recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Michal Řepík (2017)
**Michal Řepík** (sündinud 31. detsembril 1988 Vlašimis) on Tšehhi jäähokimängija, kes mängib Tšehhi kõrgliiga klubis Praha Sparta ründajana vasakäärel.

Praha Spartas alustas ta ka oma jäähokimängijakarjääri.

Aastatel 2005–2008 mängis ta Western Hockey League'i (WHL) klubis Vancouver Giants. 2006. aastal tuli ta Giantsiga WHL-i meistriks. 2007. aastal võitis ta klubiga Memorial Cup'i ning pälvis finaalturniiri kõige resultatiivseimale mängijale antava Ed Chynoweth Trophy.

2007. aastal valis Florida Panthers ta NHL-i *draft* '​is 40. valikuna. NHL-is debüteeris ta Panthersi meeskonnas 8. detsembril 2008 mängus Ottawa Senatorsi vastu ja lõi selles mängus ka värava. Aastatel 2008–2012 mängis ta põhiliselt American Hockey League'i (AHL) klubides Rochester Americans ja San Antonio Rampage. 2011. aastal valiti ta AHL-i tähtede mängule. Panthersi meeskonnas pääses ta NHL-is väljakule küll kokku neljas hooajas, kuid ühe hooaja jooksul maksimaalselt vaid 31 mängus (hooajal 2010–11). Kokku on ta NHL-is mänginud 72 mängus ning teinud üheksa väravat ja 11 väravasöötu.

Aastatel 2012–2014 mängis ta KHL-i klubis Praha Lev. Hiljem on ta mänginud veel Tšehhi kõrgliiga klubides Libereci Bílí Tygři ja Praha Sparta ning KHL-i klubides Bratislava Slovan ja HK Vitjaz. 2016. aastal tuli ta Libereciga Tšehhi meistriks. 2019. aastal valiti ta KHL-i tähtede mängule.

Tšehhi jäähokikoondise koosseisus on Řepík osalenud neljadel maailmameistrivõistlustel (2016, 2017, 2018 ja 2019) ning 2018. aasta taliolümpiamängudel.

Viited
------

1. 1 2   (vaadatud 13.11.2021)

Välislingid
-----------

 Michal Řepík – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Michal Řepík NHL.com lehel
* Michal Řepík hockeydb.com lehel
**Pärnu linnakodaniku maja** on hoone Pärnus aadressil Nikolai tänav 8. 

Kuna linnakodaniku maja on Pärnu kesklinna ainus säilinud hoone, millel on järsk viilkatus ja sõrestikviilud, siis on see tunnistatud riiklikuks kultuurimälestiseks. Hoone ehitamise ajal kehtis Pärnus kivist elumajade ehitamise keeld (1710-1749), sest ehitusmaterjali oli vaja Peterburi ehitamiseks. Püstlaudise sai hoone pool sajandit pärast valmimist.

Tänapäeval saab Pärnu linnakodaniku majas tutvuda Pärnu omavalitsuse ajalooga.

Ajalugu
-------

Hoone ehitati aastatel 1738–1740. See rajati keskaegse kivimaja müüridele. Pärast valmimist anti maja linnakomandant Wilhelm Friedrich Vogdtile.

Pärast Vogdti elasid majas mitme ameti esindajad: garnisoni sõjaväelased, kingsepp- ja lihunikmeistrid ning kaupmehed. Enne teist maailmasõda olid maja omanikeks ka üks pastor ja üks Tartu Ülikooli professor.

Pärast sõda sai majast aastateks Eesti Pimedate Ühingu Pärnu keskus, kus valmistati harju, tööriideid ja muud nägemispuudega inimestele jõukohast toodangut. Hiljem hoiti juba tublisti amortiseerunud majas noorte tehnikute varustust ning tube kasutati laoruumidena.

Aastatel 1987–1988 hoone restaureeriti ja sinna kolis Pärnu linna kultuuriosakond. Kultuuriosakond kolis välja 2000. aastal, mille järel tegutsesid hoones kontserdibüroo, festivalikeskus ja linnaorkestri juhtkond.

2003. aastal otsustati hoones eksponeerida materjale Pärnu omavalitsuse ajaloost. Hoone avati külastajatele 2. juunil 2004. Linnaelanike ettepanekute põhjal otsustati hoone nimetada Pärnu linnakodaniku majaks.

Viited
------

1. 1 2  Eesti arhitektuur. 2, Läänemaa. Saaremaa. Hiiumaa. Pärnumaa. Viljandimaa. Villem Raam (üldtoimetaja). Tallinn: Valgus. Lk 117-118
2. 1 2  "Elamu Pärnus Nikolai t. 8". *Kultuurimälestiste register*. Vaadatud 08.05.2021.
3. ↑  Vunk, Aldur; Aija, Indrek (koostajad). Pärnu enne Esimest maailmasõda. Südalinn vanadel fotodel. Pärnu Muuseum 2019.
4. 1 2 3 4 5 6  "Pärnu linnakodaniku maja". *parnu.ee*. Originaali arhiivikoopia seisuga 6.05.2021. Vaadatud 08.05.2021.

Välislingid
-----------

* Pärnu linnakodaniku maja kultuurimälestiste riiklikus registris
Pärnu lootsitorn 2021. aasta aprillis
**Pärnu lootsitorn** asub Pärnu linnas Venuse bastioni vallil, aadressil Kalda tänav 1a. Hoone kuulub Tartu Ülikoolile ja selles tegutseb kalanduse teabekeskus.

Ajalugu
-------

Hoone alumine osa ehitati kolme Pärnu kaubamaja (Jacob Jacke ja Ko, Hans Dietrich Schmidt ja Ko ning R. J. Jakoby) poolt 1850.–1880. aastatel ringrõduga börsihooneks, seal tegeles linna majanduspoliitikaga Pärnu Börs. 1882. aastal hoone endale saanud linnavalitsus andis selle lootside käsutusse, kes peale muude ülesannete tegid seal ilmavaatlusi. 1885. aasta paiku kinkis Pärnu börsikomitee lootsidele sajakordse suurendusega 1,5 meetri pikkuse pikksilma. Lootside legendi kohaselt oli see käsitsi lihvitud klaasidega pikksilm Pärnusse toimetatud salakaubana.

1909. aastani haldas lootsijaama Pärnu linn, reorganiseerimise järel läks see sadamavalitsusele. Sellest alates polnud linnal kohustust lootside elamistingimuste eest hoolitseda, kuid linnal polnud ka vajadust nn börsihoone järele ning lootsid kasutasid seda edasi. Seejärel tekkis konflikt sadamavalitsusega, sest sadamaülem Vassili Nikolajevitš Denissov ei tahtnud võõraid enam lootsitorni lubada, sest võõrad võiksid lootse nende töös segada. Samas oli pikksilm ostetud kaupmeeste ja linna raha eest ning linnavalitsus esitas kaebuse Peeter Suure sõjasadama kõrgemale ülemusele, misjärel keeld tühistati. Nende arusaamatuste tagajärjel palusid lootsid 1913. linnalt maad uue lootsijaama ehitamiseks. Linn oli nõus andma tasuta sada ruutsülda maad muuli algusse, aga tingimusel, et uus torn ehitatakse valmis 1914. aasta jooksul ja lootsid maksaksid aastas ühe rubla maamaksu. 1914. aasta algul lootsid sellest krundist keeldusid ning tegid ettepaneku ehitada börsihoonele lisakorrused. Linnaarhitekt A. Jung hindas, et selline ehitus läheks liiga kalliks. Eesti Vabariigi ajal leiti, et vanale börsihoonele võib siiski kolm korrust ehitada ja kolmekorruseline torn kerkis 1926. aastaks. Lootsitorni juures asuvat masti kasutati laevadele vimplite ja kuulidega signaliseerimiseks.

Lootsitorni kõrval asuv hoone ehitati 1906. aastal sadama ambulatooriumiks. Vabariigi ajal ja Saksa okupatsiooni lõpuni asus selles majas sadamakapteni kontor, 1944. aastal torn hüljati, nõukogude ajal olid sadama ülemused sadama reisijatehoones ning vallil asuv maja kohandati elamuks.

1993. aastast kuulusid ruumid mereinspektsioonile, seejärel tegutses seal Pärnu keskkonnainspektsioon ning 2013. aastal see uuesti rekonstrueeriti. Hoone kuulub Tartu Ülikoolile ja selle ruumides tegutseb Eesti mereinstituudi kalanduse teabekeskus.

Vaata ka
--------

* Pärnu
* sadam
* loots

Viited
------

1. 1 2 3  Esna, Olaf (02.05.2014). "Mida on teada Pärnu vanast lootsitornist". *Pärnu Postimees*. Vaadatud 03.04.2021.
2. 1 2 3  "Kalda tn 1a". *Muinsuskaitseamet*. Vaadatud 03.04.2021.
3. ↑  "Pärnu vana lootsitorn on uuendatud ja avatud". *Maaleht*. 31.01.2015. Vaadatud 03.04.2021.
4. ↑  "Kalanduse teabekeskus asub Pärnu renoveeritud lootsitorni". *Maaeluministeerium*. 30.01.2015. Originaali arhiivikoopia seisuga 22.06.2021. Vaadatud 03.04.2021.
**Varjutaja** (inglise keeles *shader*) on arvutiprogramm, mis määrab arvutigraafika kujutamisviisi.

Varjutajad töötavad tavaliselt graafikaprotsessoril ning võimaldavad graafika visualiseerimist paindlikult juhtida. Näiteks võivad olla varjutajad kolmemõõtmeliste objektide asukoha ja perspektiivi arvutamiseks või pindade värvuse ja tekstuuri määramiseks. Varjutajaid kasutatakse ka efektide jaoks, näiteks udu lisamiseks.

Enne varjutajaid oli graafikaprotsessorites kasutusel ainult fikseeritud funktsioonidega graafikakonveier, mistõttu võimalused efektide loomiseks olid piiratumad.

Varjutajate programmeerimine
----------------------------

Varjutajate programmeerimiseks on erinevatele riistvara- ja tarkvarakeskkondadele mõeldud erinevad programmeerimiskeeled. OpenGL-i jaoks on kasutusel GLSL ja Direct3D jaoks HLSL. Mõlema jaoks sobib ka keel Cg. Varjutajad üldiselt ei sobi igasugusteks arvutusteks, vaid on piiratud graafika kujutamiseks vajalike võimalustega.

Kaasaegsetes graafikaprotsessorites on palju varjutajate protsessoreid, millel kompileeritud varjutajad saavad joosta paralleelselt. Näiteks saab ühel ajal arvutada hulga erinevate pikslite värvusi või kolmemõõtmelise mudeli erinevate punktide asukohad.

Välislingid
-----------

* varjutaja, vallaste.ee
**Varnsdorf** (saksa keel *Warnsdorf*) on linn Tšehhis Ústí maakonnas Děčíni ringkonnas. Varnsdorf paikneb Saksamaa piiri ääres, teisel pool piiri on Seifhennersdorf. Varnsdorf asub Děčínist ligikaudu 32 km idakirdes.

Varnsdorf asub merepinnast 332 meetri kõrgusel.

Varnsdorf asutati 13. sajandi esimesel poolel, ürikutes on küla esmamainitud 1357. aastal. 1849. aastal ühendati Varnsdorfiga viis naaberküla, mille tagajärjel 10 000 elanikuga Varnsdorfist sai Austria keisririigi suurim küla. Linnaõigused sai Varnsdorf 1868. aastal. 19. sajandi teisel poolel kujunes Varnsdorfist oluline tekstiilitööstuse keskus. Teise maailmasõja järel saadeti linna saksa rahvusest elanikkond riigist välja.

Viited
------

1. ↑  Malý lexikon obcí České republiky - 2017, vaadatud 28.08.2018.
2. ↑  Population in municipalities - 1 January 2022, vaadatud 2.05.2022.
3. ↑  Varnsdorf Místopisný průvodce po České Republice
4. ↑  From the History of the Town Varnsdorf City
5. ↑  Varnsdorf CzechIndex
Ivan Dmitrjukov
**Ivan Ivanovitš Dmitrjukov** (**Иван Иванович Дмитрюков**; 20. detsember 1871/1. jaanuar 1872–????) oli Vene aadlik, suurmaaomanik ja poliitik.

Dmitrjukov põlvnes Kurski kubermangu põlisaadlist, tema isa oli Varssavi sandarmiringkonna staabikapten. 1912. aastal kuulus talle Kaluga kubermangus 307 dessatiini maad, tema abikaasale 250 dessatiini, lisaks veel 269 dessatiini rendimaad.

1895. aastal lõpetas Peterburi Ülikooli õigusteaduskonna, seejärel töötas Peterburi kohtupalatis ja Kaluga kubermanguvalitsuses ning oli Kaluga kubermangu aadlikogu liige.

1907. aastal sai maaomanike esindajana Riigiduuma liikmeks, kuuludes seal oktobristide, pärast selle lagunemist progressistide fraktsiooni.

1917. aasta veebruarirevolutsiooni ajal valiti Riigiduuma Ajutise Komitee liikmeks ning osales läbirääkimistel suurvürst Mihhail Aleksandrovitšiga, et veenda teda troonist loobuma; esines Tauria palee ees meeleavaldajatele kõnedega.

Dmitrjukov oli üks Venemaa Radikaaldemokraatliku Partei juhtidest, oktoobrirevolutsiooni ei toetanud.

1918. aasta augusti alguses lahkus Peterburist Lõuna-Venemaale, edasine saatus teadmata. Mõningatel andmetel sooritas enesetapu.
MapAsukoht Maskoŭskaja liinil
**Płošča Lenina metroojaam** (vene keeles Площадь Ленина (*Ploštšad Lenina metroojaam*), valgevene Плошча Леніна (transkribeerituna **Ploštša Lenina metroojaam**), tõlkes Lenini väljaku metroojaam) on üks Minski metroo jaamadest Maskoŭskaja liinil Maskoŭski ja Kastryčnicki rajooni piiril.

Jaam avati 26. juunil 1984; see oli üks Minski metroo algsetest jaamadest. Perroon on 100 meetri pikkune ja 10 meetri laiune. Tegemist on Minski metroo enimkasutatud jaamaga, 2013. aastal kasutas seda keskmiselt 85,6 tuhat inimest päevas, 2015. aastal oli kasutajaid 65,7 tuhat ja 2016. aastal 61 tuhat. Jaam on üks kolmest Minski metroo jaamadest, mille väljapääs on rajatud varem olemas olnud hoonesse – üks selle sissepääsudest asub Minski keskraudteejaamas. Aastal 2003 avati tunnel, mis ühendab metroojaama raudteejaama platvormidele viiva tunneliga. Raudteejaama juurde on rajatud ka Minski keskautobussijaam, mis aitab reisijate arvu veelgi kasvatada.

Jaama kujundamisel võeti arvesse seda, et tegemist on tõenäoliselt ühe enamkasutatava metroojaamaga. Nõnda kujundati jaam lakooniliselt ja funktsionaalselt, välditi ohtraid dekoratiivseid elemente. Jaam on üldiselt kujundatud heledates toonides, erandiks on raudteede seinad, mis on kaetud tumeroosa marmoriga. Perrooni keskosa on kujundatud mustriliselt, seda kaunistab ka üksik sirbi ja vasaraga sammas.

Aastail 1992–2003 kandis metroojaam nime Płošča Niezaležnasci (valgevene Плошча Незалежнасці, vene Площадь Независимости), seejärel taastati aga metroojaama algne nimetus.

Viited
------

1. ↑

Välislingid
-----------

 Płošča Lenina metroojaam – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Infot jaama kohta (*vene keeles*)

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Eelnev peatus** |  **Metroojaam Maskoŭskaja liinil** | **Järgnev peatus** |
|  Kastryčnickaja |  **Płošča Lenina** | Instytut kultury  |
**Rahvusvahelise kaitse taotlejate majutuskeskus** osutab teenuseid Eestilt rahvusvahelist kaitset taotlevatele isikutele. Varjupaigataotlejate Majutuskeskuse Vao Keskus asub Vao külas Väike-Maarja vallas Lääne-Virumaal ning Vägeva Keskus Selli külas Jõgeva vallas Jõgevamaal. Vao keskuses on võimalik korraga majutada kuni 70 varjupaigataotlejat ja Vägeva keskuses 50 varjupaigataotlejat.

Keskuse töö
-----------

Lisaks rahvusvaheise kaitse taotlejate majutamisele tutvustatakse keskuses taotlejale tema õigusi ja kohustusi, vajadusel nõustatakse ja abistatakse erivajadustega toimetulekul, võlgadega toimetulekul, lastekaitse, eakate teenuste ja muu vajamineva osas, abistatakse vajadusel kooliealisi lapsi ning nende vanemaid sobiva kooli leidmisel, varustatakse rahvusvahelise kaitse taotlejad ilmastikule sobivate riiete ning jalanõudega, korraldatakse tervisekontroll ja hädavajalik tõlketeenus. Majutuskeskuses ei ole korraldatud keskset toitlustamist ega varustamist toiduainetega. See on asendatud rahalise toetusega. Majutuskeskuses viibivatele rahvusvahelise kaitse taotlejatele makstav rahaline toetus on võrdne kehtiva minimaalsetest tarbimiskulutustest lähtuva toimetulekupiiriga. 

Keskuses toimuvad eesti keele tunnid ning tutvustatakse Eesti ja Euroopa kultuuri. 

Juba rahvusvahelise kaitse saanud isikut abistab keskus uue elukoha leidmisel, selle jaoks omavalitsusega suhtlemisel ja üürilepingu sõlmimisel ning vajadusel aitab korraldada ka kaitse saanud isiku osalemise keelekursustel või tagada talle tõlketeenuse. Keskus nõustab isikut Eesti ühiskonda integreerumisel.

Viited
------

1. ↑  Varjupaigataotlejate Majutuskeskuse koduleht
Béla Biszku
**Béla Biszku** (13. september 1921 Márokpapi – 31. märts 2016 Budapest) oli Ungari kommunistlik riigitegelane.

Béla Biszku oli 28. veebruarist 1957 kuni 13. septembrini 1961 Ungari Rahvavabariigi siseminister.

2011. aastal esitati Béla Biszkule süüdistus inimsusvastaste kuritegude eitamises. 28. veebruaril 2012 alustati tema suhtes kriminaaluurimist seoses kuritegudega 1956. aasta rahvaülestõusu ajal ja selle järgsel perioodil. 10. septembril 2012 pandi ta koduaresti. 19. märtsil 2014 algas tema vastu kohtuprotsess. Biszku keeldus tunnistusi andmast. 13. mail 2014 mõistis kohus Biszku süüdi tsiviilelanike suhtes toime pandud sõjakuritegudes ning karistas teda viie aasta ja kuue kuu pikkuse vabaduskaotusega. Süüdistaja, kes oli Biszkule nõudnud eluaegset vanglakaristust, kaebas kohtuotsuse edasi. Uus kohtuprotsess Biszku üle algas Budapesti Linnakohtus 2. oktoobril 2015. 17. detsembril 2015 mõisteti Biszkule karistuseks kaheaastane tingimisi vabaduskaotus kolmeaastase katseajaga. Nii süüdistaja kui ka kaitsja kaebasid kohtuotsuse edasi. Kuid uut kohtu protsessi ei toimunud Béla Biszku surma tõttu 31. märtsil 2016.

Viited
------

1. ↑  Hungary. Ministries, etc. rulers.org
2. ↑  Béla Biszku Trial International
**Kuressaare lade** on siluri ladestu Ludlowi ladestiku regionaalne kronostratigraafiline üksus (lade). Kuressaare lademe all lamab Paadla lade ja temal lasub Kaugatuma lade.

Ladet hakkas esimesena eristama Einar Klaamann aastal 1970. Lademe stratotüübiks on Kuressaare G1 puurauk. Kuressaare lade on nime saanud Kuressaare linna järgi. Üleilmses standardis vastab sellele Ludfordi lade.

Lademe vanus on 419,4...418,7 miljonit aastat. Litostratigraafiliselt vastavad sellele Kuressaare kihistu, milles on eristatud Kudjape ja Tahula kihid, ning Ventspilsi kihistu.

Lademe avamusala on Lõuna-Saaremaal. Lademe kivimid esinevad veel Kihnu ja Ruhnu all, sealt ida suunas neid ei esine.

Lade paljandub näiteks Kudjapel ja Tahulas.

Lademe kivimkoosseisus on palju lubjakivi. Eestis ongi lade esindatud vaid lubjakiviga, mujal lasub lubjakivi all veel mergli kiht.

Viited
------

1. 1 2 3  EE 12. köide, 2003: 258.
2. ↑  Stratigraafia terminoloogia
3. ↑  Suuroja, K. 1997. Eesti aluspõhja geoloogiline kaart mõõtkavas 1:400 000. Seletuskiri.
4. ↑   (vaadatud 16.02.2013)

Siluri regionaalsed lademed Eestis

Juuru **·** 
Raikküla **·** 
Adavere **·** 
Jaani **·** 
Jaagarahu **·** 
Rootsiküla **·** 
Paadla **·** 
Kuressaare **·** 
Kaugatuma **·** 
Ohessaare  

vanemad lademed  nooremad lademed
**Leonhard Swahn** (ka **Leonhard Svan** ja **Leonhard Samuel Swahn**; 11. aprill 1711 Stockholm – 25. mai/5. juuni 1784 Kuressaare) oli Eesti vaimulik.[*viide?*]

Ta õppis Uppsala ülikoolis usuteadust (immatrikuleeriti 6. augustil 1729).[*viide?*]

Aastatel 1738–1742 oli ta Kärla Maarja-Magdaleena koguduse adjunktõpetaja ning aastatel 1742–1755 sama koguduse õpetaja. Aastatel 1755–1765 oli ta Kihelkonna Mihkli koguduse õpetaja ja aastatel 1765–1784 Kuressaare Laurentiuse koguduse ülemõpetaja. Lisaks oli ta aastatel 1750–1784 Saaremaa superintendent.

Isiklikku
---------

Swahn oli kaks korda abielus. Tema esimese abikaasa Gerdruth Sophia isa Michael Hermann Städter oli Kärla Maarja-Magdaleena koguduse õpetaja. Tema väimees Johann Werner Gilzebach oli Kuressaare ja Kihelkonna Mihkli koguduse õpetaja ning Saaremaa superintendent, tütrepoeg Samuel Christoph Gottlieb Gilzebach oli Kihelkonna Mihkli koguduse õpetaja.

Viited
------

1. ↑  Die evangelischen Prediger Livlands bis 1918. Böhlau Verlag Köln, Wien 1977
**Leonhard (Leo) Virkhaus** (november 1910 Väägvere, Tartumaa – 2. veebruar 1984 Bryan, Texas) oli eesti helilooja, koorijuht ja organist USAs.

Eestis
------

Lapsena muusikahuvi ilmutanud Leonhard Virkhaus lõpetas pärast alghariduse saamist 1931. aastal Tartu Õpetajate Seminari. Ta õppis nii Tartu kui ka Tallinna muusikakoolis ning sai 1939. aastal diplomeeritud helikunstnikuks kolmel erialal: muusikateooria, kompositsiooni ja oreli alal. Lisaks sai ta laulu- ja muusikaõpetaja kutsetunnistuse.

Leonhard Virkhaus alustas tööd organistina mitmes Tartu kirikus, oli dirigent teatris Vanemuine, õpetaja Tartu koolides, Tartu Omakaitse orkestri juht ning komponeeris ligi 20 instrumentaalpala ja laule.

Saksamaal
---------

1944. aastal põgenes Leo Virkhaus koos perekonnaga Saksamaale, kus nad sõja lõpul viibisid Hiddeseni pagulaslaagris. Seal asutas ta sügisel 1945 segakoori, orkestri Estonian Boys ja lasteorkestri ning oli mõnd aega Hiddeseni laagri muusikaline juht.

Ameerika Ühendriikides
----------------------

1949. aastal rändas perekond Virkhaus välja Bostonisse Ameerika Ühendriikides. Leo Virkhaus töötas aastail 1950–1969 orelifirmas Aeolian Skinner ning kuni 1976. aastani organisti ja koorijuhina Cambridge'is. Selle kõrval juhtis ta eesti segakoore Bostonis ja Connecticutis ning jätkas heliloominguga. Ta oli ka Põhja-Ameerika IV Eesti Päevadel 1968. aastal üks üldjuhte.

Leo Virkhaus suri 2. veebruaril 1984 Bryanis (asub Brazose maakonnas) Texases ja ta on maetud Kensico kalmistule.

Teoseid
-------

* 1945 kantaat "Palve"
* kantaat "Vägev on Looja"
* kantaat "Kolgata"
* kantaat "Minu kodu"
* kantaat "Psalm 108"
* kantaat "Laulud Jumalale"

Tunnustus
---------

* 1971 Eesti Helikunsti Keskuse laureaat-helilooja

Isiklikku
---------

Leo Virkhaus oli David Otto Wirkhausi pojapoeg. Tema abikaasa oli Ida ning neil oli poeg Rein ja tütar Tiiu (nüüd Virkhaus-Laane).

Viited
------

1. ↑  Raul Pettai. Mälestused ühest teenelisest inimesest. Leonhard Virkhaus 1910–1984. Eesti Päevaleht (Rootsi), 13. jaanuar 2016

Välislingid
-----------

*
**Leonhard Wilhelm Johann Neuman** (ka **Noiman**; pseudonüüm **Leenart Helisalu**; 7. detsember 1885 Tartu – 20. oktoober 1933 Tartu) oli Eesti muusikategelane, koorijuht, laulja ja diplomaat.

Elulugu
-------

Leonhard Wilhelm Johann Neuman oli võõrastemajapidaja poeg.

1912. aastal lõpetas Neuman Tartu Ülikooli õigusteaduskonna. Ta õppis 1908–1912 laulmist Tartus G. Stahlbergi juures, 1912–1914 Milanos ja Berliinis, täiendas end ühtlasi Berliin-Charlottenburgi Muusikaülikoolis Rudolf Tobiase juures harmoonias. 1915–1916 õppis Neuman Moskva Konservatooriumis, hiljem täiendas end muusikas 1921–1922 Roomas, 1922–1924 Leipzigis ja Berliinis ning 1927 Viinis. Korp! Fraternitas Estica asutaja 1907. aastal.

Neuman oli 1914–1915 ja 1916–1918 Pärnu ja Tartu koolides muusikaõpetaja, 1919 Eesti välisministeeriumi ajakirjanduse agentuuri juhataja, 1919–1921 Tallinna ja Tartu kõrgemate muusikakoolide õpetaja ning 1921–1922 Eesti diplomaatiline esindaja Roomas. 1927–1933 töötas ta Tartu Kõrgemas Muusikakoolis õppejõuna, ühtlasi juhatas mitut koori, sh 1924–1933 Tartu Akadeemilist Meeskoori. Ta oli 1928 IX üldlaulupeo üldjuhte. Neuman esines ka laulusolistina ja kirjutas koorilaule.

Neumani elu lõppes enesetapuga.

Teadustöö
---------

Leonhard Wilhelm Johann Neuman avaldas artikleid eesti muusika ja interpretatsiooni ning heliloojate kohta Loomingus ja Muusikalehes, samuti välismaa muusikaajakirjades (Suomen Säveletär, L'Europe Oriental (Brüssel) jt). Ta tegi kaastööd teatmeteostele, sh koguteosele "Viron-Kirja" (Helsinki, 1926) ja "Estonia" (Brüssel, 1930).

Teoseid
-------

* K. A. Hermann eesti muusika ajaloos. // Looming (1923), 5
* Veerud eesti muusika ajaloost. // Looming (1924) 2–6
* Kus ja kuidas laulu õppida. // Muusikaleht (1924) 2–3
* 20 aastat Eesti sümfoonia-orkestrit. // Muusikaleht (1927) 11
* Mis on häälekultuur. // Muusikaleht (1929) 1
* Häälekultuur ühtlustatud koorilaulu alusena. // Muusikaleht (1929) 2
* Ooperetilauljate ettevalmistamisest. // Muusikaleht (1930), 3
* Meie muusikaelu sajandi algul. // Looming (1930) 1

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Kirjandus
---------

* Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide
* Eesti biograafiline leksikon. Tartu, 1926–1929, 336; Eesti biograafiline leksikon. Täiendusköide. Tartu, Tallinn, 1940, 216–217
* Eesti muusika biograafiline leksikon. Tallinn, 1990, 158
* EE 14, 322
* Kasemets, A. Eesti muusika arenemislugu. Tallinn, 1937, 353–356
* Aavik, J. Eesti muusika ajalugu. III. Stockholm, 1969, 112–115
* Märtin, M. Otto Hermann ja Leenart Neuman eesti muusikaloos. // Sirp ja Vasar (1983) 21. X
* Jürisson, J. Leonhard Neuman muusiku ja sulemehena. // Teater. Muusika. Kino (1985) 12

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
Sergi Sõdortšuk (2018)
**Sergi Oleksandrovõtš Sõdortšuk** (ukraina keeles Сергій Олександрович Сидорчук; sündinud 2. mail 1991 Zaporižžjas) on Ukraina jalgpallur, kes mängib kaitsva poolkaitsjana Ukraina kõrgliiga klubis Kiievi Dinamo ja Ukraina jalgpallikoondises.

Ta alustas klubikarjääri kodulinna klubis Zaporižžja Metalurg, mille meeskonnas debüteeris ta Ukraina kõrgliigas hooajal 2009–10.

2012. aasta detsembris liitus ta Dinamoga. Kiievi Dinamoga on ta tulnud kolm korda Ukraina meistriks ning võitnud neli korda Ukraina karikavõistlused ja neli korda superkarika finaali.

Ukraina jalgpallikoondises tegi Sõdortšuk debüüdi 9. oktoobril 2014 EM-i valikmängus Valgevene vastu ja lõi selles mängus ka koondisekarjääri esimese värava. Ta on kuulunud Ukraina koondisse 2016. ja 2020. aasta Euroopa meistrivõistlustel.

Saavutused
----------

Kiievi Dinamo
* Premjer-Liga: 2014–15, 2015–16, 2020–21
* Ukraina karikavõistlused: 2013–14, 2014–15, 2019–20, 2020–21
* Ukraina superkarikas: 2016, 2018, 2019, 2020

Viited
------

1. ↑   (vaadatud 21.6.2021)

| * v
* r
Ukraina koondis  –  UEFA Euro 2016 |
| --- |
| 

* 1 Boiko
* 2 Butko
* 3 Hatšeridi
* 4 Tõmoštšuk
* 5 Kutšer
* 6 Stepanenko
* 7 Jarmolenko
* 8 Zozulya
* 9 Kovalenko
* 10 Konopljanka
* 11 Seleznjov
* 12 Pjatov
* 13 Ševtšuk (c)
* 14 Rotan
* 15 Budkivski
* 16 Sõdortšuk
* 17 Fedetski
* 18 Rõbalka
* 19 Garmaš
* 20 Rakõtski
* 21 Zintšenko
* 22 Karavajev
* 23 Ševtšenko
* Treener: Fomenko

 | Ukraina |

| * v
* r
Ukraina koondis  –  UEFA Euro 2020 |
| --- |
| 

* 1 Buštšan
* 2 Sobol
* 3 Sudakov
* 4 Krivtsov
* 5 Sõdortšuk
* 6 Stepanenko
* 7 Jarmolenko
* 8 Malinovskõi
* 9 Jaremtšuk
* 10 Šaparenko
* 11 Marlos
* 12 Pjatov (c)
* 13 Zabarni
* 14 Makarenko
* 15 Tsihankov
* 16 Mõkolenko
* 17 Zintšenko
* 18 Bezus
* 19 Bjesjedin
* 20 Zubkov
* 21 Karavajev
* 22 Matvijenko
* 23 Trubin
* 24 Timtšik
* 25 Popov
* 26 Dovbik

 | Ukraina |
**Leonhard Viljus** (28. märts 1904 Kokora vald, Tartumaa – 17. jaanuar 1970 Nõmmküla, Rakvere rajoon) oli eesti laskur ja sõjaväelane (veltveebel, 1938). 

Ta kuulus aastatel 1933–1939 laskurina Eesti koondisse. 

Viljus lõpetas 1927 allohvitseride kooli. Ta teenis 1929–1940 Narvas Jaanilinna kindluses vanemallohvitserina noorte väljaõppe alal. 1938 sai ta veltveebli auastme. Samal aastal andis riigihoidja talle kuldkäekella. 

1940 võeti ta Punaarmeesse, 1941 andis end Porhovi all sakslastele vangi, misjärel jätkas teenistust Saksa sõjaväes, kus sai 1942 Stalingradi all haavata. 1943. aastal, kui Otto Skorzeny hakkas Saksamaal moodustama väesalka Itaalia vangistatud peaministri Benito Mussolini vabastamiseks, valiti sinna veel mõne eestlasega koos ka Leonhard Viljus.

1944 naasis ta Eestisse, elas ja töötas Nõmmküla sovhoosis. 

Ta on maetud Tapa linnakalmistule.

Saavutused
----------

Viljus on võitnud maailmameistrivõistlustel võistkondlikult 4 medalit: 

* 1937 – sõjapüssist 20 lasku põlvelt – hõbemedal
* 1937 – 20 lasku püstiasendist – hõbemedal
* 1937 – 3 × 20 lasku – pronksmedal
* 1939 – sõjapüssist 3 × 20 lasku – pronksmedal

Ta osales Eesti-Soome maavõistlusel aastatel 1933–1934, 1935 (esikoht individuaalarvestuses) ja 1936. Tuli 1938–1939 5 korda meeskondlikult Eesti meistriks. On püstitanud 3 individuaalset Eesti rekordit ja osalenud 6 meeskondliku rekordi püstitamisel. 

Isiklikke rekordeid:

* väikepüssist 3 × 20 lasku 580 ja 20 lasku põlvelt – 198 (1937)
* 3 × 40 lasku 1140 ja 40 lasku püsti – 375 (1937)
* vabapüssist 3 × 20 lasku – 550 (1938)

Viljus oli suurmeister täiskaliiber- (1935) ja väikepüssist (1937) laskmises.

Tunnustus
---------

* Kuldkäekell riigihoidjalt, 1938
* Raudristi II klass, 1942

Välislingid
-----------

* 
* Biograafia ESBL-is
Abertay ülikool
**Abertay ülikool** (ka **Abertay Dundee ülikool**; inglise keeles *Abertay University*) on ülikool Šotimaal Dundees.

Kõrgkool asutati 1884. Ülikooli staatuse sai kool 1994.

Ülikoolis õpib üle 3800 üliõpilase.

Viited
------

Välislingid
-----------

* Koduleht

Suurbritannia ülikoolid

**Inglismaa:**
Anglia Ruskin • 
University of the Arts • 
Aston • 
Bath • 
Bath Spa • 
Bedfordshire • 
Birmingham • 
UCE Birmingham • 
Bolton • 
Bournemouth • 
Bradford • 
Brighton • 
Bristol • 
Brunel • 
Buckingham • 
Cambridge • 
Canterbury • 
Central Lancashire • 
Chester • 
Chichester • 
City • 
Coventry • 
De Montfort • 
Derby • 
Durham • 
East Anglia • 
East London • 
Edge Hill • 
Essex • 
Exeter • 
Gloucestershire • 
Greenwich • 
Hertfordshire • 
Huddersfield • 
Hull • 
Imperial • 
Kent • 
Keele • 
Kingston • 
Lancaster • 
Leeds • 
Leeds Metropolitan • 
Leicester • 
Lincoln • 
Liverpool • 
Liverpool Hope • 
Liverpool John Moores • 
London *(Kolledžid: Birkbeck • Kõne ja näitlemise kool • Courtauld Institute of Art • Goldsmiths • Heythrop • Institute of Cancer Research • Institute of Education • King's • London Business School • LSE • LSHTM • Queen Mary • Royal Academy of Music • Royal Holloway • Royal Veterinary College • St George's • SOAS • School of Pharmacy • UCL; Institutes: Institute in Paris • School of Advanced Study • Marine Biological Station, Millport)* • 
London Metropolitan • 
London South Bank • 
Loughborough • 
Manchester • 
Manchester Metropolitan • 
Middlesex • 
Newcastle • 
Northampton • 
Northumbria • 
Nottingham • 
Oxford • 
Oxford Brookes • 
Plymouth •
Portsmouth • 
Reading • 
Roehampton • 
Royal College of Art • 
Salford • 
Sheffield • 
Sheffield Hallam • 
Southampton • 
Southampton Solent • 
Staffordshire • 
Surrey • 
Sunderland • 
Sussex • 
Teesside • 
Thames Valley • 
Nottingham Trent • 
Warwick • 
UWE • 
Westminster • 
Winchester • 
Wolverhampton • 
Worcester • 
York • 
York St John

**Põhja-Iirimaa:**
Queen's Belfast •
Ulster

**Šotimaa:**
Aberdeen • 
Abertay • 
Dundee • 
Edinburgh • 
Glasgow • 
Glasgow Caledonian • 
Heriot-Watt • 
Napier • 
Paisley • 
Robert Gordon • 
St Andrews • 
Stirling • 
Strathclyde

**Wales:**
Cardiff • 
Glamorgan • 
Wales
*(Aberystwyth • Bangor • Lampeter • Newport • NEWI • RWCMD • SIHE • Swansea • Trinity • UWIC)*

**Mittegeograafiline** : Avatud Ülikool
**Lenderi maja** on 19. sajandi lõpus ja 20. sajandi alguses Tallinnas ehitatud puidust üürimajatüüp. 

Tartu maantee 31
Majatüüp sai nime inseneri ja ehitusettevõtja, esimese eestlasest Tallinna linnapea Voldemar Lenderi järgi. Seda tüüpi üürimaju ehitati laialdaselt seoses eestlaste massilise elamaasumisega Tallinna ja eestlastest linlaste põlvkonna tekkimisega nimetatud ajaperioodil. 

Lubja tänav 3
Nn Lenderi maja on harilikult kahekorruseline rõhtpalkkonstruktsiooniga, horisontaalse laudvooderdusega, paekivist sokliosaga, tõrvapapist viilkatusega, mida sageli ilmestasid vertikaallaudisega vahevööd, sepistatud varikatus ja dekoreeritud välisuks. Hoone fassaadikäsitlus ja plaanilahendus on sümmeetriline, mahutades enamasti neli kööktuba ühele korrusele. 

Kõige enam Lenderi tüüpi maju leidub Tallinnas: Pelgulinnas, Kalamajas, Kelmikülas, Kassisabas, Uues Maailmas, Kitsekülas, vähemal määral Kadriorus, Veerenni, Tatari, Raua, Torupilli ja Sikupilli asumites. Need asumid on kuulutatud miljööväärtuslikeks hoonestusaladeks.

Ravi tänav 10
Näited: Männiku tee 7, Amandus Adamsoni tänav 2, 5, 17, 19, 20, 21/1, 27 ja Luise tänav 17, 19 ja Katusepapi tänav 38a Tallinnas.

Galerii
-------

* Tartu maantee 31Tartu maantee 31
* Raua tänavRaua tänav
* Allika tänav 6Allika tänav 6
* Tehnika tänavTehnika tänav
* Lubja tänav 3Lubja tänav 3
* Paekivi tänav 2Paekivi tänav 2
* Paekivi 3Paekivi 3
* Paekivi 9Paekivi 9
* Ravi tänav 10Ravi tänav 10
* Allika tänav 6Allika tänav 6
* Allika tänav 8Allika tänav 8
* Katusepapi tänav 38 ja 38a, taamalKatusepapi tänav 38 ja 38a, taamal

Vaata ka
--------

* Tallinna maja

Kirjandus
---------

* Anni Martin. *Lenderi maja. Hoonetüübi areng ja säästev uuendamine*. Tallinn: Tallinna Kultuuriväärtuste Amet, 2011. ISBN 9789949921904
Leonid Gozman (2023)
**Leonid Jakovlevitš Gozman** (vene keeles Леонид Яковлевич Гозман; sündinud 13. juulil 1950 Leningradis Vene NFSV-s) on Venemaa poliitik, ülevenemaalise ühiskondliku liikumise Paremjõudude Liit president.

Gozman on Venemaa Juudi Kongressi ühiskondliku nõukogu liige.

Haridus ja töökäik
------------------

Gozman lõpetas 1976. aastal Lomonossovi-nimelise Moskva Riikliku Ülikooli (MRÜ) psühholoogiateaduskonna sotsiaalpsühholoogia erialal. 1983. aastal kaitses ta psühholoogiakandidaadi väitekirja emotsionaalsete suhete psühholoogiast. Ta on töötanud MRÜ-s õppejõuna (dotsendina) sotsiaalpsühholoogia kateedris ja hiljem poliitilise psühholoogia labori juhatajana. 1993. aasta jaanuarist juunini töötas ta psühholoogia ja Venemaa uuringute professorina USA Pennsylvania osariigis asuvas Dickinson College'is ning juulist septembrini teadurina Washingtonis Woodrow Wilson International Center for Scholarsis.

Ta oli aastatel 1996–1997 Venemaa Föderatsiooni presidendi administratsiooni juhi Anatoli Tšubaisi nõunik, 1997–1998 Venemaa Föderatsiooni valitsuse esimehe esimese asetäitja Anatoli Tšubaisi nõunik, 1999. aastast ettevõtte Venemaa Ühendatud Energiasüsteemid juhatuse esimehe Anatoli Tšubaisi nõunik ja aastatel 2000–2008 juhatuse liige. 2008. aasta oktoobrist on ta kompanii Rosnano juhatuse esimehe Anatoli Tšubaisi nõunik.

Poliitika
---------

Barack Obama kohtumine Venemaa opositsioonipoliitikutega 2009. aastal Moskvas. Pildil vasakult esimene Leonid Gozman
1994. aastal astus Gozman Jegor Gaidari juhitud paremliberaalse partei Venemaa Demokraatlik Valik liikmeks. Valiti partei nõukogu liikmeks. 2001. aastal asutati mitme partei baasil (sealhulgas Venemaa Demokraatlik Valik) uus poliitiline partei Paremjõudude Liit. Gozman sai seal partei poliitnõukogu liikmeks. 2005. aastal valiti ta partei aseesimeheks (esimees Nikolai Belõhh). 26. septembril 2008 seoses Belõhhi parteist lahkumisega valiti Gozman partei esimeheks, kuid juba 2. oktoobril võttis partei poliitnõukogu vastu otsuse partei laiali saata.

2008. aasta novembris toimunud uue poliitilise partei Pravoje Delo asutamiskongressil valiti Gozman partei kaasesimeheks. 19. septembril 2011 lahkus ta Pravoje Delost, et koos mõttekaaslastega asutada kaks päeva hiljem ülevenemaaline ühiskondlik liikumine Paremjõudude Liit. Gozman valiti Paremjõudude Liidu presidendiks.

Viited
------

1. ↑  Структура Российского еврейского конгресса. rjc.ru
2. 1 2 3 4  Гозман, Леонид. lenta.ru

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Leonid Gozman** |

* Гозман Леонид Яковлевич. Биографическая справка. ria.ru
Gravitatsiooni ja tsentrifugaaljõu panus raskuskiirendusse maapinnal
**Raskuskiirendus** ({\displaystyle {\vec {g}}}) on kiirendus, millega vabalt langev keha kiireneb taevakeha (planeedi, tähe) poolt tekitatava raskusjõu mõjul.

Rangelt võttes tuleb eristada kahte raskuskiirendust sõltuvalt sellest, kas objekt, mille vabalangemisest räägitakse, liigub planeedi pöörlemisega kaasa või mitte. Viimasel juhul on raskuskiirendus tingitud puhtalt planeedi gravitatsioonilisest tõmbest ja suunatud planeedi masskeskmesse (punane nool joonisel). Sellise raskuskiirenduse mõiste ühtib gravitatsioonivälja tugevusega. Kui taevakeha on ligilähedaselt sfääriline massiga *M*, siis tema gravitatsioonivälja tugevuse moodul *g* kaugusel *r* massikeskmest on arvutatav Newtoni gravitatsiooniseaduse valemi

{\displaystyle g={\frac {GM}{r^{2}}}}
järgi, kus *G* on gravitatsioonikonstant. Selline raskuskiirendus mõjub näiteks satelliidile, mis tiirleb ümber Maa (Maa enese pöörlemine satelliiti ei mõjuta).

Enamasti peetakse raskuskiirenduse all silmas siiski efektiivset raskuskiirendust, mida tajub vaatleja, kes liigub planeedi pöörlemisega kaasa (see raskuskiirendus määrab näiteks taevakeha pinnale toetuva eseme kaalu). Sel juhul on tegemist taevakeha pinnaga seotud mitteinertsiaalse taustsüsteemiga, kus raskuskiirendusse annab panuse ka tsentrifugaaljõud (roheline nool joonisel). Tsentrifugaaljõu moodul on {\displaystyle \omega ^{2}a}, kus *a* on vaadeldava punkti kaugus pöörlemisteljest ja {\displaystyle \omega } on planeedi pöörlemise nurkkiirus.

Raskuskiirendus Maa pinna lähedal
---------------------------------

Maa puhul on tsentrifugaaljõu panus suhteliselt väike ja raskuskiirenduse vektor on suunatud üsna täpselt Maa tsentrisse. Selle moodul on maapinna eri kohtades erinev, kuid selle ligikaudne väärtus on kõikjal 9,81 m/s2. Raskuskiirenduse täpne väärtus sõltub esmajoones geograafilisest laiusest. Esiteks ei ole Maa oma kujult täpselt kerakujuline, vaid meenutab rohkem pöördellipsoidi (maaellipsoidi). Seega poolused on Maa massikeskmele veidi lähemal kui ekvaatori punktid. Teiseks sõltub tsentrifugaaljõu suurus ja efekt geograafilisest laiusest (tema panus on suurim ekvaatoril ja olematu poolustel). Nendest põhjustest tulenevalt on raskuskiirendus ekvaatoril (9,7805 m/s2) väiksem kui poolustel (9,8322 m/s2). Standardseks raskuskiirenduseks (merepinnatasemel) loetakse 9,80665 m/s2 (vastab geograafilisele laiusele 45°30' N või S). Lokaalset raskuskiirendust (nii selle suunda kui ka suurust) võivad märgatavalt mõjutada ka Maa topoloogiast (mäestikud) ja geoloogiast (maakoore koostis) tingitud gravitatsioonilised anomaaliad.

Raskuskiirendus mõõtühikuna
---------------------------

Standardne raskuskiirendus võetakse sageli kiirenduse (mooduli) ühikuks, mille kaudu väljendatakse rakettide jm. lennumasinate kiirendust, samuti raskuskiirendust muude taevakehade pinnal jne. Näiteks raskuskiirendus Kuu pinnal on 0,17 g; kosmoselennuki stardikiirendus on 7 g.
Kuuekuune metsikut värvi emane abessiinia kass Kamée
**Abessiinia kass** on lühikarvaline kassitõug, mis arvatakse põlvnevat Egiptuse emasest kassist nimega Zula, kelle üks Briti sõdur võttis Abessiinia sõjast tulles Aleksandria sadamas laevale ja viis 1868 Inglismaale, kus Zula paaritati inglise tiigrikarva vöödilise (*tabby*) kassiga ning kõige "abessiinialikum" poeg paaritati oma emaga. 

Arvatakse, et kõik Euroopa, Ameerika ja Austraalia abessiinia kassid pärinevad Zulast, kuid USA abessiinia kasside genofondi on rikastatud vähemalt ühe, võib-olla isegi kolme Liibüast või ehk ka Egiptusest toodud kassi abil. 

Segunemise tõttu on tänapäeva tõul metsik, lõvilaadne väljanägemine. 

Põhja-Aafrikas leidub väidetavalt veel metsikuid abessiinia kasse. 

Arvatakse, et muinasegiptlased austasid selle tõu esivanemaid jumalanna Basteti kehastustena.

Abessiinia kass on üks populaarsemaid lühikarvalisi kassitõuge USA-s. Neid kasvatatakse ka Eestis. 

Meeldib sageli isegi inimestele, kes ei pea end kassiarmastajaks.

Välimus ja iseloom
------------------

Karv on tihe, elastne ja läikiv, mitmesugust värvi (punakas või punane) tumedamate triipudega. 

Kõrvad on suured, eemal ja ettepoole kaldu. 

Saba on pikk, teravnev ja otsast tumedam. 

Silmad on kuldsed või rohelised ja väga kaldus ja mandlikujulised. 

Näoilme on intelligentne ja ergas. 

Abessiinia kass on särtsakas tõug, kes on tuntud kiiruse poolest ning selle poolest, et nad armastavad päikesepaistet ja peesitamist. 

Ta on rahulik, kuid aktiivne ja meeldida püüdev. Armastab kõrgust. Võib kõndida rihma otsas. Armastab vett ning vaadata tilkuvaid kraane.

Paljunemine
-----------

Toob ilmale kolm tugevat poega korraga. 

Isa on nii kannatlik, et lubab poegadel mängides temast üle ronida ja saba hammustada.
**Vaevakask** (*Betula nana*) on kaseliste sugukonda kase perekonda kuuluv mitmeaastane heitlehine põõsas. 

Rahvapärased nimetused: **rabakask**, **kaskjalg**, **maarjakask**, **pürskask**, **raud-kask**.

Kirjeldus
---------

Vaevakase lehed on väikesed ja ümarjad, ümbermõõt kuni 1 cm.

Vaevakase kõrgus on 20–120 cm. Õitseaeg on mais.

Levila ja kasvukoht
-------------------

Levinud Kesk-Euroopa mägedes Põhja-Euroopa ning Põhja-Aasia madalikel. Eestis paiguti, peamiselt mandri lääne- ja põhjaosas, saartel puudub.

Kasvukohana eelistab ta happelisi muldasid (oksülofüüt). Esineb siirdesoodes, rabades, raba- ja soometsades, lodumetsades, sooniitudel, põõsa- või puhmarindes; turvas- ja turvastunud muldadel. Valgusenõudlik. Mullastiku suhtes leplik.

Vaata ka
--------

* Eesti pärismaised põõsad

Viited
------

1. ↑  Rahvusvaheline punane raamat. (Vaadatud 16.04.2017.)
2. 1 2  Eesti taimede määraja (toim. M. Leht). EMÜ, Eesti Loodusfoto, Tartu 2007, lk 152

Välislingid
-----------

* Vaevakask andmebaasis eElurikkus Muuda Vikiandmetes

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Vaevakask** |
Kizimeni vulkaan 6. jaanuaril 2011

**Kizimen** ehk **Štšapinskaja sopka** (vene keeles Кизимен ehk Щапинская сопка) on tegevvulkaan Kamtšatka poolsaarel Tumroki aheliku lõunaosa lääneküljel 115 km kaugusel Milkovost ja 265 km kaugusel Petropavlovsk-Kamtšatskist. Vulkaani kõrgus on 2485 meetrit. 20. sajandi viimane purse toimus aastatel 1928–1929.

Kizimen on koonusekujuline kihtvulkaan. Pursked toimuvad harva, aga fumaroolid tegutsevad pidevalt. Fumaroolidest eraldub gaaside segu, mille temperatuur on 230–240°С; nende koostises on vääveldioksiid, vääveltrioksiid, vesiniksulfiid, vesinikfluoriid, vesinikkloriid, vingugaas jms. Pinnas fumaroolide ümber on kaetud väävlisetete ja lagunenud vulkaaniliste kivimitega.

Kizimeni vulkaan hakkas tegutsema juulis 2009. 12.–13. juulil registreeriti umbes 80 kohalikku maavärinat, sh kolm tõuke tugevusega umbes 3 magnituudi.

Aktiivne purse algas 2010. aasta detsembris, kui kraatrist paiskus vulkaanilist tuhka. Jaanuaris 2011. oli tuhaga kaetud Kronotski looduskaitseala territoorium vulkaani ümber mitmekümne kilomeetri ulatuses. Tuhapilved tõusid 5 kuni 10 km kõrgusele ja levisid edela- ja kagusuunas. Purskega kaasnesid kohalikud maavärinad sagedusega üle tuhande korra ööpäevas.

Viited
------

1. 1 2 3  Вулкан Кизимен. Справка, РИАНовости, 13.07.2009
2. ↑  Камчатский вулкан Кизимен угрожает Кроноцкому заповеднику, РИАНовости, 28.01.2011
3. ↑  Шлейфы от извержения вулкана Кизимен тянутся на сотни километров, РИАНовости, 27.01.2011
**Raskekauglaskepatarei** oli soomusväe üksus Eesti sõjaväes, Soomusrongirügemendi 2. divisjoni koosseisus. 

Patarei loodi 1936. aastal, kui alates 1935. aastast oli ehitatud valmis kolm raudteesuurtükivagunit:

* "Suur Tõll" 152 mm Canet' kahuriga (ehitati 1935),
* "Müristaja" 102 mm Vene merekahuriga (ehitati 1935),
* "Tapper" 102 mm Vene merekahuriga (ehitati 1936).

Need laevade jaoks mõeldud suurtükid suutsid lasta oluliselt kaugemale (16...20 km) kui harilikkude soomusrongide suurtükid (6...10 km) ning seetõttu olid need mõeldud kaugvõitluseks.

152 mm Canet' kahuril laskekaugus oli 18 km ja 102 mm merekahuri oma oli 16,5 km (kui neil kahuritel suurendati tõstenurka ja varustati mürsud voolujooneliste ballistiliste otsikutega, saavutati katsetamisel laskekauguseks 19,4 km).

Teiste soomusrongikahurite laskekaugus oli märksa väiksem: 76 mm Vene kahuri mõjuvtule kaugus 6 km ja maksimaalselt kuni 8,5 km, 107 mm Schneideri kahuril 8–11 km, 120 mm Inglise kahuril 10 km (erimürskudega saavutati katsetustel laskekauguseks kuni 18 km), 152 mm Vickersi haubitsal 7–9 km ja 152 Schneideri haubitsal samuti 7–9 km.

Rahuajal oli komplekteeritud ainult ühe raudteekahuri meeskond, kuna muidu oleks tekkinud vastava ala ajateenijate üleproduktsioon. Viru-Järva Sõjaväeringkonna ülem palus diviisiülemal eralda vastav kaader ja ajateenijad suurtükiväegruppidest. Juuni lõpus 1939 oli Raskekauglaskepatarei vastava suurtükiväe kaadri puudusel rügemendis formeerimata (täitmata olid näiteks patarei ja kahe suurtükivaguni ülema koht).

1939. aastal kavandati veel kahe suurtükivaguni ehitamist. Kevadel 1939 likvideeriti Randveres 15. patarei ning selle kaks 102 mm kahurit anti uutele suurtükivagunitele. Nende valmisehitamine katkes 1940. aasta suvel.

Viited
------

1. ↑  Õun, M; Noormets, T; Pihlak, J (2003). *Eesti soomusrongid ja soomusronglased 1918–1941.* Tallinn: Sentinel, lk 19-20
2. ↑  Õun, M; Noormets, T; Pihlak, J (2003). *Eesti soomusrongid ja soomusronglased 1918–1941.* Tallinn: Sentinel, lk 21
3. ↑  Salo, U (2005): *Eesti kaitseväe valmisolek sõjaks ja vastupanuvõimalused 1939. aastal.*. Tartu: Tartu Ülikool, lk 163
4. ↑  Salo, U (2005): *Eesti kaitseväe valmisolek sõjaks ja vastupanuvõimalused 1939. aastal.*. Tartu: Tartu Ülikool, lk 161
5. ↑  Õun, M; Noormets, T; Pihlak, J (2003). *Eesti soomusrongid ja soomusronglased 1918–1941.* Tallinn: Sentinel, lk 21

Kirjandus
---------

Mati Õun. Raudteepatarei. - Eesti merekindlused ja nende suurtükid. Tammiskilp. Tallinn 2001
**Vaestepatuste tänav** oli tänav Tallinna kesklinnas Tõnismäe ja Tatari asumis, mis sai alguse Tõnismäelt, kattus Tõnismäe piirkonnas tänapäeva Hariduse tänavaga ning jätkus pärast Pärnu maanteega ristumist Pärnu maantee 43 hoone eest tänase kino Kosmos juurest, ristus Liivalaia tänavaga ja viis Jeruusalemma mäeni.

Väljavõte Tallinna 1889. aasta kaardist, millel näidatud ka *Arme...*

Ajalugu
-------

Tänava ajalooline nimi on Armensünderstraße (1893), Armesündergasse (1913) või Sündergasse. 
Tänava nimi on varem olnud ka Zechi tänav (1873, 1885) piirkonnas elanud sadulsepa Aleksander Ferdinand Zech'i järgi, nimi mugandus hiljem Tsehhi (1908), Zehi (1910) või Tsehi (1910), Tschechi (–1923) tänavaks. Alates 1923. aastast kasutati eesti keeles nime Vaestepatuste tänav.

Hoone Liivalaia tänava ja Vaestepatuste tn nurgal
Zeehi uulits, 1910. aasta Tallinna linna kaardil
Hooned Liivalaia ja Vaestepatuste tn nurgal

  

Tänava paaritute numbritega majad kuulusid Riigivolikogu 7. valimisringkonda ja paaritute numbritega majad Riigivolikogu 8. valimisringkonda.

Tänava häving
-------------

Tänava hoonestus hävis 1944. aasta märtsipommitamise käigus, hoonestust pärast seda ei taastatud. 1950. aastail moodustati haljasalal Tallinna trammide ümberpööramisala ja 1960. aastatel ehitati endisest tänavast paremal pool asuvale alale kino Kosmos.

Viited
------

1. ↑  Verzeichnis der historischen Straßennamens-Entsprechungen in Tallinn (Reval)
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib kulgemise viisist bioloogias; inimtegevuse valdkonna kohta vaata artiklit lennundus; Eesti animafilmi kohta vaata artiklit Lend (film); õppeasutuse lõpetajate kohta vaata artiklit lend (haridus)* |

---

Enamik linde on lennuvõimelised. Pildil isane koolibri *Eupherusa eximia*
Muskeljõuallikaga lennuk lennus
**Lendamine** ehk **lend** on keha liikumine õhus, mõnes teises gaasilises keskkonnas või atmosfäärita ruumis; bioloogias kulgemise viis, mis toimub õhukeskkonnas.

Põhimõtteliselt saab lendamist jagada kaheks: **aktiivne** ja **passiivne lendamine**. Aktiivne lend (aerodünaamiline) – õhust raskema keha kulgemine aerodünaamilise tõste tekitamisel, võib olla kas sõud- või liuglend ehk lauglemine. Lendamise tagavad spetsialiseerunud lendamisorganid/mehhanismid – tiivad, mis bioloogias esinevad lindudel, käsitiivalistel ja putukatel, lennunduses lennukitel. Enamasti nahakurdude abil vahendatud lend (näiteks lendoravad) või mingite teiste kehaorganite laienemise abil, näiteks lendkalade laienenud rinnauimede abil lend saab olla ainult liuglend.

Aktiivne lend (aerostaatiline) – Maa õhkkonnast väiksema tihedusega gaasiga täidetud keha lend staatilise tõstejõu tekitamisel. Aktiivseks lennuks liigitub ka lend reaktiivjõul.

Passiivne lend – mehaanilisel kiirendusel algkiiruse saanud keha (mürsk, kivi, kuul, nool jne.) ballistilisel trajektooril lend ja Maa orbiidil tiirlevate tehiskehade lend on väliste abivahenditeta lendamine, samuti kõikvõimalike taimede diaspooride õhus tuulekandel levimine, bakterite tsüstide levimine jne. Taimestiku passiivse lennu teeb enamasti võimalikuks keha väike mass ja/või mitmete lisemete olemasolu.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Lendamine**
 |
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib Vana-Rooma poliitikust 1. sajandil eKr; teiste tähenduste kohta vaata lehekülge Catilina (täpsustus)* |

---

**Lucius Sergius Catilina** (umbes 108 eKr – 62 eKr) oli Vana-Rooma poliitik, kes on tuntuks saanud ennekõike Catilina vandenõu peategelasena.

Catilina sündis Sergiuste suguvõsas, mis oli vana patriitsiperekond, kuid see oli tema sünni ajaks juba vaesunud ja oma poliitilise mõju kaotanud. Catilina püüdis oma elu jooksul perekonna mõjuvõimu taastada. Tema karjäär sai alguse sõjaväes, kus ta paistis silma võimeka väejuhina. 84–81 eKr toimunud kodusõjas toetas ta Lucius Cornelius Sullat, hiljem oli aga väljaspool Rooma riiki väeteenistuses, näiteks Kiliikias. 73 eKr süüdistati Catilinat Vesta neitsiga vahekorras olemises, kuid kohus mõistis ta õigeks.

68 eKr oli Catilina Rooma riigi preetor ja seejärel kaks aastat Africa provintsi valitsejaks (propreetoriks). Aastal 66 eKr tuli ta Rooma tagasi ning hakkas taotlema konsuliametit. Kuid ta sattus mitmesse kohtuasja, mille taga olid tema poliitilised vastased, ning luhtusid tema kolm järestikust katset konsuliks saada. Teda toetasid enamasti Senatist väljapoole jäävad poliitilised jõud, eelkõige Sulla-aegsed sõjaveteranid ja vaesunud ülikud. 63 eKr oli aga selge, et Catilinast konsulit ei saa. Ta oli ka oma varanduse ära kulutanud ja seetõttu ootas tema poliitilist karjääri lõpp. 

Nähes legitiimse võimuletõusmise võimatust, püüdis Catilina võimu väidetavalt vägivaldselt haarata, kuid teda takistas 63 eKr konsuliks olnud Marcus Tullius Cicero, kes tema vandenõu Catilina-vastaste kõnedega paljastas ja sundis teda Roomast lahkuma. Catilina liitlane Gaius Manlius oli Etruuriasse koondanud Catilina-meelsete väed, kelle juurde too ka ise pärast linnast väljaajamist läks. Roomas suutis Cicero saavutada aga Catilina silmapaistvamate toetajate hukkamise, misjärel tema poliitiline mõju Rooma riigis sisuliselt kadus. Enamik tema vägedest jäid talle ustavaks, kuid 62 eKr piirasid Rooma riigi väed Catilina armee sisse ja ta langes lahingus.

Eesti keeles on ilmunud Gaius Sallustius Crispuse "Catilina vandenõu" Maria-Kristiina Lotmani ja Kai Tafenau tõlkes (Tallinn: Tallinna Ülikooli Kirjastus, 2011).