recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Polt ja mutter
**Polt** on välise keermega kinnitusvahend. Liites esineb sageli koos mutriga. Poldid on sarnased kruvidega ja seetõttu tihti nendega segi aetud.

Polt või kruvi
--------------

Poltliides
Kruvi liides
Erinevust kruvi ja poldi vahel mõistetakse tihti valesti. Palju on erinevaid praktilisi eristusviise, mis pole päris korrektsed. 

Defineeriv erinevus tuleb nende kasutusest: poldid on kahe keermestamata detaili ühendamiseks mutri abil. Seevastu kruvide puhul on üks detailidest sisekeermega, mis võib olla tekkinud kruvi paigaldamisel. Paljusid keermega kinnitusvahendeid võib nimetada nii kruviks kui poldiks, olenevalt nende kasutusest. 

Kui kinnitusvahend tekitab paigaldamisel detaili keerme on tegemist kruviga. See on kõige selgem kui keere on koonuse kujuline (nagu puidukruvil), takistades mutri kasutust. 

Kruvi peab paigalduse käigus alati keerama, paljusid polte hoitakse paigaldades paigal ja keeratakse ainult mutrit.

Poldipead
---------

Poltidel, nagu kruvidelgi, on palju erinevat tüüpi päid. Pead on valmistatud sobima pingutava tööriistaga. Mõned poldipead lukustavad poldi paika, et mutrit saaks keerata. 

Esimestel poltidel olid sepistatud ruudu kujulised pead. Neid kasutatakse ka tänapäeval, kuigi kuusnurksed pead on palju levinumad. Neid hoitakse ja keeratakse mutrivõtmega. Enamikul hoitakse pead küljelt, mõnel samalt joonelt. 

Paljud poldid kasutavad mutrivõtme asemel kruvikeerajatega sobivat pead. Kruvikeerajat kasutatakse samalt joonelt, need on enamasti mutrivõtmetest väiksemad ja pakuvad vähem jõudu. Mõnikord arvatakse, et pea kuju eristab kruvi poldist, kuid see pole nii.

Tugevusklassid
--------------

Enamlevinud poltide tugevusklassid on 4.6, 5.8, 8.8, 10.9 ja 12.9.

Vaata ka
--------

* Mutter
* Keermesliide
* Tikkpolt
* Aaspolt

Viited
------

1. ↑  "Bolt | Definition of Bolt by Merriam-Webster". *Merriam-webster.com*. Vaadatud 18. septembril 2016.
2. 1 2 3 4  *Machinery's Handbook* (Twenty-First ed.). New York: Industrial Press. 1980. Lk 1131.
**Valgale** (ka **Abavciems**, vanasti ka **Sabiles Valgale**, **Valgals muiža** või **Valgales muiža**) on küla (*vidējciems*) Lätis Talsi piirkonnas Abava valla keskosas.

Küla asub merepinnast 68 meetri kõrgusel Valgale jõe ääres. Valgale jääb Abava ürgoru maastikukaitseala piirile.

Valgalet on esmamainitud 1230. aastal. Toona asus seal Valgale linnamägi, mille juures paiknevad ka Valgale muinaskalmed ja hiiepaik Valgale Kirikumägi, mis on muinsusmälestistena riikliku kaitse all. Ka asuvad seal kohaliku kaitse all olevad Mazvalgale muinaskalmed. Hiljem asus linnamäe juures Valgale mõisa Mazvalgale karjamõis (*Klein-Walgalen*).

Tänapäevane Valgale küla on kujunenud Valgale mõisa (*Walgalen*) keskuse juurde. Küla oli varem Abava valla halduskeskuseks. Valgales asuvad Abava raamatukogu ja Upesgrīva internaatpõhikooli Valgale osakond. Külla jääb ka Sabile piirkonna muuseum. Seal asub Abavciemsi bussipeatus.

Aastal 2017 oli külas 66 elanikku, aastal 2020 oli elanikke 59.

Valgale

Viited
------

1. ↑  Vietvārdu datubāze, vaadatud 10.04 2020
2. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS
3. ↑  Valsts aizsargājamo nekustamo kultūras pieminekļu saraksts
4. ↑  Valsts aizsargājamo nekustamo kultūras pieminekļu saraksts
5. ↑
6. ↑  IS Mantojums

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Valgale** |

| * v
* r
Abava valla asulad |
| --- |
| 
Briņķi **·**  Dreimaņciems **·**  Lielvirbi **·**  Lipsti **·**  Lūši **·**  Mazvirbi **·**  Pedvāle **·**  Režas **·**  Rinkule **·**  Rumbciems **·**  Tojāti **·**  Valgale **·**  Veģi |
**Lääne-Valgevene** on mitteametlik termin, millega tähistatakse aastatel 1919–1939 Poola (II Rzeczpospolita) koosseisu kuulunud Valgevene alasid.

II Rzeczpospolita 1922–1938
Nõukogude-Poola sõjas (1919–1921) vallutasid 8. augustil 1919 Poola väed Minski, 27. veebruaril 1919 moodustatud Leedu NSV-st ja Valgevene NSV-st Leedu-Valgevene NSV vabariigi valitsus asus ümber Smolenskisse. 6. juunil 1920 Leedu-Valgevene NSV likvideeriti, Valgevene NSV taastati 31. juulil 1920 Poola poolt Riia rahulepinguga Vene SFNV-le loovutatud aladel. Riia rahuleping lõpetas Nõukogude-Poola 1919.–1920. aasta sõja ja lepinguga määrati kindlaks Poola idapiir (Poolale läksid Ukraina ja Valgevene läänealad).

Teises maailmasõjas NSV Liidu kallaletungi järel Poolale okupeeris NSV Liidu Punaarmee Poola idaosa Lääne-Ukraina ja Lääne-Valgevene. Neil aladel moodustati talurahvamiilits ja tööliskaart, kelle kontrolli all toimusid Lääne-Valgevene Rahvakogu ja Lääne-Ukraina Rahvakogu valimised (26. oktoobril). Viimased asusid vastavalt Brestis ja Lvivis. 25. septembril moodustati nõukogude võimuorganid linnades, maakondades ja valdades.

28. oktoobril esitasid Lääne-Ukraina ja Lääne-Valgevene rahvakogud palve liitumiseks NSV Liiduga. Lääne-Ukraina liideti NSV Liidu Ukraina NSV-ga 1. novembril ja Lääne-Valgevene Valgevene NSV-ga 2. novembril 1939.

* Lääne-Valgevene Poola territooriumi osana 1938. aastalLääne-Valgevene Poola territooriumi osana 1938. aastal
* Lääne-Valgevene NSV Liidu territooriumi osana 1940. aastalLääne-Valgevene NSV Liidu territooriumi osana 1940. aastal

Vaata ka
--------

* Nõukogude-Poola sõda
* II Rzeczpospolita
* Poola Teises maailmasõjas
* NSV Liidu kallaletung Poolale
**August-Eduard Aron** VR I/3 (13. november 1896 Laupa, Särevere vald, Järvamaa – 23. veebruar 1930 Lehtse vald, Järvamaa) oli Eesti sõjaväelane (major).

Aron alustas teenistust Venemaa keisririigi sõjaväes. Ta lõpetas 1916. aastal Peterhofi lipnikekooli, seejärel alalisväe ohvitseride kooli ja pataljoniülemate kursuse. Ohvitserina alustas ta teenistust Viapori kindluse 2. suurtükiväepolgu 12. roodus.

Aron astus Eesti Rahvaväkke 27. novembril 1918. aastal ja Eesti Vabadussõjas teenis ta 1. detsembrist 1918 – 27. jaanuarini 1919. aastal Aegna komandandina, seejärel 2. kindluse-raskesuurtükiväedivisjonis, kus oli nooremohvitser ja patareiülema abi, Kindluse patarei nr 8 patareiülem ning seejärel 1. Diviisi suurtükiväes.

1928. aastas 1. detsembrist kuni 1929. aasta novembrini oli Aron 1. Soomusrongirügemendi ülema kohusetäitja ja ka Tapa garnisoni ülem.

1929. aasta novembrist nimetati Aron 1. Suurtükiväegrupi ülema abiks, kuid halvenenud tervise tõttu suunati ravile Taagepera sanatooriumi. 

August Aron suri 23. veebruaril 1930. aastal kopsutuberkuloosi ja maeti Toila kalmistule.

Viited
------

1. ↑  Riigikogu poolt 15. weebruaril 1923 a. wastu wõetud Wabadussõjast osawõtnud kaitsewäelaste autasu seaduse § 5 p. c põhjal, ühekordne toetusraha neljakümne tuhande mk. (40.000 mk.) suuruses. Riigi Teataja, nr. 69-70, 28 aprill 1925

Välislingid
-----------

* August Aron Eesti ohvitseride andmebaasis, EESTI SÕJAMUUSEUM - KINDRAL LAIDONERI MUUSEUM. EESTI OHVITSERID 1918-1940.
**Magnus** (u. 1045 – 23. august 1106) oli Saksi hertsog aastatel 1072–1106. Ordulfi ja Wulfhildi vanema poja ja järglasena oli ta viimane Billungitest.

Mäss
----

1070. aastal, enne hertsogiks saamist, ühines ta Baieri hertsogi Otto von Northeimiga mässus Saali dünastiast keiser Heinrich IV vastu. Ottot süüdistati vandenõus mõrvata kuningas ja otsustati, ta peab võitlema oma süüdistajaga. Hertsog küsis eskorti kohtumispaigale ja tagasi. Kui sellest keelduti, keeldus ta ilmumast ja sellest tulenevalt jäeti Baierist ilma, samal ajal tema Saksimaad rüüstati. Mäss suruti maha 1071. aastal ja Magnus tabati. Magnus pandi vangi Harzburgi lossi, imposantsesse keiserlikku kindlusesse, mis põletas nii Saksi vabadusi. Teda ei vabastatud peale tema Saksi hertsogkonna troonile saamist enne, kui vabastati 70 Lüneburgis tabatud švaabimaalast.

Esimene Langensalza lahing
--------------------------

1073. aastal hävitati Harzburg ja see tekitas Heinrichis viha. Ta uuendas taas konflikti Saksimaaga. Esimeses Langensalza lahingus 1075. aastal tabati Magnus taas. Pärast vabastamist ühines ta Švaabimaa hertsogi ja vastukuninga Rudolf von Rheinfeldiga ning osales Mellrichstadti lahingus (7. augustil 1078), kus ta päästis Rudolfi elu. Kuid tema ja saksid ei toetanud kunagi täielikult Švaabimaa Rudolfit ja ta leppis Heinrichiga ära, võideldes isegi kuninglikes jõududes slaavlaste vastu.

Pärand
------

Magnus oli Bremeni peapiiskopi Adalberti kibestunud vaenlane, kelle tooli ta korduvate rüüsteretkedega ahistas. 1106. aastal, Heinrich IV-ga samal aastal ta suri. Tema hertsogkond anti Lothar von Supplinburgile ja tema maad jaotati tema tütarde vahel abielust Béla I tütre Sophiaga (abiellus 1071), minnes seega Wulfhilde (1075–1126) kaudu, kes abiellus Baieri hertsogi Heinrich IX-ga, Welfidele, ja Eilika (1080 – 16. jaanuar 1142) kaudu, kes abiellus krahv Otto von Ballenstedtiga, Askaniatele.
**Vecmokas** on küla (*mazciems*) Lätis Tukumsi piirkonnas Tume vallas. 

Küla asub valla keskusest Tumest 10, piirkonna keskusest Tukumsist 6,5 ja Riiast 73 kilomeetri kaugusel. Asulas on Vecmokase bussipeatus.. Vecmokases on ka raamatukogu.

Küla kujunes endise Vecmokase mõisa (*Alt-Mocken*) keskuse juurde. Vecmokase linnamägi on riikliku kaitse all olev muinsusmälestis. Aastal 1942 asus külas juutidele mõeldud koonduslaager, küla lähistel Vecmokase metsas asuvad juutide ühishauad. Vecmokas oli aastani 1949 Vecmokase valla keskuseks.

Vecmokasest algab 1,5 kilomeetri pikkune pärnaallee. Kokku on Vecmokases kolm looduskaitsealust pärna-vahtra alleed kogupikkusega 1,9 kilomeetrit.

Viited
------

1. ↑  Vietvārdu datubāze
2. ↑  IS Mantojums
3. ↑
4. ↑  Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija. Valsts aizsargājamo nekustamo kultūras pieminekļu saraksts
5. ↑  Latvijas pagasti. Enciklopēdija. Rīga : A/S Preses nams. 2001—2002. ISBN 9984-00-412-0.
6. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS

| * v
* r
Tume valla asulad |
| --- |
| 
Daibes **·**  Gaiļi **·**  Krīvi **·**  Līdums **·**  Liepkalni **·**  Pārupe **·**  Sēlīši **·**  Sloklejas **·**  Zaķi **·**  **Tume** **·**  Vecmokas **·**  Vilkāja |
**Gauja** on küla (*lielciems*) Lätis Liivi lahe ääres Ādaži piirkonnas Carnikava vallas. Asula asub merepinnast 4 meetri kõrgusel Dzirnezersi järve kaldal. Külas asub Riia–Skulte raudteeliini Gauja raudteepeatus, sinna jäävad Stacija Gauja, Dzirnezersi, Gauja, Kāpase ja DS Salūtsi bussipeatus. Gauja lähedal suubub Liivi lahte Koiva jõgi. 

1934. aastal avati raudteeühendus Riiaga, pärast seda tekkis peatuse juurde suvitusasula.

Külas kasvav sanglepp ümbermõõduga 2,78 meetrit on looduskaitse all. Ka on looduskaitse all Dzirnezersi saartel kasvavad põlispuud: mänd ümbermõõduga 2,61 meetrit, mänd ümbermõõduga 2,54 ja kõrgusega 22,6 meetrit, mänd ümbermõõduga 2,72 ja kõrgusega 26,8 meetrit ning harilik ebatsuuga ümbermõõduga 0,88 meetrit.

2015. aastal oli külas 484 elanikku, 2020. aastal 1191.

Viited
------

1. ↑  Vietvārdu datubāze
2. ↑  Autotransporta direcija
3. ↑  Autotransporta direcija
4. ↑  Autotransporta direcija
5. ↑  Autotransporta direcija
6. ↑  Autotransporta direcija
7. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS

| * v
* r
Carnikava valla asulad |
| --- |
| 
**Carnikava** **·**  Eimuri **·**  Garciems **·**  Garupe **·**  Gauja **·**  Kalngale **·**  Laveri **·**  Lilaste **·**  Mežciems **·**  Mežgarciems **·**  Siguļi |
**Veismaņi** (vanasti ka **Veismaņu muiža** ehk *Veismaņi mõis*) on küla (*mazciems*) Lätis Cēsise piirkonnas Vaive vallas.

Veismaņi asub valla loodeosas. Sinna jääb Veismaņi bussipeatus.

Küla jääb Gauja rahvusparki. Seal kasvavad tammed (esimese ümbermõõt 5,1 ja kõrgus 25 meetrit, teise ümbermõõt 4,59 ja kõrgus 25 meetrit, kolmanda ümbermõõt 4,3 ja kõrgus 25 meetrit, neljanda ümbermõõt 4,37 ja kõrgus 25 meetrit, viienda ümbermõõt 4,86 ja kõrgus 27 meetrit, kuuenda ümbermõõt 4,87 ja kõrgus 20,3 meetrit, seitsmenda ümbermõõt 4,87 ja kõrgus 20,3 meetrit, kaheksanda ümbermõõt 4,25 ja kõrgus 16,4 meetrit, üheksanda ümbermõõt 4,25 ja kõrgus 16,4 meetrit, kümnenda ümbermõõt 4,35 ja kõrgus 14,3 meetrit, üheteistkümnenda ümbermõõt 4,35 ja kõrgus 14,5 meetrit, kaheteistkümnenda ümbermõõt 4,95 ja kõrgus 19,7 meetrit, kolmeteistkümnenda ümbermõõt 4,79 ja kõrgus 19,7 meetrit, neljateistkümnenda ümbermõõt 4,29 ja kõrgus 20,7 meetrit, viieteistkümnenda ümbermõõt 4,88 ja kõrgus 20,7 meetrit), pärnad (esimese ümbermõõt 4,4 ja kõrgus 16,1 meetrit, teise ümbermõõt 4,4 ja kõrgus 16,1 meetrit), ning Euroopa lehis ümbermõõduga 3,66 ja kõrgusega 28 meetrit on looduskaitse all. 

Küla on tekkinud endise Veismaņi mõisa keskuse juurde. Veismaņi mõisakompleks on regionaalse kaitse all olev muinsusmälestis. Kaitse all on park, tall, tõllakuur, laut, endisest teenijate majast rajatud aidaga laut, ait, magasiait, tootmishoone, mõisavalitseja maja ja häärber.

Aastal 2022 oli külas 58 elanikku.

Veismaņi mõisa peahoone 2017. aastal

Viited
------

1. ↑  Autotransporta direcija
2. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS
3. ↑  Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija. Valsts aizsargājamo nekustamo kultūras pieminekļu saraksts, vaadatud 15.08 2023
4. ↑  Vietvārdu datubāze

| * v
* r
Vaive valla asulad |
| --- |
| 
Eicēni **·**  Ģūģeri **·**  Lielmaņi **·**  Krīvi **·**  Mežmaļi **·**  Pinderes **·**  Rāmuļi **·**  Rāmuļmuiža **·**  **Rīdzene** **·**  Slaņķi **·**  Vaive **·**  Veismaņi |
**Kaastunne** on võime tunda kaasa teise inimese või looma valu, leina ja kannatuste suhtes. 
Algselt kasutati kaastunde mõistet erinevates religioonides. Kristlikus kultuuris on kaastunne seotud inimese moraali ja eetikaga. Seda nähakse kui voorust.
Kaastundel on kaks peamist vormi: 

1. inimene on kaastundest füüsiliselt mõjutatud ja valu võib teda otseselt motiveerida tegutsema või ta jääb passiivseks ja kaastunne on vaid emotsioon.
2. kaastunne tekkis konkreetsel põhjusel.

Eesti keeles võib kaastunne olla nii emotsioon, kui ka õpitud viisakas käitumine. Näiteks on eestlastel kombeks öelda leinavale või õnnetule inimesele "Tunnen kaasa!" ja seda nimetatakse kaastundeavalduseks. Kaastundeavaldus võib ka ilmuda ajalehes tekstina, kus on nimetatud mitmeid inimesi, kellele kaasa tuntakse ja kes kaasa tunnevad.

Kaastunne budismis
------------------

**Kaastunne** (sanskriti ja paali keeles *karuṇā*; tiibeti keeles *snying rje*; hiina keeles 慈悲 *cibei*; jaapani keeles *jihi*) on budismis üks nelja mõõtmatu ehk brahmaseisundi juurde kuuluvast teostusest. Mahajaanas on kaastunne koos mõistmisega üks kahest põhimõistest, mis kuuluvad
virgumise juurde.

Kaastunne on budismis eeskätt erapooletu suhtumine kõikidesse olenditesse, nende kannatuste endale kujustamine, olendite hüvanguks tegutsemine ja nende otsene aitamine. Mahajaanas arendatakse virgumismeelt eelkõige kaastundest teiste olendite vastu.

Kaastunne on bodhisattvate kõige olulisem omadus ja nende tegutsemise juhtmõte. Kaastunnet kehastab ülima ideaalina bodhisattva Avalokitešvara.

Vaata ka
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Kaastunne** |

* Halastus

Viited
------

1. ↑  Artikel *Mitleid*: In: *Historisches Wörterbuch der Philosophie*, Bd. 5, Sp. 1410.
2. ↑  Ida mõtteloo leksikon: kaastunne.
**Gaviļnieki** (ka **Gavilnieki**) on küla (*mazciems*) Lätis Talsi piirkonnas Ģibuļi valla keskosas.

Küla asub merepinnast 38 meetri kõrgusel Ventspilsi–Moskva raudtee ja maantee A10 ääres. Gaviļnieki jääb valla keskusest Pastendest 12, piirkonna keskusest Talsist 17 ja Riiast 126 kilomeetri kaugusele.

Külast idas asub Gaviļnieki kalmistu.

Gaviļniekis kasvab looduskaitsealune hõberemmelgas ümbermõõduga 4,98 meetrit.

2015. aastal oli külas 15 elanikku, 2020. aastal oli elanikke 13.

Viited
------

1. ↑  Vietvārdu datubāze, vaadatud 18.04 2020
2. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS

| * v
* r
Ģibuļi valla asulad |
| --- |
| 
Aizupes **·**  Arkliņi **·**  *Dravnieki* **·**  Gaviļnieki **·**  Ģibuļi **·**  Iliņi **·**  Jaunzemes **·**  Kaleši **·**  Kaļķciems **·**  Kāņciems **·**  Kraujas **·**  Kurši **·**  Līči **·**  Mordanga **·**  **Pastende** **·**  Ruņķi **·**  Spāre **·**  Talsciems **·**  Turkmuiža |
Veljo Lamp 2015. aastal
**Veljo Lamp** (sündinud 2. jaanuaril 1968 Tartus) on Eesti spordielu edendaja, illustraator ja kergejõustiklane.

Lamp on Klubi Tartu Maratoni volinike kogu liige, aastast 2005 nõukogu aseesimees, klubiürituste korraldaja ja kommentaator aastast 1997.

Ta on illustreerinud raamatuid, diplomeid ja Tartu ülikooli teatmikke ning on Sihtasutuse Tartu Sport tunnuspiltide autor.

Haridus
-------

Lõpetas 1986. aastal Tartu 7. Keskkooli. 1992. aastal lõpetas Tartu Ülikooli kehakultuuriteaduskonna treener-õpetaja erialal.

Töö
---

Töötas 1997. aastast Tartu linnavalitsuse sporditeenistuse peaspetsialistina. 2000. aastast on ta Tartu linnavalitsuse sporditeenistuse juhataja.

Sporditulemused
---------------

Harrastab sporti alates 1982, teda innustas kergejõustikuga tegelema kehalise kasvatuse õpetaja Hans Pukk. Esimene treener oli Tartu Kalevi kergejõustikukoolis Arne Vals (1982–1983), hiljem on teda juhendanud Mati Tolmoff (1983–1986) ja Andres Nirk (1986–1996). 

Ta on 10-kordne Eesti ja 3-kordne Baltimaade meister kesk- ja pikamaajooksus. Võitnud Eesti meistrivõistlustel kesk- ja pikamaajooksjana individuaalselt 12 medalit, sh 5 kulda (1991, 1992 ja 1996 3000 m takistusjooksus, 1992 1500 m jooksus ja 4 km murdmaajooksus). Lamp on 2-kordne Eesti meister 4 × 1500 m teatejooksus ja Eesti meister ekidenis.

Isiklikke rekordeid: 

* 800 m jooks – 1.52,4 (1991)
* 3000 m takistusjooks – 8.54,4 (1991)
* 1500 m jooks – 3.47,9 (1992)
* 5000 m jooks – 14.23,88 (1992)

Oli 1996. aastal ekidenis tollase Eesti rekordi (2:10.51) püstitanud võistkonna liige. Lamp on võistelnud 12 korda Eesti koondises aastatel 1991–1996.

Tunnustus
---------

* 2019 Eesti Kultuurkapitali kehakultuuri ja spordi sihtkapitali aastapreemia (teenekas spordiametnik)

Isiklikku
---------

Tema abikaasa on Ingrid Lamp. Neil on tütar ja poeg.
Veljo Lamp laulab Lõuna Prefektuuri segakooris Chorus Menticum.

Viited
------

1. ↑  "Lamp, Veljo". *Eesti Rahvusbibliograafia*. Originaali arhiivikoopia seisuga 3.01.2018. Vaadatud 02.01.2018.
2. 1 2 3 4  "Lamp, Veljo". *Eesti Entsüklopeedia*. Vaadatud 02.01.2018.
3. ↑  "Klubist". *Klubi Tartu Maraton koduleht*. Originaali arhiivikoopia seisuga 3.01.2018. Vaadatud 02.01.2018.
4. ↑  "TÜ kehakultuuriteaduskonna lõpetajad". *Tartu ülikooli koduleht*. Vaadatud 02.01.2018.[*alaline kõdulink*]
5. ↑  "Tartu linna kultuuriosakonna kontaktid". *Tartu linna koduleht*. Vaadatud 02.01.2018.
6. 1 2 3  "Lamp, Veljo". *ESBL = Eesti Spordi Biograafiline Leksikon*. Vaadatud 02.01.2018.
7. ↑  "Ingrid Lamp". *LinkedIn*. Vaadatud 02.01.2018.

Välislingid
-----------

* Sihtasutus Tartu Sport
* Lõuna prefektuuri segakoor Chorus Menticum
* Tartu Ülikooli infovihik "Kui Sinu unistus on ülikool ..." (2008)
* Tartu Ülikooli kogumik "Karjääri algus ülikoolist"
* "Pärast spordiklubidesse registreerimise korrastamist on juurdekirjutused kadunud", intervjuu Veljo Lambiga, Kuku Raadio, 23. märts 2015
Soualiho Meïté (2013)
**Soualiho Meïté** (sündinud 17. märtsil 1994 Pariisis) on Prantsusmaa jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Portugali kõrgliiga klubis Lissaboni Benfica. Ta on Elevandiluuranniku päritolu.

Ta alustas klubikarjääri Prantsusmaa klubis AJ Auxerre, mille meeskonnas debüteeris ta Prantsusmaa kõrgliigas 2011. aasta novembris.

2013. aastal liitus ta Lille'iga. Hooajal 2016–2017 mängis ta Lille'ist laenul Belgia kõrgliiga klubis Zulte Waregem.

2017. aasta juunis naasis ta Prantsusmaa kõrgliigasse, sõlmides lepingu Monacoga. Vähese mänguaja tõttu läks ta 2018. aasta jaanuaris laenule Bordeaux'sse.

2018. aasta juulis siirdus ta Itaalia kõrgliiga klubisse Torino. 2021. aasta jaanuaris läks ta hooaja lõpuni laenule AC Milani.

2021. aasta juulis sõlmis ta viieaastase lepingu Lissaboni Benficaga.

Meïté on mänginud Prantsusmaa noortekoondistes, sh mängis ta 2011. aastal Prantsusmaa kuni 17-aastaste koondisega noorte maailmameistrivõistlustel.

Saavutused
----------

Zulte Waregem
* Belgia karikas: 2016–17

Viited
------

1. ↑   (vaadatud 5.4.2022)
**Veģi** on küla (*aprupes ciems*) Lätis Talsi piirkonnas Abava valla lääneosas.

Küla asub merepinnast 61 meetri kõrgusel Abava jõe kaldal. Küla läbival Veģupīte ojal asub Veģupīte kärestik kõrgusega 1,7 meetrit. Oja langeb seal alla Pļaviņase lademe dolomiidist endiselt rifilt.

Veģi on tekkinud endise Veģi mõisa (*Weggen*) keskuse juurde. Külas asub 1951. aastast lastekodu, tänapäeval riikliku sotsiaalhoolekande keskuse *Kurzeme* Veģi filiaal, kus kantakse hoolt raske füüsilise või vaimse puudega laste ja noorte eest. Külas asub kalmistu, selle juures asuvad muinaskalmed on kohaliku kaitse all olev muinsusmälestis. Külas asub Veģi bussipeatus.

Veģi asub Abava ürgoru maastikukaitsealal. Küla juures kasvavad looduskaitsealused Veģi tammed, Gravase tamm, Ādiņi tammed, tamm ümbermõõduga 4,42 meetrit, tamm ümbermõõduga 4,85 meetrit ja tamm ümbermõõduga 6,08 meetrit.

Aastal 2015 oli Veģis 203 elanikku. Aastal 2017 oli külas 210 elanikku, aastal 2020 oli elanikke 208.

* Veģupīte kärestikVeģupīte kärestik
* Veģi lastekoduVeģi lastekodu

Viited
------

1. ↑  Vietvārdu datubāze, vaadatud 15.04 2020
2. ↑  Valsts sociālās aprūpes centra "Kurzeme" filiāle "Veģi"
3. ↑  Valsts aizsargājamo nekustamo kultūras pieminekļu saraksts
4. ↑  IS Mantojums
5. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS

| * v
* r
Abava valla asulad |
| --- |
| 
Briņķi **·**  Dreimaņciems **·**  Lielvirbi **·**  Lipsti **·**  Lūši **·**  Mazvirbi **·**  Pedvāle **·**  Režas **·**  Rinkule **·**  Rumbciems **·**  Tojāti **·**  Valgale **·**  Veģi |
**Corbie psalter** on 9. sajandi alguses Corbie kloostris kirjutatud ja illumineeritud käsikirjaline psalter, mis asub Amiensis (Bibliothèque Louis Aragon d'Amiens, Ms.18).

Ajaloost
--------

Käsikiri valmis 9. sajandi alguses Karolingide aja ühe mõjukama ja produktiivsema hariduskeskuse, Corbie kloostri skriptooriumis. Psalter on ära nimetatud 11. sajandi kloostri raamatukogu inventarinimestikus. Prantsuse revolutsiooni ajal viidi käsikiri Amiensi, kus see asub siiani.

Kirjeldus
---------

Psaltris on 150 ladinakeelset psalmi gallikaani versioonis ja psalmi 151, samuti *canticum* '​isid, Athanasiose usutunnistust ja litaaniaid.

Käsikiri on tähelepanuväärne oma initsiaalide poolest, olles varastest psaltritest üks tihedamini illumineerituid. Psaltris on 156 ornamenteeritud või jutustava stseeniga kaunistatud initsiaali iga psalmi ja laulu alguses. Initsiaalid kujutavad nii loomi kui ka Piibli tegelasi-inimfiguure, samuti vaimulikke. Esimesed initsiaalid on värvitud rohelise, lilla või kollase värviga. Alates folio 108 on need värvimata, vaid joontega.

Corbie psaltri initsiaale kaunistab põimornamentika ja nn haarava looma motiiv, germaani hilise loomastiili pärand. 

Käsikiri ei olnud mõeldud liturgial kasutamiseks, vaid isiklikuks lugemiseks. Iga initsiaal peaks esindama psalmi lugeva inimese meeleseisundit ja illustratsioonidest on välja loetud lugeja kujutamist tema suhtes tekstiga; esimesel initsiaalil on Jumal kujutatud teksti autorina.

Viited
------

Välislingid
-----------

Manuscrits de la Bibliothèque d'Amiens. Psautier, avec cantiques et litanies (Digitaliseeritud käsikiri portaalis gallica.bnf.fr)
Grūbe veski
**Grūbe** (kohalikus murdes **Groube**) on küla (*skrajciems* ehk hajaküla) Lätis Smiltene piirkonnas Hopa vallas. Küla asub valla keskosas merepinnast 107 meetri kõrgusel maantee A2 ääres ja Vaidva jõe kaldal. 

Grūbe jääb valla keskusest Hopast 8 ja Riiast 181 kilomeetri kaugusele. Külas asuvad Robežnieki ja Grūbe bussipeatus. Aastatel 2009–2021 kuulus küla Hopa piirkonda.

Sealne dolomiidipaljand on looduskaitse all.

Grūbe paljandi kohal oli Vaidava jõel 2,5 meetri kõrgune kärestik, mille juurde XIX sajandil rajati vesiveski. XX sajandi alguses ehitati veski juurde veel saekaater ja paberivabrik. Grūbe kujunes nõnda piirkonna suurimaks tööstuskeskuseks, sealsetes ettevõtetes töötas üle 80 töölise. Teise maailmasõja ajal sealsed vabrikud hävisid. 1951. aastal rajati jõele pais, mis käitas kuni 1972. aastani hüdroelektrijaama. 1998. aastal avati elektrijaam moderniseeritud kujul taas.

Viited
------

1. ↑  Vietvārdu datubāze
2. ↑  Autotransporta direcija
3. ↑  Autotransporta direcija
4. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS
5. ↑  Grūbes HES apkārtne

| * v
* r
Hopa valla asulad |
| --- |
| 
Dauškāni **·**  *Dzeņi* **·**  *Dzidrumi* **·**  Grūbe **·**  *Jaši* **·**  Jaunāmuiža **·**  Kalpaki **·**  Lipski **·**  Peļļi **·**  Rumpāni **·**  Rušķi **·**  Žagatas **·**  Žubes **·**  Uskani **·**  Vēveri |
**Terje Heido-Rosenberg** (aastani 1984 **Terje Heido**, 1984–1995 **Terje Randaru**; sündinud 17. detsembril 1962 Tartus) on eesti näitleja, laulja (sopran) ja solfedžoõpetaja. 

Ta lõpetas 1978 Tartu I Lastemuusikakooli viiulierialal (õpetaja Kai Rebane), 1985 Heino Elleri nimelise Tartu Muusikakooli lauluerialal (õp Aino Kõivu klass), 2005 Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia koolimuusika erialal ja 2007 samas magistriõppe (juhendajad Airi Liimets ja Ene Üleoja).

Heido oli 1983–1992 Vanemuise teatri näitleja ja koorilaulja, ta on mänginud peaosi lastelavastustes ja kõrvalosi muusikalavastustes. Aastast 1987 on ta Eesti Teatriliidu liige. 

Aastast 1992 on ta Heino Elleri nimelise Tartu Muusikakooli noorteosakonna solfedžoõpetaja.

Osi
---

* Punamütsike (Jevgeni Švartsi "Punamütsike", 1984)
* Saabastega kass (August Kitzbergi "Saabastega kass", 1984)
* Musja (Tihhon Hrennikovi "Valge öö", 1984)
* Ira (Genrich Rjabkini "Selles tüdrukus midagi on", 1985)
* Maret (Ago-Endrik Kerge, "Aeg tulla, aeg minna", 1986)
* Julja (Vladimir Arro "Mööda sissetallatud rada", 1987)
* Banquo poeg (W. Shakespeare’i "Macbeth", 1987)
* Liisa Golding (Hendrik Lindepuu "Kas teda hoida saab?", 1988)
* Kinny (M. Rakesi "Mõrased", 1988)
* Uni ja Kaste (Engelbert Humperdincki "Hansuke ja Greteke", 1989)
* Tüdruk (Mihaly Kornise "Hoorattaring", 1990)

Isiklikku
---------

Tema isa oli elektriinsener ja ema raamatupidaja. Tema abikaasa on Tiit Rosenberg.
**Helimass** (inglise keeles *sound mass*), ka **kõlamass** (saksa keeles *Klangmasse*), **kõlakogum** (inglise keeles *sound collective*), **kõlakompleks** (inglise keeles *sound complex*), **helivihm** (inglise keeles *tone shower*), **helihulk** (inglise keeles *sound crowd*), **helipilv** (inglise keeles *sound cloud*), on muusikas tajutava helikõrgusega helidest ja/või müradest koosnev muusikaline struktuur, mille puhul on tajuja jaoks enamasti minimeeritud üksikute helide helikõrgused, mille tõttu on esiplaanile nihkunud näiteks faktuuri omadused, tämber, dünaamika või kontuur.

Helimassi kui psühhoakustilist nähtust võiks kirjeldada ka teljel 'integratsioon-segregatsioon', kus helimassi teke viitab suurenevale integratsioonile.

Näiteid helimassi kontseptsioonist leidub juba Jean-Féry Rebeli balletis "Elemendid" ("Les Elémens" 1737–1738), milles kaose kujutamiseks on kasutatud orkestri kõla järkjärgulist kuhjumist d-moll helirea kõigist seitsmest helist moodustuva klastrina.

Akordidele tämbri kaudu lähenemist (*chords approaching timbres*) kohtab juba Claude Debussy ja Edgard Varèse'i loomingus, kus täpselt noteeritud üksikute muusikainstrumentide partiid sulanduvad kokku n-ö ansambli tämbriks, mida võib nimetada ka helimassiks (Erickson 1975:18, 21). Klastrist välja kasvava helimassi kontseptsiooni kasutasid juba ka Charles Ives ja Henry Cowell.

Helimass kui kompositsioonivahend muutus üldlevinuks 1950.–1960. aastate modernistlikus orkestrimuusikas: näiteks Iannis Xenakise orkestriteostes "Metastaseis" (1953–1954), "Pithoprakta" (1955–1956) ja "Achorripsis" (1956–1957), Krzysztof Penderecki keelpilliorkestriteoses "Threnoodia Hiroshima ohvrite mälestuseks (1959) ning György Ligeti "Atmosfäärides" (Atmosphères 1961) ja Reekviemis (1963–1965).

Helimassidega on komponeerinud ka poola heliloojad Henryk Górecki, Karel Husa, Witold Lutosławski, Kazimierz Serocki ja Steven Stucky. Helimassi kasutamist esineb ka George Crumbi loomingus.

Ka Karlheinz Stockhauseni loomingus võib tuvastada mõtlemist helimassina: näiteks konkreetsetest ja sünteetilistest elektroonilistest helidest koosnevas "Noorukite laulus" ("Gesang der Jünglinge", 1955–1956), puhkpillikvintetis Zeitmaße (1955–1956) ning kolmele orkestrile loodud teoses "Gruppen" (1955–1957).

Helimassi kui muusikalist väljendusvahendit kasutavad ka näiteks Ruth Crawford Seeger oma Keelpillikvarteti (1931) kolmandas osas, Barbara Kolb, Pauline Oliveros ("Sound Patterns" koorile, 1961), Norma Beecroft ("From Dreams of Brass" koorile, 1963–1964) ja Nancy Van de Vate.

Helimassi koostis võib olla heliloojati ja teoseti väga erinev: helimass võib koosneda selgelt eristatavat helikõrgust omavate pillide klastrist kuni koori kõne, elektrooniliste helide, instrumentide laiendatud mänguvõtete, *glissando*'de, äärmusliku vibraato ja registrikasutuse ning juhuslikke helisid sisaldavate kõlapilvedeni.

Vaata ka
--------

* väli ehk helimassiiv
Jakov Šketan
**Jakov Šketan** (Яков Павлович Шкетан, kodanikunimi **Jakov Maiorov**, Яков Павлович Майоров; 29. oktoober (vkj. 17. oktoober) 1898 Staroje Kreštšeno küla, Jernuri vald, Jaranski maakond, Vjatka kubermang – 16. mai 1937 Oršanka, Mari ANSV) oli mari kirjanik, ajakirjanik ja ühiskonnategelane.

Jakov Šketan oli pärit talupoja perekonnast. 1917. aastal ta mobiliseeriti, osales Esimeses maailmasõjas. Alates 1918. aastast töötas Nõukogude asutustes, oli Nõukogude võimu pooldaja. 1920. aastal oli ta Jaranski maakonna rahvuste osakonna juhataja. Alates 1921. aastast oli ta Krasnokokšaiskis maaosakonna töötaja, ajalehe Joškar Ketše kirjanduslik kaastööline ja toimetaja. Ta oli ka satiiriajakirja Arslan den Kesten üks asutajaid. Samuti oli ta Mari Riikliku Teatri näitleja, dramaturg ja lavastaja. 1929. aastal pöördus tagasi Oršanski rajooni, kes oli üks kolhoosi organisaatoreid. Hiljem töötas kolhoosis revisjonikomisjoni esimehena.

Kirjanduslikku tegevust alustas Šketan 1919. aastal. Ta on mari näitekirjanduse rajajaid. Tema olulisemad näidendid on "Üleliigne" (1920), "Sardai" (1922), "Oh neid vanemaid" (1923) ja "Lõikus" (1932).

1933. aastal ilmunud romaanis "Erenger" kujutas ta 1920. aastate mari külaelu ja sotsialistlikke ümberkorraldusi.

Eesti keeles on 2012. aastal ilmunud kogumikus "Vana maja monoloog : valik mari proosat : 26 lugu 23-lt autorilt aastatest 1927-2010" avaldatud Šketani jutustus "Koman melna".

Viited
------

1. ↑
2. ↑
**Sead Kolašinac** (sündinud 20. juunil 1993 Karlsruhes) on Saksamaal sündinud Bosnia ja Hertsegoviina jalgpallur, kes mängib kaitsjana Itaalia kõrgliigaklubis Atalanta.

Klubikarjäär
------------

Kolašinac alustas klubikarjääri oma kodulinna klubis Karlsruher SC. 2011. aastal asus ta Schalke 04 noortemeeskonda. Täiskasvanute koondisse pääses ta esmalt Schalke 04 teises meeskonnas. 2013. aasta juunis pikendas Kolašinac klubiga Schalke 04-ga lepingut 2017. aasta juunini. Hooajal 2016–2017 valiti ta Bundesliga hooaja sümboolsesse koosseisu.

2017. aasta juunis liitus ta Premier League'i klubiga Arsenal. Esimese värava lõi ta Arsenali meeskonnas sama aasta 6. augustil FA Community Shieldil.

Koondisekarjäär
---------------

Kolašinac mängis küll Saksamaa noortekoondistes, kuid täiskasvanuna otsustas esindada Bosnia ja Hertsegoviinat.

Debüüdi Bosnia ja Hertsegoviina rahvuskoondises tegi ta 18. novembril 2013 sõprusmängus Argentina vastu.

2014. aasta maailmameistrivõistlustel lõi ta esimeses alagrupimängus Argentina vastu kolmandal minutil omavärava, mis on maailmameistrivõistluste kiirem omavärav.

Saavutused
----------

Arsenal
* FA Cup: 2019–20
* FA Community Shield: 2017, 2020

Viited
------

1. ↑  "Sead Kolasinac to sign for Arsenal". arsenal.com. 6.6.2017. Vaadatud 6.8.2017
2. ↑  Arsenal 1-1 Chelsea (Arsenal won 4-1 on pens). BBC Sport. 6.8.2017. Vaadatud 6.8.2017

Välislingid
-----------

 Sead Kolašinac – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
**"Nils Holgerssoni imeline teekond läbi Rootsi"** on Selma Lagerlöfi romaan.

Selma Lagerlöfil paluti kirjutada Rootsi maateaduse lugemik algkoolile. Valminud teos kätkes endas Rootsi looduse kirjeldusi, tekkelugusid, muistendeid, mis olid seotud hiidude, kangelaste, loomade ja igasugu üleloomulike olevustega, muinasjutule omaste iseloomujoontega loomi ja palju muud. Autor kasutas kohati vanaema ja isa jutustustes olnud tekkelugusid ja muid rahvapärimusi. Ent kohati mõtles ka ise välja mägede tekke lugusid ja muistendeid loodusnähtuseist.

Sellest omanäolisest maateaduse lugemikust on saanud üle maailma populaarne muinaslugu, mida on tõlgitud enam kui kuuekümnesse keelde.

Raamat ilmus kahes osas aastail 1906 ja 1907. Nils Holgerssoni seiklused ilmusid eesti keeles esimest korda aastal 1911 Artur Paulmeistri tõlkes peatükkidena ajalehes Postimees. Prantsuse ajaleht Le Monde on 1999. aastal valinud teose sajandi 100 parima raamatu hulka.

Sisu
----

Nils Holgersson oli 14-aastane poisike, kes armastas pahandust teha. Kord kui ema-isa kirikusse olid läinud, õnnestus Nilsil kärbsepüünisega nende kodus elav härjapõlvlane kinni püüda. Saanud vabaks, muutis härjapõlvlane poisi vembu eest pisikeseks pöialpoisiks.

Peagi peatusid Nilsi koduõuel lõunast põhja lendavad metshaned. Üks kodulindudest, isahani, tahtis nendega kaasa lennata. Nils püüdis isahane kinni hoida ja lind lendas koos poisiga metshanede järele.

Metshaned lendavad üle paljude Rootsi ajalooliste paikade, kus nad ka peatusi teevad. Peatuste ajal kuuleb Nils nende paikade kohta huvitavaid lugusid ja satub erinevatesse seiklustesse.

Kogu teekonna vältel teeb Nils mitmeid heategusid, aitab metshanede parve ja hoolitseb isahane eest. Olles teel tagasi lõunasse, peatub metshaneparv taas Nilsi koduõel ja Nils saab koju tagasi. Härjapõlvlane, nähes et Nilsist on hea poiss saanud, muudab ta uuesti suureks.

Eesti keeles ilmunud
--------------------

* "Nils Holgerssoni imelik teekond läbi Rootsimaa". Postimees, 1911. *Äratrükk ajalehest*.
* "Nils Holgerssoni imelik teekond läbi Rootsi". Loodus, 1932.
* "Nils Holgerssoni imelik reis läbi Rootsi". Eesti Riiklik Kirjastus, 1958. *Sarjas Seiklusjutte maalt ja merelt*. ISBN 5450010036
* "Nils Holgerssoni imeline teekond läbi Rootsi". Eesti Raamat, 1971. ISBN 5450010036
* "Nils Holgerssoni imeline teekond läbi Rootsi". Eesti Raamat, 1991.
* "Nils Holgerssoni imeline teekond läbi Rootsi". Eesti Ekspressi Kirjastus, 2006. ISBN 9789985968765
* "Nils Holgerssoni imeline teekond läbi Rootsi". Eesti Päevaleht, 2007. ISBN 9788498198737

Viited
------

1. ↑  Alttoa, V. 1971: "Nils Holgerssoni imeline teekond läbi Rootsi" *Järelsõna*. Tallinn, Eesti Raamat. lk 519

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Nils Holgerssoni imeline teekond läbi Rootsi** |

* Peeter Olesk, "Romaaniülikool: Selma Lagerlöf "Nils Holgersson"" – Eesti Päevaleht 15. juuni 2007.
Evert Taube (1961)
Evert Taube 1942. aastal ilmunud fotol
Eino Hanski loodud Evert Taube'i kuju Göteborgis
**Evert Axel Taube** [toob] (12. märts 1890 Göteborg – 31. jaanuar 1976 Stockholm) oli rootsi laulja, helilooja, kirjanik ja kunstnik. Teda peetakse Rootsi rahvustrubaduuriks.

Evert Taube'i loomingu hulgas on üle 200 laulu; luuletusi, reisikirjeldusi ja romaane; joonistusi, akvarelle ja õlimaale.

Lapsepõlv
---------

Evert Taube põlvnes vanast Taube'ide aadlisuguvõsast. Tema isa Karl Gunnar Taube oli laevakapten. Evert oli neljas laps kolmeteistkümnest. Tema lapsepõlv möödus Vinga saarel, kus tema isa kuni 1905. aastani majakavahina töötas. Nii muusika kui ka laevad, kalapüük, meremehejutud ja lood kaugetest maadest kuulusid tema igapäevaellu. 

Algul õppis Evert saare kümne õpilasega koolis; aastatel 1904–1905 käis koolis Malmös, kus elas oma onu Axel Taube'i juures. Aastal 1905 kolis pere Göteborgi, kus Evert pidi gümnaasiumi õppima asuma, kuid kukkus matemaatika sisseastumiseksamil läbi. Ta hakkas õppima maalikunsti teatri dekoraatori juures ja õhtuti kunstikoolis.

Kunstiõpingud
-------------

16-aastaselt otsustas Evert, et temast saab kunstnik; ta laenas oma klaveriõpetajalt 18 krooni, pakkis asjad ja sõitis rongiga Stockholmi. Enamasti õnnestus tal ööbida kunstnikust nõo juures, kuid aeg-ajalt veetis ta rahapuudusel öid ka lageda taeva all.

Mõned tema joonistused ilmusid ajalehtedes Dagens Nyheter ja Svenska Dagbladet.

Tema unistus oli pääseda õppima kunstiakadeemia kõrgkooli Kungliga Kunsthögskolan. Ta leidis vajalikud soovitajad ja võetigi akadeemiasse vastu. Everti isale aga boheemlaslik kunstnikuelu ei meeldinud. Ta seadis poja valiku ette: kas too jätkab õpinguid internaatkoolis või hakkab meremeheks. Evert otsustas minna merele.

Meremeheelu
-----------

Aastal 1907 asus Evert Taube laevale kütjaks. Kuni 1909. aastani sõitis ta meremehena Aafrika ja Lõuna-Aasia rannikul. Ta alustas esinemist lauljana ning hakkas ka meremehelaule koguma. Aastatel 1910–1915 töötas ta Argentinas, kust võttis Rootsi tagasi pöördudes kaasa huvi Ladina-Ameerika muusika vastu. Tema tegi ka tangomuusika rootslastele tuttavaks.

Muusikuelu
----------

Oma esimese lindistuse tegi ta aastal 1921.

1954. aastal sai temast esimene esineja, keda Rootsi televisioonis näidati.

Paljud tema laulud räägivad meremeheelust, sageli humoristlikult. Tihti korduvad lauludes samad tegelaskujud.

Eesti keeles on Evert Taube'i laule esitanud muu hulgas Väikeste Lõõtspillide Ühing.

Välislingid
-----------

* Evert Taube'i veebisait
* Evert Taube laulab Sjösala valssi
**Vāne** on küla (*vidējciems*) Lätis Tukumsi piirkonnas, Vāne valla halduskeskus. Küla asub merepinnast 85 meetri kõrgusel, piirkonna keskusest Kandavast 23 ja Riiast 107 kilomeetri kaugusel. Vānes asuvad lisaks vallamajale veel põhikool, kultuurimaja, postkontor ja raamatukogu.

Vāne tekkis endisaegse Vāne mõisa (*Wahnen*) keskuse juurde. Sealne luteri kirik valmis aastal 1663. Kirik ja selle seinamaalingute fragmendid on muinsusmälestisena riikliku kaitse all.

Looduskaitse all on pärn ümbermõõduga 3,55 meetrit, pärn ümbermõõduga 4,2 meetrit, saar ümbermõõduga 3,87 meetrit, saar ümbermõõduga 3,68 ja kõrgusega 20 meetrit, saar ümbermõõduga 3,69 ja kõrgusega 18 meetrit, harilik hobukastan ümbermõõduga 3,35 meetrit, tamm ümbermõõduga 4,3 meetrit ja tamm ümbermõõduga 4,8 meetrit. Veel on kaitse all üks hobukastan.

Aastal 2018 oli külas 246 elanikku, aastal 2021 oli elanikke 232.

Viited
------

1. ↑
2. ↑  Latvijas pagasti. Enciklopēdija. Rīga : A/S Preses nams. 2001—2002. ISBN 9984-00-412-0.
3. ↑  Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija. Valsts aizsargājamo nekustamo kultūras pieminekļu saraksts
4. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS

| * v
* r
Vāne valla asulad |
| --- |
| 
Aizupe **·**  Jaunvarieba **·**  Laukmuiža **·**  Mežmuiža **·**  Pūces **·**  Varieba **·**  **Vāne** |
**Orzeł** ['ožel] (eesti keeles 'kotkas') oli Poola allveelaev, mis ehitati Hollandis De Schelde laevatehases 1938. aastal. Laev anti üle 2. veebruaril 1939. Teise maailmasõja puhkedes oli see Poola laevastiku kõige kaasaegsem allveelaev.

Poola allveelaev Orzeł

Orzełi juhtum
-------------

 *Pikemalt artiklis  Orzełi juhtum*
Orzeł
Kui aga NSV Liit 17. septembril 1939 Poolale kallale tungis, põgenes Orzeł järgmisel päeval Tallinnast.

"Orzełi põgenemine käis väga lihtsalt," on meenutanud madrus Boris Kivik, "- elektri-telefoniliin lõigati läbi ja kail olnud valvur Boris Mahlstein meelitati laeva, kus ta uimaseks löödi, ning laev asuski kai äärest eemalduma."

Allveelaev ilmus välja Gotlandi lähistel ning saatis kaks kaasavõetud Eesti meremeest toiduainete ja kojusõidurahaga kummipaadis maale.

Interneeritud laeva põgenemine andis NSV Liidule ettekäände süüdistada Eestit Nõukogude Liiduga sõjas oleva riigi abistamises. 24. septembril nõudis NSV Liit Eestilt ultimatiivselt vastastikuse abistamise pakti allakirjutamist, ähvardades keeldumise korral sõjaga. Eesti alistus ja 28. septembril kirjutati lepingule alla.

1980-ndatel ehitati NL-is uus samanimeline allveelaev, mis siiani Poola lipu all.

Vaata ka
--------

* Eesti Vabariigi ja NSV Liidu vaheline vastastikuse abistamise pakt

Viited
------

1. ↑  Laskmata jäänud lask ja päästetud au

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Orzeł** |

* Laskmata jäänud lask ja päästetud au - Tallinna Postimees, 16. september 2009
* Orzel saatis eestlased maale küpsiste ja viskiga - Postimees, 22. september 2009
KaartAsukoht Maskoŭskaja liinil

  

**Hrušaŭka metroojaam** (vene keeles Грушевка (*Gruševka metroojaam*), valgevene Грушаўка (transkribeerituna **Grušavka metroojaam**)) on üks Minski metroo jaamadest Maskoŭskaja liinil Maskoŭski rajoonis Hrušaŭka linnaosas.

Jaam avati 6. novembril 2012, ehkki metrooliiklus hakkas toimima alles järgmisel päeval. See asub Instytut kultury metroojaamast 1400 meetri kaugusel. Jaam rajati meeter maad kõrgemale kui algses projektis ette nähtud; nii langes ära vajadus jaamale eskalaator rajada. Jaamas on invaliididele mõeldud lift.

Jaama kujundas valgevene kunstnik Maksim Piatrul. Jaam ise on kasutusel näitusesaalina, kus traditsiooniliste paikade (galeriid, muuseumid, kunstisaalid) kõrval võiks olla esindatud uuem visuaalne kunst. Jaam ise on mõeldud kujutama külaaeda. Värvidest on seal kasutusel roheline ja kuldne, selle sümboliks on aga Piatruli loodud pirnikujuline skulptuur.

* Jaama sissepääsJaama sissepääs
* Piatruli pirnPiatruli pirn

Viited
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  Звездные ночи подземки
4. ↑  Минский скульптор рассказал о том, как создавался образ станции «Малиновка»
5. ↑  "Интерьер станции метро "Грушевка" выполнен в золотисто-зеленой палитре, ее символом стала огромная инсталляция груши". Originaali arhiivikoopia seisuga 20. mai 2017. Vaadatud 13. oktoobril 2018.

Välislingid
-----------

 Hrušaŭka metroojaam – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Eelnev peatus** |  **Metroojaam Maskoŭskaja liinil** | **Järgnev peatus** |
|  Instytut kultury |  **Hrušaŭka** | Michałova  |
Esimese Moskva vürsti Michel Ney vapp
**Moskva vürst** (*Prince de la Moskowa*) on Napoleon I poolt marssal Michel Neyle pärast Borodino lahingut, 25. märtsil 1813, antud tiitel. 

Alates 1928. aastast kandsid Moskva vürstid ka Elchingeni hertsogi tiitlit, mis oli Michel Neyle antud 1808. aastal ja mille ta pärandas oma teisele pojale Michelile. Viimane Moskva vürst Michel Ney suri 19. detsembril 1969 ja tema ainus tütar Laetitia 10. veebruaril 2005.

Moskva vürsti tiitlit on kandnud järgmised isikud:

* 1813–1815 Michel Ney (Elchingeni hertsog ja Moskva vürst, hukatud, 1769–1815)
* 1815–1857 Joseph Ney (eelmise vanim poeg, brigaadikindral, 1803–1857)
* 1857–1882 Edgar Ney (Michel Ney neljas poeg, diviisikindral, 1812–1882)
* 1882–1928 Napoléon Ney (Elchingeni hertsogi Michel Ney vanem poeg, 1870–1928)
* 1928–1933 Charles Ney (alates 1881 ka Elchingeni hertsog, Elchingeni hertsogi Michel Ney noorem poeg, 1873–1933)
* 1933–1969 Michel Ney (ka Elchingeni hertsog, eelmise ainus poeg, 1905–1969)

Välislingid
-----------

* 
*
"Jürgensburg" suunab siia. Aadlisuguvõsa kohta vaata artiklit Jürgensburg (aadlisuguvõsa).

**Zaube** (saksa keeles Jürgensburg, vanasti ka **Jaunpils muiža** või **Jaunpils**) on küla (*vidējciems*) Lätis Cēsise piirkonnas, Zaube valla halduskeskus. Küla asub merepinnast 175 meetri kõrgusel ja jääb endisest piirkonna keskusest Ausmast 42 ning Riiast 90 km kaugusele.

Nüüdisaegne asula on endisaegse Zaube ordulinnuse (saksa keeles Jürgensburg) keskus. Tänapäevast nime hakkas see kandma aastal 1926. Aastail 2009–2021 kuulus küla Amata piirkonda.

Ordulinnuse varemed on riikliku kaitse all olev muinsusmälestis.

Asulas asuvad vallavalitsus, põhikool, raamatukogu, õigeusu ja luteri kirik, seal on Zaube bussipeatus.

Looduskaitse all on Skudrase tammed, Jaunpilsi tamm ja Jaunpilsi Väike tamm.

Aastal 2007 oli külas 430 elanikku. Aastal 2016 oli elanikke 326, aastal 2019 aga 304.

* Jaunpilsi tammJaunpilsi tamm
* Zaube õigeusu kirikZaube õigeusu kirik
* Punaarmee Zaube vennaskalmistuPunaarmee Zaube vennaskalmistu
* Zaube luteri kirikZaube luteri kirik

Viited
------

1. ↑  Läti Ruumiandmete Agentuur
2. ↑  Zaubes viduslaiku pils
3. ↑  Autotransporta direcija
4. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS
5. ↑  Vietvārdu datubāze

| * v
* r
Zaube valla asulad |
| --- |
| 
Annas **·**  Bērzs **·**  Kliģene **·**  Krūsāri **·**  Pauļi **·**  **Zaube** |
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib uurimislaevast; Krimmis asuva mäe kohta vaata artiklit Aju-Dag.* |

---

**Aju-Dag** oli Eesti uurimislaev. See ehitati 1961. aastal Alupka-tüüpi reisilaevana Varnas Bulgaarias. Nime sai laev Krimmis pioneerilaagri Artek naabruses asuva Aju-Dagi mäe järgi. Pikkus 63,5 m, laius 9,3 m, süvis 3,4 m, mahutavus 1002 brt. Üks ta sõsarlaevadest oli Vanemuine.

Alul sõitis see Mustal ja Aasovi merel reisi- ja kaubalaevana. 1976. aastal müüdi laev Eesti NSV Teaduste Akadeemia Termofüüsika ja Elektrofüüsika Instituudile, kus seda hakati Ain Aitsami juhtimisel kasutama mereuuringuteks. Aastatel 1977–1978 ehitati laev Le Havre’is ja Kielis lõplikult ümber uurimislaevaks. Aastatel 1976–1984 sooritas Aju-Dag kokku 41 ekspeditsiooni Läänemere füüsikaliste, keemiliste ja bioloogiliste protsesside uurimiseks. Aastal 1984 asendati Aju-Dag moodsama uurimislaevaga Arnold Veimer (hilisem Livonia, Trossö).

Viited
------

1. ↑  *100 aastat kiilu all. Eesti lugu laevades*. Tallinn: Äripäev. 2018. Lk 240.
Aģe jõgi Zvejniekciemsis
**Zvejniekciems** on küla (*lielciems*) Lätis Saulkrasti piirkonnas Saulkrasti vallas. Zvejniekciems asub merepinnast 7 meetri kõrgusel paigas, kus Aģe jõgi Liivi lahte suubub, piirkonna keskusest Saulkrastist 6 ja Riiast 55 kilomeetri kaugusel. 

Riia-Skulte raudteeliinil asub küla lähistel Zvejniekciemsi raudteepeatus. Külas asuvad Koklītese, Meteo stacija, Enkuru iela, Jaunsaulese, Ostas iela, Zvejniekciemsi ja Robežu iela bussipeatus.

Külas kasvab looduskaitsealune sanglepp.

Ajalugu
-------

Küla rajati XIX sajandil kalurikülana. Skulte mõis eraldas hiljem seal maata sulastele ja käsitöölistele 0,5–1 hektari suurusi maalapikesi. Aģe suudmesse rajati 1939. aastal Zvejniekciemsi, Skulte ja Pabaži kalurite kooperatiivi käsutuses olev sadam, mille juurde tekkis Zvejniekciemsi aladele kalakonserve valmistav vabrik.

Kasvama hakkas küla XX sajandi teisel poolel, mil sellest sai kohaliku kalurikolhoosi keskasula. Toona rajati sinna keskkool, muusikakool ja kunstikool, postkontor, kultuurimaja ja raamatukogu (tänapäeval suletud, raamatukogu on vaid sealse kooli juures). Aģe suudmesse rajati sadam. 

2017. aastal oli külas 1881 elanikku, 2019. aastal 1963 ja 2019. aastal 1980.

Viited
------

1. ↑  Läti Ruumiandmete Agentuur
2. ↑  Autotransporta direcija
3. ↑  Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS
4. ↑  Vietvārdu datubāze

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Zvejniekciems** |

* Skulte osta

| * v
* r
Saulkrasti valla asulad |
| --- |
| 
Ainava **·**  Āres **·**  Astra **·**  Banga **·**  Bātciems **·**  Gaisma **·**  Jubileja **·**  Ķīšupe 1 **·**  Ķīšupe 2 **·**  Līči **·**  Liepaine **·**  Lilaste **·**  Mežvidi **·**  Pabaži **·**  Pēterupe **·**  Priedes **·**  Roze **·**  Saulainā ieleja **·**  Saulīte **·**  Selga **·**  Silmala **·**  Zeme **·**  Zvejniekciems **·**  VEF-Biķernieki **·**  VEF-Pabaži **·**  Veselība **·**  Vēsma |