pärast Bolesław Bieruti ootamatut surma valiti Edward Ochab 20. märtsil 1956 Poola Ühendatud Töölispartei Keskkomitee esimeseks sekretäriks. 21. oktoobril lahkus ta Poolas aset leidnud protestide ja rahutuste tõttu esimese sekretäri ametist.

1957–1959 oli ta Poola põllumajandusminister. 1961–1964 oli Ochab Riiginõukogu esimehe asetäitja ja 1964–1968 Riiginõukogu esimees (formaalselt riigipea).

Viited
------

1. ↑
2. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 26. märts 2015. Vaadatud 1. augustil 2015.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
**Parma hertsogkond** loodi aastal 1545 Milano hertsogkonna osast lõuna pool Po jõge, mis vallutati Kirikuriigi poolt aastal 1512. Need Parma linna ümbritsevad territooriumid anti läänina paavst Paulus III sohipojale Pier Luigi Farnesele.

Aastal 1556 sai teine hertsog Ottavio Farnese Piacenza linna, saades seega ka Piacenza hertsogiks ja nii oli riik hiljem tuntud kui **Parma ja Piacenza hertsogkond** (*Ducato di Parma e Piacenza*).

Farnese perekond jätkas valitsemist kuni hääbumiseni aastal 1731, kust alates päris hertsogkonna Hispaania kuninga noor poeg don Carlo, kelle ema Elisabetta Farnese oli Farnese pärija. Ta valitses kuni Poola pärilussõja lõpuni aastal 1735, kui Parma loovutati Mõlema Sitsiilia eest keiser Karl VI-le. 

Habsburgid valitsesid ainult kuni Aacheni rahu sõlmimiseni aastal 1748, kui see loovutati tagasi Bourbonidele don Carlo noorema venna don Filippo isikus, kes sai ka väikese Guastalla hertsogkonna. Hertsogina asutas Filippo Bourbon-Parma dünastia, valitsedes **Parma, Piacenza ja Guastalla hertsogkonda** (*Ducato di Parma, Piacenza e Guastalla*).

Parma ja Piacenza hertsogkond (punasena) 18. sajandi lõpu Itaalia kontekstis
1796. aastal okupeeriti hertsogkond Napoleon Bonaparte'i juhitud Prantsuse vägede poolt ja poliitiline olukord riigis muutus väga segaseks. Hertsog Ferdinando säilitas oma trooni Prantsuse sõjaliste kuberneride all kuni Aranjuezi lepinguni aastal 1801, kui üldine kokkulepe Bourbonide ja Napoleoni vahel otsustas ametlikult loovutada hertsogkonna Prantsusmaale Toscana eest, kuid hertsog jäi Parmasse kuni oma surmani aastal 1802, võib-olla mürgitati. Siiski oli Napoleon hertsogkonna tuleviku osas kõhklev, taotledes Bourbonide täielikku kaasamist oma liitlastena Euroopa sõdades. Kuigi Prantsuse seadused ja haldus viidi järk-järgult sisse, kuulutati ametlik annekteerimine Prantsuse keisririiki välja alles aastal 1808 pärast konflikti puhkemist Bourbonide Hispaaniaga. Hertsogkond muudeti Taro departemanguks.

1814. aastal taastati hertsogkonnad Napoleoni Habsburgist naise Marie-Louise alla, kes valitses neid oma elu lõpuni. Pärast Marie-Louise surma aastal 1847 taastati hertsogkond Bourbon-Parma liinile, mis valitses väikest Lucca hertsogkonda. Selles kontekstis loovutati Guastalla Modenale. Bourbonid valitsesid aastani 1859, mil nad aeti revolutsiooniga minema pärast Prantsuse ja Sardiinia võitu sõjas Austria vastu.

Parma hertsogkond
Parma ja Piacenza hertsogkond ühines Toscana suurhertsogkonna ja Modena hertsogkonnaga, et moodustada detsembris 1859 Kesk-Itaalia ühendatud provintsid, ja ühendati märtsis 1860 pärast referendumit koos Sardiinia kuningriigiga Itaalia kuningriiki.

Vaata ka
--------

* Guastalla krahvkond
* Itaalia ajalooliste riikide loend
* Bourbon-Parma
* Parma hertsog
* Pauline Bonaparte
**Neitsinahk** (ladina keeles *hymen*) ehk **hüümen** ehk **tupekõld** on limaskestakurd, mis poolkuu- või rõngakujuliselt ümbritseb ja osaliselt katab osal imetajatest (sh inimestel) tupe (emassuguelundi) suuet. 

Neitsinahk on tuvastatud šimpansitel, elevantidel, lamantiinidel, vaaladel, hobustel.

Tütarlastel ja naistel neitsinahk esimesel suguühtel tavaliselt rebeneb. Seda nimetatakse defloratsiooniks. Kultuurides, kus abielueelset seksi peetakse tabuks, on terve neitsinahk tütarlapse vooruslikkuse ja abielukõlblikkuse tunnuseid ning defloratsiooni loetakse kohustuslikuks pulmaöö riituseks. Tegelikult võib neitsinahk olla nii tugev, et see suguühtel tingimata ei rebenegi. Seepärast pole üksnes neitsinaha vaatluse põhjal enamasti võimalik kindlaks teha, kas naine on seksuaalvahekorras olnud või mitte.

Neitsinahk võib rebeneda ka günekoloogilise läbivaatuse käigus, tupetampoonide kasutamise tõttu või masturbeerimise käigus. 

Tänapäeval tehakse ka neitsinaha taastamise lõikusi. 

Hiinas toodetakse kunstlikku neitsinahka, mis on täidetud kunstverega ja mis paigaldatakse enne pulmaööd tuppe.

Viited
------

1. ↑  Teelemari Loonet. Neitsinaha taastamise lõikus võib päästa mosleminaise elu, 25. aprill 2010, postimees.ee (vaadatud 21.03.2014)

Välislingid
-----------

* Sissekanne Terminologia Anatomicas A09.1.04.008: Hymen. Neitsinahk
Pēteris Juraševskis
**Pēteris Juraševskis** (23. märts/4. aprill 1872 Dobele kreis – 10. jaanuar 1945 Jelgava) oli Läti poliitik ja jurist. Ta valiti aastal 1907 Vene keisririigi II Riigiduuma liikmeks (Kuramaa kubermangust). Ta oli aastatel 1918–1919 ja 1925 Läti justiitsminister ja aastal 1928 Läti peaminister.

Ta õppis Jelgava reaalkoolis, töötas aastatel 1895–1899 Kuramaa kubermanguvalitsuses. Aastatel 1900–1904 õppis Peterburi ülikooli õigusteaduskonnas. Pärast ülikooli lõpetamist töötas ta Jelgavas vandeadvokaadi abina. Aastal 1907 andis välja ja toimetas ajalehte "Sadzive" (Kodukultuur).

Aastal 1907 valiti ta Vene keisririigi II Riigiduuma liikmeks (Kuramaa kubermangust). Duumas olles kuulus ta kadettide fraktsiooni, valiti arupärimiste komisjoni, võttis sõna arupärimiste, agraarküsimuse ja Kuramaa deputaatide volituste kontrollimise kohta. Ta rõhutas Balti provintside erinevust Venemaast (suur maatute hulk) ja vajadust anda agraarküsimus demokraatlikel alustel moodustatud omavalitsuse pädevusse, mis Balti krais tuleb sisse viia viivitamatult, likvideerida "vana feodaalne kord" ja mõisnike teenimatult omandatud privileegid, seada sisse maatööliste kindlustus, anda talupoegadele tagasi mõisastatud maa, määrata maaomandi suuruse piirväärtused, lubada normi ületavate eramaade sundvõõrandamist, reguleerida koormiste ja maksude jaotus mõisa ja talumaa vahel, fikseerida maa renditingimused ja põllumajanduslike tööliste palkamise tingimused. Kirjutas alla kadettide projektidele maareformi ettevalmistavatest asutustest, usutunnistusest ja rahvusest tulenevate kitsenduste kaotamisest, üldisest valimisõigusest Riigiduuma valimistel.


| * v
* r
Läti peaministrid |
| --- |
| aastatel 1918–1940 | 
Ulmanis **·**  Meierovics **·**  Pauļuks **·**  Meierovics **·**  Zāmuēls **·**  Celmiņš **·**  Ulmanis **·**  Alberings **·**  Skujenieks **·**  Juraševskis **·**  Celmiņš **·**  Ulmanis **·**  Skujenieks **·**  Bļodnieks **·**  Ulmanis |  |
| alates 1990. aastast | 
Godmanis **·**  Birkavs **·**  Gailis **·**  Šķēle **·**  Krasts **·**  Krištopans **·**  Šķēle **·**  Bērziņš **·**  Repše **·**  Emsis **·**  Kalvītis **·**  Godmanis **·**  Dombrovskis **·**  Straujuma **·**  Kučinskis **·**  Kariņš **·**  Siliņa |
**Nursultan Äbišulõ Nazarbajev** (kasahhi *Нұрсұлтан Әбішұлы Назарбаев*; sündinud 6. juulil 1940 Šamalganis Almatõ oblastis Kasahstanis) on Kasahstani poliitik, kes oli Kasahstani president aastatel 1991–2019.

Kasahstani iseseisvumise eel, aastatel 1989–1991 tegutses Nazarbajev Kasahstani Kommunistliku Partei Keskkomitee esimese sekretärina.

Aastatel 1984–1989 oli Nazarbajev Kasahhi NSV Ministrite Nõukogu esimees.

Presidendiamet
--------------

Kasahstani presidendiks valiti Nazarbajev 1991. aastal, vastaskandidaate polnud. 1995. aasta referendum pikendas tema ametiaega 2000. aastani. Nazarbajev valiti uuesti presidendiks 1999. aastal toimunud valimistel ja uuesti 2005. aastal. Põhiseadust, mis lubab presidendil olla ametis kuni kaks ametiaega, parandati 2007. aastal nii, et esimene president Nazarbajev saaks presidendiametisse kandideerida, kuni soovib. Kõigile teistele kehtib endiselt kahe ametiaja piirang.

2011. aasta aprillis toimunud ennetähtaegsetel valimistel valiti Nazarbajev järjekordselt presidendiks, ametiajaga 2016. aasta detsembrini. Keskvalimiskomisjoni andmetel kogus Nazarbajev 95,5% häältest.

2007–2021 juhtis ta võimuparteid Nur Otan.

19. märtsil 2019 teatas Nazarbajev presidendi ametikohalt tagasiastumisest.

Kuni 5. jaanuarini 2022 oli ta riigi julgeoleku nõukogu esimees. 

Tema auks on asutatud Nazarbajevi orden. Aastatel 2019–2022 oli Kasahstani pealinn Astana ümber nimetatud Nur-Sultaniks. 

Nazarbajev külastas aprillis 2011 Eestit, kus ta kohtus president Ilvese ja peaminister Andrus Ansipiga. 
Seoses riigivisiidiga Eesti Vabariiki andis president Toomas Hendrik Ilves Kasahstani Vabariigi presidendile Nursultan Nazarbajevile Maarjamaa Risti keti.

Tunnustus
---------

* 1998 – Püha apostli Andreas Esmakutsutu orden (nr 3)
* 2010 – Vabaduse orden (Ukraina)
* 2011 – Maarjamaa Risti ketiklassi teenetemärk

Isiklikku
---------

Nursultan Nazarbajevi abikaasa nimi on Sara. Neil on kolm tütart: Dariga, Dinara ja Alija. Dariga oli abielus endise asevälisministri Rahhat Älijeviga, kes hiljem pages riigist. Dinara on abielus suurärimees Timur Kulõbajeviga. Alija oli abielus Askar Akajevi poja Ajdar Akajeviga ja abiellus hiljem Danijar Hassenoviga.

Viited
------

1. ↑  President of Kazakhstan, Nursultan Nazarbayev, resigns after three decades reuters.com, 19. märts 2019
2. ↑  Kasahstani pealinn sai ekspresidendi nime AFP/PM, 20. märts 2019 (vaadatud 20.03.2019)

Välislingid
-----------

* Koduleht
* НАЗАРБАЕВ Нурсултан Абишевич centrasia.ru lehel.
* Назарбаев, Нурсултан Lentapedias
* "Nazarbajev on valmis presidendiametis surmani jätkama" Postimees, 28. jaanuar 2011
* "Hommikumaa vägevad. Kasahstan: Sigadused stepis" Vikerraadio, 12. juuli 2022

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**puudub** | **Kasahstani president**1991–2019 | Järgnev**Kasõm-Žomart Tokajev** |
Kornei Tšukovski (Ilja Repini maal)
**Kornei Tšukovski** (sünninimi Nikolai Korneitšukov; 31. märts (19. märts vkj) 1882, Peterburi — 28. oktoober 1969, Moskva) oli vene luuletaja, kriitik, tõlkija, ajakirjanik ja kirjandusteadlane, keda tänapäeval tuntakse eelkõige tema lasteluule poolest.

Nõukogude Liidus ja Venemaal on ta olnud kõige suuremate tiraažidega lastekirjanik, näiteks 2017. aastal trükiti tema raamatuid enam kui kaks miljonit eksemplari. Eesti keelde on Tšukovski loomingut tõlkinud Jaan Kross, Ellen Niit, Jaan Kärner ja teised.

Elulugu
-------

Tšukovski isa jättis pere maha ning ta veetis lapsepõlve emaga Odessas. Ta õppis Odessa ja Mõkolajivi gümnaasiumis ja töötas alates 1901. aastast ajalehes Odesskie Novosti. Aastatel 1903–1905 töötas ta Londonis ajalehe korrespondendina ja õppis inglise kirjandust.

Pärast tagasipöördumist Peterburi 1905. aastal oli Tšukovski kirjanduskriitik ja avaldas satiiri nädalalehes Signal, mille võimud peagi sulgesid. Pärast 1905. aasta revolutsiooni töötas ta liberaalses ajakirjanduses. 1912–1917 elas ta Repinos. 1916. aastast töötas ta Maksim Gorki asutatud kirjastuse Parus ('Puri') lastekirjanduse osakonna juhatajana. Ta kirjutas luuletusi ja jutte lastele. Tema teostest on tuntumad "Krokodill", "Pese-ennast-sa", "Doktor Aivalus" (ka "Doktor Valus-On"; Hugh Loftingi "Doktor Dolittle'i" eeskujul). 1918. aastast töötas ta kirjastuse Vsemirnaja Literatura ingliskeelse kirjanduse osakonna juhatajana.

Kirjandusteadlasena uuris ta peamiselt Nikolai Nekrassovi loomingut, aga ka Anton Tšehhovi ja Walt Whitmani loomingut.

Tema lapsed Lidija Tšukovskaja ja Nikolai Tšukovski olid samuti kirjanikud.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Kornei Tšukovski** |
Ottomar Maddison
**Ottomar Julius Martin Maddison** (31. märts (19. märts vkj) 1879 Tallinn – 30. jaanuar 1959 Tallinn) oli eesti tehnikateadlane, Eesti NSV Teaduste Akadeemia liige (1946).

Elukäik
-------

Maddison lõpetas 1898. aastal Tallinna Reaalkooli ja õppis aastatel 1899–1906 Peterburi teedeinseneride instituudis ja 1918. aastal kaitses samas doktoriväitekirja. Sama õppeasutuse teenistuses oli ta aastatel 1909–1921, aastast 1920 oli ta tehnilise mehaanika professor. Peterburis oli ta ka esimese ja teise polütehnikumi ning sõjaväeinseneride akadeemia õppejõud.

1921. aastal naasis ta Tallinna, kus sai tehnikumi õppejõuks. Ühtlasi oli ta aastatel 1930–1936 Tartu ülikooli õppejõud, 1935. aastast mehaanika ja raudkonstruktsioonide professor. Aastatel 1936–1950 oli ta tehnikaülikooli professor ja 1946. aastal valiti ta Eesti NSV Teaduste Akadeemia liikmeks tehnika alal, kus ta oli ka tehniliste teaduste osakonna esimees. 

Maddison oli tegev mitmes ühiskondlikus organisatsioonis, muu hulgas oli ta Riigi Põlevkivitööstuse nõukogu esimees (1927–1931), Tallinna linnavolikogu liige (1927–1934) ning Insenerikoja liige ja selle nõukogu liige. Ta kuulus ka Rahvusvahelise Materjalide Proovimise Ühingu ja Rahvusvahelise Sildade ja Kõrgehitiste Ühingu alatistesse komiteedesse.

Teadustöö
---------

Instituudi lõpetamisest esimese maailmasõjani projekteeris Maddison Venemaal rohkelt suuri sildu. Koos Andrzej Pszenickiga projekteeris ta Peterburi Dvortsovõi silla ning koos Nikolai Beleljubskiga Kaasani lähe­dal ja Uljanovskis raudteesillad, mis olid esimesed suurte silletega sillad Venemaal. Samuti projekteeris ta kaks silda üle Dnepri jõe, Almatõ lähedal terassilla üle Mašati jõe oru, Pavlodari lähedal silla üle Irtõši jõe ning raudteesildu ja viadukte mujal.

Tunnustus
---------

* 1945 Eesti NSV teeneline teadlane
* 1947 Nõukogude Eesti preemia

Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 16. juuli 1950 otsusega võeti talt Eesti NSV teenelise teadlase aunimetus ära. Teenelise teadlase aunimetus taastati Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 27. oktoobri 1956 seadlusega.

Isiklikku
---------

Õigusteadlane Eugen Maddisoo oli Ottomar Maddisoni vend.

Viited
------

1. ↑  Eesti avalikud tegelased, 1932. Tartu: Eesti Kirjanduse Selts, lk 172–173.
2. ↑  TTÜ raamatukogu, 2004. Akadeemik Ottomar Maddison 125. Näituste nimestik. Vaadatud 28.07.2012.
3. ↑  Päss, V. 1940. Eesti biograafilise leksikoni täiendusköide. Tartu: Loodus, lk 193.
4. ↑  Soonurm, E. 2004. Ottomar Maddison – 125 aastat sünnist. *Mente et Manu*, 6.
5. ↑  Eesti NSV Teataja, 1956, 17, 180

Välislingid
-----------

* Ottomar Maddison Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib 1989. aastal sündinud jäähokimängijast; 1971. aastal sündinud jäähokimängija kohta vaata artiklit Matt Martin (sündinud 1971).* |

---

Matt Martin (2015)
**Matthew Bryan Martin** (sündinud 8. mail 1989 Windsoris Ontario provintsis) on Kanada jäähokimängija, kes mängib NHL-i klubis New York Islanders.

Aastatel 2006–2009 mängis ta Ontario Hockey League'i klubis Sarnia Sting.

2008. aastal valiti ta NHL-i *draft* '​is (128. valikuna) Islandersisse. 2009. aasta septembris sõlmis ta klubiga kolmeaastase lepingu. NHL-is debüteeris ta hooajal 2009–10, kuid mängis suurema osa hooajast Islandersi noorteklubis Bridgeport Sound Tigers American Hockey League'is. Esimese värava lõi Martin NHL-is 29. oktoobril 2010 mängus Montreal Canadiensi vastu.

Pärast seitset hooaega Islandersis mängis Martin alates 2016. aasta juulist kaks hooaega Toronto Maple Leafsis, kust naasis Islandersisse.

Välislingid
-----------

* Matt Martin NHL.com lehel
* Matt Martin hockeydb.com lehel
**Vana-Vigala Tehnika- ja Teeninduskool** (lühidalt **Vana-Vigala TTK** või **VVTTK**) on kutsekool Rapla maakonnas Vana-Vigalas.

VVTTK-s saab õppida sõltumata vanusest ja eelnevast haridustasemest. Lastega õpilased saavad kasutada tasuta laste päevahoiu teenust. Kooli juurde kuuluvad ka hästi varustatud õppetöökojad ning kaasaegne õpilaskodu.

Erialad
-------

Alates 2023. aasta sügisest saab koolis õppida järgmistel erialadel:

* sõiduautodiagnostik, automaaler, autoplekksepp, mootorsõidukitehnik, sõiduki pindade hooldaja ja rehvitehnik
* kokk, abikokk, kondiiter, köögiabiline, puhastusteenindaja, puhastusteenindaja abiline
* sepp, keraamik, puukäsitöö
* ehitusviimistlus, mööblirestauraator, pottsepp-sell, maaler
* kutsevalikuõpe.

Kool pakub erialasid ka täiskasvanutele, seetõttu saab mitmeid erialasid õppida paindliku õppe vormis üle nädala.

Ajalugu
-------

Mälestuskivi endise Vana-Vigala mõisa peahoone ees. Mainitud on ka 1920. aasta, mil samas avati Vigala Põllutöökool
Vigala piirkonnas hakati põllumajandusoskusi õpetama juba 1840. aastatel Oese koolis, kus oli arendatud ka vastav õppekava. Õpetati põllumajandusoskusi, -meetodeid ning -tööriistu. Ülalpidaja oli Vana-Vigala mõis. Oese kooli sulgemisega 1889. aastal lõppes ka põllumajandusõpe.

Praeguse Vana-Vigala Tehnika- ja Teeninduskooli eellane Vigala Põllutöökool avati endise Vana-Vigala mõisa südames 1. mail 1920. Koolitalu oli 231 ha. Kursus kestis kaks aastat. Erialaks oli loomakasvatus. Praktikavõimalusi pakuti ka Soomes.

1932. aastal lisandus aianduseriala. Kool nimetati *Vigala Põllundus- ja Aianduskooliks*. 1947. aastal nimetati kool *Vigala Aiandus- ja Mesinduskooliks* (lisandus mesinduskursus). Siit alates muudeti kooli nime ja õppesuundasid pidevalt. 1966. aastal anti koolile Mihkel Aitsami nimi.

Suurim muutus toimus kooli arengus 1975. aastal. Siis valmis kooli uus kaasaegne hoone ning koliti välja vanast mõisahäärberist, milles alustas tööd põhikool.

Uues hoones jätkas kutsekool reorganiseerituna kutsekeskkooliks (ametlik nimi *M. Aitsami nimeline Kutsekeskkool nr. 29*). Lisandus ka uusi erialasid. 1990. aastal nimetati kool taas *Vigala Põllutöökooliks*, kust aja jooksul hakkasid nõudluse puudumise tõttu kaduma põllunduserialad ning 1990-ndate keskel oli kool sulgemise äärel. Kaugeneti põllundusest ning oma õppesuundumuste tõttu kannab kool aastast 1998 tänast nime.

Viited
------

1. ↑  Täiskasvanud on pühendunud õppijad, Reet Saar, Märjamaa Nädalaleht nr 6 (10. veebruar 2016), lk 6.
2. ↑  Mihkel Aitsam, *Vigala kihelkonna ajalugu*, Väljaandja Vigala Vallavalitsus ja Volikogu 2006, lk. 177–180.

Välislingid
-----------

* Koduleht