recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Pułtuski maakond** (poola *powiat pułtuski*) on 2. järgu haldusüksus (maakond) Poolas Masoovia vojevoodkonna keskosas. Maakonna keskus asub Pułtuski linnas.

Pułtuski maakond moodustati 1999. aastal.

Haldusjaotus
------------

Maakonna ainus linn on Pułtusk.

Pułtuski maakonnas on seitse valda:

* Gzy vald
* Obryte vald
* Pokrzywnica vald
* Pułtuski vald
* Świercze vald
* Winnica vald
* Zatory vald

Viited
------

1. ↑  Powiat pułtuski - Informacje Info-Polska. Vaadatud 16. septembril 2023

Masoovia vojevoodkonna vapp
Masoovia vojevoodkond

**maakonnaõigustega linnad:** Ostrołęka |
Płock |
Radom |
Siedlce |
Varssavi (Warszawa)   

**maakonnad:** Białobrzegi |
Ciechanów |
Garwolin |
Gostynin |
Grodzisk Mazowiecki |
Grójec |
Kozienice |
Legionowo |
Lipsko |
Łosice |
Lääne-Varssavi maakond |
Maków |
Mińsk |
Mława |
Nowy Dwór Mazowiecki |
Ostrołęka |
Ostrów Mazowiecka |
Otwock |
Piaseczno |
Płock |
Płońsk |
Przasnysz |
Przysucha |
Pruszków |
Pułtusk |
Radom |
Siedlce |
Sierpc |
Sochaczew |
Sokołów |
Szydłowiec |
Żuromin |
Zwoleń |
Żyrardów |
Węgrów |
Wołomin |
Wyszków
**Carl (Karl) Friedrich Christian Buddeus** 27. juuni 1775 Gotha, Saksi-Coburgi ja Gotha hertsogkond (tänapäeval Tüüringi liidumaa) – 1. jaanuar 1864 Gotha) oli saksa graafik ja maalija.

Sündis oletatavasti hertsogi sõjasekretäri perekonnas. Pärit arvatavasti Prantsusmaa tuntud õpetlase Guillaume Budé suguvõsast, kelle liikmeid oli kalvinistlike vaadete tõttu Prantsusmaalt sunnitud lahkuma. 

Õppis 1786–1792 Gotha lähedal Schnepfenthali mõisas Christian Gotthilf Salzmanni rajatud filantropiinis ja töötas 1795-1809 sealsamas joonistusõpetajana. Lahkus 1809. aastal kodumaalt.

Oli koduõpetaja Saaremaal (tõenäoliselt paar aastat), seejärel Pihkva ja Peterburi kubermangus. Elas hiljemalt 1825. aastast Tallinnas, Oleviste kirikuraamatu abielusissekandes on teda nimetatud filosoofiks ja literaadiks. Ta abiellus 1845. aastal veinikaupmees Johann David Harthmuthi tütre Amalie Franziskaga. 

Tegeles kunstiloomega, tema varasest loomingust on teada viis Vene väejuhi Aleksandr Suvorovi sõjakäike kujutavat gravüüri (sh kolm originaali) Johann Friedrich Anthingi teoses "*Versuch einer Kriegs Geschichte*" (Gotha, 3 kd, 1795-1799). Pihkva ja Peterburi lähistel jäädvustas ta venelaste elu ja rahvatüüpe, millest avaldas 1820. aastal Leipzigis 16 koloreeritud litot kahes vihus ("*Volksgemälde und Charakterköpfe des Russischen Volkes*"), lisatud on selgitav tekst.

Esimesed Eesti-ainelised joonistused valmisid Saaremaal 1809 ja 1810. Tallinnas elades joonistas ta palju vanalinna ja selle hoonete ning agulivaateid, neil on suur kultuurilooline väärtus. Rännakuid mööda Eesti alasid kajastavad Keila ja Jägala joa, Viimsi, Haapsalu, Paide, Rakvere, Laiuse, Põltsamaa jmt vaated.

Eelistas pliiatsi- või kriidijoonistust, mida koloreeris akvarelliga. Vaateid elustab sageli stafaaž. Algul kuivavõitu, detailitäpne realistlik käsitluslaad muutus aastatega maalilisemaks. Küllaltki palju teoseid on signeeritud ja dateeritud. Suur osa teoseid asub Eesti Ajaloomuuseumis, neid on ka Eesti Kunstimuuseumis, Tallinna Linnamuuseumis ja muuseumites Gothas.

Näitusi
-------

* 1992 ülevaatenäitus Tallinna Linnaarhiivis

Kirjandus
---------

* Hugo Peets. "Karl Buddeus 1775–1864". Tallinn 1934
* Hugo Peets. "Karl Buddeus graafikuna". // Vana Tallinn, 3. Tallinn 1938
* Voldemar Vaga. "Kunst Tallinnas XIX sajandil". Tallinn 1976
* Hinge Tallo. "Buddeus, Carl (Karl) Friedrich Christian, graafik". // Eesti kunsti ja arhitektuuri biograafiline leksikon. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Tallinn 1996. Lk 51
* Robert Treufeldt. "Buddeus ja sõjalaevad. Vene ujuvkasarmud Tallinna sõjasadamas 1830. aastatel". // Vana Tallinn, 31 (35). Tallinn 2022. Lk 201−216
**Voldemar Teppich** (alates 1922. aastast **Voldemar Kasemets**; alates 1933 **Jaan Kallas**; 27. detsember 1899 Vaivara vald (Vaivara kihelkond), Virumaa – 23. aprill 1941) oli eesti kommunist.

Ta astus kommunistlikku parteisse 1917. aastal. 1918. aasta veebruaris mõistis Saksa sõjaväljakohus ta surma, kuid eksituse tõttu viidi ta Saksamaale sunnitööle. Jaanuaris 1919 mobiliseeriti ta Eesti sõjaväkke, arreteeriti kommunistliku tegevuse eest sama aasta augustis ja mõisteti kaheks aastaks parandusmajja. 1920. aasta suvel ta põgenes, tegutses põranda all ja arreteeriti uuesti 14. novembril 1920. 24. septembril 1921 mõisteti ta sõjaringkonnakohtus kuueks aastaks sunnitööle. 

1922. aastal vahetati ta Nõukogude Venemaale ja sai uueks nimeks Voldemar Kasemets. Ta mobiliseeriti Punaarmeesse, võitles basmatšidega. Haigestunud malaariasse, taotles ta enda Eestisse üleviimist. Järgnevalt teenis ta partei- ja poliittöötajana Kroonlinnas ja Leningradis.

1928. aastal suunati Voldemar Teppich Kominterni Eesti Sektsiooni käsutusse. 1931. aasta veebruaris saadeti ta Eestisse põrandaalusele tööle ja arreteeriti 10. juunil 1931 Nõmmel.

Pettunud kommunismis ja Nõukogude Liidus, andis ta tunnistusi, mille alusel tabati 37 kommunisti ja avastati kaks salatrükikoda, mis hävitas kogu senise parteiorganisatsiooni. Kogu EKP põrandaalune koosseis registreeriti ümber ja uutena asutatud algorganisatsioonid allusid ilma omavahelise sidemeta otse Kominternile.

28. veebruaril 1932 mõisteti Voldemar Teppich 12 aastaks sunnitööle, koos seni kandmata eelmise karistusega 17 aastaks, 8 kuuks ja 21 päevaks. 2. jaanuaril 1933 teatas EKP, et Voldemar Teppich on parteist välja heidetud.

1. veebruaril 1933 Voldemar Teppich vabastati vanglast Jaan Kallase nime all. Samal aastal ilmus Päevalehes tema kirjutatud artiklite seeria.

1940. aasta novembris (ülekuulamised algasid 19. novembril) Voldemar Teppich arreteeriti Nõukogude Liidu võimude poolt, mõisteti 11. märtsil 1941 sõjatribunali poolt surma ja hukati.

Kirjandus
---------

* Kommunist Teppich-Kasemets jutustab. Päevaleht, 5. veebruar 1933, nr. 35, lk. 4.
* Voldemar Teppich-Kasemets. Põrandaaluste juhi paljastusi. Akadeemia, 2001, nr. 9 – 2002, nr. 3.
**Sierpci maakond** (poola *powiat sierpecki*) on 2. järgu haldusüksus (maakond) Poolas Masoovia vojevoodkonna loodeosas. Maakonna keskus asub Sierpci linnas.

Esimesed andmed Sierpci maakonna kohta on 1556. aastast. Vahepeal kaotatud Sierpci maakond taastati 1867. aastal. Sierpci maakond likvideeriti 1975. aastal, kuid taasloodi haldusreformi käigus 1999. aastal.

Haldusjaotus
------------

Maakonna ainus linn on Sierpc.

Sierpci maakonnas on kuus valda:

* Gozdowo vald
* Mochowo vald
* Rościszewo vald
* Sierpci vald
* Szczutowo vald
* Zawidzi vald

Viited
------

1. ↑  Historia Powiat Sierpecki. Vaadatud 17. september 2023

Masoovia vojevoodkonna vapp
Masoovia vojevoodkond

**maakonnaõigustega linnad:** Ostrołęka |
Płock |
Radom |
Siedlce |
Varssavi (Warszawa)   

**maakonnad:** Białobrzegi |
Ciechanów |
Garwolin |
Gostynin |
Grodzisk Mazowiecki |
Grójec |
Kozienice |
Legionowo |
Lipsko |
Łosice |
Lääne-Varssavi maakond |
Maków |
Mińsk |
Mława |
Nowy Dwór Mazowiecki |
Ostrołęka |
Ostrów Mazowiecka |
Otwock |
Piaseczno |
Płock |
Płońsk |
Przasnysz |
Przysucha |
Pruszków |
Pułtusk |
Radom |
Siedlce |
Sierpc |
Sochaczew |
Sokołów |
Szydłowiec |
Żuromin |
Zwoleń |
Żyrardów |
Węgrów |
Wołomin |
Wyszków
**Aidu raamatukogu** on raamatukogu Vägari külas Põltsamaa vallas Jõgevamaal. See on Põltsamaa Raamatukogu haruraamatukogu.

Raamatukogu asub aadressil Kooli tee 4-16.

Ajalugu
-------

Aidu raamatukogu asutati 1946. aastal Aidu külas. 1959. aastal tehti raamatukogus remont. 1962. aastal kolis raamatukogu sama hoone ühe tiiva esimeselt korruselt teise tiiva teisele korrusele. 1963. aastani kuulus raamatukogu Põltsamaa rajooni, pärast seda Jõgeva rajooni. 1967. aastal pandi lastekirjandus eraldi riiulitele klasside kaupa. 1969. aastal avati Aidu Algkoolis laenutuspunkt lastele, tänu sellele kasvas laenutuste arv võrreldes eelmise aastaga ligi poole võrra. .

1992. aastal sai Aidu raamatukogust Pajusi valla alla kuuluv asutus. 1996. aastal võeti kasutusele uus Eesti rahvaraamatukogude liigitussüsteem.

2001. aastal kolis raamatukogu ümber Vägari külasse. 2007. aastal tuli kasutusele elektrooniline laenutus, mis lihtsustas tööd märgatavalt.

Raamatukogu töötajad
--------------------

* Raamatukogu esimene juhataja oli Leida Kuslap, kes töötas 1953. aastani. Sel ajal oli raamatukogu teeninduspiirkonnaks Lembitu kolhoos. 1953. aastal oli raamatukogus lugejaid 102, sealhulgas lapsed.
* 1953–1959 – Maret Eerma; 1953. aastal kasutati esmakordselt raamatukogudevahelist abonementi. Raamatukogu teeninduspiirkonnaks oli Arengu kolhoos.
* 1959–1977 – Elgi Suviste, kes oli lõpetanud Tallinnas kultuurhariduse eriala. Sel aastal oli lugejate arv kasvanud.
* 1977. aastast tänaseni – Marje Pagi.

Viited
------

1. 1 2 3  Jõgeva maakonna keskraamatukogu koduleht (vaadatud 1.02.2013)

Välislingid
-----------

* Aidu raamatukogu
* Raamatukogu blogi
**Żuromini maakond** (poola *powiat żuromiński*) on 2. järgu haldusüksus (maakond) Poolas Masoovia vojevoodkonna loodeosas. Maakonna keskus asub Żuromini linnas.

Żuromini maakond moodustati 1956. aastal. 1975. aastal maakond likvideeriti, kuid taasloodi haldusreformi käigus 1999. aastal.

Haldusjaotus
------------

Maakonnas on kolm linna: Bieżuń, Lubowidz ja Żuromin.

Żuromini maakonnas on kuus valda:

* Bieżuńi vald
* Kuczbork-Osada vald
* Lubowidzi vald
* Lutocini vald
* Siemiątkowo vald
* Żuromini vald

Viited
------

1. ↑  Historia Powiat Żuromiński. Vaadatud 16. septembril 2023

Masoovia vojevoodkonna vapp
Masoovia vojevoodkond

**maakonnaõigustega linnad:** Ostrołęka |
Płock |
Radom |
Siedlce |
Varssavi (Warszawa)   

**maakonnad:** Białobrzegi |
Ciechanów |
Garwolin |
Gostynin |
Grodzisk Mazowiecki |
Grójec |
Kozienice |
Legionowo |
Lipsko |
Łosice |
Lääne-Varssavi maakond |
Maków |
Mińsk |
Mława |
Nowy Dwór Mazowiecki |
Ostrołęka |
Ostrów Mazowiecka |
Otwock |
Piaseczno |
Płock |
Płońsk |
Przasnysz |
Przysucha |
Pruszków |
Pułtusk |
Radom |
Siedlce |
Sierpc |
Sochaczew |
Sokołów |
Szydłowiec |
Żuromin |
Zwoleń |
Żyrardów |
Węgrów |
Wołomin |
Wyszków
**Heino Remma** (16. november 1919 Tallinn – 30. oktoober 1981 Tallinn) oli eesti tehnikateadlane.

Elulugu
-------

Heino Remma oli raudtee-ametniku poeg.

Lõpetas 1938. aastal Tallinna J. Westholmi Gümnaasiumi.

Osales Nõukogude sõjaväess võitlejana II maailmasõjas.

Lõpetas 1948. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI) tööstus- ja tsiviilehitusinsenerina; tehnikakandidaat (1959, TPI), väitekiri "Põlevkivi tsükloontuhk-liiv segude mehaaniline aktiviseerimine märgtöötlemise teel".

Oli 1949–1956 TPI ehitiste teostamise kateedri assistent, vanemõpetaja, 1959–1981 ehitustehnoloogia kateedri dotsent, 1971–1981 ehitustehnoloogia kateedri juhataja.

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkond: silikaattelliste tootmise tehnoloogia, DFK-liimide kasutamine, statistilise meetodi rakendamine uurimistöödes, ehitusmaterjalide optimeerimine.

Teoseid
-------

22 teadustrükist.

* *Механическая активация сланцезольно-песчаных смесей*. // TPI Toimetised А 144 (1958)
* *Исследование однородности продукции заводов силикатного кирпича*. // Сб. докладов по строительству. НИПИ Силикатобетона, ТПИ. Таллин 1971

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Kirjandus
---------

* Tallinna Polütehniline Instituut 1936–1986. Tallinn 1986. Lk 148, 191, 228, 240–241, 415
* Vahur Mägi. Ehitusinsenerid TPI-st. Tallinn 1986. Lk 227

Välislingid
-----------

* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013, lk. 1144
* Haud Tallinna Pärnamäe kalmistul

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Wołomini maakond** (poola *powiat wołomiński*) on 2. järgu haldusüksus (maakond) Poolas Masoovia vojevoodkonna keskosas, Varssavist kirdes. Maakonna keskus asub Wołomini linnas.

Wołomini maakond moodustati 1952. aastal. 1975. aastal Wołomini maakond likvideeriti, kuid taastati haldusreformi käigus 1999. aastal.

Haldusjaotus
------------

Maakonnas on kaheksa linna: Jadów, Kobyłka, Marki, Radzymin, Ząbki, Zielonka, Tłuszcz ja Wołomin.

Wołomini maakonnas on kaheksa valda:

* Dąbrówka vald
* Jadówi vald
* Klembówi vald
* Poświętne vald
* Radzymini vald
* Strachówka vald
* Tłuszczi vald
* Wołomini vald

Viited
------

1. ↑  Nowy Powiat Wołomiński Powiat wołomiński. Vaadatud 16. septembril 2023

Masoovia vojevoodkonna vapp
Masoovia vojevoodkond

**maakonnaõigustega linnad:** Ostrołęka |
Płock |
Radom |
Siedlce |
Varssavi (Warszawa)   

**maakonnad:** Białobrzegi |
Ciechanów |
Garwolin |
Gostynin |
Grodzisk Mazowiecki |
Grójec |
Kozienice |
Legionowo |
Lipsko |
Łosice |
Lääne-Varssavi maakond |
Maków |
Mińsk |
Mława |
Nowy Dwór Mazowiecki |
Ostrołęka |
Ostrów Mazowiecka |
Otwock |
Piaseczno |
Płock |
Płońsk |
Przasnysz |
Przysucha |
Pruszków |
Pułtusk |
Radom |
Siedlce |
Sierpc |
Sochaczew |
Sokołów |
Szydłowiec |
Żuromin |
Zwoleń |
Żyrardów |
Węgrów |
Wołomin |
Wyszków
Mart Madissoon 2011. aastal 
**Mart Madissoon** (sündinud 27. augustil 1941 Eaveres) on Eesti poliitik.

Ta on lõpetanud 1961. aastal Pärnu-Jaagupi Keskkooli ja 1966. aastal Eesti Põllumajanduse Akadeemia.

Ta töötas aastatel 1966–1971 Põlva Põllumajandusvalitsuses vanemagronoomina, 1971–1981 peaagronoomina, 1981–1988 Põllumajandusvalitsuse juhatajana ja Põlva ATK esimehena. 

Aastatel 1988–1990 oli ta EKP Põlva Rajoonikomitee I sekretär.

Aastatel 1990–1992 oli ta Eesti Vabariigi Ülemnõukogu liige; ta oli halduskomisjoni liige ja ühtlasi Põlva maavolikogu liige. 20. augustil 1991 hääletas ta Eesti iseseisvuse taastamise poolt.

Aastatel 1993–1998 töötas ta Eesti Ühispangas, aastatel 1998–2003 oli Põlva maavanem.

Ta oli aastatel 1970–1990 NLKP liige, 1991–1993 kuulus Eesti Maaliitu ja 1995–1998 Koonderakonda.

Tunnustus
---------

* 1977 Eesti NSV teeneline agronoom
* orden Austuse märk
* 2 medalit
* 2002 Riigivapi V klassi teenetemärk
* 2006 Riigivapi III klassi teenetemärk

Kirjandus
---------

* "Kes on kes Eesti poliitikas", Eesti Entsüklopeediakirjastus 1992
* Eesti majanduse biograafiline leksikon 1951–2000 AS Kirjastus Ilo, 2003
**Oskar Heine** (29. september 1892 Kuressaare – 28. aprill 1956 Toronto) oli eesti klaverimeister, klaveri- ja mööblivabriku omanik ja tegevjuht.

Oskar Heine õppis tisleriks aastatel 1907–1911 isa mööblitööstuses Kuressaares ja klaveriehitust aastatel 1911–1914 Schröderi klaverivabrikus Peterburis. Aastatel 1914–1916 oli ta Riias. Osales Esimeses maailmasõjas. 1918. aastal Eestisse naasnult ostis ta üles Johannes Moritza klaverivabriku Tartus, mis hakkas 1922. aastast tööle *O. Heine Klaverivabrik*u nime all. 1928. aastal omandas ta Tartus veel Pressi mööblitööstuse, kuhu viis üle ka oma klaverivabriku. Klaverite tootmine laienes kiiresti, sest ehitatud pillid olid hea kõlakvaliteediga ja pälvisid Tallinna ja Tartu näitustel mitmeid kõrgema ja esimese järgu auhindu. 1939. aastal oli Oskar Heinel oma kauplus Tartus Karlova tänaval ja Tallinnas Rataskaevu tänaval. Oskar Heine klaverivabrikus valmistati peamiselt pianiinosid, vähemal määral ka tiibklavereid. Pianiinosid eksporditi isegi Soome, Lätisse ja Leetu. Heine oli Eestis esimene, kes hakkas klaverite sisemehhanisme ja klaviatuure ise valmistama, varem telliti need välismaalt. Nii mööbli kui ka klaverite valmistamise alal pälvis ta Tartu Töösturite Keskühingult ja hiljem ka Tartu Tööstusliku Kutseoskuse Ametilt meistridiplomi. *O. Heine Klaverivabrik* tegutses 1941. aastani, mil Heine kolis ümberasujana Saksamaale.

Oskar Heine osales Vabadussõjas 2. jalaväepolgu koosseisus sõjaväeametniku ja ohvitseri asetäitjana.

Ta abiellus 1918. aastal Margarethe Kuusikuga. Nende poeg Eerik Heine oli Saksa sõjaväelane, Nõukogude sõjavang ja metsavend, Arved Viirlaiu romaanide "Vaim ja ahelad", "Kustuvad tuled", "Sadu jõkke", "Kes tappis Eerik Hormi" ja "Surnud ei loe" peategelase Eerik Hormi kirjanduslik prototüüp.

Oskar Heine suri 28. aprillil 1956 Torontos.

Viited
------

1. ↑  Alo Põldmäe. Eesti Vabariigi klaveritest – Sirp, 21. veebruar 2013.
2. ↑  Madis Kokla and Anatoli Stulov. Grand Piano Manufacturing In Estonia: Historical Review www.cs.ioc.ee (vaadatud 5.08.2013)
3. ↑  Vaba Eestlane. 2. mai 1956. lk. 5 (surmakuulutused)

Välislingid
-----------

* "Eestis vajatakse 200 pianiinot ja klaverit aastas." (intervjuu Oskar Heinega) – Postimees, 8. november 1936, lk 3.
Aleksandr Mihhailovski-Danilevski
**Aleksandr Ivanovitš Mihhailovski-Danilevski** (vene keeles *Александр Иванович Михайловский-Данилевский*; 6. september (vkj 26. august) 1789 – 21. september (vkj 9. september) 1848 Peterburi) oli Venemaa Keisririigi riigitegelane (senaator), sõjaväelane (kindralleitnant) ja sõjaajaloolane.

Aleksandr Mihhailovski-Danilevski on 1812. aasta isamaasõja esimese ametliku ajaloo autor. Ta kirjutas selle keiser Nikolai I ülesandel. Teos ilmus neljas köites 1839. aastal.

Elukäik
-------

Aleksandr sündis arstiteadlase Ivan Mihhailovski-Danilevski (1751–1807) perekonnas. Aastatel 1808–1811 õppis ta Göttingeni ülikoolis. Pärast naasmist Peterburi töötas rahandusministri kantseleis. Ta võttis osa 1812. aasta isamaasõjast, kus osales Borodino lahingus, mille eest teda autasustati Püha Anna IV järgu ordeniga. 

1813. aastal võeti Mihhailovski-Danilevski vabamüürlaste looži liikmeks.

1815. aastal, Viini kongressi ajal, kuulus Mihhailovski-Danilevski keiser Aleksander I kaaskonda. 1816. aastal sai ta tiibadjudandiks. 1818. aastal osales Aacheni kongressil. 1823. aastal ülendati ta kindralmajorks. Vene-Türgi sõjas (1828–1829) juhatas ta brigaadi (jalaväediviisi allüksus). 

Viimast korda osales Mihhailovski-Danilevski sõjategevuses 1831. aastal, kui Poola kampaania ajal oli ülemjuhataja käsutuses. Seejärel naasis Peterburi, kus hakkas tegelema sõjaajalooga. Veel samal aastal nimetati ta Venemaa Akadeemia tegevliikmeks. 

1835. aastal anti talle kindralleitnandi auaste ja määrati Valitseva senati liikmeks.

Mihhailovski-Danilevski suri septembris 1848 Peterburis puhkenud kooleraepideemia ajal.

Sõjaajalugu
-----------

Mihhailovski-Danilevski pidas 1812. aasta isamaasõjas
keiser Aleksandrit Venemaa võidu Napoleoni üle strateegiks ja feldmarssal Mihhail Kutuzovit Akeksandri plaanide elluviijaks. Mihhailovski-Danilevski võimendas Kutuzovi rolli ja pisendas Barclay de Tolly rolli selles sõjas.

Tunnustus
---------

* 1812 –  Püha Anna IV järgu orden
* 1836 – Demidovi täisauhind (ajaloo alal)
* 1841 – valiti Keiserliku Peterburi Teaduste Akadeemia akadeemikuks

### Välisriikide autasud

* Pour le Mérite (Preisimaa Kuningriik)
* Punase Kotka I järgu orden (Preisimaa Kuningriik)

Teoseid
-------

* *Описание Отечественной войны в 1812 году* (neljas köites, 1839)

Välislingid
-----------

 Aleksandr Mihhailovski-Danilevski – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
**Jüri Süldre** (28. juuni 1946 Abja vald, Pärnumaa – 21. detsember 2020) oli eesti poksija. 

Ta õppis aastatel 1966–1968 Tartu Riikliku Ülikooli kehakultuuriteaduskonnas ning lõpetas pärast vaheaegu selle mittestatsionaarselt 1978. aastal.

Poksijana
---------

Ta sai 1965. aastal Eesti NSV juunioride meistrivõistlustel sulgkaalus (kuni 57 kg) 2. koha ja 1967. aastal Eesti NSV täiskasvanute meistrivõistlustel kergekaalus (kuni 60 kg) 3. koha. 

Ta oli 1972. aastal Tallinna meister I kergekeskkaalus (kuni 63,5 kg).

Ta sai I kergekeskkaalus (kuni 63,5 kg) veebruaris 1973 Riia (Läti NSV) lahtistel meistrivõistlustel 3. koha ja mais 1973 Vilniuse (Leedu NSV) lahtistel meistrivõistlustel samuti 3. koha.

Ta oli 1974. aastal Eesti NSV kõrgemate õppeasutuste meister I keskkaalus (kuni 71 kg).

Meeleavaldus Tartu Üliõpilaspäevadel
------------------------------------

Tema ja Eesti Põllumajanduse Akadeemia üliõpilane Rain-Mait Roomet peitsid 19. oktoobril 1968 Tartu Üliõpilaspäevadel ametlikud Nõukogude-meelsed plakatid ja lipud ära ning kandsid ametlikus rongkäigus hoopis omavalmistatud loosungeid "Jänkid, kasige Peipsi taha!" jms, samuti nõuti nendel Nõukogude vägede lahkumist Tšehhoslovakkiast.

Ta vahistati 29. novembril 1968 Tartus. Talle mõisteti 17. jaanuaril 1969 Eesti NSV kriminaalkoodeksi §195 lg 2 ja § 207 järgi kolm aastat kohustusliku töölerakendamisega tingimisi vabadusekaotust ("keemiat"). Ta vabanes karistuse kandmisest Uljanovski oblastis 1971. aastal.

Poliitiline tegevus
-------------------

Süldre osales 1995. aasta Riigikogu valimistel Eesti Rahvuslaste Keskliidu nimekirjas, kuid ei osutunud valituks.

Ta osales 2003. aasta Riigikogu valimistel Eesti Iseseisvuspartei nimekirjas, kuid ei osutunud valituks.

Tunnustus
---------

* 2008 Tšehhi Vabariigi hõbedane mälestusmedal

Viited
------

1. ↑  Robert Treufeldt. "Kalaranna fort ehk hilisem "Patarei" vangla". MTÜ Castellum. Tallinn 2019. Lk 51
2. ↑  Eesti Rahvuslaste Keskliidu kandidaatide üleriigiline nimekiri
3. ↑  Eesti Iseseisvuspartei kandidaatide üleriigiline nimekiri

Kirjandus
---------

* Tuuli Koch. "1968. aasta poliithuligaanid ootavad karistuse tühistamist". Eesti Päevaleht, 9. aprill 2001
* KesKus, 18. august 2006
* Enn Tarto. "Represseeritud rahvuslipuheiskajate lahendamata probleem". Võitleja nr 2, 2. aprill 2007. Lk 5
* Malle Elvet. "Võrumaa mees pälvis Tšehhi mälestusmedali". Lõunaleht nr 9, 28. veebruar 2008. Lk 8
* Tõnis Erilaid. "Kuidas tudengid jänkid Peipsi taha saatsid". Õhtuleht, 19. oktoober 2015
* Rein Pajur. "Poksi lugu". Tallinn 2018. Lk 461

Välislingid
-----------

* Jüri Süldre sporditulemused
* Eesti kommunismiohvrid 1940–1991
* Haud Tallinna Liiva kalmistul
**Kristjan Hansen** (aastast 1935 pseudonüüm **Enn Tani**; 27. juuni 1892 Anelema küla, Enge vald – 25. aprill 1961 Tallinn) oli eesti näitleja ja lavastaja.

Kristjan Hansen lõpetas 1905. aastal Enge vallakooli ja õppis 1905–1906 Pärnu linnakoolis, gümnaasiumihariduse omandas hiljem eratundidega.

Lavategevust alustas 1907. aastal Enge Põllumeeste Seltsis, Pärnu karskusseltsis "Valgus" ja Pärnu Eesti Kooliseltsis. Mobiliseerituna tsaariarmeesse viibis Petrogradis ja Moskvas, kus jälgis sealsete teatrite tööd ning võttis osa Moskva Kunstiteatris korraldatud lavakunstikursustest.

Aastatel 1911–1912, 1914–1915, 1926–1929, 1933–1936, 1940–1941, 1944–1946 ja 1954–1957 töötas näitlejana Endlas, 1912–1914 Vanemuises ning 1918–1926 Estonias. Aastal 1926 oli ta üks Pärnu Töölisteatri asutajatest ja 1930–1931 oli samas näitleja ja näitejuht. Mängis ka Tallinna Töölisteatri lavastustes.

Teda on iseloomustatud kui hiilgava lavalise tehnikaga, läbimõeldud ja temperamentse mänguga ning tugeva ja värvika häälega lavajõudu. Oli tuntud maailma näitekirjanduse klassikaliste teoste peaosade, eriti aga jõuliste kangelastüüpide kehastajana. Ta on teinud kaasa ka muusikalavastustes. Oli Eesti Näitlejate Liidu ja ENSV Teatriühingu liige. 

Enn Tani aitas kaasa lavakunsti arendamisele ka maal. Pidas mitmel korral kursusi Pärnu-Jaagupi Haridusseltsis, sealhulgas lavastades. Aastatel 1929–1930 ja 1933–1936 oli ta Pärnumaa Haridusliidu lavakunstiinstruktor.

Tunnustus
---------

* 1936 Eesti Näitlejate Liidu teenete kuldrinnamärk

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  Muuseuminurk. Halinga Valla Teataja, juuni 2007.
Nea Ekklesia oletatav asukoht keisripalee ala lõunamüüri lähedal
**Nea Ekklēsia** (keskaja kreeka keeles Νέα Ἐκκλησία 'Uus kirik') oli kirik, mille Bütsantsi keiser Basileios I Makedoonia dünastiast lasi Konstantinoopolis ehitada aastail 876–880. See oli esimene suur kirik, mis püstitati pealinna pärast 6. sajandil ehitatud Hagia Sophiat ja sellest loetakse Bütsantsi arhitektuuri keskmise perioodi algust. Kirikut kasutati Palaiologoste valitsusajani. Osmanite riigi ajal kasutati kirikut püssirohulaona, 1490. aastal hävis see välgulöögi tagajärjel. Kirikust pole tänaseks säilinud midagi ja teave selle kohta pärineb ajaloolistest dokumentidest ning kujutistest.

Arhitektuur
-----------

Kiriku täpsest arhitektuurilisest ilmest on vähe teada. Kirikul oli viis kuplit, millest keskne suurem nelitiskuppel tähistas Kristust, ülejäänud neli muid pühasid. Kuplite täpset paigutust ei teata, kuid enamik teadlasi on seisukohal, et ehitis sarnanes toonaste ristkuppelkirikutega, nagu Myrelaion ja Lipsi kloostrikirik. Põhiplaan arvatakse olevat enamiku järgnevalt ehitatud ristkuppelkirikute eeskujuks ja see ruumikavatis jõudis 10. sajandil ka Kiievi-Vene arhitektuuri.

Kiriku läänesissepääsu ees oli aatrium, milles seisis kaks marmorist ja porfüürist purskkaevu. Piki põhja- ja lõunafassaadi kulgesid sammastikud mänguväljakuni (Tzykanistērion), lõunaküljel olid varakamber ja käärkamber. Kirikust idas laius aed (Mesokēpion).

Nea Ekklesia ehitus oli Basileiose ehitusprogrammi tippettevõtmine ja keiser tegi rikkalikult annetusi, et kirik vääriliselt sisustada. Basileiose lapselaps Konstantinos VII kirjeldas teoses "De cerimoniis" kirikut kui pruuti, kes on ehitud kulla ja pärlitega, nimetades ära seinu kaunistava värvilise marmori, mosaiigid ja siidtekstiilid. Katuse viis kuplit särasid kuldselt ja kiriku välimus oli kaunistatud kuldselt särava messingiga, altariruum oli ehitud kulla, hõbeda, vääriskivide ja pärlitega. *Templon* oli sammastega, mis kandsid arhitraavi; sambad, amboni astmed ja altarilaud olid samuti kaunistatud hõbeda ja vääriskividega. Värvilisest marmorist *opus sectile* tehnikas laotud põrandaid katsid siidvaibad Siidonist, kirjusid põrandaplaate eraldasid mosaiigiribad stseenide ja ornamentidega.

Viited
------

1. ↑  Nea Ekklesia. - The Byzantine Legacy

Välislingid
-----------

* A. Macer-Wright. The Nea Ekklesia of Constantinople. -Project: The Nea Ekklesia of Constantinople. 2018
* Nea Ekklesia. - Byzantium 1200
* Central dome of the Nea Ekklesia. (Paul Atkins Underwoodi (1902–1968) rekonstruktsioon) - DUMBARTON OAKS. Research Library and Collection
* Video: võimalik rekonstruktsioon
**2024. aasta iluuisutamise maailmameistrivõistlused** (inglise keeles *World Figure Skating Championships 2024*, prantsuse keeles *Championnats du monde de patinage artistique 2024*) toimuvad 18.–24. märtsini 2024 Kanadas Montréalis Bell Centre areenil.

Võisteldi neljal alal: jäätants, paarissõit, naiste üksiksõit ja meeste üksiksõit.

Tiitlikaitsjad olid meeste üksiksõidus jaapanlane Shoma Uno, naiste üksiksõidus jaapanlanna Kaori Sakamoto, paarissõidus Jaapanit esindav paar Riku Miura ja Ryuichi Kihara ning jäätantsus Ameerika Ühendriike esindav paar Madison Chock ja Evan Bates.

Eestit esindasid üksiksõidus Niina Petrõkina, Nataly Langerbaur, Aleksandr Selevko ja jäätantsus Solène Mazingue ja Marko Jevgeni Gaidajenko.

Viited
------

1. ↑  "Provisional allotments of ISU Championships 2023 and 2024". *Press Release ISU.org*. 3. juuni 2021. Vaadatud 22. veebruaril 2024.
2. ↑  "ISU iluuisutamise maailmameistrivõistlused 2024 Montrealis". *Uisuliidu koduleht*. Vaadatud 19. märtsil 2024.

Iluuisutamise maailmameistrivõistlused

1896 **·**  1897 **·**  1898 **·**  1899 **·**  1900 **·**  1901 **·**  1902 **·**  1902 **·**  1903 **·**  1904 **·**  1905 **·**  1906 **·**  1907 **·**  1908 **·**  1909 **·**  1910 **·**  1911 **·**  1912 **·**  1913 **·**  1914 **·**  1922 **·**  1923 **·**  1924 **·**  1925 **·** 1926 **·**  1927 **·**  1928 **·**  1929 **·**  1930 **·**  1931 **·**  1932 **·**  1933 **·**  1934 **·**  1935 **·**  1936 **·**  1937 **·**  1938 **·**  1939 **·**  1947 **·**  1948 **·**  1949 **·**  1950 **·**  1951 **·**  1952 **·**  1953 **·**  1954 **·**  1955 **·**  1956 **·**  1957 **·**  1958 **·**  1959 **·**  1960 **·**  1961 **·**  1962 **·**  1963 **·**  1964 **·**  1965 **·**  1966 **·**  1967 **·**  1968 **·**  1969 **·**  1970 **·**  1971 **·**  1972 **·**  1973 **·**  1974 **·**  1975 **·**  1976 **·**  1977 **·**  1978 **·**  1979 **·**  1980 **·**  1981 **·**  1982 **·**  1983 **·**  1984 **·**  1985 **·**  1986 **·**  1987 **·**  1988 **·**  1989 **·**  1990 **·**  1991 **·**  1992 **·**  1993 **·**  1994 **·**  1995 **·**  1996 **·**  1997 **·**  1998 **·**  1999 **·**  2000 **·**  2001 **·**  2002 **·**  2003 **·**  2004 **·**  2005 **·**  2006 **·**  2007 **·**  2008 **·**  2009 **·**  2010 **·**  2011 **·**  2012 **·**  2013 **·**  2014 **·**  2015 **·**  2016 **·**  2017 **·**  2018 **·**  2019 **·**  ~~2020~~ **·**  2021 **·** 2022 **·** 2023 **·** 2024
|  |
| --- |
|  **Kergejõustik** |
| Riik |  | NSV Liit |
|  |
| 18. koht | 1964 | 800 m jooks(mehed) |
|  |
| 10. koht | 1966 | 800 m jooks(mehed) |

**Rein Tölp** (11. oktoober 1941 Tallinn – 16. aprill 2018 Tallinn) oli Eesti kergejõustiklane (peamiselt keskmaajooksja) ja sporditegelane.

Lõpetas 1964. aastal Tallinna Ehitus- ja Mehaanikatehnikumi ja 1978. aastal Tallinna Pedagoogilise Instituudi kehakultuuriteaduskonna.

Sportlasena
-----------

Hakkas sportima Kalevi spordikoolis, harrastas Friedel Raudsepa juhendamisel ujumist. Helga Kala juhendamisel harjutas vehklemist ja Abjas Peeter Lapi juhendamisel kergejõustikku. 1959. aastal alustas keskmaajooksutreeninguid, teda juhendas Olav Karikosk.

Ta osales NSV Liidu koondises 1964. aasta Tōkyō suveolümpiamängude kergejõustikuvõistustel. Jõudis 800 m jooksus poolfinaali, kus sai 5. koha (kokkuvõttes 18.) ega pääsenud lõppvõistlusele.

Sai 8. Euroopa meistrivõistlustel kergejõustikus 1966. aastal Budapestis poolfinaalis 5. (kokkuvõttes 10.) koha.

Tuli 1961–1971 400–1500 m distantsil ja 400 m tõkkejooksus 15 korda Eesti NSV meistriks ning oli 7 korral Eesti NSV meistreid ka teatejooksus. Parandas 1963–1968 3 korda 800 m, 4 korda 1000 m ja 2 korda 2000 m jooksus Eesti NSV rekordit. Oli 15 korral Eesti NSV rekordi püstitajaid teatejooksus.

NSV Liidu meistrivõistlustel võitis ta 1968. aastal kuld-, 1963. aastal hõbe- ning aastatel 1962 ja 1965 pronksmedali. Oli aastatel 1963 ja 1964 NSV Liidu rekordi püstitajaid 4 × 800 m teatejooksus. Osales ka autosportlasena NSV Liidu meistrivõistlustel.

Võistles Eesti NSV ja NSV Liidu koondises kokku 37 korda.

Sporditegelasena
----------------

* kuulunud Kalevi Kergejõustikuklubi eestseisusse
* 1995–1996 Eesti Jalgrattaspordiliidu asepresident

Oli 1972–1976 Tallinna Keskrajooni spordikooli direktor, 1976–1777 Dünamo õppespordivalitsuse ülem ja 1977–1981 Tallinna spordikomitee esimees (a-st 1979 ühtlasi Moskva olümpiamängude purjeregati ettevalmistamise Tallinna osakonna juhataja). 1981–1985 Tallinna Linnahalli asedirektor ning 1985–1989 Salme Kultuuripalee ja 1994–1995 Pirita velodroomi direktor.

Hiljem on olnud ka paberi hulgimüügikontserni Amerpap asepresident ja Balti regiooni direktor.

Tunnustus
---------

* 1963 NSV Liidu meistersportlane
* 1968 NSV Liidu aumeistersportlane
* 2002 Soome Lõvi Ordeni I klassi rüütel
* 2008 Kalevi auliige

Isiklikku
---------

Ta oli aastast 1971 abielus baleriini ja balletipedagoogi Tiiu Randviiruga, nende poeg on jalgrattur Urmas Tölp.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  Biograafia ESBL-is (vaadatud 1. detsember 2023)

Kirjandus
---------

* Tiit Lääne, Sulev Oll. "Keskmaajooks". Tallinn 2000. Lk 69–86
* Andrus Nilk, Kristo Reinsalu. Eesti jooksjate lood. Tallinn 2015. Lk 101–118

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Rein Tölp** |

* Biograafia ESBL-is
* Rein Tölp veebisaidil Olympedia (inglise) Muuda Vikiandmetes
* Haud Tallinna Pärnamäe kalmistul
**Ella Lüüs** (neiuna **Ella Pehme**; 15. aprill 1915 Kolpino – 17. juuni 1996 Tallinn) oli eesti graafik.

Ta sündis aastal 1915 Kolpinos pagari perekonnas. Aastal 1920 tuli ta koos vanematega Eestisse. Ta lõpetas aastal 1934 Elfriede Lenderi Eragümnaasiumi. Aastal 1941 evakueerus ta Tšeljabinski oblastisse, oli aastal 1944 Moskvas; naasis samal aastal Tallinna. Lõpetas aastal 1950 Tallinna Riikliku Tarbekunsti Instituudi graafikuna.

Ta oli aastatel 1950–1965 Üleliidulise Kaubanduspalati Eesti osakonna mittekoosseisuline kunstnik. Aastatel 1965–1968 oli ta kirjastuse "Valgus" kunstiline toimetaja, aastatel 1968–1975 oli ta ENE peatoimetuse illustratsioonide ja kartograafia teadusliku toimetuse juhataja. Ta oli aastast 1958 Eesti Kunstnike Liidu liige.

Ta on viljelnud vabagraafikat, kujundanud raamatuid, auaadresse, kaubamärke, reklaame, brošüüre ja etikette.

Isiklikku
---------

Ta oli abielus juristi ja Eesti NSV sotsiaalministri Lembit Lüüsiga, nende tütar on sisearhitekt Karin Lüüs, tütrepoeg oli kabetaja ja kabeaktivist Villem Lüüs. Tema vend oli skulptor Karl Pehme.

Kirjandus
---------

* "Eesti kunsti ja arhitektuuri biograafiline leksikon". Tallinn 1996.
**Ressi Kaera** (15. november 1923 Tallinn – 21. aprill 2016) oli ema poolt juudi rahvusest Eesti ajakirjanik ja kunstikriitik.

Ta sündis farmatseudi ja laulja perekonnas. Aastal 1941 lõpetas ta Tallinna 9. Keskkooli (endine Riiklik Inglise Kolledž). Ta oli aastatel 1941–1944 koos emaga NSV Liidu tagalas, kus ta töötas Moskva Kehakultuuri Instituudi juures. Pärast sõda töötas ta mõnda aega Eesti NSV Kehakultuuri- ja Spordikomitee inspektorina, seejärel kuni 1948. aastani Eesti NSV Riikliku Filharmoonia repertuaariala juhatajana. Aastast 1949 õppis ta Tartu Riiklikus Ülikoolis kunstiajalugu, lõpetades õpingud töö kõrvalt 1963. aastal.

Ta oli aastatel 1951–1973 ajalehe Sirp ja Vasar kunstiosakonna juhataja. Aastatel 1974–1994 oli ta ajalehe Literaturnaja Gazeta korrespondent, seejärel tegutses ta vabakutselisena.

Ta on kirjutanud näitusearvustusi (Johannes Võerahansu näitus Tallinnas (Sirp ja Vasar, 1. mai 1958)), tutvustanud Armeenia (sealhulgas Martiros Sarjani loomingut (Sirp ja Vasar, 29. mai 1964)) ja Gruusia kunsti (*Tbilisi näitusesaalides* (Sirp ja Vasar, 17. mai 1968); *Paar avastust Gruusiamaal* (Sirp ja Vasar, 18. juuni 1971)). Aastatel 1973–1978 avaldas ta intervjuusid kunstnikega (Alo Hoidre, Günther Reindorff, Avo Keerend, Richard Kaljo, Eerik Haamer, Lepo Mikko, Aino Bach, Johannes Võerahansu ja Valve Pormeister).

Viited
------

1. ↑  Õpingud Tartu Riiklikus Ülikoolis. Eesti Rahvusarhiiv, RA EAA.5311.7/64.191

Kirjandus
---------

* Hilja Jõgi. "Kaera, Ressi, kunstiajaloolane ja ajakirjanik". // Eesti kunsti ja arhitektuuri biograafiline leksikon. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Tallinn 1996. Lk 150–151
* Hendrik Alla. "Lahkus tuntud ajakirjanik ja kunstikriitik Ressi Kaera". Postimees, 25. aprill 2016
* "Ressi Kaera 15. XI 1923 – 21. IV 2016". Sirp, 29. aprill 2016. Lk 37

Välislingid
-----------

* Haud Tallinna uuel juudi kalmistul
Vjatšeslav Aleksejevitš Afanasjevi mälestustahvel Uues Anatoomikumis (2011)
Endine Afanasjevi suvila Elvas (2013)
**Vjatšeslav Aleksejevitš Afanasjev** (vene keeles Вячеслав Алексеевич Афанасьев; 27. jaanuar 1859 Livnõ – 12. juuni 1942) oli vene meditsiiniteadlane, riiginõunik.

1882 lõpetas ta Peterburi sõjameditsiiniakadeemia ja jäeti sinna teadustööle. Ta uuris patoloogilist anatoomiat ja bakterioloogiat. 1885 kaitses ta väitekirja "Anatoomilis-patoloogilised muutused kudedes mürgistuse korral Bertholet' soolaga" ja sai doktorikraadi.

1887–1890 teenis ta sõjaväearstina Kiievis ja töötas professor V. Podvõssotski laboris. 1890 komandeeriti ta aastaks välismaale end täiendama patoloogia ja bakterioloogia alal. Pärast tagasitulekut määrati ta prosektoriks algul Peterburis Nikolai sõjaväehaiglas ja pärast sõjameditsiiniakadeemias patoloogilise anatoomia kateedris. Samal aastal valiti ta sõjameditsiiniakadeemias eradotsendiks.

1894 valiti ta Tartu ülikooli üldpatoloogia ja patoloogilise anatoomia korraliseks professoriks. 1896 hakkas ta esimesena Tartu ülikoolis lugema süstemaatilist bakterioloogiakursust. 1908–1909 oli ta Venemaa Keisririigi riiginõukogu liige. 1911 sai ta arstiteaduskonna dekaaniks.

1918 evakueeriti Tartu ülikool koos õppejõududega Voroneži, kuhu loodi ülikool. Afanasjev töötas 1918–1930 Voroneži ülikooli meditsiiniteaduskonna patoloogilise anatoomia kateedri juhatajana. 7. juunil 1932 valiti ta Tartu ülikooli audoktoriks.

Tartu Ülikooli Uues Anatoomikumis on talle paigaldatud mälestustahvel.

Kirjandust
----------

* Maie Toomsalu. Vyacheslav Afanasyev, honorary doctor of the University of Tartu // Papers on Anthropology, Tartu, 2003, 12

Viited
------

1. 1 2 3  "Tartu Ülikooli audoktorid". *Tartu Ülikool*. Vaadatud 13. detsembril 2022.

Välislingid
-----------

* Biograafiline artikkel (vene keeles)
**IV Riigiduuma** (vene Государственная дума Российской империи IV созыва) oli Venemaa keisririigi neljas kokkukutsutud riigiduuma. Riigiduuma oli seadusandlik organ. Riigiduuma IV koosseis tegutses 28. novembrist (vkj 15. novembrist) 1912 kuni 19. oktoobrini (vkj 6. oktoobrini) 1917. Riigiduuma saadeti laiali pärast oktoobrirevolutsiooni. Riigiduumas oli 432 kohta.

IV Riigiduuma esimees oli Mihhail Rodzjanko.

IV Riigiduuma valimised
-----------------------

### Eestis

Eestist osutusid valituks Juhan Oras ja Jaan Raamot, kes ühinesid kadettidega ning Oskar Wilhelm Brasche ja Karl von Brevern, kes ühinesid oktobristide fraktsiooniga.

Liivimaa linnade saadik oli Viljandi linnapea Otto von Engelhardt.

Vaata ka
--------

* I Riigiduuma
* II Riigiduuma
* III Riigiduuma

Viited
------

1. ↑  Eesti ajalugu: kronoloogia. 2007. Koostanud Sulev Vahtre. Teine trükk. Kirjastus Olion. Lk 177
2. ↑  "Otto von Engelhardt surnud" (PDF). *Sakala*. 19.12.1931. Vaadatud 01.08.2018. Esimestel sõjaaastatel oli Engelhardt ka Liiwimaa linnade saadik Wene riigiduumas.
**Tõrvaahi** oli ahi, milles tõrvastest põletati tõrva.

Ajaloost
--------

Eesti aladele jõudis tõrvapõletamise oskus arvatavasti balti hõimude kaudu ja seda juba muinasajal. Tõrvapõletamine oli suur töö, mis tavaliselt võeti ette üks kord aastas – kevaditi, seda tehti enamasti männimetsarikastel aladel, põhiliselt saartel ja Kagu-Eestis. Algselt põletati tõrva maa sees aukudes, kus tõrva kadu oli suur või mätaste ja mullaga kaetud riidas. Tõrvaahjude levik Eestis sai alguse 18.–19. sajandi vahetusel, mil mõisates hakati otsima uusi sissetulekuallikaid. See näitas ka suurenenud vajadusi – enda tarbeks tõrva ajamine asendus ajapikku pool-tööstusliku tootmisega.

Tõrvaahju kasutus
-----------------

Eestis kasutatud tõrvaahjud olid suhteliselt väikesed (umbes 2 meetri kõrgused), nad olid kividest või savist pooleldi maasse ehitatud ning kahekordse silindri kujulised. Seesmine silinder (*emaahi*) täideti tõrvastega, välimine osa (*isaahi*) oli küttekoldeks. Pealt kaeti siseahi õhukindlalt savitatud kiviplaatidega, selle põrand oli savist ja kaldu väljavooluava poole. Ahju kütmise aeg ja saadava tõrva hulk sõltus nii ilmaoludest (tuul, temperatuur) kui ka tõrvapuude hulgast ja kvaliteedist. Tõrva hakkas tulema umbes 400 °C juures, kuid ahju ei tohtinud üle kütta, et tõrv kõrbema ei läheks. Ööpäeva või kahe jooksul teostatud kütmisega võis saada kuni sadakond toopi tõrva. Enamasti põletati tõrva müügiks, oma tarbeks võidi talus tõrva põletada ka vana kummulipööratud paja sees. Tõrva kasutati peamiselt paatide, laevade, köite, reejalaste ja vankrirataste tõrvamisel, samuti ehitusel ning mitmesuguste puitpindade katmisel. Lisaks tõrvale, sai ahjust ka puuhapet ehk *tõrvavett*. Sarnaselt tõrvaga, on sellelgi puitu mädaniku eest kaitsvad omadused. Tõrvaajamise jääkproduktiks oli ka süsi, mida kasutati sepikodades. Sellised tõrvaahjud olid kasutusel saartel ja Kagu-Eestis veel 20. sajandi alguses.

Vaata ka
--------

* kuivdestillatsioon
* puidutõrv
* miiliahi
* tõrvas
* tõrvapõletamine

Viited
------

1. ↑  Eesti keele seletav sõnaraamat vaadatud 02.04.2021
2. 1 2  Tõrv. Ajalugu, valmistamine ja parandamine. Muinsuskaitseamet
3. ↑  Eesti rahvakultuuri leksikon (3. trükk). 2007. Koostanud ja toimetanud Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 321

Kirjandus
---------

* Oskar Loorits. Endis-Eesti elu-olu II. Teaduslik Kirjandus, 1941.
* M. Leetmaa. Lubja- ja tõrvaahjud. – Suitsutare 2. Tallinn, 2000.

Välislingid
-----------

* Tuhka-ranna tõrvaahi
* Tõrvaahi nõuab kannatlikku meistrit. Maa Elu, 26. september 2018
Aníbal Cavaco Silva (2008)
**Aníbal António Cavaco Silva** (sündinud 15. juuli 1939 Portugalis Algarve piirkonnas Boliqueimes) on Portugali poliitik, kes oli 9. märtsist 2006 kuni 9. märtsini 2016 Portugali president. Aastatel 1985–1995 oli ta Portugali peaminister.

Elulugu
-------

Koolis ei paistnud Aníbal millegagi silma. 13-aastaselt visati ta koolist välja ja vanaisa pani ta karistuseks oma tallu tööle. Järgmisel aastal naasis ta kooli ja temast sai eeskujulik õpilane. Ta hakkas õppima Lissaboni Tehnikaülikooli majandus- ja rahandusteaduskonnas ning lõpetas 1964, saades kokkuvõttes 20-pallisüstemis hindeks 16, mis on väljapaistev saavutus.

Kohustusliku sõjaväeteenistuse läbis Silva Mosambiigis, mis oli sel ajal Portugali asumaa, sõjaväeametnikuna Mosambiigi pealinnas Maputos, mis tollal kandis nime Lourenço Marques.

1966. aastast töötas Silva ülikoolis assistendina samas teaduskonnas, mille ta lõpetanud oli. 1968 läks ta Yorki ülikooli, kus 1973 kaitses väitekirja majanduse alal ja sai doktorikraadi. Ta naasis Portugali ning sai Lissaboni Tehnikaülikoolis 1974 abiprofessoriks, 1975 Portugali Katoliiklikus Ülikoolis professoriks, 1979 Lissaboni Uues Ülikoolis erakorraliseks professoriks ja lõpuks Portugali panga osakonnajuhatajaks. Ta on avaldanud teadustöid monetaarpoliika ja rahaliidu kohta.

Poliitikasse astus ta pärast 1974 Portugalis toimunud revolutsiooni, millega taastati demokraatlikud vabadused. Ta valiti Portugali Sotsiaaldemokraatliku Partei juhiks 2. juunil 1985. Samal aastal võitis tema erakond parlamendivalimised, saades senise 75 koha asemel 88 kohta 250-kohalises parlamendis ja moodustas uue valitsuse. 1987 ja 1991 peetud parlamendivalimised olid tema ja tema erakonna jaoks täielik triumf: PSP võitis vastavalt 50,2% ja 50,4% häältest ning saavutas absoluutse enamuse parlamendis. 1993. aastal tabas Portugali majanduskriis, mistõttu Silva otsustas 1995. aasta valimistel mitte kandideerida. Ilma korraliku juhita sai erakond valimistel lüüa. See-eest kandideeris ta 1996. aastal Portugali presidendiks ja kaotas ka nendel valimistel sotsialist Jorge Sampaiole.

22. jaanuaril 2006 toimunud presidendivalimiste esimeses voorus sai Cavaco Silva 50,6% häältest, mistõttu polnud valimiste teist vooru vaja korraldada.

Tunnustus
---------

Eesti president Toomas Hendrik Ilves andis aastal 2008 Cavaco Silvale mittetunnustamispoliitika toetamise eest Maarjamaa Risti keti.

Isiklikku
---------

20. oktoobril 1963 abiellus ta Maria Alves da Silvaga, Lissaboni ülikooli lõpetanud saksa filoloogiga, kellega ta sai kaks last, Patricia ja Bruno.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Jorge Sampaio** | **Portugali president**2006–2016 | Järgnev**Marcelo Rebelo de Sousa** |
**Friedebert Tuglase nimeline Ahja Kool** on üldhariduskool Põlva vallas.

Direktorid
----------

Ahja Kooli direktoritena on töötanud: 

* Eduard Püttsepp,
* Osvald Võsu,
* Arno Kikas,
* Ülo Kõpp,
* Arvi Ootsing,
* Toomas Jõgi ja
* Katrin Jõgeva.

Ajalugu
-------

Ahja Kooli eelkäija on juba 1786. aastal tööd alustanud Kärsa kool. Esialgu oli tegemist koduõppega, regulaarne õppetöö algas 1850 aastal.

1929/30 õppeaastal hakkas õppetöö toimuma ka Ahja mõisa endises härrastemajas. Kuna kõik klassid mõisamajja ära ei mahtunud, jätkus õppetöö ka Kärsa koolimajas. Sel perioodil oli Ahjal koolijuhatajaks Eduard Püttsepp. Koolis oli 147 õpilast ja 5 õpetajat. Tollal rajati Ahja mõisaparki kõlakoda ning tegevust alustas ka kooliaed.

1945. aastal laiendati senine Ahja algkool 7-klassiliseks mittetäielikuks keskkooliks. 1948/49. õppeaastal avati ka 8. klass ning juba 1952. aastal lõpetas Ahja Keskkooli kuuest õpilasest koosnev I lend. 1950. aastal ehitati lastevanemate abiga kooli juurde internaadihoone ning kooliaeda rajati kasvhoone. Pikka aega töötasid kooliaias õdedest õpetajad Kaldmad. 1963/64. õppeaastal rajati mõisa kõrval paiknevale Ahja järvele ujula. 1965. aastal valmis mõisahoone kõrvale koolimaja juurdeehitis, mis võimaldas koolitada suurenevat hulka õpilasi. 1970. aastatel valmis pargi taga staadion ning kavandati lasketiiru väljaehitamist. Samal ajal mindi üle ka kabinetsüsteemile.

2. märtsil 1972 anti Ahja Keskkoolile Friedebert Tuglase nimi. Mõisahoones avati Tuglase memoriaaltuba. 2. märtsist kujunes hiljem välja iga-aastane kooli aupäev, kus autasustatakse Friedebert Tuglasele pühendatud maakondliku omaloomingukonkursi võitjaid.

1996. aasta aprillis hävis osa koolimaja juurdeehitisest tulekahjus, kuid taastamistööde käigus õnnestus seda märkimisväärset laiendada. Tänu sellele toimub alates 1. septembrist 1997 kogu õppetöö tänapäevases koolimajas. Kuna kooliruumide taastamisega samal ajal algasid ka mõisahoone algse väljanägemise taastamise tööd, suleti külalistele Tuglase memoriaaltuba. Esimese etapina õnnestus küll vahetada härrastemaja katus, kuid rahanappuse tõttu renoveerimine seiskus ja mõisahoone jäi tühjalt seisma.

2001. aastal lõpetas Friedebert Tuglase nimelise Ahja Keskkooli 50. lend.

9. oktoobril 2007 hävis tühjalt seisnud Ahja mõisahoone tulekahjus, kuid kiiresti alustatud renoveerimisega õnnestus katus taastada.

2012/2013. õppeaastast töötab kool põhikoolina.

Õppeaastast 2024/25 liidetakse kool Põlva Kooliga.

Viited
------

1. ↑  [2].pdf[*alaline kõdulink*]
2. ↑  Peegel, M. (2024). Paarkümmend väikekooli lõpetab tegevuse iseseisva asutusena. ERR, 2. veebruar 2024. 2. veebruar 2024,

Välislingid
-----------

* Friedebert Tuglase nimelise Ahja Kooli koduleht
**Christian Friedrich Anton von Scheurmann** (vene Фёдор Карлович Ширман; 28. september 1780 Haapsalu – 1853 ) oli Venemaa keisririigi sõjaväelane (kindralleitnant, 1835) 

Ta oli 1812. aasta Isamaasõjast osavõtja ja 6. detsembrist 1826 Tallinna 2. komandant.

24. veebruaril 1827 kanti tema suguvõsa Eestimaa rüütelkonna aadlimatriklisse (Nr.286).  

Tema noorem vend Wilhelm von Scheurmann (1790–1868) teenis samuti Vene sõjaväes, oli Muromski jalaväepolgu komandör ja kindralmajor, ning õdedest Eleonora Christina Johanna von Scheurmann (1786–1861) oli abielus Tallinna raehärra Johann Karl Girard de Soucantoniga.

Perekond
--------

Tema vanemad olid Vahakõnnu mõisaomanik leitnant Karl von Scheurmann (1752–1826) ja Augusta Dorothea von Buddenbrock (1757–1839), kes oli Seitsmeaastases sõjas hukkunud ohvitseri ja Kulina mõisniku Berend Gustav von Buddenbrocki (1718–1761) ja Kassinurme mõisast pärit vabapreili Dorothea Wilhelmine von Ungern-Sternbergi tütar.  

Friedrich von Scheurmann oli abielus Elisabeth Spafarjevaga, kes oli Tallinna sadama komandöri, Admiraliteedi kindralleitnandi Leonti Spafarjevi (1766–1847; ru) tütar.

### Sugupuu

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  **Friedrich von Scheurmann (1780–1853)**  | Karl von Scheurmann (1752–1826) | Ludwig Johann von Scheurmann (1714–1769) | Johann Scheurmann (Ohtla) ( –1741) |
| Eva Sophie Schultén |
| Anna Christine von Brümmer  (1728–1790) | Woldemar Heinrich von Brümmer (Märjamaa) ( –1740) |
| Christina Johanna von Lode  |
| Augusta Dorothea von Buddenbrock (1757–1839) | Berend Gustav von Buddenbrock  (1718–1761) | Magnus Johann von Buddenbrock (Kuie) (1692–1773) |
| Katharina Elisabeth von Taube (1695–1720) |
| Vabapreili Dorothea Wilhelmine von Ungern-Sternberg (Kassinurme) | Vabahärra Wolmar Johann von Ungern-Sternberg (Urga=Orgishof)  (1684–1748) |
| Vabapreili Eva Margaretha von Mellin  (1696–1726) |

Viited
------

1. 1 2 3  Scheurmannid "Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften, Teil 2, 3: Estland" Görlitz. 1930. lk.299
2. ↑  Carl Arvid von Klingspor: *Baltisches Wappenbuch. Wappen sämmtlicher, den Ritterschaften von Livland, Estland, Kurland und Oesel zugehöriger Adelsgeschlechter*. Stockholm 1882, info, vapp,
3. ↑  Aadlivapid Ajalooarhiivis: von Scheurmann
4. ↑   Buddenbrockid "Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften, Teil 1, 2: Livland" Görlitz. 1930. lk.992