recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Julia Lebel-Arias (1986)
 **Julia Lebel-Arias** (sünninimi **Julia Arias**; sündinud 10. märtsil 1946 Aguilareses Argentinas) on Argentina päritolu Monaco maletaja, naiste rahvusvaheline meister (1985). 

Lebel-Arias mängis kuni 1982. aastani rahvusvahelistel malevõistlustel Argentina eest, aastatel 1982–2001 oli ta Prantsusmaa mängija ja alates 2001. aastast esindab ta malevõistlustel Monacot.

Ta on neljakordne Argentina (1974–1977) ja kolmekordne Prantsusmaa (1983, 1986, 1990) naiste malemeister.

Lebel-Arias on osa võtnud 12 naiste maleolümpiast – Argentina (1976–1980), Prantsusmaa (1980–1990) ja Monaco (2012–2018) naiskonna koosseisus. Kolmel korral (2002–2006) mängis ta maleolümpiatel Monaco võistkonna koosseisus (koos meestega). 

Ta mängis naiste maailmameistrivõistlustel: 1985. aastal Železnovodskis tsoonidevahelisel turniiril (16 osavõtjat) jagas ta 15–16. kohta ja 1987. aastal tsoonidevahelisel turniiril Tuzlas jäi ta viimaseks (18.koht).

* Julia Lebel-Arias (1980)

Välislingid
-----------

* Julia Lebel-Arias FIDE andmebaasis
**LZ77** ja **LZ78** on andmete kadudeta pakkimise algoritmid. Algoritmid avaldasid Abraham Lempel ja Jacob Ziv aastatel 1977 ja 1978. Tänapäeval põhineb enamik pakkimisalgoritme LZ variatsioonil. Tuntumad neist on LZW, LZSS ja LZMA. LZ77 algoritm kasutab libiseva akna tehnikat.

LZ
--

Algoritm on lihtne, selle lihtsustatud variant näeb välja järgmine:

1. Loe sisendandmed;
2. Kontrolli, kas sisseloetu on juba esinenud libisevas aknas;
3. Kui pole, siis kirjuta väljundisse;
4. Kui on, siis kirjuta väljundisse kaugus ja kokkulangevuse pikkus;
5. Alusta uuesti kuni andmete lõppemiseni.

Libiseva akna suurus on kas 4 kB, 32 kB või selline, mida algoritm suudab hallata. See väljendab pakkijal andmete meelespidamiseks kasutatava mäluakna suurust. Algoritmi teises punktis kontrollitakse sisendandmete kattumist varem sisse loetud andmetega.

Näide
-----

Libiseva akna pikkuseks võetakse 4 kB. Sel juhul on mõistlik kauguse ja pikkuse paar kodeerida järgmiselt:

1. 4 bitti pikkusele (15 baidi jagu).
2. 12 bitti kaugusele (4095 baidi ulatuses).

See on kokku 12+4=16 bitti ehk 2 baiti.

Lisaks tuleb kasutada veel 8 bitti ehk 1 bait selleks, et märkida, kas tegemist on kaugus-pikkuspaariga või mitte. Kokku teeb see 3 baiti. Seega vähima kattuvuse pikkus peab olema 3 baiti. Kokkuvõttes annab see 24 bitti sisse ja 16+1 bitti väljundisse. Väiksema tulemuse korral on väljundis andmed lõppkokkuvõttes suuremad. Näiteks 2 baidi puhul tuleb kasutada 16 bitti kaugus-pikkuspaarile ja 1 bitt märkimaks, kas tegu on kaugus-pikkuspaariga. Kokku 17 bitti, mis on suurem kui 16 bitti (2 baiti). Samuti lähtudes sellest võiks kattuvuse pikkus olla 3 võrra pikem 1-15 ehk 4-18.

Vaata ka
--------

* Andmete pakkimine
* Huffmani kodeerimine
* ASCII

Välislingid
-----------

* Nimekiri LZ77 variatsioonidest
**Antônio de Oliveira Filho** (tuntud nime **Careca** all; sündinud 5. oktoobril 1960 Araraquaras) on Brasiilia endine jalgpallur, ründaja.

Klubikarjääri alustas ta Guaranis. 1982. aastal valiti ta Brasiilia kõrgliiga hooaja sümboolsesse koosseisu.

1983. aastal liitus ta São Pauloga. 1986. aastal tuli ta klubiga Brasiilia meistriks. Samal hooajal oli ta 25 väravaga Brasiilia kõrgliiga suurim väravakütt ning ta valiti hooaja parimaks mängijaks. Aastatel 1985 ja 1987 võitis ta klubiga São Paulo osariigi meistrivõistlused Campeonato Paulista.

Ta kuulus Brasiilia koondisse 1986. ja 1990. aasta maailmameistrivõistlustel ning 1983. ja 1987. aasta Copa Américal. 1986. aasta maailmameistrivõistlustel Mehhikos lõi ta viis väravat.

Aastatel 1987–1993 mängis ta Itaalia kõrgliiga klubis Napoli. 1989. aastal võitis ta klubiga UEFA karika. 1990. aastal tuldi Itaalia meistriks ja superkarikavõitjaks.

Koondisekarjäär
---------------

Brasiilia jalgpallikoondises mängis ta aastatel 1982–1993 60 mängu ja lõi 29 väravat.

| Brasiilia jalgpallikoondis |
| --- |
| Aasta | Mänge | Väravaid |
| 1982 | 4 | 0 |
| 1983 | 11 | 5 |
| 1984 | 0 | 0 |
| 1985 | 7 | 3 |
| 1986 | 11 | 8 |
| 1987 | 4 | 2 |
| 1988 | 0 | 0 |
| 1989 | 6 | 6 |
| 1990 | 7 | 3 |
| 1991 | 1 | 0 |
| 1992 | 2 | 0 |
| 1993 | 7 | 2 |
| Kokku | 60 | 29 |

Välislingid
-----------

* Careca saidil National Football Teams

| * v
* r
Brasiilia koondis  –  1990. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused |
| --- |
| 

* 1 Taffarel
* 2 Jorginho
* 3 Ricardo Gomes (c)
* 4 Dunga
* 5 Alemão
* 6 Branco
* 7 Bismarck
* 8 Valdo
* 9 Careca
* 10 Silas
* 11 Romário
* 12 Acácio
* 13 Mozer
* 14 Aldair
* 15 Müller
* 16 Bebeto
* 17 Renato
* 18 Mazinho
* 19 Ricardo Rocha
* 20 Tita
* 21 Mauro Galvão
* 22 Zé Carlos
* Treener: Lazaroni

 | Brasiilia |
Leppneeme sadam Maa-ameti kaldaerofotol 2020. aastal
Droonivideo Leppneeme sadamast ja külast 2022. aasta juunis
**Leppneeme sadam** on sadam Viimsi poolsaarel, Viimsi vallas tegutsev kala- ja jahisadam.

Sadama aadress Harju maakond, 74009 Viimsi vald, Leppneeme küla, Leppneeme sadam. Sadama asukoht 59°33'06.00''N ; 24°52'03.00''E.

Sadamasse viib Leppneeme teelt alguse saav Leppneeme sadama tee.

Ajalugu
-------

2007. aastal tellis Viimsi vald ehitustööd Leppneeme ja Kelnase sadamates ning laevatee süvendamise, mille kogumaksumus ilma käibemaksuta oli 32,8 miljonit krooni (2,1 miljonit eurot).

2013. aasta suvel alustati 140 meetrise kaitsemuuli ehitamist ja kalasadama kai rekonstrueerimist, mis jõudis lõpule 30. mail 2015. Kokku kulus ligikaudu 600 000 eurot.

2021. aasta lõpul alustas vald läbirääkimisi andmaks Kelnase ja Leppneeme sadamad üle riigile. Samuti hinnati, et sadamad võiks vajada ehitustöid mahus vähemalt 8,15 miljonit eurot.

Leppneeme–Kelnase liin
----------------------

Leppneeme sadamast lähtub laevaliin Pranglile Kelnase sadamasse.

Aastatel 1996–2010 sõitis sel liinil Helge, kuhu mahtus kuni 36 reisijat. Kõige rohkem tehti aastas kuni 1300 reisi ja teenindati kuni 15 000 reisjat. Seejärel võeti kasutusse reisilaev Vesta, mis mahtus kuni 47 reisijat. Samast 2010. aastast opereeris laevaliini Kihnu Veeteed AS, kellelt võttis laevaliini 18. detsembril 2018 üle Tuule Liinid.

2013. aastast alates sõidab Prangli ja mandri vahel parvlaev Wrangö, mis on ehitatud spetsiaalselt sellele liinile. Wrangöl on 72 reisijakohta ning laev mahutab kaks sõiduautot või ühe veoki kogumassiga kuni 10 tonni. 2019 vedas laev 747 sõidukit. 2022. aastal teenindas Wrangö liinil rekordiliselt 29 467 reisijat.

Vald sõlmis 2020. aasta oktoobris Tuule Liinid OÜ-ga lepingu liini teenindamiseks järgmised neli aastat, millega telliti 6000 reisi. Lepingu maksumus oli ligi 2,4 miljonit eurot.

Pilte
-----

* Leppneeme sadam 2010Leppneeme sadam 2010
* Vaade sadama muulilt ida suunas juunis 2016Vaade sadama muulilt ida suunas juunis 2016
* Hooneid sadamasHooneid sadamas
* NavigatsioonimärgisNavigatsioonimärgis
* Väikelaevade kaidVäikelaevade kaid
* Sadam 2022. aasta juunisSadam 2022. aasta juunis

Vaata ka
--------

* Kelnase sadam
* Leppneeme

Viited
------

1. ↑  "Uuenenud Leppneeme ja Kelnase sadam võivad valmida enne tähtaega" Postimees, 20. juuli 2007
2. ↑  "Leppneeme sadama kaitsemuuli ehitustöödeks kulus ligi 600 000 eurot" Postimees, 12. juuni 2015
3. ↑  "Viimsi vald annab Kelnase ja Leppneeme sadamad riigile" Postimees, 17. detsember 2021
4. 1 2 3 4  "Jätkub Leppneeme ja Kelnase sadamate arendamine" Viimsi vald, 10. märts 2023
5. ↑  "Pranglile hakkab sõitma reisilaev Vesta" Postimees, 1. september 2010
6. ↑  "Prangli ühenduslaev Wrangö võib täna liinile naasta" Postimees, 17. detsember 2018
7. 1 2 3  "Mandri ja Prangli vahet sõidab ka edaspidi Wrangö" Postimees, 7. oktoober 2020

Välislingid
-----------

* Koduleht
**LVM Kinnisvara** on 1994. aasta 5. septembril asutatud Eesti kinnisvarafirma, millel on esindused Tallinnas, Tartus, Pärnus ja Kuressaares. Firma rajati algselt Pärnus.

Ajalehe Äripäev 2018. aasta novembris ilmunud Eesti kinnisvarabüroode edetabelis paiknes LVM Kinnisvara 11. kohal. Firma käive 2017. aastal oli 2 045 411€, kasum 304 278€, juhatuseliikmed Andres Sutt ja Ingmar Saksing, omanikud võrdselt 33,33% osalustega Andres Sutt, Ingmar Saksing ja Jaan Lepp. Aasta varem jäi firma samas edetabelis 20. kohale.

2012. aastal lisas LVM Kinnisvara esimese Eesti kinnisvarafirmana oma kodulehele Google Street View rakenduse.

2012. aastal kritiseerisid teised kinnisvarafirmad LVM Kinnisvara, kuna see keeldus jagamast maakleritasu teiste firmadega ning vahendamast müügis objekte teiste maaklerite klientidele. LVM vastas, et eeldab sellisel juhul kirjalikku lepingut.

Ettevõtte omanikud on 2000. aastate algusest saati kogunud Pärnu-teemalise kunsti kogu.

kv.ee boikott 2017. aastal
--------------------------

2017. aasta märtsis osales LVM Kinnisvara kinnisvarafirmade ühispöördumises ja boikotis kinnisvaraportaali kv.ee uue hinnastamismudeli vastu. Võimaliku konkurentsi kahjustava tegevuse tõttu alustas prokuratuur boikoteerijate vastu kriminaalasja. Mai lõpuks oli LVM Kinnisvara portaali naasnute hulgas. Kriminaalasja lõpetamisega seoses kohustus LVM Kinnisvara sarnaselt teiste boikotiosalistega trahvi tasuma. LVM Kinnisvara juht Ingmar Saksing kommenteeris juhtunud väitega, et nähtavasti "on igasugune sektoripõhine koostöö Eesti Vabariigis kriminaalne". Samas kritiseeris ta konkurentsiameti passiivsust, kui paar kuud pärast tüli algust omandas senine kv.ee omanik, kontsern Eesti Meedia ka Eesti suuruselt teise kinnisvaraportaali city24.ee ja "sisuliselt monopoliseeris kuulutusteturu".

Viited
------

1. ↑  "LVM KINNISVARA OÜ". *www.e-krediidiinfo.ee*. Vaadatud 16.11.2019.
2. ↑  Kinnisvarauudised, november 2018 (nr 4), lk 8 (vaadatud 6. detsembril 2019)
3. ↑  LVM KINNISVARA: LISASIME ESIMESENA EESTIS KINNISVARAPAKKUMISTELE GOOGLE STREET VIEW RAKENDUSE kv.ee, 08.08.2012 (vaadatud 6. detsembril 2019)
4. ↑  Kinnisvarabürood: LVM rikub mängureegleid Ärileht, 15.10.2012 (vaadatud 6. detsembril 2019)
5. ↑  Eno-Gerrit Link LVM Kinnisvara talletab Pärnu vaadete ajalugu Pärnu Postimees, 31. märts 2014 (vaadatud 6. detsembril 2019)
6. ↑  Pärnu uue kunsti muuseumis saab tutvuda huvitavate kollektsioonidega ERR, 26.11.2013 (vaadatud 6. detsembril 2019)
7. ↑  Kinnisvarafirmade pöördumine Kv.ee vastu tõi kriminaalasja ERR, 11.05.2017 (vaadatud 6. detsembril 2019)
8. ↑  Merilin Pärli Enamik protestiks lahkunud kinnisvarabüroosid on KV.ee-sse tagasi läinud ERR, 26.05.2017 (vaadatud 6. detsembril 2019)
9. ↑  Kartellis süüdistatud kinnisvarafirmad valisid vaidlemise asemel trahvid ERR, 19.11.2018 (vaadatud 6. detsembril 2019)

Välislingid
-----------

* Koduleht
* Eno-Gerrit Link LVM Kinnisvara talletab Pärnu vaadete ajalugu Pärnu Postimees, 31. märts 2014
***Tubulinea*** ehk ***Lobosea*** on protistirühma *Amoebozoa* alajaotus. 

Rühma *Tubulinea* autorid on Smirnov jt (2005), rühma *Lobosea* autorid Cavalier-Smith jt (2004). 

Juba varem on mõned uurijad, nagu Jahn, paigutanud kõik granulaarsete kulenditega amööbsed organismid kokku, kuigi enamik jaotas loboossed amööbsed organismid testaatseteks (*Testacealobosia*) ja paljasteks (*Gymnamoebia*). Viimane on polüfüleetiline rühm, kuid I. Bolivari jt molekulaarsete sugupuude abil leidi monofüleetiline tuumrühm. Hiljem selgus, et testaatsed loboossed amööbsed organismid kuuluvad samasse rühma, millele anti nimeks *Lobosea* ranges mõttes (Cavalier-Smith jt) või Tubulinea (Smirmov jt). 

Sellesse rühma kuuluvad teiste seas perekonnad *Amoeba* (amööb), *Arcella* ja *Difflugia*. 

Enamikul selle rühma esindajatel on kulgemise ajal ligikaudselt silindriline kehakuju või nad sopistavad välja rohkesti silindrilisi kulendeid. Igal kulendil on üksainus keskne granulaarne tsütoplasmavoog; subpseudopoode ei ole. Selle poolest erinevad selle klassi esindajad teistest amööbse eluvormiga organismidest, kuigi mõne liigi puhul pole tegemist tavalise kulgemisviisiga.

Seltsid
-------

Rühma *Tubulinea* kuuluvad seltsid *Tubulida* (kuhu kuuluvad sugukonnad *Amoebidae* ja *Hartmannellidae*), *Leptomyxida* ja *Arcellinida*. Kahtlusega paigutatakse sinna ka sugukonnad *Echinamoebidae* ja Trichosidae*.*

Rühm *Lobosea* jaotatakse järgmiselt:

* selts *Euamoebida*
	+ sgk *Amoebidae*
	+ sgk *Echinamoebidae*
	+ sgk *Hartmannellidae*
	+ sgk *Paramoebidae*
	+ sgk *Thecamoebidae*
	+ sgk *Vannellidae*
	+ sgk *Vexilliferidae*
* selts *Himatismenida*
	+ sgk *Cochliopodiidae*
* selts *Leptomyxida*
	+ sgk *Flabellulidae*
	+ sgk *Leptomyxidae*

Kirjandus
---------

* Bolivar, I. Fahrni, J.F. Smirnov, A. & Pawlowski, J. (2001). "SSU rRNA-based Phylogenetic Position of the Genera Amoeba and Chaos (Lobosea, Gymnamoebia): The Origin of Gymnamoebae Revisited". Molecular Biology and Evolution 18: 2306-2314.
* Cavalier-Smith, T. Chao, E-Y, Oates, B. (2004). "Molecular phylogeny of the Amoebozoa and evolutionary significance of the unikont Phalansterium". European Journal of Protistology 40: 21-48.
* Smirnov, A.V. Nassonova, E.S. Berney, C. Fahrni, J. Bolivar, I. & Pawlowski, J. (2005). "Molecular phylogeny and classification of the lobose amoebae". Protist 156: 129-142.
**Kaltsiumkloriid** on soolade klassi kuuluv kaltsiumi ja kloori ühend, keemilise valemiga CaCl2. 

Kaltsiumkloriid on valge kristalne aine, mida tänu hügroskoopsusele kasutatakse ainete kuivatamiseks. Kaltsiumkloriidi vesilahused külmuvad madalatel temperatuuridel (20%-line –18,6 °C ja 30%-line –48 °C juures) ning neid sobib kasutada jää ja tolmu tõrjeks sõiduteedel.

Veevaba kaltsiumkloriidi omadused: tihedus 2,15 g/cm3, sulamistäpp 772 °C, keemistäpp 1935 °C, 100 grammis vees lahustub 59,5 g (0 °C), 74 g (20 °C) ja 159 g (100 °C). Seob kergesti vett, andes kristallhüdraadid, mistõttu tuleb ainet säilitada tihedalt suletud nõus.

Kaltsiumkloriidi kristallhüdraadid
----------------------------------

Veevaba CaCl2 kõrval esineb neli kristallhüdraati:

* CaCl2•6H2O (heksahüdraat) on püsiv kuni 30 °C; 58,8% heksahüdraadi segamine 41,2% lume või peenestatud jääga annab temperatuurilanguse kuni –55 °C
* CaCl2•4H2O (tetrahüdraat)
* CaCl2•2H2O (dihüdraat)
* CaCl2•H2O (monohüdraat)

Vaata ka
--------

* Soolad

Kaltsiumiühendid

CaB6 **·**  CaBr2 **·**  CaC2 **·**  CaCN2 **·**  CaCO3 **·**  CaC2O4 **·**  CaCl **·**  CaCl2 **·**  Ca(ClO)2 **·**  Ca(ClO3)2 **·**  CaCrO4 **·**  CaF2 **·**  CaH2 **·**  Ca(HCO3)2 **·**  CaH2S2O6 **·**  CaI2 **·**  Ca(IO3)2 **·**  Ca(MnO4)2 **·**  Ca(NO3)2 **·**  CaO **·**  CaO2 **·**  Ca(OH)2 **·**  CaS **·**  CaSO3 **·**  CaSO4 **·**  CaSi2 **·**  CaTiO3 **·**  Ca2P2O7 **·**  Ca2SiO4 **·**  Ca3(AsO4)2 **·**  Ca3(BO3)2 **·**  Ca3(C6H5O7)2 **·**  Ca3N2 **·**  Ca3P2 **·**  Ca3(PO4)2 **·**  Ca(H2PO4)2 **·**  CaHPO4 **·**  C36H70CaO4
**1775. aasta Tartu tulekahju** toimus 6. juulil (vkj 25. juunil) 1775. Selle käigus hävis suurem osa Tartu kesklinnast. 

Kuna Põhjasõjas suur osa Tartust rüüstati ja lasti õhku, eeslinnad põletati ning linnakodanikud küüditati Venemaale, käis sõjas hävitatud kivimajade taastamine linnarahval üle jõu, nende asemele ehitati arvukalt tuleohtlikke õlg- või laudkatustega puumaju. Nii kimbutasidki 18. sajandi teisel poolel Tartu linna tulekahjud, suuremad neist leidsid aset 1755. 1763. ja 1775. aastal. Seetõttu pole suurem osa Tartu vanast puitarhitektuurist säilinud, vanim puumaja on osalt 1720. aasta paiku valminud Uppsala maja Jaani tänaval. Samuti pääses 1740. aastail valminud elumaja samal tänaval, milles tänapäeval tegutseb 19. sajandi Tartu linnakodaniku muuseum.

1775. aasta tulekahju sai alguse praegusel Rüütli 17 krundil asunud koolimaja kõrvalhoonest, mille hoovil matemaatikaõpetaja õlut tegi. Põleng kandus tuulega kiiresti kesklinna ja üle puusildade ka Emajõe teisele kaldale. Tulekahjus hävis mõne hinnangu kohaselt kuni 2/3 linnast. Maha põles 290 maja, 2 silda ja enamik poode, samuti 1730. aastal Raekoja platsile püstitatud puust raekoda.

Õnnetust kirjeldas üksikasjalikult Tartu tütarlastekooli õpetaja Thiel, kes koos teiste linnaelanikega jälgis toimuvat Toomemäelt.

Tagajärjed
----------

Tulekahjul olid Tartu linna arengule kaugeleulatuvad tagajärjed. Pärast 1775. aasta tulekahju ehitati Tartu südalinn üles uusklassitsistlikus stiilis, mistõttu moodustab Tartu kesklinn tänapäeval suuresti ühtse ansambli. Tulekahju järel kehtestati määrus, mis lubas ehitada linna ainult kuni kolmekorruselisi kivikatusega kivimaju. Tartu linn sai Vene riigilt hävinud hoonete taastamiseks protsendita laenu, uue linnaplaani kinnitas Vene keisrinna Katariina II.

Tulekahju tõmbas muuhulgas kriipsu kavale rajada uus kivisild Laia tänava otsa, praeguse Vabadussilla kohale. Selle asemel ehitati aastatel 1779–1784 Liivimaa kindralkuberneri George Browne'i algatusel ja Katariina II käsul Kivisild, mis jäi Tartu üheks sümboliks kuni hävimiseni 1941. aastal.

Pärast 1775. aasta tulekahju otsustati Tartu linn kindlustatud linnade nimekirjast välja arvata, ehkki seni oli püütud kindlustustöödega jõudumööda tegelda – 18. sajandil rajati Toomemäe nõlva varju suur püssirohukelder.

Viited
------

1. 1 2  Ene Puusemp "Rüütli tänavas on asunud ka raekoda"[*alaline kõdulink*] Postimees, 19.04.2000
2. ↑  Tartu Põhjasõja aastail[*alaline kõdulink*]
3. ↑  Ene Puusemp "Tartu raekoja ehitasid saksa meistrid"[*alaline kõdulink*] Postimees, 16.12.1998
4. ↑  Maret Eimre "Ko-Ko-Ko kohviku ja maja ehitusloost" Postimees, 19.11.1997
5. 1 2  Ene Puusemp "Udo Tiirmaa: Peterburis määrati ka Tartu hoonete tüüpfassaadid"[*alaline kõdulink*] Postimees, 09.12.1998
6. ↑  "Vallikraavi tn 3". Originaali arhiivikoopia seisuga 7. jaanuar 2012. Vaadatud 4. juuli 2012.

Välislingid
-----------

* Ene Puusemp "Rüütli tänavas on asunud ka raekoda" Postimees, 19. aprill 2000
**Paekalda** on allasum Tallinnas Lasnamäe linnaosas Paevälja asumis.

Tänavad
-------

* Neemiku tänav
* Paekalda tänav

Viited
------

1. ↑  Tallinna tänavanimed EKI KNAB (vaadatud 3. novembril 2015)

Tallinna linnaosad ja asumid

**Linnaosad:**  Haabersti linnaosa **·**  Kesklinna linnaosa **·**  Kristiine linnaosa **·**  Lasnamäe linnaosa **·**  Mustamäe linnaosa **·**  Nõmme linnaosa **·**  Pirita linnaosa **·**  Põhja-Tallinna linnaosa
**Asumid (allasumid):** Aegna **·**  Astangu **·**  Haabersti **·**  Hiiu **·**  Iru **·**  Juhkentali **·**  Järve **·**  Kadaka **·**  Kadriorg **·**  Kakumäe **·**  Kalamaja **·**  Karjamaa (Hundipea) **·**  Kassisaba **·**  Katleri **·**  Keldrimäe **·**  Kelmiküla **·**  Kitseküla **·**  Kivimäe **·**  Kloostrimetsa **·**  Kompassi **·**  Kopli **·**  Kose (Kose-Kallaste **·**  Lükati **·**  Varsaallika) **·**  Kuristiku **·**  Kurepõllu **·**  Laiaküla **·**  Lepiku **·**  Laagna **·**  Laagri **·**  Liiva **·**  Lilleküla (Lille **·**  Mooni **·**  Linnu **·**  Marja) **·**  Loopealse **·**  Luite **·**  Maakri **·**  Maarjamäe **·**  Merimetsa **·**  Merivälja **·**  Mustakivi **·**  Mustamäe **·**  Mustjõe **·**  Mõigu **·**  Mäeküla **·**  Mähe (Kaasiku **·**  Mähe aedlinn) **·**  Männiku **·**  Nõmme **·**  Pae **·**  Paevälja (Paekalda) **·**  Paljassaare **·**  Pelgulinn **·**  Pelguranna **·**  Pirita **·**  Pääsküla (Vana-Pääsküla) **·**  Priisle **·**  Pikaliiva (Vikimõisa) **·**  Raua **·**  Raudalu **·**  Rahumäe **·**  Rocca al Mare **·**  Sadama **·**  Seli **·**  Siili **·**  Sibulaküla **·**  Sõjamäe (Sõstramäe) **·**  Sikupilli **·**  Sitsi **·**  Sääse **·**  Südalinn **·**  Tatari **·**  Tondi **·**  Tiskre **·**  Tõnismäe **·**  Torupilli **·**  Tondiraba **·**  Uuslinn **·**  Uus Maailm **·**  Vismeistri **·**  Vanalinn (All-linn **·**  Toompea) **·**  Vana-Mustamäe **·**  Veerenni **·**  Veskimetsa **·**  Väike-Õismäe **·**  Väo **·**  Õismäe **·**  Ülemistejärve **·**  Ülemiste
‹ Kaart ajutiselt peidetud (?) ›
**Paekivi tänav** on tänav Tallinnas Lasnamäe linnaosas Sikupilli asumis. Paekivi tänav algab Kivimurru tänavalt, ristub Katusepapi tänavaga ja lõpeb seejärel umbtänavana. Paekivi tänav on põhiosas peaaegu põhja-lõunasuunaline ja ligikaudu 210 meetri pikkune.

Piirkonna 20. sajandi alguse miljööd esindab kolmest lähestikku paiknevast puitelamust – Paekivi 2, Kivimurru 30/Paekivi 3 ning Paekivi 9 – moodustuv ansambel.

Hoonestus
---------

Paekivi tänav 2 asub 20. sajandi alguse Tallinna puitagulile tüüpiline kahekorruselise väikekorteritega puitelamu. Elamu on ehitatud 1907. aastal insener Konrad Mauritza projekti järgi. Hoones on säilinud Lenderi tüüpi majale iseloomulik plaanilahendus: keskne koridor ja kummalgi korrusel neli ligikaudu 25,5 m2 suurust kööktuba. Väärtuslikeks detailideks interjööris on kaks puittreppi koos piirete ja käsipuudega, lambrii koridoris ja trepikojas ning sarnaste profileeritud laudadega kaetud laed, laudpõrandad, korterite välisuksed koos piirdelaudadega, akende sisemised piirdelauad, ehitusaegsed soemüüriga pliidid. Hoone all on ruumikas täiskelder. Krunt on piiratud piirkonnale iseloomuliku kõrge plankaiaga. Kultuurimälestis nr 28351.

Paekivi tn 3 // Kivimurru tn 30 asub 20. sajandi algul ehitatud kahekorruseline puitelamu. Kultuurimälestis nr 28352.

Paekivi tänav 9 asub kahekorruseline nn Lenderi tüüpi puitelamu. Kultuurimälestis nr 28353.

Ajalugu
-------

Paekivi tänav sai nime 1902. aastal. Tänava saksakeelne nimi oli *Flisenstrasse* ja venekeelne *Плитная улица*. Tänavale on nimi pandud paemurrust saadavate kõnniteeplaatide järgi, nagu tõendab tänava saksa- ja venekeelne nimi.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Paekivi tänav** |

Viited
------

1. ↑  Tallinna tänavanimed. KNAB.
2. ↑  Puithoone Paekivi tänav 2 kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 08.07.2021)
3. ↑  Puithoone Paekivi tn 3 // Kivimurru tn 30 kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 08.07.2021)
4. ↑  Puithoone Paekivi tänav 9 kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 08.07.2021)
5. ↑  Aleksander Kivi. Tallinna tänavad. Tallinn, 1972, lk. 89

| * v
* r
Sikupilli asumi tänavad |
| --- |
| Tänavad | 
Asunduse tänav · Katusepapi tänav · Killustiku tänav · Kivimurru tänav · Laagna tee · Lasnamäe tänav · Majaka põik · Majaka tänav · Pae tänav · Paekivi tänav · Paepargi tänav · Pallasti tänav · Peterburi tee · Sikupilli tänav · Tartu maantee · Tuha tänav · Tuulemäe tänav · Võidujooksu tänav |
**Paekna kihistu** (inglise keeles *Paekna Formation*) on ordoviitsiumi ladestu Nabala lademesse kuuluv kihistu. Seda hakkas esimesena eristama Vladimir Jaanusson aastal 1944.

Kihistu stratotüüp on Paekna paemurd ja see on nime saanud Paekna küla järgi. Kihistu on kõige paksem Hageri F-302 puuraugus (16.2 m). Kihistiku suurim paksus on Leedus 7 meetrit.

Eestis on see esindatud riigi loode- ja põhjaosas. Leedu lääneosas ja Läti aladel ning ülejäänud Eestis vastab sellele Mõntu kihistu. Leedu kesk- ja idaosas esineb samasuguseid kivimeid kui Põhja-Eestis, nii loetakse ka sealseid kivimeid Paekna kihistusse kuuluvaks.

Kihistu moodustab nõrgalt savikas mergli vahekihtidega lubjakivi. Kihistu kivimite suur fosforisisaldus vihjab kihistu tekkeperioodil esinenud intensiivsele apvellingule.

Viited
------

1. 1 2  Kihistust Eesti Stratigraafia Komisjoni andmebaasis (vaadatud 07.04.2018)
2. ↑  Juozas Paškevičius. Pecularities of the lithology and fauna of the early Katian (Ordovician) in the Lithuanian facies zone GEOLOGIJA. GEOGRAFIJA. 2016.
3. ↑  *Eesti aluspõhja geoloogiline kaart. Mõõtkavas 1: 400 OOO. Seletuskiri* Tallinn, 1997
4. ↑  *Ordovician of the World* toim. Juan Carlos Gutiérrez-Marco, Diego García-Bellido, Isabel Rábano, lk. 248

Välislingid
-----------

* Kihistust Eesti Stratigraafia Komisjoni andmebaasis
Urmia järve satelliidipilt
Ülevaade Urmia järve kuivamisest
**Urmia järv** (pärsia keeles دریاچه ارومیه, *Daryācheh-ye Orūmīyeh*, aserbaidžaani keeles *Urmiya gölü*, kurdi keeles *Gola Urmiyê*, armeenia keeles Ուրմիա լիճ) on äravooluta soolajärv Iraani loodeosas Ida- ja Lääne-Aserbaidžaani provintside vahel kõrgusel 1275 m.

Järv kannab Lääne-Aserbaidžaani provintsi keskuse Urmia nime. Urmia ei asu järve kaldal, vaid sellest üle 10 km eemal. Järve kaldal ei olegi ühtki asulat. Urmia järv ise on Lääne- ja Ida-Aserbaidžaani piiril.

Järve suurim pikkus on umbes 140 km, laius umbes 55 km. Keskmine sügavus on 5 m, suurim sügavus kuni 16 m. Järve pindala on umbes 4868 km².

Järves on 102 saart. Suuruselt teisele saarele Kaboudile on maetud Tšingis-khaani pojapoeg Hulagu-khaan, kes rüüstas Bagdadi.

Vee soolsus on suur: 150–230‰. Kalu järves pole, esinevad väikesed vähilaadsed. 

Järv on laevatatav. 

Rändlinnud (pelikanid, flamingod jt) kasutavad Urmia järve saari peatuseks.

Aastal 1926 nimetati järv šahh Reẕā Pahlavī auks ümber **Reẕā’īyeh' järveks**. 1970. aastatel järve nimi taastati.

Lääne- ja Ida-Aserbaidžaani pealinnade Urmia ja Tabrizi vaheline sirgjoon kaardil kulgeb üle Urmia järve. Enne läks maantee nende linnade vahel järvest põhja poolt ringi. 1970. aastatel esitati projekt ehitada üle järve sild. Pärast Iraani revolutsiooni 1979 sellest projektist loobuti, ehkki osaliselt oli maantee juba valmis. 21. sajandi alguses hakati projekti lõpetama ja 2008. aasta novembris avati maantee üle järve koos 1,5 km pikkuse sillaga. Kuid järve soolane keskkond on pannud silla terase juba tugevalt roostetama, hoolimata korrosioonitõrjemeetmetest.

Järve keemia
------------

Järve peamised katioonid on naatrium Na+, kaalium K+, kaltsium Ca2+, liitium Li+ ja magneesium Mg2+. Järve peamised anioonid on kloor Cl-, sulfaat SO42- ja vesinikkarbonaat HCO3-. Naatriumi- ja klooriioonide kontsentratsioon on Urmia järves umbes 4 korda suurem kui merevees.

Järv jaguneb põhja- ja lõunaosaks. Neid eraldab 1500 meetri laiune väin, mille kaudu veevahetust eriti ei toimu. Naatriumiioonide sisaldus on lõunaosas suurem; seda põhjustavad lõunaosa väiksem sügavus ja suurem aurumine. Aurumise ja vee suurenenud kasutamise tõttu põllumajanduse jaoks järve valglas on viimastel aastatel järve veetase langenud. Osa endisest järvepõhjast on üldse kuivale jäänud ja järve soolsus on suurenenud üle 300 g/l.

Viited
------

1. ↑  Iraani Riiklik Statistikaportaal
Värava asukoht kalmistu loodeküljel (2015)
Sisselangenud haua koht kalmistul (2015)
Kalmistumüüri idanurk (2015)
**Võhmuta mõisa kalmistu** on kalmistu Järva-Jaani kihelkonnas Järvamaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Võhmuta külas Tapa vallas Lääne-Viru maakonnas.

Ajalugu
-------

Kalmistu rajas Võhmuta mõisa tollane omanik Peter Zoege von Manteuffel millalgi pärast 1860. aastat, sest siis omandasid Manteuffelid mõisa. Esimene matus toimus 1886. aastal, kokku on sinna teadaolevalt maetud 3 lahkunut. Mõisa südamest kalmistuni rajati lehiseallee.

Ka selle kalmistu puhul on olemas legend, et keelatud armastuse pärast tegi mõisniku tütar enesetapu, keda siis ei saanud matta kihelkonnakalmistule ning seetõttu olevat mõisnik sunnitud asutama uue mõisakalmistu. Ka siin olevat mõisnik lasknud tütre hauale püstitada elusuuruses valge inglikuju.

Kirjeldus
---------

Kalmistu jääb mõisa südamest linnulennult umbes 650 meetri kaugusele idakirde poole Hundiaugu mäele, see on rööpkülikukujuline ning selle pindala on umbes 0,17 ha.

Kalmistu on jäetud maha ja rüüstatud. Sealt võib leida kaks sisselangenud hauakohta, hauatähistest on säilinud fragmente, kuid valgest inglikujust pole mingeid jälgi.

Viited
------

1. ↑  Ketlin Sirge. Eesti mõisakalmistud. // Magistritöö Tartu Ülikooli usuteaduskonna võrdleva usuteaduse õppetoolis. Tartu 2013. Leht 61
2. ↑  Valdo Praust. "Võhmuta mõis (*Wechmuth*)". // Virumaa mõisad. Tänapäev. Tallinn 2005. Lk 145

Kirjandus
---------

* Taavi Pae. Eesti kalmistute kujunemine ja paiknemise seaduspärasused. // Magistritöö Tartu Ülikooli Geograafia Instituudis. Tartu 2002

Välislingid
-----------

* Pärandkultuuri objekt: "Zoege von Manteuffelite perekonnakalmistu" (786:HAU:002) Eesti looduse infosüsteemis
* Võhmuta mõis ja selle kalmistu Eesti mõisaportaalis
* Ketlin Sirge. Eesti mõisakalmistud. // Magistritöö Tartu Ülikooli usuteaduskonna võrdleva usuteaduse õppetoolis. Tartu 2013
Suure sõjalaeva vanemallohvitseride mess
Väikese laeva mess
**Mess** on laeva ühiskajut, mis on sisustatud söömiseks, aga ka ajaveetmiseks ja nõupidamisteks. 

Messiks võidakse nimetada ka merendusorganisatsiooni maismaarajatises paiknevat sama otstarbega ruumi, sööklat või tuba.

Kirjeldus
---------

Messi kõrval või läheduses paikneb üldjuhul kambüüs ja sageli ka WC. Tavaliselt ei ole messis statsionaarseid koikohti.

Messis võivad kehtida omad viisakus- või söögiajakombed sõltuvalt laeva või mereorganisatsiooni traditsioonidest. Näiteks, et söömist võib alustada alles pärast kapteni või vanema laevaohvitseri (allohvitseride või meeskonna messis vanema pootsmani) saabumist või lauda istumist või on osa istekohti jaotatud ametite järgi. Ent paljudel laevadel on ka Rootsi lauaga mess ning pole kindlaid söögiaegu. 

Messi suurus ja kohtade arv sõltub laevapere (meeskonna) suurusest, kuid võimalusel planeeritakse ja sisustatakse mess nii, et korraga mahuks sinna istuma või sööma vähemalt umbes pool laevaperet. Suurematel sõjalaevadel ja tsiviillaevadel võib olla eraldi ohvitseride, allohvitseride ja meeskonna (madruste) mess. Sel juhul on ohvitseride mess traditsiooniliselt kõige luksuslikuma ja meeskonna oma kõige lihtsama interjööriga.

Vaata ka
--------

* Kantiin
* Ruhv
* Salong
**Messeenia** on tänapäeva Kreeka ja Vana-Kreeka maakond. 

Messeenia Kreeka Peloponnesose poolsaarel

Vana-Kreeka
-----------

**Messeenia** oli viljakas maakond Peloponnesose edelaosas. See piirnes idas Lakoonikaga.

Messeenia esiajalugu on vaid aimatav, peamiseks allikaks on müüdid. Igatahes asub seal liivane Pylos, kus valitses Nestor. See põletati maha, arvatavasti Nestori poegade ajal. Lossi raamatupidamine, mida peeti toorsavitahvlitel, põles tules kõvaks ja on alles, kuid ei ulatu kuigi kaugele tagasi, ilmselt ei säilitatud dokumente kaua. Messeenia haldus ja majandus on tuntud paremini kui ühegi teise tollase Kreeka riigi oma, ent kuninga nimi sealt ei ilmne – seda polnud muidugi vaja mainida.

8. sajandi teisel poolel eKr vallutasid Messeenia spartalased (Esimene Messeenia sõda), orjastasid sealsed elanikud ja muutsid nad helootideks (ainult osal õnnestus välja rännata või perioigi staatust saada). Umbes 7. sajandi keskel eKr puhkes helootide ülestõus. See andis spartalastele ajendi Teise Messeenia sõja alustamiseks. Liidus Argose ja Arkaadiaga õnnestus messeenlastel Aristomenese juhtimisel mitu korda lüüa sõjaliselt tugevamaid spartalasi. Pärast messeenlaste kindluse Hira langemist nende vabadusvõitlus vaibus. Osa elanikest rändas Messenesse. Kohalejäänud üritasid veel mitu korda tulemusteta spartalaste ülemvõimust vabaneda (helootide ülestõus 464 eKr, Kolmas Messeenia sõda).

Alates 369 eKr õnnestus Messeenial Teeba (Epameinondase) abiga saavutada sõltumatus. 

146 eKr alistus Messeenia Rooma võimule.
**"Vihmas ja päikeses"** on 1960. aastal Tallinna Kinostuudios valminud eesti mängufilm.

Sisukirjeldus
-------------

Film käsitleb noorte elu ühe soojuselektrijaama ehitusel. Noor töömees Jaak saabub tööle uude kollektiivi. Jaak on raske iseloomuga, kinnine, trotslik, äge ja kibestunud. Ent soojuselektrijaama ehitusel kohtab ta kommunistlikke noori, kes tema ägedust küll heaks ei kiida, kuid ei mõista teda ka hukka ja on valmis teda abistama. Pikkamööda avaneb tema loomuse teine pool.

Osatäitjad
----------

* Jaan Saul – Jaak Riit
* Ieva Mūrniece – (tiitrites Eva Mūrniece) – Anne-Mai
* Larissa Lužina – Lissi
* Jaanus Orgulas – Andrei
* Mikk Mikiver – Viktor
* Rein Olmaru – Raul
* Nikolai Slitšenko – Roman
* Maila Rästas – Külliki
* Lembit Anton – Artur
* Hugo Malmsten – töödejuhataja
* Ruts Bauman – vanamees hoiukassas
* Aksel Orav – miilitsaülem
* Eva Tihane – kontorineiu
* Katrin Välbe – komandant
* Mati Klooren – noormees restoranis
* Ines Aru – tütarlaps kaupluses
* Aarne Üksküla – noormees restoranis
* Olev Eek – noormees restoranis

Filmi retseptsioon
------------------

Film leidis oma vaataja, kuna kõneles kaasajast. Kriitikute arvamused filmi kohta olid vastukäivad. Rohkem oli neid, kes leidsid, et film on kõvasti alla jäänud Ranneti stsenaariumile. Filmi nimetati isegi keskpäraseks. Kiideti aga Jaan Sauli ja eriti Larissa Lužina osatäitmisi. Leiti, et Jaan Saul mängib küll mitmepalgelist karakterit, kuid peentest psühholoogilistest nüanssidest jääb ta mängus puudu. Kiitvalt mainiti ka Jaanus Orgulase ja Nikolai Slitšenko mängu filmis. Anne-Mai tegelaskuju oli arvustajate meelest juba autori poolt antud üheplaanilisena ning Eva Mūrniece esituses jäi ta kuidagi leigeks ja ilmetuks. Kriitikutele jäi mulje, et noortele näitlejatele ei ole antud küllalt lavastajapoolset abi.

Viited
------

1. ↑  Õie Orav. Tallinnfilm. 1, Mängufilmid 1947-1976. Tallinn, 2003, lk. 204-208
**Vihasoo** on küla Harju maakonna Kuusalu vallas. 

Külas on Pauna talu kalmistu.

Vaata ka
--------

* Loksa kolhoos

Viited
------

1. ↑  Maa-amet, vaadatud 21.11.2020.
2. ↑  Statistikaamet, vaadatud 10.11.2020.
3. ↑  Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.

Kuusalu valla vapp
Kuusalu valla asulad

**Alevikud:** Kiiu | Kolga | Kuusalu  

**Külad:** Allika | Andineeme | Aru | Haavakannu | Hara | Hirvli | Ilmastalu | Joaveski | Juminda | Kaberla | Kahala | Kalme | Kasispea | Kemba | Kiiu-Aabla | Kodasoo | Koitjärve | Kolga-Aabla | Kolgaküla | Kolgu | Kosu | Kotka | Kupu | Kursi | Kuusalu | Kõnnu | Külmaallika | Leesi | Liiapeksi | Loksa | Murksi | Mustametsa | Muuksi | Mäepea | Nõmmeveski | Pala | Parksi | Pedaspea | Pudisoo | Põhja | Pärispea | Rehatse | Rummu | Salmistu | Saunja | Sigula | Soorinna | Suru | Suurpea | Sõitme | Tammispea | Tammistu | Tapurla | Tsitre | Turbuneeme | Tõreska | Uuri | Vahastu | Valgejõe | Valkla | Vanaküla | Vihasoo | Viinistu | Virve
**Artur Rööp** (16. veebruar 1907 Riidaja vald, Liivimaa kubermang – 24. oktoober 1967 Enköping) oli eesti agronoom.

Elulugu
-------

Artur Rööp oli talupidaja poeg.

Lõpetas 1926 Pärnu Linna Ühisgümnaasiumi ja 1931 TÜ põllumajandusteaduskonna; *dr .agr.* (1948, Bonni Ülikool), väitekiri "Grünlandsfragen in Estland (1918–1940). Oli 1931–1943 Tooma Sookultuuri- ja Maaparanduskooli õpetaja ning sookatsejaama assistent, 1943–1944 Põllumajanduse Keskvalitsuse katsehariduse osakonna vaneminspektor. Põgenes 1944 Saksamaale, 1944–1945 oli agronoom Sudeedimaa loomakasvatuse valitsuses. Asus 1948 Rootsi, oli 1948–1954 Wiadi koduloomade katseinstituudi kanala juhataja, 1957–1962 Bockholmssätra kanala juhataja, 1954–1957 Lida linnukasvatuskooli juhataja, 1962–1967 kutsekooli õpetaja Enköpingis.

Teoseid
-------

* Rohumaaviljelus Eestis, 1947

Viited
------

1. 1 2 3  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Kirjandus
---------

* Eesti teadlased väljaspool kodumaad: biograafiline teatmik = Estonian scholars and scientists abroad: biographical directory. Stockholm, 1984, 109.
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Artur Uritamm** (9. september 1901 Tõstamaa – 8. juuli 1982 Pärnu) oli eesti helilooja ja pedagoog.

Elulugu
-------

Ta lõpetas 1937. aastal Tallinna Konservatooriumi kompositsiooni erialal professor Artur Kapi klassis.
Oli aastatel 1940–1941 ja 1945–1946 samas muusikateoreetiliste ainete õppejõud. Aastatel 1945–1946 oli ta ajalehe Sirp ja Vasar muusikatoimetaja ja NSVL Muusikafondi Eesti Vabariikliku osakonna juhataja. 1946. aastal tagandati ta neist ameteist ja kustutati ENSV Heliloojate Liidu liikmete nimekirjast. Artur visati Eesti heliloojate liidust välja, sest ta polnud kirjutanud nõukogulikku muusikat ja oli olnud kiriku teenistuses. Aastatel 1950–1955 töötas ta Märjamaa keskkooli muusikaõpetajana ja 1955–1961 Pärnu Lastemuusikakooli õpetajana.
Ta tegutses ka muusikaarvustajana.

Artur Uritamm oli taimetoitlane ja teda huvitasid terviseprobleemid. Paljud võõrad inimesedki käisid temalt nõu ja abi küsimas.

Teoseid
-------

* Fantaasia nr 1 sümfooniaorkestrile (1924, 2. redaktsioon 1980)
* "Koidu valgel", poeem sümfooniaorkestrile (1936)
* "Meditatsioon" metsasarvele ja sümfooniaorkestrile (1936)
* Fantaasia nr 2 sümfooniaorkestrile (1938)
* "Kui kutsub isamaa", kantaat, tekst A. Uritamm (1941)
* Klaverikontsert (1941)
* "Nõukogude inimese kolm palet", klaveritrio (1948)
* "Nõel", tekst K. E. Sööt (1948)
* "Tiideratas, taaderatas", eesti rahvalaul, seade V. Reiman (1948)
* "Kapriis" viiulile ja klaverile (1972)

Viited
------

1. ↑
2. ↑  "Järvi ärgitas Artur Uritamme oma loomingut salvestama".
**Artur Vahter** (23. veebruar 1913 Kalvi vald, Virumaa – 12. august 2004 Tallinn) oli eesti muusikateadlane, dirigent ja muusikapedagoog.

Elulugu
-------

Artur Vahter õppis 1920. aastatel Koila koolis. 1932. aastal lõpetas ta Rakvere Õpetajate Seminari ja 1941. aastal Eesti NSV Tallinna Konservatooriumi koolimuusika erialal.

Aastatel 1932–1940 töötas Artur Vahter õpetajana Narvas. 1941. aastal, mobiliseerituna Punaarmeesse, saadeti ta algul metsatöödele Venemaa põhjaossa Ivdelisse. Kui loodi Eesti rahvuskorpus, sai temast korpuse kapellmeister kuni demobiliseerimiseni 1946. aasta augustis.

Aastatel 1946–1957 oli Artur Vahter Riikliku Akadeemilise Meeskoori (RAM) dirigent Gustav Ernesaksa kõrval. Aastatel 1959–1963 dirigeeris ta Eesti Raadio segakoori (peadirigent Jüri Variste). Samal ajal oli Vahter Tallinna Riikliku Konservatooriumi muusikaajaloo ning dirigeerimise õppejõud ja aastatel 1949–1966 muusikateaduse kateedri juhataja. 1966–1971 töötas ta muusikapedagoogika kateedri juhatajana Eduard Vilde nimelises Tallinna Pedagoogilises Instituudis. Kui kateeder toodi üle Tallinna Riiklikku Konservatooriumi, jätkas ta kateedrijuhatajana kuni 1983. aastani. 1962. aastast oli ta dotsent ja 1968. aastast professor. 

Muusikateadlasena oli Vahter Eesti Heliloojate Liidu liige.

Artur Vahter suri 12. augustil 2004 Tallinnas ja ta maeti 21. augustil 2004 Metsakalmistule.

Isiklikku
---------

Aastast 1944 oli Artur Vahter abielus Salme Vahteriga (neiuna Maripuu, 1925–2010). Neil oli kaks poega: muusik Tauno Vahter (1946-2018) ja kunstnik Kuulo Vahter (sündinud 1954). Arturi vend oli õigusteadlane ja poliitik Leonhard Vahter (1896–1983).

Teosed
------

* "Gustav Ernesaks", Tallinn 1959
* "Gustav Ernesaks", Moskva 1961
* "Aleksander Läte", Tallinn 1963
* "Lauluga läbi aegade" (koos Arvo Ratassepaga), Tallinn 1965
* "Eesti heliloojad ja muusikateadlased. Bibliograafiline leksikon." Koostaja ja kaasautor, Tallinn 1966
* "Nõukogude Eesti muusikast" (koos Leo Normetiga eesti, vene ja inglise keeles), Tallinn 1965
* "Aleksander Läte" (vene keeles), Leningrad 1968
* "Eesti muusika I" Koostaja ja kaasautor, Tallinn 1968
* "Eesti muusika II" Koostaja ja kaasautor, Tallinn 1975
* "Miina Härma", Tallinn 1971
* "Karl August Hermani päevik", Tallinn 1989
* "Kapellmeistri päevik", Tallinn 1990
* "Karl August Hermann. Lühimonograafia", Tallinn 1990
* "Konstantin Türnpu. Monograafia", Tallinn 2003
* "Eestikeelse muusikaterminoloogia kujunemine ja areng", Tallinn 2003
* "Kui mina alles noor veel olin" (mälestuspilte karjapõlvest, koolitee algusest, õppimisest algkoolis, Rakvere Õpetajate Seminaris ja Tallinna Konservatooriumis, kohustuslikust sõjaväeteenistusest ning kutsetööst algkooliõpetajana), Tallinn 2003

Viited
------

1. ↑  "Heili Tarjan. Koila - iidne sumbküla, kuhu sajandeid tagasi plaaniti linn ehitada. Eesti Elu, 20. märts 2013". Originaali arhiivikoopia seisuga 13. oktoober 2015. Vaadatud 14. augustil 2015.
2. ↑
**Jānis Neimanis** (18. märts 1852 Piltene, Läti – 1904) oli Läti ja Eesti loomaarstiteadlane.

Elulugu
-------

Jānis Neimanis on bioloogi poeg.

1873–77 õppis Neimanis Tartu Veterinaarinstituudis. 1879. aastal kaitses ta samas veterinaariamagistri kraadi väitekirjaga "Experimentelle Untersuchungen über die Wirkung der Borsäure" (Dorpat, 1879). 1882 ja 1887–88 täiendas ta end Louis Pasteuri, Rudolf Kochi jt juures.

Neimanis oli 1880–85 Bulgaarias sõjaväe peaveterinaararst ning tsiviilametkonnas veterinaariaosakonna juhataja, hiljem taas sõjaväe veterinaararst.

Teadustöö
---------

Jānis Neimanis uuris TVI-s (professor E. Zemmersi juhendamisel) esimesena Eestis boorhappe kasutatavust desinfitseeriva vahendina veterinaarpraktikas. Ta avaldas töid boorhappest ja kasuistlikke artikleid. Neimanis valiti Lyoni Veterinaarmeditsiini Ühingu ja Pariisi Veterinaarmeditsiini Keskühingu liikmeks.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide, lk 16

Kirjandus
---------

* Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide
* Альбом имматрикулированных в ДВИ, 83–84
* Виксна А. А. Первые латышкие ветеринарные врачи (до 1900 г.). // Из истории медицины. XIII. Рига, 1983, 96

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Belz** (ukraina keeles Белз; poola keeles Bełz; jidiši keeles בעלז) on linn Ukrainas Lvivi oblastis Tšervonohradi rajoonis.

Belz asub Ukraina–Poola piirist 3 km kaugusel, Lvivist umbes 60 km põhjas.

Ukraina 2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Belzi elanikest ukrainlasi 97,50% ja venelasi 1,69%.

Ajalugu
-------

Kirjalikes ürikutes on Belzi esimest korda mainitud 1030. aastal. 1340. aastast alates oli Belz Leedu suurvürstiriigi võimu all, Poola koosseisu läks 1462. aastal. Esimese Poola jagamise tagajärjel läks Belz 1772. aastal Habsburgide Austria keisririigi võimu alla. Esimese maailmasõja ajal oli Belz 1914–1915 Vene vägede poolt hõivatud. Pärast Austria-Ungari kokkuvarisemist 1918. aastal oli Belz lühikest aega Lääne-Ukraina Rahvavabariigi võimu all, 1919–1939 aga Poola koosseisus. Teise maailmasõja ajal hõivas Punaarmee linna 1939. aasta septembris. Vastavalt Molotovi-Ribbentropi pakti salaprotokollidele anti Belz üle Saksamaale ja linn sai Kindralkubermangu osaks. 1944. aastal sai Belz jälle Poola osaks. Rahvastiku vahetamise programmi käigus Ukraina NSV-ga ja operatsiooni "Visla" käigus saadeti Belzist ja ümbruskonnast välja kõik ukrainlased. 15. veebruaril 1951 anti Belz vastavalt piirimuutmislepingule vastutasuks Ustritsi rajooni eest üle Nõukogude Liidule. Poola rahvusest elanikkond viidi Belzist välja, asemele toodi ukrainlased. Kuni 1962. aastani oli Belz rajoonikeskus.

Juudid
------

Enne Teist maailmasõda elas Belzis palju juute. 1817. aastal rajas Belzi rabi Shalom Rokeah mõjuka Belzi hassiidide dünastia.

Galerii
-------

* 
* 
*

Viited
------

1. ↑  Національний склад міст Datatowel.in.ua
2. ↑  Белз - Карта Историко-Культурного Наследия Shtelt Routes
3. ↑  Belz Hasidic Dynasty The YIVO Encyclopedia of 
Jews in Eastern Europe
Jüütimaa
**Jüütimaa** ehk **Jüüti poolsaar** (taani keeles *Jylland*, saksa keeles *Jytland*, friisi keeles *Jutlân*, alamsaksa keeles *Jötlann*) on poolsaar, mis langeb enam-vähem kokku Taani mandriosaga.

Poolsaare lõunapiir ei ole täpselt määratletud. Piir võidakse tõmmata Elbe jõele, Eideri jõele, Danevirkele, praegusele Taani ja Saksamaa piirile või Kongeåle.

Mõnikord eristatakse Jüütimaad kui ala, mille piirid olenevad Taani riigi piiridest, ja Jüüti poolsaart kui loodusgeograafilist ala, mis jääb põhja poole Eideri jõest.

Saksamaal nimetatakse Jüüti poolsaart laiemates piirides mõnikord *Kimbrische Halbinsel* 'Kimbri poolsaar'. Nimetus pärineb Ptolemaioselt ja on seotud arvatavasti poolsaare põhjaosas elanud kimbrite hõimuga.

Poolsaarest põhjas asuvat Vendsyssel-Thy saart, mida eraldab Limfjorden, peetakse traditsiooniliselt Jüütimaa osaks. Viikingiajal oli Limfjorden laevaliiklusele avatud. 12. sajandi alguses läbipääs kadus ja Vendsyssel-Thy muutus poolsaare osaks. 1825. aasta üleujutuse tagajärjel muutus Vendsyssel-Thy taas saareks, üleujutuse loodud Aggeri kanal ummistus aga aja jooksul liivast. 1862. aasta torm lõi uue läbipääsu, Thyborøni kanali, mis on avatud praegugi.

Loodus
------

Jüütimaa ulatub kuni 173 meetri kõrgusele merepinnast. Metsaga on kaetud 9% poolsaarest. Sademeid on 600–800 mm aastas. Keskmine õhutemperatuur on talvel 0 °C ja suvel 15 °C.

Ajalugu
-------

Jüütimaal asutati 8. ja 9. sajandil Taani vanimad linnad: Ribe ja Hedeby.

Selleks, et kaitsta Taanit lõunapoolsete naabrite rünnaku eest, ehitati 7.–8. sajandil põiki läbi poolsaare idaosa umbes 17 kilomeetri pikkune Danevirke kaitsevall (kaugemal läänes moodustasid sood loodusliku tõkke).

Aastal 1920 peeti poolsaare lõunaosa riikliku kuuluvuse suhtes rahvahääletus. Selle tulemusena läks Põhja-Schleswig Taanile ja Lõuna-Schleswig jäi Saksamaale.

Kultuur
-------

Taani keele jüüti murret peetakse taani kirjakeelest erinevamaks kui rootsi keelt.

Vaata ka
--------

* Lõuna-Jüütimaa maakond
* Skageni maalijad
|  |
| --- |
|  |
| Medalikohad |
| Maailmameistrivõistlused |
| **Pronks** | 2013 |  |

**Benjamin Manning Bishop III** (sündinud 21. novembril 1986 Denveris Colorados) on Ameerika Ühendriikide endine jäähokimängija (väravavaht).

Aastatel 2005–2008 mängis ta Maine'i Ülikooli jäähokimeeskonnas.

2005. aastal valis St. Louis Blues ta NHL-i *draft* '​is poolt 85. valikuna. Bluesi meeskonnas debüteeris ta NHL-is hooajal 2008–09. NHL-is mängis ta veel Ottawa Senatorsi, Tampa Bay Lightningi, Los Angeles Kingsi ja Dallas Starsi ridades.

Põlvevigastuse tõttu lõpetas ta sportlaskarjääri 2021. aasta detsembris.

2016. aastal valiti Bishop NHL-i tähtede mängule. Hooaegadel 2015–16 ja 2018–19 valiti Bishop valitud *NHL Second All-Star Team* '​i. Hooajal 2018–19 oli ta liigas parima tõrjeprotsendiga väravavaht (93,4%).

Bishop on 201 cm pikk, millega on tema ja Mikko Koskinen kõige pikemad NHL-is mänginud väravavahid.

2013. aasta maailmameistrivõistlustel võitis Bishop Ameerika Ühendriikide jäähokikoondise koosseisus pronksmedali.

Viited
------

1. ↑  "Degenerative knee injury ends goalie Ben Bishop's NHL career, Dallas Stars GM says". espn.com. 11.12.2021. Vaadatud 17.12.2021

Välislingid
-----------

* Ben Bishop NHL.com lehel
* Ben Bishop hockeydb.com lehel
**Jānis Balodis** VR I/1 (20. veebruar 1881 Trikata kihelkond Valga kreis – 8. august 1965 Saulkrasti) oli Läti sõjaväelane ja poliitik. 
Läti sõjavägede ülemjuhataja oktoobrist 1919 kuni veebruarini 1921. 

6. detsembrist 1931 kuni 5. aprillini 1940 oli ta Läti kaitseminister.

Aastatel 1936–1940 oli ta Läti asepresident.

19. augustil 1921 anti talle Eesti Vabariigi kõrgeim sõjaline autasu Vabadusristi I/1. Balodis oli lätlastest ainuke, kes nii kõrge au osaliseks sai.

4. augustil 1932 anti talle Kotkaristi I klassi teenetemärk.

31. juulil 1940 deporteeriti ta koos abikaasaga Vene NFSV-sse. Pärast Saksamaa ja Nõukogude Liidu vahelise sõja algust Balodis interneeriti ja teda hoiti sellises staatuses vanglates kinni kuni 1952. aastani. 1952. aastal mõisteti ta 25 aastaks vangi, kuid Stalini surma järel ta vabastati. 1956. aastal lubati tal Lätti tagasi pöörduda.

Jānis Balodis maeti Riia metsakalmistule.

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 3. veebruar 2016. Vaadatud 27. jaanuaril 2016.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
2. ↑  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 14964 (vaadatud 27.04.2015)
3. ↑
4. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 2. veebruar 2016. Vaadatud 27. jaanuaril 2016.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
**Jānis Kalnbērziņš** (17. september (vkj. 5. september) 1893 Katlakalni vald (tänapäeval Ķekava piirkond) – 4. veebruar 1986 Riia) oli Läti NSV ja Nõukogude Liidu partei- ja riigitegelane.

Jānis Kalnbērziņš oli pärit töölisperekonnast, 1917. aasta aprillis astus ta Venemaa Sotsiaaldemokraatlikku Tööliste (bolševike) Parteisse. 1919. aastal sõdis ta Läti punaste küttide ridades.

1923–1925 ja 1928–1929 õppis Jānis Kalnbērziņš J. Marchlewski nimelises Lääne Vähemusrahvuste Kommunistlikus Ülikoolis. 1933. aastal lõpetas ta Punase Professuuri Instituudi. 1925–1928 ja 1936–1939 oli ta põrandaalusel parteitööl Lätis. 1939. aastal Kalnbērziņš vahistati ja talle mõisteti pikaajaline vabaduskaotus. Pärast Läti okupeerimist Nõukogude Liidu poolt vabanes ta 1940. aastal vanglast. Oli 1940. aasta juulis valitud nn rahvaseimi saadik.

25. augustist 1940 kuni 25. novembrini 1959 oli Jānis Kalnbērziņš Lätimaa Kommunistliku Partei Keskkomitee esimene sekretär. 27. novembrist 1959 kuni 5. maini 1970 oli ta Läti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi esimees.

Lisaks oli ta 1940–1951 Üleliidulise Kommunistliku (bolševike) Partei Riia Linnakomitee esimene sekretär.

1952–1971 oli Jānis Kalnbērziņš Nõukogude Liidu Kommunistliku Partei Keskkomitee liige. 1957–1961 oli ta Nõukogude Liidu Kommunistliku Partei Keskkomitee Poliitbüroo liige.

Viited
------

1. ↑  Jānis Kalnbērziņš Nekropole
2. ↑  Kalnbērziņš Jānis letonika.lv
3. ↑  Soviet republics. Latvian S.S.R. rulers.org