recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Heino Kivihall** (sündinud 11. juunil 1941 Tallinnas) on eesti kalligraaf.

Haridus
-------

Kunstihariduse omandas Heino Kivihall Tartu Kunstikoolis teatridekoratsiooni erialal aastail 1959–1961, kalligraafiat õppis Villu Tootsi kirjakunstikoolis 1969.–1972. aastal.

Tegevus kunstnikuna
-------------------

Heino Kivihall töötas 15 aastat Tallinna linnakalligraafina. Kivihall õpetab kirjakunsti ka ise: alates 1981. aastast Tallinna Rahvaülikooli juures oma stuudios, varem on ta olnud kirjakunsti õpetaja ka Eesti Kunstiakadeemias, Tallinna kunstikolledžis ja Kankaanpää kunstikoolis Soomes.

Heino Kivihall on Kunstnike Kiidu ja Kujundusgraafikute Liidu liige.

Kunstnik on andnud välja laisulekirjade näidiste komplektid "Kirjavara I" ja "Kirjavara II" ning kunstimapi "15 kirjaeksliibrist siiditrükitehnikas". Alates 1970. aastate keskpaigast on ta kujundanud kalligraafiliselt raamatute kaasi. 2016. aastal andis juubelinäituseks "Scriptum" välja ülevaatetrükise "Kalligraafia".

Tunnustus
---------

* 1981 – Eesti Kunstnike Liidu preemia kalligraafialoomingu eest
* 2000 – Kuldraamatu autasu "Scripta manent II" näitusel

Viited
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑

Välislingid
-----------

* Persoonilugu "Eesti Kirikus"
* Juubelinäitus "Scriptum" Vabaduse galerii arhiivis
**Rusikavõitlus** on antiikajal harrastatud spordiala.

Rusikavõitlus tase oli kõrge juba Homerose-aegses Kreekas. 688 eKr võeti rusikavõitlus olümpiamängude kavva.

5. sajandini eKr seoti rusikate kaitseks ümber käte pehmed nahkrihmad, hiljem asendati need punutud nahkkinnastega, millel olid sõrmeotsad paljad. 

Elukutseliste rusikavõitlejate löögi tugevust suurendas kinda paks teravaservaline nahast löögirõngas, millega võis tekitada raskeid vigastusi. Rooma kirjanikud on oma teostes maininud ka metallist nukkidega kindaid. Andmeid täismetallist kinnaste kohta leidub ainult Rooma keisririigi ajast (neid kasutati gladiaatorite võistlustel).

Võistlejad jaotati ainult vanuseklassidesse, kaalu ei arvestatud. Rusikavõitlust ei piiratud ka ajaliselt. See lõppes, kui üks võistlejaist oli löödud võitlusvõimetuks või alistus ise vabatahtlikult.

Arvesse võeti kõik pähe suunatud löögid (sirge löök või haaklöögid kõrvalt ja alt), kuid löögid kehasse olid keelatud. Rusikakaitsed ja võistlusreeglid määrasid võistlusstiili: hinnati kiirust, jalgade liikuvust ja vahekauguse hoidmist. Tabamuste vältimine kõrvalepõigete abil oli sama tähtis kui tabamus ise.

Treeningutel kasutati harjutamiseks liivakotte ja pirnpalle, võisteldi omavahel ning harjutati varjupoksi.
| Medalikohad |
| --- |
| Jaapani esindaja |
|  Olümpiamängud |
| Kolmas koht | 1960 | Kärbeskaal |

**Kiyoshi Tanabe** (jaapanipäraselt **田辺 清**, *Tanabe Kiyoshi*; sündinud 10. oktoobril 1940 Aomoris) on Jaapani endine poksija.

Tanabe sai kärbeskaalus (kuni 51 kg) 1960. aasta Rooma olümpiamängude poksivõistlustel pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale Sergei Sivkole (NSV Liit). 

Tanabe on esimene Jaapani poksija, kes on võitnud olümpiamedali.

Tanabe poksis detsembrist 1963 kuni veebruarini 1967 elukutselisena. Ta osales kokku 22 kohtumisel ning võitis neist 21 (neist 5 nokaudiga) kohtumist ja viigistas 1 kohtumise. Ehkki tema elukutselise karjäär kulges hiilgavalt, pidi ta edasisest poksimisest loobuma, sest tal tekkis silma võrkkesta irdumine ning ta jäi hiljem ühest silmast pimedaks.

Viited
------

1. ↑  17. suveolümpiamängude poksivõistlus. Rooma 1960. Tulemused inglise keeles

Välislingid
-----------

* Kiyoshi Tanabe saidil Olympedia Muuda Vikiandmetes
* Kiyoshi Tanabe saidil BoxRec
**Kivu järv** asub Aafrika idaosas Kongo Demokraatliku Vabariigi ja Rwanda piiril.

Järvest voolab välja Rusizi jõgi, mis ühendab seda Tanganjika järvega. Sealt toimub väljavool omakorda Lukuga jõe kaudu Kongo jõkke ja lõpuks Atlandi ookeani.

Kivu järv on 89 km pikk ja 48 km lai, tema pindala on 2700 km². Järve nõgu asub riftiorus, merepinnast 1460 m kõrgusel. Järve suurim sügavus on 480 meetrit, millega ta on maailmas 15. kohal, ja keskmine sügavus 240 m. Järve maht on 500 km³. Tema valgla suurus on 7000 km². Järve ei suubu suuri jõgesid.

Järves on Kongo DV-le kuuluv 70 km pikkune ja 340 km² suurune Idjwi saar. See on pindalalt maailma 10. järvesaar. Väiksemate saarte seas on Rwandale kuuluvad Bugarura, Iwawa ja Mushungwe saar.

Järve kaldal asub Virunga rahvuspark.

Suurtest linnadest asuvad Kivu järve kaldal Põhja-Kivu pealinn Goma ja Lõuna-Kivu pealinn Bukavu. 

Esimene eurooplane, kes järveni jõudis, oli krahv Adolf von Götzen 1894.

Järve lähedal oli Esimese ja Teise Kongo sõja ning Rwanda genotsiidi tallermaa. Paljud hukkunud visati järve.

Järv satelliidipildil
Danau Kivu

Plahvatusohtlikkus
------------------

Kivu järv on üks kolmest teadaolevast plahvatavast järvest maailmas. Teised kaks asuvad Kamerunis ja on märksa väiksemad. Kivu järve geoloogiline ajalugu näitab, et järvest on elu mitu korda kadunud. Seda protsessi käivitav sündmus on teadmata, aga arvatakse olevat vulkaaniline. Järves on lahustunud 65 km³ metaani ja kui selle saaks ühe aasta jooksul ära põletada, annaks see kogu selle aja jooksul energiat keskmiselt 100 GW. Lisaks on järves lahustunud 256 km³ süsihappegaasi. Plahvatuse korral vabaneb kogu see energia väga lühikese aja jooksul ja lisaks tohutule hulgale mürgistele gaasidele tekib järves tsunami. Kuna järve kaldal asub suuri linnu, siis oleks tulemus katastroofiline. Kui 1986 plahvatas 1,8 km² suurune Nyose järv (vt Nyose järve katastroof), mille kaldal pole inimasulaid, hukkus ometi 1700 inimest ja 3500 karilooma. Enamik neist ei hukkunud otseselt lööklaine ega tsunami tagajärjel, vaid lämbus hapnikuvaeseid gaase sisse hingates. Kivu järve plahvatuse korral võiks hukkunuid olla miljoni ringis.

Järvest on hakatud metaani tootma ja kasutama elektri tootmiseks, samuti pruulikodades. Metaani tootmine on väga lihtne. Järves on metaan sügavates veekihtides suure surve all. Kui sealt vett välja pumbata, langeb selle rõhk oluliselt ja vees lahustunud gaasid tungivad mullidena ise pinnale. Ülejääva vee saab järve tagasi lasta ja see on täiesti puhas. Ühtlasi väheneb järve plahvatusohtlikkus. Peamine probleem on eralduvate gaaside eraldamine üksteisest, sest lisaks metaanile on järvevees lahustunud teisigi gaase, sealhulgas mittepõlev süsihappegaas ja põlev divesiniksulfiidhape.

Viited
------

1. 1 2  Suur maailma atlas, lk 116.
Patrick Roberts (2017)
**Patrick John Joseph Roberts** (sündinud 5. veebruaril 1997 Kingston upon Thamesis) on Inglismaa jalgpallur, kes mängib äärepoolikuna Inglismaa esiliigaklubis Sunderland.

2010. aastal liitus ta Fulhami noortesüsteemiga. Esimese profilepingu sõlmis ta klubiga 2014. aasta veebruaris. Fulhami meeskonnas debüteeris ta Inglismaa kõrgliigas 22. märtsil 2014 mängus Manchester City vastu. Hooajal 2014/15 sai ta Fulhami meeskonnas Inglismaa esiliigas kirja 17 mängu.

2015. aasta juulis sõlmis ta pikaajalise lepingu Manchester Cityga. Ametliku debüüdi tegi ta Manchester City meeskonnas 22. septembril 2015 Inglismaa liigakarika mängus Sunderlandi vastu. Liigadebüüdi tegi ta neli päeva hiljem mängus Tottenham Hotspuri vastu.

Aastatel 2016–2022 oli Roberts Manchester Cityst laenul teistes klubides: aastatel 2016–2018 Šotimaa kõrgaliigaklubis Celtic, hooajal 2018–2019 Hispaania kõrgliigaklubis Girona, hooajal 2019–2020 Inglismaa kõrgliigaklubis Norwich City, aastatel 2020–2021 Inglismaa esiliigaklubis Middlesbrough, hooaja 2020/21 teises pooles Inglismaa esiliigaklubis Derby County ning hooaja 2021–2022 esimeses pooles Prantsusmaa klubis Troyes.

2022. aasta jaanuaris liitus ta Sunderlandiga, kellega sõlmis algselt kuue kuu pikkuse lepingu. Hooaja lõpus kindlus ta klubiga pääsu League One'ist Inglismaa esiliigasse, misjärel sõlmis ta klubiga uue kaheaastase lepingu.

Aastatel 2012–2017 mängis Roberts Inglismaa noortekoondistes. 2014. aastal tuli ta Inglismaa kuni 17-aastaste koondisega Euroopa omavanuste meistriks.

Saavutused
----------

Celtic
* Scottish Premiership: 2015–16, 2016–17, 2017–18
* Scottish Cup: 2016–17, 2017–18
* Scottish League Cup: 2016–17, 2017–18

Inglismaa U-17
* Euroopa kuni 17-aastaste meister: 2014

Viited
------

1. ↑  "Patrick Roberts: Manchester City sign Fulham teenager". Sky Sports. 19. juuli 2015. Vaadatud 19. juulil 2015.
2. ↑  "Manchester City sign Fulham's Patrick Roberts to swell homegrown contingent". *The Guardian*. 19. juuli 2015. Vaadatud 22. augustil 2015.
3. ↑  "Patrick Roberts signs for Sunderland". *safc.com*. 21. jaanuar 2022. Vaadatud 21. jaanuaril 2022.
4. ↑  "Patrick Roberts is here to stay". *safc.com*. 25. juuni 2022. Vaadatud 25. juunil 2022.

Välislingid
-----------

 Patrick Roberts – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Patrick Brown 2019. aastal Charlotte Checkersi mängijana
Patrick Brown AHL-i presidendilt David Andrewsilt Calder Cup'i vastu võtmas
**Patrick Wellington Brown** (sündinud 29. mail 1992 Bloomfield Hillsis, Michiganis) on USA jäähokimängija, kes mängib keskründajana NHL-i klubis Ottawa Senators.

Aastatel 2010–2014 mängis Brown Boston College'i jäähokimeeskonnas.

2014. aasta aprillis sõlmis Brown kaheaastase lepingu NHL-i klubiga Carolina Hurricanes. NHL-is debüteeris Brown Hurricanesi hooaja avamängus 10. oktoobril 2014 New York Islandersi vastu. Esimese värava lõi ta liigas 31. märtsil 2016 mängus New York Rangersi vastu, kuid see jäi ühtlasi tema ainsaks väravaks Hurricanesi meeskonnas. Hurricanesi organisatsiooni kuulus Brown kuni hooaja 2018/19 lõpuni. Suurema osa ajast mängis ta American Hockey League'is (AHL) Hurricanesi tütarklubis Charlotte Checkers. 2019. aastal võitis ta Checkersiga Calder Cup'i, mis on AHL-i vaste Stanley karikale.

2019. aasta juulis sõlmis Brown kaheaastase lepingu Vegas Golden Knightsiga. Suurema osa hooajast 2019/20 mängis ta AHL-is Golden Knightsi tütarklubis Chicago Wolves. Samal põhihooajal sai ta NHL-is kirja ühe mängu, kui lõi 23. veebruaril 2020 värava Anaheim Ducksi vastu. Lisaks osales ta samal hooajal kahes Stanley karika väljalangemismängude mängus. Esimese ringi kolmandas mängus lõi ta värava Chicago Blackhawksi vastu.

2021. aasta oktoobris liitus Brown Philadelphia Flyersiga.. Flyersis mängis ta põhiliselt neljandas ründeliinis lahtivisete võtjana.

2023. aasta märtsis kaubeldi Brown Philadelphia Flyersist Ottawa Senatorsi.

USA jäähokikoondise koosseisus osaleb Brown 2023. aasta maailmameistrivõistlustel.

Tema isa Doug Brown on endine jäähokimängija.

Viited
------

1. ↑  "Canes agree to terms with Patrick Brown". Carolina Hurricanes. 12. aprill 2014. Vaadatud 12. aprillil 2014.
2. ↑  "Flyers announce 2021-22 season opening roster". *NHL.com*. 10. oktoober 2021. Vaadatud 3. märtsil 2023.
3. ↑  Hall, Jordan (4. september 2022). "Flyers center hoping 'bad bounces' are in past, get-to-know-me season is in store". *NBC Sports*. Vaadatud 27. märtsil 2023.
4. ↑  Marrapese-Burrell, Nancy (2. veebruar 2014). "Patrick brown following in famous footsteps at BC". *Boston Globe*. Vaadatud 11. detsembril 2021.
5. ↑  "Wolves Center Patrick Brown Lives Each Game to the Fullest". *Chicago Wolves*. Chicago Wolves Hockey. 7. märts 2020. Vaadatud 18. aprillil 2022.

Välislingid
-----------

* Patrick Brown NHL.com lehel
* Patrick Brown hockeydb.com lehel
|  |
| --- |
|  |
| Medalikohad |
| Maailmameistrivõistlused |
| **Hõbe** | 2016 |  |

**Patrik Laine** (sündinud 19. aprillil 1998 Tamperes) on Soome jäähokimängija, kes mängib NHL-is klubis Columbus Blue Jackets ründajana paremäärel.

Ta alustas karjääri kodumaa klubis Tappara. Soome kõrgliigas tegi ta debüüdi hooajal 2014–15.

2016. aastal valiti ta NHL-i *draft* '​is Winnipeg Jetsi poolt teise valikuna. 

2017. aastal valiti ta NHL-i tähtede mängule.

24. novembril 2018 lõi ta mängus St. Louis Bluesi vastu viis väravat, saades kolmandaks mängijaks pärast hooaega 1997–98, kes seda suutnud on. Enne teda oli ühes NHL-i mängus viis väravat visanud Johan Franzén 2011. aastal.

2021. aasta jaanuaris siirdus Laine Blue Jacketsi.

2016. aasta jäähoki maailmameistrivõistlustel võitis ta Soome jäähokikoondise koosseisus hõbemedali. Ta tunnistati turniiri parimaks Soome mängijaks.

Viited
------

1. ↑  "Võidumängus viis väravat visanud soomlane tõusis NHLi resultatiivseimaks". 25.11.2018. Postimees Sport. Vaadatud 25.11.2018
2. ↑  "Jets trade Laine, Roslovic to Blue Jackets for Dubois in blockbuster". sportsnet.ca. 23.1.2021. Vaadatud 25.1.2021

Välislingid
-----------

* Patrik Laine NHL.com lehel
* Patrik Laine hockeydb.com lehel
Reostaat Tatra T3 trammist, valmistatud 1958 aastal
**Reostaatjuhtimine** on reguleeritavate takistite ehk reostaatide kasutamine elektrimootorite pöördemomendi reguleerimiseks. Võimsuskadu elektriahelas sõltub voolu ruudust, seetõttu on takisti kasutamisel suure vooluga elektriahelates alati suur võimsuskadu. Soojusena eralduv energiakadu on arvutatav vastavalt Joule'i-Lenzi seadusele. Takistis eralduva soojusvõimsuse ajalise ebaühtluse tõttu on eralduva soojuse kasutamine raskendatud ja üldjuhul läheb see kaduma.

Alalisvoolumootorite puhul lülitati reostaat alalisvooluahelasse, faasirootoriga asünkroonmootorite puhul kasutati mitmefaasilist reostaati rootoriahelates. Energiakadu reostaadis sõltub kiirendusprotsesside iseloomust.

Reostaatjuhtimist kasutati elektertranspordis, liftides, kraanades, laevade veoajamites ja mujal. Tänapäeval on kõrgema kasuteguri tõttu reostaatjuhtimise asemel kasutusel impulssreguleerimine jõupooljuhtmuunduritega (vt jõuelektroonika).

Vaata ka
--------

* Elektriajam

Viited
------

1. ↑   Research of Trams Traction Drives / J. Joller, 1998
Reomäe Apostel Andrease kirik. Vaade läänest
Reomäe kiriku sisevaade
**Reomäe Apostel Andrease kirik** on õigeusu kirik Saare maakonnas Saaremaa vallas Reo külas.

Kirikut kasutab Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku Reomäe Apostel Andrease kogudus.

Ajaloost
--------

Reomäe õigeusu kogudus asutati 1849. aastal peamiselt Valjala ja Püha kihelkonna õigeusklikele. Kuni 1853. aastani tunti seda kogudust Kaarma õigeusu kogudusena. Aastatel 1854–1873 üüris kogudus oma tegevuseks Reo kroonumõisa vana puuhoonet. Sel ajal oli Reo õigeusu koguduses üle saja liikme.

Kirik
-----

Reomäe kirikuhoone projekteeris Riia arhitekt Heinrich Scheel. Paekivist seintega Kreeka risti kujuline suure keskkupli ja nelja väiksema kuppeltorniga pühakoja pühitses 1873. aasta 30. novembril apostel Andrease (Andreas Esikutsutu) auks Riia ja Miitavi ülempiiskop Veniamin (Karelin). Kiriku kaitsepühaku apostel Andrease mälestuspäev on 13. detsember. Kiriku kujusein (ikonostaas) pärineb 1888. aastast.

Püha Eelkäija nunnaklooster (skeeta)
------------------------------------

Pärast taasühinemist Konstantinoopoli patriarhaadiga 1996. aastal pühitses Tallinna ja kogu Eesti metropoliit Stefanus Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku esimese sõjajärgse kloostri (skeeta) 2009. aasta juunis Saaremaal Öörikul. Kloostri esimeseks elumajaks renoveeriti 19. sajandist pärit preestrimaja. Omandivaidluste tõttu otsustas EAÕK sinod 2010. aastal, et skeeta kolib tulevikus Reo külla Pihtla vallas. Reomäe kiriku endine preestrimaja ehitati ümber kloostrihooneks. 2012. aastast kasutas Püha Eelkäija Skiita teenistustel Reomäe õigeusu kirikut. 2023. aasta 1. märtsil lõpetas klooster nunnade puuduse tõttu Eestis tegevuse ning Reomäel elanud nunnad kolisid emakloostrisse Kreekas.

Koolid
------

Venemaa keiser kinnitas usuvahetuskiikumise algusjärgus 25. aprillil 1845 instruktsiooni, mis nägi ette õigeusu koguduste juures kihelkonnakoolide loomist.1889. aastal pühitseti Vana-Lõve mõisahoones kool-palvela. Kuni 1918. aastani tegutsesid õigeusu koolid Pihtlas, Siiksaares, Jööril ja Haeskas.

Kalmistu
--------

Reomäe õigeusu kalmistu rajati samaaegselt Reomäe Apostel Andrease kirikuga ja võeti kasutusele 19. sajandi keskel. Kalmistu on kasutusel tänaseni. Sinna on aegade jooksul maetud koguduse liikmeid ja vaimulikke, sh ülempreester Vassili Verlok.

Vaata ka
--------

* Pihtla vald
* Pihtla mõis
* Reo mõis
* Piila Peaingel Miikaeli kirik
* Kuressaare Püha Nikolai kirik

Kirjandus
---------

* "Koguteos Saaremaa II köide". TTÜ Kuressaare Kolledž. Kirjastus Koolibri. Tallinn, 2007; lk 429–434; lk 924–926
* Jaanus Plaat, "Saaremaa kirikud, usuliikumised ja prohvetid 18.-20. sajandil". Eesti Rahva Muuseum, Tartu, 2003; lk 136–140; lk 288–289
* Martin Toon. "EAÕK Kuressaare Püha Nikolai koguduse ajalugu". Kuressaare, 1997. AS Terbo, Tallinn, 1997. lk 4–5; lk 69
* Jaanus Plaat/Arne Maasik. "Õigeusu kirikud, kloostrid ja kabelid Eestis": Eesti Kunstiakadeemia. Tallinn, 2011; lk 508–511; lk 838–842

Välislingid
-----------

* Teeliste kirikud 2012



1. ↑  "Reomäe nunnad kolivad Saaremaalt ära Kreekasse". *Saarte Hääl*. 15. veebruar 2023. Vaadatud 7. juulil 2023.
Koralpe keskosa koos Große Speikkogeliga vaadatuna läänest
**Koralpe** (sloveeni: *Golica* või *Gola planina*), mida nimetatakse ka *Koralmiks*, on mäestik Lõuna-Austrias, mis eraldab Kärnteni liidumaa idaosa Steiermargi liidumaa lõunaosast. Mäestiku lõunaosad ulatuvad Sloveeniasse. Põhjast lõunasse kulgedes kuiveneb see Lavanti jõkke läänes ja Sulmi jõkke idas. Selle kõrgeim tipp (2140 m) on Große Speikkogel, populaarne matkasihtkoht ja ka sõjaväelise radari õhuruumi jälgimise sõlm. Lõunas, Sloveenia territooriumil, külgneb see Poßrucki mäestikuga.

Koralpe koosneb enamasti moondekivimitest, millest mõned osad pakuvad geoloogidele ja poolvääriskivide kogujatele märkimisväärset huvi. *Weinebenes* ja selle ümbruses (samuti populaarne puhke- ja matkapiirkond) leidub pegmatiite, mis sisaldavad märkimisväärses koguses spodumeeni, muutes selle piirkonna Euroopa suurimaks teadaolevaks liitiumimaardlaks. Kvarts ja päevakivi koos tihedate metsadega andsid varasematel aegadel aluse klaasi- ja portselanitööstusele.

Praegu ehitatav Koralmi raudtee ühendab 2022. aastaks Koralmi tunneli kaudu läbi Koralpe liidumaapealinnad Klagenfurdi ja Grazi.
San Francisco pärast maavärinat ja sellele järgnenud tulekahju
**1906. aasta San Francisco maavärin** oli 18. aprillil 1906 USA-s California põhjarannikul toimunud maavärin. Selle tugevuseks 
magnituudides on pakutud 7,7–8,3. Maavärin toimus kohaliku aja järgi kell 5.12 hommikul.

San Francisco asus San Andrease murrangu kohal maavärina epitsentris. San Andrease murrang nihkus maavärinaga umbes 430 kilomeetrit. Maavärin kestis umbes 45 sekundit ja maa nihkus selle käigus kohati kuni kuus meetrit. Maavärinat oli tunda lõunas kuni Los Angeleseni ja põhjas Coos Bayni Oregonis.

Kõige tõsisemalt sai maavärinas kannatada San Francisco linn. Tugevaid purustusi said ka muu hulgas San Jose, Salinas ja Santa Rosa. Maavärin põhjustas San Franciscos ulatuslikke tulekahjusid, mis kestsid kolm päeva ja puhkesid üle linna. Tulekahjud said alguse purunenud gaasijuhtmetest. Tulekahjus hävis üle 28 000 hoone, millest ainult umbes 3170 olid telliskivimajad. Kokku hävis vara 400 miljoni dollari eest. Kodutuks jäi üle poole linna elanikest. Paljud neist asusid elama lähedal asuvasesse Oaklandi linna, kus elanike arv kasvas paari aastaga kaks korda. Maavärinas ja sellele järgnenud tulekahjus hukkus umbes 3000 inimest. 

San Francisco tules

Viited
------

1. 1 2  "Where can I learn more about the 1906 Earthquake?" Berkeley Seismological Laboratory
2. ↑  "1906 Earthquake: What was the magnitude?" USGS Earthquake Hazards Program – Northern California
3. 1 2  "San Francisco maavärin". Originaali arhiivikoopia seisuga 24. aprill 2016. Vaadatud 4. detsember 2016.
4. ↑  "San Francisco earthquake of 1906". *Encyclopædia Britannica*

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **1906. aasta San Francisco maavärin** |
Tongji Ülikool
Maglev
**Tongji Ülikool** (hiina lihtsustatud kirjaviisis 同济大学, traditsioonilises kirjaviisis 同濟大學, pinyinis Tóngjì Dàxué) on üks Hiina Rahvavabariigi vanemaid tänapäevaseid ülikoole, mille 1907. aastal rajasid Shanghais Saksamaa valitsuse toel Saksa arstid. 

2011. aastal on Tongji Ülikoolis umbes 50 000 üliõpilast ja 4200 akadeemilist töötajat. 2007. aasta 1. septembril oli ülikoolis 30 000 üliõpilast ja 8000 töötajat. Ülikool on Hiina haridusministeeriumi otsealluvuses ning seda rahastab keskvalitsus. 

Eriti kõrgelt on hinnatud Tongji inseneriteadus; sealsed arhitektuuri, linnaplaneerimise ja tsiviilinseneriteaduse osakonnad on aastakümneid olnud Hiina ülikoolide seas esikohtadel. Maailma tippülikoole reastava QS Rankingu 2010. aasta edetabelis on Tongji ülikool 388. kohal.

Tongji ülikoolil on kaheksa keskust koostööks välisriikide ülikoolidega, neis toimivad ühised õppekavad ja -programmid. Keskuste eesmärk on tihendada ülikoolidevahelisi kontakte ning pakkuda välisriigi ettevõtetele platvormi, sisenemaks Hiina turule.

Välislingid
-----------

* Tongji Ülikooli koduleht
Korallisaared Seišellides
**Korallisaared** ehk **Outer Islands** on Seišellidele kuuluvad korallsaared India ookeanis.

Korallisaared hõlmavad Seišellide kesk- ja lõunaosa, ulatudes peasaarest Mahést umbes 1150 km kaugusele. Saared ei kuulu ühtegi Seišellide ringkonda.

Paljud saarterühma kuuluvatest saartest on atollid. Saared on madalad ning väheviljaka pinnasega. Magedat vett leidub vähe.

11 saart on asustatud; suurim asustus on Coëtivy saarel. Korallisaarte kogupindala on 211,3 km², mis moodustab Seišellide pindalast 46%. Rahvaarv moodustab Seišellide rahvaarvust aga vaid 2%.

Korallisaared koosnevad viiest saarterühmast:

* Lõuna korallisaared (Plate'i ja Coëtivy saar), pindala 10 km²
* Amirandid (3 atolli ja 8 liivasaart), pindala 10 km²
* Alphonse'i saared (Alphonse'i atoll ja Saint François' atoll), pindala 2 km²
* Aldabra saared (Aldabra atoll, Assomptioni saar, Cosmolédo atoll, Astove'i saar), pindala 176 km²
* Farquhari saared (Farquhari atoll, Providence'i atoll, Saint Pierre'i saar), pindala 11 km²

Korallisaarte hulka võidakse lugeda ka Mauritiusele kuuluvad Agalega saared ja Prantsusmaale kuuluv Glorieuses.

Välislingid
-----------

 Korallisaared – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Vaatetorn (2021)Pikkanõmme vaatetorn
**Pikanõmme vaatetorn** (ka *Majakivi vaatetorn*) on puitkonstruktsiooniga vaatetorn, mis on ehitatud Pikanõmme luite laele (33 m üle merepinna).

Torn on 24,5 m kõrgune, kaheksanurkse põhiplaaniga, ülespoole ahenev ning puitsõrestikkonstruktsiooniga, mille välimiste postide tsentrite vahe alusel on 3,30 m ja vaateplatvormi katuse juures 2,18 m.

2018. aastal vaatetorn rekonstrueeriti. Uue torni projekteeris Inseneribüroo Urmas Nugin OÜ. Varasem puitsõrestiktorn oli 13,5 m kõrgune.

* Varasem torn, vaade lõunast (2009)Varasem torn, vaade lõunast (2009)
* Varasem torn, vaade põhjast (2009)Varasem torn, vaade põhjast (2009)
* Vaade Aabla rabastVaade Aabla rabast
* Vaade torni tipust Aabla rabaleVaade torni tipust Aabla rabale
* Vaade torni tipust Kolga laheleVaade torni tipust Kolga lahele

Vaata ka
--------

* Majakivi-Pikanõmme loodusõpperada (7 km) ja vaatetorn

Viited
------

1. 1 2  RMK: Majakivi-Pikanõmme õpperada. RMK, vaadatud 2.02.2021.
2. ↑  Majakivi vaatetorn. Inseneribüroo Urmas Nugin, vaadatud 2.02.2021.
**Pikaokkaline diadeemsiilik** (*Diadema setosum*) on merisiilikute klassi, lihthambaliste seltsi, diadeemsiiliklaste sugukonda kuuluv meresiilik. Sellele liigile on iseloomulikud väga pikad ja teravad ogad, mille tippudes on mürk. Teistest liikidest eristavaks tunnuseks on viis valget täpikest – suguplaati, mis paiknevad looma kehal. Vaatamata sellele, et pikaokkalise diadeemsiiliku oga torge on valus ning sellest tekib nahas põletik, ei ole ta inimesele eluohtlik.

Kirjeldus
---------

Pikaokkalisel diadeemsiilikul on merisiilikutele iseloomulik anatoomiline ehitus. *Diadema setosum* on musta värvi, päraku ümbrus on oranž. Keha läbimõõt ulatub 70 millimeetrini ning see on dorsoventraalselt veidi lamenenud. Keskmine kaal on vahemikus 35–80 g. Pikaokkalise diadeemsiiliku peened ja teravad okkad on tavaliselt musta ja mõnikord pruuni värvi. Okaste pikkus võib ulatuda kuni 70 sentimeetrini. Okaste pinnal paikneb mürginäärmete nõre, mille mürk kutsub esile mädanikku. Dekoratiivse välimuse pärast peetakse diadeemsiilikuid akvaariumites.

Levik ja elupaik
----------------

Pikaokkaline diadeemsiilik elab Vaikses ookeanis kuni 70 meetri sügavusel, kõige sagedamini 10–30 m vahel. Levila ulatub Aafrika rannikult kuni Hawaii ja Austraalia meredeni. Mõned liigid leitud ka Jaapanis. Pikaokkaline diadeemsiilik asustab üldiselt korallrahusid, kuid samuti leidub neid liiva ja veeristega laguunides.

Hongkongis asustab pikaokkaline diadeemsiilik veealuseid karisid ja tema populatsioonitihedus on üks isend 3,4 ruutmeetri kohta. Osalt peetakse sedavõrd suurt asustustihedust loomulikuks, kuid osaliselt võib see olla tingitud pikaokkalise diadeemsiiliku peamise loodusliku vaenlase, *Choerodon schoenleinii*, arvukuse vähenemisest ülepüüdmise tagajärjel.

Bioloogia
---------

Evolutsiooniliselt peetakse *Diadema setosum*’it perekonna Diadema üheks vanimaks teadaolevaks merisiilikuliigiks.
On teada, et liik võib kududa nii aasta jooksul kui ka hooajaliselt sõltuvalt populatsiooni asukohast ning 25 Celsiuse kraadist soojem vesi on optimaalseim temperatuur merisiiliku paljunemiseks. Ekvatoriaalsed populatsioonid erinevad Pärsia lahe populatsioonidest selle poolest, et ekvatoriaalsetel populatsioonidel toimud kudemine aasta jooksul kindlatel aegadel kuid Pärsia lahe populatsioon kudub ainult aprilli algusest mai lõpuni.
*Diadema setosum* on mürgine merisiilik, kuid tema mürk on inimestele surmatu. Mürgistus põhjustab turset ja tugevat valu, mis hajub mitmeid tunde. Merisiiliku okaste pinnal asuvad tahapoole suunatud ogakesed, mille tõttu nende eemaldamine toimub ainult väljalõikamise teel. Lisaks on merisiiliku ogad väga nõrgad ning purunevad lihtsasti.

Kirjandus
---------

* Bronstein, O. 2016. "Reproduction of the long-spined sea urchin *Diadema setosum* in the Gulf of Aqaba - implications for the use of gonad-indexes". *Sci. Rep.* Volume 6. Article number: 29569 (2016). Available at. Last accessed in November 2017.
* Giljarov, M. S. Krõžanovski, O. L. & Mamajev, B. M. 1984. *Loomade elu*. III köide. Tallinn: Punane täht.

Välislingid
-----------

* 
* Diadema setosum. In: Kroh, A. & Mooi, R. (2012) World Echinoidea Database. WoRMS.
Pedro Henrique (2014)
**Pedro Henrique Konzen Medina da Silva** (sündinud 16. juunil 1990 Santa Cruz do Sulis) on Brasiilia jalgpallur, kes mängib äärepoolikuna Brasiilia kõrgliigaklubis Internacional.

Ta alustas klubikarjääri kodulinnaklubis Futebol Clube Santa Cruz. Klubikarjääri algusaastatel kuulus ta veel sellistesse Brasiilia klubidesse nagu Avaí, Grêmio, Avenida ja Caxias.

2012. aasta jaanuaris sõlmis ta lepingu Šveitsi kõrgliigaklubiga FC Zürich. Šveitsis tegi ta silmapaistva hooaja 2013/14, mil lõi üheksa väravat (enne seda oli pooleteise hooajaga löönud vaid kaks väravat).

2014. aasta juunis sõlmis ta nelja-aastase lepingu Prantsusmaa kõrgliigaklubiga Rennais.

2017. aasta jaanuaris siirdus ta Kreeka kõrgliigaklubisse PAOK. Hooajal 2017/18 oli ta laenul Aserbaidžaani kõrgliigaklubis Qarabağ. Hooaja 2018/19 esimeses pooles oli ta laenul Kasahstani kõrgliigaklubis FC Astana. 30. augustil 2018 lõi ta Astana meeskonnas UEFA Euroopa Liiga kvalifikatsiooniringi korduskohtumises värava Küprose klubi APOELi vastu ning realiseeris penaltiseerias penalti, mis viis Astana Euroopa Liiga alagrupiturniirile. 2019. aasta jaanuaris naasis Pedro Henrique PAOK-i ja tuli samal hooaja klubiga Kreeka meistriks.

Aastatel 2019–2021 mängis ta Türgi kõrgliigaklubis Kayserispor ja hooajal 2021/22 samasse liigasse kuuluvas Sivassporis.

2022. aasta aprillis sõlmis ta kaheaastase lepingu Internacionaliga. 11. juunil 2022 lõi ta penaltist värava Flamengo vastu – see oli üldse tema esimene värav Brasiilia kõrgliigas.

Saavutused
----------

Zürich
* Šveitsi karikas: 2013–14

PAOK

* Kreeka Super League: 2018–19
* Kreeka karikas: 2016–17, 2018–19

Qarabağ
* Aserbaidžaani kõrgliiga: 2017–18

Astana FC
* Kasahstani kõrgliiga: 2018

Sivasspor
* Türgi karikas: 2021–22

Viited
------

1. ↑   (vaadatud 30.6.2022)
**Pederastia** on kuriteoliik. 

Kristlikus Euroopas oli pederastia kuni hiljutise ajani kriminaalkuritegu.[*viide?*]

Eestis
------

See oli keelatud Vene seadustes ja 1935. aastal jõustunud kriminaalseadustikus, mis nägi pederastliku teo eest raskendavatel asjaoludel ette isegi sunnitöö mitte üle kaheksa aasta (§ 479). 

Selleaegses kohtumeditsiinis mõisteti pederastiat anaalse seksuaalaktina kahe mehe vahel, kus üks pool etendab aktiivset (pedikaator), teine aga passiivset osa (patikus). Aktiivsel poolel võib sellise käsitluse puhul harva täheldada objektiivseid leide, mis tõestaks sugulist vahekorda: enamasti võib leida ainult nahamarrastusi sugutil või ka rooja eesnaha ja sugutiluki vahelt; patikusel võib leiduda erosiooni märke päraku limaskestal, mõnikord ka spermat pärakus.

Eesti NSV Kriminaalkoodeksi § 118 oli kaudne tõlge Vene NFSV kriminaalkoodeksist, kus see oli tähistatud venekeelse sõnaga "*мужеложство*" (VNFSV KrK §121); karistusena oli vastavates paragrahvides ette nähtud 2 kuni 10 aasta pikkune vabadusekaotus. Eesti NSV viljeldud kriminaalõigus käsitas pederastia terminit samuti ainult anaalseksi ehk suguühet päraku kaudu, mitte meestevahelise sugulise vahekorra üldises tähenduses.

Eestis oli pederastia kuritegu kuni maini 1992.

Viited
------

1. ↑  Gerhard Rooks. "Kohtuarstiteadus". Tartu 1938
2. ↑  Gerhard Rooks. "Kohtuarstiteadus". Tartu 1938. Lk 305
3. ↑  Ilmar Rebane (koostaja), Eesti NSV Kriminaalkoodeks: kommenteeritud väljaanne. Tallinn 1980. Lk 387
**Heinkel He 113** oli propaganda ja desinformeerimise eesmärgil välja mõeldud Saksa hävituslennuk. Tegelikult ei olnud sellist lennukit olemas, avaldatud fotodel olid Heinkel He 100D-1 lennukid. Number ei olnud siiski juhuslik – He 100 oleks pidanud saama tähiseks He 113, kui Ernst Heinkel ei oleks oma mõjuvõimu kasutades kaubelnud sellele ilusamat numbrit.

1940. aastal avaldati mitmes Saksamaa väljaandes fotod justkui relvastuses olevast uuest öisest hävituslennukist Heinkel He 113. Luftwaffe ajakiri Der Adler väitis, et lennuk oli ennast igati heast küljest näidanud lahinguis Norra ja Taani kohal. Artikli juures avaldatud fotodel olnud lennukeid väideti "ühte meie öiste hävituslennukite üksusesse" kuuluvaiks. He 100 lennukid ei olnud tegelikult öölendudeks varustatud.

Ei ole päris selge, kas selle infooperatsiooni eesmärgiks oli tugevdada oma riigi kodanike moraali brittide öiste pommirünnakute algamise puhul või sooviti hirmutada vastast. Küll suudeti aga eksitada liitlaste luuret. He 113 ilmus vastaspoole luureandmetesse kui tootmises ja kasutuses olev lahingulennuk. Teatati nendega toimunud õhulahinguist ja isegi neis allatulistatud lennukeist. NSV Liidus olid lennuväele trükitud välismaiste lennukite teatmikes kirjas mõlemad tüübid, nii He 100 kui ka He 113.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Heinkel He 113** |
**Heino Kersna** (23. september 1922 Tallinn – 6. september 2007) oli eesti raamatugraafik ja kirjakunstnik.

1937. aastal asus õppima Riigi Kunsttööstuskooli litograafia- ja tsinkograafia osakonda, lõpetas 1943 Tallinna Kujutava ja Rakenduskunsti Kooli ning 1949 Tallinna Riikliku Tarbekunsti Instituudi kunstnik-graafikuna. Tema õpetajateks olid Günther Reindorff ja Paul Luhtein. 1947–1966 töötas ta ajakirja Pilt ja Sõna ning 1966–1978 ajakirja Horisont kunstilise toimetajana.

Heino Kersna andis märkimisväärse panuse eesti raamatukujundusse. Tema kujundas ENE (1968–1978) ja mitu muud teatmeteost, romaanisarjad "Varamu" (1971), "Sajandi sada romaani" (1986), "Nobeli laureaate" (1989), "Põhjamaade romaane" (1997), eesti luule antoloogia "Sõnarine" (4 kd, 1989–1995), kirjanike teoste sarjad (Lilli Prometi "Teosed", 6 köidet 1980–1983) ja üksikköiteid. Üldine imetlus sai osaks Umberto Eco romaani "Roosi nimi" kujundusele (1997). 

Raamatute kõrval kujundas ta arvukalt auaadresse, diplomeid, laulupeomärke ja -medaleid, nahkköiteid jne. 

1960. aastatest tegi Heino Kersna koostööd Eesti Kunstimuuseumiga. Ta kujundas muuseumi tarbeks näitusekatalooge, plakateid ja kutsekaarte.

Tunnustus
---------

* 1983 – Eesti NSV teeneline kunstnik

Allikas
-------

* In memoriam Heino Kersna
**Heino Elleri nimeline muusikapreemia** ehk **Elleri muusikapreemia** on Eesti Teatri- ja Muusikamuuseumi (ETMM) poolt antav muusikapreemia. Preemia antakse kas noorele heliloojale või isikule, kes on andnud suure panuse Heino Elleri loomingu tutvustamisse.

Muusikapreemia antakse välja Elleri helitööde ettekannetest Eesti Autorite Ühingu kaudu kogutavat rahast. 

Preemiaid hakkas ETMM välja andma 1998. aastal. Preemia saaja kuulutatakse välja 7. märtsiks, Heino Elleri sünniaastapäevaks. Lisaks rahalisele preemiale antakse laureaadile mälestusesemena lleri enda voolitud jalutuskepp. Aastatel 2012–2016 preemiat välja ei antud. 

2017. aasta preemia laureaadiks valiti viimaste aastate heliloomingu väljapaistva taseme ja teoste edu eest noor helilooja Liisa Hirsch. Lisaks preemiale otsustati sel korral välja anda ka Heino Elleri nimeline auhind, mille pälvis plaadifirma Toccata Classics kaudu Eesti muusikat tutvustav Martin Anderson. Preemia ja auhind antakse üle Heino Elleri 130. sünniaastapäeval G. Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis.

**Heino Elleri muusikapreemia laureaadid**| Aasta | Laureaadid |
| --- | --- |
| 1998 | Heljo Sepp |
| 1999 | Toomas Trass, Juha Kangas (Soome) |
| 2000 | Helena Tulve, Mart Humal |
| 2001 | Tõnu Kõrvits, Sunho Kim (Lõuna-Korea) |
| 2002 | Timo Steiner, Aleksandra Juozapėnaitė-Eesmaa, Tõnu Kaljuste |
| 2003 | Galina Grigorjeva, Tallinna Keelpillikvartett (koosseisus Urmas Vulp, Olga Voronova, Toomas Nestor, Henry-David Varema) |
| 2004 | Mirjam Tally, Märt-Matis Lill |
| 2005 | Tõnis Kaumann |
| 2006 | Ülo Krigul, Vivian Tordik |
| 2007 | Mart Siimer, Alo Põldmäe |
| 2008 | Tatjana Kozlova |
| 2009 | Tauno Aints, Reet Remmel, Mart Humal, Rein Seppius |
| 2010 | Tiia Järg |
| 2011 | Sten Lassmann |
| 2017 | Liisa Hirsch |
|

Vaata ka
--------

* Heino Elleri Suur Auhind

Viited
------

1. ↑   (vaadatud 12.02.2019)
2. ↑  Heino Elleri nimeline muusikapreemia, Eesti Teatri- ja Muusikamuuseum, vaadatud 2. jaanuar 2013
3. ↑  Heino Elleri nimelise muusikapreemia laureaat on selgunud. - Teatri ja Muusikamuuseumi pressiteade, 6.03.2017
4. ↑  Tallinna Keelpillikvartett. Eesti Muusika Infokeskus.

Välislingid
-----------

* Preemia koduleht
Blade Nzimande (2011)
**Bonginkosi Emmanuel "Blade" Nzimande** (sündinud 14. aprillil 1958 Edendale'is) on Lõuna-Aafrika Vabariigi poliitik, alates 1998. aastast on ta Lõuna-Aafrika Vabariigi Kommunistliku Partei peasekretär.

1980. aastal lõpetas ta Natali Ülikooli Pietermaritzburgis psühholoogia erialal, 1981. aastal sai magistrikraadi tööstuspsühholoogia erialal ning 1993. aastal doktorikraadi tööstuse ja töö uuringute ajal.

Nzimande astus Lõuna-Aafrika Vabariigi Kommunistlikku Parteisse 1988. aastal, partei peasekretäriks valiti ta 1998. aasta juulis. Ta on ka Aafrika Rahvuskongressi Rahvusliku Täitevkomitee liige.

Blade Nzimande oli 11. maist 2009 kuni 17. oktoobrini 2017 Lõuna-Aafrika Vabariigi kõrghariduse ja kutseõppe minister. 28. veebruarist 2018 kuni 29. maini 2019 oli ta Lõuna-Aafrika Vabariigi transpordiminister. Lühiajaliselt oli ta 2018. aasta 13. novembrist kuni 22. novembrini siseasjade ministri kohusetäitja.

Alates 30. maist 2019 on Blade Nzimande kõrghariduse, teaduse ja tehnoloogia minister.

Viited
------

1. ↑  Blade Nzimande Biography, Publication informationcradle.com
2. ↑  Know your Minister - Minister Angie Motshekga and Minsiter Blade Nzimande vukuzenzele.gov.za
3. ↑  Emmanuel Bonginkosi Nzimande South African History Online
4. ↑  Seitiso Ntlothebe:A reformed Blade Nzimande: The ‘Moral Evangelist’ Lerabele, 13. november 2017
5. ↑  Roy Cokayne:Transport challenges for Blade Nzimande IOL, 28. veebruar 2018
6. ↑  Transport congratulates Minister Mbalula and Deputy Minister Magadzi on their appointments South African Government, 31. mai 2019
7. ↑  South Africa. Ministries, etc. rulers.org
8. ↑  DHET ​​​​​Leadership​. Minister of Higher Education, Science and Technology Department: Higher Education and Training. Republic of South Africa
Edelavaade kalmistule ja sealsele kirikule.  
Foto: Țetcu Mircea Rareș, 6. aprill 2013
**Botorca kalmistu** (rumeenia keeles *Cimitirul Botorca*) on kalmistu Transilvaanias, tänapäeva haldusjaotuse järgi Rumeenias Mureși maakonna Târnăveni linna halduspiirkonnas (kuni 2002. a-ni Gănești vallas) Botorca külas. 

Kalmistu on rajatud 20. sajandi I poolel. Kalmistul paiknev õigeusu kirik on ehitatud 20. sajandi lõpus. 

Kalmistu on tähelepanuväärne eri aegadest pärit betoonist hauatähiste tõttu, mis vaatamata vormide mitmekesisusele on küllaltki ühtse kujunduslaadiga.

Pildid
------

Foto: Robert Treufeldt, 19. mai 2011

* Vaade peaväravast kalmistukirikuleVaade peaväravast kalmistukirikule
* Kalmistukiriku esikülgKalmistukiriku esikülg
* Vaade kalmistukirikust peaväravaleVaade kalmistukirikust peaväravale
* Betoonhauatähised kalmistulBetoonhauatähised kalmistul

Viited
------

1. ↑  Botorca kirik lehel *Biserici.org*. Rumeenia keeles

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Botorca kalmistu** |
**Pähkinäsaari rahu** (tuntud ka: **Nöteborgi rahu** ja **Orešeki rahu**) oli 1323. aasta 12. augustil, tänapäeva Schlüsselburgis (rootsi: *Nöteborg*, soome: *Pähkinäsaari*) sõlmitud rahuleping, millega määrati esimest korda ära Novgorodi vabariigi ja Rootsi vaheline idapiir.

Rootsi ja Novgorodi valduste piirijoon Pähkinäsaari rahulepingu alusel

Nimi
----

Rahulepingul ei olnud algul eraldi nime – seda nimetati sõlmimise ajal lihtsalt poolte "alaliseks rahuks". Paljudes keeltes on lepingu nimi Nöteborgi rahu, sest sellist nimekuju kasutati rootsikeelsetes ürikutes. Venelased nimetavad lepingut Orešeki rahuks. Nii Nöteborg kui ka Orešek on Schlüsselburgis asuva kindluse nimi vastavalt rootsi ja vene keeles.

Rahulepingut on nimetatud ka Pähkinäsaari rahuks, sest Pähkinäsaariks kutsusid soomlased saart, mille peale kindlus oli ehitatud.

Sisu
----

Piir Pähkinäsaari rahu järgi
Lepingu originaaltekst on hävinud. Lepingust on alles osalised koopiad vene, rootsi ja ladina keeles, kuid nende sisu ei ole täpselt sama.

Lepingu sõlmimisel olid abiks Hansa Liidu vahemehed, et lõpetada Rootsi-Novgorodi sõjad. Vürst Juri Danilovitš loovutas Rootsile kolm Karjala kihelkonda ja vastutasuks lubas Rootsi mitte sekkuda Novgorodi ja Narva vahel asetleidvatesse konfliktidesse. Mõlemad osapooled lubasid ka, et ei ehita piiri lähedusse kindlusi.

Lepingu järgi hakkas piir jooksma Viiburi kindlusest ida ja põhja pool, kulgedes mööda Sestra (sm k Rajajoki, Sestarjoki) ja Voltšja (sm k Saijanjoki) jõge, poolitades Karjala maakitsuse ning seejärel läbides Savo maakonna ja lõpuks jõudes Pyhäjoki jõe juures Botnia laheni välja. Lepingu sõlmimisel peeti Viiburi kindluse tõttu tähtsaks lõunapoolse piirilõigu paiknemist. Läbi kõnnumaa kulgevat piirilõiku peeti Karjala piirilõigust vähem tähtsaks. Ajaloolased on arvamusel, et leping oleks nii Rootsile kui ka Novgorodile andnud ühise kontrolli Pohjanmaa ja Lapi maakonna üle.

Järelm
------

Läänemeresoome hõimudele, kelleks olid hämelased, karjalased ja soomlased ning kes jäid kummalegi poole piiri elama, rahu sõlmimisel sõnaõigust ei antud. Rahuleping ei kehtinud kuigi kaua, sest Rootsi hakkas Põhjalahe põhjakalda vastu huvi tundma ja kahtlustatakse, et rootslased võisid selle nimel paar aastat hiljem lepingut võltsida, et oma tahtmine saavutada. Lisaks ehitas Rootsi Uleåborgi (sm k Oulu) ja Olofsborgi (sm k Olavinlinna) kindlused, mis asusid lepingu kohaselt Novgorodile kuulunud maa-alal.

Vastaspool keeldus kuni 1595. aastani lepingu Rootsi versiooni tunnustamast, aga Täyssinä rahuga tunnistati Rootsi versioon lepingutekstist õigeks. Siiski olid rootslased ammu enne lepet võtnud üle suured alad Novgorodi poolel ja sealhulgas ka Pohjanmaa ja Lapi maakonna. Tänapäeval asub Soome Vabariik suurel osal Pähkinäsaari rahuga Rootsile määratud territooriumil, millele lisanduvad põhjapoolsed alad.

Viited
------

1. ↑  Nöteborgsfreden och Finlands medeltida östgräns. Andra delen.
**Kaarin Riives-Kaagjärv** (aastani 2000 **Kaarin Riives**, sündinud 28. augustil 1942 Tartus) on eesti matemaatik.

Elulugu
-------

Ta on lõpetanud aastal 1960 Tartu 5. Keskkooli, 1965 Tartu Riikliku Ülikooli matemaatika osakonna ja 1969 TRÜ aspirantuuri; füüsika-matemaatikakandidaat (1973, TRÜ), väitekiri "Связные подгруппы Ли движений и их орбиты в евклидовых пространствах R4 и R5". 

Oli 1966–1969 TRÜ algebra ja geomeetria kateedri aspirant, 1968 Eesti Põllumajanduse Akadeemia matemaatika kateedri assistent, 1969–1971 NSV Liidu Teaduste Akadeemia Majandusmatemaatika Keskinstituudi Eesti Filiaali nooremteadur, 1971–1974 vaneminsener, 1974–1980 vanemteadur, 1980–1983 Eesti NSV Plaanikomitee juures asuva Majanduse Planeerimise Teadusliku Uurimise Instituudi vanemteadur.

1983–1986 EPA vanemõpetaja, 1986–1993 EPMÜ dotsent, 1993–1998 Tartu Ülikooli puhta matemaatika instituudi dotsent, 1998–1999 erakorraline vanemteadur; 1999–2004 EPMÜ matemaatika instituudi dotsent, 2005–2009 EPMÜ tehnikainstituudi dotsent.

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkonnad: eukleidiliste ruumide alammuutkondade geomeetria, matemaatikahariduse ja matemaatika õpetamise didaktilised ja psühholoogilised aspektid. Eesti Matemaatika Seltsi liige. Üle 50 teadustrükise.

Isiklikku
---------

Tema abikaasa on Leo Kaagjärv. Tema ema oli matemaatik Sinaiida Riives, isa astronoom Vladimir Riives.

Teoseid
-------

* Second order envelope of congruent Veronese surfaces in E. // ACUT 930 (1991)
* On a class of four-dimensional semiparallel submanifolds in Euclidean spaces. // Acad of Athens. Aristotle Univ. of Thessaloniki. Proc. of the 4th International Congr. of Geometry. Thessaloniki, 1996
* Teaching of Geometry with Reference to the Elements of Learning Psychology. // Proc. of the 22nd Conf. of the International Group for the Psychology of Mathematics Education. Univ. of Stellenbosch, South Africa, 1998, 4/299
* On a function of reducibility of a class of four-dimensional semiparallel submani-folds. // Proc. Est. Acad. Sci. Phys. Math. 49 (2000) 1.

Viited
------

1. 1 2 3  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Kirjandus
---------

* Tartu ülikooli ajalugu: kolmes köites. Tallinn, 1982, III, 310
* Eesti Põllumajanduse Akadeemia töötajad ja vilistlased 1981–1990. Trt, 1991, 141
* Eesti Põllumajandusülikool: audoktorid, töötajad ja vilistlased 1991–1995. Trt, 1996,128
* Tartu Ülikooli õppe-teaduskoosseisu biobibliograafia nimestik 1981–1995 (käsikiri), 150
* Biobibliography of Ülo Lumiste. Development of differential geometry in Estonia.// Est. Math. Soc. Tartu, 1999, 65
* Eesti Matemaatika Seltsi aastaraamat 2000. Tartu, 2004, 157.
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
Christopher Sims, 2011
**Christopher Albert Sims** (**Chris Sims**; sündinud 21. oktoobril 1942) on Ameerika Ühendriikide majandusteadlane, Nobeli auhinna laureaat.

Sims sai 2011. aastal Nobeli majandusauhinna koos Thomas Sargentiga.

Tema vanaisa William Morris Leiserson on pärit Tallinnast.

Tunnustus
---------

* 1988 – valiti Ameerika Kunstide ja Teaduste Akadeemia liikmeks
* 1989 – valiti USA  Rahvusliku Teaduste Akadeemia liikmeks

Välislingid
-----------

* Mikk Salu: "Eesti juurtega nobelist: oma rahast loobumine ei olnud tark otsus" Eesti Ekspress, 7. juuni 2017

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Christopher Sims** |

  


Nobel
Nobeli majandusauhinna laureaadid

1969 Frisch, Tinbergen • 1970 Samuelson • 1971 Kuznets • 1972 Hicks, Arrow • 1973 Leontief • 1974 Myrdal, Hayek • 1975 Kantorovitš, Koopmans • 1976 Friedman • 1977 Ohlin, Meade • 1978 Simon • 1979 Schultz, Lewis • 1980 Klein • 1981 Tobin • 1982 Stigler • 1983 Debreu • 1984 Stone • 1985 Modigliani • 1986 Buchanan • 1987 Solow • 1988 Allais • 1989 Haavelmo • 1990 Markowitz, Miller, Sharpe • 1991 Coase • 1992 Becker • 1993 Fogel, North • 1994 Selten, Nash, Harsanyi • 1995 Lucas • 1996 Mirrlees, Vickrey • 1997 Merton, Scholes • 1998 Sen • 1999 Mundell • 2000 Heckman, McFadden • 2001 Akerlof, Spence, Stiglitz • 2002 Kahneman, Smith • 2003 Engle, Granger • 2004 Kydland, Prescott • 2005 Aumann, Schelling • 2006 Phelps • 2007 Hurwicz, Maskin, Myerson • 2008 Krugman • 2009 Ostrom, Williamson • 2010 Diamond, Mortensen, Pissarides • 2011 Sargent, Sims • 2012 Roth, Shapley • 2013 Fama, Hansen, Shiller • 2014 Tirole • 2015 Deaton • 2016 Hart, Holmström • 2017 Thaler • 2018 Nordhaus, Romer • 2019 Banerjee, Duflo, Kremer  • 2020 Milgrom, Wilson  • 2021 Card, Angrist, Imbens  • 2022 Bernanke, Diamond, Dybvig
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib arvutuslauast; teiste tähenduste kohta vaata lehekülge Abakus (täpsustus)* |

---

Vanarooma abakuse rekonstruktsioon
**Abakus** (ladina keeles *abacus* 'plaat', kreeka keeles αβαξ 'arvutuslaud') on kivikeste või pulgakestega arvutuslaud, arvelaua eelkäija. 

Seda on Vana-Kreekas ja Vana-Roomas kasutatud umbes 4. sajandist eKr. Euroopas kasutati seda 18. sajandini. Alates 14. sajandist hakkas araabia numbritega kirjalik arvutamine järk-järgult abakusega arvutamist välja tõrjuma.

Abakuse laual olid parallealsed uurded. Arvutati uuretesse liigutatavate kivikeste, luutükikeste, pulgakeste vms esemete abil. Kivikeste read ja veerud vastasid kindlatele mõõdu-, kaalu- või rahaühikutele.

Mõned antiiksed abakused on säilinud.

Abakuse analoogid
-----------------

Venemaal võeti 14. sajandil kasutusele abakuse analoog arvelaud, millest pole tänini päriselt loobutud. Eestis oli arvelaud kasutusel veel 1980. aastate lõpus. Kasutuses olid ka mehaanilised arvutid, kus järkude ülekanne toimus võllide ja vända abil, Venemaal oli tuntud mehaaniliseks mudeliks "Felix". Arvutati ka logaritmilise skaalaga arvutuslükatitega. Elektroonilised kalkulaatorid, kassaaparaadid ja elektronarvutid tõrjusid lõpuks arvelaua kasutuselt välja.

Asteegid võtsid umbes 10. sajandil kasutusele arvelauataolise arvutuslaua: puuraamile olid tõmmatud keeled, millele olid lükitud maisiterad. 

Hiinas on olnud kasutusel *suanpan* ehk hiina abakus, Jaapanis *soroban*.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Antiigileksikon, 1. kd. lk. 10
2. 1 2  Tehnikaleksikon, lk. 8

Kirjandus
---------

* Rafail Guter, Juri Polunov, "Abakusest raalini". Vene keelest tõlkinud Madis Järv, järelsõna: Ustus Agur. Sari Mosaiik, nr 28, Valgus, Tallinn 1980, 170 lk

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikisõnastiku artikkel: **Abakus** |
Abaja laht kaardil
Abaja laht ida poolt, vasakul silmapiiril Vassiklaid
**Abaja laht** (keskkonnaregistri kood VEE3243040) on laht Saaremaa läänerannikul, Kihelkonna lahe kaugem kagupoolne sopp Papissaare poolsaarest kirdes.

Lahe veepeegli pindala on 114 ha. Laht on piklik, kagu-loodesihiline, lahesuu jääb loodesse. Lahe pikkus on umbes 2 km. Lahe laius on lahesuus umbes 400 m, kõige laiemas kohas umbes 1 km. Laht on madal, lahesuus on sügavuseks mõõdetud 1,8 m.

Lahte suubuvad kagusopis Kihelkonna oja ja Allika oja. Lahesuu edelaküljel on Vassiklaid, sellest umbes 100 m kagu poole jääb Süllanina kuiv (laid). Sellest edela poole jääv laheosa kannab nime Vanavõrkealune. Lahe kirdekaldal on Saaremaaga kokku kasvanud Kadaklaid (nüüd poolsaar). Sellest põhja poole jääb kunagine lahesopp Kassiauk. Kadaklaiu kõrval meres on Kadakalaiu kuiv (laid). Lahes on veel kaks nimeta laidu.

Administratiivselt jääb laht Saaremaa valla territooriumile ja on osa Vilsandi rahvuspargist. Lahe geograafilised koordinaadid on 58° 22′ 13″ N, 22° 0′ 24″ E.