***Kyōgen*** (狂言) on üks neljast peamisest jaapani teatriliigist keskaja ja uusaja Jaapanis, ülejäänud kolm neist on *nō*, *kabuki* ja *bunraku*. *Kyōgen* on *nō*-teatriga tihedalt seotud koomiline teatrivorm – lühikesed koomilised etendused, kus näideldakse stiliseeritud liigutuste ja häälitsustega. Süžeed võivad olla lisaks tavapärasele humoorikatele lugudele ja tantsudele ka jämekoomikale ja mustale huumorile, absurdsele fantaasiale või *nō* parodeerimisele keskenduvad. *Kyōgen*'i huumor väljendub selles, et tegelaskujud naeruvääristavad enamikku ühiskonna klasse ja inimlikke nõrkusi, nagu näiteks nutikad teenrid ja lihtsameelsed isandad, mehed ja nende abikaasad, ühiskonna snoobid, väimehed ning budistlikud vaimulikud. See koomika antakse edasi erinevate võtetega teatrikunstist, näiteks stiliseeritud häälekasutus, sõnamängud, tantsulased elemendid, ning, nagu eelpool mainitud, füüsiline koomika ja pantomiim.

*Kyōgen* etendus budistlikus Mibu-dera templis Kyōtos Jaapanis

Ajalugu
-------

*Kyōgen* hakkas arenema 14. sajandil Kamakura ja Muromachi perioodil. *Kyōgen*, nii nagu ka *nō*-teater, kujunes välja Hiinast tulnud *sangaku*'st, mis hiljem arenes *sarugaku*'ks. Täpsemalt arenes *sarugaku* koomilistest etüüdidest välja uusaegne *kyōgen*. Lisaks arvatakse ka *kyōgen* olevat arenenud välja *kagura* lavakunstist. *Kagura* on üks *shintō*'ga seotud lavakunstidest, see on muusika- ja tantsuvorm mille teemad keskenduvad jumalatele ehk *shintō* usus *kami*'dele. Olles *nō*-etenduse stseenide vahel esitatav „vahepala", hakati *kyōgen*'it vahetevahel nimetama ka *ai-kyōgen*'iks, mis tähendabki „vahepealne *kyōgen*".

Tänapäeval on *kyōgen* etendused stsenaariumite järgi etendatud, kuid algselt see nii ei olnud. Enne 17. sajandit oli *kyōgen* improviseeritud, näitlejad juhindusid kõigest sisulistest sõlmpunktidest, kuid pärast 17. sajandit hakati näidendeid üles kirjutama.

*Kyōgen*'i-etenduse olemus
--------------------------

*Kyōgen*'i etendused on koomilised stsenaariumid (näidendid on eelnevalt täpselt üles kirjutatud) mis on arusaadavad ja naljakad universaalselt kõigile, erinevalt *nō*-teatrist, kus iga žest ja liigutus võib midagi tähendada ning süžeed peab *nō* vormi arvestades eelnevalt teadma, ning seega eeldab *nō*-teater teadlikku publikut. *Kyogen*'i koomika antakse edasi erinevate võtetega teatrikunstist, näiteks stiliseeritud häälekasutus, tantsulased elemendid, sõnamängud ning pantomiim ja füüsiline koomika. Üldiselt mängivad etendustes laval vaid kaks või kolm tegelaskuju. *Kyōgen*'i näitlejad etendavad naljakaid situatsioone ja lugusid, kasutades selleks väga vähe vahendeid, peamiseks esemeks on lehvik. Kuna laval eriti lisavahendeid ja -esemeid ei kasutata, on näitlejatel tavaks mängida miimikaga nii, nagu oleks laval need esemed nähtamatuna olemas. Näitlejad loovad ettekujutatava asukoha ja esemed, seda läbi „liialdatud" füüsilise väljenduse ja stiliseeritud kuid väga täpse ja detailse füüsilise miimika.

*Kyōgen* ja *Nō*
----------------

Tänapäeval esitatakse *kyōgen*'it jätkuvalt *nō*-etendustele vahelduvalt, pakkudes huumori abil publikule vaheldust ja vabanemist *nō* temaatika süngusest, kuid aina enam esitatakse *kyōgen*'i etendusi ka eraldiseisvalt, iseseisva programmina. Varem oli *kyōgen* *nō*-etendustega veelgi enam põimunud. Näiteks võisid mõnikord *kyōgen*'i näitlejad *nō*-etenduse sõlmpunkte publikule kohalikus keelemurdes lahti seletada ning pakkuda etenduse sündmustele taustainformatsiooni, andes publikule võimaluse näidendite keerulises keeles pakutavast sisust paremini aru saada. Vahetevahel võisid *kyōgen*'i näitlejad ka ise *nō*-etendustest osa võtta, näiteks oli tavaks võtta just *kyōgen*'i näitlejate seast kerjuse osa mängiv näitleja, mis lisas *nō*-etenduse sisule mõningaid lisatähendusi.

Tänapäeva teatrialases uurimuses on jäänud *kyōgen* *nō*-teatri varju, seda *kyōgen*'i ja *nō* ajaloolise seotuse tõttu. Seega on *kyōgen*'i teaduslik uurimine kui *nō*'st eraldiseisev erinev traditsioon jäänud tagaplaanile. Küll aga on *nō* ja *kyōgen*'i vahel palju erinevusi, neist kõige märgatavamad ehk sisulised erinevused. Kõige suurem erinevus on üldine sisu kahe teatriliigi vahel – *nō* on väga aeglane, väljapeetud, pigem süngemate teemadega, *kyōgen* aga liialdatud häälitsuste ja valjude häälitsustega koomiline esitlus. Erinevalt *nō*-etendustest puudub *kyōgen*'is muusikaline saade ning maske kasutatakse harva. Lisaks on *kyōgen*'i ja *nō* vahel üks suur erinevus ka tegelaskujude ühiskondlik staatus, nimelt erinevalt *nō*-teatri kõrgklassi tegelaskujudest kuuluvad *kyōgen*'i tegelased lihtrahva hulka. Huvitaval kombel tekitas see ka vastavate teatrikunstide näitlejate vahel samasuguse klassieristuse, kuigi see ei pruukinud reaalsuses näitleja kui isiku staatusele ühiskonnas viidata. Suuri erinevusi on ka teematikas: erinevalt *nō* budistlike ehk surmajärgsele maailmale keskenduvatest ebamaistest teemadest keskendub *kyōgen* konkreetsele „siin ja praegu" eksisteerivale materiaalsele maailmale.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6  Salz, Jonah (5. juuli 2016). "A History of Japanese Theatre". *Cambridge University Press*. Vaadatud 30.04.2022.
2. 1 2 3 4 5 6 7  Deal, William E. (2009). *Keskaeg ja uusaeg Jaapanis*. Tallinn: Tänapäev. Lk 487-488.
3. ↑  Ortolani, Benito (1990). *The Japanese Theatre. From Shamanistic Ritual to Contemporary Pluralism*. Princeton, New Jersey: Princeton University Press. Lk 54-55.
4. 1 2 3  Japanology Plus (13. jaanuar 2019). "Japanology Plus - Japanophiles : Ondrej Hybl". *youtube.com*. Vaadatud 05.05.2022.