recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
See artikkel See artikkel räägib Kęstutise abikaasast.  Kaunase linnaosa kohta vaata artiklit Birutė (Kaunas).  Naisenime kohta vaata artiklit Biruta (eesnimi).  

---

Birutė
**Birutė** (poola keeles **Biruta**; valgevene keeles **Biruta** (*Бірута*); umbes 1318 – oletatavasti 1382) oli kuralaste preestrinna ja Leedu, Vene ja Žemaitija Suurvürstiriigi suurvürsti Kęstutise teine abikaasa, Leedu suurvürstide Vytautas Suure ja Žygimantas Kęstutaitise ema.

Birutė elukäigu tkohta on vähe teada. Oletatavasti sündis ta Palanga lähistel. Kroonikate kohaselt oli ta paganlik preestrinna, keda Kęstutis kosimas käis. Birutė keeldus abielust, ent vürst viis seejärel väevõimuga Trakaisse, kus nad abiellusid. Oletatavasti soovis ta selle abieluga tugevdada oma mõjuvõimu paganlikel Žemaitija aladel. Birutėst sai vürsti teine naine.

Umbkaudu aastal 1350 sündis neil hilisem Leedu suurvürst Vytautas Suur, hiljem aga Žygimantas Kęstutaitis. Kokku sündis neil vähemalt kümme last, enne Vytautast veel Patrikejus ja Butautas, seejärel Tautvilas, Vaidotas, Vaišvilas, pärast Žygimantas Kęstutaitist veel ka Miklausė Marija, Ona Danutė ja Rimgailė.

Birutė surma asjaolud on lahtised. Pärast seda, kui Jogaila tema abikaasa vahistas, suundus ta Bresti, kus ühe kroonika kohaselt ta olevat aastal 1382 uputatud (eeldatavasti vastuseks Vytautase põgenemisele Kreva lossist). Siiski eitas žemaitide delegatsioon Konstanzi kirikukogul kümme aastat pärast neid sündmusi Birutė tapmist. Teise versiooni kohaselt olevat Birutė pärast oma abikaasa suma naasnud Palangasse, kus olevat tegutsenud preestrinnana kuni oma surmani aastal 1389. Selle versiooni kohaselt olevat ta maetud tänapäeva Palanga botaanikaaia territooriumil asuvale Birutė mäele.

Birutė eeldatav matusepaik kujunes paganlikuks pühapaigaks. Arheoloogilistel kaevamistel on leitud jälgi sealsest hiiepaigast ja observatooriumist. Väidetavalt olevat selle külastamine toonud inimestele head õnne. Aastal 1508 püstitas katoliku kirik Birutė kultusega võitlemiseks mäele Püha Jüri kabeli.

Aastal 1869 rajati leedu rahvusromantiliselt meelestatud inimeste eestvedamisel Birutė mäele uus kabel.

Viited
------

1. ↑  Rowell, S. C. (Spring 1994). "Pious Princesses or Daughters of Belial: Pagan Lithuanian Dynastic Diplomacy, 1279–1423". Medieval Prosopography. 15 (1): 12. ISSN 0198-9405.
2. ↑  Ян Чачот. Спевы пра даўніх ліцьвінаў // «Ад Лідскіх муроў» № 6, 2003.
3. ↑  Kallio, Aulis: Liettuan historia, lk. 54–55. Tampere: Jagellonica-kulttuuriyhdistys ry, 2009. ISBN 978-951-98665-3-6.
4. ↑  Birute Hill Palanga - Amber Park Museum
Pennsylvania ülikooli linnak
**Pennsylvania ülikool** (*University of Pennsylvania*; lühend *Penn* või *UPenn*) on eraülikool USA-s Pennsylvania osariigis Philadelphias. Tegemist on ühe kõige vanema kõrgkooliga riigis. Ülikoolis õppis 2022. aasta seisuga üle 23 300 üliõpilase. Ülikooli deviis on *Leges sine moribus vanae* ('Seadused on kommeteta kasutud').

Pennsylvania ülikooli asutamisaastaks loetakse 1740. aastat. Ülikooli esimeseks juhatajaks oli Benjamin Franklin. 1765. aastal asutati Pennsylvania ülikooli meditsiinikool, mis oli Põhja-Ameerika esimene meditsiinikool. Lisaks meditsiinikoolile on Pennsylvania ülikoolil tänapäeval inseneri- ja rakendusteaduste, õigusteaduste, arhitektuuri, hambaarstiteaduse, ärinduse (The Wharton School), kunstiteaduste, veterinaaria, hariduse, õenduse ja kommunikatsiooni teaduskond. Selle instituutide hulka kuuluvad Wistari anatoomia- ja bioloogiainstituut ning geneetika instituut. Ülikoolil on 1887. aastal asutatud arheoloogia- ja antropoloogiamuuseum.

1946. aastal alustas Pennsylvania ülikoolis tööd esimene laiaotstarbeks mõeldud elektrooniline arvuti ENIAC.

Pennsylvania ülikool on USA eraülikoolide spordiklubide ühenduse Ivy League'i liige. Ülikooli spordivõistkonnad kannavad nimetust Penn Quakers. Ülikool võõrustab riigi vanimat kergejõustikuvõistlust Penn Relays.

Ülikooliga on seotud olnud 39 Nobeli auhinna laureaati. Ülikooli vilistlaste hulka kuuluvad teiste seas Francis Hopkinson, George Clymer, James Wilson, Benjamin Rush, USA 9. president William Henry Harrison, Doc Holliday, Martha Hughes Cannon, William Wrigley, Jr. Ezra Pound, William Carlos Williams, Ghana esimene president Kwame Nkrumah, USA 45. president Donald Trump, Warren Buffett, Arlen Specter, Noam Chomsky, Ed Rendell, Jon Huntsman Jr. ja Elon Musk.

Vaata ka
--------

* Pennsylvania osariigi ülikool

Välislingid
-----------

* Ametlik koduleht
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib sportlasest; kunstniku kohta vaata artiklit Tom Sandberg (fotograaf).* |

---

Tom Sandberg (1978)
**Tom Sandberg** (sündinud 6. augustil 1955 Mo i Ranas) on Norra endine kahevõistleja.

Sandberg oli maailma kahevõistlejate tipus 1980. aastatel. Ta tuli 1982. aastal Oslos maailmameistriks 0,2-sekundilise vahega teiseks tulnud Konrad Winkleri ees. Samas sai ta hõbemedali meeskonnavõistluses, olles finišis sama ajaga kui Soome võistkonna ankrumees Jorma Etelälahti.

Maailma karikasarjas võitis ta 1983–1984 hooajal esimest korda välja antud üldkarika.

1984. aasta taliolümpiamängudel Sarajevos tuli ta individuaalvõistlusel olümpiavõitjaks. Samal aastal Rovaniemis peetud MM-il võitis ta meeskonnavõistluses kuldmedali. 

Norra meistriks on Sandberg tulnud üheksa korda.

Saavutused
----------

###  Olümpiamängudel

* 1984 Jugoslaavia Sarajevos
	+ **olümpiavõitja** individuaalvõistlusel (K-90/15 km )

### Maailmameistrivõistlustel

* 1982 Norra Oslos
	+ Kuld **maailmameister** individuaalvõistlusel (K-90/15 km)
	+ Pronks pronksmedal meeskonnavõistluses (K-90/3x5 km)
* 1984 Soome Rovaniemis
	+ Kuld **maailmameister** meeskonnavõistluses (K-90/3x10 km)

### Juunioride maailmameistrivõistlustel

* 1974 Prantsusmaa Autransis
	+ Hõbe hõbemedal individuaalvõistlusel (K-90/15 km )
* 1975 Soome Lietos
	+ Kuld **juunioride maailmameister** individuaalvõistlusel (K-90/15 km )

### Kahevõistluste maailma karikasarjas

#### Maailma karikas

* **1. koht: 1984**

#### Maailma karikasarja etapivõidud

| Jrk-nr | Aasta | Kuupäev | Koht | Riik | Ala |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | 1984 | 24. märts | Štrbské Pleso |  Tšehhoslovakkia | ind.võistlus (K-90/15 km) |

Välislingid
-----------

* Tom Sandberg FIS-i kodulehel (inglise)
Alexander Wolf (2010)
**Alexander Wolf** (sündinud 21. detsembril 1978 Schmalkaldenis) on Saksamaa laskesuusataja. 

Wolf harrastab laskesuusatamist 1986. aastast. Esimese võidu maailma karikasarjas sai ta 2002. aastal Lahtis 10 km sprindis. Östersundis 2008. aasta maailmameistrivõistlustel sai Wolf esimese suurvõistluste medali, olles kolmas nii 12,5 km tagaajamisvõistluses kui ka 4x7,5 km teatesõidus.

Saavutused
----------

### Maailmameistrivõistlustel

* 2008 Rootsi Östersundis
	+ Pronks pronksmedal 12,5 km tagaajamisvõistluses
	+ Pronks pronksmedal 4x7,5 km teatesõidus

### Maailma karikasarjas

#### Maailma karikasarja etapivõidud

Seisuga 17. märts 2008

| Jrk-nr | Aasta | Kuupäev | Koht | Riik | Ala |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | 2002  | 14. märts | Lahti  |  Soome | 10 km sprint |
| 2. | 2005  | 16. detsember  | Brezno-Osrblie  |  Slovakkia | 10 km sprint |
| 3. | 2007  | 8. jaanuar  | Pokljuka  |  Sloveenia | 10 km sprint |

Välislingid
-----------

* Alexander Wolfi koduleht
* Alexander Wolf Biathlonworldi kodulehel
**Andaluusia** on Hispaania suurima pindalaga autonoomne piirkond. Andaluusia pealinn on Sevilla (700 000 elanikku).

Andaluusias asub Hispaania mandriosa kõige kõrgem mäeahelik Sierra Nevada.

Haldusjaotus
------------

Piirkond jaguneb kaheksaks provintsiks: Almería provints, Cádizi provints, Córdoba provints, Granada provints, Huelva provints, Jaéni provints, Málaga provints ja Sevilla provints.

Andaluusia provintsid

Vaata ka
--------

* Al-Ándalus
* Córdoba
* Córdoba mošee

Viited
------

1. ↑

Välislingid
-----------

 Andaluusia – kasutusnäited, päritolu, sünonüümid ja tõlked Vikisõnastikus

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Andaluusia** |

Hispaania autonoomsed piirkonnad (*comunidades autónomas*)

Andaluusia **·**  Aragón **·**  Astuuria **·**  Baleaarid **·**  Baskimaa **·**  Castilla–La Mancha **·**  Castilla-León **·**  Extremadura **·**  Galicia **·**  Kanaari saared **·**  Kantaabria **·**  Kataloonia **·**  La Rioja **·**  Madrid **·**  Murcia **·**  Navarra **·**  Valencia
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib mäestikualast; Pamiiri all võidakse mõelda ka Mägi-Badahšani või Murgobi rajooni territooriumi.* |

---

**Pamiir** on mäestikuala Aasias Alai oru (põhjas), Hindukuši (lõunas) ning Tarimi nõo vahel. 

Pamiir jaguneb kolmeks osaks – Lääne-Pamiiriks, Kesk-Pamiiriks ja Ida-Pamiiriks. Ida-Pamiiri ehk Kaxgari Pamiiri peetakse sageli ka Kunluni osaks.

Pamiiri keskosa iseloomustavad laiad orud ja nõod, mille põhjad asuvad kõrgel ja mida eraldavad madalad lauged mäeahelikud. Lääne- ja idaosas esinevad kõrged ja järsud ahelikud, mida eraldavad sügavad kuristikud. 

Kõrgeim tipp (7719 meetrit) on Konguri mägi Ida-Pamiiris Hiinas. Tadžikistani osas on kõrgemateks tippudeks 7495 m kõrgune Ismoili Somoni mäetipp (endine Stalini mäetipp (1932–1962) ja Kommunismi mäetipp (1962–1998)) ja 7134,3 meetrini ulatuv Lenini mäetipp. 

Pamiiris on ka Estonia mäetipp (6211 m), Tartu ülikool 350 (6258 m), J. F. Parrot (6277 m) ja Tallinna mäetipp (6047 m).

Pilte
-----

* Pamiiri mäed, vaade Kommunismi mäetipulePamiiri mäed, vaade Kommunismi mäetipule
* Tõus J. F. Parroti mäetipule, 1982Tõus J. F. Parroti mäetipule, 1982
* Fedtšenko liustik, 1982Fedtšenko liustik, 1982
* Tartu ülikool 350, 1982. aasta ekspeditsioonTartu ülikool 350, 1982. aasta ekspeditsioon
* Eesti lipp Lenini mäetipul 1989. aastalEesti lipp Lenini mäetipul 1989. aastal

Vaata ka
--------

* Sīstān ehk Sakastan
* Pamiiri seitsmetuhandelised
* Pamiiri kuuetuhandelisi
* Kaxgari mäeahelik

Viited
------

1. ↑  Ülevaade Eesti alpinismi ajaloost Jaan Künnapi alpinismiklubi

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Pamiir** |
**Salvkaev** ehk **šahtkaev** on veehaare, mis rajatakse maapinda, käsitsi labidaga kaevates või ekskavaatoriga. Tavaliselt on salvkaevu sügavus 5–10 meetrit, kuigi mõned kaevud võivad olla ka sügavamad. Salvkaevu läbimõõt on umbes meeter. Salvkaevu rajamiseks kasutatakse selleks ettenähtud masinaid (nt traktor või kopp) ja ehitusmaterjalidena võib kasutada raudkive, betoonrõngaid või muud.

Salvkaevu asukoht
-----------------

Pürksi mõisa kaev
Salvkaev rajatakse sobivasse asukohta, kus on vett hästi juhtiv pinnas. Näiteks liivasele või kruusasele maapinnale, et tagada veekihi kättesaadavus. Maapinna kalle on oluline ning ideaalne asukoht oleks nõlva alaosa, kus põhjavesi on maapinna lähedal. Kaevu põhi rajatakse sügavamale, kui on kuiva aastaaja madalaim veetase. Kaevu ei tohi rajada kohta, kus on saaste tekkimisoht: reoveesüsteemid, kuivkäimlad või sõnnikuhoidlad.

Salvkaevu ehitus
----------------

Salvkaevu ehitusmaterjalideks kasutatakse tsement- või betoonrõngaid. Varem on kasutatud ka raudkive või telliseid. Salvkaevu nõueteks kehtestatakse määrus ehitusseadustiku § 35 lõike 6, § 43 lõike 5, § 47 lõike 7 ja § 126 lõike 6 alusel. Selles määruses on antud nõuded salvkaevu rajamise, ümberehitamise ja lammutamise kohta.

Ajalugu
-------

Salvkaevude ajalugu on pikk, ulatudes 7000 – 10 000 aastat tagasi, kui ehitati esimesed kaevud põldude lähedal asuvatesse küladesse. Vanim teadaolev salvkaev on avastatud Atlit Yami asulas Iisraelis.

Kõige sügavam ja suurem salvkaev Woodingdean asub Inglismaal. See on käsitsi ehitatud ajavahemikul 1858-1862 aastatel ja on 380 meetrit sügav.

Viited
------

1. ↑  "Salvkaev ehk šahtkaev, tutvustus". *Puurkaevude Infoportaal* (inglise). Vaadatud 30. märtsil 2023.
2. ↑  "Salvkaevu rajamise põhitõed — korralikult ehitatud ja hooldatud kaev teenib majapidamist aastakümneid". *Moodne Kodu*. Vaadatud 30. märtsil 2023.
3. ↑  "Nõuded salvkaevu konstruktsiooni, puurkaevu või -augu ehitusprojekti ja konstruktsiooni ning lammutamise ja ümberehitamise ehitusprojekti kohta, puurkaevu või -augu projekteerimise, rajamise, kasutusele võtmise, ümberehitamise, lammutamise ja konserveerimise korra ning puurkaevu või -augu asukoha kooskõlastamise, ehitusloa ja kasutusloa taotluste, ehitus- või kasutusteatise, puurimispäeviku, salvkaevu ehitus- või kasutusteatise, puurkaevu või -augu ja salvkaevu andmete keskkonnaregistrisse kandmiseks esitamise ning puurkaevu või -augu ja salvkaevu lammutamise teatise vormid–Riigi Teataja". *www.riigiteataja.ee*. Vaadatud 13. aprillil 2023.
4. ↑  Greetham, Adrian (16. august 2017). "History of water wells". *Total Soft Water* (Ameerika inglise). Originaali arhiivikoopia seisuga 13. aprill 2023. Vaadatud 13. aprillil 2023.
5. ↑  "A Brief History of Water Wells | Aqua Pump Company". *Welcome to Aqua Pump Co. Inc.* (Ameerika inglise). 19. jaanuar 2019. Vaadatud 13. aprillil 2023.

Välislingid
-----------

* Salvkaevu rajamine
**Kaubarong** (ingl.k. *goods train*) on mõeldud kaupade veoks ja koosneb vähemalt ühest vagunist. Tüüpiliselt on Euroopas pikkadel marsruutidel liikuvate rongide koosseisus 40–60 vagunit ja rongi veavad sõltuvalt selle kaalust 1–2 magistraalvedurit. Vene Föderatsioonis ja USA-s on kasutusel ka 100–150 vagunist koosnevad kaubarongid, mida veavad 3-6 kokku ühendatud magistraalvedurit. Rong võib koosneda nii üht tüüpi vagunitest ja vedada üht kindlat kaubartiklit või kaubagruppi kui ka sisaldada erinevaid vagunitüüpe erinevate kaupade tarvis. 

On saanud tavaks jaotada kaubarongid ka veetava kaubagrupi ja/või kauba omaniku järgi segakaubarongideks ja kliendirongideks. **Segakaubarong** (ingl.k. *mixed train*) on tüüpiliselt kahe sorteerimisjaama vahel kulgev põhiveorong, mille koosseisus on eri klientide erineva kaubaga vagunid. 

Toorainete ja kütuste veetavad mahud on sageli sedavõrd suured, et üks rongikoosseis sisaldab sageli vaguneid kindla toormega. Enamasti on tegemist sel juhul ka kindla kliendi kaubast koosneva rongiga. **Kliendirongidega** (ingl.k. *company train*) veetakse üldjuhul ühe kliendi omanduses olevat ühe kaubagrupi kaupa üht kindlat tüüpi vagunitega. Nii näiteks on kliendirongideks tüüpiliselt maagiveo rongid, puidurongid, toornafta ja naftasaaduste rongid, kivisöe- ja põlevkivirongid jms. Piirdumise ainult ühe kliendi kaubaga võib põhjustada veduri (te) veovõime või rongi pikkuse ammendumine või kliendi soov kiireks, lahutamatu koosseisuga veoks. 

Muudest rongitüüpidest eristatakse intermodaalvedude ronge. Enamasti on tegemist segakaubarongidega, millega veetakse mitmetele klientidele kuuluvaid veoühikuid: konteinereid, vahetusfurgoone, pool- ja täishaagiseid, vahel ka autoronge. **Intermodaalvedude rongid** (ingl. *intermodal train*) liiguvad sadamates ja sisemaal asuvate intermodaalterminalide vahel. 

Eristatakse kaht tüüpi intermodaalvedude ronge: konteiner- ja kontreilerrongid. **Konteinerite veo intermodaalrongid** on enamasti mitme kliendi kaubaga täidetud konteinerite veo rongid, **kontreilerrongidega** transporditakse ratastel veoühikuid – poolhaagiseid, täishaagiseid, vedukautosid ja/või vahetuskeresid.

Vaata ka
--------

Kaubarong Hollandis
* Kaubavagun
* Raudteejaam
* Kaubajaam
* Sorteerimisjaam

1. 1 2 3 4 5  *Transport ja transporditehnoloogiad*. 2021. ISBN 9789916960035.
**Konteineriveo poolhaagised** (ingl.k. *container semitrailer; container chassis*) on ISO standardkonteinerite veoks mõeldud pooltreilerid. Üldjuhul tuntakse kaht eri tüüpi konteinerite veo poolhaagiseid – vanemat tüüpi, raamiga poolhaagiseid ja uuemaid – skeletonpooltreilereid.

Ülevaade
========

Konteineriajastu algul (1965-1975) toodeti peamiselt kaht tüüpi poolhaagiseid – lühikesi ja pikki pooltreilereid. Lühikestega veeti 20-jalaseid konteinereid, pikkadega 40-jalaseid konteinereid või kaht 20-jalast konteinerit. USA-s ja Kanadas veetakse 16 m pikkuste veoraamidega ka 53-jalaseid (ft) konteinereid. 

Alates käesoleva sajandi algusaastaist toodetakse skeletonpoolhaagiseid. **Konteineri skeletonpoolhaagis** (ingl.k. *container skeletal semitrailer*) on sõrestikraamiga poolhaagis, mis on ette nähtud standardsete (ISO) konteinerite (20 ft; 30 ft;40 ft;45 ft) veoks. Osa skeletonpoolhaagiseid omab võimalust pikendada veoraami teleskoopiliselt, suruõhu abil vedamaks ka mittestandardseid ja nn aluselaiuseid (UNIT45 jms) konteinereid. Raami pikendatakse suruõhusilindri abil. Tagumine, suruõhu abil väljalükatav osa paikneb teleskoopiliselt põhiraami sees. 

Valmistatakse ka konteinerite veo alusraame, mis on varustatud tõstukitega. Niisugune alusraam võimaldab tõsta konteinerit laadimiseks maapinnale. Tõsteseadmed on võimelised tõstma kuni 36 t koormust ning käitlema nii 20 ft; 30 ft; 40 ft ja 45 ft konteinereid. **Külglaadimisega konteinerite alusraam** (ingl.k. *side-loading semitrailer*) on hüdrokraanadega varustatud konteinerite veo poolhaagis, mis võimaldab tõsta konteinerit veoraamile ja maha. 

1. 1 2 3 4  *Transpordisõnastik*. 2020. ISBN 9789916960059.
**VAIO** (jaapani keeles バイオ) on arvutite ja olmeelektroonika bränd. Sony võttis brändi kasutusele 1997. aastal. Firma struktuurimuutuse järel asutati uus ettevõte VAIO Corporation, millele kuulub VAIO bränd ja mis toodab seda kandvaid arvuteid edasi.

Etümoloogia
-----------

Algselt oli VAIO sõnade *Video Audio Input Output* lühend. Hiljem tähistas lühend sõnu *Video Audio Integrated Operation*, mis muudeti brändi kümnenda aastapäeva puhul sõnadeks *Visual Audio Intelligent Organizer*. Nii VAIO logo kui ka lühend on taotluslikult tähendusrikkad, olgu näiteks VAIO lühendi kõla sarnasus inglise ja jaapani keeles sõnaga "bio".

Ajalugu
-------

Kuigi Sony üllitas arvuteid varemgi, naasis kontsern VAIO brändiga arvutiturule. Konkurentidest eristumiseks pöörati erilist tähelepanu VAIO brändi toodete audiovisuaalsele sisule, kaasaskantavusele ja disainile. VAIO arvutites on kasutatud mitmesuguseid uuenduslikke tehnoloogiaid ja liideseid, mille arendamisega Sony tegeles, sealhulgas Memory Stick, i.Link ja MiniDisc.

Sony otsustas 2014. aastal kehvade müügitulemuste tõttu VAIO arvutite ärisuuna müüa. Japan Industrial Partners ostis selles 95% osaluse, kusjuures Sony jätkas uues ettevõttes VAIO Corporation 5% osalusega väikeosanikuna. Omanikuvahetusega muutus ka strateegia, sest otsustati keskenduda kõrgema kvaliteediga toodetele ja nišisegmentidele.

Tooted
------

Enne 2014. aastat oli VAIO tooteportfell mahukas, sisaldades lauaarvutite, meediamängijate ja sülearvuti tooteliine. Toodeti ka kaasaskantavaid pleiereid ja muusika voogedastusseadmeid. Pärast 2014. aastat on VAIO fookuses sülearvutid, välja anti ka paar nutitelefonimudelit.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Corporate Profile. *VAIO Corporation*. Vaadatud 6. oktoobril 2023.
2. ↑  Kunkel, Paul. (1999). *Digital Dreams: The Work of the Sony Design Center*. Universe Publishing.
3. ↑  Danton, Tim. (15. juuli 2008). Sony redefines the meaning of VAIO. *PC Pro*. Vaadatud 16. märtsil 2010.
4. ↑  Shu, Catherine. (6. veebruar 2014). Sony To Exit PC Business By Selling VAIO. *TechCrunch*. Vaadatud 12. oktoobril 2023.
5. ↑  Sony and Japan Industrial Partners' Special Purpose Company Sign Definitive Agreements for the Sale of PC Business. *Sony Group Portal*. Vaadatud 12. oktoobril 2023.
Astrid Reinla 1993. aastal  
Foto: Jaan Künnap
**Astrid Reinla** (aastast 1971 kodanikunimi **Astrid Kabur**; 1. märts 1948 Tallinn – 1. jaanuar 1995 Tallinn) oli eesti kirjanik.

Elulugu
-------

Ta sündis kirjandusteadlase Oskar Kuninga peres. Tema õde on maletaja ja ajakirjanik Merike Rõtova.

Aastatel 1955–1961 õppis Tallinna 29. Keskkoolis, 1961–1966 Tallinna 7. Keskkoolis. Aastail 1969–1974 õppis Tartu Riiklikus Ülikoolis ajaloo-keeleteaduskonnas, lõpetas filoloogiateaduskonna eesti filoloogia erialal.

Aastatel 1966–1969 töötas Eesti NSV Riiklikus Raamatukogus bibliograafina. 1974–1976 oli kirjastuse Eesti Raamat korrektor, 1976–1979 ajakirja Horisont keeletoimetaja.

Aastast 1979 oli ta vabakutseline kirjanik.

Looming
-------

Astrid Reinla kirjutas ka artikleid ja teinud kriitikutööd. Ta oli telesarja "Õnne 13" idee autor ja esimene stsenarist (pärast teda on sarja stsenaristiks olnud Kati Murutar, Teet Kallas, Urmas Lennuk ja Andra Teede).

### Novellikogud

* 1982 "Inimestega"
* 1987 "Plekk-katus"

### Lasteraamatud

* 1985 "Teofrastus"
* 1988 "Pätu"
* 1989 "Miikael"
* 1994 "Lumeelevant. Krooksjalad"
* 1992 värsikogu "Pätu laulud"

### Näidendid

* 1986 "Koduabiline"
* 1987 "Naeris naeris"

### Tõlkeid

* 1978 A. Balabuhha jutukogu "Eelkäijad"
* 1995 Helen Kelleri romaan "Minu elu lugu"

### Muud

* 1982 luulekogu "Lihtminevik"
* 1984 "Nädalalõpp". Sirp ja Vasar, 6. jaanuar 1984. Lk 12
* 1994 vestekogumik "Kodanik on loll"

Liikmesus
---------

* 1990 Eesti Kirjanike Liit

Tunnustus
---------

* 1995 – Eesti Kultuurkapitali kirjanduse sihtkapitali aastapreemia ("Õnne 13", postuumselt)

Isiklikku
---------

Ta oli abielus kirjanik Boris Kaburiga.

Tema kohta
----------

* Indrek Tart. "Reinla, Astrid". // Eesti kirjarahva leksikon. Tallinn 1995. Lk 462–463
* Aivar Kull. Aivar Kulli ajalootund. Astrid Reinla kui Mary Poppins. ERR Kultuuriportaal, 31. august 2020

Välislingid
-----------

* Haud Tallinna Metsakalmistul
Tartu Ülikooli aulas asuv Vabadussõja väikeskulptuurTartu Ülikooli aulas asuv Vabadussõja väikeskulptuur (2023)
**Vabadussõja väikeskulptuur Tartu Ülikooli aulas** on Vabadussõjas langenud üliõpilaste auks pühendatud mälestusmärk asukohaga Tartus.

Töid mälestusmärgi rajamiseks alustati 1930. aastate alguses. Skulptor Jaan Koort valmistas 1932. aastaks kuju savist visandi. Peale Koorti surma jätkas töid skulptor Ferdi Sannamees. 

1939. aasta juuli Postimees kirjeldab kavandit järgmiselt „Mälestusmärk, mille asukohaks nähtud ette ülikooli aula, kujutab üldjoontes kreeka templi fassaadi. Umbes 3 meetri kõrgusel (kummalgi pool kolm kapiteeli) asetseb kolmnurkne karniisiosa, mille süwendis asetseb ülikooli peahoone reljeef. Mälestusmärgi keskosas sammaste wahel, umbes silmapiiri kõrgusele, paigutatakse ringplastikas grupp – kolm mehefiguuri. Kuju alla kinnitatakse mälestustahwel langenud üliõpilastele, kuhu on jäädwustatud Wabadussõjas langenute nimed."

Rahvusülikooli 20. aastapäeva aktusel 1. detsembril 1939 avati mälestusmärk tunduvalt lihtsamal kujul. Aula otsaseinna raiutud nišši paigaldati pronksist skulptuurigrupp ning selle kohale pronksist tekst „Vabadussõjas 1918–1920 langenud üliõpilastele" koos esimese liigi kolmanda järgu Vabadusristiga.

Esimesel Nõukogude okupatsiooni aastal ja Saksa okupatsiooni ajal jäid kuju ja tekst teisaldamata. Hiljem varjati nišš riidega ning ümbrus kaeti nõukoguliku ja stalinistliku sümboolika.

Mälestusmärgi täpne eemaldamisaeg ei ole teada, arvatakse juhtunud olevat 1950. aastatel. Skulptuurigrupp säilis Tartu Riikliku Ülikooli kunstikogus. Kirjatähtede ja Vabadusristi saatus on teadmata. 

Skulptuurigrupp asetati tagasi oma kohale rahvusülikooli 75. aastapäeval 1. detsembril 1994.

2019. aastal tegi Tartu Ülikooli muuseumi külastusjuht-kuraator Ken Ird ettepaneku taaastada mälestusmärk tervikuna. Taastamistööd teostasid kunstnikud Rein Maantoa, Anne Arus, Bruno Kadak ja Maria Väinsar. 

Ennistatud mälestusmärk avati 1. detsembril 2019 rahvusülikooli 100. aastapäeva aktusel.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6  "Ülikool taastas üliõpilaste mälestusmärgi | ajakiri.ut.ee". *www.ajakiri.ut.ee*. Vaadatud 29. novembril 2023.
2. ↑  Ird, Ken; Väinsar, Maria (2020). "Vol. 48 (2020): 100 aastaga pärisorjusest emakeelse ülikoolini | Tartu Ülikooli ajaloo küsimusi". *Tartu Ülikooli ajaloo küsimusi*. DOI:10.15157/tyak.v48i48.
**Wildenbergi nahavabrik** oli umbes aastatel 1878–1915 Kuressaares aadressil Suur-Sadama tänav 18 töötanud nahavabrik. 

Ettevõtte eelkäija oli aastal 1858 Kullamaal asutatud Reinhold Wildenbergi (1819–1890) nahaparkimistöökoda, mis hiljem viidi üle Kuressaarde Veski, Suur-Sadama, Abaja ja Töö tänava vahelisse kvartalisse. Aastal 1910 sai nahavabrikust aktsiaselts.

Reinhold Wildenbergi poeg Oscar Friedrich Wildenberg (1852 Lihula – 1928 Riia) õppis Moskva kaubanduskoolis ja oli praktikal Saksamaal Hamburgis Jakob Nordheimi nahavabrikus. 1872. aastal saabus ta tagasi Saaremaale, kus alustas tööd isale kuuluvas vabrikus, asudes seda peagi kaasajastama ja laiendama: lisaks kodumaistele nahkadele hakati peagi töötlema Lõuna-Ameerikast sisseveetavaid pühvlinahku, mis hiljem jäidki peamiseks tooraineks. 1888. aasta Brüsseli maailmanäitusel pälvis Wildenbergi nahavabriku toodang kuldmedali.

1897/1898. aastal ostis Oscar Wildenberg nahavabriku Riias, 1910. aastal mõlemad vabrikud ühendati ja ühendettevõte kandis nimetust „Oscar Wildenbergi ühinenud nahavabrikute aktsiaselts Riias ja Kuressaares".

Nahavabrik töötles peamiselt sisseveetud nahku, mida turustati eeskätt Riias. Enne I maailmasõda, 1913. aastal töötas ettevõttes 300 inimest. Esimese maailmasõja ajal täideti ka sõjatellimusi. Aastal 1915 Esimese maailmasõja oludes viidi ettevõtte inventar Moskvasse. 1915. aastal evakueeriti vabrikumasinad Nižni-Novgorodi, kuna vabrikuhoone lahkuvad venelased sakslaste maaletulekul maha põletasid, 1917. aasta oktoobris. Riia vabriku suutsid Oscar Wildenbergi tütred Herta Melnikow ja Helene Laerum sõja lõppedes ja Läti iseseisvumise järel uuesti tööle panna.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  EE 12. köide, 2003: 665.
2. ↑  Suur-Sadama tn 18, Endine Wildenbergi nahavabrik Suur-Sadama 18, register.muinas.ee
3. 1 2 3   (vaadatud 21.02.2013)
4. ↑  Nahavabrik Kuresaare, Waba Maa, nr. 128, 11 juuni 1920

Vaata ka
--------

* Wildenbergi kabel, Kudjape kalmistul

Välislingid
-----------

* Urmas Kiil, Sajanditagune ärev suvi Saaremaal, Saarte Hääl, 20. juuli 2015
Pärnu Alevi kalmistu
Pärnu Alevi kalmistu
**Pärnu Alevi kalmistu** on kalmistu, mis asub Pärnu linnas Riia maantee ääres.

Kalmistu on rajatud aastal 1773 (tollal linnast välja), pärast Katariina II edikti, millega keelati matmine kirikutesse ja nende ümbrusse. Kalmistu jäi Anna mõisa (saksa keeles *Annenhof*) ja Vaskrääma (saksa keeles *Waldhof*) väikemõisate piirile.

Kalmistu Suur-Jõe ja Vanapargi tänava nurgal kuulus algselt Pärnu Eliisabeti kogudusele, kuid 1773. aastal sai kogudus uue kalmistu ala Tallinna–Riia postimaantee servas ning algselt nimetati seda „uueks kirikaiaks alevis". Pärnu Eliisabeti eesti kogudusele jäi keskaegne Alevi-Johannese kalmistu kitsaks ja uus surnuaed rajati „Saksa" alevi kalmistu kõrvale. Luterlik kirikaed jagati piiretega Nikolai (läänes) ja Eliisabeti (idas) koguduse matmispaikadeks ning selle kujundamine klassitsistlikuks linnakalmistuks toimus aastatel 1809–1846 Eliisabeti koguduse pastorina teeninud Johann Heinrich Rosenplänteri juhtimisel. 1821. aastal otsustas Pärnu raad surnuaeda laiendada ja Johann Wilhelm Krause kavandite järgi rajati Suur-Jõe tänava äärde jutlustamise küngas ja kalmistu peasissepääsuna kivist „Surnuhall", mis oli enne kasutusel linnakabelina. Selle linnakabeli avalik funktsioon vähenes 1825. aastal, kui pastor Johann Heinrich Rosenplänter mattis sinna Pärnu komandandi (1807–1835) Gotthardt Wilhelm von Budbergi abikaasa ja hiljem ka Gotthardt Wilhelm von Budbergi.

Sellele kalmistule on maetud teiste seas Johann Heinrich Rosenplänter, Amandus Heinrich Adamson, Johann Friedrich Sommer (kirjanikunimega Suve Jaan).

Kalmistul asuvad Pärnu suurkaupmehe Jacob Jacke kabel (ehitatud 1779), raehärra ja töösturi J. Spechti kabel (ehitati 1882) ja kaubamajaomaniku Hans Dietrich Schmidti kabel (ehitatud 1880). Kokku seitsmest kalmistul olnud kabelist on säilinud 5.

* H. D. Schmidti kabelH. D. Schmidti kabel
* J. Spechti kabelJ. Spechti kabel
* J. Jacke kabelJ. Jacke kabel
* Pärnu Vabadussõjas hukkunute matmispaik mälestussambagaPärnu Vabadussõjas hukkunute matmispaik mälestussambaga

Välislingid
-----------

* Pärnu Alevi kalmistu kultuurimälestiste riiklikus registris

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Pärnu Alevi kalmistu** |
**Voldemar Otto Aaviste** VR II/3 (kuni 16. märtsini 1936 **Voldemar Avotin**; 3. jaanuar 1893 Sece vald, Kuramaa – 14. detsember 1941 Kirov, Kirovi oblast) oli Eesti sõjaväelane (kolonelleitnant, 1939).

Elulugu
-------

Sündis 3. jaanuaril 1893 Lätis Kuramaal Jēkabpilsi rajoonis Sece vallas. Õppis Jakobstadti Kommertskoolis ning lõpetas 1916. aastal Telavi Lipnikekooli. Oli sünnipäraselt lätlane ning ta lapse- ja noorepõlvenimi oli tegelikult Voldemar-Attis Avots. Sai ohvitseriks Esimeses maailmasõjas, muutes ilmselt tollal oma perekonnanime venepäraselt Avotiniks.

Teenis Läti kütivägedes ja Põhjakorpuses, sattus Vabadussõjas Eesti Rahvaväkke. Teenis alates 1919. aasta märtsist Laiarööpmelisel soomusrongil nr. 5 dessantroodu nooremohvitserina ja rooduülemana. Ülendati 22. detsembril 1919 leitnandiks ning autasustati 17. augustil 1920 Vabadusristi II liigi 3. järguga.

Järgnenud rahuajal teenis mõned kuud soomusrongil Kapten Irv, alates 1920. aasta juulikuust aga laiarööpmelisel soomusrongil nr. 2. Sai juba 1923 rongiülema kohusetäitjaks ja järgmisel aastal täieõiguslikuks rongiülemaks. Ülendati "iseäralise kiiduväärt teenistuse eest" 22. veebruaril 1923 kapteniks ning 24. veebruaril 1930 majoriks.

Määrati 1. detsembril 1934 vastloodud Soomusrongirügemendi II divisjoni ülemaks, kellena teenis 1939. aasta alguseni.

Eestistas 1936 oma perekonnanime Aavisteks ja ülendati 24. veebruaril 1939 kolonelleitnandiks.

Arreteeriti 27. juunil 1941 ja lasti maha juba sama aasta 14. detsembril Venemaal Kirovi oblastis Kirovi linna vanglas nr. 1.

Perekond
--------

Abiellus 1917. aastal eestlanna Elisabeth Kambergiga, tütar Valda Raud (sündis 1920).

Auastmed
--------

* 1916 – lipnik
* ? – alamleitnant
* 1919 – leitnant
* 1923 – kapten
* 1930 – major
* 1939 – kolonelleitnant

Tunnustus
---------

* Vabadusristi II liigi 3. järk (17. august 1920)
* Kotkaristi IV klassi teenetemärk (20. veebruar 1935)

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Õun, M; Noormets, T; Pihlak, J (2003). *Eesti soomusrongid ja soomusronglased 1918–1941.* Tallinn: Sentinel, lk 23
2. ↑  "Eesti Sõjamuuseum - kindral Laidoneri Muuseum. Eesti ohvitserid 1918-1940".[*alaline kõdulink*]
3. ↑  Kröönström, M (2008): *Eesti sõjaväe juhtivkoosseis Vabadussõjas 1918–1920*. Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus, lk 236
4. 1 2  Kröönström, M (2008): *Eesti sõjaväe juhtivkoosseis Vabadussõjas 1918–1920*. Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus, lk 198
5. ↑  "Eesti Sõjamuuseum - kindral Laidoneri Muuseum. Eesti ohvitserid 1918-1940".[*alaline kõdulink*]
6. ↑  "Eesti Sõjamuuseum - kindral Laidoneri Muuseum. Eesti ohvitserid 1918-1940".[*alaline kõdulink*]
7. ↑  "Eesti Sõjamuuseum - kindral Laidoneri Muuseum. Eesti ohvitserid 1918-1940".[*alaline kõdulink*]
8. ↑  "Eesti Sõjamuuseum - kindral Laidoneri Muuseum. Eesti ohvitserid 1918-1940".[*alaline kõdulink*]
9. ↑  "Eesti Sõjamuuseum - kindral Laidoneri Muuseum. Eesti ohvitserid 1918-1940".[*alaline kõdulink*]
10. ↑  Jõgi, A: Tõlkija kiidab kodust kaasa antud pauna. Sakala, 29. jaanuar 2005
**Roodepoort** on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Gautengi provintsis Johannesburgi linnaringkonnas.

1884. aastal leiti piirkonnas kulda ja Roodepoort tekkiski kullakaevandajate asulana. Omavalitsusliku staatuse sai Roodepoort 1903. aastal. Linnaks sai Roodeport 1977. aastal, kui temaga liideti Hamburgi, Florida ja Maraisburgi linnad. Alates 2000. aasta detsembrist ei ole Roodepoort enam iseseisev omavalitsus, vaid kuulub Johannesburgi linnaringkonna koosseisu.

Roodepoortis asub Walter Sisulu Riiklik Botaanikaaed.

Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Roodepoorti elanikest mustanahalisi aafriklasi 51,42%, valgeid 35,40%, värvilisi 8,23%, India või Aasia päritolu inimesi 4,01% ja teisi 0,94%. Inglise keelt pidas emakeeleks 29,81%, afrikaani keelt 23,97%, suulu keelt 9,02%, tsvana keelt 8,84%, pedi keelt 4,91%, koosa keelt 4,80%, sotho keelt 4,54%, venda keelt 3,92%, tsonga keelt 2,79% ja ndebele keelt 2,52%.

Viited
------

1. ↑  Roodepoort & Krugersdorp Info Harcourts Rhino
2. ↑  Roodepoort (South Africa) www.crwflags.com
3. ↑  The Walter Sisulu National Botanical Gardens sa-venues.com
4. ↑
**Brakpan** on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Gautengi provintsis Ekurhuleni linnaringkonnas.

Brakpan rajati 1888. aastal, kuid ümbruskonnas leiti kivisütt ja alustati selle kaevandamist. 1905. aastal leiti piirkonnast kulda. Linnaõigused sai Brakpan 1919. aastal.

Alates 2000. aasta detsembrist ei ole Brakpan enam iseseisev haldusüksus, vaid kuulub Ekurhuleni linnaringkonna koosseisu.

Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Brakpani elanikest valgeid 53,31%, mustanahalisi aafriklasi 39,67%, India või Aasia päritolu inimesi 4,14%, värvilisi 2,46% ja teisi 0,42%. Afrikaani keelt pidas emakeeleks 47,20% inimesi, inglise keelt 16,54%, suulu keelt 14,26%, sotho keelt 4,84%, pedi keelt 3,95%, tsonga keelt 2,56%, koosa keelt 2,51%, tsvana keelt 2,01% ja ndebele keelt 1,45%.

Viited
------

1. ↑  Brakpan Show me South Africa
2. ↑  Industrialisasie, verstedeliking en gesondheid: die gesondheid van swartes in Brakpan 1919-1945 Boloka Institutional Repository
3. ↑  Our Journey – Ekurhuleni City of Ekurhuleni
4. ↑
**Sõnumileht** oli eestikeelne ajaleht, mis ilmus Eestis aastail 1995–2000. Leht ilmus 6 korda nädalas. 1997. aastast oli Sõnumileht saadaval ka Interneti-väljaandena. Laupäevase numbri nimi oli Nädalavahetuse Sõnumileht ja 1997–1998 ilmus ajalehel lisa nimega Pealinn. 

Algul oli Sõnumileht kvaliteetne veidi vasakpoolse kallakuga ajaleht, aga 1998. aastast sai ajalehest tabloid. 2000. aastal ühines Sõnumleht Õhtulehega väljaandeks SL Õhtuleht.

Ajalugu
-------

Pärast Rahva Hääle erastamist 1994. aastal lahkusid mitmed ajakirjanikud lehe toimetusest eesotsas Toomas Leitoga, rajades uue lehe Eesti Sõnumid. Lepiksoni ja Luige majanduslikul toel toimis uus ajaleht 1995. aasta septembrini, kuni investorid otsustasid lehe Eesti Päevalehega ühendada. Peatoimetajat Leitot sellest ei informeeritud ja lehe sulgemisest sai ta teada alles pärast ajalehtede liitmist. Pärast Eesti Sõnumite sulgemist leidis Leito uued investorid (teiste seas Rein Kaarepere, Oliver Kruuda, Mait Metsamaa) ja veel samal aastal anti välja uus ajaleht Sõnumileht.

Lehe toimetuse moodustasid Eesti Sõnumite endised ajakirjanikud, keegi Eesti Päevalehte üle ei läinud. Leito loobus varasemast peatoimetaja kohast ja oli lehes kirjastaja ning mänedžer. Aastatel 1995–1996 oli peatoimetaja Ainar Ruussaar, 1996–1998 Mart Luik ja juuli 1998–2000 Urmo Soonvald.

1998. aastal ostis osaluse Sõnumilehes Norra meediagrupp Schibsted ja ajalehest sai tabloid. 

1999. aastal oli ajalehe tiraaž umbes 30 000, see oli trükiarvu järgi kuues ajaleht Eestis. Sõnumileht konkureeris teise tabloidlehe, Õhtulehega ning see viis 1999. aasta suvel hinnasõjani kahe ajalehe vahel. Selle tulemusena kasvas ajalehe populaarsus ja mõlema ajalehe trükiarv suurenes.

3. juulil 2000 need konkureerivad ajalehed liitusid, uue ajalehe nimeks sai SL Õhtuleht.

Välislingid
-----------

* Sõnumileht Digaris

Viited
------

1. ↑  "Sõnumileht". *Eesti entsüklopeedia*. 2003. Vaadatud 27.06.2023.
2. ↑  "Sõnumileht : SL / AS Sõnumileht ; peatoimetaja Urmo Soonvald". *E-varamu*. Vaadatud 27.06.2023.
3. ↑  Raidla, Peeter (12.03.2020). "Mäletades ja mälestades Toomas Leitot". *Maaleht*.
4. 1 2  Luik, Hans H. (11.03.2020). "Tehtud sai palju. Puhka nüüd rahulikult, Toomas". *Eesti Ekspress*.
5. ↑  "Ainar Ruussaar asub tööle BNS-i peatoimetajana". *Sõnumileht*. 25.09.1996. Lk 4.
6. ↑  "Mart Luik sai Sõnumilehe uueks peatoimetajaks". *Postimees*. 30. oktoober 1996.
7. ↑  "Sõnumilehe etteotsa asub Urmo Soonvald". *Postimees*. 10.07.1998.
**"Imede saar"** on Karl Ristikivi romaan, mis ilmus Lundis Eesti Kirjanike Kooperatiivi kirjastusel aastal 1964. 1966. aastal järgnes kodumaine trükk Loomingu Raamatukogus.

"Imede saar" kuulub Ristikivi ajalooliste romaanide sarja, paigutudes vahemänguna kroonikate triloogia ja elulugude triloogia vahele. Žanrilt on "Imede saar" antiutoopia ning järgib Platoni "Politeia" ja hilisema utoopiakirjanduse traditsiooni. Autor on nimetanud võimaliku eeskujuna ka Marco Polo reisikirju. 

Raamat on müstifikatsiooni järgi tõlge Niccolo Casarmana avaldatud raamatust "Tema Hiilguse, Spalato ja Ragusa vürsti Lorenzo di Sciarra merereis Allotriasse
ehk Imede saarele, aga peamiselt selle senitundmatu saare ja sealse rahva elu-olu kirjeldus, mille oma Kõrge Isanda ja Heategija armulikul loal ja õhutusel on üles tähendanud Niccolo Casarmana Genovast". Väljaandja kahtleb reisi väidetava toimumisaja ja seega väidetava üleskirjutamise aja – aasta 1348 – tõepärasuses.

Herbert Salu nimetab oma 1972. aasta teises "Utoopia ja futuroloogia" Ristikivi "Imede saart" kõrvuti Albert Kivikase teosega "Kodukäija" väljapaistvateks utoopiažanri esindajateks eesti kirjanduses.

Viited
------

1. ↑  Herbert Salu. *Utoopia ja futuroloogia*, Lund: 1972. Lk 23.

Kirjandus
---------

* Jaan Kross. Niccolo Casarmana peeglimänguraamat. Raamatus: Vahelugemised, Tallinn: Eesti Raamat, 1968, lk 198–204

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Imede saar** |

* "Imede saare" arvutused Ulmekirjanduse BAASis
* "Imede saarega" seotud utoopiakirjandust

Karl Ristikivi ajalooline sari

|  |  |
| --- | --- |
| *kroonikad*  | "Põlev lipp" - "Viimne linn" - "Surma ratsanikud" |
| *elulood*  | "Mõrsjalinik" - "Rõõmulaul" - "Nõiduse õpilane" - "Sigtuna väravad" (novellikogu) |
| *romaanid kahel ajapinnal*  | "Õilsad südamed" - "Lohe hambad" - "Kahekordne mäng" - "Rooma päevik" |
**Shkodër** on linn Loode-Albaanias Montenegro piiri lähedal Shkodëri järve idarannikul Mbishkodra tasandiku lõunaosas Drini jõe ja Buna jõe vahel. Linn on Shkodëri maakonna ja Shkodëri ringkonna keskus.

Ajalugu
-------

Shkodër rajati umbes 4. sajandil eKr. Seal paiknes illüüria hõim Labeat ning kuningas Gentiuse ja kuninganna Teuta residents. 

168 eKr vallutasid linna roomlased ning see jäi nende tähtsale kaubandus- ja sõjateele. 

1040 pKr vallutasid Shkodëri serblased ning sellest sai üks keskaegse serbia riigi Zeta (praegu Montenegro) tähtis majandus- ja halduskeskus. 

1396 läks linn Veneetsia võimu alla, kellega koos võideldi Osmanite riigi vastu. Hoolimata mõneaastasest vastupanust rünnakutele langes Shkodër 1479 Osmanite riigi võimu alla. Hõivamise käigus linn laastati. Linna uus õitseng saabus alles 17. sajandil. Aastatel 1757–1831 valitses linna Bushati suguvõsa.

19. sajandi lõpuks oli Shkodërist jälle saanud tähtis kaubanduskeskus. Linnal oli tähtis koht ka Prizreni liigas Albaania vabadusliikumise ajal. 

Balkani sõdade ja Esimese maailmasõja ajal püüdsid Shkodërit enda võimu alla saada Montenegro ja Serbia. Hoolimata elanike vastupanust vallutasid linna 1913. aasta alguses Serbia ja Montenegro sõjavägi. Suursaadikute Londoni konverents sundis Montenegrot loovutama Shkodëri piirkonna vast moodustatud Albaania riigile. Ent 1915 sisenesid Shkodërisse jälle Montenegro väed. Aastal 1916 vallutas linna Austria-Ungari ning see jäi üheks Austria keskustest 1924. aastani.

Teise maailmasõja ajal tungis linna Saksa sõjavägi, kes jäi sinna 19. novembrini 1944.

1990. aastate algul oli Shkodër demokraatliku liikumise tähtis keskus. 

Shkodër on tähtis haridus- ja tööstuskeskus. Linnas toodetakse mitmesuguseid mehaanika- ja elektroonikaseadmete detaile ning tekstiili- ja toiduainetetööstuse tooteid. 

Linn asub rahvusvahelise maantee ja Belgradi-Tirana raudteelõigu ääres. 

Shkodëris asuvad ka pedagoogiline instituut ja Luigj Gurakuqi nimeline Shkodëri ülikool. 

Linna pearaamatukogus on üle 250 000 köite. Linnas on ka kultuurikeskus, kunstnike ja kirjanike liit, Migjeni (Millosh Gjergj Nikolla nimeline) teater, kunstigalerii ja ajaloomuuseum. Vaatamisväärsused on ka Shkodëri kindlus (ehk Rozafa kindlus), türgi saun ja Plumbi mošee. 

Linnale annavad ainulaadse väljanägemise vanad majad ning kitsad tänavad kõrgete kivimüüride vahel. Pärast Teist maailmasõda ehitati mõned kvartalid laiemate tänavatega uuselamurajoone.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikisõnastiku artikkel: **Shkodër** |

* Fotod leheküljelt shkoder.net:
*
"Košmaar" (1781), USA Detroiti kunstiinstituut
**Johann Heinrich Füssli** (7. veebruar 1741 – 17. aprill 1825) oli Šveitsi maalikunstnik, joonistaja ja kunstikirjanik, kes elas suure osa oma elust Suurbritannias. Paljud tema teosed, näiteks "Košmaar", käsitlevad üleloomulikkuse teemasid. 

Ta maalis teoseid John Boydelli Shakespeare'i galeriisse ja lõi oma "Miltoni galerii". Ta oli Kuninglikus Akadeemias maaliprofessor. Tema stiilil oli märkimisväärne mõju paljudele noorematele Briti kunstnikele, sealhulgas William Blakele.

Elukäik
-------

Fuseli sündis Šveitsis Zürichis pere 18 lapsest teisena. Tema isa oli portreede ja maastike maalija Johann Caspar Füssli. Isa tahtis, et Heinrichist saaks vaimulik, ja ta saatis poja Zürichi Caroline'i kolledžisse. Seal sõbrunes ta koolikaaslaslase Johann Caspar Lavateriga.

Teosed
------

* "Thor võitlemas Midgardi maoga", 1790"Thor võitlemas Midgardi maoga", 1790
* "Kunstnik meeleheitel antiikkildude suurejoonelisusest", 1778–1779"Kunstnik meeleheitel antiikkildude suurejoonelisusest", 1778–1779
* "Anna Magdalena Schweizer", 1779"Anna Magdalena Schweizer", 1779
* "Kunstnik vestlemas Johann Jakob Bodmeriga", 1778–1781"Kunstnik vestlemas Johann Jakob Bodmeriga", 1778–1781
* "Achilleuse surm", 1780"Achilleuse surm", 1780
* "Kaks Clarence'i hertsogi mõrvarit", 1780–1782"Kaks Clarence'i hertsogi mõrvarit", 1780–1782
* "Titania ja põhi", u 1790"Titania ja põhi", u 1790
* "Falstaff pesukorvis", 1792"Falstaff pesukorvis", 1792
* "Eeva loomine" Miltoni "Kadunud paradiisist", 1793"Eeva loomine" Miltoni "Kadunud paradiisist", 1793
* "Pandareuse tütred", u 1795"Pandareuse tütred", u 1795
* "Odysseus Scylla ja Charybdise ees", 1794–1796"Odysseus Scylla ja Charybdise ees", 1794–1796
* "Öönõid Lapi nõidadele külla sõitmas", 1796"Öönõid Lapi nõidadele külla sõitmas", 1796
* "Ariel", u 1800–1810"Ariel", u 1800–1810
* "Kriemhild ja Gunther", 1807"Kriemhild ja Gunther", 1807
* "Lady Macbeth", 1810–1812"Lady Macbeth", 1810–1812

Viited
------

1. ↑  Rossetti, William Michael (1911). "Fuseli, Henry". In Chisholm, Hugh (ed.). Encyclopædia Britannica. Vol. 11 (11th ed.). Cambridge University Press. p. 368.
**Makarov** on perekonnanimi.

 Venemaa Föderatsioonis oli perekonnanime Makarov kandjaid 2014. aastal üle 177 100 isiku. Ukrainas oli sellenimelisi isikuid üle 9 600, Kasahstanis üle 8 700, Valgevenes üle 5 000 ja Usbekistanis üle 1 200. Ameerika Ühendriikides elas Makarovi nimelisi isikuid ligi 400. Loetelu puudutab suures enamuses meessoost isikuid, naiste perekonnanimeks on vene keele traditsioonide kohaselt Makarova.

Statistika Eestis
-----------------

2023. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Makarov 409 inimesel: 389 mehel ja 20 naisel. Perekonnanimede levikult oli Makarov meeste puhul 102. kohal ja naiste puhul 6818. kohal. Kõige levinum oli perekonnanimi Makarov vanuserühmas 20–24, kus neid on 10 000 elaniku kohta 3,67. Nimi oli kõige sagedasem Ida-Viru maakonnas, kus sellist nime kandis maakonna 10 000 elaniku kohta 7,59 inimest.

Nimede eestistamisel asendati perekonnanimi Makarov aastatel 1935–1938 kaheksal juhul isikute poolt, kes soovisid võtta uueks nimeks Maakaar (4), Maiksar, Marits, Marrak ja Peepsalu.

Nime kandjaid
-------------

* Aleksander Makarov, Eesti võistlustantsija
* Andrei Makarov, Venemaa poliitik, maletegelane ja maletaja (1954–)
* Mihhail Makarov, Eesti filosoof (1922–2019)
* Oleg Grigorjevitš Makarov, NSV Liidu kosmonaut (1933–2003)
* Sergei Makarov, Venemaa kergejõustiklane (odaviskaja) (1973–)
* Stepan Makarov, Venemaa sõjaväelane, okeanograaf, polaaruurija ja laevaehitaja (1849 (1848 vkj) – 1904)

Viited
------

1. ↑  Makarov Surnames. Vaadatud 30. jaanuar 2024.
2. ↑  Statistikaamet: Nimede statistika. Makarov. Vaadatud 30. jaanuar 2024.
3. ↑  Onomastika andmebaas. Nimede eestistamine: (vana nimekuju): Makarov.

Välislingid
-----------

* Makarov statistikaameti andmebaasis
**Väike-Salatsi kirik** (ka *Mazsalaca Püha Anna luteri kirik*, läti *Mazsalacas Svētās Annas evaņģēliski luteriskā baznīca*) on luteri kirik Lätis Mazsalaca linnas. See on Väike-Salatsi kihelkonnakirik. Hoone asub aadressil Baznīcas ielā 24.

Sealset kirikut on mainitud juba aastal 1533. Algselt oli see Maarja kirik, ent kui reformatsiooni järel hakkasid seda hoonet kasutama luterlased, nimetati see ümber Anna kirikuks. Aastal 1668 sai sellest kihelkonnakirik. Aastail 1691–1696 ehitati vana kirik põhjalikult ümber.

Tänapäevase ilme sai kirik aastal 1890. Sisuliselt ehitati uus uusgooti stiilis telliskivihoone; vana kiriku fragmente säilis üksnes apsiidi ja käärkambri juures. Samal aastal valmis ka kiriku torn, mille kõrgus on 56,6 meetrit. Kirikul on kaks altarit, säilinud on vana barokkstiilis altar, mis valmistati 17. sajandil, ent kirikus on ka uus, aastal 1905 valminud altar. Sealne orel valmis aastal 1912. Vana altar ja kiriku orel on riikliku kaitse all olevad kultuurimälestised.

Viited
------

1. ↑  LELB
2. ↑  Materialen zur Kirchengechichte, E. H. von Busch lk. 525
3. ↑
4. ↑  Mazsalacas novads
5. ↑  Altāris
6. ↑  Ērģeles

Välislingid
-----------

 Väike-Salatsi kirik – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis

Väike-Salatsi kirik.
Väike-Salatsi kihelkond

**Kirik**: Väike-Salatsi kirik  

**Mõisad**: Väike-Salatsi kirikumõis | Iduse mõis | Jaunate mõis | Košķele mõis | Pantene mõis | Sēļi mõis | Skulberģi mõis | Valtenbergi mõis | Vecate mõis
**Kalev Tõll** (18. detsember 1942; Mägi-Kurdla küla, Laimjala vald, Saaremaa – 17. jaanuar 2024) oli eesti veemootorisportlane. 

Ta küüditati 1949. aastal koos perekonnaga Novosibirski oblastisse, tagasi Eestisse tuli pere 1958. aastal. 1962. aastal lõpetas ta Orissaare Keskkooli 13. lennu.

Sportlasena
-----------

Ta võistles aastatel 1968–1980 peamiselt Narva eest ning 500 cm3 sportpaatide võistlusklassis (SC). Tuli aastatel 1976–1977 kokku kolm korda Eesti NSV meistriks ning sai veel aastatel 1971–1975 kokku neli hõbe- ja kolm pronksmedalit. 

Ta sai NSV Liidu veemotospordi meistrivõistlustel kokku kolm medalit: 1977. aastal kuld- ja hõbe- ning 1976. aastal pronksmedali. Püstitas 1975. aastal 500 cm3 sportpaatide võistlusklassis (SC) NSV Liidu rekordi.

Tunnustus
---------

* NSV Liidu meistersportlane

Viited
------

1. ↑  Orissaare Keskkooli vilistlased 1950–2015

Kirjandus
---------

* "Kalev Tõll". // Veemoto Eestis 1954 – 2003. Koostanud Vahur Joala. Varrak. Tallinn 2003. Lk 24
* Vahur Joala. "Narva veemoto tähistas juubelit". Eesti Veemoto Liit, 15. september 2013. *Vaadatud 20. mai 2021*

Välislingid
-----------

* Eesti kommunismiohvrid 1940–1991
* Kalev Tõllu sporditulemused
**Eesti Teatriliit** on katusorganisatsioon, mis koondab kutseliste teatritegelaste liite, seltse ja muid ühendusi. Teatriliit tegutseb ka ametiühinguna. 

Eesti Teatriliit asutati 1987. aastal ja see on **Eesti NSV Teatriühingu** (asutatud 2.jaanuaril 1945, nimetatud ka: **Eesti Teatriühing**) õigusjärglane.

Teatriliit korraldab iga-aastast eesti teatri aastaauhindade kätteandmist.

1954. aastast tegeleb Eesti Teatriliit erialakirjanduse kirjastamisega.

2021. aastast on Eesti Teatriliidu esimees Gert Raudsep.

Eesti Teatriliit kuulub Teenistujate Ametiliitude Keskorganisatsiooni.

Vaata ka
--------

* Eesti teatri aastaauhinnad
* Eesti Näitlejate Liit
* Eesti Teatri Agentuur
* Eesti NSV Teatriühingu lavakunstistuudiod
* Teatriliidu Seenioride Ühendus

Viited
------

1. 1 2  "Teatriliidust". *Eesti Teatriliit*. Vaadatud 17. jaanuaril 2024.
2. ↑  "Auhinnad". *Eesti Teatriliit*. Vaadatud 17. jaanuaril 2024.
3. ↑  "Eesti Teatriliidu esimeheks valiti Gert Raudsep". *Eesti Teatriliit*. Vaadatud 17. jaanuaril 2024.
4. ↑  Raun, Miikael (30. jaanuar 2024). "Gert Raudsep: kas viskame püssi põõsasse ja lõpetame elamise?". *Eesti Päevaleht*. Vaadatud 30. jaanuaril 2024.

Välislingid
-----------

* Koduleht