recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Clementinenthali suvemõis** oli 19. sajandi I poolel baltisaksasest kaupmehe ja töösturi Arnold Georg Eggersi rajatud suvemõis Narva maantee ja Kuristiku tänava ristmiku piirkonnas. Suvemõisa peahoone asub tänapäeva Joa tänava ääres. Suvemõis nimetati Eggersi abikaasa Clementine järgi Clementinenthaliks. 

Hoone Joa tänav 2/1, endine Clementinenthali suvemõisa härrastemaja

Georg Eggersi lubjaahju varemed
1840. aastal valmis ka mõisa kõrvalhoone ja härrastemaja. 1840 valmis mõisa valduses moodne Georg Eggersi Klauseri tüüpi lubjapõletusahi, mille varemed (Narva maantee 126) on tunnistatud ehitismälestiseks, mis töötas turbaküttega. G. Eggers sai Tallinna linnalt 30-aastasele rendile ka Sõjamäe (Ülemiste) rabasse Peterburi maantee lähistele rajatud turbakarjääri. Uuslinna sõjaväelinnaku lammutamise järel põletati hoonete paekivid lubjaks Georg Eggersi rajatud lubjaahjudes. Tegemist oli toonase Tallinna ühe kõige tuntuma lubjapõletustöökojaga. Hiljem on ahju peale kujundatud vaateplatvorm.

1880 liideti suvemõisaga valdustega seni eritingimuste alusel kasutada olnud Hundikuristiku piirkond, mille ehteks olev Hundikuristiku joastik piirab ka Clementinenthali suvemõisa aeda. 19. sajandi lõpus jagunes Clementinenthal mitmeks väikseks suvemõisaks või suvituskrundiks.

Viited
------

1. ↑  Georg Eggersi lubjaahju varemed, 19. saj. algus) kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 26.12.2020)

Välislingid
-----------

* Kadrioru suvemõis
Tetrarhid. 1204. aastal Bütsantsist röövitud porfüürskulptuur
**Tetrarhia** on riigikorraldus, kus võim kuulub neljale isikule. Tavaliselt märgitakse selle sõnaga Rooma keisririigis Diocletianuse asutatud ja aastail 293–313 kehtinud korraldust, kus kumbagi Rooma keisririigi osa (Ida ja Läänt) valitses ülemkeiser (augustus) ja temale alluv alamkeiser (*caesar*), keda on nimetatud ka abikeisriks.

Tetrarhia kujunemine
--------------------

Tetrarhia valitsusalad
Tetrarhia kujunes välja, kui keiser Diocletianus nimetas väejuht Maximianuse 285. aastal oma kaasvalitsejaks (*augustus*). 293. aastal nimetas ta Galeriuse ja Constantius I Chloruse abikeisriteks (*caesar*). Keisrite ja abikeisrite vahelisi sidemeid tugevdati ka abieludega. Galerius abiellus Diocletianuse tütre Galeria Valeriaga.

Valitsemine
-----------

Impeerium jäi ametlikult ühtseks ning õigusakte anti välja iga nelja keisri nimel. Tegelikult kehtestas kogu impeeriumis kehtivaid edikte Diocletianus.

Viited
------

1. ↑  Goldsworthy, Adrian. How Rome Fell: Death of a Superpower. New Haven, London, 2009. Lk. 161.
**Kivijugapuulised** (*Podocarpaceae*) on okaspuude klassi okaspuulaadsete seltsi kuuluv sugukond.

Sugukonda kuulub 18 või 19 perekonda ning 170–200 liiki igihaljaid puid ja põõsaid. Kõige liigirohkemas perekonnas kivijugapuu on 107 liiki. Ka vaigupuu perekonnas on palju liike.

Kivijugapuulised on levinud lõunapoolkera niisketes metsades. Enamik puid kasvab Austraalias, Tasmaanias, Uus-Meremaal ja Uus-Kaledoonias. Mõned liigid kasvavad Lõuna-Ameerikas (peamiselt Andides) ning see toetab hüpoteesi, et kivijugapuulised tekkisid Gondvana mandril enne selle lagunemist Lõuna-Ameerikaks, Antarktikaks ja Austraaliaks. Vaigupuid kasvab Indoneesias. Mitme perekonna levila ulatub Indohiinasse ja Filipiinidele. Kivijugapuid kasvab Lõuna-Hiinas, Lõuna-Jaapanis ja Mehhikos. Saharast lõuna poole jäävas Aafrikas kohtab kaht perekonda: kivijugapuid ja jalgjugapuid. Nagipuud kasvavad Lõuna-Hiinas ja Lõuna-Indias.

Uus-Kaledoonias kasvab ainus parasiitne kivijugapuu nugijugapuu, mis parasiteerib kivijugapuudel ja perekonnal *Falcatifolium*.

Kivijugapuuliste lehed on väga erinevad. Need võivad olla väga suured elliptilised paljude paralleelsete leheroodudega, aga võivad olla ka tillukesed, 1–2 mm pikkused ja soomusjad, mis üksteist katusekivide kombel katavad. On okkalaadseidki lehti. Lehed paiknevad tavaliselt vahelduvalt, aga mõnikord ka vastanduvalt.

Stroobilid on tavaliselt ühesoolised. Tavaliselt paiknevad isased stroobilid ehk käbid lehe- või oksakaenlas või oksa või tüve pinnal, aga harva on nad koondunud viljapea- või vihmavarjusarnaselt pika jala või varre otsa. Mõnel liigil kasvavad käbi katvad soomused alusel omavahel kokku ning kui seemned valmivad, siis hakkavad soomused paisuma ning moodustavad mahlaka ja lihaka eredalt punaseks või siniseks värvunud vilja. Emased stroobilid on väga mitmekesised.

Kivijugapuuliste seemned on marja või pähkli moodi, kerajad või pöördellipsoidsed, tavaliselt väikesed, 2–5 mm pikad, aga mõnikord küllalt suured, kuni 3,5 cm pikad. Selles on harilikult kaks idulehte.

Perekonnad
----------

* *Acmopyle*
* *Afrocarpus* (jalgjugapuu)
* *Dacrycarpus* (pisarviljak)
* *Dacrydium* (vaigupuu ehk dakrüüdium)
* *Falcatifolium*
* *Halocarpus* (kraekäbi)
* *Lagarostrobos* (rimupuu)
* *Lepidothamnus* (soomuspõõsas)
* *Manoao*
* *Microcachrys* (vaarikjugapuu)
* *Microstrobos*
* *Nageia* (nagipuu)
* *Parasitaxus* (nugijugapuu)
* *Phyllocladus* (sellerjugapuu)
* *Podocarpus* (kivijugapuu)
* *Prumnopitys*
* *Retrophyllum*
* *Saxegothaea* (saksegotea)
* *Sundacarpus*

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Kivijugapuulised** |
Novovolski sild üle Volga jõe Tveris (foto 2008)
Novovolski sild (foto 2010)
**Novovolžski sild**, ka **Uus sild**, ka **Betoonsild**, (vene Нововолжский мост, Новый мост, Бетонный мост), on autosild üle Volga jõe Tveris Tveri oblastis. 

Aastatel 1953–1956 ehitati Kalininisse viieavaline sild. Tarinduselt mitmeavaline kaarsild. Sillaprojekti autor on Leningradi projekteerimisinstituudi Lentransmostprojekti insener A. Volovik. Sild avati liikluseks 1956. aasta novembris.

Silla omapära on see, et kasutati ära 1930. aastatel Leitnant Schmidti silla rekonstrueerimisel väljavahetatud malmist kaarkandurid. Üle saja aasta vanused insener Stanisław Kierbedźi projekteeritud malmkaared toodi Leningradist Kalininisse. 

Silla üldpikkus koos pealesõitudega on 485 m ja laius 19,6 m. Igasse avasse monteeriti 9 malmkaart (kokku viis kaarava). Äärmised, kaldale jäävad avaehitised, on tehtud raudbetoonist.

1994. aastal sild rekonstrueeriti.

Vaata ka
--------

* Starovolžski sild

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Novovolžski sild** |
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib Harju-Madise kihelkonna vallast; Kirbla kihelkonna valla kohta vaata artiklit Kloostri vald (Kirbla kihelkond)* |

---

**Padise vald** (ka **Kloostri vald**; saksa keeles *Padis* (*Kloster*)) oli vald Harjumaal Harju-Madise kihelkonnas. Vallamaja asus tänapäeva Padise küla territooriumil.

Eesti haldusjaotus 1925. aastal
1866. aasta vallaseadusega muutus Padise kloostri mõisavald mõisast sõltumatuks haldusüksuseks.

1891. aastal liideti Padise vallaga Vasalemma, Leetse-Pallaste, Ämari ja Põllküla vald. 1893. aastal liideti veel endiste Risti ja Hatu mõisa maad, mis eraldati Nõva vallast, ning Laoküla ümbrus.

1935. aastal oli Kloostri vald pindalalt riigi suurim ja rahvaarvult Harjumaal teisel kohal.

1938. aastal nimetati Kloostri vald ümber Padise vallaks.

1939. aasta valdade reformiga läks valla maa-ala uue Padise valla koosseisu, välja arvatud Margareta Saub maatüki, Põllküla asundustalude nr. A-30 ja Vanaasema nr. A-31, põhja pool Tallinna-Keila raudteed asuvate Põllküla asunduse heinamaade, Klooga aedlinna osa, valla lahusosa – Valgeristi mets nr. 61 talu – ja heinamaatükkide nr. 40, A-18 ja A-30 maa-alad.

Viited
------

1. ↑  Maa-ameti kaardirakendused
2. ↑  "Vallavanem" Maa Hääl : maarahva ajaleht, nr. 98, 23. august 1935

Välislingid
-----------

* Kloostri vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib okultsest õpetusest; kirjandusvoolu kohta vaata artiklit Hermetism (kirjandus)* |

---

**Hermetism** on "Corpus Hermeticumi" järgi ajaloo kogum kreeka ja idamaise päritoluga usulisi, müstilisi, maagilisi ja natuurfilosoofilisi õpetusi, mis tekkisid hellenismi ajal ja olid mõjukad hilisantiigis.

"Hermetica" või "Corpus Hermeticumi" nime all on tuntud 2. ja 3. sajandist pärinev kogumik. Seda 18 traktaadist koosnevat kogumikku peeti antiikajal Hermes Trismegistose (= kolm korda suur Hermes = väga suur Hermes), see tähendab Egiptuse tarkusejumala Thotiga samastatud kreeka jumala Hermese ilmutuseks. Traktaatides sisalduvat salaõpetust nimetatakse hermetismiks ning sellel on palju kokkupuutepunkte antiikse gnoosisega.

Neid õpetusi vahendas niinimetatud hermeetiline kirjandus. Säilinud kreekakeelsed teosed moodustuvad "Corpus hermeticumi" ("Hermes Trismegistos"). Hermetismis sulandus (peamiselt gnotitsismi, platonismi ja uusplatonismi järgivalt) müsteeriumiusundite ning mütoloogiliste, maagiliste, astroloogiliste, alkeemiliste, naturaalfilosoofiliste ja meditsiiniliste õpetuste sugemeid; keskne oli käsitus, et mikro- ja makrokosmos (see on inimene ja loodus) on sümboolselt identsed. 

*Caduceus*
Hermetismi sümboliks peetakse *caduceus*t ehk heeroldikeppi ehk saadikukeppi ehk kerykeionit. See on kahe mao kujutisega kepp, mida kandsid jumalate teadetekandjad Hermes, Iris ja Mercurius. 

Keskajal oli hermetism peamisi antiikaja loodusteaduslike teadmiste vahendajaid ja arengu soodustajaid (alkeemia, „Puhtuse vennad", Roger Bacon), ta sattus tihti vastuollu kiriku maailmakäsitusega. 

Huvi hermetismi vastu elavnes uuesti renessansiajal (Marsilio Ficino 1433–1499, Agrippa Nettesheimist 1486–1535, J. Andreä 1528–1590) ja kestis 18. sajandini.

Nüüdisajal leidub hermetismi ilminguid näiteks teosoofias, antroposoofias ja okultismis. Hermetismiga sarnaseid vaateid leidus vanaajast alates ka Indias ja Hiinas.

Kirjandus
---------

* ENE nr 3, 1988, Tallinn, Valgus, lk 372

Välislingid
-----------

* "Corpus hermeticum"
* Filippose evangeelium
**Sumeri keel** oli sumerite keel, mida kõneldi Sumeris (Lõuna-Mesopotaamias).

Sumeri savitahvel kiilkirjaga
Sumeri keel oli isoleeritud keel: seniajani ei ole leitud selle sugulust mõne muu keelega.

Esimesed mälestised pärinevad ajast umbes 3100 eKr (dateeringud lahknevad, ulatudes 28. sajandist 32. sajandini eKr). Tegemist on savitahvlitele ja kujukestele kirjutatud tekstidega, mis on leitud väljakaevamistel Mesopotaamias.

Pärast 2000. aastat eKr suri sumeri keel kõnekeelena välja, kuid seda kasutati kogu Mesopotaamias õpetlaste keelena kirjakeelena veel umbes kaks tuhat aastat (umbes aastani 100 eKr).

Savitahvlid sisaldavad sõnapaare sumeri ja akadi keeles, mille järgi on saanud sumeri keelt tundma õppida.

Sumeri keele ajaloos eristatakse järgmisi perioode: 

* vanasumeri keel (umbes 2600–2200 eKr)
* uussumeri keel (umbes 2200–2000 eKr)
* järelsumeri keel (umbes 2000 kuni ajaarvamise vahetuseni)

Sumeri keelt peetakse vanimaks teadaolevaks kirjakeeleks. Selle kirjutamiseks kasutati kiilkirja, mida hiljem kasutati ka akadi keele, ugariti keele ja eelami keele ülesmärkimiseks. Algul oli tegemist ideograafilise kirjaga, hiljem tekkis kirjasüsteem, kus ideogrammide kõrval kasutati fomeetilist printsiipi.

Kirja leiutamise ajal elasid sumerid kindlasti juba Sumeri alal.

Sumeri keel oli aglutinatiivne keel. Palju oli liitsõnu.

Sumeri keeles oli kasutusel ergatiivne lausekonstruktsioon.

Erinevalt teistest piirkonna keeltest taasavastati sumeri keel alles 19. sajandil.

Paljude ärilise ja juriidilise sisuga tekstide kõrval on savitahvlitel säilinud ka jutustusi poolmüütilise kangelasi Bilgamesi ehk Gilgameši tegemistest, mille põhjal valmis hiljem akadikeelne eepos. On säilinud ka mitmeid teisi sumerikeelseid kirjandusteoseid.
**Salme Parming** (neiupõlvenimi **Salme Marie Krüger**, pärast eestistamist **Salme Marie Kalvet**; 28. märts 1919 Pärnu – 26. september 2013 Lincoln Park, Morrise maakond, New Jersey osariik) oli eesti iluvõimleja ja treener, fotograaf ning eesti aktivist USA-s.

Ta lõpetas 1935. aastal Pärnu Kaubanduskooli ja hiljem Berliini Kehalise Kasvatuse Kõrgkooli. USA-s New Jerseys elades läbis ta Bergeni kolledži fotokursused.

Pärnus elades töötas ta Pärnu linnavalitsuses administratiivse assistendina linnaarhitekt Olev Siinmaa juures.

Ta hakkas käima algkoolis tantsutundides, 13-aastaselt jõudis ta Pärnu Kalevi võimlejate eliitrühma, 1934. aastal osales esimestel Eesti mängudel. 1937. aastal tuli see rühm Eesti meistriks naiste A-klassi rühmvõimlemise võistlustel. Ta juhendas iluvõimlejaid ja koostas neile esinemiskavu.

Septembris 1944 siirdus ta Saksamaale, kus tegeles Kempteni põgenikelaagris iluvõimlejate juhendamise ja nendele esinemiskavade koostamisega. 1949. aastast elas ta USA-s. Tema võimlemisrühm esines New Yorgi eesti päevadel ja teistel eesti üritustel.

Fotograafiaga hakkas ta tegelema 16-aastaselt. Emigratsioonis olles tegi kaastööd eesti ajalehtedele Kanadas ja USA-s, pühendudes peamiselt iluvõimlejate jäädvustamisele.

Välislingid
-----------

* 
* In Memoriam Salme Marie Parming. Vaba Eesti Sõna
**Niel** on hollandikeelne vald ja asula Belgias Flandria piirkonnas Antwerpeni provintsis.

Sint-Jozefi kirik

Viited
------

1. ↑  Bevolking per gemeente op 1 januari 2020

Välislingid
-----------

 Niel (Belgia) – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Koduleht (hollandi keeles)

Antwerpeni provintsi vallad

Aartselaar **·** Antwerpen **·** Arendonk **·** Baarle-Hertog **·** Balen **·** Beerse **·** Berlaar **·** Boechout **·** Bonheiden **·** Boom **·** Bornem **·** Borsbeek **·** Brasschaat **·** Brecht **·** Dessel **·** Duffel **·** Edegem **·** Essen **·** Geel **·** Grobbendonk **·** Heist-op-den-Berg **·** Hemiksem **·** Herentals **·** Herenthout **·** Herselt **·** Hoogstraten **·** Hove **·** Hulshout **·** Kalmthout **·** Kapellen **·** Kasterlee **·** Kontich **·** Laakdal **·** Lier **·** Lille **·** Lint **·** Malle **·** Mechelen **·** Meerhout **·** Merksplas **·** Mol **·** Mortsel **·** Niel **·** Nijlen **·** Olen **·** Oud-Turnhout **·** Putte **·** Puurs-Sint-Amands **·** Ranst **·** Ravels **·** Retie **·** Rijkevorsel **·** Rumst **·** Schelle **·** Schilde **·** Schoten **·** Sint-Amands **·** Sint-Katelijne-Waver **·** Stabroek **·** Turnhout **·** Vorselaar **·** Vosselaar **·** Westerlo **·** Wijnegem **·** Willebroek **·** Wommelgem **·** Wuustwezel **·** Zandhoven **·** Zoersel **·** Zwijndrecht
**Päikesedroon SolarXOne** on firma XSun loodud päikeseenergial töötav mehitamata õhusõiduk ehk droon. Droon on loodud koostöös maailmatasemel ülikoolidega.

XSun
----

XSun on idufirma, mis sai alguse Prantsusmaalt ning kus asub praegu ka nende peakorter. Firma sai alguse aastal 2016 ning nende põhieesmärk on arendada ja suurendada päikeseenergia kasutamist. XSun on üks esimesi firmasid, kes on loonud drooni, mis suudab ise otsuseid teha. Drooni arendamisest võtsid osa ka näiteks Airbus ja Euroopa kosmoseagentuur ESA .

SolarXOne
---------

Päikesedroonil on tiivaulatus 4,5 meetrit ja tiivapaare on kaks, mis aitavad parandada aerodünaamikat, samuti on droon varustatud nelja propelleriga. Tiibade pind on kaetud laias ulatuses päikesepaneelidega, mis annavad võimaluse lennata pikki distantse, kogudes sel ajal andmeid, kuna droon on varustatud kaamerate ja lidariga. Ilusa ja päikselise ilmaga suudab droon lennata umbes 12 tundi, mis on umbes 600 kilomeetrit ja öösel suudab lennata patareide peal kuni 5 tundi. Drooni maksimaalne kiirus on 50 sõlme. Droon ei tekita  heidet, kuna lendab päikeseenergia jõul. Samuti on droon vaikne, maksimaalne heli on umbes suurusega 40db (nagu vee voolamine). SolarXOne kaalub 25 kilogrammi ning suudab kanda 5 kilogrammi suurust lasti.

### **Turvalisus**

SolarXOne on varustatud FTS-iga *(Flight Termination System)*, mis aitab peatada lendu, kui midagi peaks valesti minema. See seiskab drooni mootorid, avab langevarju ning paneb tööle kõva häire ja vilkuvad tulukesed. Samuti on droon valmistatud piisavalt tugevast materjalist, et maandumisel droon vigastada ei saaks. Turvalisuse süsteemi saab tööle panna nii piloot maa peal, kui ka droon ise, kui tunneb, et selleks on vajadust.

### **Kasutusalad**

Drooni saab kasutada näiteks maapinna kaardistamiseks, metsanduses ja kaevandustes. Samuti metsatulekahjude kaardistamiseks. On võimalik kasutada ka bioloogilise mitmekesisuse uurimiseks, kuna droon on vaikne ja ei sega näiteks loomi ja linde. Uurimine on mugav, kuna droon on varustatud kaamerate ja anduritega, seetõttu saab korraga koguda palju infot.

Viited
------

1. 1 2 3  XSun. "SolarXOne : Autonomous UAV technology". Vaadatud 23.03.2022.
2. 1 2  Sierra Wireless. "XSun Selects Sierra Wireless Device-to-Cloud IoT Solution for Solar-Powered Autonomous Drone". Vaadatud 13.03.2022.
3. ↑  M. Cosson, B. David, L. Arzel, P. Poizot and A. Rhallabi (2022). "Modelling of electrochemical storage and photovoltaic production in an autonomous solar drone". *eScience*. ISSN 2667-1417.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: mitu nime: autorite loend (link)
4. 1 2  K. Rantanen. „Neljatiivaline päikeselennuk jõuab kaugele," *Tehnikamaailm,* nr. 2, lk. 54 – 55, Veebr. 2022
**Soldier Field** on staadion USA-s Illinoisi osariigis Chicagos Near South Side'i linnaosas.

Staadion on avatud 1924. aastal. Alates 1971. aastast on Soldier Field olnud ameerika jalgpalliklubi Chicago Bearsi kodustaadion. Soldier Field on vanim National Football League'i (NFL) staadion. 2020. aastal sai see lisaks Major League Socceri klubi Chicago Fire FC kodustaadioniks.

Ajaloo jooksul on Soldier Field olnud veel paljude spordivõistkondade kodustaadioniks, muuhulgas oli see 1959. aastal NFL-i klubi Chicago Cardinalsi (praegune Arizona Cardinals) kodustaadion ja aastatel 1966–1973 Chicago Illinoisi Ülikooli ameerika jalgpalli meeskonna kodustaadion.

Staadionil on peetud 1994. aasta jalgpalli maailmameistrivõistluste, 1999. aastal naiste jalgpalli maailmameistrivõistluste ja mitmete CONCACAF Gold Cup'i turniiride kohtumised.

Staadionil on toimunud paljude kuulsate artiste kontserdid. Teiste seas on seal esinenud Pink Floyd, The Rolling Stones, Madonna, Paul McCartney, Grateful Dead, U2, Bon Jovi, Taylor Swift, One Direction, Beyoncé, Guns N' Roses, Coldplay ja Metallica.

Staadioni renoveeriti aastatel 2002–2003. Staadion mahutab 61 500 pealtvaatajat.

Välislingid
-----------

 Soldier Field – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Ametlik koduleht
**Tartu Ülikooli eetikakeskus** on eetikaga tegelev üksus Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna filosoofia ja semiootika instituudi juures.

Keskus asutati 1. juunil 2001 interdistsiplinaarse üksusena Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna juures. Alates 1. jaanuarist 2009 on eetikakeskus konsortsium. Keskuse töös osalevad filosoofia-, usu-, õigus-, arsti-, kehakultuuri-, majandus-, sotsiaal- ja haridusteaduskond ning loodus- ja tehnoloogiateaduskond; organisatsiooniliselt kuulub keskus filosoofiateaduskonna filosoofia ja semiootika instituudi juurde. Eetikakeskusel on nõukogu, kuhu kuuluvad keskuse töös osalevate teaduskondade esindajad ja üliõpilaste esindaja, ning rahvusvaheline kuratoorium. Kui algselt tegutses eetikakeskus sihtasutuse Domus Dorpatensis hoones Raekoja plats 1, siis pärast ülikooli vana keemiahoone remonti paikneb keskus seal, filosoofia osakonna kõrval. Eetikakeskuse juhataja on Margit Sutrop.

Tartu Ülikooli eetikakeskus on avaldanud konverentsikogumikke, tegevusraporteid, eetikateemalist tõlkekirjandust jms. Tartu Ülikooli kirjastuse ja Eesti Keele Sihtasutuse väljaandel on avaldatud eetikakeskuse raamatusarja, mille kujundas Sirje Ratso. 2004. aastal ilmus ajakirja Trames eriväljaanne alapealkirjaga "Geenivaramu: eetilised, juriidilised ja sotsiaalsed probleemid", 2005. aastal Louis P. Pojmani kõrgkooliõpik "Eetika: õiget ja väära avastamas" ning Jonathan Wolffi õpik "Sissejuhatus poliitikafilosoofiasse" (mõlemad tõlkis Tiiu Hallap), 2007. aastal "Eetikakoodeksite käsiraamat" ja kogumik "Eesti Vabariigi naisministrid", 2008. aastal tõlkevalimik "Keskkonnaeetika võtmetekste" ning "Rahvuslus ja patriotism: valik kaasaegseid filosoofilisi võtmetekste". Avaldatud on väljaandeid väärtuskasvatusest ja -arendusest.

Eetikakeskus korraldab konverentse, seminare ja kollokviumeid, kogutud on ulatuslik erialane raamatukogu. Keskuse töötajad on korduvalt analüüsinud eetikaprobleemid käsitlust Eesti meedias ning esinevad ka ise sageli ajakirjanduses eetikaküsimusi kommenteerides.

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 12. veebruar 2011. Vaadatud 8. oktoobril 2012.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
2. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 12. veebruar 2011. Vaadatud 8. oktoobril 2012.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
3. ↑
4. ↑

Välislingid
-----------

* Eetikakeskuse koduleht
* Eetikakeskuse projekt Eetikaveeb
**Prževalski hobune** (*Equus przewalskii* ehk *Equus caballus przewalskii*) on punasesse raamatusse kantud väljasuremisohus loomaliik hobuste perekonnast. Liik on tuntud ka nimetustega Mongoolia metsik hobune ja Taki. 

Prževalski hobune on viimane tänapäevani püsinud ulukhobuse liik, kes küll 1960. aastatel loodusest hävis, kuid keda tänu kasvandustes ja loomaaedades peetud isenditele on alates 1990. aastatest loodusesse tagasi viidud.

Prževalski hobune on kehaehituselt jässakas, tüvepikkus 220–280 cm, õlakõrgus 120–145 cm, kaal 200–300 kg. 
Värvuselt võik, koduhobusega võrreldes lühikese saba ja lühikese püstise lakaga, laubatukka ei ole. 

Looduses elavad karjana (nn tabuunides), kuhu kuulub 5–11 mära ja noorlooma ning mida juhib täkk. Nende looduslikuks elupaigaks on kuivad Aasia stepid ja poolkõrbed Edela-Mongoolias. Võimsad lõuad ja jõulised mälumislihased lasevad neil toituda karmist ja kuivast taimestikust. Jääkülmi talvi võimaldab üle elada pikk ja paks talvekarvastik. 

Teadusele avastas liigi 1879. aastal Vene kindral ja geograaf Nikolai Mihhailovitš Prževalski. Vene piirilinnas Zajzanis veedetud aja jooksul omandas ta kahe ulukhobuse luustikud ja nahad ning andis need materjalid üle Peterburi Zooloogia Muuseumile, kus aastal 1881 kirjeldaski I. Spuljakov uue liigi ning nimetas selle kindrali auks Prževalski hobuseks. 

Esimesed isendid toodi Euroopasse Askania Novasse 1899. aastal. Kuni 1903. aastani läks korda kinni püüda ja Euroopasse toimetada 52 puhtaverelist ja 2 hübriidset looma, kuid ainult 3 paari nendest hakkasid tehisoludes sigima. Need isendid koos 1945. aastal Mongoolias püütud Orlitsa III nimelise viimase ulukmäraga on eellasteks kõigile tänapäeva Prževalski hobusele. Teise maailmasõja tõttu oleks Prževalski hobuste pidamine peaaegu lõpetatud. Üksnes tänu Praha ja Müncheni loomaaedade jõupingutustele läks korda liik päästa.

Looduses vähenes 1940. ja 1950. aastatel Prževalski hobuste arvukus järsult, viimast looma nähti 1969. aastal. Loomaaedades ja kasvandustes elas 1971 kogu maailmas 182 puhtaverelist Prževalski hobust. 1987. aastal juba 723 (303 täkku ja 420 mära). 1980. aastate keskel alustati ettevalmistusi liigi tagasitoomiseks nende kunagisse koduloodusesse. Tänaseks on Mongoolias ja Hiinas neli Prževalski hobuste kohanemis- ja paljunduskeskust. Aastail 1996 ja 1998 lasti esimesed kaks karja Prževalski hobuseid Gobi Rahvuspargi piiril asuva Tachin Tali paljunduskeskuse lähistel taas loodusesse.

1998. aastal lasti Ukrainas hobuseid ka Tšornobõli katastroofis saastunud tsooni, kus nende arvukus tasapisi kasvas ja osa neist asus elama ka Valgevene territooriumile.

Kõigis maailma kasvandustes ja loomaaedades peetavate hobuste kohta peetakse arvestust ja suguregistrit, mida igal aastal avaldab Praha loomaaed. 

Tallinna loomaaias elas 2004. aasta seisuga 13 Prževalski hobust.

Viited
------

1. ↑  Дмирто Сидоров (26.04.2018). Заповедный Чернобыль: вместо человека – легенды о чупакабре, «черные» волки и лошади из Монголии

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Prževalski hobune** |

* 
*
**Soosaare mõis** (saksa keeles *Soosaar*) oli rüütlimõis Kolga-Jaani kihelkonnas Viljandimaal. Nüüdisajal jääb mõis Viljandi maakonda Viljandi valda.

Mõis asutati 17. sajandil. 1790. aastal omandas Soosaare mõisa Õisu Siversi liini Friedrich Wilhelm von Siversi pärijate kokkuleppel Reinhold Heinrich von Sivers (1768–1820). 1859. aastal läks pärijate kokkuleppel Soosaare mõis Karl Magnus Adolph Ernst von Siversi (1765–1830) ainuomandisse, kuid Liivimaa õuekohtu otsusega lks Soosaare mõis testamendita pärimise korras Reinhold Heinrich von Siversi pärijate ühisomandisse. 1869. aastal, Karl Magnus Adolph Ernst von Siversi surma järel läks Soosaare mõis tema pärijate ühisomandisse ja seejärel Karl von Siversi pärijate kokkuleppel läks Soosaare mõis Robert Heinrich Magnus von Siversi ainuomandisse. 1918. aastal päris Soosaare mõisa Robert Heinrich Magnus von Siversi seaduslik pärija, poeg Karl Edward John Nikolai von Sivers.

1919. aasta maareformiga Soosaare mõis võõrandati Herbert von Siversilt.

Soosaare mõisa peahoone varemed
1929. aasta suvel Soosaare endine omanik ei soovinud enam maad enda käes rendil pidada. Ilma omavalitsuse arvamist küsimata planeeriti endisele mõisnikule von Sieversile 200-hektariline maa-ala. Selle peale andsid maatahtjad protesti põllutööministeeriumile. Von Sieversi talu planeeriti ümber ja muist põldu anti asunikkudele ja endisele omanikule anti sood juurde. Von Sievers sai 4 asundustalu sooparanduse eriotstarbeks.

Mõisahoone
----------

Soosaare mõisa ühekorruseline väike kivist peahoone on ehitatud arvatavasti 19. sajandi keskpaiga kandis. Peahoone on pikka aega tühjalt seisnuna rüüstatud ning lagunenud.

Viited
------

1. 1 2 3  Soosaare mõis Eesti mõisaportaalis (vaadatud 27.01.2016)
2. ↑  Soosaare mõis (Kolga-Jaani khk), Kinnistute register Eesti Rahvusarhiivis
3. ↑  Endine mõisnik hakkab sood harima. Postimees (1886-1944), nr. 304, 8 november 1930

Välislingid
-----------

* Soosaare mõis Eesti mõisaportaalis

Kolga-Jaani kihelkond

**Kirik**: Kolga-Jaani  

**Mõisad**: Paenasti mõis | Soosaare mõis | Võisiku mõis
**Sooru vald** (saksa keeles *Soorhof*) oli vald Valga maakonnas Luke kihelkonnas. Vallamaja asus Sooru külas.

Eesti haldusjaotus 1925. aastal
Vald eksisteeris 1866–1939.

Eesti Vabadussõja ajal 1919. aastal suvel deklareeris Eesti ühepoolselt, et 13 segarahvastikuga Läti valda liidetaks Eestiga: Vana-Laitsna (Veclaicene) Võru maakonnaga, Ööbiku (Ipiķi), Laatre (Mõisaküla), Araveste (Arakste), Metsküla (Lode) ja Heinaste (Ainaži) Pärnu maakonnaga ning Valga, Paju vald, Sooru vald, Luke (Lūgaži), Hoomuli (Omuli), Pödeli (Pedele) ja Härgmäe (Ērģeme) kavandatava Eesti Valga maakonnaga.

Eesti siiski loobus 1920. aastal Eesti ja Läti piirikõneluste tulemusena Eesti-Läti piiri määramisel valdavast osast nimetatud valdadest, kuid Luke alalt tulid Eestile Valga maakonna Paju ja Sooru piirkond ning Karula valla läänenurk.

1. jaanuarist 1926 liideti senine Valga maakonna Luke kihelkonna Paju vald Sooru vallaga, peale selle osa, mis Valga linna administratiivppiirkonna laiendamise seadusega Valga linna administratiivpiirkonda üle viidi.

Valla alal asus Sooru mõis.

1939. aasta vallareformiga moodustati senise Sooru valla Paju asunduse ja Läti piiri ääres oleva riigimetsa maa-aladest ja senise Kaagjärve valla maa-alast; senise Tõlliste valla maa-aladest; senise Laanemetsa valla maa-aladest; senise Karula valla maa-aladest Kaagjärve vald.

Senise Sooru valla maa-alast, välja arvatud Paju asunduse ja Läti piiri ääres asuva riigimetsa maa-alad ja senise Tõlliste valla maa-alast; b) senise Laatre valla maa-alast; d) senise Sangaste valla maa-aladest; e) senise Karula valla maa-aladest; f) senise Keeni valla maa-alast Tõlliste vald.

Viited
------

1. ↑  Maa-ameti kaardirakendused
2. 1 2  Sooru vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917 (vaadatud 05.09.2016)
3. ↑  Nr. 93. Wabariigi walitsuse poolt 4. juulil 1919. a. wastuwõetud ajutine määrus Eesti wabariigi piiridesse kuuluwate endiste Läti, Walga ja Wolmari maakonna waldade alluwuse ja walitsemise kohta, Riigi Teataja, nr. 45, 12 juuli 1919
4. ↑  „R. T." nr. 141/142 1924 a.
5. ↑  Siseministri poolt 12. detsembril 1924 a. wastu wõetud Määrus Paju walla liitmiseks Sooru wallaga, Riigi Teataja, nr. 148, 19 detsember 1924
6. ↑  Väljavõte 776. Vabariigi Presidendi otsusest nr. 88. Riigi Teataja, nr. 87, 14 oktoober 1938

Välislingid
-----------

* Sooru vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917
**Vitali Nikolajevitš Bassõgõssov** (vene keeles Виталий Николаевич Басыгысов; sündinud 1. märtsil 1946  Mirnõi rajoonis Jakuudi ANSV-s) on  jakuudi rahvusest Sahha riigitegelane,  Põhjatähe ordeni kavaler.

Ta on  Ühtse Venemaa liige ja aastatel 2008–2013 oli ta Sahha (Jakuutia) Vabariigi Riigikogu (Il Tümene) esimees.

Ta pälvis 1999. aastal Ammossovi-nimelise Jakuudi Riikliku Ülikooli auprofessori aunimetuse suure panuse eest Jakuudi ülikooli Mirnõi filiaali (SVFU Mirnõi polütehniline instituut) rajamisel ja aktiivse osavõtu eest teemanditööstuse spetsialistide väljaõppe õppeprotsessi loomisel.

Haridus ja töökäik
------------------

Bassõgõssov lõpetas 1970. aastal Sverdlovskis  Uurali riikliku mäeinstituudi mäenduse tehnoloogia erialal. Aastatel 1970–1983 töötas ta Jakuutias Mirnõis asuva teemanditöötlusettevõttes; 1983–1991 oli ta parteitööl.

1993. aastal määrati ta Sahha (Jakuutia) Vabariigi presidendi seadlusega Mirnõi ulussi administratsiooni peaks, 1995. aastal valis ulussi valijaskond ta samale ametikohale tagasi. Ta oli aastatel 1999–2008 Venemaa Riigiduuma liige ja 2008–2013 Sahha (Jakuutia) Vabariigi Riigikogu (Il Tümene) rahvasaadik ühtlasi Il Tümene esimees.

Tunnustus
---------

* 1999 – Ammossovi-nimelise Jakuudi Riikliku Ülikooli auprofessor.
* 2011 – Sahha (Jakuutia) Vabariigi Ammossovi-nimeline riiklik preemia
* 2013 –  Põhjatähe orden

Viited
------

1. 1 2 3 4  Басыгысов, Виталий Николаевич. s-vfu.ru
2. ↑  Лауреат Государственной премии Республики Саха (Якутия) имени М.К.Аммосова. sakha.gov.ru
|  |
| --- |
|  **Poks** |
| Riik |  | Leedu |
|  |
| Veerand-finaal | 1992 | II kergekeskkaal |
| 2. ring | 1996 | II kergekeskkaal |
|  |
| Hõbe | 1993 | II kergekeskkaal |
| Pronks | 1995 | II kergekeskkaal |
|  |
| Kuld | 1993 | II kergekeskkaal |
| 2. ring | 1996 | II kergekeskkaal |

**Vitalijus Karpačiauskas** (sündinud 6. juulil 1966 Panevėžysis) on Leedu endine poksija.

Karpačiauskas osales II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) 1992. aasta Barcelona olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas veerandfinaalis hilisemale pronksmedalivõitjale Chenglai Arkhomile (Tai) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja ning 1996. aasta Atlanta olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas 2. ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.

Karpačiauskas sai II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) 7. maailmameistrivõistlustel (Tampere, 1993) hõbemedali, kaotades finaalis kuldmedalivõitjale ja maailmameistrile Juan Hernándezele (Kuuba) ning 8. maailmameistrivõistlustel (Berliin, 1995) pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale Oleg Säyetovile (Venemaa) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja. 

Karpačiauskas võitis II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) 30. Euroopa meistrivõistlustel (Bursa, 1993) kuldmedali ja tuli Euroopa meistriks. Ta osales II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) 31. Euroopa meistrivõistlustel (Vejle, 1996), kuid kaotas 2. ringis hilisemale kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Hassan Alile (Taani) ning jäi edasisest medaliheitlusest välja. 

Ta oli esimene Leedu poksija, kes on Leedu eest võisteldes tulnud Euroopa meistriks.

Tunnustus
---------

* 1993 – Leedu parim sportlane

Viited
------

1. ↑  25. suveolümpiamängude poksivõistlus. Barcelona 1992. Tulemused inglise keeles
2. ↑  26. suveolümpiamängude poksivõistlus. Atlanta 1996. Tulemused inglise keeles
3. ↑  7. maailmameistrivõistlused poksis. Tampere 1993. Tulemused inglise keeles
4. ↑  8. maailmameistrivõistlused poksis. Berliin 1995. Tulemused inglise keeles
5. ↑  30. Euroopa meistrivõistlused poksis. Bursa 1993. Tulemused inglise keeles
6. ↑  31. Euroopa meistrivõistlused poksis. Vejle 1996. Tulemused inglise keeles

Välislingid
-----------

* Vitalijus Karpačiauskas veebisaidil Olympedia Muuda Vikiandmetes
**Subjektiks** (vanakreeka keeles *hypokeimenon* 'all-lebav, all-asuv'; ladina keeles *subiectum* 'alla-heidetu') nimetatakse filosoofias tavaliselt seda, mis on millelegi aluseks.

Tänapäeval peetakse filosoofias subjekti all silmas eelkõige inimest, kes on teadvustavana ja tõlgendavana asetatud vastu maailmale kui objektile. Subjekti all tuleb seega pidada silmas vaimset või mõistuslikku alust, mis peab määrama enda jaoks reeglid, mis lubavad sellel maailma kui objektiga kooskõlaliselt suhestuda.

Ajalooliselt seostatakse subjekti sellise tähenduse esilekerkimist uusaja filosoofiaga, eelkõige René Descartesi mõtlemisega, mis põhjendab uusaegse subjektifilosoofia lähtuvalt endamõtlemise teadukindlusest: "Mõtlen, järelikult olen." Kui ainuke asi, mis Descartesi jaoks on kindel, on mõtleva *ego* olemasolu, siis tuletab ta ülejäänud maailma, seega objektiivse maailma sellest enda-teadukindluse printsiibist ja uusaegse metafüüsika üldtunnustatud aluseks saabki *subjekt*.

Varem tähendas subjekt pigem mitte-hingelist alust maailmas (tänapäevases tähenduses võiks sellele vastata hoopis ja just objekt), substantsi (vt hypokeimenon), seda, mis on aluseks nii inimestele kui ka ulatuvuslikule maailmale, nt Aristotelese puhul võiks subjektideks ehk alusteks pidada olemusi. Vastavalt sellele oli maailma käsitlemise aluseks subjektidest lähtuv uurimine, seega teadmine alustest ehk printsiipidest. Uusajaga kaasneb esmase aluse kitsendamine ühele aluse liigile, filosoofia subjektiks saab inimene; seda võib pidada ka humanismi ja valgustuse tunnusmärgiks või alguseks.

Kuigi uusajaga kaasneb muutus subjekti aluseksoleva-tähenduses, siis jääb samaks subjekti teine tähendus: lause alus. Kuna lausumine (vt väitlause, otsustus, propositsioon) on üks inimese vaimse endakehtestamise põhivahendeid objektiivse maailmaga suhestumisel, siis on subjekti tähendus lause alusena teatud määral seotud põhitähendusega aluseks oleva teadvusena ja on sellises tähenduses olemas juba Aristotelesel, kes väidab, et lausumine ja otsustamine lause tõesuse ja vääruse üle toimub inimese hinges.

Sellele vastavalt võiks siis ütelda, et subjekti kui lause aluse kehtestab subjekt kui inimlik teadvus, mis on metafüüsilises mõttes viimseks otsustajaks igasuguse lausumise üle.

Vaata ka
--------

* Eksistents
* Subjektifilosoofia
* Uusaja filosoofia
**Subjektifilosoofiaks** peetakse filosoofias mõtlemise viisi, mis võtab oma teoreetiliseks aluseks subjekti ja objekti seotud vastanduse. Subjektifilosoofiat seostatakse uusaja filosoofiaga, mis paneb aluse subjekti filosoofilisele käsitlusele.

Ajalooliselt esimeseks ja kõige esinduslikumaks subjektifilosoofiks võib pidada René Descartesi, kes rajab oma metafüüsika subjekti tõendatud teaduskindlusele. Järgnenud filosoofiline traditsioon alates Spinozast ja Kantist kuni Hegelini on käsitletav selle edasiarendusena.

20. sajandi filosoofias saab senine subjekti filosoofiline käsitlus problemaatiliseks Kierkegaardi ja Nietzsche filosoofias, uusaegne subjektikäsitlus põhistatakse uuelt eksistentsi käsitluses, mis on aluseks eksistentsifilosoofiale. Mõtlemise viis, mis võtab subjekti asemel aluseks eksistentsi ning on eelkõige iseloomulik 20. sajandi prantsuse filosoofiale, lähtub suuresti Husserli ja tema õpilase Heideggeri arusaamadest ning arendab neid oma huvides edasi.

Vaata ka
--------

* Subjektiivsus
* Objektiivsus
* Ratsionalism
* Empirism
* Transtsendentaalfilosoofia
**Substantivism** on Karl Polanyi poolt raamatus "The Great Transformation" ("Suur muutus") välja pakutud vaatenurk, mille kohaselt on mõistel "majandusteadus" kaks tähendust. 

Tänapäevaste neoklassikalist suunda järgivate majandusteadlaste kasutatav formalistlik tähendus viitab majandusele kui ratsionaalse tegutsemise ja otsustamise loogikale, kui piiratud vahendite alternatiivsete kasutusviiside vahel ratsionaalsete valikute tegemisele, kui 'kokkuhoidlikkusele', 'maksimeerimisele' või 'optimeerimisele'.

Teine, substantiivne tähendus, ei eelda ei ratsionaalset otsustetegemist ega defitsiidi tingimusi. See viitab sellele, kuidas inimesed end ümbritsevates ühiskondlikes ja looduslikes keskkondades omavahel suheldes elatist teenivad. Ühiskonnaliikmete elatise hankimise strateegiat nähakse kui kohanemist looduslike ja materiaalsete tingimustega. See protsess võib, kuid võib ka mitte sisaldada kasulikkuse maksimeerimist. Majanduslike otsuste tegemine ei põhine niivõrd individuaalsetel valikutel kui sotsiaalsetel suhetel, kultuurilistel väärtustel, moraaliküsimustel, poliitikal, religioonil või autoritaarsete juhtide sisendatud hirmul. Majandusteaduse substantiivne analüüs uurib ühiskondlikke institutsioone, millest inimeste elatise teenimine sõltub. Turg on vaid üks paljude institutsioonide seas, mis määravad ära majanduslike tehingute loomuse. Majanduslikke protsesse organiseerivad institutsioonid. Majandusteaduse substantiivset tähendust nähakse varustamises. Majanduse kaudu hoolitseb ühiskond oma materiaalsete vajaduste eest.
Kaart
Allika tänav, vaade Kentmanni tänavale
Allika tänav, vaade Tatari tänavalt
**Allika tänav** on väike tänav Tallinna kesklinnas Tatari asumis.

Allika tänav asub Tatari tänava ja Kentmanni tänava vahel. Allika tänav algab Kentmanni tänavalt, läbib võlvialuse ning suubub Tatari tänavale. Tänav kulgeb kirdest edelasse ja tema pikkus on 205 meetrit.

Ajalugu
-------

Allika ja Lätte tänava nimi pärineb tänapäeva Tatari tänav 24 hoovis keskajal asunud Karjaallikast.

Allika tänav sai nime 1890. aastal. Tänava saksakeelne nimi oli *Quellenstrasse* ja venekeelne nimi *Ключевая улица*.

Tänava paaritute majade poolel asus 1919–1966 Allika tänav 1 Tallinna 14. Algkool, Allika tänav 5 hoovipoolses majas asus Tallinna II Baptistikogudusest eraldunud Tallinna Allika Baptistikoguduse palvemaja,.

19. ja 20. sajandi Allika tänava hoonestusest on säilinud vaid paarisnumbritega majad 4, 6, 8 (Lenderi maja tüüp) ja 10. 

Hoone Allika tänav 12 (endine Allika tänav 10C) on uusehitus endise Dvigateli lasteaia mänguväljaku kohal. Paaritute numbritega majad on lammutatud ning nende asemel asetseb Allika tänava ja Tatari tänava 13/15 hoonete kohal Rävala puiestee 19 aadressiga Rävala maja.

* Allika tänav 4Allika tänav 4
* Hoone Allika tänav 6Hoone Allika tänav 6
* Hoone Allika tänav 8Hoone Allika tänav 8
*

Viited
------

1. ↑
2. ↑  Ekspresskataloog 2005, lk. 33. Tallinna vanalinna kaart mõõtkavas 1:7600
3. ↑  Aleksander Kivi. Tallinna tänavad. Tallinn, 1972, lk. 24
4. ↑  "Liivalaia Gümnaasium. Ajalugu". Originaali arhiivikoopia seisuga 21. detsember 2011. Vaadatud 9. oktoobril 2011.
5. ↑  Allika kogudus
6. ↑  Robert Nerman, Allika tänaval tegutsesid baptistid, Eesti Päevaleht, 22. juuli 2004
7. ↑  Tallinna Linnavalitsuse korraldus, 14. jaanuar 2004 nr. 44-k
8. ↑  Kentmanni tänava elanikud nõuavad majadevahelise haljasala säilitamist, Eesti Arhitektide Liit, 17.06.2003
9. ↑  Rävala maja[*alaline kõdulink*], www.merko.ee

Välislingid
-----------

 Allika tänav – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis

| * v
* r
Tatari asumi tänavad |
| --- |
| Tänavad | 
Ahju tänav · Allika tänav · Estonia puiestee · Kentmanni põik · Kentmanni tänav · Liivalaia tänav · Lätte tänav · Pärnu maantee · Sakala tänav · Peeter Süda tänav · Tatari tänav |
**Padise vald** oli vald Harju maakonnas aastail 1939–1950.

Eesti valdade kaart. Musta kontuuriga vanad vallapiirid, punasega 1939. aastal moodustatud vallad
Padise vald moodustati 1939. aasta vallareformiga senise Kloostri valla maa-alast, välja arvatud Margareta Saub maatüki, Põllküla asundustalude nr. A-30 ja Vanaasema nr. A-31, põhja pool Tallinna-Keila raudteed asuvate Põllküla asunduse heinamaade, Klooga aedlinna osa, valla lahusosa – Valgeristi mets nr. 61 talu – ja heinamaatükkide nr. 40, A-18 ja A-30 maa-alad; senise Keila valla talude nr. A-156, A-155, A-34, A-71–A-74 ja A-142, talude nr. A-96–A-99, 19 ja 20 lahustükkide, Tallinna metskonna Klooga metsandiku kvartaalide nr. 32 ja 36 ning Vääna metskonna Klooga metsandiku kvartaali nr. 29 maa-aladest.

1939. aastal oli vallas 4736 elanikku. Valla territooriumi suurus oli 328,74 km² (32 874,66 ha), see oli Harjumaa suurim vald.

Esimene vallavanem oli Jakob Hiietamm.

1939. aastal kuulusid Padise valla koosseisu: Aru, Kasepere, Laane, Rummu ja Vasalemma külad ja Kloostri asundus, Määra, Audevälja, Metslõugu, Kobru, Hatu-Metslõugu, Sootsa, Hatu külad, Hatu asundus, Pae, Kiriku, Valgma, Kõmmaste ja Kurkse külad, Risti asundus ja Kurkse asundus, Ranna, Langa, Vanaveski, Ilmasoo, Väämla, Karilepa ja Ämari külad, Põllküla asundus ja Ämari asundus, Lao, Ohtre, Pakri ja Leetse külad, Pallaste asundus ja Leetse asundused. .

Vald kuulus Riigivolikogu 13. valimisringkonda, kust valiti Julius Voolaid.

Külanõukogude moodustamine ja valla likvideerimine
--------------------------------------------------

8. augustil 1945 moodustati Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi seadlusega vallas Kloostri külanõukogu, Põllküla külanõukogu ja Risti külanõukogu. 

26. septembril 1950 arvati vald Harju rajooni koosseisu.

Viited
------

1. ↑  Väljavõte Vabariigi Presidendi otsusest nr. 87 – 7. oktoobrist 1938 (RT 1938, 87, 776)
2. ↑  588. Harju Maavanema otsus Harju maakonna vallavolikogude valimisringkondade arvu ja nende piiride kohta. Riigi Teataja, nr. 75, 9 september 1939
3. ↑  EESTI NSV TEATAJA, Nr. 35 26. oktoobril 1945, Art 543. Seadlus Harju maakonna valdades küla töörahva saadikute nõukogude moodustamise kohta.

Välislingid
-----------

* Alo Lõhmus: Maapõu tõi päevavalgele 1944. aasta sõjaohvrid Postimees
Jõvan Kõrla
**Jõvan Kõrla** (mari Йыван Кырла; kodanikunimi **Kirill Ivanov**, Кирилл Иванович Иванов; 17. märts 1909 Kupsola küla, Vjatka kubermang (tänapäeval Marimaa) – 3. juuli 1943 Krasnoturjinsk, Sverdlovski oblast) oli mari näitleja ja luuletaja.

Päritolu ja haridus
-------------------

Jõvan Kõrla oli pärit vaesest talupoja perekonnast. Kooli lõpetamise järel suunati ta 1926. aastal õppima Kaasani Ülikooli töölisfakulteedi mari osakonda. 1929. aastal jätkas ta õpinguid Moskva Kinematograafiatehnikumis.

Elukäik ja looming
------------------

1931. aastal mängis Jõvan Kõrla esimeses Nõukogude täispikas helimängufilmis "Lähetus ellu" Mustafa rolli. Kõrla marikeelsed väljendid ja laulud filmis tõstsid maride eneseteadvust ja ta sai rahva hulgas väga populaarseks.

Jõvan Kõrla avaldas kolm luulekogu. Tema esikkogu "Ме ударне улына" ("Me oleme lööktöölised") ilmus 1931. aastal. 1932. aastal avaldas ta järgmise luulekogu "Революцийын йукшо дене муралтем мый йывыртен" ("Revolutsiooni häälega laulan ma õnnest"). Jõvan Kõrla kolmas luulekogu "Шочмо кече" ("Sünnipäev") ilmus 1935. aastal.

1937. aasta algul kolis Jõvan Kõrla Joškar-Olasse ja asus tööle Mari Riiklikus Draamateatris.

### Arreteerimine

23. aprillil 1937 arreteeriti Jõvan Kõrla süüdistatuna kontrrevolutsioonilisse gruppi kuulumises. Viis kuud hiljem mõisteti talle 10 aastat vabaduskaotust ja ta saadeti vangilaagrisse. Arreteerimise formaalseks ettekäändeks oli 18. aprillil 1937 Joškar-Ola restoranis "Onar" aset leidnud vahejuhtum, mille käigus Jõvan Kõrla lõi pudeliga pähe üliõpilasele Nikolai Gorohhovile ja hüüdis: "Kodanikud, meil, maridel, keelatakse oma keeles rääkida. Ühineme kõigi vastu, kes ei oska mari keeles rääkida. Kõik venelased välja."

Pärand
------

1956. aastal rehabiliteeriti ta postuumselt.

2009. avati Joškar-Olas Jõvan Kõrla ausammas.

Viited
------

1. ↑  Йыван Кырля marisong.ru
2. ↑  "Lähetus ellu" 6. detsembril kell 11.15 RTR-Planeta MTÜ Fenno-Ugria Asutus
3. ↑  "Й. Кырля. Путевка в жизнь" Государственный архив Республики Марий Эл
4. ↑  Йыван Кырля. Так вот он какой, Мустафа! peoples.ru
5. ↑  Йыван Кырла kino-teatr.ru
6. ↑  Йыван Кырла – Биография pomnipro.ru
7. ↑  Йыван Кырла (Кирилл Иванович Иванов) marimedia.ru
8. ↑  Joškar-Olas avati Jõvan Kõrla ausammas MTÜ Fenno-Ugria Asutus
*Kümnendal sajandil toimunud sõja kohta vaata artiklit Kolme Heinrichi sõda (976–978).*

**Kolme Henri sõda** (ka **kaheksas hugenotisõda**) oli sõda aastatel 1585–1589, Prantsusmaa järjestikustest kodusõdadest kaheksas. Sõja kolm osapoolt olid Prantsusmaa kuningas Henri III (teda toetasid rojalistid ja *politique*id), Navarra Henri (troonipärija, hilisem kuningas Henri IV, hugenottide juht; teda toetasid Inglismaa kuninganna Elizabeth I ja saksa protestandid) ning Guise'i hertsog Henri Lorraine'ist (Katoliku Liiga juht; teda toetas ja rahastas Hispaania kuningas Felipe II).

Sõja põhjuseks oli 10. juunil 1584 Henri III venna Anjou hertsogi François surmaga alanud päriluskriis. Kuna Henri III-l polnud lapsi, sai François' surmaga troonipärijaks protestant Navarra Henri ning Henri III surmaga oleks Valois'de dünastia lõppenud. 31. detsembril 1584 sõlmisid Katoliku Liiga ja Hispaania kuningas Felipe II Joinville'i lepinguga liidu. Felipe tahtis vältida Prantsusmaa sekkumist Hispaania tegevusse Madalmaades ning kavatses rünnata Inglismaad.

Sõda puhkes kui kuningas Henri III sõlmis Katoliku Liiga survel 7. juulil 1585 Nemoursi lepingu, millega keelustati protestantism ning seega välistati Navarra Henri kuningaks saamine. Henri III-t võis mõjutada ka kuninglik favoriit Anne de Joyeuse. Septembris 1585 ekskommunikeeris paavst Sixtus V nii Navarra Henri kui tema nõo ja väejuhi Condé vürsti Henri, et nad pärilusest eemaldada.

Kirjandus
---------

* Holt, Mack P. (2005). *The French wars of religion, 1562–1629*. Cambridge. ISBN 0-521-83872-X.
* Kohn, George Childs (2013). *Dictionary of Wars. Revised Edition*. Londen/New York: Routledge. ISBN 9781135954949.
* Nolan, Cathal J. (2006). *The Age of Wars of Religion, 1000–1650: An Encyclopedia of Global Warfare and Civilization, Volume 2*. London: Greenwood Publishing Group. Lk 1076. ISBN 978-0313337345.
**Sint-Eustatius** on saar Kariibi meres Väikeste Antillide saarestiku põhjaosas. 

Saar oli 2010. aastani osa Hollandi Antillidest. Pärast seda moodustab saar Hollandi eriomavalitsuse (*bijzondere gemeente*) Kariibi Madalmaades.

Laiemalt kasutatakse *St. Eustatius* nimevormi.[*viide?*]

Kohalikus ja mitteametlikus kõnepruugis kasutatakse saare kohta ka nimesid *Statia* [s'tašia] ja *Statius*.

Saare pindala on 21 km² ja elanike arv oli 2010. aasta seisuga 2900.

Saarel on alates 1. jaanuarist 2011 käibel USA dollar.

Läheduses paiknevad saared on St. Kitts, Saba, Saint-Martini saar, Saint-Barthélemy.

Saare reljeef on sadulakujuline. Saare kaguosas asub kustunud vulkaan The Quill (kõrgeim tipp Mazinga on 602 meetri kõrgusel) ja loodes madalamad paarismäed Signal Hill ja Boven ("jäänused" kunagisest vulkaanist). Nende vahel on tasandik, kus elab enamik saare elanikest. Suurem osa neist elab saare ainukeses linnas Oranjestadis.

Sint-Eustatiuse lipp
Sint-Eustatiuse vapp

Välislingid
-----------

* STENAPA - St. Eustatiuse Rahvuspark
**Gnassingbé Eyadéma** (sünninimi **Étienne Eyadéma**; 26. detsember 1935 Pya, Prantsuse Togomaa – 5. veebruar 2005 Pariis, Prantsusmaa) oli Togo sõjaväelane (kindral) ja poliitik, Togo president aastatel 1967–2005. 

Ta osales aastatel 1963 ja 1967 kahes õnnestunud sõjaväelises riigipöördes, aprillis 1967 sai temast Togo president. Presidendina asutas ta poliitilise partei Rassemblement du peuple togolais (RPT), 1990. aastate alguseni kehtis Togos kommunismivastane üheparteiline režiim. 1990. aastatel viidi riigis läbi demokraatlikke reforme, kuid Eyadéma võitis presidendivalimised ka aastatel 1993, 1998 ja 2003; opositsioon boikoteeris 1993. aasta valimisi ja nimetas 1998. ja 2003. aasta valimistulemusi võltsituteks. Eyadéma oli president kuni surmani; ta oli tollal Aafrika pikima valitsusajaga riigipea. Pärast tema surma sai Togo presidendiks tema poeg Faure Gnassingbé.

Tema nimi on antud rahvusvahelisele lennujaamale Togo pealinnas.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Kléber Dadjo *(ajutine)*** | **Togo president**1967–2005 | Järgnev**Faure Gnassingbé** |