recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Sageduse automaatne järelhäälestus** või sageduse automaatne järelhäälestus (inglise keeles *automatic frequency control*, AFC) on raadiovastuvõtjates ja televisioonivastuvõtjates (televiisorites) kasutatav süsteem vastuvõtja häälestussageduse automaatseks järelhäälestamiseks vastuvõetava raadiosignaali saatja töösagedusele (kandevsagedusele).

Praktiliselt on vastusvõtja häälestuse sageduse järelhäälestus kasutusel olnud vaid superheterodüünvastuvõtjate puhul, kus seda saab tehniliselt realiseerida heterodüüni sageduse juhtimise kaudu.

Sageduse automaatse järelhäälestuse kasutamise juures tekkis ka probleeme. Kõige suurem probleem oli sageduse mõttes lähedaste ja signaali poolest tugevate saatjate mõju sagedushäälestus süsteemile. Paljudes raadiovastuvõtjates oli selleks puhuks jäetud ka automaatse järelhäälestuse väljalülitamise võimalus.

Vajadus sageduse automaatse järelhäälestuse süsteemi järel kadus sageduse sünteesimisel põhinevate heterodüünide kasutuselevõtmisega, mis tagavad piisava sageduse täpsuse selleks, et tavatingimustes võiks täielikult loobuda automaatsest järelhäälestusest.

Omaette valdkonna moodustavad sageduse faasijärgse automaatse järelhäälestuse süsteemid (faasilukud ehk PLL-süsteemid). Neid kasutati laialdaselt analoogtelevisiooni tehnikas ja kineskoopkuvarites rea- ja kaadrisünkronisatsiooni juures, mille osas tänapäeval pole enam laialdast vajadust. Siiani on need aga kasutusel FM-stereo puhul stereodekooderites, mis põhinevad kompleksse stereosignaali sünkroontöötlusel. Kasutusele on need süsteemid jäänud teadusliku eksperimendi tehnikas ja elektroonses mõõtetehnikas.
**Elektrooniline Riigi Teataja** ehk **eRT** on Eesti õigusaktide andmebaas koos veebipõhise kasutajaliidesega, mis võimaldab otsida ja lugeda Eestis kehtivaid või varem kehtinud õigusakte.

Õigusaktid avaldatakse elektrooniliselt Riigi Teatajas (eRTs). Paber(kandjal) Riigi Teataja viimane number ilmus 31. mail 2010, ning paberil avaldamine lõpetati 1. juunil 2010. Vastavalt Riigi Teataja seaduse § 11 lõikele 1 võib Riigi Teatajat välja anda paberil, kui võrguväljaandes avaldamine ei ole võimalik. Andmebaasi täiendatakse nii, et igast õigusaktist saab kuvada kehtivas sõnastuses versiooni, võttes arvesse ka jõustunud muudatusi üksikutes punktides. eRT otsingusüsteem võimaldab õigusaktide otsimist mitmete kriteeriumide järgi.

Alates 20. jaanuarist 2012 avaldatakse Riigi Teatajas ka kohtuotsuste kokkuvõtteid, kaasa arvatud Euroopa Kohtu ja Euroopa Inimõiguste Kohtu otsuste kohta, erinevaid õigusuudiseid ning Riigi Teataja kaudu on võimalik otsida jõustunud kohtulahendite ja kohtuistungite toimumise teavet. 

2012. aasta lõpust võib Riigi Teataja kaudu leida ka eelnõude otsingu kaudu menetlusetappe, mille kaudu saab mugavalt dokumentidele ja menetletud eelnõude andmetele Riigikogu menetlusinfosüsteemis (EMS) ja valitsuse eelnõude infosüsteemis (EIS).

Kriitika
--------

*„Minnes "Riigi Teataja" veebikeskkonda, tabab inimest pigem õudus, mitte selgus ja arusaam. Kuid kui me inimestena seaduste mõju ei mõista, siis ei saa ka eeldada nende korrektset täitmist.Ilmselt ongi praeguse aja üks aegunumaid väiteid see, et seaduse mittetundmine ei õigusta selle rikkumist. Kui isegi juristid ei suuda kursis olla oma kitsast lõigust väljapoole jäävate reeglite täitmisega, kuidas saame seda eeldada veel tavaliselt inimeselt?"*

Vaata ka
--------

* Eesti seaduste ametlike lühendite loend
* Vikipeedia:Viitamine/Viitamine Riigi Teatajale

Viited
------

1. ↑  Leinfeld, Agu (10.11.2018). "Teeme Eesti õigusruumi arusaadavaks ja selle mõjud mõistetavaks". *ERR*.

Välislingid
-----------

* eRT koduleht
* Eelnõude otsing
* Kohtulahendite kokkuvõtted
* Seadusuudised
* Riigikohtu lahendid
* Maa- ja ringkonnakohtu lahendid
* Registrite ja Infosüsteemide Keskus, Riigi Teataja
Väikesevõimsuseline sagedusmuundur asünkroonmootoritele
**Sagedusmuundur** on seade vahelduvvoolu sageduse muutmiseks. Euroopas on elektrivõrgust tuleva elektrivoolu sagedus 50 Hz (hertsi), Ameerikas 60 Hz. Tavaliselt on sagedusmuunduriga võimalik vahelduvvoolu sagedust muuta piirides 0–650 Hz.

Sagedusmuundurite liigid
------------------------

Sagedusmuundurite liigid:

* Alalisvoolu vahelüliga sagedusmuundurid:
	+ vooluvaheldiga (osaliselt juhitavate türistoridega kõrgepingelistes türistor-sagedusmuundurites),
	+ pingevaheldiga (tööstuses- ja transpordis kasutatavates madalpingelistes elektriajamites),
	+ näivtakistusallikaga e Z-allikaga.

Enamik tänapäeva elektriajamites kasutatavaid sagedusmuundureid on alalisvoolu vahelüliga. Paljud suurema võimsusega vahelduvvooluajamite sagedusmuundurid võimaldavad lülitamist alalisvooluvõrku (vt ABB Industrial Multidrives). Alalisvooluvõrk võimaldab rekuperatiivpidurduse tõhusamat kasutamist.

* Vahetud sagedusmuundurid
	+ tsüklokonverterid (ülimadala sagedusega 16⅔ Hz pinge saamiseks raudtee elektrivõrkudes Saksamaal ja Rootsis, samuti mõnedes tööstuses kasutatavates elektrimootorite sujuvkäivitites),
	+ kaksik-pulsilaiusmodulatsiooniga sagedusmuundurid,
	+ maatriks-sagedusmuundurid.

Pingevaheldiga sagedusmuundurid jagunevad omakorda ühe- või mitmetasandilisteks.

Sagedusmuundurite kasutamine
----------------------------

Tänapäevase sagedusmuunduri peamine ülesanne on lühisrootoriga asünkroonmootori juhtimine ja kaitsmine. Asünkroonmootori pöörlemiskiirus sõltub eelkõige toite sagedusest, mille muutmisega saavutatakse sujuv mootori pöörlemiskiiruse juhtimine. Pöördemomenti juhitakse pingega.
Sagedusmuundur alaldab toitepinget dioodsilla abil, kasutades kondensaatoreid puhvrina ja IGBT transistore väljundis annab vajaliku sagedust ja pinget. Mootorit juhitakse mõlema (pinge ja sageduse) parameetri reguleerimisega ning jälgides töövoolu tagasisidena.

Sagedusmuundur võimaldab tavaliselt eri tüüpi juhtimist: 

* lineaarjuhtimine U/f – kasutatakse lihtsamates püsimomendiga ajamites;
* ruutjuhtimine, kus sagedus on sõltuvuses pinge kuubist ja M~n2 – kasutatakse tsentrifugaalpumpade ja ventilaatorite juhtimisel;
* vektorjuhtimine libistuse kompensatsiooniga, kus magnetvoo vektor on risti rootoriga – kasutatakse raskemates püsimomendiga ajamites.

Sagedusmuunduri eelis on energiasäästlikkus, sest mootori kiiruse reguleerimine saavutatakse ilma mehaaniliste lülideta (näiteks veerõhu reguleerimine siibritega). Sagedusmuundur välistab sellised otsekäivitusega seotud probleemid nagu mehaaniline tõuge, hüdrolöök jne.

Välislingid
-----------

* Sagedusmuunduri tasuvusajast
* Kõrgepingelise türistor-sagedusmuunduri madalpingeline makett Tallinna Tehnikaülikooli jõuelektroonika laboris
**John Nance Garner IV** (22. november 1868 Texas Detroit – 7. november 1967 Texas Uvalde) oli Ameerika Ühendriikide poliitik, asepresident aastail 1933–1941.

Ta on kõige vanemaks elanud USA asepresident.

Garner sündis Ida-Texases Red Riveri ääres olevas Detroiti külas. Tema vanemad olid John Nance Garner III ja Sarah Jane Garner, sündinud Guest.

Garner õppis ühe semestri Tennessees Nashville'is Vanderbilti ülikoolis, aga langes ülikoolist välja ja tuli koju tagasi. Ta õppis õigusteadust ja sai 1890 advokaadiks.

1893–1896 oli Garner Texases Uvalde maakonna maakonnakohtunik. Sel ajal polnud naistel veel valimisõigust, küll tohtisid nad ametisse kandideerida. 1893 kandideeris Garneri vastu Mariette Rheiner. 1895 nad abiellusid omavahel. Abielust sündis üks laps, poeg Tully Charles Garner.

1898–1902 oli Garner Demokraatliku Partei kandidaadina Texase Esindajatekoja liige. Sel ajal pidi Texas valima endale tunnuslille. Garner kaitses ägedalt opuntsiat, aga lõpuks valiti tunnuslilleks siniste õitega lupiin. Sellest ajast jäi Garnerile hüüdnimi Cactus Jack.

1902 valiti Garner USA Esindajatekotta. Ta valiti Esindajatekoja liikmeks 14 korda järjest, kuni 1933. aastani. Tema abikaasa tegutses sel ajal tema erasekretärina.

Garner valiti 1929 Esindajatekoja demokraatide saadikuterühma juhiks. Demokraadid olid sel ajal vähemuses. 1931 valiti ta Esindajatekoja spiikriks. 1932. aasta presidendivalimistel osales ta Franklin Roosevelti asepresidendikandidaadina ja nad võitsid valimised. 1936 valiti nad tagasi. Garner kandideeris 1940 presidendiks, aga tema võimalused nurjas asjaolu, et Roosevelt kandideeris ka ise kolmandaks ametiajaks ja võitis.

Valimiskaotuse järel lõpetas Garner oma poliitikukarjääri. Ta tõmbus koos abikaasaga tagasi oma Uvaldes olevasse maakoju, kus elas oma viimased 26 eluaastat. Ent kuigi ta oli ametlikult erus, konsulteeris ta sageli demokraatidest poliitikutega ja oli iseäranis lähedane Harry Trumaniga.

| * v
* r
Ameerika Ühendriikide asepresidendid |
| --- |
| 

* Adams
* Jefferson
* Burr
* Clinton
* Gerry
* Tompkins
* Calhoun
* Van Buren
* R. Johnson
* Tyler
* Dallas
* Fillmore
* King
* Breckinridge
* Hamlin
* A. Johnson
* Colfax
* Wilson
* Wheeler
* Arthur
* Hendricks
* Morton
* Stevenson
* Hobart
* Roosevelt
* Fairbanks
* Sherman
* Marshall
* Coolidge
* Dawes
* Curtis
* Garner
* Wallace
* Truman
* Barkley
* Nixon
* L. Johnson
* Humphrey
* Agnew
* Ford
* Rockefeller
* Mondale
* Bush
* Quayle
* Gore
* Cheney
* Biden
* Pence
* Harris

 | USA asepresidendi pitsat |
**Viimsepäevaraamat** (inglise keeles *Domesday Book*) on Suurbritannia vanim arveraamat, mis pandi kirja 1086. aastal ja võtab kokku elu Inglismaal William Vallutaja ajal.

Üheks riigi suuremaks aardeks peetav ladinakeelne Domesday Book koosneb suurest ja väiksest osast ning annab ülevaate peaaegu kogu praegusest Inglismaast.
Domesday Book kirjutati sellepärast, et 1066. aastal Inglismaa vallutanud Normandia hertsog William tahtis teada, kui palju kuningriik väärt on. 

Ta käskis kirja panna kõik maaomanikud, nende omandi ja selle, kuidas maad kasutati, kõik inimesed orjadest ülikuteni ning kõik tähelepanuväärsed rajatised, sealhulgas linnad, kirikud ja veskid. 

Arveraamatu ümberkirjutamiseks kulus 900 lambanahka. Kuningas William ise suri aga järgmisel (1087.) aastal.

Välislingid
-----------

* Viimsepäevaraamat (*inglise keeles*)

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikisõnastiku artikkel: **Domesday Book** |

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Viimsepäevaraamat** |
**Ühesendine münt** oli väikseima nimiväärtusega rahamärk, mis 1928. aasta rahareformiga kasutusele võeti. 

Kuni nende müntide valmimiseni kasutati ühesendistena 1922. 1924. ja 1926. aasta ühemargaseid münte.

Vahetusraha lasti liikvele Riigikassa poolt 10. oktoobril 1929 ja see oli kasutusel kuni 25. märtsini 1941. Mündid vermiti Riigi Trükikojas. 1936/37. eelarveaastal vermiti juurde 5 026 300 ühesendist münti.

Kuna selle mündi kujundus erines teiste müntide omast, lasti 1940. aastal välja ka teine ühesendise nimiväärtusega münt, mis sobis stiililt teiste nominaalidega.

Kujundus
--------

Münt on punakaspruuni värvi ja sileda servaga; mündi kaal on 1,9 grammi, läbimõõt 1,6 sentimeetrit. Mündi kujundas Günther Reindorff, kujundus kinnitati ja vastav teade avaldati Riigi Teatajas 3. oktoobril 1929 (RT 1929, 85, 572).

### Avers

Mündi esiküljel on sõna "EESTI" ja nimiväärtus "1", teksti taustal on tammeoks ja selle all sõna "sent".

### Revers

Mündi tagaküljel on kolme lõvi kujutis ja vermimise aasta "1929".

Vaata ka
--------

* Ühesendine münt (1939)

| * v
* r
Eesti Vabariigi mündid |
| --- |
| Euro | 
Eesti euromündid |
| Eesti kroon 1992–2011 | 
5 senti | 10 senti | 20 senti | 50 senti | 1 kroon (hõbedane, kuldne, EV 90) | 5 krooni (1993, 1994) |
| Eesti kroon 1928–1940 | 
1 sent (1929, 1939) | 2 senti | 5 senti | 10 senti | 20 senti | 25 senti | 50 senti | 1 kroon (1933, 1934) | 2 krooni (1930, 1932) |
| Eesti mark | 
1 mark (1922, 1924, 1926) | 3 marka (1922, 1925, 1926) | 5 marka (1922, 1924, 1926) | 10 marka (1925, 1926) |
**Ulaskova tsässon** on tsässon Setumaal, Ulaskova külas Setomaa vallas.

Üldandmed
---------

Ulaskova tsässon on pühitsetud Thessaloniki pühale suurmärtrile Dimitrile. Tsässona püha on midrosk 8. novembril (Juliuse ehk vana kalendri järgi 26. oktoober). Hoone ei ole riikliku kaitse all. On heas ehituslikus seisukorras.

Ehituslikud andmed
------------------

Ulaskova tsässon on viilkatusega nelinurkse põhiplaaniga ühekorruseline männipalkidest ristpalkhoone, välismõõtudega 466 x 372 cm, hoonel on üks siseruum (13,9 m2). Hoone välisilme on oluliselt muutunud, varem oli hoonel eeskoda ning seinad olid voodrilauaga katmata. Hoonel on 84 x 155 cm suurune ukseava, kus tenderpostidele kinnitatud põõnadel sepishingedega plankudest tehtud ühepoolne ukseleht. Uks avaneb väljapoole. Hoonel on üks viiese ruudujaotusega, kollakasvalgeks värvitud puitaken (45 x 65 cm). Seespool on aknaava piiritletud profileeritud laudadega.

Vaata ka
--------

* Tsässonate loetelu

Viited
------

1. 1 2  *Setomaa tsässonad*. Koostanud Tapio Mäkeläinen ja Ahto Raudoja. Kirjastus: Setu Kultuuri Fond, 2011

Kirjandus
---------

* Jaanus Plaat, Arne Maasik. Ulaskova. Midroski tsässon. - Õigeusu kirikud, kabelid ja kloostrid Eestis. Eesti Kunstiakadeemia. Tallinn 2011. Lk 906–909
John McDowell Pariisis oktoobris 2007
**John Henry McDowell** (sündinud 7. märtsil 1942 Boksburgis Lõuna-Aafrika Vabariigis) on Lõuna-Aafrika filosoof, kes on olnud Oxfordi Ülikooli University College'i liige ja on nüüd Pittsburghi Ülikooli professor.

Ehkki ta on kirjutanud ulatuslikult metafüüsikast, epistemoloogiast, antiikfilosoofiast ja metaeetikast, on McDowelli mõjukaim töö jäänud vaimufilosoofia ja keelefilosoofia valda. 2010. aastal oli McDowell üks kolmest Andrew W. Melloni Fondi väljapaistvate saavutuste auhinna saajast.

Kogu karjääri vältel on McDowell pidanud filosoofiat "teraapiliseks", nii et see "jätab kõik, nagu see on". Selle all mõistab ta teatud filosoofilist kvietismi (ehkki McDowell ei pea ennast "kvietistiks"). Filosoofiline kvietist usub, et filosoofia ei saa selgitada, milline on näiteks mõtte ja kõne suhe maailma, kuid see võib pakkuda filosoofiliselt problemaatiliste juhtumite uusi kirjeldusi, mis toovad segaduses filosoofi tagasi intellektuaalse rahu (*intellectual quietude*) seisundisse. Samas on McDowell seda kvietistlikku vaatenurka kaitstes sidunud end kaasaegsete juhtivate filosoofide tööga, püüdes nii terapeutiliselt lahendada probleeme, mida ta peab filosoofilisteks vigadeks, kui ka arendada algu- ja eripäraseid väiteid keele, vaimu ja väärtuste kohta. Igal juhul on ta püüdnud seista vastu tema hinnangul eksliku ja reduktiivse filosoofilise naturalismi mõjule, mis domineerib tänapäeva filosoofide töödes, eriti Põhja-Ameerikas.

McDowelli vaateid enim mõjutanud on Philippa Foot, Aristoteles, Immanuel Kant, G.W.F Hegel, Gottlob Frege, Peter Strawson, Wilfrid Sellars, Ludwig Wittgenstein, Donald Davidson, Hans-Georg Gadamer, Richard Rorty ja Gareth Evans.

Publikatsioone
--------------

* Meaning, Communication and Knowledge. – Z. Van Straaten. *Philosophical Subjects*, Oxford: Clarendon Press 1980.
* Anti-realism and the epistemology of understanding. – H. Parret, J. Bouveresse. *Meaning and Understanding*, Berlin: Gruyter 1981.
* *Mind and World*, 1994, uue sissejuhatusega 1996

Viited
------

1. ↑  "Pitt Scholar Honored With Mellon Foundation Distinguished Achievement Award, $1.5 Million Grant for Putting Human Nature Back in Philosophy".
|  |  |
| --- | --- |
|  | **See artikkel on esitatud kustutamiseks.**
Põhjus: **vt Kategooria arutelu:Õppekavad** 
Lisateavet võid leida arutelu- või ajalooleheküljelt. Vaata ka: Vikipeedia:Artiklite kustutamise kord. Kustutamisettepaneku saad vaidlustada arutelulehel. |

**Elektroonika ja kommunikatsioon** (Communicative electronics) on magistriõppe taseme õppekava nimetuseks TTÜs.

Õppekava kood on IVEM. Õppekava praegune versioon on IVEM11/18, mille nimetus on Elektroonika ja kommunikatsioonitehnoloogiad.

Õppekava eesmärk on anda lõpetajale oskused ja teadmised tarkade elektrooniliste süsteemide, sidesüsteemide ja nende komponentide loomiseks, analüüsimiseks ja arendamiseks, kasutades seejuures elektrilisi ja füüsikalisi printsiipe ning sidetehnoloogia ja signaalitöötluse meetodeid.

Õppekava annab võimaluse järgmisteks spetsialiseerumisteks:  

    1) Sideelektroonika  

    2) Kognitiivne elektroonika

Õppetöö keel on inglise keel.

Vastav bakalaureuseõppe õppekava on Elektroonika ja telekommunikatsioon.

Välislingid
-----------

Magistriõpe erialal Elektroonika ja kommunikatsioon

Masters studies in Communicative electronics
Hiina aed
**Hiina aed** on üks aia tüüpidest, mille rajamine sai alguse umbes 3000 aastat tagasi.

Esimesed eraaiad loodi Hiinas levinud filosoofia järgi, mis otsis rahu ja vaikust ning hakati rääkima metafüüsikast ja müstikast. Selle tulemusena hakati looma aedu, kus saaks viibida rahus ja nautida loodust. Aedades kujutati nelja aastaaja tsüklit, mis pakkusid igal aastaajal aias nauditavat vaatepilti, näiteks talvel lund igihaljal männil või suvel lootoselõhna tiigil.

Arhitektuur
-----------

Hiina aed on üles ehitatud lihtsuse põhimõttel, kus leidub erinevaid looduse elemente. See koosneb erinevatest stseenidest, mis on hästi planeeritud ja raamitud. Aia keskosa saab nimetada peamiseks osaks, mis jaguneb põhjapoolseks veealaks ning lõunapoolseks maa-alaks. Alal domineerivad ehitised põhimõttel, mida suurem aed, seda rohkem ehitisi. Traditsioonilisi Hiina aedu ümbritseb valge sein/müür, mis eraldab aia ning toob esile selles asuva taimestiku. Aed koosneb käänulistest teedest, mis tagavad vaate vaheldumise aias jalutades. Aia keskel asub peahoone, mille kummalegi poole jäävad kõrvalhooned ning sissepääsu lähedal asuvad tseremoonia saalid ja paviljonid, mis on mõeldud külaliste vastuvõtmiseks ning pidustuste pidamiseks.

Taimestik ja aiaelemendid
-------------------------

Hiina aias esinevad järgmised elemendid: paviljonid, templid, veekogud, sillad, taimed ja kivid. Taimed on valitud väga hoolikalt lähtudes nende tekstuurist, kujust, värvist ja lõhnast. Sagedasti kasutatavad taimed on näiteks mänd (*Pinus sylvestris*), bambus (*Bambuseae*), jasmiin (*Jasminum*), lootoslill (*Nelumbo*), pojeng (*Paeonia)* jpt.

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 6. mai 2021. Vaadatud 6. mail 2021.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
2. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 6. mai 2021. Vaadatud 6. mail 2021.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
3. ↑
4. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 6. mai 2021. Vaadatud 6. mail 2021.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
5. ↑
**Kivinurm** on eesti perekonnanimi.

Statistika
----------

2018. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Kivinurm Eestis 35 mehel ja 42 naisel. 

2022. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Kivinurm 79 inimesel: 38 mehel ja 41 naisel. Perekonnanimede levikult oli Kivinurm meeste puhul 2972. kohal ja naiste puhul 2961. kohal.

Kivinurm oli levinum nimi vanuserühmas 5–9 aastat, kus seda oli 10 000 elaniku kohta 1,25. Nime kandja oli keskmiselt 42 aasta vanune. Perekonnanimi Kivinurm oli kõige sagedasem Järva maakonnas, kus sellist nime kandis maakonna 10 000 elaniku kohta keskmiselt 1,69 inimest.

1930. aastate nimede muutmise kampaania käigus võeti Kivinurm uueks nimeks kokku 26 korral, kui loobuti nimedest
Brecher neljal ja Klemmer kolmel juhul, Kauffeldt ja Kiilverk kahel juhul, lisaks nimedest Busch, Gerber, Gnadeberg, Ingberg, Jerberg, Kiistels, Kimann, Nessel, Pusch, Rijel, Siimann, Steinfeld, Tendal ja Tideman.

Nime kandjaid
-------------

* Enn Kivinurm, eesti vaimulik (1942–2021)
* Gaida Kivinurm, eesti jurist, kohtunik (1956–)

Viited
------

1. ↑  Statistikaamet: Nimede statistika (vaadatud 26.05.2022)
2. ↑  Onomastika andmebaas. Nimede eestistamine:(uus nimekuju): Kivinurm.

Välislingid
-----------

* Kivinurm statistikaameti andmebaasis
**Hiina aktiniidia** (*Actinidia chinensis*) on aktiniidialiste sugukonda kuuluv taimeliik ja ravimtaim.

Levik
-----

Hiina aktiniidia pärineb Hiina ja Jaapani subtroopilisest piirkonnast.

Kirjeldus
---------

Igihaljas põõsas kasvab kuni 8 m kõrguseks. Hiina aktiniidia on kahekojaline. Lehekuju on munajas, värvus tumeroheline ning lehetipp on terav. Taimelehed ja noored võrsetel on punased karvakesed. Õied on suured ning lõhn meenutab maikellukese oma. Õitseb ainult paar päeva. Vilju nimetatakse marjadeks. Need on suured, viljakest on pruun, viljaliha roheline. Saagi valmimise periood on oktoobris kuni novembris. Üks mari võib sisaldada üle 1000 seemne. 

Hiina aktiniidia viljad

Kasvatamise algus
-----------------

Kultuuristamist alustati 20. sajandi alguses, kui taime seemned viidi Hiinast Uus-Meremaale. Seal aretati esimene hiina aktiniidia sort 'Hayward' ning sealt levis kiiresti teistesse riikidesse. Algul nimetati vilju hiina karusmarjaks, kuid hiljem asendati see Uus-Meremaa rahvuslinnu nimetusega "kiivi".

Viited
------

1. 1 2 3  Robert Piir (2008). *Vähetuntud marjad aias*. Tallinn: Maalehe raamat.
**Endel Aimre** (kuni eestistamiseni 1940 **Endel Brant**; 26. september 1918 Tartu – 28. september 2006 Tartu) oli Eesti laulja (bariton) ja näitleja, Vanemuise teatri solist.

1939. aastast hakkas ta osalema Vanemuise teatri lavastustes Tartu Meestelaulu Seltsi koori liikmena. Aastatel 1944–1947 töötas Vanemuises koorilauljana, 1947–1999 ooperi- ja operetisolistina. Laulmist õppinud algul eraviisiliselt, aastatel 1946–1949 Tartu Muusikakoolis (Salme Kanni ja Rudolf Jõksi klassis). Laulja eduka lavakarjääri esimene roll oli Jim Frimli ja Stotharti operetis "Rose-Marie" (1946), järgnesid Edvin (Kálmáni "Silva", 1947), Punavari (Rombergi "Kõrbelaul", 1948), Almaviva (Mozarti "Figaro pulm", 1950), Kapten-Markii (Planquette'i "Corneville'i kellad", 1951) jt. Tuntumatest rollidest võiks veel välja tuua Tomski (Tšaikovski "Padaemand", 1953), Jüri (Arro ja Normeti "Rummu Jüri", 1954), Peeter (Tammlaane "Raudne kodu" 1954), Oskar (Boris Kõrveri "Ainult unistus" 1955), don Carlos (Prokofjevi "Kihlus kloostris", 1962), Zsupán (Straussi "Mustlasparun", 1968), don Pedro (Offenbachi "Pericola", 1974), Süffle (Zelleri "Linnukaupleja", 1975), Robbins (Gershwini "Porgy ja Bess", 1983), üks solistidest "Operetipromenaadis" (1993) jt. 

Endel Aimre on mänginud karakteerseid kõrvalosi ka draamalavastustes, kontserdipublikule on ta meelde jäänud populaarsete lauludega ("Laev tõstis purjed", "Sügislehed", "Ammumöödund ajast"). Salvestisi Eesti Raadios, Eesti Televisioonis, erinevatel helikandjatel; salvestised kogumikuna CD-l "Kõnnin hilisel õhtul" (1999). 

Ta oli 1951. aastast Eesti Teatriliidu liige, 1968. aastal sai Eesti NSV teenelise kunstniku aunimetuse, 2000. aastast oli Vanemuise Seltsi auliige.

Isiklikku
---------

Tema isa oli Adam Brant ja ema Mari Brant, vend Kalju Aimre. Endel Aimre isa vend oli Peter (Peeter) Brant – "Tartu hirm".
John Lubbock (1882)

|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib arheoloogist ja etnoloogist, teiste samanimeliste kohta vaata lehekülge John Lubbock (täpsustus)* |

---

**John Lubbock**, neljas baronet ja esimene parun Avebury (30. aprill 1834 – 28. mai 1913), oli inglise arheoloog, etnoloog, pankur ja poliitik.

Aastatel 1865–1900 oli ta Suurbritannia parlamendi liige Liberaalse Partei saadikuna. 1900. aastal sai temast koos parunitiitli saamisega ka parlamendi Ülemkoja eluaegne liige.

Lubbock on peamiselt tuntud 1865. aastal ilmunud raamatu "Pre-historic Times, as Illustrated by Ancient Remains, and the Manners and Customs of Modern Savages" autorina, kus ta unilineaarse evolutsiooniteooria pooldajana väidab, et inimühiskondade arengu kiirus sõltub looduslikest tingimustest, eriti klimaatilistest oludest, kuid nende areng on põhimõtteliselt ühesugune. Ent Lubbocki arvates toimub ühiskondade vahel ka pidev konkurents, kus paremini kohanevad jäävad ellu ja arenevad edasi, teised aga hävivad või känguvad. Ühiskondade arengutase ja -kiirus mõjutavat otseselt ka inimeste bioloogilist võimekust, nõnda et primitiivsele tasemele jäänud inimühiskondade liikmed on tema arvates füüsiliselt ja intellektuaalselt alaväärtuslikud, samas kui kõrgeimal arengutasemel oleva Lääne ühiskonna liikmed on ka looduslike annete poolest teistest üle. See tagab tema nägemuse järgi neile mõistagi edemuse kõigi teiste ühiskondade suhtes ning nõnda ennustab ta oma raamatus Lääne tsivilisatsioonile suurimat ja parimat õitsengut. 

Lubbocki vaated olid tugevalt mõjustatud tema hea tuttava Charles Darwini evolutsiooniteooriast, eriti selle põhjal kujunenud sotsiaaldarvinismist. Samas raamatus võtab Lubbock esmakordselt kasutusele ka mõisted "paleoliitikum" ja "neoliitikum".
**Endel John Orav** (sündinud 17. veebruaril 1955 New Jerseys USA-s) on eesti päritolu USA matemaatik ja biostatistik.

Elulugu
-------

Lõpetas 1977 Princetoni Ülikooli matemaatika erialal, Ph.D. (statistika, 1984, Stanfordi Ülikool), väitekiri "Discrete time alternating processes and effects due to noise"; 1984–1985 Harvardi Ülikooli järeldoktorant biostatistikas. Oli 1982–1984 Naval Postgraduate Schooli (Monterey, California) adj-professor, 1985–1990 Harvardi Tervisekooli biostatistika abiprofessor, alates 1990. aastast dotsent, ühtlasi aastast 1995 Harvardi meditsiinikooli biostatistika dotsent. Õpetanud mitmeid aineid biostatistika alal.

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkond: stohhastiline modelleerimine, statistika rakendused meditsiinis. Osalenud juhtiva statistikuna paljudes kliinilistes meditsiinilistes uurimustes (HIV, toitumine, kliinilised katsed kardioloogias, neuroloogias, psühhiaatrias jne), koostanud statistilise simuleerimise ja andmetöötluspaketi (1986, 2. versioon 1989). Belgia Limburgi Ülikooli külalisprofessorina kontakteerus 1992 TÜ statistikutega, pani aluse regulaarsele Eesti biostatistikute koolitamisele Limburgi Ülikoolis. Rahvusvahelise Biomeetriaühingu liige, sh 1989–1991 ühingu piirkondliku nõustamiskeskuse juhatuse liige. Üle 160 teadustrükise, monograafia (kaasautor), tarkvarapakettide kirjeldused.

Viited
------

1. 1 2 3  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Teoseid
-------

* Simulation methodology for statisticians, operations analysts and engineers. I (kaasautor P. A. W. Lewis). // Modeling and Crude Simulation. Wadsworth, 1989
* Cardiovascular morbidity in pediatric HIV infection (kaasautor). // Cardiology: in Aids. Wadsworth, 1989
* A generalized chain binomal model with application to HIV infection (kaasautor). // Math. Biosci. 101 (1990)
* Doubleblind trial of oral tolerization with myeline antigenes in multiple sclerosis (kaasautor). // Sci. 259 (1993)
* Cardiac management by pediatricians versus pediatric cardiologists in an inpatient academic centre. // Am. Health J. 145 (2003)

Kirjandus
---------

*Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
John Milnor (2007)
**John Willard Milnor** (sündinud 1931) on USA matemaatik. 

Ta töötab peamiselt algebralise topoloogia ja diferentsiaaltopoloogia alal. Viimasele pani ta aluse, tõestades 1956, et seitsmemõõtmelisel kerapinnal on rohkem kui üks diferentseeruv struktuur. 1962. aastal pälvis ta Fieldsi medali väljapaistvate tööde eest topoloogia ja diferentsiaalgeomeetria alal ning 2011. aastal Abeli auhinna teedrajavate avastuste eest topoloogia, geomeetria ja algebra alal. 

Ta oli 1970–1990 Princetoni ülikooli professor. Alates 1989. aastast on ta New Yorgi Osariigi Ülikooli (Stony Brook) matemaatikateaduste instituudi juhataja (praegu kaasjuhataja) ning professor.

Tunnustus
---------

* 1961 – valiti Ameerika Kunstide ja Teaduste Akadeemia liikmeks
* 1962 – Fieldsi medal
* 1963 – valiti USA Rahvusliku Teaduste Akadeemia liikmeks
* 1965 – valiti Ameerika Filosoofiaseltsi liikmeks
* 1967 – National Medal of Science
* 1989 – Wolfi auhind
* 1994 – valiti Venemaa Teaduste Akadeemia välisliikmeks
* 2011 – Abeli auhind

Ta on valitud ka Norra Teaduste Akadeemia välisliikmeks.
**Valeri Povedski** (29. oktoober 1901 Tveri kubermang Rževi maakond – 13. märts 1973 Tallinn) oli Eesti õigeusu preester.

Ta sündis aastal 1901 Tveri kubermangu Rževi maakonna Zbojevo küla kiriku preestri pojana. Ta lõpetas aastal 1919 Rževi gümnaasiumi, mille järel lõpetas ta Jegorjevski Elektromehaanika tehnikumi. Seejärel alustas ta õpinguid Moskva Kõrgemas Tehnikakoolis, kust ta heideti välja neljandalt kursuselt, kuna astus julgelt välja religioonivastases dispuudis. Seejärel hakkas ta ennast intensiivselt harima kiriklikel teemadel ja ka tegutsema kirikus (laulis, luges jne). Aastal 1933 saatsid võimud ta koos perekonnaga Moskvast välja Orjoli, kus ta asus konstruktorina tööle ühte linna ettevõttesse. Aastal 1938 pühitseti ta ühepäevase vahega piiskop Manuili poolt Kalinini lähistel metsakolkas diakoniks ja preestriks.

Ta oli aastal 1942 preestriks Orjoli oblastis Poslovos. Aastal 1943 sattus ta sõja tõttu ümberasustatute laagrisse Eestisse, tänu preester Mihhail Ridigeri eestkostele vabanes ta laagrist.

Ta oli aastatel 1943–1944 abipreestriks Tallinna Kopli Püha Nikolause koguduses, aastatel 1944–1947 abipreestriks Tallinna Jumalaema Kõikide Kurbade Rõõmu Ikooni Koguduses.
**Endel Isop** (21. märts 1922 Võsu – 19. juuli 2007 Võsu) oli eesti spordipedagoog ja -teadlane.

Elulugu
-------

Endel Isop sündis 21. märtsil 1922 Võsul (Palmse vallas Virumaal) kapten Voldemar Isopi perekonnas. 1939. aastal lõpetas ta Rakvere Gümnaasiumi ja õppis seejärel Tallinna Õpetajate Seminaris. 1941. aastal sundmobiliseeriti Endel Isop Punaarmeesse. 1941–1942 viibis ta tööpataljonides, 1942. aasta lõpul ja 1943. aasta algul osales Velikije Luki lahingutes. Suunati seejärel Podolski sõjakooli, mille lõpetas 1944. aasta aprillis nooremleitnandina. 1944–1945 osales lahingutes Saaremaal ja Kuramaal.

Töötas aastatel 1946–1948 Rakvere 1. Keskkoolis ning 1948–1955 Rakvere Õpetajate Seminaris sõjalise ja kehalise kasvatuse ala juhatajana. Töötamise kõrval õppis Leningradis Lesgafti-nimelises Kehakultuuri Instituudis, mille lõpetas 1955 *cum laude*. 1955–1963 oli Endel Isop Tartu Riikliku Ülikooli kehalise kasvatuse kateedri vanemõpetaja. Neil aastail tekkis tal tõsisem teaduslik huvi orienteerumise ja orienteerumisspordi vastu. Lisaks orienteerumisalasele teaduslikule ja pedagoogilisele tööle konstrueeris Endel Isop uut tüüpi orienteerumiskompassi, mille võttis tootmisse Soome firma Suunto. Endel Isop oli ka esimeste orienteerumise võistlusmääruste projekti (1959) autor ning lõplike määruste (1960) kaasautor. 1967. aasta detsembris kaitses ta teaduste kandidaadi (PhD) väitekirja.

Aastatel 1963–1982 töötas Endel Isop Tallinna Pedagoogilises Instituudis kehalise kasvatuse metoodika kateedri juhatajana, olles algul vanemõpetaja, aastast 1969 aga dotsent. Sel eluperioodil lõi Endel Isop märkimisväärsel hulgal eestikeelset õppekirjandust – kõrgkooliõpikuid ja muid õppematerjale. Paljud neist on ilmunud mitmes kordustrükis ja kasutusel tänapäevani. Kogu oma teadusliku ja pedagoogilise tegevuse vältel kirjutas ja koostas Endel Isop enam kui 200 teaduslikku või populaarteaduslikku artiklit ja õppevahendit.

Pärast 1982. aastal kateedrijuhataja kohalt pensionile minekut juhtis Endel Isop kuni 1998. aastani TPedI ja TLÜ kirjastusgruppi.

Looming
-------

"Orienteerumissport" I-VIII, "Orienteerumine Eestis aastail 1918–1940", "Mängude suurraamat" I-VII, jne. (vt *Endel Isopi personaalbibliograafia 1953-1988, Tallinn, 1987*).

Tunnustus
---------

* 1976 – Eesti NSV teeneline õpetaja

Välislingid
-----------

* Biograafia ESBL-is
Alates 1950. aastast on Taipei presidendiloss Hiina Vabariigi presidendi peakontoriks
**Hiina Vabariigi valitsus** (hiina: 中華民國政府; pinyin: Zhōnghuá Mínguó Zhèngfǔ) asutati 1912. aastal Nanjingis, ajutise valitsuse president oli Sun Zhongshan. Valitsus kolis samal aastal Pekingisse, presidendiks sai Yuan Shikai. Valitsus jätkas seal tegevust rahvusvaheliselt tunnustatud Hiina valitsusena kuni 1928. aastani. Vabariikide perioodil oli mitmeid valitsusi, tihti üksteisega pahuksis. Rahvuslik valitsus, mida juhtis Guomindang ja Sun Zhongshan, asutati algselt sõjaväelise valitsusena Guangzhous aastal 1917. Pärast Suni surma aastal 1925, juhtis Chiang Kai-shek põhjaekspeditsiooni, liitis riigi üheks ja rajas pealinna Nanjingi. See valitsus sai küll rahvusvaheliselt tunnustatud, kuid ei suutnud saavutada kontrolli kogu Qingi dünastia territooriumi üle. 1931. aasta põhiseadus vahetati 1947. aastal välja samal aastal vastu võetud Hiina Vabariigi põhiseadusega.

Uus põhiseaduslik valitsus kolis Taipeisse, Taiwani saarele aastal 1949, kuna oldi kaotamas Hiina kodusõda. Hiina vabariigi valitsus on praegugi Taiwanil ning kontrollib mitmeid Hiina vabariigile kuuluvaid saari ja saarestikke. Valitsus on ajaloos üldiselt olnud Guomindangi kontrolli all, kuid olukord on muutunud ning riigis on tekkinud mitme parteiga demokraatia.
**Laukapuu** (*Prunus spinosa*) on roosõieliste sugukonda toompuu perekonda kuuluv põõsas.

Laukapuu on tetraploidne. Tal on 32 kromosoomi.

Laukapuu on Eestis looduskaitse all.

Levila
------

Laukapuu kasvab Euroopas, Põhja-Aafrikas ja Ees-Aasias. Eestis leidub teda läänerannikul ja saartel (Saaremaal ja Väike-Pakril). Ta on naturaliseerunud Uus-Meremaal ja Põhja-Ameerika idaosas.

Välimus
-------

Laukapuu on keskmise kõrgusega põõsas või 3–4 m, rekordina kuni 8 m kõrgune rohkesti harunev puu. Ta võib moodustada läbimatuid tihnikuid.

Tema võrsed on karvased, oksad enamasti astlalised. Koor on noorena punakas- kuni tumepruun, hiljem tumehall kuni mustjas ja kestendav. 

Laukapuu lehed on äraspidimunajad, saagja servaga, 2–4 cm pikad, 1–2 cm laiad, noorelt alt karvased. 

Laukapuu õitseb enne lehtimist. Õied paiknevad ühekaupa või ka ebakorrapäraselt paariti. Õied on valged, 1,5 cm läbimõõduga, 5 kreemikasvalge kroonlehega. Õied on mõlemasoolised ja neid tolmeldavad putukad.

Laukapuul on lühikese viljavarrega väikesed sinkjasmustad luuviljad. Need on väikesed, läbimõõduga kuni 12 mm, kerged ega ripu allapoole nagu teistel ploomipuuliikidel. Viljaliha on rohekas ja luuseemne küljes kinni.

Kasvatamine
-----------

Laukapuu on külmakindel ja mulla suhtes vähenõudlik. Ta talub kuiva, kuid annab palju juurevõsusid ja metsistub kiiresti. Laukapuu on valgusenõudlik.

Kasutamine
----------

Laukapuu sobib ploomipuusortide aluseks. Punaseleheline sort 'Purpurea' on kasutusel iluaianduses. 

Laukapuu marjad on mõrkjad. Öökülmad mahendavad veidi nende maitset. Viljadest valmistatakse hoidiseid ning likööre.

Kuna laukapuu oksad on okkalised ja ta moodustab kergesti tihnikuid, siis istutatakse laukapuid üksteise kõrvale ritta selleks, et saada hekki.

Minevikus valmistati laukapuust jalutuskeppe ja sõjanuiasid.

Laukapuu lehti söövad paljude liblikaliikide röövikud.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Laukapuu** |

* Laukapuu andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes

* Vastandliku laukapuu varjatum ja helgem pool
Rone kirik, vaade kagust
Kiriku sisevaade ida suunas
**Rone kirik** (rootsi keeles *Rone kyrka*) on keskaegne kirik Rones Ojamaal. Gooti kirik valmis 14. sajandi algupoolel ja kuulub Rootsi kiriku Visby piiskopkonnale.

Ajaloost
--------

Tõenäoliselt ehitati gooti kirik varasema romaani ehitise asemele, millest on säilinud uuema kiriku müürides üksikuid fragmente. Pühakoja vanimad osad on pikihoone ja kooriruum, mis valmisid u 1300. aastal, umbes samast ajast pärineb ka torni alumine osa. Torni laiendati 14. sajandi keskpaigas ja see on ehituslooliselt kiriku noorim osa. Hoone on säilinud sestpeale muutumatul kujul. Arhitekt Eiler Graebe juhtimisel renoveeriti kirikut aastail 1913–1915 ja 1954–1955.

Arhitektuur
-----------

Kirik on ehitatud ühtlaselt gooti vormides. 14. sajandist pärinev torn on 60 meetrit kõrge ja selle ehitajaks peetakse kiviraidurit või meisterkonda (kunstiajaloolaste antud nimega nimega Egypticus), kes tegutses ka Öja, Stånga, Dalhemi ja Gothemi kirikute ehitusel. Tornil on allkorrusel kolmes küljes arkaaditaolised aknaread ja kesksambaga teravkaaraknad kahel ülejäänud korrusel, neljale viilule toetuv tornikiiver on ülaosas kaheksatahuline. Torni nišis asuva põhjaportaali paremal põsel on laeva kujutav reljeef, vasakul reljeef pühast Botvidist kalaga - motiiv, mis esineb ka teistes Egypticuse ehitistes. Kaks portaali kiriku lõunaseinas on samuti raiddekooriga kapiteelidega astmikportaalid.

Kiriku sisemus on kaunistataud seinamaalingutega. Vanimad maalingud pärinevad 1300. aastast ja kujutavad endast dekoratiivset taimemotiivistikku, mis rikkalikem on kooriruumi võlvidel. Hilisemad maalingud on 15. sajandi keskpaigast ja neid seostatakse nn Kannatusloo meistriga, kes töötas ka mujal Ojamaal. Maalingud kujutavad stseene Kristuse lapsepõlvest ja Aabrahami ning Iisakit ohvrimäel. Akendes on säilinud osi keskaegseist vitraažidest, millest osasid arvatakse pärinevat isegi varasemast romaani kirikust. Kolmes idaaknas olnud originaalvitraažid asendati 20. sajandi algul koopiatega.

Sisustuses on säilinud 1400. aastatest pärit võidukaaregrupp triumfiristi ja Maarja ning apostel Johannese figuuridega, kohaliku meistri töö. Kiriku varade hulgas on keskaegne pluviaal. Muu sisustus on reformatsioonijärgsest ajast: altariretaabel 1694. aastast ja kantsel 1595. aastast. Ristimiskivi on 1664. aastast, hästi säilinud kirikupingid 17.–18. sajandist.

Pildid
------

* PõhjaportaalPõhjaportaal
* Koori avanev lõunaportaalKoori avanev lõunaportaal
* Pikihoone lõunaportaali kapiteelidPikihoone lõunaportaali kapiteelid
* Pikihoone seinamaalingud 15. sajandistPikihoone seinamaalingud 15. sajandist
* VõidukaaregruppVõidukaaregrupp
* RistimiskiviRistimiskivi
* KirikupingidKirikupingid
* Rone keskaegse pluviaali kangamusterRone keskaegse pluviaali kangamuster

Viited
------

1. ↑  "Rone kyrka. - guteinfo.com". Originaali arhiivikoopia seisuga 12. september 2021. Vaadatud 12. septembril 2021.

Välislingid
-----------

Rone kyrka. - guteinfo.com
**Endel Noor** (5. veebruar 1935, Pöide vald, Saaremaa – 5. detsember 2022) oli eesti kasvatusteadlane.

Noor oli talupidaja poeg.

Lõpetas 1953 Haapsalu Pedagoogilise Kooli, 1961 TPedI matemaatika-füüsikateaduskonna, 1977 kaugõppeaspirantuuri NSV Liidu Pedagoogilise Akadeemia Õpetamise Sisu ja Meetodite Instituudis Moskvas, kasvatusteaduste magister (1993, Tallinna Pedagoogikaülikool), väitekiri "Algklasside matemaatikadidaktika süsteemse analüüsi objektina".

Oli 1961–1965 PTUI teadur, 1965–1975 teadussekretär, 1975–91 Eesti pedagoogikauuringute nõukogu teadussekretär, ühtlasi 1961–1993 TPedI (Tallinna Pedagoogikaülikooli) pedagoogikateaduskonna osalise koormusega õppejõud, 1991–1993 TPÜ kasvatusteaduste instituudi algõpetuse labori juhataja, 1993–1999 kasvatusteaduste teaduskonna lektor, dotsent ja prodekaan, 1999–2001 TPÜ Haapsalu Kolledži dotsent; lugenud matemaatika, matemaatika didaktika ja kasvatusteadusliku uurimistöö kursusi.

Uurimisvaldkond: lasteaia ja algklasside matemaatika didaktika (õppesisu ja õpetamise teoreetilised alused, õpetamise metoodika). Koostanud lasteaia ja I–IV klassi õppekirjandust. 1976–1986 oli sarja "Pedagoogikateaduselt koolile" (10 artiklite kogumikku) koostaja ja toimetaja. Üle 40 teadustrükise.

Teoseid
-------

* Esimesed sammud matemaatikas, 1–2. Tallinn 1985
* Matemaatika. // Kuueaastaste laste katselisest õpetamisest Eestis. Tallinn 1990
* Matemaatika. // Esimesse klassi 7-aastaselt: õppesisu tegevuslikust suunitlusest. Tallinn 1992
* Matemaatika I–II klassis: õpetajaraamat. Tallinn 1998
* Matemaatika koolieelikutele: õpetajaraamat (kaasautor I. Rohtla). Tallinn 2004

Tunnustus
---------

* Gerhard Rägo medal (2005).

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide, lk 24

Kirjandus
---------

* Rein Virkus. Tallinna Pedagoogikaülikool läbi aegade. Tallinn 1998. Lk 112, 113, 167

Välislingid
-----------

* Tallinna Ülikooli Akadeemilise raamatukogu andmebaas (tööde täielik loetelu)
* Eesti Rahvusbibliograafia andmebaas
* Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide
* Haud Tallinna Pärnamäe kalmistul

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
Linasest batistist ja nõelapitsiga kaunistatud taskurätik Saksamaalt või Šveitsist 19. sajandist
1770.-1790. aastate *robe à l'anglaise* ja seelik trükimustrilisest sitsist, kaeluses tikitud batistist fišüü
**Batist**, ka ***cambric*** on kammlõngast kootud peenekoeline õhuke ja poolläbipaistev labases siduses kangas, mida algselt valmistati linast, tänapäeval kasutatakse selleks ka puuvillkiudu ja puuvilla ning polüestri segu.

Sõnast
------

Prantsuskeelne sõna kanga kohta on *batiste*, selle sünonüüm inglise keeles *cambric* Cambrai järgi on tuntud alates 1530. aastast. Pärineb Pikardia sõnast *batiche*, mis oli tuntud juba 15. sajandil ja tuletatud vanaprantsuse sõnast *battre* 'villanäppimine', teise versiooni järgi India päritolu sõnast *baftas* 'valge puuvillkangas'. Legend batisti leiutajast, 1300. aasta paiku Cambrais elanud kangrust nimega Baptiste või Jean-Baptiste, ei ole kuidagi tõendatav.

Õhukest läbipaistvat ostetud puuvillriiet, mis võis olla batist või klaasbatist, on eesti rahvakultuuris 19. sajandil nimetatud *klaarriideks*. Klaarriidest õmmeldud põlle nimetati klaarpõlleks.

Omadused
--------

Kangas on väga peenekoeline, läbipaistmatutest kangastest on batist kergeim ja pehmeim. Peene puuvillbatisti tihedus on 40-46 lõimelõnga ja 30-40 koelõnga sentimeetri kohta.

Batisti on sageli kasutatud kõrgekvaliteediliste rõivaste voodrikangana. Puuvillbatistist on tehtud taskurätte, lasterõivaid, öösärke ja aluspesu.

Vaata ka
--------

* Klaasbatist

Viited
------

1. ↑  Batiste; Cambric. - Encyclopædia Americana: A Popular Dictionary of Arts, Sciences ... 1. kd. F. L. Desilver, Thomas, 1836
2. ↑  A. Tervonen. Kangad. Argo, 2016
3. ↑
4. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 19. detsember 2019. Vaadatud 19. detsembril 2019.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
5. ↑
6. ↑
7. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 19. detsember 2019. Vaadatud 19. detsembril 2019.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
8. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 19. detsember 2019. Vaadatud 19. detsembril 2019.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
9. ↑
Šventežerise kirik
**Šventežeris** on alev Leedus Lazdijai rajoonis, Šventežerise valla halduskeskus. Alev asub Sūduva kõrgustikul 0,152 km² suuruse Šventezerise järve ääres.

Šventežerises on postkontor, raamatukogu ja keskkool (viimase juures tegutseb ka koduloomuuseum). Vaatamisväärsuseks on sealne aastal 1882 valminud katoliku kirik.

Ajalugu
-------

Alevi rajas Trakai kastellaan Jurgis Radvila, kes jagas sealse maa oma pärisorjadele. Aastal 1598 rajas ta nõnda tekkinud alevisse ka kalvinistliku kiriku, moodustades nii sealse kihelkonna. Aastal 1631 sai sealseks vaimulikuks Samuelis Boguslavas Chilinskis, kes tõlkis Piibli leedu keelde (tegemist pole küll esimese tõlkega, küll oli aga see tõlge varasematest laiema levikuga ja on varaseim säilinud tõlkeversioon). Aastast 1650 on teada, et alevisse oli rajatud turuplats.

Teise põhjasõja ajal alev laastati, sinna jäi elama 47 peret. Aastal 1663 muudeti sealne kirik katoliku kirikuks. Aastal 1746 ehitati selle asemele uus, aga too hoone põles aastal 1863 maha. Alev oli Radziwillide omandis aastani 1783, mil see kujunes Preisimaa kuningate valduseks. Aastal 1824 läks mõis Myszkowskite valdusse. Aastal 1863 jagati sealsed valdused; alev läks taas Radziwillide valdusse, sealne mõis hakkas kuuluma aga Burakadele.

Alev kasvas mõnevõrra aastail 1920–1930, mil sealse mõisa maavaldused laiali jagati. Nõukogude ajal oli alev kohaliku kolhoosi keskasulaks. Aastal 1971 kirjutas leedu kirjanik (hilisem poliitik) Kazys Saja sealsest elust novelli „Šventežeris".

* VallamajaVallamaja
* KoolKool
* PostkontorPostkontor
* Alevi vaadeAlevi vaade
* Šventežerise järvŠventežerise järv

Viited
------

1. ↑
2. ↑  Święto Jeziory Słownik geograficzny Królestwa Polskiego. Kd. XI: Sochaczew – Szlubowska Wola. Warszawa 1890.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Šventežeris** |

* Alev portaalis vietoves.Lt
**Endel Eero** (21. november 1930 Valjala – 7. september 2006) oli Eesti poliitik (Koonderakond). 

Eero lõpetas 1969. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi rahvamajanduse planeerimise eriala ökonomisti kvalifikatsiooniga.

Ta oli jalatsivabriku Kommunaar direktor. 1973–1989 oli ta Eesti NSV Riikliku Plaanikomitee osakonnajuhataja ning 1990–1993 majandusministeeriumi ja rahandusministeeriumi nõunik.

Eero oli Riigikogu VII (asendusliikmena) ja VIII koosseisu liige. Ta kuulus Koonderakonna fraktsiooni (8. maist 25. septembrini 1997 kuulus Pensionäride ja Perede Liidu fraktsiooni). Aastatel 1995–1999 oli ta VIII Riigikogu sotsiaalkomisjoni esimees.

Endel Eero kuulus Tallinna Saarlaste Ühendusse ja Üliõpilasseltsi Liivika vilistlaskokku.

Tunnustus
---------

* 1987 Eesti NSV teeneline ökonomist

Viited
------

1. ↑  TTÜ lõpetajad 1918–2006
2. ↑  "Fotokogu Saaremaa Muuseumis. SMF 4044:472 F, Endel Eero "Kommunaari" direktorina 1972.a". Originaali arhiivikoopia seisuga 6. veebruar 2015. Vaadatud 6. veebruaril 2015.
3. ↑  Riigikogu Toimetised 2001/3. Autoritest. Endel Eero
4. ↑  Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi seadlus Eesti NSV teenelise ökonomisti aunimetuse andmise kohta. Eesti NSV Ülemnõukogu ja Valitsuse Teataja, 1987, 34, 501

Välislingid
-----------

* Haud Tallinna Metsakalmistul
**Erhard Loretan** (28. aprill 1959 Bulle, Fribourgi kanton – 28. aprill 2011 Grünhorn, Fieschertal, Valais' kanton) oli Šveitsi alpinist ja mägigiid.

Ta oli tippalpinist, kes Reinhold Messneri järel teise alpinistina maailmas oli tõusnud kõigi 14 kaheksatuhandelise tippu lisahapnikku kasutamata. Tal kulus selleks 13 aastat (1982–1995).

Doldenhorn (3638 m) Alpides. Erhard Loretani esimene kolmetuhandeline 15-aastaselt
Loretan alustas mägedes ronimist 11-aastaselt. Neli aastat hiljem tõusis ta Alpides Doldenhorni (3638 m) tippu. 1980. aastal ronis Andides mitme kuuetuhandelise tippu.

1982. aastal alustas ta kaheksatuhandeliste tipputõusude seeriat Nanga Parbati (8125 m) vallutamisega Himaalajas. Järgmisel aastal lisandus vaid 17 päevaga kolm tippu Karakoramis. 1986. aastal kulus tal Džomolungma (8848 m) alpistiilis tipputõusuks 43 tundi. Oma viimase, 14. kaheksatuhandelise Kanchenjunga (8586 m), tipputõus toimus 1995. aastal. Samal aastal tegi ta esmatõusu Antarktikas ühele 4600 meetri kõrgusel asuvale nimetule mäetipule (Loretan).

Alates 1998. aastast töötas Loretan Alpides mägigiidina. Hukkus Grünhorni (4043 m) mäel juhtides klienti tipu suunas. Klient kaotas tasakaalu ja tõmbas kukkudes Loretani endaga kaasa. Nad kukkusid 200 meetrit allapoole. Loretan suri saadud vigastustesse.

Loretan avaldas kaks alpinismiteemalist raamatut.

Välislingid
-----------

* Erhard Loretan. web.archive.org
Christina
**Christina** (november 1521 Nyborg – 10. detsember 1590 Nancy) oli Taani printsess ning Milano ja Lorraine'i hertsoginna.

Christina oli Taani kuninga Christian II ja Austria Isabella tütar. Tema vennad surid kõik noorelt, kuid tal oli vanem õde Dorothea (1520–1580).

1523. aastal toimus Taanis paleepööre. Christian II kukutati ja tema asemel hakkas valitsema tema onu Frederik I. Christina vanemad põgenesid sugulaste juurde Madalmaadesse, kus tüdruk koos oma õega üles kasvas. Tema ema suri juba 1526, isa alles 1559.

4. mail 1534 abiellus 12-aastane Christina 39-aastase Milano hertsogi Francesco II Sforzaga, kes suri juba 1. novembril 1535. Nad ei kohtunud omavahel kunagi; isegi pulmatseremoonia peeti eri riikides.

Christina sai tuntuks oma ilu ja hea hariduse poolest.

1538 saabus Hans Holbein Mandri-Euroopasse tähtsaid aadlidaame maalima, et nende välimust näidata Henry VIII-le, kes otsis pärast Jane Seymouri surma endale neljandat naist. Maal Christinast on säilinud, kuid Christina keeldus abielust Henry VIII-ga, kellest levisid kuulujutud, et ta kohtleb oma naisi halvasti. Tema ütlus, et ta abielluks Henry VIII-ga ainult juhul, kui tal oleks kaks pead (viidates Henry VIII teisele abikaasale Anne Boleynile, kellel raiuti pea maha), põhjustas skandaali.

Christina abiellus 10. juulil 1541 Brüsselis Lorraine'i pärija François'ga, kes sai Lorraine'i hertsogiks 1544 ja hukkus õnnetusjuhtumis 12. juunil 1545. Neil oli kolm last:

* Charles (1543–1608), Lorraine'i hertsog (esialgu valitses tema eest regendina Christina);
* Renata (1544–1602), abiellus Baieri hertsogi Wilhelm V-ga;
* Dorotea (1545–1612), abiellus Braunschweigi hertsogi Erich II ja pärast Varamboni markii Marc de Ryega.