recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Laura Maasik** (sündinud 5. oktoobril 1993) on Eesti kergejõustiklane. 

Laura Maasik lõpetas 2012. aastal Tallinna Reaalkooli ja 2015. aastal Tallinna Tehnikaülikooli majandusteaduskonna *cum laude*.

Sportima hakkas Laura Maasik kergejõustiklastest vanemate Epp Maasiku ja Erik Maasiku õhutusel Nõmme KJK-s ema treeningurühmas. Ta on võitnud 2008–2021 Eesti meistrivõistlustel eri vanuseklassides 49 medalit, sh 15 kulda. Täiskasvanute klassis on ta võitnud Eesti meistrivõistlustel 16 medalit, sh 5 kulla. Esindas Eestit 2013 suveuniversiaadil Kaasanis, kus saavutas kaugushüppes 21. koha. Osales 2012. aastal Euroopa klubide juunioride kergejõustiku karikavõistlustel A-grupis, kus saavutas kolmikhüppes 2. koha ja 400 m tõkkejooksus 3. koha. 2021. aasta Euroopa võistkondlikel meistrivõistlustel saavutas esiliigas 8. koha 3000 m takistusjooksus.

Püstitas 2021. aastal 2000 m takistusjooksus Eesti rekordi ajaga 6.32.96.

Võite rahvajooksudelt: Südasuve Maraton 21 km 2016, Ümber Harku järve jooks 2018, Haapsalu maanteejooks 2019, Saaremaa kolme päeva jooks 2020.

Ta oli Guinnessi rekordina kinnitatud 2018 suvel programmi "Eesti Vabariik 100" raames korraldatud 100 x 10 km teatejooksu võistkonna liige.

Haridus- ja teadusministeeriumi korraldatud üliõpilaste teadustööde riiklikul konkursil tunnustati Laura Maasikut bakalaureusetöö "Seotud kliendigruppi iseloomustavate näitajate seos ettevõtete maksejõuetuks muutumisega" eest teise preemiaga ühiskonnateaduste ja kultuuri valdkonnas.

Isiklikud rekordid
------------------

* 800 m jooks – 2.14,67 (2021)
* 1500 m jooks – 4.28.96 (2021)
* 3000 m jooks – 9.33.81 (2021)
* 5000 m jooks – 16.54.45 (2021)
* 10 000 m jooks – 35.21.94 (2020)
* 10 km maanteejooks – 35.20 (2020)
* poolmaraton – 1.18.38 (2020)
* maratonijooks – 3.05.13 (2019)
* 400 m tõkkejooks – 1.03,09 (2012)
* 2000 m takistusjooks – 6.32.96 (2021)
* 3000 m takistusjooks – 10.13.55 (2021)
* kaugushüpe – 5.99 (2012)
* kolmikhüpe – 12.62 (2012)

Viited
------

1. ↑  TTÜ lõpetajad 2015
2. 1 2  Laura Maasik: Tulemused sport24.ee
3. ↑  Laura Maasik: Kazan 2013
4. ↑  ECCC Track & Field Junior 2012
5. ↑  "Nädalavahetusel toimusid Pärnus Eesti noorte ja täiskasvanute karikavõistlused".
6. ↑  "Laura Maasik: Sportos".
7. ↑  Guinness World Records. Fastest relay 100 x 10 kilometres
8. ↑  Rekord on ametlik! EV100 Guinnessi rekordi jooksu tulemus sai ametliku kinnituse. Delfi Sport, 21.01.2019
9. ↑  Seotud kliendigruppi iseloomustavate näitajate seos ettevõtete maksejõuetuks muutumisega - TTÜR Digikogu
10. ↑  Parimad tudengite teadustööd 2015 - Novaator
11. ↑  "Eesti Kergejõustikuliit - Eesti kõigi aegade edetabelid". Vaadatud 26. augustil 2017.

Välislingid
-----------

* Laura Maasik Rahvusvahelise Kergejõustikuliidu kodulehel Muuda Vikiandmetes
* Athlete: Laura Maasik european-athletics.org
* Profile of Laura Maasik all-athletics.com
* Laura Maasiku tulemused sport24.ee
* Laura Maasik Sportos www.sportos.eu
* Laura Maasik tulemused marathon100.com
* Kergejõustikuneidudele Euroopast hõbemedal rakverespordikeskus.ee
* Seotud kliendigruppi iseloomustavate näitajate seos ettevõtete maksejõuetuks muutumisega : bakalaureusetöö digar.ee
**Kaljukits** (lad *Capra ibex,* ingl *Alpine ibex*) elab Alpides metsa ja liustike vahelisel piiril (umbes 3500 merepinnast), kõige kättesaamatumates mägipiirkondades. Talviti elavad kaljukitsed tavaliselt madalamatel aladel, kuid suvel lähevad nad toidu otsimiseks Alpi niitudele.

Kaljukits (*Capra ibex*)

Kirjeldus
---------

Kaljukits on kitsede kõige ebatavalisem mägiliik. Nad on suurepärased mägironijad ja ronivad kartmatult ja meisterlikult kaljudel.

Nende pikkus ulatub keskmiselt 150 cm-ni ja nende turjakõrgus on umbes 150 cm. Emane loom kaalub 40 kg ja isane kuni 100 kg. Isasloom on suurte kumerate sarvedega. Sarvede pikkus on kuni 1 m. Emasloomadel on veidi lühemad ja veidi kõveramad sarved. Isaslooma karvkate on suviti tumepruun, emasloomal punakas kuldne. Talvel on kõigi kaljukitsede karv halli värvi.

Toitumine
---------

Kaljukitsed toituvad mitmesugustest taimedest, nagu näiteks harilik rohi, aruhein, puude ja põõsaste oksad, samblad ja samblikud. Nad võivad süüa isegi mürgiseid taimi ja kuiva rohtu. Kaljukitsedel on suur soolavajadus, seetõttu käivad nad 15-20 km pikkuseid vahemaid, et enda soolavajadust kontrolli all hoida.

Huvitav informatsioon
---------------------

Juba iidsetest aegadest saati on inimesed kaljukitsesid jahtinud, just nimelt isaslooma sarvede pärast. Kaljukits on väga ettevaatlik loom, mistõttu on tema leidmine loodusest üpris keeruline. 

Rõivaste ja kingade valmistamiseks kasutati kaljukitse nahka.

Kaljukitse liha on väga maitsev ja kergesti seeditav. Looma rasva kasutati toiduvalmistamisel. Looma maost läbi käinud seedimata villa kasutati meditsiinilisel eesmärgil.

Loomade head ja kasulikud omadused viisid nende kodustamiseni. Praegu on maailmas tohutul hulgal erinevaid kodukitse liike. Kaljukitsi võib leida ka erinevatest loomaaedadest. Kaljukitsed aretuvad üsna hõlpsasti.

Viited
------

1. 1 2 3 4  "KALJUKITS (LOOM): KIRJELDUS JA FOTO". Vaadatud 11.01.2022.[*alaline kõdulink*]
**Wikivoyage** on vaba ja tasuta veebipõhine reisijuht, kus sihtkohtadest ja reisiteemadest kirjutavad vabatahtlikud kaastöölised. Portaali nimi koosneb ingliskeelsest sõnast *wiki* (eesti keeles *viki*, internetipõhine koostöötarkvara) ning prantsuse sõnast *voyage* ('reis').

Projekt sai alguse, kui portaali Wikitravel saksa ja itaalia versioonide toimetajad otsustasid 2006. aasta septembris luua haruprojekti, kuhu viidi ka senine kaastöö. Uus portaal avati nime Wikivoyage all 10. detsembril 2006, selle omanik ja haldaja on sel otstarbel Saksamaal loodud organisatsioon Wikivoyage e.V. Sisu avaldati vabakasutuslitsentsi Creative Commons Attribution-ShareAlike all.

Pärast pikaajalist rahulolematust portaali senise majutajaga otsustasid portaali ingliskeelse versiooni kaastöölised 2012. aastal luua uue haruprojekti. Ingliskeelse Wikitraveli kogukond liitus taas Wikivoyage'iga ning Wikivoyage'i kõigi keeleversioonide töö viidi üle Wikimedia Foundationi (WMF) alla, mis on mitmeid maailma suurimaid vikiprojekte (sh Vikipeediat) haldav USA mittetulundusühing. Eri kogukondade ja Wikimedia Foundationi kokkuleppel koliti veebisait 2012. aasta detsembris WMF-i serveritesse ja kogu Wikivoyage sai uue alguse Wikimedia vikiperekonna projektina 15. jaanuaril 2013, Wikipedia 12. sünnipäeval.

Kirjeldus
---------

Wikivoyage'i arendavad vikimudeli põhjal koostöös vabatahtlikud kogu maailmast. Artiklid käsitlevad geograafilisi piirkondi eri tasemetel, maailmajagudest linnaosadeni. Neid seob loogiline hierarhia, kus iga artikli teema on teise, suurema piirkonna artikli "sees". Portaalis on artiklid ka muude reisiteemade kohta, reisisõnastikud ja soovituslikud marsruudid.

Wikivoyage on mitmekeelne projekt, selle iga keeleversioon areneb teistest sõltumatult. Kõige rohkem on artikleid ingliskeelses Wikivoyage'is, 2012. aasta detsembris oli neid üle 26 500. Laias laastus jagunevad artiklid sihtkohtadeks, marsruutideks, sõnastikeks ja reisiteemadeks.

Keeleversioonid
---------------

WMF-i alla kolimise ajaks tegutses Wikivoyage saksa, itaalia, inglise, prantsuse, hollandi, vene ja rootsi keeles. Venekeelse versiooni nimi on *Викигид* ('Vikigiid'), hispaaniakeelsel *Wikiviajes*. 3. jaanuaril 2012 loodi ka portugali ja hispaania versioon.

Viited
------

1. ↑  Migration FAQ at Wikivoyage, 22:09, December 25, 2012. Retrieved January 16, 2013.
2. ↑  The Case of Wikitravel and Wikivoyage Governance Across Borders, July 2012
3. ↑  "Wikipedia parent to launch travel guide with Wikitravel rebels". Skift.com. 13. juuli 2012. Vaadatud 16. jaanuar 2013.
4. ↑  "Wikimedia Foundation launches Wikivoyage, a free, worldwide travel guide that anyone can edit". Wikimedia Foundation. Vaadatud 15. jaanuar 2012.

Välislingid
-----------

* Wikivoyage
* Inglise Wikivoyage
* Vene Викигид
* Rootsi Wikivoyage
* Lauri Kreutzwald: Wikipediale sündis väike sugulane: reisijuht Wikivoyage, battleit.eu, 23. jaanuar 2013
**Benjamin Hermann Karl Hesse** (26. detsember 1854 Paide – 5. mai 1910 Berliin) oli Eesti vaimulik.

Õppis Paides kreiskoolis, aastatel 1867–1873 Pärnus gümnaasiumis. Aastal 1874 oli ta koduõpetaja Seljakülas Lääne-Nigula kihelkonnas. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1875–1878. Oli prooviaastal Sangaste ja Laatre koguduses (Theodor Heinrich Renatus Hesse juures) ning Rõngu Mihkli koguduses (Ludwig August Immanuel Körberi juures). Ordineeriti 30. septembril 1879 Tartus õpetajaks.

Oli 1879–1880 Võru praostkonna vikaarõpetaja. 1880–1888 oli Rõngu Mihkli koguduse (introdutseeriti 11. mail 1880) õpetaja. Aastatel 1889–1897 oli ta Tallinna Diakonisside Asutise rektor, olles 1891–1897 ühtlasi Tallinna Toomkoguduse diakonõpetaja. 1897–1910 oli ta Tallinna Oleviste koguduse õpetaja, oli ka Tallinna Linnamisjoni asutaja. Suri aastal 1910 Berliinis.

Isiklikku
---------

Tema isa Carl Hermann Hesse töötas Paides ja Järvamaal maakonnaarstina. Tema onu Conrad Eduard Hesse oli Kuressaare Laurentiuse koguduse ülemõpetaja. Tema vend Johannes Hesse oli neli aastat misjonärina Indias. Tema vennapoeg Hermann Hesse oli kirjanik, Nobeli kirjandusauhinna laureaat. Tema poeg Hermann Theodor Karl Hesse (1884–1921) oli Tallinna Oleviste koguduse õpetaja, poeg Georg Johannes Hesse (1885–1944) oli arst.

Viited
------

1. ↑  Die evangelischen Prediger Livlands bis 1918. Böhlau Verlag Köln, Wien 1977
2. ↑  Die Pastoren des Konsistorialbezirk Estland 1885-1919. Böhlau Verlag Köln Wien
Jean Pucelle. Lehekülg Belleville'i breviaarist
Grisaille'-maalingus illustratsioonid Jeanne d'Evreux' tundideraamatus
Esimene lehekülg Robert de Billyngi piiblist (BMF, MS. Lat. 11935, fo 5)
Detsembrikuu kalendrileht Belleville'i breviaaris
**Jean Pucelle** (u 1300 – 1355) oli prantsuse miniatuurimaalija ja käsikirjade illumineerija, kes tegutses Pariisis aastail 1320–1350.

Eluloolist
----------

Esimesed teated kunstnikust pärinevad 1319. aastast. Arvatavasti tuli ta kuningas Philippe VI, kes oli suure hulga illumineeritud raamatute tellija, teenistusse. Hiljem töötas Jean Pucelle ka Jean II Hea õukonnas. On oletatud, et ta käis sajandi esimesel kümnendil Itaalias.

Stiil
-----

Jean Pucelle lõi uue stiilisuuna 14. sajandi prantsuse raamatumaalis, ühendades teksti ja illuminatsiooni üheks terviklikuks pildiks, mis oli nii jutustav kui ka dekoratiivne. Tema stiili iseloomustavad teksti kaht veergu raamivad stiliseeritud lehtedega võrsed, mida täiendab drolerii ja mille sees ning ümber on rõõmsavärvilised natuuritruud taimemotiivid, putukad ja muud pisiolevused, linnud ja loomad. Lehekülgede allservas on vabalt komponeeritud figuraalsed stseenid, mis mõjuvad raamimatutena, kuid teksti sees paiknevad pildid on klassikaliselt neljakandilised.

Jean Pucelle'i mõjutajaks on peetud itaalia maalijate, eelkõige Duccio de Buoninsegna ja Giotto tahvelmaale. Neid jäljendavalt on inimesed Jean Pucelle'i miniatuuridel kujutatud lihtsalt ning hooned pole mitte pinnaline ornament, vaid figuure ümbritsevale ruumile on püütud anda sügavust – see oli tollases põhja pool Alpe loodud maalikunstis uus võte. Ka leiab tema maalitud nägudelt *trecento* maalikunstile iseloomulikku tundeväljendust. Pucelle'i värvigamma jäi ka rikkalikumates kujundustes malbelt tagasihoidlikuks ning ta kasutas muuhulgas vitraažikunstis juba tavaliseks saanud *grisaille*'d.

Teosed
------

Pucelle'i kuulsaimad teosed on tema maalitud Belleville'i breviaar (u 1325), mille illustratsioonis on nähtud viiteid Duccio *Maesta*'le, inglise kalligraafi Robert de Billyngi kirjutatud piibel "Bible of Robert de Billyng" (Bibliotheque Nationale, Pariis) ja Jeanne d'Evreux' tundideraamat (loodud u 1324–1328, asub Metropolitani muuseumis), kuningliku tellimusena Prantsusmaa kuningannale Jeanne d'Évreux'le. Temale või tema töökojale on omistatud ka frantsisklaste breviaar, mis arvatakse olevat kuulunud Philippe V noorimale tütrele Blanche'ile, samuti Savoia Jeanne'i, Navarra Jeanne II ja Flandria Yolande'i tundideraamatud.

Viited
------

1. 1 2  A. Kartna. Prantsuse maalikunst IX–XIX sajandini. Tallinn, 1991
2. 1 2 3  Jean Pucelle Britannica
3. ↑  Jean Pucelle (c.1290-1334) visual-arts-cork.com

Välislingid
-----------

* Jean Pucelle (c 1290–1334). – visual-arts-cork.com
* The Hours of Jeanne d'Evreux (1324–28). Analysis of the Hours of Jeanne d'Evreux. – visual-arts-cork.com
* Jeanne d'Evreux' tundideraamatu illustratsioonid Metropolitani muuseumis (inglise keeles)

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Jean Pucelle** |
**Laur Kaunissaare** (sündinud 16. aprillil 1982) on eesti dramaturg.

Ta lõpetas 2004. aastal Eesti Muusikaakadeemia Kõrgema Lavakunstikooli lavastaja erialal (21.lend).

Aastatel 2007–2008 töötas ta Tallinna Linnateatris dramaturgina ja oli muu hulgas ka teatrifestivali "Talveöö unenägu" kunstiline juht. Aastatel 2008–2009 oli ta Kanuti Gildi SAALi dramaturg, aastatel 2009–2012 Euroopa kultuuripealinn Tallinn 2011 etenduskunstide ja interdistsiplinaarsete projektide koordinaator. Aastatel 2012–2018 oli ta Teater NO99 dramaturg.

29. juunist 2021 töötab Laur Kaunissaare Kultuuriministeeriumi teatrinõunikuna.

Tunnustus
---------

* 2019 Eesti Teatriliidu algupärase dramaturgia auhind (koos Aare Pilve, Jarmo Rehaga, Aleksei Gastevi loomingu alusel: lavastusdramaturgia, mis loob tervikliku teatrikogemuse ruumi-, aja- ja sõnatasandil)

Viited
------

1. 1 2  Laur Kaunissaare. Eesti Lavastajate ja Dramaturgide Liidu veebisait.
2. ↑  Kultuuriministeeriumi teatrinõunikuna alustab tööd Laur Kaunissaare. Kultuuriministeeriumi pressiteade, 10. juuni 2021.
Jean Marie Dongou (2012)
**Jean Marie Dongou Tsafack** (sündinud 20. aprillil 1995 Doualas) on Kameruni jalgpallur, kes mängib ründajana Soome kõrgliiga Veikkausliiga klubis FC Honka.

2008. aastal liitus ta FC Barcelona noorteakadeemiaga. Aastatel 2012–2016 mängis ta klubi duubelmeeskonnas FC Barcelona B. Barcelona esindusmeeskonnas debüteeris Dongou 6. detsembril 2013 karikamängus Cartagena vastu, lüües mängu viimase värava. Viis päeva hiljem pääses ta väljakule UEFA Meistrite Liiga alagrupimängus Celtic vastu. 19. jaanuaril 2014 tegi ta debüüdi Hispaania kõrgliigas mängus Levante vastu, kuid see jäi ka tema viimaseks mänguks Barcelona esindusmeeskonnas.

2016. aastal liitus ta Hispaania esiliiga klubiga Real Zaragoza. Hooajal 2017–2018 mängis ta Hispaania esiliigas Gimnàstic de Tarragona koosseisus. Järgmisel hooajal liitus ta esiliiga klubiga Lugo, kust siirdus pärast 12 mängu ja vaid ühte väravat hooaja keskel laenule Hispaania tugevuselt kolmanda liiga klubisse Lleida Esportiu, kus tal ei õnnestunud lüüa ühtegi väravat.

2020. aastal liitus ta Honkaga. Soome kõrgliigas lõi ta esimese värava 12. juulil 2020 mängus KuPS-i vastu, tuues Honkale üleaja esimesel lisaminutil viigipunkti.

Viited
------

1. ↑  "Nimekäs kaappaus! Barcelonassa Mestarien liigaakin pelannut hyökkääjä siirtyy FC Honkaan". iltalehti.fi. 11.2.2020. Vaadatud 13.7.2020
**Kaljuvoor** ehk **paevoor**, ka **paekaljuvoor**, on mandrijää kulutusel aluspõhjakivimitest tekkinud liustiku liikumise suunaline ovaalse põhijoonisega positiivne pinnavorm.

Kujult on kaljuvoored silekaljuga sarnased, kuid nad on suuremad komeetjad erosioonilised jäänukvormid. Kaljuvoorte pinnal leidub sageli silekaljusid.

Kaljuvoorte pikitelg on orienteeritud jää liikumise suunas, nende jääpoolne ots võib isegi kõrgem olla. Rohkesti on selliseid loode-kagusuunalisi, kuni 15 m kõrgusi kaljuvoori Jaagarahu lademe avamusalal, näiteks Kirblas, Lihulas, Saleveres ja mujal, kus nad moodustavad hiiglaslikke ihkkeelte taolisi vorme. Aeglaselt madalduv kagupoolne osa koosneb pehmetest kihilistest dolomiitidest ja mergeldolomiitidest ning on kaetud moreeni ja mereliste kruusade-liivadega. Järsu astanguna kerkival kaljuvoore loodetipul leiduvad alati kõvad biohermid.

Saaremaal on paljud neemed tekkelt lamedad kaljuvoored. Muhu saar on lame paekaljuvoor, mis suutis võimsa Läänemere liustikuvoolu teel jääkulutusele vastu pidada tänu saarel kõvikutena avanevatele Jaagarahu lademe biohermsetele dolokividele.

Viited
------

1. ↑  Ivar Arold. "Eesti maastikud". Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus, 1988, lk 74.
2. 1 2  Ivar Arold. "Eesti maastikud". Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus, 1988, lk 16.
3. ↑  Liustike pärandus Lõuna-Soomes ja Põhja-Eestis. Koostajad Anto Raukas ja Atte Karhima. Lk 31. gi.ee
4. ↑  "Üldmaateadus". Õpik kõrgkoolidele. Koostanud Ülo Mander ja Ülle Liiber. Tartu: Eesti Loodusfoto, 2014. Lk 176–177.
5. 1 2  Anto Raukas. "Eestimaa viimastel aastamiljonitel". Tallinn: Valgus, 1988, lk 97–98.
6. ↑  Ivar Arold. "Eesti maastikud". Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus, 1988, lk 316.
Jean Racine
**Jean Racine** [ža(n) ra'sinn] (22. detsember 1639 Valois La Ferté-Milon – 21. aprill 1699 Pariis) oli prantsuse näitekirjanik, üks suurimaid prantsuse klassitsistliku tragöödia meistreid.

Racine pärines kodanlikust notariperekonnast. Ta jäi varajases nooruses orvuks ning kasvas Pariisi lähedal asuvas Port-Royali kloostris, kus omandas jansenistlikud usulised vaated. Ta õppis 1653–55 Beauvais' ja 1658 d'Harcourt'i kolledžis.

Racine kirjutas mitu näidendit klassikaliste müütide ainetel. Kirjaniku näidendites on tegevustik minimaalne ja tegelased analüüsivad oma kirgi kaunis luulekeeles.
Ta sai tuntuks tragöödiaga "Andromache" (1667), milles käsitles inimese võitlust oma kirgedega ning hukkumist. Tragöödias "Phaidra" ("*Phèdre et Hippolyte*") (1677) rõhutab autor kangelanna õilsust ja muudab jutustust.
Oma ainsas komöödias "Protsessijad" ("*Les Plaideurs*") (1668) kujutas ta Aristophanese eeskujule tuginedes kohtuskäimise kirge. 

Racine arvas, et inimesed ei satu traagilistesse olukordadesse mitte juhuse tõttu, vaid traagika ongi neile loomuomane.

Viited
------

1. 1 2 3  Philip Wilkinson, *"Myths & Legends"* (2009, London, Dorling Kindersley Limited).

Kirjandus
---------

* Aleksander Aspel, "Racine. Ta 300-nda sünnipäeva puhul". "Looming", 1940, nr. 1, lk. 82-97. Sama artikkel on ilmunud ka Aspeli kogumikus "Kirjad Pariisist", "Ilmamaa", Tartu 2000, lk. 64-87
* Franz Schiller, "Lääne-Euroopa uue aja kirjandusajalugu", I köide, RK "Teaduslik Kirjandus" Tartu 1941, lk 22–24

Välislingid
-----------

* Vapp

| * v
* r
Klassitsism |
| --- |
| Muusika | 
Abel **·**  Carl Philipp Emanuel Bach **·**  Johann Christian Bach **·**  Wilhelm Friedemann Bach **·**  Beethoven **·**  Boccherini **·**  Cherubini **·**  Clementi **·**  Gluck **·**  Franz Joseph Haydn **·**  Johann Michael Haydn **·**  Hummel **·**  Leopold Mozart **·**  Wolfgang Amadeus Mozart **·**  Salieri **·**  Soler **·**  Spohr |
| Kirjandus | 
Boileau **·**  Corneille **·**  Fontaine **·**  Marivaux **·**  Molière **·**  Perrault **·**  Racine **·**  Voltaire |
| Kujutav kunst ja arhitektuur | 
Chalgrin **·**  Engel **·**  Klenze **·**  Krause **·**  Langhans **·**  Schinkel **·**  Soufflot |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  « | BarokkRokokoo | Romantism »  |

 |
**Eesti Apteekrite Liit** (lühend **EAL**) on apteekrite erialaorganisatsioon, mis asutati 7. aprillil 1993 Eesti apteekide juhatajate omaalgatusliku ühendusena. Nüüd ühendab Apteekrite Liit proviisoritest apteegiomanikele kuuluvaid apteeke. Liit abistab apteekreid ning apteegis töötavaid proviisoreid ja farmatseute nende töös ning seisab nende õiguste eest.

Eesti Apteekrite Liidu esimeseks esimeheks valiti proviisor Õie Kotkas. Aastatel 1999–2002 oli esimees farmaatsiamagister Rita Makarova, 2002–2005 proviisor Kiiri Vasar, 2005–2013 proviisor Kai Kimmel. Alates 2013. aastast on Apteekrite Liidu esimees proviisor Ülle Rebane.

Alates 2000. aastast töötab EAL-i peaproviisorina Kaidi Sarv (Vendla). Samast aastast annab Apteekrite Liit välja farmaatsiaajakirja Eesti Rohuteadlane. Alates 2013. aastast antakse ajakirja välja koostöös Eesti Akadeemilise Farmaatsia Seltsi, Eesti Farmaatsia Seltsi ja Eesti Haiglaapteekrite Seltsiga. 2017. aastast lisandusid ajakirja väljaandjate ringi Tartu Ülikooli Rohuteaduse Selts, Eesti Apteekide Ühendus ja Eesti Proviisorite Koda. Ajakiri ilmub praegu 4 korda aastas.

Välislingid
-----------

* Eesti Apteekrite Liit
**Kalju mõis** (saksa keeles *Kaljo*, *Groß-Kaljo*) oli rüütlimõis Kullamaa kihelkonnas Läänemaal. Nüüdisajal jääb mõisa asukoht Lääne maakonda Lääne-Nigula valda. Maastikul ei ole mõisast jälgi säilinud.

Gustav II Adolf andis 25. septembril 1614 kuus adramaad ja hiljem veel kaks adramaad Suur-Kalju külast aadlik Gerhard Hünninghusenile.

Mõisa omanikud olid Dellingshausenid ja hiljem Buxhoevedenid.

Mõis riigistati 25. oktoobril 1919.

Viited
------

1. ↑   (vaadatud 22.01.2016)
2. ↑   (vaadatud 31.01.2016)
3. ↑  EELIS (20.11.2003). "Pärandkultuuri objekt: Kalju mõis (342:MOA:005)". Eesti Looduse Infosüsteem. Vaadatud 12.08.2018.
4. ↑  Aarma, L. 2014: "Kullamaa kihelkonna ajaraamat". Vali Press, Kullamaa. Lk 128

Välislingid
-----------

* Foto: Kalju mõisa asukoht 2013. aastal
* Kinnistute register: Kalju


Kullamaa kirik
Kullamaa kihelkond

**Kirik**: Kullamaa  

**Mõisad**: Jõgisoo mõis | Kasenurme mõis | Kalju mõis | Kohatu mõis | Koluvere mõis  | Kuijõe mõis | Käända mõis | Kääsla mõis | Kütke mõis | Leevre mõis | Leila mõis | Liivi mõis | Loodna mõis | Luiste mõis | Maidla mõis | Ohtla mõis | Piirsalu mõis | Päri mõis | Sipa mõis | Sooniste mõis | Suure-Kullamaa mõis | Teenuse mõis | Tolli mõis | Ubasalu mõis | Vaikna mõis | Väike-Kullamaa mõis
Laboratoorne lihtdestillatsiooni seade
**Lihtdestillatsioon** on destillatsiooniprotsess, mida kasutatakse kui vedeliku komponentide keemistemperatuuride vahe on piisavalt suur.

Lihtdestillatsioon on teostatav nii normaalrõhul kui ka vaakumis. Siiski enamasti loetakse lihtdestillatsiooniks protsessi normaalrõhul ning sama protsess vaakumis on vaakumdestillatsioon.

Destillatsiooni põhimõte. Kui vedelike segu soojendatakse keemiseni, siis vedeliku pinna kohal oleva auru koostis (komponentide sisaldus) erineb vedeliku koostisest. Kui nüüd aurufaas eraldada ja jahutada, s.t. kondenseerida vedelikuks, siis selles on kergemini lenduvat (madalamal keevat) komponenti rohkem kui destillatsiooniks võetud algsegus.

Lihtdestillatsiooni kasutatakse selliste segude eraldamiseks, mille komponentide keemistemperatuuride vahe on suurem kui 100 °C. Samuti on lenduvate ja mittelenduvate ainete segu kergesti lahutatav just lihtdestillatsioonil. Seejuures ei tohi destilleeritavate vedelike keemistemperatuur olla liiga kõrge, et aine destillatsiooniprotsessis ei laguneks.

Destillatsiooniseadme põhielemendid on (vaata joonist): 1 – soojusallikas, 2 – destillatsiooni kolb, 3 – destillatsiooni pealis, 4 – termomeeter, 5 – Liebigi jahuti (kondensaator), 6 – jahutusvee sisend, 7 – jahutusvee väljund, 8 – destillaadi vastuvõtja, 9 – ühendus vaakumpumbaga, 10 – allonž (piip). Kui destilleeritakse kõrgemal temperatuuril keevaid aineid, võib vesijahuti asendada õhkjahutiga (keemistemperatuurid 150–160 °C).

Destilleeritava ainega täidetakse 2/3 kolvi ruumalast. Homogeensetele segudele võib keemise ühtlustamiseks lisada "keedukivi", mis võib olla näiteks väike teravate servadega portselanitükike.

Kui destilleeritakse sademelt, tuleb kuumutamisega olla eriti ettevaatlik, et vältida tõukelist keemist ("purtsumist").

Vastuvõtjasse juhitakse destillaat läbi allonži (piibu). Kergesti lenduvate, tuleohtlike ja hügroskoopsete ainete puhul peab vastuvõtukolb olema allonžiga hermeetiliselt ühendatud. Sel juhul toimub ühendus välisõhuga läbi allonži külgharu, mis on vajaduse korral ühendatud CaCl2-toruga. Kergesti lenduva destillaadi puhul võib vastuvõtja asetada jäävanni.

Destillatsiooni kiirus ei tohi olla liiga suur (enamasti 1–2 tilka sekundis). Tavaliselt visatakse esimesed milliliitrid destillaati (eeljooks) ära.

Destillatsioon lõpetatakse (katkestatakse soojendamine) kui kogu aine on üle aetud (pisut ainet peab jääma kolbi, muidu võib viimane puruneda).

Vaata ka
--------

* Destilleerimine
**Kalju Vainola** (19. juuni 1930 – 10. veebruar 2021) oli eesti elektroonikainsener ja teadlane, kes on tegutsenud teadusaparatuuri väljatöötamise ja tootmise alal.

Ta õppis raadiotehnika eriala Tallinna Elektromehaanika Tehnikumis, lõpetades selle aastal 1949. Seejärel lõpetas ta Tallinna Polütehnilise Instituudi elektrotehnikateaduskonna raadioaparatuuri konstrueerimise ja tehnoloogia erialal 1969. aastal.

Ta töötas tehases Punane RET Peakonstruktori osakonnas ja seejärel Tallinna Raadio-Elektroonika Konstrueerimisbüroos (TREKB) ajavahemikus 1954–1965.

Ta osales radioolade Estonia projekteerimises koos Jüri Raudsepa, Kalju Kaljulätte ja teistega.

Pikemat aega oli ta Eesti NSV Teaduste Akadeemia Spetsiaalse Konstrueerimisbüroo (TA SKB) peakonstruktor ja direktor.

Kalju Vainola oli Tallinna Teadlaste Maja asutajaliige, Tallinna Teadlaste Maja nõukogu liige ja nõunik.

1988. aastal sai ta Eesti NSV Teaduste Akadeemia mälestusmedali.

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 16. november 2017. Vaadatud 10. augustil 2017.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
2. ↑  TTÜ lõpetajad 1918–2006
3. ↑  *Majata maja lugu* (PDF). Tallinn: Tallinna Teadlaste Maja. 2006.
**Lihtlause** on lause, mille koosseisu ei kuulu osalauseid. Lihtlause väljendab erinevalt liitlausest ühte tegevust, seisundit või olukorda, näiteks *Laps laulis valjult*.

Lihtlause tuum on öeldis, millega seostuvad ülejäänud lauseliikmed, näiteks *Koer* (alus) *lamas* (öeldis) *põõsa all* (määrus). Öeldise leksikaalne ja grammatiline tähendus määrab ära lihtlause ehituse põhijooned.

Lihtlause liigid
----------------

### Koondlause

Koondlause on lihtlause, mis sisaldab vähemalt kahte ühele ja samale küsimusele vastavat, s.o ühe ja sama lauseliikmena käituvat lause moodustajat, mis on rinnastusseoses näiteks *Silvi* (*kes?*, alus), *Pilvi* (*kes?*, alus) ja *Milvi* (*kes?*, alus) *läksid seenele*.

### Verbikeskne lihtlause

Verbikeskne lihtlause on lihtlause, mis sisaldab ainult tegusõnast sõltuvaid sõnu või fraase.

### Laiendatud verbikeskne lihtlause

Laiendatud verbikeskne lihtlause on lihtlause, mis sisaldab tegusõnast sõltuvate sõnade või fraaside kõrval ka kogu lausest, lause sisust või mõnest muust tegusõnast sõltuvaid elemente.

Kirjandus
---------

* Rätsep, Huno. Eesti keele lihtlausete tüübid. 1978.
* Õunapuu, Toom. Igapäevane emakeel. 2002.
* Ehala, Martin. Eesti keele struktuur. 2001
Kanuu jõel Kanadas 1919 
Tõrvikuvalgel kanuusõit Emajõel 2017. aasta suvel.
**Kanuu** on indiaanlaste ja teiste loodusrahvaste kerge paat, mida on valmistatud erinevatest materjalidest, sealhulgas puidust kasetohust.
Kanuud on kerguse tõttu lihtne viia veekogude äärde ja tõsta üle takistuste.
Kasetohust paate on valmistatud Siberiski, aga seal olid need teistmoodi kujuga ja viimistlus oli lihtsam.
21. saj alguses Eestis matkadeks kasutatavad kanuud on valdavalt klaasplastist ja kolmeistmelised. Kahekohalisi kanuusid on vähem ja need on algajatele suhteliselt kipakamad veesõidukid. Istmed võivad olla kõrgemal (punutud) või madalamal (vormis valatud), mis raskuskeset tõstab või langetab ja püstuvust mõjutab. Enamasti sõidetakse kanuus kahekesi (keskmisel istmel lapsed, kui nad kaasas on), kuid see sõltub ka jõest - rahulikul sügaval veekogul olulist vahet pole, aga kiirel, madalal ja kivisel veekogul võib kolm inimest kanuus liiga raskeks osutuda ja manööverdamise keerukaks muuta.

Kanuu ja kajak on mõlemad kerged veesõidukid ja terminoloogiaga on tihti segadust. Kanuu on enamasti pealt lahtine (välja arvatud sportkanuud näiteks kanuuslaalomi võistlustel) ja sõitjad istuvad istmetel, kajak aga pealt kinnine, sõitja istub kajaki põhjas, jalad ette sirutatud, ning nn. kokpit on kaetud pritsmepõlle ehk seelikuga, mistõttu vesi kajakki sisse ei tule ja merekajakkidega saab ka laines sõita. Kanuu katmata pealispinna tõttu meresõiduks ei sobi.

Kanuu mõlad on tavaliselt ühelabalised, kajaki omad kahelabalised. Kajak on kiirem kui kanuu, aga kanuu sobib rohkem matkadeks, sest mahutab rohkem varustust ja sõitjal on rohkem ruumi ja vabadust end liigutada.

Oletatakse, et Austraalia aborigeenid saabusid Indoneesiast umbes 50 000 aastat tagasi just kanuudes sõites.[*viide?*]

Vaata ka
--------

* Haabjas
* Kanuumatk
* Kajak
* Piroog
* Süst

Viited
------

1. ↑  "Mis on kajak? (vaadatud 3. aprill 2015)". Originaali arhiivikoopia seisuga 16. jaanuar 2021. Vaadatud 3. aprillil 2015.
2. ↑  Canoe and kayak (vaadatud 3. aprill 2015)

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Kanuu** |

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Kanuu** |
**Digitaaldokument** ehk **elektrooniline dokument** ehk **e-dokument** on elektrooniliste seadmete abil loodud ning andmekandjale talletatud dokument, mida saab erinevalt paber- või analoogkandjal olevast dokumendist jaotada kolmeks iseseisvaks osaks:

1. bitijada andmekandjal;
2. vorming, mis moodustub bitijada esitus-, struktureerimis- ja paigutusviisist;
3. teave, millel on teabe- ja tõestusväärtus: sisu tõestab fakte ja tegevust; kontekst seostab dokumenti looja tegevuse, asjaajamistoimingute, metaandmete ning teiste dokumentidega.

eIDASe järgi on **e-dokument** mis tahes elektroonilisel kujul säilitatav sisu, eelkõige teksti või heli visuaal- või audiovisuaalsalvestis. E-dokumenti ei tunnistata õiguslikult kehtetuks ega kohtumenetlustes tõenduskõlbmatuks ainuüksi seetõttu, et see on elektroonilisel kujul (eIDASe artikkel 46). E-dokumendid on olulised piiriüleste e-tehingute edasiarendamiseks siseturul.

Digitaaldokumente luuakse tavaliselt kontoritarkvaraga, mis võib olla paigaldatud arvutisse ja/või on veebipõhine (näiteks Google Drive). Kõige levinum elektrooniliste dokumentide lugemise vorming on PDF, sest see on arvuti riist- ja tarkvaraplatvormist sõltumatu.

Vaata ka
--------

* Tekstidokument
* Digitaalne isikutunnistus
* Digitaalne dokumendihaldus
* Digitaalarhiveerimine
* Elektrooniline paber

Viited
------

1. ↑  Terminoloogia sõnastik, Dokumendihaldurite Ühing, vaadatud 11.04.2018
2. ↑  Digitaaldokument, *term.eki.ee*, Viimane muudatus 05.03.2012
3. ↑  EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU MÄÄRUS (EL) nr 910/2014, Euroopa Liidu Teataja, 23. juuli 2014

Välislingid
-----------

* Digitaaldokument, Raamatukogusõnastik, vaadatud 11.04.2018
**Enno-Olavi Saks** (12. oktoober 1943 Järva-Jaani, Järvamaa – 11. märts 2015) oli eesti mehaanikateadlane.

Elulugu
-------

Enno-Olavi Saks oli talupidaja poeg.

Lõpetas 1962 Järva-Jaani Keskkooli, 1970 TÜ matemaatikaosakonna mehaanika erialal, 1970–1973 NSVL Teaduste Akadeemia Siberi Osakonna Hüdrodünaamika Instituudi (Novosibirsk) aspirant, matemaatikamagister (1996, TÜ), väitekiri "Ümmarguste võllide mitteklassikaline vääne", *Ph.D.* (matemaatika, 1996, TÜ), väitekiri "Analysis and optimization of elastic-plastic shafts in torsion". Stažeeris 1978 ja 1984 Novosibirski Ülikooli juures. Oli 1973–1984 TÜ teoreetilise mehaanika kateedri vanemõpetaja, 1984–1988 arvutuskeskuse vanemteadur, 1988–1990 teadur, 1990–1995 matemaatik-programmeerija, 1995–1996 EPMÜ tehnikateaduskonna mehaanika ja masinaõpetuse instituudi vanemlaborant, 1996–1997 lektor, 1997–2002 dotsent, 2003–2004 füüsika instituudi dotsent, 2005–2015 Eesti Maaülikooli tehnikainstituudi rakendusfüüsika töörühma dotsent. Õpetanud teoreetilist mehaanikat, kõrgemat matemaatikat, programmeerimist, raalprojekteerimist; koostanud õppevahendeid.

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkond: deformeeruva keha mehaanika, raalprojekteerimine. 25 teadustrükist.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide
2. ↑  Postimees. 19. märts 2015 (surmakuulutused)

Teoseid
-------

* Juhiseid skeemprogrammeerimiseks ajajaotussüsteemis DINTES (kaasautor J. Kiho). Tartu, 1986
* Saha raalkonstrueerimine keeles AutoLISP. // EPMÜ kogumik 200 (1998)
* Adra poolvinthõlma ja tera pinge- ning deformatsiooniseisundi uurimine lõplike elementide meetodil (kaasautor M. Heinloo). // EPMÜ kogumik 204 (1999)
* Stresses and displacements in a semidigger mouldboard and a ploughshare (kaasautor M. Heinloo). // University of Miskolc, J. Computational and Appl. Mech. 2 (2001) 2
* Chaotic non-linear motion of mathematical pendulum with variable length (kaasautor M. Heinloo). // Est. Agricultural Univ. Trans. 215 (2002).

Kirjandus
---------

* Tartu Riikliku Ülikooli õppe-teaduskoosseisu biobibliograafia nimestik 1944–1980. Trt, 1987, 389
* II, 159.
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Enno Kross** (18. veebruar 1935 Viljandimaa – 26. veebruar 2018) oli eesti arst, karskusliikumise tegelane ja terviseedendaja, üks esimesi Eesti neuroanestesiolooge ja intensiivraviarste.

Kross lõpetas 1961. aastal TRÜ arstiteaduskonna ning asus tööle tol ajal Eesti ainsas intensiivraviosakonnas Tartu närvikliiniku hingamiskeskuses. See oli ka üks vähestest intensiivraviüksustest kogu Nõukogude Liidus.

Aastatel 1964–1996 oli ta hingamiskeskuse (nüüd TÜ Kliinikumi anestesioloogia ja intensiivravi kliiniku neuroanestesioloogia osakond) juhataja. Tolle aja plaanimajanduse tingimustes oskas ta luua vajalikke sidemeid ning osakond oli oma aja kohta hästi varustatud kunstliku hingamise aparatuuri ja muude vajalike vahenditega, muu hulgas ka importkaubaga lääneriikidest.

Pensionile jäädes sai talle uueks väljakutseks karskusliikumine ja vigastuste ennetamine. Kross on Eesti Karskusliidu AVE asutajaliige, 2004–2008 oli ta AVE aseesimees ja juhatuse liige. 
Ta on olnud ka MTÜ Naabrusvalve Keskuse poolt algatatud vigastuste ennetamise projekti "Turvaline Tartu" eestvedaja ning selles aktiivne kaasalööja.

2001. aastal koostas Kross brošüüri "Lapsed, noorukid ja alkohol", mis on üks vähestest sel teemal ilmunud trükistest Eestis. Nendel teemadel on ta esinenud ka mitmetel rahvusvahelistel üritustel. Sotsiaalministeeriumi korraldatud ideekonkursil "Turvaline Eesti" sai Krossi projekt ergutuspreemia.

Kross on entusiastlikult osalenud paljudel liigse alkoholi tarbimise ja riskikäitumise vähendamisele suunatud üritustel ning korraldanud neid. Ta on olnud mitmete sellealaste õppefilmide konsultant ja ise osalenud nendes.

Enno Krossi tegevus turvalisuse edendajana on leidnud tunnustust kogu Eestis. Ta sai 2008. aastal Ruta Kruuda Fondi peastipendiumi. Eesti Tervisedenduse Ühing autasustas teda 2013. aastal kuldmärgiga. 
Ta on Eesti Anestesioloogide Seltsi asutajaliige.

Krossi juhendamisel on valminud 3 doktori- ja 10 kandidaadiväitekirja, samuti rohkelt publikatsioone
ja konverentsiettekandeid. Enno Kross on paljude ettekannete ja publikatsioonide kaasautor või autor.

Viited
------

1. ↑
**Enn Veldi** (sündinud 20. oktoobril 1955) on eesti keeleteadlane, leksikograaf.

Ta on lõpetanud 1978. aastal Tartu Riikliku Ülikooli ning täiendanud end USAs Indiana Ülikoolis (Albert Valdmani juures). Filoloogiateaduste kandidaat (1988, TRÜ; võrdustatud doktorikraadiga). Kandidaadiväitekirja teema oli "Inglise-eesti paralleelid onomatopöas".

1978. aastast töötab ta Tartu Ülikooli õppejõuna (1991. aastast dotsendina), 2015. aastast on seal maailma keelte ja kultuuride kolledži inglise keele ja angloameerika keeleteaduse dotsent.

Ta on mitme sõnaraamatu ("Eesti-inglise keeleteaduse sõnastik" 2003 ja 2012; "Inglise-eesti eksitussõnastik" 2005, "Inglise-eesti ja eesti-inglise turismisõnastik" 2006, "Soome-eesti ja eesti-soome turismisõnastik" 2010, "Vene-eesti turismi- ja puhkesõnastik" 2005) kaasautor.

Välislingid
-----------

* Enn Veldi Eesti Teadusinfosüsteemis Muuda Vikiandmetes
* Keelesaade. Oxfordi sõnaraamat. Vikerraadio, ERR (Enn Veldi räägib saates sellest, kuidas Oxfordi sõnaraamatut tegema hakati ning mis tähtsus ja tähendus on Oxfordi sõnaraamatul tänapäeval)
Vaade lossile Stadshagenist
Lossi peahoone
Karlbergi loss 1690ndatel. Teosest "Suecia antiqua et hodierna".
**Karlbergi loss** asub Rootsis Stockholmi lähedal Solnas Karlbergi kanali ääres. Ta piirneb põhjas Stockholmile kuuluva Kungsholmeni saare lääneosaga, lõunas Solnale kuuluva Tomtebodaga ja läänes Stockholmi linnaosa Vasastadeniga. 

Praegu tegutseb seal Karlbergi Sõjaväekõrgkool (*Militärhögskolan Karlberg*). Lossipargis käivad stockholmlased ja solnalased jooksmas ja jalutamas. Pargis on ka spordiklubi AIK Fotboll treeninguväljak.

Ajalugu
-------

1620-ndatel omandas Gustav II Adolfi poolvend riigiadmiral (mereminister) vabahärra Carl Carlsson Gyllenhielm kolm küla Solna kihelkonnas. Neist moodustati mõis, mis sai nimeks Karlberg. Aastal 1634 ehitati suurem kivimaja, mis moodustab praeguse kompleksi südamiku. Pärast Gyllenhielmi surma 1650 seisis see tühi, kuni 1669 ostis selle krahv Magnus Gabriel De la Gardie. 

De La Gardie laiendas lossi ja renoveeris interjööri kaunistused, mis on püsinud muutumatuna praeguseni. Kui De La Gardie pidi majanduslikel põhjustel lossist loobuma, läks see Johan Gabriel Stenbocki omandusse. 

Aastal 1688 läks loss Rootsi kuninga omandusse. Kuninglik perekond elas Karlbergis sageli, eriti suviti. Karl XI abikaasa kuninganna Ulrika Eleonora asutas Karlbergi lossi lastekodu koos kudumistöökojaga. Tema enda poeg Karl XII kasvas üles suuremalt jaolt Karlbegi lossis. 

Pärast suurt tulekahju Tre Kronori lossis 1697 kolis kogu õukond Karlbergi. See oli kuninglik puhkeloss kuni 1792. aastani, mil Gustav III rajas sinna Kuningliku Sõjaakadeemia (*Kungliga krigsakademien*) ohvitseride väljaõpetamiseks. Tegemist on maailma vanima algusest peale samas hoones tegutseva sõjaväeakadeemiaga. 

Aastal 1795 ehitati arhitekt Carl Christoffer Gjörwelli projekti järgi kaks pikka tiibhooned. Tellised nende ehitamiseks toodi Gustav III pooleli jäänud Haga lossi ehituselt (praegu Haga lossivaremed). 

Loss on restaureeritud ning kuulutatud arhitektuurimälestiseks ning on riikliku tähtsusega kultuurimälestis.
**Ott Mõtsnik** (sündinud 18. aprillil 1963 Tallinnas) on endine Eesti jalgpallur. 

Alustas jalgpalliga tegelemist 12-aastaselt, treenis Roman Ubakivi käe all. Oli juba Tallinna 22. keskkoolis õppides elukutseline jalgpallur Tallinna Norma võistkonnas. 

1979. aastal tuli ta esimest korda Eesti meistriks. 1980. aastal arvati 17-aastane Ott Mõtsnik NSV Liidu noortekoondisse. 1982 suundus mängima Riia Daugavasse, kuid naasis peagi Eestisse. 1984. aastal käis end Moskva Spartakile näitamas ning mängis duubelmeeskonnas põhimeeskonna vastu. 1985. aastal lahkus Mõtsnik Tallinna Spordist vigastuse tõttu ning pöördus tagasi järgmise hooaja lõpupoole. 1988. aastal mängis nii Tallinna Spordi kui ka Tallinna Norma meeskonnas; viimase koosseisus tuli teist korda Eesti NSV meistriks. 

1989. aastal põgenes Rootsi, kus mängis veel aastani 1992, praegu tegeleb ehitusettevõtlusega.

Isiklikku
---------

Tema isa oli kirikuõpetaja Harri Mõtsnik.

Kirjandus
---------

* Marko Välja. Ott Mõtsniku dramaatiline teekond. – *Sporditäht*, november 2006, lk 47–51. (*artikli põhiline allikas*)

Välislingid
-----------

* Ott Mõtsniku dramaatiline teekond Neljas.ee, 1. november 2006
* Ott Mõtsnik: jalgpall oli nagu narkootikum Postimees, 14. november 2011
* Biograafia ESBL-is

Tallinna Norma jalgpallimeeskond 1979

Mihhail Aleksandridis, Viktor Litov, Tõnu Viikmäe, Urmas Murer, Ain Jõgiste, Boriss Rubanovitš, Juri Zahharov, Valeri Bondarenko, Anatoli Žguro, Aadu Pilvik, Juri Rjabov, Toivo Keinast, Aavo Sarap, Juri Garifullin, Stanislav Kornejev, Mati Karp, Arvo Sild, Ott Mõtsnik, treener Uno Piir


Tallinna Norma jalgpallimeeskond 1988

Ain Karutoom, Viktor Litov, Ott Mõtsnik, Pavel Koževnikov, Vladimir Kombel, Andrei Belohvostov, Sergei Bragin, Sepo Vilderson, Anatoli Žguro, Priit Simson, Igor Batšurko, Vitali Rajevski, Sergei Kauts, Leonid Kurillov, Valeri Tšmil, Juri Rjabov, Juri Zahharov, Sten Kaldma, Tõnu Viikmäe, Mihhail Luvištšuk, Enn Läänmäe, Juri Volkov, treener Uno Piir
2005
**Karlheinz Stockhausen** (22. august 1928 – 5. detsember 2007) oli saksa avangardistlik helilooja.

Ta töötas Kölni raadios. Ta oli esimene helilooja, kes oma elektrooniliste eksperimentidega tõusis arvestatava tasemeni.

Looming
-------

Stockhauseni loomepärandisse kuulub 362 (kirjastatud) heliteost, millest üle 140 teose esindab elektroonilist või elektroakustilist muusikat. Tema teoseid on välja antud rohkem kui sajal albumil.

Tema tuntumaid teoseid on "Gesang der Jünglinge" ("Noorukite laul"; 1956), milles on miksitud kokku ühe poisi hääle mitmekordne salvestis ja elektrooniliste helide keerulised kombinatsioonid.

Tähelepanuväärne on ka tema 1970. aastal kahele klaverile ja elektroonikale kirjutatud suurteos "Mantra". Eestis on teost esitanud Kadri-Ann Sumera ja Age Juurikas.

### Ooperitsükkel "Licht"

Stockhauseni peateoseks kujunes enneolematult mahukas ooperitsükkel "Licht: Die sieben Tage der Woche" ("Valgus: seitse nädalapäeva"), milles ta väidetavalt püüdis heliliste eksperimentide ja kõikvõimaliku müra abil tabada maailma kõiki tahke ning suhestada neid inimeste vaimutegevuse, kõne, lõhnade ja värvidega.

Teos, mille komponeerimiseks kulus 25 aastat (1977–2003), koosneb seitsmest ooperist ehk igat nädalapäeva ja nendega seostatud ajaloolisi traditsioone käsitlevast osast. Näiteks esmaspäev väljendab sündi ja viljakust, teisipäev konflikti ja sõda, kolmapäev leppimist ja koostööd, neljapäev reisimist ja õppimist jne. Teose haaret iseloomustab muu hulgas tõik, et ainuüksi neljapäeva kujutamiseks läks vaja mitut vaatust, mis kokku kestavad neli tundi. Tsükli peategelased on peaingel Miikael, mässaja Lucifer ja naiselik Eeva, kes kõik ükshaaval domineerivad algul ühele päevale pühendatud tsükliosas ning saavad kokku kolmapäeva käsitlevas osas.

Esimesed valminud osad koguteosest "Licht" esietendusid Hollandi festivali raames Amsterdamis 26. juunil 1995.

Kõik seitse osa kanti esimest korda ette Austrias Salzburgi ooperifestivalil (iga osa eraldi etendusena) 22. augustil 2003.

Saksamaal esietendus see ooperitsükkel 17. juunil 2007 Braunschweigis toimunud muusikafestivalil.

Viited
------

1. ↑  Composer Stockhausen dies The Hollywood Reporter, 10.12.2007.
2. ↑  Maconie, Robin. 2005. Other Planets: The Music of Karlheinz Stockhausen. Lanham, Maryland, Toronto, Oxford: The Scarecrow Press, Inc. ISBN 978-0-8108-5356-0.
3. ↑  Kohl, Jerome. 1990. "Into the Middleground: Formula Syntax in Stockhausen's Licht". Perspectives of New Music 28, no. 2 (Summer): 262–291.
4. ↑  Stockhausen, Karlheinz. 1996c. "Helikopter-Streichquartett". Grand Street 14, no. 4 (Spring, "Grand Street 56: Dreams"):213–225. ISBN 978-1-885490-07-0.
5. ↑  Stockhausen-Verlag. 2010. Stockhausen August 22nd 1928 – 5 December 5th 2007, English edition of brochure with official worklist and list of CDs. Kürten: Stockhausen-Verlag.
6. ↑  Stockhausen-Stiftung. 2007. Stockhausen Aufführungen/Performances 2007. Kürten: Stockhausen-Stiftung.
**Akihiko Hoshide** (jaapani keeles 星出 彰彦 *Hoshide Akihiko*; sündinud 28. septembril 1968) on Jaapani insener ja JAXA astronaut.

Hoshide lõpetas 1992. aastal Keiō ülikooli masinaehituse erialal ning sai 1997. aastal Houstoni ülikoolist magistrikraadi aerokosmose insenerinduses. Hoshide asus 1992. aastal tööle NASDA-sse (tänapäeva JAXA-sse), kus osales H-II Transfer Vehicle'i arenduses. 1999. aastal valiti ta astronaudiks.

Hoshide esimene missioon oli 2008. aastal toimunud NASA Space Shuttle'i programmi missioon STS-124, mis viis Rahvusvahelisse Kosmosejaama (ISS) Kibo mooduli. 2012. aastal oli ta ISS-i 32. ja 33. ekspeditsiooni liige.

2018. aastal teatas JAXA, et Hoshide on määratud ISS-i 64. ja 65. ekspeditsiooni liikmeks ja temast saab teine jaapanlasest jaama komandör. 2019. aastal teatas NASA, et seoses Boeingu ja SpaceX-i mehitatud kosmoselaevade arendustes tekkinud viivitustega lendab Hoshide asemel kosmosesse Christopher Cassidy.

Viited
------

1. ↑  "Akihiko Hoshide". *JAXA*. Vaadatud 5. juuni 2020.
2. ↑  "JAXA Astronaut Akihiko Hoshide Selected as ISS Expedition crew member and assuming the post of Commander". *JAXA*. Vaadatud 5. juuni 2020.
3. ↑  "Next three-man Soyuz crew training to have space station to themselves". *Spaceflight Now*. Vaadatud 5. juuni 2020.
**Imogoliit** on suhteliselt haruldane silikaatne savimineraalide hulka kuuluv mineraal. 

Imogoliidi idealiseeritud keemiline valem on Al2SiO3(OH)4. 

Tüüpiliselt leidub imogoliiti moonde läbi teinud vulkaanilisest tuhast niisketes tingimustes tekkinud pinnases. Mineraal esineb mikroskoopiliste torukestena, mille läbimõõt on 20 ongströmit. See esineb tavaliselt koos kvartsi, allofaani, vermikuliidi, gibbsiidi, kristobaliidi ja limoniidiga. 

Mineraali kirjeldati esmakordselt aastal 1962 Kumamoto prefektuuris Uemuras. See on nimetuse saanud jaapanikeelse sõna *imogo* järgi, mis tähistab kollakaspruuni vulkaanilisest tuhast tekkinud pinnast. Algselt ei lülitatud mineraali ametlikku klassifikatsiooni, kuid aastal 1970 Tokyos toimunud nomenklatuurikomitee istungil lisati mineraal savimineraalide hulka. Selle tüüplokatsioon asub Uemuras, kus mineraali esmakordselt kirjeldati. Mineraali mikroskoopiliste mõõtmete tõttu on sellel vähe leiukohti (USA-s, Jaapanis ja Hiinas), kuid arvatakse, et seda võib sarnaste tingimuste korral mujalgi esineda.

Viited
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
**Tagandamisjuurdlus** (inglise keeles *impeachment*) on üldises õiguses legislatiivorgani ametniku vastu algatatud kriminaalmenetlus.

Suurbritannia
-------------

Suurbritannias tegutseb tagandamisjuurdluses parlamendi alamkoda prokuröri ning lordide koda kohtunikuna. Süüdimõistmise korral on määratud trahve, vangistust ning isegi surmanuhtlust.

Ameerika Ühendriigid
--------------------

Ameerika Ühendriikide föderaalvalitsuse puhul algatab menetluse Esindajatekoda ning kohtunikuna tegutseb Senat. Kõige karmim karistus on ametist eemaldamine.

Isegi kui Senat mõistab presidendi või muu ametiisiku süüdi juba peale seda kui isik on ametist lahkunud, jääb süüdimõistmine sellegipoolest jõusse, seeläbi, et süüdimõistetud ametiisikul on keelatud edaspidi kandideerida valimistel ja/või töötada mistahes muul positsioonil avalikus halduses.

Andrew Johnson oli esimene Ameerika Ühendriikide president, kelle suhtes *impeachment* algatati. 1868. aastal esitati talle süüdistus selle eest, et ta püüdis õigusvastaselt eemaldada ametist toonast sõjasekretäri Edwin Stantonit, et ta sundis üht kindralit Kongressi välja antud õigusakti rikkuma ning lugupidamatusega Kongressi suhtes. Johnson mõisteti õigeks ühehäälelise häälteenamusega.

1974. aastal algatas Esindajatekoda kolmel alusel *impeachment*i Richard Nixoni suhtes, kuid viimane astus enne menetluse algust tagasi.

Detsembris 1998 esitas Esindajatekoda süüdistuse Bill Clintoni suhtes. Clintonit süüdistati valetunnistuste andmises ning õigusemõistmise takistamises, mis puudutas tema suhte uurimist Valge Maja praktikandi Monica Lewinskyga. Istungil hääletas Senat süütuksmõistmise poolt. Valetunnistuste andmise osas langesid hääled 55-45 ja õigusemõistmise takistamise osas 50-50. Süüdimõistmiseks oleks olnud vaja 67 häält.

Kolmas Ühendriikide juhtum selles vallas oli 2019. aastal, kui 18. detsembril 2019 hääletas Esindajatekoda vabariiklaste president Donald Trumpi *impeachmenti* poolt häälteenamusega 230–197 ja saatis kaasuse seega Senatisse, kuid 5. veebruaril 2020 mõistis Senat Trumpi häälteenamusega 52–48 õigeks.

Neljanda tagandamismenetluse ja üldse teise tagandamismenetluse sama presidendi suhtes alustas Esindajatekoda 11. jaanuaril 2021 president Donald Trumpi vastu selle eest, et too oli üles ässitanud relvastatud ülestõusu, mis leidis aset 6. jaanuaril 2021 Kapitooliumi ründamise näol. Trumpi suhtes 13. jaanuaril 2021 toimunud tagandamishääletusel *impeachis* Esindajatekoda sama presidendi teist korda, häälteenamusega 232–197, ning saatis kaasuse ühtlasi Senatisse. Muuhulgas hääletas Trumpi vastu kümme vabariiklast ja veel neli vabariiklast jättis hääletamata.