recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Konstantin Türnpu ca 1890. aastail. Foto: ERM Fk 493:38
**Konstantin Jakob Türnpu** (13. august 1865 Klooga mõis – 16. aprill 1927 Tallinn) oli eesti helilooja, koorijuht ja organist. 

Aastatel 1886–1891 õppis Türnpu Peterburi konservatooriumis orelit (professor Louis Homiliuse juhendamisel) ja kompositsiooni (professor Julius Johannseni juhendamisel). Õpingute ajal juhatas ta Eesti Heategeva Seltsi koori (Johannes Kappeli järel). 1891–1892 jätkas õpinguid Berliinis koorijuhtimise alal. Seejärel oli ta aastaid Tallinna Niguliste kiriku organist, samal ajal saksa gümnaasiumi ja lühemaid perioode ka Nikolai I gümnaasiumi lauluõpetaja. Türnpu juhatas Tallinnas mitut saksa koori, kellega kandis ette Bachi, Brahmsi, Beethoveni, Verdi jt suurvorme. 

Türnpu heliloomingu moodustavad enamasti koorilaulud, kuid ka mõned soololaulud. Asunud 1916. aastal Tallinna Meestelaulu Seltsi meeskoori juhatama, pühendus ta täie energiaga eesti muusikale ja kirjutas lühikese ajaga mitukümmend tundelist ja rikkaliku harmooniaga meeskoorilaulu ("Meil aiaäärne tänavas", "Mull´ lapsepõlves rääkis", "Talvine õhtu", "Kevade tunne", "Priiuse hommikul", "Mu isamaa nad olid matnud", "Tervitus", "Troost" jm). Tema sulest pärineb ka populaarne lühitervituslaul "Ta (Nad) elagu, elagu, elagu, e-la-gu!". Tallinna Meestelaulu Seltsi meeskoori, mille mantlipärija kannab tänini tema nime, juhatas Türnpu ise 1926. aasta lõpuni. Ta juhatas ka V ja VI üldlaulupeol mees- ja segakoore. Türnpu ideest ja algatusest hoogu saanud Eesti Meestelaulu Selts taaselustati juba ülemaalisena ja ka poistekoore ühendavana 1988. aasta novembris.

Tema suvekodu oli Klooga lähedal Keila vallas.

Türnpu oli maetud Kopli kalmistule. Kui kalmistu nõukogude võimuorganite poolt hävitati ja kõik hauad tasandati, oli ta üks kolmest Netty Pinna ja Eduard Bornhöhe kõrval, kelle põrm Metsakalmistule ümber maeti.

Tema nime kannab tänav Tallinnas, aga ka bussipeatus Türnpu park Tallinna–Paldiski maanteel Tuulna külas.

Viited
------

1. ↑  "Konstantin Türnpu maja läheb müüki", EPL Online, 1. veebruar 2000

Kirjandus
---------

* Neeme Laanepõld, "Helilooja Konstantin Türnpu, 1865-1927", Tallinn, 1965
* Artur Vahter, "Konstantin Türnpu", 2003, ISBN 13 4741231804727

Välislingid
-----------

* Biograafia, teoste loetelu ja helinäited Eesti Muusika Infokeskuses
* Türnpu loomingust Koolielu portaalis
* Konstantin Türnpu Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
**Corse-du-Sud** [kors' dü süd] (ka *Lõuna-Korsika*; korsika keeles *Corsica suttana*, *Pumonte*) on departemang Prantsusmaal Korsika piirkonnas. See on Korsika saare lõunapoolne osa.

Departemang jaguneb halduslikult:

| Ringkond | Elanike arv(2010) | Pindala(km²) | Kantoneid | Valdu |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Ajaccio | 105 369 | 2195 | 14 | 81 |
| Sartène | 38 231 | 1819 | 8 | 44 |

Vaata ka
--------

* Corse du Sudi departemangu haldusüksuste loend

Viited
------

1. ↑  Populations légales 2021

Prantsusmaa departemangud

Ain **·** 
Aisne **·** 
Allier **·** 
Alpes-de-Haute-Provence **·** 
Alpes-Maritimes **·** 
Ardèche **·** 
Ardennes **·** 
Ariège **·** 
Aube **·** 
Aude **·** 
Aveyron **·** 
Bas-Rhin **·** 
Belfort **·** 
Bouches-du-Rhône **·** 
Calvados **·** 
Cantal **·** 
Charente **·** 
Charente-Maritime **·** 
Cher **·** 
Corrèze **·** 
Corse-du-Sud **·** 
Côte-d'Or **·** 
Côtes-d'Armor **·** 
Creuse **·** 
Deux-Sèvres **·** 
Dordogne **·** 
Doubs **·** 
Drôme **·** 
Essonne **·** 
Eure **·** 
Eure-et-Loir **·** 
Finistère **·** 
Gard **·** 
Gers **·** 
Gironde **·** 
Guadeloupe **·** 
Haut-Rhin **·** 
Haute-Corse **·** 
Haute-Garonne **·** 
Haute-Loire **·** 
Haute-Marne **·** 
Haute-Saône **·** 
Haute-Savoie **·** 
Haute-Vienne **·** 
Hautes-Alpes **·** 
Hautes-Pyrénées **·** 
Hauts-de-Seine **·** 
Hérault **·** 
Ille-et-Vilaine **·** 
Indre **·** 
Indre-et-Loire **·** 
Isère **·** 
Jura **·** 
Landes **·** 
Loir-et-Cher **·** 
Loire **·** 
Loire-Atlantique **·** 
Loiret **·** 
Lot **·** 
Lot-et-Garonne **·** 
Lozère **·** 
Maine-et-Loire **·** 
Manche **·** 
Marne **·** 
Martinique **·** 
Mayenne **·** 
Meurthe-et-Moselle **·** 
Meuse **·** 
Morbihan **·** 
Moselle **·** 
Mayotte **·** 
Nièvre **·** 
Nord **·** 
Oise **·** 
Orne **·** 
Pariis **·** 
Pas-de-Calais **·** 
Prantsuse Guajaana **·** 
Puy-de-Dôme **·** 
Pyrénées-Atlantiques **·** 
Pyrénées-Orientales **·** 
Réunion **·** 
Rhône **·** 
Saône-et-Loire **·** 
Sarthe **·** 
Savoia **·** 
Seine-Maritime **·** 
Seine-et-Marne **·** 
Seine-Saint-Denis **·** 
Somme **·** 
Tarn **·** 
Tarn-et-Garonne **·** 
Val-d'Oise **·** 
Val-de-Marne **·** 
Var **·** 
Vaucluse **·** 
Vendée **·** 
Vienne **·** 
Vosges **·** 
Yonne **·** 
Yvelines
Rõuge kirik 2008. aastal
**Rõuge Püha Neitsi Maarja kirik** on kirik Võru maakonnas Rõuge vallas Rõuges.

Eelmise, 16. sajandil rajatud, kuid hävinud kiriku asemele valmis kirik uude kohta 1730. aastal. Siis rajatud kirik oli praegusest madalam, võlvideta, ilma koori ja käärkambrita. Põhjalik ümberehitus tehti kirikus 1860. aastal.

Ühelööviline kirikuhoone on ehitatud klassitsistlikus stiilis. Kiriku lõunaseina välisküljele on ehitatud käärkamber.

Interjöör on heledates toonides. Külgrõdud puuduvad. Kantsel asub altari poole vaadates erandlikult paremal pool. Altarimaali "Jeesus ristil" on 1880. aastatel maalinud baltisaksa kunstnik Rudolf von zur Mühlen (1845–1913).

Kirikuorel on kuulsate orelimeistrite Juhan, Jakob ja Tannil Kriisa töö. 29 registriga orel õnnistati sisse 27. juunil 1930.

Kirikut kasutab Rõuge Maarja kogudus.

Rõuge kirik osaleb projektis "Teeliste kirikud".

* Vaade kirikule 2023. aastalVaade kirikule 2023. aastal
* Kiriku sisevaadeKiriku sisevaade
* Vaade altarileVaade altarile
* Kriisade orel Rõuge Maarja kirikusKriisade orel Rõuge Maarja kirikus
* Kirik droonivaatesKirik droonivaates
* Kirik ümbritseva maastikugaKirik ümbritseva maastikuga

Välislingid
-----------

* Rõuge kirik kultuurimälestiste riiklikus registris

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Rõuge kirik** |
Kirovets K-701 Kostivere põllul
Kirovets K-700
**Kirovets** on Venemaa tootmiskoondise Kirovi tehase (toona *Производственное объединение «Кировский Завод»*, praegu Peterburi traktoritehas, *ЗАО «Петербургский тракторный завод»*) ratastraktor. Kirovetsi eeliseks toonaste teiste traktorite ees olid lisaks võimsusele traktori suured ja laiad rattad, mis võimaldasid sellega teha mitmeotstarbelisi töid, näiteks maaparandustööd, metsaväljavedu, kündmine, randaalimine ja kobestamine.

Mudelid
-------

K-700 tootmist alustati 1962. aastal. Baasmudel K-700 oli 220-hobujõulise mootoriga, liigendraami ja nelikveoga suurtraktor. 1975. aastaks oli neid valmistatud tuhat eksemplari, seejärel alustati K-700A ja K-701 tootmist.

K-700A oli üleminekuversioon, sellel oli K-700 mootor ja K-701 käiguosa.

Kirovets K-701
K-701 on põllutöödeks mõeldud traktor, millel on 12-silindriline V-asetusega, vedelikjahutusega diiselmootor JaMZ-240B, võimsusega 300 hobujõudu. Traktori pikkus on 7400 mm, laius 2880 mm, kabiini kõrgus 3750 mm, kaal 13,5 tonni, kütusepaakide maht 640 l, töömaht 22 300 cm³, veojõud 5 tonni, käigukast mehaaniline, kiirus: edasi 2,9–33,8 km/h, tagasi 5,1–24,3 km/h, kütusekulu 40–45 l/h, minimaalne pöörderaadius 7200 mm, rehvid 720/665 R26.

K-702 on K-701 baasil valmistatud tööstuslik traktor.

K-703 on metsaväljaveotraktor.

K-710 oli 1980. aastal viiest traktorist koostatud 500 hobujõuga katsetraktor, mis aga seeriatootmisse ei jõudnud

K-701M tootmist alustati 1988. aastal. Sellel on 335 hobujõuga, turbolaaduriga ning laadimisõhu vahejahutiga mootor JaMZ-8423, neljaastmeline koormuse all lülitatav käigukast, uuendatud kabiin ning varasemate versioonidega võrreldes suuremad rehvid. Samuti on sellel eelnevatest erinev välimus. Eestisse jõudsid neist vähesed.

K744 sarja väljatöötamist alustati 1990. aastate keskel ning 2002. aastal vahetas see lõplikult K-700A ja K-701 välja.

Ajalugu ja omadused
-------------------

Kui esimesed katsemudelid Eestisse jõudsid, siis polnud nii võimsa traktori jaoks sobiva vastupidavusega haakeseadmeid ja masin kippus nõrgemad puruks tõmbama, kuid samas künti 10 töötunniga 20 hektarit uudismaad – kaks korda rohkem, kui traktoriga T-75. Teisalt jättis raske traktor kevadtöödel põllule laiad ja sügavad roopad, kus vili hästi kasvada ei tahtnud.

Vaata ka
--------

* traktor
* põllumajandusmasin
* Kirovi tehas

Viited
------

1. 1 2 3 4  "К 700 «Кировец»". *Järva-Jaani vanatehnika varjupaik*. Vaadatud 02.05.2021.
2. 1 2  "Kagumerki K-701 Kirovets". *Wõrumaa Teataja*. 05.04.2014. Vaadatud 02.05.2021.
3. ↑  "Schuco pakub esmakordselt Kirovetsi mudeleid". *Rasketehnika.ee*. Vaadatud 02.05.2021.
4. ↑  Sammler, Lii (26.04.2019). "Röögatu Kirovets tegi meestel südame soojaks". *Maaleht*. Vaadatud 02.05.2021.
5. ↑  Parhomenko, V (18.06.1963). "Kirovets proovib jõudu". *Ühistöö: Rapla maakonna ajaleht*. Vaadatud 07.05.2021.
6. ↑  Urvantsev, A (09.06.1981). "Tehastelt põldudele". *Ühistöö: Rapla maakonna ajaleht*. Vaadatud 07.05.2021.
**Andres Oja** (sündinud 11. aprillil 1958 Tallinnas) on eesti muusik ja saatejuht.

Andres Oja on muusikahuviline olnud lapsest peale, mänginud trumme ansamblites Deemon (1973-1975), Sfinks (1975-1976), Vello Orumets ja ERFIA (1979-1983), Vitamiin (1984-1989), Magnetic Band (1990) ja Kolumbus Kris (alates 1990). Ta on teinud kaastööd raadiotele Kuku, B3, Raadio Maania ja Vikerraadio. Vikerraadios on varem eetris olnud saade "Õhtublues". Praegu tegi ta lisaks pärastlõunaprogrammile saadet "Heli nälg".

Andres eelistab rokki diskole ja kala lihale, on eluaegne tallinlane, juurtega Järvamaalt.

Andres Oja on raamatute "Tsepeliini triumf" (2016), "Trammiga Moskvasse" (2018) ja "Väikesed imed, suured imelised ja kõige rokenrollimad mehed" (2022 kõik kirjastus "Tänapäev") autor.

Isiklikku
---------

Andres Oja poeg on muusik Paul Oja.

Viited
------

1. ↑  "Andres Oja". *Vikerraadio*. 29. juuni 2015. Vaadatud 3. aprill 2023.
2. ↑  "Andres Oja". *vikerraadio.err.ee*. 15. märts 2023. Vaadatud 5. aprill 2023.
3. ↑  6. mai 2018: "Käbi ei kuku ... Andres ja Paul Oja" Vikerraadio

Välislingid
-----------

* Heli nälg: Andres Oja 65 -- Vikerraadio, saatejuht Janek Luts
* Andres Oja saatesari "Heli nälg"
* 6. mai 2018: "Käbi ei kuku ... Andres ja Paul Oja" -- Vikerraadio, saatejuht Sten Teppan
* 1. aprill 2023: "Päevatee. Terviseteadlik trummar Andres Oja" -- Vikerraadio, saatejuht Piret Kooli
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib rüütlimõisast; kirikumõisa kohta vaata artiklit Räpina kirikumõis.* |

---

Räpina mõisa peahoonet nimetatakse Sillapää lossiks
Räpina mõisahoone tagantvaade
**Räpina mõis** (saksa keeles *Rappin*) oli rüütlimõis Räpina kihelkonnas Võrumaal. 

Räpina mõis asutati Poola võimu ajal 1582. aastal riigimõisana. 1625. aastal annetas Rootsi kuningas Gustav II Adolf mõisa Bengt Oxenstiernale, kellest sai hiljem Liivimaa kindralkuberner. 1717. aastal annetas Peeter I mõisa Venemaa peaprokurör Pavel Jegužinskile, 1728. aastal ostis mõisa Peeter I õukondlane Gustav von Löwenwolde. Jelizaveta I konfiskeeris mõisa ja saatis selle omaniku Siberisse asumisele, Katariina II aga tagastas mõisa tema pärijatele. 1835. aastal ostis mõisa Gustav Schultz, kuid juba aasta pärast läks mõis Gustav Eberhard von Richteri valdusse. 

1853. aastal ostis mõisa Peter Anton von Sivers Õisust, kes tegutses ka Pärnu-Viljandi Põllumajandusseltsi presidendina 1850–1853. 1869 suri mõisas Pommerist pärit Räpina mõisavalitseja Fr. W. Heuer, kes oli 31 aastat mõisahärrat teeninud.

1919. aasta maareformiga läks mõis taas riigi omandusse ning peatselt asus seal tegutsema Räpina Aianduskool. Mõisa peahoone (Sillapää loss) jäi kooli käsutusse kuni uue õppehoone valmimiseni 1984. aastal.

Räpina rüütlimõisa juurde kuulusid Mägiotsa, Raigla ja Võõpsu kõrvalmõisad ning Vaadimäe karjamõis. Kuni 19. sajandi alguseni oli Räpina mõisa kõrvalmõis ka Kahkva mõis.

Sillapää loss
-------------

 *Pikemalt artiklis Sillapää loss*
1850. aastatel ehitatud mõisa hilisklassitsistlikku peahoonet ehk härrastemaja nimetatakse **Sillapää lossiks**.

Sillapää lossi park
-------------------

 *Pikemalt artiklis Sillapää lossi park*
Mõisa juures asub 8 ha suurune mõisapark, mille kavandas 1880. aastatel Walter von Engelhardt.

Räpina mõisa kalmistu
---------------------

 *Pikemalt artiklis Räpina mõisa kalmistu*
Metsatukas, u2,5 km kaugusel mõisast asus von Löwenwoldede perekonnakalmistu. Kalmistu on tänapäeval hävinud.

Räpina paberivabrik
-------------------

 *Pikemalt artiklis Räpina paberivabrik*
Gustav von Löwenwolde rajas Räpina mõisa juurde jahu-, sae- ja paberiveski. Paberiveskist sai alguse Räpina paberivabrik.

Viited
------

1. ↑  *Eesti entsüklopeedia.* 12. köide: *Eesti A–Ü.* Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2003, lk 492.
2. ↑  Opmanni surm. Eesti Postimees, nr.39, 1. oktoober 1869, lk 146

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Räpina mõis** |

* Räpina mõis Eesti mõisaportaalis
* Räpina mõis - 1399 Eesti Ajalooarhiivi fondiloendis

Räpina kirik
Räpina kihelkond

**Kirik**: Räpina kirik  

**Mõisad**: Kahkva mõis | Meeksi mõis | Mägiotsa mõis | Naha mõis | Palo mõis | Rahumäe mõis | Raigla mõis | Räpina mõis | Toolamaa mõis | Veriora mõis | Võõpsu mõis
Salla mõisa härrastemaja, 2014
**Salla mõis** (saksa keeles *Sall*) oli rüütlimõis Virumaal Simuna kihelkonnas. Tänapäeval jääb mõisasüda Lääne-Virumaale Väike-Maarja valda Salla külla.

Eesti NSV ajal tegutses mõisahoones Salla 8-klassiline kool.

Mõisa park
----------

Salla mõisa park
Salla mõisa park on kaitse all nii kultuuri- kui ka loodusmälestisena.

Pargi loodenurgas kasvas Plettenbergi tamm, mille ümbermööt oli 5 meetrit ning kõrgus 17 meetrit, mis hävis 20. sajandi teise poole tormides. Pärimuse järgi istutanud tamme Liivi ordumeister Wolter von Plettenberg. 2002. aastal püstitati parki langenud tammest loodud puuskulptuur "Plettenbergi rüütel".

Viited
------

1. ↑  Tammepuust rüütel kaitseb tormide eest, Virumaa Teataja, 24. august 2002

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Salla mõis** |

* Salla mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris
* Eesti Entsüklopeedia: Salla mõis
* Kultuurimälestiste riiklik register: Salla mõisa park

Simuna kirik
Simuna kihelkond

**Kirik**: Simuna  

**Mõisad**: Aru mõis | Avanduse mõis | Edivere mõis | Emumäe mõis | Härma mõis | Imukvere | Kellavere mõis | Koila mõis | Kuremaa mõis | Käru mõis | Laekvere mõis | Lasinurme mõis | Liinemõisa mõis | Luusika mõis | Lõusa mõis | Moora mõis | Muuga mõis | Mõisamaa mõis | Määri mõis | Orguse mõis | Paasvere mõis | Pallasvere mõis | Pudivere mõis | Rahkla mõis | Rohu mõis | Salla mõis | Simuna kirikumõis | Selli mõis | Sootaguse mõis | Tammiku mõis | Tillika mõis | Tuulivere mõis | Venevere mõis | Võivere mõis | Väiküla mõis | Vägeva mõis | Vända mõis
**Gadmen** on vald Šveitsis Berni kantonis Interlaken-Oberhasli ringkonnas Gadmeni orus (*Gadmertal*, *Gadmental*) Susteni kuru (*Sustenpass*) lähedal.

Elanike arv oli 2003. aastal 270 ja 2009. aastal 240.

Vallas on kaks asulat – Gadmen ja Nessental. 

Gadmeni org on 18 km pikkune pikiorg, mis tõuseb 1600 meetri kõrguselt 2224 meetri kõrgusele Susteni kurule, mis lõpeb Uri kantonis Wassenis. See tõus tuleb läbida paljude keerdudega, mistõttu see on mootorratturite lemmikkoht.

Gadmeni orus on palju matkaradasid, mis muuhulgas mööduvad mägijärvedest ja alpi taimestikuga kohtadest. Gadmeni lähedal on Šveitsi esimene ronimisrada *Tälliklettersteig* ning liustik *Steingletscher*. On ka teisi liustikke.

Gadmeni lipul on kollasel põhjal punane põiktriip. Sellest ülalpool on kujutatud Oberhasli ringkonna vapilt ja lipult pärit kotkas, allpool alpionn.

Kirik
-----

Gadmeni kiriku ehitas 1722 Hans Jakob Dünz, kes vastutas Berni toomkiriku ülalpidamise eest. Tornis on kaks kirikukella, mis 1959 asendati. Oreli ehitas 1956 Gümligeni firma Wälti. Kirik renoveeriti 1931 ja suvel 1996. Ta on riikliku kaitse all.

Välislingid
-----------

* Koduleht
* Gadmeni lipul
* Foto: liustikuterrass Steingletscheri toitealal
* Vaade Gadmeni orule
**Jaan Metsaveer** (aastani 1938 **Jaan Mangusson**; 21. aprill 1933 Rõusa küla, Vändra vald, Pärnumaa – 13. veebruar 2024) oli eesti mehaanikateadlane.

Ta sündis taluniku peres.

Haridus
-------

Ta õppis Vändra Keskkoolis aastatel 1941–1952, lõpetas Tallinna Polütehnilise Instituudi laevaremondi teaduskonna laevaehituse ja -remondi erialal 1958; oli Eesti NSV Teaduste Akadeemia Küberneetika Instituudis aspirant 1967–1970, aastal 1970 kaitses ta tehnikakandidaadi väitekirja, aastal 1979 kaitses ta füüsika-matemaatikadoktori väitekirja. Tehnikateaduste kandidaat 1970; vanemteadur 1974; füüsika-matemaatikadoktor 1979 (tahke deformeeruva keha mehaanika alal, Moskva Riiklik Ülikool, kinnitus 1980); professor 1982.

Töökäik
-------

Ta töötas aastatel 1956–1958 Meretehases nr. 7 konstruktorina, aastal 1958 töötas ta Kalatööstusvalitsuse Tallinna laevatehases ja aastatel 1958–1962 Tehnilises Koolis nr. 1 laevaehituse ja tehnilise mehaanika õpetajana.

Aastatel 1962–1967 töötas ta Tallinna Polütehnilise Instituudi ehitusmehaanika kateedris vanemõpetajana. 

Aastatel 1967–1982 töötas Eesti NSV Teaduste Akadeemia Küberneetika Instituudis: 1970–1972 programmeerimisbüroos vanemprogrammeerija ja grupijuhina, 1972–1982 mehaanika ja rakendusmatemaatika sektoris vanemteadurina. 

Aastatel 1980–1982 töötas ta Tallinna Polütehnilise Instituudi ehitusmehaanika kateedris professori kohusetäitjana, aastatel 1982–1992 ehitusmehaanika kateedris professorina ja sama kateedri juhatajana. Aastatel 1992–2002 töötas ta Tallinna Tehnikaülikooli mehaanikainstituudi deformeeruva keha mehaanika professori ja õppetooli juhatajana; lisaks oli ta samal ajavahemikul mehaanikainstituudi direktor. Aastast 2002 on ta samas emeriitprofessor ja erakorraline vanemteadur. Külalisteadur ja -professor Le Havre’i Ülikoolis 1995–1998.

Teadustöö
---------

Tema teadustöö põhisuunad on õhukeseseinalised konstruktsioonid, konstruktsioonide ja vedelike koostöö, kajasignaalide tekkemehhanismi selgitamine ja nende infosisaldus ning lainelevi viskoelastses keskkonnas. Ta on avaldanud üle 80 teadustöö (sealhulgas 2 monograafiat), koostanud kõrgkoolide õppematerjale. Tema juhendamisel on kaitstud 2 kandidaadiväitekirja ja 1 magistritöö.

Liikmesus
---------

Tallinna Tehnikaülikooli ehitusteaduskonna nõukogu liige; teaduskraadide kaitsmise erialanõukogu liige (TTÜ teoreetilise ja rakendusmehaanika doktorinõukogu esimees); TTÜ nõukogu liige; TTÜ nõukogu juures oleva arenduskomisjoni liige; mitme konverentsi programmikomitee liige ja esimees; parvlaeva Estonia huku põhjusi uurinud ühiskomisjoni ekspert ja liige 1994–1996; Ameerika Akustikaühingu liige, Eesti Mehaanika Rahvusliku Komitee liige.

Tunnustus
---------

* TTÜ tänukiri;
* TTÜ mälestusmedal Mente et manu (1993).

Harrastused
-----------

Tudengipõlves purjetamine.

Kirjandus
---------

* Tallinna Tehnikaülikooli professorid läbi aegade. TTÜ kirjastus. Tallinn 2008.
* EE 2000, 14.
* ETBL 2005, 2.
* Tallinna Tehnikaülikooli professorid läbi aegade.

Välislingid
-----------

* Jaan Metsaveer Eesti Teadusinfosüsteemis Muuda Vikiandmetes
**Tatjana Stepaništševa** (sündinud 5. juuli 1973) on filoloog, Eesti kirjandusteadlane. On avaldanud teadustöid Johannes Aaviku ja Jaan Krossi kohta.

Haridus
-------

Lõpetas Tartu Ülikooli vene ja slaavi filoloogia osakonna 1995. aastal. 1997. aastal sai magister artiumi kraadi (lõputöö "
žukovski hilised ballaadid", Ljubov Kisseljova juhtimisel). 2002. aastal kaitses doktoritööd "V. Žukovski loominguline strateegia ja poeetika (1800. aastad — 1820. aastate algus)", mis oli ka kirjutatud Ljubov Kisseljova juhtimisel.

Töökäik
-------

Töötab Tartu Ülikooli vene kirjanduse õppetoolis alates 1997. aastast, esmalt vanemlaborandina, aastatel 1998–2000 oli teadur ning alates 2000. aastast lektorina. 

Aastast 2021 juhib Tartu Ülikooli maailma keelte ja kultuuride instituudi slavistika osakonda. Ta on pidanud loenguid ka Kielis, Lyonis ja Milanos.

Teadustöö
---------

Põhilised uurimisvaldkonnad: vene kirjanduse XIX sajandi ajalugu ja poeetika; vene kirjanduse "hiilgeaja" poeesia; Vassili Žukovski ja Pjotr Vjazemski loomingud. 

Teadussarja "Humaniora: Litterae Russicae" toimetuskolleegiumi liige, teadussarja "Acta Slavica Estonica" rahvusvahelise toimetuskolleegiumi liige.

**Osales teadusprojektides**:

* Eestimaa esitlus 19.–21.saj. võõrkeelsetes reisijuhtides: retoorika ja ideoloogia (2007–2008)
* Vene impeeriumi läänepoolsete ääremaade „ideoloogiline geograafia" kirjanduses (2009–2012)
* Vene kirjanduse retseptioon Eestis 20 saj: tõlgendus- ja tõlkepoeetika (2009–2014)
* Vene kirjanduskaanoni kujunemine (2010–2013)
* Tõlkeideoloogia ja ideoloogia tõlkimine: kultuuridünaamika mehhanismid Eestis vene ja nõukogude võimu tingimustes 19.–20. sajandil (2015–2020)

Viited
------

1. ↑  Vene kirjanduse tõlkideideoloogia erinumber. Num. 25. 2020. lk. 27—49. (=Studia Humaniora Estonica. Methis.) DOI: 10.7592/methis.v20i25.16566

Välislingid
-----------

* Tatjana Stepaništševa Eesti Teadusinfosüsteemis
* Curriculum vitae
**Väikekodanluse** all on algselt mõeldud kodanluse alamat kihti, näiteks käsitöölisi, väikekaupmehi ja rahvakooliõpetajaid. Selle kihi liikmeid nimetatakse **väikekodanlasteks**. 

Et väikekodanlase eluring ja tegevuspiirkond on suurkodanlase võrreldes piiratud, nimetatakse ülekantud tähenduses väikekodanlasteks oma väikese maailmaga piiratud inimesi. 

Et väikekodanlased võtsid oma käitumises eeskujuks jõukamad kodanlased, nende majanduslik seisund hakkas aga 19. sajandil halvenema, sugenes neil majanduslikult üle jõu käiv elustiil. 

Saksamaa väikekodanlusele on omistatud korraarmastust, pedantsust, puhtusearmastust ja truualamlikku hoiakut. Saksamaa Natsionaalsotsialistliku Töölispartei võimuletulek sai võimalikuks tänu väikekodanlaste toetusele.

Venemaal ei lastud väikekodanlusel iseseisva ühiskonnagrupina tekkida, vähesed isendid likvideeriti punase terrori ajal või ka hiljem. 

Artur Adson on öelnud: "Elu ning selle veetmist provintsilinnas peetakse tavaliselt väikekodanlikuks. Viimast on meilgi 1905. a. revolutsioonist peale ja mõningal määral vene pahempoolse kirjanduse mõjul ägedasti halvustatud. Ometi ei ole see väikekodanlus, kõigile ta vigadele vaatamata, iganeski teostanud selliseid vägivallaakte ega veerema pannud sääraseid hävituslaineid, nagu seda on teinud ta sõimajad maailmaparandajate leerist vabaduse, vendluse ja võrdsuse lipukirja all.

Viited
------

1. ↑  Artur Adson. Väikelinna moosekant, 1946, lk. 9
Peeter Kohandi
**Peeter Kohandi** (enne eestistamist **Peeter Koch**; 7. aprill 1908 Aru vald, Nõo kihelkond – 22. jaanuar 1966 Jämaja) oli eesti vaimulik.

Ta lõpetas aastal 1927 Hugo Treffneri Gümnaasiumi. Aastatel 1927–1932 õppis Tartu Ülikooli usuteaduskonnas, oli Üliõpilasseltsi Liivika liige. Prooviaastal oli ta Koeru, Ambla ja Tapa Jakobi koguduses. Ordineeriti 16. juulil 1933 õpetajaks.

Ta oli aastatel 1933–1934 Järva praostkonna vikaarõpetaja ja 1934–1944 Ridala Püha Maarja Magdaleena koguduse õpetaja. Aastatel 1944–1949 oli ta Puhja Püha Dionysiuse koguduse õpetaja, hooldades aastatel 1946–1947 Nõo ja Kambja kogudust. Aastatel 1950–1954 oli ta Nõo ja Kambja koguduse õpetaja. Aastatel 1954–1958 oli ta Sangaste ja Laatre koguduse hingekarjane. Aastatel 1958–1959 teenis ta Viru-Jaagupi, Koeru, Kihelkonna ja Kärla kogudust. Aastatel 1960–1966 oli ta Anseküla ja Jämaja koguduse õpetaja.

Peeter Kohandi hukkus Jämajas majapõlengus ning on maetud Nõo kalmistule.

Isiklikku
---------

Peeter Kohandi vend Elmar Kohandi oli eesti arst.

Viited
------

1. ↑
2. ↑  Kristjan Luhamets. Kambja kihelkonna ajalugu. Ilmamaa, Tartu, 2011
3. ↑  Konrad Veem Eesti Vaba Rahvakirik Dokumentatsioon ja leksikon EVR Stockholm 1988

Välislingid
-----------

* Rita Puidet. Rahutu hingega kirikuõpetaja Peeter Kohandi Eesti Kirik 16. aprill 2011
* Andres Jaeger. Mälestusi Peeter Kohandist 1. osa Eesti Kirik 8. veebruar 2012
* Andres Jaeger. Mälestusi Peeter Kohandist 2. osa Eesti Kirik 15. veebruar 2012
* Andres Jaeger. Mälestusi Peeter Kohandist 3. osa Eesti Kirik 22. veebruar 2012
Thomas Andrews
**Thomas Andrews, Jr.** (7. veebruar 1873 – 15. aprill 1912) oli iiri päritolu ettevõtja ja laevaehitaja; laevaehitusettevõtte Harland and Wolff tegevdirektor ja osakonnajuhataja. Andrews oli laevaehitaja ja liinilaeva Titanic ehitamise plaanide eestvedaja. Ta oli laeva pardal ka selle esireisil, mil see 14. aprillil 1912 jäämäega kokku põrkas, ning oli üks 1517 hukkunust.

Elulugu
-------

Thomas (paremalt teine) perega, 1895
### Lapsepõlv ja noorus

Thomas Andrews sündis Iirimaal Comberis. Tema vanemad olid Iirimaa Riiginõukogu liige Thomas Andrews ja Eliza Pirrie. Vanemast vennast John Miller Andrewsist sai hiljem Põhja-Iiri peaminister. 1884–1889 käis Andrews Royal Belfasti akadeemilises instituudis. Kuueteistaastaselt asus ta lisatasu teenimise eesmärgil õppepraktikale firmasse Harland and Wolff, kus tema onu lord Pirrie oli osa omanik.

### RMS Titanic

Aastal 1907 hakkas Andrews plaane tegema uutele laevadele RMS Olympic, firmale White Star Line. Olympic ja selle sõsarlaeva RMS Titanicu ehitustöid alustati 1909, disainerid olid William Pirrie ja peadirektor Alexander Carlisle koos Andrewsiga. Nagu ka eelmiste laevade puhul, õppis Andrews nii Titanicut kui ka Olympicut pisiasjadeni tundma, et tagada optimaalset töökorda.

Andrew juhtis Harland and Wolffi töötajatest moodustatud rühma, kes firma ehitatud laevadega esimesi sõite kaasa tegi, jälgis töö kulgu ja tegi vajadusel parandusi. Titanic ei jäänud erandiks ja Andrews koos oma rühmaga asus Titanicuga reisile 10. aprillil 1912. Reisi käigus tegi ta märkmeid, mida tuleks laeval täiustada. 14. aprillil Andrews märkis ühele oma sõbrale, et Titanic on nii täiuslik, kui üks inimese aju seda luua suudab.

14. aprillil kell 23:40 tabas Titanicut jäämägi laeva tüüri poolel. Andrews magas sel ajal oma ametiruumides ja vaevalt märkas kokkupõrget. Kapten Edward J. Smith lasi Andrewsi kutsuda, et aidata uurida kahju. Andrews ja kapten Smith arutasid laeva kahjustusi peagi pärast südaööd ehk pärast seda, kui Andrews oli käinud kahjustatud osas ja saanud teateid laeva kahjustustest. Andrews tegi kindlaks, et esimesed kuus laeva veekindlat kambrit olid üle ujutatud. Ta vahendas selle teabe kapten Smithile, lisades, et tema arvates kulub laeva täielikuks uppumiseks veel tund. Ta teatas ka Smithile, et laeva pardal on liiga vähe päästepaate.

Titanicult evakueerumise alguses palus Andrews reisijatel päästevestid selga panna ja üles tekile suunduda. Täielikult teadlik aja ja päästepaatide nappusest, jätkas ta inimeste kutsumist ja päästmist, lootuses täita kõik paadid võimalikult põhjalikult. Laeva stjuuardi John Stewarti väidete järgi nähti Andrewsi viimati esimese klassi suitsetamisruumis, kamina kohal olevat "Plymouth Harbour" (laht Lõuna-Inglismaal) maali jõllitamas. Maalil oli kujutatud sissepääsu Plymouth Harbouri, kuhu Titanicut tagasireisil oodati. Andrewsi surnukeha pole leitud. 

19. aprillil sai Andrewsi isa telegrammi ema nõolt, kes oli pääsenutega New Yorgis rääkinud ja uurinud Andrewsi kohta. Telegrammis oli kirjas, et Andrews tegutses kuni surmani kangelaslikult, mõeldes vaid teiste päästmisele. Titanicu juhtkond avaldas kõigile siirast kaastunnet.
1-naelane münt
**Egiptuse nael** (EGP) on Egiptuse rahaühik.

Egiptuse nael jaguneb 100 piastriks. 

Kuni 1834. aastani oli piaster Egiptuse põhirahaühik, mis jagunes 40 paraks. Piastri väärtuse langemise tõttu võeti uueks põhiühikuks nael ning piaster hakkas sellest moodustama 1/100. 1885. aastal kadusid käibelt parad. Vahetuskursid tähtsamate välisvaluutadega olid seaduses kindlaks määratud. Aastatel 1885-1914 vastas 1 Egiptuse nael 7,4375 grammile puhtale kullale. Esimese maailmasõja puhkemisel seoti Egiptuse nael Suurbritannia naelsterlingiga kursiga 0,975 EGP = 1 GBP. 1962. aastal otsustas Egiptus siduda naela USA dollariga kursil 1 EGP = 2,3 USD. Dollari devalveerumise tõttu muudeti 1973. aastal kurssi, uus kurss oli 1 nael 2,55555 dollari kohta. 1978. aastaks devalveerus nael kursini 1 nael = 1,42857 dollarit.

Esimene 1-naelane rahatäht (1899)
Esimesed paberrahad trükiti 1899. aastal.

Aastatel 1834-1836 lasti käibele vaskmündid väärtusega 1 ja 5 parat, hõbemündid väärtusega 10 ja 20 parat, 1, 5, 10 ja 20 piastrit, kuldmündid väärtusega 5, 10 ja 20 piastrit ja 1 nael. 1839. aastal lisandus 50-piastriline kuldmünt. 1853. aastal lasti hõbedase kõrval käibele vaskne 10-parane. 1867. aastal lasti käibele kuldne 25-piastrine münt.

Rahatähtede ühel küljel on araabiakeelne tekst ja kujutatakse islami hooneid, teisel poolel on ingliskeelne tekst ning kujutatakse Vana-Egiptuse monumente. Paberrahad on väärtusega 5, 10, 20, 50, 100, 200 naela. 25 ja 50 piastri ja 1 naela väärtusega paberrahad on käibelt kõrvaldatud.

1. jaanuaril 2011 võrdus 1 Egiptuse nael 2,01734 Eesti krooniga.

Välislingid
-----------

* Galerii pangatähtede Egiptusest (saksa)(inglise)
Robertson Davies
**William Robertson Davies** (28. august 1913 Thamesville, Ontario, Kanada – 2. detsember 1995 Orangeville, Ontario) oli Kanada kirjanik, dramaturg, ajakirjanik, kriitik ja õppejõud. Ta oli üks Kanada 20. sajandi tuntumaid ja armastatumaid kirjanikke, Kanada ordeni ja Ontario ordeni kavaler, Kanada Kuningliku Seltsi ja Kuningliku Kirjandusseltsi liige.

Elulugu
-------

### Noorus

Robertson Daviese isa oli Kanada kirjastaja, poliitik ja kirjanik, Kanada parlamendi senati liige 1942–1967 William Rupert Davies, ema Florence Sheppard McKay. Kuna mõlemad vanemad olid agarad lugejad, puutus ta varakult kokku kirjandusega. Lapsepõlve veetis ta Ontario provintsis Renfrew's (mis kannab romaanis "Mis on lihas ja luus" nime Blairlogie; paljud romaani tegelased said nimed kohalikelt elanikelt). Juba lapsena osales Davies ka teatrilavastustes, millest sai alguse eluaegne armastus teatri vastu. 1926–1932 õppis ta Torontos Upper Canada College'is. Ehkki Davies kasvas üles presbüterlasena, tekkisid tal lahkhelid kalvinistliku teoloogiaga ja ta läks üle anglikaanlusse.

Aastatel 1932–1935 õppis Davies Ontario provintsis Kingstonis asuvas Queen's Universitys, kus tegi kaastööd tudengilehele. Siis siirdus Kanadast Inglismaale, kus õppis Oxfordi ülikooli Ballioli kolledžis, mille lõpetas bakalaureusekraadiga kirjandusteaduses 1938. aastal. Järgmisel aastal ilmus trükist ta väitekiri "Shakespeare's Boy Actors" ("Shakespeare'i poissnäitlejad") ning ta alustas näitlejakarjääri Londoni lähistel. 1940. aastal mängis ta väikseimaid rolle ja tegi kirjanduslikku tööd Old Vic Repertory Company juures Londonis. Samal aastal abiellus Davies Oxfordis kohatud austraallanna Brenda Mathewsiga, kes töötas sellal teatri lavajuhina.

Daviese noorus andis talle ohtralt materjali, mis kajastus ta hilisemates teostes. Niisuguste korduvate teemade seas on näiteks teatritöö ja kanadalaste siirdumine Inglismaale haridusteed lõpetama.

Romaanid
--------

* Saltertoni triloogia
	+ "Tempest-Tost" (1951)
	+ "Leaven of Malice" (1954)
	+ "A Mixture of Frailties" (1958)
* Deptfordi triloogia
	+ "Fifth Business" (1970) ("Viies osaline", Tallinn: Eesti Raamat, 1990, tlk Mati Soomre)
	+ "The Manticore" (1972)
	+ "World of Wonders" (1975)
* Korni triloogia
	+ "The Rebel Angels" (1981) ("Mässajad inglid", Tallinn: Varrak, 1997, tlk Tõnis Leemets)
	+ "What's Bred in the Bone" (1985) ("Mis on lihas ja luus", Tallinn: Varrak, 1999, tlk Riina Jesmin)
	+ "The Lyre of Orpheus" (1988)
* Toronto triloogia (lõpetamata)
	+ "Murther and Walking Spirits" (1991)
	+ "The Cunning Man" (1994)

Viited
------

1. ↑  Davis, J. Madison (ed.) (1989). *Conversations with Robertson Davies*. Mississippi University Press. p. 99.
2. ↑  "Robertson Davies: Man of Myth by Judith Skelton Grant. Published December 31st 1994 by Viking Books". *Goodreads.com*. Originaali arhiivikoopia seisuga 24.09.2015.
3. ↑  English E (ed) 1999 "A Collected History of the Communities of Llandyssil, Abermule and Llanmerewig". Section 6, pt. 1

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Robertson Davies** |
Raivo Sepp
**Raivo Sepp** (sündinud 7. juunil 1964 Saaremaal) on Eesti jurist, endine riigi peaprokurör.

Raivo Sepp lõpetas Kingissepa 2. Keskkooli Kuressaares. 1991. aastal lõpetas ta õpingud Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas.

Saaremaa Rahvateatri näitleja aastail 1980–1984. Raivo Sepp alustas 1989. aastal Eesti NSV Prokuratuuri Tartu rajooni prokuratuuris ühiskondliku abi ametikohal. 1990. aastast stažeeris Jõgeva rajooni prokuratuuris. Aastatel 1990–1992 oli ta Võru rajooni ja Võru maakonna prokuratuuris uurija ning vanemuurija ametikohal. Aastatel 1992–1994 oli ta Eesti Kohtueelse Uurimise Ameti ja Keskuurimisbüroo Võru uurimisbüroo direktor. 

Aastatel 1994–1997 oli Raivo Sepp Viljandi Politseiprefektuuri politseiprefekt. Aastatel 1997–1998 töötas ta Politseiametis politseipeadirektori asetäitjana.

Vabariigi Valitsus nimetas 26. mail 1998 Raivo Sepa riigi peaprokuröriks viieks aastaks alates 27. maist 1998 kuni 27. maini 2003. Pärast seda on ta töötanud Riigiprokuratuuris spetsialiseerudes rahvusvahelisele koostööle kriminaalasjades. 

Alates 2004. aasta maist kuni 2019. aasta veebruarini oli ta Eurojusti Eesti liige ja riigiprokurör. Eurojustis Eesti liikme ja riigiprokurörina töötades valiti ta kaheks ametiajaks Eurojusti asepresidendiks (06.11.2007–06.11.2013) .

2006. aastal kandideeris ta Maksu- ja Tolliameti peadirektoriks, kuid taandus lõppvoorus Enriko Aava ees.

Aastast 2019 on Raivo Sepp vabakutseline ekspert ja nõustaja rahvusvahelise koostöö, juhtimise ja strateegilise planeerimise alal.

Viited
------

1. 1 2 3  "Eesti prokurörid 2001" (Tallinn: Riigiprokuratuur, 2001) lk 8.
2. 1 2 3 4 5  "Maksuterminaator 2 valmistub tulekuks", 8. märts 2006 (raamatupidaja.ee)
3. ↑  Elektrooniline Riigi Teataja. Vabariigi Valitsuse 26.05.1998 korraldus nr 461 "Riigi peaprokuröri ametisse nimetamine". Avaldamismärge: RT I 1998, 49, 748.
4. ↑  "Mälestused Eurojusti tööst 2004–2019 | Prokuratuuri aastaraamatud". *aastaraamat.prokuratuur.ee*. Vaadatud 14. septembril 2023.
5. ↑  "Juht vastu paljude ootusi" Postimees, 10. märts 2006

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Alar Kirs** | **Eesti Vabariigi riigi peaprokurör**1998–2003 | Järgnev**Jüri Pihl** |
Malo Gusto 2022. aastal Lyoni Olympique'i mängijana
**Malo Arthur Gusto** (sündinud 19. mail 2003 Décines-Charpieu's) on Prantsusmaa jalgpallur, kes mängib Inglismaa Premier League'i klubis Londoni Chelsea ja Prantsusmaa jalgpallikoondises.

2016. aastal liitus ta Lyoni Olympique'i noortesüsteemiga. Lyoni põhimeeskonnas debüteeris ta Prantsusmaa kõrgliigas 24. jaanuaril 2021 mängus Saint-Étienne'i vastu. Alates järgmisest hooajast kuulus Gusto Lyoni põhikoosseisu.

2023. aasta jaanuaris sõlmis ta kuni 2030. aastani kehtiva lepingu Londoni Chelseaga, kuid hooaja 2022/23 lõpuni jäi ta veel Lyoni. Chelsea meeskonnas debüteeris Gusto Inglismaa kõrgliigas 13. augustil 2023 mängus Liverpooli vastu.

Prantsusmaa noortekoondistes mängis Gusto alates 2018. aastast. Prantsusmaa rahvuskoondises tegi ta debüüdi 13. oktoobril 2023 EM-i valikmängus Hollandi vastu.

Gusto on isa kaudu Portugali ja ema kaudu Martinique'i päritolu.

Viited
------

1. ↑  "Lyon reveal exact transfer fee Chelsea have paid for Malo Gusto". *Evening Standard*. 29. jaanuar 2023. Vaadatud 29. jaanuaril 2023.
2. ↑   (vaadatud 4.2.2024)
3. ↑  "One to watch: Malo Gusto, Lyon's young lion".
4. ↑  "EXCLU - Malo Gusto : « Je ne suis pas un joueur qui doute »". *Onze Mondial*. 17. mai 2022.

Välislingid
-----------

* Profiil Chelsea FC kodulehel

| * v
* r
Chelsea FC mängijad  –  Premier League |
| --- |
| 

* 1 Sánchez
* 2 Disasi
* 3 Cucurella
* 5 Badiashile
* 6 Silva
* 7 Sterling
* 8 Fernández
* 10 Mudrõk
* 11 Madueke
* 13 Bettinelli
* 14 Chalobah
* 15 Jackson
* 16 Ugochukwu
* 17 Chukwuemeka
* 18 Nkunku
* 19 Broja
* 20 Palmer
* 21 Chilwell
* 23 Gallagher
* 24 James (k)
* 25 Caicedo
* 26 Colwill
* 27 Gusto
* 28 Petrović
* 29 Maatsen
* 33 Fofana
* 36 Washington
* 45 Lavia
* Treener: Pochettino

 |
Rehepeks Saare maakonnas Abruka saarel (enne 1940)
**Rehepeks** oli teraviljast terade eraldamise viis ning taludes üks töömahukamaid sügistöid.

Kuna Eesti kliimas vili põllul ära ei kuiva, vajab ta lisakuivatamist. Seda tehti aastasadu rehielamu rehetoas. Enne rehepeksu pandi vili rehetoas vihkudena partele kuivama. Reheahju köeti turba või kändudega, mis andsid ühtlast soojust. Rukki ja suvivilja rehepeks käis erinevalt. 

Kuivad rukkivihud löödi rehetoas küpsematest teradest peaaegu tühjaks, rabades neid vastu seina või rabamispinki. Rabatud vihud laotati rehealuses põrandale lademesse, kust saadi varda või koodiga pekstes viimased terad. kätte. Seejärel kergitati õled, seoti vihkudesse ja pandi tallele. 

Suvivilja ei rabatud, see pandi põrandale, kus seda pahmasid hobused või härjad, harvem ka inimesed. Lõuna-Eestis võeti 19. sajandi keskel mõisate eeskujul kasutusel reherull, mis asendas pahmamist.

Pekstud vili tuulati aganaist ja sõkaldest puhastamiseks. Seda tehti sariga või viskliga tuule kätte üles visates. 19. sajandi lõpus asendusid vanad rehepeksuviisid tasapisi rehepeksumasinate kasutamisega, mille eel vilja enam rehes ei kuivatatud. Rehepeks nimetusena jäi hiljem kasutusele ka masinpeksu puhul.

* Rukkirehe rabamine rehetoasRukkirehe rabamine rehetoas
* Rehe ülerabamine rehetoasRehe ülerabamine rehetoas

Viited
------

1. 1 2 3   Eesti rahvakultuuri leksikon. Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastuse AS. Tallinn. 2007. lk 248
2. 1 2   Eesti rahvakultuur. Eesti Entsüklopeediakirjastuse AS. Tallinn. 2008. lk 89

Välislingid
-----------

* Rehepeks, foto Eesti Ajaloomuuseumis
EPP fraktsiooni logo
**Euroopa Rahvapartei fraktsioon** (lühend **EPP**) on Euroopa Parlamendi suurim ja vanim[*viide?*] saadikurühm. 2020. aasta mais on selles 187 liiget (26,6% kõigist parlamendiliikmetest).

Paremtsentristlik fraktsioon asutati kristlike-demokraatide fraktsiooni nime all 23. juunil 1953 Euroopa Ühisassamblee poliitilise fraktsioonina.[*viide?*]

Esimesed Euroopa Parlamendi valimised toimusid 1979 ning fraktsioon muutis oma nime Euroopa Rahvapartei fraktsiooniks. 1999. aasta juulist on ERP olnud Euroopa Parlamendi suurim fraktsioon. Aastatel 1999–2009 kandis fraktsioon nime Euroopa Rahvapartei (kristlike demokraatide) ja Euroopa demokraatide fraktsioon, millest sai 2009. aastal Euroopa Rahvapartei (kristlikud demokraadid) fraktsioon.[*viide?*]

Eestist kuulus 2004–2019 Euroopa Rahvapartei fraktsiooni Tunne Kelam (erakond Isamaa, valitud aastatel 2004, 2009 ja 2014).[*viide?*] Alates 1. veebruarist 2020 kuulub fraktsiooni Riho Terras (erakond Isamaa).

Euroopa Rahvapartei fraktsioon on oma eesmärkideks nimetanud õiglasema Euroopa ühiskonna loomist, võitlust kliimamuutustega, ELi kaitsevõime tugevdamist ja välispiiride kaitset, vaba ja õiglast kaubandust, innovatsiooni, uute töökohtade loomist ning digitaalmajanduse arendamist.

Vaata ka
--------

* Euroopa Rahvapartei

Viited
------

1. 1 2 3  Marion Reigo. Euroopa Parlament – tagasihoidlik, kuid järjekindel visionäär. *Riigikogu toimetised, nr. 41, juuni 2020*, lk 112
2. ↑  Piret Ehin, Liisa Talving. Viimatistest Euroopa Parlamendi valimistest Euroopas ja Eestis. *Riigikogu Toimetised, nr 41, 2020*, lk 87
3. ↑  Terras sai Euroopa Parlamendis soovitud komisjonidesse. ERR, 10. veebr 2020

Välislingid
-----------

* Fraktsiooni koduleht

| * v
* r
Euroopa Liidu poliitika |
| --- |
| Fraktsioonid (8) | 

* Euroopa Rahvapartei (EPP)
* Sotsiaaldemokraatide ja demokraatide fraktsioon Euroopa Parlamendis (S&D)
* Euroopa Konservatiivid ja Reformistid (ECR)
* Euroopa Demokraatide ja Liberaalide Liidu fraktsioon (ALDE)
* Euroopa Ühendatud Vasakpoolsed ja Põhjala Vasak-Rohelised (GUE/NGL)
* Rohelised/Euroopa Vabaliit (Greens/EFA)
* Vaba ja Demokraatlik Euroopa (EFDD)
* Rahvaste ja Vabaduste Euroopa (ENF)

 | Euroopa Liidu lipp |
Karl Gustav Andreas von Ungern-Sternberg
**Karl Gustav Andreas von Ungern-Sternberg** (13. detsember 1821–12. jaanuar 1876) oli Ungern-Sternbergi aadlisuguvõsast pärinev baltisaksa mõisnik ning vabahärra. Ta oli aastatel 1869–1871 Eestimaa rüütelkonna 85. peamees ning 1871–1875 Eestimaa maanõunik. Talle kuulusid Võnnu, Jõesse, Keskvere, Tagavere ja Vidruka mõisad.

Elulugu
-------

Karl Gustav Andreas von Ungern-Sternberg sündis 13. detsembril 1821 Ridala kihelkonnas Võnnus. Tema vanemad olid Peter Ludwig Konstantin von Ungern-Sternberg ja Charlotte Helene Elisabeth von Ungern-Sternberg (sünninimega von Below).

1848. aasta 26. augustil abiellus Ungern-Sternberg Alexandra von Rosenbaumiga. Sama aasta 19. septembril omandas ta oma vanematelt Võnnu, Jõesse ja Keskvere mõisad.

1869. aasta 1. oktoobril valiti Ungern-Sternberg Eestimaa rüütelkonna peameheks. Ametiaja alguses sõitis ta Peterburi, et lahendada tüli rüütelkonna komitee ja Eestimaa kindralkuberner Pjotr Albedinski vahel, kuna eelmine peamees Nikolai von Dellingshausen oli keiser Aleksander II atentaadist pääsemisele pühendatud tänujumalateenistusel käinud luterlikus kirikus. Ungern-Sternbergi ametiaeg lõppes 9. detsembril 1871. Peale seda oli ta Eestimaa maanõunik kuni 1875. aastani.

Karl Gustav Andreas von Ungern-Sternberg suri 12. jaanuaril 1876 Itaalias Lazios.

Viited
------

1. 1 2  Lk 390 (Eestimaa rüütelkond, 2018)
2. 1 2  (*Genealogisches Handbuch der estländischen Ritterschaft*)
3. 1 2  "Karl Gustav Andreas von Ungern-Sternberg". Vaadatud 22.12.2023.
4. ↑  "Kinnistu detailandmed". Vaadatud 22.12.2023.
5. ↑  Lk 114, 357 (Eestimaa rüütelkond, 2018)

### Kasutatud kirjandus

* Stackelberg, Otto Magnus von. Genealogisches Handbuch der estländischen Ritterschaft. Görlitz. Kd. 1. Lk 457. 1931.
* Wrangell, Wilhelm; Krusenstern, Georg von. Eestimaa rüütelkond. Rüütelkonna peamehed ja maanõunikud. Argo. 2018.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Nikolai von Dellingshausen** | **Eestimaa rüütelkonna peamees**1869–1871 | Järgnev**Parun Eduard von Maydell** |
Kõrgõzstani 2020. aasta meeleavaldused on Kirgiisi lähiajalooline rahutus, mille jooksul avaldasid meelt opositsioonilised jõud oktoobris toimunud valimistulemuste vastu. Meeleavaldused olid edukad, Džeenbekov tulirelvi rahva vastu kasutada ei käskinud, vaid astus rahutuste tulemusel tagasi, valimistulemused kuulutati kehtetuks ning opositsioonilised jõud said võimule.

Meeleavalduse toimumine
-----------------------

Meeleavaldused puhkesid pärast 4. oktoobril peetud üldvalimisi, mis andsid võidu võimumeelsetele parteidele, kuid jätsid opositsioonierakonnad parlamendist välja. Kõrgõzstani märulipolitsei kasutas 5. oktoobril pealinnas Biškekis opositsiooniliste meeleavaldajate laialiajamiseks veekahurit, šokigranaate ja pisargaasi, viga sai vähemalt 120 inimest.

Kui 5. oktoobri õhtul suutsid võimud protestid laiali ajada, siis samal öösel kogunesid meeleavaldajad uuesti Biškeki keskväljakule ja tungisid sealsesse Valgesse Majja, kus asuvad presidendi administratsioon ja parlament. Meeleavaldajad vabastasid Kõrgõzstani ekspeaministri Sapar Isakovi, kes oli saadetud 18 aastaks vangi korruptsiooni eest. Uurimisisolaatorist vabastati ka endine parlamendisaadik Ravšan Jeenbekov. Kõrgõzstani pealinnas Biškekis pandi ööl vastu 6. oktoobrit põlema parlamendihoone, kus asuvad ka presidendi ametiruumid. Protestijad vallutasid valitsushoone, vanglast vabastati Almazbek Atambajev ja tema kaasvõitlejad, kes olid Džeenbekovi ajal süüdi mõistetud.

Ülestõusu saatis edu: lisaks valitsushoonetele võtsid meeleavaldajad oma kontrolli alla veel mitu olulist võimuasutust, näiteks Biškeki linnavalitsuse hoone. Keskvalimiskomisjon tunnistas valimistulemused kehtetuks. Džeenbekov astus presidendiametist tagasi. Presidendi kohuseid asus täitma samuti vanglast vabastatud ja peaministriks nimetatud Sadõr Žaparov.

Viited
------

1. 1 2  "Protestijad süütasid Biškekis Kõrgõzstani parlamendihoone". *ERR*. 06.10.2020.
2. 1 2  "Toomas Kümmeli "Sõuvetistan": Kõrgõzstan". *ERR*. 17.08.2021.
3. ↑  "Kõrgõzstani opositsioon teatas võimu ülevõtmisest". *ERR*. 06.10.2020.
**Biedermannsdorf** on vald *(Marktgemeinde)* Austrias Alam-Austria liidumaal Mödlingi ringkonnas.

Biedermannsdorf asub Viini nõos *Autobahnist* A2 idas. Laxenburg-Biedermannsdorfi raudteejaam asub valla lõunaosas ja Viin–Pottendorf–Neustadti liin läbib idaosa.

Mödlingbach voolab läbi valla.

Ajalugu
-------

Esimene asula piirkonnas tekkis u. 7000 aastat eKr ja arheoloogilisi tõendeid on leitud aastast 5000 eKr.

Rooma ajal kuulus Biedermannsdorf Vindobona ringkonda. Aastatel 1999–2000 avastati esimestest sajanditest pKr pärit maanteejaama jäänused.

Koha esmamainimine ajalooürikutes pärineb aastast 1170/80, mil see kuulus Liechtensteini ja Perchtoldsdorfi perekondadele.

Nagu kõik piirkonna omavalitsused, kannatas Biedermannsdorf ususõdade, Türgi okupatsiooni ja katku all. 1797. aastal ehitati Viini-Neustadti kanal koos haruga, mis viis Bedermannsdorfi tellisetehastesse.

Teise maailmasõja ajal piirkonda pommitati, kuna läheduses asus Ostmarki lennukitehas. Vald oli aastatel 1938-1954 Suur-Viini osa, pärast mida on see taas omaette vald.

Viited
------



Mödlingi ringkonna vallad

* Achau
* Biedermannsdorf
* Breitenfurt bei Wien
* Brunn am Gebirge
* Gaaden
* Gießhübl
* Gumpoldskirchen
* Guntramsdorf
* Hennersdorf
* Hinterbrühl
* Kaltenleutgeben
* Laab im Walde
* Laxenburg
* Maria Enzersdorf
* Mödling
* Münchendorf
* Perchtoldsdorf
* Vösendorf
* Wiener Neudorf
* Wienerwald
Põhja Poegade mälestustahvel Jaani kiriku välisseinalPõhja Poegade mälestustahvel Jaani kiriku välisseinal (2023)
**Põhja Poegade mälestustahvel** on Vabadussõja Paju lahingus langenud Soome vabatahtlikele pühendatud graniittahvel, mis asub Valga linnas Jaani kiriku välisseinal. 

Mälestustahvli tellimist arutati 14. augustil 1931, nõupidamisest võttis osa ka Põhja Poegade esindaja Mikko Hänninen. Lepiti kokku, et tahvli valmistamise kulud tasuvad Soome vabatahtlikud ise korjanduse abil. Tahvel plaaniti paigaldada 1. veebruariks 1934, mis tähistaks Valga linna vabastamise 15. aastapäeva.

Mustast graniidist tahvel paigaldati 1934. aastal ning valmistati Soomes. Kavandi autor oli Urbo Heinänen Hämeenlinnast. Mälestustahvli avas toonane riigivanem Konstantin Päts.

Mälestustahvel on ligi 3 meetrit kõrge ning sellel on kirjas ligi 200 hukkunud Soome vabatahtliku nimed. Kivi kohal on Põhja Poegade rügementi tähistav jääkaru märk.

1940. aastal mälestustahvel lõhuti. Mälestustahvel taastati aastal 1999, Paju lahingu 80. aastapäeval. Uus tahvel valmistati Tartus.

Soome vabatahtlikele pühendatud Põhja poegade mälestuskivi on püstitatud Paju lahingu asukohta.

Viited
------

1. ↑  "Mälestustahvel Põhjapoegadele". *Lõuna-Eesti*. 18. august 1931. Lk 1. Vaadatud 14. oktoober 2023.
2. 1 2 3  Luts, Kristjan (2010). *Eesti sõjaajaloo teejuht*. Tallinn.

Välislingid
-----------

* Valga linna kroonika:
**Dmitri Bortnjanski** (28. oktoober 1751 Hluhhiv, Kiievi kubermang – 10. oktoober (28. september vkj) 1825 Peterburi) oli ukraina helilooja ja koorijuht Venemaal.

Ukrainas sündinud Bortnjanski õppis varajases lapsepõlves laulmist Hluhhivis, kuid saadeti seitsmeaastaselt õppima Peterburi õukonnakapelli, kus ta õppis Baldassare Galuppi õpilasena muusikat. Aastal 1768 läks ta koos õpetajaga Veneetsiasse õpinguid jätkama. Varsti pärast naasmist aastal 1779 määrati ta õukonnakapelli dirigendiks ja aastal 1796 koorijuhiks ning sellel ametikohal oli ta kuni surmani. Ta oli esimene õukonnakapelli koorijuht, kes sai õiguse jagada Venemaal kogu kirikumuusikale esinemislubasid.

Ta on tuntud oma ulatusliku õigeusu kirikumuusika hulga poolest ning teda on nimetatud "Venemaa Palestrinaks". Tema teoste hulgas on näiteks 72 liturgilist hümni, sealhulgas 26 kahekordsele koorile, 45 vaimulikku koorikontserti, Johannes Krisostomuse kolmehäälne liturgia ja kaheksa vaimulikku triot.

Tema õukonnakapelli jaoks loodud kirikumuusika oli tugevasti mõjutatud Ukraina muusikatraditsioonist ning näiteks Johannes Krisostomuse liturgias kõlava keerubi laulu meloodia on ilmselt laenatud rahvamuusikast. Tema muusikat mõjutas tugevalt ka 18. ja 19. sajandi vahetuse itaalia stiil, millel oli suur mõju tolleaegsele vene õigeusu kirikumuusikale. 19. sajandi teisel poolel leidsid vene hümnide reformijad, nagu Stepan Smolenski ja Aleksander Kastalski, et see on muutnud vene hümnitraditsiooni kummaliseks ja võõraks vormiks, ning püüdsid uuesti läbi vaadata neumad ja märkmed, mis jäid kloostri raamatukogudesse. Kuigi Bortnjanskit teatakse üldiselt vaimse muusika heliloojana, tekkis tema ilmaliku muusika vastu laiem huvi 20. sajandil.

Tema loodud kirikulaule lauldakse ka Eesti Evangeelses Luterlikus Kirikus: KLPR-264 "Ma kummardan Sind, Armuvägi"