recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Eesti looduses levinud söögiseentest üks populaarsemaid on harilik kukeseen.
Põllumajanduslikult kasvatatavad šampinjonid on tänapäeval levinud üle maailma.
**Söögiseen** on seen, mis sisaldab inimesele kasulikke aineid ja millel on head maitseomadused. 

Söögiks kõlbulikke seeni leidub praktiliselt kõikjal maailmas, kuid nende korjamine ja toiduks tarvitamine ei ole kõigis kultuurides tavaks. Tähtsal kohal on seened Ida-Euroopa rahvaste ja Venemaa köögikultuuris. Linnastumise tõttu tunneb valdav osa inimesi Euroopas ja Ameerikas tänapäeval seeni halvasti, mistõttu piirdutakse pigem poest ostetud seentega, mida kasvatatakse põllumajanduslikult. Kultiveeritavate seente seas on tähtsal kohal šampinjonid ja austerservikud. Prantsuse köögi kaudu on ülemaailmselt tuntuks saanud ka trühvlid.

Eestis on kott- ja kandseeni arvestades u 400 liiki söögiseeni. Kuna seenekorjamisel on tähtis piirduda üksnes söögiseentega, on populaarsed söögiseeni tutvustavad raamatud ehk seenemäärajad, millest on tehtud ka elektroonilisi versioone. Eesti metsades kasvavatest söögiseentest populaarsemate seas on kukeseened, mitmesugused puravikud ja riisikad, sirmikud ja šampinjonid, vähemal määral pilvikud, tindikud ja murumunad.

Üldjuhul kasvavad söögiseened mõõdukalt niisketes ja varjulistes biotoopides, eelkõige metsades, kus põõsarinne pole liiga tihe, kuid puud pakuvad kaitset päikese eest. Mõned söögiseente liigid on ka inimkaaslejad, keda võib leida linnadest haljasaladelt. Linnaseeni ei soovitata siiski süüa, kuna seentesse akumuleeruvad raskmetallid, mis võivad põhjustada tervisekahjustusi, linnakeskkonnas on neid aga märksa kõrgemal määral kui looduses.

Söögiseente korjamiseks looduses sobivad tavaliselt vihmased suve- ja sügiskuud. Kuna seente viljakehade kasv on kiire ja eluiga lühike ning neid tarvitavad toiduks paljud loomad (kellest mitmed on inimese seisukohalt kahjurid), on seenekorjamisel oluline õige ajastus. 

Seente toiduks valmistamisel on mitmesuguseid eripärasid ja seenetoitude valik on rikkalik, seetõttu on kirjutatud mitmeid seenetoitudele spetsialiseerunud kokaraamatuid. Seente tarvitamisel toiduna tuleb järgida rangelt soovitusi, kuna paljud söögiseened on tervisele kahjulikud, ebameeldiva maitsega või raskesti seeditavad, kui neid pole valmistatud õigel viisil - näiteks tuleb mitmeid seeneliike enne söömist pikemat aega madalal tulel keeta ehk kupatada. Vale valmistamise, samuti söögiseente halva tundmise tõttu esineb igal aastal Eestis seenemürgistusi. Sagedane on ka seeneallergia, mis ei lase paljudel inimestel üldse seeni süüa.

Tavaliselt ei nimetata söögiseenteks seeni, mida tarvitatakse kulinaarselt muul moel kui seene viljakeha prepareerides - näiteks pärmiseeni, millel on tähtis roll toiduainetehnoloogias leiva, mitmete piimatoodete, kääritatud jookide jms valmistamisel.

Viited
------

1. 1 2  *Eesti entsüklopeedia.* 9. köide: *SUN–TÜRG.* Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 1996, lk 79.
**Eesti Maaülikooli põllumajandus- ja keskkonnainstituudi mullateaduse ja agrokeemia osakond** on üks Eesti Maaülikooli põllumajandus- ja keskkonnainstituudi osakondi.

Osakond loodi 2005. aastal Eesti Põllumajandusülikooli (EPMÜ) restruktureerimise Eesti Maaülikooliks käigus, mil vastloodud EMÜ põllumajandus- ja keskkonnainstituudi koosseisu lülitati EPMÜ agronoomiateaduskonna koosseisu kuulunud EPMÜ mullateaduse ja agrokeemia instituut.

Mullateaduse ja agrokeemia osakond hõlmab oma põhiõppe, kraadiõppe, teadustöö ja arendustegevusega mullateadust, agrokeemiat, maakasutust, agroökoloogiat ja keskkonnakaitset.

Osakonna õppejõud
-----------------

2017. aasta juuli seisuga töötasid osakonnas õppejõududena:

* professor Alar Astover (maakasutuse ökonoomika; mullateadus)
* emeriitprofessorid Hugo Roostalu (mullateadus), Raimo Kõlli (mullateadus) ja Paul Kuldkepp (agrokeemia)
* dotsendid Enn Leedu (Eesti mullastik; mullateadus) ja Endla Reintam (ökoloogia ja keskkonnakaitse; mullateadus)
* lektor Avo Toomsoo (agrokeemia)

Aastatel 2005–2010 kuulus osakonna õppejõudude koosseisu emeriitprofessor akadeemik Loit Reintam.

Osakonna juhatajad
------------------

* 2005–2013: Hugo Roostalu
* 2013–: Alar Astover

Viited
------

1. ↑  Põllumajandus- ja keskkonnainstituut. pk.emu.ee
2. ↑  Üldinfo. pk.emu.ee
3. ↑  Töötajad. pk.emu.ee

Välislingid
-----------

* Mullateaduse ja agrokeemia osakond. pk.emu.ee
Stanisław Dygat
**Stanisław Ludwik Dygat** (5. detsember 1914 Varssavi – 29. jaanuar 1978 Varssavi) oli poola kirjanik.

Stanisław Dygat õppis Varssavi Polütehnilises Instituudis arhitektuuri ja Varssavi ülikoolis filosoofiat.

Kuna Dygat oli ema poolt Prantsusmaa kodanik, siis interneeriti ta Saksa võimude poolt Teise maailmasõja alguses 1939. aastal ja paigutati interneeritud isikute laagrisse Konstanzis Bodeni järve ääres.

1946. aastal debüteeris Dygat autobiograafilise jutustusega "Jezioro Bodeńskie" ("Bodeni järv"). 1958. aastal ilmunud romaan "Podróż" ("Teekond") on ilmunud 1962. aastal eestikeelses tõlkes. Samal aastal ilmus eesti keeles veel ka Dygati novellikogu "Käsualuse kättemaks".

Dygat oli Poola Ühendatud Töölispartei liige, kuid astus sealt 1957. aastal välja protestiks selle vastu, et võimud ei andnud talle luba ajakirja Europa asutamiseks. 1976. aasta jaanuaris oli ta üks, kes kirjutas alla 101 poola intellektuaali protestikirjale konstitutsioonimuudatuste vastu.

Isiklikku
---------

Stanisław Dygati esimene abikaasa oli näitleja Władysława Nawrocka. Nende tütar Magda Dygat (sünd. 1945) on kirjanik. 

Stanisław Dygati teine abikaasa oli näitleja Kalina Jędrusik.

Viited
------

1. ↑  Stanisław Dygat culture.pl
2. ↑  Stanisław Ludwik Dygat Autorzy365
Kettsild Budapestis üle Doonau jõe (foto 2008)
Kettsild Budapestis üle Doonau jõe (postkaart 1906)
**Széchenyi kettsild**, ka **Kettsild**, (ungari keeles *Széchenyi lánchíd*) on esimene alaline sild üle Doonau jõe Budapestis. Tarinduselt kolmeavaline rippsild.

19. sajandi keskel olid Pest ja Buda omaette linnad, neid eraldas Doonau jõgi. Ungari poliitiku István Széchenyi eestvedamisel hakati 1830. aastate lõpus tegutsema Doonaule alalise silla rajamiseks. Hiljem sai sild nime Széchenyi järgi.

Silla rajamine
--------------

Krahv Széchenyi initsiatiivil valiti silla projekteerijaks ja ehitajaks Briti insenerid. 1839. aastal koostatud inglase William Tierney Clarki projekti järgi juhtis silla ehitamist šotlane Adam Clark. 

Silla kaunistused on tehtud valumalmist.

Sild avati 1849. aastal. Silla üldpikkus oli 380 m, keskmise ava sille 202 m. Sild oli valmimisel üks suuremaid sildu maailmas.

Rekonstrueerimine ja taastamine
-------------------------------

1914. aastal rekonstrueeriti silla raudtarindid täies ulatuses.

Budapesti piiramise ajal hävitatud Széchenyi kettsild, sild õhiti 1945. aasta jaanuaris taganevate Wehrmachti vägede poolt.
Teises maailmasõjas Budapesti pealetungioperatsiooni käigus sild õhiti 1945. aasta jaanuaris taganevate Wehrmachti vägede poolt. Sild taastati ja avati liikluseks 1949. aastal.

Vaata ka
--------

* Vabadussild

Välislingid
-----------

 Széchenyi kettsild – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
**2007. aasta Soome parlamendivalimised** toimusid 18. märtsil 2007. Valiti Soome Vabariigi parlamendi (Eduskunta) 35. koosseis.

Riik oli jagatud 15 valimisringkonnaks. Soome parlamendis on 200 liiget, nendest 1 koht kuulub Ahvenamaa autonoomsele läänile. Valimissüsteemiks on võrdeline valimissüsteem.

Valimistulemused
----------------

| Partei | Häälte arv | Häälte % | Kohtade arv |
| --- | --- | --- | --- |
| Soome Keskerakond | 639 991 | 23,1% | 51 |
| Rahvuslik Koonderakond | 616 517 | 22,3% | 50 |
| Sotsiaaldemokraatlik Partei | 593 609 | 21,4% | 45 |
| Vasakliit | 244 009 | 8,8% | 17 |
| Roheline Liit | 233 930 | 8,5% | 15 |
| Kristlikud Demokraadid | 134 643 | 4,9% | 7 |
| Rootsi Rahvapartei | 125 384 | 4,5% | 9 |
| Põlissoomlased | 112 097 | 4,1% | 5 |
| Muud parteid\* | 67 581 | 2,4% | 1 |

* - sealhulgas Ahvenamaa esindaja

17. aprillil kinnitati ametisse Keskerakonnast, Rahvuslikust Koonderakonnast, Rohelistest ja Rootsi Rahvaparteist koosnev paremtsentristlik valitsus. Peaministrina jätkas Matti Vanhanen Keskerakonnast.

Välislingid
-----------

* Soome Justiitsministeeriumi valimisteteemaline lehekülg (inglise keeles)

*Artikkel vajab täiendamist ja ajakohastamist.*
|  |
| --- |
|  |
| Medalikohad |
| Aafrika rahvaste karikavõistlused |
| **Kuld** | 2015 | jalgpall |
| **Hõbe** | 2012 | jalgpall |

**Max-Alain Gradel** (sündinud 30. novembril 1987 Abidjanis) on Elevandiluuranniku jalgpallur, kes mängib ründaja või ääremängijana Türgi kõrgliiga klubis Sivasspor ja Elevandiluuranniku jalgpallikoondises.

Ta alustas klubikarjääri Inglismaa klubis Leicester City, millega liitus 2005. aastal. Hooajal 2007–08 debüteeris ta Inglismaa tugevuselt kolmandas liiga klubis AFC Bournemouth, kus ta mängis Leicester Cityst laenul ja lõi üheksa väravat. Hooajal 2008–09 mängis ta samas liigas Leicester City meeskonnas.

2009. aasta oktoobris läks ta laenule Leeds Unitedi, mis mängis toona samuti Inglismaa tugevuselt kolmandas liigas. 2010. aasta jaanuaris sõlmis ta klubiga püsiva lepingu. Hooajal 2010–11 mängis ta Leeds Unitediga Inglismaa esiliigas ja lõi seal kokku 18 väravat. 2011. aastal valiti Gradel Leeds Unitedi aasta mängijaks.

Aastatel 2011–2015 mängis Gradel Prantsusmaa kõrgliigas Saint-Étienne'i ridades. Hooajal 2014–15 lõi ta Prantsusmaa kõrgliigas 17 väravat.

2015. aasta augustis naasis Gradel Inglismaa kõrgliigasse kuuluvasse Bournemouthi, kellega sõlmis ta nelja-aastase lepingu. Kahe järgneva hooaja jooksul õnnestus tal liigas lüüa vaid üks värav, lisaks üks värav liigakarikavõistlustel.

Hooajal 2017–18 mängis ta laenul Prantsusmaa kõrgliiga klubis Toulouse, kellega sõlmis 2018. aastal püsiva lepingu. 2020. aastal liitus ta Sivassporiga.

Elevandiluuranniku jalgpallikoondises tegi Gradel debüüdi 11. novembril 2010 mängus Poola vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 15. augustil 2012 sõprusmängus Venemaa vastu. 2015. aastal tuli Gradel Elevandiluuranniku koondisega Aafrika meistriks. 2015. aasta Aafrika rahvaste karikavõistlustel lõi ta kaks väravat ja valiti turniiri sümboolsesse koosseisu. Ta on kuulunud Elevandiluuranniku koondisse veel neljadel Aafrika rahvaste karikavõistlustel ning 2014. aasta maailmameistrivõistlustel.

Saavutused
----------

Leicester City
* Football League One: 2008–09

Leeds United
* Football League One: Teine koht 2009–10

Saint-Étienne
* Coupe de la Ligue: 2012–13

| * v
* r
Elevandiluuranniku koondis  –  2014. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused |
| --- |
| 

* 1 Barry
* 2 Viera
* 3 Boka
* 4 K. Touré
* 5 Zokora
* 6 Bolly
* 7 Akpa Akpro
* 8 Kalou
* 9 Tioté
* 10 Gervinho
* 11 Drogba (c)
* 12 Bony
* 13 Ya Konan
* 14 Diomandé
* 15 Gradel
* 16 Gbohouo
* 17 Aurier
* 18 Djakpa
* 19 Y. Touré
* 20 Dié
* 21 Sio
* 22 Bamba
* 23 Mandé
* Treener: Lamouchi

 | Elevandiluurannik |
**Õhtukindad** on pikad kindad, mida naised kannavad piduliku rõivastuse, tavaliselt õhtukleidi või pulmakleidi aksessuaarina. Nende seas nimetatakse kõige pikemaid õhtukindaid "ooperikinnasteks". "Küünarnukini ulatuv või pikem" osa on võti; kindaid, mis katavad märkimisväärse osa küünarvarrest, kuni küünarnukini, võib õigusega nimetada "pikkadeks" või "õhtukinnasteks", kuid mitte kunagi "ooperikinnasteks". Sel juhul on terminil "ooper" ilmselt rohkem pistmist pikkuse kui juhusega, nagu on näha ka "ooperi pikkusega kindad" ja "ooperi pikkuse pärlid".

Paljud lääneriikide pidulikud kleidid on saadud kristlikest rituaalsetest kostüümidest, eriti katoliku kirikus, mis on suurim kristlik konfessioon, kus rituaale rangelt distsiplineeritakse, ja see oli vajalik naha kokkupuute vähendamiseks. Vastuseks sellele suundumusele tuleb läänemaailmas lühikeste varrukatega või varrukateta kleite, nagu öine riietuskood, kanda ametlikel üritustel ja kõrgema klassi suhtlusringides pikkade kinnastega kuni küünarnukini. Seetõttu on sellel pidulikus ja ranges kohas piduliku kleidina tugev tähendus ning väidetavalt on see korraliku ja puhta daami kogenud kleit.

Naiste kindad pidulikuks ja poolametlikuks rõivastuseks on naistel kolmes pikkuses: randme-, küünarnuki- ja ooperikõverad (üle küünarnuki, ulatudes tavaliselt biitsepsini, kuid mõnikord ka kogu käe pikkuseni). Kõige üllamad ooperipikkused kindad on valmistatud valgest lapsenahast. Ooperi pikkusega kinnaste valmistamisel kasutatakse paljusid muid nahatüüpe, enamasti pehmeid lehmanahka; lakknahk ja seemisnahk on eriti populaarsed alternatiivina nahanahale ja on sageli taskukohasemad kui poissnahk. Satäänist ja venivast satäänist materjalid on ülipopulaarsed ning leidub ka sorteeritud sorte. Ebatavalisemate kindamaterjalide hulka kuuluvad lõhe, püütoni ja nõelast valmistatud nahad.

Viited
------

1. ↑  "Opera Gloves - All The Tropes". *allthetropes.org*. Vaadatud 18. oktoobril 2020.
2. ↑  "Dresssing for the Opera". *janeausten.co.uk*. Vaadatud 17. juunil 2011.
3. ↑  "Learn Wedding Etiquette". *learnweddingetiquette.blogspot.com*. 1. detsember 2013.
4. ↑  "The Delicate Art of the Evening Glove". *rearviewmirrorblog.com*. 26. jaanuar 2016. Originaali arhiivikoopia seisuga 20. mai 2021. Vaadatud 5. juunil 2021.
5. ↑  Snaije, Olivia (4. märts 2014). "Blood, sweat and silk on the long road to Paris Fashion Week". CNN. Vaadatud 9. augustil 2019.
Vabahärra **Max Klemens Lothar von Hausen** (17. detsember 1846 Dresden – 19. aprill 1922 Dresden) oli Saksimaa kuningriigi ja Saksa keisririigi sõjaväelane ja poliitik. Põhiliselt on ta tuntud Saksamaa 3. armee ülemjuhatajana Esimeses maailmasõjas.

Hausen pärines Saksimaalt ja osales Saksi armee lihtsõdurina 1866 Preisi-Austria sõjas Austria poolel. 1871 sai temast Berliini sõjaväeakadeemia õppejõud ja seejärel 1875 Saksamaa kindralstaabi ohvitser. 

1902. aastal sai Hausenist Saksimaa sõjaminister. Selle ametikoha säilitas ta 1914. aasta maini, kusjuures 1912 sai ta lisaks peaministriks.

Enne Esimest maailmasõda oli Hausen XII armeekorpuse komandör, kuid sõja algul määrati ta 3. armee juhiks. Ühes Alexander von Klucki 1. armee ja Karl von Bülowi 2. armeega oli tal täita Saksamaa strateegia aluseks oleva Schlieffeni plaani vastutusrikkaim osa: purustada prantslaste kaitse Pariisi ees ja nad hiilgaslikku kotti haarata. Sõja käigus osutus Hauseni armee edenemine kõige aeglasemaks, kuid sellele vaatamata oli ka tema kuni Marne'i lahinguni üldiselt edukas. Tema armee (nagu enamik teisigi Saksa armeesid) vastutas asjatute sõjapurustuste, näiteks Reimsi laastamise eest. Hausen vägivalda tsiviilisikute kallal heaks ei kiitnud, kuid arvas, et see on sõja tingimustes paratamatu.

Pärast Marne'i lahingut, kui Saksa armeed olid taganenud stabiilstele kaitseliinidele Aisne'i jõel, läks Hausen 9. septembril 1914 erru ja 3. armee juhiks sai Karl von Einem.

Välislingid
-----------

* Max Klemens von Hauseni elulugu FirstWorldwar.com-is
Stanko Todorov
**Stanko Todorov** (õieti **Stanko Todorov Georgiev**, *Станко Тодоров Георгиев*; 10. detsember 1920 Klenovik – 17. detsember 1996) oli Bulgaaria poliitik, peaminister 7. juulist 1971 kuni 16. juunini 1981. 

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Todor Živkov** | **Bulgaaria peaminister**1971–1981 | Järgnev**Griša Filipov** |

Bulgaaria peaministrid

**Bulgaaria kuningriik:** Burmov | Drumev | D. Cankov | Karavelov | Ehrnrooth | *koht täitmata* | Sobolev | D. Cankov | Karavelov | Drumev | Karavelov | Radoslavov | Stoilov | Stambolov | Stoilov | Grekov | Ivančov | Petrov | Karavelov | Danev | Petrov | Petkov | Stančov\* | Gudev | Malinov | Gešov | Danev | Radoslavov | Malinov | Teodorov | Stambolijski | A. Cankov | Ljapčev | Malinov | Mušanov | Georgiev | Zlatev | Tošev | Kjoseivanov | Filov | Gabrovski\* | Božilov | Bagrjanov | Muraviev | Georgiev

**Bulgaaria Rahvavabariik:** G. Dimitrov | Kolarov | Červenkov | Jugov | Živkov | Todorov | Filipov | Atanasov | Lukanov

**Bulgaaria Vabariik:** Popov | F. Dimitrov | Berov | Indzhova | Videnov | Sofiyanski | Kostov | Sakskoburggotski | Stanišev | Borisov | Rajkov | Orešarski | Bliznaški | Borisov | Gerdžikov | Borisov | Petkov | Donev | Denkov
MapAsukoht Aŭtazavodskaja liin
Praletarskaja metroojaam
**Praletarkaja metroojaam** (vene keeles Пролетарская (*Proletarskaja metroojaam*), valgevene Пралетарская (transkribeerituna **Praletarskaja metroojaam**)) on üks Minski metroo jaamadest Aŭtazavodskaja liinil Leninski rajoonis.

Jaam avati 31. detsembril 1990, see oli üks selle liini algsetest jaamadest. Perroon on 100 meetri pikkune ja 10 meetri laiune. See asub Svisłači jõe kaldal Minsk-Uschodni raudteejaama juures. Algselt projektis kandiski jaam nime Minsk-Uschodni metroojaam. 

Metroojaam on ühe sissepääsuga (teine sissepääs on küll rajatud, ent see pole kasutusel), perrooni mõlemas küljes on sambad. Sissepääsust eemale jääva seina ääres seisab proletaarlase kuju (autor M. Ryžankov). Jaam on mõeldud stiliseeritult kujutama linna tööliste armastust oma töö vastu; lage toestavad sambad on mõeldud kujutama stiliseeritud palke kandvaid tööliste käsi. Domineerivad helehall graniit ja marmor, kohati on kasutatud ka punast.

Viited
------

1. ↑

Välislingid
-----------

 Praletarskaja metroojaam – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Infot jaama kohta (*vene keeles*)

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Eelnev peatus** |  **Metroojaam Aŭtazavodskaja liinil** | **Järgnev peatus** |
|  Pieršamajskaja |  **Praletarskaja** | Traktarny zavod  |
**Asundus** ehk **uusasula** on uus (maa-)asula; Eestis olnud ka asula liike. 

**Asundusteks** on nimetatud ka siirdlaste (st lähtemaalt väljarännanute) asulat: näiteks ajalooliselt talurahva ümberasumisega Eesti alalt väljapoole (Siberisse, Kaukaasiasse) loodud asulaid.

Mõnikord on ka kolooniat või asumaad nimetatud **asunduseks**.

Asunduste ajalugu Eestis
------------------------

Eestis tekkisid asundused (asundustalude kogumid) 1920. aastatel 1919. aasta maareformi tulemusena, kui Vabadussõjast osavõtnutele, mõisamoonakatele ja teistele maatameestele antud mõisamaadele või uudismaakohtadele. 

Asundustegevuse korraldamise määruse alusel moodustati 1930. aastatel planeerimiskavade alusel terviklikke ja tiheasustusega asundusi riigi varumaale. Sinna rajati asundus- ehk uudismaatalusid.

Asundus kui asulaliik kaotati Eesti NSV ajal pärast aastatel 1975–1976 toimunud maa-asulate arvestuse korrastamist.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  TEA entsüklopeedia (e-väljaanne: [*alaline kõdulink*] (vaadatud 03.08.2013))
2. 1 2  Eesti kirjakeele seletussõnaraamat, 2009.  (vaadatud 12.08.2013)
3. ↑  Asundustegevuse korraldamise määrus. Riigi Teataja, nr. 32, 17 aprill 1934
**Praktiline transkriptsioon** ehk **transkriptsioon** on ühe keele tekstide (eriti nimede ja muude sõnade) kirjapanek teises (tavaliselt teist kirja kasutavas keeles vastavalt hääldusele. Transkriptsiooniks nimetatakse nii transkriptsioonisüsteemi, transkriptsiooniprotsessi ehk **transkribeerimist** kui ka transkribeerimise tulemust.

Praktilise transkriptsiooni eesmärgiks on anda ka ettevalmistamata lugejale võimalus lugemisel tajuda kõlapilti lähedasena lähtekeele kõlapildile.

Praktilise transkriptsiooni puhul antakse ühe keele grafeemid või grafeemiühendid kindlate reeglite järgi edasi teise keele grafeemide või grafeemiühendite abil, kusjuures erinevalt transliteratsioonireeglitest võtavad transkriptsioonireeglid arvesse hääldust sihtkeeles konkreetsetel juhtudel. Kui transkriptsioon ei lähtu kirjast (näiteks kui lähtekeelel puudub kirjakeel), siis on selle aluseks kas foneemid või foneetilised variandid.

Vaata ka
--------

* Transliteratsioon
* Foneetiline transkriptsioon
* Fonoloogiline transkriptsioon
*Mitte segi ajada Langerhansi rakkudega*

---

**Langhansi rakud** ehk **Langhansi hiidrakud** on osadel loomadel granulomatoossete põletikuliste seisundite korral, nagu näiteks tuberkuloos, sarkoidoos, leepra, süüfilis jt esinev mitmetuumaliste (näit 10) hiidrakkude tüüp.

Langhansi rakkude olemasolu, areng, morfoloogia, histoloogia võivad erineda nii liigiti, indiviiditi kui ka arenguastmeti. 

Langhansi rakud võivad osade autorite järgi pärineda (diferentseerumine) tõenäoliselt monotsüütidest, kuid nende formeerumise stiimulid pole selged, arvatakse, et siin mängivad rolli immunoloogilised mehhanismid (näiteks tsütokiinid, makrofaagid, T-rakud jt) ja luuakse immuunkontrolli all olev granuloom. 

Langhansi rakkude lähedal paiknevad lümfotsüüdid.

Langhansi rakud on nimetatud nende kirjeldaja Saksa patoloogi Theodor Langhansi (1839–1915) auks, kes kirjeldas neid 1868. aastal.

Viited
------

1. ↑  Phillip K. Peterson, Genya Gekker, Shuxian Hu jt, Multinucleated Giant Cell Formation of Swine Microglia Induced by Mycobacterium bovis, The Journal of Infectious Diseases 1996; 173:1194-201, veebiversioon (vaadatud 6.06.2015)(*inglise keeles*)

Kirjandus
---------

* Mayra Silva Miranda, Adrien Breiman, Sophie Allain, Florence Deknuydt ja Frederic Altare, The Tuberculous Granuloma: An Unsuccessful Host Defence Mechanism Providing a Safety Shelter for the Bacteria?, Clinical and Developmental Immunology, 2012 ,Article ID 139127, 14 lk, veebiversioon (vaadatud 6.06.2015)(*inglise keeles*)
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib taimest, tähe kohta vaata artiklit Kapella; jõulutäheks on nimetatud ka Petlemma tähte; kuuseehte kohta vaata Jõulutäht (ehe)* |

---

Jõulutähe õied
**Jõulutäht** ehk **kaunis piimalill** (*Euphorbia pulcherrima*) on piimalilleliste sugukonda piimalille perekonda kuuluv taim.

Looduslikult kasvab Kesk-Ameerika lehtmetsades, peamiselt Mehhiko Vaikse ookeani rannikul Sinaloa provintsist kagu suunas kuni Guatemalasse. Teda on viidud ka Aafrika ja Austraalia troopikaaladele.

Jõulutäht on põõsas või madal puu. Ta kasvab 0,6–4 meetri kõrguseks.

Enamik taimelehti on saagja servaga ja tumerohelised, 7–16 cm pikad. Seevastu iga võrse ülemised lehed on eredalt värvunud: tavaliselt erepunased, vahel ka oranžid, roosad, valged, kreemikad või lihtsalt kahvaturohelised. Nad tunduvad kroonlehtedena ja asendavadki kroonlehti. Tegelikult on jõulutähe õielehed väga pisikesed, kollased ja paiknevad hulgakaupa iga punase lehekobara keskpaigas.

Oma loodusliku esinemise aladel armastavad inimesed seda toataimena kasvatada. Kõige soodsam on teda kasvatada nii, et hommikupäike paistaks otse taimele peale, aga palava lõunapäikese ajal oleks ta varjus. Ta ei salli öise temperatuuri langemist alla 10 °C ja sellistest kohtadest ta kaob. Niisugustes kohtades saab teda üksnes kasvuhoones pidada. Kasvuhoonetingimusi talub jõulutäht edukalt.

Jõulutähe lehed muutuvad punaseks fotoperiodismi käigus. Selleks on vaja ereda valguse ja pilkase pimeduse perioodide vaheldumist, nagu nende looduslikus elukohas on. Valguseperioodi ajal kogub taim energiat, pimeduseperioodi ajal muundab selle abil lehti punaseks. Pimeduseperioodid peavad vältama vähemalt 12 tundi.  Jõulutähe kasvatamisel kasvuhoones on keelatud öösel isegi lühikeseks ajaks tuld põlema panna: see takistab oluliselt lehtede punaseks muutumist.

Jõulutäht hangitakse sageli koju jõulude tähistamiseks. Hulk legende seob jõulutähte Jeesuse eluga. Antiikses Iisraelis jõulutäht ei kasvanud.

Jõulutäht ei ole mürgine
------------------------

Levinud arvamuse kohaselt on jõulutäht mürgine. See ei ole tõsi. See arvamus võib tuleneda sellest, et jõulutäht kuulub piimalille perekonda, kus on tõepoolest mürgiseid taimi. See väärarusaam hakkas levima 1919. aastal linnalegendi abil, mille järgi kaheaastane laps olevat surnud pärast jõulutähelehe ärasöömist. 20-kilone laps peaks mürgistuse saamiseks sööma mitusada taimelehte, aga nende ebameeldiva maitse tõttu on see ebatõenäoline. 

Kuigi jõulutäht pole mürgine, pole see siiski ka toidutaim. Lateksi suhtes allergilistel inimestel võib see põhjustada allergilisi reaktsioone ja niisugused inimesed ei tohiks jõulutähte kasvatada. Taim võib nahka või kõhtu kergelt ärritada, taimelehtede söömine suures koguses võib põhjustada nohu või oksendamist. Kui taimemahl silma satub, võib see muuta ajutiselt pimedaks.

Viited
------

1. ↑  How To Make Poinsettia Turn Red – Make Poinsettia Rebloom
2. ↑  Poinsetting It Out

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Jõulutäht** |

* Maie Meius "Loodushetk: Jõulutäht on aastavahetuse lemmiklill", Oma Saar, 10. detsember 2008
**Jõulutoidud** on jõule tähistavate rahvaste jõuluaja pidustustega seotud ja neil päevil söödavad toidud, mis võivad eri rahvastel või piirkonniti erineda.

Jõulutoidud eesti jõulukombestikus
----------------------------------

Eesti talurahva jõulutoidud on olnud sealiha, jõululeib ehk jõuluorikas, verivorstid, hapukapsas; uuema jõulukombestiku järgi ka piparkoogid. Jõulujoogiks on olnud õlu.

Pidulaual pidi kindlasti olema koduõlu, sealiha (poolik seapea), jõululeib ja jõuluvorstid. Tavalised jõulutoidud olid veel pähklid, kapsas, keedetud oad[*viide?*], herned, naerid, kala ja või.[*viide?*]

### Lihatoidud

Lihatoite söödi paljudes taluperedes pühapäeviti ja liha jagas peremees isiklikult ja jaopärast – üksnes jõulude ajal võisid seda süüa kõik isu pärast. 

Jõulutoidute hulka kuulus ka sea- ehk põrsapraad. 

Seapeast ja seajalgadest (eesjäseme alumisest osast, harvemini tagajäseme alumisest veerandist) ning veest ja maitseainetest (vürts, loorberilehed, sool jt) keedeti sülti ehk jaheliha. Sülti keedeti ka vasikapeast ja vasikajalgadest.

Saartel (Kihnu, Saaremaa, Hiiumaa jm) tarbiti söögiks ka hülgeliha, kuid puuduvad andmed selle kohta, kas hülgeliha oli ka jõulumenüü kandvaks koostisosaks. 

### Veretoidud

Loomaverest valmistati toite mitmeis Eesti paigus aastaringselt. Verest valmistati verileiba, verikooke, verivorstikesi ja verikäkke (käkid). 
Lõuna-Eestis säilitati soolaga segatud verd ka jõuluvorstide jaoks – veritanguvorst oli neil jõulupühade põline söök. Arvatavasti sealtkaudu levis veritanguvorstide söömine ka Põhja-Eestisse kus eelnevalt söödi peamiselt hapendatud verivorste. Läänemaal oli levinud verikäkkide söömine. 

Usukuuluvuse järgi valmistati ja söödi Eesti eri paigus ka valgeid vorste. 

### Koduõlu

Koduõllel oli tähtis roll ka uusaastakombestikus, nii võeti Saaremaal hingekesi uusaastaööl just õllega vastu.

Viited
------

1. ↑  Eesti rahvakultuuri leksikon (3. trükk). 2007. Koostanud ja toimetanud Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 48
**Jõuluülestõus** oli tšernogoorlaste 7. jaanuaril 1919 alanud ülestõus Serbia okupatsiooni vastu.

Jaanuaris 1916 okupeerisid Tšernogooria Austria-Ungari väed, pärast maailmasõja lõppu Serbia väed. Serbia süüdistas kuningas Nikola I Petrovići vaenlasega separaatrahu sõlmimises ning laskis kokku kutsuda Suure Rahvuskogu. Rahvuskogu oli Serbia politsei poolt kontrollitud, ta oli vastuolus ikka veel kehtiva Tšernogooria põhiseadusega. Rahvuskogu tõukas Nikola I troonilt ja keelas tal riiki naasta. 29. novembril 1918 kuulutati välja Tšernogooria liitumine Serbiaga. Tšernogooria sümbolid keelustati, sealhulgas rahvusliku mütsi kandmine. Isegi Tšernogooria nimi keelustati: tema ametlikuks nimeks sai Zeta piirkond.

7. jaanuaril, mis Juliuse kalendri järgi oli jõulupüha, algas ülestõus. Suurriikide nõudmisel käskis Itaaliasse põgenenud Nikola juba jaanuaris vastupanu lõpetada ja relvad maha panna. Vastutasuks lubasid suurriigid Nikolale taastada Tšernogooria riik diplomaatiliste vahenditega, kuid seda lubadust nad ei täitnud.

1920 keelustati Tšernogooria Autokefaalne Õigeusu Kirik mittekanoonilisel ja ebaseaduslikul viisil ja selle varad anti üle Serbia Õigeusu Kirikule.

Ülestõusnud ei suutnud võimu riigis enda kätte võtta ja see jäi pikalt vinduma. Alles 1922 alanud sõjaliste operatsioonidega taastas Jugoslaavia Kuningriik kontrolli kogu Tšernogooria üle. Mägipiirkondades jätkus vastupanu 1926. aastani.

Tšernogoorlaste kaotused ei olnud väga suured: 3 tuhat hukkunut ja 3 tuhat haavatut, näiteks 1915 Austria vastu võidetud Mojkovaći lahingus kaotas Tšernogooria hukkunutena 6 tuhat ja 1913 Türgi vastu võidetud Shkodëri lahingus 10 tuhat meest.

Jõuluülestõus on Jugoslaavia ajaloo üks kõige paremini hoitud saladusi. Ametlikult seda eitati. Enne 1990. aastaid polnud võimalik Jõuluülestõusu käsitlevaid originaaldokumente avaldada. See oleks näidanud, et Tšernogooria ei liitunud Serbiaga vabatahtlikult, vaid et riik annekteeriti.
**Jörg Woithe** (sündinud 11. aprillil 1963 Ida-Berliinis) on Saksa DV endine ujuja. Ta osales Moskvas 1980. aasta suveolümpiamängudel ja võitis kuldmedali 100 m vabaujumises ja hõbemedali 4 × 200 m vabalt teteujumises; ta sai 200 m vabaujumises ja 4 × 100 m vabaujumises neljandad kohad. 

Aastatel 1981–1987 võitis ta maailma- ja Euroopa meistrivõistlustel kaks kuld-, seitse hõbe- ja viis pronksmedalit. 

1981. aastal Splitis toimunud Euroopa meistrivõistlustel tuli ta 100 meetri vabaujumises Euroopa meistriks ajaga 50,81.

Aasta hiljem tuli Woithe maailmameistriks Guayaquilis 100 meetri vabaujumises ajaga 50,18. Pronksmedali ta sai esinemise eest 200 meetri vabaujumises ajaga 1.50,71.

1983. aastal võitis ta Roomas toimunud Euroopa meistrivõistlustel hõbeda 100 meetri vabaujumises 50,29 sekundiga, hõbedad 200 meetri vabaujumises ajaga 1.50,18 ja 4 × 200 meetri vabaujumises ning pronksi 4 × 100 meetri kombineeritud teateujumises. 

Kaks aastat hiljem, 1985. aastal, osales ta Sofias Euroopa meistrivõistlustel, kus võitis hõbeda 100 meetri vabaujumises ajaga 50,38 sekundit. Ta teenis veel kaks hõbemedalit 4 × 100 meetri vabaujumises ja 4 × 100 meetri kombineeritud teateujumises.

Prantsusmaal Strasbourg'is tuli Woithe esimeseks Euroopa meistriks 1987. aasta Euroopa ujumise meistrivõistlustel sprindidistantsil 50 meetri vabaujumises 22,66 sekundiga.

Aastatel 1980–1983 suutis Woithe kaheksa korda parandada 100 meetri vabaujumise Euroopa rekordit. 12. märtsil 1982. aastal ujus ta Moskvas esimese Euroopa ujujana alla 50 sekundi (49,95). 

Lisaks parandas ta 1987. aasta Euroopa rekordit 50 meetri vabaujumises 22,47 sekundini Müncheni olümpiabasseinis SDV ja Saksamaa Liitvabariigi vahelise esimeses ja ainsas maavõistluses.

Woithe sai Saksa DV teenetemärgiga autasud 1980. ja 1982. aastal tehtud sportlike saavutuste eest. 

Pärast tippujumisest eemale jäämist sai ta kraadi kaugõppe teel Saksamaa Kehalise Kasvatuse ja Spordi Instituudist Leipzigis (Saksamaa kehakultuuri ja spordi ülikool - DHfK). Seejärel töötas ta ujumistreenerina ja asus tööle ettevõtetes, kus toodeti ujumistarbeid ja suure jõudlusega määrdeaineid. 2012. aastal palkas ta Iraani ujumise rahvuskoondis.

Saksamaa taasühinemise ning sellega seotud DDR-i arstide ja spordiametnike praktika uurimise ja arhiivitöö käigus tuvastati paljud endise DDR-i sportlased seotud DDR-i süstemaatilise dopinguga. Jörg Woithe eitab, erinevalt paljudest teistest Ida-Saksamaa sportlastest, selle süsteemi kuulumist ja väidab, et vaatamata rahalistele pakkumistele dopingusüsteemis osalemise eest, on nad tagasi lükanud.
**Pohja** (rootsi keeles Pojo) on endine Soome vald, vana Uusimaa kirikukihelkond ja Raasepori linna praegune asum, mis asub Uusimaa maakonnas. Valdade liitumise ajal elas seal 4936 inimest, pindala oli 266,13 km², millest 41,47 km² hõlmasid veekogud. Rahvastiku asustustihedus oli 21,97 inimest/km². 2009. aasta algul lõpetati Pohja valla ning Karjaa ja Tammisaari linna eksistents ning moodustati uus Raseborgi linn.

Pohja vald oli kakskeelne. 59% elanikest rääkis soome keelt ja 37% rootsi keelt.

Pohja naabervallad olid Karjaa, Karjalohja, Kisko, Tammisaari ja Tehnola.

Pohja on Soome metallitööstuse sünnipaik. Kihelkonda loodi 1630. aastal Antskogi tehas, 1641. aastal Billnäsi tehas ja 1649. aastal Fiskarsi tehas.

Peamine eraõiguslik tööandja on Fiskars Brands Finland Oy.

Peamised vaatamisväärsused on tehased ja 1470. aastal ehitatud kivikirik. Pohja vallas on ka kaks täismõõtmetes golfiväljakut, kaks ratsakeskust, mäesuusakeskus ja spordikool.

Külad ja asumid
---------------

* Ansku (Antskog)
* Baggby
* Björsby
* Bollsta (Bollstad)
* Brunkom
* Dalkarby
* Ekerö
* Fiskari (Fiskars)
* Joensuu (Åminne)
* Kirkonkylä (Kyrkoby)
* Kuovila (Skogböle)
* Manibacka
* Mörby
* Persböle
* Pinjainen (Billnäs)
* Pohjankuru (Skuru)
* Stålbacka
* Sällvik
* Trädbollstad
* Vihreämäki
* Åminnefors

### Külad kirikuraamatu järgi

Andkärr, Anskuu (Antskog), Baggby, Björsby, Bockboda, Bollsta (Bollstad), Borgby, Brunkom, Brödtorp, Böle, Dalkarby, Degernäs, Djekenkulla, Ekerö, Elimo, Fiskari (Fiskars), Gammelby, Gennäs, Grabbskog, Grännäs, Gumnäs, Hindraböle, Hällskulla, Jernvik, Kiila (Kila), Klinkbacka, Koppskog, Kuovila (Skogböle), Kvarnby, Kyrkbacka, Lillfors, Mörby, Näsby, Pappila (Prästgården), Persböle, Pinjainen (Billnäs), Pohjankuru (Skuru), Ramskulla, Sidsbacka, Sjösäng, Skarpkulla, Skogäng, Skryttskog, Slicko, Sonabacka, Spakanäs, Starrböle, Sunnanvik, Svedjeby, Sällvik, Tomasböle, Torby, Trädbollstad, Uusikartano (Nygård), Vesterby, Joensuu, (Åminne), Åminnefors

Viited
------

1. ↑  Kaupunkien ja kuntien lukumäärät ja väestötiedot, vaadatud 15.02.2019.
2. ↑
3. ↑  Valtioneuvoston päätös 22.11.2007
**Viini deklaratsioon** on Viinis Austrias 18.–23. juulil 2010 toimunud XVIII rahvusvahelisel AIDSi konverentsil (AIDS 2010) vastu võetud ametlik deklaratsioon. 

See on teaduslikele põhjendustele toetuv seisukohavõtt, mis püüab parandada rahvatervishoidu ja -turvalisust teaduslike tõendite hõlmamisega keelatud uimasteid puudutavatesse poliitilistesse strateegiatesse. Deklaratsiooniga kutsutakse üles teadlasi, tervishoiutöötajaid ja avalikkust toetama dokumendis kirjeldatud seisukohti, juhtimaks valitsuste ja rahvusvaheliste agentuuride tähelepanu uimasti- ja AIDS-i probleemidele ning demonstreerimaks, et uimastipoliitika reformimine on pakiline rahvusvahelise tähtsusega küsimus.

Viini deklaratsiooni põhitees väidab, et keelatud uimastite kriminaliseerimine toidab HIV-epideemiat ning selle tervishoiualased ja ühiskondlikud tagajärjed on ülekaalukalt negatiivsed ja seetõttu tuleb uimastipoliitika täies ulatuses ümber orienteerida.

Välislingid
-----------

* Viini deklaratsiooni koduleht
* Viini deklaratsiooni eestikeelne tõlge
**Viini börs** (saksa keeles: *Wiener Börse)* on Austria väärtpaberibörs, mis tegutseb Viinis.

Viini börs on ainus väärtpaberibörs Austrias. Börs kuulub ettevõttele Wiener Börse AG. Wiener Börse AG omab ja opereerib lisaks Viini börsile ka Praha börsi. Wiener Börse AG pakub infrastruktuuri teenust ka Budapesti, Zagrebi ja Ljubljana börsile.

Börsil saab kaubelda siin noteeritud aktsiate, võlakirjade, garantiide ja börsil kaubeldavate fondidega (ETF). Turu ametlik kauplemisvaluuta on euro.

Viini börsi järelevalvet teostab Austria Finantsturgude Inspektsioon (inglise keeles: *Financial Market Authority*).

Ajalugu
-------

* 1771. aastal loodi Viini börs Maria Theresia käsul. Tegemist on ühe vanima börsiga Euroopas.
* 1998. aastal formeeriti börs äriühinguks.
* 2004. aastal omandas Wiener Börse AG. Alates sellest ajast opereerib Viini börs ka Praha börsi.

Viini börsi suurus
------------------

30. septembri 2020. aasta seisuga oli Viini börsil noteeritud ettevõtete väärtus kokku ehk turuosa 86,75 miljardit eurot. 2020. aastal on börsi turuosa langenud koroonapandeemia tõttu 2016. aasta tasemele.

Börsil on noteeritud 811 ettevõtte aktsiad, 4919 eri võlakirja, 873 garantiid ja 114 ETF-i. 2020. aastal kaubeldi börsil ühes kuus keskmiselt 5,77 miljardi euro ulatuses.

Vaata ka
--------

* Euroopa börside loend
* Praha börs

Viited
------

1. ↑  "Viini börsi koduleht". Vaadatud 11.01.2021.
2. ↑  "Wiener Börse". *Wikipedia (english)*. Vaadatud 11.01.2021.
3. ↑  "General legal supervision of exchanges". Vaadatud 11.01.2021.
4. 1 2  "The History of the Vienna Stock Exchange" (PDF). Vaadatud 11.01.2021.
5. 1 2  "Vienna Stock Exchange Facts & Figures" (PDF). September 2020.

Välislingid
-----------

* Viini börs
Poilaste sugukonna liige *Aulacophora indica*
**Poilased** (*Chrysomelidae*) on sugukond väikesi värvilisi mardikaid, kes sarnanevad pisut lepatriinulastega. Ka poilaste valmikud ja vastsed, nagu ka lepatriinud, ronivad taimede lehtedel, kartmata enda ärasöömist. 

Paljud liigid eritavad kaitseks kehaliigestest mürgist vedelikku. Peaaegu eranditult kaitsevad poilased ennast aga mahakukkumise abil. Ohu korral tõmbavad nad tundlad ja jalad keha alla (sellest ka poilaste nimetus) ja pillavad ennast maha. 

Enamik poilasi on silmapaistvalt punased, sinised, kollased, mõned on lausa vikerkaarevärvides helkivad. On ka tagasihoidliku tumeda või heleda värvusega poilasi. Näiteks vesiroosimardikad (alamsugukond: roomardiklased), kelle keha on rohekas, punkteeritud ülakülg helgib metalselt, keha alakülg on kaetud tihedalt paiknevate karvakestega ning paistab seetõttu valkjas pikk ja üsna sihvakas. Nii meenutavad nad välimuselt siklasi. Mõned poilased on üleni või osaliselt täpilised. Enamik poilasi on pikliku kehaga. Nad pole poolkerajad nagu lepatriinulased. Poilaste kõht on kumer, nende jalad ja tundlad on pikemad.

Kui lepatriinulased on röövtoidulised, siis poilased on taimetoidulised. Kui poilasi on palju, võivad nad taimede lehed rootsudeni paljaks närida (kartulimardikas).

Poilaste vastsed on jässaka ja kohmaka kehaga tõugud. Nad on väiksemate jalgade ja palju lühemate lõugadega kui lepatriinulaste tõugud. Nagu valmikud nii eritavad ka vastsed mürgist kehavedelikku. See on tõhus kaitse, mis võimaldab nendel aeglasevõitu õgarditel segamatult taimedel ronida.

Eesti liikidega perekondi
-------------------------

* *Bruchus* – teramardikas
* *Cassida* – kilpmardikas
* *Chrysomela* – haavapoi
* *Galerucella* – ehmespoi

Eestis elavaid liike
--------------------

* *Agelastica alni* – lepapoi
* *Bruchus loti* – nõiahamba-teramardikas
* *Bruchus pisorum* – herne-teramardikas
* *Chrysomela populi* – suur-haavapoi
* *Chrysomela tremula* – väike-haavapoi
* *Donacia crassipes* – vesiroosimardikas
* *Galerucella nymphaeae* – vesiroosi-ehmespoi
* *Leptinotarsa decemlineata* – kartulimardikas
* *Lilioceris lilii* – liiliakukk
* jpt.

Kirjandust
----------

* Haberman, Harald 1962. *Eesti hüpikpoilased (Chrysomelidae, Halticinae)*. Tartu: Zooloogia ja Botaanika Instituut.

Galerii
-------

* Täimardikas IndiastTäimardikas Indiast
* Kartulimardikas Leptinotarsa decemlineataKartulimardikas *Leptinotarsa decemlineata*
* Timarcha sp.*Timarcha* sp.
* Tavaline asperaaguse mardikas Crioceris asparagiTavaline asperaaguse mardikas *Crioceris asparagi*
* Mardikas alamsugukonnast HispinaeMardikas alamsugukonnast *Hispinae*
* Chrysochus auratus *Chrysochus auratus*
* PoilanePoilane
Piirkonna asend Sardiinias
**Monteacuto** on ajaloolis-geograafiline piirkond Itaalias Sardiinia saare põhjaosas.

Piirkonnas on üheksa valda, mis jäävad Olbia-Tempio ja Sassari provintsi. Olbia-Tempio provintsis on neist Berchidda, Monti, Oschiri, Alà dei Sardi ja Buddusò vald ning Sassari provintsis Nughedu San Nicolò, Tula, Ozieri ja Pattada vald. Monteacuto piirneb Gallura, Baronie, Meilogu, Barbagia di Nuoro, Goceano, Meilogu, Sassarese ja Anglona piirkonnaga.

Monteacuto pindala on 1628,95 km² ja elanike arv 33 967.

Kirjandus
---------

* Giuseppe Meloni e Piero Modde, *Il castello di Monteacuto*, Ozieri, 1994.
* S. Chessa, *Le Dimore rurali in Sardegna, con particolare riferimento al Monteacuto, al Goceano, al Meilogu e alla Gallura*, Cargeghe, Documenta, 2008.

Sardiinia ajaloolised piirkonnad (*subregioni*) 

Anglona **·** Barbagia di Belvì **·**  Barbagia di Nuoro **·** Barbagia di Ollolai **·** Barbagia di Seùlo **·** Barigadu **·** Baronie **·** Campidano di Cagliari **·** Campidano di Oristano **·** Gallura **·** Goceano **·** Guilcer  **·** Guspinese **·** Iglesiente  **·** Logudoro **·** Mandrolisai **·** Marghine **·** Marmilla **·** Meilogu **·** Monreale **·** Monteacuto **·** Montiferru **·** Nurra **·** Ogliastra **·** Parteòlla **·** Planargia **·** Quirra **·** Romangia **·** Sarcidano **·** Sarrabus-Gerrei **·** Sassarese **·** Sulcis **·** Sulcis-Iglesiente **·** Trexenta
**Elmar Pähn** (18. november 1908 Rõuge kihelkond – 5. november 1991 Toronto) oli eesti vaimulik.

Õppis Nursi valla algkoolis ja Rõuge kihelkonnakoolis. Lõpetas aastal 1930 Võrumaa Rahvahariduse Seltsi ühisgümnaasiumi. Õppis aastatel 1931–1934 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Oli prooviaastal August Pähna (venna) juures Koeru ja Tallinna Jaani koguduses praost Hans Kubu juures. Ordineeriti õpetajaametisse Tallinnas 14. aprillil 1935.

Oli aastal 1935 Tallinna Jaani koguduse õpetaja Hans Kubu isiklik adjunkt, aastal 1936 oli ta Tõstamaa Maarja koguduse asetäitja õpetaja. 1936–1944 oli ta Urvaste koguduse õpetaja. Aastal 1936 oli ta veel Kaitseliidu Antsla malevkonna vaimulik.

Siirdus aastal 1944 Saksamaale. Oli 1944–1945 eestlaste õpetaja Schwerinis ja Mecklenburgis. Aastal 1945 oli ta Briti tsooni eesti põgenike õpetaja, hiljem Bocholti laagris. Aastal 1950 saabus ta USA-sse. Oli 1950–1952 Baltimore'i Markuse koguduse organiseerija õpetaja. 1952–1958 teenis ta Buffalo Pauluse koguduses. Chicago Pauluse koguduse õpetaja oli ta aastatel 1957–1978, Chicago Esimest kogudus teenis ta 1975–1978, Cleveland-Ohio kogudust 1954–1978.

Aastal 1978 jäi ta emerituuri, kuid ta jutlustas edasi, kuhu kutsuti. Et talle polnud ükski koht kauge, hüüti teda lendavaks pastoriks.

Isiklikku
---------

Elmar Pähna vend August Pähn (1904–1963) oli samuti kirikuõpetaja.

Viited
------

1. ↑  Konrad Veem Eesti Vaba Rahvakirik Dokumentatsioon ja leksikon EVR Stockholm 1988
2. ↑  Eesti Kirik nr 6, 1978

Välislingid
-----------

* 
*
Tõenäoliselt maailma kuulsaim põiksus – Siccar Point Šotimaal, mida kirjeldas esimesena James Hutton
**Põiksus** (inglise *unconformity*) on üksteisel lasuvate, kuid selgelt erineval ajal moodustunud kivimkehade vaheline piirpind.

Mõnikord nimetatakse põiksust ka **diskontinuiteedi-** ehk **katkestuspinnaks**.

Termin "põiksus" tuleb sellest, et teine-teisel pool põiksust asuvate kihtide kihipinnad (kui on tegemist kihiliste kivimkehadega) on tihti üksteise suhtes, enamasti tetooniliste liikumiste tagajärjel, nurga all ehk mitteparalleelsed. Täpsemalt nimetatakse sellist põiksust nurkpõiksuseks.

Kivimkehad, mida eraldab põiksus, on üksteise suhtes põiklasumuses. Vastupidisel juhul, kui tegemist on ajalise katkestuseta moodustunud erinevate kivimkehadega, on nad omavahel rööplasumuses.

Põiksust, mis on kristalsetest kivimitest koosneva ja settekivimitest koosneva kivimkeha vahel, nimetatakse litoloogiliselt heterogeenseks põiksuseks.

Paralleelpõiksuseks nimetatakse põiksust, millest nii allpool asuvad kui ka peallasuvad kihid on horisontaallasumuses.
**Elmar Roots** (19. aprill 1900 Kuigatsi vald, Tartumaa – 12. detsember 1962 Giessen) oli eesti loomaarstiteadlane.

Elulugu
-------

Elmar Roots oli käsitöölise poeg.

Lõpetas 1920 Tartu Õpetajate Seminari ja 1924 TÜ loomaarstina; veterinaariadoktor (1927, Viini Ülikool), väitekiri "Über die Abtötung von Ascarideneiern in Pferdefaeces". Osales Vabadussõjas. Oli 1924–25 Haapsalu jaoskonna veterinaararst ja 1925 TÜ väikeloomade kliiniku assistent, 1926–28 TÜ stipendiaat Viinis, Leipzigis ja Utrechtis. 1928–31 TÜ loomatervishoiu õppetooli dotsent, 1931–33 erakorraline professor, 1933–41 professor, 1931–37 loomaarstiteaduskonna dekaan, 1938–40 TÜ haldusprorektor, ühtlasi 1928–40 zoohügieeni ja loomatoitmise instituudi juhataja. Läks 1941 Saksamaale. Oli 1941–45 Berliini Friedrich-Wilhelmi Ülikooli toiduainete hügieeniinstituudis assistent ja teadur, 1946–47 Oldenburgis Friesoytesi Impfstoffwerke bakterioloog ja 1947–62 Justus Liebigi nimelise Giesseni Ülikooli professor ning veterinaariahügieeni ja loomataudide instituudi juhataja (1955–56 ühtlasi loomaarstiteaduskonna dekaan). Zürichi Ülikooli audoktor (1960), Saksa Loodusteadlaste Akadeemia liige (1962). Uurimisvaldkond: piimahügieen, loomatervishoid, mastiidid, mikrobioloogia. 92 teadustrükist.

Viited
------

1. 1 2 3  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Teoseid
-------

* Über den Keimgehalt gesunder und kranker Uteri unserer Haustiere (kaasautor). // Centralbl. f. Bakteriol. Parasitenkunde u. Infektionskrankheiten 110 (1929) 1–3
* Die Brucellose und ihre Bekämpfung. // Zweite Vet.-tagung der Baltischen Staaten vom 8.–11. August in Tartu und Tallinn. Tartu, 1935
* Veterinärhygiene (kaasautor). Berlin, 1955
* Herstellung des Salmonella gallinarum-Trockenantigens für die Agglutinationsreaktion (kaasautor). // Berliner und Münchener Tierärztliche Wschr. (1958) 22
* Elektronmikroskopische Untersuchungen an Gehirnen bei der experimentellen Tollwutinfektion. // Z. f. Naturschutzung 17b (1962) 3.

Kirjandus
---------

* Uute dotsentide elulood. // Eesti Loomaarstlik Ringvaade (1928) 5, 140–143
* Kukk, J. Mathiesen, E. Vil! Prof. dr. Elmar Rootsi mälestuseks. // Fraternitas Tartuensis II. Toronto, 1961, 33–37
* Eesti teadlased väljaspool kodumaad: biograafiline teatmik = Estonian scholars and scientists abroad: biographical directory. Stockholm, 1984, 106
* E. M(athiesen). Elmar Roots. // Fraternitas Tartuensis V. Toronto, 1992, 226–229, 331–333
* Elmar Roots ja Tartu ülikool / Koost Hain Tankler. Tartu, 2000.
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Põima külanõukogu** oli külanõukogu Eesti NSV-s.

Külanõukogu moodustati 1954. aastal Tapa rajoonis. Külanõukogu keskus asus Põima külas. 1954. aasta seisuga asusid külanõukogu piirides "Kalevi", "Punase Tähe" ja "Leegi" kolhoos ning Udriku Invaliidide Kodu.

1. detsembrist 1956 viidi Põima külanõukogu keskus üle Põima külast Pakitu külla.

1960. aastal Põima külanõukogu likvideeriti ja selle alad liideti ga.

Põima külanõukogu likvideeriti 1. oktoobrist 1960 ja selle alad jagati Kadrina, Saksi ja Vohnja külanõukogu vahel, nii et "Punase Tähe" kolhoosi territooriumid liideti Kadrina külanõukoguga, "Leegi" kolhoosi territoorium Saksi külanõukoguga ja "Kalevi" kolhoosi territoorium Vohnja külanõukoguga.

Viited
------

1. ↑  Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi seadlus Eesti NSV külanõukogude ühendamisest. Eesti NSV Teataja, 1954, 10, 104
2. ↑  Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 1. detsembri 1956 seadlus Põima ja Jäneda külanõukogude keskuste asukoha muutmisest. Eesti NSV Teataja 1957, 1, 3
3. ↑  Põima külanõukogu Eesti nõukogude entsüklopeedia faksiimileversioonis (vaadatud 26.11.2017)
4. ↑  Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 3. septembri 1960 seadlus mõnede Eesti NSV külanõukogude likvideerimise ning mõnede külanõukogude ja rajoonide piiride muutmise kohta.Eesti NSV Ülemnõukogu Teataja, 1960, 29, 83
**Elmar Rätsep** (2. mai 1923 Laitse vald, Harjumaa – 10. märts 2001 Tartu) oli eesti loomakasvatusteadlane.

Elulugu
-------

Elmar Rätsep oli talupidajate poeg, Tõnu Rätsepa isa.

Lõpetas 1946 Uuemõisa Põllumajandustehnikumi, 1950 Tartu Riikliku Ülikooli agronoomina, agronoomiakandidaat (1959, EPA), väitekiri "Sugukultide tüüpratsioonid paaritusperioodil"; põllumajandusdoktor (1971, Eesti Teaduste Akadeemia), väitekiri "Репродукция и физиологическое состояние свиноводчек при замение и рациональном использований кормов живанного происхождения". Oli 1950–51 TÜ veise- ja hobusekasvatuse kateedri piimanduse labori vanemlaborant, 1951–54 ja 1962–63 EPA põllumajandusloomade söötmise kateedri assistent, 1954–60 ja 1963–67 vanemõpetaja, 1960–62 vanemteadur, 1967–69 dotsendi kohusetäitja, 1969–76 dotsent, 1976–77 professori kohusetäitja, 1977–92 professor, aastast 1994 emeriitprofessor.

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkond: põllumajandusloomade, peamiselt sigade söötmine ja söötade keemilise koostis. 130 teadustrükist.

Teoseid
-------

* Sugukultide tüüpratsioonid paaritusperioodil. Tartu, 1959
* Emiste reproduktsioon ja füsioloogiline seisund loomsete söötade asendamisel ja ratsionaalsel kasutamisel. Tartu, 1971
* Kalasilo, 1974
* Põllumajandusloomade söötmise ABC (kaasautor). Tallinn, 1982
* Seakasvataja teatmik (kaasautor). Tallinn, 1984
* Ensüümpreparaadid söödalisandina. 1995.

Viited
------

1. 1 2 3 4  *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

Kirjandus
---------

* EE 8, 269
* 14, 444
* Sotsialistlik Põllumajandus 1960 (5)
* 1971 (16)
* Agraarteadus IV, (1993) 2
* Eesti Põllumajandusülikool: audoktorid, töötajad ja vilistlased 1991–1995. Trt, 1996, 79.
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*