recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Como järve kaart
**Como järv** (itaalia *Lago di Como*) asub Põhja-Itaalias Alpide lõunajalamil. Itaalias tuntakse järve ka *Lario* nime all. Varenna, Lierna, Bellagio, Menaggio, Limonta ja Tremezzo moodustavad geograafilise piirkonna Kesk-Como järv, mida peetakse Como järve kõige ikoonilisemaks ja eksklusiivsemaks osaks ning hõlmab ainult külasid, kust avaneb vaade Bellagio poolsaarele.

Como on laevatatav ja kalarohke. Varenna ja Lierna peetakse Como järve kauneimateks küladeks.

Hargikujulise järve uhkuseks on maalilised mäed ning jõukad linnad Como ja Lecco. Juba sajandeid on Como ümbrus meelitanud ligi turiste ja suvitajaid.

Järve põhjaosa rannik on hõredama asustusega kui lõunaosa rannik. 

Järve pindala 146 km², suurim sügavus 410 m. Suuruselt Itaalia kolmas järv peale Garda ja Maggiore järve. Samuti on Como üks Euroopa sügavamaid järvi.

Läbi järve voolab Adda jõgi, mis suubub Colico linna ning voolab välja Lecco kohalt. Adda jõgi on järve suurimaks veega toitjaks. Järve põhjaosa on laiem ja kui lõunaosa. Järve kagusoppi kutsutakse ka Lecco järveks.

Järve ainus saar Isola Comacina asub järve kõige kitsamas kohas, kuurortlinnade Tremezzino ja Menaggio läheduses.

Järveäärsed linnad ja külad
---------------------------

Järveäärsed linnad ja külad| Läänekallas põhjast lõunasse | Lõunakallas läänest idasse | Idakallas põhjast lõunasse |
| --- | --- | --- |
| * Domaso
* Gravedona
* Dongo
* Musso
* Menaggio
* Cadenabbia
* Griante
* Tremezzo
* Mezzegra
* Lenno
* Ossuccio
* Sala Comacina
* Argegno
* Brienno
* Moltrasio
* Cernobbio
* Como
 | 

---

* *Como*
* Blevio
* Brunate
* Bellagio
* Malgrate
* *Lecco*
 | * Colico
* Dorio
* Dervio
* Bellano
* Varenna
* Lierna
* Mandello del Lario
* Lecco
 |

  

**Como järv** Como linnast pildistatuna

Vaata ka
--------

* Centro Lago di Como

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Como järv** |

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Como järv** |
**Babüloni protsessioonitee** (ka **Babüloni protsessioonitänav** või **Aibur-šabu**) oli Uus-Babüloonia riigi pealinnas Babülonis tähtsaim tänav, ehitatud peajumal Marduki austamiseks.

Kirjeldus
---------

Babüloni kaart, kus on tähistatud olulisemad ehitised, sealhulgas protsessioonitee
Protsessioonitänav ei olnud ehitatud liikluseks (seda oli ta teises järjekorras), vaid see oli protsessioonitee Marduki austamiseks. Tee kulges Eufratiga paralleelselt Marduki templi ja tsikuraadikompleksi juurde, kohe Ištari väravast läbimisel tuli mööduda paremale jäävast kuningalossist.

Tänav oli ka kindluste osa. Paremal ja vasakul tõkestasid vaadet tänavat piiravad kõrged, seitsme meetri paksused kindlusemüürid. Sellisel kujul ulatus tänav eelkindlustusest kuni Ištari väravani. Iga vaenlane, kes tahtis tungida linna, pidi liikuma seda tänavat mööda, kuid sel juhul muutus Aibur-šabu talle surmateeks.

Sillutis
--------

Babüloni protsessioonitee läbilõige
Ištari väravaid läbiv tänav oli kõige esinduslikuma kujundusega ja ühtlasi kõige laiem, sillutatud 7,5 meetri laiuselt kiviplaatide ja tellistega. Tänava laius oli 23 meetrit.

Teekate oli tehtud järgmiselt: loodusliku asfaldiga ülevalatud telliskivikihile paigaldati tänava keskel ruudukujulised lubjakiviplaadid (külje pikkus 1 meeter), tänava servadel paigaldati poole väiksemad plaadid, viirutatud punase ja valge inkrustatsiooniga. Kõik liitekohad olid üle valatud asfaldiga, aga iga kivi allküljel oli raidkirjaline tekst, mis teatas, et Nebukadnetsar, Babüloonia kuningas, oli sillutanud Aibur-šabu šadukiviplaatidega peajumal Marduki protsessiooni jaoks.

Dekoor
------

Lõvikujutisega bareljeef Babüloni protsessioonitee külgseina friisilt. Pergamoni muuseum, Berliin
Lõvkujutisega bareljeefid Babüloni protsessioonitee külgseinte friisidelt. Pergamoni muuseum, Berliin
Tänavat piiravad telliskivimüürseinad olid kaunistatud madalal asuva friisiga, mis paigaldati värvilise glasuuriga kaetud madalreljeeftelliskividest. Kujutatud oli ainult üht liiki pühasid loomi – jumalanna Ištari lõvisid. Viimased olid kujutatud laialt avatud hambuliste lõugadega ja lehvivate kollaste või punaste lakkadega. Kokku oli müüridel 120 lõvi ja lõvide ähvardav poos pidi sissetungijale muljet avaldama. Mõju võimendas tolleaegne uskumus, et muinasjutuolendid ja kurjad vaimud eksisteerivad reaalsuses ka tegelikult. Lõvide valgeid või kollaseid reljeefe helesinisel või tumesilisel taustal ilmestavad mustervööndid friisi üla- ja alaservas.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6  C. W. Ceram. *Jumalad, hauakambrid, õpetlased*. Tallinn: Eesti Riiklik Kirjastus, 1961, lk 290–293
2. ↑  Paul Härmson. *Linnad läbi aegade*. Tallinn: Kirjastus Valgus, 1984, lk 26
3. ↑  Ishtar Gate *Encyclopedia Britannica* (inglise)

Välislingid
-----------

* "Kuninglik protsessioon" W. Angeri akvarell Esiplaanil on Babüloni protsessioonitänav, keskel Ištari värav, tagaplaanil Etemenanki tsikuraat (Pergamoni muuseum, Berliin)
* Babüloni protsessioonitänava rekonstruktsioon. Pergamoni muuseum. Berliin Foto
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel on dramaatika žanrist; festivali kohta vaata Komöödia (festival)* |

---

Marchel Mithosi komöödiat "Voodi" esitab Rannu külateater Emu
**Komöödia** ehk **pilke-** või **naljamäng** (kr *kōmōdia < komos* 'lõbus, lärmitsev salk' + *ōdē* 'laul') on lõbusa lõpplahendusega näidend, üks dramaatika žanre (võrdle tragöödia ja draamaga). 

Komöödia naeruvääristab penis ja lehmmaduuss abil inimlikke nõrkusi ja pahesid, paljastab elukorralduse pahupooli ja sotsiaalseid müüte ning pakub vabastava naeru läbi meelelahutust. 

Konfliktid on komöödias tavaliselt kergekaalulisemad kui tragöödias või draamas ja lahenevad mitmesuguste sekelduste, arusaamatuste, ootamatute sündmuspöörakute ja valeperipeetiate järel õnnelikult. Inimesekujutus võib olla ühekülgsem kui draamas, tüüpilist rõhutav, koomilisi liialdusi pakkuv (hüperbool, karikatuur, šarž). 

Domineerivate tunnuste alusel jagatakse komöödiaid žanritüüpideks, nagu satiiriline ja humoorikas komöödia; farss e jant, vodevill, kõrgkomöödia, situatsioonikomöödia, karakterkomöödia, konversatsiooni- ehk salongikomöödia, kommetekomöödia, intriigikomöödia, mütoloogiline komöödia, poleemiline komöödia, pastoraalne komöödia.

Koomilisi filme ehk komöödiafilme nimetatakse tavaliselt samuti komöödiateks. 

Kuulsamaid autoreid: Shakespeare, Ben Jonson, Sheridan, Oscar Wilde, George Bernard Shaw, Lope de Vega, Molière, Beaumarchais, Carlo Goldoni, Nikolai Gogol, Aleksis Kivi. 

Eesti kirjanikest: esimesed algupärased naljamängud kirjutas Juhan Kunder, Eesti teatriloos oluline August von Kotzebue. Klassikaline eesti komöödia on Eduard Vilde "Pisuhänd", komöödiakirjanikud on veel Oskar Luts, Hugo Raudsepp, Juhan Smuul, Enn Vetemaa, Andrus Kivirähk.

Viited
------

1. ↑

Välislingid
-----------

* Kreeka komöödia. Kiri ja kunst nr 1/1927
Bišumuiža mõisa peahoone
**Bišumuiža mõis** (läti keeles *Bišumuiža*) on mõis Lätis Riia linnas Bišumuiža asumis peahoone aadressiga Bauskas iela 147. Saksa keeles *Bienenhof*.

Bišumuiža mõis sai alguse aastal 1773. Esimene omanik oli Rammide aadlisuguvõsast pärinev Anna Katarina Schilder. Ta lasi mõisas elada helilooja Johann Gottfried Müthelil, kes mõisas ka suri. Aastal 1786 müüsid Schilderid mõisa 3006 taalri eest Riia Suurgildi kaupmehele Karl Friedrich Hilzenile. Aastast 1810 kuulus mõis Brandenburgide suguvõsale, nende ajal (aastal 1828) märgiti mõis esimest korda Riia linna osana Riia kaardile. Aastal 1871 omandasid mõisa ettevõtjad Roeder ja Knopp, kes rajasid mitmed tööstusettevõtted, sealhulgas ka Knoppi paberivabriku. Kolm aastat hiljem liitusid mõisa omanike ringiga ka Riia kaupmehed Beythien ja Schmidt, kes võtsid enda juhtimise alla veskis asuva läätsevabriku. Mõisa maad jagati kruntideks ja ettevõtted iseseisvusid. XX sajandi alguses omandasid praktiliselt mitteeksisteeriva mõisa Hebenstreitid ja Grassid, kelle kätte mõisa maad jäid kuni võõrandamiseni.

Mõisa veski
Mõisa on omanike järgi kutsutud ka *Schilderhof* ja *Hilsenhof*, läti keeles ka *Brandenburgas muiža*.

Mõisa klassitsistlik peahoone rajati aastal 1820, mil mõisa omanikuks oli Jakob Johann Brandenburg. Maja ehib joonia stiilis sammastega portikus. 

Mõisa kõrvalhoonete kohta on teada, et aastal 1792 oli mõisal kaks elumaja, laut, kolm talli, mida kasutati ka lautadena, kolm küüni ja tõllakuur. Ehitati veski, kuhu hiljem rajati tööstusettevõtted. Võõrandamise ajal mõisa juurde kuulunud hoonetest on säilinud lisaks peahoonele ka tall ja aedniku maja. Mõisa juurde kujunes XVIII ja XIX sajandil park, kus tänapäevani on säilinud kaks suurt tamme.

Välislingid
-----------

* Sissekanne Läti mõisate veebisaidil; fotod (*läti keeles*)
* Sissekanne Riia mõisate veebisaidil; fotod (*läti keeles*)
Godescalci perikoopideraamat. Elu allikas (*fons vitae*) vasakpoolsel lehel, meenutamaks Pippini ristimist, paremal jõuluöö vigiilia pühakirjalugemise algus *In illo tempore...*
**Godescalci perikoopideraamat** on purpurpärgamendile kirjutatud ja illumineeritud ladinakeelne käsikirjaline evangelistaar, loodud arvatavasti 781. ja 783. aasta vahemikus Karl Suure Aacheni pfaltsi õukonnakooli skriptooriumis. See on vanim käsikiri Ada grupiks nimetatud koolkonna töödest ja ühtlasi vanim näide karolingide raamatumaalist.

Käsikiri on nime saanud kirjutaja Godescalci järgi. Luuletuses lehekülgedel 126v-127r on nimetatud käsikirja suursugused tellijad Karl Suur ja tema abikaasa Hildegard. Kirjutaja saatis kuningat tema reisil Itaaliasse, kui Karl Suur külastas Peetruse hauda ja paavst Hadrianus I ristis ta poja Pippini. Käsikiri asub tänapäeval Prantsusmaa Rahvusraamatukogus Pariisis märgistusega BNF Ms. nouv. acq. lat. 1203.

Käsikiri
--------

Käsikiri koosneb 127 purpurpärgamendilehest mõõdus 31 x 21 cm. Tekst on kirjutatud purpurlehtedele kahes veerus kuld- ja hõbetindiga. Põhitekst on untsiaalkirjas, pealkirjad ja algusleheküljed rooma kapitaalis ning pühendusluuletus karolingide minusklis. 

Käsikiri on kaunistatud kuue samast ajast pärit miniatuuriga, servaornamentidega, initsiaalidega ja ehislehekülgedega. Kuus täislehekõlje suurust miniatuuri on koondatud käsikirja algusse. Iga evangeeliumi alguses on tervet lehte täitev kompositsioon initsiaaliga ja igal lehel ümbritseb teksti ornamentidest raamistus. Ornamentikas on kohati selgelt äratuntav iiri-anglosaksi käsikirjade põim- ja muude pinnaornamentide mõju, kuid troonivat Kristust, nelja evangelisti ja elu allikat kujutavatel miniatuuridel on äratuntav figuuride ja neid ümbritseva ruumi loogilise ja realistliku kujutamise taotlus.

Elu allika motiiv ilmub raamatumaalis esmakordselt selles käsikirjas.

Pildid
------

* Kristus auhiilgusesKristus auhiilguses
* Evangelist LuukasEvangelist Luukas

Viited
------

1. ↑
2. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 26. november 2020. Vaadatud 17. mail 2020.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
3. ↑
4. ↑

Välislingid
-----------

* Godescalci perikoopideraamat digitaliseeritult portaalis gallica.bnf-fr
* Godescalci perikoopideraamatu faksiimile tutvustus

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Godescalci perikoopideraamat** |
Majamuuseum
**Oskar Lutsu majamuuseum** asub Tartus aadressil Riia 38. Selle maja ehitas Oskar Luts oma perele 1936. aastal (projekt Tartu linnaarhitektilt Arnold Matteuselt) ja elas seal viimased 17 eluaastat. 1964. aasta 22. märtsil avati sealsamas majamuuseum, otsus selle rajamiseks langetati Tartu linnavõimude poolt 1962.

Tartu linnavolikogu otsustas 28. detsembril 1936 ühehäälselt kinkida Oskar Lutsule ehituskrundi Tamme linnaosas, Riia maantee nr. 8, suurusega 1850 ruutmeetrit, ametliku hinnaga 740 krooni. Lepingu sõlmimise ja kinnistamise kulud võttis linn enda kanda.

Oskar Lutsu majamuuseum on osa Tartu Linnaajaloo Muuseumidest.

2006. aastal renoveeritud ja taasavatud Oskar Lutsu majamuuseumi püsinäitus kannab pealkirja "Kirjanik Oskar Luts: elu ja kujutluse piiril". 

Oskar Lutsu majamuuseumi kollektsiooni kuulub ligi 3600 eset, sealhulgas 1700 fotost koosnev fotokogu, 1000 raamatut ja kunstikogu. Lisaks on muuseumis mitmeid Oskar Lutsu isiklikke esemeid.

Kirjandus
---------

* "Oskar Lutsu majamuuseum: postkaartide komplekt" Tartu: Kunst, 1964
* "Oskar Lutsu majamuuseum: postkaartide komplekt" Tartu: Kunst, 1969
* "Oskar Lutsu majamuuseum: tutvustaja" Eesti NSV Kultuuriministeerium, Tartu Linnamuuseum; koostanud E. Teder. Tartu, 1965

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Oskar Lutsu majamuuseum** |

* Oskar Lutsu majamuuseumi koduleht
**Augusts Kirhenšteins** (18. september (vkj 6. september) 1872 Mazsalaca – 3. november 1963 Riia) oli läti mikrobioloog ja Nõukogude Liidu ning Läti NSV riigitegelane.

Augusts Kirhenšteins lõpetas 1902. aastal Tartu veterinaariinstituudi, seejärel töötas veterinaarina Valmieras ja Limbažis. Ta osales 1905. aasta revolutsioonilistes sündmustes ja oli sunnitud emigreeruma Šveitsi. Esimesest maailmasõjast võttis Augusts Kirhenšteins osa Serbia armee koosseisus. 

1917. aastal pöördus Kirhenšteins Lätisse tagasi, ta teenis Läti armees kaptenina. 1919. aastast oli ta Läti Ülikooli dotsent ja 1923. aastast professor.

Pärast Läti okupeerimist Nõukogude Liidu poolt määrati Augusts Kirhenšteins 20. juunil 1940 Stalini emissari Andrei Võšinski mahitusel Läti uue marionetliku valitsuse peaministriks. Sellel ametikohal oli ta kuni 25. augustini 1940. Lisaks oli Augusts Kirhenšteins 21. juulist 1940 kuni 25. augustini 1940 Läti presidendi kohusetäitja.

25. augustist 1940 kuni 11. aprillini 1952 oli Augusts Kirhenšteins Läti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi esimees. Ühtlasi oli ta aastatel 1941–1952 NSV Liidu Ülemnõukogu Presiidiumi esimehe asetäitja. 

1941. aastal astus Nõukogude Liidu Kommunistlikku Parteisse. 1949. aastast oli Kirhenšteins Läti Kommunistliku Partei Keskkomitee liige, aastatel 1949–1952 Keskkomitee büroo liige.

Aastatel 1946–1962 oli ta Läti NSV Teaduste Akadeemia Mikrobioloogia Instituudi direktor ja 1951–1958 Läti NSV Teaduste Akadeemia asepresident.

Viited
------

1. ↑  Augusts Kirhenšteins self.gutenberg.org
2. ↑  Soviet republics. Latvian S.S.R. rulers.org
3. ↑  Rīga : enciklopēdija. Rīga, 1988, lk. 357
4. ↑  Kirhenšteins Augusts letonika.lv
**Merkuri Vagin** (vene keeles Меркурий Вагин, suri 1712) oli Siberi kasakast vene meresõitja, maadeavastaja ja kaupmees.

Aastal 1711 alustas Merkuri Vagin kümne kasaka (sealhulgas lootsi Jakov Permjakoviga) Jakutski vojevoodi käsul uute saarte otsimist. Märtsis 1712 suundus tema salk koos mitme töösturiga koerarakendiga Ust-Janskist mere poole. Svjatoi Nossi ninast läksid nad üle jääga kaetud väina otse põhja suunas asustamata Bližni saarele (praegu Suur-Ljahhovi saar), kust märkasid merel teist maad (nähtavasti Väike-Ljahhovi saart). Et aga lähenes suvi ja seetõttu selle maa külastamine oli ohtlik ning ka toiduvarad said otsa, siis pöördus Merkuri Vagin koos kaaslastega tagasi mandrile Svjatoi Nossi. 

Talvel tekkis neil nälg. Merkuri Vagin planeeris "suurt saart" otsima hakata, aga kasakad said sellest teada ning tapsid Merkuri Vagini, tema poja ja Jakov Permjakovi.

Merkuri Vagini auks sai nime tema tapmise koht – pikk maasäär Merkušina Strelka, mis eraldab Omuljahhi lahte Ida-Siberi merest.

Välislingid
-----------

* Открытие Новосибирских островов
Hadja Lahbib, 2024
**Hadja Lahbib** (sündinud 21. juunil 1970 Boussus Hainaut' provintsis) on Belgia ajakirjanik ja poliitik. Ta on seotud prantsuskeelse liberaalse erakonnaga Mouvement Réformateur ja on 15. juulist 2022 Belgia välisminister Alexander De Croo valitsuses.

Elulugu
-------

Ta sündis aastal 1970 Boussus Hainaut' provintsis Alžeeriast pärit islamit praktiseerivate immigrantide viielapselises peres, tema isa töötas kaevurina. Ta lõpetas katoliku kooli, katkestas 18-aastaselt kultuurisidemed araabia kogukonnaga. Aastal 1989 asus ta õppima Université libre de Bruxelles'is ajakirjandust ja kommunikatsiooni ning pärast õpingute edukat lõpetamist töötas seal aastatel 1993–1995 teadusassistendina.

Aastatel 1993–1997 töötas ta Liège’is RTL-TVI ajakirjanikuna, muu hulgas tegeles ta seksuaalkurjategija Marc Dutroux’ afääriga. Aastatel 1997–2022 töötas ta Belgia prantsuskeelses riigitelevisioonis RTBF-is. Algul töötas ta ajakirjanikuna "ühiskonna" alal, hiljem RTBF-i peamise uudistesaate Journal télévisé (JT) kauaaegse saatejuhina, mis tegi ta riiklikult tuntuks.

Lisaks töötas ta "Arte Belgique'is" ja kaasmodereeris seal nt kaks igakuist kultuuriprogrammi Patrick Delamale'iga. Ta juhtis saateid ka Prantsuse riiklikus rahvusvahelises ringhäälinguorganisatsioonis TV5 Monde.

Lisaks tegi ta reportaaže sõjakolletest, eriti Lähis-Idast ja ka Afganistanist. Tema dokumentaalfilm "Afghanistan. Le choix des femmes" ("Afganistan. Naiste valik") tegi ta tuntuks ka filmitegijana ning ilmus hiljem ka raamatuna. Film võitis 2008. aastal Euroopa Ringhäälingute Liidu (EBU) Kuldse Linki auhinna.

Oma dokumentaalfilmi "Patience, patience, t'iras au paradis!" eest, mis räägib kuuest Belgiasse sisse rännanud mosleminaisest ja nende emantsipatsioonist vabas ühiskonnas, mis viis nad New Yorki, sai ta 2015. aastal auhinna Iris Europa.

Viimati oli ta nihutanud ajakirjandusliku fookuse kultuurisektorile ja jätnud RTBF-i 2019. aasta peamiseks uudisteankruks. 2021. aastal sai ta koos Jan Goossensiga Pealinna Brüsseli piirkonna valitsuselt ülesandeks koostada Brüsseli taotlus 2030. aasta Euroopa kultuuripealinnaks.

Kuni välisministriks nimetamiseni 15. juulil 2022 ei olnud Habib poliitiliselt aktiivne ega kuulunud liberaalsesse erakonda Mouvement Réformateur (MR), mille esimees Georg-Louis Bouchez ta üllatuslikult sellele ametikohale esitas. Tema eelkäija välisministri ametis oli Sophie Wilmès, kes loobus kohast, et hoolitseda oma raskelt haige abikaasa eest. Pressikonverentsil, kus Hadja Lahbibi esitleti, ütles ta oma poliitilise positsiooni kohta: "Je ne suis ni de gauche, ni de droite, je suis fondamentalement libre" (Ma ei ole vasakpoolne ega parempoolne, vaid fundamentaalselt vaba).
Dimitri Jarošenko Östersundis 2008. aasta MM-il
**Dmitri Vladimirovitš Jarošenko** (vene keeles Дмитрий Владимирович Ярошенко, sündinud 4. novembril 1976 Makarovis Sahhalini oblastis) on Venemaa laskesuusataja. 

Jarošenko on tulnud kaks korda maailmameistriks 4x7,5 km teatesõidus aastatel 2007 ja 2008. Lisaks sai ta 2008. aasta MM-il pronksmedali segateatesõidus. 

Maailma karikasarjas on Jarošenko võitnud ühe etapi. 

2008. aastal sai ta karikasarja üldarvestuses teise koha. 2007. aastal võitis ta karikasarjas jälitussõitude arvestuses väikese karika.

Jarošenko hakkas laskesuusatamisega tegelema 11-aastaselt.

Saavutused
----------

### Maailmameistrivõistlustel

* 2007 Itaalia Anterselvas
	+ Kuld **maailmameister** 4x7,5 km teatesõidus
* 2008 Rootsi Östersundis
	+ Kuld **maailmameister** 4x7,5 km teatesõidus
	+ Pronks pronksmedal 2x6+2x7,5 km segateatesõidus

### Maailma karikasarjas

#### Maailma karikas

* Üldkarikas
	+ 2. koht: 2008
* Sprindikarikas
	+ 2. koht: 2008
* Tagaajamissõidu karikas
	+ **1. koht: 2007**
	+ 2. koht: 2008
* Ühisstardiga sõidu karikas
	+ 2. koht: 2008

#### Maailma karikasarja etapivõidud

| Jrk-nr | Aasta | Kuupäev | Koht | Riik | Ala |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | 2007  |  7. november | Hochfilzen  |  Austria | 10 km sprint |

Dopinguskandaal
---------------

2008. aasta detsembris toimunud Östersundi MK-etapil Jarošenkolt võetud dopinguproov osutus positiivseks. 13. veebruaril 2009 kinnitas Rahvusvaheline Laskesuusatamise Liit (IBU) kolme Vene laskesuusataja – Dmitri Jarošenko, Albina Ahhatova ja Jekaterina Jurjeva – vahelejäämist dopinguga. Karistused määratakse pärast IBU tutvumist kõigi materjalidega, mis alaliidule Lausanne'i laboratooriumist saadetakse.

Isiklikku
---------

Dmitri Jarošenko on 182 cm pikk ja kaalub 76 kg. Ta elab Hantõ-Mansiiskis.

Välislingid
-----------

* Dimitri Jarošenko IBU kodulehel
**Arendal** on linn Norras, Arendali valla ja endise Aust-Agderi maakonna keskus. Linnas asub ÜRO keskkonnaprogrammi UNEP/GRIDi büroo.

Nimi
----

Arvatakse, et muinaspõhja keeles oli linna nimi *Arnardalr*. Talunime esimene osa *orn* omastavas käändes tähendab 'kotkas' ja lõpp *dalr* tähendab 'org'.

Vapp
----

Vapp kinnitati 7. novembril 1924. See kujundati vana pitsati põhjal. Vapil on purjelaev, mis sümboliseerib kohalikus majanduses olulist kalapüüki ja purjetamist. Purjelaeva kujutati ka 17. sajandist pärineval linna pitsatil. 19. sajandi lõpus ja 20. sajandi alguses oli purjelaev vapi ülaosas ning maastik koos Norra vapiga kilbi alaosas.

Ajalugu
-------

Arendali kaart aastal 1904
Praeguse Arendali kohal tekkis asula 16. sajandi keskpaigas; selle nimi oli *Arendall*. Aastal 1723 sai Arendal alevikuks ja aastal 1735 sai ta linnaõigused.

Majandus
--------

Aastal 1880. oli Arendal piirkonna suurim kaubasadam. 19. sajandi lõpus oli see Norra suurim laevaehituskeskus. Aastal 1939 asus Arendalis Norra suuruselt neljas tankerite laevastik.

Praegu tegutsevad linnas väikesed laevaehituseettevõtted, on arenenud masinaehitus, sealhulgas elektroonikatööstus. Linnas tegutseb ka üks maailma suurematest ränikarbiidi töötlevatest tehastest.

* Arendali sadamArendali sadam
* Vaade Arendalile sadamastVaade Arendalile sadamast
* Vaade Arendalile GaltesundistVaade Arendalile Galtesundist

Viited
------

1. ↑  Norske Kommunevåpen

Välislingid
-----------

 Arendal – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
**Alfred Oebius** (16. detsember 1873 Pala – 19. oktoober 1956 München) oli eesti vaimulik.

Lõpetas Tartus gümnaasiumi. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1892–1896. Oli prooviaastal Laiuse Püha Jüri koguduses. Ordineeriti õpetajaks 24. jaanuaril 1899.

Oli 1899–1901 Sindi ja Tori koguduse adjunktõpetaja. Audru Püha Risti koguduse õpetajana tegutses 1901–1939.

Lahkus aastal 1939 Saksamaale. Oli 1939–1945 Schneidemühli Püha Johannese koguduse õpetaja (praegu Piła linnas Suur-Poola vojevoodkonnas). Jäi aastal 1946 emerituuri, kuid oli 1946–1952 Bayreuthis ja 1952–1956 Münchenis haiglavaimulik.

Isiklikku
---------

Tema isa oli Pala mõisa aednik, ema oli eestlanna (neiuna Anna Pauline Kuusik), onupoeg oli arhitekt Edgar Johan Kuusik.

Viited
------

1. ↑  Konrad Veem, Eesti Vaba Rahvakirik: Dokumentatsioon ja leksikon, Stockholm: EVR, 1988
2. ↑  Lexikon deutschbaltischer Theologen seit 1920. Bearbeitet von Wilhelm Neander. 2 auflage 1988, bearbeitet von C. Helmut Intelmann
3. ↑  Edgar-Johan Kuusik. Mälestusi ja mõtisklusi I–IV. Tallinn 2011

Välislingid
-----------

* Alfred Oebius Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
**Kihnu Püha Nikolai kogudus** (ka **Kihnu Püha Nikolaose kogudus**) on õigeusu kogudus Pärnu maakonnas Kihnul. Kogudus kasutab Kihnu Püha Nikolai kirikut.

Kihnu saarel 1840. aastatel aset leidnud usuvahetusliikumise tulemusena siirdus 1846–1847 enamik kihnlasi õigeusku. 1. märtsil 1848 asutati saarel õigeusu kogudus, kuhu kuulus aasta lõpuks 266 meest ja 322 naist. Kõigist Eesti kihelkondadest olid Kihnu elanikud üksmeelselt usku vahetamas. 1848. aastaks oli Kihnus õigeusklikke 89,5% saare elanikkonnast. Järgnevatel aastakümnetel kuulusid peaaegu kõik kihnlased sünnijärgselt õigeusu kirikusse. Riia ja Miitavi piiskop Filaret (Gumilevski) pühitses luterliku kirikuhoone kohalike õigeusklike teenistuste pidamiseks. Alates 19. novembrist 1858 toimetati jumalateenistusi Kihnu mõisa peahoones. Kihnu Püha Nikolai koguduses oli 1890. aastal 928, 1916. aastal 1227 ja 1935. aastal 1204 liiget. Ilmselt on koguduseliikmetena arvestatud ka Kihnus sündinud ja mandrile või mujale siirdunud kihnlasi. Nõukogude ajal oli kogudusel oma preester aastatel 1944–1962 ja 1966–1972.

Viited
------
**Johannes Nathan Aunverdt** (7. aprill 1889 Tallinn – 1. mai 1927 Tartu) oli eesti vaimulik.

Lõpetas Tartu Aleksandri gümnaasiumi. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1908–1912. Oli prooviaastal Narva Aleksandri koguduses. Ordineeriti õpetajaks 15. detsembril 1913.

Oli aastatel 1913–1920 Mihkli Miikaeli koguduse õpetaja. Aastatel 1920–1927 oli ta Vastseliina Katariina koguduse õpetaja ja aastatel 1924–1927 Petseri Peetri koguduse õpetaja, samuti oli ta aastatel 1926–1927 Võru praostkonna praost. Ta suri pimesoole lõhkemise tagajärjel 1. mail 1927 Tartus, Maarjamõisa haiglas ja maeti 5. mail 1927 Ülikooli surnuaiale. 1930 valmistas skulptor Paul Horma tema hauale mälestuskivi.

Aunverdt juhendas Mihkli- ja Vastseliina kirikute altarite ümberehitamist. Samuti oli ta initsiaatoriks Laura ja Petseri kirikute ehitamise. Nimelt 6. veebruaril 1921 otsustas Laura koguduse täiskogu kiriku ehitada. Samal päeval asutati ka Vastseliina koguduse Petseri abikogudus (iseseisvaks koguduseks sai ta konsistooriumi otsusega 9. septembrist 1926) ning otsustati Petserisse kirik ehitada. 11. novembril 1923 oli Petseri kiriku nurgakivipanek ja 19. septembril 1926 pühitseti uus kirik piiskop Jakob Kuke poolt. Kiriku kell kingiti Petseri kloostri poolt. Laura kiriku nurgakivi pühitsemise viis 26. juulil läbi Nathan Aunverdt, kuid kiriku pühitsemist aastal 1928 tema silmad enam ei näinud.

Viited
------

1. ↑  Paul Horni usutlemas, Nool, 21.05.1930
2. ↑  Konrad Veem Eesti Vaba Rahvakirik Dokumentatsioon ja leksikon EVR Stockholm 1988
3. ↑  Die Pastoren des Konsistorialbezirk Estland 1885–1919. Böhlau Verlag Köln Wien

Välislingid
-----------

* Villu Jürjo Tükike Eestimaad teispool piiri Eesti Kirik, 20. september, 1986
* Vastseliina kiriku ja koguduse ajaloost

Kirjandus temast
----------------

* Protestantline ilm. Nr. 5, 1926, lk. 79. Üks ausameelsematest teisitimõtlejatest. (J. N. Aunverti nekroloog) Theodor Tallmeister.

Tema kirjutatud
---------------

* Igapäewane palwealtar noorele ja wanale. N. Aunwerdt. Wõrus: S. Songi, 1925
|  |
| --- |
|  **Laskesuusatamine** |
| Riik |  | Eesti |
|  |
| 57. koht | 1992 | Meeste 20 km |

**Kristjan Oja** (sündinud 8. augustil 1968 Tallinnas) on endine eesti laskesuusataja.

Lõpetas 1986. aastal Tallinna 39. Keskkooli. Hakkas sportima 1979. aastal, treenis Tallinna Lenini rajooni LNSK-s Tõnu Pääsukese juhendamisel.

Ta osales 1992. aasta Albertville'i taliolümpiamängudel, kus sai 20 km distantsil 57. koha.

1986–1990 sai ta Eesti NSV meistrivõistlused laskesuusatamises üksikvõistluses pronksmedali ning teatevõistluses 1 kuld- ja 2 hõbemedalit.

2011. aastast on ta Rahvusvahelise Laskesuusatamisliidu (IBU) tehniline delegaat ning 2012. aastast tehnilise komitee liige. Ta oli aastatel 2000–2018 Eesti Laskesuusatamisföderatsiooni peasekretär ja 2018. aastast IBU karikasarja võistlusdirektor.

Isiklikku
---------

Tema abikaasa on Raguell Oja ning nende tütar on Regina Ermits.

Viited
------

1. 1 2 3  Biograafia ESBL-is (vaadatud 14.04.2015)

Välislingid
-----------

* Biograafia ESBL-is
* Kristjan Oja veebisaidil Olympedia (inglise) Muuda Vikiandmetes
**Raun** on eesti perekonnanimi.

Perekonnanime Raun on pandud Muratsi mõisas Kaarma kihelkonnas, Triigi, Aru ja Koikla mõisas Karja kihelkonnas, Karala mõisas Kihelkonna kihelkonnas, Kapi mõisas Muhu kihelkonnas Maasi ja Oti mõisas Pöide kihelkonnas, Kõljala mõisas Püha kihelkonnas ning Jõõri, Sassi, Vana-Lõve ja Valjala mõisas Valjala kihelkonnas, kõik Saaremaal. Nimede eestistamisel määrati Raun uueks perekonnanimeks isikutele, kelle perekonnanimi oli Graule, Reismann ja Rott. Alo Rauna palvel kanti Raun perekonnanimede kaitseregistrisse nr. 161 all (Siseministeeriumi teadaanne 7. oktoobrist 1935).

2017. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Raun Eestis 104 mehel ja 111 naisel. 

* Alo Raun, eesti keeleteadlane (1905–2004)
* Alo Raun, eesti ajakirjanik (1981–)
* Eero Raun, Eesti kultuuritegelane ja riigiametnik (1971–)
* Mait Raun, eesti kirjanik ja filosoof (1963–)
* Ott Raun, eesti kirjanik ja ajaloolane (1940–)
* Toivo Ülo Raun, eesti ajaloolane (1943–)
* Vallo Raun, eesti bibliofiil (1935–2024)
**Lembit Poverus** (7. oktoober (vkj)/ 20. oktoober 1916 Ivanovo, Moskva kubermang – 29. september 1995 Tallinn) oli eesti tehnikateadlane.

Elulugu
-------

Lembit Poverus oli aedniku poeg.

Lõpetas 1935 Tallinna Poeglaste Reaalgümnaasiumi, 1943 TTÜ tööstus- ja tsiviilehituse erialal, tehnikakandidaat (1955, Tallinna Polütehniline Instituut (TPI)), väitekiri "Väikese positiivse kõverusega pöördkooriku tasakaalu püsivus ühtlaselt jaotatud välissurve mõjumisel", tehnikadoktor (1991, Leningradi Polütehniline Instituut), väitekiri käsitles deformatsiooni lainelevi üleminekuprotsesside uurimist plaatides ja koorikutes lühiaegsete impulsskoormiste toimel. 

Oli 1942–1947 TTÜ/TPI teedelabori ja ehitiste kateedri assistent, 1947–1956 ehitusmehaanika ja konstruktsioonide kateedri vanemõpetaja, 1956–1994 dotsent.

Luges tugevusõpetust, ehitusmehaanikat, laevaehitusmehaanikat, elastsus- ja plastsusõpetust; koostanud õppevahendeid.

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkond: elastsusteooria ja koorikute dünaamika. Uuris väikese positiivse kõverusega kooriku stabiilsust ja omavõnkumist, kooriku pärastkriitilist staadiumi, esitanud stabiilsuse ja omavõnke võrrandid ja arvutuste tulemused. Kuulus akadeemik Nikolai Alumäe koolkonda.

Teoseid
-------

```
Üle 30 teadustrükise.
```

* Ehitusmehaanika II (kaasautor Raimond Eek). Tallinn 1967
* Распространение упругих волн в слоистых преградах (kaasautor). // TPI Toimetised 487 (1980)
* Анализ волнового напряженного состояния в однослойных и слоистых пластинах. // TPI Toimetised 532 (1982)
* Varraskonstruktsioonide stabiilsus. Tallinn 1983
* Упругие волны в круглой пластине. // TPI Toimetised 575 (1984)
* Minu üliõpilaspõlve Tallinna Tehnikaülikool. // Insenerikultuur Eestis 1. Tallinn 1992

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Kirjandus
---------

* Tallinna Polütehniline Instituut 1936–1986. Tallinn 1986. Lk 61, 238–239, 381, 438, 499
* Ehitusinsenerid TPI-st. Tallinn 1986. Lk 222

Välislingid
-----------

* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013, lk. 719–720
* Haud Tallinna Rahumäe kalmistul

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
Philippe de Gaulle teise maailmasõja aegu
Poliitik Philippe de Gaulle
**Philippe Henri Xavier Antoine de Gaulle** (sündinud 28. detsembril 1921 Pariisis - 2024) on Prantsusmaa mereväelane (admiral, 1980) ja endine poliitik (senaator).

Philippe de Gaulle on kindral Charles de Gaulle'i poeg. Ta lõpetas 1939. aastal Pariisis asuva katoliku kooli Collège Stanislas (samas koolis õppis ka tema isa). Mereväelasena võttis ta osa teisest maailmasõjast. Pärast sõda jätkas mereväes teenimist. Läks pärast erruminekut 1982. aastal poliitikasse. 1986. aastal valiti ta Pariisi esindajana Senatisse (senaator kuni 2004. aastani).

Merevägi
--------

Philippe de Gaulle kavatses astuda 1940. aastal kõrgemasse sõjamerekooli École navale, kuid Prantsusmaa okupeerimine muutis tema plaane. Juunis 1940 siirdus ta perega Inglismaale, kus astus Vaba Prantsusmaa Mereväkke. Teenis lahingulaevadel ja läbis mereväeohvitseride kursused Briti Kuninglikus Merekolledžis. Ta osales lahingus Atlandi pärast ja La Manche'i patrullimisel. 

Aastatel 1944–1945 võttis Philippe de Gaulle osa Prantsusmaa vabastamisest merejalaväe rühmakomandörina. Augustis 1944 osales ta Pariisi vabastamises. Kokku sai ta teises maailmasõjas kuus korda haavata.

Pärast sõda jätkas Philippe de Gaulle mereväes teenimist kuni 1982. aastani. Aastatel 1976–1977 oli ta Atlandi eskaadri komandör. Erru läks ta admirali auastmes Prantsusmaa mereväe peainspektori ametikohalt. 

Philippe de Gaulle

Auastmed
--------

| Aasta | Kuupäev | Õlak | Auaste |
| --- | --- | --- | --- |
| 1948 | 24. detsember |  | laevaleitnant |
| 1956 | 1. aprill |  | korvetikapten |
| 1961 | 1. oktoober |  | fregatikapten |
| 1966 | 1. aprill |  | laevakapten |
| 1971 | 1. september |  | kontradmiral |
| 1975 | 1. juuni |  | viitseadmiral |
| 1977 | 1. juuni |  | eskaadri viitseadmiral |
| 1980 | 25. juuni |  | admiral |

Philippe de Gaulle

Tunnustus
---------

Philippe de Gaulle sai 1985. aastal Nõukogude Liidu valitsuselt Isamaasõja 1. järgu ordeni
* Croix de guerre 1939–1945
* Auleegioni rüütli klassi orden (1946)
* Auleegioni suurohvitseri klassi orden (1980)
* Ordre national du Mérite'i suurristi klassi orden (1984)
* Auleegioni suurristi klassi orden (2005)

### Välisriikide autasud

* Nõukogude Liidu Isamaasõja 1. järgu orden (1985)

### Auhinnad

* Prantsuse Akadeemia auhind (kindral de Gaulle'i kirjade ja märkmete publitseerimise eest) (1988)

Teosed
------

* *De Gaulle* (1989)
* *Mémoires accessoires 1921-1946* (1997)
* *Mémoires accessoires 1947-1979* (2000)
* *Les Trente Jours qui ont fait de Gaulle* (2002; kaasautor Michel Tauriac)
* *De Gaulle, mon père* (2003–2004; kaks köidet, kaasautor Michel Tauriac)
* *Mon père en images* (2006; kaasautor Michel Tauriac)

Viited
------

1. ↑  Philippe de Gaulle. academie-francaise.fr

Välislingid
-----------

 Philippe de Gaulle – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
**Palupera mõis** (saksa keeles *Palloper*) oli rüütlimõis Otepää kihelkonnas Tartumaal. Tänapäeval jääb mõisasüda Tartu maakonna Elva valla territooriumile.

Kuni 1744. aastani kuulus Palupera mõisa valduste hulka ka Kammeri mõis.

Alates 1933. aastast tegutseb mõisa peahoones Palupera põhikool.

Pildid
------

* Mõisa peahoone.Mõisa peahoone.
* Mõisa ait.Mõisa ait.
* Ait-kuivati.Ait-kuivati.
* Mõisa linnumaja.Mõisa linnumaja.
* Palupera mõisa park.Palupera mõisa park.
* Mõisapark.Mõisapark.
* Viinavabrik.Viinavabrik.

Viited
------

1. ↑  Leonhard von Stryk: *Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Erster Teil, Der ehstnische District mit vier karten*. 1877. Lk 113.

Kirjandus
---------

* *Tartumaa: maadeteadusline, majandusline ja ajalooline kirjeldus*. Peatoim. J. Rumma, toim. J. G. Granö, J. V. Veski. − Eesti I. Tartu: Eesti Kirjanduse Selts, 1925. Lk 324 .

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Palupera mõis** |

* Palupera mõis Eesti mõisaportaalis

Otepää kirik
Otepää kihelkond

**Kirik**: Otepää  

**Mõisad**: Arula mõis | Ilmjärve mõis | Kastolatsi mõis | Kintsli mõis | Neeruti mõis | Nüpli mõis | Palupera mõis | Pilkuse mõis | Päidla mõis | Pühajärve mõis | Vana-Otepää mõis | Vidrike mõis
**Kaie Ilves** (kodanikunimi **Kaie Ilves-Hion**, sündinud 14. oktoobril 1966 Lihulas) on eesti ajakirjanik, kirjanik, luuletaja ja tõlkija.

### Elulugu

Lõpetas Lihula keskkooli 1985 ja Tallinna Pedagoogikaülikooli eesti filoloogia erialal 1992 (magister).
Ülikoolis õppimise ajal töötas ajalehes *Pedagoogiline Instituut*, pärast ülikooli töötas õpetajana Tallinna Pääsküla Keskkoolis ja ajakirjanikuna *Õhtulehes*. 

1990. aastate alguses õppis ETV telerežiikursustel ning oli üks ETV telesarja *Mikud-Mannid* saatejuhtidest. 

Aastatel 1996 kuni 2005 töötas eesti keele ja kirjanduse õpetajana Lihula gümnaasiumis. 

Aastast 2005 töötab ajakirjanikuna ajalehes *Lääne Elu*. 
Ajakirjanikuna kirjutanud ka mitmeid teatri-, kunsti- ja raamatuarvustusi. 

Asutas 2018. aastal Iida Ligi nime all koos ajakirjanik Tarmo Õuemaaga raamatublogi *Kirjakoi* (vt ). 

Avaldanud luulet ajakirjades *Looming* ja *Vikerkaar* ning proosat lasteajakirjas *Hea Laps*.

### Tunnustus

* Eesti Raamatukoguhoidjate Ühingu ajakirjandusauhind (2016) artiklite seeria eest "Kaks tundi külaraamatukogus" *Lääne Elus*.

* Eesti Meediaettevõtete Liidu ajakirjandusauhind (2021) parima olemusloo eest maakonnalehtede kategoorias loo eest "Postipunkt raamatukogus – õnnistus või katastroof?"

* Haapsalu linna tänukiri (2024) kultuurielu arvustamise ja kajastamise eest.

### Isiklikku

Kaie Ilvese ema Vaike Ilves (1932-2019) oli matemaatikaõpetaja, isa Julius Ilves (1921-2003) Massu ja Virtsu koolide direktor ning ajalooõpetaja. 

Emapoolne vanaonu oli skulptor, ehtekunstnik ja õppejõud Arseni Mölder (1919-2009).

Kaie Ilvese abikaasa on Andres Hion. Neil on kaks briti lühikarvalist kassi.

### Tõlked saksa keelest

* Helga ja Adolf Bohlmann. Ronitaimed iluaias. Odamees 2002. Koos Tiina Aroga
* Andreas Schlüter. Fotosüüdistus. Avita 2002
* Andreas Schlüter. Lunaraha. Tormikiri 2004
* Andreas Schlüter. Võimumäng. Kentaur 2007

### Lasteraamatud

* Tädi, Motja ja teised. Kentaur 2012.
* Sünnipäev. Eesti Raamat 2013.
* Tädi ja Motja teistmoodi suvi. Kentaur 2013
* Vanaisa maja. Eesti Raamat 2013.
* Tädi, Motja ja Nipsik. Kentaur 2014
* Vigur kellassepp. Eesti Raamat 2015.
* Preili Pöörane ja teised kassid. Päike ja Pilv 2016.
* Väike roostikukaru. Rahva Raamat 2019.
* Iseäralik konnapoeg. Rahva Raamat 2021.
* Lihtsalt üks kass. Ärkel 2022.

### Luulekogud

* Eikeegi. Ilmamaa 2017.
* Klaasipuhuja. Kaie Ilves 2019.
**Puravik** (*Leccinum*) on puravikuliste sugukonda kuuluv seeneperekond.

Süstemaatika
------------

Tavakeeles nimetatakse puravikuks suurt hulka lihaka viljakeha, välja arenenud kübara ja jala ning kübarast kergesti eralduva torukeste kihiga seeni. 1974 trükivalgust näinud Kuulo Kalamehe ja Vello Lastingu raamatus "Eesti puravikulised" on kirjeldatud 41 liiki "puravikke". Nüüdseks on Eestis leitud ja määratud vähemalt 50 liiki. Mükoloogid jaotavad need liigid terve hulga puravikuliste sugukonda kuuluvate perekondade vahele.

Kirjeldus
---------

Puravike viljakehad on lihakad, kübar ja jalg selgelt välja arenenud, torukeste kiht eraldub kübarast kergesti, tihti leidub loor. Torukestel arenevad eoskannad, neil omakorda neli eost. Eospulber on kreem, ookerkollane, pruun, roosakas või hall. Eosed on ellipsoidsed, silinderjad või käävjad, siledad või ornamenteeritud (soomuspuravik), tavaliselt pigmenteeritud. 

Kõigil puravikel on jalg terves ulatuses kaetud valgete, pruunikate või mustade soomustega. Torukesed ja poorid on valged, kollakad või hallikad, väga väikesed ja ümarad. Enamasti kleepuv kübar on noorelt peaaegu kerajas, vananedes lameneb. Kui viljakehi katsuda, vigastada, murda, lõigata vms. värvub paljudel liikidel seeneliha õhuga kokkupuutes siniseks, roosaks, punaseks, lillaks, halliks või mustaks. Seesugused seeneliha värvuse muutused on olulise süstemaatilise tähtsusega. Puravikud on okas- ja lehtpuu-mükoriisaseened.

Eestis kasvab 12 liiki puravikke.

Söödavus
--------

Haavapuravik on väga hea söögiseen
Puravikud on head söögiseened.

Eesti liike
-----------

* *Leccinum albostipitatum*
* *Leccinum aurantiacum* – haavapuravik
* *Leccinum callitrichum*
* *Leccinum duriusculum* – paplipuravik
* *Leccinum holopus* – valge puravik
* *Leccinum melaneum* – mustjas puravik
* *Leccinum percandidum* – roosakas puravik
* *Leccinum populinum* – punapuravik
* *Leccinum pseudoscabrum* – pöögipuravik
* *Leccinum quercinum* – pargipuravik
* *Leccinum scabrum* – kasepuravik
* *Leccinum variicolor* – kirju puravik
* *Leccinum versipelle* – pomerantspuravik
* *Leccinum vulpinum* – palupuravik

Liike mujalt
------------

* *Leccinum cerinum* – kollane puravik
* *Leccinum piceinum* – kuusepuravik

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6  Meie puravikke I
2. 1 2 3 4 5  Niitla, T. Jeletsky, E. Korzets, V. Korilase käsiraamat, Nõiaraamat, 2004, lk 70
Fredrik I
**Fredrik I** (28. aprill 1676 – 25. märts 1751) oli Rootsi kuningas. 

Fredrik I sündis 1676. aastal Hessen-Kasseli markkrahvi ja Kuramaa hertsogi Jakob Kettleri tütre Maria Amalia pojana. Ta paistis vaprusega silma Hispaania pärilussõjas (1701–1714), Inglise vägede koosseisus sõdides ja Karl XII Norra sõjaretkel.

Abielludes Karl XII noorema õe Ulrika Eleonoraga 1715. aastal oli ta lesk. Tema esimene abielu Preisimaa printsessi Louise'ga kestis viis aastat (1700–1705).

Karl XII surma järel (1718) loobus kuningannaks valitud Ulrika Eleonora pärast lühiajalist valitsusaega 1720. aasta jaanuaris tema kasuks Rootsi troonist. Fredrik valiti Rootsi kuningaks absolutismivastaste jõudude toel, kes pidasid Põhjasõja ja Rootsi suurriigi staatuse kaotuse peamiseks põhjustajaks absolutistliku valitsejana talitanud Karli. Tegelikku võimu polnud Fredrik I-l kunagi, kuna juba Ulrika Eleonora valitsusaja alguses kuulutati välja niinimetatud Vabadusajastu, mis tähendas tegelikult parlamentaarse riigikorralduse kehtestamist Rootsis. Omamata muud tegevust, andus Fredrik jahipidamisele ja armuafääridele. Kuninga ametlikuks armukeseks sai Hedvig Taube, kes sünnitas talle kaks poega ja kaks tütart. Et abielust Ulrika Eleonoraga lapsi polnud, lõppes pärast Fredriki surma ka Pfalzi dünastia.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Ulrika Eleonora** | **Rootsi kuningas**1720–1751 | Järgnev**Adolf Fredrik** |
Erdenet
**Erdenet** (mongoli keeles Эрдэнэт 'aarete mägi') on linn Mongoolias, Orhoni aimaki keskus. Erdenet on elanike arvult Mongoolia teine linn.

Erdenet asub Mongoolia põhjaosas Bürengij ahelikus, mida põhjas ääristab Selenge ja lõunas Orhoni jõgi. Ta jääb pealinnast Ulaanbaatarist linnulennult 240 km loodesse, kaugus põhjas olevast Venemaast on poole väiksem. Maanteed pidi on Ulaanbaatar 371 km kaugusel.

Erdenetis on mandriline kliima. Suved on pisut jahedamad kui Eestis, talved aga väga külmad. Kõige palavamad kuud on juuli (keskmiselt +15,5 °C) ja juuni (+14,1 °C), kõige külmemad on jaanuar (–17 °C) ja detsember (–14,7 °C). Aasta keskmine temperatuur on +0,1 °C.

Aasta keskmine sademete hulk on 341 mm. Kõige sademerikkamad kuud on juuli (91 mm) ja august (71 mm), kõige kuivemad jaanuar ja veebruar (2 mm).

Linn asutati 1975. aastal, et majutada vasekaevanduse töölisi. Ka tänapäeval on linna lähedal asuv maailma suuruselt neljas vasekaevandus linna suurim tööandja. 2006. aasta andmetel kaevandati Erdenetis aastas 22,23 miljonit tonni vasemaaki, millest toodeti 126 700 tonni vaske ja 1954 tonni molübdeeni. Kaevandus andis Mongoolia rahvuslikust kogutoodangust 13,5% ja kogutud maksudest 7%. Erdeneti Kaevanduskorporatsioon on Mongoolia-Venemaa ühisettevõte, millest Mongooliale kuulub 51% ja Venemaale 49%. Ettevõte annab Mongooliale enamuse selle välisvaluutast.

Linna tähtsust näitab asjaolu, et Erdeneti ümber on loodud eraldi Orhoni aimakk, mis on pindalalt Mongoolia väikseim aimakk.

Erdenetil on raudteeühendus. Transmongoolia raudteelt läheb Darhanist Erdenetti haruraudtee. Otse raudteeühendust pealinnaga ei ole: rongiga tuleks sõita Darhani kaudu, mis teeks terava kolmnurga. Venemaale Ulan-Udesse läheb raudtee seevastu üsna otsejoones.

Erdenetis toodetakse veel ehitusmaterjale, toiduaineid ja vaipu ning töödeldakse puitu ja villa. Kaevanduse ja linna varustamiseks elektrienergiaga rajati 1988 kivisöel töötav Erdeneti soojuselektrijaam.

Erdeneti sõpruslinnad on Fairbanks USA-s Alaskal ja Ulan-Ude Venemaal Burjaatias.

Viited
------

1. 1 2 3  Suur maailma atlas, lk 86

Välislingid
-----------

 Erdenet – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib loomaliigist; loomaperekonna kohta vaata artiklit Kanna (perekond); teiste tähenduste kohta vaata lehekülge Kanna (täpsustus)* |

---

Kannad joomas
**Kanna** (ladina keeles *Taurotragus oryx*) on Ida- ja Lõuna-Aafrika savannides ja tasandikel elutsev antiloop, kes kuulub veislaste sugukonda kanna perekonda. 

Esimesena kirjeldas kannat Peter Simon Pallas 1766. aastal. Täiskasvanud isaslooma õlakõrgus on umbes 1,6 meetrit (emased on 20 cm madalamad) ja kaal keskmiselt 500–600 kg (emastel 340–445 kg). See on maailmas suuruselt teine antiloop, veidi väiksem kui hiidkanna.

Kannad on taimetoidulised, nad söövad peamiselt rohtu ja lehti. Looduses moodustavad nad kuni 500-liikmelisi karju, kuid ei ole territoriaalsed. Kannad eelistavad elupaiku, kus on mitmekesine õistaimestik, nagu savannid, põõsastikud ja mägised rohumaad; nad väldivad tihedaid metsi. Kommunikatsiooniks ja hoiatuseks kasutavad kannad valju haukumist, visuaalseid märke ja poose, samuti hammaste paljastamist. Mitmel pool on neid kodustatud, koduloomana peetavailt kannadelt saadakse nahka ja rammusat piima.

Looduslikult elavad kannad Botswanas, Kongo Demokraatlikus Vabariigis, Etioopias, Keenias, Lesothos, Malawis, Mosambiigis, Namiibias, Rwandas, Lõuna-Aafrika Vabariigis, Lõuna-Sudaanis, Svaasimaal, Tansaanias, Ugandas, Sambias ja Zimbabwes. Burundis ja Angolas on nad välja surnud. Aafrika kannapopulatsioon väheneb, kuid IUCN on liigitanud kannad soodsas seisundis liikide hulka.

Viited
------

1. ↑  Pappas, LA; Elaine Anderson, Lui Marnelli, Virginia Hayssen (5. juuli 2002). "Taurotragus oryx" (PDF). *Mammalian Species*. **689**: 1–5. Originaali (pdf) arhiivikoopia seisuga 23. detsember 2011. Vaadatud 20. märtsil 2013.`{{cite journal}}`: CS1 hooldus: mitu nime: autorite loend (link)
Ned Beatty (2006)
**Ned Thomas Beatty** (6. juuli 1937 Louisville, Kentucky– 13. juuni 2021 Los Angeles, California) oli USA näitleja.

Näitlejana alustas ta karjääri koduosariigi Kentucky kohalikes teatrites. Filmidebüüdi tegi ta 1972. aastal, mängides filmis "Pääsemine" ("Deliverance") peaosas Jon Voighti ja Burt Reynoldsiga. Filmis osales ta vägistamistseenis, mis šokeeris publikut. Filmikarjääri jooksul mängis Beatty põhiliselt kõrvalosades. Tema teised tuntumad rollid olid filmides "Nashville" (1975), "Kõik presidendi mehed" ("All the President's Men"; 1976), "Televõrk" ("Network"; 1976), "Superman" (1978), "Back to School" (1986) ja "Rudy" (1993). Rolli eest filmis "Televõrk" nomineeriti ta parima meeskõrvalosatäitja Oscarile ja komöödiafilmis "Kuule mu laulu" ("Hear My Song"; 1991) parima meeskõrvalosatäitja Kuldgloobusele. Animafilmis "Lelulugu 3" ("Toy Story 3"; 2010) andis ta hääle tegelasele Lotso.

Alates 1970. aastatest mängis Beatty ka paljudes telesarjades ja -filmides ning pälvis telekarjääri jooksul kaks Emmy auhinna nominatsiooni.

2003. aastal mängis Beatty Broadway etenduses "Kass tulisel plekk-katusel" ning lavastuses tehtud roll tõi talle Drama Desk Award'i.

Beatty oli abielus neli korda ja tal oli kaheksa last.

Välislingid
-----------

* Ned Beatty andmekogus IMDb (inglise) Muuda Vikiandmetes
Vene sõdur puhvaikas
**Puhvaika** ehk **vattkuub** (vene keeles фуфайка) on puuvillaga või vatiga polsterdatud jope.

Ajalugu
-------

Vene sõjavägi kasutas kuni 20. sajandini talveülerõivastena peamiselt üleriideid ja lambanahast mantleid. Sõjaväevormide valiku kohustusliku muutmise ning praktilisemate ja mugavamate välivormide kaasamise vajadust näitas aastatel 1877–1878 toimunud Vene-Türgi sõja tulemuste analüüs, kus tuhanded Vene sõdurid surid alajahtumise tõttu ja seetõttu alustas keiser Aleksander III 1882. aastal sõjaväevormide reformi, mis oli suunatud eelkõige sõjaväevormide lihtsustamisele, kulude vähendamisele ja praktilisuse suurendamisele. Võib-olla pälvisid just siis armee tähelepanu meeste vateeritud joped.

Puhvaika sõjaväemuuseumis
Üks versioon vatijopede ilmumisest Vene sõdurite sekka olevat Vene-Jaapani sõja ajast. Väidetavalt pöörasid Mandžuurias paiknenud Vene armee üksused tähelepanu kohalike elanike mugavatele ja soojadele puuvillaga vooderdatud jopedele ning hakkasid neid kohalikelt kaupmeestelt ostma ning pärast sõdurite demobiliseerimist hajusid Mandžuuria-Hiina vatijoped üle Venemaa laiali.

Viited
------

1. 1 2  "Фуфайка. История ватника-телогрейки". *Livejournal*. Originaali arhiivikoopia seisuga 25. november 2022. Vaadatud 25. novembril 2022.