recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Alevi keskus
**Vadokliai** on alev Leedus Panevėžysi rajoonis, Vadokliai valla halduskeskus. Vadokliai asub Juoda jõe kaldal.

Alevis on keskkool ja raamatukogu. Vaatamisväärsusteks on aastal 1876 valminud katoliku kirik ja enne aastat 1773 valminud kabel.

Ajalugu
-------

Küla on esimest korda mainitud aastal 1378. Aastal 1726 läks sealne mõis Belazaraste suguvõsa kätte, kes aastal 1781 ehitasid sinna esimese kiriku. Juba varem, aastal 1773 mainiti sealset kabelit, mille ehitamisaeg on teadmata, aga väidetavalt on selle lasknud ehitada Peter Biron.

Aastal 1876 valmis uus kirikuhoone. Esimese maailmasõja eel valmis sealne vesiveski. Aastal 1919 toimus alevi lähistel lahing enamlaste ja Leedu vägede vahel, lahingus langenud on maetud kohalikule kalmistule. Teise maailmasõja järel tegutsesid alevi ümbruskonnas Leedu metsavennad, neile on alevisse püstitatud ka mälestusmärk.

Pilte
-----

* Katoliku kirikKatoliku kirik
* Vadokliai kabelVadokliai kabel
* Vadokliai koolVadokliai kool
* VadokliaiVadokliai

Viited
------

1. ↑
2. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 8. august 2020. Vaadatud 18. jaanuaril 2016.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Vadokliai** |

* Alev portaalis vietoves.Lt
**Põlva Serviti** on Põlva Käsipalliklubi esindusmeeskond, mis alustas tegevust 1984. aastal. 2004. aastast on klubi peatreener Kalmer Musting. Meeskonna kodusaal on Põlva Mesikäpa Hall.

Klubi on korduvalt tulnud Eesti meistriks ning saavutanud silmapaistvaid tulemusi Balti liigas ja eurosarjas.

Põlva Serviti tuli Eesti meistriks aastatel 1998, 2000, 2001, 2002, 2007, 2008, 2010, 2011, 2013, 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2021, 2022 ja 2023.

Põlva Serviti võitis Eesti karikavõistlused aastatel 1990, 1992, 1994, 1997, 2000, 2002, 2006, 2009, 2010, 2012, 2016, 2017, 2019 ja 2021.

Klubi pälvis Balti liiga meistritiitli aastatel 2008 ja 2010.

Võistkonnast on välja kasvanud mitmed silmapaistvad sportlased, kes on suundunud mängima välismaa kõrgetesse liigadesse: Rein Suvi, Mait Patrail, Mario Karuse, Marius Lepp, Ardo Puna, Alfred Timmo.

Viited
------

1. ↑  "Serviti. Põlva Käsipalliklubi". Vaadatud 28. detsembril 2023.
2. ↑  "Eesti Meister 2023 meeste käsipallis on Põlva Serviti". *Eesti Käsipalliliit*. Vaadatud 28. detsembril 2023.
**Juhan Tobias (Toppenberg)** (23. oktoober 1875 Kirbla, Lihula vald, Läänemaa – 24. veebruar 1957 Uuri, Kuusalu vald, Harjumaa) oli eesti koolmeister, vallakirjutaja ja politseitegelane.

Ta lõpetas Haapsalu linnakooli ja sai kooliõpetaja ettevalmistuse. 

Aastatel 1895–1897 töötas ta Peningi vallas kooli abiõpetajana ja 1897–1902 õpetajana. 1902. aastast oli ta Kolga vallavalitsuse ja vallakohtu kirjutaja. 1917. aastal valiti ta Kolga miilitsavanemaks, hiljem miilitsaülemaks Raasiku jaoskonnas, kust ta 15. detsembril seoses enamlaste võimuletulekuga ametist lahkus. 1918. aasta märtsist novembrini oli Tobias Raasiku vallakirjutaja, kuni ta uuesti Raasiku jaoskonna miilitsaülemaks kutsuti. Kui loodi Eesti politsei, sai Tobias Raasiku jaoskonna politseiülemaks. 1924. aasta mais asus Tobias tööle Harju maakonna politseiülema abina. Seejärel töötas ta Tallinna Linnaümbruse jaoskonna politseikomissarina ja Lasnamäe jaoskonna politsei abikomissarina. 1932. aasta lõpus sai temast 1. jaoskonna politsei abikomissar. 1933. aastal kandideeris Tobias Haapsalu jaoskonna politseikomissariks ja töötas seal kuni pensionile jäämiseni 1936. aasta märtsis. 

1935. aastal anti Tobiasele Kaitseliidu Kotkaristi IV klassi teenetemärk.

Juhan Tobias on maetud Kuusalu kalmistule.

Isiklikku
---------

Juhan Tobiase abikaasa oli Klara Helena Tobias (neiupõlvenimega Adler) ning tütred Hilma Kuurme ja Laine Oja.

Viited
------

1. ↑  "JUHAN TOBIAS – Kolga vallakirjutajast politseijuhiks".
**Wołówi maakond** (poola keeles *powiat wołowski*) on maakond Alam-Sileesia vojevoodkonnas Edela-Poolas. See tekkis 1. jaanuaril 1999 Poola 1998. aastal vastu võetud kohalike omavalitsuste reformi tulemusena. Maakonna pindala on 675 ruutkilomeetrit. Selle halduskeskus on Wołówi linn, kuigi maakond sisaldab ka veidi suuremat Brzeg Dolny linna.

2019. aasta seisuga on maakonna koguelanikkond 46 914, millest Wołówi elanikkond on 12 373, Brzeg Dolny elanikkond 12 511 ja maaelanikkond 22 030.

Naabermaakonnad
---------------

Wołówi maakond piirneb põhjas Góra maakonnaga, idas Trzebnica maakonnaga, lõunas Środa Śląska maakonnaga ning läänes Legnica maakonna ja Lubini maakonnaga .

Haldusjaotus
------------

Maakond jaguneb kolmeks vallaks. Need on loetletud järgmises tabelis rahvastiku kahanevas järjekorras.

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| **Gmina** | **Tüüp** | **Piirkond**</br> **(km 2 )** | **Rahvaarv**</br> **(2019)** | **Iste** |
| Gmina Wołów | linna-maa | 331,1 | 22 443 | Wołów |
| Gmina Brzeg Dolny | linna-maa | 94.4 | 16 155 | Brzeg Dolny |
| Gmina Wińsko | maaelu | 249,5 | 8 316 | Wińsko |
|

Viited
------
**Valgustusajastu** (prantsuse keeles *siècle des lumières*, saksa keeles *Zeitalter der Aufklärung*, inglise keeles *Age of Enlightenment*, vene keeles Просвещение) oli teadlikkusele keskendunud ajajärk 18. sajandi Euroopas, mil vähenes usk traditsioonilistesse religioossetesse vaadetesse, kirikusse ja seisuslikesse autoriteetidesse ning hakati rohkem väärtustama mõistust, mõtlemist, demokraatiat, inimõigusi ja teadust. 

Valgustusajastu nimetus pärineb Voltaire'ilt ja Johann Gottfried von Herderilt. Essees "Mis on valgustus?" ütleb Immanuel Kant, et valgustus on inimkonna vabanemine alaealisusest, st autoriteetide eestkoste alt. Sellised autoriteedid olid valgustajate meelest eeskätt riik ja kirik. Kant määratles nimetatud artiklis valgustuse inimese väljumisena "omasüülisest alaealisusest" ning püüdlusena alati ja igas olukorras "mõelda ise". Valgustusajastule iseloomulikeks peetakse aga ka varasemaid mõtlejaid, nt John Locke, Nicolas Malebranche, Isaac Newton, Charles de Montesquieu jpt.

Euroopa valgustusideed algusid Inglismaalt, kus kodanlik pööre toimus kõige varem. Prantsuse valgustajad Montesquieu ja Rosseau vaimustusid Inglismaal viibides sealsete filosoofide vaadetest ja ühiskonna vabameelsetest tavadest. Ning kuigi enamik valgustuse põhimõtteid tuli inglastelt, siis just prantslased Voltaire ja Rousseau kujundasid Euroopa valgustusliikumise. Riiklik ja poliitiline tõus ning kultuuriline elavnemine algasid ka Saksamaal ja Venemaal.

Valgustusajastu ideede tulemuseks olid valgustatud absolutism, Ameerika iseseisvussõda ja Prantsuse revolutsioon. Suurt mõju avaldas valgustus ka tööstuslikule pöördele.

Valgustuslikud suunad
---------------------

* Šoti valgustus
* Ameerika valgustus
* Prantsuse valgustus
* Saksa valgustus
* Vene valgustus
* Hellenistlik valgustus
* ...

Vaata ka
--------

* Valgustusfilosoofia
* Ratsionalism
* Humanism
* Modernism
* Postmodernism
* Valgustusliikumine
* Valgustuse projekt

Viited
------

1. ↑  Jaan Lahe. Võitlus õige piiblitõlgenduse pärast. Kristlike piiblitõlgenduste ajalugu, 3. osa: uusaeg. 31. mai 2013.

Välislingid
-----------

* Peeter Tarvel, Jooni valgustusajastu olemusest. Ajalooline Ajakiri nr 4/1937
**Protsent** (lad *pro centum*, saja kohta) on ühik, mis väljendab arvulist suhet üks sajandikosa tervikust. Protsendi tähis ehk märk on **%**.

{\displaystyle 1\,\%={\frac {1}{1{\,}00}}=0{,}01=10^{-2}.}
Protsentidega esitatakse suhtelist suurust sajandikosade arvuna. Näiteks 55% ehk 55 sajandikosa on väärtuselt võrdne suhtega 55/100 (kümnendmurruga 0,55).

### Ajalugu

Vana-Roomas, juba ammu enne kümnendsüsteemi olemasolu, tehti arvutusi sageli murdarvudes, mis jagati 1/100-ga. Näiteks maksustas Augustus enampakkumisel centesima rerum venalium tuntud kaupadel maksu 1/100. Nende fraktsioonidega arvutamine oli samaväärne protsentide arvutamisega. Kuna keskajal kasvas raha nimiväärtus, muutus arvutusnimetaja 100ga standardimine ja 15. sajandi lõpust kuni 16. sajandi alguseni muutus tavaliseks, et aritmeetikatekstid sisaldasid selliseid arvutusi. Paljud neist tekstidest kasutasid neid meetodeid kasumi, kahjumi, intressimäärade ja kolme reegli suhtes. 17. sajandiks oli tavapärane, et intressimäärasid hinnati sajandikutes

Vaata ka
--------

* massiprotsent
* mahuprotsent
* miljondikosa ehk ppm
* promill
* protsendipunkt

Viited
------

1. ↑   Kaasik, Ü. (2002). *Matemaatikaleksikon*. Tartu.
**Hermann Johann von Borckhausen** (ka **von Burghausen**; surnud 1708) oli Burghausenite aadlisuguvõsast pärit Rootsi ooberst, kes osales Põhjasõjas.

Elulugu
-------

Hermann Johann von Borckhausen sündis Moiniemis Hermann ja Helena von Huseni (sündinud von Strassburg) perekonda.

1668. aastal oli ta oma isa tragunirügemendis lipnik. 1673. aastal sai ta seal leitnandiauastme. 1682. aastal viidi ta üle Karjala ratsarügementi ning 1685. aastal oli ta seal rittmeister. Põhjasõja algul oli ta major. 1701. aastal ülendati ta ooberstleitnandiks ning järgmine aasta ooberstiks.

Hermann Johann von Borckhausen suri 1708. aastal Lesnaja lahingus.

Abielu
------

Hermann Johann von Borckhausen abiellus 1679. aastal Anna Sofia Pistolhielmi ning hiljem Anna Elisabeth von Rehbinderiga. Esimesest abielust sündis seitse ning teisest viis last.

Viited
------

1. 1 2  "Von Burghausen No. 560". TAB 2. Vaadatud 22.03.2024.
2. 1 2  "Karl XII:s officerare. Biografiska anteckningar". Von Burghausen, Herman Johan. Vaadatud 22.03.2024.
**Naira Zograbjan** (armeenia *Նաիրա Զոհրաբյան*; sündinud 8. mail 1965 Jerevanis) on Armeenia poliitik.

Elulugu
-------

Zograbjan sündis 8. mail 1965 Jerevanis. Ta lõpetas kiitusega Jerevani 21. Keskkooli ja 1987. aastal Jerevani kunsti- ja teatriinstituudi teatriteaduse teaduskonna. Täiendavalt läbis kaheaastase rahvusvahelise ajakirjanduse koolituse ning spetsialiseerumiskursused Moskva Riiklikus Teatrikunsti Instituudis, Üleliidulises Riiklikus Kinematograafia Instituudis ja Moskva Satiiriteatris.

1992. aastast töötas ta ajakirjanikuna mitmes ajalehes (Aravot, Hajots Aškharh, Hayk). Samaaegselt avaldas ta mitmeid teatriteoseid kohalikes ja välismaistes kultuuriajakirjades. Aastatel 1999–2006 oli Zograbjan päevalehe Hajkakan Žamanak poliitikakommentaator. 2007. aastal oli ta poliitilise telesaate "Verelk" saatejuht Kentron TV-s.

#### Poliitiline karjäär

2007. aastal valimistel valiti Zograbjan Õitsva Armeenia valimisnimekirjast Armeenia parlamenti. 19. juunist 2007 8. juunini 2009 oli ta Rahvuskogu teadus-, haridus-, kultuuri-, noorte- ja spordikomisjoni aseesimees, 16. juunist 2008 ka märtsis toimunud meeleavalduste uurimise ajutise komisjoni liige. 8. juunist 2009 kuni 31. maini 2012 oli ta Euroopa integratsiooni alalise komisjoni esimees. 2009. aastast alates oli ta samuti Euroopa Nõukogu Parlamentaarse Assamblee liige ja Armeenia esindaja assambleel.

2012. aastal valimistel mais valiti ta uuesti Rahvuskogu liikmeks ja ta jätkas Euroopa integratsiooni alalise komisjoni esimehena. Aastatel 2012–2015 oli ta Õitsva Armeenia fraktsiooni sekretär, 2015–2017 fraktsiooni juht.

Aprillis 2017 valimistel osutus Zograbjan uuesti Rahvuskokku valituks valimisliidu Tsarukjan koosseisus ja ta jätkas Euroopa integratsiooni alalise komisjoni esimehena. Pärast sametrevolutsiooni valiti ta taas 2018. aasta valimistel Õitsva Armeenia liikmena parlamenti. 18. jaanuaril 2019 valiti Zograbjan inimõiguste ja avalike suhete alalise komitee esimeheks. 2020. aastal kirjutas Zograbjan postituse, kus nimetas Armeenia peaministrit Nikol Pašinjani rämpsuks, mille järel ta eemaldati aasta lõpus inimõiguste komitee esimehe kohalt.

2021. aasta erakorralistel valimistel ei ületanud Õitsev Armeenia valimiskünnist ja Zograbjan jäi ilma oma kohast Rahvuskogus ja ENPA-s. Pärast valimistel lüüasaamist lahkus ta erakonnast. 2024. aastal teatas ta plaanist luua uus erakond.

Viited
------

1. ↑  "Зограбян Наира Вагановна". *Kaukaasia Sõlm*. 28. märts 2013.
2. 1 2 3 4 5  "Naira Zohrabyan". *Armeenia parlament*. Vaadatud 29. märtsil 2024.
3. ↑  "Ms Naira ZOHRABYAN (Armenia, EC/DA)". *Euroopa Nõukogu Parlamentaarne Assamblee*. Vaadatud 29. märtsil 2024.
4. ↑  "Armenian opposition MP demoted for 'offensive' post about PM, calling public 'trash'". *JAMnews*. 30. detsember 2020.
5. ↑  "Gagik Tsarukyan was served false information: Naira Zohrabyan gives details on leaving Prosperous Armenia". *Aravot*. 30. juuni 2021.
6. ↑  "Наира Зограбян заявила о планах создать новую партию". *Aysor*. 24. jaanuar 2024.
Laiarööpmelise soomusrongi "Kapten Irv" dessantrood 1919. aasta juunis. Vasakult kolmas rongi dessantpataljoni ülem alamkapten Hans Raudsepp.
**Hans Raudsepp** VR II/3 (3. jaanuar 1894 Vana-Tänassilma vald, Viljandimaa – 2. oktoober 1943 Norillagi vangilaager, Krasnojarski krai, NSV Liit) oli Eesti sõjaväelane (major).

Hans Raudsepp sündis 1894. aastal Viljandimaal Vana-Tänassilma vallas Puskarantsu talus, osales Esimeses maailmasõjas, mille käigus sai kuulipildur-ohvitseri väljaõppe.

1918. aasta detsembris Eesti Vabadussõja alguses astus Eesti Rahvaväkke, kus määrati Laiarööpmelise soomusrongi nr. 1 kuulipildujate komandosse, kus juba 1919. aasta jaanuaris määrati kuulipildujate komando ülemaks.

1919. aasta märtsist nimetati ta soomusrongi dessantpataljoni ülemaks ja rongiülema abi kohusetäitjaks ning 1919. aasta juunist rongiülema abiks.

1919. aasta 18. oktoobril pärast soomusrongi Kapten Irv ülema Eduard Nepsi haavatasaamist nimetati soomusrongi Kapten Irv ülema kohusetäitjaks, kellena tegutses 1919. aasta lõpul ja 1920. aasta alguses. 

Pärast Vabadussõja lõppu 1920. aasta juulis nimetati H. Raudsepp Laiarööpmelise soomusrongi nr. 3 ülema abiks, kuid demobiliseeriti 1920. aasta septembris.

1922. aasta maikuus asus uuesti sõjaväeteenistusse ja määrati Soomusrongide Brigaadi Kitsarööpmelise soomusrongi nr. 2 ülema abiks, 1923. aastal viidi üle teenistust jätkama Valgas asunud Kitsarööpmelise soomusrongi nr. 1 ülemana.

Soomusrongide brigaadi jaotamisel 1. ja 2. Soomusrongirügemendiks nimetati H. Raudsepp soomusrongi Kapten Irv ülema abiks ja hiljem soomusrongi Kapten Irv ülema kohusetäitjaks.

1934. aastast teenis H. Raudsepp jalaväeosades, 1940. aastal pärast juunipööret ja Eesti Rahvaväe ümberkujundamist Punaarmee 22. Eesti Territoriaalseks Laskurkorpuseks jätkas H. Raudsepp teenistust Punaarmees, kuid vahistati 15. juunil 1941 ja suri 2. oktoobril 1943 NSV Liidus Norillagi vangilaagris.

Kirjandus
---------

* Jaak Pihlak, "Viljandi kihelkond ja Vabaduse Risti vennad" Viljandi Muuseumi aastaraamat, 2008, lk 234–236.

Välislingid
-----------

* Ohvitseride andmekogu
Briede mõis 1903. aasta kaardil. Väljavõte kaardilt "Wegekarte des Wolmarschen Kreises mit den Kirchspiels- und Gutsgrenzen" (1903). Mõisa valdused on kaardil tähistatud numbriga 88
**Briede mõis** (saksa keeles *Wredenhof*, läti keeles *Briedes muiža*) oli rüütlimõis (fideikomiss) Liivimaal Volmari kreisis Astijärve kihelkonnas. Nüüdisaegse haldusjaotuse järgi asub mõisasüda Valmiera piirkonnas Burtnieki vallas Briedese külas.

Ajalugu
-------

Mõisa maad kujunesid osaliselt Wolter von Plettenbergi poolt aastal 1518 Nicolaus Hagenile (või siis Claus Hagetolkile) läänistatud maadest. Ülejäänud maad ostis ta samal aastal Johann Kulelt. Omaniku surma järel läänistas Wilhelm Fürstenberg mõisa aastal 1559 Caspar Wredele, ent juba samal aastal sai selle omanikuks Caspari poeg Heinrich. Aastal 1685 müüs Gustav Johann Wrede mõisa 4000 taalri eest Nicolaus Priaudale. Aastal 1756 ostis tema pojalt Carl Gustav von Priaudalt 23 000 taalri eest mõisa kindralfeldmarssal Pjotr Rumjantsev-Zadunaiski. Aastal 1806 ostis Theodor Heinrich von Schroeder tema pojalt kogusumma 489 120 rubla eest Briede, Astijärve, Seķi, Rūte, Zvārte, Ēķini, Dūre ja Pučurga mõisad.

Mõisa suurus
------------

Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 4 ja 1/4 adramaad, sellele allus 94 mees- ning 99 naishinge. Aastal 1641 oli mõisa suurus kolm adramaad, aastal 1688 aga 4 ja 3/8 adramaad. Aastal 1734 oli adramaid 2 ja 3/4, aastal 1757 aga 4 ja 1/4. Aastal 1823 oli mõisa suurus 2 ja 11/20 adramaad. Aastal 1832 oli mõisal adramaid 2 ja 13/20, aastal 1881 aga 2 ja 24/80, lisaks allus mõisale 2 ja 16/80 adramaad mõisadele kuuluvate talude valduses.

1920. aasta agraarreformi ajal oli mõisa suurus 317 hektarit.

Karjamõisad
-----------

Aastal 1816 kuulus mõisale üks karjamõis: *Skulte*.

Vaata ka
--------

* Fideikomiss

Viited
------

1. ↑  Hagemeister, Heinrich von. Materialen zu einer Geschichte der Landgüter Livlands. Erster Theil. Riga: Eduard Frantzen´s Buchhandlung, 1836. lk 116.
2. ↑  Bienestamm, H. von. Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner, 1826, lk 241.
3. ↑  Hagemeister, Heinrich von. Materialen zu einer Geschichte der Landgüter Livlands. Erster Theil. Riga: Eduard Frantzen´s Buchhandlung, 1836, lk 115.
4. ↑  Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 137.
5. ↑  Latviešu konversācijas vārdnīca. II. sējums. Rīga : Anša Gulbja izdevniecība. 3328-3329. sleja.

Astijärve kirik
Astijärve kihelkond

**Kirik**: Astijärve kirik  

**Mõisad**: Astijärve kirikumõis | Astijärve mõis | Baloži mõis | Briede mõis | Dūre mõis | Ēķini mõis | Jaunburtnieki mõis | Labrenči mõis | Lizdēni mõis | Luteri mõis | Rantsna mõis | Rūte mõis | Sauļi mõis | Seķi mõis | Svenne mõis | Zvārte mõis
**Villa Andropoff** on hotell, mis asub Pärnu maakonnas Pärnu linna Valgeranna külas. Hoone on ehitismälestis (reg-number 30410) nimetusega "Endise ENSV Ministrite Nõukogu Valgeranna puhkekompleksi peahoone".

Villa Andropoffi lähiümbruses paiknevad kino-mängudemaja (arhitekt Meeli Truu), saun-puhkemaja (arhitekt Meeli Truu), kämpingumajad. Algse nimega Valgeranna puhkekompleksi peahoone nimevahetus tuli omaaegselt soomlasest omanikult. Praegune omanik (OÜ Magicom) soovib nime vahetada.

Ajaloost
--------

Pärnu lahe põhjakaldal paiknev puhkekompleks oli mõeldud Eesti NSV Ministrite Nõukogu nomenklatuuri liikmetele ja nende külalistele, kuna oli tarvis nii väärilisi puhkevõimalusi kui ka esinduslikku kohta võimuesindajate mitteametlikumateks kohtumisteks. Puhkekompleks Valgerannas rajati mitmes etapis alates 1960. aastate keskpaigast.

Kompleksi peahoone (praegu Villa Andropoff) projekt telliti Eesti Projektilt 1979. aastal. Projekti peaarhitektiks määrati Raine Karp. Etteantud ruumiprogrammis oli kaks kolmetoalist luksusnumbrit, kaks kahetoalist numbrit, banketisaal, vestibüül, garderoob jm. Raine Karbi projekt valmis 1980. aastal.

1983. või 1984. aastal valminud hoone (insener Hinno Ainumäe, sisearhitekt Sulev Vahtra) oli Ministrite Nõukogu asjadevalitsuse hallata, kuni 1990. aastal läksid selle varad reorganiseeritud Eesti NSV Riigikantseleile. Aastatel 1992–1997 rentis Riigikantseleilt kompleksi AS Perwin, 1997. aastal müüdi see avalikul enampakkumisel AS-le Pajker. Peahoone ja saun-puhkemaja on olnud pausideta kasutuses algses funktsioonis; ülejäänud hoonete kasutamine katkes 1990. aastatel. Alates 2020. aastast on tegu muinsuskaitse all oleva mälestisega.

Arhitektuurist
--------------

Hoone väliskujus on nähtavad kõik Raine Karbi 1970. ja 1980. aastatel loodud arhitektuurlahenduste olulisemad tunnusjooned: monumentaalne üldilme; tummad pinnad ja neid aktsentueerivad avaused; kuupjate vormide vastandumine kaarjatele avadele; arhitektuuriajaloo arhetüüpsete detailide isikupärane ja loov ümbertõlgendamine; materjaliehedus ja üldse tugev materiaalsus.

Domineerib punane puhasvuuktellis, millega kontrasteeruvad trepipiirete, uste ja mööbli tume puit, heledast dolomiidist hammaslõikelised äärised trepipiirete alaosas ja uste sillustel. Peahoone avalike ruumide sisekujundus seotud väga selgelt eksterjööri stiili ja tunnetusega. Majesteetlike suurte kaaravade ja tumedate lagede kombinatsioonis tekkiva piduliku ruumimulje lähimaks paralleeliks on Raine Karbi ja Sulev Vahtra koostöö Rahvusraamatukogus.

Viited
------

1. ↑  Kultuurimälestiste register. register.muinas.ee, vaadatud 14. november 2023.
2. ↑  Villa Andropoffi uus omanik .... err.ee, 21. mai 2023.
3. 1 2 3  Muinsuskaitseamet. Valgeranna puhkekompleks. register.muinas.ee, 2012.

Välislingid
-----------

* Riik tahab ENSV tippjuhtide puhkekompleksi kaitse alla võtta. err.ee, 14. oktoober 2019.
* Villa Andropoffi uus omanik plaanib suuri muudatusi. err.ee, 21. mai 2023.
**Kalju Põldvere** (23. mai 1929 Ohtu küla, Keila vald – 2. september 2011) oli eesti zooloog ja arstiteadlane ja poliitik, Riigikogu liige (1992–1995).

Elukäik
-------

Ta lõpetas 1947. aastal Tallinna 2. Keskkooli ja 1953. aastal Tartu Riikliku Ülikooli (arstiteaduskonnas).

Aastatel 1953–1960 oli Tartu Kliinilise Haigla prosektor. 1956–1960 Tartu Riikliku Ülikooli histoloogia- ja 1960–1963 neuroloogiakateedri assistent. Meditsiinidoktor (1972).

Aastatel 1976–1987 oli ta Tartu Riikliku Ülikooli patoloogilise anatoomia ja kohtuarstiteaduse kateedri professor, ühtlasi ka bioloogia-geograafia teaduskonna zooloogia kateedri professor (1987–1991 zooloogia kateedri juhataja).

Aastatel 1985–1988 oli ta Eesti Põllumajandusülikoolis histoloogiaprofessor (1995. aastast emeriitprofessor).

Aastatel 1992–1995 oli ta VII Riigikogu liige.

Tunnustus
---------

* 1999 Tartu Ülikooli medal

Isiklikku
---------

Tema poeg on matemaatik Märt Põldvere.

Teosed
------

* Närvipõletikud: meelespea. Koostanud K. Põldvere. Tallinn. Eesti Riiklik Kirjastus, 1955
* Üldhistoloogia. Ülo Arend, Jüri Kärner, Hanno Kübar, Kalju Põldvere. Tallinn. Valgus, 1994
* Lastehalvatustõbi. Kalju Põldvere. Vabariiklik Sanitaarhariduse Maja. Tartu, 1955
* Histoloogia praktikum. Ü. Arend, H. Kübar, E. Lambur. Tallinn. Eesti Riiklik Kirjastus, 1963

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 14. veebruar 2012. Vaadatud 8. septembril 2011.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
2. ↑  *Eesti entsüklopeedia.* 14. köide: *Eesti elulood.* Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2000, lk 390.
3. ↑  "Tartu Ülikooli medali kavalerid". *Tartu Ülikool*. Vaadatud 5.12.2022.
**Alice Kriisa** (kuni 1924 **Alice Pag(g)i**; 26. veebruar 1903 Lustivere vald, Põltsamaa kihelkond, Viljandimaa – 31. mai 1981 Tallinn) oli eesti õpetaja ja koolijuht.

Hariduskäik
-----------

Ta lõpetas 1923. aastal Tartu Kommerts- ja Kaubanduskooli ning 1929. aastal Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonnas eesti keele ja üldise kirjanduse eriala. Kuulus Eesti Naisüliõpilaste Seltsi.

Töökäik
-------

1932. aastani töötas ta Tallinna Linna 2. Tütarlaste Gümnaasiumi õpetajana.

Aastatel 1945–1951 oli ta Tallinna 4. Keskkooli direktor. 1951. aastast töötas ta Eesti NSV Vabariiklikus Õpetajate Täiendusinstituudis metoodikuna, hiljem sama asutuse eesti keele ja kirjanduse kabineti juhatajana.

Teoseid
-------

Ta on koostanud kirjanduse lugemikke V ja VIII klassile (hilisemad trükid koos Leo Villandiga).

Tunnustus
---------

* 1966 Eesti NSV teeneline õpetaja

Isiklikku
---------

Tema abikaasa oli alates 13. detsembrist 1924 jurist ja politseinik Juhan Kriisa.

Ta on maetud Tallinna Liiva kalmistule.

Viited
------

1. ↑  Kalender. Sirp, 31. jaanuar 2003
2. ↑  Ülikooli teateid. Päewaleht, 13. november 1929
3. ↑  Ülemaaline ametnikkude ja õpetajate wallandamine. Kaja, 21. juuni 1932
4. ↑  Tallinna Kristiine Gümnaasium. Kooli ajaloost
5. ↑  Alice Kriisa (nekroloog). Nõukogude Õpetaja, 6. juuni 1981
6. ↑  Eesti Pedagoogika Arhiivmuuseum
7. ↑  E-kataloog ESTER
8. ↑  Kalmistute register HAUDI

Välislingid
-----------

* *Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944*
**Erzurumi provints** on 1. järgu haldusüksus Türgis.

Haldusjaotus
------------

Provintsis on järgmised ringkonnad:

* Aşkale
* Çat
* Hınıs (kurdi Kela)
* Horasan
* Ilıca
* İspir
* Karaçoban
* Karayazı (kurdi Gogsî)
* Köprüköy
* Narman
* Oltu
* Olur
* Pasinler (kurdi Hesenqele)
* Pazaryolu
* Şenkaya (kurdi Ortîlî)
* Tekman (kurdi Tatos)
* Tortum
* Uzundere

Viited
------

1. ↑  Population of provinces by years - 2000-2018, vaadatud 9.03.2019.

Välislingid
-----------

* Provintsi koduleht (türgi ja inglise keeles)

Türgi provintsid

Adana **·**  Adıyaman **·**  Afyonkarahisar **·**  Ağrı **·**  Aksaray **·**  Amasya **·**  Ankara **·**  Antalya **·**  Ardahan **·**  Artvin **·**  Aydın **·**  Balıkesir **·**  Bartın **·**  Batman **·**  Bayburt **·**  Bilecik **·**  Bingöl **·**  Bitlisi **·**  Bolu **·**  Burdur **·**  Bursa **·**  Çanakkale **·**  Çankırı **·**  Çorum **·**  Denizli **·**  Diyarbakır **·**  Düzce **·**  Edirne **·**  Elazığ **·**  Erzincan **·**  Erzurum **·**  Eskişehir **·**  Gaziantep **·**  Giresun **·**  Gümüşhane **·**  Hakkâri **·**  Hatay **·**  Iğdır **·**  Isparta **·**  İstanbul **·**  İzmir **·**  Kahramanmaraş **·**  Karabük **·**  Karaman **·**  Kars **·**  Kastamonu **·**  Kayseri **·**  Kilis **·**  Kırıkkale **·**  Kırklareli **·**  Kırşehir **·**  Kocaeli **·**  Konya **·**  Kütahya **·**  Malatya **·**  Manisa **·**  Mardin **·**  Mersin **·**  Muğla **·**  Muş **·**  Nevşehir **·**  Niğde **·**  Ordu **·**  Osmaniye **·**  Rize **·**  Sakarya **·**  Samsun **·**  Şanlıurfa **·**  Siirt **·**  Sinop **·**  Şırnak **·**  Sivas **·**  Zonguldak **·**  Tekirdağ **·**  Tokat **·**  Trabzon **·**  Tunceli **·**  Uşak **·**  Van **·**  Yalova **·**  Yozgat
Keskväljak
**Žasliai** on alev (endine linn) Leedus Kaišiadoryse rajoonis, Žasliai valla halduskeskus. 

Alevi lähistel asub mitu järve: idas Liminas, lõunas Žasliai järv, kirdes Statkūniškė järv. 

Žasliais on põhikool, postkontor ja raamatukogu. Vaatamisväärsusteks on Žasliai linnamägi, ristiga kivi ja 1902. aastal ehitatud katoliku kirik.

Ajalugu
-------

Žasliai järve kaldal asub esimesel aastatuhandel ja teise aastatuhande alguses kasutusel olnud Žasliai linnamägi. Kirjalikes allikates on Žasliaid esmamainitud aastal 1457. Esimene teadaolev omanik oli Jaunius Valimantaitis, hiljem kuulus see Goštatutaste suguvõsale. Aastaks 1522 oli Žasliast saanud alev. 

XVI sajandil oli Žasliai omanikuks Zigmunt II August, kes andis selle oma naisele Barbara Radziwiłłównale. Samal sajandil asusid alevisse elama ka juudid. Kuni XVIII sajandini oli sealne mõis riigimõis. Aastal 1792 sai Žasliai linnaõigused, mida pärast Venemaa koosseisu minekut enam ei kinnitatud. XVIII sajandi lõpus läks asula Chreptowiczite valdusse, mõisa juurde püstitati veski ja viinaköök. Aastal 1809 põles sealne häärber maha ja seda enam ei taastatud.

Tsaariajal kasutati Žasliai kohta venekeelset nimekuju Жосли ja Жосле. Aastal 1897 oli seal 1955 elanikku, neist 1325 olid juudid. Neil oli seal oma kool ja oma raamatukogu, alevis oli kolm juudi palvemaja. XX sajandi alguses oli leedu keeles käibel nimekuju **Žąsliai**. 

Teise maailmasõja ajal sealsed juudid hukati. Alevi rahvaarv hakkas seejärel kiiresti vähenema: aastal 1947 oli seal 1440 elanikku, aastal 1959 aga vaid 861.

Tuntud elanikke
---------------

* Adam Abramowicz – Poola vaimulik
* Leopold Godowski – Poola pianist
* Vincentas Sladkevičius – Leedu kardinal

* LinnamägiLinnamägi
* KoolimajaKoolimaja
* Katoliku kirikKatoliku kirik
* Vytauto gatvė (Vytautase tänav)Vytauto gatvė (Vytautase tänav)
* Žasliai järvŽasliai järv

Viited
------

1. ↑
2. ↑  Жосли. Энциклопедический словарь Брокгауза и Ефрона, Kd. 12 (23) : Жилы — Земпах. С.-Петербургъ, 1894. 36 lk.
3. ↑   Жосле. Географическо-статистический словарь Российской империи, Kd. 2 (Дабанъ — Кяхтинское Градоначальство). СПб, 1865, 234 lk.
4. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 3. aprill 2020. Vaadatud 8. veebruaril 2018.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Žasliai** |

* Alev Poola geograafilises sõnastikus
* Alev portaalis vietoves.Lt
Airi Allvee 2017. aasta augustis
Airi Allvee 1993. aastal
**Airi Allvee** (sündis 2. veebruaril 1972 Rakveres) on eesti laulja.

Ta on lõpetanud 1987. aastal Kaiu 8-klassilise Kooli. 

Allvee on õppinud muusikat Rapla Lastemuusikakoolis ja lõpetanud 1992. aastal Georg Otsa nimelise Tallinna Muusikakooli *pop-jazz*-laulu erialal. Ta osales kahel korral Eesti Televisiooni saates "Kaks takti ette". Esimesel korral jäi ta žürii tähelepanuta, teisel korral, paar aastat hiljem, 1991. aastal võitis ta aga konkursi.

Airi Allvee on tuntud eeskätt bigbändi solistina, kuid on astunud üles ka väiksemates muusikakollektiivides. Tema stiil on klassikaline tantsumuusika, džäss, igihaljad palad. Ta on laulnud tausta Eurovisiooni lauluvõistlusel 1997. aastal Eestit esindanud "Keelatud maale" ning 2002. aastal Maltat esindanud Ira Loscole. Tal oli roll muusikalis "Billy Elliot" (2013). 

Airi Allvee töötab Vändra koolis muusikaõpetajana. 

Peres kasvab tütar.

Viited
------

1. ↑  Eluloolist.
2. ↑  "Vilistlased". Originaali arhiivikoopia seisuga 15. august 2019. Vaadatud 15. augustil 2019.
3. ↑  Airi Allvee, err.ee
Vaade Paldiski maanteelt
**Tallinna Hipodroom** on Tallinna põhjaküljes, linnulennult Kopli lahest 1400 m kaugusel asuv hipodroom.

Ajalugu
-------

Võiduajamine Tallinna Hipodroomil (1971). Jaan Künnapi foto
Tallinna Hipodroom avati 25. novembril 1923. Esialgu oli seal nii 1000 m galopirada kui ka 1100 m traavirada.

Algne hoone hävis tulekahjus ning taastati 1960. aastate teisel poolel. 1990. aastatel rajati tänapäevasem restorani osa.

Tallinna Hipodroomil on alates esimesest võistluspäevast korraldatud totalisaatorit.

1930. aastail oli naabruses asuva vaimuhaigla patsientidel hipodroomile tasuta sissepääs, kuid nad ei võinud totalisaatoril mängida ega restorani külastada.

21. mail 1933 toimus hipodroomil umbes 50 osavõtjaga mäss, kui publik hakkas süüdistama hobuste juhte ja kohtunikke kokkumängus. Korra taastasid 15 jala- ja 2 ratsapolitseinikku. Friedrich Assentok ja Paul Valdson arreteeriti, Karl Ots ja 3 tuvastamata isikut said kumminuia.

Tallinna hipodroomi viimased võistlused toimusid 3. detsembril 2022 kell 11:00 kuni 16:00.

Hipodroom kolitakse Saue valda Tuula külla, kus on selleks 25-hektariline krunt. Tallinnas asuvale krundile püstitatakse aga elu- ja ärihooned.

Vaata ka
--------

* Hipodroomi kvartal

Viited
------

1. ↑  Georg Pärnpuu. Hobused hullumaja lähedal. Välis-Eesti, 30. jaanuar 1979, nr 1, lk 8
2. ↑  Mäss Tallinna hipodroomil. Vaba Maa, 23. mai 1933, nr 119, lk 7.
3. ↑  Andres Putting (3. detsember 2022). "FOTOD ja VIDEO | Nostalgialaks: legendaarsel Tallinna Hipodroomil peeti viimased traavivõistlused, esines Nancy". *Delfi*. Vaadatud 3.12.2022.
4. ↑  "Tallinna hipodroom kolib Saue valda Tuula külla" ERR, 11. veebruar 2020

Kirjandust
----------

* Eesti hobune võidusõidul. Uus Eesti, 5. detsember 1937, nr 331, lk 3.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Tallinna Hipodroom** |

* Tallinna Hipodroomi koduleht
* Hipodroomi ajalugu
* Urmas Tooming: Hipodroom võib kesklinnast kolida hoopis Saku valda, Tallinna Postimees, 23. oktoober 2008
* Uwe Gnadenteich. Hipodroomi hääbumine kütab kirgi Tallinna Postimees, 9. oktoober 2009
Lenini väljak
**Slantsõ** (vene keeles *Сланцы*, 'põlevkivi') on linn Venemaal Leningradi oblastis, Slantsõ rajooni ja Slantsõ linnaasunduse keskus. Asub Pljussa jõe ääres, 30 km Narvast lõunas.

Slantsõ on moodustatud 1934. aastal tööliskülade liitmise teel. 1949. aastal sai linnaõigused.

Linna majandus põhineb põlevkivi kaevandamisel ja töötlemisel. Osa kaevandatud põlevkivist on eksporditud Eestisse, kus seda põletati Narva elektrijaamas. Kui ettevõte Narva Elektrijaamad lõpetas Slantsõ põlevkivi sisseostu 2005. aastal lepingutingimuste rikkumise tõttu, tekitas see Slantsõs tõsise sotsiaalmajandusliku kriisi.

Elanike arv oli 36 400 (2005), 35 800 (2006), 33 587 (2010) ja 33 037 (2016).

Linna haldusalas (Slantsõ linnaasunduses) asub peale Slantsõ linna veel 8 küla, näiteks Šahta Nomer 3.

Linnal on maanteeühendus Pihkva, Kingissepa ja Jaanilinnaga, linna läbib Oudova–Veimarni raudtee. Kuni 1991. aastani oli laevaühendus Narvaga.

Viited
------

1. ↑  26. Численность постоянного населения Российской Федерации по муниципальным образованиям на 1 января 2018 года, vaadatud 23.01.2019.

Leningradi oblasti vapp
Leningradi oblasti linnad

Boksitogorsk  | Gattšina  | Jaanilinn  | Kamennogorsk  | Kingissepp  | Kiriši  | Kirovsk  | Kommunar  | Kudrovo  | Ljuban  | Lodeinoje Pole  | Luga  | Murino  | Nikolskoje  | Novaja Ladoga  | Otradnoje  | Pikaljovo  | Podporožje  | Primorsk  | Priozersk  | Schlüsselburg  | Sertolovo  | Sjasstroi  | Slantsõ  | Sosnovõi Bor  | Svetogorsk  | Tihvin  | Tosno  | Viiburi  | Volhov  | Volossovo  | Vsevoložsk  | Võssotsk
**Blacky** oli Eesti ansambel, mis tegutses aastatel 1998–2013.

Blacky asutas ansambli solist Lea Dali Lion (varasemate nimedega Lea Teemets, Lea Liitmaa). Blacky esimene kontsert toimus Islandil noorte muusikute kokkutulekul 1999. aasta oktoobris. Blacky esimeseks hitiks sai lugu "Ära piina mind", mis ilmus aastal 1999. 

Aastal 2000 tuli ansamblil välja omanimeline debüütalbum "Blacky". Sellelt albumilt on pärit ka tuntud laul: "Kanna mind veelkord kätel".[*viide?*]

Sellelt albumilt pärineb ka Blacky hitt "Ära piina mind", mis oli Lea läbimurdeks Eesti muusikamaastikul ning millest sai mängituim Lea lugu Eesti raadiojaamades.[*viide?*]

2000. aastal liitusid ansambliga Blacky naisrokkmuusikud, millega sellest sai Eesti esimene vaid naistest koosnev rokkansambel.[*viide?*]

Kolm aastat hiljem tuli ansamblil välja teine plaat "Kui me päikeseloojangut ootama peaks". Vahetult pärast albumi ilmumist tulid välja ansambli Blacky muusikavideod: "Kui me päikeseloojangut ootama peaks", "Ja põleb maa" ja "Vaata vaid mu poole".[*viide?*]

*Soft rock*'i ansambel oli tuntud ka välismaal. Näiteks käis Blacky 2003. aastal Läti turneel koos lõunanaabrite bändiga Brainstorm, samuti esinesid nad Stockholmi Eesti Majas, Helsingis ja Moskvas. 2006. aastal andis Blacky kontserdi Eesti rahusõduritele Kosovos, 2011. aastal anti kontserte USAs.

2006. aastal ilmus Blacky kolmas album "See on me meeltele" ja samal aastal ka singel "12".

2009. aasta novembris tähistas Blacky oma 10. sünnipäeva, andes suurejoonelise kontserdi klubis Rock Cafe. Sellel kordumatul kontserdil astusid üles ligi 20 muusikut, kes on kuulunud Blacky ansamblisse läbi aegade. Kontserdist ilmus 2009. aasta detsembris DVD "X".

Kuigi ansambel lõpetas tegevuse juba 2013, ilmus 2017. aasta lõpus kogumikalbum "Viimane", mis sisaldas Blacky lugusid, mis varasemate albumite peal polnud ilmunud.

Liikmeid
--------

Koosseis 1998–2000 

* Lea Dali Lion, solist
* Elmar Liitmaa, kitarrist
* Andrus Lillepea, trummar
* Tiit Pärtna, basskitarrist

Koosseis 2000–2005

* Lea Dali Lion, solist
* Angela Aak, kitarrist
* Triin Anni, basskitarrist
* Reilika Krims, klahvpillid
* Hele-Riin Uib, trummar

Koosseis 2006–2013

* Lea Dali Lion, solist
* Angela Aak, kitarrist
* Argo Toomel, basskitarr
* Felix Kütt, basskitarr
* Siim Usin, basskitarr
* Katre Randmaa, klahvpillid, taustalaul

Aastatel 2002–2012 tegutses ansambel Blacky LAG muusikaagentuuri ehk Live Agency Group'i tiiva all.

Diskograafia
------------

| Aasta | Album | Plaadifirma |
| --- | --- | --- |
| 2000 | "Blacky" | MFM Records |
| 2003 | "Kui me päikeseloojangut ootama peaks…" | Live Agency Group |
| 2006 | "See on me meeltele" | Live Agency Group |
| 2017 | "Viimane" | – |
|  | Singel |  |
| 1999 | "Ära piina mind" |  |
| 2000 | "Oled segi" |  |
| 2006 | "12" | Live Agency Group |
| 2006 | "Ingel" | Live Agency Group |

**DVD**

"X"

Viited
------

1. ↑

Välislingid
-----------

* Ansamblist Eesti Ansamblite Andmebaasis
**Ivatsevitšõ** (valgevene omaladina variant **Ivacevičy**) on linn Valgevenes Bresti oblastis, Ivacevičy rajooni halduskeskus. Leedu keeles *Ivacevičai* või *Ivacevičiai*, poola keeles *Iwacewicze*. Ivacevičy asub Hryŭda jõe kaldal, linna läbib raudteeliin Baranavičy–Brest.

Kohaliku legendi järgi pärineb linna nimi mehelt, kelle nimi oli Ivan Cevič (*Іван Цэвіч*). Ta olevat päästnud jahil tähtsa isanda elu ja saanud tasuks endale piirkonna, kuhu hiljem kerkis linn.

Linna piirides on neli keskkooli, muusikakool ja laste spordikool. Ivacevičys on ka kultuurimaja, kino ja kaks raamatukogu. Antakse välja ajalehte Газэта для Вас ja rajoonilehte Івацэвіцкі весьнік. 

Ivacevičys on toiduainetetööstus, seal töödeldakse puitu ja valmistatakse ehitusmaterjale. Linnas on ka kergetööstuse ja masinaehituse ettevõtteid. Tegutseb ilmajaam.

Vaatamisväärsusteks on Struve kaare triangulatsioonipunkt ja Jundziłłide loss.

Ajalugu
-------

Ivacevičyt mainitakse esimest korda aastal 1508. Algselt kuulus asula Iliniczitele, seejärel Viktarynitele ja Bahumatkadele. Asula kuulus Navahradaki vojevoodkonda ja Słonimi maakonda. Aastast 1613 oli Ivacevičy alev.

Aastal 1631 sai asula omanikuks Stefan Kędzierzawski, aga aastast 1654 Jundziłłid. Nemad rajasid asulasse ka lossi ja katoliku kiriku. Aastast 1764 läks asula Sapljuckade valdusse.

Aastal 1795 läks asula kolmandal Poola jagamisel Vene impeeriumi koosseisu. Ivacevičy hakkas kuuluma algul Słonimi, seejärel Leedu ja viimaks Hrodna kubermangu. Aastal 1848 avati postijaam. Asula hakkas arenema peale raudtee ehitamist aastal 1871. XIX sajandi teisel poolel läks alev taas Jundziłłide valdusse.

Aastast 1921 oli Ivacevičy Poola koosseisus, 1939. aastal liideti Valgevene NSV-ga. Teise maailmasõja ajal kaotas asula üle tuhande elaniku, neist suurem osa olid juudid. Linnaõigused sai asula aastal 1966.

Pildid
------

* IvacevičyIvacevičy
* Jundziłłide lossJundziłłide loss
* Öine linnÖine linn

Tuntud elanikke
---------------

* Vinsent – Valgevene muusik
* Roman Dzieślewski – Poola insener
* Olga Plotnikova – Valgevene laulja

Viited
------

1. ↑  Численность населения на 1 января 2023 г. и среднегодовая численность населения за 2022 год по Республике Беларусь в разрезе областей, районов,

Välislingid
-----------

 Ivatsevitšõ – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Linn Valgevene fotoentsüklopeedias
* Linn YouTube'is
* Ivacevičy
* Ivacevičy
**Hõralaid** (ka **Höralaid**) on 24 hektari suurune laid Hiiumaa idaranniku lähedal Väinameres Hiiumaa valla territooriumil.

Nimi
----

August Wilhelm Hupel mainis 1782 laidu *Herralaid*. .

Asukoht
-------

Saar asub Heltermaa sadamast 3,5 km kirdes, Eerikulaiust 2,8 km edelas ja Vohilaiust 1,5 km kagus. Rohuküla–Heltermaa laevateest teisele poole, Hõralaiust 7 km kagusse jääb Heinlaid.

Loodus
------

Hõralaid on lubjakivist aluspõhjalise tuumikuga, mis on idaosas kaetud ainult 30 cm paksuse liivakihiga. Saare keskosas ja lääne pool leidub rannavalle, mille absoluutne kõrgus saare kõrgeimas punktis on 3,6 meetrit.

Saare keskosa on kaetud männituka ja põõsastikuga, mida ümbritseb kohati üleujutatav rannaniit.

2006. aasta seisuga on saarelt leitud 121 liiki soontaimi (või 125 liiki), 52 liiki samblaid ja 103 liiki samblikke.

Soontaimedest on kaitsealuseid liike kolm: suur käopõll, rohekas käokeel ja kärbesõis.

Madalal rannal on ulatuslik rannaniit, kus kasvavad tuderluga, rannikas, randkamaras, randristik, rand-õisluht ja väike maasapp. Saare keskosas on loopealne. Kohati liigniisketes metsatukkades leidub palju angervaksa, sinihelmikat, jänesesalatit.

Ajalugu
-------

Hõralaid oli 20. sajandi esimesel poolel asustatud. Laiul elas 1924–1927 Vahtrepalt Matse talust pärit Priidu (Fjodor) Sadam perekonnaga. Kui Priidu naine Elisaveta sünnitamise ajal suri, kolis perekond Haapsallu.

Priidu Sadam kinkis hooned nooremale vennale Augustile, kelle perekond elas laiul 1929–1941. Hiljem ei lubatud enam laiul elada ja perekond kolis Vahtrepa külla Jaagu talusse.

1944 rajati laiule Nõukogude armee vaatetorn.

Saar on olnud kasutusel karjamaana, ka tänapäeval karjatatakse saarel lambaid.

Vaata ka
--------

* Harilaid

Viited
------

1. ↑  Hõralaid Eesti looduse infosüsteemis, vaadatud 29. juunil 2019.
2. ↑  Marja Kallasmaa: Hiiumaa kohanimed. Eesti Keele Sihtasutus Tallinn 2010
3. 1 2  Urve Ratas, Elle Puurmann, Toomas Kokovkin. Maa kerkib merest – saarte maastikud. – *Uurimisretked Väinamere laidudele*, Keskkonnainvesteeringute Keskus, 2007, lk 35.
4. 1 2 3  Elle Roosaluste. Soontaimed. – *Uurimisretked Väinamere laidudele*, Keskkonnainvesteeringute Keskus 2007 (pdf), lk 100, vaadatud 14.02.2010
5. ↑  Tiina Peil, Urve Ratas, Elle Roosaluste. Looduslik mitmekesisus ja loodushoid. – *Uurimisretked Väinamere laidudele*, Keskkonnainvesteeringute Keskus, 2007, lk 62.
6. 1 2 3  Vello Kaskor. Laidude kultuuriloost. – *Uurimisretked Väinamere laidudele*, Keskkonnainvesteeringute Keskus, 2007, lk 50.
7. ↑  Tiina Peil, Urve Ratas, Elle Roosaluste. Looduslik mitmekesisus ja loodushoid. – *Uurimisretked Väinamere laidudele*, Keskkonnainvesteeringute Keskus, 2007, lk 59.
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel on poliitikust; keemiku kohta vaata artiklit Ants Erm (keemik).* |

---

Ants Erm Vene Föderatsiooni saatkonna ees Ukraina toetuseks korraldatud meeleavaldusel  
Foto: Ave Maria Mõistlik, 23. august 2014
**Ants Erm (teadlane ja poliitik)** on sündinud 1. septembril 1953 Tallinnas (nimekaim, Ants Erm (keemik), on sündinud 1934 Võsul).

Ants Erm on lõpetanud Kohtla-Järve 1. Keskkooli. ja 1976. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi pooljuhtmaterjalide keemia tehnoloogia erialal. Seejärel töötas ta 15 aastat Tallinna Polütehnilise Instituudis teadurina.

Aastatel 1996–1997 töötas ta Keskkonnaministeeriumis, seejärel Eesti Mereinstituudis ja TTÜ Meresüsteemide Instituudis.

Poliitikas
----------

24. veebruaril 1991 astus Ants Erm Eesti Rahvusliku Sõltumatuse Partei liikmeks. Oli Eesti Kongressi ja Põhiseaduse Assamblee liige. 1992. aastal valiti ta VII Riigikogu liikmeks. Alates 1994. aastast oli ta Eesti Rahvusliku Eduerakonna esimees. Alates oktoobrist 1998 kuni jaanuarini 2011 oli ta Erakonna Isamaa ja Res Publica Liidu liige. Alates oktoobrist 2014 kuni detsembrini 2018 oli ta Eesti Vabaerakonna liige.

Publikatsioonid
---------------

* Rahvuslus okupatsioonijärgses Eestis, Kultuur ja Elu 2/2018
* Ants Erm Kristina Kallasele: neile, kes nutavad taga nõukogude võimu, ei andesta ma iialgi, 5. veebruar 2019
* Meie vanemad ja vanavanemad väärivad paremat saatust! Õhtuleht, 15. veebruar 2021
* Ants Erm: eakad väärivad paremat, Postimees, 17. veebruar 2021
Eduard Pohl 1906. aastal
**Eduard Pohl** [ka Pool] (1870–1929) oli eesti tööstur.

1904. aastal asutas ta Viljandisse tuletikuvabriku (E. Pohli tuletikuvabrik).

Elukäik
-------

Eduard Pohl oli suurtaluniku poeg tolleaegsest Aidu vallast. Nooruses töötas ta Viljandis Rumjantsevi riidekaupluses õpipoisina ja hiljem poesellina.

Ostis parun Ungern-Sternbergilt tüki maad Türgasoost, praeguse Viljandi raudteejaama lähedusest, mis oli tol ajal kasutuseta soine ala. Ehitas tehase tolle aja kõige moodsamate materjalidega. Vabrik sai nimeks Phönix ning kujunes esimese maailmasõja eel suurima tööliste arvu ja tootmismahuga tikuvabrikuks Eestis.

1920. aastatel eksporditi tikke Inglismaale ja Ameerikasse. Rootsi tuletikutrust ostis 1928. aastaks kokku kõik Eesti tikuvabrikud, sh Viljandi, ning sulges kõik peale Viljandi.

Eduard Pohli maja Viljandis, Lossi tänav (1912)
Eduard Pohl müüs maha ka oma maja Viljandis Tartu ja Lossi tänava nurgal Sakala pangale ning kolis Tallinna. Maja on säilinud tänaseni.

Pärast tikuvabriku müüki rootslastele asutas ASi Linaprodukt ja rajas Mõisakülasse linavabriku, Tallinnas oli tal kaubandusettevõte AS Ladu. Linavabrik oli ehitatud laenatud kapitali eest, ent ei toonud piisavalt sisse ja neelas ka teiste äride tulud. Pohl sattus majanduslikesse raskustesse ning see röövis ka tema tervise.

Eduard Pohli surma järel hinnati tema vallasvara väärtuseks 83 krooni, sealhulgas kantud ülikond ja sügispalitu, mille väärtus 10 krooni. Tema võlausaldajate hulgas jäi Eesti Pank ilma 94 553 kroonist ja Tallinna Majaomanikkude Pank 13 018 kroonist. 1931. aasta müüdi kohtupristavi poolt ka Pohli maja Tallinnas Valli tänaval.

Pohl oli ka laulu- ja mänguseltsi Koit juhatuse esimees ja laulis seal tenorit.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Martti Kass (18. juuni 2004). "Viljandi tikke võis osta Inglismaal ja USA-s". *Sakala*.
2. ↑  K. K-er (23. oktoober 1929). "Eduard Pohl. In memoriam". *Päevaleht*.
3. ↑  Võlg on rikkuse alus! Rahvaleht, 9. mai 1933, nr. 54, lk. 5.
4. ↑  "Sakala" pank omandas Tallinnas maja. Kaja, nr. 271, 20 november 1931
5. ↑  Margit-Mariann Koppel. "Skautmaster Viido Uueda tikkude maailm". *Kultuur ja Elu*.

Kirjandus
---------

* 20.000 toosi tikke leekides. – Postimees, 23. mai 1934.
* Agda Grahv. Viljandi Tuletikuvabrik 1940–1985. Lõputöö. Viljandi 2008.
* Maria Teiverlaur. Viljandi tikuvabriku minevikust ja tänapäevast. – Sakala kalender 1994, lk 51–54.
* Viljandimaa: maadeteaduslik, majanduslik ja ajalooline kirjeldus. I: Üldosa. Toimetanud A. Luha jt. Tartu: Eesti Kirjanduse Selts, 1939.

Välislingid
-----------

* Virtuaalse tikutopsietikettide muuseumi koduleht
* "Ajavaod. Ärimehed: Enne ja pärast Ed. Pohli". Telesaade ERR-i arhiivis
Kaja Tael (2011)
**Kaja Tael** (sündinud 24. juulil 1960 Tallinnas) on Eesti diplomaat ja filoloog. 

1983. aastal lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli eesti filoloogia alal. 

2001–2006 oli Tael Eesti suursaadik Londonis. Aastast 2006 töötas ta Eesti Välisministeeriumis, sealhulgas asekantslerina Euroopa Liidu küsimustes. 

Septembrist 2012 oli Tael Eesti suursaadik Saksamaal, 2016–2019 Eesti alaline esindaja Euroopa Liidu juures. Alates jaanuarist 2020 on ta olnud kliima- ja energiapoliitika erivolitustega diplomaatiline esindaja välisministeeriumis. 

20. jaanuaril 2023 nimetas president Alar Karis Kaja Taela Eesti Vabariigi erakorraliseks ja täievoliliseks suursaadikuks, alaliseks esindajaks Euroopa Koostöö ja Julgeoleku Organisatsiooni juures, asukohaga Viinis.

Tunnustus
---------

* 2000 – Valgetähe III klassi teenetemärk
* 2018 – Riigivapi III klassi teenetemärk

Viited
------

1. ↑  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 3351
2. ↑  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 19580

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Kaja Tael** |
**Martonvásár** (saksa keeles *Martinsmarkt*) on linn Ungaris Fejéri komitaadis, Martonvásári kreisi halduskeskus.

Linnas asub Brunszviki loss, mis külastas aastatel 1800–1808 korduvalt helilooja Ludwig van Beethoven. Lossis on Beethoveni muuseum.

Geograafiline asend
-------------------

Martonvásár asub Budapesti kesklinnast ligikaudu 27 km edelas, Doonaust 10 km kaugusel.

Ajalugu
-------

Asulat on esmaminitud 1268. aastal. 16. sajandi esimesel poolel läbisid küla mitmed Türgi vägede sõjakäinud, nii ei see oli sajandi keskpaigaks täielikult tühjenenud. 1770. aastal läks küla Brunszvikide perekonna valdusesse. Nad alustasid suuremahuliste ehitustöödega. Aastatel 1773–1776 ehitasti roomakatoliku kirik ja barokkstiilis loss (rekonstrueeriti 1870. aastal neogooti stiilis). Raudteeühenduse sai Martonvásár 1861. aastal. 1951. aastal asutati külas põllumajandusuuringute instituut, mis oli 1953. aastast Ungari Teaduste Akadeemia alluvuses.

Linnaõigused sai Martonvásár 2005. aastal.

Viited
------

1. ↑  Annamária Jász: Beethoven’s favourite getaway – Brunszvik Castle honours Ludwig's legacy We Love Budapest. Vaadatud 22. märtsil 2024
2. ↑  Neogót kastély az angolkertben – Martonvásár gogogo.hu Vaadatud 22. märtsil 2024
3. ↑  Martonvásári látnivalók egykor.hu Vaadatud 22. märtsil 2024