recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Cono de Arita, Salta (Argentina)
**Pinnavorm** ehk **reljeefivorm** on mis tahes looduslik või inimtekkeline maapinna või merepõhja osa, mis erineb ümbritsevast alast kõrguse, siseehituse ja tekkeloo poolest.

Pinnavormid on näiteks jõeorg, voor ja sandur, kuid ka näiteks tuhamägi. Pinnavormi suurus ei ole piiratud. Pinnavormide hulgas on nii Himaalaja mäestik (megavormid) kui ka väikesed vihmauurded (nanovorm).

Liigitus kuju järgi
-------------------

Kuju järgi jaotatakse pinnavormid positiivseteks, neutraalseteks ja negatiivseteks. Positiivsed pinnavormid on ümbritsevast alast kõrgemad ja negatiivsed madalamad.

Liigitus suuruse järgi
----------------------

Pinnavormide suuruse järgi eristatakse:

* planetaarseid pinnavorme – näiteks ookeanide keskahelikud või mandrid koos mandrilava ehk šelfiga.
* megavorme – mäestikusüsteemid (näiteks Andid), suured tasandikud, näiteks Lääne-Siberi madalik (sajad tuhanded ruutkilomeetrid);
* makrovorme – Otepää kõrgustik ja muud tuhandete ruutkilomeetrite suurused vormid;
* mesovorme – voorestikud ja muud kuni 10 km² suurusega alad;
* mikrovorme – väiksemad ebatasasused, näiteks astangud eespool mainitud pinnavormidel;
* nanovorme – vihmauurded, kartulivaod jms.

Liigestustihedus ja -sügavus
----------------------------

Teatud ala pinnamoe ehk reljeefi iseloomustamiseks kasutatakse liigestustiheduse ja liigestussügavuse mõistet.

Liigestustihedus on positiivsete pinnavormide hulk teatud alal: mida rohkem neid on, seda liigestatum (suurema liigestustihedusega) on reljeef. Näiteks Karula kõrgendik on suhteliselt suure liigestustihedusega pinnavorm.

Liigestussügavus on teatud maa-ala kõrguste vahe negatiivsete pinnavormide põhjast positiivsete pinnavormide tippu. Mida suurem vahe, seda suurema liigestussügavusega on reljeef.

Pinnavormide kaardistamine
--------------------------

Pinnavorme kujutavat kaarti nimetatakse topograafiliseks kaardiks.

Pinnavormide teke
-----------------

Pinnavorme kujunevad geoloogiliste sise- ehk endogeensete jõudude ja geoloogiliste välisjõudude ehk eksogeensete jõudude, kosmiliste ja bioloogiliste tegurite ning inimtegevuse mõjul.

Eksogeensete jõudude toimel tekkinud pinnavormid jaotatakse kuhjelisteks ja kulutuslikeks.

Tekketeguri alusel saab pinnavormid liigitada järgmisteks rühmadeks:

* tektoonilised
* vulkaanilised
* struktuursed
* vooluveelised
* tuuletekkelised
* merelised
* liustikutekkelised
* liustikujõelised
* igikeltsatekkelised
* karstitekkelised
* gravitatsioonilised
* biogeensed
* inimtekkelised

Vaata ka
--------

* reljeefitüüp

Viited
------

1. ↑  Väike entsüklopeedia 2002. Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2001. Lk 935.
Erinevad geotsentrilised orbiidid
**Geotsentriline orbiit** on orbiit, millel tiirlevad Maa ümber tiirlevad objektid.

1997. aastal tiirles geotsentrilisel orbiidil NASA andmetel umbes 2465 satelliiti ja üle 6000 kosmoseprügi objekti ning üle 16 000 objekti oli Maa atmosfääri sisenenud ning ära põlenud.

Geotsentrilise orbiidi tüübid
-----------------------------

Maa-lähedane orbiit (LEO)Geotsentrilised orbiidid, mille kõrgus merepinnast on vahemikus 160 kuni 2000 km. 160 km kõrguse kulub objektil ühe tiiru tegemiseks umbes 90 minutit ja objekti orbitaalkiirus on 28 800 km/h.
Maa keskmised orbiidid (MEO)Geotsentrilised orbiidid, mille apogee on vahemikus 2000 kuni 35 786 km.
Geostatsionaarne orbiit (GEO)Geotsentriline orbiit, mille kõrgus on 35 786 km. Orbiit on eriline selle poolest, et selle tiirlemisperiood on sama pikk kui ööpäev Maal. See tähendab, et Maalt vaatlejale paistab satelliit taevas kindlas kohas paigal püsivat.
Kõrge Maa orbiit (HEO)Geotsentrilised orbiidid, mille apogee on kõrgemal kui geostatsionaarsel orbiidi kõrgus. Kõrge Maa orbiidi erijuhtum on väga elliptiline orbiit, mille perigee on vähem kui 2000 km.

Viited
------

1. ↑  "Geocentric orbit". *Geospatial World*. Vaadatud 11. detsembril 2020.
2. ↑  "Satellite Situation Report". *NASA*. Originaali arhiivikoopia seisuga 23. august 2006. Vaadatud 11. detsembril 2020.
3. ↑  "Types of orbits". *ESA*. Vaadatud 11. detsembril 2020.
Kirileemuri jalalaba. Teisel varbal on tualettküünis, ülejäänud varvastel tavalised lamedad küüned
Tualettküünisega poolmaaki *Hapalemur aureus*
**Tualettküünis** on teatud esikloomaliste jalgadel spetsialiseerunud küüs või küünis karvastiku hooldamiseks. Sellega tõmmatakse läbi karvade kohtadest, kuhu suu ja hammaskamm ei ulatu.

Tualettküünis on kõigil strepsiriinsetel primaatidel ja kandlastel. Kandlastel on tualettküünis nii teisel kui ka kolmandal varbal. Strepsiriinsetel primaatidel on ta teisel varbal, välja arvatud aie, kellel on teisel kuni viiendal varbal küünte asemel küünised, ning teadlaste hulgas pole üksmeelt, kas neist mõnda (ja siis milliseid) võib pidada tualettküüniseks.

Tualettküünis koosneb keratiinist ning meenutab kujult tavalist küünist, kuid ei ole nii terava tipuga.

Viited
------

1. 1 2  Soligo, C. Müller, A.E. (1999). "Nails and claws in primate evolution". *Journal of Human Evolution*. **36**: 97–114. DOI:10.1006/jhev.1998.0263.`{{cite journal}}`: CS1 hooldus: mitu nime: autorite loend (link)

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Tualettküünised** |
**Endel Ruberg** (21. mai 1917 Sõmeru vald – 28. detsember 1989 Stockholm) oli soomepoiss, skaudijuht ja eesti kunstnik Kanadas.

Ta astus 17-aastaselt vabatahtlikuna kaitseväkke, temast sai allohvitser. 1941. aastal oli ta metsavend. Oktoobris 1941 läks Soome, ta osales Jätkusõjas Hanko vabastamises. Aastal 1942 sai ta raskelt haavata, ta läbis Soomes ohvitseride kursused. Augustis 1944 naasis Eestisse, sõdides soomepoistega pealetungiva Punaarmee vastu. Septembris 1944 põgenes laevaga üle mere Rootsi. 1951. aastal siirdus Rootsist Kanadasse.

Ta oli Montréalis skautmaster. Lisaks sai temast lasketreener ja kunstnik.

Ta maalis "külmutustehnikas" akvarelle, on teinud puunikerdusi ja nahkehistööd. Tema töid leidub Jaapani keisrikojas, Briti kuningakojas, Toronto Eesti Majas, Montréali kunstimuuseumis. Tema tööd on olnud näitustel Rootsis, USA-s, Austraalias, Soomes jm.

Endel Ruberg suri 28. detsembril 1989 Stockholmis eesti kiriku trepil, olles Rootsis külas. Ta on maetud Montréalis.

Temast on ingliskeelse filmi teinud Harri Kivilo ja tolle poeg Alar.

Kirjandus
---------

* Kes on kes? Kes on kus? Kaugete maade eestlased. Lühielulood. Vello Lään. Olion 2011
*
Kollane ehituskiiver
**Ehituskiiver** on enamjaolt plastist valmistatud peakaitse, mida töötajad kannavad tööstus- või ehitusplatsidel. Ehituskiivri eesmärk on kaitsta pead võimalike ohtude eest, näiteks kukkuvate esemete, löökide, surve, juukseid pidi masina vahele jäämise, soojuskiirguse ja pritsmete ning elektrilöökide eest. Riskikeskkondades (näiteks ehitusobjektil) on peakaitse kandmine kohustuslik ja eluliselt tähtis.

Klassifitseerimine
------------------

Ameerika Ühendriikide riiklik standardiinstituut (ANSI) on aastal 1986 klassifitseerinud ehituskiivrid kolme klassi:

* klass E (elektriseadmed), mis annab elektrilise kaitse kuni pingeni 20 000 volti;
* klass G (üldine), mis annab dielektrilise kaitse kuni pingeni 2200 volti.
* klass C (juhtiv), mis ei anna elektrilist kaitset.

Värvide tähendus
----------------

Kiivreid on eri värvi ning enamasti saab värvi järgi eristada ehitusplatsil olevate töötajate rolle:

* valge kiivri kandjad on kas juhid, arhitektid, insenerid, juhatajad või järelevalveasutuste töötajad;
* pruunid ehituskiivrid on enamasti töötajatel, kes töötavad kõrgete temperatuuridega;
* rohelist kiivrit kannavad tööohutusinspektorid ja uued töötajad;
* kollast kiivrit kannavad üldtöötajad;
* sinist kiivrit kannavad puusepad ja tehnilised nõustajad;
* oranži kiivrit kannavad teetöölised, uued töötajad ja külastajad.

Disain
------

Kuna ehituskiivri eesmärk on kaitsta kandja pead löökide eest, peavad kiivrid olema valmistatud vastupidavast materjalist. Algselt valmistati neid metallist, siis klaaskiust ning tänapäeval juba plastist.

Vaata ka
--------

* Kiiver

Välislingid
-----------

* TAMREXi peakaitsevahend – ehituskiiver
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib suurvürstist; allveelaeva kohta vaata artiklit Juri Dolgoruki (allveelaev).* |

---

Kiievi suurvürst Juri Dolgoruki
Kesk- ja Ida-Euroopa alad 1139. aastal
**Juri Dolgoruki** (vene keeles *Юрий (Георгий) Владимирович Долгорукий*; umbes 1099 – 15. mai 1157) oli Kiievi suurvürst, Rjurikovitšite dünastiast.

Ta sündis Kiievi suurvürsti, Vladimir Monomahhi kuuenda pojana. 1125. aastast oli ta Rostovi-Suzdali vürst ja viis pealinna Suzdali.

1147. aastal kutsus ta venna Severski vürsti Svjatoslav Vladimirovitši kohtumisele paika nimega Moskva. Seda aastat loetakse Moskva esmamainimise aastaks. 1156. aastal laskis ta sinna ehitada puust linnuse.

Isiklikku ja järglased
----------------------

Juri Vladimirovitši isa oli Rjurikovitšite dünastiast Kiievi suurvürst (1113–1125) Vladimir Monomahh (1050–1125) aga ema kohta on andmed puudulikud. Vladimir Monomahh oli abielus kaks korda: 1. kord Wessexi krahvi Harold Godwinsoni tütre, Wessexi Gythaga ja 2. kord Jefimiaga.

Juri Vladimirovitš oli abielus: 1. polovetside khaani tütrega ja 2. Bütsantsist pärit Helenaga, kelle päritolu kohta Vene ajaloolane Nikolai Karamzin esitas teooria, et ta oli valitseva Bütsantsi Komnenoste dünastia esindaja.

Juri Vladimirovitši järglased:

* Rostislav Jurjevitš, Perejaslavli vürst (surn. 1151).
* Ivan Jurjevitš, Kurski vürst (surn. 1147).
* Olga Jurjevna (surn. 1189), abiellus (1150) Jaroslav Osmomõsli, Galiitsia vürstiga (1153–1187) (surn. 1187).
* Andrei Jurjevitš (c. 1111–1174), Vladimiri suurvürstina (1168–1174) Andrei Bogoljubski
* Maria Jurjevna. Abiellus Oleg Svjatoslavitši Novgorod-Siverski vürstiga.
* Svjatoslav Jurjevitš surn. 1174).
* Jaroslav Jurjevitš (surn. 1166).
* Gleb Jurjevitš (surn. 1171).
* Boris Jurjevitš, Belgorodi ja Turaŭ vürst (surn. 1159).
* Mstislav Jurjevitš, Novgorodi vürst (1154–1157) (surn. 1166).
* Vasilko Jurjevitš, Suzdali vürst (tõugati võimult 1161. aastal).
* Mihhail Jurjevitš (surn. 1176).
* Vsevolod Jurjevitš (1154–1212), Vsevolod Suurpesa, Vladimiri suurvürst 1176–1212.
* David Jurjevitš.
* Jaropolk Jurjevitš.

Juri Dolgoruki ratsamonument meenemündil, mis anti välja Moskva asutamise 850. aastapäevaks

Mälestuse jäädvustamine
-----------------------

Tema järgi on nimetatud näiteks Venemaa esimene Borei-klassi tuumaallveelaev. 


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Izjaslav II Mstislavitš** | **Kiievi suurvürst**1149–1151 | Järgnev**Izjaslav II Mstislavitš** |
| Eelnev**Vasilko Jurjevitš Mstislavitš** | **Rostovi–Suzdali vürst**1151–1157 | Järgnev**Andrei Bogoljubski** |
| Eelnev**Rostislav Mstislavitš** | **Kiievi suurvürst**1155–1157 | Järgnev**Izjaslav Davidovitš** |

Vaata ka
--------

* Venemaa valitsejad
**Endel Põder** (sündinud 29. mail 1948) on Eesti psühholoog.

Elulugu
-------

Lõpetas 1979. aastal Tartu Riikliku Ülikooli psühholoogiaosakonna, psühholoogiamagister (2000, Tallinna Pedagoogikaülikool), väitekiri "Infotöötluse mahuliste piirangute probleem nägemispsühholoogias" (Tallinn, 2000), Ph.D. (psühholoogia, 2004, Tallinna Pedagoogikaülikool), väitekiri "Role of attention in visual information processing" (Tallinn, 2004). Oli 1979–1985 Eesti NSV Teenindusministeeriumi Tehnoloogiainstituudi sotsioloog, 1985–1990 Konjunktuuriinstituudi paneeluuringute grupi vanemteadur, 1990–1996 AS Saar Poll sotsioloog, 1995–2003 Tallinna Pedagoogikaülikooli kognitiivse neuroteaduse labori teadur, 2003–2007 Tartu Ülikooli psühholoogia osakonna teadur, 2006–2008 Leuveni Katoliikliku Ülikooli eksperimentaalpsühholoogia labori teadur, aastast 2008 Tartu Ülikooli psühholoogiainstituudi vanemteadur.

Teadustöö
---------

Uurimisvaldkond: nägemistaju ja tähelepanu, nägemistähelepanu mehhanismid. 24 teadustrükist.

Teoseid
-------

* Size-based selection in the conditions of rapid serial visual presentation. // International J. Psychol. 35 (2000)
* Spatial-frequency spectra of printed characters and human visual perception. // Vision Res. 43 (2003) 14
* Effect of attention on the detection and identification of masked spatial patterns. // Perception 34 (2005) 3
* Crowding, feature integration and two kinds of "attention". // J. Vision 6 (2006) 2.

Viited
------

1. 1 2 3  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Kirjandus
---------

* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

Välislingid
-----------

* Endel Põder Eesti Teadusinfosüsteemis Muuda Vikiandmetes

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Związek Związków Zawodowych** (lühend **ZZZ**) oli ametiühinguorganisatsioon Poolas (1931–1939). 

Organisatsioon loodi 25. mail 1931 eesmärgiga koondada tervendusrežiimi pooldavaid ametiühinguid. 

Organisatsioonil oli üle 160 000 liikme ning see oli üks Poola kolmest suuremast ametiühingute keskorganisatsioonist. 

Ta toetas valitsevat režiimi ning sai tuge ka valitsuselt. 

Alates 1935. aastast oli ta antifašistlik. Aastast 1936 võeti anarhistide mõjul suund sündikalismile. 

ZZZ kolmas kongress märtsis 1937 väljendas solidaarsust Hispaania ametiühingu CNT võitlusele Francisco Franco vastu. Sellest ajast hakkasid võimud ühingut represseerima (tsensuuri sekkumised, arreteerimised, kohtuprotsessid meeleavaldustes osalemise ja riigivastaste avalduste asjus). 1937. aastal ajas politsei ühingu välja selle ruumidest Sileesias. 

Et enamik ühingu liikmetest oli pooldanud tervendusrežiimi ja nüüd lahkunud, jäi 1938. aastaks alles ainult 35 000 liiget. 

ZZZ juhtivad tegelased olid Jędrzej Moraczewski (esimees), Jerzy Szurig (peasekretär), Stefan Kapuściński (Ülem-Sileesia aktivist) ja Kazimierz Zakrzewski (Lwówi ringkonna sekretär). 

Pole lõpuni selge, kas ühingus leidis aset ka juhtkonna eest varjatud anarhistlik tegevus. Peamised anarhistlikud tegelased ZZZ-s olid Tomasz Pilarski (Sosnowiec, 1939. aastast juhtorganis), Władysław Głuchowski (Częstochowa) ja Wiesław Protschke (Lwów).
**Ibeeria ilves** (*Lynx pardinus*) on Pürenee poolsaarel elav kaslane.

Mõned allikad ("Loomade elu") peavad ibeeria ilvest ilvese alamliigiks (*Felis lynx pardinus*).

Ibeeria eredate täppidega ilves elas kunagi kogu Euroopas. Praegu on säilinud veel ehk mõnikümmend isendit Hispaanias ja Portugalis ning see liik on ammu kantud punasesse raamatusse, kuid vaatamata sellele jahitakse teda ikka veel. Loomaparkides (näiteks Coto Donana reservaadis) on ibeeria ilveseid siiski üritatud kaitsta, pildistada ning mõõta-kaaluda: kehapikkuseks saadi 85–110 cm ja kehakaaluks 9–15 kg (rekord on 25 kilo). Ibeeria ilvese loomulik eluiga on 14 aastat ning poegi on aastas kuni 5.

Ibeeria ilveseid registreeriti aastal 1994 1200 isendit, aga märtsis 2004 oli neid kõigest 120. Märtsis 2005 on neid sadakond, neist Coto Donanas 15. Ilves elab Vahemere põhjakalda metsades, mida pole aga palju alles jäänud. Vähesed metsatukad on üksteisest eraldatud, mis teeb ilveste pääsu liigikaaslaste juurde raskeks. Veidi suuremaid metsi leidub vaid Edela-Hispaanias ja Portugalis, kus elab ka enamik elusolevaist ilvestest.

Kuigi ibeeria ilveste hulk on viimastel sajanditel pidevalt vähenenud, võis teda veel möödunud sajandi alguses Hispaanias ja Portugalis ning Prantsusmaa Püreenedes laialdaselt leida. Arvukus langes 20. sajandi esimesel poolel kiiresti seoses kitsekarjatamise soikujäämisega.

Kitsekarjatamisega kindlustati ibeeria ilvese peamise saakloomale, küülikule, vastuvõetav elukeskkond. Kitsepidamise lõppemisega muutus ka loodus ning kadusid küülikuile sobivad rohumaad. Koos rohumaadega kadus ka küülik ise.

Veel hävitavamalt mõjus küülikule karjamaade asendamine teraviljapõldudega ning 1950. aastatel möllanud müksomatoosiepideemia. Nõnda kadus ilveste saak.

1970. aastail leiti ilveseid Hispaaniast Montes de Toledost ja Sierra Morenast ning Guadalquiviri jõe suudmealalt. 1996 oli ilvesel Pürenee poolsaarel sadakond isoleeritud alampopulatsiooni ning sajandivahetuseks olid needki tugevasti fragmenteeritud.

Levila 1980. aastatel

Välislingid
-----------

 Ibeeria ilves – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
**Juri Leonidovitš Brežnev** (vene keeles *Юрий Леонидович Брежнев*; 31. märts 1933 Kamjanske, Dnipropetrovski oblast, Ukraina NSV – 3. august 2013 Moskva) oli Nõukogude Liidu riigitegelane.

Juri Brežnev oli Leonid Brežnevi poeg. Ta lõpetas 1955. aastal Dniprodzeržõnski Metallurgiainstituudi ja 1960. aastal Üleliidulise Väliskaubanduse Akadeemia.

1960. aastatel oli Brežnev NSV Liidu kaubandusesindaja Rootsis. Aastatel 1976–1979 oli ta NSV Liidu Väliskaubanduse ministri asetäitja ja 1979–1983 ministri esimene asetäitja. 1986. aastal saadeti Brežnev 53-aastaselt pensionile.

Brežnev elas Moskvas. 2003. aastal lisandus vanaduspensionile 3000 rubla suurune personaalpension. Ta suri 80-aastaselt augustis 2013. Tema põrm on maetud Vagankovo kalmistule Moskvas.

Tunnustus
---------

Teda autasustati aastatel 1966–1982 kokku viie ordeniga. Augustis 1982 anti talle Lenini orden.

Isiklikku
---------

Juri Brežnevil oli kaks poega, neist noorim Andrei Brežnev tegeles poliitikaga.

Galina Brežneva oli Juri Brežnevi õde.

Välislingid
-----------

 Juri Brežnev – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
**Punavetiktaimed** (*Rhodophyta*) on vetikate hõimkond, kuhu kuulub umbes 4000 liiki. Nende nimetus tuleneb vetikatele iseloomulikust talluse värvusest. Enamik punavetikaid on hulkraksed makroskoopilised organismid.

Punavetikad sisaldavad lisaks klorofüllile (klorofüll *a* ja *d*), ksantofüllidele ja karoteenidele ka ainuomaseid pigmente: fükoerütriin ja fükotsüaan. Nende kahe pigmendi tõttu saavad punavetikad elutegevuseks kasutada väga nõrka valgust, suutes kasvada meredes ja ookeanides maksimaalselt 200 meetri sügavusel, optimaalne kasvuala on 40–60 meetrit. Enamikule punavetiktaimede kasvuks on vaja suhteliselt ühtlast aastast temperatuuri. Punavetiktaimede pikkus ulatub mõnest millimeetrist kuni paari meetrini.

Suur hulk punavetikaliike elab troopilistes meredes.

Süstemaatika
------------

Hõimkonda kuulub üks klass – punavetikad (*Rhodophyceae*). Varem arvati sinna kaks klassi: *Florideophyceae* ja *Bangiophyceae*.

Paljunemine
-----------

Punavetiktaimed paljunevad nii suguliselt kui suguta. Viimase puhul toimub see aplanospooridega. Sugulisel paljunemisel ühineb viburita spermaatsium oogooniumis valminud ühe munarakuga. Pärast viljastumist areneb kohe sügoot.

Kasutamine tööstuses
--------------------

Punavetiktaimedel on rakukestades sisalduvate kallerduvate ainete tõttu majanduslik tähtsus. Tuntuim kallerduv aine on agar, mida kasutatakse meditsiinis, mikrobioloogias ja mitmes tööstusharus.

Vaata ka
--------

* Rohevetikad
* Pruunvetikad
Juri Grigorovitš (2011)
 Mstislav Rostropovitš, George Balanchine ja Juri Grigorovitš (1972)
**Juri Nikolajevitš Grigorovitš** (vene keeles Юрий Николаевич Григорович; sündinud 2. jaanuaril 1927 Leningradis) on vene koreograaf ja ballettmeister. 

Pärast Leningradi Koreograafiakooli lõpetamist 1946. aastal sai Juri Grigorovitšist Kirovi-nimelises Leningradi Akadeemilises Ooperi- ja Balletiteatri balletisolist. Oma esimesed lavastajatööd tegi ta Gorki-nimelises Kultuuripalees 1947. aastal. 1961. aastal sai ta Kirovi teatri ballettmeistriks ja 1964. aastal Moskva Suure Teatri peaballettmeistriks.

1965. aastal lõpetas ta GITIS-e. 

Ta tegutses alates 1974. aastast ka õppejõuna – aastatel 1974–1988 oli ta professor Leningradi Riikliku Konservatooriumi režiiteaduskonna ballettmeistriosakonnas ja 1988. aastast juhtis ta Moskva Riikliku Koreograafia Instituudi koreograafiakateedrit.

Suures Teatris töötas ta peaballettmeistrina üle 30 aasta (kuni 1995. aastani). Aastatel 1995–2001 töötas ta ballettmeistrina mitmes teatris, ka välismaal. 2001. aastaks taastus tal koostöö Moskva Suure Teatriga, 2008. aastal sai ta selle balletitrupi koosseisuliseks koreograafiks.

Ta on olnud mitme rahvusvahelise ja üleliidulise balletikonkursi žürii esimees. Üks neid konkursse, mille žüriid ta juhib, on 2006. aastal tema eestvedamisel loodud rahvusvaheline konkurss "Maailma noor ballett".

Tunnustus
---------

Venemaa rahvuslik teatriauhind Kuldne Mask
* 1966 – Vene NFSV rahvakunstnik
* 1970 – Lenini preemia
* 1973 – NSV Liidu rahvakunstnik
* 1977 – NSV Liidu riiklik preemia
* 1981 – Usbeki NSV rahvakunstnik
* 1985 – NSV Liidu riiklik preemia
* 1986 – sotsialistliku töö kangelane
* 1995 – Kasahstani teeneline kunstitegelane
* 1996 – Baškortostani Vabariigi rahvakunstnik
* 2003 – Kuldne Mask, eripreemia "au ja väärikuse eest"
* 2004 – valiti Venemaa Kunstide Akadeemia auliikmeks
* 2017 – Venemaa Föderatsiooni riiklik preemia
* 2017 – Püha apostli Andreas Esmakutsutu orden (nr 16)

Isiklikku
---------

Tema abikaasa oli baleriin Natalja Bessmertnova (eluaastad 1941–2008).

Viited
------

1. 1 2 3 4  Юрий Николаевич Григорович. balletcontest.ru
2. ↑  Международный конкурс Григоровича "Молодой балет мира". ria.ru

Välislingid
-----------

 Juri Grigorovitš – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
**Anu Marttila** (13. jaanuar 1942 Helsingi – 25. märts 2023 Helsingi) oli soome sotsioloog ja estofiil.

Anu Marttila lõpetas ülikooli 1965. aastal ühiskonnateaduse alal ja asus tööle meditsiinikoolis. 1966. aastal tegi meditsiinikool õpetajate õppereisi Tallinna, mille jooksul tutvus Marttila Pelgulinna haigla vanemõe Hilja Rüütliga.

Anu Marttila toimetas 1960. aastatel Nõukogude Eestist üle piiri välja kahe endise GULAGi vangi, Hilja Rüütli ja Helmut Tarandi käsikirjad elust nõukogude vangilaagris. Rootsis avaldati need varjunimede Aili Helm ja Annus Rävälä all.

Anu Marttila vahendusel jõudsid aastate jooksul Eestisse tagasi Annus Rävala (Helmuth Tarandi) luulekogu, Aili Helmi Eesti Kirjanike Kooperatiivi kirjastusel ilmunud romaanid "Kuradil ei ole varju" (1979), "Vägivallamaa" (1982) ja "Režiim – see kõlab uhkelt" (1984), Vabas Eestlases ilmusid "Kirjad pimedusest" (1981) ja "Kummelite suvi" (1983/84) jt.

Tegemist oli Eesti NSV kõige ulatuslikuma kirjandusliku salaveoga.

Tunnustus
---------

* 1999 Maarjamaa Risti V klassi teenetemärk

Viited
------

1. 1 2  "Anu Marttilast Vabas Eestlases". *Vaba Eestlane*.
2. 1 2  "Anu Marttila Vikerraadio saates "Eesti lugu"".
3. ↑  "Estofilia 100".
4. ↑  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 108

Välislingid
-----------

* Anu Marttila Vikerraadio ajaloosaates "Eesti lugu"
**Johannes Härmat** (sünninimi **Johannes Hermann**; 27. mai 1876 – surmaaeg ja -koht teadmata) oli endine Narva linnapea (aastatel 1922–1924 ja 1927–1930) ning seltskonnategelane.

Elulugu
=======

Johannes Härmat sündis Kreenholmis 27. mail 1876. aastal, tema surmaaeg ja -koht on teadmata. 14-Aastaselt alustas ta Kreenholmi vabriku kontoris tööd õpipoisina, järk-järgult tõusis ametiastmetel arve- ja raamatupidajaks, töötades Kreenholmis kokku 32 aastat. Sealt viis tee edasi linnavolikogusse nõunikuks ning seejärel Narva linnapeaks (aastatel 1922 – 1924). Pärast seda töötas linnapea abina ning hiljem uuesti Narva meerina aastatel 1927 – 1930.

Ühiskondlik tegevus
===================

Eesti Punase Risti Narva komitee esimees.

Seltsi "Võitleja" juhatuse liige.

Rahanduskomisjoni liige.

Tarbijate ühistu "Tulus" asutaja.

Narva ühispanga juhatuse liige.

Narva viinalao ja kaupluste juhataja.

Edendas Narva Puu- ja Rauatöökooli asutamist ja arengut.

Viited
======

1. ↑  Eesti ajakirjanduse analüütiline bibliograafia
2. ↑  Postimees (1886–1944), nr. 45, 16 veebruar 1940
Anya Taylor-Joy
**Anya Josephine Marie Taylor-Joy** (sündinud 16. aprillil 1996) on Ameerika Ühendriikides sündinud Argentina-Briti juurtega näitleja ja modell. Ta on pälvinud Kuldgloobuse ja SAGi auhinna ning koha *Time'i* 2021. aasta 100 mõjukaima inimese nimekirjas.

Miamis sündinud ning Buenos Aireses ja Londonis kasvanud Taylor-Joy alustas näitlemist koolilavastustes ja jättis hiljem kooli pooleli, et enda näitlejakarjäärile keskenduda. Pärast väikesi telerolle tegi ta enda filmidebüüdi peaosaga 2015. aasta õudusfilmis "Nõid", mis pälvis talle mitu tunnustust, sealhulgas Empire auhinna. Ta pälvis veel tähelepanu oma rollide eest õudusfilmis "Lõhestunud" ja komöödias "Täisverelised", mis mõlemad linastusid 2017. aastal; samal aastal pälvis ta ka BAFTA Tõusva Tähe auhinna nominatsiooni.

Taylor-Joy oli peaosades kahes BBC One draamaminisarjas "Miniaturist" (2017) ja "Peaky Blinders" (2019) ning Netflixi fantaasiadraamasarjas "The Dark Crystal: Resistance Age" (2019) ja filmi "Lõhestunud" järjes "Klaas" (2019). Ta pälvis 2020. aastal suurt tunnustuse, kujutades peaosatäitjaid Jane Austeni adaptatsioonis "Emma" ja Netflixi minisarjas "Lipugambiit"; viimase eest võitis ta parima naisnäitleja Kuldgloobuse, miniseeria või telefilmi valdkonnas ning SAG auhinna naisnäitleja silmapaistva esituse eest miniseerias või telefilmis.

Viited
------

1. ↑  Ayuso, Rocio. "Anya Taylor-Joy Is Waiting for the Right Project in Spanish". *goldenglobes.com*. Hollywood Foreign Press Association. Originaali arhiivikoopia seisuga 24.07.2020. Vaadatud 24.07.2020.
2. ↑  Samuel Fishwick (19.01.2017). "Anya Taylor-Joy: meet the actress on the cusp of Hollywood superstardom". *Evening Standard*. Originaali arhiivikoopia seisuga 09.04.2017. Vaadatud 09.03.2017.
3. ↑  Chui, Delphine (19.01.2017). "Why you need to get to know up-and-coming actress Anya Taylor Joy". *Marie Claire*. Originaali arhiivikoopia seisuga 09.04.2017. Vaadatud 09.04.2017.  
"List of Directors, Fly Honda Jet". *Companies House Company Information Service*. Companies House GOV.UK.  
"Fly Honda Jet". *Fly Honda Jet*. Vaadatud 05.12.2020.
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel on tunneli kohta; tunneli omaniku ja operaatorfirma kohta vaata artiklit Groupe Eurotunnel* |

---

Coquelles'is asuvad tunneliavad
Kaart
**Eurotunnel** (ka *Calais' väina tunnel*, *La Manche'i tunnel*, inglise keeles *Channel Tunnel*, lühendatult ka *Chunnel*; prantsuse keeles *Le tunnel sous la Manche*) on La Manche'i väina kitsama osa ehk Calais' väina alla kaevatud tunnel, mis ühendab Suurbritanniat ja Prantsusmaad. Tunneli üks ots asub Kenti krahvkonnas Folkestone'is, teine Pas-de-Calais' departemangus Coquelles'is.

Reisijate liiklus tunnelis algas 14. novembril 1994. Tunneli omanik ja operaatorfirma on Groupe Eurotunnel. Tunneli pikkus on 50,45 km, suurim sügavus 75 meetrit. Eurotunnel on pikima merealuse osaga tunnel maailmas (37,9 km), kuigi Jaapanis asuv Seikani tunnel on tervikuna pikem (53,85 km) ja sügavam (240 m). Sügavaim merepõhja sukeldatud tunnel on Marmaray Istanbulis (60,5 m).

Tunneli avamine
---------------

Tunnel avati 6. mail 1994, kui kuninganna Elizabeth II sõitis spetsiaalselt Eurotunneli jaoks ehitatud Eurostari kiirrongiga Londonist läbi tunneli Prantsusmaale Calais'sse, kus rong kohtus Pariisist tulnud Eurostari rongiga, millega saabus tunneli avamisele Prantsusmaa president Francois Mitterrand. Pärast tunneli pidulikku avamist sõitsid kuninganna Elizabeth II ja president Mitterrand kuninganna Rolls-Royce'iga autode veoks mõeldud Le Shuttle'i rongiga Inglismaale tunneli teisele avamistseremooniale Folkestone'is.

Välislingid
-----------

 Eurotunnel – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
**Johannes Kaiv** (8. juuli 1897(ukj) – 21. november 1965) oli Eesti diplomaat.

Sündinud Puhjas, Järvaküla Mäelt-Loku talus, jõudis ta läbi Järvaküla algkooli, Puhja kihelkonnakooli ja Tartu reaalkooli 1917. aastal Tartu Ülikooli arstiteaduskonda ja astus EÜS liikmeks. Reaalkooli viimastel aastatel töötas kooliraha teenimiseks Petrogradis, Rosenkranzi vasevabrikus kontoristina. 

Saksa okupatsiooni aegsele Tartu ülikoolile pani ta boikoti ja läks "Pärnu Postimehe" toimetajaks. Haridusteed jätkas Riias, õppides tehnilist keemiat. Vabadussõja puhkemisel viibis juhtumisi Tartus ja astus kohe vabatahtlikuna rahvaväkke, kus ta suunati tagasi Riiga, et ta kutsuks üles eesti üliõpilasi sõjaväkke astuma. Koosolekul korp! Vironia ruumes, tehtigi ühehäälne otsus tulla Tartusse. Vabadussõja lahingutest võttis Kaiv osa 2.jalaväepolgus, kuni vaenlase surumiseni Irboskani. Edasi töötas valitsusasutustes sh Toitlusministeeriumi sekretärina, lõpetas Tartu Ülikooli õigusteadlasena ja stažeeris Haagis, Haagi rahvusvahelises kohtus]. 

Töötas aastatel 1925 kuni 1935 Kohtuministeeriumi nõunikuna. 1935. aastal lahkus Johannes Kaiv riigiteenistusest, sõitis Austraaliasse, kus tegutses äri alal, samuti aukonsulina. 1939. aastal kutsuti ta tagasi tööle diplomaadina.

Ta oli New Yorgis peakonsuli kohustetäitja saadiku ülesannetes (alates 9. veebruarist 1965 peakonsul saadiku ülesannetes) 1939–1965. Koos Ernst Jaaksoniga suutis ta tagada Eesti Vabariigi saatkondade tegevuse jätkumise demokraatlikus läänes pärast riigi okupeerimist Nõukogude Liidu poolt ning saavutada ka lääneriikidepoolse okupatsiooni mittetunnustamise.

Viited
------

1. ↑  Personaalraamat VII (lk 1-330). Kavilda (vana ...; EAA.1262.1.369; 1873-1939. Saaga lk 53/211
2. ↑  JOHANNES KAIV 65 a, Võitleja = The Combatant: ülemaailmne Eesti sõjameeste ja vabadusvõitlejate häälekandja, 1 august 1962
3. ↑  ERAF.9619.1.1
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib 1787 sündinud vaimulikust; tema isa kohta vaata artiklit Johannes Heinrich Felicius vanem* |

---

**Johannes Heinrich Felicius** (18. märts / 29. märts 1787 Tallinn – 22. oktoober / 3. november 1850 Tallinn) oli Eesti vaimulik.

Felicius õppis Tallinna toomkoolis. Tartu ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1805–1809. Ordineeriti 22. jaanuaril / 3. veebruaril 1811 õpetajaks.

Oli aastatel 1811–1819 Harju-Jaani Ristija Johannese koguduse adjunktõpetaja, aastatel 1819–1845 sama koguduse õpetaja. Lahkus 1. veebruaril / 13. veebruaril 1845 haiguse tõttu ametist, vaevles aastaid valude käes.

Ta kirjutas tolleaegsetes ajakirjandusväljaannetes Ostsee-Provinzen Blatt ja Inland huvitavatel ja kasulikel teemadel, nagu rookatused, kuidas tarvitada külmunud kartuleid jms. Ta pidas huvitavat kirikukroonikat. Tema koostatud Balti aadli vapiraamatud sisaldasid kujundatuna umbes 2400 vapijoonist (suurem osa köiteid on säilinud Eesti Ajaloomuuseumis).

Isiklikku
---------

Tema isa Johannes Heinrich Felicius oli Harju-Jaani Ristija Johannese koguduse õpetaja, õemees Benedict Witte oli Ambla Maarja koguduse õpetaja, vanaisa Johann Heinrich Jürgens oli Pöide Maarja koguduse õpetaja.

Viited
------

1. ↑  Liivi Aarma Põhja-Eesti vaimulike lühielulood 1525-1885 Tallinn 2007
**Albert Vollrat** (21. oktoober (vkj 8. oktoober) 1903 Tallinn – 10. aprill 1978 Tallinn) oli Eesti maadleja ja jalgpallitreener.

### Sportlaskarjäär

Alustas sportlaseteed jalgpalliklubis Olümpia. Maadlusega hakkas tegelema 1919. aastal karskusseltsis Valvaja. 1921. aastal Valvaja likvideeriti ning Vollrat astus võimlemisseltsi Sport liikmeks. Samal aastal osales Vollrat Helsingis toimunud maailmameistrivõistlustel, kus saavutas Kreeka-Rooma maadluses kärbeskaalus neljanda koha. Pärast seda elas ja treenis paar aastat Soomes, kus õppis ühtlasi massaaži. Omandatud massöörioskused tulid hiljem kasuks jalgpalliklubide juures töötades.

#### Saavutused maadlejana

* 1922. aasta Eesti meistrivõistlustel sulgkaalus kolmas koht.
* 1923. ja 1924. aastal Eesti meistrivõistlustel kärbeskaalu kolmas koht.
* 1927. aasta Eesti meistrivõistlustel sulgkaalus teine koht.

### Treenerikarjäär

Aastatel 1926–1927 töötas jalgpalliklubis Tallinna VS Sport massöörina ja peatreeneri Antal Mally assistendina.

1927–1928 töötas Ungaris jalgpalliklubi Ferencváros massöörina ja abitreenerina. Töötas massöörina ka Amsterdami olümpiamängudel Ungari jalgpallikoondise juures. Aastatel 1928–1931 oli Hispaania jalgpalliklubi CE Europa hooldaja-abitreener.

1932. aastal sai Vollratist Eesti jalgpallikoondise esimene eestlasest peatreener. Vollrati juhendamisel peetud seitsmest kohtumisest võideti üks ja kaotati kuus.

Hooajal 1932–1933 oli üks Londoni Arsenali abitreeneritest, kui klubi tuli Inglismaa meistriks. 1933–1938 juhendas Tallinna Puhkekodu ja 1942–1943 Pärnu Tervise jalgpallimeeskonda.

1944–1945 oli Tallinna Spartaki treener.

1945–1947 oli Moskva Spartaki peatreener. Võitis Spartakiga kaks Nõukogude Liidu karikat (1946 ja 1947). Moskvast tagasi tulnuna juhendas 1948–1951 Nõukogude Liidu meistrivõistluste B-grupis esinenud Tallinna Kalevit ning oli spordikooli treener.

#### Saavutused treenerina

* Ferencváros – Ungari meister ja karikavõitja 1928 (abitreenerina)
* Londoni Arsenal – Inglismaa meister 1933 (abitreenerina)
* Moskva Spartak – Nõukogude Liidu karika võitja 1946 ja 1947 (peatreenerina)

Kirjandus
---------

* Indrek Schwede. Tundmatu rahakas kuulsus Albert Vollrat. Jalka, 2. juuni 2009, nr 6, lk 44.

Välislingid
-----------

* Biograafia ESBL-is
* Moskva Spartaki kuulsuste hall – Albert Vollrat

| * v
* r
Eesti jalgpallikoondise peatreenerid |
| --- |
| 1923–1939 | 
Ungari Kónya (1923–1924) • Ungari Nagy (1925) • Ungari Mally (1927) • Austria Kerr (1930) • Eesti Vollrat (1932) • Ungari Mally (1935) • Eesti Rein (1937–1938) • Eesti Saar (1939) |
| 1992– | 
Eesti Piir (1992–1993) • Eesti Ubakivi (1994–1995) • Eesti Sarap (1995) • Island Thordarson (1996–1999) • Eesti Rüütli (1999–2000) • Eesti Lillevere (2000) • Holland Pijpers (2000–2004) • Holland Goes (2004–2007) • Taani Jensen (2007) • Eesti Rüütli (2008–2013) • Rootsi Pehrsson (2013–2016) • Eesti Reim (2016–2019) • Eesti Voolaid (2019–2020) • Šveits Thomas Häberli |
Baker 2012. aasta paraadil San Fransiscos
**Gilbert Baker** (2. juuni 1951 Chanute Neosho Kansas Ameerika Ühendriigid – 30. märts 2017 New York Ameerika Ühendriigid) oli Ameerika kunstnik ja geiõiguste aktivist.

Baker kasvas üles Ameerika Ühendriikides Kansase osariigis Labette'i maakonnas Parsonsi linnas. Tema vanaemale kuulus samas linnas naisteriiete pood. Tema isa oli kohtunik ja ema oli õpetaja.

Baker teenis Ameerika Ühendriikide armees San Franciscos aastatel 1970–1972. Pärast hiilgavat teenistust lahkus ta armeest ja oli vabakutseline õmbleja. Ta lõi geiõiguste ja sõjavastaste meeleavalduste jaoks reklaamplakateid. Tol ajal tutvus ta oma hea sõbra ameeriklasest aktivisti ja poliitiku Harvey Milkiga. Baker lõi 1978. aastal San Francisco geivabaduse päeval vikerkaarelipu. Ta keeldus selle autoriõigustest.

Baker suri 2017. aasta 30. märtsi õhtul une pealt oma kodus New Yorgis.

Viited
------

1. ↑  Erin Allday (1. aprill 2017). "Gilbert Baker, designer of gay pride rainbow flag, dies". *San Francisco Chronicle* (Inglise keel). Hearst Communications Inc.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: tundmatu keel (link)
| Medalikohad |
| --- |
| Kanada esindaja |
|  Olümpiamängud |
| Esimene koht | 1920 | Kergekeskkaal |

**Julius Gustav Albert Schneider** (1. juuli 1897 Cleveland, Ohio osariik, USA – 20. veebruar 1986 Montréal, Québeci provints, Kanada) oli Kanada poksija.

Schneider võitis kergekeskkaalus (kuni 147 naela ehk 66,7 kg) 1920. aasta Antwerpeni olümpiamängude poksivõistlustel kuldmedali ja tuli olümpiavõitjaks.

Schneider poksis jaanuarist 1921 (on ka andmeid, et jaanuarist 1916, kuid sel juhul on arusaamatu, kuidas teda lubati harrastajana olümpiamängudele) kuni juunini 1927 elukutselisena. Ta osales kokku 43 kohtumisel, millest võitis 19 (neist 6 nokaudiga) ja kaotas 21 (neist 7 nokaudiga) kohtumist ning 2 kohtumist jäi viiki.

Viited
------

1. ↑  7. suveolümpiamängude poksivõistlus. Antwerpen 1920. Tulemused inglise keeles
2. ↑  "Albert (Bert) Schneider lehel BoxRec. Inglise keeles". Originaali arhiivikoopia seisuga 7. juuli 2012. Vaadatud 19. juulil 2012.

Välislingid
-----------

* Albert Schneider saidil Olympedia Muuda Vikiandmetes
* Albert Schneider saidil BoxRec
**Edgar Tiits** (30. juuni 1923 Paide – 3. jaanuar 1990 Tartu) oli Eesti veemotosportlane.

Ta õppis aastatel 1930–1938 Paide Linna Algkoolis ja aastatel 1930–1938 Paide Tööstuskeskkoolis metallitöötlust. Töötas alates 1940. aastast lukksepa ja treialina Tallinnas ja Paides, alates 1949. aastast Tartus.

Oli 1950. aastatel Eesti veemotospordile üks alusepanijaid Tartus. Ta on harrastanud tollase Eesti NSV erinevaid paadiklasse. Võistles aastatel 1955–1966, võitis 1957. aastal esimestel Eesti NSV esivõistlustel sisemootoriga kaatrite võistlusklassis E-3 (kaassõitja Ulrich Andresen) esikoha. Tuli veel võistlusklassis KA Eesti NSV meistriks ning sai ühe hõbemedali.

Tuli 1958. aastal esimese eestlasena NSV Liidu meistriks (võistlusklass KA). See uudis jõudis isegi tollasest NSV Liidust väljapoole.

Viited
------

1. ↑  "Edgar Tiits". // Veemoto Eestis 1954 – 2003. Koostanud Vahur Joala. Varrak. Tallinn 2003. Lk 15
2. ↑  
	* "Spordi lühiuudiseid N. Eestist". Stockholms-Tidningen Eestlastele nr 206, 5. september 1958. Lk 7

Kirjandus
---------

* "Edgar Tiits". // Veemoto Eestis 1954 – 2003. Koostanud Vahur Joala. Varrak. Tallinn 2003. Lk 15

Välislingid
-----------

* Edgar Tiitsu sporditulemused. *Vaadatud 8. juunil 2021*
* Haud Tartu Maarja kalmistul
Louise'i järve panoraam Alberta provintsis
**Alberta provints** on 1. järgu haldusüksus Kanadas. See on üks kolmest Kanada preeriaprovintsist.

Alberta piirneb lõunas Ameerika Ühendriikide Montana osariigiga, läänes Kanada Briti Columbia provintsiga, põhjas Loodealadega ja idas Saskatchewani provintsiga.

Alberta pindala on 661 848 km². See on Québeci, Ontario ja Briti Columbia järel suuruselt neljas provints.

Ajalugu
-------

Provints loodi 1905. aastal ja sai nime kuninganna Victoria neljanda tütre printsess Louise'i järgi, kelle sünninimi oli Louise Caroline Alberta.

Rahvastik
---------

2010. aastal oli elanike arv 3 724 832.

### Keel

2006. aasta rahvaloenduse andmetel rääkis emakeelena inglise keelt 79,99% elanikest. Prantsuse keelt rääkis emakeelena 1,90% elanikest.

### Asustus

Suuremad linnad| Koht | Linn | Elanike arv (2006) |
| --- | --- | --- |
| 1 | Calgary | 988 193 |
| 2 | Edmonton | 730 372 |
| 3 | Red Deer | 82 772 |
| 4 | Lethbridge | 78 713 |
| 5 | St. Albert | 57 719 |

Majandus
--------

Alberta provintsi majandus on üks Kanada tugevamaid. 2009. aasta SKT oli 178,225 miljardit Kanada dollarit (181,19 miljardit USA dollarit), mis teeb ühe elaniku kohta 49 563 Kanada dollarit.

Alberta provints on Kanada suurim toornafta ja maagaasi tootja.

Viited
------

1. ↑  Statistics Canada
2. ↑  Kanada Statistikaamet vaadatud 21.02.11
3. ↑  Kanada Statistikaamet vaadatud 21.02.11
4. ↑  Kanada Statistikaamet vaadatud 21.02.11

Kanada provintsid ja alad

Alberta **·**  Briti Columbia **·**  Loodealad **·**  Manitoba **·**  New Brunswick **·**  Newfoundland ja Labrador **·**  Nova Scotia **·**  Nunavut **·**  Ontario **·**  Prints Edwardi saar **·**  Québec **·**  Saskatchewan **·**  Yukon
Jean-Baptiste Lamarcki portree
**Jean-Baptiste de Lamarck** (1. august 1744 – 18. detsember 1829 Pariis) oli prantsuse loodusteadlane, akadeemik ja sõjamees. 

Lamarcki peateos oli "Philosophie Zoologique" (1809), kus ta avaldas oma teooria liikide muutumisest ja selle põhjustest. See oli esimene terviklik evolutsiooniteooria, mida hakati nimetama lamarkismiks. Tema nimelühend on **Lam.**

Elukäik
-------

Lamarck sündis vaesunud aadlikepere 11. lapsena. Teda sunniti õppima Amiensi jesuiitide koolis, kuid pärast isa surma 1760. aastal astus ta sõjaväkke. Preisi armees sõdides võttis ta osa Seitsmeaastasest sõjast (1756–1763), kus pälvis sõjalise autasu. 
Monaco tööpostil olles hakkas ta huvituma loodusteadustest ning otsustas õppida arstiteadust. Kui ta 1766. aastal sai õppustel haavata, lahkus ta sõjaväest ja jätkas meditsiiniõpinguid.

Lamarck oli eriti huvitatud botaanikast, mida ta õppis peaaegu kümme aastat Bernard de Jussieu juhendusel.

Peale botaanika ja meditsiini tegeles ta ka keemia, füüsika, geoloogia, paleontoloogia ja muude valdkondadega.

Oma teoses "Flore Française" tutvustas ta esimesena taimede dihhotoomilist määramisviisi.

Lamarck võttis esimeste seas kasutusele ka termini "bioloogia".

1818. aastal jäi ta pimedaks, elu lõpu elas viletsuses.

Tunnustus
---------

* 1799 – valiti Prantsuse Teaduste Akadeemia liikmeks
* 1808 – valiti Baieri Teaduste Akadeemia korrespondentliikmeks

Looming
-------

Lamarcki seisukohad evolutsiooni mehhanismide kohta on kontsentreeritult sõnastatud Lamarcki seadustes.

Vaata ka
--------

* lamarkism
* neolamarkism
**Gigantism** on haiglaslik hiidkasv. 

Kui maks ei tule enam toime veres asuvate toksiinide filtreerimise ja neutraliseerimisega, asub tegevusse kaitseliin, mis püüab mürke juhtida teistesse erituselunditesse. Tähtsaimad endokriinsed (sisesekretsiooni- ehk sisenõre-) näärmed, millel tuleb see ponnistus enese peale võtta, on ajuripats ehk hüpofüüs, mis asetseb peaaju põhjas; kilpnääre, mis asetseb kaela sees, ja neerupealised, mis on just nagu mütsid kummagi neeru peal. Sisesekretsiooninäärmed sunnitakse ületalitlusse, nõudes neilt üha enama nõre valmistamist. Näärme sekretsiooni hulk on täpses vahekorras sellest läbivoolava vere kogusega ning seetõttu paisub nääre liigse verevajaduse tõttu, millel omakorda võivad olla hukatuslikud kehalised tagajärjed. Hüpofüüsil näiteks pole paisumiseks kuigi palju ruumi, sest ta on suletud luust karpi koljupõhimikul. Kui see hoidla on väike sünnipäraselt või varases eas põetud rahhiidi tulemusel, siis juba väga väike paisumine võib tekitada kohutavaid sümptomeid. Sellisest survest võib tekkida neli haigust / haiguslikku seisundit: migreen, langetõbi, gigantism ja pimedaksjäämine.

Gigantismi saab parandada vaid noorukieas.

Kirjandust
----------

* Henry G. Bieleri „Toit on parim ravim" (Capistrano-Beach,1963)
**Edgar Vaalgamaa** (läti keeles **Edgars Vālgamā**; 14. september 1912 Kūoštrõg – 20. detsember 2003 Soome) oli liivi päritolu Soome vaimulik ja tõlkija.

Ta sündis Liivi rannas Kūoštrõgi külas kaluri peres. Ta lõpetas Ventspilsis gümnaasiumi. Hõimuliikumise mõjul asus ta aastal 1934 Helsingi Ülikooli usuteadust õppima. Kuid pärast ülikooli lõpetamist 1939. aastal ei saanud ta alanud Teise maailmasõja tõttu pöörduda tagasi kodukohta.

Jätkusõja ajal teenis ta Soome sõjaväevaimulikuna. Pärast sõja lõppu teenis ta Iittis (Kymenlaakso maakonnas) luterliku vaimulikuna.

Looming
-------

Ta tõlkis soome keelde Andrejs Pumpursi eepose "Lāčplēsis" ("Karutapja"). Samuti kirjutas ta liivlaste ajaloost raamatu "Valge liiva rahvas" (Edgar Vaalgamaa. *Valkoisen hiekan kansa: Liiviläisten historiaa ja kulttuuria*. Jälkisanat Valda Šuvcāne. Jyväskylä: Atena, 2001). Ta oli seotud Uue Testamendi liivi keelde tõlkimisega.

Isiklikku
---------

Tema poeg Lauri Vaalgamaa on luteri vaimulik Lemis (Lõuna-Karjala maakonnas).
**Albert Vilms** (19. september 1903 Kõo vald, Viljandimaa – 13. august 1999 Fort Collins, Colorado) oli eesti advokaat ja Viljandi linnapea.

Ta lõpetas 1923. aastal Viljandi Maakonna Poeglaste Gümnaasiumi. Õppis 1923–1928 (lõpetas) Tartu Ülikooli õigusteaduskonna. Akadeemiliselt oli ta Korporatsioon Sakala liige.

1935–1939 vandeadvokaat Viljandis. 6. detsembril 1939 valiti ta ainsa kandidaadina (senine linnapea August Maramaa loobus kandideerimast) 14 poolt- ja 5 vastuhäälega Viljandi linnapeaks.

1940. aasta mais valiti ta Viljandi vabatahtliku kodanliku õhukaitse ühingu esimeheks. Septembris 1944 nimetati Albert Vilms Eesti Õhukaitseliidu Viljandi kohtkonna juhatajaks.

1944 põgenes Saksamaale, 1949 siirdus USA-sse.

Isiklikku
---------

Albert Vilms abiellus ajakirjanik Anton Jürgensteini tütre Else Aino Jürgensteiniga (1904–1997), nende poeg oli Jüri Vilms (1937–2010).

Viited
------

1. ↑  Viljandi linnapeaks vandeadv. Albert Vilms. Rahvaleht, 7. detsember 1939, nr. 288, lk. 5.
2. ↑  Viljandi õhukaitse ühingule uus esimees. Rahvaleht, 31. mai 1940, nr 126, lk 5
3. ↑  Õhukaitseliidu osakonnad igas keskuses. Eesti Sõna, 5. september 1944, nr 206, lk 2

Kirjandus
---------

* Viljandi linnapeaks A. Vilms. Uus Eesti, 7. detsember 1939, nr 334, lk 2

Välislingid
-----------

* *Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944*
* TLÜAR väliseesti isikud
* Kenotaaf Tallinna Metsakalmistul
**Albert Trummal** (19. jaanuar 1920 – 5. jaanuar 1983 ) oli eesti kirjandusteadlane, Tartu Riikliku Ülikooli väliskirjanduse õppejõud. 

Eraldi raamatuna on temalt ilmunud TRÜ rotaprintväljaandena brošüür "J.-P. Sartre. A. Camus" (seerias "XIX-XX sajandi väliskirjanikke" XI, Tartu 1971, 1000 eksemplari, 128 lk). Veel on ta kirjutanud peatükid "Jorge Amado" sama seeria IV vihikus (1962, lk 81–104) ning "Oscar Wilde" ja "Herbert George Wells" sama seeria VII vihikus (2. trükk 1969, vastavalt lk 61–76 ja 123–140).

Flaubert’i uurija
-----------------

Eriti põhjalikult tegeles ta Gustave Flaubert’iga, kelle kohta on avaldanud mitu artiklit:

* "M. Gorki ja G. Flaubert". Edasi, 22. september 1968
* "G. Flaubert’i sõber ja kriitik" (Ivan Turgenev). Edasi, 17. november 1968
* ""Bouvard ja Pécuchet" – Flaubert’i luigelaul". Edasi nr 292-293, 12. ja 19. detsember 1971
* "Flaubert ja Dostojevski välismaise kriitika võrdlustules". Sirp ja Vasar, 17. detsember 1971
* "Gustavus Flaubertus bourgeoisophobus". Edasi, 7. juuni1980
* "Flaubert’i kaks-kolm mõttekest". Looming 1980, nr 11, lk 1611–16
* "Raamat eimillestki" ("Bouvard ja Pécuchet"). Keel ja Kirjandus 1981, nr 11, lk 684–689

Isiklikku
---------

Tema abikaasa on olnud ajaloolane ja arheoloog Vilma Trummal, nende poeg on arhitekt Tiit Trummal.

Viited
------

1. ↑  Kirjanduse Jaosmaa '83, Eesti Raamat, Tallinn 1985, lk 8

Välislingid
-----------

* Haud Pärnu Metsakalmistul
**Edgar-Paul-Ernst Teslon** VR II/3 (19. juuni 1885 Tallinn – 25. märts 1969 Thisted, Taani) oli Eesti sõjaväelane (leitnant).

Edgar Teslon sündis 1885. aastal Tallinnas ning oli rahvuselt baltisakslane, lõpetas Tallinna Reaalkooli 1905. aastal, osales Esimeses maailmasõjas ning sõja lõpuks ülendati alamleitnandiks.

1918. aastal alanud Eesti Vabadussõjas astus Eesti Rahvaväe 1. Jalaväepolku. 1918. aasta lõpus määrati ta Tallinna I löögipataljoni rühmaülemaks ja suunati Laiarööpmelisele soomusrongile nr. 3. LRSR-l nr. 3 määrati ta 1919. aasta jaanuaris rongiülema vanemaks abiks.

1919. aasta augustis nimetati E. Teslon Laiarööpmelise soomusrongi nr. 4 ülemaks, kellena teenis kuni 1920. aasta juunikuuni, mil soomusrong ajutiselt likvideeriti. LRSR nr. 4 likvideerimise järel teenis kitsarööpmeliste soomusrongide ülema abina.

Hiljem töötas E. Teslon G. Scheel & Co pangas ja 1941. aastal siirdus järelümberasujana Saksamaale.

Teise maailmasõja ajal Eestis valitsenud Saksa okupatsiooni ajal naasis ta Eestisse, kuid siirdus 1944. aastal Saksamaale ja sealt Taani, kus elas kuni surmani 25. märtsil 1969.
**Géza Jeszenszky** (sündinud 10. novembril 1941 Budapestis) on Ungari ajaloolane, poliitik ja diplomaat. Ungari välisminister (1990–1994).

Keskkooli lõpetamise järel ei lubatud ta osaluse tõttu 1956. aasta ülestõusus kaks aastat kõrgkoolis edasi õppida. 1961. aastast õppis ta Loránd Eötvösi Ülikoolis ajalugu, inglise keelt ja hiljem raamatukogundust. Magistrikraadi sai ta 1966. aastal, doktorikraadi 1970. aastal ja teaduskraadi raamatukogunduse alal 1973. aastal.

Aastatel 1966–1968 töötas ta koolis õpetajana ja 1968–1976 Széchényi Rahvuslikus Raamatukogus. 1976. aastast töötas õppejõuna K. Marxi nimelises Majandusülikoolis (tänapäeval Budapesti Corvinuse ülikool) , kus sai 1989. aastal sotsiaal- ja poliitikateaduskonna dekaaniks. 1984–1986 oli ta külalisprofessor California Ülikoolis Santa Barbaras. 1988. aastal oli Jeszenszky üks Ungari Demokraatliku Foorumi asutajaliikmeid.

23. maist 1990 kuni 15. juulini 1994 oli Géza Jeszenszky Ungari välisminister.

Aastatel 1994–1998 oli ta Rahvuskogu liige.

Aastatel 1998–2002 oli ta Ungari suursaadik Ameerika Ühendriikides ning 2011–2014 Norras ja Islandil.

Viited
------

1. 1 2  Prof. Dr. Géza Jeszenszky Academy for Cultural Diplomacy
2. ↑  Hungary. Ministries, etc. rulers.org
3. ↑  Géza Jeszenszky Hungarian Review, Vol. XI, no. 3
**Johan Haabma** (31. märts 1925 Peri vald, Põlva kihelkond, Võrumaa – 3. juuli 2009 Stockholm) oli eesti päritolu Rootsi ühiskonnategelane ja politoloog.

1943. aastal põgenes ta Soome ja 1944. aastal Rootsi.

Haridus
-------

Johan Haabma lõpetas Stockholmi Ülikooli *pol. mag.* (1951) ja *fil. lic.* (1959) kraadiga. 

Ülikooliõpingute ajal oli ta Stockholmi üliõpilaskonna abiesimees ja aastail 1949–1951 Ülemaailmse Eesti Üliõpilaskonna peasekretär. Alates 1948. aastast oli ta Eesti Üliõpilaste Seltsi liige.

Elukäik
-------

1970. aastate algusest kuni 1990. aastani oli ta Uppsala linna majandusdirektor. 

Ta oli Eesti Majandusteadusliku Seltsi, Eesti Laenu-Hoiu Ühisuse ja Eesti Teadusliku Seltsi Rootsis juhatuse liige. 1956. aastal valiti ta Rootsi Eestlaste Esinduse Esinduskogu liikmeks, aastail 1983–1990 oli ta Rootsi Eestlaste Esinduse esimees. 

Tema ärasaatmistalitus toimus 19. augustil 2009 Stockholmi Metsakalmistul.

Kirjandus
---------

* Mai Raud-Pähn. "Mälestades Johan Haabmad". Eesti Päevaleht nr 34, 2. september 2009. Lk 15

Viited
------

1. ↑  geni.com