recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Juminda poolsaare tipp.
**Juminda poolsaar** on poolsaar Eesti põhjarannikul Kolga ja Hara lahe vahel, Kuusalu vallas Harjumaal.

Poolsaare geograafia
--------------------

Juminda poolsaar on ligi 13 kilomeetrit pikk ja lõunaosas kuni 6 kilomeetrit lai. Poolsaare põhjaosas asub Juminda neem. Juminda poolsaarest idas asub Pärispea poolsaar.

Poolsaar kuulub tervikuna Lahemaa rahvusparki. Suurt osa poolsaarest katab okaspuumets. Poolsaare keskosas on kaks suurt raba: Aabla raba ja Hara soo. Aabla raba põhjaosas asub Eesti suuruselt kolmas hiidrahn Majakivi. Aabla raba lääneküljel kulgeb põhja-lõunasuunaline Pikanõmme luide.

Rammikul on suuri kivikülve Tapurla külast läänes ja Juminda neemel. 

Asustus paikneb põhiliselt rannakülades (Hara, Juminda, Kiiu-Aabla, Kolga-Aabla, Leesi, Pedaspea, Tammistu, Tapurla, Virve). Juminda Poolsaare Selts loeb poolsaare külade hulka ka Pudisoo küla. Vanim on arvatavasti Juminda küla, mida on nimetatud 1290 *Jumentake*.

Juminda tuletorn

Poolsaare militaarajalugu
-------------------------

Teise maailmasõja ajal toimus Juminda poolsaare lähedal Soome lahes Juminda miinilahing. 27. augustil 1941 alanud punavägede evakueerimisel Tallinnast, kus Tallinna kaitsnud Punaarmee üksuste jäänused, põgenevad punategelased, mobiliseeritud ja evakueeritavad – kokku üle 30 000 inimese – paigutati ööl vastu 28. augustit Nõukogude laevadele, mis asusid teele Kroonlinna suunas. Lisaks inimestele oli laevadel ka hulgaliselt materiaalseid väärtusi. Juminda poolsaare kohal sattusid laevakaravanid soomlaste ja sakslaste paigutatud miinitõketele ning langesid ühtlasi pommi- ja torpeedorünnakute alla. 195 laevast (183 laeva Tallinnast, 12 Paldiskist) uputati 55, hukkunute arv võis olla umbes 15 000.

Poolsaare idarannikul asuva Virve küla lähedale rajas NSV Liidu sõjamerelaevastik aastatel 1956–1957 Hara lahte Hara allveelaevasadama, kus demagnetiseeriti laevu (koordinaadid 59° 37′ 59″ N, 25° 41′ 1″ E).

Hara küla juures asus ka NSV Liidu Riikliku Julgeoleku Komitee NSV Liidu piirivalve Punalipulise Balti Piirivalveringkonna, 6. Punatähe ordeniga Gdynia piirivalvesalga 10. piirivalvekordon.

Vaata ka
--------

* Majakivi-Pikanõmme õpperada

Viited
------

1. ↑  Juminda Poolsaare Selts

Välislingid
-----------

* Juminda küla
* Juminda lahing @ Mereblog
**Jungi isiksusetüpoloogia** (*Jungian Type Index*, **JTI**) on alternatiiv Myers-Briggsi isiksusetüüpide teooriale (*Myers–Briggs Type Indicator*, MBTI). 2001. aastal Optimase poolt tarvitusele võetud JTI töötasid 10 aasta jooksul välja Norra psühholoogid Thor Ødegård ja Hallvard E. Ringstad. JTI aitab mõista, milliseid psühholoogilisi funktsioone inimene eelistab kasutada. Funktsioonid määratles Carl Jung oma raamatus "Psühholoogilised tüübid", nende hulka kuuluvad näiteks mõtlemine *versus* tunnetus ja taju *versus* intuitsioon. 

JTI küsimused ja metodoloogia eelistatud funktsioonide määratlemiseks erineb MBTI meetodist. Näiteks jätab see kõrvale sõnapaarid, mida võib olla keerukas tõlkida inglise keelest teistesse keeltesse. Paljudes keeltes kujundab lause kontekst sõna tähenduse, kuid inglise keeles märgistavad sõnad ise rohkem tähendust.

Ülevaade
--------

MBTI süsteemi sarnaselt määratleb JTI neli kategooriat, millest on tuletatud 16 isiksusetüüpi: ekstravertne ja introvertne, intuitiivne/sensoorne, mõtleja/tundeinimene, kohaneja/otsustaja. Isiksusetüüp määratakse uurimise abil või nende kategooriate enesevaatluse käigus. Näiteks võib liigitada ekstravertse intuitiivse-mõtleja-otsustaja ENTJina (*Extrovert-Intuiting-Thinking-Judging*). Selle pealiskaudse klassifikatsiooni taga peitub aga komplitseeritus. Igal isiksusetüübil on sellega seotud Jungi kognitiivsed funktsioonid, mille eesmärk on selgitada viise, kuidas üks või teine tüüp tajub reaalsust ja sellega suhtleb. Igal isiksusetüübil on kõik neli kognitiivset funktsiooni (mõtlemine, tundmine, intuitiivsus ja sensoorsus) pandud erinevasse järjekorda ja liigitatud erinevatele introvertsuse/ekstravertsuse tasemetele. Iga isiksusetüübi kahest keskmisest tähest ühel on primaarne funktsioon, mille abil nad suhtlevad maailmaga, ja üks on abistav. Näiteks on ENTJi primaarne funktsioon (ekstravertne) mõtlemine ja nende sekundaarne funktsioon (introvertne) intuitiivsus.

Kommertsialiseerimine
---------------------

Kuigi see süsteem on suhteliselt tundmatu Ameerika Ühendriikides, on sel oma turuosa Skandinaavias, kuigi algupärast MBTI meetodit kasutatakse siiski kõige enam. Norras ja Rootsis kogub JTI samuti kasutajaid seoses teiste meetoditega, mis täiendavad JTId, et määratleda karjäärivalikut ja nõustamist. Sellel on edasimüüjaid ka Hollandis, Hiinas ja Saksamaal.

Vaata ka
--------

* Analüütiline psühholoogia
* Keirsey' temperamenditüüpide liigitus
* Sotsioonika
* Jungi kognitiivsed funktsioonid

Viited
------
**Polydektes** oli vanakreeka mütoloogias Seriphose saare valitseja.

Tema saarele uhtus laine kirstu Danae ja väikese Perseusega. Polydektese vend kalur Diktys kasvatas Perseuse suureks. Millegipärast Diktys ei abiellunud Danaega, kuigi oli lesk.

Kui Perseus oli juba suur, avastas Polydektes, et Danae on ikka veel väga ilus naine, tahtis temaga abielluda ja ahvatles Perseust Medusa pead tooma minema, lootes sedasi noormehe jalust ära saada. Medusa nägemine muutis kõik kiviks. Kuid Danae ei tahtnud kuningannaks saada, sest Polydektes oli julm mees, ja läks templisse varjule. Polydektes ei julgenud teda vägisi välja tirida, sest templis oli igaüks jumalate kaitse all.

Perseus tuli tagasi Medusa pea ja pruudi Andromedaga ning kuulis, et ema varjab end kuninga eest. Samal ajal Polydektes pidutses. Perseus läks peole ja teatas, et täitis kuninga soovi. Pidulised olid juba purjus ega uskunud. Polydektes hakkas teda pilkama: «Jumalad teavad, kellel sa pea maha lõikasid, vahest mõnel lehmal või lambal.» Perseus vihastas ja näitas Medusa pead. Peale Perseuse enese, kes kõrvale vaatas, ei jäänud seltskonnast keegi ellu.

Kuna ka Polydektese lapsed kivistusid Medusa pead nähes, sai uueks kuningaks tema vend Diktys. Perseus ise lahkus koos ema ja pruudiga oma sünnilinna Argosesse, mida valitsema hakkas.
Polyphemos ja Odysseus Jakob Jordaensi maalil
**Polyphemos** (kreeka keeles Πολύφημος) on ühesilmne kükloop vanakreeka mütoloogias, Poseidoni ja nereiid Thoosa poeg. Illüüria asutaja Illyrios on Appianose üleskirjutatud asutamisloo järgi Polyphemose ja merenümf Galateia üks kolmest Sitsiiliasse ümber asunud pojast. Polyphemose ülejäänud kaks poega andsid nime keltidele ja galaatidele.

Kõige rohkem tuntakse Polyphemost episoodi järgi "Odüsseiast", kus Odysseus ja üksteist tema laevameest lähevad kükloopide saarele ja leiavad seal Polyphemose kodukoopa lammastega. Nad tapavad, küpsetavad ja söövad lambaid, kuni Polyphemos tuleb ja suure kivi koopasuu ette veeretab.

Odysseus tutvustab ennast Polyphemosele nimega Eikeegi (kr οὔτις 'mitte keegi', isikunimena muudetud rõhuga Οὖτις) ja mehed joodavad Polyphemose veinist purju, kuni too magama jääb. Kui Polyphemos magab, torkavad mehed tulise odaga tal silma peast. Polyphemos kutsub teisi kükloope appi, karjudes, et Eikeegi on talle viga teinud. Teised kükloobid aga arvavad, et Polyphemos on peast segi läinud ega tule appi.

Hommikul seob Odysseus oma mehed Polyphemose lammaste alla ja haarab ise kinni jäära kõhukarvadest. Kui pime kükloop oma lambaid koopasuust ükshaaval välja sööma laseb, katsub ta ainult nende karvaseid selgi ja laseb niiviisi teadmata Odysseuse ja tema mehed koopast välja.

Rahvusvahelised ja eesti paralleelid
------------------------------------

See nõndanimetatud Polyphemose müüt on laialt levinud rahvusvaheline muinasjututüüp **"Polyphemose pimestamine"** ehk **ATU 1137** (kuulub klassifikatsiooni järgi rumala vanapagana juttude tsüklisse), mille teisendeid on üles kirjutatud ka soome, eesti, liivi ja saami ning kogu ülejäänud Euroopa rahvapärimusest.

Polyphemose looga ühendatakse folkloristikas tihti lugu **"Silmarohi"** (**ATU 1135**). "Silmarohu" loo eesti redaktsioonis veenab tina sulatav sepp või Kaval-Ants Vanapaganat, et keedab silmarohtu. Kui Vanapagan on lasknud ennast pingile siduda, valab kavaldaja talle kuuma tina silma, tehes ta ühest silmast pimedaks. Kavaldaja võib ennast tutvustada nimega Ise, mispeale Vanapagan käib ringi, pink selga seotud, ja karjub: "Ise tegi! Ise tegi!" või vastab sama lausega pärimistele, kes talle kurja tegi.

Kirjandust
----------

* *Enzyklopädie des Märchens*, märksõna *Polyphem* (ATU 1135–1137)

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Polyphemos** |
Viljad
**Läikiv kurereha** (*Geranium lucidum*) on kurerehaliste sugukonda kuuluv taimeliik.

Läikiv kurereha on ühe- või kaheaastane nõrkade juurte ja vartega, peaaegu paljas taim. Lehed on viieti kuni seitsmeti sõrmlõhised, täkilise servaga, paljad, sügiseti tavaliselt punased. Õied paiknevad 1–1,5 cm pikkustel raagudel, kroonlehed 8–10 mm pikad ja kuni 3,5 mm laiad, roosad, äraspidimunajad, tömbi tipuga. Õitseb maist või juunist augustini.

Maailmas levinud Euroopas ja Väike-Aasias. Eestis oma areaali kirdepiiril. Eestis levinud läänesaarte lääneosas. Kasvab kiviaedadel ja -hunnikutel, loopealsetel, kuivadel niitudel ja teeservadel. Mandri leiud pole kontrollitud ega tõendatud. 

Ta on Eestis arvatud II kaitsekategooriasse (seisuga 2012). Liikide ohustatuse hindamisel on teda peetud väljasuremisohus olevaks (2018). Üheaastasele taimele omaselt kõigub arvukus leiukohtades aastati tugevasti (ühel aastal näiteks 300 isendit, järgmisel 30 isendit jne).

Viited
------

1. ↑  Talts, Silvia (1959). *Eesti NSV floora, 3. kd*. Tallinn: Eesti riiklik kirjastus. Lk 327-330.
2. ↑  "Geranium lucidum — läikiv kurereha". *Eesti taimede uue levikuatlase tööversioon*. 2019.

Välislingid
-----------

* Läikiv kurereha andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes
**Poltava oblast** on 1. järgu haldusüksus Ukraina keskosas.

Oblastis on 1842 asulat, sealhulgas 15 linna ja 21 alevit.

Haldusjaotus
------------

Oblastis on 25 rajooni ja 6 oblastilise alluvusega linna (Hadjatš, Horišni Plavni, Krementšuk, Lubnõ, Mõrhorod ja Poltava).

### Rajoonid

* Dõkanka rajoon
* Hadjatši rajoon
* Hlobõne rajoon
* Horoli rajoon
* Hrebinka rajoon
* Karlivka rajoon
* Kobeljakõ rajoon
* Kozelštšõna rajoon
* Kotelva rajoon
* Krementšuki rajoon
* Lohvõtsja rajoon
* Lubnõ rajoon
* Mašivka rajoon
* Mõrhorodi rajoon
* Novi Sanžarõ rajoon
* Oržõtsja rajoon
* Poltava rajoon
* Põrjatõni rajoon
* Rešetõlivka rajoon
* Semenivka rajoon
* Šõšakõ rajoon
* Zinkivi rajoon
* Tšornuhhõ rajoon
* Tšutove rajoon
* Velõka Bahatška rajoon

Viited
------

1. ↑  Number of Present Population of Ukraine, as of January 1, 2022



Ukraina 1. järgu haldusüksused

Dnipropetrovski oblast **·**  Donetski oblast **·**  Harkivi oblast **·**  Hersoni oblast **·**  Hmelnõtskõi oblast **·**  Ivano-Frankivski oblast **·**  Kiiev **·**  Kiievi oblast **·**  Kirovohradi oblast **·**  Krimm **·**  Luhanski oblast **·**  Lvivi oblast **·**  Mõkolajivi oblast **·**  Odessa oblast **·**  Poltava oblast **·**  Rivne oblast **·**  Sevastopol **·**  Sumõ oblast **·**  Zaporižžja oblast **·**  Žõtomõri oblast **·**  Taga-Karpaatia **·**  Ternopili oblast **·**  Tšerkassõ oblast **·**  Tšernihivi oblast **·**  Tšernivtsi oblast **·**  Vinnõtsja oblast **·**  Volõõnia oblast
Surtsey saar
**Surtsey** on vulkaaniline saar Atlandi ookeanis Islandi saarest lõunas, Vestmannaeyjari saarte lõunapoolseim saar. Saarel asub Islandi riigi lõunapoolseim punkt. Saar on nimetatud skandinaavia tulejumala Surturi järgi ("ey" on saar).

Saar tekkis vulkaanipurske tagajärjel. Enne oli selles kohas 130 meetri sügavune meri, ent pärast mõnda aega kestnud purset jõudis vulkaani koonus 14. novembril 1963 veepinnale. Purse kestis 5. juunini 1967. aastal, kui saar saavutas oma maksimaalse suuruse 2,7 km². Hiljem on saare pindala tuule- ja laineerosiooni tõttu vähenenud. 2005. aastal oli pindala 1,4 km² ja kõrgus 154 m.

Esimesed inimesed saarel olid kolm prantsuse ajakirja "Paris Match" ajakirjanikku, kes jäid 6. detsembril 1963 saarele veerandtunniks ja kuulutasid saare Prantsusmaa territooriumiks. Island teatas otsekohe, et saar kuulub neile, sest tekkis Islandi territoriaalvetes.

28. detsembril 1963 täheldas allveelaev geoloogilist aktiivsust 2,5 kilomeetrit Surtseyst kirdes: seal purskas järgmine veealune vulkaan ja oli jõudnud juba saja meetri kaugusele merepinnast. See sai nimeks Surtla ning tema koonus jõudis 6. jaanuariks 1964 23 meetri sügavusele merepinnast, ent siis purse lakkas ja tänapäeval on Surtla mäe tipp 47 meetri sügavusel.
|  |
| --- |
| Ilja Kovaltšuk (2017) |
|  |
| Kuld | 2018 | jäähoki |
| Pronks | 2002 | jäähoki |
|  |
| Kuld | 2008 | jäähoki |
| Kuld | 2009 | jäähoki |
| Hõbe | 2010 | jäähoki |
| Hõbe | 2015 | jäähoki |
| Pronks | 2005 | jäähoki |
| Pronks | 2007 | jäähoki |
| Pronks | 2019 | jäähoki |

**Ilja Valerjevitš Kovaltšuk** (vene *Илья Валерьевич Ковальчук*; sündinud 15. aprillil 1983 Kalininis Nõukogude Liidus) on vene jäähokimängija, kes mängib KHL-i klubis Omski Avangard ründajana vasakäärel.

Kovaltšuk valiti NHL-i *draft* '​is esimesena Atlanta Thrashersi poolt. NHL-is debüteeris ta hooajal 2001–02. NHL-is on ta mänginud lisaks Atlanta Thrashersile veel New Jersey Devils, Los Angeles Kingsis, Montreal Canadiensis ja Washington Capitalsis. Hooajal 2003–04 valiti ta hooaja parimaks NHL-is mängivaks Venemaa mängijaks. Samal hooajal jagas ta Rick Nashi ja Jarome Iginlaga liiga suurimale väravakütile antavat auhinda Maurice "Rocket" Richard Trophy. Hooajal 2011–12 valiti ta NHL-i hooaja sümboolsesse koosseisu (*NHL First All-Star Team*). Aastatel 2004, 2008 ja 2009 on ta valitud NHL-i tähtede mängule.

Aastatel 2012–2018 mängis Kovaltšuk KHL-i klubis Peterburi SKA. Aastatel 2015 ja 2017 võitis ta klubiga Gagarini karika. 2015. aastal valiti ta KHL-i väljalangemismängude parimaks mängijaks, kuid ta keeldus sellest auhinnast ja loovutas selle Jevgeni Dadonovile. Aastatel 2013, 2014 ja 2015 valiti ta KHL-i tähtede mängule.

2020. aasta detsembris naasis Kovaltšuk KHL-i, sõlmides kaheaastase lepingu Omski Avangardiga.

Koondisega tuli Kovaltšuk 2008. ja 2009. aastal maailmameistriks, 2010. ja 2015. aastal sai hõbemedali ning 2005. 2007. ja 2019. aastal pronksmedali. 2002. aasta olümpiamängudel Salt Lake Citys võitis ta Venemaa koondisega pronksmedali. 2018. aasta taliolümpiamängudel tuli ta Venemaa olümpiakoondisega olümpiavõitjaks. Kovaltšuk lõi turniiril viis väravat, millega oli kahe teise mängija kõrval turniiri parim väravakütt. Lisaks valiti ta turniiri sümboolsesse koosseisu ja turniiri väärtuslikumaks mängijaks.

Viited
------

1. ↑  "Ilya Kovalchuk returns to KHL with 2-year contract". nhl.nbcsports.com. 26.12.2020. Vaadatud 27.12.2020

Välislingid
-----------

 Ilja Kovaltšuk – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Ilja Kovaltšuk NHL.com lehel
* Ilja Kovaltšuk KHL.ru lehel
* Ilja Kovaltšuk hockeydb.com lehel
**Sankt Michael im Lungau** on alev ja vald *(Marktgemeinde)* Austria Salzburgi liidumaa Tamswegi ringkonnas.

Vald asub ajaloolises Lungau piirkonnas Muri jõe ülemises orus Katschbergi kurust põhjas Kärnteni liidumaa piiril. Rahvaarvult on Sankt Michael suuruselt teine omavalitsus Tamswegi ringkonnas. Vallaosad on Höf, Oberweissburg, Sankt Martin im Lungau, Sankt Michael im Lungau ja Unterweissburg.

Sankt Michaelil on juurdepääs Tauern Autobahnile (A10), mis kulgeb Salzburgist Villachisse, ja on suure teemaksukioski asukoht. Paralleelne *Katschberg Straße* (B99) maantee viib Radstadtist ja Radstadti Tauerni kurult põhjas Katschbergi kuru kaudu Spittal an der Drausse Kärntenis lõunas. *Murtal Straße* (B96) haru viib ida suunas alla Muri orgu ringkonna keskusse Tamswegi ja Murausse Steiermargi liidumaal.

Ajalugu
-------

Sankt Michaeli kihelkonnakirik
Lungau piirkond on olnud pidevalt asustatud vähemalt pronksiajast; kohaliku Hallstatti kultuuri omandasid järk-järgult u 450. aastal eKr keldi sisserändajad. Pärast keldi kuningriigi *Noricumi* saamist Rooma provintsiks 15. aastal eKr rajati üle Katschbergi kuru tee, mis viis *Teurnia* linna lõunas. 6. sajandil pKr liikusid piirkonda slaavi hõimud, 200 aastat hiljem asendasid neid baieri asunikud.

Gooti stiilis pühale Miikaelile pühitsetud kihelkonnakirikut on esmamainitud 1147. aasta dokumendis. Koos Lungau piirkonnaga sai sellest 13. sajandi lõpus Salzburgi peapiiskopkonna osa, mida valitseti Mauterndorfi, hiljem Mooshami lossist.

*Heihsgut* mõisahoone Sankt Martini külas, mida on esmamainitud 1478. aastal, on üks vanemaid säilinud eluhooneid Salzburgi Alpides.

Sõpruslinn
----------

* Bad Leonfelden, Austria

Tuntud inimesi
--------------

* Dagobert Peche (1887–1923), kunstnik ja disainer
* Rudi Wilfer (\* 1936), pianist ja helilooja

Viited
------

1. ↑  Dauersiedlungsraum der Gemeinden Politischen Bezirke und Bundesländer - Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 10.03.2019.
2. ↑  Einwohnerzahl 1.1.2018 nach Gemeinden mit Status, Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 9.03.2019.

Tamswegi ringkonna vallad

* Göriach
* Lessach
* Mariapfarr
* Mauterndorf
* Muhr
* Ramingstein
* Sankt Andrä im Lungau
* Sankt Margarethen im Lungau
* Sankt Michael im Lungau
* Zederhaus
* Tamsweg
* Thomatal
* Tweng
* Unternberg
* Weißpriach
Sild suletuna (august 2008)
**Vallikraavi sild** on pöördsild Pärnus. See on pööramisega avatav kahes osas jalakäijate sild üle Pärnu vallikraavi suudme. Kui sild on lahti, siis saavad sealt veesõidukid läbi sõita.

Silla ehitas 2008. aastal Pärnu sadama omanikfirma Transcom, kuna mõned aastad varem oli firma endale saanud linnale kuulunud sadama aktsiad ja pidi vastutasuks üle vallikraavi suudme silla ehitama ning selle avalikku kasutusse andma. Silla maksumus oli 10 miljonit krooni.

Vaata ka
--------

* Pärnu sillad

Viited
------

1. ↑  Heikki Aasaru (1. august 2008). "Pärnus avati üle vallikraavi viiv jalakäijate sild". *ERR*. Vaadatud 10.05.2021.

| * v
* r
Pärnu sillad |
| --- |
| Sillad üle Pärnu jõe | 
Kesklinna sild **·**  Papiniidu sild |
| Sillad üle Sauga jõe | 
Siimu sild **·**  Sauga sild **·**  Sauga vantsild |
| Sillad üle Reiu jõe | 
Sindi-Lodja sild **·**  Reiu raudteesild |
| Ajaloolised sillad | 
Nahksild **·**  Suursild  **·**  Puusild |
| Muud sillad | 
Vallikraavi sild |
Survepesuri kasutamine paadilt vana värvi eemaldamiseks
**Survepesur** on veepihusti, mida kasutatakse värvi, hallituse, pori, tolmu, muda ja mustuse eemaldamiseks erinevatelt pindadelt, näiteks hoonete seintelt ja masinate korpuselt. Survepesuri kasutamist nimetatakse **survepesuks**.

Mehaanilise survepesuri mahtu väljendatakse liitrites minutis (USAs gallonites minutis). Survepesuri maht tuleneb projekteeritud pumba konstruktsioonist ning see ei ole muudetav.

Surve tugevust saab muuta naela ruutmeetri tolli kohta, paskali või baari ühikutesse, ka koormusventiili reguleerimisel on võimalik muuta surve tugevust. Saadaval on masinad, mille rõhk jääb 750–3000 psi vahele (5–200 MPa), ning ka võimsamaid.

Survepesu kasutatakse lamedate pindade puhastamiseks. Pesuril on kaks kuni neli rõhuregulaatori varrast, mis pöörlevad, kui vesi voolab, selline süsteem puhastab pinda ühtlaselt ja kiirelt. Survepesuvahendeid kasutatakse paaditekkide, siseõue, sõiduteede, kõnniteede ja parkimiskohtade puhastamiseks.

Survepesureid toodavad näiteks ettevõtted Briggs & Stratton, Kärcher ja Nilfisk.

Viited
------

1. ↑  "Driveway Pressure Washing". *South Coast Pressure Washing* (Ameerika inglise). Originaali arhiivikoopia seisuga 12.06.2018. Vaadatud 6.05.2018.
François-Adrien Boieldieu (umbes 1815)
**François-Adrien Boieldieu** [franssu'aa-adrj'ään buaeldj'öö] (16. detsember 1775 Rouen – 8. oktoober 1834 Varennes-Jarcy, Essonne) oli prantsuse helilooja, 1817. aastast Prantsuse Instituudi liige.

Ta õppis kirikus organist Charles Broche'i juures, oli alates 15. eluaastast organist Roueni koguduses. 

Loomingut avaldas alates 1791. aastast, sealhulgas 1793. aastal esimese ooperi. Elas 1776. aastast Pariisis, 1798. aastast oli sealsamas konservatooriumi klaveripedagoog. 

Aastail 1804–1811 oli Peterburis prantsuse ooperitrupi juht ja Peterburi muusikaharrastuse inspireerija, teiste hulgas üks ta õpilasi oli vürstinna Z. A. Volkonskaja. 

Alates 1820 oli ta Pariisi konservatooriumi kompositsiooniprofessor. Ta õpilaste hulgas olid Adolphe Adam ja François-Joseph Fétis. 

Tema loomingus peetakse peamiseks koomilist ooperit.

Looming
-------

* Umbes 40 ooperit, sealhulgas mõned koostöös Luigi Cherubini, Rodolphe Kreutzeri, Henri Montan Bertoni, Étienne Méhuli ja Jean-François Lesueuriga
	+ "Rosalie ja Mirza" 1795 Rouen
	+ "Bagdadi kaliif" 1800 Pariis
	+ "Tädika Aurora ehk Ootamatu romaan" 1803
	+ "Aline, Golconde kuninganna" 1804 Peterburi
	+ "Noor tige naine" 1805
	+ "Telemack" 1806
	+ "Nähtamatu naine" 1808
	+ "Kummuli kaarikud" (Les voitures versées) 1808
	+ "Uus abiline" 1813 Pariis
	+ "Pariisi Jean" 1812
	+ "Punamütsike" 1818 Pariis
	+ "Valge daam" Walter Scotti teose "Klooster" järgi 1825
	+ "Kaks ööd" 1829
* Ooperi "Beniowski" (1800) tegevus toimub Kamtšatkal, kus varjab end poola emigrant
* Klaverikontsert 1797
* Harfikontsert 1800
* sonaate klaverile
* 15 kogu romansse (1795–1803)
* 55 romanssi üksikult 1795–1834
**Sulev Tailo** (kodanikunimi **Sulev Tiits**; sündinud 2. detsembril 1920 Mõnistes) on eesti luuletaja ja kunstnik.

Ta sündis aastal 1920 Mõnistes jaamaülema pojana. Ta lõpetas aastal 1942 Valga Gümnaasiumi. Aastal 1943 siirdus ta Soome, kus ta võttis osa Jätkusõjast eesti rügemendis. Aastal 1944 siirdus Rootsi, kus töötas mitmel töökohal ja omandas Stockholmis ka kunstialase hariduse. Sellest alates on ta töötanud kunstnikuna. Ta on käinud Pariisis täienduskursustel. 1950. aastate alguses läks ta tagasi Soome, kus õppis Turu ja Jyväskylä Ülikoolis, saades humanitaar-kandidaadi kraadi.

Ta oli kirjanikerühmituse Turun Kirjailijat liige. Ta töötas Soomes gümnaasiumis joonistamise ja kunstiajaloo õpetajana Imatras, Kyyjärvis, Kuopios, Kiuruvesis ja Alahärmäs, elas kauemat aega Kuopios.

Ta on avaldanud luulekogud "Tormist kantud" (Stockholm, 1947), "Koidueelne" (Toronto, Orto, 1955), "Laul rannal" (Kangasala 1993) ja soome keeles "Laulu rannalla" (Kuopio 1970) ning "Unettomien unien lauluja" (Kangasala 1991). Eestikeelsetes kogudes on kujutamislaad sõja läbi teinud ja kaotuse üle elanud põlvkonnale pisut romantiline ja idealistlik, kus mälestused kodust on veel värsked ja põimuvad pagulaspõlve meeleoludega.

Kirjandus
---------

* Eesti kirjanike leksikon. Eesti Raamat Tallinn 2000

Välislingid
-----------

* Tailo, Sulev Valgamaa kodulooline andmebaas ISIK
* Foto
**Gustav Albert Haller** (22. aprill 1871 Peterburi – 4. november 1947 Trebel, Saksamaa) oli Eesti vaimulik.

Õppis Püha Anna koolis Peterburis. Aastatel 1890–1895 õppis ta Tartu Ülikoolis usuteadust ja ajalugu. Oli prooviaastal Koeru, Hageri ja Narva Aleksandri koguduses. Ordineeriti 30. märtsil 1897 õpetajaks.

Oli aastatel 1897–1898 Martna Püha Martini koguduse adjunktõpetaja ja 1898–1937 sama koguduse õpetaja, olles ühtlasi aastatel 1914–1921 ka Ranna-Lääne praostkonna praost ja 1921–1935 Lääne praostkonna praost. Lisaks oli ta Kiriku Keskkassa korraldaja ja esimees. Jäi aastal 1937 emerituuri.

1939. aastal põgenes Saksamaale. Suri 1947.aastal Trebelis Lüchowi lähedal (Lüchow-Dannenbergi kreisis Alam-Saksi liidumaal).

Isiklikku
---------

Tema äi Johann Franz Nerling oli Järva-Madise Püha Matteuse koguduse õpetaja, tema väimees Herbert Konstantin Johannes Lieberg oli Pöide, Nissi ja Kaarma Peeter-Pauli koguduse õpetaja.

Viited
------

1. ↑  Die Pastoren des Konsistorialbezirk Estland 1885-1919. Böhlau Verlag Köln Wien
2. ↑  Konrad Veem. Eesti Vaba Rahvakirik. Dokumentatsioon ja leksikon. EVR, Stockholm, 1988

Välislingid
-----------

* Gustav Albert Haller Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
Sulev Vedler Nordic Hotel Forumis toimunud Euroopa Parlamendi valimisdebatil "Kuidas tõmmata Euroopa majandus kraavist?"  
Foto: Ave Maria Mõistlik, 13. mai 2014
**Sulev Vedler** (sündinud 2. aprillil 1970) on eesti ajakirjanik.

Ta lõpetas 1988. aastal Tartu 1. Keskkooli ja 1995. aastal Tartu Ülikooli kaubandusliku raamatupidamise erialal.

Töötanud aastaid ajalehes Eesti Ekspress. Jaanuaris 2014 asus ta tööle ajalehe Postimees peatoimetaja asetäitjana, kuid naasis sama aasta märtsis Eesti Ekspressi.

Publikatsioone
--------------

* Elust hirmu vabariigis – Eesti Ekspress, 4. veebruar 2010

Tunnustus
---------

* 2003 – Bonnieri preemia

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 12. august 2016. Vaadatud 18. märtsil 2016.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
2. 1 2  Postimehega liituvad tuntud ajakirjanikud Vedler ja Prozes, err.ee, 16. jaanuar 2014
3. ↑  Sulev Vedler naaseb Eesti Ekspressi, delfi.ekspress.ee, 10. märts 2013
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib müütilistest olenditest; Tolkieni raamatute tegelaste kohta vaata artiklit Haldjas (Keskmaa)* |

---

Haldjas
**Haldjas** (murdes ka *haldijas*, *aljas*, *algjas*) on looduses, elamus või mujal valitsev kujuteldav üleloomulik olend, (kaitse)vaim.

Üldiselt
--------

Ta on kohakaitsevaim, kelletaolisi esineb mitmetes usundites ja mütoloogiates. Tänapäeva popkultuuris on levinud ka haldjad kui mõistuslike inimesesarnaste olendite rass, keda üldjuhul kirjeldatakse looduselähedastena. Üks tuntumaid haldjate kirjeldusi moodsas kirjanduses on J. R. R. Tolkieni "Keskmaa" sarja teostes, mis on mõjutanud haldjate kujutamist kogu tänapäeva kultuuris.
Euroopa muinasjuttude eestikeelsetes tõlgetes nimetatakse haldjateks ka maagiliste võimetega olevusi, kes võivad olla nii hea- kui ka pahatahtlikud (nt haldjast ristiema "Okasroosikese" jutus).

Eesti rahvausund
----------------

Rahvapärimustes oli haldjas ehitise, aga ka mingi loodusobjekti või -nähtuse kaitsevaim. See tulenes muistsest usust loodushingede olemasolusse. Kui objektist eraldus hing (enamasti inimesekujuline), siis muutus ta vaimuks, kes kandis hoolt oma objekti eest ning kaitses teda.

Eesti kirjakeeles tavaliseks saanud nimetus "haldjas" oli rahvapärane varem vaid Põhja-Eestis ja Saaremaal. Eriti Virumaal, kus nendega on seotud rohkelt uskumusi, muistendeid, pärimusi. Üldtuntud oli vee-, maja-, õue-, metsa- jm haldjad. Lõuna-Eestis seevastu püsisid veel 19. sajandil loodushingede vanemad nimetused *ema,* *isa,* *vana* (metsa-, karja-, nurmeisa, veteema, järvevana jt), samuti jumalad (maa-, vee-, kodujumal). Hiljem on laialt levinud nimetus "vaim" (maja-, metsa-, soo-, järvevaim jt). Mõni haldjas on saanud ka pärisnime (Metsik, Peko, Pell, Tõnn).

Haldjate poolehoiu võitmiseks tehti ohverdusi ning peeti kinni töökeeldudest. Ristiusu mõjul said haldjad ajapikku pärimustes halva iseloomu - nad olid kurjad olendid, kes tegid inimestele halba. Haldjate head omadused kanti üle katoliku pühakutele. Haldjausk püsis Eestis 19. sajandini.

Haldjaid eesti mütoloogias
--------------------------

* Härjapõlvlane
* Inimesehaldjad
* Ilmaneitsi
* Kivihaldjad
* Kotermann
* Maa-alune
* Maahaldjas
* Metshaldjad
* Mäehaldjad
* Majahaldjad
* Murueide tütred
* Nurmeisa
* Puuk
* Pakane
* Rahaaugu haldjad
* Tuulehaldjad
* Varanduse vedajad
* Veehaldjad
* Tulehaldjad
* Tulutooja
* Uduhaldjad
* Viljaneitsi

Vaata ka
--------

* Animatism
* animism
* müüt
* mütoloogia
* mütoloogilised olendid
* eesti mütoloogia

Viited
------

1. ↑  Väike murdesõnastik [*alaline kõdulink*] vaadatud 15.05.2020
2. ↑  Eesti keele seletav sõnaraamat  vaadatud 15.05.2020
3. 1 2  Eesti rahvakultuuri leksikon (3. trükk). 2007. Koostanud ja toimetanud Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 28

Välislingid
-----------

* Uurimistöö
* Ene Kallas. Eestlaste haldjad ja jumalad ehk olevused eesti mütoloogias.
**Sulev Nurme** (sündinud 15. august 1971) on eesti maastikuarhitekt. Eesti Maastikuarhitektide Liidu liige ja asutajaliige. Maastikuarhitekt ja partner ettevõttes AB Artes Terrae OÜ.

Sai magistrikraadi 2000. aastal Eesti Maaülikoolis kaitstud tööga "Ainekursuse haljasalad ja väljakud optimeerimine" (juhendaja Koit Alekand) ja doktorikraadi 2019. aastal Tallinna Tehnikaülikoolis kaitstud väitekirjaga "Eesti 18. sajandi mõisaansamblid 21. sajandi maastikuplaneerimises: avastamine, mõistmine, tõlgendamine" (juhendaja Zenia Kotval).

Sulev Nurme on töötanud lektorina Eesti Maaülikooli Põllumajandus- ja keskkonnainstituudis (1998–2005), Tallinna Tehnikaülikooli Tartu Kolledžis (2005–2015) ja Luua Metsanduskoolis.

Tunnustus
---------

* 2013 Maastikuarhitektuuri Aasta Tegu (2012. aastal ilmunud raamatu "Pargiterminite seletussõnaraamat" eest)

Viited
------

1. ↑  Päring inforegister.ee andmebaasis[*alaline kõdulink*]
2. ↑  Eesti Maastikuarhitektide Liit. "Liikmed, Sulev Nurme".
3. ↑  "AB Artes Terrae meeskond".
4. ↑  "Maastikuarhitekt Sulev Nurme".

Välislingid
-----------

* SulevNurme.org
* CV ETISes
Mustvee Halastuse ja Püha Kolmainsuse Ühisusu kirik (juuni 2011)
**Mustvee Halastuse ja Püha Kolmainsuse Ühisusu kirik** (vene keeles Муствеэская Единоверческая церковь Святой Троицы; varasema nimega *Mustvee Kolmainu Jumala kirik*[*viide?*]) on kirik Jõgeva maakonnas Mustvees, Narva maantee 26.

Mustvees valmis Püha Kolmainsuse Ainuusuliste kogudusel puukirik 1840. aastal, 1877. aastal valmis aga tänane kirikuhoone.

Vene õigeusu kirik tegutses hoones kuni 1957. aastani, pärast seda sai hoonest jahu- ja mööblikauplus. Aastal 1980 anti hoone kirikule tagasi, aga sedakorda baptisti kiriku Mustvee Betaania koguduse käsutusse.

2003. aastal sai kiriku enda käsutusse Püha Kolmainsuse Ainuususuliste kogudus Mustvee Halastuse ja Püha Kolmainsuse Ainuusu Kogudus on iseseisev õigeusukogudus, mis ei kuulu Konstantinoopoli ega ka Moskva patriarhaadi kanoonilisse alluvusse.

Viited
------

1. ↑  Ainuusuliste kirik sai 130 aastaseks, www.vooremaa.ee, 29.05.2007
2. ↑  Mustvee Püha Kolmainsuse Ainuusuliste Kirik, www.virumaa.ee, 29. aprill 2004
3. ↑  Projektiraha on aidanud sisustada kirikut ja edendada muuseumi, www.vooremaa.ee, 12.07.2011

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Mustvee Halastuse ja Püha Kolmainsuse Ühisusu kirik** |
**Haldjate Sõrmused** on väljamõeldud esemed J. R. R. Tolkien'i fantaasiaromaanitriloogias "Sõrmuste isand".

Haldjatele oli antud kolm sõrmust: Narya, Nenya ja Vilya. Haldjate sõrmused olid võimsaimad võimusõrmustest, v.a. ühest sõrmusest – Võimusõrmusest. Sõrmuste vägi peitus mõistmises, loomises, alahoidmises/kaitsmises ning parandamises. Need sõrmused polnud relvad, kuid neid võis kasutada kaitseks Sauroni ja tema teenrite vastu. Kolm mainitud sõrmust oma kandjaid nähtamatuks ei teinud.

Kolm sõrmust valmistas kuulus haldjasepp Celebrimbor Eregionis umbes Teise Ajastu 1590. aastal. Kuid Sauron pettis nii Celebrimborit kui ka teisi Eregioni meistreid. Sauron läks haldjate meistrite juurde, teeseldes Valari saadikut ja lubas neile õpetada uusi oskusi. Sauroni juhendamisel hakkasid haldjameistrid valmistama Võimusõrmuseid, teiste seas üheksat Inimeste Sõrmust ja seitset Päkapikkude Sõrmust. Kuid kolm Haldjasõrmust valmistas Celebrimbor üksi.

Umbes Teise Ajastu 1600. aastal valas Sauron Ühe Sõrmuse – Võimusõrmuse – Turmamäe tules, et valitseda teiste Võimusõrmuste üle. Kuigi Sauron ei puudutanud iial Haldjate Sõrmuseid, olid need siiski valmistatud täitma tema tahet ja olid seega osa Ühe võimust.

Kui Sauron oma sõrmuse sõrme pani, tajusid haldjad teda ning mõistsid, et neid on petetud. Haldjad ise aga oma sõrmuseid hävitada ei saanud. Siis soovitas Galadriel Celebrimborile, et sõrmused tuleks peita ja neid seni mitte kasutada, kuni Sauronil on alles Võimusõrmus.

1693. aastal paneb Galadriel Nenya sõrme, aga Narya ja Vilya saadab ta Gilgaladile Lindoni. Seepeale kuulutab Sauron Haldjatele sõja ja hävitab Eregioni 1697. aastal. Ta võtab kinni Celebrimbori ning piinab teda, et too avaldaks Kolme asukoha, kuid Celebrimbor keeldub ja Sauron surmab ta.

Teise Ajastu 3441. aastal saab Sauron lahingus Inimeste ja Haldjate vastu lüüa ja Isildur võtab temalt Võimusõrmuse. Isilduri käest läheb aga sõrmus kaotsi. Et Võimusõrmus pole enam Sauroni valduses, saavad Kolme Sõrmuse vardjad neid sõrmuseid kasutada kuni Kolmanda ajastuni, hoides alal mälestusi vanast ja kaunist, säilitades võluväega paiku, kus aeg näikse seisvat.

Kui Võimusõrmus hävitatakse 25. märtsil 3019, kaotavad Kolm Sõrmust oma väe ja kõik, mis nende abil on loodud, hääbub. Kui Kolme Sõrmuse vardjad lahkuvad Keskmaalt 29. septembril 3021, võtavad nad oma Sõrmused kaasa Läände, Kadumatule Maale.
Virumaa valdade piirid enne ja pärast 1939. aasta vallareformi
**Illuka vald** oli vald Viru maakonnas aastail 1939–1949 ja Jõhvi maakonnas aastail 1949–1950. Vallamaja asus tänapäeva Illuka küla aladel.

Vald moodustati senise Illuka valla maa-alast; senise Vasknarva valla Tuusna küla maa-alast; senise Jõhvi valla Karataja nr A-92 talu piirkonnast

Illuka valda kuulusid Edivere, Nõmme, Raudi, Lähtepea, Kaidma ja Kõnnu küla, Konsu koht Kurtna laagris, Soompea, Sootaguse, Puhatu, Kaatermu ja Raasiku küla, Karu ja Munamaaru metsavahi kohad, Illuka, Ohakvere, Oru-Võhma ja Kurtna küla, Karataja talu, Imatu, Kamarna ja Tuusna küla.

1. aprillil 1939 oli vallas 1943 elanikku.

Vald kuulus Riigivolikogu 72. valimisringkonda, kust valiti Hugo Kukke.

Viited
------

1. ↑  Maa-ameti kaardirakendused
2. ↑  Väljavõte 776. Vabariigi Presidendi otsus nr. 88. Riigi Teataja, nr. 87, 14 oktoober 1938
3. ↑  590. Viru Maavanema otsus Viru maakonna vallavolikogude valimisringkondade arvu ja nende piiride kohta. Riigi Teataja, nr. 75, 9 september 1939
**MKULTRA** (ka MK-Ultra) on USA Luure Keskagentuuri (CIA) teadvuse kontrolli projekti koodnimi. Eesmärk oli uurida inimese käitumise mõjutamise ja uimastite seoseid. 

Eellugu. Teise maailmasõja ajal katsetas USA armee uimastite (eriti LSD) ja hüpnoosi kasutamist ülekuulamistel. 

MKULTRA nimega projekt algas pärast Korea sõda, kui CIA-s hakati katsetama veel kangemate uimastitega. Eesmärk oli luua salaagendid, kes isegi ei tea, et nad täidavad salajasi käske. Vangi langedes ei ole sellise agendi piinamisest kasu, sest ta ei tea oma mõjutajatest midagi.

Teavitamata katsealuseid värvati surmakogemusega sõjaväelaste ja eraldumise soodumusega tsiviilelanike hulgast. 

Mõjutamise meetoditeks olid šoki esilekutsumine, hallutsinogeenide kasutamine, lobotoomia ja elektroodide ajusse siirdamine (ilmnes, et kahjustab aju).

1995. aastal toimus USA kongressis Luure Keskagentuuri eksperimentide teema kuulamine. CIA väiteil lõpetati mõistusekontrolli programm MKULTRA 1964. aastal. Tunnistanud naised väitsid, et see kestis 1984. aastani. On oletatud, et CIA muutis projekti nime ning paigutas selle mõne teise osakonna alla.

Välislingid
-----------

* MK-Ultra: The CIA's secret pursuit of 'mind control' (video, 7:30). BBC Reel, 29. märts 2022
Aleksandrovski allveelaev, mida 1868. aasta sügisel juhtis Erdman. Meeskond oli 22-liikmeline
**Gustav Fjodorovitš Erdman** (vene keeles Густав Фёдорович Эрдман; 10. jaanuar (vkj 29. detsember 1818) 1819 – 9. veebruar (vkj 28. jaanuar) 1883 Tallinn) oli Venemaa Keisririigi mereväelane, viitseadmiral.

Erdman lõpetas Peterburis Mereväe kadetikorpuse.

1868. aasta sügisel juhtis Erdman Kroonlinna sadamavetes allveelaeva katsetusi. Laskumine toimus üheksa meetri sügavusele. Erdman koos 22-mehelise ekipaažiga viibis vee all 18 tundi.

Jaanuaris 1872 ülendati Erdman kontradmiraliks ja määrati Balti laevastiku nooremflagmaniks.

1875. aastal määrati ta Primorje oblasti sõjakuberneriks.

Tallinnas
---------

21. juunil (vkj 9. juunil) 1880 määrati Erdman Tallinna sadama komandöriks. Jaanuaris 1883 esitas ta seoses tervise halvenemisega errumineku palve. Ta suri kolm päeva enne ametist vabastamist. Vabastamiskäskkirjas (12. veebruar (vkj 31. jaanuar) oli kirjas, et koos vabastamisega kaasnes viitseadmirali auaste.
**Kärsa** on Põlvamaal Põlva vallas asuv küla.

Aastatel 1991–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Ahja vallas.

Küla esmamainiti 1582 kujul *Kiersakulla*. Järgnesid mainimised *Kerse* (1627), *Kerste kylle* (1638) ja *kärsa kül* (1729). Küla asus Võnnu kihelkonnas ja kuulus Ahja mõisale.

Kärsa küla koosneb kahest osast: edelapoolsest Mäe-Kärsast ja kirdepoolsest Ala-Kärsast. Rahvas kutsub neid Mäeküläks ja Alaküläks. 1816–1834 olid nende ametlikud nimed *Ober-Kersa* ja *Nieder-Kersa*.

Külanimi on ilmselt tekkinud sõnast "kärss", mis oli esialgu talupoja lisanimi.

Omaette piirkondadena eristuvad veel Arramäe ja Kahrukurm läänes, Karjamaa edelas, Mäkipäälne ehk Popsikurm lõunas ning popsitaredega Salatski ja Sulbikurm idas. Arramäe kohal oli veel 19. sajandi III veerandil mets. Asulana rajati see 1920. aastatel, varem oli seal 3 popsikohta.

Külas asuvad 1878. aastal ehitatud Kärsa Metodisti Kogudusele kuuluv Kärsa õigeusu kirik, umbes 300 aastat vana Sulbi veski ning 19. sajandi teisest poolest pärinevad Kärsa kõrtsi hooned.

Külas asub Kärsa Kitse ohvriplats, mis on arvele võetud arheoloogiamälestisena.

Kärsa kõrts

Viited
------

1. ↑  Maa-amet, vaadatud 21.11.2020.
2. ↑  Statistikaamet, vaadatud 10.11.2020.
3. ↑  Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
4. 1 2 3 4  Eesti kohanimeraamat, lk. 285

| * v
* r
Põlva valla asulad |
| --- |
| Linn | 

* Põlva

 |  |
| Alevikud | 

* Ahja
* Mooste
* Vastse-Kuuste

 |
| Külad | 

* Aarna
* Adiste
* Akste
* Andre
* Eoste
* Himma
* Himmaste
* Holvandi
* Ibaste
* Jaanimõisa
* Joosu
* Kaaru
* Kadaja
* Kanassaare
* Karilatsi
* Kastmekoja
* Kauksi
* Kiidjärve
* Kiisa
* Kiuma
* Koorvere
* Kosova
* Kähri
* Kärsa
* Lahe
* Laho
* Leevijõe
* Logina
* Loko
* Lootvina
* Lutsu
* Mammaste
* Meemaste
* Metste
* Miiaste
* Mustajõe
* Mustakurmu
* Mõtsküla
* Naruski
* Nooritsmetsa
* Orajõe
* Padari
* Partsi
* Peri
* Pragi
* Puskaru
* Puuri
* Rasina
* Roosi
* Rosma
* Savimäe
* Soesaare
* Suurküla
* Suurmetsa
* Säkna
* Säässaare
* Taevaskoja
* Terepi
* Tilsi
* Tromsi
* Tännassilma
* Uibujärve
* Valgemetsa
* Valgesoo
* Vana-Koiola
* Vanaküla
* Vanamõisa
* Vardja
* Viisli
* Vooreküla

 |
**Gustav Emmanuel Stockenberg** (25. aprill / 6. mai 1771 Tõlliste – 10. juuni / 22. juuni 1845 Kambja) oli Eesti vaimulik.

Stockenberg sündis Tõllistes postikomissari pojana. Ta õppis Riia toomkoolis. Usuteadust õppis ta aastatel 1790–1793 (immatrikuleeriti 23. septembril 1790) Halle Ülikoolis. Ordineeriti 20. septembril / 2. oktoobril 1803 õpetajaks.

Ta oli aastatel 1803–1806 (introdutseeriti 18. oktoobril / 30. oktoobril 1803) Kambja koguduse adjunktõpetaja. Aastatel 1807–1808 oli ta Rannu Püha Martini koguduse õpetaja. Aastatel 1808–1845 oli ta Kambja koguduse õpetaja.

Isiklikku
---------

Tema vanavanaisa Johann Gustav Stockenberg oli kujur ja kiviraidur.

Tema naise onu oli viitseadmiral Karl Magnus von Breyer.

Tema tütretütre poeg Wilhelm Anderson oli astrofüüsik, tütretütre poeg Walter Anderson oli folklorist ja tütretütre poeg Oskar Anderson oli matemaatik..

Viited
------

1. ↑  Napiersky, Karl Eduard. *Beiträge zur Geschichte der Kirchen und Prediger in Livland. Viertes Heft, Lebensnachrichten von den livländischen Predigern, mit litterärischen Nachweisen. Dritter Theil, Q-Z: nebst Berichtigungen und Nachträgen*, Mitau: J. F. Steffenhagen, 1852 (Gustav Emmanuel Stockenberg E-kataloogis ESTER)
2. ↑  Götze, Friedrich Wilhelm. *Philosophie der Glückseligkeit : Zur Ankündigung des Examens in der Domschule geschrieben von Friedrich Wilhelm Götze*, Riga: Julius Conrad Daniel Müller, 1790 (Gustav Emmanuel Stockenberg E-kataloogis ESTER)
3. ↑  Die evangelischen Prediger Livlands bis 1918. Böhlau Verlag Köln, Wien 1977
**Prohvetlik usund** (ka **prohvetlik õpetus**) on usundite rühm, mida ühendab ainujumala tähtsustamine (monoteism) ning vahendaja olemasolu tunnistamine inimese ja jumala vahel. Prohvetlikus usundis on oluline maailma loomise õpetus ja kogudus, mille liikmeks astumisel puuduvad piirangud.

Prohvetlikud usundid tekkisid 7. sajandil e.m.a maagilise mõtlemisega aramea rahvaste, eelkõige iraanlaste, kaldealaste ja juutide juures. Neid ühendas ühe ainsa õige jumala kui headuse allika austus, olgu tema nimeks Jahve, Ahuramazda, Marduk või Baal (Marduk-Baal). Teised jumalused olid kas võimetud või kurjad.

Zarathustra, Aamos, Jesaja ja Jeremia olid prohvetluse tollased esindajad. Nad muutsid senist lihtsat ja metsikut rahvausundit. Nad kõik võitlesid rahvausundi vastu, mis sisaldas animismi, esivanematekultust, inimohvreid ja templiprostitutsiooni. Kohakultused asendatakse kogudustega. Iraanlaste ja juutide prohvetlike usundeid eristas vaid ajaloost tulenev suhtumine: isandlikkus ja alandlikkus (allaheitlikkus).

3. sajandil e.m.a algab prohvetlikus usundis teine ajalõik. Oluliseks saab ilmutus ja tähtsaks muutub vahendaja jumala ja inimeste vahel. Indiast Egiptusesse ja antiikmaailmani levivad õpetused viimsepäevakohtust, ülestõusmisest, põrgust ja paradiisist. Tekkib päästja (messia) kujutlus. Õpetused Zarathustrast pannakse Zarathustra õpetuse asemele.

50. aastast e.m.a kuni 300 m.a.j kestab kolmas ajalõik, mis viib suurte päästeusundite sünnini. Iraani, manda, juudi ja kristlike usukogukondades tekkib uus müüt. Aramea kultuurimaailmast arenes 3 vormi: 

* Ahhemeniidide aegsest Zarathustra usundist sai range astmestuse ja täpse rituaaliga (sakramendid, missa ja piht) mazda kirik (mazdaism).
* 242 aastal ilmus Mani näol uue usu rajaja. Mani ühendas iraanlaste ja kaldealaste peamised mõtted idapoolse kristluse johanneslike mõtetega (maniheism).
* Kaks kreekakeelset sarnast kultuskirikut (kristlik kirik ja uusplatonistlik või hellenistlik kirik) arendasid oma teoloogiat. Nende kirikute vahel arenes Edessast lõuna pool aramea keelega talmudistlik kirik.

300 aastat pärast ajaarvamise muutust oli Oswald Spengleri (*Õhtumaa allakäik* II) arvates prohvetlikust usundist järele jäänud 5 kirikut: hellenistlik kirik (sama mis uusplatooniline kirik), kristlik kirik, iraani kirik (mazdaism), juudi kirik (rabide talmudistlik judaism ?) ja manilaste kirik.
Peetri päikeseelektrijaam (Eesti)Peetri päikeseelektrijaam
Asendikaart
**Peetri päikeseelektrijaam** ehk **Peetri päikesepark** on päikeseelektrijaam Järvamaal Järva vallas Peetri alevikus.

2017. aasta augustis teatati, et endise sigala asemele paigutatakse 2,5 hektari suurusele alale 4500 päikesepaneeli. Kavandatud päikesejaama installeeritud võimsus pidi tulema 1,2 MW ja aastane toodang umbes 1 GWh. Päikesejaam pidi valmima sama aasta novembriks.

Elektrijaam avati 2018. aasta veebruaris. See oli 996 kW nimivõimsusega ja 4232 paneeliga ning sellega tol ajal suurim Eestis[*viide?*]. Jaama aastasest elektritoodangust piisab umbes 350 majapidamise vajaduse rahuldamiseks. Investeeringu maht oli 1,2 miljonit eurot, rajaja oli SigmaSystems OÜ.

Elektrijaama ehitas Eesti kapitalil põhinev ettevõte Olsson & Nielsen Nordic OÜ.

Viited
------

1. 1 2 3  Järvamaa ettevõtja rajab rekordsuure päikesejaama, Äripäev, 17.08.2017 (vaadatud 23.07.2019)
2. ↑  Dmitri Kotjuh Eesti suurim päikesejaam asub Järvamaal, Järve Teataja, 26.04.2018 (vaadatud 21.07.2019)
3. ↑  Päikeseenergia buumib, Äripäev, 02.04.2018 (vaadatud 21.07.2019)
Kessu sihi ülemine tulepaak
Kessu sihi ülemine tulepaak
**Kesse sihi ülemine tulepaak** (ka *Kessu ülemine tulepaak*) on tulepaak Kesselaiu edelarannikul Suures väinas Muhu saare ja mandri vahel. Tegemist on ühega kolmest Kesselaiul asuvast navigatsioonimärgist.

Tulepaagi geograafilised koordinaadid on 58° 37′ 44″ N, 23° 25′ 31″ E.

Tulepaagi iseloomustus
----------------------

Tulepaak on ehitatud kollasele metallsõrestikule, mille küljes paikneb punase püsttriibuga valge täisnurkne tahvel. 

Tulepaagi kõrval asub väike silikaattellistest abihoone.

Meremärk püstitati 1879. aastal ja 1953 toimus suurem ümberehitus. Tulepaak automatiseeriti täielikult 1996. aastal.

Tule iseloomustus
-----------------

18 meetrit kõrge tulepaagi tipus paiknev tuli asub merepinnast 23 meetri kõrgusel. 

Tulepaak töötab pimedal ajal aastaringselt.

Tuletorni tipus põleb valge tuli järgmise tsükliga: 2 sekundit valge ja 2 sekundit pime. Paistab asimuudist 78° asimuudini 128° 7 meremiili kaugusele. Tuli on 700 meetri kaugusel paikneva sihi alumise tulepaagiga sünkroonimata. Sihi asimuut on 123°.

Vaata ka
--------

* Kessu päevamärk
* Kesse alumine tulepaak

Välislingid
-----------

 Kesse sihi tulepaagid – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Kesse ülemine tulepaak navigatsioonimärkide andmekogus
**ISU-122** oli Nõukogude Liidu liikursuurtüki 122 mm A-19 tankikahuriga variant ISU-152-st.

Eellugu
-------

Iseliikuva suurtüki ISU-152 töötas välja J. J. Kotin Tšeljabinski tehases "Nr.100" juunist septembrini 1943. Väljatöötatav masin sai tehasenimetuseks "Objekt 241" (vene "Объект 241") ning oli ehitatud samaaegselt väljatöötatud tanki IS-1 šassiile (hiljem kasutati ka IS-2-e ja IS-2 mudel 1944 šassiisid). Esimene katsemasin valmis 1943. aasta oktoobris ning oktoobris-novembris toimusid masina tehase- ja polügoonikatsetused. 6. detsembril võeti masin relvastusse ning lasti seeriatootmisse.

Uus liikursuurtükk sarnanes oma eelkäija SU-152-ga, kuid omas tunduvalt kõrgemat soomustorni. Kinnises liikumatus soomustornis asusid nii juhtimis-, kui ka lahingusektsioon koos pearelvaga. Mootor ja transmissioon paiknesid korpuse tagaosas. ISU-152 erines oma eelkäijast SU-152-st paksema soomuse ning tunduvalt töökindlamate seadmete, veermiku, transmissiooni ja jõuseadmete poolest. ISU-122 loodi 1944. aastal, kui Tšeljabinskis ei jõutud teha nii palju ML-20 haubitsaid kui tehti veermikke, ja selle asemele kohandati 122 mm korpusekahur A-19. See oli hea valik, sest selle kahuri mürsk sai algkiiruseks 789 m/s. Hiljem pandi ISU-122 peale kahur D-25S ja siis sai tank nimeks ISU-122S. ISU-122 oli kasutusel kuni 1970. aastateni.

Kasutatud allikad
-----------------

* Mati Õun "Idarinde relvad II"

‎Välislingid
------------

 ISU-122 – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis

| * v
* r
 Nõukogude Liidu sõjatehnika Teises maailmasõjas |
| --- |
| Kergetankid | 
BT-2 **·**  BT-5 **·**  BT-7 **·**  MS-1 **·**  T-26 **·**  T-27 **·**  T-37A **·**  T-38 **·**  T-40 **·**  T-50 **·**  T-60 **·**  T-70 **·**  T-80 |
| Keskmised tankid | 
T-24 **·**  T-28 **·**  T-34/57 **·**  T-34/76 **·**  T-34/85 **·**  T-44 |
| Rasketankid | 
IS-1 **·**  IS-2 **·**  IS-3 **·**  KV-1 **·**  KV-2 **·**  KV-8 **·**  KV-13 **·**  KV-85 **·**  T-35 |
| Liikursuurtükid | 
ISU-122 **·**  ISU-152 **·**  SG-122A **·**  SU-76 **·**  SU-76I **·**  SU-85 **·**  SU-85I  **·**  SU-100 **·**  SU-122 **·**  SU-152 **·**  ZIS-30 **·**  ZSU-37 |
| Soomusautod | 
BA-3 **·**  BA-6 **·**  BA-9 **·**  BA-10 **·**  BA-11 **·**  BA-20 **·**  BA-64 **·**  FAI |
| Improviseeritud soomusmasinad | 
IZ tank **·**  KhTZ-16 **·**  NI Tank |
| Eksperimentaalmasinad | 
AT-1 **·**  KV-3 **·**  KV-6 **·**  KV-7 **·**  SU-100Y **·**  SU-101 **·**  SU-102 **·**  SMK **·**  Tankett PPG **·**  T-17 **·**  T-19 **·**  T-21 **·**  T-23 **·**  T-33 **·**  T-34M **·**  T-34/100 **·**  T-41 **·**  T-43 **·**  T-100 **·**  TG |
| Kavandid | 
KV-4 **·**  KV-5 |
| 
Kategooria: Sõjatehnika |