recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Voldemārs Veiss** (7. november 1899 Riia – 17. aprill 1944 Riia) oli Läti Armee kolonel ja Saksa Waffen-SS-i *Standartenführer* (kolonel). 

Voldemārs Veiss
Kui Läti pealinn Riia langes 1. juulil 1941 Saksa vägede kätte, asusid sakslased korraldama omakaitse- ja politseiüksusi. Kolonelleitnant Veiss määrati Omakaitse ülemaks. Veiss tegi raadios üleskutse vabatahtlike värbamiseks ja kutsus üles Lätit reeturitest, nagu Nõukogude funktsionääridest, kommunistidest ja juutidest, puhastama. Paljud liitusid ja puhastus algas.

20. juulil 1941 suleti see organisatsioon ja asemele tehti abipolitsei üksus, mille juhiks määrati kolonelleitnant Veiss. 1941. aasta lõpus sai ta peadirektori asetäitjaks, kui Läti Omavalitsust reorganiseeriti.

Sügisel 1941 kasutati Wehrmachtile allutatud Läti politseiüksusi esmakordselt rindeteenistuses. See juhuslik teenistus kestis seni, kuni kuuest läti pataljonist (millest neljal oli lahingukogemus) moodustati 2. Läti SS-Brigaad. 

1943 aprilli lõpus, kui kolm pataljoni võitles Läti Leegioni nime all, kutsuti nad rindelt tagasi ja nimetati ümber 1. (Läti) Vabatahtlikuks SS-Rügemendiks, millega koos muudeti Wehrmachti auastmed Relva-SS-i omadeks. Voldemārs Veiss määrati selle rügemendi ülemaks, mis oli osa 2. Läti SS-Brigaadist ja talle anti *Legion-Obersturmbannführer'*i auaste.

Septembris 1943, Leningradi all saavutatud võidu ajal, autasustati teda I klassi Raudristiga tema tegevuse eest Spaskaja Polisti lahingus. Oktoobris ülendati ta *Legion-Standartenführer'*iks ja määrati brigaadi jalaväejuhiks. 

Jaanuaris 1944 juhatas Veiss omanimelist lahingugruppi (*Kampfgruppe*), ja oma kaitsetegevuse eest Nekokhovos ja isikliku vapruse eest autasustati teda esimese lätlasena Raudristi Rüütliristiga. 

Kui 2. Läti SS-Brigaadist sai 19. Waffen-SS Grenadier Division (Läti 2), jätkas Veiss selle üksuse jalaväe juhina. 

17. aprillil 1944 suri ta seitse päeva varem toimunud granaadiplahvatuses saadud haavadesse. 

Märtsis 1945 nimetati *42. Waffen-SS Grenadier Regiment* (Läti 2) tema auks temanimeliseks, 42. Relva-SS Grenaderirügement Voldermars Veiss.

Allikad
-------

* Silgailis, Arthur – Latvian Legion, ISBN 0-912138-35-1
* Lumans, Valdis O. – Latvia in World War II, ISBN 0-8232-2627-1, ISBN 978-0-8232-2627-6, Fordham University Press 2006
**Voldemar Veedam** (6. november 1912 Tallinn – 2. märts 1983 Washington) oli eesti spordiajaloolane, viiuldaja, kindlustusametnik, kirjanik ja ajakirjanik. 

Ta lõpetas 1931. aastal Tallinnas Hans Kubu eragümnaasiumi ja 1942. aastal Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna ajaloo erialal. Akadeemiliselt kuulus ta Üliõpilaste Seltsi Raimla.

Ta töötas Tartus Aktuaalse Ajaloo Arhiivis ja sõja-aastail Tallinnas Eesti Sõna toimetuses. 

1943. aastal põgenes ta Soome kaudu Rootsi ja sealt 1945. aastal USA-sse. 1952. aastal andis ta New Yorgis oma teekonnast ("Erma" reisist) välja olukirjeldusliku raamatu "Sailing to Freedom" (eesti keeles "Purjetamine vabadusse", Tallinn 1998), mis on tõlgitud rohkem kui 20 keelde, olles üks väliseesti autorite tõlgitumaid raamatuid. 

Briti meediaväljaanded on tituleerinud "Erma" reisi kaasaja üheks eepilisemaks ajalooliseks mereretkeks. 
16 eestlasest põgenikku asusid 1945. aasta 9. augustil Rootsist teele üle Atlandi ookeani Ameerikasse vaid 37 jala (11,2 meetri) pikkuse ühepurjelise paadiga. Neli ja pool kuud hiljem saabusid nad Norfolki. Nende 16 inimese hulgas olid ka õed Küünid, kes tähistasid 2015. aasta suvel oma USA-sse saabumise 70. aastapäeva. 
Seni on elus veel neli inimest, kes toona selle reisi ette võtsid.

Aastatel 1955–1974 oli Veedam Ameerika Hääle Eesti osakonna toimetaja ja 1974–1976 osakonna juhataja. 
Aastast 1976 oli ta vabakutseline ajaloouurija ja ajakirjanik. 
Ta on tegutsenud ka viiuldajana ja kindlustusametnikuna. 
Veedam on kirjutanud ka raamatu „Lurich Ameerikas: Hackenschmidti jälgedes, Abergi varjus" (1981, Toronto).

Allikas
-------

* Südamlik lugu - 70 aastat tagasi USA-sse pagenud õed tähistasid suurt tähtpäeva, Delfi, 15. august 2015

Välislingid
-----------

* Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944
***Vibrio owensii*** on gramnegatiivne patogeenne bakter perekonnast *Vibrio*, mis avastati 2010. aastal.

Bakteri nimi on tuletatud ladinakeelsest sõnast *vibrio*, mis tähendab "värisev, vibreeriv" ja professor Leigh Owensi nimest, kes oli bakteri avastajate seas.

Rakud on pulgakujulised ja kergelt kaardunud ning mõõtmetelt 1,0 x 3,1 µm. Moodustavad kolooniaid, mis on kollakad, pealt siledad ja kujult ümmargused. Bakterirakkudel on vähemalt üks vibur.

Leitud on kaks tüve: DY05T, mis isoleeriti homaari *Panulirus ornatus* vastsest, ja 47666-1, mis isoleeriti kreveti *Penaeus monodon* vastsest. Mõlemad tüved leiti Queenslandist Austraalias.

Kirjandus
---------

* Cano-Gomez, A. Goulden, E.V. Owens, L. ja Hoj, L. (2010) "Vibrio owensii sp. nov. isolated from cultured crustaceans in Australia." *FEMS Microbiol. Lett*, 302:175–181.

Välislingid
-----------

* Goulden, E. F. Hall, M. R. Bourne, D. G. Pereg, L. L. ja Høj, L. (2012) "Pathogenicity and Infection Cycle of Vibrio owensii in Larviculture of the Ornate Spiny Lobster (Panulirus ornatus)" *Appl. Environ. Microbiol.*, vol 78 no 8, 2841–2849.
Javier Pinola (2019)
**Javier Horacio Pinola** (sündinud 24. veebruaril 1983 Olivoses) on Argentina endine jalgpallur, kes mängis vasakkaitsjana.

Ta alustas klubikarjääri 2000. aastal Argentina klubis Chacarita Juniors. 2002. aastal liitus ta Hispaania kõrgliiga klubiga Madridi Atlético. Ta pidas klubi meeskonnas Hispaania kõrgliigas hooajal 2003–04 vaid kaks mängu. 2003. aastal naasis ta Argentina kõrgliigasse, liitudes Racing Clubiga.

Alates 2005. aastast mängis Pinola Saksamaa klubis 1. FC Nürnberg. Hooajal 2006–07 võitis ta klubiga Saksamaa karikavõistlused.

Alates 2015. aastast kuni karjääri lõpuni 2022. aastal mängis ta taas Argentina kõrgliigas. Aastatel 2015–2017 mängis ta Rosario Centralis ja 2017–2022 [[CA River Plate|River Plate]]'is. Ta võitis River Plate'iga kaks korda Argentina karika, 2017. aastal Argentina superkarika, 2018. aastal Lõuna-Ameerika klubide meistrivõistlused, 2019. aastal Lõuna-Ameerika klubide superkarika, 2021. aastal liiga ja Trofeo de Campeones de la Liga Profesionali.

Argentina jalgpallikoondises pidas Pinola kaks mängu. Koondisedebüüdi tegi ta 5. juunil 2007 sõprusmängus Alžeeria vastu.

Saavutused
----------

Nürnberg
* DFB-Pokal: 2006–07

River Plate
* Copa Argentina: 2017, 2019
* Supercopa Argentina: 2017
* Copa Libertadores: 2018
* Recopa Sudamericana: 2019
* Trofeo de Campeones de la Liga Profesional: 2021
* Argentina kõrgliiga: 2021
Voleri asendikaart
**Voleri** on asum Läti pealinna Riia Kurzeme rajooni osa pindalaga 5,315 km². Asub Daugava kaldal Spilvest ja Bolderājast idas. 309 elanikku (2010).

Voleri alad kuulusid vaatamata Riia lähedusele aastail 1561–1795 Kuramaa hertsogiriigile. Asumi alal asus mitu mõisa, neist Voleri mõisa järgi on asum ka nime saanud. Piirkonnas olid kõrtsid ja rohumaad. Piirkond jäi XIX sajandini põllumajanduslikuks alaks. Aastal 1736 ostis Voleri mõisa lätlasest ettevõtja Jānis Šteinhauers või Johann Steinhauer, kes pani seal käima vee jõul töötava saekaatri. Riiaga liideti piirkond aastal 1824.

1930. aastatel hakkasid Daugava jõe kõrgemale tammile kerkima elumajad. Pärast Läti iseseisvumist rajatud tamm ongi piirkonna suurim ehitis. Aastaks 1938 elas Voleris juba 789 inimest.

Asumi põhjapoolses osas asuvad endise Krēmeri mõisa aladel endise Krēmeri asula maad. Tänapäeval asub seal tööstuspiirkond ja seda ala loetakse Voleri osaks. Kahe vanema piirkonna vahel asub tänapäeval sadam. Varem asus seal Dreiliņi mõis, selle lähistel aga Kronmanni mõis. Tammitagustel aladel asusid Beckeri mõis ja Hapaki mõis.

Kuna piirkonnas on tänapäeval vähem rahvast kui varem ja kuna tammi tagused niisked aasad pakuvad lindudele häid elupaikasid, siis on Voleris palju linde.

* Tänav VolerisTänav Voleris
* Voleri üleujutatavad aasadVoleri üleujutatavad aasad
* Rada KrēmerisRada Krēmeris

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Voleri** |

* Voleri koduleht (*läti keeles*)

| * v
* r
Kurzeme rajooni asumid |
| --- |
| 
Āgenskalns **·**  Bolderāja **·**  Daugavgrīva **·**  Dzirciems **·**  Iļģuciems **·**  Imanta **·**  Kleisti **·**  Ķīpsala **·**  Rītabuļļi **·**  Spilve **·**  Voleri **·**  Zasulauks |
**Theodor Franz Eduard Kaluza** (9. november 1885 Opole –19. jaanuar 1954 Göttingen) oli saksa füüsik ja matemaatik. 

Tema peamised uurimisvaldkonnad olid viiemõõtmelise ruumi teooria ja üldrelatiivsusteooria. Inspireerituna Hermann Weyli töödest, tõi ta matemaatilisse füüsikasse idee viiendast mõõtmest, millest sai Kaluza-Kleini teooria lähtealus. 1919. aastal õnnestus tal "kokkupakitud" viiendat mõõdet kasutusele võttes ühendada elektromagnetilise vastastikmõju ja gravitatsiooni võrrandid tavalises neljamõõtmelises aegruumis. Sama aasta aprillis tutvustas ta oma tööd Albert Einsteinile, kelle abil 1921. aastal uurimus avaldati teadusajakirjas. Kaluza-Kleini teooria ideed leidsid rakendust ja neid arendati edasi stringiteoorias.

Haridus- ja töökäik
-------------------

Ta õppis Königsbergi ülikoolis ja sai 1907. aastal samast ülikoolist doktorikraadi. 1909. aastal ta habiliteerus. Ta töötas eradotsendina, enne kui 1929. aastal sai Kieli Ülikooli professoriks. 1933. aastast kuni oma surmani töötas ta Göttingeni ülikoolis professorina.

Tunnustus
---------

* 1938 – valiti Göttingeni Teaduste Akadeemia liikmeks

Isiklikku
---------

Tema isa Max Kaluza oli Königsbergi ülikooli inglise keele professor. Keelte vastu tundis huvi ka Theodor Kaluza, kes oskas enam kui 15 keelt, sealhulgas heebrea, araabia, ungari ja leedu keelt. Ta huvitus ka kirjandusest ja filosoofiast.

Tema matemaatikust poeg Theodor Kaluza (1910–1994) oli 1960. aastatel Hannoveri Tehnikaülikooli rektor.

Viited
------

1. ↑  Einstein's quest for a unified theory. aps.org
2. 1 2  Theodor Franz Eduard Kaluza. history.mcs.st-andrews.ac.uk

Välislingid
-----------

* Theodor Franz Eduard Kaluza. history.mcs.st-andrews.ac.uk
|  |
| --- |
|  |
| Medalikohad |
| Olümpiamängud |
| **Kuld** | 2012 | jalgpall |
| Panameerika mängud |
| **Kuld** | 2011 | jalgpall |

**Javier Ignacio Aquino Carmona** (sündinud 11. veebruaril 1990 San Francisco Ixhuatánis) on Mehhiko jalgpallur, kes mängib äärepoolkaitsjana Mehhiko kõrgliiga klubis Tigres UANL.

Ta alustas klubikarjääri Cruz Azulis, mille noorteakadeemiaga liitus ta 2005. aastal. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta 2010. aastal.

2013. aasta jaanuaris siirdus ta Hispaania kõrgliiga klubisse Villarreal. Hooajal 2014–2015 mängis ta laenul Rayo Vallecanos.

2015. aasta juunis naasis Aquino Mehhikosse, liitudes UANL-iga. Ta on tulnud klubiga neli korda Mehhiko meistriks. 2020. aastal võitis ta klubiga CONCACAF-i Meistrite Liiga.

2011. aastal võitis Aquino Mehhiko võistkonnaga kuldmedali Panameerika mängude jalgpalliturniiril. 2012. aastal tuli ta Mehhiko võistkonnaga olümpiavõitjaks. Mehhiko jalgpallikoondises mängis ta aastatel 2011–2018 kokku 54 korda. Ta kuulus Mehhiko koondisse 2014. ja 2018. aasta maailmameistrivõistlustel, 2013. ja 2017. aasta FIFA konföderatsioonide karikaturniiril, 2011. ja 2015. aasta Copa Américal ning 2016. aasta Copa América Centenariol.

Saavutused
----------

UANL
* Liga MX: Apertura 2015, Apertura 2016, Apertura 2017, Clausura 2019
* Campeón de Campeones: 2016, 2017, 2018
* CONCACAF-i Meistrite Liiga: 2020

Välislingid
-----------

 Javier Aquino – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis

| * v
* r
Mehhiko koondis  –  2014. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused |
| --- |
| 

* 1 Corona
* 2 Rodríguez
* 3 Salcido
* 4 Márquez (c)
* 5 Reyes
* 6 H. Herrera
* 7 Layún
* 8 Fabián
* 9 Jiménez
* 10 dos Santos
* 11 Pulido
* 12 Talavera
* 13 Ochoa
* 14 Hernández
* 15 Moreno
* 16 Ponce
* 17 Brizuela
* 18 Guardado
* 19 Peralta
* 20 Aquino
* 21 Peña
* 22 Aguilar
* 23 Vázquez
* Treener: M. Herrera

 | Mehhiko |

| * v
* r
Mehhiko koondis  –  2018. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused |
| --- |
| 

* 1 Jo. Corona
* 2 Ayala
* 3 Salcedo
* 4 Márquez
* 5 Gutiérrez
* 6 J. dos Santos
* 7 Layún
* 8 Fabián
* 9 Jiménez
* 10 G. dos Santos
* 11 Vela
* 12 Talavera
* 13 Ochoa
* 14 Hernández
* 15 Moreno
* 16 Herrera
* 17 Je. Corona
* 18 Guardado (c)
* 19 Peralta
* 20 Aquino
* 21 Álvarez
* 22 Lozano
* 23 Gallardo
* Treener: Osorio

 | Mehhiko |
Toiduainetööstuses kasutatakse pöördosmoosi seadet toodangu kontsentreerimiseks.

Näiteks vadaku puhul kontsentreeritakse 5% kuivainesisaldusega toorvadak kuni 15…30% kuivainesisalduseni.

Pöördosmoosi seade, mida nimetatakse ka RO (ingliskeelse nimetuse *Reverse Osmosis* järgi), on tööpõhiomõttelt filtratsiooniseade, kus membraan laseb läbi osakesi, mille läbimõõt on väiksem kui 0,001 μm  ja filtreerimine toimub suure rõhu all. Toode, millest vesi on välja filtreeritud, on retendaat. Vesi mis välja filtreeriti, on kõrvalsaadus ehk permeaat, omadustelt pehme vesi.

Pöördosmoosi filter koosneb rulli keeratud membraanmaterjalist filterkottidest. Kottide sees ja kottide vahel on drenaaživõrk, mis laseb ainel vabalt liikuda. Membraanmaterjalist filterkotid avanevad keskel paikneva toru külge, mille kaudu eraldub tootest välja filtreeritud permeaat.

Viited
------

1. ↑  Tölp, Silvi. "Eesti Maaülikooli õppematerjal".
2. ↑  Tatar, Vilma (koostaja) (2017). *Toiduainete tehnoloogia. Kõrgkooliõpik*. Tartu: Audiomeister OÜ. Lk 663. ISBN 978-9949-88-234-2.
3. ↑  Tatar, Vilma (koostaja) (2017). *Toiduainete tehnoloogia. Kõrgkooliõpik*. Tartu: Audiomeister OÜ. Lk 307. ISBN 978-9949-88-234-2.
4. ↑  Olszak, Nathan (7. jaanuar 2020). "What Is Reverse Osmosis (RO) and How Does It Work?". Vaadatud 20.04.2023.
**Adsorptsioonkromatograafiaks** nimetatakse keemiliste ühendite kromatograafilise lahutamise meetodeid, milles kasutatakse liikumatu faasina tahket adsorbenti (silikageel, alumiiniumoksiid, aktiivsüsi, alumosilikaat jm), mille pinnal toimuvad ainete adsorptsiooni ja desorptsiooni protsessid. Ainete segu kantakse solvendiga (petrooleeter, süsiniktetrakloriid, tsükloheksaan, eeter, atsetoon, benseen, tolueen, kloroform, alkoholid jm) läbi adsorbendi, mis on kolonnis või õhukese kihina plaadil. Selles protsessis toimub ainete paljukordne adsorptsioon ja desorptsioon, kusjuures paremini adsorbeeruvad komponendid liiguvad adsorbendi kihis aeglasemalt – seega toimub ainete lahutumine aine ja tahkiseosakeste vahelise toime (interaktsioon) tugevuse alusel.

Meetoditest (läbiviimise viisidest) on enam kasutust leidnud kolonnkromatograafia ja õhukese kihi kromatograafia, kui kasutatakse vedelikuga immutamata adsorbenti. Immutatud adsorbendi korral toimub lahutamine teistsuguse mehhanismi – jaotuskromatograafia – järgi.

Vaata ka
--------

* Kromatograafia
* Kolonnkromatograafia
* Õhukese kihi kromatograafia
**Theodor Lemba** (9. oktoober 1876 Tallinn – 16. mai 1962 New York) oli eesti pianist. Teda nimetatakse esimeseks eestlasest kontsertpianistiks.

Elulugu
-------

Theodor Lemba sündis muusikute peres. Tema vend oli pianist ja helilooja Artur Lemba (1885–1963) ja õde metsosopran Ludmilla Hellat-Lemba (1879–1945). Theodor Lemba lõpetas 1901. aastal Peterburi konservatooriumi Felix Blumenfeldi ja Karl van Arki klaveriklassis.

Lembat saatis edu kontsertidel nii Lääne-Euroopas kui ka Venemaal. Eriti menukad olid tema ülesastumised tšehhi viiuldaja Jan Kubelikiga. 1904. aastal võttis ta osa Teodor Leszetycki meistrikursustest Viinis.

Aastatel 1905–1914 õpetas Lemba Riia muusikakoolis, mille direktor ja kaasomanik ta oli. Aastatel 1915–1922 oli ta Petrogradi konservatooriumi õppejõud, 1919. aastast professor. Siis naasis ta Eestisse ning oli vahemikus 1922–1944 klaveriõpetaja Tallinna Konservatooriumis. 

1944. aastal põgenes ta Nõukogude korra eest Saksamaale, kust emigreerus 1949. aastal USA-sse ning asus elama Montana osariiki Great Fallsi linna.

Kirjandus
---------

* "Eesti entsüklopeedia" 14. Eesti elulood. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus 2000. Lk 234
Vanausuliste palvemaja Põiktänaval
**Tartu vanausuliste palvemaja** on vanausuliste palvemaja, mis asub Tartus Põiktänaval. Palvelat kasutab Tartu vanausuliste kogudus.

Palvemaja hakati ehitama aastal 1862, teenistusi peeti seal hiljemalt aastal 1865. Aastaks 1931 püstitati arhitekt Anatoli Podtšekajevi projekti järgi palvelale eeskoda ja kellatorn. Teise maailmasõja ajal aastal 1941 hävisid tules palvela puitosad, hävis ka enamik Mark Solntsevi loodud ikoone. 

Praegune palvela on ehitatud säilinud kiviosi ära kasutades aastal 1948. Kuid siis hakkas seal tegutsema majavalitsuse kantselei. Kogudus sai hoone tagasi oma kätte aastal 1955. Vanausulised soovisid palvemaja täielikku taastamist, kuid selleks ei andnud võimud luba. Palvela on endises suuruses tänini taastamata.

Viited
------

1. ↑  Jaanus Plaat. Vene vanausulised ja nende pühakojad Eestis. Tallinn 2016. Lk 216–218

Kirjandus
---------

* Robert Treufeldt. "Arhitekt Anatoli Podtšekajev". // Kunstiteaduslikke Uurimusi 3-4 (13). Eesti Kunstiteadlaste Ühing. Tallinn 2004
* Роберт Трейфельдт. *"Старообрядческие храмы в эстонской архитектуре 1920-1930-х годов"*. // Очерки по истории и культуре староверов Эстонии. Tartu Ülikooli Kirjastus. Tartu 2007
* Jaanus Plaat. Vene vanausulised ja nende pühakojad Eestis. Tallinn 2016

Välislingid
-----------

* EVKL Tartu vanausuliste palvemaja
*
**Tõnu Pääsuke** (sündinud 15. juunil 1949 Tallinnas) on eesti suusa- ja laskesuusatamistreener ning endine laskesuusataja.

Ta on lõpetanud 1975. aastal Tallinna Pedagoogilise Instituudi kehakultuuriteaduskonna ning töötanud peamiselt laskesuusatamistreenerina. 

Aastatel 1992–1994 oli ta Eesti laskesuusatamiskoondise treener, sealhulgas Eesti laskesuusatajate treener Lillehammeri olümpiamängudel. Seejärel oli ta noorte suusatreener Hiiumaal. 2000. aastast oli ta Laskesuusatamisföderatsiooni peatreener, hiljem juunioride koondise ja Nõmme spordiklubi Biathlon treener.

Tema õpilaste seas on Kaija Parve, Even Tudeberg, Urmas Kaldvee, Eveli Saue, Kadri Lehtla, Martten Kaldvee, Jan Treier, Ulla-Maarit Helinurm, Tuuli Tomingas.

Tunnustus
---------

* 1984 – Eesti NSV teeneline treener
* 2015 – Eesti Olümpiakomitee teenetemärk
* 2018 – Eesti Vabariigi spordipreemia (**elutööpreemia** – laskesuusatamise treener ja spordiala arendaja)

Isiklikku
---------

Suusatreener Aita Pääsuke on Tõnu Pääsukese abikaasa.

Viited
------

1. ↑  "Riiklikud spordi elutööpreemiad pälvisid Ivar Stukolkin ja Tõnu Pääsuke". *Eesti Rahvusringhääling*. 08.02.2018. Vaadatud 08.02.2018.

Välislingid
-----------

* Biograafia ESBL-is
* Tõnu Pääsuke jätkab kuus aastat tagasi katkenud tööd ohtuleht.ee, 31. august 2000
* Tõnu Pääsuke: Eesti laskesuusakoondise ühtsustunne võiks parem olla epl.ee, 29. märts 2010
* Märt Roosna. Tõnu Pääsuke, laskesuusatippude treial Õhtuleht, 14. aprill 2011
Malnava kolledži uus õppehoone
**Malnava kolledž** (läti keeles *Malnavas koledža*) on 10. oktoobril 1921 Malnavas asutatud rakenduskõrgkool. Peahoone asub endise Malnava mõisa peahoones Ludza piirkonnas Malnava vallas Malnavas.

Ajalugu
-------

10. oktoobril 1921 alustas Malnavas tegevust põllumajanduskool. Algselt kandis see nime *Latgale Põllumajanduskeskkool*.

Aastatel 1936–1944 kandis kool nime *Malnava Riiklik Põllumajanduskeskkool*.

Kooli järgmine nimi oli *Malnava põllumajandustehnikum* (1944–1964). Seejärel kandis see mõnda aega nime *Malnava sovhoostehnikum* (1964–1990), siis oli see taas kuni aastani 1992 *Malnava põllumajandustehnikum*. Aastal 1992 sai kooli nimeks *Malnava riiklik põllumajandustehnikum*, aastast 2003 kannab see nime *Malnava kolledž*.

Koolis valmistatakse ette automehaanikuid ja agronoome, osalise õppeajaga ka raamatupidajaid.

Viited
------

1. ↑   Saeimas Stenogrammas: 29. aprill, 1924
2. ↑  Valdības Vēstnesis: 7. jaanuar, 1937

Välislingid
-----------

* Ülikooli koduleht (*läti keeles*)
**SA Tartu Ülikooli Kliinikumi Hematoloogia-onkoloogia kliinik** on hematoloogiliste ja onkoloogiliste haiguste diagnostika ning ravitöö, õppe- ja teadustöö keskus Eestis. Ludvig Puusepa 10a.

Ajalugu
-------

Tartu Linna Onkoloogiline Haigla avati 15. juulil 1946 Gildi tänav 8 Tartu polikliiniku alumisel korrusel. Vähihaigeid raviti Tartus ka varem ja väga edumeelselt: kasvajate puhul rakendati järjepidevat kiiritusravi aastast 1922. 1. aprillil 1940 asutati naistekliiniku alumisel korrusel omaette kiiritusraviasutus. Regulaarselt hakati vähihaigete arvu ja ravi üle järge pidama aastast 1947.

Onkoloogiahaigla viidi 1948. aasta märtsis nõukogude sõjaväe käest vabanenud endisesse Tartu Pauluse koguduse torniga pastoraadihoonesse Riia tänav 70. 1. märtsil 1951 ühendati onkoloogiadispanser ja 75-kohaline radioloogiakliinik ning tekkis Vabariiklik Tartu Onkoloogia Dispanser.

Nimetused
---------

| Periood | Nimetus |
| --- | --- |
| kuni august 1953 | Tartu Oblasti Onkoloogia Dispanser |
| 1963–1992 | Tartu Linna Onkoloogia Dispanser |
| 1992–1994 | Tartu Onkoloogia ja Radioloogia Kliinik |
| 1994–2000 | Tartu Ülikooli Kliinikumi onkoloogiahaigla |
| 2000– | SA Tartu Ülikooli Kliinikumi hematoloogia-onkoloogia kliinik |

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 15. september 2017. Vaadatud 18. septembril 2017.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
2. ↑  Tartu Ülikooli Kliinikum 200 lk 118
3. ↑  Tartu Ülikooli Kliinikum 200, lk 119
4. ↑  Tartu Ülikooli Kliinikum 200, lk 120
**Tõnu Luik** (sündinud 9. juulil 1936 Antslas) on Eesti suusataja, sõudja ja spordipedagoog.

Luik lõpetas 1954. aastal Antsla Keskkooli ja astus samal aastal Tartu Riiklikku Ülikooli, kus lõpetas 1958. aastal kehakultuuriteaduskonna.

Tõnu Luige esimene treener 1951. aastast oli Aksel Kersna, 1954. aastast Osvald Allikas. Eesti meistrivõistlustel teatesuusatamises võitis Luik 1958–65 kokku 5 hõbe- ja 1 pronksmedali. 1963. aastal sai ta Eesti NSV meistersportlaseks (1963). Luik kuulus spordiseltsidesse Kalev ja Jõud, ta oli üks Tartu suusamaratoni algatajaid. 
Saavutas ka sõudmises 1955–57 kaheksapaadil 2 kulda ja 1 hõbeda. 
Olnud Kalevi ja Jõu liige.

1956. aastast pensionile jäämiseni töötas Tõnu Luik Eesti Põllumajanduse Akadeemias kehalise kasvatuse ja spordi kateedri õppejõu ning suusatreenerina.

Isiklikku
---------

Tõnu Luik on olnud suusataja Mai Luige abikaasa, tema õde on spordipedagoog Aino Sillaots.

Viited
------

1. ↑  EPA (praeguse Maaülikooli) suusapordi hing Tõnu Luik : "Mõned meenutused ühistest aastatest ..."

Välislingid
-----------

* Biograafia ESBL-is
* EPA (praeguse Maaülikooli) suusapordi hing Tõnu Luik : "Mõned meenutused ühistest aastatest ..."
**Tõnu Loik** (19. november 1875 Einmanni vald, Järvamaa - 10. juuli 1958) oli Eesti poliitik ja ettevõtja, Eesti Asutava Kogu liige

Tõnu Loik sündis põllupidaja pojana, lõpetas 1897. aastal Paide linnakooli. Tegutses aastatel 1899–1917 posti-telegraafi-telefonivõrgu teenistuses Tallinnas ja saavutas seal osakonna juhataja koha. 

5.–7. aprillil 1919. aastal Eesti Asutava Kogu valimistel valiti Tõnu Loik Asutav Kogu liikmeks, Eesti Tööerakonna nimekirjast. Oli aastatel 1919–1922 Riigi- ja Omavalitsusteenijate Keskliidu esimees.

Aastatel 1921–1927 töötas Ametnikkude Panga juhatuses ja 1921–1924 Vaba Maa ärijuhi k.t. ning 1925. aastast Kindlustusselts „Põhja Kotkas" juhatuse liige. Tallinna Linnavolikogu linnavolinik aastatel 1921–1927.

Aastatel 1927–1930 oli ta tarvitajateühingu „Oma" nõukogus ja 1927. aastast Tallinna Linnapanga direktorina

Viited
------

1. ↑  "Juhatus ja liikmed". *Riigikogu*. Vaadatud 26.02.2021.
2. ↑  Kindlustusselts „Põhja Kotkas", Ühistegelised Uudised, nr. 9, 3 märts 1934
3. ↑  Reedel austatakse esimesi parlamendisaadikuid, Virumaa Teataja, 2. aprill 2019

Välislingid
-----------

* Tõnu Loik Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
* Eesti Asutava Kogu liikme Tõnu Loiki mälestusüritus Kergutal, www.tapa.ee, 15.03.2019
* TÕNU LOIK 60 A. Ühistegelised Uudised, nr. 46, 15 november 1935
See artikkel See artikkel räägib Tartu tänavast.  Samanimeliste tänavate kohta vaata artiklit Ravila tänav (täpsustus).  

---

Kaart
**Ravila tänav** on tänav Tartus Maarjamõisa ja Veeriku linnaosas.

Ravila tänav algab Riia tänavalt ja jätkub teisel pool seda Soinaste tänavana. Tänav kulgeb loodesse, ristudes Ehitaja ja Nooruse tänavaga. Seejärel kulgeb see läbi Tartu Ülikooli Kliinikumi linnaku. Kliinikumi järel jääb vasakule tühermaa, kus palju aastaid on olnud linnarahva peenramaad, paremalt aga suubuvad Ravila tänavasse Tulika, Kullerkupu ja Ülase tänav, pärast Ravila ristumist Viljandi maanteega tuleb paremalt ka Varju tänav. See on 1-2-korruseliste aiaga eramajade rajoon. Edasi ristub Ravila tänav Nelgi, Sangla, Rukki, Maisi ja Nisu tänavaga. Siis hakkab Ravila tänav kaarduma põhja, ristudes Veeriku tänavaga; ristmikule järgneb juba kortermajade piirkond. Ilmatsalu tänava ristmikul kulgeb Ravila tänav lõunast põhja, kaldudes seejärel kergelt põhjakirdesse. Pärast mõningast tühermaad pöördub Ravila tänav Betooni ristmikul taas loodesse, sellest paremale jääb tööstusrajoon ja vasakule Tartu linn. Ravila tänav lõpeb loodesuunalisena, ristudes Puidu tänavaga.

Olemasolevate tänavaosade pikkus on kokku 3,95 km.

Ravila tänava ääres asuvad Tartu Ülikooli õppehooned Biomedicum ja Chemicum.

Vaata ka
--------

* Ostwaldi tänav
**Hochsauerlandkreis** on haldusüksus Saksamaa Nordrhein-Westfaleni liidumaa idaosas.

Ajalugu
-------

Kreis rajati 1975. aastal Nordrhein-Westfaleni kreiside reorganiseerimise käigus, kui ühendati endised kreisid Arnsberg, Brilon ja Meschede.

Geograafia
----------

Geograafiliselt hõlmab kreis suure osa Sauerlandi mägedest, sealhulgas kõrguselt esimese ja kolmanda tipu – Langenberg Olsbergi lähedal (843 m) ja rohkem tuntud Kahler Asteni (842 m) Winterbergi lähistel. Need on ka kaks kõrgeimat mäge Nordrhein-Westfalenis.

Linnad ja vallad
----------------

Linnad ja vallad Hochsauerlandkreisis
Linnad
1. Arnsberg
2. Brilon
3. Hallenberg
4. Marsberg
5. Medebach
6. Meschede
7. Olsberg
8. Schmallenberg
9. Sundern
10. Winterberg

Vallad
1. Bestwig
2. Eslohe

Sõpruslinn
----------

* Livingston, Šotimaa

Tuntud inimesi
--------------

* Franz Hoffmeister (1898–1943), roomakatoliku preester

Tuntud paiku
------------

* Bergkloster Bestwigis
* Grafschafti klooster Schmallenbergis
* Königsmünsteri klooster Meschedes

Viited
------
**Tõnu Pihu** (sündinud 18. juulil 1957 Tallinnas) on eesti tehnikateadlane.

Elulugu
-------

Tõnu Pihu on teenistujate poeg.

Lõpetas 1976 Tallinna Ehitus- ja Mehaanikatehnikumi, 1981 Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI) mehaanikateaduskonna, 1987 aspirantuuri, tehnikakandidaat (1991, TPI), väitekiri "Ударное измельчение горючих сланцев эстонского месторoждения". Oli 1981–84 TPI teadur, 1984–91 insener, 1991–2005 vanemteadur (ühtlasi 1991–92 Toronto Ülikooli keemiline tehnoloogia ja rakenduskeemia teaduskonna uurimisassistent), 2005– soojustehnika instituudi vanemteadur. Tõnu Pihu on korp! Vironia vilistlane.

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkonnad: põlevkivi mineraalosa käitumine ja soojusefektid põlevkivi põletamisel keevkihis; kohalike biokütuste kasutamine energeetikas; Eesti energeetilise ressursi säästlik kasutamine; keskkonnakaitse. 52 teadustrükist, 3 kasuliku mudeli kaasautor.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Teoseid
-------

* The influence of pressure on the behavior of oil shale carbonates (kaasautorid A. Ots, A. Hlebnikov). // Oil Shale 14 (1997) 3
* Influence of sulfur dioxide on decomposition of oil shale mineral matter (kaasautor). // Oil Shale 18 (2001) 4
* Calculation of qualitative and quantative composition of Estonian oil shale and its combustion products (kaasautorid H. Arro, A. Prikk). I. // Fuel 82 (2003) 18
* Fluidized-bed combustion of oil shale retorting solid waste (kaasautor) // Oil shale 21 (2004) 3
* Biokütuse kasutaja käsiraamat (kaasautor). Tallinn, 2005
* Calculation of CO2 emission from CFB boilers of oil shale power plants (kaasautorid H. Arro, A. Prikk). // Oil Shale 23 (2006) 4
* Применение котлов с ЦКС для сжигания сланцев в Эстонской Республике (kaasautor) // Электрические станции, M, (2006), 2

Kirjandus
---------

* 
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

Välislingid
-----------

Tõnu Pihu Eesti Teadusinfosüsteemis Muuda Vikiandmetes

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib Riia linnaosast; samanimelise küla kohta Garkalne piirkonnas vaata artiklit Suži (Garkalne piirkond)* |

---

Suži asendikaart
**Suži** on asum Lätis, Riia linna Vidzeme eeslinna osa pindalaga 4,023 km². Osa asumi territooriumist kuulub Riia linna Põhjarajooni. Suži asub Ķīšezersi kaldal järve ja Garkalne piirkonna vahel. Asum piirneb loodes Jaunciemsi asumiga, kagus aga Bukultiga. 502 elanikku (2010). 

Suži asub Ķīšezersi-äärsel alal, mis ulatub 7–9 meetrit üle merepinna. Asumi territooriumil on arvukalt luiteid, mis ulatuvad 14–16 meetrit üle merepinna, kõrgeim tipp on aga Suži luide, mis ulatub 18 meetrit üle merepinna. Asumi juurde rajati 1993. aastal 320 hektari suurune Jaunciemsi looduspark.

Asumi vanimad elanikud olid liivlased. Liivi kaluritelt on asum ka nime (*Suž* tähendab liivi keeles hunti) saanud. Järve kaldal asus kaks kaluriküla, Suži ja Ozolkalni. Suži juurde tekkis ka Suži mõis. Pärast Teist maailmasõda rajati Sužisse Nõukogude sõjaväebaas. Riia linnaga liideti Suži alad aastal 1974.

Välislingid
-----------

* Suži koduleht (*läti keeles*)

| * v
* r
Põhjarajooni asumid |
| --- |
| 
Centrs **·**  Čiekurkalns **·**  Jaunciems **·**  Kundziņsala **·**  Mangaļsala **·**  Mežaparks **·**  Mīlgrāvis **·**  Pētersala-Andrejsala **·**  Sarkandaugava **·**  Skanste **·**  Suži **·**  Trīsciems **·**  Vecāķi **·**  Vecdaugava **·**  Vecmīlgrāvis |

| * v
* r
Vidzeme eeslinna asumid |
| --- |
| 
Berģi **·**  Brasa **·**  Brekši **·**  Bukulti **·**  Centrs **·**  Čiekurkalns **·**  Dreiliņi **·**  Jugla **·**  Mežciems **·**  Purvciems **·**  Skanste **·**  Suži **·**  Teika |
**Tõnu Põld** (sündinud 16. juulil 1975) on eesti alpinist.

Alpinistina on ta roninud 5A raskuskategooria (Vene süsteemi järgi) marsruutidel Kaukasuses ja Hibiinides.

Alpinism
--------

### Tju-Tju läänetipp ja Džailõk

2005. aasta juulis ronis ta koos Andres Hiiemäega ja instruktor Anatoli Olikuga Suur-Kaukasuse neljatuhandelistel tippudel, läbides kaks marsruuti, mida klassifitseeritakse Vene süsteemi järgi raskuskategooriasse 5A ("raske"). 17. juulil tõusid nad kolmekesi Tju-Tju läänetippu (4420 m) mööda edelaseina Hatskevitši marsruudil ja 24. juulil Džailõki tippu (4537 m) mööda lõunaharja üle sandarmi Monah (Ruževski marsruudil).

### Hibiinides, Alpides ja Himaalajas

17. juulil 2006 ronis ta Hibiinides Bolšoi-Vudjavri tippu (1068 m) mööda põhjaseina marsruudil "Lesenka" (raskuskategooria 5A). Tõusukaaslased olid Andres Hiiemäe (tõusu juht) ja Marko Aasa.

2007. aastal tõusis ta koos Johan Küti ja Olavi Vainoga Matterhorni (4478 m) tippu.

2007. aastal võttis ta osa JKA ekspeditsioonist Himaalajasse, mille käigus tõusis ta 8. novembril koos kaaslastega trekingtipu Lobuje idatippu (6119 m).

### Tartu ülikooli mäetipp

2012. aastal võttis ta osa Andres Hiiemäe juhtimisel toimunud Eesti mägiekspeditsioonist Kesk-Pamiiri eesmärgiga taasvallutada kuuetuhandeline Tartu ülikooli mäetipp. Ekspeditsiooni 18. päeval jõuti lõpuks eesmärgiks olnud mäe jalamile, 5669 m kõrgusele. Tipp vallutati kahe järgmise päevaga. 31. juulil 2012 tõusis ta koos 9 kaaslasega tippu.

### Edukad tipputõusud

* 2005 – Tju-Tju läänetipp (4420 m)
* 2005 – Džailõk (4537 m)
* 2006 – Bolšoi-Vudjavr (1068 m)
* 2007 – Matterhorn (4478 m)
* 2007 – Lobuje idatipp (6119 m)
* 2012 – Tartu ülikool 350 (6250 m)

Isiklikku
---------

Tema elukaaslane on alpinist Kristiina Kindel.

Viited
------

1. ↑  Ajalugu 2000–2009. ajaveeb.alpinism.ee
2. 1 2 3 4  Ülevaade Eesti alpinismi ajaloost. jkalpiklubi.ee
3. ↑  Ülikooli mäetipu vallutuse raske tee. ajakiri.ut.ee
Tõnu Lume, sambomaadleja ja sporditegelane.  
Foto: Jaan Künnap, 1994
**Tõnu Lume** (sündinud 2. märtsil 1944 Tallinnas) on Eesti endine maadleja, treener, spordijuht ja näitleja.

Ta lõpetas 1962. aastal Tallinna 22. Keskkooli ja 1968. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi laevaehitusinsenerina.

Töötas aastatel 1968–1974 Tallinna Polütehnilise Instituudi arvutuskeskuses grupijuhina, 1974–1992 Põllumajandusministeeriumi arvutuskeskuse asedirektorina ja 1993 AS Pauligis, oli 1994–2007 AS Abestocki tegevdirektor, alates 2007. aastast nõunik.

Sportlasena
-----------

Sportima hakkas 1956. aastal koolis. Alates 1959. aastast harrastas sambo- ja vabamaadlust Vladimir Mahhovi, Arnold Väli ja Sergei Kaškini juhendamisel. Tuli 1963–1970 üheksa korda sambomaadluses Eesti NSV meistriks ning sai vabamaadluses Eesti NSV meistrivõistlustel 1966. aastal hõbe- ja 1967. aastal pronksmedali. 

Võitis aastatel 1965 ja 1970 Balti NSV-de meistrivõistlustel kuldmedali.

Treeneri ja sporditegelasena
----------------------------

Oli aastatel 1990–1994 Eesti Spordi Keskliidu aseesimees, 1992–2014 Eesti Olümpiakomitee liige ja 2008–2016 Eesti Olümpiakomitee esindajate kogu liige. Juhtis 1992. aasta suveolümpiamängudel Eesti delegatsiooni ning 2000. ja 2004. aasta suveolümpiamängudel Eesti judomeeskonda. 

Kuulus 1966–1972 Eesti NSV Samboföderatsiooni presiidiumi, oli 1972–1975 nii Eesti NSV Džuudo- kui ka Samboföderatsiooni esimees, 1975–1978 aseesimees ning 1978–2005 Eesti NSV Džuudoföderatsiooni/ Eesti Judoliidu president. 

Oli Eesti Olümpiakomitee judotreenerite kutsekomisjoni esimees, tegutsenud ka kohtunikuna (sai 1968. aastal vabariiklik kategooria).

Filminäitlejana
---------------

Ta on mänginud näitlejana üheksas filmis, sealhulgas:

* 1984 peaosa Georg Lurichi elu käsitlevas filmis "Lurich"
* 1986 "Sajandi võidusõit" (*Gonka veka*; Mosfilm; radist)
* 1987 "Keskea rõõmud" (naaber hotellis)

Teoseid
-------

* "Eesti judo 40". Kaasautor; koostanud Tiit Lääne. Tallinn 2010

Tunnustus
---------

* 1965 NSV Liidu meistersportlane
* 2001 riiklik spordipreemia
* 2005 Eesti Judoliidu aupresident
* 2005 Paul Kerese ausa mängu auhind "Suur Mõõk"
* 2006 Valgetähe V klassi teenetemärk
* 2014 Eesti Olümpiakomitee auliige
* 2015 Eesti Olümpiakomitee teenetemärk

Viited
------

1. ↑  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 5185

Kirjandus
---------

* Allar Viivik. "Kes oleks vääriline mängima Lurichit?". Õhtuleht, 19. aprill 2003
* "Eesti judo 40". Koostanud Tiit Lääne. Tallinn 2010. Lk 114–119

Välislingid
-----------

* Biograafia ESBL-is
* Eesti Filmi Andmebaas
* IMDb

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Tõnu Lume** |
**Tõnu Prima** (enne eestistamist **Heinrich Arnold Priima**; 7. juuni 1902 Uderna vald Rõngu kihelkond – 8. märts 1992 Botkyrka vald, Rootsi) oli eesti vaimulik.

Lõpetas Uderna ministeeriumikooli ja Tartu Kommertsgümnaasiumi. Võttis õppursõdurina osa Vabadussõjast, mille eest sai autasuks tasuta kooli. Töötas hiljem gümnaasiumiõpetajana ja riigiametnikuna mitmesugustel ametikohtadel. Asus õppima Tartu Ülikooli usuteaduskonda, mille lõpetas aastal 1940. Ta oli Korporatsiooni Ugala vilistlane. Oli prooviaastal Viljandi Jaani koguduses õpetaja Elmar Tõldsepa ja Türi Püha Martini koguduses õpetaja Peet Nõmmiku juures. Ordineeriti õpetajaks Türi kirikus piiskopi asetäitja, assessor Anton Eilarti poolt 28. märtsil 1943.

Määrati Kärdla Johannese koguduse (ja ühtlasi ka Reigi- ja Pühalepa Laurentsiuse koguduse vikaarõpetajaks, kuna õpetaja Adonis-Prosper Neemre oli langenud juuniküüditamise ohvriks. Tõnu Prima oli ka Kärdla Keskkooli usuõpetuse õpetaja. 1944. aasta alguses valis Mõisaküla kogudus ta oma õpetajaks, kuid saabunud keeruline olukord ei võimaldanud tal sellele ametikohale asuda.

26. septembril 1944 saabus ta põgenikuna Rootsi. Laagripäevil oli ta kuni 1. juulini 1945 Loka-Brunni põgenikelaagri õpetaja. Töötas seejärel arhiiviametnikuna Stockholmi linnamisjonis ja Engelbrekti koguduse kantseleis, olles 1. veebruarist 1948 kuni 1. märtsini 1949 Södertälje koguduse õpetaja.

Tõnu Prima võeti kuninga otsusega 6. oktoobrist 1950 õpetajana Rootsi riigikiriku teenistusse, siirdudes Visby piiskopkonda Ojamaal. Ta oli aastatel 1950–1966 Grötlinbo ja Fride koguduste õpetaja. 1956–1969 oli ta Havdhemi piirkonna koguduste peaõpetaja. Emerituuri siirdus ta 30. septembril 1969.

Tõnu Prima suri aastal 1992 Rootsis. Ta kremeeriti ja tema tuhk puistati merre Gotlandi idarannikul ajal, mil läänetuul puhus kodumaa suunas.

Viited
------

1. ↑  Eesti Kirik nr. 2. 1982
2. ↑  Konrad Veem Eesti Vaba Rahvakirik Dokumentatsioon ja leksikon EVR Stockholm 1988
3. ↑  Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944. II, lk. 331
"Double-diamond" mudel. Kahekordse teemandi mudelil on kujutatud kaks kõrvuti seisvat rombi, nagu on näidatud joonisel. Esimene romb tähistab probleemi mõistmist ning teine romb tähistab lahenduse loomist. Iga romb on jaotatud kaheks osaks, kus esimene pool viitab laienemisele ning teine pool ahenemisele. Rombide sees on vastavalt reastatud avastamise, kirjeldamise, arendamise ning valmistamise faasid. Joonise töötas välja Briti Disaininõukogu. 

**Disainiprotsess** on korduv, mittelineaarne toote või teenuse väljaarendamise protsess, mis koosneb erinevatest etappidest. See tähendab, et protsessi lõpus võidakse sattuda tagasi algfaasi ning seejärel tuleb kogu protsess või osa sellest uuesti läbida.  Disainiprotsessi saab illustreerida "double-diamond" ehk kahekordse teemandi mudeliga, kuhu kuuluvad neli faasi: avastamine, kirjeldamine, arendamine ja valmistamine.

Faasid
------

### Avastamise faas

Kõige esimeses ehk avastamise faasis toimub disaini lähteülesande püstitamine ning konteksti uurimine. Disainer või disainimeeskond vaatab ülesannet värske pilguga, et avastada uut informatsiooni.  Taustauuringutega selgitatakse välja projekti parameetrid ja piirid. 

### Kirjeldamise faas

Teises ehk kirjeldamise faasis tegeletakse info ja võimaluste analüüsimisega. Analüüsimine aitab määrata ala, millele keskenduda ning mida edasi arendada. Selles faasis defineeritakse täpne probleem, mis võib lähteülesande probleemist erineda. 

### Arendamise faas

Kolmandas ehk arendamise faasis toimub ajurünnak ja ideedevälja avardamine. Ideid kombineeritakse, katsetatakse, mängitakse läbi ja luuakse uusi kontseptsioone. Kolmanda faasi lõpuks ahendatakse ideedevälja, valitakse välja üksikud lahendused ning täiustatakse neid. 

### Valmistamise faas

Neljandas ehk valmistamise faasis toimub projekti viimistlemine, prototüüpimine, dokumenteerimine ja elluviimine.  Selles faasis töötatakse välja detailid, produtseeritakse joonised ja 3D-mudelid, mis on juhisteks tootmise alustamisel.

Vaata ka
--------

* Briifimine

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6  "The Design Process: What is the Double Diamond?".
2. ↑  Kathryn Best (2010). *Disainjuhtimise alused*. Tallinn: Eesti Disainikeskus. Lk 46.
3. ↑  Bella Martin, Bruce Hanington (2012). *Universal Methods of Design*. Beverly: Rockport Publishers. Lk 7.
4. ↑  Ionel Lehari, Lylian Meister, Ruth-Helene Melionarski, Martin Pärn, Janno Siimar (2012). *Kuidas leiutada jalgratast?*. Tallinn: Print house OÜ. Lk 78.`{{raamatuviide}}`: CS1 hooldus: mitu nime: autorite loend (link)
MapVariku linnaosa asend Tartus
**Variku** on linnaosa Tartu edelaosas. Linnaosa piirideks on Tartu–Valga raudtee, Tartu–Petseri raudtee ja linna piir.

Variku pindala on 77 ha ja elanikke oli rahvastikuregistri andmeil 2012. aasta alguses 1840.

2013. aasta 31. detsembri seisuga elas Varikul 1869 inimest, neist 1010 naist ja 859 meest. Variku elanikest 197 olid vanuses 0–6 aastat, 221 vanuses 7–18 aastat, 1109 vanuses 19–64 aastat ja 342 vähemalt 65-aastased. Linnaosa asustustihedus oli Tartu keskmisele kõige lähem: 2427 in/km2. Varikul elas 1,91% tartlastest.

Tänavad
-------

* Aardla
* Kesa põik
* Kesa
* Kopli
* Kraavi
* Maasika
* Mesika
* Muraka
* Pohla
* Ristiku
* Roopa
* Sinika
* Timuti
* Variku
* Voolu
* Välu

Viited
------

1. ↑  "Statistiline ülevaade. Tartu 2013" Tartu: Tartu linnavalitsus, 2014, lk 6, ptk "Asend"
2. 1 2  "Statistiline ülevaade. Tartu 2013" Tartu: Tartu linnavalitsus, 2014, lk 29, ptk "Rahvastik"
3. ↑  "Statistiline ülevaade. Tartu 2013" Tartu: Tartu linnavalitsus, 2014, lk 28, ptk "Rahvastik"

Tartu vapp
Tartu linnaosad

Annelinn | Ihaste | Jaamamõisa | Kesklinn | Karlova | Kvissentali | Maarjamõisa | Raadi-Kruusamäe | Ropka | Ropka tööstusrajoon | Ränilinn | Supilinn | Tammelinn | Tähtvere | Vaksali | Variku | Veeriku | Ülejõe
Maganov 2019. aastal
**Ravil Maganov** (tatari Равил Мәганов, *Ravil Mäganov*, vene keeles Равиль Ульфатович Маганов; 25. september 1954 Almetjevsk, Tatari ANSV – 1. september 2022 Moskva) oli Venemaa ärimees, üks ettevõtte Lukoil juhtidest.

Elukäik ja tegevus
------------------

Sündis kaevandusinsener ja geofüüsik Ulfat Maganovi (1928–2018) peres, vend Nail Maganov on Tatarstani peamise naftafirma Tatneft peadirektor. 

Lõpetas keskkooli kuldmedaliga. 1977. aastal lõpetas kaevandusinsenerina Gubkini nimelise Moskva Naftakeemia- ja Gaasitööstuse Instituudi. Peale ülikooli töötas nafta- ja gaasitööstuses. Aastatel oli ta 1982–1984 Almetjevskis asuva NSV Liidu Naftatööstuse Ministeeriumi Tatnefti tootmisühingu Sulejevnefti osakonna kapitaalremondi ja maa-aluste remonditöökodade kaevude juhataja, 1984–1985 Jamašnefti peainsener ja asejuht ning 1985–1988 Urjevnefti juht. 1988–1991 Langepasneftegazi peainsener ja peadirektori asetäitja, 1991–1993 juhatuse esimees Langepassis Tjumeni oblastis. 1991. aastal üks Langepass-Urai-Kogalõmneft naftakontserni asutajatest, mille alusel moodustati 1993. aastal ettevõte naftafirma Lukoil. Mõnede allikate kohaselt mõtles selle nime välja Maganov, vastavalt naftat tootvate linnade nimede algustähtedele – Langepass, Urai ja Kogalõm. 1993 Lukoili peadirektor, aastast 1994 Lukoili esimene asepresident. 2020. aastal sai temast ettevõtte direktorite nõukogu esimees. Lukoili direktorite nõukogu esimeheks sai ta 2020. aastal.

Maganov leiti surnuna pärast väidetavat kukkumist Moskva haigla 6. korruse palatist, kus teda raviti.

Viited
------

1. ↑  Paul Kirby (1. september 2022, 16:40). "Ravil Maganov: Russian Lukoil chief dies in 'fall from hospital window'" [Ravil Maganov: Vene Lukoili juht suri "haiglaaknast kukkumisel"]. *bbc.com* (inglise). BBC News. Vaadatud 1. septembril 2022. Maganov had been receiving treatment at a hospital on the western outskirts of Moscow, which is known for having Russia's political and business elite among its patients. ⁄⁄ Mikhail Gorbachev died at the Central Clinical Hospital on Tuesday and President Putin visited the site on Thursday morning to lay flowers beside his coffin.
2. ↑  Sõja suhtes kriitiline Lukoili juht kukkus aknast alla ja sai surma, ERR, 1. september 2022
3. ↑  Lukoili must päev: juhatuse esimees kukkus aknast surnuks ja USAs konfiskeeriti lennuk, Postimees, 1. september 2022
10 000-leune rahatäht aastast 2000, pildil Nicolae Iorga.
50 000-leune rahatäht aastast 2000, pildil George Enescu.
**Rumeenia leu** (rumeenia keeles *leu românesc*, mitmuses *lei*, ISO 4217: RON) on Rumeenia rahaühik. See jaguneb sajaks baniks (*ban*, mitmuses *bani*). Praegune leu võeti kasutusele 1. juulil 2005, kui see asendas 10 000 vana leud (ROL). Leu tähendab tõlkes 'lõvi' ja ban 'raha'.

Kasutuses on 1, 5, 10, 50, 100, 200 ja 500-leused pangatähed ning mündid väärtusega 1, 5, 10 ja 50 bani. Rumeenia leud laseb käibele Rumeenia rahvuspank Banca Naţională a României.

Leu võeti esimest korda kasutusele 1867. aastal. Esimesed paberrahatähed tuli käibele 1877. aastal. 1914. aastal loobus Rumeenia kullastandardist ja leu väärtus vähenes.

1990. aastate majandusreformide ajal ületas inflatsioon ajuti 300% aastas ja septembris 2003 sai ühe euro eest 40 000 leud. Jaanuarist 2005 (kui Türgi liirist võeti maha kuus nulli) juulini 2005 oli leu maailma kõige väiksema väärtusega valuuta. 

Praegused Rumeenia pangatähed on plastmassist.

Viited
------

1. ↑  Coins and notes in circulation

Välislingid
-----------

* Rumeenia mündid ja pangatähed
Pará (vasakul) 2012. aastal Grêmio särgis
**Marcos Rogério Ricci Lopes** (enam tuntud lihtsalt kui **Pará**; sündinud 14. veebruaril 1986 São João do Araguaias) on Brasiilia jalgpallur, kes mängib paremkaitsjana Brasiilia esiliiga klubis Brusque.

Ta alustas klubikarjääri Santo Andrés, millega liitus 2002. aastal. Ta mängis kolmel hooajal klubi põhimeeskonnas Brasiilia esiliigas. 2008. aastal liitus ta esimest korda Santosega. Ta mängis Santoses neli hooaega ning võitis sel ajal klubiga Lõuna-Ameerika klubide meistrivõistlused Copa Libertadorese, Brasiilia karikavõistlused ja kaks korda São Paulo osariigi meistrivõistlused. 2012. aastal suundus ta laenule Grêmiosse, kellega sõlmis 2013. aasta jaanuaris püsiva lepingu.

Alates 2015. aasta jaanuarist mängis ta Flamengos. Esimese hooaja mängis ta Grêmiost laenul. Aastatel 2017 ja 2019 tuli ta Flamengoga tulnud Rio de Janeiro osariigi meistriks.

2019. aasta augustis naasis ta Santosesse.

2022. aasta aprillis liitus ta Brusquega.

Saavutused
----------

Santo André
* Copa do Brasil: 2004
* Campeonato Paulista Série A2: 2008

Santos
* Campeonato Paulista: 2010, 2011
* Copa do Brasil: 2010
* Copa Libertadores: 2011

Flamengo
* Campeonato Carioca: 2017, 2019

Viited
------

1. ↑  [ 
"Campeão pelo Santos FC, lateral Pará é o novo reforço do Peixe para 2019"]. Santos FC. 3.8.2019. Vaadatud 11.8.2019
2. ↑   (vaadatud 7.5.2022)
**Rumba mõis** (saksa keeles *Rumba*) oli poolmõis Läänemaal Kirbla kihelkonnas Rumba külas.

Ajalugu
-------

Ajalooliselt kuulus see Vanamõisa mõisale ja rajati XVIII sajandi keskel, kui Rumba piirkond läks üle Vana-Vigala mõisalt Vanamõisa mõisale. 1880. aastal mõis iseseisvus. Esimeseks iseseisva mõisa omanikuks oli Hans Tomberg. 

Esimese Eesti Vabariigi ajal toimis Rumba mõis suure taluna. Nõukogude ajal olid endises häärberis korterid ja kauplus. Tänapäeval on häärber tühi ja rüüstatud. Kõrvalhooned on osalt renoveeritud, osalt varemeis.

Mõisaansambel
-------------

Tombergi ajal kerkisisd mõisasüdamesse palkidest vooderlaudisega tagasihoidlik häärber. Häärberi juures olid paekivist majandushooned (sh ka viinaköök). Peahoone ees on tänini säilinud auring. Häärberi taga voolab Vigala jõgi.

Vaata ka
--------

* Eesti mõisate loend


Kirbla kihelkond

**Kirik**: Kirbla  

**Mõisad**: Kasari mõis | Keskküla mõis | Kloostri mõis | Lautna mõis | Rumba mõis | Seira mõis | Vanamõisa mõis
Rumeelia 1801. aasta seisuga
**Rumeelia** (türgi ja albaania keeles *Rumeli*; kreeka keeles *Ρωμυλία* – *Romylía* või Ρούμελη – *Roúmeli*; bosnia, serbia ja makedoonia keeles *Румелија* – *Rumelija*; bulgaaria keeles *Румелия* – *Rumeliya*) oli ajalooline piirkond Osmanite Türgi aladel Euroopas. Rumeelia nimi tuleneb türgikeelsest nimest *Rumeli*, mis tähendab "roomlaste maad" (st Bütsantsi). Türgis kasutati seda algselt Bütsantsi alade kohta Anatoolias, kuid pärast piirkonna islamiseerimist ja Konstantinoopoli vallutamist sultan Mehmet II poolt hakati nõnda nimetama Türgile kuuluvat ala Lõuna-Balkanil, mis jäi põhiosas kristlikuks.

Rumeelia hõlmas Konstantinoopoli, Thessaloniki, Traakia, Makedoonia ja Möösia provintse, tänapäeva Bulgaariat ja Türgi Traakiat. Selle põhjapiiriks olid Sava ja Doonau jõgi, läänepiiriks Aadria rannik ja lõunapiiriks Morea. Lõpuks tarvitati Rumeelia nime provintsi kohta, mis koosnes Albaania keskosast ja Loode-Makedooniast ja mille keskus oli Bitola.

1870–1875 toimunud administratiivsete muudatuste lõpuks ei seostunud nimi enam ühegi haldusüksusega. Türgi kuulutas Ida-Rumeelia 1878. aasta Berliini rahulepinguga autonoomseks provintsiks, kuid 6. septembril 1885 liideti see veretu revolutsiooni järel Bulgaariaga. 1877. aastal loodi Kosovo vilajett.

Tänapäeval on Türgi kunagise Rumeelia kohta enamjaolt kasutusel nimi *Trakya*, mis viitab Türgi Euroopa-osale (Edirne, Kırklareli ja Tekirdaği provintsid, Canakkale provintsi põhjaosa ning İstanbuli provintsi lääneosa), ehkki ajaloolises kontekstis kõneldakse endiselt Rumeeliast ja sama nime kasutatakse ka Türgi Balkani nüüdisaegsete elanike kultuuri kohta. Türgi alasid kutsutakse Ida-Traakiaks või Türgi Traakiaks. Kreekas on nime *Ρούμελη* (*Rumeli*) Ottomani aegadest saati pruugitud Kesk-Kreeka kohta, eriti vastandatuna Moreale. Nime "Rumeli" kasutatakse vahel (peamiselt İstanbuli elanike seas) ka üksnes İstanbuli provintsi selle osa kohta, mis jääb Bosporuse väinast läände.

Viited
------

1. ↑  Encyclopaedia Britannica – Rumelia