recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Vandenõud maailma valitsemiseks** on hulk vandenõuteooriaid, mille kohaselt eksisteerib salajane plaan või kokkulepe maailma valitsemiseks või ülemaailmse võimu haaramiseks. 

Teooriate kohaselt olevat riigijuhid, kes näiliselt valitsevad, tegelikult kas salaorganisatsioonide marionetid või siis kuuluvad ise nendesse organisatsioonidesse. On ka teooriaid, mille kohaselt valitsevad maailma tegelikult hoopis tulnukad või et paljud riigijuhid ongi tegelikult tulnukad, reptiloidid vmt. Ülemaailmse võimu saamisest pidavat oldama huvitatud kas lihtsalt võimu pärast või siis mingite eriti kurjade plaanide elluviimiseks. Teooriate pooldajad väidavad, et on kogunud hulgaliselt tõendeid selle kohta, kuidas juba vastavatel eesmärkidel on tegutsetud (korraldatud sõdu, riigipöördeid, revolutsioone jne).

Erinevused teooriate vahel tulenevad peamiselt sellest, millistele organisatsioonidele või jõududele omistatakse võimu taotlused. 

Tuntumad organisatsioonid, keda nende teooriate pooldajad selles süüdistavad:

* Juutide salaorganisatsioon. Organisatsiooni nimi varieerub: "Siioni targad", Mossad (Iisraeli luureorganisatsioon) ja Juudi maailmakongress vms. Ka mõne muu salaorganisatsiooni taga nähakse juutide salaplaane.
* Vabamüürlased (*Freemasonry*)
* Illuminaadid
* Templiordu
* USA valitsus või CIA või FBI
* Rooma Klubi (*Club of Rome*)
* ÜRO
* Trilateraalne komisjon
* Bilderbergi grupp (*The Bilderbergers*)

Vaata ka
--------

* Uus maailmakord (vandenõuteooria)
* Salaühing
* Vandenõuteooria
**Merle Silmato** (sündinud 1968) on eesti laulja (metsosopran/alt).

Ta on lõpetanud 1996. aastal Georg Otsa nimelise Tallinna Muusikakooli klassikalise laulu erialal (õpetaja Tõnu Bachmann).

2002. aastal lõpetas ta Eesti Muusikaakadeemia laulu erialal dotsent Urve Tautsi klassi. 2006. aastal lõpetas Soomes Sibeliuse Akadeemia magistriõppe Anita Välkki juhendamisel. Hiljem on teda juhendanud Bulgaaria tenor Kaludi Kaludow. Ta on osalenud ka L. Gergjeva, E. Märtsoni, U. Reinemani ja J. Beckmani meistrikursustel. Aastaid seob teda koostöö pianistide I. Zahharenkova, H. Kapteni ja D. Pavloviga. Lied repertuaari kuuluvad Berliozi, Mussorgski, Rahmaninovi, R. Straussi, Mahleri, Wagneri, Brahmsi jpt heliloojate teosed. Silmato on esinenud kõikjal Eestis, samuti ka Soomes, Rootsis, Venemaal, Taanis, Poolas ja Bulgaarias.

Aastatel 2004–2006 töötas ja alates sügisest 2007 töötab Silmato Soome Rahvusooperis. Ta on ka Rahvusooperi Estonia ja Vanemuise külalissolist. 2008. ja 2010. aastal esines ooperifestivalil Prantsusmaal (Opera de Baugé). Ooperirollide hulka kuuluvad: Azucena (G. Verdi "Trubaduur"), Ulrica (G. Verdi "Maskiball"), Amneris (G. Verdi "Aida"), Carmen (G. Bizet' "Carmen"), Marfa (M. Mussorgski "Hovanshtshina"), Marina Mnishek, Kõrtsinaine ja Ksenia amm (M. Mussorgski "Boriss Godunov"), Olga, Larina, Filipjevna (P. Tšaikovski "Jevgeni Onegin"), Polina ja Krahvinna (P. Tšaikovski "Padaemand"), La zia Principessa (G. Puccini "Õde Angelica"), kolmas daam (W. A. Mozarti "Võluflööt").

Suurvormidest kuuluvad tema repertuaari G. Verdi "Reekviem", W. A. Mozarti "Reekviem" ja "Missa Brevis", L.van Beethoveni "Missa C-duur", C. Saint-Saensi "Jõuluoratoorium", A. Vivaldi "Gloria", Pergolesi "Stabat Mater", G. F. Händeli "Messias", L. Bacalovi "Misa Tango", R. Kangro "Missa süütult hukkunud eestlastele", Ed.Tubina "Reekviem langenud sõjameestele", R.Tobiase "Joonase lähetamine".

Keeled: eesti, vene, inglise, soome, taani

Tunnustus
---------

* 2001 Klaudia Taevi nimelise rahvusvahelise noorte lauljate konkursi kolmanda preemia laureaat

Isiklikku
---------

Tema vennad on Margus ja Tarmo Prangel.

Viited
------

1. ↑  "Georg Otsa nimeline Tallinna Muusikakool. Vilistlased". Originaali arhiivikoopia seisuga 17. oktoober 2016. Vaadatud 29. detsembril 2017.
2. ↑  Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lõpetajad
3. ↑  "Vanemuine. Merle Silmato". Originaali arhiivikoopia seisuga 29. detsember 2017. Vaadatud 29. detsembril 2017.
**Karl Johannes Soonpää** VR II/3 (kuni 13. veebruarini 1939 **Karl Johannes Soonberg**; 2. märts 1895 – 15. juuni 1944 Elva lähedal) oli Eesti poliitik ja riigiametnik.

Ta õppis Tartu ülikooli usuteaduskonnas ja põllumajandusteaduskonnas, mille lõpetas 1926. aastal.

Karl Soonpää osales poliitikas alates 1926. aastast. Algul esindas ta Asunikke ja seejärel alates 1932. aasta parteiühinemisest Ühinenud Põllumeeste Erakonda. Ta oli III, IV ja V Riigikogu liige, töö- ja hoolekandeminister (9. detsembrist 1927 kuni 4. detsembrini 1928) ja seejärel kuni 9. juulini 1929 põllutööminister.

Karl Soonpää osales Vabadussõjas leitnandina ja sai Vabadusristi.

Alates 26. juulist 1929 oli ta riigikontrolör.

Karl Soonpää kuulus nende väheste kõrgete riigitegelaste hulka, kes pääsesid 1941. aasta juuniküüditamisest. Ta oli 14. juuni varahommikul oma tuttavatelt teada saanud, et Elva raudteejaama on koondatud suur hulk kahtlasi raudteevaguneid. Soonpää võttis kodust jalgratta ja pages, pärastlõunal lahkus talust tema abikaasa Antonie koos lastega. Karl Soonpää varjus koos mõne omakandimehega metsadesse. 22. juunil saadi teada Saksamaa sõjast NSV Liidu vastu ja mehed varjasid end kuni sakslaste tulekuni 1941. aasta juulis. 

Saksa okupatsiooni algul oli Karl Soonpää Tartu maavalitsuse põllumajandusosakonna juhataja, 1942. aastal aga taas kodustel talutöödel. Ta oli Elva valla põllumajandusjuht, Eesti Põllumajandusliidu Elva vallaosakonna juhataja ja Omakaitse rühmaülem.

Karl Soonpää hukkus juunis 1944, kui üritas öösel Elva lähedal metsas koos kahe mehega kinni võtta Nõukogude diversante.

Ta suri 49-aastaselt. Matusetalitus toimus 19. juunil 1944 Elva kalmistul.

Isiklikku
---------

Karl Soonpää pidas 13. septembrist 1939 kuni 22. juunini 1940 päevikut, mis on oluline ajalooallikas.

Tema vend oli Leo Soonpää.

Tema naine Antonie Soonpää suri 2006. aastal 107-aastaselt.

Viited
------

1. ↑  "Tartu Postimees, 29. jaanuar 1997". Originaali arhiivikoopia seisuga 11. august 1997. Vaadatud 23. mail 2009.
2. ↑  Karl Soonpää †. Eesti Sõna, 20. juuni 1944, nr. 141, lk. 2.
3. ↑  Tragöödia Tartumaal 1944[*alaline kõdulink*] - Postimees, 14. juuni 2008
4. ↑
5. ↑  Majandusminister kevadel 1940: «Sööme praegu viimaseid reserve!» - Postimees, 23. mai 2009.

Kirjandus
---------

* *Faatum. Eesti tee hävingule 1939-1940. Riigikontrolör Karl Soonpää päevik Eesti Vabariigi saatuseaastatest 1939-1940. Molotovi-Ribbentropi pakti tagamaad. Dokumente ja materjale.* Koostanud ja kommenteerinud Küllo Arjakas. Tallinn: SE & JS, 2009. 807 lk. ISBN 9789985854907 (köites)

Artiklid
--------

* Tragöödia Tartumaal 1944 - Postimees, 14. juuni 2008.
* Majandusminister kevadel 1940: «Sööme praegu viimaseid reserve!» - Postimees, 23. mai 2009.

Välislingid
-----------

* Karl Soonpää Eesti biograafilises andmebaasis ISIK

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Johannes Friedrich Zimmermann** | **riigikontrolör**1929–1940 | Järgnev**Hindrek Meri** |
**Vanderlei Farias da Silva** (enam tuntud lihtsalt nime all **Vanderlei**; sündinud 1. veebruaril 1984 Porecatus) on Brasiilia jalgpallur, väravavaht. Ta mängib Brasiilia esiliiga klubis Vasco da Gama.

Vanderlei sündis Paraná osariigis Porecatus.

2007. aasta mais liitus ta Brasiilia tugevuselt teises liigas mängiva klubiga Coritiba. Alates 2008. aasta hooajast mängiti juba kõrgliigas. Coritiba põhiväravavahiks sai ta 2012. aasta hooajal. Hooaegadel 2010, 2011, 2012 ja 2013 aitas ta Coritibal võita osariigi meistrivõistlused Campeonato Paranaense. Kokku esindas ta klubi 301 ametlikus mängus.

2015. aasta jaanuaris siirdus ta Santosesse, sõlmides klubiga lepingu kolmeks aastaks. Debüüdi Santose meeskonnas tegi ta 8. veebruaril koduväljakul 2:1 võidumängus Red Bull Brasili üle.

27. märtsil 2015 põrkas ta mängus Ponte Pretaga kokku vastasmeeskonna mängijaga Rildoga. Kokkupõrke tõttu vigastas ta nägu ja pidi minema lõikusele. Selle tõttu jäi ta väljakult eemale kolmeks kuuks. Tema äraoleku ajal sai Santose põhiväravavahiks Vladimir. Vanderlei sai tagasi koha Santose põhiväravavahina sama aasta juulis Vladimiri halva mänguvormi tõttu.

2017. aasta jaanuaris kinnitas Santose president Modesto Roma Júnior, et Vanderlei lepingut pikendatakse kuni 2020. aasta detsembrini. 2017. aasta hooajal valiti Vanderlei Brasiilia kõrgliiga hooaja sümboolsesse koosseisu. 2019. aasta hooajal kaotas ta Santose esiväravakoha klubiga samal aastal liitunud Eversonile.

2020. aasta jaanuaris sõlmis Vanderlei kaheaastase lepingu Grêmioga. 2021. aasta aprillis siirdus ta Vasco da Gamasse.

Saavutused
----------

Coritiba
* Campeonato Brasileiro Série B: 2010
* Campeonato Paranaense: 2010, 2011, 2012, 2013

Santos
* Campeonato Paulista: 2015, 2016

Grêmio
* Campeonato Gaúcho: 2020

Allikas

Viited
------

1. ↑  "Vanderlei sofre pancada no rosto e tem suspeita de fratura na face". Globo Esporte. 26.3.2015. Vaadatud 19.3.2018
2. ↑  "Vanderlei passará por cirurgia e só deve voltar na Série A". Terra. 27.3.2015. Vaadatud 19.3.2018
3. ↑  "Técnico anuncia Vladimir como titular contra Ponte; Vanderlei fica no banco". Globo Esporte. 5.6.2015. Vaadatud 19.3.2018
4. ↑  "Após falhas de Vladimir, Santos terá retorno de Vanderlei ao gol contra o Grêmio". O Estado de S. Paulo. 4.7.2015. Vaadatud 19.3.2018
5. ↑  "Santos acerta renovação de contrato de Vanderlei até dezembro de 2020". Globo Esporte. 20.7.2017. Vaadatud 19.3.2018
6. ↑  "Goleiro Vanderlei é mais um reforço gremista para 2020". Grêmio FBPA. 18.1.2020. Vaadatud 23.7.2020
7. ↑  Vanderlei. soccerway.com. Vaadatud 19.3.2018

Välislingid
-----------

* Vanderlei profiil Santos FC kodulehel
Iveta Mukutšhjan (2016)
 **Iveta Mukutšhjan** (armeenia keeles Իվետա Մուկուչյան; esinejanimi **Iveta Mukuchyan**; sündinud 14. oktoobril 1986 Jerevanis) on Armeenia laulja, laulukirjutaja, modell ja näitleja.

Kui ta oli 5-aastane, kolis ta perega Saksamaale Hamburgi. 2009. aastal tuli ta tagasi Armeeniasse ja osales sealses talendisaates "Haj Supersthar", milles saavutas 5. koha. 2012. aastal kuulutati ta ajakirja El Style poolt seksikamaiks armeenlannaks.

Ta esindas Armeeniat 2016. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel lauluga "LoveWave". Finaalkontserdil sai see 249 punktiga 7. koha.

Välislingid
-----------

* Ametlik koduleht

| * v
* r
Armeenia esindajad Eurovisiooni lauluvõistlusel |
| --- |
| 

* 2006: André
* 2007: Hayko
* 2008: Sirusho
* 2009: Inga & Anush
* 2010: Eva Rivas
* 2011: Emmy
* 2013: Dorians
* 2014: Aram Mp3
* 2015: Genealogy
* 2016: Iveta Mukutšhjan
* 2017: Artsvik
* 2018: Sevak Hanaghjan
* 2019: Srbuk
* ~~2020: Athena Manoukian~~
* 2022: Rosa Linn
* 2023: Brunette

 |
Dan Burn 2013. aastal Birmingham Citys
**Daniel Johnson Burn** (sündinud 9. mail 1992 Blythis) on Inglismaa jalgpallur, kes mängib kaitsjana Inglismaa Premier League'i klubis Newcastle United.

Ta alustas klubikarjääri Darlingtonis, mille koosseisus debüteeris ta Inglismaa tugevuselt neljandas liigas 2009. aastal.

2011. aastal liitus Burn Inglismaa kõrgliiga klubiga Fulham. Hooajal 2012–13 mängis ta Fulhamist laenul Inglismaa tugevuselt kolmanda liiga klubis Yeovil Town ja hooaja 2013–14 esimeses pooles Inglismaa esiliiga klubis Birmingham City. Fulhami meeskonnas debüteeris Burn 4. jaanuaril 2014 karikamängus Norwich City vastu. Inglismaa kõrgliigas debüteeris ta sama aasta 18. jaanuaril mängus Arsenali vastu. Alates järgmisest hooajast mängis Burn Fulhamiga Inglismaa esiliigas.

Hooaja 2015–2016 lõpus Burn lepingu äsja Inglismaa esiliigasse tõusnud Wigan Athleticuga. 2017. aastal valiti ta Wigani hooaja parimaks mängijaks. Hooajal 2017–2018 mängis ta klubiga Inglismaa tugevuselt kolmandas liigas. Burn lõi sel hooajal liigas viis väravat ja valiti liiga hooaja sümboolsesse koosseisu.

2018. aasta augustis sõlmis Burn nelja-aastase lepingu Inglismaa kõrgliiga klubiga Brighton & Hove Albion, kuid ta jäi hooaja 2018–19 esimeseks pooleks laenule Wigan Athleticu.

2022. aasta jaanuaris sõlmis ta kahe ja poole aasta pikkuse lepingu Newcastle Unitediga.

Viited
------

1. ↑  "Burn signed from Wigan". Brighton & Hove Albion F.C. 9.8.2018. Vaadatud 13.12.2020
2. ↑  "Newcastle United complete signing Of Dan Burn". Newcastle United F.C. 31.1.2022. Vaadatud 19.2.2022

Välislingid
-----------

 Dan Burn – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Profiil Brighton & Hove Albion FC kodulehel
**Friedrich August Hörschelmann** (13. detsember 1774 Tallinn – 29. jaanuar 1850 Rakvere) oli Eesti vaimulik.

Ta õppis Tallinna gümnaasiumis. Immatrikuleeriti 4. oktoobril 1790 Jena Ülikooli, oli seal kohal aastani 1793. Ordineeriti 19. septembril 1798 õpetajaks.

Oli aastatel 1798–1850 (kutsuti 27. juulil 1798) Viru-Jaakobi koguduse õpetaja. Sai 12. septembril 1817 konsistooriumi assessoriks, Viru praostkonna praostiks sai 10. aprillil 1838. 9. märtsil 1844 sai ta Eestimaa pastorkonna vanemaks (*senior ministerii*'iks).

Hörschelmann oli pastorikandidaatide eksamineerija, 6. juulil 1839 sai ülemkirikueestseisja ameti liikmeks. Rõugete kaitsepookimise komiteesse kinnitati 10. aprillil 1839.

Isiklikku
---------

Tema isa Ernst August Wilhelm Hörschelmann oli Tallinna gümnaasiumi professor ja aastatel 1786–1807 "Revalische Wöchentliche Nachrichten"i väljaandja. Tema vend Ferdinand Ludwig Hörschelmann oli Tallinna gümnaasiumi professor ja Järva-Madise Püha Matteuse koguduse õpetaja, vend Constantin Immanuel Hörschelmann oli Haapsalu Püha Johannese koguduse õpetaja, vend Paul Eduard Hörschelmann oli Pühalepa Laurentsiuse koguduse õpetaja ja Tallinna Toomkoguduse ülemõpetaja. Õemees Dietrich Martin Luther oli notar, kaupmees, suurgildi oldermann ja "Revalische Wöchentliche Nachrichten"i väljaandja. Õepoeg Theodor Dietrich Witgenstein Luther oli Tallinna Püha Vaimu- ja Tallinna Jaani koguduse õpetaja, õepoeg Robert Johann Dietrich Luther oli Jüri koguduse õpetaja. Tema poeg Heinrich Emil August Hörschelmann oli Põltsamaa Niguliste koguduse ja Peterburi Anna koguduse õpetaja, poeg Carl Anton Ferdinand Hörschelmann oli Kose Püha Nikolause koguduse õpetaja, poeg Otto Friedemann Jakob Hörschelmann oli Nõo Püha Laurentsiuse koguduse õpetaja; tütrepoeg (tütre Wilhelmine Auguste Ernestine poeg) Hugo Wilhelm Hoffmann oli Viru-Jaakobi koguduse õpetaja. Ta oli kaks korda abielus, tema teise abikaasa isa Peter Anton Hasselblatt oli Hageri Lambertuse koguduse õpetaja.

Viited
------

1. ↑  Liivi Aarma Põhja-Eesti vaimulike lühielulood 1525-1885 Tallinn 2007
Georgius Agricola
**Georgius Agricola**, kodanikunimega **Georg Pawer** (24. märts 1494 Glauchau – 21. november 1555 Chemnitz) oli saksa arst ja loodusteadlane, mineraloogia ja metallurgia rajaja.

Tema perekonnanimi Agricola on saksakeelse sõna "Bauer" ('talupoeg') tõlge ladina keelde.

Elulugu
-------

Üks tema esimesi ametikohti oli Saksimaal asuva Zwickau suurkooli rektor (1514–1516). Nähtavasti polnud see siiski ülikool. Ta loobus rektori kohast, et õppida edasi Leipzigi ülikoolis, mille lõpetas 1518. Hiljem täiendas ta end meditsiinis ja keemias Bologna, Padua ja Veneetsia ülikoolis. Itaalias sai ta ka doktorikraadi. Ta töötas õpetajana, koolidirektorina ja ülikooli õppejõuna.

1527 valiti ta Zwickau linnafüüsikuks. Zwickau asus Joachimsthali lähedal, mis oli tähtis metallide tootmise keskus.

Samal aastal ta abiellus Chemnitzist pärit Anna Meyneriga ja kolis 1531 Chemnitzisee, kus elas surmani. Ta töötas linnaarstina ja oli aeg-ajalt (1546, 1547, 1551 ja 1553) ka linnapea. Ta ei olnud kordagi kaua linnapea, sest Saksimaa oli tollal protestantismi tähtis keskus, ent Agricola ei varjanud oma katoliiklust.

Teadustöö
---------

Tema tähtsaim töö ilmus postuumselt 1556 ladina keeles ja juba järgmisel aastal tõlgiti see saksa keelde. See 12-osaline raamat võttis kokku kõik, mida tolleks ajaks teati metallide tootmisest. Eriti täpselt kirjeldas ta vase-, hõbeda- ja pliimaakide töötlemist, samuti vismuti tootmist. Ühe raamatu pühendas ta soolade (nitraadid, sulfaadid, kloriidid) saamisele, kirjeldades üksikasjalikult ka keedusoola tootmist. Ta uuris ka klaasi tootmist. Ta selgitas välja, et leegi värvus sõltub põleva aine koostisest.

Teoseid
-------

* Medici Libri Qvinqve De mensuris & ponderibus: In quibus pleraq à Bvdaeo & Portio parum animaduersa diligenter excutiuntur 1533
* Epistola ad Plateanvm, Cvi sunt adiecta aliquot loca castigata in libris De mensuris & ponderibus 1534
**Jaak Rosenbaum** (1. november (ukj) 1871 Kõo vald, Viljandimaa, Liivimaa – 2. aprill 1925 Solovetsi Eriorstarbeline laager, Arhangelski oblast, NSV Liit) oli Venemaa Keisririigi ja Eesti ohvitser.

Jaak Rosenbaum sündis 1871. aastal Viljandimaal Kõo vallas, lõpetas 1901. aastal Vilno sõjakooli ja teenis pärast seda 179. Ust-Dvinski polgus roodu- ja pataljonikomandörina ning polguülema abina.

Kapten Jaak Rosenbaum osales Esimeses maailmasõjas ning teda autasustati 1914. aastal Georgi mõõgaga.

> „Lahingus 25.08.1914, kui rünnakgrupi ülem oli langenud, võttis kapten Rosenbaum grupi juhtimise üle. 150—200 meetri kaugusel vaenlase eesliinist tõusis Rosenbaum esimesena rünnakule, tõmmates endaga kaasa terve pataljoni. Rünnaku käigus vallutati vaenlase esimene kaevikuliin. Selle järel kogus Rosenbaum oma mehed kokku ning vallutas uue sööstuga veel mitu vastase kaevikut. Viimase rünnaku käigus sai 5. roodu eesotsas asunud kapten Rosenbaum jalast raskesti haavata. Kuigi kuul oli purustanud luu, ei lasknud ta ennast võitlusväljalt ära kanda, vaid jätkas lahingu juhtimist, kuni kaotas teadvuse. "
> 
> 
> 

1917. aasta suvel ülendati Jaak Rosenbaum polkovnikuks. 

1917. aastal Eesti rahvusväeosade formeerimise ajal tuli Rosenbaum tagasi Eestisse ning määrati Eesti Tagavara Jalaväepataljoni ülemaks, kellena tegutses kuni 1918. aastani. 

1918. aasta aprillis siirdus Rosenbaum Venemaale, kus võttis osa Venemaa kodusõja lahingutest. Osales sõjategevuses Volgamaal ja Siberis Valgekaartlike armeede koosseisus, Volga rahvaarmees, siis admiral Koltšaki vägedes ning lõpuks parun Roman Ungern von Sternbergi väesalgas, teenides muuhulgas 7. Hvalõnski kütipolgu ülemana. 

Kodusõja lõppedes Rosenbaum vangistati Nõukogude tšekaa poolt ning saadeti Solovetsi laagrisse Valge mere ääres, kus ta sunnitöölaagri haiglas 2. aprillil 1925 suri.

Teosed
------

* "Näljas, alasti ja rahata: Kirjad Vene kodusõjast", Tallinn, Kirjastus Varrak, 1938
* "Ohvitserina Vene armees", 2002, Kirjastus: EESTI AJALOOARHIIV, 286 lk ISBN 9985-858-31-x, ISSN 1406-3409

Välislingid
-----------

* Eestlastest Georgi ordeni kavaleride elulood, Jaak Rosenbaum
* Eesti tagavarapataljoni juhtkond, pilt Estonica.ee-st
**Friedrich Carlblom** (27. veebruar/10. märts 1789 Haapsalu – 4. veebruar/16. veebruar 1857) oli Eesti vaimulik.

Hariduse sai koduõpetaja käe all. Tartu ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1806–1808. Ordineeriti 1. oktoobril/13. oktoobril õpetajaks.

Oli aastatel 1811–1812 (introdutseeriti 5. novembril/17. novembril 1811) Viljandi Jaani koguduse adjunktõpetaja, aastatel 1812–1821 Suure-Jaani Johannese koguduse õpetaja ja aastatel 1821–1856 Viljandi Jaani koguduse õpetaja. Võttis omale silmade nõrkuse tõttu aastal 1833 adjunktiks Valentin Karl Heinrich von Holsti. Jäi aastal 1856 emerituuri.

Isiklikku
---------

Tema isa Gustav Carlblom ja vanaisa Jonas Laurentii Carlblom olid Noarootsi Püha Katariina koguduse õpetajad, teine vanaisa Joachim Heinrich Dahl oli Kullamaa Püha Johannese koguduse õpetaja, vanavanaisa Andreas Hollming oli Vormsi Püha Olavi koguduse õpetaja. Tema onu Johannes Carlblom vanem oli Tõstamaa Maarja koguduse õpetaja. Tema vend Peter Carlblom oli Risti koguduse õpetaja, vend Paul Carlblom oli Tarvastu Peetri koguduse õpetaja, vend Johannes Carlblom oli Noarootsi Püha Katariina koguduse õpetaja. Tema äi (ta abiellus oma onu Johannes Carlblom vanema lesega) Benedikt Gottlieb Haken oli Jämaja Kolmainu koguduse ja Märjamaa Maarja koguduse õpetaja.

Viited
------

1. ↑  Die evangelischen Prediger Livlands bis 1918. Böhlau Verlag Köln, Wien 1977
Jaak Maandi Eesti Vabaerakonna vestlusringis Hiiu pubis.  
Foto: Ave Maria Mõistlik, 14. veebruar 2015
Jaak Maandi
**Jaak Maandi** (sündinud 7. augustil 1936 Tallinnas) on Eesti riigiametnik.

Ta on õppinud Stockholmi Eesti Algkoolis ja Södra Latins gymnasiumis. Seejärel õppis ta Stockholmi Ülikoolis ajalugu ja geograafiat. 1962. aastal sai ta magistrikraadi filosoofias. Ta on EÜS Põhjala liige.

Pärast ülikooli lõpetamist töötas ta Rootsi Tarbijateühisuste Keskühisuses (sv:Kooperativa Förbundet), siseministeeriumis ja planeeringute ametis. Aastast 1984 viibis välisabi programmide raames Aafrikas. Aastatel 1989–1992 elas ja töötas Lesothos, juhendades regionaalset planeerimist. 

Alates 1992. aastast on ta töötanud Eestis, algul valitsuse nõunikuna, seejärel Riigikantseleis omavalitsuste ja regionaalarengu osakonna juhatajana, lõpuks peadirektori asetäitjana. Alates 1999. aastast töötas ta Keskkonnaministeeriumi ja seejärel Siseministeeriumi planeeringute osakonnas.

Ta on olnud Rootsi Eestlaste Esinduse saadik, Eesti Rahvusnõukogu presiidiumi liige; aastatel 1966–1971 oli ta Eesti Liberaalse Erakonna esimees. Ta oli ka üks metsaülikooli initsiaatoreid.

Tunnustus
---------

* 2005 Valgetähe IV klassi teenetemärk

Isiklikku
---------

Tema isa Helmut Maandi oli jurist, Vabariigi Valitsuse riigisekretär, vend Mart on suhtekorraldaja. Ta on 1966. aastast abielus Katrin Maandiga; neil on kolm poega ja üks tütar.

Viited
------

1. ↑  Jaak Maandi (29. august 1970). "Neli aastat liberaalset erakonda". *Teataja*. Vaadatud 2. aprillil 2022.

Välislingid
-----------

*
**Suure-Jaani rajoon** oli haldusüksus Eesti NSV-s.

See loodi aastal 1950. Rajooni moodustasid Suure-Jaani linn, endisest Olustvere vallast Aimla, Olustvere ja Tääksi külanõukogu, Taevere vallast Arjandi, Maltsaare, Kaansoo ja Sürgavere külanõukogu ning Vastemõisa vallast Ketuküla, Metsküla ja Vastemõisa külanõukogu. 1954. aasta juunis kadusid Aimla, Maltsaare, Sürgavere, Ketuküla ja Metsküla külanõukogu.

Aastatel 1952–1953 oli Suure-Jaani rajoon Pärnu oblasti koosseisus. 

Jaanuaris 1959 Suure-Jaani rajoon likvideeriti. Arjandi, Olustvere, Tääksi ja Vastemõisa külanõukogu liideti Viljandi rajooniga. Suure-Jaani rajooni kuulunud Kaansoo külanõukogu likvideeriti ja selle territoorium jagati Viljandi rajooni Arjandi külanõukogu ning Vändra rajooni Aesoo ja Rõusa külanõukogu vahel.

Viited
------

1. ↑  "Suure-Jaani kihelkond ja Vabaduse Risti vennad" Viljandimaa Muuseumi aastaraamat 2003
2. ↑  Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 24. jaanuari 1959 seadlus Eesti NSV rajoonide reorganiseerimisest. Eesti NSV Teataja, 1959, 6, 38
**Rein Sepp** (11. august 1940 Põltsamaa – 9. november 1994 Tartu) oli Eesti füüsik.

Elulugu
-------

Ta lõpetas 1958. aastal Põltsamaa Keskkooli ning 1963. aastal Tartu Riikliku Ülikooli füüsika-matemaatikateaduskonna teoreetilise füüsika kateedri füüsikuna. Ta oli samas aastatel 1963–1966 aspirant, kaitses 1966. aastal väitekirja ning sai füüsikakandidaadi kraadi.

Ta oli aastatel 1966–1969 Tallinna Pedagoogilises Instituudis vanemõpetaja. Ta oli aastatel 1969–1984 Pöögelmanni-nimelise Elektrotehnikatehase (Tallinnas) erikonstrueerimisbüroo uurimistööde juht. Ta oli aastatel 1990–1994 Lõuna-Eesti Keskkonnakaitse Labori Tahkuse Õhuseirejaama (Pärnumaal) peaspetsialist.

Teadustöö
---------

Rein Sepa uurimisvaldkonnad olid kvantmehaaniline mõõtmisteooria, kvantväljateooria, pooljuhtide tootmise automatiseerimine ja infosüsteemi väljatöötamine, suurte elektronarvutite arhitektuur ja automatiseeritud mõõtekompleksid; atmosfääriõhu saastefooni, sealhulgas ionisatsiooni ja NO2 kontsentratsiooni mõõtmine ning õhus toimuvad füüsikalis-keemilised protsessid.

Kirjutisi
---------

* 1994 "NO2. Elu ja seiklused". // Eesti Loodus. 1/1994, lk 4–5 ning 2/1994, lk 37–39

Isiklikku
---------

Tema abikaasa oli füüsik Hilja Iher.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 4. köide, lk 166

Välislingid
-----------

* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 4. köide: *Sar-Y. Lisa* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013, lk. 166

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Artjomovski** (vene keeles Артёмовский) on linn Venemaal Sverdlovski oblastis, Artjomovski linnaringkonna keskus. Linn asub Bobrovka jõe ääres, Jekaterinburgist ligikaudu 93 km kirdes.

Küla rajati 1665. aastal ja kandis Jegorišino nime. 1871. aastal leiti piirkonnas kivisütt. Kivisöe kaevandamist alustati 19. sajandi lõpul. Kaevandusasula sai nõukogude korra ajal nimeks Artjomovski. 27. augustil 1928 anti Artjomovskile alevi staatus. 1938. aastal ühendati Artjomovski alev ja Jegorišino küla ning moodustati Artjomovski linn.

Viited
------

1. ↑  Артёмовский "Мой Город" : Народная энциклопедия городов и регионов России. Vaadatud 18. juulil 2023

Sverdlovski oblasti vapp
Sverdlovski oblasti linnad

Alapajevsk  | Aramil  | Artjomovski  | Asbest  | Berjozovski  | Bogdanovitš  | Degtjarsk  | Irbit  | Ivdel  | Jekaterinburg  | Kamensk-Uralski  | Kamõšlov  | Karpinsk  | Katškanar  | Kirovgrad  | Krasnoturjinsk  | Krasnoufimsk  | Krasnouralsk  | Kušva  | Lesnoi  | Mihhailovsk  | Nevjansk  | Nižni Tagil  | Nižnije Sergi  | Nižnjaja Salda  | Nižnjaja Tura  | Novaja Ljalja  | Novouralsk  | Pervouralsk  | Polevskoi  | Rež  | Revda  | Serov  | Severouralsk  | Sredneuralsk  | Suhhoi Log  | Sõssert  | Zaretšnõi  | Talitsa  | Tavda  | Turinsk  | Verhni Tagil  | Verhnjaja Põšma  | Verhnjaja Salda  | Verhnjaja Tura  | Verhoturje  | Voltšansk
**Rein Raudsep** (sündinud 1. detsembril 1940 Tallinnas - 22. november 2022) oli eesti geoloog, keskkonnaministeeriumi keskkonnakorralduse ja -tehnoloogia osakonna juhataja.

Ta lõpetas 1965. aastal Tartu Ülikooli geoloogia erialal. Ta on geoloogiakandidaat.

Aastatel 1998–2002 oli ta Eesti Geoloogia Seltsi president.

Elulugu
-------

Rein Raudsep on tööliste poeg.

Lõpetas 1959 Rapla Keskkooli ja 1965 Tartu Ülikooli geoloogia erialal; geoloogia-mineraloogiakandidaat (1984, Eesti NSV Teaduste Akadeemia), väitekiri "Rakvere fosforiidirajooni tootsa kihindi litoloogia". Oli 1965–1999 Eesti Geoloogiakeskuse geoloog, vanemgeoloog, grupijuht, 1990–1999 teadusdirektor, 1975–1978 geoloogia uuringu grupijuht Alžeeria geoloogiateenistuses SONAREM. Aastast 2000 EV Keskkonnaministeeriumi keskkonnakorralduse ja -tehnoloogia osakonna juhataja.

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkond: alamordoviitsiumi (Tremadoci) oobolusliivakivi ja -fosforiidileiukohtade litoloogia, geoloogia ning tekketingimused. Aastast 1990 Eesti Maavarade Komisjoni liige, aastast 1992 Eesti Rahvusliku Geoloogia Komitee liige, 1995– Euroopa Geol Mälestiste Kaitse Assots (ProGEO) volikogu liige, aastast 2005 Euroopa Geoloogialiitude Assots president. Autasustatud K. E. v. Baeri mälestusmedaliga (1988). 30 teadustrükist.

Teoseid
-------

* Eesti fosforiit ja selle uued maardlad. // EL (1982)8
* Геология и полезные ископаемые Раквереского фосфоритоносного района (kaasautor). Tallinn, 1987
* Estonian Natural Resources (kaasautor). Tallinn, 1991
* Eesti maapõuerikkusi (koost ja autoreid). Tallinn, 1993
* Phosphorite. Mineral occurrences. // Geology and Mineral Resources. Tallinn, 1997.

Tunnustus
---------

* 2017 Valgetähe V klassi teenetemärk

Viited
------

1. 1 2 3 4  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide
2. ↑  Kohaliku omavalitsuste volikogude valimine
3. ↑  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 19507

Kirjandus
---------

* EE 14, 412
* EGBT, 97
* Maa Universumis. Tallinn, 2004, 319.

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Landes** [land] on departemang Prantsusmaal Nouvelle-Aquitaine'i piirkonnas. Departemangu nimi tuleneb soistest aladest selle territooriumil.

Varem kuulus departemang Gascogne'i provintsi (Gaskoonia provints) koosseisu.

Departemang on kaetud kuni 67% ulatuses metsadega. 24. jaanuaril 2009 rüüstas departemangu torm Klaus, mille tuulepuhangud ulatusid üle 170 km/h.

Departemang jaguneb kaheks ringkonnaks:

| Ringkond | Elanike arv(2010) | Pindala(km²) | Kantoneid | Valdu |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Daxi ringkond | 210 108 | 3194 | 13 | 153 |
| Mont-de-Marsani ringkond | 174 212 | 6048 | 17 | 178 |

Vaata ka
--------

* Landesi departemangu haldusüksuste loend

Viited
------

1. ↑  Populations légales 2019

Prantsusmaa departemangud

Ain **·** 
Aisne **·** 
Allier **·** 
Alpes-de-Haute-Provence **·** 
Alpes-Maritimes **·** 
Ardèche **·** 
Ardennes **·** 
Ariège **·** 
Aube **·** 
Aude **·** 
Aveyron **·** 
Bas-Rhin **·** 
Belfort **·** 
Bouches-du-Rhône **·** 
Calvados **·** 
Cantal **·** 
Charente **·** 
Charente-Maritime **·** 
Cher **·** 
Corrèze **·** 
Corse-du-Sud **·** 
Côte-d'Or **·** 
Côtes-d'Armor **·** 
Creuse **·** 
Deux-Sèvres **·** 
Dordogne **·** 
Doubs **·** 
Drôme **·** 
Essonne **·** 
Eure **·** 
Eure-et-Loir **·** 
Finistère **·** 
Gard **·** 
Gers **·** 
Gironde **·** 
Guadeloupe **·** 
Haut-Rhin **·** 
Haute-Corse **·** 
Haute-Garonne **·** 
Haute-Loire **·** 
Haute-Marne **·** 
Haute-Saône **·** 
Haute-Savoie **·** 
Haute-Vienne **·** 
Hautes-Alpes **·** 
Hautes-Pyrénées **·** 
Hauts-de-Seine **·** 
Hérault **·** 
Ille-et-Vilaine **·** 
Indre **·** 
Indre-et-Loire **·** 
Isère **·** 
Jura **·** 
Landes **·** 
Loir-et-Cher **·** 
Loire **·** 
Loire-Atlantique **·** 
Loiret **·** 
Lot **·** 
Lot-et-Garonne **·** 
Lozère **·** 
Maine-et-Loire **·** 
Manche **·** 
Marne **·** 
Martinique **·** 
Mayenne **·** 
Meurthe-et-Moselle **·** 
Meuse **·** 
Morbihan **·** 
Moselle **·** 
Mayotte **·** 
Nièvre **·** 
Nord **·** 
Oise **·** 
Orne **·** 
Pariis **·** 
Pas-de-Calais **·** 
Prantsuse Guajaana **·** 
Puy-de-Dôme **·** 
Pyrénées-Atlantiques **·** 
Pyrénées-Orientales **·** 
Réunion **·** 
Rhône **·** 
Saône-et-Loire **·** 
Sarthe **·** 
Savoia **·** 
Seine-Maritime **·** 
Seine-et-Marne **·** 
Seine-Saint-Denis **·** 
Somme **·** 
Tarn **·** 
Tarn-et-Garonne **·** 
Val-d'Oise **·** 
Val-de-Marne **·** 
Var **·** 
Vaucluse **·** 
Vendée **·** 
Vienne **·** 
Vosges **·** 
Yonne **·** 
Yvelines
**Rein Rõõm** (sündinud 17. oktoobril 1945 Tarvastu vallas Viljandimaal) on Eesti füüsik.

Elulugu
-------

Rein Rõõm on tööliste poeg.

Lõpetas 1964 Mustla Keskkooli ja 1972 Tartu Riikliku Ülikooli füüsikuna. Füüsika-matemaatikakandidaat (1980, Eesti NSV TA Astrofüüsika ja Atmosfäärifüüsika Instituut (AAI)), väitekiri "Перенос излучения в атмосферах планет при вытянутой индикатрисе рассеяния". Täiendas end 1994 ja 1998–1999 Readingi Ülikoolis Inglismaal, 1995 Lissaboni Ülikoolis Portugalis, 1996 Müncheni Ülikoolis Saksamaal. 

Oli 1972–1973 AAI insener, 1973–1983 nooremteadur, 1983–1989 vanemteadur, 1989–1995 AAI teadusdirektor, 1995–2002 TO atmosfäärifüüsika osakonna juhataja, 1995–2001 TÜ külalisprofessor (dünaamiline meteoroloogia), 2002– TÜ meteoroloogia professor, keskkonnafüüsika instituudi juhataja.

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkonnad: kiirguslevi atmosfääris, atmosfääri kaugseire füüsikalised meetodid, atmosfääridünaamika alused, atmosfääriliikumiste modelleerimine ning numbriline ilmaennustus. Arendanud atmosfääri kiirguslevi numbrilisi meetodeid; osalenud Maa atmosfääri optiliste omaduste uurimisel teleraadiomeetriga FAZA kosmosejaamast Mir saadud mõõtmisandmetest; loonud mittehüdrostaatiliste atmosfääridünaamika võrrandite rõhukoordinaatesituse ning saadud tulemusi rakendanud numbrilises ilmaennustuses. Numbrilise atmosfääridünaamika koolkonna rajaja Eestis. Osalenud rahvusvahelises ilmaennustusprojektis HIRLAM.

Tunnustus
---------

* 2010 Tartu Ülikooli medal

* 2015 Tartu Ülikooli aumärk

Teoseid
-------

Üle 100 teadustrükise.

* Peculiarities of light absorption and scattering on two-layer Mie particles with absorbing nucleus. // Proc. Sov. Acad. Sci. Atm. Ocean Phys. 10 (1974) 4
* Albedo and transparency of optically homogeneous cloud layers. // Radiation in Cloudy Atmospheres. Holland, 1983
* General form of the equations of atmospheric dynamics in isobaric coordinates. Izvestia, Atmosperic and Oceanic Phys. 26, (1990) 1
* Responses of different nonhydrostatic, pressure-coordinate models to orographic forcing (kaasautor). // J. Atm. Sci. 56, (1999) 15
* Least action principle for general, nonhydrostatic, compressible, acoustically non-filtered pressure-coordinate model. // Quart. J. Royal Meteorol. Society 125 (1999) 557
* Nonhydrostatic generalization of pressure-coordinate based hydrostatic model with implementation in HIRLAM: Validation of adiabatic core (kaasautor). // Tellus A, 55 (2003) 3

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  Eesti Teaduse Biograafiline Leksikon, 3. köide
2. ↑  "Tartu Ülikooli medali kavalerid". *Tartu Ülikool*. Vaadatud 5.12.2022.
3. ↑  "Tartu Ülikooli aumärgi kavalerid". *Tartu Ülikool*. Vaadatud 9.12.2022.

Kirjandus
---------

* EE 14. Lk 442

Välislingid
-----------

* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013, lk. 1290

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Holstein-Segebergi krahvkond** oli krahvkond Holsteinis aastatel 1273–1308 ja Schauenburgi ja Holsteini krahvide liin. Holstein-Segebergi ainus krahv oli Adolf V hüüdnimega *Pommerlane* (1252–1308).

Ajalugu
-------

Pärast isa Johann I surma 1263. aastal valitsesid tema pojad Adolf V, Johann II ja Albrecht I (suri 1300, oli Hamburgi toomkiriku praost (*Dompropst*)) esialgu Holstein-Kieli krahvkonda üheskoos. 1273. aastal jaotasid nad pärandi, kus Johann II jätkas Kieli valitsemist. Adolf V valitses Segebergi ja asutas seega Holstein-Segebergi liini. Kui ta 1308. aastal ilma meessoost järglasteta suri, läks Holstein-Segeberg taas Holstein-Kielile. Krahv Johann II noorem poeg Adolf, kes sündis 1281. aastal, valitses Holstein-Segebergi 1308. aastast kuni surnukstorkamiseni 1315. aastal.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   |   |   |   | Holstein |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
| Holstein-Kiel(1261–1390) |   |   |   |   |   | Holstein-Itzehoe(1261–1290) |   |   |   |   |   |
|
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|   |   |   |
|   |   |   | Holstein-Segeberg(1273–1308) |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|   |   |   |   |   |   | Holstein-Plön(1290–1390) |   | Holstein-Rendsburg(1290–1459) |   | Holstein-Pinneberg(1290–1640) |   |
|
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|   |   |   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|   |   |   |   |   |   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|   |   |   |   |   |   |   |
|   |   |   |   |   |   |   |   | Holsteinihertsogkond(al 1474) |   |   |   |   |   |   |   |   |
|   |   |   |   |   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   | Rantzau krahvkond(1650–1726) |
|   |   |   |
Pulleritsu koolimaja 1930. aastatel
**Holstre Kool** on lasteaed-põhikool Viljandi maakonnas Viljandi vallas Holstre külas.

Ajalugu
-------

Holstre Kool asutati 1833. aastal ja see kandis nime **Pulleritsu kool** (ka *Pulleritsu külakool*). 1865. aastal sai kool uue maja. Maja on tänapäevani säilinud ja võetud arvele kultuurimälestisena.

1935. aastal otsustati liita Pulleritsu ja Pirmastu algkoolid, sest õpilased ei mahtunud nendesse koolidesse enam ära. Endise Holstre mõisa südamesse ehitati uus koolimaja ja uue kooli nimeks sai **Holstre 6-klassiline algkool**. Samas majas tegutseb kool tänapäeni. 2007. aastal avati kooli juures lasteaiarühm ja kool hakkas kandma nime **Holstre Kool**.

Viited
------

1. ↑  Martin Kaasik, 2001. Eesti koolid 2000. AS Inreko Press. Lk 608
2. ↑  Pulleritsu külakooli hoone kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 18.08.2016)
3. ↑  Holstre uus koolimaja. Sakala, 1. november 1935.
4. ↑  Paistu valla arengukava 2009-2020. Riigi Teataja.

Välislingid
-----------

* Kooli koduleht
* Pulleritsu külakooli hoone kultuurimälestiste riiklikus registris
Arti Hilpus 2012. aastal
Arti Hilpus 2018. aastal
**Arti Hilpus** (sündinud 31. oktoobril 1972 Elvas) on Eesti diplomaat.

Hilpus on lõpetanud Tartu Ülikooli ajaloo erialal *cum laude* ning täiendanud end Genfi Julgeolekupoliitika Keskuses.

1996. aastast töötab ta välisministeeriumis, kus on olnud personalibüroo direktor ning Euroopa Liidu ühise välis- ja julgeolekupoliitika büroo direktor. 

Aastatel 2001–2004 oli Hilpus Berliini suursaatkonna 1. sekretär poliitikaküsimustes ning seejärel Eesti välisministeeriumi 1. poliitikaosakonna julgeolekupoliitika büroo direktor.

2009–2012 oli Hilpus Eesti suursaadik Norras ja Islandil (asukohaga Oslos). 2012–2015 oli ta Eesti suursaadik Serbias, Montenegros, Makedoonias ning Bosnia ja Hertsegoviinas. 2015–2018 oli ta Eesti suursaadik Venemaal ja 2018–2022 oli ta suursaadik Lätis. Märtsist 2019 kuni 2022. aastani oli Hilpus ka Eesti suursaadik Usbekistanis (asukohaga Riias).

Hilpus on Eesti Reservohvitseride Kogu asutajaliige.

Artiklid
--------

* "Eesti iseseisvuse taastamise küsimusest Soome ja Saksamaa suhetes 1942–1943", Tuna, 2/2012.

Tunnustus
---------

* 2019 Läti Tunnustusristi 2. klass (suurohvitser)

Viited
------

1. 1 2
2. ↑  President Ilves nimetas Moskvasse uue suursaadiku Delfi, 11. september 2015
3. ↑  Eesti suursaadik Lätis Arti Hilpus andis üle volikirja Välisministeerium, 1. august 2018
4. ↑  FOTOD | Eesti Usbekistani suursaadikuna asus ametisse Arti Hilpus Delfi, 6. märts 2019
5. ↑  Par Atzinības krusta piešķiršanu. Ordeņu kapitula paziņojums Nr.7, Rīgā 2019.gada 8.aprīlī. Latvijas Vēstnesis, 10.04.2019. Nr. 72 (6411), oficiālās publikācijas Nr.: 2019/72.8.

Välislingid
-----------

* Eesti suursaadik Hilpus: Venemaa ei piirdu vaid pealinnaga, ERR, 18. detsember 2017

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Arti Hilpus** |
Georgi Benkovski monument**Koprivštitsa** (bulgaaria keeles Копривщица) on linn Bulgaarias Sofia piirkonnas, Koprivštitsa valla keskus. See asub Topolnitsa jõe ääres Sredna gora mägedes 111 km kaugusel Sofiast idas.

Seal elab 2541 inimest (2009).

Koprivštitsa oli 1876. aastal üheks keskseks Aprilliülestõusu toimumiskohaks, mis kaudselt viis Bulgaaria iseseisvumiseni 1878. aastal.

Linn on tuntud 19. sajandi rahvusliku ärkamise ajast pärineva autentse arhitektuuri ja rahvamuusikafestivalide poolest. See on populaarne turismisihtkoht. Linnas on 383 ajaloolist arhitektuurimälestist, millest paljud on originaalilähedaselt restaureeritud. Välja on pandud ka etnograafilised esemekogud, vanad relvad, rahvuslikust ärkamisajast pärinevad kunstiteosed, puunikerdused, kodutekstiilid, rahvarõivad, ehted ja muu käsitöö.

1965. aastast toimub seal iga viie aasta järel muusikute, kunstnike, käsitööliste ja teiste esinejate osavõtul üleriigiline folkloorifestival. Heliplaaditootja Balkanton salvestas seal 1970. ja 1980. aastatel enamiku bulgaaria autentsest rahvamuusikast, mis nõukogude ajal avaldati.

Viited
------

1. ↑

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Koprivštica** |
|  |
| --- |
|  |
| Medalikohad |
| Maailmameistrivõistlused |
| **Kuld** | 2014 | jäähoki |
| **Hõbe** | 2010 | jäähoki |
| **Hõbe** | 2015 | jäähoki |
| **Pronks** | 2019 | jäähoki |

**Artjom Aleksejevitš Anissimov** (vene keeles Артём Алексеевич Анисимов; sündinud 24. mail 1988 Jaroslavlis) on Venemaa jäähokimängija, kes mängib keskründajana KHL-i klubis Jaroslavli Lokomotiv.

Ta alustas karjääri kodulinna klubis Jaroslavli Lokomotiv. 2006. aastal valis New York Rangers ta NHL-i *draft* '​is 54. valikuna. Seejärel suundus ta mängima Põhja-Ameerikasse, mängides kaks esimest hooaega põhiliselt Rangersi noorteklubis Hartford Wolf Pack American Hockey League'is. NHL-is tegi ta Rangersi meeskonnas debüüdi 3. veebruaril 2009 mängus Atlanta Thrashersi vastu. Hooajal 2009–10 kuulus ta juba Rangersi põhikoosseisu.

NHL-i tööseisaku ajal hooaja 2012–13 esimeses pooles mängis ta taas oma kunagise koduklubi Jaroslavli Lokomotivi ridades KHL-is. 2013. aastal liitus ta Columbus Blue Jacketsiga ning jäi sinna kolmeks hooajaks.

2015. aasta juulis sõlmis Anissimov viieaastase lepingu Chicago Blackhawksiga. Aastatel 2019–2021 mängis ta Ottawa Senatorsis.

2021. aasta oktoobris naasis Anissimov Jaroslavli Lokomotivi.

2014. aastal tuli ta Venemaa jäähokikoondisega maailmameistriks. Lisaks on ta võitnud maailmameistrivõistlustelt veel kaks hõbedat ja ühe pronksi. Ta kuulus Venemaa koondisse ka 2014. aasta taliolümpiamängudel.

Viited
------

1. ↑  "Blackhawks, Anisimov agree to extension". TSN. 1.7.2015. Vaadatud 15.5.2019
2. ↑  "Артём Анисимов в «Локомотиве»!". hclokomotiv.ru. 20.10.2021. Vaadatud 16.12.2021

Välislingid
-----------

* Artjom Anissimov KHL.ru lehel
* Artjom Anissimov NHL.com lehel
* Artjom Anissimov hockeydb.com lehel
**Kopsuarter** (ladina *arteria pulmonalis*; mitm *arteriae pulmonales*) on paljude suletud südame-veresoonkonnaga selgroogsete loomade väikese vereringe veresoon, mis suundub kopsudesse.

Roomajatel
----------

### Madudel

Leidenis L. D. Brongersma kirjeldatud *Rijksmuseum van Natuurlijke Historie* eksponaatidest oli boalaste, rullmadulaste, kiirikmadulaste, *Colubridae* ja mürknastiklaste sugukonna madudel kaks kopsu, kusjuures vasakusse kopsu suundusid lisaks vasakule kopsuarterile ka üks või enam parema kopsuarteri haru. Osal boalastel, rullmadulastel ja kiirikmadulastel esines parema ja vasaku kopsuarteri anastomoose. Piirituses säilitatud eksponaatidel ei tuvastatud vasaku kopsuarteri harusid, mis suubuksid paremasse kopsu.

Imetajatel
----------

### Inimestel

Inimestel surutakse südame parema vatsakese kopsutüvesuistiku kaudu süsihappegaasirikas venoosne veri kopsutüvesse (*truncus pulmonalis*). Kopsutüvi jaguneb paremaks kopsuarteriks (*arteria pulmonalis dextra*) ja vasakuks kopsuarteriks (*arteria pulmonalis sinistra*), mille kaudu suundub veri kopsudesse.

Viited
------

1. ↑  "Meditsiinisõnastik" 368:2004.
2. ↑  L. D. BRONGERSMA , D. Sc.*SOME REMARKS ON TH E PULMONARY ARTERY IN SNAKES WITH TWO LUNGS*, Veebiversioon (vaadatud 11.01.2014) (*inglise keeles*)
3. ↑  Meeli Roosalu. *Inimese anatoomia*, Kirjastus Koolibri, lk 152, 2010, ISBN 978-9985-0-2606-9.
Arto Bryggare
**Arto Kalervo Bryggare** (sündinud 26. mail 1958 Kouvolas) on Soome endine tõkkejooksja ja poliitik.

Ta võitis 110 meetri tõkkejooksus 1984. aasta olümpiamängudel Los Angeleses pronksmedali ja 1983. aasta kergejõustiku maailmameistrivõistlustel Helsingis hõbemedali.

Tema nimel on siiani Soome ja Põhjamaade rekord 110 meetri tõkkejooksus 13,35.

Arto Bryggare kuulub Soome Sotsiaaldemokraatlikku Parteisse. Aastatel 1995–1999 ja 2003–2007 oli ta Eduskunna liige.

Saavutused spordis
------------------

###  Olümpiamängudel

* 1984 Ameerika Ühendriigid Los Angeleses
	+ pronksmedal 110 m tõkkejooksus

### Maailmameistrivõistlustel

* 1983 Soome Helsingis
	+ Hõbe hõbemedal 110 km tõkkejooksus

### Euroopa meistrivõistlustel

* 1978 Tšehhoslovakkia Prahas
	+ Pronks pronksmedal 110 m tõkkejooksus
* 1982 Kreeka Ateenas
	+ Pronks pronksmedal 110 m tõkkejooksus
* 1986 Saksamaa Stuttgardis
	+ Hõbe hõbemedal 110 m tõkkejooksus

#### Euroopa sisemeistrivõistlustel

* 1977 Hispaania San Sebastiánis
	+ Pronks pronksmedal 60 m tõkkejooksus
* 1979 Austria Viinis
	+ Hõbe hõbemedal 60 m tõkkejooksus
* 1981 Prantsusmaa Grenoble'is
	+ Kuld **Euroopa sisemeister** 50 m tõkkejooksus
* 1983 Ungari Budapestis
	+ Hõbe hõbemedal 60 m tõkkejooksus
* 1987 Prantsusmaa Liévinis
	+ Kuld **Euroopa sisemeister** 60 m tõkkejooksus

Välislingid
-----------

* Arto Bryggare koduleht
* Arto Bryggare Tilastopaja OY kodulehel
* Arto Bryggare Eduskunna kodulehel
* Arto Bryggare YLE Elävä arkisto kodulehel
|  |
| --- |
|  |
| 2B1 Oka
Liikurmiinipilduja 2B1 Oka Peterburi Suurtükiväe Keskmuuseumis miiniga |
| 2B1 Oka tehnilised andmed |
| Pikkus |  m |
| Laius |   m |
| Kõrgus |   m |
| Kaal | 55,3  t |
| Kiirus | maastikul ? km/h  maanteel 30 km/h |
| Käiguvaru | maanteel km |
| Suurtükk | 420 mm, 1 tuumamiin |
| Kuulipildujad |  |
| Soomus | mm |
| Mootor |  |
| Mootori võimsus | 770 hj |
| Meeskond | 7 inimest |

**2B1 Oka** (vene 2Б1 Ока) oli Nõukogude Liidus välja töötatud 420 mm liikurmiinipilduja tuumalaengute tulistamiseks. GRAU indeks 2B1. 

Oka peakonstruktor oli Boriss Šavõrin.[*viide?*]

Oka toru oli 20 m pikk. Üks miin kaalus kas 650 või 750 kg (võimalik, et oli kahesugust laskemoona). Väidetavalt oli laskekaugus 650 kg miinil 25 km ja 750 kg miinil 45 km. Miinidel oli raketimootor. Oka veermik põhines rasketankil T-10 ja oli varustatud 770 hj mootoriga. Iga 5 minuti tagant oli võimalik sooritada üks lask.

Selliseid liikurmiinipildujaid valmistati Leningradis Kirovi tehases 1957. aastal kokku 4. Samal aastal osalesid Okad koos 406 mm liikurkahuritega 2A3 Moskvas oktoobriparaadil.

Katsetuste käigus selgus, et liikurmiinipilduja veermik kipub tohutu tagasilöögi tõttu lagunema. Tagasilöök kahjustas ajami ketirattaid, kiskus käigukasti kinnitustelt maha ja nii edasi. Katsetused lõpetati 1960. aastal ja varsti võeti Okad üldse relvastusest maha, kuna vahepeal olid kasutusele võetud taktikalised tuumaraketid, näiteks 2K6 Luna GRAU indeks 2K6. Need olid märksa odavamad[*viide?*], kergemad ja mobiilsemad.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6  Õun, lk 35
2. ↑  Õun, lk 37

Kirjandus
---------

* Mati Õun *Külma sõja soomusmasinad* Tallinn Sentinel 2006 ISBN 9985960947 ISBN 9789985960943

Välislingid
-----------

* Mati Õun Aatomisuurtükid TM august 2006

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **2B1 Oka** |
**Tugev vastastikmõju** ehk **tugev interaktsioon** on üks neljast fundamentaalsest jõust looduses.
Tugev vastastikmõju toimib värvust omavate elementaarosakeste (kvarkide) vahel. Tugeva vastastikmõju kandjad ehk vaheosakesed on gluuonid. Erinevalt näiteks elektromagnetilisest vastastikmõjust, mille kandja footon ei oma elektrilaengut ega osale vastastikmõjus, omab gluuon värvilaengut. See tähendab, et ka gluuon ise osaleb aktiivselt vastastikmõjus. Tugeva vastastikmõju olemust kirjeldab kvantkromodünaamika teooria, mis on osa osakestefüüsika standardmudelist.

Üksikud kvargid ja gluuonid on ainsad elementaarosakesed, millel on värvilaeng ja mis osalevad tugevas vastastikmõjus. Kaasaegsete teadmiste järgi üksikuid kvarke eksisteerida ei saa ja neid pole ka registreeritud, sest kui kvarke lahutada, tekib nende vahele nii suur energia, mille abil tekib uus kvark. Kvarkide sellist alatist seotud olekut nimetatakse kvarkvangistuseks. Seega on kvargid alati ühendatud suuremateks osakesteks (prooton, neutron, meson) ja nende värvilaengud taandavad üksteist ning nende kombinatsioonist tekkinud vaba nii-öelda valge osake ise otseselt tugevas vastastikmõjus ei osale. (Pii-meson ehk piion vahendab küll tugevat tuumajõudu nukleonide vahel, mis hoiab prootonid, neutronid koos aatomi tuumades võimaldades stabiilsete aatomituumade olemasolu.) Tuumajõud tekivad tänu üksikute nukleonide värvuspolaarsusele (analoogiliselt muidu elektriliselt neutraalsete aatomite vahel tekkiva tõmbejõuga (van der Waalsi jõud).

Tugev vastastikmõju on tõeliselt tugev. Kahe kvargi vaheline kooshoidev jõud on suurusjärgus 100 njuutonit[*viide?*]. Prootonitevaheline tõukumine aatomituumas (elektromagnetilise vastastikmõju tõttu) on tuuma koos hoidvast tugeva vastastikmõju tõmbejõust 137 korda nõrgem. 

Erinevalt elektromagnetilisest vastastikmõjust ei vähene tugev vastastikmõju kvarkidevahelise kauguse kasvades, vaid jääb konstantseks. Seetõttu on teatavast kaugusest alates energeetiliselt kasulikum tõmmata vaakumist välja uus kvargi-antikvargi paar, mis moodustavad lahknevate kvarkidega uued värvusneutraalsed kooslused. Seetõttu ei ole võimalik vaba kvargi olemasolu ning kõik eksisteerivad kvargid on seotud hadroniteks.
Kuigi ilma massita gluuon võiks teoreetiliselt kanda tugevat vastastikmõju lõpmata kaugele (analoogiliselt massita footonile), määrab ülalkirjeldatud efekt reaalse tugeva vastastikmõju maksimaalse kauguse. See on vähem kui umbes 0,8 femtomeetrit, mis on nukleoni raadiuse suurus. Seega on gluuon tugeva vastastikmõju vahendaja, mis hoiab kvarke koos prootonites, neutronites ja teistes hadronites.

Vaata ka
--------

* Tuumajõud