recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Keskmiseks inimeseks** ehk **standardinimeseks** ehk **ideaalinimeseks** (inglise *standard man*, *reference man*, *reference person*) nimetatakse kujutletavat (teoreetilist) inimese (indiviidi) mudelit. 

Ideaalinimest iseloomustavad teatud inimrühma omaduste keskmised väärtused, näiteks keskmine vanus, füüsiline vastupidavus, tervislik seisund ja keskmine laste arv.

Tänapäeval võidakse keskmise inimese mõistet kasutada ka muudes valdkondades peale statistika.

### ICRP keskmine inimene

 *Pikemalt artiklis ICRP keskmine inimene*
Meditsiinis kasutatakse keskmise inimese mudelit nimetusega **ICRP keskmine inimene** (inglise *standard man*, *reference man*, *ICRP reference Man*, *reference person*). 

ICRP keskmise inimese mudel leiab kasutust mitmesugustes füsioloogia- ja toksikoloogiaarvestustes, näiteks kiiritusdooside kohta.

Rahvusvahelise Radioloogiakaitse Komisjoni (ICRP – *International Commission of Radiological Protection*) 1974. aasta definitsiooni kohaselt on keskmise inimese (mehe) vanus 20–30 aastat, kehakaal 70 kg, pikkus 170 cm, nahavärvus hele. Tema tervislik seisund olevat hea (terve). Ta olevat kas lääneeurooplane või põhjaameeriklane ja elavat piirkonnas, kus keskmine temperatuur on 10–20 °C. 

Algselt arvestati 'keskmise inimesena' meest. Kasutusel on ka mudelid 'keskmise naise' ja 'keskmise lapse' tarvis.

Viited
------

1. ↑  Uno Mereste, Majandusleksikon I, A-M, Eesti Entsüklopeediakirjastus, lk 358, 2003, ISBN 9985 70 130 5
2. ↑  "Meditsiinisõnastik" 341:2004.
3. ↑  Ellis KJ.man and woman more fully characterized. Variations on the basis of body size, age, sex, and race. Biol Trace Elem Res. 1990 Jul-Dec;26-27:385-400. Veebiversioon (vaadatud 13.03.2014) (*inglise keeles*)

Välislingid
-----------

* International Atomic Energy Agency, Reference Asian Man: Ingestion and Organ Content of Trace Elements of Importance in Radiological Protection, June 2008, IAEA-TECDOC-1592, Veebiversioon (vaadatud 13.03.2014) (*inglise keeles*)

*Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:Standard person seisuga 13.03.2014.*
Ludwig III Laps (19. sajandi pilt)
**Ludwig III Laps** (mõnikord ka **Ludwig IV**; 893 Altötting – 911 Maini-äärne Frankfurt) oli viimane Karolingist Ida-Frangi riigi valitseja.

Ludwig oli kuninga ja keisri Arnulfi ning tema abikaasa Ota (Oda, Uta) ainus poeg ning sai kuningaks tolle surma järel, olles vaid 6-aastane. Ta krooniti 4. veebruaril 900. aastal ja see on esimene Saksa kuninga kroonimine, mille kohta on kirjalikke andmeid.

Ludwig oli kehaliselt nõrk ja sageli haige. Tema eest valitsesid aadlikud ja piiskopid. Kõige mõjukamad nende hulgast olid Mainzi peapiiskop Hatto I ja Konstanzi piiskop Salomon III.

Ludwigil oli vanem poolvend, väljaspool abielu 871. aastal sündinud Zwentibold, kes valitses Arnulfi armust Lotringis. Pärast Arnulfi surma keeldus Zwentibold Ludwigile allumast ja kuulutas Lotringi iseseisvaks. Aadli toetus kuulus aga Ludwigile, nad hakkasid mässama ja mässuline krahv Reginhar tappis Zwentiboldi. Zwentiboldil polnud pärijaid ja Ludwig sai tema maad endale.

903. aastal kuulutas Ludwig välja Raffelstetteni tollieeskirjad, mis oli ainus varakeskaja Euroopas tollimakse reguleeriv õigusakt. Raffelstetten oli koht Doonaul, kus mööduvatelt laevadelt tollimaksu võeti, ja see asus Linzist mõne kilomeetri allavoolu, tänapäeva Astenis. Peamised kaubanduspartnerid olid Bütsants ja Kiievi-Venemaa.

Tema valitsusajal kannatas maa rängalt ungarlaste rüüsteretkede all. 900. aastal rüüstas üks ungarlaste vägi rängalt Baieri hertsogkonda, aga teise suutsid markkrahv Liutpold ja Passau piiskop Richeri väed puruks lüüa. 901. aastal laastasid ungarlased Kärnteni marki. 904. aastal kutsusid sakslased ungarlaste vaimse juhi Kurszáni, kes oli Árpádi kaasvalitseja, läbirääkimistele, kuid mõrvasid ta kogu kaaskonnaga, misjärel Árpád sai ungarlaste ainuvalitsejaks. 906. aastal rüüstasid ungarlased kahel korral Saksimaad ja 907. aastal andsid nad baierlastele ränga hoobi, tappes ka markkrahvi Liutpoldi. Ludwig proovis sõjaväge ka ise juhtida, aga tema vägi löödi Pressburgi (Bratislava) all puruks. Järgmisel aastal oli Saksimaa ja Tüüringi kord ning 909. aastal käisid ungarlased koguni Švaabimaal ja Ülem-Burgundias.

Ludwig III suri kõigest 18-aastaselt Maini-äärses Frankfurdis ja maeti oma isa kõrvale Regensburgi Püha Emmerami kloostrisse.

Kui Ludwig pärijateta suri, algas riigis segadusteaeg, mis lõppes Heinrich Linnupüüdja võimuletulekuga. Lotringi valitsejaks sai Reginhar, kes oli enne seal valitsenud Zwentiboldi ise tapnud.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Arnulf** | **Ida-Frangi kuningas**899–911 | Järgnev**Konrad I** |
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib Steige-äärsest Geislingenist; samanimeliste kohta vaata lehekülge Geislingen (täpsustus)* |

---

**Geislingen an der Steige** on linn Saksamaal Baden-Württembergis.

Kuni 1802. aastani kuulus Geislingen Ulmi vabalinnale, 1803–1810 Baierile, seejärel Württembergile.

Geislingen ja Eesti
-------------------

1944. aasta suure põgenemise laine tõi Saksamaale tuhandeid eestlasi. Pärast teist maailmasõda elas Geislingeni põgenikelaagris 4400 eesti pagulast (sealhulgas Voldemar Päts, Olev Piirsalu, Elias Kasak, Verner Hans Puurand, Henrik Visnapuu, Pedro Krusten, Roman Toi, Peeter Puusep, Harald Raudsepp jt).

Seal tegutsesid Geislingeni Eesti Gümnaasium, Geislingeni Eesti Algkool ja Geislingeni Eesti Teater, Geislingeni Eesti Sümfooniaorkester, seal ilmus aastail 1945–1953 ajaleht Eesti Post. Geislingeni surnuaiale püstitati 1949. aastal arhitektide Kolmar ja Areni kujundatud, eestlaste saatust eksiilis kajastav mälestusmärk. Kivisse raiuti Geislingenis surnud 102 eestlase nimed, hiljem täiendati nimekirja ühtekokku 154 nimega. Geislingeni põgenikelaager eksisteeris 1945. aasta oktoobrist 1950. aasta 24. juunini.

2007. aastal elas linnas 27 350 elanikku.

Viited
------

1. ↑  Register of German municipalities (4th quarter 2022), vaadatud 12.02.2023.

Kirjandus
---------

* Bernhard Stille. Von Baltikum ins Schwabenland. Estenlager und Ausquartierenschicksal in Geislingen 1945–1950. Weissenhorn, 1994.
**Eduard Uduste** (kuni 1935 Eduard Umberg; 22. juuli 1902 Sooniste vald, Läänemaa – 8. oktoober 1993 Toronto) oli Eesti politseinik.

Haridus
-------

Ta lõpetas 1934 Politseikooli kõrgema klassi ja õppis 1934-1940 (lõpetas tööga "Leid ja leidja õigused") Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas. Fraternitas Justitia tegevliige, alates 1951 Fraternitas Estica vilistlane.

Teenistuskäik
-------------

Osales Tallinna Kaitsepataljoni 8. jalaväepolgu koosseisus Vabadussõjas, teenis 1921–1940 (viimati Tartu-Valga prefekti sekretär) politseis. Nõukogude okupatsiooni ajal varjas end, seejärel teenis Tartu-Valga prefektuuris kuni 1942, mil viidi üle Julgeolekupolitseisse. Põgenes 1944 Saksamaale, sealt siirdus Inglismaale ja Kanadasse. Montreali Eesti Võitlejate Ühingu asutaja- ja auliige.

Tema pärandusest moodustati Vabadussõja veteranide toetamiseks Eduard Uduste Mälestusfond 90 000 Kanada dollari suuruses, millest viimased maksed tehti 2002. aastal.

Valgetähe V klassi teenetemärk 1938.

Kirjandus
---------

* Valdek Raiend. Eesti Vabadussõja veterani Eduard Uduste mälestuseks. Võitleja, november/detsember 1993, nr. 6, lk. 10.
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel on Valgevene kuurortalevikust; agrolinnakese kohta vaata artiklit Narač (Kabylnik); järve kohta vaata artiklit Narači järv, jõe kohta artiklit Narači jõgi.* |

---

**Narač** (valgevene-eesti transkriptsioonis **Naratš**, poola keeles **Narocz**) on kuurortalevik Valgevenes Minski oblastis Miadziełi rajoonis. Narač asub Narači järve kaldal.

Naračis asub Narači rahvuspargi administratsioon. Asulas on keskkool ja muusikakool, seal asub ka raamatukogu. Naračis on mitu sanatooriumi ja pansionaati, seal leidub mineraalvett. Järve ääres asub jahtklubi.

Ajalugu
-------

Narači asula kujunes endise Kupa küla ümber. Kupa oli väike kaluriküla, mis kujunes kuurordiks pärast kitsarööpmelise raudtee rajamist aastal 1937, mis ühendas küla Švenčionėliaiga. Toona peatusid supelsaksad Naračis, Kupas käidi üksnes suplemas. Lisaks rajati sinna jahisadam.

Narači asula loodi aastal 1964 kuurortasulana samanimelise sanatooriumi ümber. Lisaks Kupale arvati selle koosseisu ka Urliki ja Ściepianiova küla.

Pilte
-----

* Narači kaubanduskeskusNarači kaubanduskeskus
* NaračNarač
* Rahvuspargi administratsioonRahvuspargi administratsioon

Välislingid
-----------

 Narač – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Artikkel asula kohta kohalikus lehes
Eduard Zentšiku foto Narva Hermanni linnusest
**Eduard Zentšik** (sündinud 26. detsembril 1975 Sillamäel) on Eesti kunstnik. 

Kunstialase loominguga (maalimine, graafika, fotograafia) hakkas tegelema 1995. aastal. Ta õppis Ida-Virumaa kunstniku Igor Lukjanovi käe all, 2003. aastal lõpetas ta Eesti Kunstiakadeemia graafilise disaini erialal. 

Ta kuulub alates 1998. aastast Sillamäe kunstiklubi Aprill liikmeskonda ning osaleb ka kunstnikeühenduse Ježi ettevõtmistes. Ta on Vene Kunstnike Ühenduse liige. Tal on olnud 24 isikunäitust ning ta on osalenud 60 ühisnäitusel. Tema maale on Eesti, USA, Suurbritannia, Rootsi, Itaalia, Soome, Prantsusmaa erakogudes. Neli maali asub Narva Kunstimuuseumi kogudes, kaks maali on ostnud Sillamäe Kunstigalerii.

Kõrvuti maalimisega tegeleb ta alates 2002. aastast ka fotograafina ning on Eesti Fotograafide Liidu liige.

Zentšiku foto Narva Hermanni linnusest võitis 2012. aastal Wiki Loves Monuments võistlusel Eestis 2. koha ja rahvusvahelises finaalis 9. koha.

Viited
------

1. ↑  Ajalugu wikilovesmonuments.ee
**Harilik põisrohi** (*Silene vulgaris*) on nelgiliste sugukonda põisrohu perekonda kuuluv mitmeaastane rohttaimeliik.

Harilik põisrohi on levinud kogu Euroopas. Eestis on ta tavaline taim. Taim eelistab kivist kasvukohta. 

Harilik põisrohi kasvab 15–50 cm kõrguseks. Taim on karvadeta ja hallikasroheline. Terve leheserv aga lehed kinnituvad vastakuti.

Tal on silmatorkav paisunud sile võrkja mustriga õietupp, mis jääb varre külge ka pärast õitsemist. Kahelõhised kroonlehed on valged. Taim õitseb maist septembrini. Harilik põisrohi lõhnab öösiti, teda tolmeldavad nelgiöölased, kes munevad taime õide ning kelle röövikud kasutavad osa seemnealgmeid toiduks. Kuna suur hulk nektarit on peidetud sügavale õie sisse, ei pääse näiteks kimalased selleni muidu, kui närivad põie seina maiustuse lähedal läbi.

Põisrohtu on kasutatud rahvameditsiinis tänu selle saponiinide sisaldusele kätepesuks ning rasvaplekkide eemaldamiseks.

Hariliku põisrohu noored võrsed on söödavad ning neid kasutatakse salatina.

Välislingid
-----------

* Harilik põisrohi andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes
**Geipomm** (inglise keeles *Gay bomb*) on Ameerika Ühendriikide õhuväe uurimislaboris välja mõeldud hüpoteetiline mittesurmav psühhokeemiline relv, mis peaks aktiveerumisel käivitama vastaspoole sõjaväelaste hulgas homoseksuaalse käitumise, häirimaks nende distsipliini ja moraali.

1994. aastal avaldasid Ohios asuva USA õhuväe Wrighti uurimislabori teadlased kolmelehelise aruande, milles pakuti välja mitu uut tüüpi mittesurmavat keemiarelva. Pakutud ideede hulgas oli ka soovitus kasutada tugevaid afrodisiaakumeid, et põhjustada vastaste seas homoseksuaalset käitumist. Sellise relva arendamiseks vajalikku summat hinnati 7,5 miljonile USA dollarile.

2007. aastal anti geipommile Ig Nobeli auhind, mida antakse Nobeli auhinna paroodiana kaheldava väärtusega teaduslikele avastustele.

Viited
------

1. ↑  "US military pondered love not war". *BBC* (inglise keeles). 15. jaanuar 2005. Vaadatud 13. veebruar 2019.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: tundmatu keel (link)
2. ↑  Dan Glaister (13. juuni 2007). "Air force looked at spray to turn enemy gay". *The Guardian* (inglise keeles). Vaadatud 13. veebruar 2019.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: tundmatu keel (link)
3. ↑  Jeff Hect (5. oktoober 2007). "Military wins Ig Nobel peace prize for 'gay bomb'" (inglise keeles). Vaadatud 13. veebruar 2019.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: tundmatu keel (link)
**Narač** (ka **Naračanka**, transkribeerituna **Naratš** või **Naratšanka**) on jõgi Valgevenes Minski oblastis, Vilija parempoolne lisajõgi. Valgevene keeles on jõe nimi *Нарач*. Paralleelnimena on käibel ka nimekuju *Нарачанка*. Vene keeles on jõe nimekujud *Нарочь' ja* Нарочанка *(Narotš, Narotšanka).*

Jõe pikkus on 75 km, valgla on 1650 km². Jõe langus on 0,4 meetrit kilomeetri kohta, keskmine vooluhulk suudmes on 11,9 m³/s. Jõe laius on ülemjooksul 10–12, alamjooksul 30–40 meetrit.

Narač algab Miadziełi rajoonist Narači järvest Narači rahvuspargi territooriumil, voolates läbi Miadziełi rajooni ja Vilejka rajooni lõuna suunas.

Narači org on alamjooksul trapetsikujuline, 1–1,5 kilomeetrit lai. Ülemjooksul org maastikul selgelt ei eristu. Veerohkeim lisajõgi on Vuzlanka.

Oletatakse, et kunagi selle jõe kaldal elanud balti hõimud pidasid Naračit Nerise alguseks, sellal kui Vilija ülemjooksul elanud slaavi hõimud pidasid Nerise alguseks oma maadel voolavat jõge. 

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Narači jõgi** |
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel on Tallinna monumendist; Vilde monument on ka Muugal (Eduard Vilde monument Muugal), Pajustis (Eduard Vilde monument Pajustis), Tartus (Oscar Wilde'i ja Eduard Vilde skulptuur)* |

---

Foto: Eero Kangor, 2016
**Eduard Vilde monument** on Eduard Vilde mälestuseks püstitatud monument Harju tänaval Tallinna Kirjanike Maja vastas. 

Monumendile pandi nurgakivi 4. märtsil 1965 Eduard Vilde 100. sünniaastapäeva tähistamiseks. Tseremooniast võttis osa ka kirjaniku lesk Linda Vilde-Jürmann.

Monumendi konkursist ja püstitamisest
-------------------------------------

Monumendi loomiseks korraldati konkurss, mille võitis arhitekt Allan Murdmaa ja skulptor Albert Eskli kavand. Konkursil sai kolmanda koha Endel Taniloo ja Ülo Sirbi kavand jalutavast kirjanikust, mille kipsist makett asub Eduard Vilde muuseumi arhiivis. Oma kavandi esitasid ka arhitektid Rein Kersten ja Peep Jänes.

Ehitustöid vedasid eest insener Leonhard Sokk ja Tallinna Remondi- ja Linnaehitus.

Monumendi kirjeldus
-------------------

Mustjala karjäärist pärit punakast dolomiidist monument kujutab endast avatud raamatut, mille parempoolsel küljel on Eduard Vilde pronksist reljeefportree ja autogramm ning tekst ja vasakpoolsel küljel stseenid tema ajaloolisest triloogiast ("Mahtra sõda", "Kui Anija mehed Tallinnas käisid", "Prohvet Maltsvet").

Monumendil on Eduard Vilde tekst: "*Januneb inimese hing loodusesunduslikult ilu järele, siis januneb ta ühes sellega tõe järele – elutõe, ilutõe, kunstitõe järele, ja kas ei ole teile teatavaks saanud nähtus, et suured ja sügavad vaimud kõigist rahvustest – kirjanikud, luuletajad, filosoofid – et nad kõik tõe, õiguse ja õigluse teenistuses seisavad, et nende sulg välja astub rõhutute eest ja rõhujate vastu, vaevatute eest ja vaevajate vastu, et esteetik ja eetik nende teostes üheks akordiks koonduvad. Nad ei saa teisiti, kui inimest armastada.*" 

Monumendi ees on mitu massiivset betoonist dekoratiivvaasi.[*viide?*]

Viited
------

1. 1 2  Vilde, Eduard Turismiportaal Eestigiid.ee, 8. jaanuar 2011
2. 1 2  Õnnetu klassiku mainega Vilde Eduard Vilde muuseum, 8. jaanuar 2011
3. 1 2  114: monument eduard vildele Blogi "Linnad ja märgid", 2. oktoober 2010.
4. ↑  Leonhard Sokk: Lugeja mäletab: Eduard Vilde ausamba püstitamine Ajaleht Pealinn, 2. juuni 2008.
Eduard Tubina monument (enne 2013)
**Eduard Tubina monument** on mälestusmärk, mis on loodud eesti helilooja Eduard Tubina mälestuseks. Monument avati 19. juunil 2005. Monument asub Tartus Vanemuise teatri uue maja ees. Monumendi autorid on skulptor Aili Vahtrapuu, arhitekt Veronika Valk ja heliinstallatsiooni looja Louis Dandrel. Monumendi valas pronksi ARS Monumentaal ja ehitustööd platsil tegi OÜ Tavt. Monument on varustatud Eduard Tubina muusikaga.

Loomekonkurss
-------------

Monumendi saamiseks korraldasid Tartu Linnavalitsus, Eesti Heliloojate Liit ja Tartu Kultuurkapital 2004. aastal konkursi, mille võitsid Veronika Valk ja Aili Vahtrapuu tööga "Credo". Võidupreemia oli 20 000 krooni. Teise koha ja 15 000 krooni pälvisid Hille Palm ja Lembit Palm tööga «Hetk». Kolmanda koha ja 9000 krooni said Sirli Põllumäe ja Anne Rudanovski töö «Kuues sümfoonia» eest. Konkursile laekus kokku 20 tööd.

Monumendi muusika
-----------------

Monumendil on neli helikuvandit: 

* kaks korda päevas, 12.30 ja 18.30 kümme minutit E. Tubina loomingut,
* igal täistunnil E. Tubina teoste põhine retsitatiiv,
* etenduste alguse ja vaheaegade märguanne,
* 12 gongi löömisega vaataja poolt esilekutsutav E. Tubina teoste eri helirühmade ja sõnade (Juhan Liiv) kumulatiivne sümbioos igal ajahetkel tšellist Toomas Velmeti valikus ja stuudiorežiis.

Maksumus
--------

Eduard Tubina monument läks Tartu linnale maksma 2 085 200 krooni. Sellest:

* 869 400 kulus platsi ehituseks,
* 362 700 monumendi valamiseks,
* 311 500 helisüsteemile,
* 182 000 skulptorite tasuks,
* 182 000 platsi valgustuseks ning
* 178 600 betoonistmetele ja metallgongidele.

Viited
------

1. ↑  "Eduard Tubin dirigeerib seljaga südalinna poole". *Teatri Vanemuine koduleht*. Tartu: Teatri Vanemuine. 11.08.2004. Vaadatud 02.09.2007.
2. ↑  Liisa Lang (21.07.2005). "Eduard Tubina monument". *Tartu linna koduleht*. Tartu: Tartu Linnavalitsus. Vaadatud 02.09.2007.
3. ↑  Lilian Lukka (15.06.2005). "Pühapäeval avatakse Eduard Tubina mälestusmärk". *Tartu linna koduleht*. Tartu: Tartu Linnavalitsus. Vaadatud 02.09.2007.
Sali asendit näitav kaart
Rand saarel
**Sal** (portugali sõnast 'sool') on Cabo Verdele kuuluv saar Atlandi ookeanis, kõige kirdepoolsem Roheneemesaartest. Minevikus oli saarel soolakaevandus. Saare pindala on 216 km² ja kõrgus 405 meetrit. 

Sali suurim asula on saare keskel paiknev Espargos, kus on ka saare lennujaam. Kui juurde arvata linnalähipiirkonnad, elab seal enam kui pool saare enam kui 14 tuhandest elanikust.

Salis on aastas 350 päikesepaistelist päeva. Seetõttu on Sal turismikeskus, mida külastab üle poole Cabo Verde turistidest. Tuul puhub peamiselt loodest.

Ajalugu
-------

Sal on Roheneemesaartest vanim, umbes 50 miljonit aastat. Ta on vulkaanilise päritoluga, ent saare tekitanud vulkaan pole enam aktiivne.

Sali avastas 3. detsembril 1460 Henrique Meresõitja kapten António da Noli ja nimetas **Plana**ks ehk tasaseks saareks. Varsti avastati saarel soolalademed. Soola eksporditi peamiselt Aafrika kolooniatesse ja Ladina-Ameerikasse. Soola toodeti sajandeid, ent 19. sajandil tootmine järjest vähenes ja lõpetati 1930. aastal, kui saarele rajati tuunide töötlemise tehas.
**Korea keel** on keel, mida räägitakse Põhja- ja Lõuna-Koreas, osaliselt ka Ida-Hiinas, Põhja-Korea ja Hiina piiridel. Maailmas peab korea keelt emakeeleks umbes 78 miljonit inimest.

Üldiselt peetakse korea keelt suguluskeelteta keeleks, mõned uurijad on korea keelt seostanud altai keeltega.

Korea keele põhikonsonandid: ㅊ (*tšiõt*), ㅋ (*kiõk*), ㅌ (*tiõt*) ja ㅍ (*piõp*) on aspireeritud variandid järgmistest variantidest: ㅈ (*džiõt*), ㄱ (*giõk*), ㄷ (*digõt*) ja ㅂ (biõp) ning lisaks veel ㅎ (hiõt).

Viis nendest konsonantidest on rõhutatud – kirjutatakse horisontaalselt üksteise kõrvale: ㄲ (*kk*), ㄸ (*tt*), ㅃ (*pp*), ㅆ (*ss*) ja ㅉ (*dždž*). Kahekordseid konsonante ei hääldata pikalt nagu eesti keeles, vaid tugevalt rõhutatuna.

Täishäälikud: korea keeles on kuus põhitäishäälikut **ㅏ, ㅓ, ㅣ, ㅡ, ㅜ, ㅗ.** Nende kombineerimisel saadakse järgmised häälikud: **ㅐ**([*a*]*e*), a jääb peaaegu hääldamata; **ㅑ**(*ja*); **ㅒ**(*jaeo*); **ㅔ**(*e*); **ㅕ**(*j*[*e*]*o*), e jääb peaaegu hääldamata; **ㅖ**(*je*); **ㅘ** (*wa*); **ㅙ** (*we*); **ㅚ** (*wo*); **ㅛ** (*jo*); **ㅝ** (*w*[*u*]*o*), u jääb peaaegu hääldamata; **ㅞ** (*w*[*u*]*e*), jääb peaaegu hääldamata; **ㅟ** (*wi*); **ㅠ** (*ju*); **ㅢ** (*ui*);

Korea keeles puudub grammatiline sugu.

Korea kiri
----------

 *Pikemalt artiklis Korea kiri*
Korea kirjas on 24 lihttähte, mille kombineerimisel saadakse silpe märkivad täheplokid. 

Tähestiku järjekord:

ㄱ ㄲ ㄴ ㄷ ㄸ ㄹ ㅁ ㅂ ㅃ ㅅ ㅆ ㅇ ㅈ ㅉ ㅊ ㅋ ㅌ ㅍ ㅎ
ㅏ ㅐ ㅑ ㅒ ㅓ ㅔ ㅕ ㅖ ㅗ ㅘ ㅙ ㅚ ㅛ ㅜ ㅝ ㅞ ㅟ ㅠ ㅡ ㅢ ㅣ

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikisõnastiku artikkel: **korea keel** |

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Koreakeelne Vikipeedia** |

* Kõik korea keele silbid, Unicode'i tabel, PDF-vormingus
* Korea nimede kirjutus ja hääldus EKI teatmikus
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib Upytė valla asulast; Vilniuse linnaosa kohta vaata artiklit Upytė (Vilnius)* |

---

**Upytė** on küla (endine alev) Leedus Panevėžysi rajoonis, Upytė valla halduskeskus. Küla asub Krekenava regionaalpargi territooriumil.

Külas on põhikool ja raamatukogu. Upytės asub Leedu Põllumajandusinstituudi Upytė katsejaam, kus tegeletakse hariliku lina (nii kiu- kui ka õlilina) uurimisega. Külas asuvad Upytė geomorfoloogiline (asub Upytė paisjärve ümbruses) ja kultuurilooline kaitseala (viimane on loodud kaitsmaks Upytė alevi ajaloolist asukohta Augustava külas, Upytė mõisakompleksi ja linnamäge. Sealne kirik valmis aastal 1858.

Ajalugu
-------

Küla on esimest korda mainitud aastal 1208. Arvatakse, et seal asus žemaitide Upytė muinasmaakonna keskus. Taas mainit asulat aastal 1258 (*Opiten*). XIV sajandil, mil Žemaitija Saksa ordule kuulus, asus seal ordulinnus. Aastail 1367, 1368 ja 1378 laastasid ordu väed küla ümbrust.

Hiljem sai Upytėst alev. Asula oli aastail 1564–1566 maakonna keskuseks. Enne seda asus maakonna halduskeskus Krekenavas, seejärel viidi see aga üle Panevėžysi, nii et sealne maakond oli Panevėžysi maakonna eelkäijaks. Aastail 1558–1582 ja 1655–1661 laastasid alevit rängalt sõjad. Aastal 1595 ehitati alevisse esimene kirik, mis kuulus kalvinistidele. Esimene katoliku kabel ehitati alevisse aastal 1742.

XVIII sajandil asusid alevisse elama vanausulised. Aastal 1858 valmis kabeli asemele praegune kirikuhoone, aga aastal 1878 sai sellest kihelkonnakirik. Aastaks 1885 oli asulasse jäänud vaid 14 elanikku. Nõukogude ajal rajati külla katsejaam.

Pilte
-----

* Katoliku kirikKatoliku kirik
* LinnamägiLinnamägi
* KoolimajaKoolimaja
* Katsejaama hooneKatsejaama hoone

Viited
------

1. ↑

Tuntud elanikke
---------------

* Władysław Siciński – Rzeczpospolita riigitegelane
* Ignacas Ivickis – Austria-Ungari teoloog
* Ermanas Magonas – Nõukogude sõjaväelane
* Antanas Belazaras – leedu helilooja

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Upytė** |

* Küla portaalis vietoves.Lt
**Juri Ustimenko** (vene keeles **Юрий Гаврилович Устименко**; 19. mai 1944 Primorje krai – 3. jaanuar 2014 Peterburi) oli nõukogude ja vene sõjandustegelane, viitseadmiral ja sõjateaduste doktor.

Ta lõpetas aastal 1961 töölisnoorte keskkooli, aastal 1967 A. S. Popovi nimelise sõjamereväe raadioeelektroonika instituudi, aastal 1973 lõpetas ta Sõjamerejõudude kõrgemad ohvitserikursused. Aastal 1978 lõpetas ta Nõukogude Liidu marssal Andrei Gretško nimelise sõjaväelise mereakadeemia, aastal 1992 lõpetas ta K. E. Vorošilovi nimelise NSV Liidu Relvajõudude Kindralstaabi Sõjaväeakadeemia.

Oli 1980. aastal teenistusse võetud suure allveetõrjelaeva Tallinn esimene komandör. Laev külastas samal aastal ka Tallinna.

Juhtis Ukraina võimude poolt enda omaks kuulutatud lennukikandja Admiral Kuznetsov ärandamist Sevastopoli reidilt ja siirmist Vene mereväe Põhjalaevastikku detsembris 1991. 

Ta lõpetas 3. jaanuaril 2014 oma elu (püstolilasu läbi) enesetapuga. Ta maeti sõjaväeliste auavalduste saatel Peterburi Serafimi kalmistule.
Torma Vabadussõja mälestussammas
**Torma Vabadussõja mälestussammas** on mälestusmärk, mis asub Vanamõisa külas Jõgeva vallas Jõgeva maakonnas. Mälestussammas on arvele võetud ajaloomälestisena.

Algse samba kavandi valmistas soome arhitekt Ivari Anttila. Sammas avati 17. juunil 1923. Sammas oli suunatud näoga itta.

1940. aastal keerati kuju näoga läände, 1942 keerati kuju tagasi näoga itta. 26. oktoobril 1948 sammas õhiti. Originaali järgi taastatud sammas taasavati 23. juunil 1992.

Mälestusmärk kujutab endast pruunist graniidist alusele paigutatud põlvitavat sõdurit – Kalevipoega, kelle paremas käes on mõõk ja vasakus kilp. Algsel sambal oli kujutatud käpprist, taastatud sambale graveeriti vabadusrist. 

* Originaalsamba säilinud tükidOriginaalsamba säilinud tükid
* Mälestussammas novembris 2022Mälestussammas novembris 2022

Viited
------

1. ↑  Torma Vabadussõja mälestussammas kultuurimälestiste riiklikus registris

Välislingid
-----------

* Torma Vabadussõja mälestussammas kultuurimälestiste riiklikus registris
**Riia Tehnikaülikooli maleturniir** (läti keeles *Rīgas Tehniskās universitātes Open*) on rahvusvaheline malefestival (mitmest turniirist koosnev maleüritus), mida peetakse igal aastal Riias alates 2011. aastast.

Esimesed kolm festivali (2011–2013) toimusid Riia Tehnikaülikooli peahoones (asub Riia vanalinnas). 2014. aastast mängitakse Ķīpsala jõesaarel asuvas rahvusvahelises näitusekeskuses Ķīpsala. Osalejaid on üle 400. Tegemist on Baltimaade suurima turniiriga klassikalises males.

Augustis 2019 toimus arvult üheksas festival, mille raames peeti kuus turniiri klassikalises males (A-turniir (meistriturniir), Y-turniir (noorteturniir) ja neli turniiri maleharrastajatele (B, C, D, E), kiirmaleturniir ja kaks välkmaleturniiri.

A-turniir
---------

2019. aasta meistriturniiri võitja Igors Kovaļenko
2019. aastal osales meistriturniiril 275 maletajat, sealhulgas 30 rahvusvahelist suurmeistrit ja kuus naiste suurmeistrit. Mängiti Šveitsi süsteemis 9 vooru. Võitis Igors Kovaļenko leedu suurmeistri Šarūnas Šulskise ees (mõlemad kogusid 7,5 punkti). Eesti 17-st A-turniirist osa võtnud maletajaist olid edukamad Kaido Külaots (42. koht), Kirill Chukavin (44. koht) ja Mai Narva (63. koht). Turniiril 41. koha saanud Irina Bulmaga oli naiste arvestuses parim, naistest teine oli Mai Narva, kolmas Tania Sachdev (77. koht) ja neljas Günay Məmmədzadə (78).

Varasemate aastate meistriturniiri võitjate seas on Bartosz Soćko (2013) ja Aleksejs Širovs (2015). Ameerika Ühendriikide suurmeister Jaan Ehlvest tuli 2011. aastal teiseks. Esikolmikusse on tulnud teiste seas Alexandr Fier (2012), Daniel Fridman (2012), Robin van Kampen (2013), Richárd Rapport (2014) ja Arturs Neikšāns (2016). 

Naismaletajate osas peetakse eraldi arvestust. Naistest on võitnud teiste seas Maria Manakova (2014), Monika Soćko (2015) ja Lei Tingjie (2017).

Välislingid
-----------

* Riga Technical University Open 2019 - Tournament A. chess-results.com
**Juris Jurašs** (sündinud 6. augustil 1975) on Läti poliitik. Ta oli 2018–2022 Läti Saeima liige ja erakonna parlamendifraktsiooni esimees. Ta on 2017. aastast Uue Konservatiivse Erakonna liige.

Elulugu
-------

Juris Jurašs sündis 6. augustil 1975 Burtnieki külas tulevase hobusekasvataja Jānis Jurašsi peres. Ta lõpetas 1999. aastal Läti Politseiakadeemia bakalaureuseõppe ja 2007. aastal Läti Politseiakadeemia magistri.

2016. aastani oli ta korruptsioonivastase võitluse ja selle ennetamise büroo (KNAB) operatiivtoimingute osakonna juhataja.

2017–2018 oli ta Riia linnavolikogu liige. 2018. aasta parlamendivalimistel valiti Jurašs Kurzeme ringkonnas Läti 13. Seimi. 2020. aastast on ta Seimi Uue Konservatiivse Erakonna fraktsiooni esimees ja õiguskomisjoni kriminaalõiguspoliitika allkomisjoni sekretär. Märtsis 2022 loobus Jurašs Läti Seimi saadikukohast ja läks Ukrainasse vabatahtlikult võitlema Venemaa sissetungi vastu Ukraina relvajõudude poolel. Ta võitles Irpinis ning 5 kuud Izjumi all.

Viited
------

1. 1 2 3  Moroz, Dmytro (24.12.2022). "Juris Jurašs: ainus Euroopa poliitik, kes võitleb Ukrainas". *Postimees*.
2. ↑  "JURIS JURAŠS". *Puaro*. Vaadatud 25.12.2022.
3. ↑  "Saeimas deputāts Juris Jurašs pievienojies Ukrainas spēkiem, lai cīnītos pret Krievijas okupantiem". *Konservatīvie*. 08.03.2022.
**Torma pasunakoor** (ka **Torma puhkpilliorkester**) on aastast 1848 Tormas Jõgeva vallas tegutsev puhkpilliorkester.

Aastatel 2006–2018 tegutses Torma pasunakoor koostöös Kaitseliiduga, oli registreeritud mittetulundusühinguna ja kandis nime Kaitseliidu Jõgeva Maleva ja Torma Valla Ühisorkester. 2018. aastal muudeti nimi uuesti Torma puhkpilliorkestriks, sest haldusreformi tulemusel lakkas Torma vald eksisteerimast.

Torma pasunakoor on Eesti vanuselt teine pasunakoor. Eesti esimene pasunakoor on Väägvere pasunakoor, mis asutati 1839. aastal.

Torma pasunakoorile pani 1848. aastal aluse Torma kihelkonnakooli õpetaja Adam Jakobson. 

Pasunakoor on osalenud kõikidel Eesti üldlaulupidudel (v.a 1965).

Dirigendid
----------

* Adam Jakobson (orkestri asutaja-juht aastail 1848–1857)
* Carl Robert Jakobson (1859–1862)
* Friedrich Masing (1863–1875)
* Joosep Neumann (1876–1878)
* Adalbert Reiljan (1879–1894), asutas ka viiulikoori;
* Gustav Kommusaar (1895–1920)
* August Tomberg (1921–1936)
* Hugo Kirdelaht (1937–1941)
* Oskar Kask (1945–1952)
* Alfred Õunapuu (1953–2001)

Alfred Õunapuu jäi dirigeerimisest kõrvale tegelikult 1998. aastal, kuid lõi pillimehe ja organisaatorina orkestri tegevuses kaasa kõrge vanuseni. 1998. aastal andis ta dirigendikepi üle Enno Tublile. Seejärel on orkestrit juhtinud Kaido Järvsoo, Raino Kubjas, Veronica Lass, Vairi Niinep ja Kristi Talistu.

Vaata ka
--------

* Väägvere pasunakoor

Viited
------

1. 1 2 3 4  Paju, Imbi. Eesti vanima pasunakoori lugu. www.virumaa.ee, 22. oktoober 2002.
2. 1 2  EE 12. köide, 2003: 604.
3. 1 2  Torma puhkpilliorkester. Torma rahvamaja veebisait.
4. ↑  Zöbin, Janno. Torma puhkpilliorkester on vanem kui laulupidu. Tartu Postimees, 18. veebruar 2018.
5. ↑  EE 12. köide, 2003: 701.

Välislingid
-----------

* Pasunakoorist portaalis www.virumaa.ee (vaadatud 20.02.2013)
**Ragana** on küla (*lielciems*) Lätis Sigulda piirkonnas, Krimulda valla halduskeskus. Küla asub merepinnast 50 meetri kõrgusel ja jääb A3 maantee äärde. Aastatel 2009–2021 kuulus küla Krimulda piirkonda, olles selle halduskeskuseks.

Raganas asuvad lisaks valla administratsioonile veel kultuurimaja, Krimulda raamatukogu ja Krimulda keskkool. Sinna jäävad bussipeatused Krimuldas novada dome ja Ragana. Külas asub Teises maailmasõjas hukkunud sõdurite vennaskalmistu, mis on tähistatud mälestuskiviga.

Asula lähedal paikneb Inčukalnsi gaasihoidla, mis on Baltimaade ainus gaasihoidla.

Aastal 2006 oli külas 1168 elanikku. Aastal 2018 oli elanikke 1194, aastal 2022 aga 1179.

Endine Krimulda piirkonna administratiivhoone

Viited
------

1. ↑
2. ↑  Autotransporta direcija
3. ↑  Autotransporta direcija
4. ↑  Список памятников и памятных мест, связанных с событиями Великой Отечественной войны, на территории Латвийской Республики
5. ↑  "ERR Inčukalnsis: Balticconnector muudab Läti gaasihoidla senisest veel tähtsamaks" ERR, 6. detsember 2018
6. ↑  Vietvārdu datubāze

| * v
* r
Krimulda valla asulad |
| --- |
| 
Brasla **·**  Eikaži **·**  Inciems **·**  Murjāņi **·**  Putniņi **·**  **Ragana** **·**  Sunīši **·**  Turaida **·**  Turaidas skola |
|  |
| --- |
| PVL-105 Torm LennusadamasPVL-105 Torm Lennusadamas |
| Teenistuskäik |
|
|
| **Nimi** | 1966–1994: KNM P968 Arg Norra; 
1994–: PVL-105 Torm Eesti |
| **Kasutaja** | 1966–1994: Norra Merevägi Norra; 
1994–2008: Eesti Piirivalve Eesti |
| **Valminud** | 
1966 |
| **Staatus** | 
Muuseumlaev |
| Laeva üldandmed |
| **Klass ja tüüp** | 
Storm |
| **Veeväljasurve** | 
118 tonni |
| **Pikkus** | 
36,5 m |
| **Laius** | 
6,3 m |
| **Vabaparda kõrgus** | 
1,8 m |
| **Süvis** | 
1,5–1,8 m |
| **Kere** | 
teras |
| **Kütusemahutid** | 
18 000 l |
| **Peamasinad** | 
2×2640 kW |
| **Abimasinad** | 
2×55 kW |
| **Kiirus** | 
30–33 sõlme |
| **Autonoomsus** | 
600 M |
| **Meeskond** | 
8 liiget |
| **Relvastus** | 
1x2-25 mm 2M3 / 1x 40 mm Bofors L/60 |

**PVL-105 Torm** on endine Eesti Piirivalve Storm-klassi laev, mis seisab praegu Eesti Meremuuseumi eksponaadina Lennusadamas.

Ajalugu
-------

### Norra teenistues

Torm ehitati aastatel 1965–1966 Norras Bergenis. Tollal kandis laev nime KNM P968 Arg ja teenis Norra Mereväes. Laev kuulus Norras aastatel 1965–1968 ehitatud 20-laevasesse (algselt kavandati 23 laeva) suurtükikaatrite seeriasse. Relvastuseks olid universaal-automaatsuurtükid 76 mm Bofors L/50 ja 40 mm Bofors L/70.

Alates 1970. aastast moderniseeriti laevad raketikaatriteks 4x raketisüsteemidega Penguin. 

### Eesti teenistuses

Torm kingiti Eesti Piirivalvele detsembris 1994 ilma relvastuseta. 16. detsembril 1994 toimus Piirivalvesadamas üleandmise ja lipuvahetuse tseremoonia. Laeva ristiemaks on tollane Riigikogu liige Valve Kirsipuu. Laev klassifitseeriti valvelaevaks ja relvastati 1x2-25mm automaatkahuritega 2M-3. Aastal 1996 asendati üks neist Norrast soetatud 40 mm automaatkahuriga Bofors L/60. Eestis modifitseeriti ka laeva ankrusüsteemi. 

Laev baseerus valdavalt Saaremaal ja Hiiumaal, hiljem Tallinnas ja Paldiskis. Torm osales detsembris 1995 Eesti-Läti "kilusõjas" Liivi lahel ning võttis osa mitmest merepäästeõppusest.

Laev anti 2008. aastal üle Eesti Meremuuseumile, sest vanuse ja mootoriressursi peatse ammendumise tõttu ei sobinud laev enam piirivalveteenistuseks. Üleandmisaktid laeva siirdumiseks Eesti Meremuuseumile kirjutati alla 2. aprillil 2008 jäämurdja Suur Tõll salongis.

Välislingid
-----------

* Torm Meremuuseumi veebilehel
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib diplomaadist; Pauluse ja Barnabase kaaslase kohta vaata artiklit Johannes Markus (Pauluse õpilane)* |

---

**Johannes Markus** (18. august 1884 Kaarma-Loona mõis, Saaremaa – 28. september 1969 Toronto) oli Eesti diplomaat.

Markus sündis 1884. aastal Saaremaal Kaarma-Loona mõisas. Ta õppis aastatel 1894–1903 Kuressaares gümnaasiumis. Seejärel õppis ta aastatel 1903–1912 Peterburi Ülikooli füüsika-matemaatikateaduskonnas. Pärast ülikooli lõpetamist töötas ta "J. W. Junker & Ko" pangas Peterburis; 1914. aastast oli panga volinik ning puuvillatööstuse juhataja ja direktori abi Turkestanis. 1920. aastal naasis ta Eestisse.

15. veebruaril 1921 asus Markus tööle Välisministeeriumi, olles algul II sekretär, seejärel poliitilise osakonna juhataja kohusetäitja ja Lääne poliitilise osakonna juhataja. 1. jaanuaril 1923 sai ta administratiivosakonna juhatajaks ning ühtlasi protokolliülemaks. Aastatel 1925–1926 võttis ta osa Rahvasteliidu erakorralise komisjoni tööst Mosulis kindral Johan Laidoneri sekretäri ja komisjoni liikmena. Aastatel 1927–1931 töötas ta Berliini saatkonnas sekretär-konsuli ja nõunikuna ning seejärel Londoni saatkonna peakonsul-nõunikuna. Aastatel 1935–1939 oli ta Eesti saadik Poolas, Rumeenias ja Tšehhoslovakkias, asukohaga Varssavis. Seejärel oli ta saadik Türgis, Ungaris ja Rumeenias.

Pärast Nõukogude okupatsiooni keeldus ta Eestisse tagasi pöördumast ja läks 1940. aasta septembris Ameerika Ühendriikidesse, kus pidas Lakewoodis kanafarmi. 1941. aastast oli ta Ülemaailmse Eesti Ühingu esimees ja hiljem töötas New Yorgi peakonsulaadis majandusküsimuste alal. 1. novembrist 1951 asus ta Eesti konsuli ametikohale Torontos, esialgu mitteametlikult, kuid alates 17. augustist 1962 kuni oma surmani 28. septembril 1969 Kanada valitsuse poolt tunnustatuna.

Välislingid
-----------

* Heini Vilbiks. 125 aastat Eesti konsuli Kanadas Johannes Markuse sünnist
**Stavangeri toomkirik** (ka *Stavangeri katedraal*) on kirik Norras Stavangeris. Stavangeri toomkirik on Stavangeri piiskopkonna peakirik.

Ajalugu
-------

Stavangeri kirikut hakati rajama 12. sajandi alguses, see valmis Winchesterist pärit piiskop Reinaldi juhtimisel millalgi aastatel 1125–1135. 1125. aastal nimetas kuningas Sigurd Magnusson Stavangerist piiskopkonna keskuseks. Valminud kirik pühitseti pühale kolmainsusele ja pühale Swithunile.

1272. aastal laastas Stavangeri suur tulekahju, ning ka toomkirik sai raskelt kahjustada. Piiskop Arne eestvõttel taastati kirik gooti stiilis.

1682. aastal otsustas kuningas Christian V piiskopkonnakeskuse Stavangerist Kristiansandi viia. Piiskopkond taastati Haakon VII poolt alles 1925. aastal, Stavangeri asutamise 800. aastapäeval.

1860. aasta renoveerimistööde käigus muutus kiriku välimus tugevalt. Kiviseinad krohviti ning kirik kaotas oma keskaegse väljanägemise. Stavangeri toomkirikut restaureeriti uuesti Gerhard Fischeri juhtimisel aastail 1939–1964, siis eemaldati ka mitmed 19. sajandil tehtud muudatused.

Viimased suuremad taastamistööd toimusid kirikus 1999. aastal.

Välislingid
-----------

* Stavangeri toomkirikust Stavangeri linna kodulehel
* Ülevaade Stavangeri toomkiriku ajaloost ja orelitest
Kumõkkide asuala
Kumõkkide lipp
Kumõki pere 19.sajandil
**Kumõkid** (endanimetus къумукълар) on turgi rahvas Dagestanis. Kumõkke elab ka mõnel pool mujal Venemaa Föderatsioonis. 2002. aasta rahvaloenduse andmetel elas Venemaa Föderatsioonis kokku 422 409 kumõkki. Neist elas Dagestanis 365 804 (14,2% elanikkonnast), Põhja-Osseetias 12 659, Handi-Mansi Rahvusringkonnas 9554, Tšetšeenias 8883 ja Stavropoli krais 5744.  2010. aasta rahvaloenduse andmetel elas Venemaa Föderatsioonis 503 060 kumõkki. Neist elas Dagestanis 431 736 (14,9% elanikkonnast), Põhja-Osseetias 16 092, Handi-Mansi Rahvusringkonnas 13 849 ja Tšetšeenias 12 221.

Eestis elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 12 kumõkki.

Kumõkid kõnelevad turgi keelte kõptšaki rühma kuuluvat kumõki keelt. Kumõkid on islamiusulised (sunniidid). Kumõkkide asualad paiknevad Kesk-Dagestani eelmäestikes ja tasandikel. Traditsioonilised tegevusalad on niisutuspõllundus, viinamarjakasvatus ja karjandus.

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 30. aprill 2020. Vaadatud 1. juulil 2012.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
2. ↑  Statistikaameti koduleht
**Juta Viire** (aastatel 1942–1974 **Juta Lemits**, aastast 1975 **Juta Sanders**; 28. juuni 1920 Uue-Vändra vald – 12. august 2009 Sydney) oli eesti näitleja.

Ta lõpetas aastal 1934 Võiera algkooli, õppis kaugõppekeskkoolis, lõpetas aastal 1941 Tallinna Konservatooriumi Riikliku Lavakunstikooli.

Juta Viire mängis aastatel 1941–1944 teatris Estonia. 

Aastal 1944 põgenes ta Saksamaale, aastast 1947 elas Austraalias.

Ta on esinenud Sydney Eesti Teatris ja eestikeelseis raadiosaateis ning ingliskeelsetes lavastustes ja show'des.

Isiklikku
---------

Ta oli abielus aiandusarhitekt Enn Lemitsaga.

Rolle
-----

* 1941 Elmer L. Rice'i "Tänav" (Olga Olsen)
* 1942 Aleksis Kivi "Nõmmekingsepad" (Martta)
* 1943 Eduard Vilde "Pisuhänd" (Matilde)
* 1944 Molière "Ebahaige" (Bélina)
* 1952 Louis Verneuil "Saadan" (Charmaine)
* 1961 Tammsaare/Kaarel Söödor "Karin ja Indrek" (Karin)
* 1969 Hugo Raudsepp "Vedelvorst" (Mari)
* 1974 **Ekbaum** "Kiiktool" (Eva)

Kirjandus
---------

* Eesti teatri biograafiline leksikon Tallinn 2000
* Kes on kes? Kes on kus? Kaugete maade eestlased. Lühielulood. Vello Lään. Olion 2011
**Johannes Mitt** (25. jaanuar 1948 – 12. juuli 2013) oli eesti trompetist ja muusikapedagoog.

Ta õppis aastatel 1969–1973 Heino Elleri nimelises Tartu Muusikakoolis trompetit (August Metsa klassis).

Ta oli aastatel 1971–1995 Vanemuise teatri (juba õpingute ajal) trompetirühma kontsertmeister. Heino Elleri nimelises Tartu Muusikakoolis andis ta aastal 1984 tunde kohakaaslasena, kuid aastatel 1994–2011 töötas ta muusikakoolis põhikohaga, õpetades trompeti eriala, ansamblimängu, arranžeerimist ja puhkpillide õpetamise metoodikat ning ka džässilikku arranžeerimist ja improvisatsiooni. Aastatel 1998–2010 oli ta puhkpilliosakonna juhataja.

Peale põhitöö Elleri-koolis on ta juhtinud mitut muusikakollektiivi ja olnud nende dirigent, näiteks Põlva Sümfoniettorkestri, puhkpilliorkestri Forte, Tartu tuletõrjeühingu puhkpilliorkestri, Väägvere Pasunakoori, Senior Swingbandi jm. Ta oli mitmekülgne muusik, kuid tema süda kuulus džäss- ja svingmuusikale.

Kirjandus
---------

* Sirp. 2. august 2013 (nekroloog)
Peter Paul Rubens, Neitsi Maarja taevasseminek.
**Rukkimaarjapäev** (ka: *külvimaarjapäev*) on 15. augustil, kirikukalendris on see neitsi Maarja taevamineku ehk uinumise päev (nimetatakse ka *Assumptio Mariae*), õigeusu kirikukalendris ka Jumalaema Uinumise püha. Rukkimaarjapäev kuulub Eestis vähem tuntud päevade hulka.

Eesti rahvakalendri järgi poolitas rukkimaarjapäev rukkikülviaja. Mõnel pool oligi see rukkikülvi lõpuajaks.. Sellel päeval ei olnud külvamine soovitatav. 

Rukkimaarjapäeval on Kuremäe kloostris, kus asub Jumalaema Uinumise kirik, kuremäepäev ja toimub kirmasetaoline rahvakogunemine.

Eriti tähtis on rukkimaarjapäev setudele, kus selle päeva nimetus on *suur maarjapäev* ehk *uspenie*. Jumalaema Uinumise päev on Petseri kloostri tähtsamaid pühi. Oluline on see päev ka õigeusust mõjutatud alal Peipsi ümbruses.

Viited
------

1. 1 2  Eesti rahvakultuuri leksikon (3. trükk). 2007. Koostanud ja toimetanud Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastus. lk 260
2. ↑   Eesti rahvakalendri tähtpäevade andmebaas (BERTA)  (vaadatud 16.07.2013)
3. ↑  Arvi Ränk. Eesti etnograafia sõnaraamat. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus, 1996. lk 183

Kirjandus
---------

Mall Hiiemäe, "Eesti rahvakalender V", lk 57–72. Eesti Raamat, Tallinn, 1991.

Välislingid
-----------

* Sissekanne Eesti rahvakalendri tähtpäevade andmebaasis (BERTA) (vaadatud 16.07.2013)
Robert Rojas (2019)
**Robert Samuel Rojas Chávez** (sündinud 30. aprillil 1996 Concepciónis) on Paraguay jalgpallur, kes mängib keskkaitsjana Argentina kõrgliigaklubis River Plate ja Paraguay jalgpallikoondises.

Aastatel 2013–2016 kuulus ta Brasiilia klubisse São Paulo, kuid klubi põhimeeskonnas ta ei debüteerinud.

Aastatel 2017–2018 mängis Rojas Paraguay kõrgliigaklubis Club Guaraní.

2019. aasta jaanuaris sõlmis ta nelja-aastase lepingu River Plate'iga. 2021. aastal tuli ta River Plate'iga Argentina meistriks.

Paraguay jalgpallikoondises debüteeris Rojas 5. septembril 2019 mängus Jaapani vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta viis päeva hiljem sõprusmängus Jordaania vastu. Ta kuulus Paraguay koondisse 2021. aasta Copa Américal.

Saavutused
----------

Guaraní
* Copa Paraguay: 2018

River Plate
* Argentina Primera División: 2021
* Copa Argentina: 2019
* Supercopa Argentina: 2020
* Trofeo de Campeones de la Liga Profesional: 2021
* Recopa Sudamericana: 2019

Viited
------

1. ↑  "Robert Rojas: new River Plate player". *caRiverPlate.com.ar* (hispaania). 18. jaanuar 2019. Vaadatud 8. mail 2023.
2. ↑   (vaadatud 13.6.2023)
**Johannes Matthias Lütkens** (16. november / 28. november 1829, Kastrāne, Suntaži kihelkond, Liivimaa kubermang – 28. oktoober / 9. november 1894 Riia) oli usuteadlane ja kirikuõpetaja.

Ta sündis Kastrānes Suntaži kihelkonnas rentniku pojana. Ta õppis aastatel 1840–1848 Riia kubermangugümnaasiumis ja 1849–1852 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. 1855. aastal oli ta prooviaastal Tartu Jaani koguduses. Ordineeriti 24. novembril / 6. detsembril 1856 õpetajaks. 1858. aastal kaitses ta teoloogiamagistri väitekirja.

Aastatel 1856–1865 oli ta Tartu Ülikooli koguduse abipastor ja 1866–1875 sama koguduse pastor. Aastatel 1875–1894 oli ta Riia Peetri koguduse ülempastor.

Ta töötas aastatel 1853–1866 gümnaasiumis usuõpetuse ja heebrea keele õpetajana. Aastatel 1858–1862 oli Tartu Ülikooli usuteaduskonnas praktilise usuteaduse eradotsent ning 1862–1875 dotsent, pidades loenguid ja seminare enamikus teoloogiadistsipliinides.

Tunnustus
---------

* 1883 Tartu ülikooli audoktor

Teoseid
-------

* Luthers Prädestinationslehre im Zusammenhange mit seiner Lehre vom freien Willen (Dorpat: Druck von Heinrich Laakmann, 1858)

Viited
------

1. ↑  Arnold Hasselblatt: *"Album Academicum der Kaiserlichen Universität Dorpat"*, Dorpat: C. Mattiesen, 1889, Matrikkel 3115, lk 391
2. ↑   TÜ õppejõud kuni 1918. Üliõpilased kuni 1918
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib saarest; auriku kohta vaata artiklit Rukkirahu (laev); Herman Sergo romaani kohta vaata artiklit Rukkirahu (Sergo)* |

---

**Rukkirahu** on 9,1 hektari suurune saar Väinameres. Halduslikult asub saar alates 2017 haldusreformist Lääne maakonnas Haapsalu linnas Rohuküla territooriumil.

Saar asub Rohukülast 4 kilomeetrit läänes ja Hobulaiust 4 kilomeetrit edelas.

Saarel esineb rohttaimestikku.

Saarel asub Rukkirahu tuletorn.

Rohuküla–Heltermaa laevatee möödub saarest põhja poolt Rukki kanali kaudu. Laevatee kulgemine on määratletud Rukki kanali poide ja Rohuküla ülemise ning Rohuküla alumise tulepaagi sihiga.

Saar kuulub Väinamere hoiuala koosseisu ja on looduskaitse all.

* Vaade loodestVaade loodest
* Saarekesel kasvavad ka mõned põõsadSaarekesel kasvavad ka mõned põõsad

Viited
------

1. ↑  Rukkirahu Eesti looduse infosüsteemis, vaadatud 16. augustil 2019.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Rukkirahu** |

* Rukkirahu Eesti looduse infosüsteemis
* Rukkirahu 360° aeropanoraam / aerofoto
**Orléans** [or'lean] on linn Prantsusmaal, Centre-Val de Loire'i piirkonna ja Loiret' departemangu keskus.

See on piirkonna *(préfecture de la région)* ja ka departemangu prefektuur (*prefecture*) ehk halduskeskus. Linn on viie kantoni keskus. Asub Loire'i jõe ääres.

Saja-aastase sõja ajal aastatel 1428–1429 oli Orléans prantslaste viimane tugipunkt, mis jäi inglaste piiramisrõngasse. 8. mail vabastasid prantslased Jeanne d'Arci juhtimisel linna piiramisrõngast.

Orléansi Ülikool on asutatud 1306. aastal.

* Orléansi katedraal (Cathédrale Ste-Croix)Orléansi katedraal (Cathédrale Ste-Croix)
* Orléansi plaan ja teda ümbritsevad valladOrléansi plaan ja teda ümbritsevad vallad

Sõpruslinnad
------------

* Suurbritannia Dundee, Šotimaa (1946)
* Itaalia Treviso, Itaalia (1959)
* Saksamaa Münster, Saksamaa (1960)
* Norra Kristiansand, Norra (1973)
* Ameerika Ühendriigid Wichita, Ameerika Ühendriigid (1973)
* Hispaania Tarragona, Kataloonia (1978)
* Prantsusmaa Saint-Flour, Auvergne (1986)
* Jaapan Utsunomiya, Honshū (1989)
* Poola Kraków, Poola (1992)
* Benin Parakou, Benin (1993)
* Rumeenia Lugoj, Rumeenia (1994)

Viited
------

1. ↑  Populations légales 2020

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Orléans** |

* Orléansi koduleht

Orléans'i linnastu 22 valda

Boigny-sur-Bionne – Bou – Chanteau – La Chapelle-Saint-Mesmin – Chécy – Combleux – Fleury-les-Aubrais – Ingré – Mardié – Marigny-les-Usages – Olivet – Orléans – Ormes – Saint-Cyr-en-Val – Saint-Denis-en-Val – Saint-Hilaire-Saint-Mesmin – Saint-Jean-de-Braye – Saint-Jean-de-la-Ruelle – Saint-Jean-le-Blanc – Saint-Pryvé-Saint-Mesmin – Saran – Semoy
**Soome laenud** on eesti keelde soome keelest alates 19. sajandi lõpust tulnud laentüved. 

Muudest laenudest erinevalt on valdav osa soome laene võetud kasutusele teadliku keeleuuenduse protsessi käigus. Mõned laenud on eesti kirjakeelde siiski tulnud ka murrete, peamiselt kirderannikumurde, ja 20. sajandi lõpus Tallinna kõnekeele kaudu. Keeleuuenduse käigus laenatud sõnad kuuluvad peamiselt abstraktsete mõistete valdkonda. Teadlikult kirjakeelde laenatud soome päritolu sõnad on näiteks *aare, anastama, haihtuma, harras, julm, lakkama, masendama, raev, reibas, sangar, solvama, sünge, vaist, vihjama, mehu, retk, tehas*. Murrete kaudu kirjakeelde jõudnud laen on näiteks *kaadama*, Tallinna kõnekeele kaudu näiteks *romu*. Kokku on neid laene eesti keeles Huno Rätsepa järgi 87–96, hilisematel Eesti etümoloogiasõnaraamatu andmetel 196–210.

Vaata ka
--------

* indoiraani laenud eesti keeles
* germaani laenud eesti keeles
* alamsaksa laenud eesti keeles
* saksa laenud eesti keeles
* baltisaksa laenud eesti keeles
* vanarootsi laenud eesti keeles
* rootsi laenud eesti keeles
* slaavi laenud eesti keeles
* vanavene laenud eesti keeles
* vene laenud eesti keeles
* läti laenud eesti keeles

Viited
------

1. 1 2   (vaadatud 21.03.2013)
2. 1 2  Metsmägi, Iris; Sedrik, Meeli; Soosaar, Sven-Erik (2012). Eesti etümoloogiasõnaraamat. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus.