recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Leetmaa** on eesti perekonnanimi.

Statistika
----------

2023. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Leetmaa 109 inimesel: 43 mehel ja 66 naisel. Perekonnanimede levikult oli Leetmaa meeste puhul 2528. kohal ja naiste puhul 1637. kohal. Kõige levinum oli perekonnanimi Leetmaa vanuserühmas 15–19, kus neid on 10 000 elaniku kohta 1,27. Nimi oli kõige sagedasem Viljandi maakonnas, kus sellist nime kandis maakonna 10 000 elaniku kohta 1,97 inimest.

Nimede eestistamisel võeti Leetmaa 1935.–1940. aastal uueks perekonnanimeks 54 korral isikute poolt, kelle perekonnanimi oli varem Adamson (2 juhul), Eermann (2), Hanni, Kolumbus, Krusel (3), Land (3), Leder, Leemann (4), Leesmann, Leetberk, Leetsmann (8), Leidecker, Leimann, Leitmann, Lemann, Lensmann, Lentsmann, Lenzmann (3), Lestberg, Leterman, Letmann, Limberg, Lomann, Loomann, Lutsberg, Ondsul, Peedov, Peeduli, Pusshunt, Tökmann, Uhlmann ja Vitte.

Nime kandjaid
-------------

* Eduard Leetmaa, väliseesti ühiskonnategelane (1913–1999)
* Kaarel Leetmaa, eesti jurist (1905–1985)
* Kadri Leetmaa, eesti geograaf (1975–)
* Liia Leetmaa, eesti baleriin ja tantsupedagoog (1924–2004)
* Meinhard Leetmaa, Eesti sõjaväelane (1903–1980)

Viited
------

1. ↑  Statistikaamet: Nimede statistika (vaadatud 15.05.2023)
2. ↑  Onomastika andmebaas. Nimede eestistamine: (uus nimekuju): Leetmaa.

Välislingid
-----------

* Leetmaa statistikaameti andmebaasis
**Keskalluvusega linn** (直辖市, 直轄市, *zhíxiá shì*) on üks Hiina Rahvavabariigi 1. järgu haldusüksuste (provintsitasandi haldusüksuste) tüüpidest. 

See ei ole provints, kuid on provintsiga ja autonoomse piirkonnaga sama järgu haldusüksus. Ta allub vahetult riigile. 
Et Hiina on unitaarriik, siis ei ole tegu osariigiga.

Hiinas on neli keskalluvusega linna: 

* Beijing Shi (北京市; keskus Dongchengi linnarajoon, Hiina pealinn)
* Tianjin Shi (天津市; keskus Hepingi linnarajoon, sadamalinn Pekingist 120 km kagus)
* Shanghai Shi (上海市; keskus Huangpu linnarajoon, tähtis majandus- ja finantsmetopol Jangtse jõe suudmes)
* Chongqing Shi (重庆市; keskus Yuzhongi linnarajoon, pindalalt ja elanike arvult suurim keskalluvusega linn, mille territoorium moodustas varem seitsmendiku Sichuani provintsist selle idaosas)

Hiina Rahvavabariigi keskalluvusega linnad| Nimi | Hiinakeelne nimi | Asend | Elanike arv | Rahvastiku tihedus(in/km²) | Pindala (km²) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Beijing Shi | 北京市  Běi​jīng Shì |  | 19 612 368 | 1167 | 16 808 |
| Tianjin Shi | 天津市  Tiānjīn Shì |  | 12 938 224 | 1144 | 11 305 |
| Shanghai Shi | 上海市  Shànghǎi Shì |  | 23 019 148 | 3701 | 6 219 |
| Chongqing Shi | 重庆市  Chóngqìng Shì |  | 28 846 170 | 350 | 82 400 |

Ajalugu
-------

Aastal 1927 kehtestas Hiina Vabariik 11 erilinna (特別市, *tébíeshì*): Nanjing, Shanghai, Beijing, Tianjin, Qingdao, Chongqing, Xi'an, Guangzhou, Hankou, Shenyang ja Harbin. Neile lisandus nominaalselt Dalian, mis oli Jaapani võimu all. Need nimetati ümber Yuani võimuga linnadeks (院辖市, 院轄市, *yùanxíashì*) ning seejärel keskalluvusega linnadeks (直辖市, 直轄市, *zhíxiáshì*).

Hiina Rahvavabariik kehtestas – kohe 1949. aastal – oma haldusjaotuses järgmised 12 keskalluvusega linna: Anshan, Benxi, Chongqing, Fushun, Guangzhou, Nanjing, Peking, Shanghai, Shenyang, Tianjin, Wuhan ja Xi'an; erinevalt varasemast lisati Anshan, Benxi ja Fushun ning kaotati Qingdao, Dalian ja Harbin, mis muudeti provintsilinnadeks; Hankou liideti Wuhaniga.

1950. aastal lisandus Lüda, novembris 1952 degradeeriti keskalluvusega linnast provintsilinnaks Nanjing. Aastal 1953 lisandus Changchun ja taastati Harbini staatus. 

Aastast 1954 jäid keskalluvusega linnadeks senistest ainult Peking, Shanghai ja Tianjin; ülejäänud said allprovintsilinnadeks ja mitu said provintsi pealinna staatuse. Tianjin kaotas selle staatuse 1958. ja sai uuesti 1967. aastal.

Aastast 1997 on neljas keskalluvusega linn Chongqing Shi, mis hõlmab endisest Chongqingist palju suurema ala.

Vaata ka
--------

* Hiina haldusjaotus

Märkused
--------

1. ↑  Local governments, gov.cn
2. ↑  2010. aasta rahvaloenduse andmetel
3. ↑  Illuminating China's Provinces, Municipalities ang Autonomous Regions, vaadatud 27.4.2014.
**Rait Keerles** (sündinud 22. novembril 1980 Paides) on eesti endine elukutseline korvpallur. 

Kuuekordseks Eesti meistriks tulnud Keerles mängis karjääri jooksul ka Saksamaa ja Rumeenia klubides ning kuulus Eesti korvpallikoondisse.

Haridus
-------

Keerles lõpetas 1998. aastal Eesti spordigümnaasiumi ja 2004. aastal rahvusvahelise ärijuhtimise alal Eesti-Ameerika Ärikolledži.

Korvpallitreeninguid alustas Enn Lehtpuu eestvedamisel. Keskkooliõpingute ajal kuulus aastatel 1997–1998 USA-s Logani keskkooli meeskonda.

Klubikarjäär
------------

Keerles on mänginud Kalevi, Ehitustööriista, Kalev/Cramo, Rakvere Tarvase ja TYCO Rapla meeskonnas. Keerles on tulnud aastatel 1998, 2005, 2006, 2009, 2011 ja 2013 Eesti meistriks, saanud meistrivõistlustel 2007. ja 2008. aastal hõbeda ning 2010. ja 2015. aastal pronksi. Aastatel 2005–2008 Eesti karika võitnud Keerles saavutas 2013. aastal Balti liigas 3. koha.

Keerles on hooajal 2011/12 mänginud Saksamaa 2. Bundesliga meeskonnas Gloria Giants Düsseldorf ja 2014. aastal Rumeenia meeskonnas Rovinari Energia, kellega võitis 2014. aastal ka karika.

### Statistikat

Hooajal 2007/2008 olid Keerlese keskmised näitajad Eesti Korvpalli Meistriliigas 10,5 punkti, Balti liigas 5,4 punkti ja ULEB Cupil 7 punkti mängus.

Hooajal 2010/2011 olid tema keskmised näitajad Korvpalli Meistriliigas 20,8 minutit, 10,1 punkti ja 5,6 lauapalli mängus.

Koondisekarjäär
---------------

Keerles kuulus 2009. ja 2011. aasta Euroopa meistrivõistluste valikmängudes Eesti korvpallikoondisse.

Saavutused
----------

* 6-kordne Eesti meister (1998, 2005, 2006, 2009, 2011, 2013)
* 4-kordne Eesti karika võitja (2005–2008)
* Rumeenia karika võitja (2014)

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  Biograafia ESBL-is

Välislingid
-----------

* Biograafia ESBL-is
Psühromeeter
Elektrooniline hügromeeter
Juushügromeeter
**Niiskusmõõtur** ehk **hügromeeter** on mõõteriist, millega mõõdetakse gaaside (hrl õhu), vedelike või tahkiste niiskust.

Niiskusmõõturite liigid
-----------------------

Lihtsaim hügromeeter on psühromeeter; see koosneb kahest termomeetrist, millest ühe mõõtekolb hoitakse märjana. Niiskuse väärtus määratakse termomeetrite näitude erinevuse põhjal. 

Gaaside niiskust mõõdetakse harilikult hügromeetri või psühromeetriga. Väikeste suhteliste niiskuste korral kasutatakse sageli piesoelektrilist niiskusmõõturit. Eri otstarbeiks võidakse kasutada ka kondensatsioonniiskusmõõturit, tuumamagnetresonantsniiskusmõõturit jt.

Tänapäevased elektroonilised hügromeetrid määravad suhtelise õhuniiskuse, mõõtes kondensatsioonitemperatuuri või elektrilise takistuse või mahtuvuse muutusi.

Ajalugu
-------

Esimese niiskusmõõturi (täpsemalt juushügromeetri) konstrueeris 1783. a Šveitsi loodusteadlane Horace-Bénédict de Saussure. Juustermomeetris on niiskustajuriks juuksekarv (või muu orgaaniline kiud), mis niiskudes venib ja kuivades tõmbub kokku.

Vaata ka
--------

* Hügrograaf
* Puidu niiskusmõõtur

Viited
------

1. ↑  EE 6. köide, 1995.

Välislingid
-----------

* Hügromeeter
* Õhuniiskuse määramine
**Ernest Markšaitis** (3. mai 1969 – 22. juuni 2013 Gilgit-Baltistan, Pakistan) oli leedu alpinist.

Alpinistina tõusis ta üle 8000 m kõrguse mäe tippu.

Ta võttis osa 2013. aasta juunis Aleksandra Dziki juhtimisel toimunud rahvusvahelisest mägiekspeditsioonist Nanga Parbatile (8125 m) Gilgit-Baltistani provintsis Pakistani loodeosas. 23. juunil tabas mäe jalamil (4200 m kõrgusel) asuvat baaslaagrit Ţālebāni terrorirünnak, mille käigus hukkus 11 alpinisti, teiste seas Ernest Markšaitis.

Markšaitis lõpetas Moskva Riikliku Ülikooli mehaanika-matemaatikateaduskonna. Ta töötas Vilniuse Ülikoolis matemaatika õppejõuna. Hiljem töötas ta finantsanalüütikuna.

Alpinism
--------

Ta hakkas mägironimisega tegelema 2007. aastal.

### Kõrgtõusud

Põhiallikas:

* 2010 – Korženevskaja (7105 m)
* 2010 – Ismoili Somoni mäetipp (7495 m)
* 2011 – Les Droits (4000 m)
* 2011 – Han-Tengri (7010 m)
* 2011 – Mount McKinley (6190 m)
* 2012 – Broad Peak (8051 m)

Tunnustus
---------

* 2011 – valiti Leedu parimaks alpinistiks

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6  Ernest Markšaitis. alpinizmo.vikis.lt
2. ↑  Jacek Teler o dramatycznej wyprawie na Nangę Parbat: Mogliśmy zginąć. 2.07.2013. off.sport.pl
3. ↑  Nanga Parbat 2013. ola-dzik.pl

Välislingid
-----------

* Потрясенный убийством в Пакистане Дамулявичюс: мы опасались, что нападение может повториться. 25.06.2013. ru.delfi.lt
* Ernest Markšaitis. Foto. ola-dzik.pl
**Stefan** (vene keeles Стефан; kodanikunimega Сергей Яковлевич Расторгуев *Sergei Jakovlevitš Rastorgujev*; 13/25. oktoober 1861 Jekaterinburg – 2. september 1937 Orenburg) oli vene vanausu (Novozõbkovi hierarhia) vaimulik (1935–1937 Moskva ja kogu Venemaa peapiiskop) ja pühak.

Ta oli ühisusulise esimese gildi kaupmehe poeg. 

27. oktoobril 1923 pühitseti ta mungaks ja oli 21 päeva vangis. 11. oktoobril 1925 määrati ta kloostriülemaks ja pühitseti 16. oktoobril 1925 preestriks. 1927. aastal oli taas arreteeritud. Juulis 1928 pühitseti ta piiskopiks tiitliga Irginski piiskop. 16. septembril 1929 läks ta üle vanausku ja kaks päeva hiljem pühitses koos peapiiskop Nikolaga ametisse kolmanda Novozõbkovi hierarhia piiskopi, Pansofi. Alates 1929. aastast oli ta Uurali ja Buguruslani piiskop. Alates 29. novembrist 1932 oli ta jälle pool aastat vangis.

Pärast peapiiskop Nikola surma 1. septembril 1934 sai ta vanausuliste Novozõbkovi hierarhia kirikupeaks ja valiti 1935. aastal Moskva ja kogu Venemaa peapiiskopiks. 27. juulil 1937 ta arreteeriti, mõisteti surma 31. augustil 1937 ja lasti maha. Mais 2007 kuulutati pühakuks.
**Erna-Josephine von Deeters** (7. juuni 1876 Riia – 20. mai 1961 Sulz, Saksamaa) oli pedagoog ja maalikunstnik.

Elukäik
-------

Erna-Josephine von Deeters sündis pärusaadlikust linnaametniku perekonnas. Õppis Kuramaal August von Oettingeni eratütarlastekoolis, sooritas 1893 Riia Aleksander I gümnaasiumis lõpueksami ja sai koduõpetaja kutse. Kunstihariduse sai Riias E. Tode juures ning Peterburi Kunstide Edendamise Seltsi koolis ja Jan Zionglinsky akti- ja portreeklassis. Omandas Peterburi Kunstiakadeemia juures naiskutsekoolis õpetamise õiguse.

Töötas 1899–1921 õpetajana Peterburi koolides, sh 1919–1921 Kunstide Edendamise Seltsi koolis ja naiskutsekoolis. Seejärel asus Tallinna, kus tegutses 1922–1939 õpetajana peamiselt saksa õppekeelega koolides (1924–1933 juudi eragümnaasiumis, 1926–1938 Eliisekoolis ja 1929–1938 saksa poeglastegümnaasiumis), mõnda aega ka Tallinna Õpetajate seminaris. Lahkus Eestist 1939 ja asus Poznańisse. Elas pärast teist maailmasõda Harzis Rendsburgi lähedal, 1951–1957 Stockholmis ja mujal Rootsis. 1935–1939 EAKKK liige.

Looming
-------

Loonud peamiselt õlimaale ja akvarelle, jäädvustanud neil lilli, interjööri- ja linnavaateid ning Lõuna-Eesti maastikku. Koostas postkaardisarja temperatehnikas Tallinna, Narva, Tartu ja Riia vaateist. Harrastanud ka litograafiat. Tegi kunstkäsitööateljeedele tikandi- ja muid kavandeid.

Näitused
--------

Peamiselt Mir Iskusstva näitused 1901–1919 Peterburis ja Moskvas; 1922–1924 Ars, aastast 1923 EKKKÜ, aastast 1928 KKSKV ja 1935–1937 EAKKK näitused; eesti kunsti näitus Lübeckis ja Kielis 1929; saksa kunstnike koondise näitus Riias 1933.

Kirjandus
---------

* A. Plath. Neue Bilder von Sommer. Revalische Zeitung, 26. september 1939.
* Erna-Josephine von Deetersi teosed EKM digikogus.
**Helle-Reet Helenurm** (26. jaanuar (teistel andmetel 29. jaanuar) 1944 Paide – 23. veebruar 2003) oli eesti näitleja.

Helenurm lõpetas Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri 1968. aastal Voldemar Panso käe all (3.lend). Samas, 3. lennus olid näiteks Peeter Jakobi, Katrin Karisma, Enn Klooren, Kalju Komissarov, Mari Lill ja Jaan Tooming. Enne seda oli ta õppinud kaks aastat inglise filoloogiat Tallinna Pedagoogilises Instituudis.

Aastatel 1968–1994 töötas Helenurm näitlejana Eesti Draamateatris ja 1994–1995 Vanalinnastuudios. Samuti mängis ta Eesti Riiklikus Noorsooteatris ning oli hiljem vabakutseline. Lisaks lavarollidele mängis ta kuuldemängudes, luges raadios järjejutte, salvestas audioraamatuid, osales 9 aastat Eesti Raadio meelelahutussaates "Meelejahutaja" ning Eesti Televisiooni sketšisaadetes.

Helle-Reet Helenurme säravaimateks osatäitmisteks on nimetatud Leenat August Kitzbergi näidendis "Tuulte pöörises", nimiosa Juhan Smuuli "Leas", Krõõta Jaan Kruusvalli "Pilvede värvides" ning Jelenat Maksim Gorki "Päikese lastes". Viimastel eluaastatel mängis ta vaid teleseriaalis "Õnne 13".

"Ta oli suure koomilise andega inimene. Samas tulid tal hästi välja ka traagilised osad," iseloomustas Helenurme näitleja ja lavastaja Eino Baskin. "Kuid ta polnud nii-öelda peaosade lõhkuja. Igas tükis usaldati talle siiski küllalt tähtsad rollid." Katrin Karisma on nimetanud teda oma eeskujuks, Helenurm oli ka ta poja ristiema.

Isiklikku
---------

1967–1971 oli Helle-Reet Helenurm abielus Kalju Komissaroviga.

Pearu Helenurm on tema poeg.

2003. aastal suri ta vähki.

Tunnustus
---------

* 1986 – Eesti NSV teeneline kunstnik

Viited
------

1. ↑  "Хелле-Реэт Хеленурм" portaalis Kino-Teatr.ru
2. 1 2 3 4 5  Katrin Pauts "Ta jagas meiega arstidelt saadud lootust." Õhtuleht, 26. veebruar 2003
3. 1 2 3  Verni Leivak "Kõik oli nii, et küll me veel kohtume..." Õhtuleht, 28. veebruar 2003
4. ↑  Anu Merila, Katrin Karisma varalahkunud Helle Reet Helenurmest: "Meie vahel hakkas mängima konkurents – sel ajal, kui rolli ette valmistasime, me ei suhelnud üldse.", Eesti Naine, 26. jaanuar 2018

Välislingid
-----------

* Katrin Pauts "Ta jagas meiega arstidelt saadud lootust." Õhtuleht, 26. veebruar 2003
* Verni Leivak "Kõik oli nii, et küll me veel kohtume..." Õhtuleht, 28. veebruar 2003
* Helle-Reet Helenurme lühibiograafia portaalis Kino-Teatr.ru
Marija Abakumova (2011)
**Marija Abakumova** (vene keeles Мария Васильевна Абакумова; sündinud 15. jaanuaril 1986 Stavropolis) on Venemaa odaviskaja.

2008. aasta suveolümpiamängudel Pekingis võitis ta hõbemedali tulemusega 70.78, mis oli toona Venemaa rekord, neli aastat hiljem 2012. aasta suveolümpiamängudel Londonis sai ta kümnenda koha tulemusega 59.34.

2009. aasta kergejõustiku maailmameistrivõistlustel Berliinis võitis ta pronksmedali tulemusega 66.06.

2011. aasta kergejõustiku maailmameistrivõistlustel Daegus tuli ta maailmameistriks MM-i rekordiga 71.99, mis on ka uus Venemaa rekord ja ühtlasi maailma kõigi aegade teine tulemus.

2013. aasta kergejõustiku maailmameistrivõistlustel Moskvas võitis oma teise MM-pronksmedali tulemusega 65.09.

Mais 2016 teatati, et Abakumova oli üks 14 Venemaa sportlasest, kelle Pekingi olümpiamängudel antud dopinguproovide järelkontrollil leiti neist keelatud aineid. Talt võeti ära Pekingis võidetud hõbemedal.

Viited
------

1. ↑
2. ↑

Välislingid
-----------

* Marija Abakumova Rahvusvahelise Kergejõustikuliidu kodulehel Muuda Vikiandmetes

| * v
* r
Naiste odaviske maailmameistrid |
| --- |
| 

* 1983: Tiina Lillak
* 1987: Fatima Whitbread
* 1991: Xu Demei
* 1993: Trine Hattestad
* 1995: Natalja Šikolenko
* 1997: Trine Hattestad
* 1999: Miréla Maniáni
* 2001: Osleidys Menéndez
* 2003: Miréla Maniáni
* 2005: Osleidys Menéndez
* 2007: Barbora Špotáková
* 2009: Steffi Nerius
* 2011: Marija Abakumova
* 2013: Christina Obergföll
* 2015: Katharina Molitor
* 2017: Barbora Špotáková
* 2019: Kelsey-Lee Barber
* 2022: Kelsey-Lee Barber

 |
**Fluoritud õli** (inglise *fluorinated oil*) on masinaehituses üks määrdeõli liik. Ta on erakordselt kõrge lubatava töötemperatuuriga, kuni 250 °C. Parandab tunduvalt pindade korrosioonikindlust ja sööbekindlust. Kasutamist piirab kõrge hind.

Mootoriõli
Õlid ja määrded

Aparaadiõli | Avioõli | Baasõli | Destillaatõli | Diestrid |
Diisliõli | Elektroreoloogiline vedelik | EM-määre | Emulsioon | Fluoritud õli | Grafiitmääre | Hüdroõli | Hüpoidõli | Immutusõli | Isolatsiooniõli | Jääkõli | Kaabliõli | Karastusõli | Kastoorõli | Kellaõli | Kolloidne grafiit | Kompaundõli | Kompressoriõli | Kondensaatoriõli | Kondiõli | Konserveerimismääre | Konstaliin | Külmutiõli | Kütteõli | Ligroiin | Lihvõli | Linaõli | Loputusõli | Magnetvedelik | Manusteta õli | Masinaõli | Metallitöötlusõli | Mineraalõli | Mittelenduv õli | Molübdeensulfiid | Mootoriõli | Määrdeõli |Naatriummääre | Oliiviõli | Parafiin | Petrolaatum | Petrooleum | Polüglükoolõli | Põlevkiviõli | Rafineeritud õli | Rapsiõli | Rasketööõli | Rasv | Rasvõli | SHC-õli | Silikoonõli | Silindriõli | Solaarõli | Solidool | Spindliõli |Sööbekindelõli | Sünteetiline määre | Sünteetiline õli | Taimeõli | Talveõli | Tavott | Teljeõli | Tihendusmääre | Trafoõli | Transmissiooniõli | Trossimääre | Tseresiin | Turbiiniõli | Tööstusõli | Vaakumõli | Valgeõli | Tehniline vaseliin | Vaseliinõli | Värtnaõli | Õmblusmasinaõli | Üldmasinaõli |
Stefan Janev
**Stefan Janev** (bulgaaria keeles *Стефан Динчев Янев*; sündinud 1. märtsil 1960 Popovitsas) on Bulgaaria sõjaväelane ja riigitegelane. Ta oli Bulgaaria sõjaväelane (brigaadikindral). Alates 13. detsembrist 2021 kuni 28. veebruarini 2022 oli ta Bulgaaria kaitseminister.

Ta sündis Plovdivi piirkonnas Popovitsa külas. Ta lõpetas 1979. aastal Plovdivis asuva tehnikakooli elektrotehnika alal. Aastatel 1979–1983 õppis ta Šumenis asuvas Kõrgemas Suurtükiväekoolis, mille lõpetas erialal "Maapealne suurtükivägi" ja tsiviilerial "Elektroonilised arvutid". Aastatel 1991–1993 õppis ta Sofias Georgi Rakovski Sõjaväeakadeemias.

Ta oli 27. jaanuarist kuni 4. maini 2017 Bulgaaria kaitseministri kohusetäitja ja 12. maist kuni 13. detsembrini 2021 Bulgaaria peaministri kohusetäitja.

Isiklikku
---------

Lisaks bulgaaria keelele valdab ta inglise, saksa ja vene keelt. Ta on abielus ja tal on kaks last.

Välislingid
-----------

* "Bulgaaria kaitseminister tagandatakse vaoshoitud suhtumise tõttu Ukraina sõtta". maailm.postimees.ee. 28.2.2022.
**Põhja-Korea riigipeade loend** loetleb Põhja-Korea tegelikud ja titulaarsed riigipead alates iseseisvuse väljakuulutamisest 1948. aastal, sõltumata nende ametinimetusest.

Ülemrahvakogu Presiidiumi esimehed
----------------------------------

Enne presidendi ametikoha sisseseadmist 1972. aastal oli Põhja-Korea kollektiivseks riigipeaks parlamendi juhatus ehk Ülemrahvakogu Presiidium. Tinglikult loeti sel ajal riigipeaks selle presiidiumi esimeest.

| Nimi | Eluaastad | Valitsusaja algus | Valitsusaja lõpp |
| --- | --- | --- | --- |
| Kim Tu-bong | (1886–1957?) | 1948, 3. september | 1957, 20. september |
| Ch'oe Yong-gŏn | (1900?–1972) | 1957, 20. september | 1972, 28. detsember |

Presidendid
-----------

Põhja-Korea presidendi ametikoht seati sisse detsembris 1972. Pärast esimese ja ainsa presidendi Kim Il-sŏngi surma 1994. aastal anti talle Igavese Presidendi tiitel ja ta on ka postuumselt riigipea.

| Nimi | Eluaastad | Valitsusaja algus | Valitsusaja lõpp |
| --- | --- | --- | --- |
| Kim Il-sŏng | (1912–1994) | 1972, 28. detsember |  |

Ülemrahvakogu Presiidiumi esimehed
----------------------------------

Pärast Kim Il-sŏngi surma 1994. aastal jagati riigipea funktsioonid eri ametikohtade vahel. Tseremoniaalse riigipea rolli täidab sarnaselt presidendieelse ajaga parlamendi juhatuse esimees.

| Nimi | Eluaastad | Valitsusaja algus | Valitsusaja lõpp |
| --- | --- | --- | --- |
| Yang Hyong-sop |  | 1994 | 1998 |
| Kim Yŏng-nam | (1928–) | 1998 | 2019, 11. aprill |
| Choe Ryong-hae | (1950–) | 2019, 11. aprill |  |

Korea Tööpartei juhid
---------------------

Põhja-Koreas kuulub tegelik kõrgeim võim valitseva partei juhile, kes kandis aastatel 1949–2011 peasekretäri ametinimetust ja alates 2012. aastast esimese sekretäri ametinimetust. Pärast Kim Il-sŏngi surma parteijuhi tähtsus küll vähenes ja kõige olulisemaks muutus Tööpartei keskkomitee sõjaasjade komisjoni esimehe ametikoht, kuid neid ametikohti täidab käesoleval ajal üks ja sama isik.

Kim Chŏng-ilile anti pärast tema surma detsembris 2011 Tööpartei igavese peasekretäri tiitel.

| Nimi | Eluaastad | Valitsusaja algus | Valitsusaja lõpp |
| --- | --- | --- | --- |
| **Peasekretär** |
| Kim Il-sŏng | (1912–1994) | 1949, 30. juuni | 1994, 8. juuli |
| Kim Chŏng-il | (1941–2011) | 1997, 8. oktoober | 2011, 17. detsember |
| **Esimene sekretär** |
| Kim Chŏng-un | (1983?–) | 2012, 11. aprill |  |

Vaata ka
--------

* Põhja-Korea president
* Põhja-Korea valitsusjuhtide loend
Flybe logo
**Flybe** on Euroopa suurim regionaallennufirma, mille peakorter asub Devonis Suurbritannias. Lennufirmal on 78 lennukit ja opereerib 85 sihtkohta 15 riigis üle Euroopa. Lennufirma asutati 1. novembril 1979 Jersey European Airwaysina.

  


Suurbritannia
Suurbritannia lennufirmad

Air Southwest **·** 
Astraeus Airlines **·** 
Atlantic Airlines **·** 
Atlantic Express **·** 
Aurigny Air Services **·** 
BA CityFlyer **·** 
Blue Islands **·** 
BMI **·** 
Bmibaby **·** 
BMI Regional **·** 
Bond Aviation Group **·** 
Bristow Helicopters **·** 
British Airways **·** 
British International Helicopters **·** 
DHL Air UK **·** 
Eastern Airways **·** 
EasyJet **·** 
Flybe **·** 
Global Supply Systems **·** 
Isles of Scilly Skybus **·** 
Janes Aviation **·** 
Jet2.com **·** 
Loganair **·** 
Lydd Air **·** 
Manx2 **·** 
MK Airlines **·** 
Monarch Airlines **·** 
Norwegian Air UK **·** 
ScotAirways **·** 
Thomas Cook Airlines **·** 
Thomson Airways **·** 
Titan Airways **·** 
Virgin Atlantic
**Erna Sepp** (aastatel 1953–1980 **Tšeban**; 27. veebruar 1927 Oudova – 2. jaanuar 2020) oli eesti hüdrogeoloogiainsener.

Elulugu
-------

1955. aastal lõpetas ta Moskva Ordžonikidze-nimelise Geoloogilise Uuringu Instituudi. Geoloogia-mineraloogiakandidaadiks sai 1969. aastal samuti Moskvas.

Aastatel 1955–1960 töötas ta Eesti Põllumajanduse Akadeemia õppejõuna ja 1957–1980 Eesti NSV Geoloogia Valitsuse hüdrogeoloogiajaama juhatajana, vanem- ja peahüdrogeoloogi ja jaoskonna juhatajana. 

Aastatel 1972–1975 oli ta geoloogina välislähetusel Sambias ja 1979–1980 Vietnamis.

Aastatel 1984–1987 oli ta Eesti NSV Rahvamajanduse Juhtivate Töötajate ja Spetsialistide Kvalifikatsiooni Tõstmise Instituudi vanemteadur.

Ta on uurinud Eesti põhjaveevaru kujunemist, kasutamist ja kaitset, avaldanud artikleid ja publikatsioone läbi aastakümnete.

Töid
----

* Гидрогеология СССР XXX (Эстонская CCP) (Moskva, 1966, Eesti NSV monograafia autor ja asetoimetaja)
* Eesti NSV põhjavesi ja selle kasutamine (1975)
* Draakonite maal (1989)
* Tallinna vesi eile, täna, homme (2002)
* Joogivesi ja meie: kilde joogiveest, pudeliveest, mineraalveest ja vees peituvatest saladustest (2007)
* Imeline vesi – elu häll (2012)
* Kutsumusele pühendatud elu (2012)

Viited
------

Välislingid
-----------

* Eesti geoloogia: biograafiline teatmik. Tallinn, 2000
*
Stefan Banach
Banachi ausammas Krakowis.
**Stefan Banach** (30. märts 1892 Krakow – 31. august 1945 Lviv) oli poola matemaatik, üks 20. sajandi mõjukamaid matemaatikuid. Ta oli tänapäevase funktsionaalanalüüsi ja Lvivi matemaatikakoolkonna rajaja. Tema 1932. aastal ilmunud teos "Théorie des opérations linéaires" ('lineaaroperatsioonide teooria') oli esimene funktsionaalanalüüsi üldine teooria.

Banach oli koduabilise Katarzyna Banachi ja ohvitseritentsiku Stefan Greczeki poeg. Sõduriameti tõttu ei saanud ta isa tema emaga abielluda ning poiss kasvas pesumajaomaniku peres. Banach õppis 1910–1914 Lvivi polütehnilises ülikoolis. Pärast esimese maailmasõja algust ülikool suleti ja Banach läks tagasi kodulinna Krakowisse. 1916. aastal kohtas ta seal pargis juhuslikult matemaatik Hugo Steinhausi, kellest sai järgmisel aastal Lvivi polütehnilise ülikooli professor, kuid lahkus sellelt kohalt peagi. Tänu Steinhausi pingutustele sai Banach 1920. aastal Lvivi polütehnilise ülikooli professori Antoni Łomnicki juurde assistendiks. 1922 kaitses ta doktorikraadi Jan Kazimierzi ülikoolis (tänapäeval Lvivi ülikool). 1922 ta habiliteerus samas ning sai erakorraliseks professoriks. 1927. aastal sai ta korraliseks professoriks. Nõukogude okupatsiooni ajal sai temast Ukraina NSV teaduste akadeemia liige ja 1939–1941 oli ta Lvivi ülikooli matemaatika-füüsikateaduskonna dekaan. Saksa okupatsiooni ajal pidi ta oma ametikohtadest loobuma ning ta sai tööd Rudolf Weigli bakterioloogiainstituudis veredoonorina. Banach haigestus kopsuvähki. Ta suitsetas 4-5 pakki sigarette päevas. Pärast saksa okupatsiooni lõppu 1944. aastal sai ta taas professoriks, kuid oli siis juba väga haige. Ta suri kopsuvähki augustis 1945. 

Tema järgi on nimetatud Banachi ruum, Hahni-Banachi teoreem, Banachi-Steinhausi teoreem ja Banachi-Tarski paradoks, mille ta sõnastas 1924. aastal koos Alfred Tarskiga.

Poola matemaatikaselts annab 1946. aastast välja Stefan Banachi auhinda poola matemaatikutele ja 2008. aastast ka rahvusvahelist Stefan Banachi auhinda.
Krahv **Simon von Rietberg** (surnud enne juunit 1523) oli Liivi ordu liige ja Tallinna komtuur aastatel 1516–1523.

Simoni vanemad olid krahv Johann von Rietberg ja Margareta zur Lippe. Ta sündis Vestfaalis Rietbergi krahvkonnas Rietbergi asulas. Tema suguvõsa oli krahvkonda valitsenud alates 13. sajandist ja vaatamata oma valduste suhtelisele väiksusele oli Vestfaalis küllaltki mõjukas, sest Rietbergi krahvid olid osanud oma mõjuvõimu edukate abieludega laiendada. Nõnda olid Simoni sugulased saanud nii Münsteri, Paderborni, Mindeni kui ka Osnabrücki piiskoppideks. 

Simon saabus Liivimaale tõenäoliselt kas 15. sajandi lõpus või 16. alguses. 1510. aastal on teda märgitud Pärnu komtuurina ja 1516. aastal sai temast Tallinna komtuur. Sellel ametikohal oli ta kuni surmani.

Kirjandus
---------

* *Ritterbrüder im livländischen Zweig des Deutschen Ordens*. Köln: Böhlau, 1993. Nr 722 (lk 540–541).


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Evert von Werminghausen** | **Pärnu komtuur**1510–1516 | Järgnev**Johann Clodt** |
| Eelnev**Evert von Werminghausen** | **Tallinna komtuur**1516–1523 | Järgnev**Paul von Steinen**

 |
**Ernemaa mõis** (saksa keeles *Ernema*) oli Selja mõisa karjamõis Haljala kihelkonnas Virumaal, tänapäeva Toolse küla lähedal Haljala vallas Lääne-Virumaal.

Viited
------

1. ↑  Ernemaa mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris
2. ↑  Ernemaa krjms, www.eki.ee

Välislingid
-----------

* Ernemaa mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris

Haljala kirik
Haljala kihelkond

**Kirik**: Haljala kirik  

**Mõisad**: Aari mõis | Aaspere mõis | Annikvere mõis | Aru mõis | Ernemaa mõis | Essu mõis | Haljala kirikumõis | Harmi mõis | Holsta mõis | Idavere mõis | Jalumäe mõis | Kaliküla mõis | Kandle mõis | Karula mõis | Kavastu mõis | Koigi mõis | Kodavere mõis | Kärmu mõis | Käsmu mõis | Lihulõpe mõis | Loobu mõis | Läsna mõis | Maheda mõis | Metsiku mõis | Mõisalõpe mõis | Oandu mõis | Paduri mõis | Rassivere mõis | Sagadi mõis | Sauste mõis | Selja mõis | Tammispea mõis | Tatruse mõis | Telliste mõis | Tereski mõis | Tõikvere mõis | Tõugu mõis | Vanaküla mõis | Vanamõisa mõis | Varangu | Veltsi mõis | Vihula mõis | Võle mõis
Ülesvõte Hobusepea udust teleskoobiga Very Large Telescope nähtavas spektriosas. Hobusepea kuju joonistub välja taustal oleva punase helendusega emissioonudu IC 434 ees
**Hobusepea udu** on Orioni tähtkujus paiknev tume udu.

Hobusepea udu avastas 1888. aastal Šoti astronoom Williamina Fleming ning üks esimesi kirjeldusi pärineb USA astronoomilt Edward Emerson Barnardilt.

Hobusepea ja Leegi udukogud (vasakul) Orioni tähtkujus. Pildistatud 25. jaanuaril 2022 Tõrvas
Udu asub Orioni vöö idapoolseimast tähest Alnitakist lõunas ning umbes 1500 valgusaasta kaugusel Maast. Hobusepea udu läbimõõt on 3 valgusaastat; ta paistab veerandi Kuu suurusena. Ekvaatorilise asendi tõttu on ta vaadeldav kõigilt asustatud aladelt, kuid väikese heleduse tõttu mitte palja silmaga.

Hobusepea udus on palju erinevaid molekule. Selle mass on 27 Päikese massi.

Viited
------

1. ↑  "Horsehead Nebula (Barnard 33)". *Constellation Guide*. Vaadatud 20. mai 2019.
2. 1 2  "Horsehead Nebula: Well-known Object is Hard to Find". *Space.com*. Vaadatud 20. mai 2019.
3. ↑  Marc W. Pound, Bo Reipurth, John Bally. Looking into the Horsehead. – *The Astronomical Journal*, 2003, kd 125, nr 4, lk 2108–2122.
4. ↑  Maryvonne Gerin, Jérôme Pety, Javier R. Goicoechea. The Horsehead nebula, a template source for interstellar physics and chemistry, arXiv:0905.3625
**Jaak Allmere** (sündinud 17. augustil 1934 Läänemaal) on eesti majandustegelane ning oli Eesti NSV partei- ja riigitegelane.

1970. aastal lõpetas ta Tallinna Polütehnilise Instituudi majandusteaduskonna masinaehituse ökonoomika ja organiseerimise eriala kiitusega. Aastatel 1979—1982 oli ta NLKP Keskkomitee juures asuva Ühiskonnateaduste Akadeemia aspirant. 1982. aastal kaitses Moskvas majandusteaduste kandidaadi kraadi väitekirjaga "Toiduainete tööstusliku tootmise struktuurinihete efektiivsus".

1954. aastast töötas mehaanikuna masina- ja traktorijaamas, seejärel teenis Nõukogude armees. 1957. aastast töötas inseneri, meistri, peamehaaniku ja peainsenerina kondiitrivabrikus "Uus Kalev" ning seejärel tootmiskoondises Liviko. 1972. aastast oli ta Eesti NSV toiduainetööstuse ministri asetäitja, hiljem kuni 1979. aastani Eesti NSV toiduainetööstuse ministri esimene asetäitja. 1982. aastast EKP Keskkomitee kerge- ja toiduainetööstuse osakonna juhataja, 1983. aastast kergetööstuse ja tarbekaupade osakonna juhataja.

Aastatel 1985–1990 oli ta Eesti NSV Ülemnõukogu XI koosseisu liige.

1996. aastast Viljar OÜ juhatuse liige.

Tunnustus
---------

* 1965 Eesti NSV teeneline ratsionaliseerija

Viited
------

1. ↑  TTÜ lõpetajad 1918–2006
2. ↑  Eedo Kalle. Eesti majandusdoktorid ja -kandidaadid 1949–1991. Bibliograafianimestik. Tallinn, 2018
3. ↑  Eesti NSV Ülemnõukogu XI koosseis. Biograafiline lühiteatmik. Tallinn: Eesti Raamat 1985
|  |
| --- |
|  |
| Medalikohad |
| Maailmameistrivõistlused |
| **Kuld** | 2013 | jäähoki |
| **Pronks** | 2014 | jäähoki |

**Mats Simon Hjalmarsson** (sündinud 1. veebruaril 1989 Gislavedis) on Rootsi jäähokimängija, kes mängib Soome kõrgliigaklubis Vaasa Sport ründajana paremäärel.

Ta alustas klubikarjääri Rootsi klubis Frölunda. Frölunda meeskonnas debüteeris ta Rootsi kõrgliigas hooajal 2007/08, kuid sai sel hooajal klubi põhimeeskonnas kirja vaid ühe mängu. Aastatel 2008–2009 mängis ta Rootsi esiliigaklubis Borås HC. Hooajal 2009/10 mängis ta Rootsi kõrgliigas Rögle, aastatel 2010–2012 kaks hooaega Luleå ja aastatel 2012–2014 kaks hooaega Linköpingi ridades.

2007. aastal valis St. Louis Blues ta NHL-i *draft* '​is 39. valikuna. 2014. aasta juunis sõlmis ta üheaastase lepingu NHL-i klubiga Columbus Blue Jackets. Hooajaeelses treeninglaagris Hjalmarsson piisavat muljet ei avaldanud, mistõttu määrati ta American Hockey League'i (AHL) Blue Jacketsi tütarklubisse Springfield Falcons. Hjalmarsson ei olnud AHL-is mängimisest huvitatud ja tema leping Blue Jacketsiga lõpetati.

2014. aasta oktoobris sõlmis Hjalmarsson lepingu KHL-i klubiga Moskva CSKA. Seal mängis ta kuni hooaja 2015/16 lõpuni.

Aastatel 2016–2021 kuulus Hjalmarsson viis hooaega Frölunda meeskonda. Aastatel 2017, 2019 ja 2020 võitis ta Frölundaga Jäähoki Meistrite Liiga. 2019. aastal tuli ta klubiga Rootsi meistriks.

2021. aasta mais sõlmis ta lepingu Austria klubiga Graz99ers, kus mängis ühe hooaja. 2022. aasta aprillis siirdus ta Vaasa Sporti. 2022. aasta detsembris pikendas ta Vaasa Spordiga lepingut kahe aasta võrra.

2009. aastal võitis Hjalmarsson Rootsi kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistrivõistlustel hõbemedali. Rootsi jäähokikoondise koosseisus tuli ta 2013. aastal maailmameistriks ja võitis 2014. aasta maailmameistrivõistlustel pronksmedali.

Viited
------

1. ↑  "Blue Jackets sign free agent forward Simon Hjalmarsson". Columbus Blue Jackets. 4. juuni 2014. Vaadatud 4. juunil 2014.
2. ↑  "Blue Jackets assign three players to Springfield". Columbus Blue Jackets. 3. oktoober 2014. Vaadatud 3. oktoobril 2014.
3. 1 2   (vaadatud 4.2.2023)

Välislingid
-----------

* Simon Hjalmarsson hockeydb.com lehel
Simona Škrabec, Barcelona, 2019
**Simona Škrabec** (sündinud 15. septembril 1968 Ljubljanas) on sloveeni kirjanduskriitik, esseist ja tõlkija.

Škrabec sündis Ljubljanas Sloveenias serblasest isa ja sloveenist ema peres. Lapsepõlve veetis ta väikeses Ribnica linnas. 

Ta lõpetas Ljubljana Ülikooli saksa filoloogia ja võrdleva kirjandusteaduse alal. Alates 1992. aastast elab ja töötab ta Barcelonas. 2002. aastal kaitses ta Barcelona Autonoomse Ülikooli juures doktorikraadi katalaanikeelse väitekirjaga Kesk-Euroopa identiteedist ja kirjandusest.

Škrabec on tõlkinud mitme sloveeni ja serbia autori tekste katalaani ja hispaania keelde (nt Boris Pahor, Drago Jančar, Aleš Debeljak, Danilo Kiš). Samuti on ta tõlkinud katalaani autoreid sloveeni keelde (nt Pere Calders, Jesús Moncada, Josep Vicenç Foix, Lluís Maria Todó, Jaume Cabré).

Ta on kirjutanud kirjanduskriitikat nii katalaani, hispaania kui ka sloveenia kirjanduse kohta. Škrabeci esseeraamat "L'estrip de la solitud" ("Üksildane tõug", 2002) võitis Josep Carner' auhinna kirjandusteooria alal.

Eesti keeles on ilmunud tema esseeraamatu "L'atzar de la lluita. El concepte d'Europa Central al segle XX" (2005) autori poolt lühendatud ja kohandatud teksti tõlge ("Võitlustuhin. Kesk-Euroopa mõiste XX sajandil", katalaani keelest tõlkinud Maria Kall, sari "Kaasaegne mõte", Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus, 2009).

Välislingid
-----------

* Simona Škrabec CCCB (Centre de Cultura Contemporània de Barcelona) saidil
* "Geografia imaginària: identitat i literatura a Centreeuropa" (Simona Škrabeci doktoritöö, katalaani keeles)
**Jaak Hinrikus** (sündinud 8. aprillil 1943 Virumaal Lahu külas) on eesti põllumajandustegelane.

1961. aastal lõpetas ta Rakke Keskkooli. 1966. aastal lõpetas ta Eesti Põllumajanduse Akadeemia veterinaarteaduskonna loomaarstina. 

1968. aastast töötas Põlva kolhoosi loomaarstina. 1991. aastast oli Põlva kolhoosi esimees, hiljem Põlva kolhoosist välja kasvanud Põlva Põllumajanduse Osaühingu (nimemuutuse järel Põlva Agro OÜ) juhatuse esimees ja osanik. 2007. aastal omandas ta Põlva Agro OÜ-s enamusosaluse (90%). 2008. aastal müüs Põlva Agro OÜ Leedu Agrowill Groupile 200 miljoni krooni eest.

Ta on olnud Põlva vallavolikogu esimees.

Ta on olnud ka Eesti Piimakvoodi Nõukogu esimees, Eesti Tõuloomakasvatajate Ühistu nõukogu liige ja Eesti Põllumajandus-Kaubanduskoja piimatoimkonna liige.

Tunnustus
---------

* 2002 Aasta põllumees
* 2003 Eesti parim piimakarjakasvataja
* 2010 Põlvamaa Vapimärk, Põlva maakonna elutööpreemia

Viited
------

1. ↑  Rakke Kooli vilistlased
2. ↑  Piimakarjakasvatajad said auhinna, 21.02.2003
3. ↑  Marti Aavik. Põlva Agro omanikud teenisid 200 miljonit. Postimees, 7. juuli 2008
4. ↑  Jaak Hinrikus - Kindla käega kirurg. Äripäev, 11. juuli 2008
5. ↑  Elutööpreemia pälvis Jaak Hinrikus, aasta tegija on Andres Määr
**AS Ühisteenused** on Eesti ettevõte, mis tegeleb liikluse reguleerimise, parkimiskorralduse, parkimismajade ja parklate opereerimise, parkimiskontrolli ja dokumentide hävitusteenusega Infokaitseteenus.

AS Ühisteenused, mis alustas tegevust 2007. aastal, on OÜ UG Investeeringud tütarettevõtte Kuni 2019. aasta alguseni kuulus ettevõte G4S Eesti rahvusvahelisse majanduskontserni, olles AS-i G4S Baltics tütarettevõte.

Ettevõte tegutseb parklaoperaatorina Tallinnas, Tartus, Jõhvis, Pärnus, Narvas ja Narva-Jõesuus. Sealhulgas korraldab ettevõte parkimist neljas parkimismajas Tallinna kesklinnas (Viru Keskus, Admirali, Vabaduse väljak, Finest ärimaja). Parkimiskorralduse teenust osutatakse muuhulgas eramaa omanikele, korteriühistutele, kaubanduskeskustele, ärimajadele ja tanklatele. AS Ühisteenused teostab lepingujärgset parkimiskontrolli Tallinna linna avalikul tasulisel parkimisalal ning vahendab elektroonilisi parkimislubasid nii Tallinna kui ka Tartu avaliku tasulise parkimise alale.

Ettevõte on olnud parkimiskorralduse ja liiklusreguleerimise partneriks mitmetel teetöödel, tänavasulgemistel, filmiprojektidel ja suurüritustel, sealhulgas Laulu- ja Tantsupidu ning erinevad spordiüritused (Tallinna Maraton, Ironman Tallinn, Stamina tervisejooksud, Maijooks). 

AS Ühisteenused parklate juhtimiskeskuses jälgitakse ööpäevaringselt parklate tööd videoseadmete ja parklate haldusprogrammi abil. Rikete ja eriolukordade tekkimisel reageeritakse ööpäevavaringselt, ööpäevaringne kliendiabi on tagatud infotelefonil 6511515.

AS-i Ühisteenused on seadnud eesmärgiks suurendada ühiskonnas seaduskuulekust; olla avaliku sektori koostööpartner; luua erinevaid parkimislahendusi, olla parim abimees parkimise korraldamises, liikluse reguleerimises ja kontrollteenuste pakkumises.

AS Ühisteenused omab alates 2007. aasta aprillist kvaliteedijuhtimissüsteemi sertifikaati ISO 9001:2000. Igapäevaste protsesside vastavust ISO standardi nõuetele kontrollitakse sisemiste audititega ning kord aastas Bureau Veritas Eesti OÜ audiitorite tehtava korralise auditiga. AS Ühisteenused hakkas alates 2019. aasta algusest pärima Maanteeametilt andmeid nende sõidukiomanike kohta, kelle sõidukiga on rikutud parkimistingimusi. Päringuid teostatakse selliste sissenõutavate trahvide kohta, mis on õigeaegselt tasumata jäänud. Parkimistingimuste rikkujate andmete pärimist võimaldab 15.01.2019 jõustunud kohtulahend. 

AS Ühisteenused on alates 07.04.2020 Maanteeameti poolt tunnustatud reguleerija koolituse läbiviija.

AS-is Ühisteenused oli 2018. aasta alguse seisuga 58 töötajat. Ettevõtte juhatuse ainuliige on Hendo Priimägi.

Viited
------

1. ↑  "Kristjan Rahu ostab G4S-ilt parkimisteenust pakkuva AS-i Ühisteenused". *Eesti Rahvusringhääling*. 14.01.2019. Vaadatud 25.06.2020.
2. ↑  "Maanteeamet hakkab eraparklatele väljastama sõidukiomanike andmeid". *Maanteeamet*. 16.04.2019. Originaali arhiivikoopia seisuga 27.06.2020. Vaadatud 25.06.2020.
3. ↑  "Reguleerija koolitaja tunnustamine". *Maanteeamet*. Originaali arhiivikoopia seisuga 3.04.2020. Vaadatud 25.06.2020.

Välislingid
-----------

* AS Ühisteenuste koduleht
**Jaak Karu** (sündinud 16. mail 1946 Tartus) on eesti majandusteadlane.

Ta lõpetas aastal 1964 Tartu 1. Keskkooli ja aastal 1971 Moskva Riikliku Ülikooli. Aastal 1974 lõpetas samas aspirantuuri ja kaitses majandusteaduse kandidaadi väitekirja; väitekirjas käsitles majandustegevuse analüüsi stohhastiliste meetodite täiustamist tööpingiehitustööstuse andmetel.

Ta oli aastatel 1974–1975 Tartu Riikliku Ülikooli majandusküberneetika ja statistika kateedri assistent, aastatel 1975–1977 ja 1980–1983 sama kateedri vanemõpetaja. Aastatel 1978–1980 oli ta vanemteadur. Aastatel 1980–1982 oli ta majandusküberneetika ja statistika kateedri dotsent; lisaks oli ta aastatel 1976–1977 TRÜ majandusteaduskonna prodekaan ja aastatel 1984–1989 majandusküberneetika ja statistika kateedri juhataja. Aastatel 1987–1989 oli ta Eesti NSV kõrgkoolide rektorite nõukogu teadussekretär. Aastast 1993 on ta tegutsenud eraettevõtluses (ta on olnud hulgikaubandus-, investeerimis- ja väärtpaberifirmade juht).

Tema uurimisaladeks on analüüs, statistika ja infotehnoloogia rakenduslikes majandusvaldkondades (ettevõttemajanduses, tervishoiuökonoomikas ja mujal). Tal on üle 90 teadusliku töö, seejuures on ta 7 monograafia autor või kaasautor.

Isiklikku
---------

Ta on aastast 1981 abielus kardioloog Külliki Karuga (neiuna Külliki Kangro; professor Gunnar Kangro ja pulmonoloog Hilja Kangro tütar). Tema isa oli psühhiaatriaprofessor Elmar Karu, vanem vend on arstiteadlane ja spordiarst Toomas Karu, noorem vend oli arstiteadlane ja poliitik Laur Karu (1942–1996).

Kirjandus
---------

* Eesti teaduse biograafiline leksikon 1. köide
**Lihula** ehk **Eestimaa piiskop** oli Lihula piiskopkonna pea.

Lihula piiskopi ametikoht loodi 1211. aastal Riia piiskopi Albertil poolt ja esimeseks piiskopiks määras ta Daugavgrīva kloostri abti Theoderichi. Kuna Riia piiskopil sel ajal kontroll Eestimaa, sh piiskopkonna keskuseks kavandatud Lihula üle veel puudus, siis uus piiskop reaalselt ametisse asuda ei saanud. Pärast Theoderichi langemist Lindanise lahingus 1219. aastal nimetas Albert uueks Lihula ehk Eestimaa piiskopiks oma venna Hermanni. Reaalselt sai Hermann omale piiskopkonna 1224. aastal, kuid Lihula jäi selle piiridest välja ja keskuseks määrati hoopis Tartu. 1235. aastal nimetatigi Hermann ümber Tartu piiskopiks.

Viited
------

1. ↑  Sulev Vahtre. Muinasaja loojang Eestis : vabadusvõitlus 1208–1227. Tallinn : Olion, 1990. Lk 85
2. ↑  Henriku Liivimaa kroonika = Heinrici chronicon Livoniae. Ladina keelest tõlkinud Richard Kleis, toimetanud ja kommenteerinud Enn Tarvel. Tallinn: Eesti Raamat 1982. Peatükk XV 4, lk 123
3. ↑  Vahtre, lk 138–139
4. ↑  Henriku Liivimaa kroonika, XXIII 2, 11, lk 193–195, 211
5. ↑  Vahtre, lk 159, 163–166
6. ↑  Henriku Liivimaa kroonika, XXVIII 1–2, 8–9, lk 247, 253–255
7. ↑  Historia.lv, Leales bīskapija
**Nikolai Vanaselja** (15. detsember 1915 Tallinn – 18. oktoober 1988 Tallinn) oli eesti ajakirjanik ja sporditegelane.

1935. aastal lõpetas ta Tallinna Pedagoogiumi ja 1940. aastal Tallinna sõjakooli. 1958. aastal lõpetas Moskvas kõrgema parteikooli. 

1940. aastal töötas ta Tartu Ülikooli sõjalise kasvatuse õppejõuna. 1941. aastal sai ta EK(b)P Tartumaa Komitee osakonnajuhatajaks. Teise maailmasõja ajal oli ta Punaarmee 27. Laskurpolgu 2. pataljoni ülema asetäitja poliitalal, auastmelt kapten. 1946. aastal oli ta ELKNÜ Keskkomitee sekretär. 

Aastatel 1948–1951 oli ta spordiühingu Tööjõureservid vabariikliku nõukogu esimehe asetäitja. 1951–1955 oli ta ajalehe Noorte Hääl toimetaja, 1958–1961 ajakirja Kultuur ja Elu toimetaja. 1961–1964 oli ta Eesti NSV Spordiühingute ja Organisatsioonide Liidu nõukogu esimees, 1964–1976 kirjastuse Kunst direktor. 1946–1947 oli ta Eesti NSV Kergejõustikusektsiooni ja 1959–1961 Eesti NSV Veepalliföderatsiooni esimees.

Ta on maetud Tallinna Metsakalmistule.

Tunnustus
---------

* 1975 Eesti NSV teeneline kultuuritegelane

Viited
------

1. 1 2  Eesti spordi biografiline leksikon. Nikolai Vanaselja
2. ↑  Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi seadlus Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi aukirjadega autasustamise kohta Tallinna saksa fašistlikest vallutajatest vabastamise 10. aastapäeva puhul. Viljaka ja laitmatu töö eest, seoses Tallinna saksa fašistlikest vallutajatest vabastamise 10. aastapäevaga, autasustada Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi aukirjaga järgmisi töötajaid: Vanaselja, Nikolai Siimu p. ajalehe «Noorte Hääl» toimetaja, Eesti NSV Teataja, nr 13, 20. oktoober 1954. lk 262
3. ↑  Kalmistute register HAUDI
Kaarma valla vapp
**Kaarma valla vapp** oli Saare maakonnas asuva endise Eesti haldusüksuse Kaarma valla vapp.

Vabariigi Valitsuse 15. juuni 1999 a. määrus nr 195 "Haldusterritoriaalse korralduse ja muutmine Kaarma valla ja Kuressaare valla osas" alusel moodustati senise Kaarma valla ja senise Kuressaare valla baasil uus omavalitsusüksus Kaarma vald. Uue Kaarma valla sümboliteks on endise Kaarma valla vapp ja lipp.

Vapp oli kinnitatud 11. märtsil 1993.

Vapi kirjeldus
--------------

Sinisel kilbil viis hõbedast dolomiitplaati. Keskmisel suurel plaadil roheline kadakas, vapi tüvel on kaks kolmeosalist hõbedast teravaotsalist lainejoont.

Põhjendus
---------

Dolomiitplaatid sümboliseerivad valla maapõuevara. Roheline kadakas on Saaremaal üldlevinud taim. Lainejooned sümboliseerivad merd.

Vaata ka
--------

* Kaarma valla lipp
* Kuressaare valla vapp
* Kuressaare valla lipp

Välislingid
-----------

* Kaarma valla sümboolika valla kodulehel
* Kaarma valla sümboolika Riigikantselei kodulehel
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib näitlejast ja kirjanikust, kabetaja kohta vaata artiklit Gavril Kolesov (kabetaja).* |

---

**Gavril Gavriljevitš Kolessov**, ka **Gavriil Gavrilovitš Kolessov** (jakuudi keeles Гаврил Гаврильевич Колесов; ka Гавриил Гаврилович Колесов; 8. märts 1932 Megino-Kangalassõ rajoon, Jakuudi ANSV – 31. august 1997), oli jakuudi näitleja ja kirjanik, Vene NFSV teeneline kunstnik.

1950. aastal võeti ta vastu Jakuudi raadiokomitee koori. 1954. aastal esitas ta esmakordselt Platon Oiunski olongho "Djurulujar Njurgun Bootur" ("Дьурулуйар Ньургун Боотур", 'Tarmukas Njurgun Bootur'). Aastatel 1957–1997 oli ta Jakuudi Muusika- ja Draamateatri näitleja. Mängis draama- ja muusikalavastustes, samuti olongho-lavastustes.

5.–25. aprillil 1968 esitas ta olongho "Djurulujar Njurgun Bootur" täisteksti Leningradi heliplaadifirmas Meloodia. 1995. aastal sai ta selle esituse eest Sahha riikliku preemia.

Kirjandus
---------

Tema kirjandusloomingut hakati avaldama 1961. aastal. Esimene raamat ilmus 1964. aastal. 1982. aastal võeti ta NSV Liidu Kirjanike Liidu liikmeks.

Tunnustus
---------

* 1962 – Jakuudi ANSV teeneline kunstnik
* 1971 – Jakuudi ANSV rahvakunstnik
* 1982 – Vene NFSV teeneline kunstnik
* 1995 – Sahha (Jakuutia) Vabariigi Oiunski-nimeline riiklik preemia (panuse eest jakuudi kultuuripärandi säilitamisel)

Teoseid
-------

* "Булчут сиэнэ" ('Küti lapselaps'; 1964)
* "Кэскил"
* "Yc аҕыраабат абыланнарым"

Viited
------

1. ↑  Колесов Гаврил Гаврильевич. old.sakhalit.com
2. ↑  Колесов Гаврил Гаврильевич. kino-teatr.ru
3. 1 2 3 4  Колесов Гаврил Гаврильевич. olonkhotheatre.ru
4. ↑  Колесов Гаврил Гаврильевич. ysia.ru
5. ↑  Колесов Гаврил Гаврильевич. pnbglaz.narod.ru
6. ↑  Колесов, Гавриил Гаврилович. search.rsl.ru
7. 1 2 3  Колесов Гаврил Гаврильевич. sakha.gov.ru
**Nikolai Viralu** VR I/3 (kuni 1936 **Nikolai Vildenau**; 4. detsember 1887 Jõhvi – 6. juuni 1938 Narva) oli Eesti sõjaväelane (kapten), diplomaat, advokaat ja ajakirjanik.

Varasem elukäik
---------------

Ta õppis Jõhvi ministeeriumikoolis, lõpetas 1908. aastal Tallinna Aleksandri Gümnaasiumi ning õppis aastatel 1908–1915 ja 1925–1926 Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas.

Töötas aastatel 1911–1912 koduõpetajana Šveitsis ja Itaalias.

Esimeses maailmasõjas
---------------------

Esimese maailmasõjas teenis ta jalaväes, lõpetas Moskva Aleksei sõjakooli. Oli 1917. aastast Peeter Suure Merekindluse komandandi adjutant. Tegeles eesti sõjaväelaste organiseerimisega, sealhulgas ka Petrogradis.

Saksa okupatsiooni ajal oli vangistatud.

Vabadussõjas
------------

Oli sõjaministri vanemadjutant (ülemleitnandi aukraadis).

Edasine elukäik
---------------

Alates 1920. aastast oli ta Eesti–Nõukogude Vene segakomisjoni Eesti delegatsiooni liige, aastatel 1921–1922 Eesti saatkonna Moskvas 3. sekretär.

Vahistati 1922 GPU poolt, vabastati 1923 ja tuli tagasi Eestisse.

Degradeeriti 1923. aastal reameheks, auaste taastati 1929. aastal kapteniks.

Tegutses 1923–1926 ajakirjanikuna. Aastatel 1926–1933 oli ta vandeadvokaadi abi Jõhvis, 1930–1936 ajalehe Alutaguse Elu toimetaja Jõhvis ja 1936–1938 ajalehe Põhja Kodu toimetaja Narvas.

Teoseid
-------

* 1935 – "Jõhvi kihelkonna mälestussambad". Toimetaja ja koostaja Nikolai Vildenau. Vabadussõjas Langenute Mälestamise Jõhvi Kihelkonna Komitee

Tunnustus
---------

* 1919 – Prantsuse hõbeaumärk "Medaille d'honneur" mõõkadega
* 1920 – Soome Valge Roosi Rüütliordu medal
* 1920 – Rootsi Mõõgaordeni I järk
* 1921 – Vabadusristi I liigi 3. järk

Isiklikku
---------

Tema isa oli Jõhvi tuletõrje- ja omavalitsustegelane Juhan Vildenau.

Nikolai Viralu suri 6. juunil 1938 Narvas kopsupõletikku ja maeti 8. juunil 1938 Jõhvi kalmistule.

Viited
------

1. ↑  F. Tuglas, Valik kirju. Käsikiri Underi ja Tuglase Kirjanduskeskuse muuseumiosakonnas.
2. ↑  "N. Wildenau tõsteti kapteni aukraadi.". Kaja nr 116, 18. mai 1929. Lk 12
3. ↑  "N. Viralu maeti Jõhvis.". Uus Eesti, 9. juuni 1938. Lk 6

Kirjandus
---------

* "Viralu, Nikolai". // Eesti välisteenistuse biograafiline leksikon 1918–1991. Tallinn 2006. Lk 128

Välislingid
-----------

* *Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944*
* Nikolai Viralu Eesti ohvitseride andmekogus
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib hüdroloogilisest mõistest; Eesti samanimeliste järvede kohta vaata Umbjärv (täpsustus)* |

---

**Umbjärv** on järv, millel puudub nähtav pindmine sisse- ja väljavool; ka **umbjärv** kitsamas mõistes. Laiemas mõistes on "**umbjärv**" järv, millel puudub väljavool ehk on sisuliselt sama mis suubumisjärv. 

Mõned autorid peavad **umbjärveks** veekogu, mis ei voola (maailma)merre[*viide?*].

Umbjärved kitsamas mõistes
--------------------------

Enamik atmosfäärist mahalangenud veest jõuab läbi jõgedevõrgustiku, järvede, märgalade või aurumise maailmamerre. Umbjärvede geograafiline eraldatus (näiteks mäeahelike tõttu) või suur kaugus maailmamerest aga pärsib seda. 

Sageli on umbjärved suhteliselt suure mineraalsusega.

Kuna umbjärvede väljavool (veevahetus) toimub üksnes aurumise ja infiltratsiooni kaudu, on need keskkonnasaasteainetele tundlikud. 

Tuntuimad umbjärved maailmas on Kaspia meri, Araali meri, Balkaši järv, Eyre'i järv jt.

Viited
------

1. 1 2  EE 10. köide, 1998.