recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Snežinsk** [sn'eežinsk] (vene keeles Снежинск) on kinnine linn Venemaal Tšeljabinski oblastis.

Asula rajati 1955. aasta ja kandis nime **Elamurajoon nr 2** (*Жилой посёлок № 2*). Linnastaatuse sai see 1957. aastal ning uue nime **Kasli-2** (*Касли-2*; püsis 1959. aastani). Vahemikus 1959–1966 kandis linn nime **Tšeljabinsk-50** (*Челябинск-50*) ja aastatel 1966–1993 **Tšeljabinsk-70** (*Челябинск-70*). 

Kuna koos Saroviga oli linn üks Nõukogude Liidu tuumaprogrammi keskuseid, oli selle olemasolu salastatud ning seda ei kantud avalikele kaartidele. Venemaa tuumasektorit haldava riikliku ettevõtte Rosatomi alla kuuluv Ülevenemaaline Eksperimentaalfüüsika Teadusliku Uurimise Instituut tegutseb linnas ka tänapäeval.

2010. aasta rahvaloenduse järgi elas linnas 48 810 inimest. 2020. aasta rahvaloenduse järgi oli rahvaarv suurenenud 51 751-le.

Sõpruslinnad
------------

* Ameerika Ühendriigid Livermore, Ameerika Ühendriigid, California
* Tadžikistan Buston, Tadžikistan
* Venemaa Novouralsk, Venemaa
* Ukraina Štšolkine, Ukraina
* Kõrgõzstan Oš, Kõrgõzstan

Viited
------

1. ↑  26. Численность постоянного населения Российской Федерации по муниципальным образованиям на 1 января 2018 года, vaadatud 23.01.2019.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Snežinsk** |

* Ametlik koduleht (vene keeles)
**Vladimir Jakovlevitš Zazubrin** (Владимир Яковлевич Зазубрин; õieti **Vladimir Jakovlevitš Zubtsov** (Зубцов); 6. juuni (25. mai) 1895 Penza – 1938) oli vene kirjanik.

Tema isa töötas raudteel ja osales revolutsioonilises liikumises. Ema oli kodune. 

Aastal 1906 kolis perekond Sõzranisse. Vladimir õppis seal gümnaasiumis ning osales bolševike põrandaaluses organisatsioonis. 

Aastal 1917 arreteeriti ta revolutsioonilise propaganda eest, hiljem töötas ta ajalehes. Augustis 1917 kutsuti ta sõjaväkke. Pärast Oktoobrirevolutsiooni sattus ta valgetšehhide kontrolli all olevale territooriumile. Augustis 1918 mobiliseeriti ta Irkutski junkrukooli. Suvest 1919 teenis ta 1920. aastani Aleksandr Koltšaki armees. Ta haigestus raskelt. 

Ta paranes oma tulevase abikaasa juures Kanskis, kus ta kirjutas romaani "Kaks maailma" I(Два мира; 1921). Seda raamatut kiitsid Vladimir Lenin ja Maksim Gorki ning seda kasutati Punaarmee väljaõppes. Raamatust tehti palju instseneeringuid. 

Pärast teenis ta Punaarmees, töötades Kanski armee ajalehes Krasnaja Zvezda, kus ta avaldas olukirjeldusi, reportaaže ja jutustusi. 

Aastal 1922 ta demobiliseeriti ning 1923 sai hiljuti asutatud Novosibirski ajakirja Sibirskije Ogni esimeheks ja sekretäriks. 
Seal ta töötas 1928. aastani. 

Ta kirjutas jutustused "Ühiselu" ("Obštšežitije") ja "Kahvatu tõde" ("Blednaja pravda"), mis ilmusid 1923. Nendes kritiseeris ta NEP-i kui revolutsiooni ideaalidest taganemist. 

Kirjanik Jefim Permitin, kes elas siis Barnaulis, meenutab teda nii: "Ma teadsin, et Zazubrin tõmbas isegi raevukamalt kui Sibkraiizdati direktor Bassov kõigist linnadest ja küladest andekaid luuletajaid, proosakirjanikke ja kriitikuid ... Juba Ust-Kamenogorskis sain ma Zazubrinilt kirja, milles ta tundis huvi Ohhotnik Altaja kirjandusrubriigi kaastööliste vastu ja tegi ettepaneku vahetada ajakirju." 

Zazubrin toetas ka Altai kirjandusteadlast A. Toporovi. 

Aastast 1928 kuni elu lõpuni töötas Zazubrin Moskvas kirjastuses Goslitizdat. Seal ta kirjutas ka romaani "Mäed" (Горы), mis ilmus 1933 ajakirjas Novõi Mir ja 1934 raamatuna. Romaan rääkis kollektiviseerimisest Altai materjalil.

Maksim Gorki kirjutas kirjas B. N. Volginile: "Seda romaani ma hindan üpris kõrgelt, olles veendunud, et autoril õnnestus kirjutada just eepilise tooniga teos ning et koos Šolohhovi raamatuga on see meie kirjanduse üpris edukas samm edasi. Meie realism peab olema just heroilis-eepiline, et ületada "zolaism" ja anda tegelikkuse tõeliselt kunstiline peegeldus. Mulle tundub, et Zazubrin tegi selles suunas sammu Šolohhovist kaugemale." 

Novõi Miri toimetajale I. M. Gronskile kirjutas ta: "Lugesin käsikirja tähelepanelikult läbi, leian, et need peatükid [Altai kommuunide loost] on väga hästi kirjutatud, on tohutu huviga loetavad ning täis seda üliväärtuslikku, rasket, loomalikku tõde, mida peavad pojad oma isade kohta teadma."

Jutustus "Щепка", mis avaldati 1989 ajakirjas Sibirskije Ogni, kujutas tšekaa tegevust. 

Zazubrin arreteeriti ja ta suri vangistuses. Ta on postuumselt rehabiliteeritud.

Välislingid
-----------

* Jutustus "Щепка" (*vene keeles*)
**Sarthe'i departemang** [sart] on 2. järgu haldusüksus (departemang) Prantsusmaal Pays de la Loire'i piirkonnas.

Departemang on nime saanud Sarthe'i jõe järgi.

Departemang jaguneb halduslikult:

| Ringkond | Rahvaarv(2010) | Pindala(km²) | Valdu |
| --- | --- | --- | --- |
| La Flèche | 151 967 | 2521 | 119 |
| Mamers | 150 437 | 2847 | 195 |
| Le Mans | 261 114 | 837 | 47 |

Vaata ka
--------

* Sarthe'i departemangu haldusüksuste loend

Viited
------

1. ↑  Populations légales 2019

Prantsusmaa departemangud

Ain **·** 
Aisne **·** 
Allier **·** 
Alpes-de-Haute-Provence **·** 
Alpes-Maritimes **·** 
Ardèche **·** 
Ardennes **·** 
Ariège **·** 
Aube **·** 
Aude **·** 
Aveyron **·** 
Bas-Rhin **·** 
Belfort **·** 
Bouches-du-Rhône **·** 
Calvados **·** 
Cantal **·** 
Charente **·** 
Charente-Maritime **·** 
Cher **·** 
Corrèze **·** 
Corse-du-Sud **·** 
Côte-d'Or **·** 
Côtes-d'Armor **·** 
Creuse **·** 
Deux-Sèvres **·** 
Dordogne **·** 
Doubs **·** 
Drôme **·** 
Essonne **·** 
Eure **·** 
Eure-et-Loir **·** 
Finistère **·** 
Gard **·** 
Gers **·** 
Gironde **·** 
Guadeloupe **·** 
Haut-Rhin **·** 
Haute-Corse **·** 
Haute-Garonne **·** 
Haute-Loire **·** 
Haute-Marne **·** 
Haute-Saône **·** 
Haute-Savoie **·** 
Haute-Vienne **·** 
Hautes-Alpes **·** 
Hautes-Pyrénées **·** 
Hauts-de-Seine **·** 
Hérault **·** 
Ille-et-Vilaine **·** 
Indre **·** 
Indre-et-Loire **·** 
Isère **·** 
Jura **·** 
Landes **·** 
Loir-et-Cher **·** 
Loire **·** 
Loire-Atlantique **·** 
Loiret **·** 
Lot **·** 
Lot-et-Garonne **·** 
Lozère **·** 
Maine-et-Loire **·** 
Manche **·** 
Marne **·** 
Martinique **·** 
Mayenne **·** 
Meurthe-et-Moselle **·** 
Meuse **·** 
Morbihan **·** 
Moselle **·** 
Mayotte **·** 
Nièvre **·** 
Nord **·** 
Oise **·** 
Orne **·** 
Pariis **·** 
Pas-de-Calais **·** 
Prantsuse Guajaana **·** 
Puy-de-Dôme **·** 
Pyrénées-Atlantiques **·** 
Pyrénées-Orientales **·** 
Réunion **·** 
Rhône **·** 
Saône-et-Loire **·** 
Sarthe **·** 
Savoia **·** 
Seine-Maritime **·** 
Seine-et-Marne **·** 
Seine-Saint-Denis **·** 
Somme **·** 
Tarn **·** 
Tarn-et-Garonne **·** 
Val-d'Oise **·** 
Val-de-Marne **·** 
Var **·** 
Vaucluse **·** 
Vendée **·** 
Vienne **·** 
Vosges **·** 
Yonne **·** 
Yvelines
**"The High End of Low"** on Ameerika rokkbändi Marilyn Mansoni seitsmes täispikk stuudioalbum. See avaldati Inglismaal 25. mail 2009 ning USA-s 26. mail 2009. 

"The High End of Low" on Marilyn Mansoni viimane album pikaajalise muusikastuudio Intercscope alt. Albumiga tuli kaks singlit: "Arma-Goddamn-Motherfuckin-Geddon" ja "Running to the Edge of the World". Mansoni album debüteeris Billboard 200-s 4. kohal. "The High End of Low" on Twiggy Ramireze, Mansoni basskitarrimängija esimene album koos bändiga pärast 2000. aasta "Holy Woodi". Kriitikud hindasid albumit nii positiivselt kui ka negatiivselt, mõned väitsid selle olevat "väga emotsionaalse ja isikliku albumi", teised aga arvasid, et album on "teatud kohtades liiga korduv" ja "samu muusikalisi kontseptsioone korratakse läbi albumi". Ärilises mõttes on "The High End of Low" Mansoni vähim müügiks läinud album kogu tema karjääri jooksul. Seda osteti esimesel nädalal vaid 49 000 eksemplari ning see kukkudes esimese müüginädala 4. kohalt teisel nädalal 24. kohale. Albumiga tuli ka ringreis "The High End of Low tour", mis kestis 3. juunist 21. detsembrini. See oli bändi 12. turnee.

Lood
----

1. "Devour
2. "Pretty as a Swastika"
3. "Leave a Scar"
4. "Four Rusted Horses"
5. "Arma-Goddamn-Motherfuckin-Geddon"
6. "Blank and White"
7. "Running to the Edge of the World"
8. "I Want to Kill You Like They Do in the Movies"
9. "WOW"
10. "Wight Spider"
11. "Unkillable Monster"
12. "We're from America"
13. "I Have to Look Up Just to See Hell"
14. "Into the Fire"
15. "15"
Vladimir Tkatšov 2014. aastal Edmonton Oilersi treeninglaagris
**Vladimir Eduardovitš Tkatšov** (vene keeles Владимир Эдуардович Ткачёв; sündinud 5. oktoobril 1995 Omskis) on Venemaa jäähokimängija, kes mängib American Hockey League'i (AHL) klubis Ontario Reign ründajana vasakäärel.

Ta alustas klubikarjääri Omski Avangardis, mille koosseisus debüteeris ta KHL-is hooajal 2013–14.

Aastatel 2013–2015 mängis ta Quebec Major Junior Hockey League'i klubides Moncton Wildcats ja Quebec Remparts. 2014. aastal osales ta NHL-i klubi Edmonton Oilersi treeninglaagris, kuid klubiga lepingut sõlmida tal ei olnud võimalik.

2015. aasta septembris naasis Tkatšov Venemaale, liitudes Peterburi SKA-ga. Ta mängis hooajal 2015–16 põhiliselt klubi noortevõistkonnas SKA-1946.

Aastatel 2016–2018 mängis ta KHL-is Vladivostoki Admirali ridades. Hooajal 2017–18 oli ta klubi resultatiivseim mängija (14+16), kuigi sama hooaja lõpus liitus ta Ufa Salavat Julajeviga. 2019. aasta juulis naasis SKA-sse, sõlmides klubiga kaheaastase lepingu. Aastatel 2018 ja 2020 valiti Tkatšov KHL-i tähtede mängule.

2021. aasta mais sõlmis ta üheaastase lepingu Los Angeles Kingsiga. NHL-is debüteeris ta 14. oktoobril 2021 hooaja avamängus Vegas Golden Knightsi vastu, saades selles mängus kirja kaks väravasöötu. Pärast seda osales ta veel kolmes põhiturniiri mängus, kuni suunati AHL-i Kingsi tütarklubisse Ontario Reign.

Viited
------

1. ↑  "NHL rules Oilers contract with Vladimir Tkachev ineligible". Edmonton Sun. 1.10.2014. Vaadatud 10.10.2020
2. ↑  "LA Kings Agree To Terms With Vladimir Tkachyov On A One-Year Contract". nhl.com. 29.5.2021. Vaadatud 27.4.2022

Välislingid
-----------

* Vladimir Tkatšov KHL.ru lehel
* Vladimir Tkatšov hockeydb.com lehel
**Carter Smylie Kaufman** (sündinud 30. novembril 1991) on Ameerika profigolfimängija, kes mängib PGA turniiril.

Noorus
------

Kaufman sündis Birminghamis Alabama osariigis. Ta käis Vestavia Hillsi keskkoolis. Tema keskmine nimi on lugupidamisavaldus oma vanaema nõole Smylie Gebhartile, kes oli 1971. aastal Georgia tehnikaülikooli jalgpallivõistkonna Ameerika parim keskkaitsja. Tema vanaisa Alan Kaufman oli Birminghamis Alabama ülikooli meeste golfivõistkonna peatreener. Alan Kaufmani mängijate seas olid Graeme McDowell, Garrett Osborn ja Zach Sucher.

Karjäär
-------

### Kolledžis

Smylie Kaufman mängis üliõpilasena golfi Lousiana Riiklikus Ülikoolis. Pärast lõpetamist 2014. aastal sai temast elukutseline golfimängija. 2014. aasta detsembris jõudis ta 67. kohale Web.com-i turniiri kvalifikatsiooni lõppetapis.

### Profikarjäär

2015. aastal mängis Kaufman Web.com-i turniiril. Pärast esimesel kolmel turniiril välja langemist lõpetas ta järgmisel kahel T-4-ga ja võitis kolmandad, United Leasing meistrivõistlused, pretendeerimaks oma esimesele elukutselise tiitlile. Selle aasta lõpetas ta golfiga rahateeninute nimekirjas kuuendana, võites õiguse osaleda 2016. aasta PGA turniirihooajal.

25. oktoobril 2015 sai Kaufman esimese võidu PGA turniiril, võites Shrinersi lastehaiglate avatud meistrivõistlused (Shriners Hospitals for Children Open), olles kuuest mängijast ühe löögi võrra parem. Lõppraundis sai ta võidu tulemusega 61, olles muu hulgas löönud kaheksa "birdiet" ja ühe "eagle'i". Sellega tagas ta koha 2016. aasta meistrite turniiril ja 2016. aasta PGA turniiril. 2016. aastal mängis Kaufman lõppraundis viimases grupis, kuid lõpetas 29. kohaga.

Võidud amatöörina (1)
---------------------

* Alabama 2011

Võidud profina (2)
------------------

### Võidud PGA turniiril (1)

### Võidud turniiril Web.com (1)

Tulemused suurtel meistrivõistlustel
------------------------------------

| Turniir | 2014 | 2015 | 2016 |
| --- | --- | --- | --- |
| Meistrite turniir | - | - | 29. koht |
| USA avatud meistrivõistlused | langes välja | - |
| Avatud Meistrivõistlused | - | - |
| PGA meistrivõistlused | - | - |

Vaata ka
--------

* 2015. aasta Web.com turniiril finalistid

Välislingid
-----------

* Smylie Kaufman ametlikul PGA turniiri lehel Iinglise keeles)
* Smylie Kaufman ametlikul maailma golfi edetabeli lehel (inglise keeles)
Vladimir Voronin 1930. aastatel
Vladimir Voronini mälestussammas Arhangelskis
**Vladimir Ivanovitš Voronin** (vene keeles Владимир Иванович Воронин; 17. oktoober (vkj 5. oktoober) 1890 Sumski Possad, Kemi maakond, Arhangelski kubermang – 18. oktoober 1952 Dikson, Krasnojarski krai) oli Nõukogude Liidu laevakapten (polaarkapten), kes osales mitmel Arktika polaarekspeditsioonil.

Vladimir Voronin lõpetas 1916. aastal Arhangelski merekooli ja asus tööle tüürimehena aurikul Fjodor Tšižov. 1918. aastal sai ta kaugsõidukapteniks ja osales ekspeditsioonidel Kara meres.

1928. aastal osales ta Umberto Nobile ekspeditsiooni liikmete otsimise ekspeditsioonis jäämurdja Georgi Sedov kaptenina.

1932. aastal oli ta jäämurdja Aleksandr Sibirjakov kapten ja tema juhtimisel läbis laev esimesena maailmas Kirdeväila ilma talvitumiseta. Selle käigus möödus laev Severnaja Zemljast põhja poolt, mida varem polnud keegi teinud.

Aastatel 1933–1934 oli Voronin auriku Tšeljuskin kapten ja osales ekspeditsioonis, mille käigus aurik Tšuktši meres põhja läks, aga ainult üks inimene 111-st hukkus.

Aastatel 1934–1938 juhtis ta kaptenina jäämurdjat Jermak, seejärel jäälmurdjat Jossif Stalin. 1946–1947 oli ta arktilise vaalapüügiflotilli juhataja.

Voronin oli NSV Liidu Ülemnõukogu liige (1946–1950).

Tunnustus
---------

Teda on autasustatud kahe Lenini ordeniga.

Mälestuse jäädvustamine
-----------------------

Vladimir Voronini järgi said nime:

* Voronini süvik Kara meres,
* Voronini saared Kara meres,
* Voronini neem Franz Josephi maal,
* Voronini liustik Franz Josephi maal,
* Voronini laht Barentsi meres (Solsberi saarel),
* Voronini laht (губа Воронина) Novaja Zemljal,
* Voronini laht (бухта Воронина) Novaja Zemljal,
* Voronini neem Victoria maal Antarktises,
* Voronini laht (бухта Воронина) Kuninganna Maudi maal Antarktises,
* tänavad Peterburis, Belomorskis, Severodvinskis ja Jekaterinburgis,
* jäälõhkuja Kapten Voronin.

Välislingid
-----------

 Vladimir Voronin (kapten) – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Vladimir Žarkov Albany Devilsis mängimas
**Vladimir Aleksanderovitš Žarkov** (vene keeles Влади́мир Алекса́ндрович Жарко́в; sündinud 10. jaanuaril 1988 Elektrostalis) on Venemaa jäähokimängija, kes mängib KHL-i klubis Omski Avangard ründajana paremäärel.

Ta alustas profikarjääri Moskva CSKA-s, mille meeskonnas debüteeris ta Venemaa kõrgliigas hooajal 2005–06.

2006. aastal valis New Jersey Devils ta NHL-i *draft* '​is 77. valikuna. 2008. aastal asus ta mängima New Jersey Devilsi noorteklubis Lowell Devils American Hockey League'is. Järgmisel hooajal debüteeris Žarkov ka NHL-is. Hooajal 2009–10 osales ta NHL-is 40 mängus, sai kirja kümme väravasöötu, kuid mitte ühtegi väravat. Esimese värava lõi ta NHL-is 17. jaanuaril 2011 mängus New York Islandersi vastu.

2012. aasta juulis naasis ta Moskva CSKA-sse, kus mängis järgmised kuus hooaega.

Aastatel 2018–2021 mängis ta KHL-is Ufa Salavat Julajevi ridades. 2021. aasta mais sõlmis ta kaheaastase lepingu Avangardiga.

Viited
------

1. ↑   (vaadatud 3.5.2021)

Välislingid
-----------

* Vladmir Žarkov KHL.ru lehel
* Vladimir Žarkov NHL.com lehel
* Vladimir Žarkov hockeydb.com lehel
**Eduard Theodor Hoffmann** (15. september 1857 Koeru – 26. oktoober 1943 Schwetz) oli baltisaksa päritolu Eesti arst.

Ta sai koduõpetust ja lõpetas siis Tartus kroonugümnaasiumi. Aastal 1878 astus ta Tartu Ülikooli arstiteaduskonda, mille lõpetas aastal 1883 arsti astme väärilisena. Aastal 1884 sooritas ta kreisiarsti eksamid. Akadeemiliselt kuulus ta korporatsiooni Estonia.

Aastal 1885 alustas ta tööd arstina Rakveres vabapraktikuna. Aastatel 1905–1910 oli ta Virumaa sanitaarpiirkonna sanitaararst. Aastani 1939 töötas ta Rakveres eraarstina.

Aastal 1939 repatrieerus ta abikaasaga Saksamaale, Schwetzi (praegu Świecie, Kujawy-Pomorze vojevoodkonnas, Poolas), kus ta aastal 1943 suri.

Isiklikku
---------

Nii tema isa Heinrich Ferdinand Hoffmann kui ka vanaisa Dietrich Georg Mickwitz oli Koeru koguduse õpetajad, vend Heinrich Richard Hoffmann oli misjonärina Indias, aastatel 1920–1934 oli Ridala Püha Maarja Magdaleena koguduse õpetaja; vend Arthur Friedrich Wilhelm Hoffmann oli 1904–1933 Viru-Jaakobi koguduse õpetaja. Vennad Ferdinand Hoffmann (1853–1912), August Nikolai Christfried Hoffmann (1862–1928) ja Hugo Daniel Ernst Hoffmann (1873–1943) olid arstid, vend Otto Konrad Ernst Hoffmann (1866–1919) oli arhitekt. Ta oli kaks korda abielus: abielust Aleksandra Paulinega (neiuna Schulmann) sündis kolm poega, neist Kurt Ferdinand Hoffmann oli arst; teisest abielust Lisbeth Benrath iga oli kaks last (poeg ja tütar).

Kirjandus
---------

* Helbe Merila-Lattik. Eesti arstid 1940–1960. Lk. 69.
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib vene pianistist; samanimeliste inimeste kohta vaata lehekülge Nikolai Petrov (täpsustus).* |

---

**Nikolai Arnoldovitš Petrov** (14. aprill 1943 Moskva – 3. august 2011 Moskva) oli vene pianist, Nõukogude Liidu rahvakunstnik.

Petrov sündis muusikute perekonnas. Tema isa oli tšellist Arnold Ferkelman (1914–1992) ning onu Moissei Ferkelman oli helilooja. Nikolai Petrovi emapoolne vanaisa Vassili Petrov oli ooperilaulja, bass.

Moskva konservatooriumis õppides võitis ta Van Cliburni nimelise konkursi USA-s ja Kuninganna Elizabethi nimelise konkursi Brüsselis.

Nikolai Petrov oli Moskva konservatooriumi professor. Ta pälvis rea Venemaa riiklikke autasusid ning Venemaa riikliku preemia.

Viited
------

1. 1 2 3  Mari Kamps "Suri tuntud vene pianist Nikolai Petrov" Postimees, 03.08.2011 (vaadatud 4. augustil 2011)

Välislingid
-----------

* Videointervjuu Nikolai Petroviga // Rahvusringhäälingu venekeelne uudisteportaal Rus.err.ee, 22. märts 2010 (*vene keeles*)
**Nikolai Podgornõi** (vene keeles Николай Викторович Подгорный, ukraina Микола Вікторович Підгорний; 18. veebruar (vkj 5. veebruar) 1903 Karlovka Poltaava kubermang (tänapäeval Poltava oblast, Ukraina) – 11. jaanuar 1983 Moskva) oli Nõukogude Liidu riigi- ja parteitegelane.

Nikolai Podgornõi oli rahvuselt ukrainlane ja pärit töölisperekonnast. 1917. aastast töötas ta Karlovkas lukksepa õpilasena ja lukksepana. Aastatel 1921–1923 oli ta Karlovka Komsomolikomitee sekretär. 1926. aastal lõpetas ta Töölisfakulteedi ja 1931. aastal Kiievi Toiduainetetööstuse Tehnoloogiainstituudi. 1930. aastal astus ta Üleliidulisse Kommunistlikku (bolševike) Parteisse.

Aastatel 1931–1939 töötas ta suhkrutööstuse ettevõtetes. 1939. aastal sai ta Ukraina NSV toiduainetetööstuse rahvakomissari asetäitjaks. 1940–1942 oli ta Nõukogude Liidu toiduainetetööstuse rahvakomissari asetäitja. 1942–1944 töötas ta Moskva Toiduainetetööstuse Tehnoloogia Instituudi direktorina. 1944–1946 oli Podgornõi Ukraina NSV toiduainetetööstuse rahvakomissari asetäitja. 1946–1950 oli ta Ukraina NSV Ministrite Nõukogu alaline esindaja NSV Liidu Ministrite Nõukogu juures.

1950. aasta aprillis määrati ta ÜK(b)P Harkovi oblastikomitee esimeseks sekretäriks. 17. augustil 1953 sai ta Ukraina Kommunistliku Partei Keskkomitee teiseks sekretäriks. 26. detsembrist 1957 kuni 2. juulini 1963 oli Podgornõi Ukraina Kommunistliku Partei Keskkomitee esimene sekretär. 2. juunist 1963 kuni 6. detsembrini 1965 oli ta Nõukogude Liidu Kommunistliku Partei Keskkomitee sekretär.

4. maist 1960 kuni 24. maini 1977 oli ta Nõukogude Liidu Kommunistliku Partei Keskkomitee Poliitbüroo (kuni 1966. aastani presiidiumi) liige.

9. detsembrist 1965 kuni 16. juunini 1977 oli Nikolai Podgornõi NSV Liidu Ülemnõukogu Presiidiumi esimees.

Viited
------

1. 1 2  Подгорный Николай Викторович Время СССР
2. ↑  Подгорный Николай Викторович warheroes.ru
3. ↑  Подгорный Николай Викторович archontology.org
4. ↑  Подгорный Николай Викторович praviteli.org

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Anastass Mikojan** | **NSV Liidu Ülemnõukogu Presiidiumi esimees**1965–1977 | Järgnev**Leonid Brežnev** |
**Välkmale** (saksa keeles *Blitzschach*) on võistlusmale liike, kus igale mängijale antakse partii mängimiseks alla 10 minuti. 

Välkmalevõistlusi hakati korraldama 20. sajandi alguses Inglismaal. Esimene välkmaleturniir, mida FIDE tunnistas maailmameistrivõistlusteks, toimus oktoobris 2006 Iisraelis Rishon LeZionis. Võitis Aleksandr Grištšuk Pjotr Svidleri ees.
Alates 2012. aastast hakati pidama FIDE egiidi all ametlikke välkmale MM-e. 

Aleksandr Grištšuk, esimene välkmale maailmameister
Neljal aastal välkmale maailmameistriks tulnud Magnus Carlsen
Kahel aastal välkmale naiste maailmameistriks tulnud Anna Muzõtšuk

Välkmale maailmameistrid (2006–2010)
------------------------------------

* 2006 – Aleksandr Grištšuk
* 2007 – Vassõl Ivantšuk
* 2008 – Leinier Domínguez
* 2009 – Magnus Carlsen
* 2010 – Levon Aronjan

Välkmale maailmameistrid alates 2012. aastast
---------------------------------------------

* 2012 – Aleksandr Grištšuk
* 2013 – Lê Quang Liêm
* 2014 – Magnus Carlsen
* 2015 – Aleksandr Grištšuk
* 2016 – Sergei Karjakin
* 2017 – Magnus Carlsen
* 2018 – Magnus Carlsen
* 2019 – Magnus Carlsen

Välkmale naiste maailmameistrid
-------------------------------

* 2012 – Valentina Gunina
* 2013 – *ei korraldatud*
* 2014 – Anna Muzõtšuk
* 2015 – *ei korraldatud*
* 2016 – Anna Muzõtšuk
* 2017 – Nana Dzagnidze
* 2018 – Jekaterina Lagno
* 2019 – Jekaterina Lagno

Vaata ka
--------

* Kiirmale
* Euroopa meistrivõistlused kiir- ja välkmales

Välislingid
-----------

* Välkmale. maleliit.ee
**Eduard Riisna** (kuni 15. oktoobrini 1938 **Eduard Riismann**; 6. märts 1898 Juuru vald, Harjumaa – 2. november 1990 Toronto) oli Eesti poliitik, I Riigivolikogu liige.

Ta õppis Westholmi Gümnaasiumis ja Tallinna Õhtugümnaasiumis ning lõpetas 1925. aastal Tartu Ülikooli õigusteaduskonna. Osales vabadussõjas. Akadeemiliselt kuulus ta EÜS-i Ühendus.

Riisna valiti 1936. aastal uut põhiseadust välja töötavasse Rahvuskogusse ning 1938. aastal valiti ta 10. valimisringkonnast I Riigivolikogusse. Paguluses jätkas ta Riigivolikogu liikmena tegevust Riigivolikogu ja Riiginõukogu liikmete Põhja-Ameerika rühma kirjatoimetajana. Ta oli ka 1939. aastal valitud Tallinna linnavolinik. Poliitiliselt kuulus Uuendusliitu, Konstantin Päts'i Riigivanemaks Valimist Korraldavasse Komiteesse ja Põhiseaduse Elluviimise Rahvarindesse.

Ta oli Tööühingute Liidu esimees  ja ka üks ühingu Radikaal asutajaid.

Põgenes 1944. aasta sügisel perega Rootsi ja 1951. aastal emigreerus perekonnaga Kanadasse Torontosse. Seal tegutses pikka aega Balti Liidu ja Eesti Liit Kanadas esimehena. Samuti oli Riisna Toronto Eesti Ühispanga asutajaliige ning üks RVN-i loojatest.

Tema palvel kanti Riisna nr. 378 all perekonnanimede kaitseregistrisse.

Tunnustus
---------

* 1939 Eesti Punase Risti IV klassi teenetemärk

Isiklikku
---------

Tema abikaasa oli tõlk, ühiskonnategelane ja valitsuse erinõuandja immigrantide küsimustes Olga Riisna (abiellusid 1933. aastal). Neil on kaks tütart, Aime (sündinud 1935) ja Ene (sündinud 1938).

Viited
------

1. ↑
2. 1 2 3 4 5  "Õppursõdur ja riigitegelane E. Riisna surnud". *Võitleja = The Combatant : ülemaailmne Eesti sõjameeste ja vabadusvõitlejate häälekandja*. 1.11.1990. Vaadatud 22.07.2022.
3. ↑
4. ↑  Artellide liidu esimeheks Ed. Riisna. Uus Eesti, 13. juuni 1940, nr. 156, lk. 6.
5. 1 2  "Olga Riisna (sünd. Ostman) 19. mai 1904—17. nov. 1998". *Vaba Eestlane = Free Estonian*. 22.12.1998. Vaadatud 23.07.2022.

Välislingid
-----------

* Eduard Riisna Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
* Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944
**Harilik söötreiarohi** (*Herniaria glabra*) on rohttaimeliiküheaastane rohttaim reiarohuliste sugukonnast söötreiarohu perekonnast.

Kasvukohad
----------

Harilik söötreiarohi kasvab liivikutel, kuivadel muruplatsidel, teeservadel, jalgradadel ja liivastel söötidel.

Kirjeldus
---------

Söötreiarohu vars on lamav, ümmargune, kuni 30 cm pikk ning paljude okstega. Lehed on vastakud, kuni 1 cm pikad, munajassüstjad, otsast teritunud ja otsast teravad. Õied on väikesed ja rohelised ning esinevad kuni kümneõieliste kerakestena. Õies on nii kroonlehti, tupelehti kui ka tolmukaid 5, emakakaelu 2. Kroonlehed on valkjad ja lühemad kui tupp. Tupelehed on rohekad. Vili on üheseemneline, must, sile ja läikiv. Õitseb juunist septembrini.

Kasutamine
----------

### Rahvamedistsiinis

Droog saadakse õitsemise ajal taime maapealsest osast, millest eemaldatakse puitunud osa. Droog sisaldab saponiine, flavonoide ning jääkidena eeterlikke õlisid ja alkaloide. Droogist valmistatud tee soodustab uriini eritumist ning seda kasutatakse mitmesuguste kusepõie- ja neeruhaiguste puhul.

Viited
------

1. 1 2 3  J. Tammeorg, O. Kook, G. Vilbaste (1973). *Eesti NSV ravimtaimed*. Tallinn: Valgus. Lk 229-231.`{{raamatuviide}}`: CS1 hooldus: mitu nime: autorite loend (link)

Välislingid
-----------

* Harilik söötreiarohi andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes
|  |
| --- |
|  |
| Medalikohad |
| Olümpiamängud  |
| **Kuld** | 2018 | jäähoki |

**Nikolai Nikolajevitš Prohhorkin** (vene keeles Николай Николаевич Прохоркин; sündinud 17. septembril 1993 Tšeljabinskis) on Venemaa jäähokimängija, kes mängib ründajana KHL-i klubis Omski Avangard.

KHL-is debüteeris Prohhorkin hooajal 2010–11 Moskva CSKA ridades.

2012. aastal valis Los Angeles Kings ta NHL-i *draft* '​is 121. valikuna. 2012. aasta septembris sõlmis ta Kingsiga kolmeaastase lepingu. Ta asus hooaja 2012–13 alguses mängima American Hockey League'is Kingsi noorteklubis Manchester Monarchs, kuid naasis 2012. aasta lõpus Moskva CSKA-sse. 2014. aastal osales ta KHL-i tähtede mängul.

Hooajal 2015–16 mängis Prohhorkin KHL-is Ufa Salavat Julajevi ja 2016–2019 Peterburi SKA ridades. 2017. aastal võitis ta SKA-ga Gagarini karika.

2019. aasta mais sõlmis ta taas lepingu Kingsiga. NHL-is sai ta hooajal 2019–20 kirja neli väravat ja kümme väravasöötu.

2020. aastal naasis ta KHL-i, liitudes Magnitogorski Metallurgiga. 2021. aasta augustis siirdus ta Omski Avangardi.

2018. aasta taliolümpiamängudel võitis Prohhorkin Venemaa olümpiavõistkonnaga kuldmedali.

Välislingid
-----------

* Nikolai Prohhorkin KHL.ru lehel
* Nikolai Prohhorkin NHL.com lehel
* Nikolai Prohhorkin hockeydb.com lehel
**Raja** on küla Viljandi maakonnas Mulgi vallas.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Halliste valda.

Küla loodeosas ja -piiril voolab Pornuse oja, millele on paisutatud Pornuse paisjärv.

Viited
------

1. ↑  Maa-amet, vaadatud 21.11.2020.
2. ↑  Statistikaamet, vaadatud 10.11.2020.
3. ↑  Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.

Mulgi valla asulad

**Linnad:** Abja-Paluoja • Karksi-Nuia • Mõisaküla   

**Alevikud:** Halliste • Õisu   

**Külad:** Abja-Vanamõisa • Abjaku • Ainja • Allaste • Atika • Ereste • Hirmuküla • Hõbemäe • Kaarli • Kalvre • Kamara • Karksi • Kulla • Kõvaküla • Laatre • Lasari • Leeli • Lilli • Maru • Metsaküla • Morna • Mulgi • Muri • Mõõnaste • Mäeküla • Naistevalla • Niguli • Oti • Penuja • Polli • Pornuse • Põlde • Päidre • Päigiste • Pärsi • Pöögle • Raamatu • Raja • Rimmu • Räägu • Saate • Saksaküla • Sammaste • Sarja • Sudiste • Suuga • Tilla • Toosi • Tuhalaane • Umbsoo • Univere • Uue-Kariste • Vabamatsi • Vana-Kariste • Veelikse • Veskimäe • Äriküla • Ülemõisa
**Samuel Wilson** (13. september 1766 Arlington, Massachusettsi lahe koloonia – 31. juuli 1854 Troy, New Yorgi osariik) oli lihapakkija New Yorgi osariigis Troy linnas, kelle nimest on väidetavalt tuletatud Ameerika Ühendriikide personifitseeritud võrdkuju "Onu Sam".

Samuel Wilson varustas 1810. aastail USA armeed lihaga ning tema kaubal oli alati ­tempel "U.S.", mis tähendas Ühendriike (inglise keeles United States). Sõdurid ­kutsusid Wilsonit omavahel aga onu Samiks (Uncle Sam, initsiaalid U.S.). Hüüd­nimi sai sõdu­rite seas peagi Ameerika Ühend­riikide sünonüümiks ning 1961. aastal kinnitas määrusega isegi Kongress, et Samuel Wilson on onu Sami esiisa.

Oma kuulsa välimuse sai onu Sam aga 1870. aastal. Ühe ajalehe kunstnik kujutas teda kitsehabeme ja torukübaraga. 1916. aastal kasutas teine kunstnik, James M. Flagg onu Sami joonistades modellina ise­ennast. See pilt sai populaarseks ning seda kasutati ­hiljem ka sõja­väkke värbamise plakatil.

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 30. september 2020. Vaadatud 17. jaanuaril 2020.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
Saaremaa rüütelkonna hoone  
Foto: Ave Maria Mõistlik, mai 2007
**Saaremaa rüütelkonna hoone** asub Kuressaare kesklinnas, aadressil Lossi tänav 1. Praegu on seal Saaremaa vallavalitsuse ruumid.

Hoone on ehitatud 18. sajandi lõpupoole. Saaremaa rüütelkond ostis 1800. aastal maja Dellingshausenitelt, kes olevat mahukate ja suurte keldritega maja kasutanud viljahoidlana.

1830.–1840. aastatel toimusid hoone põhjalikud ümberehitused, ehitise tänavapoolset fronti pikendati ja barokse põhikujuga hoonele lisati klassitsistlikud detailid pilastrite, frontoonide jms näol ning suurendati aknaavasid. 1912. aastal kolis Saaremaa rüütelkond värskelt remonditud Kuressaare kindlusesse ja Saaremaa rüütelkonna hoone müüdi aadliklubile Ressource. 1920. aastal Eesti Vabariigi Asutava Kogu vastu võetud seisuste kaotamise seaduse alusel Saaremaa rüütelkond likvideeriti.

Saaremaa Apteek ja Saare Maavalitsus, Lossi tänav 1 
1920. aastal ostis Saare Maakonnanõukogu endise Saaremaa rüütelkonna hoone Saare Maakonnavalitsuse ametiruumideks.

1936. aastal ehitati hoone esimene korrus ümber kaupluseruumideks, lammutati rõduehitis ja hoonele rajati insener Nikolai Jürissoni plaani järgi juurdeehitis, apteek Raekoja tänava poole ja keldrid kohandati poeruumideks ning 1937. aastal ehitati hoonele funktsionalistlik juurdeehitus Raekoja tänava poolele.

Eesti NSV ajal asus hoones Kingissepa rajooni RSN Täitevkomitee. 1976. aastal taastati hoone dolomiitsammastikul rõdu, 1980. aastal ehitati hoonele juurdeehitus Kitsale tänavale koos garaažidega.

Vaata ka
--------

* Eestimaa rüütelkonna hoone, Tallinnas
* Liivimaa rüütelkonna hoone, Läti pealinnas Riias

Välislingid
-----------

* Saaremaa rüütelkonna hoone kultuurimälestiste riiklikus registris
**Samuil Aljošin** (kodanikunimega **Samuil Jossifovitš Kotljar**; vene keeles Самуил Иосифович Алёшин; 21. juuli 1913 Zambrów – 27. veebruar 2008 Moskva) oli venekeelne näitekirjanik.

Samuil Aljošin sündis Zambrówis 21. juulil 1913 arst Jossif Kotljari ja õpetaja Klara Kotljari peres.

Ta õppis Malinovski-nimelises soomustankivägede akadeemias Moskvas, mille lõpetas 1935. aastal. Osales Teises maailmasõjas, võitles Stalingradi rindel. 

Aljošini tuntuim näidend on "Kõik jääb inimestele", mille põhjal valmis 1963. aastal ka samanimeline film. Aastal 1972 esilinastus Arvo Kruusemendi film "Don Juan Tallinnas", mis põhineb Samuil Aljošini näidendil "Tookord Sevillas". 

Eesti teatrites on lavastatud tema näidendeid "Tookord Sevillas", "Diplomaat", "Teine naine", "Kui suudaksid uskuda" ja Raadioteatri kuuldemäng "Teema variatsioonidega".

Samuil Aljošin suri 27. veebruaril 2008 94-aastaselt. Ta on maetud Vostrjakovo kalmistule.

### Aljošini näidendid Eesti teatris

* "Palat" (1962; Endla; lavastaja Arvo Kruusement)
* "Tookord Sevillas" (1964; Endla; Arvo Kruusement)
* "Peaosa" (1964; Endla; lavastaja Arvo Kruusement)
* "Diplomaat" (1967; Vanemuine; lavastaja Heikki Haravee)
* "Teine naine" (1969; Endla; lavastaja Kaarin Raid)
* "Kui suudaksid uskuda" (1979; Endla; lavastaja Vello Rummo)

Tunnustus
---------

* Tööpunalipu orden
* Rahvaste Sõpruse orden

Viited
------

1. ↑  "АЛЕШИН, САМУИЛ ИОСИФОВИЧ". *Krugosvet*. Vaadatud 16. jaanuar 2021.
2. 1 2 3  "Täna Endla aja loos". *Endla.ee*. Vaadatud 22.01.2021.
Harilik skorpionsammal
**Harilik skorpionsammal** (*Scorpidium scorpioides*) on skorpionsamblaliste sugukonda kuuluv lehtsambla liik.

Kirjeldus ja ehitus
-------------------

Hariliku skorpionsambla tunneb ära tema suurte mõõtmete ja tugevalt nõgusate, laiade, lühikeste teravatipuliste lehtede järgi. Värvuselt roheline, pruun, sageli punane kuni mustjaspunane. Harilik skorpionsammal on 20‒30 cm pikk, lehed on 2‒4 mm pikkused ning varte ja okste tippudest sirpjad ning ühele küljele kõverduvad.

Kasvukoht
---------

Harilik skorpionsammal mikroskoobiga vaadatuna
Parimaks kasvukeskkonnaks harilikule skorpionsamblale on aluseline, lämmastiku ja fosfaadivaene ning suure pH- ja kaltsiumisisaldusega keskkond. Tavaliselt kasvab skorpionsammal kohe veepinna all. Mesotroofsetes, mõõdukalt toitelistes madalsoodes on harilik skorpionsammal iseloomulikuks liigiks.

Leviala
-------

Harilik skorpionsammal kasvab tavaliselt soodes, eutrofeerunud järvedes, basseinides, järvekallastel. Kasvukohaks sobivad ka madalad kuni kõrged tõusud (0‒3600 m). Harilikku skorpionsammalt leidub näiteks Gröönimaal; Ameerika põhjaosas näiteks Nunavutis, Ontarios, Québecis, Yukonis ja Alaskal. Lisaks leidub harilikku skorpionsammalt USA osariikidest veel näiteks Colorados, Connecticutis, Indianas, Maine'is, Michiganis, Minnesotas, Montanas, Utah's, Vermontis, Wisconsinis, Wyomingis ning mitmel pool Lõuna-Ameerikas. Harilikku skorpionsammalt leidub ka Euraasias ja Austraalias.

Viited
------

1. ↑  
Hallingbäck, T, Hedenäs, L. Huttunen, S. Ignatov, M. Ingerpuu, N. Konstantinova, N. Syrjänen, K. & Söderström, L. (2019). Scorpidium scorpioides. *IUCNi punase nimistu ohustatud liigid*. IUCN 2019.
2. ↑  "Scorpidium scorpioides(Hedw.) Limpr". *eElurikkus*. 1. jaanuar 2022. Vaadatud 17.05.2022.
3. 1 2  Flora of North America. "Scorpidium scorpioides". *eFloras.org*. Vaadatud 17.05.2022.
4. 1 2  Jaksi, Piia (25. mai 2014). "Õõtsikute taimkate ja selle kujunemine" (PDF). *Bakalaureusetöö*. Vaadatud 17.05.2022.
5. ↑  Vitt, D. H. Van Wirdum, G. Halsey, L. Zoltai, S. (1993) The Effects of Water Chemistry on the Growth of Scorpidium scorpioides in Canada and The Netherlands. The Bryologist,96(1), 106-111.
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel on majandusteadlasest; geoloogi kohta vaata Raivo Rajamäe (geoloog)* |

---

**Raivo Rajamäe** (sündinud 15. jaanuaril 1944 Vara vallas Tartumaal) on eesti majandusteadlane.

Elulugu
-------

Raivo Rajamäe on talupidaja poeg.

Rajamäe lõpetas 1962 Tartu 8. Keskkooli, 1972 Leningradi Ülikooli ja 1979 Moskva Ülikooli aspirantuuri; majanduskandidaat (1979, Moskva Ülikool]]), väitekiri "Инфраструктура народного хозяйства и ее воздействие на эффективность общественного производства (на материалах Эстонской ССР)". Ta on olnud 1972–76 Eesti NSV Teaduste Akadeemia Majanduse Instituudi nooremteadur ja 1978–87 vanemteadur, 1987–91 Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi dotsent, 1991–93 Eesti tööministeeriumi osakonnajuhataja, 1991–1994 TTÜ dotsent, 1993–95 Tööturuameti osakonnajuhataja, 1993– Akadeemia Nord majandus- ja ärijuhtimise õppetooli dotsent, 1995–2000 TTÜ majandusteaduse ja metodoloogia instituudi dotsent, 2000– TTÜ Tallinna Kolledži dotsent.

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkonnad: rahvusvaheline majandus ja ärikorraldus, Euroopa Liidu majandus. 20 teadustrükist.

Teoseid
-------

* Ühiskondlik rikkus ja kultuur. // Vaimne kultuur. Tallinn, 1984
* Majanduskasv ja kapitali rahvusvahelised vood. // Eesti Vabariigi majanduspoliitika ja Euroopa Liit. Tallinn, 1998
* Eurointergratsioon ja Eesti majanduspoliitika. // Haridus ja majandus. Tallinn, 2002
* Majandamise paradigma vahetus ja Eesti majanduspoliitika. Haridus ja majandus. Tallinn, 2005

Viited
------

1. 1 2 3 4  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Kirjandus
---------

* Eesti majanduse biograafiline leksikon. Tallinn, 2000, 401
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Väljatugevus** on füüsikaline suurus, millega iseloomustatakse vektorvälju, nagu seda on elektriväli, magnetväli ja gravitatsiooniväli. Nende väljade tugevust määratletakse kui jõudu, mida väli avaldab proovikehale (idealiseeritud kehale, mis ise ei mõjuta uuritavat välja). 

Väljatugevuse mõistet kasutatakse samuti füüsika nelja põhijõu kirjeldamisel (vt Fundamentaalne vastastikmõju). 

Elektrivälja vektorid välja eri punktides. Vektorid on suunatud positiivsest laengust (punane) eemale ja negatiivse laengu (roheline) poole. Vektori pikkus väljendab väljatugevuse väärtust selles kohas

Elektrivälja tugevus
--------------------

 *Pikemalt artiklis Elektrivälja tugevus*
Kui kehale laenguga {\displaystyle q} mõjub jõud {\displaystyle {\vec {F}}}, siis valitseb selles kohas väljatugevus

{\displaystyle {\vec {E}}={\frac {\vec {F}}{q}}}.
Elektrivälja tugevust võib väljendada ühikutes njuuton ({\displaystyle \mathrm {N} }) kuloni ({\displaystyle \mathrm {C} }) kohta või ka volt ({\displaystyle {\rm {V}}}) meetri ({\displaystyle \mathrm {m} }) kohta:

{\displaystyle [E]=\mathrm {{\frac {N}{C}}={\frac {V}{m}}} }.

Väljatugevus magnetvälja korral
-------------------------------

 *Pikemalt artiklites  Magnetiline induktsioon ja Magnetvälja tugevus*
Magnetvälja kirjeldamisel on ajalooliselt välja kujunenud nimetus **magnetvälja tugevus** (tähis {\displaystyle {\vec {H}}}, ühik A/m), mis aga ei väljenda väljatugevust selle üldises tähenduses. Tegelikult on elektrilise väljatugevuse {\displaystyle {\vec {E}}} analoog magnetiline induktsioon {\displaystyle {\vec {B}}}. 

Magnetinduktsiooni {\displaystyle {\vec {B}}} defineeritakse kui Lorentzi jõudu {\displaystyle {\vec {F}}}, mida magnetväli avaldab selles väljas kiirusega \vec v liikuvale laengule {\displaystyle q}:

{\displaystyle {\vec {F}}=q\left({\vec {v}}\times {\vec {B}}\right)}.
Magnetinduktsiooni {\displaystyle {\vec {B}}} mõõtühik on tesla (tähis T):

{\displaystyle \left[B\right]=\mathrm {T} ={\frac {\mathrm {N} }{\mathrm {A\cdot m} }}}.

Gravitatsioonivälja tugevus
---------------------------

Gravitatsioonivälja tugevus {\displaystyle {\vec {g}}} on vektorsuurus, mis väljendab välja punktis asetsevale proovimassile mõjuvat jõudu massiühiku kohta:

{\displaystyle {\vec {g}}={\frac {1}{m}}{\vec {F}}},
kus {\displaystyle {\vec {F}}} on proovimassile mõjuv tõmbejõud ja {\displaystyle m} on proovikeha mass.

Gravitatsioonivälja tugevus antud kohas on teatud tingimustel sama mis raskuskiirendus selles kohas. 

Gravitatsioonivälja tugevuse mõõtühiku võib esitada samal kujul kui raskuskiirenduse jaoks (meeter sekund ruudus kohta) või nagu jõuvälja jaoks (njuuton kilogrammi kohta):

{\displaystyle [g]=\mathrm {{\frac {m}{s^{2}}}={\frac {N}{kg}}} }.
Linnakeskus Taufersi lossiga
Sand in Taufersi valla paiknemine Lõuna-Tiroolis
**Sand in Taufers** (itaalia: *Campo Tures*) on vald *(comune mercato)* (turulinn) Lõuna-Tiroolis Põhja-Itaalias.

2015. aasta 31. detsembri seisuga elas Sand in Taufersis 5371 inimest

Geograafia
----------

Paiknedes umbes 70 km Bolzanost kirdes, asub linnakeskus Tauferer Ahrntali (Taufersi) orus, kus Ahri jõgi voolab põhjast Kõrg-Tauerni aheliku Venedigeri rühma mägedest ja Austria piirilt Bruneckisse Pusteri orus. Valda kuuluvad *frazioni* Ahornach, Kematen, Mühlen in Taufers ja Rein in Taufers.

Valla pindala on 164,3 km².

Taufersi loss
Vald külgneb Tauferer Ahrntali valdadega: Gaisiga lõunas, Ahrntali ja Prettauga kaugemal põhjas. Idas kuuluvad valda Reinbachi kuristik ja Rieserferneri grupi nõlvad. Suurt osa vallast katab Rieserferner-Ahrni looduspark, looduskaitseala, mis ulatub naabervaldadesse Perchasse, Rasen-Antholzi ja St. Jakob in Defereggenisse Austria Ida-Tiroolis. Mühleni külast läänes ulatub Mühlwaldi org piki Speikbodeni massiivi läände Nevesi veehoidlani ja Zillertali Alpide harjani.

Kohalik 1908. aastal ehitatud Taufersi raudteeühendus Brunecki jaamast Sand in Taufersini lõpetati aastal 1957. Täna sõltub piirkond suuresti turismist.

Taufersi loss
-------------

Asulat *Tvfres* on esmamainitud 11. sajandi keskpaigas Brixeni piiskopkonna registrites. Tirooli võim valitses Taufersi lossist, tohutusuurest keskaegsest kindlusest, mis kõrgub kaljul küla kohal ja mida ehitati 13. sajandi algusest alates. 20. sajandil taastatuna on säilinud lossikompleks populaarne filmipaik, pakkudes jäädvustamist 1998. aasta draamafilmile "The Red Violin", 2003. aasta komöödiale *Just Married* ja 2017. aasta komöödiale "Burg Schreckenstein". See oli ka maaliline taust Roman Polanski 1967. aasta õudusklassikale "Kartmatud vampiiritapjad ehk Vabandust, aga teie hambad on minu kaelas".

Demograafia
-----------

### Keeleline jaotus

2011. aasta rahvaloenduse järgi kõneles 97,34% rahvastikust esimese keelena saksa keelt, 2,30% itaalia keelt ja 0,36% ladiini keelt.

Tuntud inimesed
---------------

* Hans Kammerlander (sündinud 1956. aastal), mägironija.

Välislingid
-----------

* Valla koduleht (saksa ja itaalia keeles)
Austraalia põhiseadus
**Austraalia põhiseadus** on Austraalia kõrgeim õigusakt. Põhiseadus kehtestab Austraalia kui konstitutsioonilise monarhiaga föderatiivse riigi ning kirjeldab Austraalia seadusandliku-, täidesaatva- ja kohtuvõimu struktuuri ja volitused.

Austraalia põhiseadus töötati välja aastatel 1891 kuni 1898 kui toimus mitu konverentsi, kus osalesid kuue Briti Austraalia koloonia esindajad. Lõplik versioon põhiseadusest kiideti heaks aastatel 1898 kuni 1900 toimunud referendumitel. Briti valitsus vaidlustas mõned osad põhiseadusest, kuid veidi muudetud põhiseadus võeti vastu. Briti monarh andis põhiseadusele oma heakskiidu 9. juulil 1900 ja see kuulutati välja 17. septembril 1900. Põhiseadus jõustus 1. jaanuaril 1901. 

Austraalia põhiseadust võib muuta ainult referendumil, mille läbiviimisprotseduur on kirjeldatud 128. paragrahvis. Põhiseaduse parandus peab pärast vastuvõtmist Austraalia parlamendis saama üleriigilisel referendumil üle poole häältest ning üle pooltes osariikides samuti rohkem kui 50 % häältest. Referendumi läbiviimisprotseduuri tõttu on vähesed parandused referendumil vastu võetud. Toimunud on 44 referendumit, millest edukad olid kaheksa. Viimati muudeti Austraalia põhiseadust 1977. aastal.

Viited
------

1. ↑  "About the Australian Constitution". *Australian Human Rights Commission*. Vaadatud 28. oktoober 2022.
2. ↑  "Constitutional Referendums". *Australian Electoral Commission*. Vaadatud 28. oktoober 2022.
3. ↑  "The Politics of Constitutional Amendment". *Parliament of Australia*. Vaadatud 28. oktoober 2022.
**Stadio Giuseppe Meazza** tuntud kui **Stadio San Siro** või ka hüüdnimega "La Scala del Calcio" ("jalgpalli La Scala") on jalgpallistaadion Itaalias Milanos. Staadion on jalgpalliklubide AC Milan ja Milano Internazionale kodustaadion. Staadionil peetakse ka ragbimatše ning kontserte.

Staadion, algse nimega **Nuovo Stadio Calcistico San Siro** (San Siro uus jalgpallistaadion), valmis 1925. aastal ja avati 19. septembril 1926 AC Milani ja Milano Internazionale kohtumisega. Algselt oli staadion AC Milani omanduses, aastast 1947 on omanikuks ka Milano Internazionale. Giuseppe Meazza nime sai staadion 1980. aastal. Giuseppe Meazza oli kahekordne maailmameister (1934 ja 1938), kes mängis peamiselt AS Ambrosiana-Inter, aga lühikest aega ka AC Milanis. 

Murukattega mänguväljak on 105 meetrit pikk ja 68 meetrit lai. Staadionit on renoveeritud 1956 ja 1990. Viimase uuendamise käigus kõrvaldati staadionilt kõik seisukohad. Praegusel ajal on staadionil on 80  074 pealtvaatajakohta. Võimalike tulevaste laiendamiste jaoks peab staadion aga maad vahetult staadioni taga asuvalt hipodroomilt juurde ostma. San Sirol on UEFA 5-tähe standard. 

San Sirol peeti 1934. aasta maailmameistrivõistluste veerandfinaal Saksamaa ja Rootsi ning poolfinaalmatš Itaalia ja Austria vahel ning 1990. aasta maailmameistrivõistluste avamäng Argentina ja Kameruni vahel. 1990. aasta maailmameistrivõistlustel peeti staadionil veel 5 mängu. Kuulsad mängud on veel toimunud 1939. aastal Itaalia ja Inglismaa (2:0), 1940. aastal Itaalia ja Saksamaa ning 1956. aastal Itaalia ja Brasiilia koondise vahel (3:0).

San Sirol on peetud ka kontserte. Seal on esinenud näiteks U2, Bob Marley, Michael Jackson, Depeche Mode, Bruce Springsteen, David Bowie, Robbie Williams, Madonna ja The Rolling Stones.

Panoraampilt
------------

San Siro

Suurenda
San Siro

Välislingid
-----------

* Staadioni ametlik veebileht
Sandaraki helmed
**Sandarakk** on nõrgalt kollaka värvusega klaasjas taimne vaik. Seda saadakse küpressiliste sugukonda kuuluvate okaspuude, eelkõige lõunaküpressi (*Callitris*, nn Austraalia sandarakk) ja sandarakipuu (*Tetraclinis articulata*, nn Aafrika sandarakk) koorest.

Omadused
--------

Kuulub keskmise kõvadusega vaikude hulka. Helekollase värvusega, klaasitaoline mass. Sulamistemperatuur on 145–148 °C. On happeline vaik. Kollastub kiiresti.

Lahustub täiesti eetris, etanoolis, atsetoonis, õlides. Rasvaste õlidega annab tumepunaseid lakke. Sandarakk sarnaneb omadustelt mastiksiga ja seda kasutatakse seguna. Samuti on kasutatud seguna linaseemneõliga, millele viitavad 12.–15. sajandi kirjalikes allikates säilinud retseptid.

Sandaraki kuivamisel tekkiv kile on väga tugev ja seda on kasutatud metallide katmiseks.

Kasutamine
----------

Vaiku kasutatakse lakitööstuses lakkide ja värnitsate valmistamiseks. Õlilakki on kasutatud paberile, etikettidele ja fotodele läike andmiseks.

Kasutatakse ka meditsiinis ja farmaatsias.'

Viited
------

1. 1 2  EE 8. köide, 1995.
2. ↑  "Arhiivikoopia" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 27. november 2019. Vaadatud 28. novembril 2019.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
3. ↑  "Arhiivikoopia" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 27. november 2019. Vaadatud 28. novembril 2019.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib lauljast; Charlie Puthi ja Meghan Trainori laulu kohta vaata artiklit Marvin Gaye (laul)* |

---

Marvin Gaye (1973)
**Marvin Gaye** (/ɡeɪ/; õieti **Marvin Pentz Gay Jr.**; 2. aprill 1939 Washington – 1. aprill 1984 Los Angeles) oli USA soulilaulja, laulukirjutaja ja muusik. 1987. aastal arvati ta Rock'n'rolli Kuulsuste Halli.

Tema laul "What's Going On" tunnistati 2004. aastal ajakirja Rolling Stone kõigi aegade edetabelis neljanda koha vääriliseks. Laul "I Heard It Through the Grapevine oli samas edetabelis 80. "Let's Get It On" 167. ja "Sexual Healing" 231. kohal. 

1984. aastal sai ta surma oma isa Marvin Gay, Sr. käe läbi. Relva, Smith & Wessoni .38 Speciali oli ta ise isale kinkinud.

Stuudioalbumid
--------------

* "The Soulful Moods of Marvin Gaye" (1961)
* "That Stubborn Kinda Fellow" (1963)
* "When I'm Alone I Cry" (1964)
* "Hello Broadway" (1964)
* "How Sweet It Is to Be Loved by You" (1965)
* "A Tribute to the Great Nat "King" Cole" (1965)
* "Moods of Marvin Gaye" (1966)
* "I Heard It Through the Grapevine" (1968)
* "M.P.G." (1969)
* "That's the Way Love Is" (1970)
* "What's Going On" (1971)
* "Trouble Man" (1972)
* "Let's Get It On" (1973)
* "I Want You" (1976)
* "Here, My Dear" (1978)
* "In Our Lifetime" (1981)
* "Midnight Love" (1982)
**Algirdas Mykolas Brazauskas** (22. september 1932 Rokiškis – 26. juuni 2010 Vilnius) oli Leedu poliitik, kes aastatel 1993–1998 oli Leedu president ja 2001–2006 Leedu peaminister.

Nõukogude perioodil töötas Brazauskas juhtivatel kohtadel Leedu Kommunistlikus Parteis, olles 1977–1987 partei keskkomitee sekretär ja 1988–1990 partei keskkomitee esimene sekretär.

1990. aastal asutas ta rahvuslikult meelestatud Leedu Kommunistliku Partei liikmete baasil Leedu Demokraatliku Tööpartei ja sai selle esimeseks juhiks. Kui partei ühines 27. jaanuaril 2001 Leedu Sotsiaaldemokraatliku Parteiga, valiti ta ka uue erakonna juhiks.

25. novembril 1992 sai Brazauskasest presidendi kohusetäitja ja 25. veebruaril 1993 vannutati ta presidendiametisse. 1998. aastal ei osalenud ta uutel presidendivalimistel ja andis 25. veebruaril 1998 ameti üle Valdas Adamkusele.

Brazauskas põdes peaministrina töötamise ajast lümfogranulomatoosi. Ta suri 77-aastaselt vähki oma kodus. Brazauskas maeti Vilniuse Antakalnise kalmistule.

Tunnustus
---------

* 1997 Maarjamaa Risti ketiklassi teenetemärk
* 2004 Valgetähe I klassi teenetemärk

Viited
------

1. ↑  Brazauskas kovoja su vėžiu, alfa.lt
2. ↑  Leedu ekspresident võitleb vähiga, Õhtuleht, 15. jaanuar 2006

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Vytautas Landsbergis** | **Leedu president**1992–1998 | Järgnev**Valdas Adamkus** |
| Eelnev**Eugenijus Gentvilas** | **Leedu peaminister**2001–2006 | Järgnev**Zigmantas Balčytis** |