recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Linnamööbel** on infrastruktuuri osana ühiskasutuses olevad esemed väliskeskkonnas[*viide?*]. Neil on oluline roll eriilmeliste linnaosade ühtseks sidumises. Linnamööbli hulka kuuluvad ühissõidukipeatused, ootepaviljonid, mänguväljakud, pargimööbel, liiklusmärgid, tänavavalgustus, jäätmekonteinerid, telefoniautomaadid, taksopargid, reklaamvitriinid, infovitriinid ja täisautomaatsed avalikud tualetid, foorid, trepid, postkastid ja jalgrattahoidlad.

Linnamööbli iseärasused tulenevad iseloomulikest vajadustest: ilmastikukindlusest, vandaalikindlusest, kasutajaskonna mitmekesisusest; linnamööbel peab sobituma erinevate keskkondadega ja vastama liiklusohutusnõuetele.

Ajutine linnamööbel ja installatsioonid
---------------------------------------

Ajutine linnamööbel on lähtuvalt asukoha omapärast või konkreetse üritusega seotuna ühiskondlikku ruumi projekteeritud mööbel. Ajutise iseloomuga installatsioon ei nõua nii suurt ilmastikukindlust ja vastupidavust.

Rongiooteperroonid ja -paviljonid
---------------------------------

1928. aasta suvel valmis Tallinnas Balti jaamas esimene spetsiaalne elektrirongide väljumisplatvorm. 

Tänu 2013. aastal liikvele tulnud uutele rongidele said ooteperroonid täiesti uue ilme. Varasemat 1100 mm kõrgust platvormi asendab 550 mm kõrgune, kergesti ligipääsetav ooteala. 

Ootepaviljonid on voolujoonelise disainiga, jäljendades rongiliiklusega kaasnevat kiirust. Materjalidena on kasutusel teras, akrüülklaas ja plastid. Et transporti ootavatel inimestel oleks võimalik jalga puhata, on terasest istepingid kaetud pihustatava polümeeriga. Viimane tagab sarnaselt puiduga istumisaluse soojapidavuse. Samas on polümeerkate lõhkumisele tunduvalt vastupidavam kui puit ning sobib hästi uute ootepaviljonide moodsa disainiga.

Materjalid
----------

Materjalide valik tulenevalt keskkonnakindlusest piirdub enamasti puidu, looduskivi, betooni, metalli, termotöödeldud klaasi ja eri liiki plastidega.

Graniit on looduskividest enim kasutatud materjal. See on vastupidav ja hästi modelleeritav. Harvem kasutatakse maakivi, paekivi ja dolomiiti. Looduskivile saab paljudel viisidel anda eripalgelise viimistluse – olgu see klombitud, lihvitud või eritöötluse käigus tekitatud erinevate mustritega.

Puit on soe ja kasutajasõbralik materjal. Enamikku puiduliike tuleks nende ilmastikukindluse suurendamiseks eelnevalt töödelda. Enim kasutatud on välistingimustesse sobiv tamme lülipuit. Ka dekoratiivse puidustruktuuriga lehis peab välistingimustes suhteliselt hästi vastu. Troopilistest puitudest on iroko ja tiik, mis on tihedad ja tugevad, välistingimustes vastupidavad ega võimalda seenorganismide teket.

Polüetüleen on ilmastiku- ja vandaalikindel, tugev ja vormitav plast.

Betooni kohtab Eesti linnamööblis üsna sageli. Peamiselt kasutatakse betooni pinkide konstruktsiooniosade, prügikastide ning avalike basseinide ja purskkaevude juures. Betoon muutus eriti populaarseks 1960ndatel, kui Mustamäe paneelmajade kõrvale rajati mänguväljakuid betoonist pinkide ja liivakastidega, samuti toimiti linnaväljakutel.
|  |
| --- |
|  |
| Medalikohad |
| Maailmameistrivõistlused |
| **Hõbe** | 2017 | jäähoki |

**Travis Konecny** (sündinud 5. mail 1997 Londonis Ontario provintsis) on Kanada jäähokimängija, kes mängib NHL-i klubis Philadelphia Flyers keskründajana või ääreründajana paremäärel.

Aastatel 2013–2016 mängis ta Ontario Hockey League'i (OHL) klubides Ottawa 67's ja Sarnia Sting. Hooajal 2013–14 lõi ta OHL-is uustulnukatest enim väravaid (26) ja kogus enim punkte (70) ning ta pälvis sel hooajal liiga parimale uustulnukale antava Emms Family Award'i.

2015. aastal valiti ta NHL-i *draft* '​is Flyersi poolt 24. valikuna. NHL-is debüteeris ta 14. oktoobril 2016. Esimese värava lõi ta liigas sama aasta 25. oktoobril mängus Buffalo Sabresi vastu. Oma debüüthooajal lõi ta kokku 11 väravat ja andis 17 väravasöötu. 2019. aasta septembris sõlmis ta Flyersiga uue, kuue aasta pikkuse lepingu.

2020. aastal osales Konecny NHL-i tähtede mängul.

2017. aasta maailmameistrivõistlustel võitis ta Kanada jäähokikoondise koosseisus hõbemedali.

Viited
------

1. ↑  "Travis Konecny, Flyers agree to new 6-year contract". nbcsports.com. 16.9.2019. Vaadatud 11.8.2020

Välislingid
-----------

* Travis Konecny NHL.com lehel
* Travis Konecny hockeydb.com lehel
**Leif Selim Segerstam** (sündinud 2. märtsil 1944 Vaasas) on Soome dirigent ja helilooja.

Leif Segerstam õppis Sibeliuse Akadeemias klaveri- ja viiulimängu ning orkestrijuhtimist. Aastal 1962 võitis ta Maj Lindi nimelise pianistide konkursi. Aastal 1964 lõpetas ta New Yorgi Juilliardi kooli orkestrijuhtimise alal.

Aastatel 1970–1972 oli ta Stockholmi Kuningliku Ooperi peadirigent, 1973–1974 Soome Rahvusooperi direktor, 1975–1982 Viini raadio sümfooniaorkestri peadirigent, 1977–1987 Soome raadio sümfooniaorkestri peadirigent, 1983–1989 Rheinland-Pfalzi filharmoonia peadirigent, aastast 1988 Taani raadio sümfooniaorkestri peadirigent. Sügisest 1995 kuni 2001. aastani oli ta uuesti Stockholmi kuningliku ooperi peadirigent, 1995–2007 Helsingi linnaorkestri peadirigent, sügisest 2007 emeriitpeadirigent.

Alates 1997. aastast on Leif Segerstam Sibeliuse akadeemias orkestrijuhtimise professor, tema õpilane on olnud ka Mikk Murdvee.

Leif Segerstam on loonud 330 sümfooniat.

Aastal 1992 pälvis ta Pro Finlandia teenetemärgi ja 1998. aastal sai ta Põhjamaade Nõukogu muusikaauhinna.

Välislingid
-----------

* Finnish Music Information Centre
* Leif Segerstam profile at Ondine Records
* Composer / Conductor Leif Segerstam
**Keemiline indikaator** on spetsiifiliste omadustega aine (või ainete segu), mis teeb nähtavaks uuritava süsteemi teatud keemilise omaduse või selle muutuse. Valdavalt kasutatakse indikaatoreid keemilises analüüsis tiitrimise lõpp-punkti (ekvivalentpunkti) määramiseks lahuse värvuse muutuse järgi. Tuntuimad keemilised indikaatorid on happesusindikaatorid.

Indikaatoreid kasutatakse tiitrimisel järgmiselt. Uuritavale lahusele lisatakse mõni tilk indikaatori lahust ja seejärel aeglaselt tilgutatakse büretist teadaoleva kontsentratsiooniga reaktiivi (titrandi) lahust. Lahuse värvus muutub ekvivalentpunkti piirkonnas järsult ja tiitrimine katkestatakse. Nii saab määrata tiitritava aine (analüüdi) täielikuks reageerimiseks vajaliku (stöhhiomeetriline) titrandi koguse ja arvutada analüüdi kontsentratsiooni.

Indikaatorite tüübid:

* happe-aluse indikaatorid (ehk aluselis-happelised indikaatorid; näiteks fenoolftaleiin, metüüloranž) reageerivad lahuse happelisuse või aluselisuse muutumisele, s.t. muudavad värvust sõltuvalt pH-st. pH piirkonda, kus toimub indikaatori värvuse muutus, nimetatakse *indikaatori pöördealaks;*
* redoksindikaatoreid kasutatakse oksüdatsiooni-taandamise süsteemides, need näitavad süsteemi redokspotentsiaali;
* adsorptsioonindikaatorid adsorbeeruvad tiitrimisel tekkinud sademel ja muudavad selle värvust; näiteks tärklis;
* kompleksomeetrilised indikaatorid on orgaanilised värvained, mis moodustavad määratava aine katioonidega kompleksühendeid, mille värvus erineb indikaatorite omast; näiteks etüleendiamiintetraetaanhape (EDTA).

Vaata ka
--------

* Tiitrimine
* Ekvivalentpunkt
* Happesusindikaator
Tre Cime di Lavaredo vaadeTre Cime di Lavaredo vaade
Tre Cime tippude vaade Lavaredo kuru suunastTre Cime tippude vaade Lavaredo kuru suunast
**Tre Cime di Lavaredo** (saksa keeles **Drei Zinnen**, tõlkes 'kolm tippu') on mägi Alpides Itaalia Dolomiitides. Selle moodustavad kolm järsku, üksteisest eraldatud, peaaegu vertikaalsete seintega kaljut. Oma iseloomuliku ilusa kuju tõttu on Tre Cime Dolomiitide üks tuntumaid tippe. Kaljud koosnevad kohalikust roosakast kihilisest dolomiidist ning on madala päikesevalguse ajal ise samuti sooja, kergelt kollakasroosa tooniga.

Mägi asub samanimelises Itaalia rahvuspargis (itaalia keeles Parco Naturale Tre Cime, saksa keeles Naturpark Drei Zinnen). 

Tippude nimed ja kõrgused on: 

* Cima Piccola / Kleine Zinne ('väike tipp'), 2857 meetrit
* Cima Grande / Große Zinne ('suur tipp'), 2999 meetrit
* Cima Ovest / Westliche Zinne ('läänetipp'), 2973 meetrit

Ajalooliselt ja kultuuriliselt eraldavad Tre Cime ja teised ümberkaudsed mäed saksakeelset Lõuna-Tirooli piirkonda itaaliakeelsest Bellunost. Kuni 1919. aastani kulges siit läbi ka Itaalia – Austria-Ungari piir. Seetõttu on kohanimed tihti antud kahes keeles. 

Esimese maailmasõja ajal jooksis Dolomiitidest läbi Itaalia ja Austria-Ungari vahelise nn "Valge sõja" rinne. Tre Cime piirkonnas võideldi aktiivselt 1915.–1917. aastatel. Sõjapidamine rohkem kui 2000 meetri kõrgusel oli logistiliselt väga keeruline; selle jaoks rajati mägedesse tunneleid, kaevikuid, redeleid ja hulgaliselt köisteesid (kaabeltõstukeid). Tre Cime läheduses on need rajatised või nende jäljed endiselt näha.

Mäe ümber teeb ringi suhteliselt kerge ja väga populaarne matkarada, mille algus on Rifugio Auronzo juures olevas autoparklas (kõrgus 2320 meetrit). Lisaks on läheduses mitu mägimaja ning palju nendeni viivaid radu. Päris tippudesse jõudmine nõuab tehnilist kaljuronimist.
**Lars Valerian Ahlfors** (18. aprill 1907 Helsingis – 11. oktoober 1996 USA-s Pittsburghis) oli Soome päritolu matemaatik, kes alates 1946. aastast elas USA-s.

Ahlforsi isa Axel Ahlfors oli Helsingi Tehnikaülikooli tehnikaprofessor, ema Sievä Helander suri sünnitusel. Ahlforsid olid soomerootslased ja sellepärast õppis Lars esmalt rootsikeelses erakoolis.

Ta õppis 1924–28 Helsingi Ülikoolis, kus tema õppejõudude seas olid Ernst Leonard Lindelöf ja Rolf Nevanlinna. 1930 sai ta Helsingi Ülikoolist doktorikraadi. Seejärel viibis ta muu hulgas Zürichis ja Pariisis. 1933–36 töötas ta Helsingi ülikoolis abiprofessorina. Kui algas Talvesõda, siis Ahlforsi ei mobiliseeritud, sest ta oli sõjaväeteenistuseks kõlbmatu.

1933 abiellus Ahlfors austerlase Erna Lehnertiga, kes oli koos oma vanematega kolinud algul Rootsi ja siis Soome. Abielust sündis 3 tütart.

Ta oli 1938–44 Helsingi Ülikooli professor, 1945–46 Zürichi ülikooli professor ja 1946–77 Harvardi ülikooli professor. 

Ahlfors avaldas väljapaistvaid töid kompleksmuutuja funktsioonide teooria alal. Ta uuris Riemanni pindu, analüütilisi funktsioone, kvaasikonformseid kujutusi, jätkates oma õpetaja Rolf Nevanlinna tööd. 

Aastal 1936 toimunud rahvusvahelisel matemaatikute kongressil Oslos sai ta ühena esimestest Fieldsi medali. 1981 sai ta Wolfi preemia. Ükski teine soomlane pole kumbagi neist auhindadest pälvinud.
**Trebišov** (ungari keeles *Tőketerebes*, saksa keeles *Trebischau*) on linn Slovakkias Košice maakonnas, Trebišovi ringkonna halduskeskus.

Linna läbib Užhorod–Košice raudteeliin.

Geograafiline asend
-------------------

Trebišov asub riigi idaosas, Ungari piirist 15 km ja Ukraina piirist 33 km kaugusel, Košicest ligikaudu 35 km idakagus.

Ajalugu
-------

Asulat on esmamainitud 1254. aastal. Linnaõigused sai Trebišov 1439. aastal.

Rahvastik
---------

Slovakkia 2021. aasta rahvaloenduse andmetel oli Trebišovi elanikest slovakke 76,83, mustlasi 8,42%, ukrainlasi 0,95%, tšehhe 0,28%, ukrainlasi 0,21% ja russiine 0,17%. Rahvus oli teadmata 12,74%-l elanikest.

Sõpruslinnad
------------

* Tšehhi Hodonín, Tšehhi
* Poola Jasło, Poola

Viited
------

1. ↑  Sčítanie obyvateľov, domov a bytov 2021 na Slovensku
2. ↑  Trebišov Slovakia Travel. Vaadatud 15. aprillil 2023
3. ↑  Structure of population by ethnicity in the municipality Trebišov at 1. 1. 2021 Sčítanie obyvateľov, domov a bytov 2021. Vaadatud 15. aprillil 2023
Map

Stiene endine jaamahoone
**Stiene raudteejaam** oli raudteejaam Tallinna–Pärnu–Riia raudteel Limbaži piirkonnas ja Skulte vallas. Jaam asus Riia raudteejaamast 66,1 km kaugusel.

Peatus rajati aastal 1934 Stiene mõisa elanike tarbeks. Kahekorruseline jaamahoone valmis aastal 1938, selle projekteeris arhitekt T. Dumpis. Tänapäeval on hoonekasutusel elumajana. Aastal 1991 pikendati elektriraudtee Skulte peatuseni ja see muudeti raudteejaamaks. Algselt kavandatud liini pikendamine Stiene jaamani jäi ära ja jaamast sai peatus Limbažisse sõitvate rongide jaoks. Viimane rong peatus seal aastal 1999. Aastatel 2005–2006 võeti Läti poolelt metallivaraste rüüstatud raudtee kuni Skulteni üles. Peatuse likvideerimisel kuulusid sealsete ehitiste hulka jaamahoone, kaks ooteplatvormi, lindla, käimla ja kaev.

Viited
------

1. ↑  Железнодорожные станции СССР. Справочник. — М.: Транспорт, 1981
2. ↑
3. ↑

Välislingid
-----------

* Infot jaama kohta; fotod (*vene keeles*)
* Jaam vanal kaardil

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Eelnev peatus** | **Endine raudteepeatus**  | **Järgnev peatus** |
|  Ziediņi |  **Stiene** | Inte  |
***Indigofera suffruticosa*** ehk ***añil*** on liblikõieliste sugukonda indigopõõsa perekonda kuuluv õistaim, mis kasvab subtroopilises ja troopilises Ameerikas ja mida on kasutatud sinise värvaine indigo saamiseks.

Kirjeldus
---------

Añil on igihaljas püsik, kujult püstiste okstega põõsas, mis kasvab umbes ühe kuni poolteise meetri kõrguseks. Juurepoolne tüvi on puitunud, varred võivad olla nii puitunud kui ka rohtsed. Lehed on paaritusulgjad. Seob mullast lämmastikku. Kasvab poolvarjus või varjuta kuivadel jäätmaadel, teeservadel ja kesapõldudel.

Taime looduslik kasvuala ulatub Ameerika Ühendriikide lõunaosast üle Kariibi regiooni, Mehhiko ja Kesk-Ameerika Argentina põhjaosani.

Kasutamine
----------

Taime kasutatakse Kesk-Ameerika rahvameditsiinis. Lehtedest saadavat värvivedelikku määritakse mesilase- või muude putukate pistetest tekkinud valu ja paistetuse leevendamiseks. Juurekeedist kasutatakse kõhuvalu vastu. Lehti kasutatakse palaviku korral ja koos *Philodendron chinense* koorega skrofuloosi puhul. Taimemahla kasutatakse kõhulahtisuse ravimiseks.

Kesk-Ameerika vanades kultuurides kasutati *añil* '​ist saadavat indigot valge savimineraali palügorskiidiga segatuna erksinise kuni rohekassinise värvipigmendi maiade sinise saamiseks, mida kasutati seinamaalidel ja keraamika ning skulptuuride polükroomias.

Enne kohvipuu introdutseerimist oli taimest saadav indigo Kesk-Ameerika tähtsaim ekspordiartikkel. Tänapäeval kasvatatakse taime värvi saamiseks üksnes El Salvadori põhjaosas.

Pildid
------

* PõõsasPõõsas
* Kasvukoht teeservasKasvukoht teeservas
* Õied ja lehedÕied ja lehed
* Õisik kaunadegaÕisik kaunadega
* Lehed ja kaunadLehed ja kaunad
* Illustratsioon ravimtaimeraamatus 1897Illustratsioon ravimtaimeraamatus 1897

Viited
------

1. ↑  Indigofera suffruticosa - Mill. - Plants for a Future
2. ↑  Indigofera suffruticosa - Mill. - Plants for a Future
3. ↑  The first direct evidence of pre-columbian sources of palygorskite for Maya Blue. - Journal of Archaeological Science. Volume 39, Issue 7, July 2012, pp. 2252-2260
4. ↑  Indigofera suffruticosa. - Useful Tropical Plants
**Trehaloos-6,6'-dimükolaat** (*cord factor*; lüh TDM) on mitmete mükobakterite perekonda liigitatud bakteriliikide, nagu näiteks nakatamisvõimelised tuberkuloosi mükobakterid, rakukestas paiknev ja eritatav glükolipiid. 

Peremeesorganismides kaitseb molekul bakteriosakesi makrofaagide poolt "ära söömise" eest. 

Lipiide sisaldavatel rakupindadel toimub aktiveerumine ja trehaloos-6,6'-dimükolaat (*cord factor*) muutub antigeenseks ning tõsiselt  toksiliseks. 

Primaarsele tuberkuloosile iseloomulike tuberkuloosikollete (granuloomide) sees formeeruvad kaseoossed granuloomid TDM-i ja lipiidide interaktsioonide toimel. 

Infektsioossed tuberkuloosi mükobakterid eritavad kasvades märkimisväärsetes kogustes TDMi.

Viited
------

1. ↑  Hunter RL, Olsen MR, Jagannath C, Actor JK. Multiple roles of cord factor in the pathogenesis of primary, secondary, and cavitary tuberculosis, including a revised description of the pathology of secondary disease. Ann Clin Lab Sci. 2006 Autumn;36(4):371-86. veebiversioon (vaadatud 3.06.2015)(*inglise keeles*)

Kirjandus
---------

* Robert L. Hunter, Margaret Olsen, Chinnaswamy Jagannath, ja Jeffrey K. Actor, Trehalose 6,6′-Dimycolate and Lipid in the Pathogenesis of Caseating Granulomas of Tuberculosis in Mice, Am J Pathol. aprill 2006; 168(4): 1249–1261. doi: 10.2353/ajpath.2006.050848, PMCID: PMC1606544
**Parovėja** on küla Leedus Biržai rajoonis, Parovėja valla halduskeskus. 

Külas on postkontor, kultuurimaja ja raamatukogu. Parovėja all asub dolomiidilade, mille aastal 1931 avastas geoloog Mykolas Skvereckis. Küla asub Rovėja jõe ääres ja on selle järgi ka nime saanud.

Küla on esimest korda mainitud aastal 1520. Aastal 1526 andis Aleksandras Tarnovskis sealse mõisa Radziwillidele, millest sai üks selle suguvõsa esimestest maavaldustest. Aastast 1528 on teada, et külas elasid 24 pärisorja, 6 mõisateenijat ja 100 talumeest.

Aastal 1613 rajasid Radziwillid küla juurde suure loomakasvatuskompleksi, kus kasvatatud loomade liha turustati Biržais. Aastal 1817 ehitati sinna kabel. Aastal 1906 põletasid ülestõusnud talumehed sealse mõisa hooned maha.

Leedu koreograaf Tamara Kalibataitė nimetas küla järgi enda kirja pandud rahvatantsu „Parovėjos suktinė". Ka on küla järgi saanud nime Pirgu lademe Paroveja kihistu. Sealne puurauk on siluri Apaščia kihistu stratotüüp. Lisaks on see ordoviitsiumi Biržai kihistu ja Geidžiūnai kihistiku, Gulbinai kihistiku, Smilgiai kihistiku, Raubonysi kihistiku ning Likėnai kihistiku stratotüüp.

Viited
------

1. ↑  2011 m. surašymas. Lietuvos statistikos departamento, vaadatud 22.04.2017.
2. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 12. märts 2016. Vaadatud 22. aprillil 2017.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
3. ↑  Emilis Jokūbas Trečiokas. Biržų kalendorius.
4. ↑  Kultūros naujienos Netekome choreografės Tamaros Kalibataitės 2010 rugsėjo mėn. 02 d. 16:18:41
5. ↑   Stratigraafia terminoloogia]
6. ↑  LIETUVOS SILŪRO, ORDOVIKO, KAMBRO, EDIAKARO SISTEMŲ STRATIGRAFINĖ KLASIFIKACIJA, 2015, lk. 14
7. ↑  LIETUVOS SILŪRO, ORDOVIKO, KAMBRO, EDIAKARO SISTEMŲ STRATIGRAFINĖ KLASIFIKACIJA, 2015, lk. 22-23

Välislingid
-----------

* Küla portaalis vietoves.Lt
**Vene SFNV Rahvusasjade Rahvakomissariaadi Eesti osakond** oli 1918. aastal Nõukogude Venemaal moodustatud Venemaal asuvate eestlaste tegevuse koordineerimise ja Eesti kohta teabe kogumise asutus.

Rahvusasjade Rahvakomissariaadi Eesti osakond organiseeris andmete kogumist Nõukogudemaale evakueerunud eestlaste asupaiga ja arvu kohta, levitas nende hulgas nõukogude kirjandust, korraldas vabatahtlikke vastuvõttu Punaarmee eesti väeosadesse, lähetas kohtadele agitaatoreid, et selgitada eesti talupoegadele nõukogude võimu olemust ja muid aktuaalseid küsimusi.

Eesti osakond tegeles ka teabekogumisega Eesti olukorra kohta Saksa vägede poolt okupeeritud territooriumitel ning selle edastamisega Vene SFNV Välisasjade Rahvakomissariaati ja Vene SFNV Rahvusasjade Rahvakomissariaati.

Vene SFNV Rahvusasjade Rahvakomissariaadi Eesti osakonna juhataja/Eesti asjade komissar Hans Pöögelmann

  

Vene SFNV Rahvusasjade Rahvakomissariaadi Eesti osakonna juhataja/Eesti asjade komissar (*комиссар по эстонским делам Народного комиссариата по делам национальностей РСФСР*) oli Hans Pöögelmann.

Vaata ka
--------

* Põhja Oblasti Kommuunide Liidu Petrogradi Rahvusasjade Komissariaat
* VK(b)P Eesti Osakondade Keskkomitee
* Vene SFNV Rahvusasjade Rahvakomissariaat (Дённингхаус "В тени «Большого Брата»: Западные национальные меньшинства в СССР (1917-1938 гг.)")

Viited
------

1. ↑  Revolutsioon, kodusõda ja välisriikide interventsioon Eestis (1917–1920). Eestimaa KP Keskkomitee Partei Ajaloo Instituut. NLKP Keskkomitee Marksismi-Leninismi Instituudi filiaal. Eesti NSV TA Ajaloo Instituut. Kirjastus "Eesti Raamat", Tallinn 1982, teine köide, lk 112
Leigo järvemuusika festival (2007)
Leigo järvemuusika festival (2010)
**Leigo järvemuusika festival** toimub Otepää läheduses asuvas Leigo turismitalus (Lutike küla, Otepää vald, Valga maakond) regulaarselt alates 1998. aastast.

Festival toob igal aastal Leigo tallu hulgaliselt klassikalise ja folkmuusika huvilisi. 

Leigo järvemuusika festivalil on aegade jooksul üles astunud teiste hulgas Nils Petter Molvaer, Läti Rahvuslik Sümfooniaorkester, segakoor Latvija, Tallinna Kammerorkester, Vanemuise sümfooniaorkester, Eesti Riiklik Sümfooniaorkester, Miroslav Roussine, Pariisi noored virtuoosid, Peter van Dijk, David Timm, Serge Schoonbroodt, Pihkva Filharmoonia Sümfooniaorkester, Eesti Filharmoonia Kammerkoor, Üle-Eestiline Noorte Sümfooniaorkester, Neeme Järvi, Kristjan Järvi, Paavo Järvi, No-Big-Silence ja Pelageja.

Leigo järvemuusika festivali peakorraldaja on Leigo turismitalu omanik Tõnu Tamm. Festivali korraldavas toimkonnas on läbi aegade osalenud teiste hulgas Yoko Alender, Jüri Leiten, Andres Uibo ja Jaan Sööt.

Festivalist valminud dokumentaalfilmid
--------------------------------------

* "Üks päev" A. Sööt, Kanal2.
* "Leigo järved" A. Sööt, Exitfilm.
* "Järvenrakentaja" E. Määttanen, Yleisradio.
* Kimmo Pohjoneni kontserdist Arvo Iho film.
* Pelageja kontserdist ja No-Big-Silence kontserdist E. Määttaneni film.

Vaata ka
--------

* Leigo Järveteater

Välislingid
-----------

* Leigo järvemuusika festivali koduleht
* Leigo järvemuusika festivalist veebientsüklopeedias Estonica
**Vene Vabatahtlike Korpus** (**VVK**; vene keeles Русский добровольческий корпус, РДК, *Russki dobroboltšeski korpus*, RDK) on vene rahvuslik paramilitaarne üksus, mis tegutseb Ukrainas. VVK moodustati augustis 2022, Venemaa sissetungi ajal Ukrainasse, et võidelda Vladimir Putini režiimiga. Nii üksuse rajajat Deniss Nikitinit kui VVK-d on peetud paremäärmuslikuks ja neonatsistlikuks. Nikitini väitel on VVK võitlejad Venemaalt pärast sissetungi Ukrainasse välja rännanud venelased, keda ühendab Putini-vastasus. Vene Vabatahtlike Korpus nimetab end Ukraina relvajõudude osaks, kuid Ukraina võimude väitel tegutseb grupeering iseseisvalt.

Rühmitus võttis vastutuse 2023. aasta märtsis Venemaa Brjanski oblastis kahe tsiviilisiku surmaga lõppenud rünnaku eest, milles Venemaa võimud süüdistasid hoopis mõnda Ukraina grupeeringut. Ukraina valitsus lükkas väited rünnakus osalemise kohta tagasi ning nimetas rünnakut kas libaoperatsiooniks või Venemaa-siseste partisanide tegevuseks. Mais 2023 osales Vene Vabatahtlike Korpus väidetavalt koos Leegioniga Venemaa Vabadus rünnakus Venemaa Belgorodi oblastile.

Vaata ka
--------

* Anarhokommunistide Võitlusorganisatsioon
* Russitš
* Vene Keiserlik Liikumine

Viited
------

1. ↑  "Founder of Russian Volunteer Corps: attack on Bryansk region coordinated with Ukrainian authorities". *Novaya Gazeta*. The attack on the Bryansk region of Russia, which killed two civilians and injured two, was agreed upon with Ukrainian authorities, neo-Nazi Denis Kapustin [...] The neo-Nazi movement Russian Volunteer Corps, a unit of Russian military volunteers fighting for Ukraine, claimed the responsibility for the attack.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Vene Vabatahtlike Korpus** |
**Paroveja kihistu** (inglise *Paroveja Formation*) on ordoviitsiumi ladestu Pirgu lademe kihistu. Seda hakkas esimesena eristama Petras Lapinskas aastal 1968. Kihistu on nime saanud Parovėja küla järgi.

Kihistu stratotüüp on Paroveja 9 puurauk, kus kihistu esineb 775.6..795.9 meetril. Likenai 396 puurauk on aastast 1999 Paroveja kihistu neostratotüüp, kus kihistik esineb 797.4..817 meetril.

Eestis kihistu kivimeid üldiselt ei esine, kuid neid on siiski eristatud ühes Valga lähistelt võetud puuraugus. Leedus eristatakse kihistut maa loodeosas, kus selle suurim paksus on 25 meetrit.

Enamasti lasub kihistu Jelgava kihistul, kohati ka Jonstorpi kihistul. Vahel arvatakse Smilgiai, Gulbinai ja Geidžiūnai kihistikke sellesse kihistusse kuuluvaks. Paroveja kihistu koosneb kolmest kihist. Keskmise kihi moodustab rohekashall või punakas mergel, milles esineb savika lubjakivi läätsesid. Ülemised ja alumised kihid koosnevad valdavalt hallist või pruunikashallist sõlmjast lubjakivist, mis sisaldab palju tumehalli püriiti.

Viited
------

1. ↑  Paroveja kihistu Eesti geokogude infosüsteemis (vaadatud 04.08.2019)
2. ↑  Stratigraafia terminoloogia
3. ↑  Linda Hints, Asta Oraspõld, Jaak Nõlvak. *The Pirgu Regional Stage (Upper Ordovician) in the East baltic: lithostratigraphy, biozonation and correlation,* Proceedings of the Estonian Academy of Sciences, Geology, 2005

Välislingid
-----------

* Paroveja kihistu Eesti geokogude infosüsteemis
Venekeelsete inimeste osakaal Eesti rahvastikus piirkonniti (2000. a andmete põhjal)
**Vene keel** on Eestis ametliku staatuseta, kuid laialdaselt kasutusel olev keel. 2019. aasta arvestuslikel andmetel oli see ligi 381 600 inimese emakeeleks.

2011. aasta rahvaloenduse esialgsete andmete järgi on vene keel 29,6% Eesti Vabariigi elanike emakeel. Enamik vene keele emakeelena kõnelejaid elab Ida-Virumaal ja Tallinnas (2017. aasta andmetel rääkis vene keelt emakeelena 45,4% tallinlastest). Peipsi-äärsetel aladel elavad ka vene vanausuliste kogukonnad (Mustvee, Kallaste, Piirissaar). Vene keele oskus on hea või väga hea ka eestlaste vanemate põlvkondade seas, noorte eestlaste vene keele oskus on aga vähenemas. Eurobaromeetri 2006. aasta andmetel oskas 66% mitte-vene emakeelega Eesti elanikest vene keelt vähemalt suhtlustasandil. Eurobaromeetri 2012. aasta uuringu kohaselt valdas vene keelt vähemalt suhtlustasandil 56% mitte-vene emakeelega Eesti elanikest.

Vaatamata ametliku staatuse puudumisele kasutatakse vene keelt väga laialdaselt kaubandus- ja teenindussfääris, reklaamis, meedias, alg-, põhi- ja osaliselt ka gümnaasiumihariduse andmisel. Ka paljude riigiasutuste kodulehtedel on olemas venekeelsed versioonid. Samas puuduvad näiteks seaduste ametlikud venekeelsed tõlked.

1920. aastal vastu võetud Eesti Vabariigi esimene põhiseadus andis vene rahvusest Eesti kodanikele õiguse "*pöörata riiklikkudesse keskasutustesse kirjalikult oma keeli*".

Vaata ka
--------

* Venekeelne elanikkond Eestis
* Eesti venelased
* Venestamine
* Keelekümblus
* Eesti venekeelne meedia

Viited
------

1. ↑
2. ↑  LOENDATUD PÜSIELANIKUD EMAKEELE JA SOO JÄRGI, 31. DETSEMBER 2011
3. ↑  "Tallinn arvudes 2017" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 5. september 2017. Vaadatud 5. septembril 2017.
4. ↑  Молодые эстонцы плохо владеют русским
5. ↑  Europeans and their Languages
6. ↑  Europeans and their languages European Commission. Eurobarometer
7. ↑  Tingimusel, et eestikeelne tekst esitatakse esikohal ja see ei ole suuruselt väiksem kui võõrkeelne tõlge (keeleseaduse § 16 lg 2 ja § 18)
8. ↑  Eesti Vabariigi 1920. aasta Põhiseadus
**Toborna pettäi** (ka **Toborna pettai**) on kaitsealune mänd ja pühapuu Võrumaal Noodaskülas Rõuge kihelkonnas.

Toborna pettäi kasvab Kütioru idanõlval niinimetatud Tobornamäel ja on kaldunud Võru-Loosi maantee kohale.

Puu on aja jooksul kaotanud suuri oksi ja ladvatüve, millest on jäänud puule nähtavad jäljed. Puu võra on ümbruse mõjul tugevasti muutunud. Kui puu kasvab lagedal põllumaastikul, sirutus võra vihmavarjunataoliselt maantee kohale, kuid lähiümbruse võsastumise tõttu kuivasid äärmised oksad ja keskel hakkasid need püramiidselt valguse poole tõusma. Haljendama on jäänud vaid üks alumine oks, puu vanim osa meenutab kändu ümbermõõduga 2,8 meetrit.

Puu vanus on teaduslikult määratlemata.

Rahvapärimuse järgi on mänd suurema püha puudesalu viimane puu, kuhu on ohvreid toodud. Samuti on muistendipärimuses peetud puud Vastseliina lossi kulla peidupaigaks, mille venelaste eest taganev Rootsi sõjavägi oli puu alla peitunud. Kulda tulevat pärimuse järgi otsida tuleb seitsme sõdurisineli kauguselt, suunast, kuhu teatud täiskuu-keskööl langeb puu vari.

Viited
------

1. 1 2 3  Toborna pedäjä infotahvel Noodaskülas.

Välislingid
-----------

* Toborna pettäi keskkonnaportaalis
Parmu pea
**Parmlased** (*Tabanidae*) on sugukond kärbselisi, kus on peaaegu 3000 eri liiki üle kogu maailma. Eestist on leitud rohkem kui 30 liiki parme.

Kehaehitus
----------

Parmud on keskmise suurusega või suured (kehapikkus 7–26 millimeetrit). Väliselt meenutavad nad suurepealisi jässaka kehaga kärbseid. Iseloomulikud on suured eredavärvilised silmad.

Eluviis
-------

Parmud tegutsevad ainult päeval. Nad on aktiivsed maikuu lõpust kuni septembri keskpaigani. Eriti rohkesti on neid juuni teisel ja juuli esimesel poolel.

Parmude sigarisarnase kujuga vastsed elavad vees, enamasti põhjamutta kaevunult. Mõne liigi vastsed võivad ka veepinnal ujuda. Suurema osa liikide vastsed toituvad väiksematest organismidest, vaid kibunate vastsed on täiesti taimtoidulised. Nukkumiseks ronivad täiskasvanud vastsed kuivale, mõnikord lähevad nad veekogust üsna kaugele. Elutsükli pikkus on 1 kuni 3 aastat.

Parmude ohtlikkus
-----------------

Paljude parmuliikide emased on tuntud agressiivsete vereimejatena, kelle pisted on väga valusad ja nad võivad rünnata kõikvõimalikke loomi roomajatest imetajateni. Ka inimest rünnatakse väga sageli. Kõige suuremad parmuliigid, näiteks veiseparm (*Tabanus bovis*), inimesi ei ründa. Isased parmud toituvad ainuüksi taimemahladest. Parmude sülg on küllalt mürgine, massilise esinemise korral võivad nad ohvrit tugevasti kurnata. Kuna parmud võivad verd imeda ka mõne päeva vanustelt korjustelt, võib juhtuda, et nad kannavad edasi igasuguseid haigusi.

Lisaks tavalistele parmudele (*Tabanus*) kuuluvad siia sugukonda veel ka kibunad (*Chrysops*), kes on kirjude tiibade ja ereroheliste silmadega väga valusalt hammustavad putukad, ning sõgelased (*Chrysozona*), kes on väikesed hallikirjude tiibadega väga tavalised parmud, keda rahvasuus ka tohmuseks, pimeloomaks või lätlasteks kutsutakse.

* 
* Tabanus bromius*Tabanus bromius*
* Tabanus bromius*Tabanus bromius*
* Tabanus bromius*Tabanus bromius*
* 
* Kibun*Kibun*

Viited
------

1. ↑  Paavo, Kristjan (13.07.2021). "Miks kuumaga parmud ründavad?". *ERR Novaator*. Vaadatud 14.07.2021.

Kirjandus
---------

* Remm, Hans 1953. *Eesti NSV parmlased (Tabanidae). Juhend vaatlusteks, kogumiseks ja määramiseks*. (Abiks loodusevaatlejale 13.) Tartu.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Parm** |

* "Miks kuumaga parmud ründavad?" ERR Novaator, 13. juuli 2021
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel on perekonnanimest. Parmas on ka viljavihkude kogum.* |

---

**Parmas** on perekonnanimi.

2021. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Parmas 39 mehel ja 50 naisel. Perekonnanimede levikult on Parmas meeste puhul 2935. ja naiste puhul 2349. kohal.

Perekonnanime Parmas kandja Eestis on keskmiselt 49 aasta vanune (mediaanvanus on ka 49). Kõige levinum on perekonnanimi Parmas vanuserühmas 85+, kus neid on 10 000 elaniku kohta 1,75.

2021. aasta seisuga on perekonnanime esinemissagedus Eestis kõige suurem Valga, Rapla, Harju ja Pärnumaal.

19. sajandi algul pandi perekonnanimi Parmas Eestis üksnes Saaremaal Mustjala kihelkonnas Mustjala vallas.

1930. aastate nimede muutmise kampaania käigus vahetati Eestis järgmised perekonnanimed Parmaks: Bürger, Matsiselts, Nikker, Nokkur, Paarmann, Paermann, Pahlberg, Parmason, Pernman, Petermann, Peterson, Petrisen, Pralits.

Samas ükski Parmas oma perekonnanime ei muutnud.

Nime kandjaid
-------------

* Andres Parmas, eesti jurist (1977–)
* Anna Parmas, eesti filmilavastaja ja stsenarist Venemaal (1970–)
* Dagmar Parmas, soome laulja ja näitleja (1886–1940)
* Heino Parmas, eesti arhitektuuriteadlane (1930–)
* Helmut Parmas, eesti metsateadlane (1907–1995)
* Jaak Parmas, eesti tennisist (1938–)
* Martin Parmas, eesti võistlustantsija (1984–)
* Tiiu Parmas, eesti tennisist (1943–2011)

Viited
------

1. 1 2 3  Statistikaamet. Nimede statistika. Päring andmebaasist: Parmas.
2. ↑  Rahvusarhiiv. Onomastika andmebaas. Nimede panemine. Päring andmebaasist (algne nimekuju): Parmas.
3. ↑  Rahvusarhiiv. Onomastika andmebaas. Nimede eestistamine. Päring andmebaasist (uus nimekuju): Parmas.
4. ↑  Rahvusarhiiv. Onomastika andmebaas. Nimede eestistamine. Päring andmebaasist (vana nimekuju): Parmas.
Indigirka valgla
Indigirka jõgikond
**Indigirka** (vene *Индигирка*, jakuudi *Индигир*) on jõgi Venemaal Jakuutias.

Indigirka saab alguse 900 m kõrgusel Oimjakoni kiltmaalt, voolab läbi Tšerski mäestiku, möödub läänest Moma ahelikust ja suubub Ida-Siberi merre Kolõma lahte. 

Indigirka hüdrograaf
Indigirka pikkus on 1726 km, laius kuni 20 km, valgla 360 000 km², vooluhulk suudmes 1850 m³/s. Jõgi on laevatatav kuni Moma jõe suudmeni, aga oktoobrist kuni mai-juunini on ta jääs.

Indigirka moodustab suudmes suure delta. Sada kilomeetrit enne merd hargneb jõgi kaheks: vasakpoolseks Venemaa suudmeharuks (nimi tuleb sellest, et see on kõige lähemal Venemaa Euroopa-osale) ja parempoolseks Keskmiseks haruks. Allavoolu eraldub viimasest paremale Kolõma haru (nimi tuleb sellest, et jääb Kolõma jõe poole). Suudme läheduses tuleb harusid veelgi juurde. Kokku on deltas 7 madalat saart, mis on 2–12 km pikad ja 1–4 km laiad.

Vasakpoolse jõeharu järgi on saanud nime selle kaldal olev Russkoje Ustje küla, mis on tuntud omapärase kultuuri poolest. Seal on vene kolonistid juba üle saja aasta elanud. 

Indigirka jõgikonnas asub Oimjakon, kus on mõõdetud kõige madalam temperatuur põhjapoolkeral.

1892–1894 uuris piirkonda parun Eduard von Toll, kes geoloogiliste uurimistööde käigus läbis Indigirka basseinis 1 aasta ja 2 päeva pikkuse ekspeditsiooni käigus 25 tuhat km, sellest 4200 km mööda jõgesid.

Indigirka basseinis on avastatud kulda.

Suuremad parempoolsed lisajõed on Nera, Moma, Badjarihha ning vasakpoolsed lisajõed Elgi, Selennjahh, Ujandina, Allaihha ja Bjorjoljohh.

Indigirka ääres asuvad Ust-Nera, Honuu, Belaja Gora ja Tšokurdahh.
Kaart
Lagedi–Kostivere tee Saha kabeli läheduses.
**Lagedi–Kostivere tee** (registrinumbriga 11302) on kõrvalmaantee Rae ja Jõelähtme vallas. Tee pikkus on 9,6 km.

Tee saab alguse Lagedi–Aruküla–Peningi tee teisel kilomeetril Lagedi aleviku ja Kopli küla piirilt (Rae vallas) ning lõpeb Aruküla–Kostivere tee üheksandal kilomeeril Vandjala külas (Jõelähtme vallas).

Tee kulgeb läbi Kopli, Saha, Maardu ja Vandjala küla ning Lagedi ja Loo aleviku.

Tee ei ületa ühtegi silda, küll aga 12 truupi. Teele jääb 3 bussipeatust: Lohu, Saha ja Maardu mõis.

Teega ristub teisel kilomeetril Nehatu–Loo–Lagedi tee ja seitsmendal kilomeetril Maardu mõisa tee.

Tee alguses teekatte kohta andmed puuduvad, alates Maardu mõisa teest on tee põlevkivituhkbetoonkattega. Tee on klassita. Liiklussagedus on kuni Nehatu–Loo–Lagedi teeni 1000–3000 autot ööpäevas, edasi kuni 4,5 kilomeetrini 200–500 autot ööpäevas, edasi kuni Maardu mõisa teeni 500–1000 autot ööpäevas ning kuni tee lõpuni 1000–3000 autot ööpäevas. Kiiruspiirangud on enne Nehatu–Loo–Lagedi teed (50 ja 70 km/h). Teevalgustuse kohta andmed puuduvad.
Meeskond pärast 2006. aasta meistritiitlit vastu võtmas president George W. Bushi õnnitlusi
Lucas Oil Stadium
**Indianapolis Colts** on Ameerika Ühendriikide Ameerika jalgpalli liigas NFL osalev meeskond. Tema kodulinn on Indianapolis ja kodustaadion Lucas Oil Stadium.

Meeskond mängib konverentsi AFC Lõunadivisjonis koos Houston Texansi, Jacksonville Jaguarsi ja Tennessee Titansiga. 

Aastal 1953 asutatud spordiklubi kandis alguses nime **Baltimore Colts**. Alates 1984. aastast tegutseb ta praeguse nime all. Meeskonna värvid on sinine ja valge. Coltsi logo kujutab sinist hobuserauda.

Oma divisjoni meistriks on Colts tulnud aastatel 1968, 1970, 1975, 1976, 1977, 1987, 1999, 2003, 2004, 2005, 2006, 2007, 2009 ja 2010. Väljalangemismängudeni on meeskond jõudnud 24 hooajal. Oma konverentsi meistri tiitli on Colts võitnud aastatel 1958, 1959, 1964, 1968, 1970, 2006 ja 2009. Liiga meistriks on meeskond jõudnud viis korda: aastatel 1958, 1959, 1968, 1970 ja 2006.

Indianapolis Coltsi mängujuht (*quarterback*) on Andrew Luck. Aastatel 1998–2011 oli mängujuht Peyton Manning. Meeskonna tuntumate mängijate seas on ka lööja (*kicker*) Adam Vinatieri. Varasemate tähtede hulgas on teiste seas ründaja (*running back*) Joseph Addai (2006–2011). 

7. veebruaril 2010 peetud XLIV Super Bowlis oli Indianapolis Colts vastamisi New Orleans Saintsiga ning kaotas 17:31.

2010. aasta hooajal võitis Colts oma divisjoni ja pääses väljalangemismängudele. Ta kaotas esimeses ringis New York Jetsile.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Indianapolis Colts** |

* Koduleht
Lago Maggiore Arona kohal
**Lago Maggiore** [l'aago madž'oore] (itaalia keeles 'suurem järv') on järv Põhja-Itaalias ja Šveitsis. Järve pindala on ligikaudu 213 km², suurim sügavus 372 m ja maht 37 km³. Järv asub 193 meetri kõrgusel üle merepinna ja tema valgala on 6600 km². Järve idakallas asub Piemontes ja läänekallas Lombardias. Järve kaldal asub Šveitsi kõige madalam punkt.

Lago Maggiore on Itaalia kolmest suurest alpijärvest kõige läänepoolsem ja jääb suuruselt alla vaid Garda järvele. Järve toidavad veega Maggia, Ticino, Toce, Tresa jõgi ja mõned väiksemad jõed. Toce jõgi voolab välja Orta järvest ja Trsa jõgi Lugano järvest. Lago Maggiorest välja voolab Ticino jõgi, mis suubub Posse. Keskmiselt vahetub vesi järves 4 aastaga.

Maggiore järv on piklik, 66 km pikk ja 10 km lai. Ta ulatub Šveitsi Alpidesse. Järves on hulgaliselt saari.

Järve kaldad muudab kauniks muuhulgas tema taimestik: seal kasvavad sidrunipuud, palmid, oleandrid, kameeliad, asalead ning raudürt (ladina keeles *verbena*), mille järgi sai ta oma roomaaegse nime **Lacus Verbanus**.

Lago Maggiorel valitseb vahemereline kliima, mis on pehme nii suvel kui talvel. Kliima sobib haruldaste ja eksootiliste taimede kasvatamiseks. Järve saartele ja kaldale on rajatud hulk aedu.

Kõige külastatavam on järve läänekallas, kustkaudu pääseb paremini järve keskel asuvate nn Borromeo paradiisisaarteni, mis on nime saanud järve patrooni kardinal Carlo Borromeo järgi. 

Läänekaldal asuvad Arona, Verbania, Cannobio ja Locamo linn, idakaldal Laverno ja Luino linn.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Lago Maggiore** |

* Lago Maggiore turismiinfo (*inglise, saksa, itaalia ja prantsuse keeles*)
**Tobajuss Mängla** (ingl *Samwise Gamgee*) on J. R. R. Tolkieni kolmikteose "Sõrmuste Isand" kääbikust tegelane. Ta on üks neljast Sõrmuse Vennaskonda kuuluvast kääbikust.

Taust
-----

Juss on Hamfast Mängla ja Bell Goodchildi noorim poeg. Jussil on veel kolm õde, Daisy, May ja Marigold, ning kaks vanemat venda, Hamson ja Halfred.

Perekond Mängla on aastakümneid olnud Bilbo Paunaste üleaaedsed. Vana Ham Mängla ehk Vanatoi on olnud oma 40 aastat Bilbo aednik. Kui Ham vanemaks jäi, usaldas ta aednikutöö Bilbo juures oma noorimale pojale Jussile.

Iseloom
-------

Juss on oma peremehele ustav - seda nii vana peremehe Bilbo suhtes, kui ka noore peremehe Frodo Paunaste suhtes. Ta on valmis oma noore peremehega minema või maailma otsa, ilma et ta kaebleks. Samuti on ta vapper. Tema kiindumus ja truudus Frodole viib nad mõlemad läbi raskuste ja ohtude kuni ülesande lõpuni. Samuti aitab tugevasti kaasa Jussi positiivne meel ja tahtmatus anda alla ka siis, kui olukord tundub lootusetu. See omadus mitte üksnes ei aita neil täita oma ülesannet, vaid see omadus aitab neil jääda ellu.

Juss on ka õpihimuline, oma vanemalt vennalt Hamsonilt õppis Juss ära üht-teist köiepunumisest, vana Bilbo aga õpetas Jussi lugema ja kirjutama. Jussile meeldivad vana Bilbo jutustused tema seiklustest ja tema suurimaks unistuseks on ise ühel päeval kohata haldjaid. 

Samas on Juss kahtlustav kõige uue suhtes, olgu selleks siis ebatavalised kombed nagu paadisõit või siis võõrad inimesed. Tema usaldust on väga raske võita. Jussil on ka terav kuulmine ja nägemine. Ta on väga tähelepanelik, märgates nii mõndagi, mis teistel kahe silma vahele jäänud. Samuti ei lase ta hetkekski oma peremeest silmist ning hoolitseb tema eest igati.
**Mihkel Mardna** (sündinud 28. oktoobril 1966) on eesti spordiarst.

Haridus
-------

Mihkel Mardna õppis aastatel 1972–1984 Tallinna 21. Keskkoolis. Aastatel 1984–1992 õppis ta Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonnas ravi erialal; 1992–1994 oli internatuuris, 1994–1999 residentuuris üldkirurgia ja traumatoloogia-ortopeedia erialal. Erialaselt on ta end täiendanud USA-s, Lätis, Austrias, Prantsusmaal, Austraalias, Leedus, Soomes, Šveitsis, Uus-Meremaal.

Töökohad
--------

Mihkel Mardna on olnud Spordimeditsiini Sihtasutuse juhataja, Põhja-Eesti Regionaalhaigla valvetraumatoloog, AS Ortopeedia Arstid ortopeed, Kristina Šmiguni tiimi arst. Aastatel 1997–2003 juhtis ta Eesti Antidopingu Keskust.

Mihkel Mardna on ravinud paljusid tippsportlasi; nende hulgas on Mart Poom, Erki Nool, Kristina Šmigun, Andrus Värnik, Aleksander Tammert, Gerd Kanter, Jüri Jaanson.

Sportlikud saavutused
---------------------

* Sõudmine: paarisaerulisel neljapaadil 2 Eesti meistrivõistluste hõbemedalit, ühesel 5. koht. 2003. aasta Emajõe regatil koos Priit Tasase ja Rainer Nõlvakuga vabaklassi võit ja rajarekord.
* Triatlon: 2005. aasta Eesti meistrivõistlustel poolpikas triatlonis 9. koht, oma vanuseklassis 2. koht.
* Ergomeetrisõudmine: 2003. aastal Alfa sõudeergomeetrite võistlustel Masters-klassi võit.
* Suusatamine: Tartu Maratonil 68. koht.

Välislingid
-----------

* Biograafia ESBL-is
Ratko Mladić Sarajevo lennujaamas 1993. aastal.
Ratko Mladić Endise Jugolsaavia Rahvusvahelise Kriminaaltribunali istungil 2007. aastal.
**Ratko Mladić** (serbia Ратко Младић; sündinud 12. märtsil 1942) on endine Serbia sõjaväelane. Ta oli pikka aega rahvusvaheliselt tagaotsitav süüdistatuna sõjakuritegudes. Mladić tabati 26. mail 2011 Serbia põhjaosas Vojvodinas, kus ta ennast väidetavalt Milorad Komadići nime all varjas.

Mladići isa oli rahvusradikaal, kes hukkus Teise maailmasõja päevil, poja teisel sünnipäeval, rünnakus horvaatide külale (Ante Pavelići kodukülale).

Mladić teenis Jugoslaavia Rahvaarmee tankivägedes. Nimetati Bosnia Serblaste Vabariigi armee peastaabi ülemaks 1992. aastal. Juhtis Bosnia sõja päevil Sarajevo piiramist (1992–1995) ja eri piirkondade etnilist puhastamist Bosnia muslimitest. Oli ägedalt vastu Bosnia konflikti rahumeelsele lahendamisele ja väga populaarne Bosnia serblaste seas.

Mladićit peetakse vastutavaks 1995. aastal aset leidnud Srebrenica massimõrva eest. Srebrenica oli ÜRO "turvaala", kus serblased tapsid umbes 8300 muslimit.

Vabastati ametist 1996. aasta novembris.

Mladići ihukaitseülema sõnul elas mees 2002. aastani Belgradis ja liikus võimude kaitse all vabalt ringi.

Mladić oli aastaid rahvusvaheliselt tagaotsitav. Ameerika Ühendriigid ja Serbia panid tema tabamiseni viivate vihjete eest välja rahalised autasud (vastavalt 5 miljonit dollarit ja miljon eurot).

Mladić vahistati 2011. aasta 26. mail ja anti 31. mail Endise Jugoslaavia Rahvusvahelisele Kriminaaltribunalile välja.

Rahvusvaheline tribunal esitas Mladićile süüdistuse Srebrenica muslimite ja mitmete teiste Bosnia piirkondade mitteserblastest elanike kallal toime pandud genotsiidis ning 1992. kuni 1995. aastani toime pandud mõrvades, deporteerimises, tagakiusamises ja terroriseerimises. 

22. novembril 2017 mõisteti Mladić süüdi genotsiidis, sõja- ja inimsusvastastes kuritegudes (kokku kümnes süüdistuses) aastatel 1992–1995 kestnud Bosnia sõja ajal ja määras talle eluaegse vanglakaristuse.

Mladić on abielus, tal sündis poeg ja tütar. Tütar suri 1994. aastal tema isale kuulunud püstolist tulistatud lasu tagajärjel. Tema surma peetakse enesetapuks.

Viited
------

1. ↑  Serbias vahistati sõjaroimades kahtlustatav Ratko Mladić Postimees, 26.05.2011
2. ↑  Mladic’s security was in Topcider, Blic Online, 10.06.2009.
3. ↑  Ratko Mladić convicted of war crimes and genocide at UN tribunal *www.theguardian.com*

Välislingid
-----------

* Mladići koduvideo: sõjakurjategija veedab pere keskel aega, EPOL 12. juuni 2009
**Pehme koeratubakas** (*Crepis mollis*) on korvõieliste sugukonda koeratubaka perekonda kuuluv mitmeaastane rohttaim.

Ta on Eestis arvatud II kaitsekategooriasse (2014).

Levila
------

Pehme koeratubakas on tavaline Kesk-Euroopas, Prantsusmaalt Poolani. Leedu keskosas on liik küllaltki sage ning Lätis on üksikuid leiukohti lääneosas. Lätis ja Eestis kuulub pehme koeratubakas punase raamatu ohualdiste kategooriasse. Eestis on ta jõudnud oma levila põhja- ja kirdepiirile. Eestis on see liik 2004. aastast arvatud esimesse kaitsekategooriasse.

Eestis on pehmel koeratubakal läbi aegade olnud vaid üks suhteliselt kitsas leiukohtade piirkond: teda leidub Tartu ümbruse niisketel lamminiitudel ja võsastikes. Teated leidude kohta mujalt Eestist on väga vanad ja herbaarselt tõendamata.

Kirjeldus
---------

Looduses hakkab pehme koeratubakas üsna hästi silma õitsemise ajal, juuni keskpaigast juuli keskpaigani, mil liitõisikud ulatuvad muust rohustust välja. Taimed on siis ligikaudu 40–90 cm kõrgused, aga varre ülaosa on vähe lehistunud ning kuivab võrdlemisi kiiresti pärast viljumist.

Viited
------

1. 1 2 3 4  Eesti Loodus, Pehme koeratubakas, 2008
2. ↑  2007. Eesti taimede määraja. Teine trükk. Toim. Leht, M. Tartu: EMÜ, Eesti Loodusfoto, lk 304.

Välislingid
-----------

* Pehme koeratubakas andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes

* Ott Luuk, Eestis ohustatud taimeliigi pehme koeratubaka levik, ökoloogia ja kaitse

 Pehme koeratubakas – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
**Rasvõli** ehk **naturaalõli** on taimset või loomset päritolu õli.

Kirjandus
---------

* "Selgitamisel rasvõli tootmisvõimalused kodumaal." Uus Eesti, nr. 71, 14. märts 1940

Mootoriõli
Õlid ja määrded

Aparaadiõli | Avioõli | Baasõli | Destillaatõli | Diestrid |
Diisliõli | Elektroreoloogiline vedelik | EM-määre | Emulsioon | Fluoritud õli | Grafiitmääre | Hüdroõli | Hüpoidõli | Immutusõli | Isolatsiooniõli | Jääkõli | Kaabliõli | Karastusõli | Kastoorõli | Kellaõli | Kolloidne grafiit | Kompaundõli | Kompressoriõli | Kondensaatoriõli | Kondiõli | Konserveerimismääre | Konstaliin | Külmutiõli | Kütteõli | Ligroiin | Lihvõli | Linaõli | Loputusõli | Magnetvedelik | Manusteta õli | Masinaõli | Metallitöötlusõli | Mineraalõli | Mittelenduv õli | Molübdeensulfiid | Mootoriõli | Määrdeõli |Naatriummääre | Oliiviõli | Parafiin | Petrolaatum | Petrooleum | Polüglükoolõli | Põlevkiviõli | Rafineeritud õli | Rapsiõli | Rasketööõli | Rasv | Rasvõli | SHC-õli | Silikoonõli | Silindriõli | Solaarõli | Solidool | Spindliõli |Sööbekindelõli | Sünteetiline määre | Sünteetiline õli | Taimeõli | Talveõli | Tavott | Teljeõli | Tihendusmääre | Trafoõli | Transmissiooniõli | Trossimääre | Tseresiin | Turbiiniõli | Tööstusõli | Vaakumõli | Valgeõli | Tehniline vaseliin | Vaseliinõli | Värtnaõli | Õmblusmasinaõli | Üldmasinaõli |
**Margaret Annemarie Battavio** ehk **Little Peggy March** (sündinud 8. märtsil 1948 Lansdale'is Pennsylvanias) on popmuusikat esitav ameerika laulja. Tema esinejanimi "Little Peggy March" tuli produtsentidelt Hugo Perettilt ja Luigi Creatorelt, nad andsid selle talle, kuna ta oli nendega esimese loo lindistamise ajal ainult 13-aastane ja 147 cm pikk; laul, mille ta lindistas, oli "Little Me"; ning tema sünnipäev on märtsis.

Teda teatakse eelkõige löökloo "I Will Follow Him" järgi, mis ilmus 1963. aastal ja jäljendas Petula Clarki prantsuskeelset lugu "Chariot", jõudes Billboard Hot 100 edetabelis esikohale 24. aprillil 1963, kui ta oli kõigest 15-aastane. Ta on endiselt kõige noorim naisartist, kes on tulnud Billboardi edetabelis esikohale. Kuid varsti tulid ka probleemid - kuna ta oli alaealine, siis nn. Coogani seaduse tõttu ei saanud tema vanemad tema raha eest vastutada, see langes tema mänedžer Russell Smithile. Täisealiseks saades avastas ta aga, et Smith oli kogu tema raha ära raisanud ja alles oli vaid 500 dollarit. 1966. aastal lõpetas ta keskkooli.

Peale "I Will Follow Him" Marchil enam USAs edu ei olnud, suuresti alanud Briti invasiooni ja biitlimaania tõttu, tema parimaks tulemuseks jäi "Hello Heartache, Goodbye Love", mis pidi leppima kõigest 26. kohaga. Kuigi ta täht kodus oli hääbunud, siis Euroopas jätkus tema edu ka 1970. aastatel. 1965. aastal võitis ta Baden-Badenis toimunud Lääne-Saksamaa šlaagrivõistluse lauluga "Mit 17 hat man noch Träume", mis tuli Saksamaa edetabelis teiseks. Ka tema teised saksakeelsed laulud olid edukad, ning 1969. aastal kolis ta Münchenisse. Ta proovis ka Saksamaad esindada Eurovisioonil, aastatel 1969 ja 1975, kuid mõlemal korral jäi teiseks.

19. mail 1968 abiellus March oma teise mänedžeri, Arnold "Arnie" Harrisega, 22. jaanuaril 1974 sündis nende tütar Sande Ann. Harris suri 25. märtsil 2013.

1979. aastal proovis March ka diskomuusikasse tulla albumiga "Electrifying", mis aga ei olnud edukas. 1981. aastal ei uuendanud Saksa plaadifirmad enam tema lepinguid ning ta kolis USAsse tagasi. Siiski esineb ta endiselt tihti Saksamaal. 

"If You Loved Me" singli reklaamkuulutus aastast 1968

Välislingid
-----------

* Peggy March – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis