recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Map
Torņakalnsi raudteejaam
**Torņakalnsi raudteejaam** on raudteejaam Riia–Tukumsi raudteeliinil ja Riia–Jelgava raudteeliinil Riia linna Torņakalnsi asumis. 

Jaam koosneb A- ja B-pargist. A-pargis on 6 teed ja kolm ooteplatvormi, B-pargis on 10 teed. Jaamas peatuvad Jelgavasse ja Tukumsisse sõitvad elektrirongid, seal võib toimuda ka kaupade rongidele ja neilt maha laadimine. B-pargi tupikteedel asub Läti Raudtee Ajaloomuuseum. Jaam asub Riia keskraudteejaamast 2,7 km kaugusel. Jaama läbiv raudtee on elektriraudtee. Torņakalnsi raudteejaam teenindab aastas ligikaudu 31 000 kaubarongi ja 41 000 reisirongi. Piletihinnalt kuulub jaam A-tsooni.

Ajalugu
-------

Jaam rajati aastal 1868 ja algul kandis see nime **Riga-Mitauer Bahnhof**. Tegemist oli Riia ja Jelgava vahelise raudteeliini lõppjaamaga. Jaamahoone asus tänapäevasest vaksalist põhja pool; see on osaliselt säilinud (aadress on Akmeņu ielā 38), kuigi on elumajaks ümber ehitatud. Jaamahoone oli osalt tellistest, aga suuremalt osalt puidust kahekorruseline hoone. Jaamahoones olid daamidele ja härradele mõeldud ruumid, ootesaalid, telegraafijaam, samuti ka liini kantselei.

Aastal 1872 valmis Riia–Bolderaja raudtee, ühtlasi rajati ka raudteesild üle Daugava jõe. See tõi kaasa jaama tähtsuse vähenemise, kuna liini lõppjaamaks kujunes siis Riia keskraudteejaam. Aastal 1877 hakkasid jaamas peatuma Tukumsisse sõitvad rongid. Aastal 1895 hakkas jaam kandma nimetust **Rīga III**. Sel perioodil rajati ka tänapäevane jaamahoone, mis aastal 1994 põles, ent seejärel restaureeriti. Ka rajati selle juurde samanimeline kaubajaam; hiljem (aastal 1912) ühendati need ühtseks Torņakalnsi raudteejaamaks.

Aastal 1941 kasutati Torņakalnsi raudteejaama küüditamisel, raudteejaama juures on aastal 1990 püstitatud mälestustahvel Aastal 1996 lisati ohvrite mälestuseks ka kaubavagun. Aastal 1950 muudeti Tukumsi suunas viiv tee elektriraudteeks, aastal 1972 elektrifitseeriti ka Jelgavasse viiv raudtee.

* Vaade raudteejaamale, tagaplaanil Riia raamatukoguVaade raudteejaamale, tagaplaanil Riia raamatukogu
* KaubajaamKaubajaam
* Mälestusmärk küüditatuteleMälestusmärk küüditatutele

Viited
------

1. ↑
2. ↑  Железнодорожные станции СССР. Справочник. — М.: Транспорт, 1981
3. ↑
4. ↑  Latvijas enciklopēdija. 2. sējums. Rīga : Valērija Belokoņa izdevniecība. 2003. 442. lk
5. ↑  Ojārs Spārītis. Rīgas pieminekļi un dekoratīvā tēlniecība. Rīga : Nacionālais apgāds, 2007. 58.—59. lk

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Torņakalnsi raudteejaam** |

* Infot jaama kohta; fotod (*vene keeles*)
* Jaam vanal kaardil

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Eelnev peatus** |  **Raudteepeatus Läti reisirongiliinidel** | **Järgnev peatus** |
|  Riia |  **Torņakalns** | Jelgava poole: |
| Atgāzene  |
| Tukumsi poole: |
| Zasulauks  |
**Kannuka** oli küla Vaivara kihelkonnas Virumaal. Tänapäeval jäävad küla maad Ida-Viru maakonna Sillamäe linna territooriumile. Kannuka küla maadel on nüüdisajal 1950. aastatel ehitatud linnasüda ja 1970. aastatel ehitatud Sillamäe linna elamurajoonid. 

Vanasti piirnes küla läänes Sõtke jõega, lõunas Sõtke külaga, idas Perjatsi külaga ja põhjas merega.

Kannuka nimi on tulnud soomekeelse sõna *kanukka* (kontpuu) mugandamisest, kuna kontpuud kasvas rannaaladel palju.

Ajalugu
-------

1782. aasta IV Venemaa hingeloenduse ajal elas Kannuka külas 4 peret, kokku 29 hinge. 1835. said pärisnime (perekonnanime) külas viis peret.

Küla hakkas suurenema pärast talude päriseksostmise algust. Esimese talu ostis seal Perjatsist tulnud Jaan Orgo, kes oli ka Vaivara vallavanem. Orgo alustas sealmail kartulikasvatust, tuues seemnekartuli Peterburist.

Suvituskohana hakati Kannukat laiemalt kasutama 1883.–1884. aastal. 19. sajandi lõpus oli külas 9 talu ja umbes 50 suvemaja.

1898. aasta teatmikus on küla märgitud nimega *Villenort* – kohana, kus asuvad suvilad. Kohalikud taluperemehed pidasid rannaäärseid suvilaid, mida oli mõnel rohkem kui üks. Suvilaid üüriti välja kohalesõitnud suvitajatele. Üks vendadele Männikutele kuulunud suuremaid suvilaid oli pikaks ajaks välja üüritud Noorte Naiste Kristlikule Ühingule puhkekoduks. 1939. aastal puhkas seal USA naiste delegatsioon. 

Kannukas elasid sealsete randade tuntumad paadimeistrid vennad Jaan ja Anton Männik. Ametioskused olid nad õppinud isalt. Nende meisterdatud aluseid sõitis nii Soome lahel kui ka Peipsil. Tartu Ülikooli usuteaduste professor Meier, kellel oli talu Udrias, tellis samuti vendade käest paadi, mille viis Emajõele lõbusõidupaadiks.

1940. aastal elas Kannuka külas 40 peret.

Sinimägede lahingute ajal põlesid küla ja suvilad maha. 

Männikute puhkekodu endise asukoha lähedal mererannas on üle 20-meetrise ümbermõõduga Kiiunurga kivi. 1950. aastatel üritasid nõukogulased seda kivi õhku lasta, kuna kivi peeti eestlaste ohvrikiviks, kuid suurem osa rahnust säilis.

Eduard Tubin puhkas 1930. aastatel puhkas Kannukal ning kirjutas seal 1937. aastal oma 2. sümfoonia "Legendaarne".

Kannuka külast on pärit kirjanik Endel Tennov (proosakogud "August Mõigu hobu" 1961, Noormees heast perekonnast" 1964 ja muud), kes on õppinud Tartu Riiklikus Kunstiinstituudis ka skulptuurieriala.

Vaata ka
--------

* Kannuka pank

Kirjandus
---------

* Virve Orav "Matkateed Narva lähistel ehk Vaivara radadel", Tallinn Olion, 1991.
* Aino-Moonika Jõesaar "Kuni sõda kõik purustas... Vaivara ja Alutaguse valla omavalitsused 1944. aastani", Ida-Virumaa 2002.
**Eduard Friedrich Poeppig** (16. juuli 1798 Plauen – 4. september 1868 Leipzig) oli saksa botaanik, zooloog, geograaf ja maadeavastaja. Botaaniline nimelühend on **POEPP.**

Elukäik
-------

Poeppig sündis Plauenis Leipzigi kaupmehe peres. Ta õppis Leipzigi Thomase koolis ja hiljem Grimmas. Aastail 1815–1822 õppis ta Leipzigi ülikoolis meditsiini ja loodusteadusi. Ülikooli ajal rändas ta proove kogudes jalgsi Reini-äärsetes maades, Prantsusmaal (seal jõudis ta Püreneedeni), Austrias (aastal 1822 tõusis ta seal Großglockneri tippu) ja Ungaris.

Arst Poeppig rändas aastail 1822–1832 Ameerikas ringi, külastades Kuubat, Tšiilit, Brasiiliat, Peruud ja Pennsylvaniat. Põhiliselt uuris ta Ande ja Amazonase jõgikonda, keskendudes loodusele, aga ta tegi ka etnograafilisi märkmeid. Tema reis on selle ajastu kohta tavatu, kuna seda ei finantseerinud mitte metseenid, vaid teadusasutused, seetõttu pidi Poeppig reisi ajal arstina lisaraha teenima. Tšiili aladel koostas ta esimese Patagoonia teadusliku kirjelduse, kirjeldas araukaariat ja Andide floorat. Viimased kaks aastat rändas ta ringi Brasiilia vihmametsades, olles kolmas eurooplane (Francisco de Orellana ja Charles Marie de la Condamine järel), kes jõe täies pikkuses läbis. Teel kirjeldas ta mitmeid nüüdseks kadunud indiaanlaste suguharusid (yameod, urarinad).

Pärast naasmist sai temast Leipzigi ülikooli juures zooloogiaprofessor. Aastal 1834 abiellus ta Isidora Hassega, neil sündis kolm tütart. Ühtlasi keskendus ta koos Austria botaaniku Stephan Ladislaus Endlicheriga kogutud materjali läbitöötamisele. Aastal 1834 valiti ta Saksa Loodusuurijate Akadeemia Leopoldina liikmeks. Pärast oma Ameerika reisi hakkas ta oma nime kirjutama kujul "Pöppig".

Poeppigi põhitööks oli andmete kogumine. Oma ekspeditsioonidel kogus ta 17 000 taime ja valmistas sadu topiseid, kirjeldas kolme tuhandet uut taimeliiki, nende seas ka Amasoonase viktooriat.

Poeppig oli teose "Allgemeine Encyclopädie der Wissenschaften und Künste" Ameerika etnoloogiat, loodust ja geograafiat käsitlevate artiklite koostaja.

Tunnustus
---------

Tema auks on nimetatud Poeppigia perekond liblikõieliste sugukonnas, samuti arvukalt Lõuna- ja Kesk-Ameerika taime- ja loomaliike.

Teosed
------

* "Mittheilungen (bzw. Berichte) des Hrn. Dr. Pöppig" (1828–1832)
* "Fragmentum synopseos plantarum phanerogamarum" (1833)
* "Reise in Chile, Peru, und auf dem Amazonenstrome während der Jahre 1827–1832", kaks köidet (1834–1836)
* "Selbstanzeige der Reisebeschreibung in Blätter für literarische Unterhaltung" (1835).
* "Nova genera ac species plantarum quas in regno chilensi, peruviano et in terra amazonica" koostöös Stephan Ladislaus Endlicheriga, kolm köidet (1835–1845)
* "Reise nach den Vereinigten Staaten" (1837)
* "Malerischer Atlas und beschreibende Darstellungen aus dem Gebiete der Erdkunde" (1838)
* "Über alte und neue Handelswege nach der Westküste Amerikas" (1838)
* "Landschaftliche Ansichten und erlauternde Darstellungen" (1839)
* "Tropenvegetation und Tropenmenschen", kaks köidet (1965)
Cattaro provintsi kaart
**Cattaro provints** (itaalia keeles *Provincia di Cattaro*) oli üks Itaalia Kuningriigi Dalmaatsia kubermangu kuulunud provintsidest tänase Montenegro riigi territooriumil. Provints loodi Teise maailmasõja ajal 1941. aasta mais ja lakkas eksisteerimast 1943. aasta septembris.

Ajalugu
-------

Itaalia Dalmaatsia kubermang
1941. aasta aprillis vallutasid itaallased Jugoslaavia Kuningriigilt Dalmaatsia rannikuala. Seejärel lõid nad piirkonnas mitu 1943. aasta septembrini eksisteerinud provintsi. Üks neist oli Kotori lahe ümbruses asunud Cattaro ehk Kotori provints. Piirkonna halduskeskus oli Cattaro linn (Kotor).

15 omavalitsusüksusest (*comuni*) koosnenud provintsi pindala oli 547 ruutkilomeetrit ja selle rahvaarv oli 39 800. Enamik piirkonna elanikest olid rahvuselt serblased (peamiselt õigeusklikud, kuid leidus ka katoliiklasi). Lisaks elas seal 300 Dalmaatsia itaallast, kes elasid peamiselt Cattaro (Kotori) ja Perasto (Perasti) linnas.

1941. aasta suvel parandasid itaallased küll piirkonna olusid, rajades sinna haiglaid jm taristut, kuid alustasid ka sealsete alade italianiseerimist (Veneetsia Albaania ja Veneetsia vabariigi ajalooga seoses). Pärast ühte aastat rahumeelset administreerimist ja kontrolli leidis 1942. aasta suvel põhjusel aset väike ülestõus italianiseerimise vastu. Sarnastel ülestõusudel ei olnud märkimisväärseid tagajärgi kuni 1943. aasta suveni.

Septembris 1943 võttis liitlasvägedele alistunud Itaalia asemel kontrolli piirkonna üle endale Saksamaa sõjavägi. Vahetult pärast seda algas viimaste ja Josip Broz Tito partisanide vaheline sissisõda. Cattaro provints likvideeriti septembris 1943.

Haldusjaotus
------------

Dalmaatsia kubermangu Cattaro provintsi kaart
Provintsi 15 omavalitsusüksust (esmalt ametlik itaaliakeelne nimi ja sulgudes nimi montenegro keeles):

* Cattaro (Kotor)
* Cartolle (Krtole)
* Castelnuovo di Cattaro (Herceg Novi)
* Dobroto (Dobrota)
* Gruda (Gruda)
* Lastua Inferiore (Donja Lastva)
* Lustizza (Luštica)
* Mulla (Muo)
* Perasto (Perast)
* Perzagno (Prčanj)
* Risano (Risan)
* Stolivo Inferiore (Donji Stoliv)
* Sutorina (Sutorina)
* Teodo (Tivat)
* Zuppa (Grbalj)

Vaata ka
--------

* Dalmaatsia kubermang
* Spalato provints (Split)
* Zara provints (Zadar)

Viited
------

1. ↑  R.D.L. 18 maggio 1941, n. 452 - Sistemazione dei territori che sono venuti a far parte integrante del Regno d'Italia
2. ↑  Davide Rodogno. "Fascism European Empire". Osa: "Jugoslaavia"
3. ↑  Treccani: Cattaro

Kirjandus
---------

* Davide Rodogno. "Il nuovo ordine mediterraneo". Toim. Bollati Boringhieri. Torino 2003

*Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:Province of Cattaro seisuga 29.04.2019*.
**Andris Seleckis** (6. november 1947 Riia – 20. veebruar 2016) oli läti filmioperaator.

Ta lõpetas 1974. aastal Üleliidulise Riikliku Kinematograafia Instituudi operaatori erialal ja oli seejärel Riia filmidokumentalistikakooli esindaja. Andris Seleckis oli paljude Läti filmi- ja teleoperaatorite esimene juhendaja.

Aastatel 1970–1992 töötas ta Riia Kinostuudios. Ta oli terve rea mängufilmide operaator või operaator-režissöör ("Mõõk varjus", "Perekonnaalbum", "Suvi oli vaid üks päev" jne.). Selecksise loodud on Läti kinoajaloos olulised dokumentaalfilmid: "Kuni ohtliku piirini", "Ülemkohus", "Kõrge laul" ja mitmesugust kinokroonikat.

Seleckis sai 1987. aastal dokumentaalfilmi "Augstaka tiesa" ("Ülemkohus") eest Läti NSV riikliku preemia. Lisaks sai ta riikliku filmipreemia "Lielais Kristaps" ja Riikliku Kultuurkapitali Fondi eluaegse stipendiumi. 

1991. aasta jaanuaris osales Seleckis Riias riikliku tähtsusega objektide ümber barrikaadide püstitamisel kaitseks Nõukogude Liidu jõustruktuuride võimaliku rünnaku eest ning talle anti barrikaadide rajamisel osaleja märk.

Isiklikku
---------

Tema vend on läti filmilavastaja ja -operaator Ivars Seleckis.

Viited
------

1. ↑  Andris Seleckis. IMDb, vaadatud 21.08.2022.
2. ↑  Lahkunud on operaator Andris Seleckis

Välislingid
-----------

* Lätlased filmivad Saaremaal "Turaida Roosi" (1975)
**Eduard Johann Assmuth** (5. juuni 1792 Kose – 23. juuli 1853 Maarja-Magdaleena) oli Eesti vaimulik.

Õppis 1802–1810 Tallinna Toomkoolis. Aastatel 1810–1812 õppis Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Aastatel 1812–1814 ja 1817–1819 töötas koduõpetajana. Reisis aastatel 1815–1816 Saksamaal ja Šveitsis, õppis ka Jena ülikoolis. Ordineeriti 12. jaanuaril 1819 Riias õpetajaks.

Oli 1819–1852 Torma- ja Lohusuu koguduse õpetaja, omades 
aastast 1831 adjunkte. Oli 1844–1852 veel Tartu praostkonna praost. Jäi 24. novembril 1852 tervislikel põhjustel emerituuri. Emerituuris olles elas Tartus. Suri 1853. aastal, olles külas tütrel ja väimehel Maarja-Magdaleena pastoraadis. Maeti Torma surnuaeda.

Isiklikku
---------

Tema isa Friedrich Johann Anton Assmuth oli Kose Püha Nikolause koguduse õpetaja, poeg Alexander Carl Woldemar Assmuth oli Harju-Risti koguduse ja Tallinna Jaani koguduse II pihtkonna õpetaja. Tema väimees (tütre Marie (1820–1898) abikaasa) Woldemar Mickwitz oli Maarja-Magdaleena ja Vara Brigitta koguduse õpetaja; teine väimees (tütarde Ida Pauline (1822–1862) ja Elisabethi (1833–1912) abikaasa) Paul Eduard Hirsch oli Pöide- ja Palamuse koguduse õpetaja; tütrepoeg Paul Ottokar Theodor Hirsch oli algul õpetaja Ukrainas Volõõnia Rožištše koguduses, hiljem oli Harju-Madise koguduse õpetaja.

Viited
------

1. ↑  Die evangelischen Prediger Livlands bis 1918. Böhlau Verlag Köln, Wien 1977

Välislingid
-----------

* TLÜAR rahvusbibliograafia isikud: Eduard Johann Assmuth

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Paul Gottlieb Georg Everth** | **Tartu praost**1844–1852 | Järgnev**Woldemar von Mickwitz** |
**Laguuni udu** ehk **Laguuni udukogu** ehk **M 8** ehk **NGC 6523** on udukogu Amburi tähtkujus umbes 5200 valgusaasta kaugusel visuaalse näiva tähesuurusega +6,0 ja nurkmõõtmetega 90' × 40'.

Ta on emissioonudu ja peegeldava udu kompleks.

Avastamine
----------

Udukogu avastas 1747 Guillaume Le Gentil. Enne seda avastas John Flamsteed 1680 selles paikneva hajusparve NGC 6530, mille taasavastas 1767 Jean Philippe de Chéseaux.

Morfoloogia
-----------

Laguuni udu on suur tähetekkepiirkond (H-II-piirkond), mis sisaldab gloobuleid.

Udu kõige heledamas osas paikneb piirkond, mida kuju järgi nimetatakse Liivakella uduks (mitte ära segada samanimelise planetaaruduga MyCn 18). 

Laguuni udu keskel on noor hajusparv NGC 6530, mis on tekkinud Laguuni udu ainest ja paneb seda udu nüüd helendama.

Viited
------

1. ↑  "Messier 8 (The Lagoon Nebula)". *NASA*. Vaadatud 12. aprill 2018.
2. ↑  "M8, the Lagoon Nebula". *NightSkyInfo*. Vaadatud 12. aprill 2018.
3. ↑  "Lagoon Nebula – Messier 8". *Constellation Guide*. Vaadatud 12. aprill 2018.
4. ↑  "Messier 8 is the Lagoon Nebula". *EarthSky*. Vaadatud 12. aprill 2018.

Amatöörülesvõte
**Harilik ingver** (*Zingiber officinale*) on ingveriliste sugukonda ingveri perekonda kuuluv mitmeaastane rohttaim.

Pestud ingveri risoom
Hariliku ingveri looduslikuks levilaks on Lõuna-Aasia. Harilikku ingverit kasvatatakse Hiinas, Indias, Indoneesias, Sri Lankal, Austraalias, Lääne-Aafrikas ja Jamaica Barbadosel põhiliselt vürtsi- ja ravimtaimena. 

Harilik ingver on kuni 2,5 m kõrgune püsik. Risoom on harunenud ning sellest kasvavad välja vahelduvalt asetsevate lehtedega võrsed ja ka lehtedeta õisikuvarred. Kollakaspunased õied asetsevad tihedas õisikus. Lõhnavat (sisaldab eeterlikku õli) ja kibeda maitsega vaigust risoomi müüakse koorimata või kooritult ning tarvitatakse värskelt või kuivatatult.

Harilik ingver on hinnatud ravimtaim. Ta soodustab seedimist, tõrjub sooleparasiite, tugevdab südant ja immuunsüsteemi, kaitseb külmetushaiguste eest. Samuti on taimel iiveldus- ja põletikuvastane toime.

Viited
------

1. 1 2

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Ingver** |
**ERR Jupiter** on Eesti Rahvusringhäälingu veebikanal, mis avati 22. aprillil 2020.

Sisu
----

Kanal koondab aadressile jupiter.err.ee Eesti Rahvusringhäälingute tele- ja raadiokanalite saated, sarjad, filmid, dokumentaalfilmid ning audiosisu kontsertidest kuuldemängudeni. Uute saadete kõrval leiab kanalist ka hulgaliselt ERR-i arhiivipärleid.

Jupiteri sisu on eestikeelne ning kasutajatele tasuta.

Voogedastusteenus töötab nii arvutis, mobiilis kui ka teistes internetiga toestatud seadmetes. Kasutaja ees avanevad video- ja audiolehed, kus valiku teevad mugavaks teemapõhised alajaotused ja soovitused. Ühtlasi annab Jupiter võimaluse samas kohas ja otse kuulata-vaadata kõiki rahvusringhäälingu raadio- ja teleprogramme. 

Lastele mõeldud sisu jõuab jätkuvalt Jupiteri sõsarlehele Lasteekraan.ee, noortele suunatud sisu kodu on Jupiteri alamleht Jupiter IO.

Alates 2022. aasta mais avati ka venekeelne Jupiter+.

Nimi
----

Nime leidmiseks korraldati ERR-is nimekonkurss, kuhu laekus 150 pakkumist.[*viide?*] Toimetus kaalus mitmeid Eesti telemaastikult tuttavaid nimesid. Esil olid ka näiteks Aatomi või Aatomiku nimi, kuid ülekaalukalt võitis Jupiter.[*viide?*]

Kanali nimi viitab omal moel ka Eesti Televisiooni legendaarsele filmisaatele "Jupiter".[*viide?*]

Toimetus
--------

Jupiteri peatoimetaja on Rihhard-Erik Järvi (varem filmitoimetaja/sisuspetsialist).

Eelmine peatoimetaja oli Toomas Luhats, toimetajana on Jupiteris töötanud Raul Lobanov ja disainerina Antoon Johan Vugts.

Vaata ka
--------

* ERR Novaator
* ERR Menu
* ERR Kultuur
* ERR Sport

Viited
------

1. ↑  "ERR avab peagi uue kanali Jupiter". *ERR.ee*. Märts 2020.
2. ↑  "Toomas Luhats: ERRi voogedastus platvorm avatakse kevadel". *ERR.ee*. 8. jaanuar 2020.

Välislingid
-----------

* Koduleht
* ERR-i uus veebikanal Jupiter: Mis? Miks? Kellele? ERR.ee, 22. aprill 2020
**Andrius Kubilius** (sündinud 8. detsembril 1956 Vilniuses) on Leedu poliitik, alates juulist 2019 Euroopa Parlamendi liige. Ta oli 3. novembrist 1999 kuni 26. oktoobrini 2000 ja 9. detsembrist 2008 kuni 13. detsembrini 2012 Leedu peaminister.

Tema mõlemad vanemad on kirjandusteadlased. Isa on Vytautas Kubilius (1928–2004) ja ema on Janina Žėkaitė-Kubilienė (1926–2006).

Andrius Kubilius lõpetas 1979 Vilniuse Ülikooli füüsikuna. Ta jätkas samas ülikoolis aspirantuuris 1981–84, seejärel töötas seal kuni 1990. aastani laborandi, inseneri ja teadustöötajana.

Andrius Kubiliuse poliitiline tegevus sai alguse liitumisest Sąjūdisega 1988. Temast sai Sąjūdise nõukogu tegevjuht aastateks 1990–92. 1992 valiti ta seimi liikmeks. 1993 liitus ta konservatiivse Isamaaliiduga. Ta valiti tagasi järgmistessegi seimi koosseisudesse.

VI seimis (1992–96) oli ta oma erakonna parlamendifraktsiooni juht ja kuulus seimi looduskaitsekomisjoni. VII seimis (1996–2000) kuulus ta õigus- ja korrakaitsekomisjoni, oli kuni 1999 seimi eesistuja esimene asetäitja ja 1997–1999 Euroopa asjade komisjoni juht.

2003 sai temast Isamaaliidu esimees ning pärast 2004. aasta parlamendivalimisi opositsiooniliider. 

2008. aasta oktoobris peetud parlamendivalimistel saavutas Andrius Kubiliuse juhitav erakond Isamaaliit – Leedu Kristlikud Demokraadid võidu. 25. novembril 2008 esitas president Valdas Adamkus Andrius Kubiliuse seimile peaministrikandidaadiks ja 27. novembril kinnitas seim ta peaministriks. See otsus jõustus järgmisel päeval, kui president Adamkus selle allkirjastas.

Tunnustus
---------

* 2007 – Maarjamaa Risti III klassi teenetemärk
* 2017 – Vürst Jaroslav Targa II järgu orden

Isiklikku
---------

Andrius Kubiliuse abikaasa Rasa Kubilienė mängib Leedu Riiklikus Sümfooniaorkestris viiulit. Perekonnas on kaks poega, Vytautas ja Andrius.

Lisaks leedu keelele räägib Kubilius vene ja inglise keelt.

Vaata ka
--------

* Andrius Kubiliuse esimene valitsus
* Andrius Kubiliuse teine valitsus

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Andrius Kubilius** |

* Tutvustus Seimi lehel
* Andriaus Kubiliaus dienoraštis (Kubiliuse blogi)
* Katrin Jüriso. Eestisse tuleb visiidile Leedu uus peaminister ERR, 23. jaanuar 2009
* Raimo Poom. Leedu peaminister: uue tuumajaama ehituseks on vaja euroga liituda EPL, 28. jaanuar 2009
* Evelyn Kaldoja. Kubilius: leedulastele oli langus suurem šokk Postimes, 28. jaanuar 2009

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Irena Degutienė** | **Leedu peaminister**1999–2000 | Järgnev**Rolandas Paksas** |
| Eelnev**Gediminas Kirkilas** | **Leedu peaminister**2008–2012 | Järgnev**Algirdas Butkevičius** |
**"eRepublik"** on Interneti-põhine arvutimäng (MMOG), mis loodi novembris 2007. Mängu tegevus toimub virtuaalmaailmas, mis on tuntud ka kui the New World (Uus Maailm). Mängijad, keda kutsutakse kodanikeks, saavad osa võtta kohalikust ja üleriigilisest poliitikast, mille abil nad saavad aidata luua kohalikku majandus- ja sotsiaalpoliitikat.

Mängu lõid Alexis Bonte ja George Lemnaru. "eRepublik" on programmeeritud PHP-s, kasutades Symfony platvormi ja töötab pea kõigis tänapäevastes veebibrauserites.

### Ülevaade

"eRepublik" on ülemaailmne väga paljude mängijatega online-rollimäng, kus mängijad saavad osa võtta paljudest erinevatest tegevustest. Uue Maailma kodanik võib olla palgatööline või ettevõtja; rajada partei; hääletada valimistel, tõusta erakonna esimeheks, saada valitud Riigikogu liikmeks või presidendiks. Võimalik on ka kirjutada ajaleheartikleid ja isegi sõdida kodanikega teistest virtuaalsetest riikidest.

Pärast liitumist valib mängija virtuaalse riigi, millega ta soovib liituda. Kõik riigid on nimetatud päriselt eksisteerivate riikide järgi ja on üldiselt samas geograafilises asukohas, kus pärismaailmaski (sõjategevus võib riigipiiride asukohta muuta). Kodanik otsib tööd oma sünniriigis ja treenib, et saada oma kodumaale oluliseks sõduriks. Töötada ja treenida saab iga päev. Idee kohaselt ei tohiks mängimine võtta kauem aega kui "14 minutit päevas" .

### e-Eesti

Eesti lisati mängu 8. aprillil 2009 . Riigi esimeseks presidendiks valiti kasutaja nimega SgtMaj. Praegu on seal ametis 32. valitsus. Oma ajaloo vältel on eEesti sõdinud nii eSoome, eVenemaa, eLäti, eRootsi kui ka eNorraga. eEestil on üks maavara, õli (nafta) ja kaks loodusvara – kala ja puuviljad.

Viited
------

1. ↑  "eRepublik Anniversary – 4 years since launch". Originaali arhiivikoopia seisuga 26. august 2021. Vaadatud 19. novembril 2011.
2. ↑   Netimängus saab Eesti presidendiks 500 häälega
3. ↑  eEesti presidendiks valiti Tulnukas
4. ↑   Doug Aamoth. "Erepublik Combines MMOG And Social Networking". *CrunchBase* (inglise).
5. ↑   "Eesti uus võimalus – Erepublik – osa I"
6. ↑   eEesti ajalugu – Proloog
7. ↑   XXXIII valitsuse koosseis
8. ↑  Askur Alas: Soome ründab öösel virtuaalmaailmas Eestit
9. ↑  "Propagandaartikkel eEesti sõja kohta eVenemaaga". Originaali arhiivikoopia seisuga 13. september 2011. Vaadatud 24. oktoobril 2011.

Välislingid
-----------

* eRepubliku ametlik Viki (ingliskeelne)
Märjamaa alevi lipp
**Märjamaa alevi lipp** oli Eesti haldusüksuse Märjamaa alevvalla lipp.

Lipp oli kasutusel 22. maist 1995 kuni 20. oktoobrini 2002, mil ühineti koos Loodna valla ja Märjamaa vallaga ühtseks Märjamaa vallaks.

Lipu kirjeldus
--------------

Valgel ristkülikukujulisel lipul oli kolm punast lainelist horisontaallaidu, mille laius, kaugus lipu servast ja omavahel oli 1/7 lipu laiusest. Lipu normaalsuurus oli 105x165 cm, laiuse ja pikkuse suhe on 7:11 ühikut.

Lipu kasutamine
---------------

Lipp heisati:

1. Alaliselt alevivalitsuse haldushoonel.
2. Ettevõtete, asutuste ja organisatsioonide hoonetel ja elamutel ­ Eesti Vabariigis kehtiva seadusandlusega määratud riiklikel pühadel ning tähtpäevadel, rahvuspühadel ja teistel pidupäevadel.
3. Eesti Vabariigi Valitsuse korraldusel.
4. Volikogu otsusega.
5. Valitsuse korraldusega.
6. Hoone peasissekäigu juurde või mujale selleks sobivasse kohta kas lipuvardaga vastavasse hoidjasse või lipumasti.
7. Koos Eesti riigilipu, mõne teise riigi või selle omavalitsusüksuse, mõne Eesti maakonna, alevi, valla või muu lipuga, asus alevi lipp lippude poolt vaadatuna vasakul teise riigi või Eesti riigilipust.

Alevi lippu võis heisata ka tseremooniatel ja teistel avalikel pidulikel üritustel, mida korraldavad Eesti riiklikud ja ühiskondlikud organid, ettevõtted, asutused ja organisatsioonid, samuti perekondlikel pidulikel üritustel.

Alevi lipu heiskamise võis teha kohustuslikuks üksnes volikogu otsuse või valitsuse korraldusega alevile kuuluvatel hoonetel, rajatistel või maa-aladel. Teistele omanikele olid need otsused või korraldused üksnes soovitusliku iseloomuga.

Alevi lipu valmistamine ja kasutamine toimus ainult valitsuse loal.

Vaata ka
--------

* Märjamaa alevi vapp
* Märjamaa valla lipp
* Loodna valla lipp
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib puuliigist; taimeperekonna kohta vaata artiklit Jaanikaunapuu (perekond).* |

---

**Harilik jaanikaunapuu** ehk **harilik jaanileivapuu** (*Ceratonia siliqua*) on puuliik kaunviljaliste sugukonnast.

Botaanilised tunnused
---------------------

Illustratsioon Otto Wilhelm Thomé raamatust "Flora von Deutschland, Österreich und der Schweiz" (1885)
Jaanikaunapuu kasvab tavaliselt kuni 10, vahel kuni 15 meetri kõrguseks puuks. Väikesed punased kroonlehtedeta õied asuvad kobaratena jämedate okste küljes. Kahekojaline taim. Emasõitest arenevad 10–20 cm pikkused ja 2–3 cm paksused pruunikasvioletsed lapikud kaunad, milles on enamasti 12 tumedat seemet.

Kasutamine
----------

Süüakse mitte niivõrd seemneid, kui just kaunu, eriti nende lihakaid pruunikaid või valgeid vaheseinu. Jaanileib ehk jaanikaun ehk jaanikõder on laialt tuntud lastemaiustus, mis tuleb Euroopas müügile peamiselt jõuluajal. Maitsvamate sortide jaanikõdrad sisaldavad kuivaines kuni 50% suhkruid. Tarvitatakse toiduks nii värskelt kui ka keedetult ja röstitult. Enamik kaunu läheb siiski loomasöödaks. Seemneid röstitakse kohvi asendajaks.

Jaanileivapuu kõvad seemned on kindla suurusega, kaaluvad 0,18 grammi. Seemnete seda omadust kasutati varem vääriskivide ja kulla kaalumisel: seemned asendasid kaaluvihte. Minevikus nimetasid araablased jaanileivapuu seemneid puu kreekakeelse nimetuse *ceratio* järgi kiraatideks, millest hiljem kujunes mõiste karaat.

Jaanikaunade peamine tootja on Hispaania. Aastas annab ta pool miljonit tonni kaunu, mis moodustab umbes 60% nende kogusaagist maailmas.

* 
* Hariliku jaanikaunapuu kaunad ja seemnedHariliku jaanikaunapuu kaunad ja seemned

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Harilik jaanikaunapuu** |

* Harilik jaanikaunapuu andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes
**Harilik kardemon** (*Elettaria cardamomum*) on ingveriliste sugukonda kardemoni perekonda kuuluv mitmeaastane rohttaimeliik.

Harilik kardemon pärineb Indiast, Malabari rannikult ja Sri-Lankalt, kus see kasvab looduslikult troopilistes vihmametsades.

Kirjeldus
---------

Kardemoni õis
Kardemon on pikkade nooljate lehtedega mitmeaastane rohttaim, mille kollased või sinised õied paiknevad maapinnalähedastes lehekaenaldes. Viljastunud õitest arenevad umbes 1,5 cm pikkused paadikujulised kuprad, igaühes tosina jagu pisikesi kolmekandilisi seemneid. Kuprad on kolmepesalised, igas pesas 3-4 tugeva vürtsika aroomiga ning üsna nõrga kamprilõhnaga tumedat seemet. Õhuke valge viljakest, mis kerge surve peale hõlpsasti puruneb.

Kasvatamine
-----------

Kuprad valmivad aastaringselt ja täiesti korrapäratult, mistõttu nende küpsusastet tuleb pidevalt jälgida. Nimelt lähevad täisküpsed kuprad iseenesest lahti ning seemned pudenevad maha. Isegi kui seda ei juhtu, kaob poolavanenud kupardest kiiresti seemnete aroom ja nõrgeneb maitse.

Kuprad lõigatakse taime küljest käsitsi ja ükshaaval ning kuivatatakse. Indias koristatakse kuprad enamasti poolvalmilt ja kuivatatakse päikese paistel, mis seemnete pudenemist silmas pidades on ohutu ja odav viis, sel puhul säilib kuparde roheline värvus. Mujal Aasias ja ka Euroopas korjatakse ära veidi hilisemas küpsusastmes kuprad, mis siis tehiskuumuses kuivatamisel pruunikaskollaseks muutuvad, USA-s aga eelistatakse vääveldioksiidiga pleegitatud valkjaid kupraid. Kardemoni turustatakse kuivatatult kas kupardena, tervete seemnetena või jämedalt jahvatatuna. 

Tänapäeval on maailma suurim kardemonikasvataja India. Lõviosa saagist läheb müüki oma riigis, kus selle järele on ülisuur nõudlus. Suureksportijaks on tõusnud Guatemala, kus kardemoni hakati kasvatama juba eelmise sajandi algul, kuid kohalikud elanikud pole seda vürtsi omaks võtnud ning kogu toodang veetakse välja. Aasias kasvatatakse kardemoni ekspordiks ka Sri Lankal ja Indohiinas, Aafrikas aga Tansaanias.

Kasutamine
----------

Kardemoni tunti juba Vanas-Egiptuses ja Kreekas-Roomas. Koos kaubakaravanidega jõudis see maitsetaim ka Euroopasse.

Vürtsina kasutatakse kardemoniseemneid. Vilju kogutakse veidi enne täisküpsust. Neid kuivatatakse päikese käes, leotatakse vees ja kuivatatakse uuesti. Malabari kardemoni viljad on 0,8–1,5 cm pikkused ja vähem aromaatsed.

Viited
------

1. 1 2  Suitsu, M. Kardemon, Kodukiri, 2009
2. ↑  Bickel, G. Maanõia ravinapsid, Kirilille kirjastus, 2002
3. ↑  "Kardemon". Originaali arhiivikoopia seisuga 29. detsember 2010. Vaadatud 30. juunil 2012.
**Elektroodipotentsiaal** (tähis *E* või φ ja mõõtühik volt) on IUPAC määratluse kohaselt elektromotoorjõud, mis tekib elektrokeemilise elemendi – galvaanielemendi – mõõdetaval elektroodil standardvesinikelektroodi suhtes. Standardse vesinikelektroodi enda elektroodipinge loetakse seejuures nulliks.

Niisiis pole võimalik mõõta eraldi mingi elektroodi elektromotoorjõudu, vaid tuleb kasutada võrdlust mingi kindla kokkuleppelise elektroodi potentsiaaliga. Niisuguseks elektroodiks ongi standardne vesinikelektrood. Selleks et teada saada, kui suur on mingi metalli elektroodipotentsiaal, koostatakse galvaanielement, mille üks elektrood on uuritavast metallist ja teiseks elektroodiks on vesinikelektrood, ning mõõdetakse voltmeetriga elektroodidevaheline pinge (suure sisetakistusega voltmeetri kasutamisel väljendab see pinge elektroodidevahelist elektromotoorjõudu).

Standardpotentsiaal
-------------------

Standardvesinikelektroodi ja uuritava metalli (täpsemalt selle redokspaari) vahel mõõdetud elektromotoorjõudu (pinget) nimetatakse selle metalli standardpotentsiaaliks (tähis *E*0, ka φ0). Teiste sõnadega, standardpotentsiaal on standardtingimustel mõõdetud elektroodipotentsiaal.

Kui järjestada metallid nende standardpotentsiaalide kasvavas järjestuses, saadakse metallide elektrokeemiline pingerida.

Vaata ka
--------

* Vesinikelektrood

Viited
------

1. ↑   Electrode potential *E*

Kirjandus
---------

* L. Tamm, T. Tamm, A. Tuulmets, 2009. Keemia mõisted gümnaasiumile (eesti-vene-eesti sõnastik). Tartu Ülikooli Kirjastus
**Olesja Nikolajevna Zõkina** (vene keeles Олеся Николаевна Зыкина; sündinud 7. oktoobril 1980 Kalugas, endises Nõukogude Liidus) on Venemaa kergejõustiklane, jooksja, kelle põhidistants on 400 meetrit.

2001. aasta sisemaailmameistrivõistlustel Lissabonis sai ta 400 m jooksus ajaga 51,71 pronksmedali. Ta võitis neil võistlustel ka MM-kulla Venemaa 4×400 m teatejooksu võistkonna koosseisus. Samal aastal toimunud 2001. aasta MM-il Edmontonis sai ta teatejooksus pronksmedali. Järgmisel aastal Münchenis peetud 2002. aasta Euroopa meistrivõistlustel tuli Zõkina ajaga 50,45 400 m Euroopa meistriks ja sai 4×400 m teatejooksus hõbemedali. Hooaja lõpus toimunud maailmakarikavõistlustel Madridis oli ta 400 m kolmas. 

Zõkina kuulus 2003. aasta sisemaailmameistrivõistlustel Birminghamis kuldmedali võitnud Venemaa 4×400 m teatejooksu võistkonda. Samal aastal toimunud 2003. aasta MM-il Pariisis sai ta teatejooksus hõbemedali. 

2004. aasta olümpiamängudel Ateenas sai ta hõbemedali 4×400 m teatejooksus. 2008. aasta sisemaailmameistrivõistlustel Valencias tuli Zõkina kahekordseks sisemaailmameistriks nii 400 m kui ka 4×400 m teatejooksus.

Saavutused
----------

###  Olümpiamängudel

* 2004 Kreeka Ateenas
	+ Hõbe hõbemedal 4×400 m teatejooksus (**3.20,16**)

### Maailmameistrivõistlustel

* 2001 Kanada Edmontonis
	+ Pronks pronksmedal 4×400 m teatejooksus (**3.24,92**)
* 2003 Prantsusmaa Pariisis
	+ Hõbe hõbemedal 4×400 m teatejooksus (**3.22,91**)

### Sisemaailmameistrivõistlustel

* 2001 Portugal Lissabonis
	+ Kuld **sisemaailmameister** 4×400 teatejooksus (**3.30,00**)
	+ Pronks pronksmedal 400 m (**51,71**)
* 2003 Suurbritannia Birminghamis
	+ Kuld **sisemaailmameister** 4×400 teatejooksus (**3.28,45**)
* 2008 Hispaania Valencias
	+ Kuld **sisemaailmameister** 400 m (**51,09**)
	+ Kuld **sisemaailmameister** 4×400 teatejooksus (**3.28,17**)

### Maailmakarikavõistlustel

* 2002 Hispaania Madridis
	+ Pronks 3. koht 400 m (**50,67**)
	+ Pronks 3. koht 4×400 m teatejooksus (**3.26,59**)

### Euroopa meistrivõistlustel

* 2002 Saksamaa Münchenis
	+ Kuld **Euroopa meister** 400 m (**50,45**)
	+ Hõbe hõbemedal 4×400 m teatejooksus (**3.25,59**)

### Euroopa sisemeistrivõistlustel

* 2007 Suurbritannia Birminghamis
	+ Pronks pronksmedal 400 m (**51,69**)
	+ Hõbe hõbemedal 4×400 m teatejooksus (**3.28,16**)

### Isiklikud rekordid

| Ala | Tulemus | Aeg | Koht |
| --- | --- | --- | --- |
| 100 m | **11,84** | 28. juuli 1998  | Prantsusmaa Annecy  |
| 200 m | **22,55** | 24. juuli 2005  | Venemaa Tula  |
| 300 m | **36,70** | 19. august 2001  | Suurbritannia Gateshead  |
| 400 m | **50,15** | 13. juuli 2001  | Venemaa Tula  |

Välislingid
-----------

* Olesja Zõkina Rahvusvahelise Kergejõustikuliidu kodulehel Muuda Vikiandmetes
**Harilik kaksikkannus** (*Diascia barberae*) on mailaseliste sugukonda ja kaksikkannuste perekonda kuuluv õistaimeliik. 

Taime nimetus pärineb vanakreeka keelest: δίς (*dís* – 'topelt') ja ἀσκός (*askós* – 'kott'). Nimi tuleneb sellest, et taimel on alumise huule tagaküljel kaks kannust. 

Ta on osaliselt püstiste ja osaliselt rippuvate vartega üheaastane taim, mis haruneb rohkesti. Lehed on väikesed, ovaalse kujuga ja tumerohelised. Õie värvus on varieeruv: roosa, punane, oranž ja lillakas. Taime kõrgus 15–30 cm laius 23–30 cm, õitseb juulist külmadeni. Taim pärineb Lõuna-Aafrikast.

Kasvutingimused
---------------

Taimele on soodsaks tingimuseks pikad päevad ehk tegemist on pikapäevataimega. Vajab päikselist ja sooja kasvukohta ning viljakat, kuid samas vett hästi läbilaskvat pinnast. Mulla pH peaks jääma vahemikku 6,0–6,5. Vajab kasvuperioodil regulaarset kastmist. Sobib kasvatamiseks lillepeenardes, lillekastides ja amplites nii üksikult kui ka kõrvuti teiste suvelilledega. Vihmasel ja külmal suvel võib õitsemine olla pigem tagasihoidlik.

Paljundamine
------------

Paljundatakse nii seemnete kui ka pistikutega. Seemned võib külvata otse aeda 1–2 nädalat enne viimast külma või kasvatada neid sisetingimustes 6–8 nädalat enne istutamist. Tiheda taimestiku saab taimede kärpimisega, mida tehakse kahel korral. Taim ei talu liigniiskust ega ka liigset kuivust. Pikema õitsemise perioodi saavutamiseks tuleks seemned külvata juba veebruaris või märtsis, et taimed piisaval määral ette kasvatada. Parim idanemise temperatuur on 16–18 ºC.

Kahjurid ja haigused
--------------------

Tõsiseid haigusi taimel ei esine, kuid taimedele meeldiva niiskuse tõttu võivad taimi mõnevõrra kahjustada teod ja nälkjad, keda niiskus ligi meelitab.

Viited
------

1. ↑  My garden life. Diascia. (Diascia barberae)
2. 1 2  Aiasõber kaksikkannus.[*alaline kõdulink*]
3. ↑  Missouri Botanical Garden Diascia barberae.
4. ↑  Miannotti Marie 2019 Diascia Plant Profile. (Twinspur)
**Lahad Datu konflikt** oli 2013. aastal Lahad Datus aset leidnud lühiajaline relvastatud konflikt Sulu sultani toetajate ja Malaisia julgeolekujõudude vahel, mis sai alguse Sulu kuningliku pea Sultan Muedzul Lail Tan Kirami onust Jamalul Kiram III soovist ennast ise kuulutada sultaniks ning eduka sõjalise kampaaniaga seda võimu kinnistada. See oli Malaisia kõige suurem julgeolekukriis, mis hõlmas kolme osapoolt: Malaisiat, Filipiine ja Sulu sultanaadi toetajaid. Sulu sultani toetajad sõitsid Filipiinidelt üle mere, et esitada territoriaalne nõue Malaisiale kuuluvale Borneo saare osale ja Sabah osariigile, mis ajalooliselt on kuulunud Sulu Sultanaadile. Konflikt kestis 11. veebruarist kuni 24. märtsini. Selle aja jooksul hukkus 72 inimest. Ainus ja legitiimne Sulu Sultan Muedzul Lail Tan Kiram kutsus koos Malaisia ja Filipiinide riigipeadega Sulu sultanaadi toetajaid tagasi pöörduma koju ning konflikti lõpetamiseks ajama territoraalseid nõudeid puudutavaid asju rahumeelselt diplomaatilisel teel.

Filipiinide uue riigipea Rodrigo Duterte esimene välispoliitiline avaldus oli väljakutseks Malaisiale, sest ta nõudis tagasi Sabah osariiki. Rodrigo Duterte hinnangul kuulub Sabah tegelikult Sulu sultanaadile ning seda valitsenud Kirami dünastiale.[2]
Hiina Rahvusballeti hoone Pekingis
Hiina Rahvusballeti etendus (1967)
**Hiina Rahvusballett** (kasutusel ka ingliskeelne nimi *China Central Ballet*) on vanim kutseline balletikollektiiv Hiinas. Loodi 1959. aastal Nõukogude Liidu ballettmeistri Pjotr Gussevi kaasabil. 

Kultuurirevolutsiooni käigus 1964. aastal rahvusballeti kunstiline juht Dai Ailian tagandati ametist. Rahvusballeti edasise arengu Hiina Kommunistlikule Parteile vajalikus suunas võttis enda peale Mao Zedongi abikaasa, endine näitleja Jiang Qing. Pärast kultuurirevolutsiooni lõppu (1976) Dai Ailian naasis kunstilise juhi ametisse.

Tänu sellele, et Hiina muutis oma välispoliitikat, suutis Dai Ailian luua kontaktid Lääne balletiteatrite tegelastega. See suundumus jätkus ka hiljem – selle tulemusena on trupi repertuaar alates 1980. aastatest pidevalt täienenud maailma juhtivate koreograafide loominguga. 1980. aastal esines Hiina Rahvusballett Pariisis Opéra Garnier' laval Léo Delibesi balletiga "Sylvia" (Lycette Darsonvali koreograafia).

Balletietenduste pilte
----------------------

* 1972. aastal Pekingis etendunud Hiina Rahvusballeti balletilavastus "Naiste punane rügement", mida näidati ka Richard Nixonile Hiina visiidi ajal1972. aastal Pekingis etendunud Hiina Rahvusballeti balletilavastus "Naiste punane rügement", mida näidati ka Richard Nixonile Hiina visiidi ajal
* Hiina Rahvusballeti etendus Helsingi balletifestivalil (2015)Hiina Rahvusballeti etendus Helsingi balletifestivalil (2015)

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Hiina Rahvusballett** |
Gustave Doré gravüür Aamosest
**Aamos** (עמוס) oli Juuda riigist pärit ühiskonnakriitiline prohvet, kes jutlustas 8. sajandil eKr Iisraeli kuningriigis. Talle omistatakse Aamose raamat ning ta on Tanahis ja Vanas Testamendis üks kaheteistkümnest väikesest prohvetist. Aamos on Tanahi prohvetitest esimene, kelle sõnad on üles tähendatud ja raamatu kujul pärandunud. 

Kirjakohad Am 1:1 ja 7:14 ütlevad, et Aamos oli [lamba]karjane ja metsviigipuude vääristaja. Selle järgi võib otsustada, et ta oli maatöötegija või suurmaaomanike sulane. Tema jutlused kritiseerivad seda, kuidas viimased endast sõltuvaid vaeseid töötegijaid. 

Aamos on esimene Tanahi prohvetitest, kelle kutsumise lugu on meieni jõudnud. Ta ise teatab, et ta karjatas Tekoa küla lähedal (17 km Jeruusalemmast lõuna pool) Juuda kõrbes lambaid, kui JHWH ta sealt võttis ning tegi talle ülesandeks põhjariigis Iisraelis Tema sõna kuulutada. Nõnda ei kuulunud ta sealsete õukonnaprohvetite hulka ninh oligi nendega konfliktis. Samuti oli ta oma päritolu tõttu sõltumatu Iisraeli riigi opositsioonist. 

Mõned eksegeedid oletavad siiski, et Tekoa paiknes siiski Galileas, sest Aamos tundis ilmselt hästi põhjariigi kultusepraktikat. Igatahes aga oli tema kuulutus suunatud eeskätt kogu Iisraeli rahva, mitte ainult põhjariigi kultuse ning ühiskondlike olude vastu.
Joonis raamatust "Dictionnaire raisonné de l’architecture française du XIe au XVIe siècle". A – sillus, B – arhivolt, C – tümpanon
**Tümpanon** on kreeka või rooma templi kolmnurkne viiluväli, mis on kaunistatud ornamendi või skulptuuridega. Keskaja arhitektuuri kontekstis on tümpanon portaali osa, arhivoldiga piiratud poolringikujuline ehispind ukseava kohal, sageli reljeefidega kaunistatud. Silluskaare ja rõhtsalt sillatud ukseava vahele jääv kaareväli osutab Kreeka ja Rooma portaalitüübi kompromisslahendusele: viiluväli kaunistati hoonega sisuliselt seotud kompositsiooniga. Lääne-Euroopa suurte katedraalide tümpanoni toetab kesksammas (prantsuse keeles *trumeau*).

Eesti keskaegses arhitektuuris tümpanoniga kirikuid ei leidu.

Klassitsistlike ja historitsistlike frontooniga ehitiste viiluvälja puhul eesti keeles sõna *tümpanon* ei kasutata. Raamitud pinda maalingu või reljeefi jaoks portaali või ukse kohal nimetatakse renessansis ja barokis suprapordiks.

Pildid
------

* Mükeene Lõvivärava tümpanonMükeene Lõvivärava tümpanon
* Zeusi templi idaviilu tümpanoni figuurid arheoloogiamuuseumis OlümpiasZeusi templi idaviilu tümpanoni figuurid arheoloogiamuuseumis Olümpias
* Panteoni sissekäik Roomas ukse kohal oleva ümara väljagaPanteoni sissekäik Roomas ukse kohal oleva ümara väljaga
* Conquesi Sainte-Foy kloostrikiriku tümpanonConquesi Sainte-Foy kloostrikiriku tümpanon
* Püha Elisabeti kiriku tümpanon, MarburgPüha Elisabeti kiriku tümpanon, Marburg

Vaata ka
--------

* Portaal
* Supraport
* Romaani kunst
* Gooti kunst

Viited
------

1. ↑  Dictionnaire raisonné de l’architecture française du XIe au XVIe siècle
2. ↑  Antiigileksikon, 2. lk 243
3. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 25. august 2018. Vaadatud 25. augustil 2018.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
4. ↑  Eesti arhitektuur: Oskussõnastik, lk 29. 1993
5. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 25. august 2018. Vaadatud 25. augustil 2018.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
6. ↑  Eesti arhitektuur: Oskussõnastik, lk 23. 1993
**Hiina Kommunistliku Partei Keskkomitee** (HKPKK) on poliitiline organ, mis koosneb Hiina Kommunistliku Partei (HKP) kõrgetest juhtidest. Komiteesse kuulub 205 täis- ja 171 asendusliiget (loend). 

*De jure* valib liikmed iga viie aasta tagant Hiina Kommunistliku Partei rahvakongress. Tegelikult jagatakse mandaadid salaja, üldiselt Poliitbüroo ja selle Alalise Komiteega konsulteerides.

Kui ei toimu rahvakongressi istungjärku, on keskkomitee formaalselt "partei kõrgeim võimuorgan". Hiina Kommunistliku Partei põhiseaduse järgi valib keskkomitee partei peasekretäri, poliitbüroo ja selle alalise komitee ning sõjalise keskkomisjoni. Keskkomitee kinnitab ametisse HKP sekretariaadi ja distsiplinaarinspektsiooni keskkomisjoni. Lisaks teostab Keskkomitee kontrolli partei täitevorganite töö üle. Keskkomitee haldusülesandeid täidab Hiina Kommunistliku Partei peabüroo.

Keskkomitee koguneb vähemalt korra aastas täiskogule, kus arutatakse kõrgeimal tasemel päevakajalisi poliitikateemasid. Keskkomitee töötab demokraatliku tsentralismi põhimõttel, mis tähendab, et kui otsus vastu võetakse, seisab kogu komitee selle taga. Keskkomitee roll on aja jooksul muutunud. Kuigi komitee teostab võimu põhiseaduses ette nähtud viisidel, on selle otsustusõigus kõrgete ametnike määramisel siiski suhteliselt piiratud, kuna praktikas on määrav poliitbüroo ja erruläinud vanemate parteilaste sõna. Keskkomitee täiskogud on foorumid, kus arutatakse päevapoliitikat ja võetakse vastu resolutsioone või otsuseid.

Keskkomitee täiskogu koguneb ava- ja lõppistungile riigi banketisaali suures rahvasaalis, täiskogu tavakogunemised toimuvad sõjaväele kuuluvas Jingxi hotellis Pekingis.

Viited
------

1. ↑  Bo, Zhiyu (2007). *China's Elite Politics: Political Transition and Power Balancing*. World Scientific. Lk 300. ISBN 9789812700414. Vaadatud 18. oktoober 2017.
2. ↑  "Behind closed doors: China's most powerful politicians gather for a secretive conclave". *The Economist*. 8. november 2013. ISSN 0013-0613. Originaali arhiivikoopia seisuga 2. aprill 2020. Vaadatud 9. mai 2020.
3. ↑  Lau, Mimi (13. november 2012). "The truth about Beijing's Jingxi Hotel's corridors of party power". *South China Morning Post*. Originaali arhiivikoopia seisuga 20. oktoober 2017. Vaadatud 20. oktoober 2017.
Hiina Kesktelevisiooni peakontor.
**Hiina Kesktelevisiooni peakontor** on 234 m kõrgune 44-korruseline pilvelõhkuja Hiina Rahvavabariigis Pekingi keskses ärirajoonis (Beijing Central Business District) Guanghua teel Kolmandal Idaringteel. Hoones asub Hiina Kesktelevisiooni (China Central Television, CCTV) peakontor, mis paiknes varem 15 km läänes, Hiina Kesktelevisiooni hoones aadressil Fuxini tee 11. Hoonet hakati ehitama 1. juunil 2004, fassaad valmis 2008. aasta jaanuaris. Ehitus venis tulekahju tõttu, mis 2009. aasta veebruaris puhkes kõrvalasuvas Pekingi televisiooni kultuurikeskuses. Hoone valmis 2012. aasta mais.

Hoone vastutavasd arhitektid on Rem Koolhaas ja Ole Scheeren arhitektuuribüroost Office for Metropolitan Architecture, keeruka insenerilahenduse valmistas Arup. Hoones on 75 lifti, selle kogupindala on 389,079 m2. Hoone hiinakeelne hüüdnimi oleks tõlkes "bokserid" või "šortsid".

Viited
------

1. ↑  The Associated Press "China's distinctive CCTV headquarters is completed"The Guardian, 16. mai 2012 (vaadatud 7. juulil 2012)
**Türatron** (kr *thyra*, uks + ingl (*elec*)*tron*) on tüüritav ioonseadis, mis koosneb anoodist, katoodist ning tüürvõrest. Kui võrepinge on null, siis töötab türatron ioonventiilina, see tähendab, et ühtpidi pääseb vool läbi, teistpidi mitte. Kui võrepinge on tugevalt negatiivne, siis voolu ei ole. Võre olemasolu tõttu kujutabki türatron endast tüüritavat ioonventiili.

Võrepinget, mille juures toimub süttimine, nimetatakse süttimispingeks. Süttimisel saavutab vool anoodil järsult väärtuse, mis sõltub anoodpingest. Pärast süttimist võrepinge enam anoodvoolu ei mõjuta, sest positiivsed ioonid ümbritsevad võret ja kõrvaldavad tema negatiivse potentsiaali toime. Lahenduse kustutamiseks tuleb anoodpinge muuta nulliks. Võre mõju säilitamiseks tüüritakse anoodiahelat vahelduvpingega, sel juhul positiivse poolperioodi lõpus lahendus kustub.

Türatrone kasutati jõuelektroonikas reguleeritava väljundpingega alaldina kuni 1960. aastateni, kuni neid hakkasid asendama niisugused pooljuhtseadised, nagu türistor, sümistor ja isoleeritud paisuga bipolaartransistor (IGBT).
**Tümoidid** (inglise keeles *thymoids*, *thymus-like lympho-epithelial structures*) on teatud veelise eluviisiga keelikloomadel, näiteks sõõrsuudel (ojasilm, merisutt), lõpuste filamentide otstes talitlevad tüümuse-eelsed lümfoidkoe struktuurid ehk elundid.

Tümoidid koosnevad epiteelirakkudest ja elundis paiknevatest T-rakkudest ning ekspresseeritakse vastavaid geene (FOXN4L, CDA1 jt), mida teistel selgroogsetel loomadel seostatakse tüümusega.

Tümoidid teevad sarnaselt tüümusega sõõrsuudel kaasa involutsiooni. 

Tüümuselundit peetakse fülogeneesi esimeseks kaitseorganiks kõhrkaladel ja luukaladel.

Ajaloolist
----------

Dohrnsi ja Schaffersi uurimused tegid kindlaks, et sõõrsuudel esineb tüümusega sarnanevaid struktuure.

Viited
------

1. ↑  T.J. Bowden , P. Cook, J.H.W.M. Rombout, Development and function of the thymus in teleosts, Fish & Shellfish Immunology 19 (2005), 413–427, veebiversioon (vaadatud 06.12.2014)(*inglise keeles*)
2. ↑  Heinrich Klose, "Chirurgie der Thymusdrüse", Frankfurt Maini ääres, Verlag von Ferdinand Enke in Stuttgart, lk 4, 1912, OpenLibrary raamatu veebiversioon (vaadatud 06.12.2014)(*saksa keeles*)

Välislingid
-----------

* Bajoghli B, Guo P, Aghaallaei N, Hirano M, Strohmeier C, McCurley N, Bockman DE, Schorpp M, Cooper MD, Boehm T. A thymus candidate in lampreys. Lühikokkuvõte. Nature. 3. veebruar 2011 ;470(7332):90-4. doi: 10.1038/nature09655  (*inglise keeles*)
* Primitive vertebrates with an adaptive immune system, 2. veebruar 2011,  (*inglise keeles*)